tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Honshunvaahtera

Honshunvaahtera ("Acer micranthum") on saippuamarjakasvien (Sapindaceae) heimoon, vaahteroiden ("Acer") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta pensas tai puu, joka kasvaa tavallisesti enintään 10 metriä korkeaksi, joskus jopa 18 metriä korkeaksi. Rungon kaarna on aluksi vihreä, mutta se muuttuu nopeasti harmaanruskeaksi.
Lehdet ovat ruodillisia, kolmiomaisen soikeita, herttatyvisiä ja suippokärkisiä. Lehtien liuskat ovat soikeita ja toissahalaitaisia. Lehtien yläpinnat ovat tummanvihreitä ja alapinnat vaaleampia. Lehtien alapinnoilla on ruosteenvärisiä karvoja lehtien pääsuonien kohdilla. Lehtien syysväritys vaihtelee keltaisesta punaiseen. Lehtiruodit ovat 3–8 cm pitkiä, punertavia ja kaljuja.
Kukinnot kehittyvät oksien päihin tai lehtihankoihin ja ovat 4–10 cm pitkiä sekä rakenteeltaan tertunkaltaisia. Kussakin kukinnossa on noin 20–40 kukkaa. Kukat ovat kellanvihreitä ja viisilukuisia sekä tavallisesti hedekukkia, joissa on kahdeksan hedettä. Honshunvaahtera kukkii Japanissa touko–heinäkuussa ja tuottaa hedelmiä lokakuussa.
Honshunvaahtera kasvaa viileissä temperaattisissa metsissä. Usein sitä tavataan vuoristoista. Honshunvaahtera kasvaa Japanissa Honshūn, Kyūshūn ja Shikokun saarilla.
Honshunvaahteraa voidaan kasvattaa koristepuuna.
Sanikat

Sanikat ("Pteris") on sanikkakasvien tyyppisuku. Siihen kuuluu noin 325 lajia, joita esiintyy melko laajasti lähes kaikilla mantereilla. Maailman pohjoispuoliskolla sanikoita on vähemmän ja suvun levinneisyys yltää Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Aasiassa eteläosiin.
Iranin naisten jääkiekkomaajoukkue

Iranin naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Irania naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Vuosina 2022–2023 maassa oli 103 rekisteröityä naisjääkiekkoilijaa, loppuvuonna 2024 jo liki 400. Vuonna 2025 joukkuetta ei ollut vielä sijoitettu Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa. 
Vuonna 2022 joukkueen oli määrä ottaa osaa maailmanmestaruuskilpailujen 3. divisioonan B-lohkon turnaukseen, mutta joukkue vetäytyi kisoista. Joukkue on sen sijaan pelannut vuodesta 2023 alkaen Aasian ja Oseanian -mestaruuskilpailuissa ja saavuttanut joka vuosi mitalin. Joukkueen päävalmentajana toimii Negar Khorram.
Katanat

Katanat ("Catananche") on asterikasveihin kuuluva kasvisuku. Siinä on viisi lajia, joita esiintyy alkuperäisenä pääosin Välimeren alueen maissa. Etelä- ja Keski-Euroopassa kasvaa kaksi katanalajia. Katanoiden tuntomerkkejä lähisukuihin verrattuna luonnehtii pähkylän pappuksen päättyminen kapeakärkisiin suomuihin. Sinikukintoista sinikatanaa viljellään koristeperennana.
Irlannin naisten jääkiekkomaajoukkue

Irlannin naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Irlantia naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa, aikaisemmin muun muassa maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuonna 2022 maassa oli 38 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa. Vuonna 2023 määrä oli noussut 50:een, kun vuoden 2024 lopulla pelaajia oli 40. Joukkue ei ollut vuonna 2025 enää sijoitettuna Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä jääkiekon maailmanrankingissa. Ensimmäistä kertaa se sijoitettiin vuonna 2011.
Kausilla 2022–2023 ja 2023–2024 joukkue osallistui Kansainvälisen jääkiekkoliiton Development Cupiin sijoittuen ensin viidenneksi eli toiseksi viimeiseksi ja sitten neljänneksi eli viimeiseksi. Valmentajana joukkueessa on Aaron Guli, joka valmentaa myös maan miesten joukkuetta.
Sergei Banevitš

Sergei Petrovitš Banevitš (; s. 2. joulukuuta 1941 Ohansk) on venäläinen säveltäjä.
Banevitš syntyi evakossa ja palasi vuonna 1944 perheineen Leningradiin. Hän valmistui Leningradin konservatoriosta. Hänen opettajiaan olivat Galina Ustvolskaja ja Orest Jevlahov. Banevitš on erikoistunut lapsille suunnatun musiikin säveltämiseen. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa oopperoita, operetteja, baletteja ja elokuvamusiikkia. Banevitš on toiminut vuosittaisen Pietarin kansainvälisten lastenmusiikkifestivaalin perustajana ja taiteellisena johtajana. Hänen sävellyksiään on esitetty Venäjän lisäksi muun muassa Suomessa, Saksassa, Belgiassa, Italiassa, Yhdysvalloissa ja Kiinassa.
Banevitš sai vuonna 1982 Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan ansioituneen taiteilijan arvonimen. Hänelle on myönnetty lisäksi Ystävyyden kunniamerkki (2002).
Isopihlaja-angervo

