tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dickson Greeting

Dickson Greeting on vuonna 1891 ilmestynyt yhdysvaltalainen mustavalkoinen lyhytelokuva. Elokuva on William Kennedy Dicksonin ja William Heisen ohjaama, tuottama ja kuvaama Thomas Edisonin yritykselle. 
Dickson esittää elokuvassa olevaa miestä, joka siirtää hatun toiselta kädeltä toiselle kädelle. Dickson Greetingin esitettiin katsojille ensimmäistä kertaa 20. toukokuuta 1891 General Federation of Women's Clubissa, ja se oli yksi ensimmäisistä kerroista kun elokuva elokuva esitetään julkisesti.
Tuotanto.
Elokuvan tuotti Thomas Edisonin omistama Edison Manufacturing Company. Dickson Greeting kuvattiin toukokuussa 1891 Edison Laboratory Photographic Buildingissa West Orangessa, New Jerseyssä. Elokuvan ohjaajana, tuottajana ja kuvaajana toimi William Kennedy Dickson ja William Heise. Elokuvan pituus on 30 ruudun sekuntivauhdilla 3 sekuntia. Dickson Greeting oli tarkoitettu näytettäväksi kinetoskoopin avulla.
Nykytilanne.
Elokuvan iän vuoksi sen tekijänoikeudet ovat nykyään vanhentuneet, ja se on vapaasti katsottavissa internetistä. Dickson Greetingin kopioita säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjastossa ja sen voi katsoa heidän American Memory -sivustoltaan.
Keith Hunter Jesperson

Keith Hunter Jesperson (s. 6. huhtikuuta 1955 Chilliwack, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalais-yhdysvaltalainen sarjamurhaaja.
Jesperson muutti lapsena perheineen Washingtonin osavaltioon. Hän harrasti lapsena eläinten kiduttamista ja tappamista. Aikuistuttuaan Jesperson työskenteli kuorma-autonkuljettajana. Hän meni vuonna 1986 naimisiin Rose Hucken kanssa ja sai avioliitosta kolme lasta. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1989 tai 1990. 
Jesperson kuristi kahdeksan naista ajaessaan pitkin Yhdysvaltoja vuosina 1990–1995. Hän lähetti hymynaamoilla allekirjoitettuja tunnustuskirjeitä lehdistölle ja piirsi vastaavia viestejä yleisten vessojen seiniin, minkä johdosta hänestä alettiin käyttää nimitystä “Happy Face Killer“.
Jespersonin ensimmäinen uhri oli Taunja Bennett, jonka hän tapasi baarissa Portlandissa Oregonissa. Jesperson hakkasi Bennettin kasvot tunnistamattomiksi ja tappoi hänet tukehduttamalla 23. tammikuuta 1990. Hän oli myös raiskannut uhrinsa. Laverne Pavlinac teki Bennettin murhasta väärän tunnustuksen ja väitti tehneensä sen kumppaninsa John Sosnovsken kanssa. Väärä tunnustus johti tuomioon, joka myöhemmin purettiin, koska Jesperson tunnusti teon vessakirjoituksella, kertoi nauttineensa siitä ja osasi kertoa paikan, josta Bennettin laukku sitten ohjeen mukaisesti löydettiin.
30. elokuuta 1992 löydettiin valtatien varrelta läheltä Kalifornian Blytheä raiskatun ja tapetun naisen ruumis. Jespersonin mukaan tämä uhri oli ollut nimeltään Claudia. Häntä ei kuitenkaan ollut tunnistettu vuoden 2024 alkuun mennessä. Myös eräiden muiden uhrien tunnistaminen oli haastavaa, koska osa uhreista oli ollut seksityöläisiä tai muutoin kiertelevää elämäntapaa viettäviä henkilöitä, jotka eivät olleet pitäneet säännöllisesti yhteyttä perheisiinsä.
Syyskuussa 1992 Jesperson murhasi Turlockissa Kaliforniassa Cynthia Lyn Rosen. Marraskuun alussa 1992 hän kuristi Laurie Ann Pentlandin Oregonin Salemissa. Heinäkuussa 1993 Santa Nellasta Kaliforniasta löydettiin tunnistamattoman naisen ruumis. Tämä uhri tunnistettiin myöhemmin; hänen nimensä oli Patricia Skiple. 14. syyskuuta 1994 Crestview’n länsipuolelta Floridasta löydettiin Jespersonin uhriksi joutunut Suzanne Kjellenberg. 
Tammikuussa 1995 Jesperson otti lähellä Spokanea kyytiinsä Angela Subrizen, jonka kanssa hän matkusti viikon ajan. Lopulta Jesperson raiskasi ja kuristi uhrin, jonka ruumiin hän sitoi kuorma-auton alle. 10. maaliskuuta 1995 hän murhasi naisystävänsä Julie Ann Winninghamin Washougalin kaupungissa Washingtonissa. Jesperson pidätettiin kuulusteluja varten, mutta hänet vapautettiin ja hän suuntasi Arizonaan. Hän teki kaksi itsemurhayritystä, mutta selviytyi ja kirjoitti veljelleen kirjeen, jossa hän tunnusti tekemänsä murhat. Jesperson pidätettiin, ja hän tunnusti syyllisyytensä lokakuussa 1995. 
Jesperson sai useita elinkautisia vankeustuomioita, joita hän alkoi suorittaa Oregon State Penitentiaryssa. 
Uhreista 45-vuotias Patricia Skiple tunnistettiin geneettisen sukututkimuksen avulla vasta huhtikuussa 2022 ja 34-vuotias Suzanne Kjellenberg lokakuussa 2022. 
Jespersonista tehtiin kahdeksanjaksoinen sarja "Happy Face", jossa Jespersonia esittää Dennis Quaid.
Meksikolainen seksikomedia

Meksikolainen seksikomedia () on elokuvagenre, joka yhdistelee eroottista huumoria, kabaree-ympäristöjä ja naiskehon esittämistä visuaalisena nautinnon kohteena.
Elokuvagenrelle on tyypillistä eroottinen huumori, naiskehon korostaminen ja viihteellinen kabareemaailma, jossa keskeisessä roolissa olivat seksuaaliset vihjaukset, kepeä romanssi ja värikäs musiikki. Elokuvat ammensivat vaikutteita 1970-luvun italialaisista seksikomedioista ja jatkoivat 1940–50-lukujen "rumberas"-elokuvien perinnettä, jotka nekin kuvasivat kabareiden maailmaa, tosin melodramaattisemmin ja vakavammalla otteella.
Meksikolainen seksikomedia sai alkunsa vuonna 1975 elokuvalla "Bellas de noche", joka sijoittui Mexico Cityn keskustassa sijainneeseen entiseen kabareeseen nimeltä "Bombay", myöhemmin tunnettu nimellä "Bar El Pirulí". Elokuva perustui suosittuun teatterinäytelmään "Las ficheras", mutta sensuurin vuoksi alkuperäistä nimeä ei voitu käyttää. Sen sijaan elokuvan nimi muokattiin viittaamaan Luis Buñuelin teokseen "Päiväperho" ("Belle de Jour"). Tämä elokuva avasi oven kokonaiselle elokuvalajityypille, joka tuli tunnetuksi nimellä ”cine de ficheras” eli ficheras-elokuvat.
Fichera-nimitys viittaa naiseen, joka työskentelee kabareessa tarjoamalla miehille seuraa juomien ja tanssien muodossa ja saa näistä palveluista maksun asiakkaiden antamien ”fichojen” eli poletin kaltaisten merkkien kautta. Tämän maailman keinotekoisuus, seksuaalinen lataus ja viihteellisyys vetosivat suureen yleisöön, vaikka genre kohtasikin runsaasti kritiikkiä moraalikäsitystensä vuoksi. Ficheras-elokuvat olivat silti keskeinen osa meksikolaista populaarikulttuuria erityisesti 1970- ja 1980-luvuilla.
Ficheras-elokuvien nousu liittyi läheisesti Meksikon poliittisiin muutoksiin. Presidentti Luis Echeverría Álvarezin hallintokaudella 1970-luvulla elokuvatuotantoa johti hänen veljensä Rodolfo Landa, ja painopiste oli taiteellisessa elokuvassa. Hänen seuraajansa José López Portillon kaudella elokuvatuotanto siirtyi yhä vahvemmin yksityiselle sektorille, kun presidentin sisar Margarita nimitettiin vastaamaan maan audiovisuaalisesta politiikasta. Tämä johti sellaisten elokuvien yleistymiseen, jotka olivat taloudellisesti tuottoisia mutta taiteellisesti vaatimattomampia, kuten ficheras-elokuvat.
Ficheras-elokuvien suosio hiipui 1980-luvun lopulla, mutta sen vaikutus meksikolaiseen elokuvahistoriaan jäi pysyväksi.
Miguel Uribe Turbay

