tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
J. Samuel White and Company

J. Samuel White and Company oli brittiläinen viktoriaanisen ajalta periytyvä laivanrakennusyritys, joka otti nimensä John Samuel Whitelta (1838–1915). Yritys keskittyi 1900-luvulla hävittäjien valmistamiseen sekä Kuninkaalliselle laivastolle että vientiin.
Historia.
Suvulla oli pitkät laivanrakennusperinteet Kentissä, jossa James White valmisti 1763–1764 Broadstairsissa Kuninkaalliselle laivastolle kutteri "HMS Lapwingin", nopeita kauppa-aluksia sekä kalastusaluksia. Näiden lisäksi valmistui myös muutama Itä-Intian purjehtija. Ainakin kolme sukupolvea Whiteja valmisti aluksia ennen kuin Samuel Whiten isoisä Thomas White (1773–1858) muutti 1802 Broadstairsista East Cowesiin, josta hän osti Medinajoen itärannalta yli satavuotiaan telakan. Napoleonin sotien loppuvuosina hän aloitti työt Thetis-telakallaan. Telakka aloitti 1. lokakuuta 1815 virallisesti toimintansa uudella omistajalla. White lopulta rakensi itärannalle telakan, josta muodostui 1825 Falconin telakka.
Telakka tarjosi 1850-luvulla töitä noin 500 hengelle. Se laajeni edelleen aina vuoteen 1899. Telakasta tuli pienten ja keskisuurten sota- ja kauppalaivojen johtava suunnittelija ja valmistaja, joka valmisti myös runsaasti pienempiä aluksia kuten pelastusveneitä. Laivanrakennusteollisuuden supistuminen johti siihen, että telakka toimitti 1963 viimeisen aluksensa Kuninkaalliselle laivastolle ja samalla telakka suljettiin. Telakan toiminta lakkasi lopullisesti 1981.
Telakalla valmistettiin sen olemassaolon aikana (1803–1963) yli kaksituhatta alusta.
Lentokoneteollisuus.
Yritykseen kuului 1912–1916 lentokoneosasto, joka valmisti vesilentokoneita nimellä Wight Aircraft. Valmistuneita malleja olivat:
Yritys valmisti 1913 lentoveneen, joka esiteltiin samana vuonna Lontoon ilmailunäyttelyssä. Se valmisti lisäksi 110 kappaletta Short Brothersin suunnittelemaa Type 184 -lentokonetta.
Aarre Linnala

Aarre Alfred Linnala (oik. Lindgren, 2. lokakuuta 1889 Helsinki – 13. toukokuuta 1955) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja näytelmäkirjailija.
Linnala aloitti uransa Helsingin Työväen Näyttämöllä ja vain 19–vuotiaana hän lähti johtamaan Pietarsaaren Työväennäyttämöä. Vuosina 1912–1920 Linnala toimi Oulun Työväen Näyttämön johtajana. Hän toimi myös helsinkiläisen Koiton näyttämön johtajana useaan otteeseen 1920–luvulla sekä Viipurin Työväen Teatterin johtajana 1923–1926. Vuonna 1932 Linnala vietti 25-vuotistaiteilijajuhlaansa esiintymällä Väinö Syvänteen näytelmässä "Katkeamaton kaari". Hän vieraili Yhdysvalloissa 1920–luvun lopulla ja ilmeisesti muutti sinne pysyvästi 1930–luvun alussa.
Nertšinskin piiri

Nertšinskin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 5 500 neliökilometriä. Asukkaita on 28 400 henkeä (vuonna 2009).
Nertšinskin piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiirin keskiosassa. Koillisessa ja idässä se rajoittuu Tšernyševskin ja Sretenskin piireihin, etelässä Balein piiriin sekä lännessä Šilkan ja Tungokotšenin piireihin. Seudun halki virtaa Šilka ja sen sivujoki Nertša.
Piiriin kuuluu Nertšinskin kaupunki, Priiskovyin kaupunkimainen taajama ja 13 maalaiskuntaa: Bišigino, Ilim, Nižnije Kljutši, Olekan, Olinsk, Peškovo, Pravyje Kumaki, Verhni Umykei, Verhnije Kljutši, Volotšajevka, Zaretšnyi, Zjulzja ja Znamenka. Piirin hallinnollinen keskus on Nertšinsk. Asutuskeskuksia on yhteensä 35.
Piirin kautta kulkee Siperian rautatie sekä Tšitan ja Habarovskin välinen M58-valtatie. Talous perustui aikaisemmin teollisuuteen, mutta 1990-luvulla monet tehtaat suljettiin. Nykyään seudulla on elintarvike-, metsä- ja ompelimoteollisuutta. Maatalous tuottaa viljaa, perunaa, vihanneksia, maitoa ja lihaa.
Paikallislehtenä ilmestyy "Nertšinskaja zvezda" (”Nertšinskin tähti”). Nähtävyyksiin kuuluvat Nertšinskin kaupungin vanhat rakennukset sekä Bjankinon ja Kalininon kylien kirkot.
Kotkan vanha paloasema

Kotkan vanha paloasema on Kotkan keskustassa Kotkansaarella sijaitseva rakennus. Vuonna 1898 valmistuneen rakennuksen on suunnitellut kaupunginarkkitehti T. Borchardt. Uusrenessanssia edustava rakennus kuuluu Suomen vanhimpiin puisiin paloasemiin. Nykyisin rakennuksessa järjestetään taidenäyttelyitä ja siellä on myös työtiloja taiteilijoille.
Sininokipääsky

Sininokipääsky ("Psalidoprocne pristoptera") on laajalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa tavattava pääskyihin kuuluva varpuslintu. Toisinaan osan sininokipääskyn alalajeista katsotaan olevan oma lajinsa esimerkiksi "P.orientalis" ja "P.holomelas".
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan sininokipääsky on 13–15 cm. Väritykseltään laji on vihreän- tai sinisenkiiltävän musta. Eräillä alalajeilla, kuten "P. p.orientalis"-alalajilla, on valkoista siipien alapinnalla. Pyrstö on pitkähkö ja haarapäinen. Siivet ovat lyhyehköt ja kapeat. Koiras ja naaras muistuttavat ulkonäöltään toisiaan. Nuoret linnut ovat väritykseltään tummanruskeita ja höyhenpuvusta puuttuu aikuisille sininokipääskyille tyypillinen kiilto.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sininokipääskyä tavataan lähes koko Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Laji puuttuu ainoastaan Somaliasta, Madagaskarista, Namibiasta ja Botswanasta. Lajin elinympäristöä ovat ikivihreät metsät ja metsien aukiot. Lajia tavataan usein vesialueiden läheisyydessä. mutta myös kuivemmiltakin alueilta.
Elintavat.
Sininokipääskyt liikkuvat yksin tai pienissä löyhissä parvissa. Sininokipääskyt ovat yksiavioisia ja etsivät itselleen uuden puolison vasta entisen kuoltua. Lajin pesä sijaitsee maan kolossa ja naaras munii yhdestä kolmeen valkoista munaa.
Laji syö selkärangattomia eläimiä ja pyydystää niitä ilmasta sekä puiden lehvästön joukosta.
HMS Valhalla

