tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elektrofiilinen additio

Elektrofiilinen additioreaktio on orgaanisen kemian additioreaktio, jossa kaksois- tai kolmoissidoksen sisältävän kemiallisen yhdisteen (alkeenin tai alkyynin) π-sidos hajoaa, jolloin muodostuu kaksi uutta σ-sidosta. Tämän reaktion saa aikaan elektrofiili (X+), joka muodostaa kovalenttisen sidoksen nukleofiilisen tyydyttymättömän C=C-sidoksen kanssa. Kun uusi C-X-sidos muodostuu, elektrofiilin positiivinen varaus siirtyy toiseen tyydyttymättömistä hiilistä, josta syntyy karbokationi. Elektrofiilisen additioreaktion toisessa vaiheessa karbokationi reagoi nukleofiilin (Nu-) kanssa, jolloin muodostuu toinen kovalenttisen sidos. Tyypillisiä alkeenien elektrofiilisiä additioreaktioita ovat halogeenin ja vetyhalogeenin additiot sekä hydrataatioreaktiot.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1950

Viestijuoksun miesten Suomen-mestaruuskilpailut 1950 järjestettiin 16.–17. heinäkuuta Helsingissä Eläintarhan kentällä. Naisten SM-kisat, joissa oli mukana myös 4 x 100 metriä, kilpailtiin 13. elokuuta Valkeakoskella. Kilpailuissa teki miesten 4 x 1 500 metrillä järjestäjätaho virheen, sillä 2. ja 3. osuuden juoksijat juoksivat kierroksen liian vähän eli 1 100 metriä osuudekseen.
Markus Tervo

Markus Tervo on ammattitaikuri, Suomen Taikurit ry:n puheenjohtaja ja taikatapahtumien tuottaja. Hän on voittanut lukuisia taikurikilpailuja: Ravintolataikuuden Suomenmestaruuden 2018, Lähitaikuuden Solmu Mäkelä -palkinnon ja alle 18-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuden. Vuonna 2020 Tervo osallistui "Talent Suomi" -ohjelmaan, jossa hän ylsi semifinaaliin asti. Markus Tervo esiintyy "One Man Show:llaan" Uudenmaan yksityisjuhlissa.
Ljuba Welitsch

Ljuba Welitsch (oik. "Veličkova"; , 1. huhtikuuta 1913 Borissovo – 2. syyskuuta 1996 Wien) oli bulgarialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Welitsch opiskeli vuodesta 1932 Sofiassa Georgi Zlatev-Tšerkinin johdolla. Opiskeluaikanaan hän lauloi kuoron jäsenenä Sofian oopperassa. Debyyttinsä hän teki pienessä roolissa Gustave Charpentierin "Louisen" esityksessä siellä vuonna 1934. Vuodesta 1935 Welitsch täydensi opintojaan Theo Lierhammerin johdolla Wienissä; hän valmistui vuonna 1937. Ensimmäisenä pääroolinaan hän tulkitsi Neddan osan Ruggero Leoncavallon "Pajatsossa" vuonna 1936 Grazin oopperassa, jossa lauloi vuoteen 1940. Welitsch alkoi uransa edetessä laulaa myös raskaampia rooleja, kuten Sentan ja Aidan osat.
Vuonna 1944 Welitsch esiintyi Richard Straussin "Salomen" nimiroolissa säveltäjän itsensä Wienin Volksoperissa johtamassa esityksessä. Hän tulkitsi saman roolin myös myöhemmin Straussin 80-vuotisjuhlallisuuksien yhteydessä. Vuonna 1946 Welitsch liittyi Wienin valtionoopperan palvelukseen, ja vuonna 1947 hän teki Covent Garden -debyyttinsä Salomen roolissa. Myös Metropolitan-debyyttinsä hän teki Salomen roolissa vuonna 1949 samassa esityksessä, jossa kapellimestari Fritz Reiner teki oman Metropolitan-debyyttinsä. Welitsch alkoi 1950-luvulla jälleen esiintyä pienemmissä, myös koomisissa rooleissa. Vuonna 1959 hän teki jäähyväisesiintymisensä Wienin valtionoopperassa Werner Egkin teoksessa "Der Revisor". Hän teki vielä 1972 paluun Metropolitan-oopperaan Herttuattaren koomisessa puheosassa Gaetano Donizettin "Rykmentin tyttäressä". Lisäksi Welitsch pysyi aktiivisena Wienin Volksoperissa, jossa lauloi toistuvasti vielä vuoteen 1981. Hän teki myös elokuvaesiintymisiä.
24kGoldn

24kGoldn (oik. Golden Landis Von Jones, s. 13. marraskuuta 2000) on yhdysvaltalainen rap-artisti, laulaja ja lauluntekijä.
Von Jones syntyi San Franciscossa vuonna 2000. Hän aloitti laulamisen nuorena, mutta oli kiinnostunut enemmän muodista. Hänen musikaalinen persoona muuttui nopeasti 14-vuotiaana, kun hän aloitti räppäämisen. Vuonna 2016 Von Jones alkoi julkaisemaan kappaleitaan verkkoon ja saivat kohtalaista huomiota. Hän jatkoi kappaleiden julkaisemista ja vuonna 2018 "Ballin 'Like Shareef" levisi suuremmalle yleisölle.
Hän solmi levytyssopimuksen Columbia Recordsin kumppanin Records LLC:n kanssa, samalla kun hän opiskeli Etelä-Kalifornian yliopistossa. Von Jones nauhoitti useita kappaleita, joista tuli viraalihittejä, kuten "Valentino". Hän lopetti pian kuitenkin opiskelun keskittyäkseen enemmän musiikkiin. Von Jones julkaisi ensimmäisen EP-levynsä "Dropped Outta College" marraskuussa 2019, joka ylsi Billboard 200 -listalle. Hänen vuonna 2020 julkaisema single "", jossa oli mukana Iann Dior, nousi Billboard Hot 100 -listan ensimmäiseksi. Von Jones julkaisi maaliskuussa 2021 esikoisalbuminsa "El Dorado", jossa vieraili Future, Swae Lee ja DaBaby.
Origin (Omnium Gatherumin albumi)

Origin on Omnium Gatherumin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 5. marraskuuta 2021.
LEGO Ninjagon 11. tuotantokausi - Kiellettyn Spinjitzun salaisuudet

Kiellettyn Spinjitzun salaisuudet () on animaatiosarjan Lego Ninjagon yhdestoista tuotantokausi, jossa ninjat vapauttavat vahingossa muinaisesta pyramidista tulikyy Aspheeran ja tämän käärmearmeijan. Taistelun lopussa ninjat voittavat, mutta Aspheera onnistuu karkottamaan Zanen Iki-maailmaan, maailmoista kaukaisimpaan, missä julma Vex manipuloi Zanen ryhtymään julmaksi tyranniksi, Jääkeisariksi.
Lähteet.
1. https://www.ruutu.fi/ohjelmat/lego-ninjago-masters-of-spinjitzu
Kummeli (1. tuotantokausi)

