tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Chris Brasher

Christopher ”Chris” William Brasher (21. elokuuta 1928 Georgetown, Guyana – 28. helmikuuta 2003 Chattlewood, Britannia) oli brittiläinen estejuoksija ja urheilutoimittaja.
Brasher osallistui Helsingin olympialaisiin 1952 ja sijoittui estejuoksussa yhdenneksitoista. Roger Bannisterin juostessa ensimmäisen haamumailin vuonna 1954 Brasher toimi vauhdinpitäjänä vetäen juoksua kahden ensimmäisen kierroksen ajan.
Melbournen olympialaisissa 1956 Brasher yllätti asiantuntijat kirimällä voittoon ajalla 8.41,2. Kilpailun jälkeen hänet hylättiin väliaikaisesti syynä kolmantena maaliin tulleen Norjan Ernst Larsenin häiritseminen vesihaudalla. Seuranneissa tutkimuksissa sekä Larsen että uudeksi voittajaksi julistettu Unkarin Sándor Rozsnyói todistivat Brasherin syyttömyyden puolesta ja hylkäystuomio kumottiin.
Juoksu-uransa jälkeen Brasher harrasti vuorikiipeilyä, oli yksi suunnistuksen ensimmäisistä pioneereista Englannissa ja osallistui Lontoon maratonin perustamiseen. Hän juoksi sen itse elämänsä ensimmäisenä maratonina ja alitti kolmen tunnin rajan yli 50 ikävuodestaan huolimatta.
Brasher oli ammatiltaan The Observer -lehden toimittaja.
Vic Chesnutt

Vic Chesnutt (12. marraskuuta 1964 – 25. joulukuuta 2009) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä.
Chesnutt syntyi Floridan Jacksonvillessä ja joutui 18-vuotiaana auto-onnettomuuteen, joka jätti hänet halvaantuneeksi vyötäröstä alaspäin. Hän kasvoi adoptiolapsena Georgiassa ja muutti onnettomuutensa jälkeen saman osavaltion Athensiin.
Chesnutt esiintyi säännöllisesti 40 Watt Clubilla, josta R.E.M.-yhtyeestä tunnettu Michael Stipe ”löysi” hänet. Stipe tuotti Chesnuttin kaksi ensimmäistä albumia, "Littlen" (1990) ja "West of Romen" (1991). Chesnutt teki soolouransa ohella yhteistyötä Widespread Panicin jäsenten kanssa nimellä brute.. 
Chesnuttin sanoitukset ovat yleensä runollisia, ja hän ihaili Stevie Smithin teoksia. Hän kannatti avoimesti marihuanan laillistamista.
Chesnutt kuoli joulukuussa 2009 45-vuotiaana. Hän oli ollut koomassa otettuaan yliannostuksen lihasrentouttajia.
Linja-autokaista

Linja-autokaista on linja-autoja ja usein samalla myös joitain muita kulkuneuvoja varten liikenteen sujumisen parantamiseksi varattu ajokaista.
Historia.
Ensimmäiset linja-autokaistat otettiin käyttöön Chicagossa vuonna 1939. Euroopan ensimmäiset linja-autokaistat otettiin käyttöön vuonna 1962 Hampurissa, Länsi-Saksassa. Muut suuret saksalaiskaupungit seurasivat pian perässä ja linja-autokaistat saivat virallisen aseman Länsi-Saksan maantieliikenteessä vuonna 1971. Eri maiden asiantuntijat (japanilaiset ensimmäisten joukossa) perehtyivät Saksan esimerkkiin ja toteuttivat samankaltaisia ratkaisuja kotimaassaan. 
Linja-autokaistat Suomessa.
Suomen tieliikennelainsäädännössä linja-autokaista tarkoittaa linja-autoja, takseja ja usein myös tavaraliikennettä varten varattua ajokaistaa. Se osoitetaan kaistan yläpuolella olevalla sinisellä kilvellä. Katuun maalataan yleensä teksti BUS. Bussikaistoja rakennetaan silloin, kun julkiselle liikenteelle halutaan antaa etuutta henkilöautoliikenteeseen nähden.
Helsinki on ollut bussikaistojen käyttöönotossa ensimmäisten joukossa, sillä siellä niitä on ollut käytössä jo 1970-luvulla. Vuonna 2010 uutisoitiin, että bussikaistat Helsingissä ovat ylikuormitettuja molempiin suuntiin, eikä niille siksi haluta esimerkiksi sallia enää tavaraliikennettä ruuhka-aikoina.
Pseudovektori

Pseudovektori eli aksiaalivektori on matemaattinen olio, joka muistuttaa tavallista (polaari)vektoria. 
Jos avaruus peilataan tason suhteen, normaalien polaaristen vektoreiden peilitasoa vastaan kohtisuora komponentti muuttuu vastakkaissuuntaiseksi, muut komponentit pysyvät ennallaan. Pseudovektorien laita on päinvastoin.
Yleinen tapa konstruoida pseudovektori p on ottaa (polaari)vektorien a ja b ristitulo:
p = a × b
Kahden pseudovektorin ristitulo on myös pseudovektori. Sen sijaan pseudovektorin ja polaarisen vektorin ristitulo on normaali polaarinen vektori. Polaarivektorin ja pseudovektorin skalaaritulo on pseudoskalaari.
Fysiikassa pseudovektoreita ovat monet pyörimisliikkeeseen liittyvät suureet kuten kulmanopeus ja pyörimismäärä. Ne on määritelty pyörimisliikkeen akselin suuntaisiksi oikeakätisyyssäännön mukaisesti siten, että jos pyörimisliike tapahtuu nyrkissä olevan oikean käden sormien suuntaisesti, peukalo osoittaa tällaisen vektorisuureen suunnan. Myös sähkövirran indusoiman magneettikentän voimakkuus on pseudovektori, sillä sähkövirtaa ympäröivän pyörteisen magneettikentän suunta määräytyy oikeakätisyyssäännön mukaisesti.
Filoksenos (sotilas)

Filoksenos (, ; 300-luku eaa.) oli makedonialainen sotilas Aleksanteri Suuren aikaan. Aleksanterin kuoleman jälkeen hänestä tuli Kilikian satraappi.
Aleksanteri lähetti Filoksenoksen keräämään veroja vuonna 331 eaa. Taurus-vuorten pohjoispuolella sijainneilta alueilta. Gaugamelan taistelun jälkeen Filoksenos lähetettiin valtaamaan Susa ja ottamaan haltuun siellä ollut rahasäilö. Vuonna 323 eaa. Filoksenos sai käskyn tuoda lisäjoukkoja Kaariasta Babyloniin. Hän pääsi perille juuri ennen kuin Aleksanteri Suuri kuoli. Vuonna 321 hallitsijaksi valittu Perdikkas nimitti Filoksenoksen Kilikian satraapiksi Filotaan sijalle. Filoksenos sai pitää Kilikian Triparadeisoksen kokouksen jälkeen vuonna 321 eaa., mutta tämän jälkeen hänestä ole mitään tietoja.
Filotas (satraappi)

Filotas (, ; 300-luku eaa.) oli makedonialainen sotilas, joka eli Aleksanteri Suuren aikaan. Hän johti jalkaväenosastoa Aleksanterin armeijassa Sogdianan ja Intian sotaretken aikana. Luultavasti kyseessä on sama Filotas, jonka Quintus Curtius Rufus mainitsee Aleksanterin palkinneen Babylonissa vuonna 323 eaa. Aleksanterin kuoltua Filotas nimitettiin Kilikian satraapiksi. Mutta vuonna 321 eaa. Perdikkas nimitti Filoksenos Kilikian satraapiksi Filotaan sijalle. Ilmeisesti Perdikkas halusi Filotaan muihin tehtäviin, koska hänet mainitaan myöhemmin Perdikkaan lähipiirin jäsenenä. Perdikkaan kuoleman jälkeen Filotas liittyi Alketaan ja Attaloksen kanssa Antigonosta vastaan. Filotas joutui kuitenkin Antigonoksen vangiksi Attaloksen, Dokimoksen ja Polemonin kanssa vuonna 320 eaa. Vangit pääsivät kuitenkin pakenemaan, mutta Filotas joutui jälleen Antigonoksen vangiksi vuonna 316 eaa.
Planckin energia