Miguel Uribe Turbay (s. 28. tammikuuta 1986 Bogotá, Kolumbia – 11. elokuuta 2025) oli kolumbialainen poliitikko ja senaattori. Hän joutui salamurhayrityksen kohteeksi 7. kesäkuuta 2025. Uribe Turbay tavoitteli edustamansa puolueen presidenttiehdokkuutta vuoden 2026 presidentinvaaleissa. Hän kuoli kahden kuukauden kuluttua.
Uribe Turbay edusti oikeistopuoluetta Demokraattinen keskusta (Centro Democrático). Hänen äidinisänsä oli Julio César Turbay Ayala, joka oli Kolumbian presidentti vuosina 1978–1982. Hänen äitinsä oli toimittaja Diana Turbay, jonka huumeparoni Pablo Escobar sieppasi ja joka kuoli vuonna 1991 epäonnistuneessa vapauttamisyrityksessä.
Uribe Turbayta ammuttiin 7. kesäkuuta 2025 kampanjatilaisuudessa Bogotássa. Takaapäin ammutut luodit osuivat häntä päähän. Ampujaksi epäiltyä 15-vuotiasta nuorta pidetään palkkamurhaajana, joka ei tuntenut tilaajaa. Uribe Turbay leikattiin, mutta hänen tilansa oli kriittinen vielä tiistain 10. kesäkuuta tietojen mukaan.
Uribe Turbay vaivutettiin koomaan aivoverenvuodon vuoksi sunnuntaina 10. elokuuta 2025. Hän kuoli maanantaina 11. elokuuta.
Aina on toivoa

Aina on toivoa on Hannu Peltomaan ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2020.
Elokuva jatkaa vuoden 1971 dokumentin "Rantojen miehet" teemaa. Elokuva keskittyy Kalen tarinaan, joka oli yksi alkuperäisen dokumentin päähenkilöistä. Dokumentti kuvaa Kalen elämänvaiheita ja hänen kokemuksiaan alkoholiriippuvuudesta sekä siitä, miten hän on pyrkinyt muuttamaan elämäänsä. Elokuva käsittelee addiktioon liittyviä haasteita ja mahdollisuuksia palata normaaliin arkeen.
Michael Bates

Michael Hammond Bates (4. joulukuuta 1920 – 11. tammikuuta 1978) oli brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti roolistaan ankarana vanginvartijana Barnesina elokuvassa "Kellopeliappelsiini" (1971) ja Cyril Blamirena brittikomediassa "Vielä virtaa" vuosina 1973-1975, joka oli yksi sarjan alkuperäisistä hahmoista.
Michael Bates palveli toisessa maailmansodassa chinditien riveissä japanilaisjoukkoja vastaan.
Bates oli tunnettu konservatiivipuolueen tukija, ja hänen voimakkaan oikeistolaiset poliittiset mielipiteet aiheuttivat toisinaan vakavia erimielisyyksiä eri näyttelijöiden kanssa, kuten aiemmin mainitussa "Vielä virtaa"-ohjelmassa Batesin kanssa samaan aikaan näytelleen Bill Owenin kanssa, jonka vasemmistolaiset mielipiteet olivat ristiriidassa Batesin mielipiteiden kanssa.
Bates oli naimisissa vuodesta 1953 kuolemaansa 1978 saakka Margaret M. J. Chisholmin kanssa, ja heillä oli kolme lasta. Bates kuoli 11. tammikuuta 1978 syöpään 57-vuotiaana.
Lähteet.
Kasperi Summanen

Kasperi Summanen (s. 1988 Espoo) on suomalainen toimittaja.
Summanen on toiminut Verkkouutisten ja kokoomuksen pää-äänenkannattajan Nykypäivä-lehden päätoimittajana syyskuusta 2021 lähtien. Summanen nimitettiin molempia julkaisuja kustantavan Kansalliskustannus Oy:n toimitusjohtajaksi marraskuussa 2024.
Summanen on työskennellyt aiemmin Verkkouutisten tuottajana ja politiikan toimittajana. Ennen toimittajan uraansa Summanen työskenteli helsinkiläisessä lakiasiantoimistossa.
US Eagle

US Eagle Oy on suomalainen armeijan vaatteisiin ja varusteisiin erikoistunut yritys. Yritys toimii Tampereella Lielahden kaupunginosassa osoitteessa Sellukatu 15. US Eagle myy eri armeijoiden ylijäämää, uusia sotilasvarusteita eri valmistajilta, sotilasvaatteita, jalkineita, retkeilyvarusteita, streetwearia ja viranomaistuotteita.
Historia.
US Eagle on perustettu 1986 kommandiittiyhtiönä. Yritys aloitti toimintansa Tampereen Satakunnankadulla josta se muutti vuonna 1993 osoitteeseen Näsilinnankatu 28. Vuonna 2016 Jan Eriksson osti liiketoiminnan ja muutti yhtiömuodoksi osakeyhtiön. Vuonna 2019 Ari-Pekka Lehtelä osti osuuden yhtiöstä ja liittyi yrityksen vahvuuteen. Samana vuonna US Eagle avasi uuden verkkokaupan. Vuonna 2022 US Eagle muutti pois Tampereen keskustasta noin seitsemän kilometrin päähän Lielahteen. Vuonna 2025 US Eagle avasi verkkokaupan joka palvelee asiakkaita Ruotsissa, Tanskassa, Saksassa ja Baltian maissa.
Heikki Latvanen

Heikki Matti Latvanen (s. 5. syyskuuta 1936 Tervola) on suomalainen suurlähettiläs.
Latvanen aloitti ulkoministeriössä vuonna 1962. Hän toimi suurlähettiläänä Nigerian Lagosissa vuodesta 1993. Vuosina 1995–2001 hän toimi suurlähettiläänä Syyrian Damaskoksessa sekä Libanonissa ja Jordaniassa.
Cinéma du look