Isopihlaja-angervo ("Sorbaria kirilowii") on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, pihlaja-angervojen ("Sorbaria") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on pystykasvuinen pensas, joka voi kasvaa noin kolme metriä korkeaksi. Silmujen väri vaihtelee punaisesta ruskeaan. Lehdissä on 13–21 lehdykkää, jotka ovat 4–7 cm pitkiä, 1,5–2 cm leveitä ja muodoltaan suikeita tai puikeita. Korvakkeet ovat 0,8–1,5 cm pitkiä. Kukintona on tiheä, 7–11 cm × 5–20 cm kokoinen kerrannaishuiskilo. Yksittäisten kukkien halkaisija on 5–7 mm. Kukkien terälehdet ovat valkoisia ja 4–5 mm pitkiä. Kukissa on noin 20 hedettä ja ne ovat hieman terälehtiä lyhyempiä. Isopihlaja-angervo kukkii kesä–heinäkuussa ja tuottaa hedelmiä syys–lokakuussa.
Isopihlaja-angervo kasvaa sekametsissä rinteillä 200–1300 metrin korkeudella merenpinnasta. Kiinassa lajia tavataan Gansun, Hebein, Henanin, Qinghain, Shaanxin, Shandongin, Shanxin ja Sisä-Mongolian maakunnissa.
Tivatin lentoasema

Tivatin lentoasema () on kansainvälinen lentoasema Tivatissa Montenegrossa. Lentoasema on Montenegron vilkkain lentoasema. Maan toinen kansainvälinen lentoasema on Podgorican lentoasema. Lentoaseman kautta kulki 1 367 282 matkustajaa vuonna 2019. Sen päällikkö on Vladimir Praščević.
Lentoasema perustettiin 1. toukokuuta 1957. Ensimmäinen lento Belgradiin järjestettiin 15. kesäkuuta 1957. Lentoasema siirtyi Airports of Montenegro -nimisen valtio-omisteisen yhtiön omistukseen 23. huhtikuuta 2003. Joulukuussa 2018 avattiin Terminaali 2, jonka pinta-ala on yli 3 000 neliömetriä.
Aiheesta muualla.
Tivatin lentoaseman virallinen verkkosivusto montenegroksi, englanniksi, albaniaksi ja italiaksi
Karl Mediz

Karl Mediz (4. kesäkuuta 1868 Wien − 11. tammikuuta 1945 Dresden) oli itävaltalainen taidemaalari. Hän maalasi paljon maisemia ja edusti tyyliltään lähinnä symbolismia. 
Elämänvaiheita.
Mediz syntyi kauppiasperheeseen ja hänen taiteellinen lahjakkuutensa havaittiin jo varhain. Hänen opiskeli aluksi Wienin taideakatemiassa ja jatkoi opintojaan Münchenissä ja täydensi nitä Pariisissa Académie Julianissa. 
Vuonna 1888 Mediz matkusti Dachaun taiteilijasiirtokuntaan. Matkasta tuli myöhemmän elämän kannalta merkittävä, sillä hän tapasi siellä taiteilija Emilie Pelikanin. Taiteilijat solmivat avioliiton ja työskentelivät tästä lähtien yhdessä. Pariskunta muutti Wieniin, missä yrittivät luoda uraa taiteilijoina. Heidän maalauksensa eivät menneet kaupaksi ja he kärsivät köyhyydestä. 
Koska ura Wienissä ei onnistunut, muutti pariskunta vuonna 1893 Dresdeniin. Siellä hänestä tuli osa taiteilijayhteisöä, joka käytti nimitystä "Hagenbund". Hän osallistui töillään ryhmän näyttelyihin. Suurimman osan ajastaan hän työskenteli vaimonsa kanssa ja vaimon äkillinen kuolema oli taiteilijalle niin suuri menetys, että hän ei enää koskaan palannut entiselleen. 
Mediz tunnetaan nykyään lähinnä symbolismistaan. Hän lisäsi symbolistisia elementtejä myös maisemiinsa. Niissä on usein näkökulma suoraan ylhäältä, puistonäkymissä on melankoliaa ja yksinäisyyttä. Mediz teki myös paljon muotokuvia. Häntä arvostettiin niiden näköisyydestä ja siitä, että hän tavoitti myös malliensa luonteen ja tunteet. 
Medizin tunnetuin työ on "Roter Engel". Teos joka esittää femme fatalea androgyyninä on puhdasta symbolismia. 
Dresdenin pommituksessa Medizin omaisuus ja suurin osa hänen töistään hävisivät. Tämän jälkeen hänet unohdettiin vuosikymmeniksi. Jäljelle jääneistä maalauksista pidettiin näyttely vuonna 1986, jolloin Mediz lunasti paikkansa Itävallan symbolistien joukossa.
Isohanni