HMS Valhalla (viirinumero D44) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan laivueenjohtaja ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin heinäkuussa 1916 Cammell Lairdin telakalta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 8. elokuuta 1916. Alus laskettiin vesille 22. toukokuuta 1917 ja valmistui 31. heinäkuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 12. hävittäjälaivueeseen laivueenjohtajaksi.
Vuonna 1939 alus osallistui Itämeren purjehdukseen, jolla Kuninkaallinen laivasto tuki kommunismin vastustajia Venäjällä. Alus vierali muun muassa Riiassa.
"Valhalla" kuljetti 8. elokuuta 1921 kuningas Yrjö V:tä ja kuningatar Maryä. Alus oli 1925 modernisoitavana, jolloin sille asennettiin kaikuluotain ja kaksi syvyyspomminheitintä sekä kumpaankin torpedopakkaan kolmas putki.
Alus myytiin romutettavaksi 17. joulukuuta 1931.
No Child Left Behind Act

No Child Left Behind Act (usein NCLB) oli Yhdysvaltain laki, joka astui voimaan 8. tammikuuta 2002. Aloite laista tehtiin melkein heti George W. Bushin hallinnon virkaanastumisen jälkeen. Se sai laajan tuen kongressissa. Edustajainhuone hyväksyi aloitteen äänin 384–45 ja senaatti äänin 91–8.
NCLB perustui standardipohjaisen koulutuksen periaatteelle. Sen mukaan korkeat standardit ja selvät asetetut vertailtavat päämäärät edistävät yksittäisten henkilöiden koulutuloksia. Osavaltioiden oli lain pohjalta määritettävä arviointiperusteet oppilaiden perustaidoille luokka-asteittain.
Laki kumottiin 10. joulukuuta 2015.
Nuolimyrkkysammakot

Nuolimyrkkysammakot (Dendrobatidae) on sammakkoeläinten heimo, jonka lajit elävät Keski- ja Etelä-Amerikan sademetsissä. Tällä hetkellä lajeja tiedetään olevan yli kaksisataa.
Nuolimyrkkysammakot ovat pienikokoisia (1,5–6 cm) ja kirkasvärisiä. Ne ovat todennäköisesti maailman myrkyllisimpiä eläimiä. Eräiden lajien myrkyissä on batrakotoksiini-hermomyrkkyä, joka on eräs luonnon myrkyllisimmistä aineista. "Phyllobates terribilis" eli kultanuoli voi kantaa 1900 mikrogrammaa myrkkyä, minkä on arvioitu riittävän tappamaan noin kymmenen ihmistä. Kolmen lajin myrkkyä tiedetään käytetyn puhallusputkimetsästyksessä. Muun muassa intiaanit käyttivät myrkkyä eläinten metsästämiseen. 
Nuolimyrkkysammakkojen koskeminen tai syöminen voi olla kohtalokasta.
Nuolimyrkkysammakot ovat sammakkoeläimille poikkeuksellisesti aktiivisia päiväsaikaan. Kirkkaat värit varoittavat petoeläimiä sammakoiden ihon myrkyllisyydestä.
Virolahden kirkko

Virolahden kirkko on Virolahdella sijaitseva puukirkko, joka on rakennettu kirkonrakentaja Tuomas Ragvaldinpoika Suikkasen johdolla vuosina 1765–1768. Kirkkotarhassa on keskiaikainen Virolahden sakaristo, jonka yhteyteen liittynyt puukirkko on purettu 1846. Tämä puukirkko oli järjestyksessään kolmas. Kirkkotarhaa reunustaa vuonna 1857 rakennettu kiviaita. 
Kirkon nykyinen kellotapuli on arkkitehti Veli Klamin suunnittelema vuodelta 1958. Kellotapuli sijaitsee samalla paikalla kuin Eskil Colleniuksen rakentama ja vuonna 1778 valmistunut kellotapuli, joka tuhoutui salaman sytyttämänä vuonna 1957.
Virolahden kirkko on puinen tasavartinen ristikirkko, jossa ristivarret kapenevat kärkiin päin. Kirkossa on ollut varhaisimmassa asussaan tervatut paanukatto ja hirsiseinät. Kirkon alttaritaulu on Oskari Paatelan Kristuksen hautaamista esittävä maalaus vuodelta 1914. Alttarin, parvekkeiden ja penkkien koristeaiheena on käytetty puuhun kaiverrettuja tiimalaseja. Kirkkosalin katosta riippuu kirkkolaiva, jonka on lahjoittanut seurakunnalle Pitkäpaasi-seura.
Kirkkoon hankittiin urut vuonna 1891. Seuraavat urut olivat Kangasalan urkutehtaan valmistamat vuodelta 1946. Nykyiset 24-äänikertaiset urut ovat urkurakentamo Hans Heinrichin vuodelta 1987.
Petrovsk-Zabaikalskin piiri

Petrovsk-Zabaikalskin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 8 700 neliökilometriä. Asukkaita on 20 400 henkeä (vuonna 2009).
Petrovsk-Zabaikalskin piiri sijaitsee Taka-Baikalian alupiirin lounaisosassa. Idässä se rajoittuu Hilokin ja etelässä Krasnyi Tšikoin piireihin sekä lännessä ja pohjoisessa Burjatian tasavaltaan. Seudun halki virtaa Hilokjoki.
Piiriin kuuluvat Baljagan, Novopavlovkan ja Tarbagatain kaupunkimaiset taajamat sekä 10 maalaiskuntaa: Baljaga-Katangar, Harauz, Hohotui, Katajevo, Katangar, Maleta, Peski, Tolbaga, Ust-Obor ja Zugmara. Hallinnollinen keskus on Petrovsk-Zabaikalskin kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asutuskeskuksia on yhteensä 25.
Asutus on keskittynyt Hilokjoen laaksoon. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, ukrainalaisia ja burjaatteja.
Piirin kautta kulkee Siperian rautatie sekä Irkutskin ja Tšitan välinen M55-valtatie. Seudun taloudellinen keskus Petrovsk-Zabaikalski on kehittynyt vuonna 1789 perustetun rautatehtaan ympärille. Tehdas suljettiin 2000-luvun alussa. Nykyään piirissä toimii Tarbagatain konepaja, puunhankinta- ja puunjalostusyrityksiä, rakennus-, kevyttä ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon.
Paikallislehtenä ilmestyy "Petrovsk-Zabaikalskije ogni" (”Petrovsk-Zabaikalskin valot”). Nähtävyyksiin kuuluu arkkienkeli Mikaelin tsasouna Tolbagan kylässä. Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä.
Shihan

Shihan on japanilainen arvonimi, joka japanilaisissa kamppailulajeissa myönnetään lajissa erittäin korkean tason saavuttaneelle henkilölle. Se eroaa myöntämisperusteiltaan Shōgō-arvo Hanshista, eikä näitä voi rinnastaa. 
Eri kamppailulajien järjestöillä on erilaisia vaatimuksia arvonimen myöntämiselle, mutta lähtökohtaisesti shihan-arvonimen saadakseen tulee lajissa saavuttaa vähintään 6. danin vyöarvo. Esimerkiksi Bujinkan Budō Taijutsussa arvon saavuttaakseen on jonkin toisen shihanin alettava kutsua henkilöä kyseisellä arvonimellä. Judossa puolestaan japanilainen opettaja tulee automaattisesti shihaniksi saavutettuaan 6. danin vyöarvon. Aikikai aikidossa arvonimen voi myöntää vain lajiorganisaation päämaja Aikikai Hombu Dojo. 
Joissakin tapauksissa oikeus myöntää musta vyö (dan-arvo) oman lajinsa organisaation nimissä on liitetty shihan-arvonimeen, mutta yleensä se ei ole suorassa yhteydessä dan-arvojen myöntöoikeuksiin.
National Geographic (lehti)

