tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
John Tovey

John Cronyn Tovey, Toveyn 1. paroni (7. maaliskuuta 1885 – 12. tammikuuta 1971) oli Yhdistyneen kuningaskunnan Kuninkaallisen laivaston amiraali (), joka palveli kummassakin maailmansodassa.
Tovey liittyi Kuninkaalliseen laivastoon ennen ensimmäistä maailmansotaa, jossa hän komensi hävittäjiä. Hän yleni sotien aikana, kunnes hänet ylennettiin 1943 laivaston amiraaliksi. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1946 ja kuoli 1971 Madeiralla.
Uran alkuvaiheet.
Tovey syntyi 7. maaliskuuta 1885 Borley Hillissä Rochesterissa Kentin kreivikunnassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa pioneerijoukkojen eversti Hamilton Toveyn ja kanadalaissyntyisen Maria Elizabeth Goodhuen yksitoistalapsisen perheen kuopuksena. Hän aloitti koulunsa Durnford Schoolissa Langton Matraversissa. Hän aloitti 15. tammikuuta 1900 merivoimien kadettikoulussa kadettina, mistä hän siirtyi 15. toukokuuta 1901 laivaston palvelukseen kansimiehenä.
Toveyn ensimmäisenä aluksena oli Kanaalin laivueen taistelulaiva HMS "Majestic", jolla hän palveli kesäkuuhun 1902. Hän sai siirron Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian aseman lippulaivalle risteilijä HMS "Ariadnelle". Hän läpäisi merimiestutkinnon 15. heinäkuuta 1904, minkä jälkeen hänet ylennettiin aliluutnantiksi. Hän suoritti 1905 tykistö-, torpedo- ja merenkulkukurssit, joiden jälkeen hänet määrättiin HMS "Exmouthille". Hänet ylennettiin 15. heinäkuuta 1906 luutnantiksi.
Tovey siirrettiin 18. toukokuuta 1908 Kiinan asemalle panssariristeilijä HMS "King Alfredille", jolla hän palveli seuraavat pari vuotta. Vuosina 1910-1912 hän palveli useilla erilaisilla aluksilla. Hänet siirrettiin alkuvuodesta 1913 Devonportin laivastonparakeille HMS "Amphionin" koeajoihin. Hän palveli 2. huhtikuuta 1913 alkaen virallisesti aluksella. Hänet ylennettiin 15. heinäkuuta 1914 komentajakapteeniksi.
Ensimmäinen maailmansota.
Tovey palveli HMS "Amphionilla", kunnes alus upposi 6. elokuuta 1914 osuttuaan miinaan. Hänet siirrettiin hävittäjä HMS "Faulknorille". Hän sai ensimmäisen aluksen päällikkyyden siirtyessään 13. tammikuuta 1915 hävittäjä HMS "Jackalille". Hän osallistui 24. tammikuuta aluksen päällikkönä Doggermatalikon taisteluun.
Tovey otti 7. toukokuuta 1916 vastaan HMS "Onslow’n" päällikkyyden, missä tehtävässä hän oli 31. toukokuuta Skagerrakin taistelussa. Hänet ylennettiin 30. kesäkuuta komentajaksi. Hänet siirrettiin lokakuussa 1917 uuden hävittäjän HMS "Ursan" päälliköksi, mistä tehtävästä hänet siirrettiin huhtikuussa seuraavana vuonna hävittäjä HMS "Wolfhoundin" päälliköksi. Hän sai 1919 Distinguished Service Order -kunniamerkin.
Muuta.
Tovey avioitui Aida Rowen kanssa 28. maaliskuuta 1916.
Tovey kuoli 12. tammikuuta 1971 Funchalissa Madeiralla.
Operaatio Pedestal

Operaatio Pedestal oli Britannian kuninkaallisen laivaston toisessa maailmansodassa elokuussa 1942 toteutettu operaatio, joka liittyi Maltan huoltosaattueisiin. Malta oli tukikohta, josta laivaston pinta-alukset ja sukellusveneet sekä ilmavoimien lentokoneet häiritsivät akselivaltojen Italiasta Libyaan matkanneita huoltosaattueita. Akselivallat piirittivät saarta 1940-1942.
Suurista tappioista huolimatta saarelle saatiin kuljetettua riittävästi materiaalia siviiliväestön ja sotavoiman ylläpitämiseksi, vaikka saaren merkitys hyökkäystukikohtana poistui lähes täysin 1942. Operaation merkittävin rahti oli yhdysvaltalaisen tankkerin SS "Ohion" kuljettama polttoaine.
Saattue lähti Britteinsaarilta 3. elokuuta 1942 ja se läpäisi Gibraltarin 9.–10. elokuuta välisenä yönä. Akselivallat pyrki estämään 50 aluksen saattueen pääsyn Maltalle pommikonein, E- ja MAS-venein, miinakentin sekä sukellusveneylläköin. Saattuetaistelu oli akselivaltojen viimeinen menestys merisodassa Välimerellä. Liittoutuneiden tappiot olivat 500 merimiestä ja lentäjää ja ainoastaan viisi rahtialusta pääsi Maltalle.
Tappioista huolimatta taistelu oli liittoutuneille strateginen voitto ja pelkästään "Ohion" pääsy Maltalle oikeutti tappiot. Aluksen polttoaineet mahdollistivat ilmatoiminnan jatkamisen akselivaltojen saattueita vastaan. Sukellusveneet kykenivät palaamaan Maltalle ja "HMS Furiousilta" siirretyt Supermarine Spitfiret mahdollistivat tehokkaan lentotoiminnan.
Operaatio.
Saksan laivaston sukellusvene "U-73" laukaisemat torpedot upottivat 11. elokuuta 1942 lentotukialus "HMS Eaglen", jolloin 160 aluksella olleista 927 miehistönjäsenestä sai surmansa. "Eagle"n upotessa sen mukana tuhoutui 16 Sea Hurricanea; neljä ilmassaollutta laskeutuivat "HMS Indomitable":lle ja "HMS Victorious":le.
Lentotukialus "HMS Furiousilta" nousi samana päivänä 37 Supermarine Spitfireä Maltalle, minkä jälkeen alus aloitti paluumatkansa Gibraltarille. Lentotukialuksen saattajana ollut "HMS Wolverine" upotti Italian laivaston sukellusveneen "Dagaburin" törmäämällä. Hävittäjän keula vaurioitui pahoin törmäyksessä, mutta se kykeni omin avuin purjehtimaan Gibraltarille.
Päivän aikana tehdyissä ilmahyökkäyksisa vaurioituivat lentotukialukset "HMS Indomitable" ja "HMS Victorious", hävittäjä sekä yksi rahtialus.
Hävittäjä "HMS Ithuriel" upotti 12. elokuuta törmäämällä toisen italialaisen sukellusveneen "Cobalton". Päivänvalossa saattuetta vastaan hyökkäsivvät lentokoneet ja illan pimetessä hyökkäsivät moottoritorpedoveneet.
Paholaisen naamio