Planckin energia on energian yksikkö, jota merkitään symbolilla formula_1. Yksi Planckin energia on 1,956 × 109 joulea, 1,22 × 1019 gigaelektronivolttia tai 543,3 kilowattituntia. Planckin energia on nimetty saksalaisen fyysikon Max Planckin mukaan.
Planckin energia liittyy perinteisen suhteellisuusteorian ja kvanttigravitaation rajaan. Kun alkeishiukkasen energia kasvaa kohti yhtä Planckin energiaa, alkaa sen painovoimavuorovaikutus lähestyä suuruudeltaan muita perusvuorovaikutuksia. Tällöin alkavat kvantti-ilmiöt olla merkittäviä eikä perinteistä suhteellisuusteoriaa voida soveltaa. 
Planckin energia on alkeishiukkasten mittakaavassa valtava määrä energiaa. Suurienergiaisimman havaitun hiukkasen eli OMG-hiukkasen energia, 50 joulea, vastaa vain noin 25 miljardisosaa yhdestä Planckin energiasta. Arkiympäristössä yksi Planckin energia vastaa noin henkilöauton polttoainetankillisen sisältämää kemiallista energiaa.
Yksi Planckin energia on se energia, joka tarvitaan yhden Planckin pituuden mittakaavan luotaamiseen. Se on luultavasti myös maksimienergia, joka voidaan sovittaa näin pieneen mittakaavaan, joka tuolloin välittömästi luhistuu mustaksi aukoksi. Säieteoriassa Planckin energia on värähtelevien säikeiden keskimääräinen energia.
Planckin energian määrittää yhtälö
formula_2,
jossa c on valonnopeus tyhjiössä, formula_3 on redusoitu Planckin vakio ja formula_4 on gravitaatiovakio. Planckin energia on ekvivalentti Planckin massan kanssa yhtälön E=mc² perusteella. Kertomalla Planckin energia vakiolla
formula_5
voidaan yksinkertaistaa joitakin gravitaatioyhtälöitä. Hiukkasfyysikot ja kosmologit käyttävät usein tällaista redusoitua Planckin energiaa, jonka yhtälö on
formula_6.
Yksi redusoitu Planckin energia on noin 0,390 × 109 joulea eli 2,43 × 1018 gigaelektronivolttia.
Philippe Duron

Philippe Duron (s. 19. kesäkuuta 1947, Antony, Hauts-de-Seine), Basse-Normandien alueneuvoston puheenjohtaja, valittiin 28. maaliskuuta 2004 ensimmäisenä sosialistisen puolueen edustajana kyseiseen virkaan. Hän voitti 18 vuotta virassa olleen René Garrecin. Philippe Duron on ollut myös Louvignyn (Calvados) pormestari vuodesta 1989 lähtien. Ensimmäisenä sosialistisen puolueen rahastonhoitajana hän on onnistunut yhdistämään Basse-Normandien vasemmistopuolueet. Hän palveli varamiehenä Ranskan kansalliskokouksessa vuodesta 1997 vuoteen 2001 saakka.
Hän sai historian ylioppilaan loppututkinnon vuonna 1975 ja oli opettajana vuoteen 1997 asti. Hänen poliittiset roolimallinsa ovat Pierre Mendès-France ja François Mitterrand.
Planckin varaus

Planckin varaus on sähkövarauksen yksikkö, jota merkitään formula_1. Planckin varaus on 
formula_2
missä: 
formula_3 on tyhjiön permittiivisyys,
formula_4 on Diracin vakio eli Planckin vakio jaettuna 2π,
formula_5 on valonnopeus tyhjiössä,
formula_6 on Planckin vakio,
formula_7 on alkeisvaraus,
formula_8 on hienorakennevakio.
Sen arvo SI-yksiköissä on:
formula_9 = 1,875 546 037 78(14) × 10−18 C.
Planckin varaus on noin 11,706 kertainen elektronin varaukseen nähden.
Persian porttien taistelu

Persian porttien taistelu käytiin vuoden 330 eaa. tammikuussa. Aleksanteri Suuri hyökkäsi Persian valtakunnan sisäosiin voitettuaan Persian kuninkaan Dareios III:n Gaugamelan taistelussa. Aleksanteri jakoi joukkonsa kahteen osaan. Parmenion sai johdettavakseen suurimman osan armeijasta jonka piti kiertää Zagros-vuoret turvallisempaa eteläistä reittiä pitkin. Aleksanteri itse otti valikoidun joukon sotilaita joiden tarkoitus oli ylittää Zagros päätietä pitkin, joka johti niin sanotun Persian porttien solan kautta. Aleksanterin joukkoon kuuluivat Arrianoksen mukaan makedonialainen jalkaväki, toveriratsuväki, kevyt ratsuväki, agrianit ja jousimiehet.
Persiksen maakunnan satraappi Ariobarzanes piti kuitenkin solan ja aikoi estää makedonialaisten pääsyn sen läpi. Arrianoksen mukaan persialaisilla oli 40 000 jalkaväkeä ja 700 ratsuväkeä. Ariobarzanes oli antanut rakentaa muurin solan läpi.
Taistelu.
Aleksanteri aloitti tekemällä hyökkäyksen joka kuitenkin epäonnistui. Pian makedonialaiset kuitenkin löysivät polun joka johti solan ohi. Muun muassa Arrianos kertoo tarinan persialaisesta vangista joka kertoi makedonialaisille polusta. Tarina muistuttaa hyvin paljon Herodotoksen vastaavaa kertomusta kreikkalaisesta joka kertoi Thermopylain solan ohi johtaneesta polusta Kserkses I:lle Thermopylain taistelun aikana.
Aleksanteri jätti Krateroksen leiriin ja lähti yöllä itse kiertämään persialaisten selustaan pienemmän joukon kanssa. Aleksanterin joukkoon kuului hypaspistit, Perdikkaan jalkaväkiosasto, kevyiten aseistetut jousimiehet, agrianit, toveriratsuväen kuninkaallinen osasto ja vielä yksi ratsuväkiosasto. Kierrettyään vihollisen asemien ohi Aleksanteri hyökkäsi aamun sarastaessa persialaisten leirin kimppuun samalla kun Krateros teki hyökkäyksen persialaisten muuria vastaan. Persialaiset eivät alkaneet taisteluun vaan pakenivat vuoristoon. Ariobarzanes pääsi myös pakenemaan muutaman miehen kanssa. 
Taistelun jälkeen Aleksanterin joukot valtasivat Persepoliin ja Pasargadain.
Planckin lämpötila

Planckin lämpötila on lämpötilan yksikkö, jonka tunnus on TP. Se on Planckin yksikkö, joka asettaa rajan kvanttimekaniikalle. Planckin lämpötila on lämpötilan yläraja; ei ole mielekästä puhua mistään sitä lämpimämmästä. Se oli maailmankaikkeuden lämpötila ensimmäisellä hetkellään (kun alkuräjähdyksestä oli kulunut yksi Planckin aika).
formula_1 1,416 784(16) × 1032 K,
missä:
"m"P on Planckin massa,
"c" on valonnopeus tyhjiössä,
formula_2 on Diracin vakio (eli redusoitu Planckin vakio),
"k" on Boltzmannin vakio,
"G" on gravitaatiovakio.
Roberto Alagna