National Geographic on yhdysvaltalaisen National Geographic Societyn kuukausittain julkaisema virallinen tiede- ja aikakauslehti. Lehden ensimmäinen painos julkaistiin vuonna 1888. Tyypillisesti sen kantta reunustava keltainen värikehys on lehden rekisteröimä tavaramerkki. Lehti tunnetaan artikkeleistaan, valokuvistaan ja kartoistaan. Lehteä julkaistaan englannin lisäksi useilla muilla kielillä. 
Vuosina 2001–2020 lehteä julkaistiin myös suomeksi.
Lehden päätoimittaja on Susan Goldberg.
9. syyskuuta 2015 National Geographic Society julkisti 21st Century Foxin kanssa tehdyn sopimuksen, jossa lehden julkaisijaksi tuli uusi yhtiö, National Geographic Partners, jota kontrolloi 21st Century Fox.
Disney-yhtiö osti 21st Century Foxin ja samalla National Geographic -lehden vuonna 2017. 
Joulukuussa 2022 lehti irtisanoi 200 henkilöä eli 12% työvoimastaan. Vuonna 2023 lehti irtisanoi viimeiset 19 toimittajaansa. Kirjoitustyön tekevät vastedes freelance-kirjoittajat ja muutamat jäljelle jääneet palkolliset. Vuodesta 2024 alkaen lehteä ei enää myydä Yhdysvaltain lehtikioskeissa. 
Lehdellä on kuitenkin edelleen noin 1,8 miljoonaa tilaajaa ja se jatkaa ilmestymistään kuukausittain.
Koskenniska (Iitti)

Koskenniska on kylä Iitin pohjoisosassa Kymijoen itärannalla. Vastarannalla on Vuolenkosken kylä sekä kylän posti- ja kauppapaikka Huutotöyry. Koskenniskassa on asukkaita alle 100, mutta väkiluku kasvaa kesäisin ”mökkiläisten” ansiosta merkittävästi. 
Koskenniska on noin 80–120 metrin korkeudella merenpinnasta, korkeimpana kohtana Ojamäki.
Itä–länsi-suunnassa Koskenniskan kylän läpi kulkee osa Salpausselän harjua, johon vesi on puhkaissut aikanaan uoman, josta kohtaa varsinainen Kymijoki alkaa. Uomaan on tehty maantie- ja kävelysillat vehnämyllyn viereen. Silloilta näkyy joen alajuoksulla Koskenniskaan rakennettu vesivoimalaitos, jonka länsipuolella kuohui ennen voimalaitoksen rakentamista Pietilänkoski. Yläjuoksulta, entisen Koskenniskan kosken alueelta, alkaa kesämökkien reunustama Konnivesi. Vesireitti jatkuu Heinolaan, jonne on matkaa vajaa 20 kilometriä, ja sieltä aina Päijänteelle asti. Kimolan uittokanava alkaa Koskenniskasta ja päättyy alajuoksulla Jaalaan Pyhäjärvelle. Vierumäki ja sen urheiluopisto vapaa-ajanviettomahdollisuuksineen on 15 km:n ja Lahti noin 35 km:n päässä. Kouvolaan matkaa kertyy noin 50 km.
Tšitan piiri

Tšitan piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1937 perustetun piirin pinta-ala on 16 100 neliökilometriä. Asukkaita on 60 700 henkeä (vuonna 2009).
Tšitan piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiirin länsiosassa. Koillisessa se rajoittuu Tungokotšenin, idässä Karymskojen, etelässä Duldurgan ja Uljotyn piireihin, lännessä Hilokin piiriin sekä luoteessa Burjatian tasavaltaan. Seudulla virtaavat Ingoda ja Hilok-joet.
Piiriin kuuluvat Atamanovkan, Jablonovon ja Novokrutšininskin kaupunkimaiset taajamat sekä 20 maalaiskuntaa: Aleksandrovka, Arahlei, Beklemiševo, Domna, Ingoda, Jelizavetino, Kolotšnoje, Leninski, Lesnoi Gorodok, Makkavejevo, Novaja Kuka, Novotroitsk, Olengui, Šiškino, Sivjakovo, Smolenka, Sohondo, Ugdan, Verh-Tšita ja Zasopka. Hallinnollinen keskus on Tšitan kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asutuskeskuksia on yhteensä 57.
Pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä vihannesten ja perunan viljelyyn. Makkavejevossa ja Novaja Kukassa on suurkanalat. Lisäksi on elintarvike-, metsä- ja rakennustarviketeollisuutta. Piirin kautta kulkee Siperian rautatie sekä M55 ja M58 -valtatiet.
Nähtävyyksiin kuuluu Irgenin kylän tsasouna. Seudulla on useita arkeologisia ja luonnonmuistomerkkejä.
Uskali Mäki

Ismo Uskali Mäki (s. 8. helmikuuta 1951 Helsinki) on suomalainen tieteenfilosofi. Hän on erikoistunut yhteiskuntatieteiden ja taloustieteen filosofiaan, jossa hän lukeutuu alan kansainväliseen kärkeen. Lisäksi Mäki on tutkinut muun muassa tieteellistä realismia, tieteellisten teorioiden ja mallien luonnetta sekä monitieteisyyttä.
Mäki on toiminut muun muassa filosofian ja taloustieteen instituutin johtajana Rotterdamin Erasmus-yliopistossa Alankomaissa. Tällä hetkellä hän on sekä professori että akatemiaprofessori (kaudet 2006–2011 ja 2012–2017) Politiikan ja talouden tutkimuksen laitoksella (käytännöllisen filosofian oppiaineessa) Helsingin yliopistossa. Hän johtaa Suomen Akatemian rahoittamaa Yhteiskuntatieteiden filosofian tutkimuksen huippuyksikköä (TINT).
Jevgeni Tomaševski

Jevgeni Jurjevitš Tomaševski (; s. 1. heinäkuuta 1987 Saratov, Venäjä) on shakin suurmestari. Vuonna 2009 hän voitti shakin Euroopan mestaruuden.
Salomon Jadassohn

Salomon Jadassohn (13. elokuuta 1831 Wrocław, Preussi – 1. helmikuuta 1902 Leipzig, Saksa) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari, musiikkiteoreetikko ja opettaja. Hän opiskeli aluksi Breslaussa, sitten Leipzigin konservatoriossa ja vielä Weimarissa 1849–1852 Franz Lisztin johdolla pianonsoittoa sekä uudelleen Leipzigissa vuoteen 1853 sävellystä yksityisesti Moritz Hauptmannin oppilaana.
Jadassohn opetti Leipzigissa pianonsoittoa ja johti paikallisen synagogan kuoroa 1865, Psalterion kuoroyhdistystä 1866 sekä musiikkiyhdistys Euterpen konsertteja 1867–1869. Vuonna 1871 hän alkoi opettaa Leipzigin konservatoriossa harmoniaoppia, kontrapunktia, sävellystä ja pianonsoittoa. Vuonna 1893 Jadassohn nimitettiin professoriksi.
Jadassohn sävelsi teoksia orkesterille, kuorolle, lauluäänelle, pianolle ja kamarimusiikkikokoonpanoille. Hänellä on yli 140 opusnumeroitua teosta. Parhaiten tunnettuja sävellyksiä ovat serenadi orkesterille (opus 35), kaksi serenadia pianolle (opus 8 ja 125), balettimusiikki (opus 58) ja lauluduetot (opus 9, 36, 38 ja 43). Lisäksi hän sovitti Bachin, Brahmsin, Chopinin, Mendelssohnin, Schubertin, Schumannin ja Wagnerin teoksia.
Kirjallinen tuotanto.
Jadassohnin teoksia on käännetty useille kielille, mutta ei suomeksi.
Tasaisesti kiihtyvä liike

