Genesis P-Orridge

Genesis Breyer P-Orridge (synt. Neil Andrew Megson; 22. helmikuuta 1950 – 14. maaliskuuta 2020) oli englantilainen muusikko, performanssitaiteilija, laulaja-lauluntekijä, kuvataiteilija ja okkultisti, joka tuli tunnetuksi kokeellisten industrial-rock yhtyeiden Throbbing Gristlen ja Psychic TV:n laulajina. Hän oli myös COUM Transmissions -taidekollektiivin perustaja.
P-Orridge transsukupuolinen taiteilija, joka piti itseään kolmannen sukupuolen edustajana ja käytti erilaisia sukupuolineutraaleja pronomineja. Hänet tunnetaan myös siitä, että hän muokkasi kirurgisesti omaa kehoaan taideteokseksi. 
Genesis P-Orridgea pidettiin avantgarde-taideskenen ikonina. Kokeellista musiikkia tehnyt taiteilija loi vaikuttavan laajan tuotannon äänilevyjä, taide-videoita, sekä muita projekteja. Omien sanojensa mukaan, hän halusi turmella ja horjuttaa normatiivisen yhteiskunnan tottumuksia ja paljastamaan sellaisten tabujen olemassaolon, jotka hänen mielestään kertoivat korruptoituneesta ja itseensä tyytyväisestä yhteiskunnasta. P-Orridgen tinkimättömyys ja sinnikkyys toivat hänelle lopulta laajan kansainvälisen kulttisuosion. 
Elämä ja ura.
P-Orridge syntyi nimellä Neil Andrew Megson vuonna 1950 Manchesterissa, Englannissa. Noin 15-vuotiaana hän löysi kirjan "The Hundred Headless Woman", joka sisälsi surrealistisia kollaaseja Max Ernstin kaltaisilta taiteilijoilta. Löytö oli nuorelle taiteilijalle ratkaiseva, ja sen myötä hän otti käyttöön nimen ”P-Orridge” Hän kiinnostui elokuva- ja kuvataiteesta, okkultismista ja avantgardistisesta ajattelusta. P-Orridge opiskeli Solihull Schoolissa Warwickshiressä, missä hän kiinnostui okkultismista, Beat-runoudesta ja yhtyeistä kuten The Velvet Underground.
Genesis P-Orridge aloitti esiintyjäuransa Hullin yliopistossa, Englannissa, vuonna 1969, missä hän perusti kumppaninsa Cosey Fanni Tuttin kanssa improvisaatiokollektiivin COUM Transmissions, sekä myös avantgarde-kirjallisuuslehden "Worm." Koska harva klubi suostui ottamaan ohjelmistoonsa kollektiivin fluxus-vaikutteista performanssitaidetta ja kovaäänistä melua ja punkrockia yhdistävää esitystä, ryhmä esiintyi usein kaduilla ja erilaisissa ulkotiloissa ympäri kaupunkia. Saatuaan lopulta apurahaa COUM perusti yhteisöllisen työ- ja asuintilan Hulliin ja muutti myöhemmin Lontooseen kahden jäsenen jouduttua pidätetyiksi. 
Throbbing Gristle.
Katso myös pääartikkeli Throbbing GristleLokakuussa 1976, COUM järjesti "Pornography"-näyttelyn Lontoon Institute of Contemporary Artissa. Nelikko esiintyi avajaisissa soittaen "”Music from the Death Factory”" -teoksen uudella nimellä Throbbing Gristle. Koska tapahtuma rahoitettiin julkisilla varoilla, ja esitys sisälsi pornografisia elementtejä Throbbing Gristle joutui voimakkaan kritiikin ja lehdistön hyökkäysten kohteeksi. Englantilainen konservatiivipoliitikko Nicholas Fairbairn kutsui heitä “sivistyksen tuhoajiksi” ("“the wreckers of civilization”"), mikä ilahdutti yhtyettä suuresti. 
Koska kokeelliselle musiikille oli vaikea löytää levy-yhtiötä, Throbbing Gristle perusti oman yhtiönsä, Industrial Recordsin. Industrial- musiikin tyylilaji sai nimensä levy-yhtiön mukaan. Vuonna 1977 – aikana, jolloin ilmestyi useita punkin merkkiteoksia – P-Orridge (basso, sähköviulu, laulu), Tutti (kitara, kornetti), Christopherson (ääninauhat, trumpetti) ja Carter (koskettimet) äänittivät kokeellisen debyyttinsä "Second Annual Report". Taukoamaton teollinen hyökkäyslevy sisälsi kappaleita, jotka kuvasivat sarjamurhaajien tekoja. 
Julkaisua seurasi single ”United” / ”Zyklon B Zombie” sekä äänikollaasi taideteos, "D.o.A: The Third and Final Annual Report" (1978). Albumi valittiin vuonna 2005 hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään". Throbbing Gristle hajosi vuoden 1980, "Heathen Earth" -levyn jälkeen. Seurustelevat muusikot Chris Carter ja Cosey Fanni Tutti perustivat yhdessä duon, Chris &amp; Cosey, kun P-Orridge puolestaan loi kokonaan uuden yhtyeen, Psychic TV:n.
Psychic TV.
Psychic TV julkaisi vain kaksi varsinaista studioalbumia ("Force the Hand of Chance", 1982 ja "Dreams Less Sweet", 1983), mutta sai aikaan hämmästyttävät 18 live-albumia ja pienen hitin kappaleella ”Godstar”, joka oli kunnianosoitus edesmenneelle Rolling Stones -kitaristille Brian Jonesille. Genesis P-Orridge jatkoi Psychic TV:n avulla provosoivaa lähestymistapaa musiikkiin ja performanssitaiteeseen. hän sisällytti esiintymisiinsä säännöllisesti pornografisia taide-videoita, sekä hallusinogeenisiä valoefektejä, tehden live-keikoistaan tarkoituksellisen haastavia ja konfrontatiivisia. 