Paholaisen naamio ("La maschera del demonio") on myös nimillä "Mask of Satan" ja "Black sunday" tunnettu italialainen vuoden 1960 kauhuelokuva, jonka on ohjannut Mario Bava. Sen ovat käsikirjoittaneet Ennio de Concini ja Mario Serandrei, ja siinä esiintyvät Barbara Steele, John Richardson, Arturo Dominici ja Ivo Garrani. Elokuva perustuu löyhästi Nikolai Gogolin novelliin "Demonien ruhtinatar". Tarina keskittyy vampyyrivelhoon, joka palaa 200 vuoden takaa kostamaan hänet tappaneen veljen jälkeläisille. Vuonna 1989 Mario Bavan lapsi Lamberto Bava teki tästä elokuvasta uudelleenfilmatisoinnin nimeltä "Mask of Satan".
Tuotanto ja vastaanotto.
"Paholaisen naamio" oli Bavan ensimmäinen varsinainen ohjaustyö. Hän toimi Italiassa 1950-luvulla elokuvaajana, mutta hän oli myös ohjannut useita elokuvia loppuun, kun alkuperäinen ohjaaja oli jättänyt projektin kesken. Lopulta Bavalle myönnettiin lupa oman elokuvan kehittämiseen valitsemastaan aiheestaan, kun hän oli viimeistellyt kaksi elokuvaa vuonna 1959.
Bava sovitti Gogolin novellin "Demonien ruhtinatar" kunnianosoitukseksi Universal Picturesin 1930-luvun kauhuelokuville ("Dracula – vanha vampyyri" ja "Frankenstein"). Elokuvan italiankieliseksi nimeksi tuli "La maschera del demonio", joka oli muokattu Hammerin vuoden 1957 kauhuelokuvasta "Frankensteinin kirous", joka tunnettiin Italiassa nimellä "La maschera di Frankenstein". "Paholaisen naamio" kuvattiin Roomassa Cinecittàn studioilla.
Bava kuvasi samaan aikaan myös englanninkielisen version American International Picturesille (AIP) nimellä "Mask of Satan". AIP:n tuottaja Samuel Z. Arkoff joutui leikkaamaan elokuvasta muutamia kohtauksia Motion Picture Association of American Los Angelesin järjestön pyynnöstä. Elokuvan nimi muutettiin myös "Black Sundayksi". Yhdysvaltain ensi-iltansa elokuva sai vuonna 1961 neljä minuuttia lyhyempänä kuin alkuperäinen versio. Yhdistyneessä kuningaskunnassa elokuva kiellettiin kokonaan. British Board of Film Censors määräsi elokuvaa ensin leikattavaksi, mutta toisen version jälkeen se kiellettiin liian hurmeisena, paikoin kertakaikkisen vastenmielisenä. "Paholaisen naamio" ei saanut minkäänlaista ikärajamerkintää, mikä esti sen näyttämisen elokuvateattereissa. AIP:lle tehtiin myös selväksi, että jatkossakin vastaavat elokuvat tultaisiin myös kieltämään. Voimakas reaktio elokuvaan saattoi olla seurausta kohusta, joka oli syntynyt elokuvien "The Stranglers of Bombay" (1959) ja "Kurkistelija" (1960) jälkeen. "Paholaisen naamio" julkaistiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa lopulta vuonna 1968 leikattuna ja nimellä "Revenge of the Vampire" ("Vampyyrin kosto").
"Paholaisen naamio" oli ensimmäinen elokuva Bavan ja AIP:n yhteistyöstä, jonka aikana AIP julkaisi useita Bavan elokuvista – yleensä leikattuna. Elokuva teki myös näyttelijä Barbara Steelestä kansainvälisen tähden. Elokuvakriitikot ja -historioitsijat ovat pitäneet "Paholaisen naamiota" merkittävänä kauhuelokuvana jo 1960-luvun lopulta lähtien.
Afriqiyah Airways

Afriqiyah Airways () on libyalainen lentoyhtiö, joka on perustettu vuonna 2001. Sen pääkonttori on Tripolissa ja kotikenttä on Tripolin kansainvälinen lentoasema. Yhtiön lentokoneet lentävät Libyan sisällä Tripolista Bengasiin. Kansainvälisiä lentoja Afriqiyahilla on Eurooppaan, Aasiaan, Lähi-itään ja Afrikkaan. Afriqiyah on IATA:n jäsen.
Laivasto.
Yhtiön laivasto heinäkuussa 2021:
Laivaston keski-ikä 11,8 vuotta (Heinäkuu 2021).
Onnettomuudet.
Afriqiyah Airwaysin lento 771 Johannesburgista syöksyi 12. toukokuuta 2010 kello 04.10 UTC maahan ollessaan laskeutumassa Tripolin kansainväliselle lentoasemalle. Onnettomuuskoneen 93 matkustajasta ja 11 miehistön jäsenestä vain yksi jäi eloon. Koneen oli aikatalun mukaan määrä jatkaa Tripolista Lontooseen.
Sunniemi

Sunniemi () on Ulvilan kylä, joka sijaitsee pohjoisempana olevan Harjunpään ja etelämpänä olevan Suosmeren välissä. Maaseudulla sijaitsevan kylän läpi virtaa Harjunpäänjoki. Kylän asutus, noin 90 kotitaloutta, koostuu pääasiassa vanhoista Sunniemen kartanon torpista sekä 1950-luvun maanhankintatiloista, jotka lohkaistiin sodan jälkeen siirtoväelle kartanon maista.
Sunniemenranta on Porin kaupunginosa, joka sijaitsee Ulvilan rajan tuntumassa, Kokemäenjoen rannassa.
Hellman

Hellman tai Hellmann on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Suosmeri

Suosmeri () on Ulvilan kylä, joka sijaitsee Ulvilasta Tampereelle johtavan valtatien 11 pohjoispuolella, Ulvilan ja Porin palveluiden läheisyydessä. Kylän laidalla virtaavat Kokemäenjoki ja Saarenluotoa kiertävä Pikkujoki eli Kirkkojuopa.
Suosmeren kylä syntyi silloisen Kokemäenjoen suistoon ilmeisesti 1300-luvun alussa. Kylän varhaisin nimi oli Svartingsmare ja sen ensimmäiset asukkaat olivat ruotsinkielisiä. 1500-luvulla kylässä oli seitsemän kantatilaa, joista kaksi muuttui myöhemmin ratsutilaksi. Isossa reduktiossa Suosmeren tiloista muodostettiin kolme ratsutilaa, yksi sotilasvirkatalo ja yksi augmenttitila. Keskiajalla Suosmeressä toimi kiltalaitos. Suosmeressä on säilynyt sarkajaon aikainen tiivis ryhmäkylärakenne. Tilojen päärakennukset sijaitsevat kyläteiden varrella vieri vieressä.
Lakkautettu Suosmeren koulu sijaitsee Vanhastakylästä Harjunpäähän kulkevan pyörätien varrella, peltoaukeiden laidassa.
Jean Lannes

