Jan Karlsson (painija)

Jan "Janne" Egon Karlsson (s. 15. marraskuuta 1945 Trollhättan, Länsi-Götanmaa, Ruotsi) on uransa päättänyt ruotsalainen kreikkalais-roomalaisen ja vapaan painitavan painija, Euroopanmestari ja olympiamitalisti. Kaikkiaan hän osallistui 25 kansainväliseen arvoturnaukseen vuosina 1965-1976. Janne Karlsson voitti kaikkiaan yhdeksän kansainvälistä arvokisamitalia. Näiden lisäksi hän voitti Ruotsin-mestaruuden 28 kertaa.
Nousu maailman huippupainijoiden joukkoon niin vapaassa kuin kreikkalais-roomalaisessa painissa.
Jan Karlssonin uran kannalta oli olennaista hänen perhetaustansa, sillä hänen isänsä Egon oli moninkertainen Ruotsin mestaruusmitalisti ja maaottelupainija 1950-luvulta. Vuonna 1965 hän voitti kreikkalais-roomalaisen painin Pohjoismaiden nuorten mestaruuskilpailut ja kilpaili aikuisten maailmanmestaruuskilpailuissa sijoittuen kymmenenneksi voittaen mm. suomalaisen olympiamitalisti Erkki Penttilän. Vuonna 1966 hän kilpaili vapaapainin Euroopan mestaruuskilpailuissa, joissa hän sijoittui neljänneksi. Hän sijoittui MM-kisoissa yhdeksänneksi ja voitti jälleen kreikkalais-roomalaisen painin Pohjoismaiden nuorten mestaruuskilpailut. Vuonna 1967 hänestä tuli vapaapainin EM-hopeamitalisti saavutettuaan neljä voittoa mm. Bulgarian Enju Văltševista ja ainoan tappion tullessa Neuvostoliiton Zarbeg Beriašvilille. Lisäksi hän sijoittui saman vuoden MM-kisoissa seitsemänneksi ja vuoden 1968 Euroopan mestaruuskilpailuissa kolmanneksi voitettuaan kolme ensimmäistä otteluaan, mutta hävittyään sitten Neuvostoliiton Juri Gusoville ja Klaus Rostille.
Vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa hän kilpaili sarjassa alle 70 kg sekä vapaassa että kreikkalais-roomalaisessa painissa. Menestystä ei tässä vaiheessa vielä olympia-areenalla tullut, sillä kreikkalais-roomalaisessa yhden voiton lisäksi tappiot Neuvostoliiton Gennadi Sapunoville ja Unkarin Stevan Horvatille. Vapaapainissa tuli kaksi tappiota Bulgarian Enju Văltševille ja Yhdysvaltain Wayne Wellsille.
Painin huippuvuodet Meksikon olympialaisten jälkeen - kaksi mitalia Münchenin olympialaisista.
Vuonna 1969 hän sijoittui kolmanneksi kreikkalais-roomalaisen painin Euroopan mestaruuskilpailuissa Suomen Eero Tapion ottaessa Euroopan mestaruuden. Samana vuonna hän oli 11. vapaapainin EM-kisoissa. Vuonna 1970 hän sijoittui toiseksi vapaapainin Euroopan mestaruuskilpailuissa. Vuonna 1972 hän sijoittui neljänneksi Euroopan mestaruuskilpailuissa voitettuaan neljä ensimmäistä ottelua pistein, mutta häviten viimeisen ottelun Neuvostoliiton Kasim Djaliloville.