Isohanni on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Electric Callboy

Electric Callboy (vuoteen 2022 asti Eskimo Callboy) on saksalainen vuonna 2010 perustettu yhtye, joka yhdistelee musiikissaan huumorisävytteistä metalcorea ja elektronista musiikkia.
Historia.
Yhtyeen ensimmäinen EP "Electric Callboy" julkaistiin syyskuussa 2010, ja myöhemmin yhtye uudelleenjulkaisi EP:n Redfields Records -levy-yhtiön kautta. Maaliskuussa 2012 Eskimo Callboy julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa "Bury Me In Vegas". Elokuussa 2013 yhtye esiintyi ensimmäistä kertaa suurella Wacken Open Air -festivaalilla.
Tammikuussa 2014 yhtye julkaisi toisen studioalbuminsa "We Are The Mess". Albumi sijoittui kahdeksanneksi kotimaassaan Saksan albumilistalla ja ylsi sijalle 64 Itävallan listalla.
Helmikuussa 2015 Eskimo Callboy julkaisi singlen ”Best Day”. Kappaleella oli mukana saksalainen rap-artisti Sido. ”Best Day” liitettiin osaksi samana vuonna julkaistua "Crystals"-albumia. Seuraavana vuonna yhtye esiintyi taas Wacken Open Air -festivaalilla.
Elokuussa 2017 yhtye julkaisi neljännen studioalbuminsa "The Scene (Eskimo Callboyn albumi)" ja sitä seurasi marraskuussa 2019 "Rehab". Huhtikuussa 2020 yhtyeen keulakuva Kevin Ratajczak ilmoitti, että uudeksi laulajaksi on valittu Rats and Wolves -yhtyeestä tunnettu Nico Sallach.
Kesäkuussa 2020 yhtye julkaisi humoristisen singlen ”Hypa Hypa”. Kappaleen suosion myötä yhtyeen yleinen tyyli muuttui humoristisemmaksi. Seuraavana vuonna ilmestyi kuudes studioalbumi "MMXX - Hypa Hypa Edition".
Joulukuussa 2021 yhtye julkaisi singlen ”Pump It”. Viikko julkaisun jälkeen Electric Callboy ilmoitti hakeneensa kappaleella paikkaa Saksan Eurovision-karsinnasta. Kappaletta ei valittu Saksan finaaliin. 
Heinäkuussa 2022 Electric Callboy esiintyi ensimmäistä kertaa Suomessa Oulun Qstock-festivaalilla. Seuraavan kerran yhtye esiintyi Suomessa Helsingin Vanhalla ylioppilastalolla 26.–27. maaliskuuta 2023, jolloin tapahtuma oli loppuunmyyty molempina päivinä. Yhtye esiintyi myös Helsingin Tuska-festivaalilla 2. heinäkuuta 2023.
Vuonna 2025 yhtyeen rumpali David-Karl Friedrich ilmoitti lopettavansa yhtyeessä. Kierturumpaliksi tuli tilalle Sum 41-yhtyeestä tuttu Frank Zummo.
Chissey-en-Morvan

Chissey-en-Morvan on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Terninjoen varrella, noin 20 kilometriä Autunin kaupungista pohjoiseen.
Kunnan keskustassa oleva linna "Château de Chissey-en-Morvan" on rakennettu alkujaan 1200-luvulla. Linna on kokenut useita muutoksia 1500-, 1700- ja 1800-luvuilla. 1700-luvun lopulla Ranskan suuren vallankumouksen aikana linna kansallistettiin ja myytiin. Noin vuodesta 1880 lähtien linnaa käytettiin maataloustarkoituksiin, kunnes vuonna 1992 se jäi autioksi. Nykyään linna on yksityisomistuksessa ja sitä on entisöity. 
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Operaatio Mosaiikki

Operaatio Mosaiikki (engl. "Operation Mosaic") toteutettiin Länsi-Australiassa Monte Bellon saarilla kesällä 1956. Ydinkoesarjassa laukaistiin kaksi eri ydinlatausta: G1 (15 kilotonnia) sekä G2. Ne laukaistiin niin kutsuttuina torni-räjäytyksinä touko-kesäkuussa vuonna 1956. Molemmat ydinlataukset räjäytettin 31 metriä korkeassa alumiinisessa tornissa.
Näistä ydinkokeista toinen, G2 - oli voimakkaampi kuin aluksi oltiin suunniteltu. Tuon kokeen tavoitteena oli saavuttaa 2½x Britannian ensimmäisen ydinkokeen (Operaatio Hurrikaani) voimakkuus (&lt;25 kT), jolloin olisi arviolta 62 kT räjähdysvoima saavutettu. Kiihdytetty fissiopommi räjähti kuitenkin, arviolta peräti yli 90 kT voimakkuudella. Tämä oli briteille perin harvinaista, sillä useat heidän tekemistään ydinkokeistaan jäivät vaille niille asetettuja tavoitteita.
Ei ole selvää, että synnyttivätkö tämän testikoesarjan tulokset uusia ydinaseita Britannialle. Vuonna 1958 saapui kuitenkin, uusia ydinaseita Britannian kuninkaallisten ilmavoimien käyttöön. Ydinkoesarjaa edelsi Operaatio Toteemi ja sen seuraaja oli Operaatio Buffalo. Myöhempänä on Montebellon saarialuetta pyritty ennallistamaan, eli sen luontoa palauttamaan. Alueella on myös kalastukseen liittyvää matkailua.
Andres Sutt

Andres Sutt (s. 11. marraskuuta 1967 Tartto) on virolainen reformipuolueen poliitikko. Hän oli Viron ulkomaankauppa- ja tietotekniikkaministeri vuosina 2021–2022. Vuosina 2019–21 hän istui riigikogussa.
Kesäkuusta heinäkuuhun 2022 Sutt toimi myös Viron ulkoministerinä, kun pääministeri Kaja Kallas erotti keskustapuolueen ministerit.
Yksityiselämä.
Sutt on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Sutt puhuu äidinkielensä viron lisäksi englantia, venäjää, suomea ja ranskaa.
Välimerentulimarja