Jean Lannes, Montebellon ensimmäinen herttua, Napoleonin marsalkka (10. huhtikuuta 1769 – 31. toukokuuta 1809) oli yksi kuuluisista Napoleonin palveluksessa taistelleista kenraaleista. Napoleon sanoi hänestä: "Löysin hänet kääpiönä ja jätin jättiläisenä." Lannes oli niitä harvoja, jotka olivat tehneet Napoleonin kanssa sinunkaupat.
Nuoruus.
Lannes syntyi pienessä Lectouren kylässä Etelä-Ranskassa Gerssin maakunnassa, jossa Lannesin isä Jeannet Lannes (1733–1812) ja Cécile Fouraignan (1741–1799) asuivat. Lannes ei saanut kuin vähäisen koulutuksen, mutta hän yleni tahdonvoimansa ja pätevyytensä avulla Gersin vapaaehtoisten sotilaiden kersanttimajuriksi. Hän oli mukana Pyreneiden sotaretkellä vuosina 1793–1794.
Lannes avioitui kahdesti, ensin Perpignanissa 19. maaliskuuta 1795 Paulette Mérin kanssa, mutta Lannes erosi hänestä uskottomuuden takia. Uskottomuuden paljasti se, että Paulette oli saanut aviottoman lapsen Lannesin ollessa sotaretkellä Egyptissä. Toisen kerran hän meni naimisiin Louise Antoinette Comtesse de Guéhéneucin kanssa Dornesissa 16. syyskuuta 1800. Louise synnytti hänelle viisi lasta:
Italian ja Egyptin sotaretket.
Lannes värväytyi vapaaehtoisena "Armée d'Italie"n Italian sotaretkelle 1796. Lannes nousi arvossa menestyttyään muun muassa Arcolen taistelussa, jossa hän haavoittui. Myöhemmin vuonna 1798 Napoleon valitsi hänet mukaan Egyptiin sotaretkelle. Hän oli komentajana yhdessä Jean-Baptiste Kléberin osastoista. Kun sotaretki loppui, hän palasi Napoleonin kanssa Ranskaan, ja auttoi häntä direktiohallituksen kaatamisessa 1799.
Keisarin palveluksessa.
Vuonna 1801 Napoleon lähetti hänet suurlähettilääksi Portugaliin. Hänestä tehtiin Ranskan marsalkka Napoleonin kruunatessa itsensä keisariksi vuonna 1804. Austerlitzin taistelun jälkeen Lannesin joukot erosivat "Grand Armé"esta, minkä jälkeen Saalfieldin taistelussa Lannesin komppania löi ja surmasi Preussin prinssi Louis Ferdinandin. Lannes osallistui myös Jenan ja Friedlandin taisteluihin, missä hänen johtamistaitonsa olivat äärimmäisen tärkeitä. Tämän jälkeen Napoleon lähetti Lannesin Espanjaan, jossa Lannes löi Castañosin Tudelan taistelussa 22. marraskuuta 1808. Tammikuussa 1809 hän osallistui Saragosan ankaraan piiritystaisteluun. Lannes sanoi palattuaan viimeiseltä Espanjan sotaretkeltä: "Tämä kirottu Bonaparte tapattaa meidät kaikki." Napoleon antoi hänelle Montebellon herttuan arvonimen. Mutta pian sen jälkeen Aspern-Esslingin taistelussa Napoleon koki suuren tappion, joka maksoi Lannesin hengen. Tällöin Itävalta voitti Napoleonin arkkiherttua Kaarlen johdolla.
Kuolema.
Lannes haavoittui vakavasti Aspern-Esslingin taistelussa 22. toukokuuta 1809, kun tykinkuula murskasi hänen molemmat jalkansa. Lannes menehtyi vammoihinsa 31.5.1809.
Terence Bayler

Terence Bayler (24. tammikuuta 1930 Wanganui – 2. elokuuta 2016) oli Uudessa-Seelannissa syntynyt näyttelijä, joka esiintyi niin teatterissa kuin elokuvissakin. Pääosan urastaan hän teki Britanniassa.
Bayler aloitti uransa kiertävässä teatteriseurueessa. Vuonna 1951 hän esiintyi pääosassa elokuvassa "Broken Barrier", mutta tuohon aikaan Uudessa-Seelannissa tuotettiin kokoillan elokuvia ani harvoin. Vuosikymmenen vaihteessa hän muutti Englantiin, missä hän esiintyi erinäisissä pikkurooleissa ja opiskeli samalla Royal Academy of Dramatic Artissa. Baylerin toinen suurempi elokuvarooli oli Macduffina Roman Polańskin Shakespeare-tulkinnassa "Macbeth" vuonna 1971.
1970-luvulla Bayler esiintyi Eric Idlen komediasarjassa "Rutland Weekend Television" ja sitä seuranneessa musiikkiparodiassa "All You Need is Cash" (1978). Hän esiintyi myös Monty Pythonin elokuvassa "Brianin elämä" (1979) sekä pienissä rooleissa Terry Gilliamin elokuvissa "Rosvoja, rosvoja" (1981) ja "Brazil – tämän hetken tuolla puolen" (1985).
Ohjaus (yritysjohtaminen)

Johdon ohjaus on yritysjohtamisen toiminta, jolla johtajat pyrkivät saamaan organisaation jäseniä toteuttamaan yrityksen strategiaa. Se auttaa tarkistamaan virheitä toiminnassa ja muuttamaan toimintaa niin, että organisaation tavoitteet saavutetaan halutulla tavalla. Ohjausta edeltää strategian suunnittelu, jolloin organisaatiolle asetetaan tavoitteet. Nämä voidaan myöhemmin tarkistaa strategiaohjauksella.
Ohjausprosessi.
Yritystoiminnan ohjaus on päättymätön prosessi, joka voi koostua seuraavista askelista:
Apuna ohjauksessa käytetään esimerkiksi Balanced Scorecardia.
Johdon ohjausjärjestelmät.
Johdon ohjausjärjestelmiksi kutsutaan virallisia, informaatioon perustuvia rutiineja ja prosesseja, joita yritysjohtajat käyttävät säilyttääkseen tai muuttaakseen organisaation toimintamalleja. Ohjausjärjestelmät voidaan Simonsin mallin mukaan jakaa neljään luokkaan: 
Uskomusjärjestelmillä sitoutetaan henkilökunta organisaation arvoihin ja ohjataan heitä kohti organisaation tavoitteita. Niiden avulla selkeytetään tavoitteita ja asioiden vaikutussuhteita päätöksentekoon avulla sekä luodaan odotuksia yrityksen toiminnalle.
Rajajärjestelmillä kontrolloidaan, miten tavoitteita kohti pyritään, sekä luodaan yritykselle pelisäännöt. Rajajärjestelmiin kuuluvat mm. säännöt, riskirajat ja investointien hyväksymismenettelyt.
Diagnostiset ohjausjärjestelmät perustuvat mittareihin, budjetteihin ja liiketoimintasuunnitelmiin. Niiden avulla verrataan yrityksen todellista toimintaa tavoitteisiin, aikaisempaan toimintaan ja kilpailijoihin.
Interaktiiviset ohjausjärjestelmät hälyttävät johtoa epävarmuustekijöistä sekä pyrkivät näyttämään johdolle organisaation uudesta näkökulmasta, jolloin voidaan ideoida uusia strategioita.
Filipa Azevedo

Filipa Azevedo (s. 31. heinäkuuta 1991 Porto) on portugalilainen laulaja. Azevedo voitti Festival da Cançãon (Portugalin euroviisukarsinta) niukasti, ja näin hänestä tuli Portugalin edustaja Oslossa pidettäviin Euroviisuihin vuonna 2010. Azevedo esitti Euroviisuissa kappaleen "Há dias assim" sijoittuen sijalle 18.
Aiheesta muualla.
Filipa Azevedon kotisivut
Isojoenranta

Isojoenranta () on Porin 18. kaupunginosa Kokemäenjoen rannalla. Sen naapurikaupunginosia ovat lännessä Murtosenmutka, pohjoisessa Ruosniemi, idässä Sunniemenranta, sekä Ulvilaan kuuluvat Harjunpää ja Sunniemi. Etelässä, Kokemäenjoen toisella puolella ovat Kalaholma, Lukkarinsanta ja Aittaluoto. Isojoenrannan kohdalla Harjunpäänjoki laskee Kokemäenjokeen. Harjunpäänjoki muodostaa kaupunginosan Sunniemen vastaisen rajan.
Isojoenranta kuuluu Toejoen ja Kalaholman koulupiiriin, ja sen postinumeroita ovat 28220 ja 28240.
Kurt &quot;Nikkelaj&quot; Nielsen