Tasaisesti kiihtyvä liike on liikettä, jonka kiihtyvyys on vakio. 
Tasaisesti kiihtyvä liike ei välttämättä ole suoraviivaista. Fysiikassa kiihtyvyys on tosin vektorisuure, johon kuuluu sen suuruuden ohella myös suunta. Kuitenkin on mahdollista, että kiihtyvyyden suunta poikkeaa liikkeen suunnasta. Näin on laita esimerkiksi heittoliikkeessä.
Jos kappale on tasaisesti kiihtyvässä liikkeessä ja sen nopeus tietyllä hetkellä on formula_1, nopeus ajan "t" kuluttua on 
 formula_2
missä "a" on liikkeen kiihtyvyys. Kappaleen tässä ajassa kulkema matka on
 formula_3.
Kappaleen liike on tasaisesti kiihtyvää, jos siihen kohdistuvien voimien resultantti pysyy vakiona. Esimerkiksi vapaa putoamisliike, johon ilmanvastus ei sanottavasti vaikuta, on likimain tasaisesti kiihtyvää, kunhan kappale ei putoa niin korkealta, että siellä painovoima on merkittävästi heikompi kuin maan pinnalla.
Tasainen liike voidaan käsittää tasaisesti kiihtyvän liikkeen erikoistapaukseksi, jossa kiihtyvyys on nolla.
Lee Haney

Lee Haney kn: (Total-Lee Awesome) (s. 11. marraskuuta 1959 Spartanburg, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen kehonrakentaja, joka voitti ensimmäisenä miehenä kahdeksan kertaa Mr. Olympia -tittelin vuosina 1984–1991.
Yksityiselämä.
Lee Haney on valmistunut Southern Methodist Universitystä, jossa hän suoritti lapsipsykologian tutkinnon. Hän oli myös jäsenenä koulunsa jalkapallojoukkueessa.
Hän omistaa myös kaksi kuntosalia Atlantassa (Lee Haney World Class Fitness Center) Yhdysvalloissa.
Yhdysvaltain silloinen presidentti Bill Clinton nimitti Haneyn puheenjohtajaksi presidentin neuvostoon edustamaan fyysistä kuntoa ja urheilua.
Haney on tunnettu myös hengellisenä ihmisenä, hän on kristitty.
Kehonrakennusuran jälkeen, vuonna 1994, Lee Haney ja hänen vaimonsa ostivat neljänkymmenen eekkerin maatilan läheltä kotiaan. Haney rakensi Haney Harvest House -nimisen talon, joka on voittoa tavoittelematon laitos lapsille jonne kaikki ovat tervetulleita riippumatta rodusta, uskonnosta ja kansalaisuudesta. 
Leen omin sanoin: "Halusin voida antaa jotakin takaisin. Olen ollut niin onnekas että on paljon hyviä asioita joita haluan tehdä, ja se kaikki tulee arvoista joista opimme kasvamaan."
Tuotantoja.
Kirjat
VHS
DVD
Bora (tuuli)

Bora (kroatiaksi "bura", kreikan sanasta Βορέας/"boreas", pohjoistuuli) on itäisen Välimeren ja Mustanmeren vuoriseutujen lähellä puhaltava kylmä valumatuuli. Tunnetuin on Adrianmeren pohjoisosan bora, joka purkautuu merelle Italian, Slovenian ja Kroatian rajaseudulta. Tuulen nopeus voi olla jopa 100 km/h (28 m/s). Bora esiintyy yleensä talvella, jolloin idästä tuleva kylmä ilma ylittää vuoret ja laskeutuu rannikolle. 
Bora tuulee voimakkaimpina Kroatian Dalmatian, Slovenian ja Albanian rannikon vuorensolissa. Bora puhaltaa pohjoisesta tai koillisesta. Bora aiheuttaa Adrianmerellä purjehtijoille vaikeuksia, koska se puhaltaa jopa 50 m/s nopeudella ja voi alkaa äkkiä. Kroatiassa pienet laivat eivät lähde merelle ja siltoja suljetaan boran takia.
Bora eli "etesian" puhaltaa myös pohjoisella Egean merellä Itä-Kreikan, Bulgarian ja Turkin vuorilta.
Mustanmeren Tsemes Bay:n Novorossiyskin sataman lähellä puhaltaa myös myrskyinen bora. Boraksi sanotaan myös Alpeilta Pohjois-Italiaan puhaltavaa laskutuulta.
Platonilainen teologia

Platonilainen teologia (, ) on Prokloksen kirjoittama uusplatonilainen teos, joka esittää Platonin filosofian teologiana. Teos esittää muun muassa kuvauksen uusplatonilaisen jumalallisen hierarkian eri tasoista.
"Platonilainen teologia" oli Prokloksen viimeinen teos. Osa teoksesta on kadonnut; nykyaikaan säilyneessä muodossaan se käsittää kuusi kirjaa. Teos on muodoltaan itsenäinen tutkielma, ei myöhäisantiikin yleiseen tyyliin kommentaari.
Teos hyödyntää Platonin dialogeja ja pyrkii löytämään niistä kuvauksia uusplatonilaisen jumalallisen hierarkian kausaalisista tasoista. Näitä ovat ykseys ("to hen", kirjat 1–2), tosi-olemassaolo (kirja 3), elämä (kirja 4), järki ("nous", kirja 5) sekä sielut ("psykhe") ja ruumis/luonto (kirja 6). Näistä tosi-olemassaolo, elämä ja järki kuuluvat järjellä käsitettävään alueeseen, joka jakaantuu näin kolmeen: järki itse, sen kohde eli todellinen olemassaolo sekä niiden välinen suhde.
Tässä oli kyseessä Prokloksen mielestä teologia siksi, että absoluuttisimmat ja itsenäisimmät ideat olivat jumalallisia. Tämä teologia oli platonilaista siksi, että Platonin katsottiin edenneen esimerkiksi Aristotelesta pidemmälle ohi pelkän järjen, kohti jumaluutta itseään. Proklos käyttää kuitenkin myös Aristotelesta lähteenään; samoin lähteenä esiintyvät muun muassa Kaldean oraakkelit.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1975

Pesäpallon SM-sarja 1975. Seinäjoen Maila-Jussit voitti seuran historian ensimmäisen Suomen mestaruutensa. Mestaruus ratkesi jo neljänneksi viimeisellä kierroksella, tosin hieman erikoisella tavalla. Tuolloin 6. elokuuta Seinäjoki hävisi kotonaan Vimpelille juoksuin 1–2, mutta kun Kankaanpää myös koki vierastappion Jyväskylän Kirille, oli Jussien mestaruus selvä. Vimpeli ja Kankaanpää veivät muut mitalit ja ohessa Kankaanpää voitti myös Suomen Cupin.
Mestaruussarja.
Sarjataulukko.
Kolme viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Tilalle nousivat suomensarjan lohkovoittajat Alajärven Ankkurit, Kiteen Urheilijat ja Jokioisten Koetus
Ottelut.
Seinäjoen Maila-Jussit: Veijo Parhiala, 
Mauri Pyhälahti, 
Markku Vainio, 
Voitto Hautala, 
Aulis Peltomäki, 
Tapio Ristilä, 
Juhani Ristilä, 
Masa Ala-Nikkola, 
Mauri Soini, 
Jouko Sivunen, 
(Timo Heimonen, 
Kyösti Heikkilä, 
Jouni Kari, 
Raimo Ryssy).
Pelinjohtaja Paavo Mäntylä 
Naisten SM.
Katso: Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1975
Ilola (Muolaa)