Kummelin ensimmäinen tuotantokausi sisälsi kolme jaksoa, jotka esitettiin kesäkuussa 1991 Yleisradion TV2-kanavalla.
Ensimmäinen tuotantokausi sisältyi "Kummeli – Kyllä lähtee!" -DVD-boksiin, joka julkaistiin 20. lokakuuta 2004. Sittemmin kaikki jaksot on julkaistu katsottaviksi Yle Areenaan.
Taustaa.
Olli Keskinen ja Heikki Silvennoinen olivat saaneet ajatuksen sketsien tekemisestä 1980-luvun lopulla. Kolmantena jäsenenä ryhmään liittyi Timo Kahilainen, jonka Silvennoinen tunsi musiikkipiireistä kosketinsoittajana. Kahilainen oli myös esiintynyt Ylen Rockstop!-ohjelmassa.
Kolmikko kuvasi demonauhan, jonka he esittivät ohjaaja Matti Grönbergille. Grönberg vakuuttui, ja ryhmä pääsi tekemään sopimuksen Yleisradion kanssa sketsisarjasta. Sopimukseen sisältyi aluksi kolme jaksoa. Jaksot tuotettiin Yleisradion myöntämällä 165 000 markan (55 000 mk per jakso) budjetilla.
Jaksot esitettiin Yle TV2 -kanavalla perjantai-iltaisin 7.–21. kesäkuuta kello 20.55–21.30. Ensimmäisellä kaudella esiintyi myöhemmin sarjaan vakiintuneita hahmoja, kuten Matti Näsä, Jaakko Parantainen, Eero Kakko ja Iso-Pebe. Erona myöhempiin kausiin Sporttivartti-sketsejä tähdittivät manageri Olavi Nieminen (Timo Kahilainen) ja hänen suojattinsa Walton Strömberg (Janne Saarinen). Ohjelman juontajana toimi Heikki Silvennoisen esittämä unelias Ilpo Nuokko, joka jo seuraavalla kaudella vaihtui Eero Kakkoon. Artistivieraana oli kaikissa jaksoissa Silvennoinen, joka esitti "Mature and Cool" -albumiltaan kappaleet ”Poor Little Girl”, ”You Run” ja ”So Hard to Leave, So Hard to Stay”.
”Kyllä lähtee!” -huudahdus esiteltiin kauden toisessa jaksossa, ja siitä tuli pian ohjelman tunnuslauseita. Alku- ja lopputunnuksessa käytetty musiikki, sekä monien sketsien tunnusmusiikit jäivät myös seuraaville kausille.
Jaksoluettelo.
Jaksot joita on leikattu sketsejä jotka ei päätyneet DVD:lle merkitty (*) asteriskilla.
Leila Josefowicz

Leila Bronia Josefowicz (s. 22. lokakuuta 1977 Mississauga, Ontario) on kanadalaissyntyinen, Yhdysvalloissa varttunut viulisti.
Josefowicz syntyi puolalaiselle fyysikkoisälle ja englantilaiselle geneetikkoäidille. Perheen muutettua Los Angelesiin hän aloitti viulutunnit kolmevuotiaana. Opetus annettiin Suzuki-menetelmällä. 8-vuotiaasta saakka Josefowicz sai opetusta Robert Lipsettiltä Colburn Schoolissa. 13-vuotiaana hän pääsi stipendillä Philadelphian Curtis Institute of Musiciin. Opettajia olivat Jaime Laredo, Joseph Gingold, Felix Galimir ja Jascha Brodsky. Vuonna 1994 hän sai eksklusiivisen levytyssopimuksen Philipsiltä. Samana vuonna Josefowicz teki Carnegie Hall -debyyttinsä tulkitsemalla Pjotr Tšaikovskin viulukonserton Neville Marrinerin johtaman Academy of St. Martin in the Fieldsin kanssa. Hän pääsi pian esiintymään muiden maailman johtavien orkesterien kanssa ja sai toisella levytyksellään Diapason d'Orin. Vuonna 1996 hänelle myönnettiin toinen Diapason d'Or ja vuonna 1998 Echo Klassik -palkinto. Josefowiczin myöhemmin saamia tunnustuksia ovat olleet MacArthur Fellowship (2008) ja Avery Fisher -palkinto (2018).
Josefowicz asettui Curtis Institutesta valmistumisensa jälkeen New Yorkiin. Hän on tulkinnut orkesteriteosten soolo-osuuksien lisäksi kamarimusiikkia ja pitänyt resitaaleja. Yhteistyökumppaneita kamarimusiikissa ovat olleet John Novacek, Thomas Hampson, Sylvia McNair, András Schiff, Mitsuko Uchida, Truls Mørk, Martha Argerich ja Mischa Maisky. Josefowicz on tehnyt levytyksiä Philipsin lisäksi Deutsche Grammophonille ja Warner Classicsille. Hänellä on ollut Grammy-ehdokkuuksia.
Josefowicz on kantaesittänyt monia häntä varten sävellettyjä konserttoja ja muita teoksia esimerkiksi sellaisilta säveltäjiltä kuin Colin Matthewsilta, Steven Mackeylta ja Esa-Pekka Saloselta. Hän on esittänyt usein myös Oliver Knussenin teoksia. Josefowicz osallistui merkittäviin yhteistyöhankkeisiin myös koronaviruspandemian aikana esimerkiksi kantaesittämällä Matthias Pintscherin hänelle säveltämän teoksen "La linea evocativa".
Millardin piirikunta

Millardin piirikunta () on Yhdysvaltojen Utahin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 12 975 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Fillmoren kaupunki. Piirikunta perustettiin 4. lokakuuta 1851.
Kinderhook

Kinderhook on kunta ("town") New Yorkin osavaltion Columbian piirikunnan pohjoisosassa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 8 498 vuoden 2010 väestönlaskennassa, mikä tekee siitä Columbian piirikunnan väkirikkaimman kunnan.
Kinderhookista oli kotoisin Yhdysvaltain 8. presidentti Martin Van Buren.
Olena

Olena on naisen etunimi. Se on Helena-nimen ukrainalainen variantti. Olenaa on käytetty etunimenä myös Skandinaviassa, mutta siellä sitä on pidetty Ole-miehennimen feminiinisenä vastineena.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on huhtikuuhun 2025 mennessä tilastoitu noin 3 380 Olena-nimistä naista. Heistä suurin osa on syntynyt 1970- tai 1980-luvulla.
Olenalla ei ole nimipäivää almanakassa.
Jurassic World Evolution 2

Jurassic World Evolution 2 on Frontier Developmentsin kehittämä simulaatiopeli, joka julkaistiin 9. marraskuuta 2021 Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle. Peli perustuu elokuvan "" tapahtumien jälkeiseen aikaan. Pelissä rakennetaan omaa dinosauruspuistoa. Peli on jatko-osa vuoden 2018 pelille Jurassic World Evolution.
Pelaaminen.
Kuten ensimmäisessä pelissä, "Jurassic World Evolution 2" on simulaatiopeli, jossa pelaaja rakentaa dinosaurusteemapuiston. Pelissä on yli 75 esihistoriallista lajia, mukaan lukien erilaisia ​​dinosauruksia, pterosauruksia ja merimatelijoita. Pelaajien on tarkoitus rakentaa aitauksia, aviaarioita ja laguuneita, jotta vierailijat voivat nähdä ne. Pelissä lajeilla on erilaisia tarpeita, kuten erilaiset ruokalajityypit, jotta ne pysyvät terveinä ja tyytyväisinä. Poikkeuksena edellisestä pelistä tässä pelissä dinosaurukset voivat taistella reviireistään, jos ne elävät samassa aitauksessa. Reviirit muuttuvat elinympäristön mukaan. Verrattuna edelliseen peliin "Jurassic World Evolution 2" sisältää monimutkaisemman tekoälyn esihistoriallisille lajeille, jotka nyt voivat metsästää ryhmissä ja ovat enemmän vuorovaikutuksessa toisensa kanssa.
Pelaajan on rakennettava erilaisia rakennuksia ja rekrytoitava tutkijoita esihistoriallisten lajien luomiseen. Rekrytoidut tutkijat tarjoavat erilaisia ​​etuja, mutta ylityöllistetyt ja tyytymättömät työntekijät voivat sabotoida pelaajan pustoa ja antavat lajien tahallisesti paeta aitauksistaan. Esihistoriallisen lajien luomiseksi pelaajan on ensin hankittava DNA:ta fossiileista. Lajien DNA:ta voidaan säätää antamaan näille lajeille esimerkiksi ainutlaatuisia piirteitä. Pelaajien on myös rekrytoitava eläinlääkäreitä pitääkseen dinosaurukset terveinä. Vieraiden viihdyttämiseksi pelaajat voivat rakentaa erilaisia laitteita, kuten gyrokuulia, joita voidaan käyttää aitauksien tutkimiseen ja joiden kimppuun dinosaurukset voivat hyökätä.
Toisin kuin ensimmäinen peli, joka sijoittuu saaristoon, "Jurassic World Evolution 2" sijoittuu ulkomaailmaan ja sisältää erilaisia ​​elinympäristöjä, kuten metsiä ja aavikoita, joista jokainen tarjoaa ainutlaatuisia haasteita pelaajalle. Pelissä on myös huomattavasti suuremmat alueet kuin ensimmäisessä pelissä.
Morganin piirikunta (Utah)