Yhtyeen musiikki oli kokeellista ja genre rajoja rikkovaa. Varhaisilla Psychic TV albumeilla, kuten vuoden 1982 debyytillä "Force the Hand of Chance", kuullaan melodista poppia, lähes kuuntelukelvotonta melua, lempeitä balladeja, teollisia “löydettyjen äänien” kollaaseja, elektronista musiikkia, psykedeliaa, sekä spoken word - runoutta ja jopa etnisten instrumenttien ja maailmanmusiikin vaikutteita. Psychic TV oli myös yksi ensimmäisistä yhtyeistä, jotka omaksuivat acid house soundin vuonna 1988. P-Orridge kirjoitti usein yhtyeen lyriikat ja hään luotti useisiin yhteistyökumppaneihin musiikillisessa säestyksessä. Hän ammensi sanoituksiinsa runsaasti vaikutteita alakulttuuri-kirjallisuudesta, kuten situationistisesta filosofiasta, kirjailija William S. Burroughsilta, sekä Philip K. Dickiltä. Psychic TV oli myös mukana perustamassa Thee Temple Ov Psychick Youth -nimistä uskonnollissävytteistä organisaatiota, joka tunnettiin myös Psychic TV:n fanikerhona. 
P-Orridge asui Englannissa ja piti yllä muuttuvaa Psychic TV -kokoonpanoa 1990-luvun alkuun asti, kunnes ikävä mediakohu iski. Ongelmien taustalla oli televisio-ohjelma, joka käsitteli lapsiin kohdistuvaa seksuaalista hyväksikäyttöä ja ohjelmassa näytettiin irrotettuna asiayhteydestään katkelmia Psychic TV:n konserttivideosta. P-Orridge leimattiin pian mediassa vaaralliseksi ja poliisi teki kotietsinnän hänen asuntoonsa vuonna 1992, takavarikoiden useita videoita, kirjoja ja lehtiä. Mitään todisteita lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä, tai mistään muistakaan rikoksista ei kuitenkaan löytynyt, eikä häntä vastaan nostettu syytteitä. P-Orridge koki ikävän mediajulkisuuden häiritsevän hänen luovaa työtä ja joutuneensa poliisin häirinnän kohteeksi. Hän muutti Yhdysvaltoihin asumaan, missä hän pysyi suurimman osan 1990-luvusta. Yhdysvalloissa P-Orridgen ura underground julkkiksena alkoi kukoistaa. Hän myös löysi Yhdysvalloista elämänsä suurimman rakkauden, Lady Jayen.
Kehonmuokkausta.
Vuonna 1993, P-Orridge tapasi tulevan elämänkumppaninsa Jacqueline Breyer P-Orridgen, joka työskenteli dominatrixina nimellä “Lady Jaye.” Yhdessä he aloittivat Pandrogyne-projektin, missä he julistivat olevansa niin syvästi rakastuneita, että halusivat tulla yhdeksi kokonaisuudeksi, ja he alkoivat muokata omia kehojaan kirurgisesti samankaltaisiksi. P-Orridge sai rintaimplantit ja kasvojen kirurgiaa sekä hormonihoitoa. He halusivat murtaa sukupuolen ja identiteetin rajat ja näyttää mahdollisimman identtiseltä Genesis P-Orridge puhui itsestään mediassa usein "me" muodossa: “Kun tapasimme Lady Jayen, vaistomme oli heti, että me olimme niin rakastuneita, että halusimme imeytyä toisiimme,” P-Orridge kertoi NPR:lle vuonna 2014. He alkoivat myös puhua itsestään käyttäen erilaisia sukupuolineutraaleja pronomineja. Elokuvaohjaaja Marie Losier teki pariskunnasta ja heidän Pandrogynia-projektista vuonna 2011 dokumenttielokuvan "The Ballad of Genesis and Lady Jaye." 
Viimeiset vuodet.
Palattuaan Englantiin Orridge huomasi, että monet niistä kulttuurisista tabuasioista, jotka olivat aikoinaan aiheuttaneet valtavaa pahennusta, olivat nyt löytäneet tiensä liberaalimman yhteiskunnan keskiöön. Etsiessään aina uutta musiikillista ilmaisua P-Orridge perusti 1990-luvun lopulla Thee Majesty-yhtyeen, joka oli yhteistyö Larry Thrasherin sekä marokkolaisen Jajouka-muusikoiden Bachir ja Mustafa Attarin kanssa. Yhtye esiintyi yhdessä uudelleen kootun Psychic TV:n kanssa Lontoon Royal Festival Hallissa vuonna 1999. 
Vuonna 2004 Throbbing Gristle yhtye kokoontui uudelleen alkuperäisellä kokoonpanolla. Throbbing Gristle teki yhdessä keikkoja, mutta hajosi sisäisiin riitoihin vuonna 2010, P-Orridgen erottua yhtyeestä kesken kiertueen. Hänen puolisonsa Lady Jaye oli kuollut vuonna 2007, sydämen pettämiseen Viimeisinä vuosinaan P-Orridge työskenneli monissa eri medioissa, keskittyen erityisesti visuaaliseen taiteeseen. 
Kuolema.
Genesis P-Orridge kuoli leukemiaan, 14. maaliskuuta 2020, New Yorkissa. kahden ja puolen vuoden taistelun jälkeen. 
Elokuvaohjaaja David Charles Rodrigues teki Genesis P-Orridgen elämästä dokumenttielokuvan "S/He Is Still Her/e: The Official Genesis P-Orridge Documentary." Elokuva ilmestyi vuonna 2024.