Cinéma du Look oli 1980-luvun Ranskassa syntynyt elokuvallinen suuntaus, joka korosti visuaalista ilmaisua enemmän kuin syvällistä tarinankerrontaa. 
Tyylillisesti suuntaus ammensi vaikutteita muun muassa mainoksista, musiikkivideoista, muotivalokuvauksesta sekä elokuvista kuten "Suoraan sydämestä" ja "Taistelukala". Suuntauksen keskeisiä ohjaajia olivat Jean-Jacques Beineix, Leos Carax ja Luc Besson, joiden työt loivat liikkeelle sen tunnistettavan ilmeen.
Tyyli ja teemat.
Vaikka Cinéma du Lookin ohjaajat olivat saaneet vaikutteita 1960-luvun ranskalaisesta uudesta aallosta, heidän ilmaisunsa painottui vahvasti esteettisyyteen, teatraalisuuteen ja nuorisolle suunnattuun kerrontaan. Realistisen käsivaratekniikan sijaan elokuvat rakentuivat huolellisesti lavastettujen ja usein futurististen tai steampunk-henkisten ympäristöjen varaan. Puvustuksessa hyödynnettiin nimekkäitä muotisuunnittelijoita, kuten Jean-Paul Gaultieria, ja musiikki heijasti elokuvien tekoajan kulttuurista ilmapiiriä.
Ohjaajat ja elokuvat.
Leos Carax tunnetaan vahvasta visuaalisesta tyylistään ja yhteistyöstään näyttelijä Denis Lavantin kanssa. Hänen tunnetuimpiin töihinsä kuuluu "Pont-Neufin rakastavaiset", jonka tuotanto oli haastava ja kallis, mutta lopputulos visuaalisesti vaikuttava.
Jean-Jacques Beineix puolestaan nousi esiin elokuvalla "Diiva", jota pidetään Cinéma du Lookin käynnistäjänä. Hänen myöhempi teoksensa "Betty Blue" sai kansainvälistä huomiota rohkealla ja eroottisella kuvauksellaan, vaikka ohjaajan ura muuten koki sekä arvostelu- että lipputulotappioita.
Luc Besson teki suuntauksen kansainvälisesti tunnetuksi elokuvillaan "Subway", "The Big Blue", "Tyttö nimeltä Nikita" ja "Leon". Näissä elokuvissa yhdistyivät näyttävä visuaalisuus, musiikin keskeinen rooli ja nuoruuden sekä vieraantumisen teemat. New Yorkissa kuvattu "Leon" toimi Bessonin ponnahduslautana Hollywoodiin.
Vaikutus ja merkitys.
Cinéma du Lookin ydin oli kuvallisen ilmaisun rohkea ja korostunut käyttö, jonka tavoitteena oli vedota katsojan aisteihin. Tarinallinen syvyys ei ollut ensisijainen tavoite, vaan elokuvat loivat elämyksiä estetiikan ja tunnelman kautta. Suuntaus kesti noin vuosikymmenen, mutta sen vaikutus näkyy yhä erityisesti nuorisokulttuurin ja populaarikulttuurin kuvastossa eurooppalaisessa elokuvassa. Se avasi uuden näkökulman elokuvan tarkasteluun: painopiste siirtyi analyyttisestä otteesta kohti aistien ja kokemusten kautta tapahtuvaa eläytymistä.
Go Fish (elokuva)

Go Fish on vuonna 1994 valmistunut romanttinen elokuva, jonka ohjasi Rose Troche. 
Elokuvan tarina sijoittuu 1990-luvun Chicagoon ja keskittyy sielunkumppanin etsintään lesboyhteisössä. Elokuvassa pääosissa ovat Guinevere Turner ja V.S. Brodie. Elokuva kestää 88 minuuttia ja sen alkuperäinen versio on tehty 16 mm -filmille omaperäisellä ja kokeellisella tyylillä. Elokuva on digitaalisesti restauroitu 4K-formaattiin ja esitetään englanninkielisellä ääniraidalla. Kesäkuussa 2025 sitä nähdään valikoiduissa elokuvateattereissa Amsterdamissa, Istanbulissa sekä Yhdysvalloissa Atlantassa, Los Angelesissa ja Olympiassa
Juoni ja teemalliset painotukset.
Elokuva seuraa lesbo-opiskelija Maxia (Guinevere Turner), jonka rakkauselämä on alkuun vaikeuksissa. Hänen kämppiksensä Kia järjestää Maxille treffit Ely-nimisen vanhemman lesbon kanssa. Aluksi Max suhtautuu Elyyn epäillen, mutta heidän välilleen syntyy vetovoima. Elyllä on kuitenkin omat haasteensa, sillä hän ei ole täysin vapaa omasta elämästään. Tarina kuvaa queer-rakkautta, ystävyyttä ja rakkauden etsintää opiskelijan näkökulmasta 1990-luvun Chicagossa.
Tausta ja merkitys queer-elokuvahistoriassa.
Elokuva syntyi osittain vastauksena B. Ruby Richin vuonna 1992 julkaistuun artikkeliin, joka kritisoi lesbojen vähäistä näkyvyyttä elokuvissa. Elokuva nousi queer-elokuvien merkittäväksi teokseksi, joka antoi äänen syrjäytyneille nuorille ja juhlisti rakkautta sekä solidaarisuutta AIDS-kriisin keskellä. Rose Troche on kuvaillut elokuvaa ”toivon vastalääkkeeksi” vaikeina aikoina.
Elokuva oli myös ensimmäinen indie-elokuva, joka palkittiin Sundancen elokuvajuhlilla saavuttaen maailmanlaajuista menestystä. Se innoitti lukuisia myöhempiä lesboelokuvia ja toi queer-taiteilijoille näkyvyyttä.
Tekijät ja tuotanto.
Elokuvan käsikirjoittivat Rose Troche ja Guinevere Turner yhdessä. Digitaalinen restaurointi tehtiin yhteistyössä Academy Film Archiven, UCLA Film &amp; Television Archiven sekä Sundance Instituten kanssa. Rahoittajina toimivat muun muassa Academy of Motion Picture Arts and Sciences sekä Amazon MGM Studios. Restauroidun version rahoitukseen osallistui myös Frameline-festivaali.
Kulttuurinen vaikutus ja esitykset.
Go Fish juhlisti vuonna 2024 30-vuotista taivaltaan queer-elokuvan klassikkona. Elokuvan tapahtumapaikat, kuten Wicker Park, ovat tunnettuja queer- ja punk-kulttuurin keskuksia. Elokuva käsittelee muun muassa ulostuloa, biseksuaalisuutta ja queer-elokuvantekijöiden vastuuta, tarjoten ainutlaatuisen katsauksen lesbojen kulttuuriin New Queer Cinema -liikkeen huipulla.
Elokuvayhtiö Aamu

Elokuvayhtiö Oy Aamu Ab on vuonna 2001 perustettu elokuvatuotantoyhtiö, joka tuottaa fiktio- ja dokumenttielokuvia sekä televisiosarjoja eri pituisina formaatteina. Yhtiö tekee pitkäaikaista yhteistyötä ohjaajien kanssa, usein aloittaen lyhytelokuvista ja edeten kansainvälisiin pitkän elokuvan ja sarjatuotantoihin. Yrityksen perusti Auli Mantila, ja sen nykyisiä omistajia ovat Jussi Rantamäki ja Emilia Haukka.
Toiminta ja kansainvälinen menestys.
Yhtiö on toiminut yli 20 vuotta ja tuottanut yli 30 elokuvaa, mukaan lukien fiktio- ja dokumenttielokuvia sekä televisiosarjoja. Yhtiö on yksi suomalaisen elokuvan kansainvälisesti menestyneimmistä tuotantoyhtiöistä. Sen tuotannot ovat olleet esillä ja palkittuja merkittävillä kansainvälisillä festivaaleilla, kuten Cannesissa, Venetsiassa, Berlinalessa ja Idfassa.
Tunnetuimmat tuotannot.
Yhtiö tunnetaan erityisesti Juho Kuosmasen elokuvista, kuten "Taulukauppiaat" (2010), "Hymyilevä mies" (2016) ja "Hytti nro 6" (2021). Lisäksi yhtiön tuotantoihin kuuluvat muun muassa Matti Ijäksen "Kaikella rakkaudella" (2013) ja Hannaleena Haurun "Fucking with Nobody" (2020).
Espoo Ciné -palkinto ja uudet tuotannot.
Elokuvayhtiö Aamu sai Espoo Ciné -palkinnon vuonna 2023. Palkinto luovutettiin Espoo Cinén avajaisgaalassa 18. elokuuta 2023 Espoon kulttuurikeskuksessa.
Espoo Ciné -festivaalilla esitellään Aamun uusia elokuvia, muun muassa Tia Kouvon esikoiselokuva "Mummola", Birgit Möllerin ohjaama saksalais–suomalainen "Franky Five Star" sekä Mikko Myllylahden Cannesissa palkittu "Metsurin tarina".
Tuotettuja elokuvia ja tv-sarjoja.
Lähteet:
Porvoon valtiopäivien konseljikomitea