Morganin piirikunta () on Yhdysvaltojen Utahin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 12 295 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Morganin kaupunki. Piirikunta perustettiin 17. tammikuuta 1862.
Piuten piirikunta

Piuten piirikunta () on Yhdysvaltojen Utahin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 1 438 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Junctionin kunta. Piirikunta perustettiin 16. tammikuuta 1865.
Richin piirikunta

Richin piirikunta () on Yhdysvaltojen Utahin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 2 510 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Randolphin kunta. Piirikunta perustettiin 16. tammikuuta 1864.
Sylvia McNair

Sylvia McNair (s. 23. kesäkuuta 1956 Mansfield, Ohio) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.
McNair syntyi musikaaliseen perheeseen. Hän otti lapsena sekä piano- että viulutunteja. Viulunsoiton intensiivistä opiskelua hän jatkoi parikymppiseksi saakka. Saatuaan kandidaatin arvon Wheaton Collegesta McNair aloitti maisteriohjelman Indianan yliopistossa, jonka koulutuksessa hän sai ensimmäisen kosketuksensa oopperalaulantaan. Hän suoritti nuoren artistin ohjelman San Franciscon oopperassa ja siirtyi nopeasti ammattilaisuralle. McNair esiintyi vuonna 1982 Mostly Mozart -festivaalilla ja lauloi vuosina 1983–1989 oopperassa St. Louisissa. Hän teki myös debyytit Santa Fessä, Wienissä, Amsterdamissa ja Berliinissä.
McNair on esittänyt laaja-alaisesti ooppera- ja konserttiohjelmistoa. Wolfgang Amadeus Mozartia on pidetty hänen erikoisuutenaan; varhaisesta saakka hän tuli tunnetuksi Paminan ("Taikahuilu") ja Ilian ("Idomeneo") rooleista. McNairille ominaiseksi tuli myös Poppean rooli Claudio Monteverdin "L'incoronazione di Poppeassa". Kansainvälisempää näkyvyyttä hän alkoi saada esiinnyttyään Glyndebournen oopperafestivaalilla Anne Truloven roolissa Igor Stravinskyn teoksessa "Hulttion tie". Barokkimusiikin tulkitsijana McNair on saavuttanut suosiota John Eliot Gardinerin kanssa tekemänsä yhteistyön tiimoilta. Muihin yhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet Robert Shaw, Seiji Ozawa, Bernard Haitink, Kurt Masur ja Neville Marriner.
McNairin konserttiohjelmiston joukossa on ollut George Gershwinin ja Jerome Kernin lauluja. Oopperauraa McNair on luonut varsinkin eurooppalaisissa oopperataloissa, mutta hän on tehnyt esiintymisiä myös Metropolitan-oopperassa. Etenkin Marian Anderson -palkinnon vuonna 1990 saatuaan hän on omistautunut myös resitaalien pitämiselle sekä Yhdysvalloissa että muualla. McNair on tehnyt monia levytyksiä Philips Recordsille ja Deutsche Grammophonille. Hän ​sai Grammy-palkinnot vuosina 1993 ja 1995.
Harinjärvi

Harinjärvi on suppajärvi Liperin koillisosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 80 hehtaaria ja vesitilavuus 8,2 kuutiohehtometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 12 kilometriä länsiluoteeseen.
Maantiede.
Harinjärven pääallas on kaakkois–luoteissuuntainen ja melko syvä. Järven länsirannalta kaakkoon tyontyvä Paljasniemi erottaa järven eteläosaa pääaltaasta. Syvin kohta, 29 metriä, sijaitsee järven pohjoispuoliskolla. Myös Paljasniemen pohjoispuolella on lähes yhtä syvää. Harinjärven eteläosan syvin kohta on 25 metriä. Järven eteläisin osa on matalaa. Harinjärven luoteisosassa on kaksi alle aarin laajuista luotoa.
Harinjärven itäpuolella sijaitsee Jyrinkylä, jonka koillispuolinen Leinonen laskee Jyrinjärven kautta Harinjärven itärannalle. Myös pohjoisesta Kuusijärveltä virtaa laskuoja Harinjärveen. Harinjärven länsipuolella sijaitsee Kalikkalampi (88,0 meträ mpy), järvien välisen kannaksen leveys on noin 200 metriä. Kalikkalammen ja Harinjärven länsipuolella sijaitsee Matkalampi (87,9 metriä mpy).
Harinjärven vesitilavuus on 8 194 000 kuutiometriä.
Harinjärvi (04.359.1.006) kuuluu Myllypuron valuma-alueeseen (04.359), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Viinijärven valuma-alue (04.35) ja ensimmäinen jakovaihe on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Harinjärvi on Myllypuron alueen kolmanneksi laajin vakavesi. Sitä edeltää Matkalampi ja Leinonen ja seuraa Kuusijärvi ja Jyrinjärvi. Myllypuron alueeseen kuuluu neljätoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Noin kuusi kilometriä Harinjärveltä pohjoiseen sijaitsee Harijärvi, jonka Ympäristötiedon hallintajärjestelmä Hertta tuntee nimellä Harinjärvi (04.352.1.024).
San Juanin piirikunta (Utah)

San Juanin piirikunta () on Yhdysvaltojen Utahin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 14 518 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Monticellon kaupunki. Piirikunta perustettiin 17. helmikuuta 1880.
Kanadanpoppeli

Kanadanpoppeli ("Populus" × "canadensis") on poppeleihin kuuluva puuristeymä. Sen kantalajit ovat Vanhalla mantereella alkuperäinen mustapoppeli ("Populus nigra") ja Pohjois-Amerikassa alkuperäinen amerikanmustapoppeli ("Populus deltoides"). Kanadanpoppeli on alun perin keinotekoinen risteymä, sillä sen vanhemmat kasvavat luontaisesti eri mantereilla. Sitä käytetään viljelypuuna, jolla on useita eri lajikkeita. Lajikkeiden välillä on eroa muun muassa kasvutavassa ja sukupuolessa, ne ovat joko hede- tai emikukallisia. Jotkin lajikkeet kasvavat myös pilarimaisiksi puiksi. Kanadanpoppelin lehden lapa on kolmiomainen, laidasta karvainen.
LEGO Ninjagon 12. tuotantokausi - Yli-imperiumi

Yli-imperiumi () on animaatiosarjan Lego Ninjagon kahdestoista tuotantokausi, jossa ninjat matkaavat Yli-imperiumi-videopelin sisään pelastamaan peliä hallitsevan tekoälyn, Unagamin, kaappaamia pelaajia.
Lähteet.
1. https://www.ruutu.fi/ohjelmat/lego-ninjago-masters-of-spinjitzu
Harijärvi (Liperi)