Ilola eli Ovsjanoje () on maaseututaajama Suulajärven pohjoisrannalla Viipurin piirin Raivolan kunnassa Karjalankannaksella. Ennen sotia Ilola kuului Suomeen ja oli Muolaan kunnan kylä. 
Muolaan Ilolan kylä Suomessa.
Kyläkuva.
Suomelle kuuluessaan Ilola sijaitsi Muolaan eteläosassa Kivennavan ja Kanneljärven vastaisella rajalla noin 13 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta lounaaseen. Sen naapurikyliä olivat Muolaan puolella lännessä Perkjärvi, pohjoisessa Sormula, koillisessa Harvola ja Soittola, Kivennavan puolella idässä Pamppala ja kaakossa Kaukolempiälä sekä Kanneljärven puolella etelässä Häme.
Ilolan kylä sijaitsi hieman syrjässä metsäisten taipaleitten takana. Viipurista Kivennavalle johtaneesta Kantatie 63 johti Ilolaan kylätiet Äimisuon länsipuolelta ja eteläpuolelta. Vuonna 1936 Ilolan pinta-ala oli 18,73 neliökilometriä, josta oli peltoa 258 hehtaaria, niittyä yhdeksän hehtaaria ja metsää 1 605 hehtaaria. Ilolan kylän talot sijoittuivat noin 4-5 kilometrin matkalle Suulajärven koillispuolelle kylätien varrella ja kylän pellot sijaitsevat pääasiassa kylätien ja Suulajärven välisellä alueella. Kyläkeskustassa sijaitsee kanskoulu, nuorisoseurantalo ja kauppa. Ilolan koulupiiri perustettiin vuonna 1904 ja oma koulurakennus valmistui 1905. Koulupiiriin kuului Ilolan kylän lisäksi Maisniemen hovin alue Perkjärven kylän itäosasta Suulajärven länsirannalta. Koulu säilyi ehjänä talvisodasta.
Sota-aika.
Ilolan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle. Nykyisen venäläisen nimensä se sai vuonna 1948.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Ilolan kylän asukkaat asutettiin Sääksmäelle ja Valkeakoskelle.
Kurtšatov-instituutti

Kurtšatov-instituutti () on Venäjän johtava ydinenergian tutkimus- ja kehityslaitos. Neuvostoliiton aikana sen nimi oli I. V. Kurtšatovin atomienergiainstituutti () eli KIAE (КИАЭ). Moskovassa sijaitseva tutkimuslaitos on nimetty Igor Kurtšatovin mukaan.
Kurtšatov-instituutti perustettiin 1943, jolloin ensisijaisena tehtävänä oli ydinaseiden kehittäminen. Vuoteen 1955 se toimi peitenimellä "Venäjän tiedeakatemian laboratorio No. 2". Laitoksessa suunniteltiin suurin osa Neuvostoliiton ydinreaktoreista. Vuodesta 1955 siellä tehtiin myös keskeistä lämpöfuusion ja plasmafysiikan tutkimusta. Siellä kehitettiin ensimmäiset tokamak-reaktorit, joista onnistuneimmat olivat T-3 ja T-4. Vuoteen 1991 instituutti toimi Venäjän atomienergiaministeriön alaisena. Marraskuussa 1991 instituutista tuli valtiollinen tiedekeskus ja suoraan Venäjän hallituksen alainen. Johtosäännön mukaan Kurtšatov-instituutin johtajan nimittää pääministeri, Rosatomin esityksestä. Helmikuusta 2005 instituutin johtaja on Mihail Kovaltšuk. Aiemmin johtajana on ollut mm. Aleksandr Rumjantsev, joka toimi Venäjän Suomen suurlähettiläänä 2006–2017 .
Helmikuussa 2007 Kurtšatov-instituutti valittiin Venäjän nanoteknologian kehittämistä koordinoivaksi yksiköksi.
Linda Leppänen

Linda Leppänen (o.s. Välimäki, s. 31. toukokuuta 1990 Ylöjärvi) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän edusti pelaajaurallaan pääsarjatasolla Ylöjärven Ilvestä, Tampereen Ilvestä ja Espoo Bluesia.
Leppäsen kasvattajaseura oli Ylöjärven Ilves. Hän pelasi ensimmäisen kautensa naisten SM-sarjassa Ylöjärven Ilveksessä 2002–2004. Kausilla 2005–2010 hän edusti Tampereen Ilvestä. Hän voitti Suomen-mestaruuden kaudella 2005–2006. Kaudella 2009–2010 hän voitti SM-sarjan alkusarjan pistepörssin tehtyään 14 ottelussa 32 maalia ja annettuaan 28 maaliin johtanutta syöttöä. Kauden päätteeksi Ilves voitti Suomen-mestaruuden ja Leppänen teki ratkaisevassa viidennessä loppuottelussa voittomaalin jatkoajalla. Hän voitti myös pudotuspelien pistepörssin tehtyään 11 ottelussa 6 maalia ja annettuaan 13 maalisyöttöä. 
Kaudesta 2010–2011 alkaen Leppänen edusti espoolaisseura Bluesia/Espoo Unitedia. Seuraava kausi jäi väliin äitiysloman vuoksi. Kaudella 2012–2013 hän teki Suomen-mestaruuden ratkaisseen maalin viimeisessä loppuottelussa. Hän voitti Suomen-mestaruuden Bluesissa myös 2014 ja 2015. Hän voitti SM-runkosarjan ja pudotuspelien pistepörssin kaudella 2013–2014 sekä SM-runkosarjan pistepörssin kausilla 2014–2015 ja 2016–2017. Hän palasi Tampereen Ilvekseen kaudella 2017–2018, jolloin voitti jälleen runkosarjan pistepörssin.
Leppänen pelasi SM-sarjassa/liigassa kaikkiaan 335 runkosarjaottelua. Niissä hän teki 360 maalia ja antanut 342 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän teki 93 ottelussa 57 maalia ja antoi 72 maalisyöttöä.
Leppänen sai suomalaispelaajista eniten tehopisteitä 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Vancouverin olympialaisissa 2010, hän sai pronssia. Pyeongchangissa 2018 hän saavutti toisen olympiapronssinsa ja teki voittomaalin lukemiin 3–2 päättyneessä pronssiottelussa Venäjää vastaan. Hän kuului Suomen joukkueeseen, joka oli neljäs MM-kisoissa 2013, viides Sotšin olympialaisissa 2014 sekä pronssilla MM-kilpailuissa 2015 ja 2017. Suomen MM-kilpailuissa 2019 hän oli saavuttamassa Suomen ensimmäistä MM-hopeaa.
Leppänen pelasi naisten maajoukkueessa 167 maaottelua ja keräsi niissä tehopisteet 39+49=88. Olympialaisissa hän on pelasi 17 ottelua tehden kaksi maalia ja antaen kuusi maalisyöttöä. MM-kilpailuissa hän teki 21 ottelussa neljä maalia ja antoi neljä maalisyöttöä.
Leppänen on Tampereen Ilveksen naisten edustusjoukkueen päävalmentaja. Aikaisemmin hän valmensi seuran E- ja G-juniorien tyttöjoukkueita. Hänellä on vuonna 2012 syntynyt tytär, joka pelasi hänen valmentamassaan joukkueessa. Marraskuussa 2019 Leppänen ilmoitti odottavansa toista lasta.
Yölokki