Kurt "Nikkelaj" Nielsen (2. syyskuuta 1924 – 17. heinäkuuta 1986) oli tanskalainen jalkapallovalmentaja ja hyökkääjä. Hänet muistetaan parhaiten Tanskan maajoukkueen päävalmentajana vuosilta 1975–79.
Ura.
Nielsen aloitti pelaajauransa Skovshoved IF:ssä, jota edusti juniorivuosista lähes kolmikymppiseksi saakka. Vuonna 1954 hän siirtyi ammattilaiseksi Ranskaan Olympique Marseilleen. Ensimmäisen kautensa Ranskassa hän pelasi lainalla AS Aix-en-Provencessa, mutta peliaika jäi vähäiseksi. Kaudella 1955/56 hän edusti Marseillea vain kolmessa ottelussa. Ammattilaisura tyrehtyi alkuunsa ja Nielsen jättikin pelikentät vuonna 1956.
Pelaajauransa jälkeen Nielsen siirtyi valmentajaksi. Hän aloitti 1959 tanskalaisseura B. 1901:n, jota hän valmensikin aina vuoteen 1975 saakka. Seuraavana vuonna hänestä tuli Tanskan maajoukkueen päävalmentaja. Hän luotsasi Tanskaa 31 maaottelussa. Nielsenin alaisuudessa Tanska voitti 13 kertaa, muttei selvinnyt arvoturnauksiin. Hän jätti tehtävänsä vuonna 1979 ja jatkoi uraansa Herfølge BK:n peräsimessä. Vuonna 1981 hän palasi vielä B. 1901:n valmentajaksi, mutta joutui jättämään tehtävänsä pian terveysongelmien vuoksi. 
Vakavaa astmaa sairastanut Nielsen kuoli 17. heinäkuuta 1986 Nykøbing Falsterissa 61-vuotiaana.
Ugleuralski

Ugleuralski () on kaupunkimainen taajama Permin aluepiirin Gubahan piirissä Venäjällä. Hallinnollisesti se muodostaa Severo-Ugleuralskojen kaupunkikunnan. Taajama sijaitsee Kaman vesistöön kuuluvan Kosvan sivujoen Kosajan varrella Gubahan kaupungin pohjoispuolella. Sen kautta kulkee Tšusovoin ja Solikamskin välinen rautatie, johon yhtyy Permistä tuleva rata. Asukkaita on 9300 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1879 rakennetun Polovinkan rautatieaseman yhteyteen. Vuosina 1946–1960 sillä oli kaupungin status. Vuonna 1951 Polovinka sai nimen Ugleuralski siellä toimineiden kivihiilikaivosten mukaan.
Taajamassa on kaksi keskikoulua, lasten musiikkikoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuripalatsi, kaksi kirjastoa sekä kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus. Lähistöllä sijaitsee Permin aluepiirin syvin karstiluola Tjomnaja peštšera, jonka pituus on 1,5 kilometriä ja syvyys 132 metriä.
Širokovski

Širokovski () on kaupunkimainen taajama Permin aluepiirin Gubahan piirissä Venäjällä. Hallinnollisesti se muodostaa Širokovskojen maalaiskunnan. Taajama sijaitsee Kosva-joen varrella 22 kilometriä Polovinkan rautatieasemalta kaakkoon. Asukkaita on 1700 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1942 Širokovskin vesivoimalaitoksen rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1949 alettiin rakentaa Kosvan hydrolyysitehdasta, joka otettiin käyttöön vuonna 1956 (nykyinen biokemian tehdas). Kaupunkimaisen taajaman statuksen Širokovski sai vuonna 1954. Palveluihin kuuluu keskikoulu, kerhotalo, kirjasto, kotiseutumuseo ja sairaala.
Polazna

Polazna () on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Permin aluepiirin Dobrjankan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman tekojärven rannalla 26 kilometriä Dobrjankasta etelään. Asukkaita on 13 200 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1794 perustetusta rautatehtaasta. Vuonna 1939 seudulla ryhdyttiin poraamaan öljyä ja Polaznasta muodostui öljytyöläisten asutus. Kaupunkimaisen taajaman statuksen se sai vuonna 1958.
Polaznan talous perustuu öljyn tuotantoon ja jalostukseen. Taajamassa on kaksi keskikoulua, lasten musiikkikoulu, vapaa-ajankeskus, kaksi kirjastoa ja sairaala. Nähtävyyksiin kuuluu vuosina 1837–1842 rakennettu toimiva pyhän kolminaisuuden kirkko. Lähistöllä sijaitsee "Polaznenski borin" maisemansuojelualue.
Kyproksen ralli

Kyproksen ralli on Kyproksella ajettava rallikilpailu, joka on ajettu vuosittain 1970 lähtien. Sen keskuspaikkana on Limassolin kaupunki, ja se ajetaan sorateillä läheisillä Tróodos-vuorilla.
Historia.
Kilpailu on pidetty ensimmäisen kerran vuonna 1970. Kyproksen ralli on kuulunut rallin Euroopan-mestaruussarjan ohjelmaan vuosina 1973–1999 ja 2014–2019, MM-sarjaan vuosina 2000–2006 ja 2009, Intercontinental Rally Challenge -sarjaan vuosina 2010–2012 ja Lähi-idän mestaruussarjaan 2007–2008, 2010 ja vuodesta 2012 eteenpäin.
Voittajat.
Lähde:
Theresa May

Theresa Mary May (o.s. Brasier, s. 1. lokakuuta 1956 Eastbourne, Sussex) on brittiläinen poliitikko, joka toimi Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä 2016–2019. May toimi sisäministerinä David Cameronin hallituksessa 2010–2016, ja konservatiivipuolueen puheenjohtajana vuosina 2016–2019. Hän seurasi Cameronia pääministerinä, kun Cameron erosi hävittyään Britannian EU-kansanäänestyksen.
May ilmoitti toukokuussa 2019 eroavansa puolueen puheenjohtajan tehtävästä 7. kesäkuuta, jolloin ryhdyttiin valitsemaan uutta puheenjohtajaa, josta tulee myös pääministeri. May oli virkaatekevä puheenjohtaja uuden puheenjohtajan valintaan saakka. Hän jätti pääministerin tehtävän 24. heinäkuuta 2019, jolloin kuningatar Elisabet II pyysi hänen seuraajakseen valittua Boris Johnsonia muodostamaan hallituksen.
Tausta.
Theresa Brasier syntyi perheensä ainoaksi lapseksi. Hänen isänsä oli anglokatolilainen pappi Englannin kirkossa. Hän kiinnostui konservatiivipuolueen toiminnasta jo 12-vuotiaana. Hän kävi valtion koulua ja opiskeli sen jälkeen Oxfordin yliopiston St Hugh's Collegessa ja suoritti alemman tutkinnon maantieteestä.
Ura.
May työskenteli vuosina 1977–1983 Bank of Englandissa ja myöhemmin UK Payments Administration Ltd.:ssa (UKPA). Hänet valittiin Lontoon Mertonin kunnanvaltuustoon vuonna 1986.
Vuonna 1997 May valittiin parlamenttiin Berkshiren Maidenheadista. Hän nousi konservatiivipuolueen kärkiryhmään 2002. Hän toimi William Haguen varjohallituksessa, jossa hän oli vastuussa muun muassa kouluista sekä myöhemmin liikenneministerin, ympäristöministerin, opetusministerin ja työministerin aloista. Privy Councilin jäsen hänestä tuli vuonna 2003.
Sisäministeriksi May tuli 2010. Hän määräsi ensimmäisessä hallituksen parlamentille viemässä laissa ("Identity Documents Act 2010") maan väestörekisterin tuhottavaksi ja henkilökorttien käyttöönoton peruutettavaksi.
Maysta veikkailtiin konservatiivipuolueen seuraavaa johtajaa David Cameronin jälkeen. Hänet nähdään pääministeri Margaret Thatcherin henkisenä perillisenä.
Yhdistyneen kuningaskunnan EU-kansanäänestys johti pääministeri Cameronin eroon virastaan sekä pääministerinä että konservatiivipuolueen johtajana. Puolue valitsi Mayn johtajakseen heinäkuussa 2016, ja tämän jälkeen hänet nimitettiin maan pääministeriksi.
Pääministerikautensa päätyttyä May kertoi keskittyvänsä toimimaan vaalipiirinsä (Maidenhead) kansanedustajana. Hänet valittiin uudestaan samasta vaalipiiristä vuoden 2019 vaaleissa, vaikkakin hänen saamansa äänimäärä putosi yli 7600 äänellä.
Yksityiselämä.
May avioitui vuonna 1980 Philip Mayn kanssa, johon hän oli tutustunut opiskeluaikanaan Oxfordissa. Philip May on sittemmin toiminut pankkiirina. Pari on lapseton. May ja hänen miehensä ovat kertoneet julkisuudessa, että vaikeus saada lapsia on vaikuttanut heihin..
Uskonnolliselta vakaumukseltaan May on anglikaani ja osallistuu jumalanpalveluksiin säännöllisesti. 
May on diabeetikko ja hän käyttää säännöllisesti insuliinia. 
Avioliittonsa kautta Mayn suvulla on oma vaakuna. Sen sai alkujaan Mayn puolison, Philipin, isä vuonna 1997, mistä asti sen käyttö on kulkenut suvussa..
Vitiges