Harijärvi on järvi Liperin koillisosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 90 hehtaaria. Etäisyys Joensuun keskustasta on 15 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Harijärvi on kaakkois–luoteissuuntainen. Mainittavia saaria ei ole. Etäisyys järven kaakkoisrannalta luoteisrannalle on 1,8 kilometriä. Länsirannalla sijaitsee järven pinta-alaan nähden laaja Ahoniemi. Harijärven koillinen osa on syvä, lounaisosassa on 15 metrin syvänne, kaakkoinen osa on matalaa. Luoteinen osa jakautuu pieniin lahtiin. Noin neljäsosa järvestä on vähintään 10 metriä syvää. Rannoilla on runsaasti pientaloja, koillisrannan Valkeisenmäki kohoaa noin 130 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Harijärven luoteisrannalta lähtee laskuoja Viinijärveen, joka sijaitsee noin 350 metriä länteen.
Harijärven vesitilavuus on 6 985 000 kuutiometriä.
Harijärvi (04.352.1.024) kuuluu Viinijärven alueeseen (04.352), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Viinijärven valuma-alue (04.35) ja ensimmäinen jakovaihe on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Harijärvi on Viinijärven alueen toiseksi laajin vakavesi. Yli 130-neliökilometrinen Viinijärvi on selkeästi suurin alueen 46:sta järvestä.
Noin kuusi kilometriä Harijärveltä etelään sijaitsee Harinjärvi (04.359.1.006).
Claudia Muzio

Claudia Muzio (7. helmikuuta 1889 – 24. toukokuuta 1936 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Muzion isä oli oopperan lavaohjaaja ja äiti oopperakuoron laulaja. Muzio opiskeli varhain mezzosopraano Annetta Casalonin johdolla. Hän teki oopperadebyyttinsä Jules Massenet'n "Manon"-oopperan nimiroolissa Arezzossa vuonna 1910 ja teki ensimmäiset äänityksensä vuonna 1911. Hän teki La Scala -debyyttinsä Desdemonan roolissa vuonna 1913. Suurimman osan urastaan Muzio loi Italiassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, esimerkiksi Teatro Colónissa. Metropolitan-oopperassa hän teki ensiesiintymisensä vuonna 1916 "Toscan" nimiroolissa; hänen kanssaan esiintyivät Enrico Caruso ja Antonio Scotti. Seuraavien kuuden vuoden aikana hän esiintyi Metropolitan-oopperassa joka kaudella. Vuonna 1918 hän loi siellä Giorgettan roolin Giacomo Puccinin "Il tabarron" kantaesityksessä.
Muzio esiintyi ensimmäisen kerran Chicagossa vuonna 1922 Aidana. Siellä hän lauloi yhdeksän kauden ajan sekä aikansa teoksissa (mm. "Monna Vanna", Henry Février ja "La cena delle beffe", Umberto Giordano) että 1800-luvun teoksissa. Muzio jätti jälkeensä suhteellisen vähäisen määrän äänityksiä. Laulajan parhaiden vuosien on katsottu ajoittaneen vuoden 1930 tienoille, jolloin hän kuitenkaan ei äänittänyt. Kaudella 1926/1927 Muzio teki eräitä merkittäviä esiintymisiä La Scalassa Arturo Toscaninin johdolla, mutta tämän jälkeen hän lauloi paljolti Roomassa. Vuonna 1934 hän teki lyhyen paluun Metropolitan-oopperaan. Yksityiselämässään Muzio oli sulkeutunut. Hänen kuolemansyystään on eri lähteissä saatavilla monenlaista ristiriitaista tietoa.
Kiinanpoppeli

Kiinanpoppeli ("Populus simonii") on poppeleihin kuuluva kiinalainen puu. Lajia käytetään viljelypuuna.
Kiinanpoppelin nuoret oksat ovat notkeita, särmikkäitä, kaljuja, kellanharmaita tai punertavia. Lehden ruoti on 1–2 senttimetriä pitkä; lehtilapa on kooltaan 4–12 cm. Lapa on soikean vinoneliömäinen, kalju, päältä tummanruskea ja alta vaaleanvihreä. Alkuperäisenä kiinanpoppelia esiintyy Keski- ja Pohjois-Kiinassa ja Koreassa. Tulokaslajina sitä esiintyy muun muassa Keski-Euroopassa ja Venäjällä.
Seitenjärvi

Seitenjärvi on säännöstelty läpivirtausjärvi Hyrynsalmen kunnassa Kainuun keskiosassa. Järvi sijaitsee Emäjoen varrella, sen etelärannalla on Seitenoikean voimalaitos. Järven pinta-ala on 2,9 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 53 kilometriä koilliseen. Voimalaitos ja pieni osa Seitenjärvestä sijaitsee Ristijärven kunnassa.
Maantiede.
Seitenjärven pituus lounaasta koilliseen on 3,7 kilometriä. Järvi on melko tasaleveä. Länsirannalla on pääaltaasta jossain määrin erillään sijaitseva lahti, jonka nimenä on Nilkanlampi. Seitenjärveen virtaa vesi Emäjokea pohjoisesta, järvestä virtaa vesi Seitenoikean voimalaitoksen kautta Emäjokea lounaaseen. Seitenjärven pohjoisosan suurin syvyys on 9,6 metriä. Vähintään 10 metriä syvä vyöhyke on koillisessa kapea, ja se levenee lounasta kohden. Järven eteläosassa on yli 20 hehtaaria laaja vähintään 20 metriä syvä alue. Lähes kolmannes järvestä on vähintään 10 metriä syvä.
Seitenjärvessä sijaitsee 20 saarta. Niiden yhteenlaskettu pinta-ala on noin 1,8 hehtaaria. Koillisessa on noin puolen hehtaarin laajuinen saari. Seitenjärven rannoilla on haja-asutusta. Koillisrannalla on kolmiomainen niemi, jolla sijaitsee grillikioski ja pieni lampi. Seitenjärven itärantaa kulkee valtatie 5, jonka itäpuolella levittäytyy Seitenjärven kanssa samantasoinen Pölhöjärvi.
Seitenjärven vesitilavuus on 20 516 000 kuutiometriä.
Seitenjärvi (59.431.1.001) kuuluu Seitenjärven-Hyrynjärven lähialueeseen (59.431), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Hyrynjärven alue (59.43) ja ensimmäinen on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Seitenjärvi on Seitenjärven-Hyrynjärven lähialueen kolmanneksi laajin vakavesi. Laajimmat ovat Hyrynjärvi ja Salmijärvi. Alueeseen kuuluu neljätoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
LEGO Ninjagon 13. tuotantokausi - Vuoren mestari

Vuoren mestari () on animaatiosarjan Lego Ninjagon kolmastoista tuotantokausi, jossa ninjat matkaavat Shintaron valtakuntaan osallistumaan sen prinsessan, Vanian, syntymäpäiville. Valtakunnan alaisista luolastoista kuitenkin paljastuu kaivos, jonne julma Kallovelho on pakottanut kaksi kansaa, Munssit ja Gecklet, orjatyöhön. Cole löytää luolastoista uutta tietoa äidistään, ja päihittää lopulta Kallovelhon hänen voimiaan hyödyntäen.
Lähteet.
1. https://www.ruutu.fi/ohjelmat/lego-ninjago-masters-of-spinjitzu
Veeti Kettunen