Yölokki ("Creagrus furcatus") on itäisellä Tyynellämerellä elävä lokkilaji.
Koko ja ulkonäkö.
Yölokki on selkäpuolelta harmaa ja vatsapuolelta valkoinen, sen pää on musta, silmänympärys punainen, tumman nokan kärki keltainen ja koivet punaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen.
Yölokit asuvat Galápagossaarilla, pääasiassa saariston itäosassa, sekä Kolumbian länsirannikon edustalla olevalla Malpelosaarella. Lajin elinympäristön ala on 79 300 neliökilometriä ja populaation koko 35 000 yksilöä. Nebouxin kerrotaan kuvailleen lajin holotyypin Montereystä Kaliforniasta, vaikka oikeasti se oli Galápagokselta.
Elinympäristö.
Pesimäaikana linnut asuvat karuilla saarilla, muun ajan ne viettävät avomerellä.
Lisääntyminen.
Yölokki on yhdyskuntalintu ja parit elävät melko uskollisessa parisuhteessa. Pesimäkierron pituus on noin yhdeksän kuukautta, pesinnän epäonnistuessa lyhyempi. Pesä on paljaalla kalliolla, ja siihen on kerätty kiven- ja korallinpalasia ja meren tuomia roskia. Naaras munii yhden munan, jota haudotaan 31–34 päivää. Poikanen oppii lentämään 60–70 päivän ikäisenä. Sukukypsä se on noin viisivuotiaana.
Ravinto.
Yölokki on ainoa lokkilaji, joka saalistaa yöllä merenpintaan nousevia kalmareita, äyriäisiä ja pikkukaloja.
Harvola

Harvola oli kylä Muolaan kunnan eteläosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kylä sijaitsi Yskjärven etelärannalla noin viisi kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta etelään. Harvolan naapurikyliä olivat idässä Vesikkala, etelässä Soittola ja Ilola ja lännessä Sormula. Nykyisin kylä on asumaton, eikä sillä ole asutusnimeä.
Kyläkuva.
Harvolan kylän alue käsitti pohjois-etelä suunnassa pitkämäisen alueen, joka oli noin seitsemän kilometriä pitkä, mutta leveimmillään vain kolme kilometriä leveän. Kylän pohjoispää sijaitsi Yskjärven rannalla ja Yskjärven Piensaaren eteläpää kuului Harvolaan. Kylän eteläpäässä sijaitsi laaja Äimisuo. Kylän keskiosat olivat metsäseutua, jonka halki kulki Viipurista Kivennavalle johtava Kantatie 63. Tämän tien varressa ei Harvolassa kuitenkaan ollut asutusta. Kantatiestä erkani kylätie Yskjärven rannalle kylän pohjoisosaan, jonne asutus oli keskittynyt Yskjärveen rajoittuvan peltoaukean keskelle. Kylän laidassa sijaitsi Uschanoffin saha- ja myllylaitos. Vuonna 1936 Harvolan pinta-ala oli 9,54 neliökilometriä, josta oli peltoa 243 hehtaaria, niittyä 38 hehtaaria ja metsää 563 hehtaaria. 
Harvolan kylä muodosti Sormulan ja Vesikkalan kylien kanssa Yskjärven koulupiirin, jonka koulurakennus sijaitsi Harvolasta Sormulaan johtavan kylätien varrella Sormulan kylän puolella. Koulupiiri oli perustettu vuonna 1906 ja koulutalo oli valmistunut seuraavana vuonna. Koulu paloi talvisodassa.
Historia.
Harvolan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Wegelius

Wegelius on suomalainen sivistyneistösuku. Osa sukuun kuuluvista on suomentanut nimensä, muun muassa muotoihin "Valvanne", "Vuorjoki" ja "Siivola".
Suku polveutuu vuonna 1682 kuolleesta talonpoika Tuomas Jaakonpoika Upasta, joka asui Seinäjoen Uppalan talossa. Hänen kuudesta pojastaan kaksi sekä kolmannen pojanpoika ottivat ajan tavan mukaan opin­tielle lähdettyään latinalaiselta kuulostavan sukunimen. Nimi muodostettiin kääntämällä Seinäjoen nimi ruotsiksi: "Wäggälv", mistä sukunimeksi muodostettiin ensin Weggelfius, myöhemmin Wegelius. Suku tunnettiin sittemmin pitkään pappissukuna.
Sormula

Sormula (v:sta 1948 ) on kylä Yskjärven etelärannalla Kyyrölän kunnassa Viipurin piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Sormula kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa. 
Historia.
Kyläkuva.
Sormula sijaitsi Muolaan eteläosassa noin seitsemän kilometriä kirkonkylästä Kirkkorannasta etelään. Sen naapurikyliä olivat lännessä Parkkila ja Lavola, etelässä Ilola ja idässä Harvola. Vuonna 1936 Sormulan pinta-ala oli 20,68 neliökilometriä, josta oli peltoa 434 hehtaaria, niittyä 35 hehtaaria ja metsää 1 566 hehtaaria. 
Sormulan kylän etelä- ja keskiosat olivat pääasiassa metsää ja suota ja asutus oli keskittynyt kylän pohjoisosaan Yskjärven rannalla olevan laajan peltoaukean keskelle. Kylän metsäisen keskiosan halki kulki Viipurista Kivennavalle johtava Kantatie 63. Kantatie 63 erkani Parkkilassa kylätie, joka johti Sormulan kyläkeskuksen ja Harvolan kautta takaisin kantatielle 63. Kylässä oli kaksi kauppaa ja kanskoulu.
Sormulan kylä muodosti Harvolan ja Vesikkalan kylien kanssa Yskjärven koulupiirin, jonka koulurakennus sijaitsi kylätien varrella Harvolan ja Sormulan kylien välimaastossa Sormulan kylän puolella. Koulupiiri oli perustettu vuonna 1906 ja koulutalo oli valmistunut seuraavana vuonna. Koulu paloi talvisodassa.
Sota-aika.
Sormulan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Sormulan kylän asukkaat asutettiin Sääksmäelle.
Oakland Athletics

Oakland Athletics on yhdysvaltalainen baseball-joukkue Oaklandista, Kaliforniasta. Joukkue pelaa Major League Baseballissa, American Leaguessa. Joukkue on aiemmin pelannut nimillä Philadelphia Athletics (1901–1954), Kansas City Athletics (1955–1967) ja Oakland A’s (1970–1980). Nykyinen nimi Oakland Athletics oli käytössä jo vuosina 1968–1969, kunnes se otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1981. Joukkueen lempinimiä ovat ”The A’s”, ”The White Elephants” (suom. ”valkoiset norsut”) ja ”The Elephants” (suom. ”norsut”). Athleticsin tunnusvärit ovat vihreä, kulta ja valkoinen.
Athletics perustettiin Philadelphiassa vuonna 1901. Seuraavana vuonna se voitti American Leaguen mestaruuden. Joukkue voitti seuraavan American League -mestaruutensa vuonna 1905, jolloin se pääsi World Series -loppuotteluun New York Giantsia vastaan. Giants voitti sarjan mestaruuden otteluvoitoin 4–1. Vuonna 1910 joukkue voitti American Leaguen sekä World Series -loppuottelun Chicago Cubsia vastaan otteluvoitoin 4–1. Se uusi World Series -mestaruutensa seuraavana vuonna, jolloin loppuottelussa kaatui New York Giants voitoin 4–2. Athletics ja Giants kohtasivat World Series -loppuottelussa myös vuonna 1913, jolloin Athletics oli vahvempi otteluvoitoin 4–1. Athletics voitti American Leaguen ja selvisi World Series -loppuotteluun myös seuraavana vuonna, mutta ei voittanut otteluakaan Boston Bravesia vastaan.
Vuonna 1955 joukkue siirrettiin Kansas Cityyn, kunnes se siirrettiin vuonna 1968 nykyiseen paikkaansa Oaklandiin. World Seriesiin joukkue on selvinnyt kaiken kaikkiaan 14 kertaa ja voittanut näistä sarjoista yhdeksän.
Vuonna 2011 ilmestynyt elokuva "Moneyball" perustuu Athleticsin kauteen 2002.
Acme Whistles