Porvoon valtiopäivien konseljikomitea oli Porvoon valtiopäivillä 17. (29) maaliskuuta 1809 perustettu, kuudesta pysyvästä edustajasta koostunut työryhmä, jonka tehtäväksi tuli käsitellä aikaisemmin Pietarissa neuvotelleen hallituskoalition esitysluonnokset Suomen konselji laitoksesta, sekä konseljin alaisuuteen perustettavista talous- ja oikeusosastoista ja näiden hallituksista.
Työjärjestys ja esitykset.
Komitean puheenjohtajaksi valittiin Jakob Tengström ja lakiasiantuntijaksi Matthias Calonius, jonka tehtäväksi annettiin lainvalmisteluun sisältyvät asiat, kuten ohjesäännön lainopilliset kysymykset, sekä muita lainvalmisteluun sisältyneitä asioita.
Näiden lisäksi komitean oli määrä tehdä esitys konseljin talous- ja oikeusosaston aloittavan hallituskauden jäsenistä. Komitean mietinnön keskeisin tehtävä oli laatia keisarille konseljista koskeva ohjesääntö, joka sisälsi 57§ pykälän säädösoikeudellisen lakiluonnoksen. 
Mietinnön valmistuminen.
Ohjesäännön valmistuttua komitea antoi esitykset hallitsijan ratkaistavaksi valtiopäivien päättäjäispäivänä 7. (19) heinäkuuta, jolloin myös komitean työ päättyi. Komitean konseljista annettu mietintö ohjesäännöksi ratkaistiin suomalaisten hyväksi hallitsijan määräyksellä Pietarhovin palasissa 6. (18) elokuuta 1809. 
Hallituskonseljin ohjesääntö.
Ohjesäännön suomienkielinen painos:
Komitean jäsenet.
Lähteet:
Film Tampere

Film Tampere on vuonna 2018 perustettu Tampereen elokuvakomissio, joka kehittää, kasvattaa ja kansainvälistää Tampereen alueen audiovisuaalista teollisuutta ja pelialaa. Sen tavoitteena on vahvistaa Tampereen asemaa kansallisena ja kansainvälisenä tuotantokeskittymänä tarjoamalla palveluita, jotka houkuttelevat elokuva- ja televisiotuotantoja alueelle.
Kannustin.
Film Tampereen keskeinen työkalu tuotantojen houkuttelemisessa on Tampereen seudun audiovisuaalisen alan tuotantokannustin. Se kattaa 10–15 prosenttia tuotannon Tampereen seudulla syntyneistä kuluista ja kannustaa sijoittumaan alueelle. Tämän lisäksi Film Tampere tukee alan yrityksiä kasvun ja kehityksen eri vaiheissa sekä yhdistää tuotantoja ja paikallisia toimijoita matchmaking-palveluiden avulla.
Infrastruktuuri.
Tampere tarjoaa monipuoliset kuvauslokaatiot, korkealaatuiset studiot ja ajanmukaisen tuotantoteknologian. Kaupungissa toimii laaja verkosto tuotantopalveluyrityksiä, ja Film Tampere tekee yhteistyötä koulutuksen ja elinkeinoelämän kanssa varmistaakseen osaavan työvoiman saatavuuden. Toiminta on osa Business Tamperetta ja liittyy alueelliseen innovaatioekosysteemiin.
Tuotannot.
Vuodesta 2018 lähtien Film Tampere on tukenut yli 140 kotimaista ja kansainvälistä tuotantoa. Näihin kuuluu elokuvia, sarjoja, dokumentteja, lastenohjelmia, viihdesisältöjä ja VFX-tuotantoja. Tuotantokannustimen kautta jaetut noin 3,5 miljoonaa euroa ovat tuoneet Tampereen seudulle yli 30 miljoonan euron aluetaloudellisen hyödyn.
Sarjat ja elokuvat.
Film Tampereen tuella on tuotettu muun muassa "Komisario Koskinen" -sarjan kausia ja "Elämäni biisi" -ohjelmaa. Lisäksi Tampereella on kuvattu kansainvälisiä tuotantoja, kuten Tuva Novotnyn ja Peter Franzénin tähdittämä "Avgrunden"-elokuva. Vuosittain Film Tampere tukee noin 20 tuotantoa.
Peliala.
Vuodesta 2025 lähtien peliala on osa Film Tampereen palvelukokonaisuutta. Toiminta sisältää kansainvälistymistukea, rahoitusneuvontaa ja osaajaverkoston kehittämistä. AV- ja pelialojen välinen yhteistyö vahvistaa molempien alojen kasvua ja näkyvyyttä.
Tavoitteet.
Film Tampere tähtää siihen, että Tampereesta kehittyy merkittävä eurooppalainen tuotantokaupunki. Tätä tavoitetta edistetään infrastruktuurin kehittämisellä, osaamisen vahvistamisella ja kansainvälisillä kumppanuuksilla. Film Tampere toimii strategisena mahdollistajana koko alueen AV- ja pelialan kasvussa.
P-klooribentsaldehydi

p-klooribentsaldehydi (C7H5ClO) eli 4-klooribentsaldehydi on aldehydeihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lähtöaineena muiden yhdisteiden valmistuksesa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa p-klooribentsaldehydi on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta, jolla on pistävä haju. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen. Orgaanisista liuottimista asetoni liuottaa p-klooribentsaldehydiä hieman, etanoli tai dietyylieetteri hyvin.
p-klooribentsaldehydiä voidaan valmistaa hydrolysoimalla p-klooribentsaalikloridia. Yhdistettä voidaan tuottaa myös lähtien p-klooribentsonitriilistä.
p-klooribentsaldehydiä käytetään muun muassa väriaineiden, lääkeaineiden ja maatalouskemikaalien valmistukseen.
Newark Athlete

Newark Athlete on vuonna 1891 ilmestynyt yhdysvaltalainen mustavalkoinen lyhytelokuva. Elokuvan ohjasi, kuvasi ja tuotti William Kennedy Dickson ja William Heise Thomas Edisonin yritykselle. Elokuvassa nuori urheilija heiluttaa puisia pamppuja. Elokuvassa esiintyvän urheilijan henkilöllisyys on tuntematon.
Tuotanto.
Newark Athleten tuotti Thomas Edisonin omistama Edison Manufacturing Company. Elokuva kuvattiin touko-kesäkuun 1891 välisenä aikana Edison Laboratory Photographic Buildingissa West Orangessa, New Jerseyssä. Elokuvan ohjasi, kuvasi ja tuotti William Kennedy Dickson ja William Heise. Newark Athleten pituus on 30 ruudun sekuntivauhdilla 12 sekuntia. Elokuva oli tarkoitettu näytettäväksi kinetoskoopin avulla.
Nykytilanne.
Newark Athleten iän vuoksi sen tekijänoikeudet ovat nykyään vanhentuneet, ja se on vapaasti katsottavissa internetistä. Elokuvan kopioita säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjastossa ja sen voi katsoa heidän American Memory -sivustoltaan. 
Vuonna 2010 Kongressin kirjasto valitsi elokuva Yhdysvaltain National Film Registryyn ”kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä” elokuvana. Newark Athlete on tällä hetkellä vanhin arkistoon valittu elokuva.
Juhannusaatto (elokuva)