Veeti Kettunen (s. 2. lokakuuta 2003 Seinäjoki) on suomalainen pesäpalloilija. Kettunen edustaa Superpesiksessä pelaavia Seinäjoen JymyJusseja. Kaudella 2025 hänet valittiin ensimmäiseen Itä-Länsi-otteluunsa. Hän pelaa sisäpelissä vaihtajana ja ulkokentällä polttolinjassa. Kettunen on pelannut urallaan 28 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt kaksi tavallista juoksua, tuonut kuusi juoksua ja kerännyt 26 kärkilyöntiä. Kettunen oli kauden 2021 Superpesiksen Vuoden tulokas
Myös Kettusen isä Markus Kettunen ja veli Joona Kettunen ovat pelanneet pesäpallourillaan Superpesistä.
Pille (nimi)

Pille on naisen etunimi. Se on Sibylla-nimen virolainen muunnos. Pillen nimipäivää vietetään Virossa 30. maaliskuuta.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu 237 Pille-nimistä henkilöä. Heistä suurin osa on syntynyt 1960- tai 1970-luvulla.
Kangaspaju

Kangaspaju ("Salix bebbiana") on pensasmainen pajulaji, joka voi joskus kasvaa pieneksi puuksi. Sen korkeus on puolesta kahteen metriä.
Ulkonäkö.
Kangaspajun haarat ovat harmaan punaruskeita ja tavallisesti lyhytkarvaisia. Vuosikasvaimet ovat aluksi tiheäkarvaisia, myöhemmin harvakarvaisia. Lehtien korvakkeet yleensä puuttuvat. Lehtilavan koko on 3–7 cm ja se on ehyt, sulkasuoninen, pyöreähkö–soikea–puikea, suippo- ja suorakärkinen, ylä- ja alapuolelta tiheään harmaakarvainen. Lehtilaita on ehyt tai niukasti hampainen. Lehdessä on 6–8 suoniparia. Kangaspaju on kaksikotinen, se kukkii lehtien puhjetessa. Suomessa kukinta-aika on kesäkuussa. Kukinto on kokonaisena variseva, lyhyt ja harsu norkko. Kukat sijaitsevat norkkosuomujen hangassa, pieniä, kehättömiä, mesinystyisiä. Norkkosuomut ovat vaaleanruskeita. Palhot ovat tyvestä karvaisia. Sikiäin on pitkäperäinen, karvainen, vartalo on lyhyt tai puuttuu, luotit uloskaartuvat. Hedelmä on kiiltävä ja lyhytkarvainen kota. Siemenet ovat pieniä, tyviosa on lenninhaiveninen.
Kangaspajua esiintyy Suomessa Lapissa ja Koillismaalla yleisenä, runsaimmin sitä tavataan Inarin korkeudella.
Se kasvaa kuivissa kangasmetsissä ja jokivarsien soraikoilla. Laji on läheinen ahopajun ("Salix starkeana") kanssa, joka kasvaa Etelä-Suomessa yleisemmin kuin Pohjois-Suomessa.
Pölhöjärvi

Pölhöjärvi on matalahko järvi Hyrynsalmen kunnassa Kainuun keskiosassa. Sen pinta-ala on 1,9 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 54 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Pölhöjärvi on länsi–itäsuuntainen. Se kapenee ja madaltuu itää kohden. Syvin kohta, 11 metriä, sijaitsee järven länsiosassa. Pölhöjärven maisemaan vaikuttaa sen länsipuolinen Seitenjärvi, joka on pinnankorkeudeltaan samantasoinen. Järvien välistä kulkee valtatie 5. Pölhöjärven itäosassa on kapeita, matalia ja mutkaisia lahtia. Järven rannat ovat metsä- ja suomaata. Kokkovaara ja Ollinvaara järven eteläpuolella ovat ylänköä.
Pölhöjärvessä on viisi pientä saarta. Niiden yhteenlaskettu pinta-ala on noin puoli hehtaaria.
Pölhöjärven vesitilavuus on 5 700 000 kuutiometriä.
Pölhöjärvi (59.431.1.002) kuuluu Seitenjärven-Hyrynjärven lähialueeseen (59.431), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Hyrynjärven alue (59.43) ja ensimmäinen on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Pölhöjärvi on Seitenjärven-Hyrynjärven lähialueen neljänneksi laajin vakavesi. Laajimmat ovat Hyrynjärvi, Salmijärvi ja Seitenjärvi. Alueeseen kuuluu neljätoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Valkiajärvi (Ilomantsi)

Valkiajärvi on metsäjärvi Ilomantsin eteläosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,8 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 73 kilometriä itään.
Maantiede.
Valkiajärvi on rantaviivaltaan mutkitteleva. Sen naapurijärvet Niettaanselkä etelässä ja Kaitajärvi lännessä ovat samalla korkeustasolla. Valkiajärven länsiosan selkävesi on suurelta osin vähintään 15 metriä syvä. Järven syvin kohta, 28 metriä, sijaitsee lännessä. Noin yhdeksäsosa järvestä on vähintään 20 metriä syvä. Puolisen neliökilometriä laaja Ruununsaari määrittää järven itäosan ilmeen. Saaren itäpuolella sijaitsee Lehmisalmi, jonka syvin kohta on 5,5 metriä. Valkiajärven eteläosassa on Mustalahti ja luoteessa Kokkolahti, jonka itäpuolisella Petraniemellä sijaitsee leirintäalue. Valkiajärveä erottaa Kaitajärvestä noin kaksi kilometriä pitkä niemi, jonka leveys on enimmäkseen alle sata metriä. Niemen eteläpuolinen Lohisalmi yhdistää järvet toisiinsa.
Ruununsaaren jälkeen Valkiajärven laajin saari on noin 80 aarin laajuinen Inkerensaari. Saaret ja suurin osa Valkiajärveä sijaitsevat Petkeljärven kansallispuiston alueella.
Valkiajärven vesitilavuus on 15 104 000 kuutiometriä.
Valkiajärvi (04.922.1.079) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen Koitajoen valuma-alue (04.9). Nuorajärven alueella on 84 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Valkiajärvi on viidenneksi laajin. Sitä laajempia ovat Nuorajärven lisäksi Niettaanselkä, Viinijärvi ja Haapojärvi. Valkiajärveä seuraa Petkeljärvi, jonka jälkeen tulee Ravajärvet, Suuri Tetrijärvi, Iso Hiislampi ja Kaitajärvi. Lähes jokainen Nuorajärven alueen vakavesi on syvyysluodattu. Alueen pienistä järvistä useat ovat suhteellisen syviä, kuten Särkkäjärvi, kun taas pinta-alaltaan laajimmat järvet ovat sitä vastoin varsin matalia.
Ilomantsin Valkiajärvi on laajin Suomen 26:sta Valkiajärvi-nimisestä vakavedestä.
Särkkäjärvi

Särkkäjärvi on saareton metsäjärvi Ilomantsin eteläosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 63 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 70 kilometriä itään.
Maantiede.
Särkkäjärven pituus kaakosta luoteeseen on 1,9 kilometriä. Luoteisrannan niemimaa erottaa järven pohjoisosan omaksi vesialueekseen. Järven eteläosassa on noin 10 aarin laajuinen 20 metriä syvä alue. Järven keskiosassa on noin 16 metriä syvä kohta ja pohjoisosassa on 15 metriä syvä vyöhyke. Kaikkiaan Särkkäjärvestä noin kahdeksan prosenttia on vähintään 15 metriä syvää. Kymmenen metrin syvyyskäyrä kulkee lähimpänä rantaviivaa järven itärannalla. Särkkäjärven rannoilla ei ole mainittavaa rakennuskantaa. Luoteisrannan niemimaan korkein kohta on noin 160 metriä merenpinnan yläpuolella.
Särkkäjärvi kuuluu Nuorajärven ja Niettaanselän väliseen kaakkois–luoteissuuntaiseen pienten järvien vyöhykkeeseen, joiden korkeustaso on enintään muutaman metrin Nuorajärveä (144,7 metriä mpy) ja Niettaanselkää (144,7 m mpy) ylempi. Noin 100 metriä Särkkäjärveltä pohjoiseen sijaitsee Ahvenlampi, idässä on Keltasilmä ja etelässä Syväjärvi.
Särkkäjärven vesitilavuus on 5 698 000 kuutiometriä.
Särkkäjärvi (04.922.1.056) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen Koitajoen valuma-alue (04.9). Nuorajärven alueella on 84 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Särkkäjärvi on yhdenneksitoista laajin. Lähes jokainen Nuorajärven alueen vakavesi on syvyysluodattu.
Ilomantsin Särkkäjärvi on laajin Suomen kuudesta Särkkäjärvestä.
Henrik I (Navarra)