Vitiges (k. 540) oli ostrogoottien kuningas vuosina 536–540. Vitiges oli alun perin aseenkantaja, mutta nousi kuninkaaksi, kun kuningas Theodahad syrjäytettiin.
Vitigesin aikana gootteja ahdistivat frankit ja langobardit sekä ennen kaikkea Bysantti. Vitigesin rauhanneuvottelut Justinianuksen kanssa epäonnistuivat, ja Belisariuksen johtamat Bysantin joukot valloittivat Rooman vuonna 537 ja Milanon 538. Frankit puolestaan valloittivat Provencen. Belisarius vangitsi Vitigesin vuonna 540, ja Vitiges vietiin panttivankina Konstantinopoliin, jossa hän myöhemmin kuoli.
Kirby Super Star Ultra

Kirby Super Star Ultra on Hal Laboratoryn kehittämä ja Nintendon julkaisema tasohyppely. Peli on julkaistu vuonna Nintendo DS:lle. Peli on uudelleenjulkaistu versio Super Nintendon (SNES) klassikosta "Kirby’s Fun Pak".
Pelaaminen.
Pelissä on mukana kaikki SNES-klassikosta tutut pelimuodot, mutta mukana on myös uusia pelimuotoja, kuten Revenge of the King ja Meta Knight Ultra.
Revenge of the King -pelimuoto on vaikeampi ja synkempi versio alkuperäisen pelin minipeleistä. Siinä käytetään apuna Nintendo DS:n kosketusnäyttöä ja minipelejä voidaan pelata yhdessä kolmen muun pelaajan kanssa.
Meta Knight Ultra puolestaan antaa mahdollisuuden pelata koko pelin läpi Meta Knight -hahmolla, joka tuo vaihtelua perinteiseen Kirby-tyyliin.
Hahmot.
Pelissä on monta eri hahmoa. Pelattavina hahmoina ovat Kirby ja Meta Knight. Pomovastuksina pelissä on muun muassa Meta Knight, King Dedede, Marx ja Marx Soul.
Kenneth Clarke

Kenneth Harry ”Ken” Clarke (s. 2. heinäkuuta 1940) on brittiläinen konservatiivipoliitikko, joka toimi toukokuusta 2010 vuoteen 2014 David Cameronin hallituksen oikeusministerinä ja lordikansleriina.
Clarkella oli joukko ministerinasemia jo Thatcherin ja Majorin hallituksissa ja hän oli 1990-luvulla viimeisenä konservatiivien valtiovarainministerinä 1993–1997 ennen työväenpuolueen valtakautta nostamassa Britanniaa lamasta. Hänen euromyönteisyyttään pidetään syynä siihen, ettei hän itse ikinä noussut puolueen johtoon kolmesta yrityksestä huolimatta.
Clarke opiskeli oikeustiedettä Cambridgessa Gonville and Caius Collegessa. Jo opiskeluaikoinaan hän oli Cambridgen yliopiston konservatiiviopiskelijoiden järjestön puheenjohtaja. Clarke toimi Cambrige Unionin puheenjohtajana.
Parlamenttiin hänet valittiin vuonna 1970 Rushcliffestä Nottinghamshiresta. Hän oli hallituksessa yhtäjaksoisesti koko Margaret Thatcherin pääministerikauden, vuodesta 1979 lähtien. Hänen ensimmäinen tehtävänsä oli nuorempana ministerinä kuljetusministeriössä ja terveysministeriössä (1982–1985). Varsinaiseksi hallituksen jäseneksi hän pääsi valtiovarainministeriön kolmantena ministerinä (Paymaster General). Myöhemmin hän toimi työministerinä (1985–1987), Lancasterin kanslerina ja kauppa- ja teollisuusministerinä (1987–1988), terveysministerinä ja opetusministerinä Sir Geoffrey Howen eron jälkeisessä ministeriasemien kierrätyksessä.
Thatcherin eron jälkeen ja John Majorin pääministerikaudella Clarke jatkoi opetusministerinä ja vuoden 1992 vaalien jälkeen sisäministerinä. Toukokuussa 1993 Clarke korvasi Norman Lamontin valtiovarainministerinä.
Hallituksessa Clarke halusi pitää yllä mahdollisuutta että Britannian ottaisi käyttöön euron, mitä konservatiivipuolueessa vastustettiin voimakkaasti.
Konservatiivien jäätyä oppositioon 1997 ja Majorin erottua Clarke asettui ehdolle puolueen johtoon. Thatcher asettui kuitenkin tukemaan hänen kilpailijaansa William Hagueta, joka voitti johtajakilvan helposti. Tämän jälkeen Clarke jätti puolueen eturivin tehtävät. Toisen kerran hän hävisi johtajaäänestyksen euroskeptiselle Iain Duncan Smithille. Kolmannen kerran hän pyrki puolueen johtoon 2005, mutta putosi jo ensimmäisellä kierroksella.
Puolueensa eturiviin Clarke palasi tammikuussa 2009, kun David Cameron nimitti hänet varjohallituksensa business- ja innovaatioministeriksi.
Frösjön

Frösjön on järvi Ruotsissa Tukholman läänin ja Södermanlandin läänin rajalla. Järven itäosa kuuluu Södertäljen kuntaan Tukholman läänissä ja itäosa Gnestan kuntaan Södermanlandin läänissä.
Järven pohjoispuolella sijaitsee siihen virtaava Klämmingen- tai Klemmingen-järvi. Frösjönin vedet virtaavat Sigtunaån-joen kautta Sillen-järveen ja sieltä Trosaån-joen kautta Itämereen. 
Frösjönin länsirannalla sijaitsee Frustunan kirkko, eteläisellä rannalla Gnestan taajama ja samanniminen rautatieasema Västra Stambananilla.
Liam Fox