Juhannusaatto (, "Vetšir na Ivana Kupala") on ukrainalaisen ohjaajan Juri Illjenkon vuonna 1968 ohjaama elokuva. Kuten hänen edellinen ohjauksensa "Lähde janoaville", myös tämä elokuva joutui Neuvostoliiton sensuurin kohteeksi, eikä sitä saanut esittää julkisesti ennen vuotta 1988.
Elokuva pohjautuu löyhästi Nikolai Gogolin samannimiseen novelliin, joka ammentaa ukrainalaisesta kansanperinteestä. Teos yhdistelee mytologiaa ja surrealismia kansanperinteisin ja runollisin elementein, ja sen epälineaarisessa kerronnassa korostuu symbolisuus. Dovženko-keskuksen mukaan elokuva käyttää omaleimaisia visuaalisia ja leikkaustyylisiä ratkaisuja, ja sen värikylläinen surrealismi on vaikuttava.
Elokuvan on katsottu käsittelevän Ukrainan historiaa, ja kuvaavan kansallisia traumoja ja tarinoita. Illjenko käyttää tarinaa "ukrainalaisena Faustina" ja peittää sen taakse laajemman kertomuksen Ukrainan historiasta kasakoista ja tataarien hyökkäyksistä aina Potemkinin kulissikyliin ja Kiovan luolaluostarin pyhiinvaelluksiin asti.
Elokuva on kuvattu harvinaiselle 70 mm:n filmille. Kuvaukset tehtiin alueilla, jotka myöhemmin jäivät Kanivin tekojärven alle. 
Vuonna 2021 elokuva sijoittui 33. sijalle sadan parhaan ukrainalaisen elokuvan listalla.
Elokuvan kesto on 68 minuuttia.
Juoni.
Köyhä talonpoika Petro haluaa naida rakastamansa Pidorkan, mutta tämän varakas isä ei anna avioliitolle hyväksyntää. Petro tekee sopimuksen pahan Basavrukin kanssa saadakseen haluamansa.
Salatut elämät – 28. esityskausi (2025–2026)

Salatut elämät -saippuasarjan 28. kauden esittäminen alkoi MTV3-kanavalla 11. elokuuta 2025. Kauden ensimmäisen viikon jaksot julkaistiin ennakkoon MTV Katsomon maksullisella tilauksella 8. elokuuta 2025.
Marraskuun alussa sarjasta poistui Elina Niskasen esittämä Anniina Aalto.
Marraskuun lopussa sarjasta poistuvat Markku Pullin esittämä 
Joonatan Sievinen, Tiia Elgin esittämä Eva Tamminen ja Sienna Nordin esittämä Nadja Tamminen.
Syksyllä paluun teki Viivi Pumpasen esittämä Kikka Granberg sekä uusina hahmoina nähtiin Luka Töyrän esittämä Paavo ”Väyrynen” Luhtinen ja Marko Nurmen esittämä Tatu Väre.
Lyhytmuotoinen sisältö

Lyhytmuotoiseksi sisällöksi () kutsutaan digitaalista mediasisältöä, kuten pystysuuntaista videota, jota julkaistaan alustoilla kuten Tiktok, Youtube Shorts ja Instagram Reels.
Formaatti on erityisen suosittu Z- ja alfa-sukupolvien keskuudessa, ja se on muokannut 2020-luvun verkkokulttuuria ja markkinointikäytäntöjä. 
Lyhytsisällöt voivat rajoittua tyypillisesti muutaman minuutin pituuteen. Esimerkiksi Youtube luokittelee kaikki neliö- tai pystysuuntaiset enintään kolmen minuutin mittaiset videot omaan Shorts-formaattiinsa.
Langansböle

Langansböle on taajama Raaseporin kaupungin Tammisaaressa. Se sijaitsee noin 5 km Tammisaaren keskustasta ja pari kilometriä Dragsvikin varuskunnasta koilliseen. 
Asukkaita Langansbölessä oli vuoden 2023 lopussa 824. Taajaman maapinta-ala on 2,63 km².
Riihijärvi (Leppävirta, itäinen)

Riihijärvi on saareton järvi Leppävirralla Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 54,4 hehtaaria. Etäisyys Kuopiosta on 56 kilometriä eteläkaakkoon.
Maantiede.
Riihijärvi on verraten selkeäpiirteinen allas. Ainoa nimetty niemi on itärannan Tuliniemi. Rantaviivan pituus on 3 968 metriä. Järven pituus lounaasta koilliseen on noin 1,4 kilometriä. Noin kolmasosa Riihijärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Järven keskiosassa sijaitsee kaksi noin 19-metristä syvännettä.
Riihijärven länsirannalla sijaitsee samanniminen maatila. Järven rannoilla on melko harvakseltaan pientaloja. Järven eteläpuolisen Riihivuoren laki on noin 165 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 80 metriä järvenpintaa ylempänä. Järven pohjoispuolitse kulkee seututie 534.
Riihijärven tulouomat ovat nimettömiä ja ne virtaavat etelästä. Riihijärven luusua sijaitsee läntisimmässä kolkassa, josta alkaa länteen virtaava nimetön lasku-uoma. Se päättyy Pieneen Riihijärveen (83,3 metriä merenpinnan yläpuolella), joka sijaitsee alle 300 metrin päässä Riihijärvestä. Alavirta jatkuu pohjoiseen Joutsenjokena.
Riihijärven vesitilavuus on 4 080 000 kuutiometriä. Järven ekologinen tila on hyvä.
Riihijärvi (04.273.1.180) kuuluu Suvasveden alueeseen (04.273), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden alaosan alue (04.27) ja ensimmäinen jakovaihe on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2).
Leppävirralla on toinenkin Riihijärvi (04.271.1.043). Se sijaitsee noin 13 kilometriä itäiseltä Riihijärveltä länteen.
Haapaveden vapaaseurakunta

Haapaveden vapaaseurakunta on Haapavedellä toimiva vapaaseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1975. Seurakunnan puheenjohtaja on Jouni Nevala. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Haapaveden keskustassa Vanhatiellä. Seurakunta kuuluu Suomen Vapaakirkko -kirkkokuntaan.
Seurakunnan toimintaan kuuluu jumalanpalvelusten lisäksi lähetystyö, naisten- ja miestenillat, vanhimmistotyö, rukousillat sekä iltakirkko.
Haminan vapaaseurakunta

Haminan vapaaseurakunta on Haminassa toimiva vapaaseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1985. Seurakunnan puheenjohtaja on Ismo Backman. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Haminan keskustassa Pikkuympyräkaudlla. Seurakunta kuuluu Suomen Vapaakirkko -kirkkokuntaan.
Haminan vapaaseurakunnan toiminta alkoi vuonna 1936 Kotkan vapaaseurakunann alaisena ystäväpiirinä. Kokouspaikkana toimi Mannerheimintien varressa sijainnut Elim-rukoshuone. Seurakunta toimi pitkään Kotkan alaisuudessa, kunnes se itsenäistyi vuonna 1985 omaksi paikallisseurakunnakseen. Seurakunnan toimintaan kuuluu jumalanpalvelusten lisäksi ehtoollisjuhlat, sanan ja rukouksen illat sekä evankeliumin illat.
Charantonnay

Charantonnay on kunta itäisessä Ranskassa Isèren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 47 kilometriä Lyonin kaupungista kaakkoon.
Charantonnayn alueet kuuluivat 900-luvulla lähikuntien Beauvoir-de-Marcin ja Saint-Georges-d'Espéranchen herrojen omistukseen. 1100-luvulla Bonnevaux'n luostarin sisterssiläismunkit alkoivat raivata käyttöönsä maatalousmaata. 1950-luvun puolivälissä Charantonnay oli edelleen maaseutua, jonka asukkaat saivat toimeentulonsa pääasiassa maataloudesta. 1960-luvulta alkaen rakentaminen lisääntyi, kun lähiseutujen suurista kaupungeista muutti asukkaita väljempiin tiloihin.
Charmes-sur-Rhône