Roberto Alagna (s. 7. kesäkuuta 1963 Clichy-sous-Bois, Seine-Saint-Denis) on ranskalainen tenori.
Tausta.
Alagna syntyi Ranskaan muuttaneeseen sisilialaiseen siirtolaisperheeseen. Hän opiskeli laulua itsekseen, kunnes hänen tapaamansa laulunopettaja aloitti hänen kanssaan lyyrisen laulun opetuksen. Aina 22-vuotiaaksi saakka hän esiintyi Pariisin eri kabareissa.
Ura.
Kabaree-esiintymisten jälkeen vuonna 1988 hän voitti Concours Pavarotti -laulukilpailun. Hän esiintyi ensimmäisen kerran lyyrisenä tenorina Verdin "La Traviatan" Alfredon osassa. Hän on esiintynyt arvostetuilla oopperalavoilla kuten Milanon La Scala, New Yorkin Metropolitan Opera, Lontoon Royal Opera House, Pariisin Opéra Bastille ja monilla muilla näyttämöillä.
Ensimmäisen puolisonsa kuoltua Alagna avioitui romanialaisen sopraanon Angela Gheorghiun kanssa. Yhdessä he ovat laulaneet useita levytyksiä. 
Ranskan kansallispäivänä 14. heinäkuuta 2005 Alagna esitti Marseljeesin kutsuvierasyleisölle. Samana vuonna Alagna äänitti useita operettiduettoja, ja tätä äänitettä oli vuonna 2006 myyty yli 400 000 kappaletta.
Pieni välikohtaus.
Roberto Alagna avasi La Scalan kauden 2006–2007 esiintymällä Radameksen roolissa Franco Zeffirellin ohjaamassa "Aidassa". Toisella esityskerralla 10. joulukuuta Alagna lopetti laulamisen ensimmäisen näytöksen lopulla, poistui näyttämöltä eikä enää palannut sille näytöksen aikana. Alagna oli saanut osakseen yleisön vihellyksiä ja buuauksia esiintymisensä aikana. Tosin myöhemmin hän vetosi terveydellisiin ongelmiin. La Scalan johto ja Zeffirelli syyttivät Alagnaa epäammattimaisuudesta, ja Zeffirelli sanoikin: ”Ammattilainen ei käyttäydy koskaan moisella tavalla. Alagna on liian herkkä, on liian helppoa ilmaista loukkaantumisensa näin. Hän ei tiedä miten todellisen tähden tulee toimia.” Radameksen roolin laulamista jatkoi Antonio Palombi, joka toimi Alagnan varamiehenä. Tosin tällöin laulajalla olivat asuinaan farmarit ja pitkä musta paita. Kalliin erikoisnäytännön yleisön joukossa olivat muun muassa Italian pääministeri Romano Prodi ja hänen vieraansa Saksan liittokansleri Angela Merkel.
T. R. Knight

Theodore Raymond Knight (s. 26. maaliskuuta 1973) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan tohtori George O'Malleyna ABC:n sairaalamaailmaan sijoittuvassa draamasarjassa "Greyn anatomia". 
Ura.
Knight syntyi Minnesotan Minneapolisissa, jossa hän esiintyi teatterissa jo viisivuotiaana. Kaksi viimeistä vuottaan Minneapolisissa hän kuului Guthrie-teatterin näyttelijäkaartiin. Hän palasi Guthrieen kahdesti ja esitti Richard Millerin roolin Eugene O’Neillin Ah, Wildernessissä, sekä nimiosan Peter Shafferin Amadeuksessa. 
Knight muutti New York Cityyn ja alkoi esiintyä Broadwayllä, jossa hän näytteli muun muassa Tim Allgoodia Michael Frayn näytelmässä Saranat ja sardiinit, kanssanäyttelijöinään Patti LuPone, Peter Gallagher ja Richard Easton, sekä Tartuffen Damisia -näytelmässä Brian Bedfordin kanssa. Broadwayn ulkopuolisiin teatteriesiintymisiin kuuluu Joen rooli Conor McPhersonin näytelmässä This Lime Tree Bower. Anto Howardin Scattergood'-näytelmän Brendan Hilliardin osasta hänet palkittiin Drama Desk -ehdokkuudella. Hyvin merkittävä rooli hänellä oli myös vuonna 2004 "Boy"-draamassa. 
Televisiossa Knight oli säännöllisenä näyttelijänä lyhyen aikaa televisiossa pyörineessä Nathan Lanen sarjassa "Charlie Lawrence". Vuonna 2005 Knight valittiin "Greyn anatomia" -sairaalasarjaan esittämään George O'Malleytä. Knight on tehnyt myös lukuisia vierailuja muihin televisiosarjoihin, esimerkiksi "C.S.I.", "Frasier" ja "Kova laki".
Yksityiselämä.
Knight on kertonut olevansa homoseksuaali. "Seksuaalisuuteni on herättänyt paljon kysymyksiä ja haluan vaientaa kaikki tarpeettomat huhut, jotka pyörivät ympärilläni. Haluan kuitenkin säilyttää yksityiselämäni omana asianani ja toivon, ettei homoseksuaalisuuteni ole minussa kiinnostavin asia." "Greyn anatomiassa" näyttelevä Katherine Heigl on sanonut olevansa Knightin paras ystävä ja puolustavansa Knightiä ihmisiltä, jotka nimittelevät häntä homoksi.
Thrust2

Thrust 2 on Britanniassa suunniteltu suihkumoottoriauto, mikä piti maanpinnan nopeusennätystä hallussaan vuodesta 1983 vuoteen 1997.
Auton rakentajana ja kuljettajana toimi Richard Noble. Lokakuun neljäntenä päivänä, vuonna 1983, auto saavutti 633 mailin (1018 km/h) huippunopeuden Black Rock Desert -aavikolla, Yhdysvaltain Nevadassa. Auton suihkumoottori, Rolls-Royce Avon, oli peräisin English Electric Lightning -lentokoneesta.
Vuonna 1997 Richard Noblen seuraava auto, ThrustSSC rikkoi Thrust2:sen ennätyksen.
Muita maanopeusennätyksen rikkoneita ajoneuvoja:
Arvo Närvänen

Arvo ”Ati” Närvänen (12. helmikuuta 1905 Viipuri – 4. huhtikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija, joka edusti koko uransa 1920- ja 1930-luvuilla syntymäseutunsa Susia. Jalkapallossa Sudet eivät olleet niin näkyvä seura kuin jääpallossa, jossa Sudet oli ehdottomasti Suomen ykkösseura etenkin 1920-luvulla.
Jalkapalloilijana Närvänen edusti Suomen maajoukkuetta 42 maaottelussa, muun muassa Berliinin 1936 olympialaisissa. Hän oli taitava taklaaja ja älykäs pelinrakentaja. Hän aloitti maajoukkueessa vuonna 1924 ollessaan 19-vuotias. Jalkapallouransa aikana Närvänen edusti Viipurin Susia ja Simpeleen Urheilijoita.
Jääpalloilijana ”Ati” Närvänen pelasi koko pelaajauransa Viipurin Susissa ja voitti kahdeksan Suomen-mestaruutta. Hän muodosti Susissa Jussi Pellin kanssa pitkäaikaisen puolustuksen voimakaksikon. Hän pelasi 14 maaottelua, mikä oli ennätysmäärä 1940-luvulle saakka.
Arvo Närväsen nuorempi veli Ville Närvänen pelasi jalkapalloa Viipurin Susien joukkueessa ja yhdessä B-maaottelussa.
Saavutuksia.
Jalkapallo:
Jääpallo:
Planckin kulmataajuus

Planckin kulmataajuus on kulmataajuuden yksikkö, jota merkitään ωP. 
formula_1 1,855 × 1043 s−1
missä
formula_2 on valonnopeus tyhjiössä
formula_3 on redusoitu Planckin vakio
formula_4 on gravitaatiovakio
Zend Studio