Välimerentulimarja ("Pyracantha coccinea") on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, tulimarjojen ("Pyracantha") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta tai lähes ainavihanta pensas, joka kasvaa tavallisesti noin 2,5–3 metriä korkeaksi ja 3,5 metriä leveäksi. Lehdet ovat kiiltävänvihreitä ja pensaassa on neulamaisia piikkejä. Välimerentulimarja kukkii aikaisin keväällä valkoisin kukin, jotka sijaitsevat nuokkuvina ryhminä. Syksyllä kehittyvät oranssinpunaiset marjat.
Välimerentulimarja kasvaa luontaisena Kaakkois-Euroopasta Kaukasukselle ulottuvalla alueella, mutta lajia kasvatetaan myös muualla koristekasvina. Välimerentulimarja sopii kasvatettavaksi esimerkiksi pensasaitana. Välimerentulimarja kasvaa kosteudeltaan kuivasta keskikosteaan olevassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Parhaiten se kasvaa ravinteikkaassa maaperässä, johon ei jää seisovaa vettä. Laji sietää hyvin savista maaperää sekä kuivuutta.
Medeea Iancu

Medeea Iancu (s. 23. elokuuta) on romanialainen runoilija, teatteriohjaaja ja kriitikko. Hän arvostelee kirjoituksissaan romanialaista yhteiskuntaa ja romanialaisten naisten kohtelua ja on saanut siksi osakseen väkivallan uhkaa ja varoituksia Romanian poliisilta.
Iancu julkaisi esikoiskokoelmansa "Divina Tragedie" vuonna 2011. Hän on saanut useita palkintoja, kuten Marin Mincu ja Radu Săplăcan -palkinnot ja Vuoden nuori runoilija -palkinnon, joka myönnetään Nuorten runoilijoiden gaalassa.
Alma's Way

Alma's Way on kanadalainen lastenohjelma, jonka ensiesitys oli vuonna 2021.
Lähtökohta.
Alma Rivera on kuusivuotias nuori tyttö, joka asuu Bronxissa perheensä ja ystäviensä kanssa. Hän kohtaa päivittäin monia ongelmia, mutta ratkoo ne aina pysähtymällä, kuuntelemalla, katsomalla ja selittämällä.
Jokaisessa jaksossa "Alma's Way" mallintaa itsensä tuntemista, itsensä puolustamista, sosiaalista tietoisuutta, kulttuurista osaamista ja vastuullista päätöksentekoa. Ohjelma rohkaisee lapsia arvo­stamaan omia ajatuksiaan ja kysymyksiään. Alma pohtii asioita ja jakaa havainnot ja tunteet, samalla kun hän kohtaa haasteita.
Deir al-Qamar

Deir al-Qamar () on kaupunki Libanonin Choufin piirikunnassa. Paikkakunta oli aikanaan Libanonin aluetta hallinneiden druusiruhtinaiden keskus. Myöhemmin siitä tosin kehittyi lähinnä kristittyjen maroniittien ja kreikkalaiskatolilaisten asuttama kaupunki.
Maantiede.
Deir al-Qamar sijaitsee Libanonin Choufin piirikunnan keskiosassa Libanonvuorilla.
Historia.
Deir al-Qamar oli alkujaan lähinnä druusien asuttama kylä. Kylä oli myös druusiruhtinas Fakhr al-Din I:n (hallitsi 1516–1544) tukikohta. Fakhr al-Din oli muuttanut kylään Baakleenista ja rakennutti paikalle edelleen jäljellä olevan moskeijan. Hänen Mani-sukunsa hallitsi Libanonvuoria Osmanien valtakunnan alaisuudessa. 1700-luvulta lähtien paikalle alkoi muuttaa maroniitteja ja kreikkalaiskatolilaisia kristittyjä, joista monet olivat rikastuneet ja rakennuttivat paikalle hulppeita asuntoja. Paikkakunta rikastui etenkin silkkikaupalla ja 1800-luvun alussa sen asukasluku oli noin 4 000, mikä oli tuolloin verrattain paljon. Paikkakunta oli muuttunut pienestä druusikylästä kukoistavaksi paikalliseksi kristityksi keskukseksi. Druusiemiiri Bashir Šihab II muutti Deir al-Qamarista vuonna 1832 rakennutettuaan itselleen uuden palatsin Beiteddineen.
Druusien ja maroniittien välit alkoivat kiristyä 1800-luvun aikana. Yhteisöjen välillä käytiin taisteluja jo 1840-luvulla. Niiden yhteydessä druusit iskivät Deir al-Qamariin marraskuussa 1841 vallaten kaupungin. Taistelut rauhoittuivat myöhemmin joksikin aikaa, kunnes ne alkoivat taas vuonna 1860. Druusijoukot surmasivat joukon kristittyjä kaupungissa kesäkuussa 1860. Sisällissodan päättyessä Libanonvuorten osmanikuvernööri eli "mutasarrif" Dawud Paša pakkosiirsi kaupungissa vielä olleet druusisuvut muihin kyliin ja kaupunki luovutettiin maroniiteille. Kaupunki oli myöhemmin Libanonvuorten kuvernööin vallan keskus. Sieltä lähtöisin olivat myös monet maroniittien poliittisista johtajista, heidän joukossaan esimerkiksi myöhempi Libanonin presidentti Camille Chamoun.
Libanonin sisällissodan aikana druusien Walid Jumblattin Edistyksellinen sosialistipuolue valtasi useita kyliä Choufin alueella heidän taistellessaan maroniittien joukkoja vastaan. Deir al-Qamar oli lopulta ainut suurempi maroniittien alueella edelleen hallussaan pitämä tukikohta.
Amin Tarif