Acme Whistles (alkuperäiseltä nimeltä J Hudson &amp; Co) on englantilainen vuonna 1860 perustettu vihellyspillejä valmistava yritys. Yrityksen perusti työkaluseppä Joseph Hudson.
Acme valmistaa niin sanottuja perushernepillejä, herneettömiä yli sadan desibelin pillejä ja sormipillejä.
Vesikkala

Vesikkala oli kylä Muolaan kunnan eteläosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kylä sijaitsi Yskjärven kaakkoispuolella noin kuusi kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta etelään. Vesikkalan naapurikyliä olivat idässä Lehtokylä, etelässä Soittola, lännessä Harvola ja pohjoisessa Heikkilä ja Kurkela. Nykyisin kylä on asumaton, eikä sillä ole asutusnimeä.
Kyläkuva.
Vesikkalan kylän itä- ja eteläosat olivat pääasiassa metsää ja suota. Kylän asutus oli keskittynyt kylän pohjoisosaan Yskjärven kaakkoispäähän rajoittuvalle peltoaukealle. Vuonna 1936 Vesikkalan pinta-ala oli 8,82 neliökilometriä, josta oli peltoa 207 hehtaaria, niittyä 26 hehtaaria ja metsää 649 hehtaaria. Kylän itäosan kautta kulki Hanttulasta Muolaan kirkonkylään johtava maantie, josta erkani kylätie Vesikkalan kautta Harvolaan. Lisäksi Vesikkalasta johti kylätie Pällilään. 
Vesikkalan kylä muodosti Sormulan ja Harvolan kylien kanssa Yskjärven koulupiirin, jonka koulurakennus sijaitsi Harvolasta Sormulaan johtavan kylätien varrella Sormulan kylän puolella. Koulupiiri oli perustettu vuonna 1906 ja koulutalo oli valmistunut seuraavana vuonna. Koulu paloi talvisodassa.
Historia.
Vesikkalan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Vesikkalan kylän asukkaat asutettiin Somerniemelle.
Riian verikoirat

Riian verikoirat on ruotsalaisen Henning Mankellin kirjoittama rikosromaani, joka on toinen osa Wallander-sarjasta. Kirja on julkaistu ruotsiksi vuonna 1992. Kirjan tapahtumapaikkana on alkuvuoden 1991 Riika, jolloin Latvia kuului vielä Neuvostoliittoon. Kirjasta on tehty myös elokuva, jossa pääosaa näyttelee Rolf Lassgård.
Juoni.
Ruotsin rannikolle Ystadin lähelle ajautuu kumivene, josta löydetään kuolleena kaksi latvialaista rikollista. Ystadiin tapausta saapuu tutkimaan latvialainen poliisimajuri. Hänen palattuaan Latviaan hänet kuitenkin surmataan, minkä vuoksi rikoskomisario Kurt Wallander lähetetään Latviaan tutkimaan tapausta.
Latviassa Wallander tutustuu murhatun poliisin leskeen sekä kommunismin ja Neuvostoliiton vastaisiin toimijoihin, joiden puolella murhattu poliisimajuri on ollut. Wallander epäilee, että poliisieverstit, joiden kanssa hän työskentelee ovat sekaantunut murhaan, eikä hän tiedä keneen voi luottaa.
Cherry Jones

Cherry Jones (s. 21. marraskuuta 1956 Paris, Tennessee) on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu näyttelijä. Hän on näytellyt televisiosarjassa "24" Yhdysvaltain presidentti Allison Tayloria, josta hän on myös voittanut Emmyn. Hän on tehnyt myös paljon näyttämötyötä.
Yksityiselämä.
Jonesin äiti oli high school -opettaja ja isä kukkakauppias. Jones valmistui high schoolista vuonna 1978.
Daniel Cousin

Daniel Cousin (s. 2. helmikuuta 1977 Libreville) on gabonilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Gabonin pääsarjassa FC Sapinsia.
Ura.
Cousin aloitti ammattilaisuransa Ranskassa, jonne hän muutti kolmevuotiaana. Hänen ensimmäinen ammattilaisseuransa oli Martigues, jossa Cousin pelasi vain yhden kauden. Hän pelasi vielä kaksi kautta Chamois Niortaisissa ennen siirtymistään Le Mansiin vuonna 2000. Parhaimmillaan Cousin teki 15 maalia kaudella 2002-2003. Maaleillaan hän auttoi joukkuetta nousemaan Ranskan pääsarjaan. Cousin onnistui tekemään ensimmäisellä pääsarjakaudellaan 11 maalia 33 ottelussa, jonka myötä hän siirtyi RC Lensin joukkueeseen. Uudessa seurassa peliaikaa tuli runsaasti ja maaleja syntyi kahden ensimmäisen kauden aikana yhteensä 22. Kolmannella kaudella Cousin teki vain neljä maalia, jonka jälkeen hän matkasi kesken kauden 2007-2008 Skotlantiin.
Elokuussa 2007 Cousin allekirjoitti kolmen vuoden sopimuksen Rangersin kanssa. Hän pelasi kuitenkin vain yhden kauden ja siirtyi vasta Englannin valioliigaan nousseeseen Hull Cityyn kolmen vuoden sopimuksella.
Maajoukkueura.
Cousin on edustanut Gabonin maajoukkuetta vuodesta 2000 lähtien yhteensä 20 ottelun verran. Hän oli mukana vuoden 2010 Afrikan kisoissa, jossa Cousin onnistui tekemään maansa avausottelussa maalin Kamerunia vastaan. Maali oli myös ottelun ainut maali, jolla Gabon voitti Kamerunin 1-0.
OOIOO

