Frederick Marryat

Frederick Marryat (10. heinäkuuta 1792 Lontoo – 9. elokuuta 1848 Langham, Norfolk) oli brittiläisen kuninkaallisen laivaston virkamies, kirjailija sekä Charles Dickensin tuttava. Hänet tunnetaan varhaisena meritarinoiden edelläkävijänä, eritoten puolittain omaelämäkerrallisesta romaanista "Merikadetti Jack Easy" ("Mr Midshipman Easy") (1836), lapsilleen kirjoittamastaan romaanista "Uudenmetsän lapset"  ("The Children of the New Forest") (1847), ja laajasti käytetystä merenkulun liputusjärjestelmästä, joka tunnetaan Marryatin koodina. 
Varhaiselämä ja laivastoura.
Frederick Marryat syntyi Lontoon Westminsterissä. Great George oli hänen kotikatunsa. Hänen isänsä Joseph Marryat (1757–1824) oli kaupparuhtinas ja parlamentin jäsen sekä äitinsä amerikkalainen Charlotte von Geyer.  Yritettyään karata merille usean kerran, Marryat pääsi lopulta Kuninkaallisiin merivoimiin 1806 merikadetiksi. Laivana oli HMS "Imperieuse" (Hänen majesteettinsa laivaston Imperiuse). Fregattia komensi Lordi Cochrane (tämä ansioitui myöhemmin sekä Marryatin että muiden kirjailijoiden innoituksen lähteenä).
Marryatin aikajaksoon "Imperieusella sisältyi" mm. Gironden taistelu, laivasta pudonneen merikadetin pelastus ja useiden alusten kaappaus Välimerellä. Monia aluksia vallattiin Espanjassa Välimeren rannikolla sekä Montgatin linna. "Imperieuse" osallistui Scheldtin operaatioon 1809, jossa Marryat sairastui malariaan; hän palasi Englantiin 74-tykkisellä HMS "Victorious"illa. Toivuttuaan Marryat palasi Välimerelle ja taas pelasti laivaston jäsenen merestä. Sieltä hän jatkoi matkustajana Bermudalle ja edelleen sieltä Nova Scotian Halifaxiin. Laivoina matkallaan oli 74-tykkinen HMS "Centaur," 64-tykkinen HMS "Atlas", ja kuunari HMS "Chubb" sekä 32-tykkinen fregatti HMS "Aeolus", johon hän tuli 27. huhtikuuta 1811.
Muutamia kuukausia myöhemmin Marryat jälleen niitti kunniaa niitti kunniaa johtamalla yrityksen leikata "Aeoluksen" päämasto pelastaakseen laivan myrskyssä ja rohkeasti pelastamalla miehen hukkumasta. Sen jälkeen hän siirtyi fregatti HMS "Spartan"iin ja osallistui moniin Yhdysvaltain laivojen valtauksiin (vuoden 1812 sota oli alkanut). 26. joulukuuta 1812 hänet ylennettiin luutnantiksi ja siinä asemassa hän palveli sluuppi HMS "Espiegle"ssä and HMS "Newcastle"ssa. Marryat johti neljää proomua jäljemmästä laivasta hyökkäysretkellä Massachusettsin Orleansiin joulukuun 19. päivänä 1814. Sodan viimeinen taistelu käytiin Uudessa Englannissa. Aluksi Marryat pysäytti amerikkalaiskuunarin ja kolme sluuppia, mutta pääsi pakoon vain yhdellä sluupilla. Sotatoimilla oli sekalaiset tulokset. Marryat ylennettiin komentajaksi 13. kesäkuuta 1815 juuri rauhan tultua.
Sodan jälkeen.
Marryatin mielenkiinto kohdistui tieteellisiin opintoihin. Hän keksi pelastusveneen, jolla hän voitti Royal Humane Societyn kultamitalin ja sai lempinimen "Lifeboat" (”Pelastusvene”). Kauppalaivojen saattueissa saamiensa kokemustensa perusteella Napoleonin sodissa hän kehitti käytännöllisen, laajalti käytetyn merenkulkuun soveltuvan liputusjärjestelmän, Marryatin koodin. Opintojensa aikana 1818, hän löysi kotilosuvun "Cyclostrema" uuden lajin "Cyclostrema cancellatum".
1819 Marryat meni naimisiin Catherine Shairpin kanssa. Perheeseen syntyi neljä poikaa, joista kolme kuoli lapsena, mutta nuorin Francis Samuel selviytyi sekä seitsemän tytärtä. Näiden joukossa oli Florence, tuottelias kirjailija ja isänsä elämäkerran kirjoittaja. Edelleen sisaruksia oli Emilia, joka kirjoitti isänsä tapaan moralistisia seikkailuromaaneja; Augusta myös oli seikkailufiktioiden kirjoittaja. Näihin aikoihin Marryat oli yhteistyössä George Cruikshankin kanssa. Tällöin syntyi karikatyyrinen teos "The New Union Club", liioitteleva satiiri abolitionismia vastaan.