Charmes-sur-Rhône on kunta kaakkoisessa Ranskassa Ardèchen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Rhônejoen varrella, noin 11 kilometriä Valencen kaupungista etelään.
Kaupungissa on jäljellä roomalaisten hallinta-ajasta kaupungintalon portaiden alla sijaitseva Alethiuksen sarkofagi. Keskiajasta kaupungissa on nähtävillä feodaalilinnan jäänteet, joka oli vuodesta 1228 lähtien aina 1400-luvun loppuun asti Crussolin suvun asuinpaikkana.
Myöhemmin teollistuneella aikakaudella Embroyejoelle, joka on Rhônen sivujoki, perustettiin useita silkkikehräämöitä. Niistä suurin on nimeltään "Bellevue", ja se sijaitsee kylän yläpuolella halliten yhä maisemaa. Tehdas toimi 1900-luvun puoliväliin saakka. Tuolloin myös silkkitoukkien viljely tarjosi lisätuloja lähikylien perheille. Tältä ajalta on yhä jäljellä muutama mulperipuu.
Bully (Kanye Westin albumi)

Bully on yhdysvaltalaisen rap-artisti Kanye Westin tuleva kahdestoista studioalbumi, joka julkaistaan 26. syyskuuta 2025 YZY:n kautta. . 
West julkisti albumin olevan tekeillä ensimmäisen kerran syyskuussa 2024. Albumia nauhoittamisen keskellä West sai paljon kritiikkiä, kun helmikuussa 2025 hän jakoi antisemitistisiä ja natsismia tukevia viestejä X-tilillään (entinen Twitter). Kuitenkin toukokuussa 2025, West kertoi X:ssä hänen "antisemitistisen aikansa" olevan ohi. 
Kannessa Westin poika Saint hymyilee titaanista valmistettu grill suussaan mustavalkoisessa kuvassa. 
Vastaanotto.
18. maaliskuuta 2025 West julkaisi X-tililleen Hype Williamsin ohjaaman lyhytelokuvan, jonka taustalla soi albumin keskeneräinen demoversio. Elokuva kuitenkin poistettiin tililtä myöhemmin Westin toimesta. Lyhytelokuvan taustalla soinut versio keräsi kriitikoilta positiivisia reaktioita. Billboard-lehden Michael Saponara kertoi albumin ottaneen selvästi mallia Westin omasta albumista "808s &amp; Heartbreak". Rolling Stone-lehden Jayson Butford kertoi albumin olevan hänen parhaansa sitten "The Life of Pablon". Hänen mielestään se todisti Westin olevan silti kyvykäs luomaan laadukasta musiikkia.
Dafnis Miletoslainen

Dafnis Miletoslainen (, ; 300–200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen arkkitehti, joka oli kotoisin Miletoksesta. Hän suunnitteli Didyman myöhemmän Apollonin temppeli yhdessä Paionios Efesoslaisen kanssa. Tämä ajoittaa Dafniin noin vuoteen 300 eaa., jolloin temppelin rakentaminen alkoi.
Demetrios (arkkitehti)

Demetrios (, ; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen arkkitehti. Hän oli yhdessä Paionios Efesoslaisen kanssa Efesoksen Artemiin temppelin myöhemmän rakennusvaiheen suunnittelija. Tämä ajoittaa hänet noin vuoteen 340 eaa., mutta tarkkaa ajoitusta ei tiedetä varmuudella. Vitruvius käyttää Demetrioksesta ilmaisua "servus Dianae" (”Dianan/Artemiin palvelija”), eli ikään kuin hieroduuli.
Khersifron

Khersifron (, ; toimi n. 560 eaa.) oli antiikin kreikkalainen arkkitehti, joka oli kotoisin Knossoksesta Kreetalta. Hänet tunnetaan Efesoksen alkuperäisen Artemiin temppelin suunnittelijana yhdessä poikansa Metageneen kanssa. Vitruviuksella ja eräässä Plinius vanhemman kohdassa hänen nimensä on muodossa "Ktesifon" (lat. "Ctesiphon").
Artemiin temppelin rakentaminen alkoi 500-luvun eaa. alussa. Sen rakennustyöt etenivät hyvin hitaasti. Pylväiden pystyttäminen tapahtui vasta noin 40 vuotta myöhemmin, vuonna 560 eaa. Tämän ajankohdan vahvistaa Herodotoksen maininta siitä, että useimmat pylväistä lahjoitti Kroisos. Khersifronin ja hänen poikansa Metageneen katsotaan vaikuttaneen juuri tähän aikaan, sillä antiikin kirjailijat pitävät heitä temppelin pylväiden ja arkkitraavin pystyttäjinä. Temppeli valmistui lopulta vasta paljon Khersifronin ja Metageneen jälkeen, noin 220 vuotta myöhemmin. Pian tämän jälkeen Herostratos poltti sen vuonna 356 eaa., ja se piti rakentaa uudelleen.
Vaikka Plinius sekoittaa ilmeisesti vanhan ja uuden temppelin, hänen kuvauksensa siitä arvokas, koska uusi temppeli rakennettiin todennäköisesti samoille perustuksille ja saman yleissuunnitelman mukaan kuin alkuperäinen. Myös Vitruvius kuvailee temppeliä käyttäen lähteenään teosta, jonka sanotaan olleen Khersifronin ja Metageneen itsensä kirjoittama. Vitruviuksen ja Pliniuksen mukaan Khersifron ja Metagenes kehittivät nerokkaita mekaanisia ratkaisuja temppelin suurikokoisten osien siirtämiseksi paikalleen.
Paionios Efesoslainen

Paionios Efesoslainen (, ; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen arkkitehti, joka oli kotoisin Efesoksesta. Hänet tunnetaan yhtenä Efesoksen Artemiin temppelin suunnittelijoista.
Paionioksen elinaika ei ole tarkasti tiedossa. Joskus hänen sanotaan saattaneen yhdessä Demetrioksen kanssa loppuun Efesoksen suuren Artemiin temppelin, jonka rakentamisen Khersifron oli aloittanut. Tällöin hänet on ajoitettu jo noin vuosien 420 ja 380 eaa. välille. Joskus hänet ja Demetrios mainitaan kuitenkin temppelin myöhemmän, vuoden 356 eaa. tuhopolton jälkeisen uudelleenrakennusvaiheen suunnittelijaksi yhdessä Deinokrateen kanssa. Tällöin hän ajoittuisi myöhemmäksi 300-luvulle.
Lisäksi Paionioksen kerrotaan aloittaneen yhdessä Dafnis Miletoslaisen kanssa Miletoksen lähellä Didymassa sijainneen suuren Apollon temppelin rakentamisen. Aiempi temppeli oli tuhoutunut persialaisten polttaessa Miletoksen vuonna 494 eaa. Uuden temppelin rakentaminen alkoi noin vuonna 300 eaa., mikä ajoittaisi Paionioksen lähemmäs 300-luvun eaa. loppua.
Kummatkin Paionioksen suuret työt edustivat joonialaista tyyliä.
Rhoikos Samoslainen

Rhoikos Samoslainen (; ; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen arkkitehti ja kuvanveistäjä, joka oli kotoisin Samoksesta. Hänet tunnetaan Samoksen Heraionin suunnittelijana.
Rhoikos oli Fileaan tai Filaioksen poika. Häntä pidetään samoslaisen taiteilijasuvun kantaisänä, ja hänen poikansa oli Telekles. Sukuun kuului myös Theodoros, joka esitetään joko Telekleen tai Rhoikoksen pojaksi.
Rhoikoksen tiedetään olleen Samoksen suurikokoisen Heraionin eli Heran temppelin ensimmäinen arkkitehti. Myöhemmin temppelin saattoi päätökseen Theodoros vanhempi. Rhoikos rakensi myös yhdessä Theodoros vanhemman ja Smiliksen kanssa labyrintin Lemnokselle. Lisäksi hänen ja hänen sukunsa myöhempien jäsenten kerrotaan keksineen pronssi- ja rautapatsaiden valutekniikan. Pausaniaan aikaan Efesoksen Artemiin temppelissä oli yhä nähtävissä antiikkinen ja karkeatekoinen pronssipatsas, jonka sanottiin esittävän Nyksiä (Yötä) ja olleen Rhoikoksen työtä.
Rhoikos