Henrik I, lisänimeltä Paksu, (3. joulukuuta 1244 – 22. heinäkuuta 1274) oli Navarran kuningas ja nimellä Henrik III Champagnen kreivi.
Nuoruus.
Henrik oli Navarran kuningas Thibaut I:n ja tämän kolmannen puolison Marguerite de Bourbonin nuorempi poika ja kuningas Thibaut II:n veli. Hän toimi valtionhoitajana useita kertoja Thibautin ollessa poissa maasta.
Avioliitto ja perilliset.
Vuonna 1269 Henrik avioitui kreivitär Blanche d' Artois'n (n. 1248–1302), Artois'n herttua Robert I:n tyttären kanssa. Hänen setänsä oli kuningas Ludvig IX.
Heille syntyi kaksi lasta: 
Kuningas.
Henrik tunnustettiin kruununperijäksi veljensä eläessä, ja seurasi tätä Navarran kuninkaana ja Champagnen kreivinä Thibautin kuoltua lapsettomana joulukuussa 1270. Hänet julistettiin kuninkaaksi Pamplonassa vasta 1. maaliskuuta 1271, ja hänen kruunauksensa viivästyi toukokuuhun 1273 saakka. Veljensä tavoin hän vannoi ylläpitävänsä Navarran "fueroja" (eräänlainen perustuslaki), ja vannoi uskollisuutta Ranskan uudelle kuninkaalle Filip III:lle Champagnen kreivinä.
Henrikin hallituskauden alussa Navarran talous kukoisti, mutta Ranskan ja Englannin, joka hallitsi Gascognea, väliset kiistat rajoittivat Navarran pääsyä merelle. Tämän takia hän suunnitteli tyttärensä Jeannen naittamista Englannin Edvard I:n pojalle, mutta suunnitelma ei koskaan toteutunut. Hän tuli suhteellisen hyvin toimeen aateliston kanssa, vaikka olikin valmis ylläpitämään rauhaa keinoja kaihtamatta. Champagnen kreivinä Henrik vietti paljon aikaa Ranskassa olevilla maillaan, mikä herätti tyytymättömyyttä navarralaisissa.
Henrik tuki aluksi Alfonso X:n veljen Filipin kapinaa vuonna 1270, toivoen saavansa takaisin Kastilialle menetettyjä alueita. Hän veti myöhemmin tukensa pois, ja yritti luoda liiton Kastilian kanssa sopimalla poikansa Thibautin avioliitosta Alfonson tyttären kanssa syyskuussa 1272. Thibaut kuitenkin kuoli seuraavana vuonna, vain kolmivuotiaana, pudottuaan Estellan linnan muurilta.
Henrik ei elänyt pitkään poikansa jälkeen; tarinan mukaan hän tukehtui oman lihavuutensa vuoksi vuonna 1274. Häntä seurasi Navarran valtaistuimelle tytär Jeanne I Navarralainen.
Kotaladon rautatieasema

Kotaladon rautatieasema (, ratakm 133+666, vuoteen 1937 Ylikylä) oli rautatieliikennepaikka rantaradan varrella Pohjankylässä entisen Perniön kunnan alueella.
Rautatieasema avattiin vuonna 1899 nimellä Ylikylä. Ylikylää suunniteltiin 1930-luvulla risteysasemaksi, josta olisi lähtenyt rautatie Teijoon ja mahdollisesti edelleen Taalintehtaalle. Hanketta ei koskaan lähdetty toteuttamaan ja rautatieaseman sivuraiteetkin purettiin 1950-luvulla. Vuonna 1937 asema sai nimekseen Kotalato. Se muutettiin miehittämättömäksi seisakkeeksi 1953 ja vanha asemarakennus purettiin pian sen jälkeen. Seisake suljettiin lopullisesti 1966. Kotaladon jäljellä olevat rakennukset myytiin yksityishenkilölle vuonna 2006.
Nietalahti

Nietalahti (myös Niettaanselkä) on matalahko metsäjärvi Ilomantsin eteläosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on kuusi neliökilometriä. Järvi sijaitsee Suomen ja Venäjän rajalla, Venäjän puoleinen osuus mukaan luettuna järven pinta-ala on 7,5 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 74 kilometriä itään.
Maantiede.
Nietalahtea jakavat länsirannan haarautuvat niemet (Likunlinnansärkkä, Mäntyniemi) ja 33 saarta, joista 4 on yli hehtaarin laajuisia. Suurimmat saaret ovat Haaposaari ja Nehvonsaari järven pohjoisosassa. Nietalahden syvin kohta, 16 metriä, sijaitsee luonnonsuojelualueen ympäröimänä saarten ja niemien suojaamalla vesialueella. Likunlinnansärkän ja Mäntyniemen välisen Kivilahden syvin kohta on 12 metriä. Vain pari prosenttia järvestä on korkeintaan 10 metriä syvä.
Nietalahti on samantasoinen sen luoteispuoleisen Nuorajärven kanssa. Järviä yhdistää Petkeljärven ja Karpanjärven kautta kulkeva vesiväylä.
Nietalahden vesitilavuus on 21 263 500 kuutiometriä.
Nietalahti (04.922.1.080) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen Koitajoen valuma-alue (04.9). Nuorajärven alueella on 84 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Nietalahti on Nuorajärven jälkeen laajin. Lähes jokainen Nuorajärven alueen vakavesi on syvyysluodattu.
Sysmäjärvi (Outokumpu)

Sysmäjärvi on rehevä ja erittäin matala lintujärvi ja luonnonsuojelualue Outokummun keskustan eteläpuolella Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 6,6 neliökilometriä ja keskisyvyys vain 74 senttimetriä. Etäisyys Joensuusta on 36 kilometriä länsiluoteeseen.
Maantiede.
Sysmäjärveä ympäröi peltomaisema. Järvi on osin umpeenkasvanut. Syvimmät kohdat ovat 3,6 metriä, ja ne sijaitsevat järven keskiosassa. Vain noin kaksi prosenttia järven pinta-alasta on vähintään 3 metriä syvä. Noin kolme neljäsosaa järvestä on korkeintaan yhden metrin syvyistä. Luusua sijaitsee kaakkoiskulman Lähtevänlahden pohjukassa, josta lähtee Sysmänjoki kaakkoon. Suurin etäisyys luusuasta järven luoteiselle vastarannalle on 3,9 kilometriä.
Sysmäjärvessä sijaitsee 30 saarta, joista 2 on alle aarin laajuisia ja 3 yli hehtaarin laajuisia. Järven keskiosassa sijaitsevan Pitkäsaaren pinta-ala on nelisen hehtaaria.
Lintuvetenä Sysmäjärvi on kansainvälisesti arvokas. Sysmäjärven vesilinnusto taantui aikoinaan, minkä vuoksi järveä kunnostettiin. Alueen pesimälinnusto on monimuotoinen.
Sysmäjärven vesitilavuus on 4 851 000 kuutiometriä.
Sysmäjärvi (04.353.1.019) kuuluu Sysmänjoen valuma-alueeseen (04.353), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Viinijärven valuma-alue (04.35) ja ensimmäinen jakovaihe on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Sysmäjärvi on Sysmänjoen valuma-alueen laajin vakavesi. Sitä seuraa noin neliökilometrin laajuinen Kuusjärvi. Sysmänjoen valuma-alueeseen kuuluu 43 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Myössäjärvi