Amin Tarif (, ;2. lokakuuta 1993) oli ensin Palestiinan ja myöhemmin itsenäistyneen Israelin druusien hengellinen johtaja.
Elämäkerta.
Amin Tarif syntyi Julisin kylässä. Hänen isänsä Muhammad Tarif (k. 1928) oli Palestiinan druusien hengellinen johtaja. Amin opiskeli nuoruudessaan Khalwat al-Bajjadan druusilaisella koululla Libanonissa. Hänestä itsestään tuli isänsä seuraaja Palestiinan druusien johtohahmona vuonna 1928.
Amin Tarif tunnettiin aktiivisesta työstään druusiyhteisöissä. Hän kierteli druusien asuttamia alueita vieraillen lähes jokaisessa druusikylässä. Hän ohjasi uusien rukouspaikkojen ("khalwa") rakennuttamista ja asetti niille vastaavan henkilön ("sayi"). Israel itsenäistyi vuonna 1948. Amin Tarifin suhde Israelin valtioon oli monimutkainen. Druuseista tuli suhteellisen sulautuneita israelilaiseen yhteiskuntaan. Heitä alkoi palvella esimerkiksi Israelin asevoimissa. Amin Tarifin asema yhteisönsä hengellisenä johtajana oli tunnustettu valtion puolelta ja hänen suosionsa yhteisön parissa oli usein suurempi, kuin esimerkiksi druusipoliitikoilla. Toisaalta Amin Tarif yritti saada Israelin parlamentin druusijäseniä nostamaan esiin esimerkiksi Libanonin eteläosien tulitusta 1970-luvulla, etenkin kun tulitus oli vahingoittanut druuseille pyhää al-Bajjadaa. Hän kannatti myös rauhaa palestiinalaisten PLO:n kanssa.
Amin Tarif kuoli 2. lokakuuta 1993 kotikylässään Julisissa. Hänen haudastaan Julisissa tuli druusien vierailukohde. Amin Tarifin kuolemaa seurasi kiivas väittely hänen seuraajastaan. Lopulta seuraajaksi valittiin hänen pojanpoikansa Muwafaq Tarif.
Qalb Loze

Qalb Loze tai Qalb Lawzah () on kylä Syyrian Idlibin maakunnassa. Kylä tunnetaan bysanttilaisesta kirkostaan ja se on osa Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta Pohjois-Syyrian muinaiset kylät.
Maantiede.
Qalb Loze sijaitsee Syyrian luoteisosassa Jebel al-Alan alueella Idlibin maakunnassa.
Historia.
Qalb Loze tunnetaan etenkin historiallisista kohteistaan, joista tunnetuin on Bysantin valtakunnan aikainen kirkko. Kirkko rakennettiin vuoden 460 paikkeilla. Kirkon arkkitehtuurin on sanottu vaikuttaneen kirkkojen rakentamiseen Euroopassa ristiretkeläisten tuotua vaikutteita Syyriasta takaisin kotimaihinsa. Kirkko ja kylä ovat osa Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta "Pohjois-Syyrian muinaiset kylät".
Myöhemmin kylää ovat asuttaneet druusit. Paikalliset druusit ovat joutuneet vainojen kohteiksi Syyrian sisällissodan aikana. Kesäkuussa 2015 al-Nusran taistelijat surmasivat joukon kyläläisiä.
Väestö.
Qalb Lozen asukasluku oli Syyrian vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 1 290. Kylän asukkaat ovat druuseja.
Alpo Oskar Eriksson

Alpo Oskar Eriksson (20. joulukuuta 1923 Helsinki – 29. maaliskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen rakennusmestari, ekonomi ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Erikssonin vanhemmat olivat Karl Oskar Eriksson ja Ida Maria Nieminen ja puoliso Maire Ester Stigell. Eriksson kävi keskikoulun ja osallistui jatkosotaan. Rakennusmestariksi hän valmistui 1946 ja vielä ekonomiksi 1953. Jo opiskeluaikanaan Otto Wuorion omistamassa rakennusliikkeessä työskennellyt Eriksson jatkoi valmistuttuaan saman yrityksen työmaamestarina, kunnes hänet nimitettiin kustannuslaskijaksi vuonna 1951. 
Kolmen vuoden päästä Erikssonista tuli Otto Wuorio -yhtiön hankintapäällikkö ja sitten työpäällikkö. Vuonna 1959 hänet nimitettiin yhtiön teknilliseksi johtajaksi, vuonna 1964 apulaistoimitusjohtajaksi ja vuonna 1968 toimitusjohtajaksi. Eriksson toimi samalla myös Otrio Oy:n toimitusjohtajana. Eriksson sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna1975. Eläkkeelle hän jäi Otto Wuorio Oy:n omistajavaihdoksen yhteydessä vuonna 1985. Työuransa aikana Eriksson osallistui aktiivisesti rakennusalan yhteistyöhön useissa eri järjestöissä.
Bury Me In Vegas

Bury Me In Vegas on saksalaisen metalcore yhtyeen Eskimo Callboyn vuonna 2012 julkaisema esikoisalbumi.
Dickinsonin piirikunta (Michigan)

