Lions Gate Bridge

Lions Gate Bridge (virallisesti First Narrows Bridge) on teräsrakenteinen riippusilta Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Se ylittää Burrard Inlet -vuonon ja yhdistää Vancouverin kaupungin vuonon pohjoisrannalla sijaitseviin North Vancouverin kaupunkiin sekä West Vancouverin ja North Vancouverin kuntiin. Sillan suunnitteli Monsarrat and Pratley -yhtiö. Rakentamisesta vastasi Dominion Bridge Company ja Hamilton and Chambers. Stuart Cameron &amp; Cy. -yhtiö rakensi sillalle johtavat rampit.
Sillan kokonaispituus mukaan lukien sille johtavat rampit on 1 517 metriä. Pisin jänneväli on 472,75 metriä, ja pylonit ulottuvat 111 metrin korkeuteen. Lions Gate on läntisen Kanadan pisin silta, ja se on ollut Vancouverin maamerkki valmistumisestaan lähtien. Sillan eteläpäässä silta ja siihen johtava tie kulkevat historiallisen ja luonnonkauniin Stanley Parkin luonnonpuiston läpi, minkä takia sillan rakentamista vastustettiin alkujaan jyrkästi. Sillan rakentamiselle annettiin lopulta lupa, sillä rakennustyöt loivat alueelle työpaikkoja 1930-luvun laman aikana. Rakennustyöt alkoivat 31. maaliskuuta 1937, ja silta avattiin liikenteelle vuonna 1938.
Sillalla on kaikkiaan kolme kaistaa, joista keskimmäistä käytetään ruuhkahuippujen tasaamiseen. Aamuruuhkan (6.00–9.00) aikaan kaksi kaistaa johtaa etelään ja yksi pohjoiseen. Iltapäivällä (15.00–18.45) kaksi kaistaa johtaa pohjoiseen ja ainoastaan yksi etelään. Muina aikoina keskikaistan suuntaa vaihdetaan tarpeen mukaan.
24. maaliskuuta 2005, Lions Gate silta nimettiin Kanadan kansallishistorialliseksi kohteeksi.
Historia.
1930-luvun alussa tunnettu Guinness-panimon omistava irlantilainen perhe hankki omistukseensa laajoja maa-alueita West Vancouverista rakentaakseen alueelle uudisasuntoja. Alue oli kuitenkin eristyksissä muusta Vancouverista, ja perhe päätti rakentaa uuden sillan Burrardvuonon yli ja Stanley Parkin läpi Vancouveriin. Sillan rakentamista vastustettiin kuitenkin useista syistä. Suurimpana ongelmana koettiin Stanley Parkin läpi kulkeva tie. Lupa rakentamiseen kuitenkin lopulta myönnettiin ja rakennustyöt aloitettiin 31. maaliskuuta 1937. Valmistuttuaan sillalla oli ainoastaan kaksi kaistaa, yksi molempiin suuntiin. Liikennemäärien kasvaessa kaistat määriteltiin uudelleen, kaksi ajokaistaa ja keskimmäinen kaista toimi ohituskaistana. Samalla sillan ylittäjiltä alettiin periä tullimaksua. Vuonna 1963 Brittiläisen Kolumbian hallinto osti sillan Guinnessin suvulta ja poisti tullimaksut sekä asensi nykyisen valo-ohjauksen kaistoille, mikä mahdollisti ruuhkahuippujen tasaamisen. Vuoden 1986 Vancouverissa järjestetyn maailmannäyttelyn kunniaksi Guinnessin suku kustansi sillalle asennetun juhlavalaistuksen.
1970-luvun alussa sillan pohjoispään kansirakenteet olivat erittäin huonossa kunnossa, ja niiden perusparannus myönnettiin Buckland &amp; Taylor Ltd. -yhtiölle. Perusparannus suoritettiin 1975. Silta suljettiin yön ajaksi (noin 6,5 tunniksi) ja vanha kansirakenne vaihdettiin uuteen. Tämä oli ensimmäinen kerta maailmassa, kun päivisin käytössä olevan sillan, kansirakenteet vaihdettiin häiritsemättä liikennettä. Samaa tekniikkaa käytettiin myöhemmin San Franciscon Golden Gate Bridgen ja New Yorkin George Washington Bridgen perusparantamisessa. Vuosien 2000 ja 2001 välillä sillan koko kansirakenne uusittiin. Jalankulkija- ja polkupyöräkaistat siirrettiin kannatinvaijereiden ulkopuolelle, minkä ansiosta ajoratoja pystyttiin leventämään. Kansirakenteen uusiminen suoritettiin jälleen yöaikaan sulkemalla silta ja vaihtamalla yksi kansiosa kerrallaan.