Zend Studio on kaupallinen, PHP-ohjelmointia varten kehitetty ohjelmointiympäristö. Zend Studiota kehittää ja ylläpitää Zend Technologies Ltd. joka on pääkehittäjä muun muassa Zend Enginessä, PHP:n käyttämässä ytimessä.
Historia.
Zend Studiosta julkaistiin ensimmäinen julkinen versio (2.6) 20. helmikuuta 2002, jolloin ohjelman sanottiin olevan muun muassa "Ensimmäinen täydellinen PHP:n kehitysympäristö". Version 2.6 ominaisuuksia oli tuki projekteille, tiedostojen hallinta, sisäänrakennettu dokumentaatio sekä kehittyneet koodin täydennys- ja editointimahdollisuudet.
Seuraava merkittävä päivitys tapahtui 19. heinäkuuta 2004, kun Zend Technologies julkaisi version 3.5.0. Zend Studioon tuli tuolloin tuki PHP:n vitossarjan teknisille ominaisuuksille ja ytimeksi vaihtui Zend Engine 2. Muita uusia ominaisuuksia olivat koodimallineet, koodin väritys sekä lukuisat parannukset debuggaukseen.
Ominaisuudet.
Zend Studion perusominaisuuksiin kuuluu tuki PHP:n nelos- ja vitossarjan koodin väritykselle ja -täydennykselle sekä tuki XHTML- ja HTML-merkintäkielelle. Lisäksi Zend Studio tukee koodimallineita, ja versionhallintaa varten ohjelmassa on tuki CVS- ja Subversion-versionhallinnalle. Ohjelma sisältää myös sisäänrakennetun tuen phpDocumentorille, javadocin kaltaiselle dokumentointisyntaksille koodin kommenttien avulla. Tietokantoja varten ohjelmalla on näkymätila yleisimmille tietokannoille kuten MySQL:lle, Microsoft SQL Serverille, Oraclelle, PostgreSQL:lle sekä SQLitelle.
Zend Studion ytimenä käytetään Zend Enginen kakkosversiota, ja palvelinyhteyksinä se tukee FTP- ja SFTP-protokollaa.
Kritiikki.
Vaikka Zend Studio on ollut markkinoilla useita vuosia, on ohjelmaa kohtaan esitetty vain vähän kritiikkiä. Suurin kritiikki on kohdistunut ohjelman hitauteen, jota Zend Technologies on pyrkinyt korjaamaan aina aika ajoin onnistumatta korjaamaan ongelmaa pysyvästi .
Allan Lagerström

Allan Verner Lagerström (23. heinäkuuta 1910 Viipuri – 22. syyskuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja, joka toimi puutarhakaupan alalla. Hän oli myös jääpalloilija.
Urheilu-ura.
Päälajina jääpallo.
Allan Lagerströmin päälajina oli jääpallo, jossa hän pelasi aluksi keskuspuolustajana. Hän aloitti jääpallouransa Viipurin IFK:ssa, jossa hän pelasi 15-vuotiaana ensimmäisen SM-sarjaottelun paikallista Susia vastaan. Pari vuotta myöhemmin hän siirtyi seuraavaan viipurilaisseuraan eli Viipurin Reippaaseen kahdeksi kaudeksi. Reippaasta hän siirtyi 18-vuotiaana uuteen viipurilaiseen palloiluseuraan Viipurin Palloseuraan (ViPS), jossa hän oli voittamassa seuran kahta mestaruutta kaudella 1931 ja 1936, jolloin pelattiin sarjamuotoista jääpallon pääsarjaa. Kaikkiaan hän pelasi yhdeksän kautta ViPS:ssä. Hän hallitsi jääpalloa pelaatessaan laajaa aluetta keskuspuolustajan tontilla. Myöhemmin hän pelasi myös keskushyökääjänä.
Allan Lagerström siirtyi kaudeksi 1939 Helsinkiin HJK:n riveihin. Välirauhan kautena 1941 Helsingissä ollessaan hän pelasi viipurilaisessa evakkoseura Viipurin Sudet. Seura voitti alkulohkonsa ja voitti välierässä Lagerströmin edellisen seuran HJK:n jatkoajalla 2-1, mutta hävisi loppuottelussa toiselle helsinkiläisseuralle eli HIFK:lle. Jatkosodan aikana Sudet siirtyi takaisinvallattuun Viipuriin osan viipurilaisjääpalloilijoista jäädessä Helsinkiin, jossa entiset ViPS:n pelaajat perustuivat uuden seuran Hukat, jossa Lagerström pelasi kaudet 1943, 1944 ja 1945. Näin hän pelasi jääpallon pääsarjaa kaikkiaan 16 kautta seuroina viipurilaiset VIFK, Reipas, ViPS ja helsinkiläiset HJK, Sudet ja Hukat. Kaikkiaan hän pelasi 59 pääsarjaottelua tehden niissä 39 maalia.
Jääpallomaaotteluja Allan Lagerström pelasi urallaan 11 A- ja 2 B-maaottelua, joista ensimmäinen oli vuonna 1931. Niissä hän teki yhden maalin.
Jääkiekkoilijana lajin ensimmäinen Suomen mestaruus.
Lagerström pelasi myös jääkiekkoa. Hän voitti Viipurin Reippaassa pelatessaan jääkiekon ensimmäisen Suomen-mestaruuden vuonna 1928.
Jalkapalloilijana myös pääsarjapelaaja Viipurissa.
Lagerström pelasi pääsarjassa myös jalkapalloa ViPS:n riveissä 13 ottelua kaudet 1930-1931.
Ura urheilujohtajana.
Akttiviuransa jälkeen Allan Lagerström toimi Palloliton jääpallojaostossa 1948-1953 ja valitsemisvaliokunnan puheenjohtajana 1950-1955.
Vuonna 1952 jääpallo oli näytöslajina Oslon talviolympialaisissa. Lagerström toimi olympialaisten jääpallojoukkueen johtajana Pelle Lindholmin toimiessa joukkueen valmentajana.
Eisenhowerin oppi

Eisenhowerin oppi tarkoittaa Yhdysvaltojen kylmän sodan ajan ulkopoliittista linjanvetoa, jonka mukaan aseellisen hyökkäyksen uhkaama Lähi-idän valtio voisi pyytää Yhdysvallat apuun uhkan torjumiseksi. Yhdysvaltain presidentti Dwight D. Eisenhower määritteli opin kongressille tammikuussa 1957 pitämässään puheessa. Oppi jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi ohjenuoraksi.
Opin mukaisesti kansainvälisen kommunismin hyökkäyksen tai hyökkäysuhan kohteeksi joutunut Lähi-idän maa saisi pyytäessään taloudellista tukea tai sotilaallista apua Yhdysvalloilta. Opin mukaisesti Yhdysvallat varautui sotatoimiin jo seuraavana vuonna Libanonin kriisin aikana. Yhdysvallat puuttui kriisiin Libanonin presidentin Camille Chamounin pyynnöstä.
Opin tausta.
Globaalissa kontekstissa Eisenhowerin oppi oli vastaus siihen vaihtoehtoon, että sota leviäisi maailmanlaajuiseksi. Opin taustalla oli erityisesti Neuvostoliiton aktivoituminen Egyptissä Suezin kriisin seurauksena. Britannian ja Ranskan heikennyttyä Lähi-itään oli jäänyt valtatyhjiö. Eisenhowerin näkökulmasta Yhdysvaltojen oli otettava alueella vahva valta-asema. Egyptin presidentti Gamal Abdel Nasser vahvisti omaa asemaansa käyttämällä hyväkseen Venäjän ja Yhdysvaltojen valtataistelua. Nasser pyrki "positiiviseen neutraaliuteen" ja hyväksyi apua myös Neuvostoliitolta.
Eisenhowerin opin tarkoitus oli luoda Lähi-idän itsenäisille arabivalloille vaihtoehto Nasserille. Yhdysvallat pyrki vahvistamaan alueen valtioita ja eristämään kommunismin vaikutuksia heikentämällä Nasserin alueellista vaikutusvaltaa. Tavoitteessa epäonnistuttiin. Nasserin vaikutusvalta vahvistui. Hänestä oli tullut valtaan nousunsa jälkeen Lähi-idän voimahahmo, ja siinä asemassa hän pysyi viisitoista vuotta. Samaan aikaan Nasserin suhteet Neuvostoliiton johtajiin kuitenkin huononivat, ja Yhdysvallat muutti tavoitteitaan Lähi-idän alueella. Nasserin vallan vastustamisen sijasta sitä pyrittiin nyt sietämään.
Lähi-idän merkittävien öljyvarojen vuoksi Eisenhowerin hallinto näki alueen tulevassa ulkopolitiikassaan keskeisenä. Kommunismin voimistuminen alueella tarkoittaisi Yhdysvaltojen energialähteiden vaarantumista. Britannian ja Ranskan heikennyttyä Yhdysvallat oli kuitenkin yksin vastuussa mahdollisista tulevista sotilaallisista interventioista.
Saab Aero-X