Liam Fox (s. 22. syyskuuta 1961) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko, joka on toiminut heinäkuusta 2016 lähtien Britannian kansainvälisen kaupan ministerinä ja Board of Traden puheenjohtajana. Hän toimi puolustusministerinä vuosina 2010–2011.
Fox opiskeli lääketiedettä Glasgow'n yliopistossa. Jo opiskeluaikoinaan hän oli yliopiston konservatiiviopiskelijoiden järjestön puheenjohtaja. Ammatiltaan hän on yleislääkäri.
Parlamenttiin hänet valittiin Englannin Woodspringin vaalipiiristä Avonista vuonna 1992. Vuoden kuluessa hän sai tehtävän sisäministeri Michael Howardin parlamentaarisena sihteerinä. 1990-luvulla hän oli myös ministerinä ulkoministeriössä.
Hän oli Sri Lankan aselevon neuvottelijana 1996. Aselepoon viitataan joskus "Foxin rauhansuunnitelmana".
Konservatiivien varjohallitukseen Fox otettiin oppositiokaudella vuonna 1999 terveysministeriksi, jona hän toimi William Haguen ja Iain Duncan Smithin puheenjohtajakausilla.
Vuonna 2003 konservatiivien johtoon pyrkinyt Michael Howard otti Foxin kampanjajohtajakseen ja tultuaan valituksen puolueen kanssapuhemieheksi. Vuoden 2005 vaalien jälkeen Foxista tuli konservatiivien varjohallituksen ulkoministeri. Vuonna 2005 Fox pyrki itse puolueen johtoon ja sijoittui äänestyksessä kolmanneksi. Uusi opposition johtaja David Cameron nimitti hänet varjohallituksensa puolustusministeriksi.
Fox arvosteli Gordon Brownin hallitusta asevoimien määrärahojen vähäisyydestä. Esitellessään itseään hän on luonnehtinut olevansa oikeiston edustaja.
Fox syytti edeltävän työväenpuolueen hallitusta 38 miljardin punnan aukosta ministeriön rahoituksessa. Leikkauslistalle joutuivat mm. merivoimien Nimrod MRA4 -tiedustelukoneet, HMS "Ark Royal" -lentotukialus ja Harrier-koneet. Samaan aikaan Britannia soti kahta sotaa Afganistanissa ja Libyassa.
Fox joutui eroamaan johtuen hänen läheisestä suhteestaan skottilaiseen liikemieheen Adam Werrittyyn. Werritty oli Foxin entinen kämppäkaveri ja häiden bestman. Lobbarina toiminut Werritty seurasi Foxia 18 ulkomaanmatkalle tämän ministerikauden aikana, vaikka hänelle ei ollut virallista asemaa.
Werritty johtama Pargav-järjestö on saanut runsaasti rahoitusta yksityisiltä tiedustelu- ja lobbausyrityksiltä, julkisuudessa on ilmennyt myös suomalaissyntyisen Poju Zabludowicz rahoitus.
Foxin korvasi liikenneministeri Philip Hammond, jonka tilalle tuli Justine Greening.
884 Naval Air Squadron

884 Naval Air Squadron (884 NAS) oli Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.
Palvelus.
Laivue perustettiin 1. marraskuuta 1941 RNAS Donibristlessä kalustonaan kuusi Fulmar II:a. Laivue oli tarkoitus liittää saattuetukialus "HMS Biterille". Laivue oli aluksi koulutettavana Turnhousessa liitettynä RAF:n 14. lentoryhmään, mistä se siirrettiin 23. heinäkuuta 1942 "HMS Victoriousille" suojaamaan Maltalle matkaavaa saattuetta.
Laivueen palattua kotimaahan se siirrettiin 21. elokuuta maihin Lee-on-Solentiin ja edelleen liitettynä 14. ryhmään 25. syyskuuta Skeabraeen. Laivue palasi 22. lokakuuta "Victoriousille" lähteäkseen Pohjois-Afrikan maihinnousuun. Laivueen palattua kotimaahan se siirrettiin maihin, jossa se palveli hävittäjälaivueena. Laivue lakkautettiin 20. heinäkuuta 1943 Machrihanishissa.
Laivueen uudelleen perustamisesta tehtiin esitys vuoden 1945 lopulla, jolloin sen kalustoksi esitettiin 21 Supermarine Seafirea. Laivue oli tarkoitus liittää Brittiläisen Tyynenmeren laivaston 22. tukialuslentorykmenttiin, mutta ajatuksesta luovuttiin sodan päättyessä.
Komentajat.
Laivueenkomentajina olivat:
Nils Edén

Nils Edén (25. elokuuta 1871 Piitime – 16. kesäkuuta 1945 Tukholma) oli ruotsalainen liberaali poliitikko, professori ja pääministeri.
Hän opiskeli Luulajassa ja tuli ylioppilaaksi Uppsalassa. Vuonna 1909 hänestä tuli historian professori. Samana vuonna hänestä myös tuli eduskuntamies (1909–1924). Karl Staaffin kuoleman jälkeen 1915 Edén tuli liberaalisen puolueen johtajaksi. Vuonna 1917 oikeisto hävisi vaalit, ja Edén perusti sosialidemokraattien kanssa hallituksen. Edénin hallitus ajoi läpi naisten äänioikeuden.
Kun puolue hajosi 1923 Edén liittyi uuteen puolueeseen, Sveriges liberala parti, mutta otti myöhemmin eron politiikasta. 
Vuosina 1920–1938 hän toimi Tukholman läänin maaherrana.
Hänet on haudattu Djursholmin hautausmaalle.
Sillen

Sillen on järvi noin 10 kilometrin päästä Trosasta Södermanlandissa, Tukholman ja Södermanlandin läänien rajalla.
Sillenin vesi laskee Trosaånia pitkin Itämereen. Sillen ulottuu pohjoisessa Gnestan tienoille. Järven pinta on 10 metrin korkeudella merenpinnasta, sen pinta-ala on 11 km² ja se on 20 metriä syvä.
Iljinski

Iljinski () on kaupunkimainen taajama, maalaiskunta ja Iljinskin piirin hallinnollinen keskus Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman tekojärveen laskevan Obva-joen suussa 117 kilometriä Permistä pohjoiseen. Asukkaita on 6400 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1579 nimellä Obvan pogosta. Myöhemmin sitä alettiin kutsua pyhän Eliaan kirkon mukaan Iljinskiksi. Vuonna 1771 siitä tuli Stroganovin tehtailijasuvun Permin omistusten päähallintopaikka. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa Iljinski oli huomattava kaupan ja pienteollisuuden keskus. Venäjän kansalaissodan aikana seudulla käytiin ankaria taisteluja. Vuonna 1923 Iljinskistä tuli samannimisen hallintopiirin keskus ja vuonna 1964 kaupunkimainen taajama.
Nykyään Iljinskissä toimii lähinnä elintarvike- ja rakennusteollisuutta. Taajamassa on kaksi keskikoulua, lasten musiikkikoulu, maatalouskoulu, piirin kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja piirisairaala. Paikallislehtenä ilmestyy "Znamja" (”Lippu”). Nähtävyyksiin kuuluu muinainen asuinpaikka, vuonna 1839 rakennettu puinen ortodoksikirkko, entisen kutomon rakennukset, Stroganovien tilanhoitajan talo ym. Lähistöllä sijaitsee Kuzminkan metsäpuisto.
Whip

Whip tai party whip tarkoittaa politiikassa parlamenttiryhmän henkilöä, jonka tehtävä on valvoa puoluekurin toteutumista. Suomeksi tällaisesta henkilöstä on käytetty nimitystä puoluepiiskuri. Whip-käytäntö on institutionalisoitu etenkin maissa, joissa on kaksipuoluejärjestelmä, kuten Englannissa, Yhdysvalloissa, Intiassa, Kanadassa, Australiassa, Malesiassa, Uudessa Seelannissa, Kreikassa tai Irlannissa.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa hallituksen Chief Whip on merkittävä poliittinen toimi, jonka haltijalla on virka-asunto Downing Streetillä ja paikka hallituksessa. Chief Whip toimii myös tiedonvälittäjänä parlamentin alahuoneen eli House of Commonsin jäsenten ja pääministerin välillä tuoden tietoa heidän mahdollisesta tyytymättömyydestään hallitusta kohtaan.
Britanniassa sana "whip" merkitsee myös puolueen parlamenttiryhmälleen antamaa äänestysohjetta, joka voi olla sitova tai ohjeellinen ja jonka noudattamista puoluepiiskuri valvoo.
Sakaraohdake