OOIOO (jap. オー・オー・アイ・オー・オー, lausutaan "ou ou ai ou ou") on japanilainen kokeellista rockia soittava yhtye, joka on perustettu vuonna 1995. Sen perustaja ja keulahahmo on kitaristi ja laulaja Yoshimi P-We.
Historia.
OOIOO sai alkunsa vuonna 1995, kun japanilainen musiikkilehti Switch halusi tehdä jutun Yoshimi P-We:stä, joka oli tullut tunnetuksi noise rock -yhtye Boredomsin rumpalina. Yoshimi otti kuvauksiin mukaan kolme ystäväänsä, ja he esiintyivät lehden artikkelissa kuvitteellisena naisyhtyeenä. Jälkeenpäin Yoshimi päätti perustaa yhtyeen oikeasti. Rumpujen asemesta hän valitsi instrumentikseen hänelle entuudestaan vieraan kitaran. Myöskään toinen kitaristi Kyoko ja basisti Maki eivät olleet soittaneet instrumenttejaan aiemmin. Rumpali Yuka Yoshimura, alias Yoshiko tai Yoshico, oli sen sijaan soittanut rumpuja DMBQ-yhtyeessä.
OOIOO teki live-debyyttinsä vuonna 1997, kun Kim Gordon pyysi yhtyeen Sonic Youthin lämmittelijäksi näiden Japanin kiertueelle. Samana vuonna ilmestyi yhtyeen ensimmäinen albumi, edellisvuoden syksyllä äänitetty "∞8∞" ("eito"), jolla vierailivat Yamataka Eye (Boredoms) ja Julie Cafritz (Pussy Galore, Free Kitten).
Alkuperäinen kokoonpano jatkoi vuoden 1999 "Feather Float" -albumille asti, jonka jälkeen Kayan korvasi Kyokon kitaristina. Vuonna 2000 ilmestyneellä "Gold &amp; Green" -albumilla vierailivat mm. Sean Lennon ja Yuka Honda (Cibo Matto). Vuonna 2001 OOIOO teki ensimmäisen Yhdysvaltain kiertueensa. Samana vuonna Maki jätti yhtyeen ja hänen tilalleen tuli Aya.
Vuonna 2003 ilmestyi yhtyeen neljäs albumi "Kila Kila Kila", jonka jälkeen Ai korvasi Yoshicon rummuissa. Vuonna 2004 OOIOO esiintyi Englannissa Sonic Youthin kuratoimilla All Tomorrow's Parties -festivaaleilla. Viides albumi "Taiga" seurasi vuonna 2006 ja kuudes "Armonico Hewa" vuonna 2009.
Musiikki.
OOIOO:n musiikkia on luonnehdittu erityisen vaikeaksi kategorisoida. Musiikkia on kuvattu muun muassa "raivoisaksi yhdistelmäksi rytmisiä kitaroita, kuviottomia lauluja ja energisiä efektejä", "dynaamiseksi, sykevetoiseksi musiikiksi, joka sisältää elementtejä trancesta, uudesta aallosta ja vapaamuotoisesta jazzista", "tribaaliseksi psykedeliaksi, joka on oudon spirituaalista ja hälyttävän kiireellistä" ja "yhdistelmäksi atonaalisia rytmejä, toimintahäiriöisiä melodioita ja etenemisen tuntua, joka on velkaa John Zornille ja jopa Captain Beefheartille". 
OOIOO on yhdistellyt musiikissaan monia genrejä, kuten afrofunkia, latinodiskoa, tribaalihousea, post-punkia ja no wavea, gamelania ja calypsoa, sekä jazzia. Sen musiikkia on nimitetty "avaruuspunkiksi", "kokeelliseksi rumpu-punkiksi", "rytmiseksi psyke-rockiksi" ja "noise-popiksi". Tyypillisiä vertailukohtia ovat olleet Boredomsin myöhäistuotanto ja The Slits.
OOIOO:n musiikki perustuu suurelta osin improvisaatioon. Yhtye ottaa paljon vaikutteita luonnosta ja ilmastosta.
Wayback Machine

Wayback Machine on Internet Archiven ylläpitämä palvelu, joka arkistoi erilaisia internet-sivuja. Vanhimmat palvelusta löytyvät sivut ovat vuodelta 1996.
Lokakuusta 2013 lähtien palvelusta on löytynyt ”Save a Page” -ominaisuus, jonka avulla kuka tahansa on voinut tallentaa kopioita manuaalisesti arkistoon.
Wayback Machinesta löytyviä kopioita on käytetty myös oikeudessa todisteena, kun alkuperäinen lähde on poistunut internetistä.
Vuonna 2025 Wayback Machineen oli tallennettu yli biljoona kopiota verkkosivuista. Arkiston koko oli noin 100 petatavua. Palveluun tallennetaan päivittäin noin 500 miljoonaa kopiota, ja sillä on noin 800 000 päivittäistä kävijää.
Nurmii

Nurmii oli yhteisnimitys "Kurkelan, Heikkilän ja Leirilän" pikkukylille Muolaan kunnan eteläosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Nurmii sijaitsi Yskjärven itärannalla noin viisi kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta etelään. Nurmiin naapurikyliä olivat pohjoisessa Pällilä, idässä Hattula, Retukylä ja Lattula sekä etelässä Vesikkala. Nykyisin Nurmiin alueen kylillä ei ole omaa asutusnimeä ja ne ovat pääasiassa asumattomia. Pällilän nykyasutus ulottuu kuitenkin Nurmiin pohjoisosaan.
Kyläkuva.
Nurmiin kylät Kurkela, Heikkilä ja Leirilä sijaitsivat seitsemänä vierekkäisenä palstana Yskjärven itärannalla. Kylistä Kurkela ja Leirilä koostuivat kahdesta erillisestä osasta ja Heikkilä kolmesta. Kaikki kolme kylää olivat kooltaan pieniä ja niissä oli noin kymmenen taloa kussakin. Nurmiin alueen pinta-ala oli vuonna 1936 yhteensä 6,22 neliökilometriä. Kylien halki kulki kylätie Pällilästä Lehtokylän suuntaan. Kylien pellot olivat keskittyneet Yskjärven rannalle kylien Pällilän puoleiseen päähän. Nurmiin alueen kylät kuuluivat Pällilän koulupiiriin. 
Historia.
Nurmiin alueen väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylien asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylien asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylät jäivät taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Nurmiin alueen asukkaat asutettiin Somerolle.
Olivia Taylor

Olivia Taylor on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa "24". Hahmoa esittää Sprague Grayden. Olivia on Henry Taylorin ja presidentti Allison Taylorin tytär.
Rooli.
Äitinsä vaalikampanjan aikaan Olivia vuotaa vahingossa salaisia tietoja Noah Dalielsin lehdistölle. Allison erottaa Olivian, joka katkaisee välinsä vanhempiinsa. Hän aloittaa työt konsulttifirma Martling/Norrisissa.
Myöhemmin Olivia pääsee äitinsä henkilöstöpäälliköksi, kun Ethan Kanin eroaa.
Better (Guns N’ Rosesin kappale)

Better on hard rock -yhtye Guns N’ Rosesin toinen single "Chinese Democracy" -albumilta. ”Better” julkaistiin vuonna 2008, ja se nousi yhdysvaltojen Hot Mainstream Rock Tracks -listan sijalle 18. Rolling Stone -lehti valitsi ”Better” -kappaleen vuoden 2008 19:nneksi parhaaksi kappaleeksi. Alun perin kappaleen kirjoitti Robin Finck, mutta Axl Rose sanoitti sen ja lisäili siihen muutamia omia ideoitaan. "Chinese Democracy" -albumilla se on kappale numero kolme.
Vastaanotto.
Better sijoittui vuosikymmenen parhaat alternative rock -kappaleet listalla sijalle kolme, listan tekijät sanoivat että kappale oli legenda ja olisi ollut täydellinen jos kertosäe olisi ollut parempi, eikä niin raju.
Otoskleroosi

Otoskleroosi on kuuloa heikentävä sairaus, joka osalla potilaista voi aiheuttaa myös korvan soimista ja vähäisiä tasapainovaikeuksia. Yleensä sairaus on vähitellen etenevä, mutta raskaana olevilla kuulon huononeminen voi olla nopeaakin. Sairaudesta johtuvaa kuulon heikkenemistä voidaan hoitaa leikkauksella. Myös kuulokojeesta on apua.
Otoskleroosissa äänten vaikeutunut kulkeutuminen sisäkorvaan johtuu jalustimen kiinnittymisestä virheellisesti sisä- ja välikorvan väliseen soikeaan ikkunaan. Yleensä sairaus on bilateraalinen, molemmissa korvissa. Sitä tavataan naisilla kaksi kertaa useammin kuin miehillä. Taudin esiintyminen suvussa kasvattaa sairastumisvaaraa.