Münchenin kesäolympialaisissa 1972 hän kilpaili sarjassa alle 74 kg niin vapaassa että kreikkalais-roomalaisessa painissa. Kreikkalais-roomalaisessa painissa Karlsson aloitti kahdella pistevoitolla ja selätyksellä. Neljännessä ottelussa tuli pistetappio Bulgarian Ivan Koleville ja viimeisessä ottelussa pistevoitto Jugoslavian Momir Kecmanista. Tuloksena oli olympiapronssi kirkkaimpien mitalien mennessä Tshekkoslovakian Vítězslav Máchalle ja Kreikan Pétros Galaktópoulosille. Sen jälkeen Karlsson osallistui vastaavaan sarjaan vapaapainissa, jossa hän neljässä ensimmäisessä ottelussa otti kolme voittoa ja koki yhden tappion Itä-Saksan Wolfgang Nitzschkelle. Viidennellä kierroksella hän sai vapaavuoron, jonka jälkeen hän otti pistevoiton Länsi-Saksan Adolf Segeristä. Viimeisessä ottelussa vastaan tuli Yhdysvaltain Wells, jonka hän oli kohdannut jo edellisessä olympialaisissa. Tulos oli jälleen sama eli tappio. Tällä kertaa tuloksena oli kuitenkin olympiahopea, toinen olympiamitali näissä kisoissa.
Aktiiviura jatkui vielä 70-luvun puoliväliin.
Menestyksellisen olympiavuoden jälkeen ura jatkui vielä maailman huipulla. Vuonna 1973 hän saavutti pronssia vapaapainin MM-kisoissa kolmen voiton ja ratkaisemattoman sekä Iranin Mansour Barzegarille ja Neuvostoliiton Ruslan Ašuralijeville koettujen tappioiden jälkeen ja hopeaa kreikkalais-roomalaisessa painissa viiden tappiottoman ja Bulgarian Ivan Koleville koetun tappion jälkeen. Vuonna 1974 hän sijoittui viidenneksi MM-kisoissa ja kahdeksanneksi EM-kisoissa, jotka olivat kreikkalais-roomalaisen painin kisoja ja seitsemänneksi vapaapainin EM-kisoissa. Vuonna 1975 hän sijoittui yhdeksänneksi vapaapainin EM-kisoissa ja tuli kreikkalais-roomalaisen painin Euroopan mestariksi seitsemällä voitolla voittaen mm. olympiavoittaja tsekki Máchan ja Itä-Saksan Klaus-Peter Göpfertin ja sijoittui seitsemänneksi MM-kisoissa.
Karlssonin kolmannet olympialaiset Montrealissa 1976 eivät olleet enää yhtä menestykselliset kuin edelliset Münchenissä. Tällä kertaa kaksi voittoa ja kaksi tappiota Kanadan Gheorghe Cibotarulle ja Itä-Saksan Göpfertille pudottivat hänet ennen mitaliotteluita. Vapaapainissa tappiot Itä-Saksan Fred Hempelille ja Yhdysvaltain Stan Dziedzicille pudottivat Karlssonin myös jatkosta ennen mitaliotteluita.
Suomalaisista vastustajista ja uran loppuvuodet.
Uransa aikana Jan Karlsson kohtasi useita suomalaisia maaotteluissa, Pohjoismaiden mestaruuskisoissa ja lukuisissa kansainvälisissä turnauksissa. Vapaapainissa hänelle ei hänen uransa aikana löytynyt Pohjoismaista vastusta. Tunnetuimpana suomalaisvastustajana vapaapainissa 1960-luvun lopulla oli Arto Savolainen, joka sai kokea Karlssonin hyvyyden. Kreikkalais-roomalaisessa painissa suomalaisia vastustajia olivat mm. Eero Tapio, Heikki Julmala, Veikko Lavonen ja Mikko Huhtala. Uransa loppuvaiheessa 1970-luvun puolivälissä hän luopui kreikkalais-roomalaisesta painista, sillä Ruotsissa nousi hänen sarjassaan ykköseksi Lennart Lundell.
Ammatiltaan Jan Karlsson oli alunperin rakennuspuuseppä, mutta vaihtoi ammattia painiuran kannalta helpommaksi eli palomieheksi. Uransa jälkeen hän toiminut Ruotsissa painivalmentajana.