Myössäjärvi-Martinjärvi on saareton vaarojen reunustama järvi Inarissa Lapin maakunnan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 87 hehtaaria ja vesitilavuus 9,9 kuutiohehtometriä. Etäisyys Ivalosta on 19 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Rovaniemeltä 266 kilometriä pohjoiskoilliseen. Valtatie 4 kulkee aivan Myössäjärven rantaviivaa pitkin.
Maantiede.
Myössäjärvi-Martinjärvi on kaakkois–luoteissuuntainen. Sen eteläosasta työntyy lounaaseen kolmionmuotoinen, suhteellisen syvä lahti. Keskiosasta työntyy koilliseen puolestaan suhteellisen matala lahti. Martinkotajärvi sijaitsee Myössäjärven luoteispuolella. Myössäjärven syvin kohta sijaitsee altaan keskiosassa. Sitä ympäröi yhtenäinen vähintään 20 metriä syvä vyöhyke. Järven lounaisosassa on 20-metrinen syvänne.
Myössäjärveä reunustaa iäkäs mäntymetsä ja jyrkät kalliovaarat. Koillisrannan Karhunpesävaara kohoaa noin 230 metriä merenpinnan yläpuolelle, kaakkoisrannan Myössäjärvenpakan korkeustaso on myös noin 230 metriä mpy eli lähes 80 metriä järven pintaa korkeammalla. Valtatie 4 on rakennettu Myössäjärven itärannan ja Martinkotajärven länsirannan myötäisesti.
Myössäjärven vesitilavuus on 9 851 000 kuutiometriä.
Suomen suurin tafoni, Karhunpesäkivi, sijaitsee Karhunpesävaaran rinteellä.
Myössäjärven ympäristössä on lukuisia metsälampia, joista useat ovat vailla karttanimeä. Järven lounaispuolella sijaitsee Harrijärvi, Mukkajärvi ja Pahtajärvi, joiden eteläpuolella sijaitsee Rahajärvi. Kaakossa on Ukonjärven Ukonperä.
Myössäjärvi-Martinjärvi (71.113.1.003) kuuluu Simmettijärven valuma-alueeseen (71.113), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Paatsjoen vesistössä (71). Toinen jakovaihe on Inarinjärven alue (71.11) ja ensimmäinen jakovaihe Inarin alue (71.1). Myössäjärvi-Martinjärvi on toiseksi laajin Simmettijärven valuma-alueen 21:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Simmettijärvi ja kolmanneksi laajin Tuulijärvi. Lähes puolet alueen järvistä on vailla virallista nimeä.
Aleksanteri I (Puola)

Aleksanteri I () ; (5. elokuuta 1461 Krakova – 19. elokuuta 1506 Vilna) oli Jagello-sukuun kuulunut Puolan kuningas vuosina 1501–1506 ja Liettuan suuriruhtinas vuosina 1492–1506.
Suku.
Aleksanteri I oli Puolan kuningas Kasimir Jagiellon ja Elisabet Itävaltalaisen kolmestatoista lapsesta neljänneksi vanhin poika. Isänsä kuoltua Aleksanterista tuli Liettuan suuriruhtinas, ja kaksi vuotta vanhemmasta veljestä Johann I Albertista tuli Puolan kuningas. Vanhimmasta veljestä Vladislaus II:sta oli tullut Unkarin ja Böömin kuningas jo aiemmin. Johann I:n kuoltua vuonna 1501 Aleksanteri sai myös Puolan valtaistuimen.
Liettuan suuriruhtinas.
Aleksanteri lähetettiin Vilnaan Liettuan käskynhaltijaksi jo isänsä eläessä. Pian suuriruhtinaaksi noustuaan hän joutui rajakiistoihin Moskovan Venäjän kanssa. Hän yritti parantaa suhteita menemällä naimisiin Moskovan suuriruhtinaan Iivana Suuren tyttären Jelenan kanssa vuonna 1495. Silti sota Moskovan kanssa puhkesi jo vuonna 1500.
Puolan kuningas.
Veljensä Johann I Albertin kuoltua Aleksanteri lähti muutamaksi vuodeksi Puolaan huolehtimaan vallanperimyksestä. Hän yritti epätoivoisesti pitää kiinni vallasta, joka oli siirtymässä aatelistolle ja senaatille, jotka hallinnoivat valtion varoja.
Avioliitto.
Aleksanteri avioitui vuonna 1495 suuriruhtinas Iivana III Suuren ja suuriruhtinatar Sofia Palaiologosin tyttären, suuriruhtinatar Jelena Ivanovnan (ven.: Елена Ивановна; liett.: "Elena"; puol.: "Helena Moskiewska"); (1476–1513) kanssa. Liitto oli lapseton ja Jelena jäi leskeksi vuonna 1506.
Jagello (dynastia)

Jagiełło-dynastia oli hallitsijasuku, joka hallitsi Liettuan suuriruhtinaskuntaa ja Puolaa, sekä ajoittain myös Unkari ja Böömiä 1300-luvulta 1500-luvulle. Dynastian perustaja oli Liettuan suuriruhtinas Jagello. Hän yhdisti Puolan ja Liettuan Puola-Liettuaksi mennessään naimisiin Puolan kuningatar Jadwigan kanssa. Dynastia oli yksi itäisen Keski-Euroopan mahtavimpia hallitsijasukuja 1400- ja 1500-luvuilla. Suvun aikoinaan hallitsemat alueet ovat nykyään jakautuneet kahdentoista valtion kesken.
Suku hallitsi monella kielialueella, ja siksi sen nimestä on useita versioita.
Suku oli vallassa Liettuassa vuosina 1377–1401 ja 1440–1572, Puolassa 1386–1572, Unkarissa 1440–1444 ja 1490–1526, ja Böömissä 1471–1526. Sen valta oli laajimmillaan Kasimir Jagiellonin kaudella 1440–1492.
Diana (alue)

Diana on hallintoalue Madagaskarin pohjoisosassa. Alue rajoittuu idässä Savan ja etelässä Sofian alueeseen. Alueen pinta-ala on 19 266 km2 ja väkiluku oli 889 736 vuonna 2018. Alueen pääkaupunki on Antsiranana. Alue jakautuu viiteen piirikuntaan, Ambanja, Ambilobe, Antsiranana I, Antsiranana II ja Nosy Be.
Dianan alueen luonto on erityisen monimuotoista. Siellä on mangroveita, koralliriuttoja, pieniä saaria sekä kuivia ja kosteita metsiä. Monipuolinen luonto houkuttaa turisteja ja on myös mahdollistanut katkarapujen kasvatuksen. Niillä on suuri merkitys kansantuotteelle.
Emotion Zine

Emotion Zine on suomalainen kulttuuriaiheinen verkkolehti. Lehteä kustantaa Emotion Media.
Emotion Zine julkaisee tekstejä pääosin musiikista ja kirjallisuudesta, myös tuntemattomien indie-yhtyeiden sekä marginaalisten artistien tuotoksista. Se julkaisee myös tiedotteita, haastatteluja sekä bändikatsauksia.
Emotion Zinen päätoimittaja on Kimmo Lukkarila. Lehdessä kirjoittavat myös Kai Kallio ja punk-aiheista kirjoittava Vesa Vahtera.
Surinamen presidentti