1820 Marryat oli komentajana sluuppi HMS "Beaver"illä ja väliaikaisesti HMS "Rosario"lla, jolla hänen tarkoituksenaan oli tuoda Englantiin ilmoitus  Napoleonin kuolemasta Saint Helenan saarella. Hänen piti myös tehdä hahmotelma Napoleonin ruumiista kuolinvuoteella. Hahmotelma julkaistiin myöhemmin litografina. Hänen taiteelliset taitonsa olivat vaatimattomat, mutta hänen laivamiehenä kajuutassa tekemänsä hahmotelmansa olivat kuitenkin melkoisen kiehtovia. 
Vuonna 1823 hänet nimitettiin HMS "Larne"en ja hän osallistui Burman vastaiseen sotaan vuonna 1824. (Sotaretkeläiset kokivat suuria sairauden aiheuttamia menetyksiä.) Hänet ylennettiin komentajaksi 28-tykkisen HMS "Tees"iin. Palveluistaan hän sai Kuninkaallisissa merivoimissa kapteenin arvon. Marryat palasi Englantiin vuonna 1826. Vuonna 1829 hän oli komentajana fregatti HMS "Ariadne"lla tehtävänään kartoittaa karikot  Madeiran ja Kanariansaarten ympäriltä. Tämän hän koki tuhauttavaksi. Ensimmäisen romaaninsa "Naval Officer"in julkaisemisen jälkeen, hän päätti irtisanoutua toimestaan marraskuussa 1830 ja aloittaa kirjoittamisen kokopäiväisesti.
Kirjallisuudesta.
Vuodesta 1832 vuoteen 1835 Marryat toimitti "Metropolitan-lehteä". Lisäksi hän tuotti romaaneja; hänen suurin menestyksensä tuli "Merikadetti Jack Easystä" "(Midshipman Easy)" vuonna 1836. Hän oli Pohjois-Amerikassa vuonna 1837, jolloin puhkesi kapina Ala-Kanadassa ja palveli Ison-Britannian asevoimien kanssa kapinan tukahduttamisessa. Hän asui Brysselissä vuoden, matkusteli Kanadassa ja Yhdysvalloissa ja muutti Lontooseen vuonna 1839, missä hän oli Charles Dickensin ja monien muiden vaikutuspiirissä. 
Marryatin romaanit ovat ajalleen tyypillisiä. Niissä on perhekohtauksia ja yhteiskunnallisen tilan huolenaiheita, joiden varjot usein lankeavat merivoimien toimintaan. Mutta siksi ne ovat mielenkiintoisia tekijän 25-vuotisen kokemuksen merkkejä kuvitteellisina esityksinä, ja teosten hahmoja ihailivat mm. Mark Twain, Joseph Conrad ja Ernest Hemingway. Romaanit olivat ensimmäisiä meriromaaneja, jotka olivat mallina C. S. Foresterin ja Patrick O'Brianin myöhemmille teoksille. Nämä taas sijoitettiin Nelsoninaikaan ja kertovat nuorista miehistä, jotka menestyivät merivoimissa.
Kirjojensa lisäksi Marryat tunnettiin merenkulkuaiheisista lyhyistä kirjoituksistaan. Nämä novellit, näytelmät, matkajournalismi ja esseet ilmestyivät myös "The Metropolitan -lehdessä", ja ne julkaistiin myöhemmin kirjallisessa muodossa "Olla Podrida". Marryatin goottilainen romaani "Lentävä hollantilainen" ("Phantom Ship)" vuodelta 1839 sisälsi "Hartzin vuorten valkoisen suden", lyhyen tarinan naispuolisesta ihmissudesta. 
Vuonna 1839 Marryat julkaisi myös Amerikan päiväkirjan "Diary in America", matkakertomuksen. Tässä ilmenee kritiikkiä amerikkalaista kulttuuria ja yhteiskuntaa kohtaan. Kirja ja kirjailija olivat molemmat alttiita väkivallalle, mukaan lukien kirjojen ja Marryatia esittävän nuken polttaminen.
Marryatin teokset herättivät lukijoissa ristiriitoja. Jotkut arvostelivat häntä huolimattomuudesta kirjoittamisessaan. Toiset taas ihailivat kuinka hän kirjoitti kokemuksistaan merellä. Hänen myöhempien romaaniensa kohderyhmänä olivat yleensä lapset. Kuuluisin romaani nykypäivän lukijoille on "Uudenmetsän lapset (The Children of the New Forest)", joka julkaistiin vuonna 1847. Tapahtumaympäristönä oli Hampshiren Swayn kylää ympäröivä maaseutu .
Marryat otettiin kuninkaallisen seuran jäseneksi (Royal Society) tunnustuksena keksinnöstään ja muista saavutuksistaan. Vuonna 1843 hän muutti Norfolkissa Manor Cottagessa pieneen kartanoon, jossa hän kuoli vuonna 1848. Hänen tyttärensä Florence Marryat tunnettiin myöhemmin kirjailijana ja näyttelijänä. Poikansa Francis Samuel Marryat kirjoitti loppuun romaanin "The Little Savage" .