Saab Aero-X on Saabin valmistama konseptiauto, joka esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2006. Kaksipaikkaisessa urheiluautossa on yhdistelty Saabin lentokonehistoriaa sekä suuntauksia tuleviin malleihin. Esimerkiksi kesällä 2007 esitellyssä Saab 9-3 Sport Sedanin faceliftissä on viitteitä Aero-X:stä.
Tekniikka.
Autossa on 400-hevosvoimainen bioetanolilla toimiva kahdella turbolla varustettu 2,8 litrainen V6-moottori. Konseptimallin erityispiirteitä ovat puuttuvat a-pilarit sekä ovien ja katon yhtenäinen avautuminen. Konseptin kori on hiilikuitua ja veto tapahtuu neljällä pyörällä. Ohjaamo on muotoiltu "skandinaavisen puhtaasti" ja valaistuksessa on hyödynnetty runsaasti LED-valoja. Nopeusmittari näkyy kolmiulotteisesti akryylipinnalla.
Autoweek-lehti palkitsi sen Geneven autonäyttelyn parhaana. Auton palkitsi myöhemmin samana vuonna myös brittiläinen Autocar-lehti vuoden parhaana konseptiautona.
Peugeot 104

Peugeot 104 on Peugeot’n vuosina 1972–1988 valmistama pieni henkilöautomalli, joka jakaa suuren osan tekniikastaan Citroën LNA- ja Talbot Samba -mallien kanssa. Sen seuraajaksi tuli vuonna 1983 esitelty Peugeot 205.
Ensimmäisenä esitelty korimalli oli neliovinen, jossa takaluukku aukesi vain takalasin alareunaan saakka. Moottori oli 1,0-litrainen 46-hevosvoimainen. Vuonna 1974 esiteltiin kolmiovinen hatchback, joka oli neliovista yli 30 senttimetriä lyhyempi. Ajovalot olivat leveämmät kuin neliovisessa.
Vuonna 1976 neliovinen korvattiin viisiovisella monikäyttömallilla, jossa takaluukku aukeni kattoon saakka. Ajovalot vaihtuivat leveämmiksi kuten kolmiovisessa.
Malli kävi läpi toisen kasvojenkohotuksensa vuonna 1982, jolloin se sai hieman aiempaa pienemmät ajovalot, uudistetun etusäleikön ja uudet takavaloumpiot, joissa oli nyt myös peruutusvalot. Aikakauden tyylin mukaisesti kromikoristeiden määrää vähennettiin. 
Vuonna 1983 esiteltiin seuraajaksi tarkoitettu Peugeot 205, jolloin 104 poistui mallistosta monilla markkinoilla. Ranskassa se pysyi kuitenkin edullisempana mallivaihtoehtona 205:n rinnalla vuoteen 1988 saakka.
Peugeot 104:stä oli kehitteillä myös neliovinen porrasperä ja viisiovinen farmarimalli, mutta nämä eivät edenneet tuotantoon vaan jäivät prototyyppiasteelle.
Yttergrundin majakka

Yttergrundin majakka on Selkämerellä Siipyyn niemen ja Kristiinankaupungin edustalla, Yttergrundin saarella sijaitseva majakka. Se on valmistunut 1892, ja 41 metrin korkuinen majakkatorni on nykyisin Suomen toiseksi korkein majakka. Valmistuessaan majakka oli Pohjoismaiden korkein. Majakan rinnalla sijaitsevat samaan aikaan valmistuneet puiset majakanvartijoiden asuinrakennukset. 
Vuonna 1880 Yttergrundille päätettiin rakentaa valomajakka helpottamaan navigointia. Tuolloin Selkämeren rannikolla Porin ja Kaskisten välillä oli 50 meripeninkulman pituinen kaistale, jolla ei ollut ainoatakaan loistoa tai majakkaa. Rakennustyöt annettiin helsinkiläiselle Kone- ja Siltarakennus -yhtiölle. Ylöspäin kapeneva majakkatorni rakennettiin kokonaan muotoonleikatuista metallilevyistä yhtiön verstaan pihalle Sörnäisissä vuonna 1891, jonka jälkeen Luotsilaitoksen tarkastajat tarkastivat ja hyväksyivät tornirakenteet. Osat numeroitiin ja torni siirrettiin osina Yttergrundin saarelle.
Saaren korkeimmalle kohdalle muuratun ja pultatun majakkatornin kivijalan ympärysmitaksi tuli 31 metriä. Kivijalan päälle kiinnitettiin peruskallioon asti poratut tornin tukirangan pystypalkkien kymmensenttiset kiilapultit, ja tornin seitsenmilliset seinälevyt niitattiin tukirankoihin. Tornissa on kymmenen välikerrosta ja kierreportaissa 230 askelmaa. Tornin rakenne herätti kiinnostusta myös ulkomailla, ja sen piirustukset olivat esillä Suomen suuriruhtinaskunnan osastolla vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyssä.
Valolaitteeksi majakkaan hankittiin Pohjoismaissa ainutlaatuiset Fresnelin järjestelmän mukaiset valolaitteet, joissa petrooliliekkiä ympäröi kaksi päällekkäistä linssistöä. Linssistöistä molempia käytettiin huonossa säässä. Alun perin majakan valon kantomatka oli 14 meripeninkulmaa eli 26 kilometriä.
Majakan petroolikäyttöinen valolaite muutettiin myöhemmin kaasukäyttöiseksi. Vuonna 1963 majakka automatisoitiin ja sen miehitys lopetettiin. Majakan kaasuvarastot ovat niin suuret, että ne riittävät vuodeksi kerrallaan.
Kansainvälinen majakka- ja majakkalaivaviikonloppu.
Kansainväliseen majakka- ja majakkalaivaviikonloppuun on osallistuttu Yttergrundin majakalta 2001-2007, jolloin amatööriradioasemaa on ylläpitänyt Lapuan Radiokerho, OH6AC, ja 2011-2012 Pekka Ritamäki, OH3GDO. Majakka- ja majakkalaivaviikonloppuna 19.8. kello 03:00 EEST - 21.8.2017 kello 03:00 EEST välisenä aikana Pekka Ritamäki, OH3GDO, avustajinaan Mikko Lusa OH3KR sekä Martti Lipasti, OH6MYZ, menevät Yttergrundin majakalle.
Unto Koistinen

Unto Koistinen (25. heinäkuuta 1917 Helsinki – 9. toukokuuta 1994 Espoo) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko.
Koistinen hankki taiteilijan opintonsa 1930-luvulla Taideteollisesta keskuskoulusta ja 1940-luvulla Suomen Taideakatemian koulusta sekä Ruotsin kuninkaallisesta tiedeakatemiasta. Toisen maailmansodan aikana Koistinen oli hankkinut poliisin ammatin, mutta sodan päätyttyä taiteilijanura kiinnosti miestä huomattavasti enemmän.
Koistisen teokset käsittävät piirroksia, maalauksia ja grafiikkaa. Piirrokset olivat hänen vahvin alansa. Koistisen tuotannossa toistuvat useasti ihmis- ja maisema-aiheet, etenkin naiset. 1960-luvun lopulta alkaen syntyneessä kuuluisassa kamee-sarjassa taiteilija piirsi uurtamalla viivan ohuen öljyvärikerroksen päälle. 
Koistinen maalasi huomattavan määrän omakuvia, joissa hän esiintyi eri rooleissa kuten harlekiinina, leijonana ja renessanssiruhtinaana. Roolista huolimatta voimakkaat kasvonpiirteet, suuri nenä ja surumieliset silmät ovat niissä helposti tunnistettavissa.
Unto Koistinen sai urallaan monia palkintoja ja tunnustuksia, mukaan lukien Pro Finlandia -mitali 1963 ja professorin arvonimi 1970. Valtion taiteilijaeläkettä Koistinen sai vuodesta 1979. Hänen tyttärensä Johanna Koistinen (s. 1956) on taidegraafikko.
Johann Matthäus Bechstein