Surinamen presidentti () on Surinamen tasavallan valtionpäämies sekä valtioneuvoston johtaja. Lisäksi hän toimii maan asevoimien ylipäällikkönä. Virka perustettiin 25. marraskuussa 1975 maan itsenäistyttyä, ja ensimmäisenä presidenttinä toimi Johan Ferrier. Nykyisin virkaa hoitaa Jennifer Geerlings-Simons, joka astui virkaan 16. heinäkuuta 2025.
Presidentin ollessa estynyt, virkaa hoitaa varapresidentti. Tämä valitaan yhtäaikaisesti presidentin kanssa.
Presidentti toimii virkansa puolesta surinamelaisten ritarikuntien suurmestarina.
Pätevyysvaatimukset ja valinta.
Surinamen perustuslain mukaan presidenttiehdokkaan täytettävä seuraavat ehdot:
Presidentin valitsee Surinamen parlamentti, ja ehdokkaan tulee saada vähintään ⅔ annetuista äänistä. Mikäli presidentti ei saa tarpeeksi suurta kannatusta kahdessa parlamentin äänestyksessä, valinta siirtyy 893-jäseniselle valtuuskunnalle, joka koostuu kansallisista, alueellisista ja kunnallista päättäjistä. 
Palkkio ja etuudet.
Presidentin virka-asuntona toimii Paramaribossa sijaitseva Presidentieel paleis. Samaa rakennusta käyttivät aikaisemmin alankomaalaisen siirtomaaisäntien kuvernööri ennen Surinamen itsenäisyyttä.
Vuonna 2015 presidentin vuosipalkkio oli 4 646 552 Surinamen dollaria.
Luettelo Surinamen presidenteistä.
Lähde:
Lionel Bringuier

Lionel Bringuier (s. 24. syyskuuta 1986 Nizza) on ranskalainen kapellimestari.
Bringuier syntyi muusikkosukuun. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa sellonsoittoa Philippe Mullerin ja orkesterinjohtoa Zsolt Nagyn johdolla. Hän osallistui myös Péter Eötvösin ja János Fürstin pitämille mestarikursseille. Bringuier teki ammattimaisen debyyttinsä 14-vuotiaana ja voitti vuoden Pariisin konservatoriosta valmistumisensa jälkeen Besançonin kansainvälisen nuorten kapellimestarien kilpailun. 
Vuonna 2007 Bringuier pääsi Esa-Pekka Salosen avustavaksi kapellimestariksi Los Angelesin filharmonikoihin. Hän oli nuorin tämän aseman saavuttanut orkesterin historiassa ja lisäksi johti nuorimpana siihen mennessä konsertin Walt Disney Concert Hallissa. Bringuier johti työtä Los Angelesin filharmonikoissa Gustavo Dudamelin johdolla ja sai vuonna 2011 kapellimestarina orkesterin residenssin. Vuonna 2009 hänestä myös tuli kolmen kauden ajaksi Orquesta Sinfónica de Castilla y Leónin musiikillinen johtaja. Vuosina 2014–2018 Bringuier työskenteli Tonhalle-Orchester Zürichin musiikillisena johtajana.
Bringuier on johtanut lukuisia eri puolilta maailmaa lähtöisin olevia orkestereita. Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Jean-Yves Thibaudet, Gautier Capuçon, Alina Pogostkina, Khatia Buniatishvili, Nicolas Bringuier, Lisa Batiashvili, Anne-Sophie Mutter, Yefim Bronfman, Martin Grubinger, Yuja Wang, Emanuel Ax, Leif Ove Andsnes ja Janine Jansen. Bringuierin levytyksiä on julkaistu Deutsche Grammophon - ja Erato-levymerkeillä. Bringuier on johtanut monia kantaesityksiä ja alueellisia ensiesityksiä sellaisten säveltäjien kuin Bernard Randsin, Esa-Pekka Salosen, Kaija Saariahon, John Coriglianon, Marc-André Dalbavien, Magnus Lindbergin, Bruno Mantovanin ja Sofija Gubaidulinan teoksista. Toukokuussa 2017 Bringuier sai Ranskan hallitukselta Ordre National du Mériten "Chevalier"-arvon. Syyskuussa 2020 hän istui La Maestran – ensimmäisen naiskapellimestareille suunnatun kansainvälisen orkesterinjohtokilpailun – tuomariston jäsenenä.
Prinssinlehtikuusi

Prinssinlehtikuusi ("Larix principis-rupprechtii", syn. "Larix gmelinii" var. "principis-rupprechtii") on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon, lehtikuusten ("Larix") sukuun kuuluva kasvilaji, joka on toisinaan tulkittu myös dahurianlehtikuusen ("Larix gmelinii") alalajiksi tai muunnokseksi. Saksalainen tieteilijä Heinrich Mayr nimesi lajin vuonna 1906 Baijerin kruununprinssi Rupprechtin mukaan.
Prinssinlehtikuusi on lauhkean vyöhykkeen havumetsien valtapuu Pohjois-Kiinassa. Sitä kasvaa luontaisena vuoristoisella alueella 1400–2800 metrin korkeudella 140000 hehtaarin alueella. Prinssinlehtikuusi kasvaa tyypillisesti emäksisellä ja vähätyppisellä maaperällä. Etenkin Shanxin maakunta on tunnettu prinssinlehtikuusen kotipaikkana Kiinassa.
Erkki Hakamies

Erkki Emil Hakamies, vuoteen 1926 Hackman (23. heinäkuuta 1913 Koivisto – 8. joulukuuta 1998) oli suomalainen kauppaneuvos ja yritysjohtaja. 
Hakamiehen vanhemmat olivat rovasti Emil Hakamies, aiemmin Hackman, ja farmaseutti Naemi Härkönen ja puoliso vuodesta 1939 Rauni Salminen. Hakamies kävi viisi luokkaa lyseota, mutta tuli jo kuusitoistavuotiaana Lassila &amp; Tikanojan palvelukseen ja oli siellä juoksupoikana, harjoittelijana, osastonhoitajana ja kauppaedustajana Viipurissa. Vuonna 1938 Hakamies siirtyi johtajaksi Verkakauppa Ura -yhtiöön, jonka Lassila &amp; Tikanojan omisti. Hän oli samalla johtaja Verha-valmisvaateyhtiössä vuodesta 1947 vuoteen 1953, jolloin hänestä tuli Lassila &amp; Tikanojan Helsingin konttorin johtaja. Vuonna 1964 Tiklas-tuotelinjan johtajaksi siirtynyt Hakamies tuli tunnetuksi erityisesti toiminnastaan idänkaupassa. Vastuu Tiklaksesta annettiin kokonaan Hakamiehelle 1968, jolloin tehtaat työllistivät noin 2000 henkilöä ja niiden vienti oli lähes 100 miljoonaa markkaa. Tasavallan presidentin vientipalkinnon Tiklas sai seuraavana vuonna. Hakamiehesta tuli Tiklas teollisuuden toimitusjohtaja 1971, kauppaneuvoksen arvon hän sai 1978. Toimitusjohtajana Hakamies työskenteli vuoteen 1978, Lassila &amp; Tikanojan johtokunnassa hän oli 1950-luvulta 1980-luvulle asti. Sotilasarvoltaan Hakamies oli reservin kapteeni (1943).
Yliopisto-opettaja, suomentaja Reino Hakamies oli Erkki Hakamiehen veli.