Dickinsonin piirikunta () on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 25 947 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Iron Mountainin kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1891.
Väestö.
Vuonna 2020 Dickinsonin piirikunnan 25 947 asukkaasta valkoisia oli 96,2 %, alkuperäisasukkaita 1,0 %, aasialaisia 0,7 % ja mustia 0,5 %. Vuonna 2019 1,8 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 1,4 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Hamilton Township (Mercerin piirikunta)

Hamilton Township on kunta ("township") New Jerseyn osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 92 297 vuonna 2020, ja se oli Mercerin piirikunnan suurin kunta.
Väestö.
Vuonna 2020 Hamilton Townshipin 92 297 asukkaasta valkoisia oli 75,2 %, mustia 14,9 % ja aasialaisia 4,4 %. Vuonna 2019 22,7 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 16,6 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Muddy Moonshine

Muddy Moonshine on vuonna 2014 perustettu suomalainen rockyhtye. Sen musiikkityyliin liitetään usein määritelmät southern rock, blues rock, hard rock.
"Autenttista suomalaissävytteistä southern rockiahan tämä on, jossa suo ei ole koskaan kaukana ja hautaa uskolliselle steel pedal-kitarallesi kaivaessasi törmäät vanhan aseveljen luurankoon. Kun katsot ympärillesi, näet vain itse pirun kutsuvan sinua peltojen välissä kulkevien teiden risteyksessä…" -X-Youth Gone Wild.
Historia.
Muddy Moonshine perustettiin kesällä 2014. Alkuperäisenä ideana oli toimia kolmen hengen blues-yhtyeenä (Jonne Rytkönen, Tero ja Jarmo Ikala), joka tekee satunnaisia pub-keikkoja. Nopeasti yhtye sai omaa materiaalia tehtyä, jonka johdosta yhtyeeseen liittyi rumpuihin Saku Manninen, sekä bassokitaraan Jaakko Ruusulampi. Kolmanneksi kitaristiksi valikoitui Niko Turunen. Tällä kokoonpanolla yhtye äänitti Porvoon Magnusborgin studiossa EP:n "Distilled in Finland" vuonna 2015. 
Yhtye jatkoi oman musiikin tekemistä ja keikkailua hyvällä tahdilla. Ruusulampi päätti poistua yhtyeestä ja hänet korvasi Kim Sandström. Myös Turunen päätti siirtyä sivuun, ja Muddy Moonshine jatkoi toimintaansa kolmen kitaristin yhtyeenä, kun Stefan Granroth tuli mukaan.
Yhtye julkaisi EP:n "Distilled in Finland" vuonna 2015, jonka jälkeen yhtye sai julkaisusopimuksen Secret Entertainmentin kanssa. 
Debyyttialbumiaan nauhoittamaan menossa ollut yhtye koki vakavan menetyksen, kun sairaskohtauksen takia Tero Ikala joutui poistumaan yhtyeestä ja tilalle otettiin Aleksi Ahokas.
Debyyttialbumi "Muddy &amp; Wild" äänitettiin Porvoossa Magnusborgin studiossa ja julkaistiin Inverse Recordsin tytäryhtiön Secret Entertainmentin kautta maailmanlaajuisesti vuonna 2016.
Musiikillisten erimielisyyksien takia Ahokas poistui yhtyeestä seuratakseen omia ambitioitaan musiikin saralla, ja vokalistin saappaisiin astui muun muassa Iconofear-, Doperman-, Hedonist- ja Zombie Rodeo -yhtyeissä vaikuttanut Thomas Vee. Siirtymä oli luonnollinen, sillä tuttuja oltiin jo vuosien takaa ja yhteistyöstä oli ollut puhetta aikaisemminkin. Keikkailu ja oman materiaalin tekeminen jatkui hyvällä tahdilla, sekä toinen studioalbumi oli lähes valmis, kun Granroth päätti keskittyä perhe-elämään. Muddy Moonshine ei päättänyt ottaa enää kolmatta kitaristia yhtyeeseen. 
Vuoden 2021 syyskuussa yhtye julkaisi tuplasinglen "Charm of Drinking Hard", joka oli ensimakua tulevalta levyltä. Vuoden 2022 tammikuussa yhtye julkaisi singlen "Crystal Riders", joka on toinen single "Are We There Yet?" -nimiseltä levyltä. 
Koko albumi siirtyi suoratoistoihin ja levykauppoihin (CD) keväällä 2022 Secret Entertainmentin kautta, ja LP-vinyyli julkaistiin syksyllä 2022.
Sahapunamarja