Johann Matthäus Bechstein (11. heinäkuuta 1757 Waltershausen – 23. helmikuuta 1822 Dreißigacker) oli saksalainen luonnontutkija, metsänhoitaja ja ornitologi.
Bechstein syntyi Waltershausenissa Gothan piirikunnassa. Hänen vanhempansa olivat Johann Andreas Bechstein ja Catharina Elisabetha Keysser. Hän opiskeli Jenassa teologiaa ja luonnonhistoriaa 1778–1780. Myöhemmin hän perusti ja toimi metsäkoulun johtajana lähellä Waltershausenia 1795–1799. Sitten hän johti metsänhoidon ja riistanhoidon oppilaitosta Dreißigackerissa. Poikansa kuoleman jälkeen hän adoptoi sisarenpoikansa Ludwig Bechsteinin (1801–1860).
Bechstein oli tuottelias eläintieteilijä ja yksi ensimmäisistä, joka oli huolestunut luonnonvaraisten eläinten suojelusta. Lintutieteellisten töidensä lisäksi hän julkaisi töitä myös pedoiksi ja haittaeläimiksi luokiteltujen eläinten, kuten lepakoiden, suojelemiseksi.
Teoksia.
Bechstein nimesi ja kuvaili tieteelle useita lintulajeja, muun muassa valkoposkihanhen, lampiviklon, luhtakerttusen, kirjokertun, sirittäjän ja pikkusiepon.
Hélène Carrère d’Encausse

Hélène Carrère d’Encausse (o.s. Zourabichvili, 6. heinäkuuta 1929 Pariisi – 5. elokuuta 2023) oli ranskalainen Venäjän historiaan erikoistunut historioitsija. Hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1990, ja hän toimi vuodesta 1999 sen pysyvänä sihteerinä.
Elämäkerta.
Hélène Carrère d’Encausse syntyi Pariisissa Georges Zourabichvilin ja Nathalie Pelken tyttärenä. Hän avioitui Pariisissa Louis Édouard Carrèren (s. 7. tammikuuta 1928) kanssa, jonka vanhemmat olivat Albert Carrère ja Pauline Dencausse.
Hélène Zourabichvili syntyi hengeltään kosmopoliittiseen perheeseen, joka oli kulkenut ympäri Eurooppaa Venäjän vallankumouksen jälkeisinä vuosina. Hänen esi-isiensä joukossa oli sekä huomattavia Venäjän keisarikunnan virkamiehiä että keisarikunnan vastustajia. Joukkoon on mahtunut keisarinna Katariina II:n aikainen Venäjän tiedeakatemian johtaja ja kaksi keisarin murhaa yrittänyttä. Carrère d’Encausse opiskeli historiaa ja valtiotieteitä, jota hän opetti Sorbonnessa ennen kuin hän muutti oppituolinsa Pariisin poliittisten tutkimuksen instituuttiin (Institut d’études politiques de Paris).
Carrère d’Encausse julkaisi vuonna 1978 teoksen "L’Empire éclaté", jossa hän ennusti neuvostoyhteiskunnan loppua muslimienemmistöisten Keski-Aasian ja Azerbaidžanin neuvostotasavaltojen voimakkaan syntyvyyden seurauksena. Ennustus oli osittain väärä – Neuvostoliitto tosin hajosi, mutta Euroopan-puoleisen osan eli Baltian maiden noustua vastarintaan. Samanaikaisesti Keski-Aasian neuvostotasavallat ja Azerbaidžan pysyivät rauhallisina aina itsenäistymiseensä saakka.
Carrère d’Encausse kutsuttiin professoriksi moniin ulkomaisiin yliopistoihin, eritoten Yhdysvalloissa ja Japanissa. Hän oli Montréalin yliopiston ja Leuvenin yliopiston kunniatohtori. Hän toimi vuosina 1986–1987 Ranskan kansalaisuusreformia pohtineen komitean puheenjohtajana. Vuonna 1992 oli Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin neuvonantajana ja osallistui näin entisten sosialistimaiden demokratisoinnin ja taloudellisen avustamisen suunnitteluun. Vuonna 1994 hänet valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi, ja hän toimi ulkosuhteiden- ja puolustuskomission varapuheenjohtajana.
Hänellä on kaksi lasta: Emmanuel Carrère, joka on kirjailija ja ohjaaja, sekä Marina Carrère d’Encausse, joka on journalisti. Hänen serkkunsa on Salome Zurabišvili, joka oli Ranskan suurlähettiläänä Georgiassa ja on nykyinen Georgian presidentti.
Norjan jalkapallomaajoukkue

Norjan jalkapallomaajoukkue () on Norjan jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Norjaa kansainvälisissä jalkapallo-otteluissa. Joukkue pelasi ensimmäisen kansainvälisen ottelunsa vuonna 1908. Se pelaa kotiottelunsa Oslossa sijaitsevalla Ullevaal Stadionilla, johon mahtuu 25 572 katsojaa.
Norja on osallistunut kolme kertaa maailmanmestaruuskisoihin ja kerran EM-kisoihin.
Norja oli 1990-luvulle asti melko vaisu jalkapallomaa. 1990-luvulle ja valmentaja Egil "Drillo" Olsenin kauteen osui Norjan maajoukkueen huippukausi, vaikka kaikki eivät Olsenin "robottifutikseksi" haukutusta pelityylistä pitäneet. Norja esitti vakuuttavia otteita karsinnoissa ja ystävyysotteluissa suurmaita vastaan ja oli korkeimmillaan FIFA:n ranking-listalla sijalla 2. Arvokisat olivat kuitenkin huikeiksi nousseisiin odotuksiin nähden lieviä pettymyksiä. Olsenin jätettyä paikkansa Norja ei ole ollut aivan yhtä vakuuttava.
Pelaajat.
Nykyinen joukkue.
Seuraavat pelaajat on valittu Norjan joukkueeseen A-maaotteluun Suomea vastaan 4. syyskuuta ja MM-karsintaotteluun Moldovaa vastaan 9. syyskuuta 2025.
"Ottelut ja maalit päivitetty 9. syyskuuta 2025 pelatun Moldova–ottelun jälkeen."
Kulhia MK 1b

Kulhia MK 1b oli Mikko Kulhian ja hänen veljestensä Yrjön ja Sakarin sekä vänrikki G. Ekholmin 1920- ja 1930-lukujen taitteessa rakentama sarjassaan toinen lentokone.
Historia.
Mikko Kulhia lähti suunnittelemaan uutta lentokonetta opiskelujensa ohessa talven 1929–1930 aikana. Aiempaan MK 1a -malliin pohjautuneessa koneessa oli uusi, kevyempi Göttingen 430 -siipiprofiilia käyttänyt vapaasti kantava siipi. Uusi kolmisalkoinen siipi painoi vain 60 kilogrammaa, ja oli pinta-alaltaan 2/3 MK 1a:n siiven alasta. Uuden siiven lisäksi aiemman MK 1a:n runko uusittiin ja pinnoitettiin vanerilla. MK 1b sai koelentoja varten suksilaskutelineen, koneeseen suunniteltiin myös halkaisijaltaan 50-senttimetrisiä pyöriä. Teline asennettiin 20 asteen kulmaan nokilleen menon estämiseksi.
MK 1b:n ensilento tehtiin helmikuun 1930 lopulla, minkä jälkeen koneen koelentoja jatkettiin ensin matalilla, muutamien metrien lentokorkeuteen nousseilla hypyillä. Korkeudet kasvoivat vähitellen, ja MK 1b:llä lennettiin lopulta jopa 30 metrin korkeudessa. Laskuteline vaurioitui koelentojen yhteydessä, mutta korjattiin nopeasti. Lennot päättyivät lopulta koneen potkurin hajottua sen osuttua jäällä olleeseen loskaan lopputalvesta 1930.
Koneen vaurioitumisen jälkeen Mikko Kulhia suunnitteli uuden MK 2 -lentokoneen, joka rakennettiin seuraavana kesänä koulujen päätyttyä.
Katharina von Schlegel