Rhoikos (, ) voi viitata seuraaviin:
Sostratos Knidoslainen

Sostratos Knidoslainen (, ; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen arkkitehti, joka oli kotoisin Knidoksesta. Hänet tunnetaan Faroksen majakan suunnittelijana.
Sostratos oli Deksifaan poika. Hänestä tuli yksi hellenistisen kauden suurimmista arkkitehdeistä. Hän rakensi Ptolemaios I:lle 800 talentin kustannuksella kuuluisan majakan, joka sijaitsi Aleksandriassa Faroksen saarella. Tähän liittyy yksi monista esimerkeistä taiteilijoiden keksinnöistä, joilla he pyrkivät varmistamaan osansa kuolemanjälkeisestä maineesta, jonka heidän suojelijansa halusivat itselleen. Tarinan mukaan Sostratos, jolle Ptolemaios ei sallinut kaivertaa omaa nimeään rakennukseen, turvautui juoneen: hän kaiversi nimensä syvälle kiveen ja peitti sen sitten pehmeämmällä materiaalilla, johon hän kirjoitti kuninkaan nimen. Näin Ptolemaios näki oman nimensä, mutta jälkipolvet arkkitehdin nimen. Tätä kertomusta on kuitenkin arveltu keksityksi, sillä Plinius vanhempi mainitsee nimenomaan Ptolemaioksen jalomielisyyden osoituksena sen, että hän salli arkkitehdin nimen kaivertamisen rakennukseen.
Sostratos suunnitteli myös kotikaupunkiinsa Knidokseen yhden muinaisen arkkitehtuurin ihmeistä: pylväshallin tai pylväikön, joka tuki terassia ja toimi promenadina. Plinius kutsuu tätä rakennelmaa nimellä "pensilis ambulatio". Tämä ilmaus yhdessä Lukianoksen monikollisen maininnan (, ”stoat") kanssa voisi viitata siihen, että Sostratos suunnitteli jatkuvan pylväskäytävien sarjan, joka ympäröi suljettua tilaa, mahdollisesti kaupungin agoraa. Plinius kertoo myös, että Sostratos oli ensimmäinen, joka rakensi tällaisen rakennuksen. Rakennuksen oletetaan olevan sama kuin Knidoksen kaivauksissa löydetty niin kutsuttu Knidoksen stoa, vaikkakaan tutkimus ei ole kyennut vahvistamaan tätä.
Telekles Samoslainen

Telekles Samoslainen (, ; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka oli kotoisin Samoksesta. Hän kuului Rhoikoksesta alkuunsa saaneeseen taiteilijasukuun, ja oli Rhoikoksen poika. Sukuun kuului myös Theodoros, joka esitetään joko Telekleen veljeksi tai pojaksi. Telekles valmisti yhdessä Theodoroksen kanssa samoslaisille puisen Apollon Pythioksen patsaan käyttäen vakiintuneita hieraattisen tyylin sääntöjä.
Telekles

Telekles (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Theodoros Samoslainen (kuvanveistäjä)

Theodoros Samoslainen (, ; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen arkkitehti ja kuvanveistäjä, joka oli kotoisin Samoksesta. Hän kuului Rhoikoksesta alkuunsa saaneeseen taiteilijasukuun.
Elämä.
Theodoros vaikutti 500-luvulla eaa. Kroisoksen ja Polykrateen aikaan. Hänet esitetään joskus Rhoikoksen veljen Telekleen pojaksi ja joskus Rhoikoksen itsensä pojaksi. Siksi joskus on erotettu kaksi Theodorosta, Rhoikoksen poika Theodoros vanhempi (n. 600 eaa.) ja Telekleen poika Theodoros nuorempi (n. 560 eaa.). Nykyisen näkemyksen mukaan oli kuitenkin vain yksi Theodoros, joka liittyy niin läheisesti Rhoikokseen, että heidänkin töitään on vaikea erottaa toisistaan.
Työt.
Theodoros toimi arkkitehtina ja kirjoitti teoksen Samoksen Heraionista eli Heran temppelistä, jonka rakentamiseen hän lienee osallistunut Rhoikoksen tavoin. Theodoroksen kerrotaan osallistuneen Rhoiksen ja Smiliksen kanssa myös Lemnoksen labyrintin rakentamiseen sekä johtaneen Efesoksen Artemiin temppelin perustusten rakentamista. Hänen nimiinsä voidaan lukea myös Spartassa sijainnut vanha Skias.
Theodoros teki myös veistoksia pronssista ja puusta. Hän saavutti niin suurta mainetta pronssiveistäjänä, että pronssin tai kuparin sulattamisen ja patsasvalun taidon keksiminen () on laitettu hänen ja Rhoikoksen nimiin; tämä on tulkittu ontoksi valetun pronssin tekniikaksi. Yhdessä Telekleen kanssa hän valmisti samoslaisille puisen Apollon Pythioksen patsaan käyttäen vakiintuneita hieraattisen tyylin sääntöjä.
Theodoros harjoitti myös metallien kaiverrustaidetta (kreik. , lat. "caelatura") sekä jalokivien kaiverrusta. Herodotos mainitsee Theodoroksen Kroisoksen Delfoihin lähettämän hopeamaljan tekijäksi sekä Polykrateen kuuluisan sormuksen valmistajaksi. Herodotokselta saamme tietää, että hopeamalja oli jo Delfoissa, kun temppeli paloi 58. olympiadin ensimmäisenä vuonna eli vuonna 548 eaa., ja että Polykrates surmattiin 64. olympiadin kolmantena vuonna eli vuonna 522 eaa., mitkä auttavat Theodoroksen toiminnan ajoittamisessa. Molemmissa kohdissa annetaan ymmärtää, että Theodoros oli korkealle arvostettu taiteilija, ja ensin mainitussa Herodotos nimenomaisesti toteaa uskovansa perimätietoon, jonka mukaan malja oli Theodoroksen tekemä, koska työ ei vaikuttanut tavanomaiselta (). Myös Pausanias mainitsee Polykrateen sormuksen Theodoroksen työnä.
Theodoroksen sanottiin myös keksineen suorakulman, vatupassin, sorvin ja avaimen. Ilmeisesti häntä pidettiin antiikin aikana jonkinlaisena yleisnerona, johon liitettiin kaikenlaisia keksintöjä, vaikka kaikki väitteet eivät todennäköisesti pitäneet paikkansa.
The Barbershop

The Barbershop on vuonna 1894 ilmestynyt yhdysvaltalainen mustavalkoinen lyhytelokuva. Elokuvan ohjasivat William Kennedy Dickson ja William Heise Thomas Edisonin yritykselle. Elokuvaa pidetään ensimmäisenä industrial tyylisenä elokuva. 
The Barbershopissa esiintyvät neljä Edisonin työntekijää. Elokuvassa parturiliikkeessä työskentelevä parturi ajaa parturituolissa olevan miehen parran uskomattoman nopeasti kahden muun miehen istuessa parturituolin kummallakin puolella. Kaksi miestä parturituolin ja parturin kummallakin puolella myös puhuvat toisilleen ja vaihtelevat keskenään sanomalehden. 
Tuotanto.
The Barbershopin tuotti Thomas Edisonin omistama Edison Manufacturing Company. Elokuvan levittäjänä toimi Raff &amp; Gammon. Elokuva kuvattiin tammikuussa 1894 Edisonin Black Maria -studiossa West Orangessa, New Jerseyssä. Elokuvan ohjasivat William Kennedy Dickson ja William Heise. Elokuvan tuottajana oli Dickson ja kuvaajana toimi Heise. The Barbershopim pituus on 30 ruudun sekuntivauhdilla 22 sekuntia. Elokuva oli tarkoitettu näytettäväksi kinetoskoopin avulla.
Nykytilanne.
The Barbershopin iän vuoksi sen tekijänoikeudet ovat nykyään vanhentuneet, ja se on vapaasti katsottavissa internetistä.
Beder-Malling