Sakaraohdake ("Notobasis syriaca") on asterikasvi. Kasvi kasvaa 20–120 senttimetriä korkeaksi. Kasvi viihtyy viljelemättömillä, hedelmättömillä mailla. Sakaraohdake kukkii maaliskuun lopulta heinäkuun alkuun. Kukat ovat väriltään vaaleanpunaiset.
Levinneisyys.
Sakaraohdake elää Pohjois-Afrikan alueella Egyptissä, Libyassa, Tunisiassa, Algeriassa ja Marokossa. Makaronesiassa kasvia tavataan Espanjalle kuuluvilla Kanariansaarilla ja Portugalille kuuluvalla Madeiran saarella. Euroopassa kasvin levinneisyysalueeseen kuuluvat Portugali, Espanja (mukaan lukien Baleaarit), Ranska (mukaan lukien Korsika), Italia (mukaan lukien Sisilia ja Sardinia), Albania ja Kreikka (mukaan lukien Kreeta). Aasiassa levinneisyysalue käsittää Kyproksen, Libanonin, Syyrian, Turkin, Jordanian, Israelin, Irakin, Iranin sekä Kaukasuksella sijaitsevan Azerbaidžanin. Lisäksi "Notobasis syriaca" on vieraslaji Australiassa.
Robert Raines

Robert Ferdinand Rysell vuoteen 1935 saakka ja myöhemmin Raines hän käytti Saksassa peitenimeä Malm, (16. lokakuuta 1893 Kajaani – 16. syyskuuta 1983) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Hän sai tulikasteensa sotilaana Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja koulutus.
Raines vanhemmat olivat seppä Antti Rysell ja Vappu Kustaava Tolonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Alma Lydia Raatikaisen kanssa. Hän kävi kansakoulun ja Valtion Poliisikoulun vuonna 1926. 
Jääkärikausi.
Raines työskenteli sähköasentajana Kajaanissa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 14. marraskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen hänet siirrettiin tiedonanto-osastoon Libaussa vuonna 1917. 
Suomen sisällissota.
Raines astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Raines palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja sitten Tampereen rykmentti. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana III pataljoonan eri komppanioissa. Hän oli komennettuna 15. helmikuuta – 12. huhtikuuta 1919 välisen ajan opettajaksi Viipurin suojeluskuntapiirin harjoituskouluun. Tampereen rykmentistä Raines siirrettiin 11. helmikuuta 1921 alkaen Kainuun rajavartiostoon, jossa hän toimi joukkueenjohtajana ja kentävartioitten tarkastajana Kuhmoniemen komppaniassa. Raines erosi armeijan palveluksesta 5. kesäkuuta 1924 ja työskenteli sen jälkeen Metsähallituksen töissä Kuhmoniemen hoitoalueella. Hänet määrättiin 10. joulukuuta 1925 poliisikonstaapeliksi Kuhmoniemen nimismiespiiriin, osta hän siirtyi 15. elokuuta 1926 alkaen vääpeliksi valtion poliisikouluun, jossa hän palveli vuoteen 1946 saakka. 
Jatkosota.
Raines osallistui jatkosotaan Päämajan esikuntapataljoonan toimituskomppaniassa, josta hänet siirrettiin myöhemmin kuljetusryhmän päälliköksi Itä-Karjalan sotilashallinnon esikuntaan. Kyseisessä tehtävässä hän toimi vuoteen 1943 saakka, jolloin hän palasi vääpeliksi valtion poliisikouluun. Vuonna 1946 Raines siirtyi vahtimestariksi Korkeimpaan oikeuteen, jossa hän palveli vuoteen 1959 saakka.
Kansainvälinen salaliitto

Kansainvälinen salaliitto on suomalaisen punk-yhtye Rehtoreiden neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 10. maaliskuuta 2010.
Mika Viljanen

Mika Juha Tapani Viljanen (s. 30. maaliskuuta 1968 Lahti) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai libero. Viljanen edusti Suomen korkeimmalla sarjatasolla SM-sarjassa ja Veikkausliigassa Reipasta, Kuusysiä ja Myllykosken Palloa vuosina 1987–1996.
Viljanen debytoi Reippaan riveissä SM-sarjassa 3. toukokuuta 1987 ottelussa Kopareita vastaan. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi paikallisvastustaja Kuusysiin, jossa pelaamansa neljän kauden aikana hän saavutti yhtä monta SM-mitalia – kaksi kultaista ja kaksi hopeista. Lukuun ottamatta ensimmäistä kautta, jolloin hän pelasi kaikissa sarjaotteluissa, Viljasen esiintymiset rajoittuivat kuitenkin alle kymmeneen otteluun per kausi.
Kaudeksi 1992 Viljanen siirtyi juuri korkeimmalla sarjatasolle nousseen Myllykosken Pallon joukkueeseen, jossa hän pelasi muun muassa liberona ja oli runkopelaajia viiden kauden ajan. Hän saavutti joukkueessa neljä peräkkäistä SM-hopeaa vuosina 1993–1996 sekä kaksi Suomen cupia vuosina 1992 ja 1995. Vuonna 1996 päättyneellä pääsarjaurallaan Viljanen pelasi kaikkiaan 206 ottelussa, joissa hän teki kolme maalia.
Pelaajauransa jälkeen Viljanen on toiminut useita vuosia FC Lahden joukkueenjohtajana.
Pertti Rauhio

Pertti Ilmari Rauhio (s. 30. tammikuuta 1963 Oulu) on suomalainen virkamies, puoluetaustaltaan sosiaalidemokraatti. Hän on toiminut syksystä 2010 alkaen eduskunnan hallintojohtajana. Rauhio avioitui heinäkuussa 2014 kansanedustaja Tytti Tuppuraisen kanssa.
Rauhio työskenteli vuosina 1991–1994 Pakolaisneuvonnan lakimiehenä, mitä ennen hän toimi muun muassa pankkilakimiehenä. Vuosina 1995–1998 ja vuonna 1999 hän työskenteli sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän palveluksessa, ensin kansainvälisten asioiden sihteerinä ja myöhemmin lainsäädäntösihteerinä, ja vuosina 1998–1999 työministeri Liisa Jaakonsaaren erityisavustajana. Hän on toiminut myös valtiovarainministeri Antti Kalliomäen talouspoliittisena erityisavustajana vuosina 2003–2005. Vuoden 2005 alussa hän aloitti valtiovarainministerin, silloin Kalliomäen, poliittisena valtiosihteerinä ja jatkoi tehtävässä vuoteen 2007, myös Eero Heinäluoman valtiovarainministeriaikana. 
Valtiosihteeriytensä jälkeen Rauhio toimi vuonna 2007 lyhyen aikaa Eurofacts-yrityksen senior advisorina, erityisalueenaan yhteiskuntasuhteet ja yhteiskunnallinen vaikuttaminen, kunnes tuli valituksi Uudenmaan liiton aluekehittämisestä vastaavaksi johtajaksi ja maakuntajohtajan varahenkilöksi. Hän aloitti Uudenmaan liiton johtajana tammikuussa 2008. Eduskunnan hallintojohtajaksi hänet valittiin toukokuussa 2010 ja hän aloitti tehtävässä syyskuussa 2010, kun hänen edeltäjänsä Kari T. Ahonen oli jäänyt eläkkeelle. Rauhio on toiminut työurallaan myös Suomen Yrittäjien palveluksessa, vuosina 1999–2000 työmarkkina-asiamiehenä ja vuosina 2000–2003 suunnittelupäällikkönä.
Rauhio on koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti, joksi hän valmistui vuonna 2004 Helsingin yliopistosta, oppiaineenaan oikeustaloustiede. Tätä ennen hän oli valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1989 ja saanut varatuomarin arvonimen vuonna 1991. 
Rauhio oli vuonna 2009 perustamassa SDP:n puolueosastoa nimeltä Helsingin demokraatit SDP, jonka on kuvattu kuuluvan puolueen liberaalisiipeen. Hän on myös toiminut kyseisen puolueosaston puheenjohtajana.
Kiiltomalva