Sahapunamarja ("Photinia serratifolia") on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, punamarjojen ("Photinia") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on luokiteltu joskus orapihlajien ("Crataegus") sukuun, vaikkei sillä olekaan oramaisia piikkejä.
Sahapunamarja on ainavihanta pensas tai pienehkö puu. Pensasmaisena se kasvaa yleensä 3,5–6 metriä korkeaksi, mutta puumaisena se voi kasvaa jopa noin 10 metriä korkeaksi. Sahapunamarjan lehdet ovat suikeita, 10–20 cm pitkiä, 4–9 cm leveitä, syvänvihreitä, nahkamaisia ja sahalaitaisia. Kasvi on ainavihanta, mutta pieni osa lehdistä muuttuu syksyllä tai talven mittaan punaisiksi. Lehdissä on disyaaniglykosideja, minkä vuoksi ne voivat olla myrkyllisiä joillekin eläimille.
Sahapunamarjan kukat ovat valkoisia ja niissä on viisi terälehteä. Yksittäisen kukan halkaisija on noin 0,8 cm. Kukat sijaitsevat huiskilomaisissa kukinnoissa, jotka ovat noin 10–17 cm leveitä. Sahapunamarja kukkii keväällä huhtikuussa. Kukat ovat näyttävännäköisiä, mutta niissä on epämiellyttävä tuoksu. Kukista kehittyy kukinnan jälkeen vihreitä, halkaisijaltaan noin 0,6 cm olevia marjoja, jotka muuttuvat kypsyessään ensin punaisiksi ja lopulta ruskehtavanpurppuraisiksi. Marjat pysyvät kasvissa tavallisesti talveen asti.
Sahapunamarja kasvaa luonnossa metsissä, mäkien ja vuorien rinteillä, jokitörmillä sekä tienpientareilla itäisessä Aasiassa. Lajia tavataan luontaisena Keski-Kiinasta Itä-Kiinaan, Taiwanilla, Japanissa, Intiassa, Indonesiassa ja Filippiineillä. Vakiintuneena viljelykarkulaisena lajia tavataan myös muun muassa Yhdysvalloissa Georgiasta Texasiin.
Sahapunamarjaa kasvatetaan koristekasvina. Laji kasvaa keskikosteassa, hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Juurruttuaan kunnolla sahapunamarja on myös jokseenkin kuivuutta kestävä. Laji ei kuitenkaan viihdy märillä kasvupaikoilla. Sahapunamarja on resistentti monia punamarjalajeja suuresti vaivaavalle "Entomosporium maculatum" -sienitaudille.
Hamilton Township (Atlanticin piirikunta)

Hamilton Township on kunta ("township") New Jerseyn osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 27 484 vuonna 2020. Atlanticin piirikunnan hallintokeskus Mays Landing sijaitsee Hamilton Townshipissä.
Väestö.
Vuonna 2020 Hamilton Townshipin 27 484 asukkaasta valkoisia oli 61,2 %, mustia 15,6 % ja aasialaisia 9,1 %. Vuonna 2019 21,7 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 14,2 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Näpit irti!

Näpit irti! () on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Amy Poehler. Se perustuu Jennifer Mathieuin samannimiseen vuonna 2017 julkaistuun romaaniin. Pääosissa esiintyvät Hadley Robinson, Lauren Tsai, Alycia Pascual-Peña, Nico Hiraga, Patrick Schwarzenegger ja Poehler.
Elokuva julkaistiin Netflixissä 3. maaliskuuta 2021. High school -nuorista kertovan elokuvan päähenkilö on 16-vuotias Vivian, joka perustaa feministisen lehden taistellakseen kiusaamista ja ahdistelua vastaan. Elokuva käsittelee muun muassa sukupuolirooleja ja seksismiä, ja sitä on kutsuttu Me Too -kampanjan inspiroimaksi.
Patrick Schwarzenegger

Patrick Arnold Shriver Schwarzenegger (s. 18. syyskuuta 1993 Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän on näyttelijä Arnold Schwarzeneggerin ja toimittaja Maria Shriverin poika.
Aiheesta muualla.
Atupem

Atupem (s. 5. toukokuuta 2013) on suomalainen lämminverinen ravihevonen. Hevosen omistaa Artun-Talli ja valmentajana toimii Antero Tupamäki. Viime vuosina ohjastajana on toiminut Santtu Raitala. Ori voitti vuoden 2019 Seinäjoki Racen, mutta seuraavassa kilpailussa Åbyn Olympiatravetissa Atupem sai haavan jalkaansa, jonka paraneminen pitkittyi ja lopulta johti jännevammaan. Ori ei kilpaillut maaliskuun 2020 jälkeen. Kesällä 2021 Tupamäki totesi paluun kilpailuihin olevan vielä mahdollista. Ori palasi kilparadoille toukokuussa 2022 suoritettuaan ensin koelähdön ja käytyään harjoitusraveissa aiemmin keväällä. Atupem on toiminut vuodesta 2020 myös siitosorina ja vuoden 2021 lopussa sillä oli 20 jälkeläistä.
Atupemin aika 12,4 on volttilähdön Suomen ennätys yli 2000 metrin matkalla.
Atupem on nimetty koripalloilija Shawn Atupemin mukaan.
Reinbert de Leeuw

Reinbert de Leeuw (8. syyskuuta 1938 Amsterdam – 14. helmikuuta 2020) oli alankomaalainen pianisti, kapellimestari ja säveltäjä.
De Leeuw opiskeli konservatorioissa Amsterdamissa ja Haagissa. Myöhemmin hän opetti Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa ja Leidenin yliopistossa. Vuonna 1974 hän perusti Schönberg Ensemblen, joka erikoistui 1900-luvun ohjelmistoon Wienin toisesta koulukunnasta alkaen. De Leeuw sai vuonna 1981 näkyvyyttä laajan yleisön silmissä kolmen LP:n julkaisulla Eric Satien varhaisesta pianomusiikista. Vuonna 1992 hän toimi Aldeburghin festivaalin vierailevana taiteellisena johtajana ja vuosina 1994–1998 Tanglewoodin nykymusiikkifestivaalin taiteellisena johtajana. Hänen ohjelmistoonsa kapellimestarina kuului musiikkia muiden muassa Benjamin Britteniltä, Igor Stravinskylta, Louis Andriessenilta, György Ligetiltä, Claude Vivieriltä ja Robert Zuidamilta.
De Leeuw johti merkittäviä orkestereita Alankomaissa, muualla Euroopassa, Yhdysvalloissa, Japanissa ja Australiassa. Hän johti monia tuotantoja Alankomaiden kansallisoopperassa. De Leeuwin saamien palkintojen joukossa oli Diapason d'Or. De Leeuw oli Utrechtin ja Leuvenin yliopistojen kunniatohtori sekä Leidenin yliopiston professori. Vuonna 2008 hänestä tuli Alankomaiden Leijonan ritarikunnan ritari. 
De Leeuwin sävellysten joukossa on suurelle orkesterille tehty "The Nightly Wanderer", joka kantaesitettiin Amsterdamissa ja jonka Yhdysvaltain-ensiesityksen piti New World Symphony huhtikuussa 2017 Miamissa.
The Little Things