Beder-Malling on taajama Aarhusin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 9 430 asukasta vuoden 2025 alussa.
Beder-Malling sijaitsee lähellä Aarhusia ja kasvaa nopeasti muun muassa lähijunayhteyden ansiosta. Ennen vuotta 2013 Beder ja Malling olivat erillisiä taajamia.
Borum

Borum on taajama Aarhusin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 314 asukasta vuoden 2025 alussa.
Elev

Elev on taajama Aarhusin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 1 967 asukasta vuoden 2025 alussa.
Harlev

Harlev on taajama Aarhusin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 4 005 asukasta vuoden 2025 alussa.
Hjortshøj

Hjortshøj on taajama Aarhusin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 3 586 asukasta vuoden 2025 alussa.
Hårup

Hårup on taajama Aarhusin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 987 asukasta vuoden 2025 alussa.
Lisbjerg

Lisbjerg on taajama Aarhusin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 1 930 asukasta vuoden 2025 alussa.
Lystrup

Lystrup on taajama Aarhusin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 10 153 asukasta vuoden 2025 alussa.
Løgten

Løgten on taajama Aarhusin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 8 607 asukasta vuoden 2025 alussa.
Mejlby (Aarhus)

Mejlby on taajama Aarhusin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 407 asukasta vuoden 2025 alussa.
Burundin kansalliskokous

Burundin kansalliskokous (ransk. "Assemblée national du Burundi", kirundiksi "Inama Nshingamateka") on kaksikamarisen Burundin parlamentin alahuone. Se koostuu vähintään sadasta jäsenestä, joiden lisäksi täytetään lisäpaikkoja niin, että 60 prosenttia edustajista on hutuja ja 40 prosenttia tutseja. Twa-vähemmistölle on varattu kaksi paikkaa ja naisia pitää olla vähintään 30 prosenttia edustajista. Vaalit pidetään viiden vuoden välein.
Vaalitapa.
Vaaleissa paikat jaetaan puolueiden kesken suhteellisesti käyttäen D’Hondtin menetelmää. Valtakunnallinen äänikynnys on kaksi prosenttia.
Äänioikeus vaaleissa on 18 vuotta täyttäneillä kansalaisilla. Heidän ei tarvitse rekisteröityä äänestäjiksi. Vaalikelpoisuusikäraja on 25 vuotta ja äänestyspakkoa ei ole.
Vaalipiirejä oli viimeisimmissä, vuoden 2025 vaaleissa aiemman 18:n sijaan vain viisi.
Työskentely.
Kansalliskokouksessa on kahdeksan pysyvää valiokuntaa. Täysistuntoja järjestetään kaikkina muina kuukausina paitsi tammi-, touko- ja syyskuussa.
Mikäli kansalliskokous ja senaatti eivät pääse yhteisymmärrykseen laista, muodostetaan yhteinen komitea ratkaisemaan asia. Presidentillä on lakeihin veto-oikeus.
Burundin hallitus ja ministerit ovat vastuussa kansalliskokoukselle, joka voi tarvittaessa äänestää heidän luottamuksestaan.
Otto Tiitinen

Otto Tiitinen (s. 25. huhtikuuta 2008) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Tampereen Ilvestä. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Tiitinen teki Veikkausliiga-debyyttinsä 5. huhtikuuta 2025 ja teki 3–2 voittomaalin kotipelissä HJK:ta vastaan.
Tiitinen pääsi vuonna 2025 The Guardian -lehden perinteikkäälle maailman 60 parhaan suurlupauksen listalle.
Burundin senaatti

Burundin senaatti (, kirundiksi "Inama Nkenguzamateka") on kaksikamarisen Burundin parlamentin ylähuone. Viimeisimpien vuoden 2020 vaalien jälkeen senaatissa on 39 jäsentä. Perustuslain mukaan paikat on jaettava tasan hutujen ja tutsien kesken. Lisäksi naisia on oltava vähintään 30 prosenttia ja twa-vähemmistölle on varattu kolme paikkaa.
Senaattorit valitaan epäsuoralla vaalilla viiden vuoden välein. Valitsijamiehinä toimivat kaupunginvaltuutetut kussakin maakunnassa. Valituksi voi tulla vain 35-vuotias tai sitä vanhempi henkilö.
Burundin parlamentti

Burundin parlamentti on Burundin lakiasäätävä elin. Se koostuu ylähuoneesta (Burundin senaatti) ja alahuoneesta (Burundin kansalliskokous).
Taivaan ja helvetin välillä

Taivaan ja helvetin välillä : keskustelu jossakin kuoleman tuolla puolen John F. Kennedyn, Aldous Huxleyn ja C. S. Lewisin välillä () on Peter Kreeftin filosofinen kristillinen romaani vuodelta 1982.
Romaanin historiallisena lähtökohtana on kolmen kuuluisan miehen kuolema muutaman tunnin sisällä 22. marraskuuta 1963. Nämä olivat salamurhattu presidentti John F. Kennedy, C. S. Lewis, ja Aldous Huxley, kaksi jälkimmäistä kirjailijoita. Kaikki heistä uskoivat eri tavoin, ettei kuolema ole ihmiselämän loppu. Romaani leikittelee ajatuksella, millainen heidän keskinäinen keskustelunsa voisi olla, olettaen että he olivat oikeassa ja että he tapaisivat kuoleman jälkeen. Keskustelu nivoutuu osaksi ihmiskunnan suuria kysymyksiä.
Kolminpuhelussa Lewis edustaa ikivanhaa länsimaista teismiä, Kennedy modernia länsimaista humanismia ja Huxley ikivanhaa itämaista panteismia. Kirjallisen vapauden nimissä tekijä joutuu olettamaan Kennedyn uskomuksia enemmän kuin varsinaisesti voidaan tietää, voidakseen käsitellä kolmen merkittävimmän maailmankatsomuksen välistä keskustelua. Samoin kirjoittaja joutuu romaanin kannalta painottamaan Huxleyn panteismia, vaikkakin gnostilaisuus oli oikeastaan lähempänä hänen varsinaista kantaansa. Kirja antaa selkeän, suppean ja huumoripitoisen esityksen kaikista kolmesta lähestymistavasta. Romaani yhdistelee mielikuvitusta, tervettä järkeä ja apologiaa leikkisästi ja luovasti kevyellä otteella, mikä mahdollistaa teoksen helppolukuisuuden. Kirja muodostuu älyllisestä, teologisesta ja psykologisesta debatista, joka on esitetty ikään kuin näytelmän muodossa ilman romaanin jakamista erillisiin lukuihin. Teos on älyllisesti stimuloiva riippumatta lukijan omasta taustasta. 
Teoksen suomennoksen jälkeen siitä on ilmestynyt InterVarsity Pressin julkaisemana vuonna 2008 tekijän laajentama laitos, johon sisältyy uusi jälkikirjoitus, pääpiirteittäinen tiivistemä, hakemisto ja aiemmin julkaisematon keskustelujakso, jossa käsitellään sitä, millainen maailma olisi ilman pääsiäistä.