Katharina Amalia Dorothea von Schlegel (22. lokakuuta 1697 – noin 1768) oli saksalainen virsirunoilija. Hänen tiedetään sepittäneen ainakin 20 virttä. Niistä tunnetuin on ”Stille, meine Wille”, jonka melodiana käytetään nykyisin Jean Sibeliuksen säveltämää ”Finlandia-hymniä”.
Katharina von Schlegelin elämänvaiheista tiedetään vain vähän. Von Schlegel syntyi ja asui Saksan Köthenissä, jossa hän toimi luterilaisen kirkon naisjärjestössä. Häntä on kutsuttu nimellä "Stiftsfräulein". Ilmeisesti hän vaikutti lisäksi Anhalt-Köthenin ruhtinaskunnan hovissa, jossa samaan aikaan Johann Sebastian Bach toimi konserttimestarina. Von Schlegel saattoi olla aatelista syntyperää tai ainakin varakkaan perheen lapsi.
Vuonna 1752 ilmestyneessä virsikokoelmassa "Neue Sammlung Geistlicher Lieder" oli mukana von Schlegelin virsiä. Sävyltään ne olivat pietistisiä. Tunnetummaksi von Schlegel tuli vasta lähes sata vuotta kuolemansa jälkeen, kun Jane Borthwick käänsi vuonna 1855 hänen virtensä ”Stille, meine Wille” englanniksi nimellä ”Be still, my soul”.
David Hampshire

David Alan Hampshire (29. joulukuuta 1917 Derby, Derbyshire – 25. elokuuta 1990 Newton Solney, Derbyshire) oli brittiläinen kilpa-autoilija. Hän syntyi Mickleoveryssa, Derbyssä, Derbyshiressä ja kuoli Newton Sloneyssa, Etelä-Derbyshiressa. Yhtiönjohtajana Hampshirella oli varaa rahoittaa omia kilpa-autoprojektejaan, ja hän osallistui kahteen Formula 1 -sarjan osakilpailuun, jotka molemmat olivat kaudella 1950. Hän ei saavuttanut kummastakaan kilpailusta yhtään MM-pistettä.
Hampshire ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa, joista parhaana tuloksena oli voitto vuonna 1950 Nottingham Trophy Grand Prix'stä Maserati-tallin autolla.
Verner Aro

Verner Aro (vuoteen 1906 Flink, 17. elokuuta 1873 Hausjärvi – 24. marraskuuta 1929 Keitele) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1914. Aro teki myös pitkän uran raittiusliikkeen, työväenliikkeen ja osuustoimintaliikkeen kiertävänä luennoitsijana. Erityisesti hänet muistetaan osuustoimintaliikkeen valistajana, joka piti tuhansia puheita ympäri Suomea ja levitti aatetta maan joka kolkkaan.
Elämä.
Hausjärven Karassa syntyneen Verner Aron vanhemmat olivat Mäntsälästä kotoisin ollut räätäli Kaarlo Flinck (1841-1904) ja Amanda Vilhelmina Ahlqvist (1840-1897). Hän työskenteli 1890-luvun alusta lähtien räätälinä Oitissa ja vuosina 1895-1898 Vääksyssä. Aro ei käynyt kouluja, vaan hankki yleissivistyksensä itseopiskelulla. Hän vaikutti jo nuorena raittiusliikkeessä ja lähti vuosisadan vaihteessa työväenliikkeeseen. Vuosina 1906–1907 Aro toimi Uudenmaan sosialidemokraattisen piiritoimikunnan puhujana. Huhtikuussa 1907 hän osallistui Tampereella pidettyyn Suomen Ammattijärjestön perustavaan kokoukseen Oitin työväenyhdistyksen edustajana. Aro oli Hausjärven kunnallislautakunnan jäsen ja vuonna 1908 hänet valittiin eduskuntaan. Kansanedustajan tehtäviensä ohella Aro toimi sosialidemokraattien Uudenmaan piirisihteerinä 1908–1909 ja vuodesta 1912 lähtien SOK:n luennoitsijana.
Sisällissodan aikana Aro toimi punaisten siviilihallinnossa Hangon komissaarina ja vallankumousoikeuden puheenjohtajana. Saksalaisten maihinnousun jälkeen Aro pakeni kaupungista ja päätyi lopulta Vesalaan, jossa hänet vangittiin toukokuun alussa. Syyskuussa Aro sai valtiorikosoikeudelta 12 vuoden kuritushuonetuomion valtio- ja maanpetoksesta. Hän vapautui ehdonalaiseen Tammisaaren pakkotyölaitoksesta kesäkuussa 1920.
Vankilasta päästyään Aro työskenteli KK:n luennoitsijana ja osuuskauppaneuvojana. Lempinimellä ”Rovasti” tunnettu Aro piti laskujensa mukaan 23 vuoden aikana yli kuusi tuhatta puhetta eri puolilla Suomea. Marraskuussa 1929 hän kuoli sydänkohtaukseen puhujamatkallaan Keiteleessä. Aro luennoi Keiteleen Osuuskaupan tilaisuudessa, josta hän poistui tunnettuaan olonsa huonovointiseksi. Hieman myöhemmin Aro löydettiin kuolleena majapaikastaan. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Perhe.
Verner Aron puoliso oli asikkalalainen Eva Sofia Kahi (1862-1934), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1895.
Valentin Annala

Valentin Annala (18. marraskuuta 1859 Ilmajoki – 16. lokakuuta 1926 Maaria) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1918 ja 1924–1926. Hän oli Turun seudun johtavia sosialidemokraatteja ja vanhan työväenliikkeen veteraani, jota tituleerattiin muun muassa ”Raunistulan patriarkaksi”.
Elämä.
Rautatieläisenä ja politiikassa.
Valentin Annalan vanhemmat olivat itsellinen Iisakki Annala ja Loviisa Palomäki. Hän kävi ainoastaan rippikoulun ja oppi luku- ja kirjoitustaidon vanhemmiltaan. Annala työskenteli 14-vuotiaasta lähtien ratatyömailla eri puolilla Suomea. Vuosina 1881-1884 hän suoritti asepalveluksensa Vaasan tarkk'ampujapataljoonassa ja kotiutui aliupseerina. Vuonna 1893 Annala sai ratavartijan viran Mäntyharjun Voikoskelta, josta hänet 1899 siirrettiin Liedon Rauhakylään ja 1901 Maarian Virusmäkeen.
Vuonna 1904 Annalla liittyi Raunistulan työväenyhdistykseen, jonka puheenjohtajana hän toimi 1905-1918. Suurlakon aikana Annala osallistui Helsingissä pidettyyn rautatieläisten yleiseen kokoukseen ja oli myöhemmin Suomen Rautatieläisten Liiton liittohallituksen jäsen. Hän kuului myös Turussa ilmestyneen "Sosialistin" johtokuntaan ja kirjoitti lehteen nimimerkeillä ”V. A.” ja ”Sylvesteri”. Vuosina 1908-1910 Annala toimi Maarian kuntakokouksen johtajana. Vuonna 1909 Annala valittiin eduskuntaan, jossa hän istui yhtäjaksoisesti sisällissotaan saakka. 
Sisällissota.
Sisällissodan aikana Annala toimi punaisten nimittämänä Maarian komissaarina ja vallankumousoikeuden jäsenenä sekä Turun ja Porin läänin lääninneuvoston verotuslautakunnan sihteerinä. Hänet vangittiin huhtikuun lopussa ja siirrettiin kesällä muiden vangittujen kansanedustajien tavoin Sörnäisten kuritushuoneeseen. Lokakuussa 1918 Annala sai valtiorikosoikeudelta 12 vuoden kuritushuonetuomion valtio- ja maanpetoksesta, jonka valtiorikosylioikeus alensi tammikuussa 8 vuodeksi. Annala vapautui ehdonalaiseen kesäkuussa 1919.
Viimeiset vuodet.
Vapauduttuaan Annala toimi SDP:n luennoitsijana Varsinais-Suomessa sekä puolueen Turun eteläisen vaalipiirin piirisihteerinä ja rahastonhoitajana. 1920-luvulla Annala oli Maarian kunnanvaltuuston jäsen ja 1924 hänet valittiin jälleen kansanedustajaksi. Vuoden 1925 presidentinvaaleissa Annala oli Väinö Tannerin valitsijamiehenä. Annala kuoli aivohalvaukseen kotonaan Maariassa lokakuussa 1926. Hänet on haudattu Kärsämäen hautausmaan vanhaan osaan. Annalan tilalle eduskuntaan nousi Edvin Wahlstén.
Perhe.
Valentin Annalan puoliso oli Ilmajoella syntynyt Maria Sofia Pinomäki (1860-1936), jonka kanssa hän avioitui 1881. Heillä oli Pohjois-Amerikkaan siirtolaiseksi muuttanut tytär. Maria Annala vaikutti myös työväenliikkeessä Raunistulan työväenyhdistyksen jäsenenä ja oli sisällissodan jälkeen vangittuna.
Kulhia MK 1a