Kiiltomalva ("Malva sylvestris") on kaksi- tai monivuotinen, Euraasiasta kotoisin oleva ruohovartinen kasvi. Se on myös yleinen koristekasvi ja vanha lääkekasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Kiiltomalva kasvaa 30–100 cm korkeaksi. Sen varsi on pysty tai rento ja tähti- ja hapsikarvainen. Lehtien lavan muoto vaihtelee munuaismaisesta herttamaiseen ja on nyhälaitainen, halkoinen tai jakoinen. Lehtien liuskat ovat puolipyöreitä tai puikeita ja hammaslaitaisia. Lehdet ovat päältä kiiltäviä, josta kiiltomalva onkin saanut suomenkielisen nimensä. Sinipunaiset, tummasuoniset kukat ovat pareittain tai muutaman kukan ryhmissä lehtihangoissa. Kukan ulkoverhiö on kolmelehtinen, teriö 3–6 cm leveä. Kiiltomalva kukkii Suomessa heinä-syyskuussa. Kiekkomaiset lohkohedelmykset ovat kaljuja tai karvaisia ja kurttupintaisia.
Kiiltomalvasta tunnetaan kaksi alalajia, maurinkiiltomalva (subsp. "mauritiana") ja pikkukiiltomalva (subsp. "sylvestris").
Levinneisyys.
Kiiltomalvaa tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Islantia, Fennoskandian pohjoisosia ja Pohjois-Venäjää. Levinneisyysalue jatkuu satunnaisempana pitkälle Keski-Aasiaan, Turkkiin, Lähi-itään ja Pohjois-Afrikkaan. Kiiltomalvaa kasvaa myös monin paikoin Pohjois-Amerikassa, jossa se ei kuitenkaan ole alkuperäinen laji. Suomessa kiiltomalvaa on tavattu villiintyneenä Tornion korkeudella saakka, mutta pääosa havainnoista sijoittuu Etelä-Suomeen.
Elinympäristö.
Suomessa kiiltomalvaa tavataan luonnossa viljelykarkulaisena ja joskus harvoin myös tulokkaana satamissa ja lastauspaikoilla. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat tienvarret ja muut vastaavat ihmisen muokkaamat kulttuuriympäristöt.
Käyttö.
Kiiltomalvaa viljellään yleisesti koristekasvina. Muiden malvojen tapaan myös kiiltomalvaa on käytetty lääkekasvina, jota on hyvin kauan nautittu muun muassa yskänlääkkeenä ja käytetty turvotuksen hoitoon. Paikoin malvaa on syöty vihanneksena ja sen kukkia käytetty leipomotuotteiden värjäämiseen. Malvojen varren kuituja on käytetty myös kehruussa.
Idänmiekkalilja

Idänmiekkalilja ("Gladiolus imbricatus") on kurjenmiekkakasvien heimoon kuuluva ruohovartinen kasvi.
Idänmiekkaliljan pystyssä kukkavarressa on 4–12 punaista, violettien ja valkoisten juovien koristamaa kukkaa. Alimmainen lehti on tylppä, ei niin terävä kuin muilla miekkaliljoilla. Se kasvaa kosteilla niityillä ja kukkii toukokuusta heinäkuuhun.
Idänmiekkaliljoja kasvaa luonnonvaraisena Keski- ja Itä-Euroopassa, ja niitä kasvatetaan myös koristekasveina. Niitä on tavattu Suomessa tulokaslajina.
Salviakistus

Salviakistus ("Cistus salviifolius") on matala valkokukkainen päivännoutokasvi. Sen varret suikertavat lähellä maanpintaa jopa metrin mittaisina. Varret ja lehtien alapinnat ovat karvan peitossa. Se kasvaa Etelä-Euroopassa ja on Kreetan yleisimpiä luonnonkukkia.
Varieteen valot

Varieteen valot () on italialainen elokuva vuodelta 1950, ja sen on ohjannut Federico Fellini yhteistyössä Alberto Lattuadan kanssa.
Elokuva aloitti Fellinin ohjaajanuran, mutta sen ohjaus, käsikirjoitus ja tuotanto syntyivät yhteistyössä Alberto Lattuadan kanssa. Sitä ennen Fellini oli työskennellyt lähinnä käsikirjoitusten parissa, joista erityisen muistettava on Roberto Rossellinin "Rooma – avoin kaupunki". Lattuada taas oli uransa vakiinnuttanut kunnioitettu neorealististen elokuvien ja kirjojen pohjalta syntyneiden elokuvien ohjaaja. Elokuvan aiheen keksi Lattuadan vaimo Carla Del Poggio, joka oli haaveillut tanssijan urasta ennen kuin Vittorio De Sica houkutteli hänet ensimmäisen oman ohjaustyönsä ("Maddalena, zero in condotta", 1940) tähdeksi.
Harva uskoi, että tästä elokuvasta tulisi yleisömenestys, ja siitä syystä sen tuotanto jouduttiin tekemään omilla rahoilla, säästetyillä ja lainatuilla. Lattuada, Del Poggio, Fellini ja hänen vaimonsa Giulietta Masina sijoittivat kaikki rahansa elokuvan tuotantoon, ja Lattuadan sisar Bianca sai palkattoman tuotannonjohtajan osan. Lattuadan isä, säveltäjä Felice Lattuada sai niin ikään ilmaiseksi tehdä musiikin elokuvaan. Kriitikot ylistivät elokuvan korkeaa taiteellista tasoa mutta kuten monet olivat epäilleet se ei vetänyt suurta yleisöä vaan tuotti valtavan taloudellisen tappion, ja velkojen maksamiseen meni vuosia. Lattuada kertoi myöhemmin, että hänen oli suorastaan pakko tehdä seuraavasta elokuvastaan ("Anna", 1951) kaupallinen melodraama, jotta voisi jonkin verran lyhentää velkaansa.
Italian elokuvakriitikkojen liitto myönsi Giulietta Masinalle Nastro d’argento -palkinnon parhaasta sivuosasuorituksesta.
Juoni.
"Varieteen valot" on haikeansävyinen tarina kiertueella kulkevasta kakkosluokan teatteriryhmästä. Näyttelijät, tanssijat ja muut esiintyjät ponnistelevat leipänsä eteen pienille yleisöille kaupunki kaupungin perään. Fellinin vaimon Giulietta Masinan esittämän uskollisen rakastajattaren Melinan harmiksi seurueen johtaja Checco rakastuu nuoreen tulokkaaseen Lilianaan. 
Vastaanotto.
Lexikon des Internationalen Films kirjoittaa, että elokuva viittaa ohjaajan ”myöhempiin mestariteoksiin”. "Varieteen valot" on sen mielestä ”terävästi havainnoiva, huumorilla ja myötätunnolla höystetty satiiri maaseutua kiertävän varieteen maailmasta.”
Ennio Flaiano arvostaa kirjoituksessaan vuodelta 1951 tekijöiden viileää suhtautumista elokuvan aiheen draamallisiin mahdollisuuksiin ja hiukan epäilevää asennetta seurueen tähtösiin. Hän kirjoittaa kritiikissään aikakauskirjassa Il mondo:
Mikael Fränti tukeutuu Felliniin perehtyneeseen tutkijaan Peter Bondanellaa luonnehtiessaan, että Fellinin kolmesta ensimmäisestä elokuvasta, joista "Varieteen valot" on ensimmäinen, syntyy trilogia, jonka henkilöissä törmäävät yhteen illuusio ja konventio, sosiaalinen naamio ja aito persoonallisuus.
Kerry Fox

Kerry Fox (s. 30. heinäkuuta 1966 Wellington, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Claire elokuvassa "Intimacy" (2001). Hänet tunnetaan myös elokuvista "Enkelin kosketus" (1990), "Shallow Grave – Murhaleikki" (1994), "Country Life" (1994), "Muistojen puutarha" (1997), "Taistelu leijonista" (1999), "Black and White" (2002), "Intervention" (2007), "Yön kirkas tähti" (2009) ja "Storm" (2009).
Kerry Fox on naimisissa toimittaja-kirjailija Alexander Linklaterin kanssa. Heillä on kaksi lasta.