Kulhia MK 1a oli Mikko Kulhian ja hänen veljestensä Yrjön ja Sakarin rakentama sarjassaan ensimmäinen lentävä kone 1920-luvun loppupuolelta.
Historia.
Mikko Kulhia pääsi oppikoulun kolmannelta luokalta keväällä 1924, ja ryhtyi rakentamaan suunnittelemaansa liitokonetta kahden veljensä kanssa. Kone oli suunniteltu jossain määrin vesilentokelpoiseksi, sillä mäeltä aloitettavien koelentojen laskeutumispaikaksi kaavailtiin lähellä sijainnutta Vanajavettä. Liitokone ei tosin kerennyt lentämään kertaakaan, sillä sen runko tuhoutui myrskyssä korjauskelvottomaan kuntoon.
Liitokoneen tuho ei kuitenkaan sammuttanut Kulhioiden ilmailuintoa, sillä Mikko aloitti kesällä 1926 työt uuden koneen rungon parissa perheen kesäpaikassa Hattulassa. Voimalaitteeksi kaavailtiin tällä kertaa T-Fordin moottoria. Tämäkin projekti jäi tosin lopulta keskeneräiseksi töiden keskeydyttyä vuoden 1926 syksyllä.
Veljekset jatkoivat lentokoneprojektejaan seuraavana kesänä rakentamalla kärkiväliltään kymmenmetrisen siiven Hattulan puimaladossa. Siipiprofiili oli suunnittelijoiden omasta päästä. Koneeseen kaavailtiin tässä vaiheessa myös lentovenemallista runkoa, mutta suunnitelma jäi lopulta toteutumatta. Veljekset rakensivat keveämmän rungon yhdessä kaupunkiasuntonsa huoneista seuraavan talven aikana.
Voimalaitteeksi tilattiin Isosta-Britanniasta kaksisylinterinen 33-hevosvoimainen (25 kW) British Anzani Summit V2-moottori, jonka iskutilavuus oli 1,1 litraa. Potkurin piirustukset hankittiin Niilo Karhumäeltä.
Kulhia MK 1a:ksi nimetty kone valmistui keväällä 1928, mutta lentopaikan puuttuessa jouduttiin jäämään odottamaan talvea ja järvien jäätymistä. Ensimmäinen koelento päästiin lentämään lopulta joulukuussa 1928, kun jäät olivat vahvistuneet tarpeeksi. Mikko Kulhialla ei ollut minkäänlaista aiempaa lentokoulutusta. Ensilennolle lähdettiin Kulhioiden kesäpaikan rannasta Hattulassa. Koneen vauhti kiihtyi nopeasti, ja ilma-alus nousi parhaimmillaan muutaman metrin korkeuteen. Laskeutumisen yhteydessä vastaan tuli kuitenkin betonisilta, ja vaihtoehdoiksi jäivät sulaan veteen tai rantalepikkoon laskeutuminen, joista ohjaaja valitsi jälkimmäisen. Koneen siipi ja peräsimet kärsivät laskeutumisessa jonkin verran vaurioita.
Suomen ilmavoimissa ohjaajakoulutuksen saanut reservin vänrikki G. Ekholm korjasi vaurioituneen koneen vuoden 1929 alulla, ja teki sillä muutamia lyhyitä lentoja.
MK 1a -kone toimi Mikko Kulhian opiskelujensa ohessa suunnitteleman MK 1b -jatkokehitelmän pohjana.
NHL-kausi 1928–1929

Kausi 1928–1929 oli National Hockey Leaguen 12. kausi. Sen aikana kymmenen joukkuetta pelasi kukin 44 ottelua. Kaudelle muutettiin ottelusääntöjä, kun jatkoaika muutettiin 10 minuutin pituiseksi eräksi, joka pelattiin loppuun asti, riippumatta siitä tuleeko maalia vai ei. Boston Bruinsin George Owenista tuli NHL:n historian ensimmäinen pelaaja, joka alkoi käyttää kypärää. Kypäräpakko tuli NHL:n uusille pelaajille vasta 51 vuotta myöhemmin.
Ensimmäistä kertaa Stanley Cupin historiassa finaalissa kohtasi kaksi yhdysvaltalaista joukkuetta. Paras kolmesta -järjestelmällä pelatussa loppuottelusarjassa Boston Bruins voitti New York Rangersin voitoin 2–0.
Runkosarja.
Ottawa Senators kärsi edellisen vuoden tapaan taloudellisista ongelmista, ja joukkue kauppasi Punch Broadbentin New York Americansiin. Eräässä vaiheessa ongelmien yhä kasautuessa huhuttiin, että organisaatio myytäisiin chicagolaiselle ryhmittymälle. Senatorsin omistaja Frank Ahearn kuitenkin kiisti huhun, mutta myönsi hieman myöhemmin joukkueen olevan myytävänä korkeimman tarjouksen esittäjälle.
Edellisellä kaudella viimeiselle sijalle jäänyt New York Americans yllätti kaikki viettämällä suuren osan kaudesta Kanadan divisioonan kärkipaikalla. Joukkueen menestyksen avaintekijöitä olivat puolustaja Lionel Conacherin ja maalivahti Roy Wortersin loistopelit. Montreal Canadiens onnistui kuitenkin järkyttämään Americansia ja vei lopulta kärkisijan. Canadiensin maalivahti George Hainsworth teki ennennäkemättömän ennätyksen 22 nollapelillään ja 0,98 päästetyn maalin ottelukeskiarvollaan. Tulokasmaalivahti Tiny Thompsonin johdolla Boston Bruins puolestaan sijoittui Yhdysvaltojen divisioonan ykköseksi.
Pistepörssin parhaat.
"Lyhenteiden selitys: O = Ottelut, M = Maalit, S = Syötöt, P = Pisteet, RM = Rangaistusminuutit"
Pudotuspelit.
Pudotuspelit pelattiin uudella järjestelmällä, jossa kummankin divisioonan sijoille 2-3 sijoittuneet pelasivat vastakkaisen divisioonan joukkueita vastaan pääsystä välieriin. Välieriin pääsivät suoraan divisioonien voittajajoukkueet. välierissä kohtasivat toisensa divisioonien voittajat, sekä ensimmäiseltä kierrokselta jatkoon päässeet. Puolivälierissä ja välierissä paremmuuden ratkaisivat kahden ottelun yhteismaalit, loppuottelu pelattiin paras kolmesta menetelmällä. Loppuottelusarjassa Boston Bruins voitti New York Rangersin ja saavutti näin ensimmäisen Stanley Cup voittonsa.