The Little Things on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut John Lee Hancock. Pääosissa esiintyvät Denzel Washington, Rami Malek ja Jared Leto.
Elokuva julkaistiin HBO Max -suoratoistopalveluun 29. tammikuuta 2021. Yhdysvalloissa elokuvaa esitettiin samaan aikaan myös elokuvateattereissa. 1990-luvun alun Los Angelesiin sijoittuva elokuva kertoo kahdesta etsivästä, jotka tutkivat murhien sarjaa.
Fosfomolybdeenihappo

Fosfomolybdeenihappo (H3Mo12PO40) eli molybdofosforihappo on molybdeenin, fosforin, vedyn ja hapen muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä ja analyyttisessä kemiassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa fosfomolybdeenihappo on keltaista tai vihertävää kiteistä ainetta. Aineen rakenne kostuu keskisestä PO4-yksiköstä, jota ympäröivät MoO6-yksiköt. Rakenteessa on vaihteleva määrä kidevettä. Fosfomolybdeenihappo liukenee veteen ja liukenee myös poolisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja asetoniin. Fosfomolybdeenihappo on happo.
Fosfomolybdeenihappoa valmistetaan molybdeenitrioksidin ja fosforihapon reaktiolla.
Fosfomolybdeenihappoa käytetään värjäysreagenssina ohutkerroskromatografiassa ja kudosvärjäyksissä yhdessä hematoksyliinin kanssa. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä käytetään katalyyttinä muun muassa hapetuksissa ja alkeenien epoksidoinneissa
Maralinga

Maralinga on alue Etelä-Australiassa. Alue tuli tunnetuksi etenkin 1950-luvulla suoritetuista ydinkokeista. Niitä toteutti Yhdistynyt kuningaskunta. Läheinen Emu Field oli toinen alue, Monte Bellon saariryhmän ohella, missä Iso-Britannia ydinkokeitaan toteutti Australian alueella.
Alueella toteutettiin kilotonni-luokan ydinkokeita (max. 27 kT), jotka suoritettiin vuosina 1956–1963. Ainakin Operaatio Buffalo (jossa laukaistiin, n. 1/5 eli 20%:iin alennetun tehovoiman Blue Danube-ydinpommi) sekä Operaatio Antler toteutettiin juuri tällä, kyseen omaisella kohdealueella. Muun toiminnan ohella, Red Beard -luokan taktiseen ydinpommiin, liittyvää kehitystyötä tehtiin. Operaatio Antlerissa kokeiltiin muun toiminnan ohella niin sanottua primääri-räjähdettä eli fuusiopommin sytyttävää fissio-räjähdettä, jolloin fuusio-tapahtuma on sekundäärinen räjähdys.
Huonot naiset

Huonot naiset on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Niklas Lindgren. Elokuvassa seurakuntatalon emäntä Johanna on järjestämässä häitä, kun venäläisiä seksityöläisiä kuljettava linja-auto rikkoutuu lähistöllä, ja Johanna joutuu majoittamaan bussin matkustajat seurakuntataloonsa.
We Are The Mess

We Are The Mess on saksalaisen metalcore yhtyeen Eskimo Callboyn vuonna 2014 julkaisema toinen studioalbumi.
Etsivätoimisto Henkka &amp; Kivimutka

Etsivätoimisto Henkka &amp; Kivimutka on 1. huhtikuuta 2022 ensi-iltansa saanut, Väinö Weckströmin ja Jarkko Felinin ohjaama suomalainen lastenelokuva. Elokuvassa Henkka Virtanen ja J.K. Kivimutka ovat perustaneet etsivätoimiston. Eräänä päivänä Henkka löytää viitteitä rikoksesta ja pojat ryhtyvät ratkomaan tapausta.
Elokuva perustuu Kalle Veirton kirjasarjaan.
Supermarsu 2

Supermarsu 2 on lokakuussa 2022 ensi-iltansa saanut Joona Tenan ohjaama suomalainen komedia- ja lastenelokuva. Elokuva on itsenäinen jatko-osa vuoden 2018 Supermarsu-elokuvalle.
Elokuva valittiin Sydneyn elokuvafestivaalin viralliseen ohjelmistoon.
Elokuva perustuu Paula Norosen romaaniin "Supermarsu palaa tulevaisuuteen". Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Tena ja Noronen.
Elokuvan pääosaa näyttelee Senni Peltoniemi. Muissa keskeisissä lapsirooleissa ovat Lucas Timperi, Lumo Levy ja Kaius Österman. Aikuisrooleissa ovat Essi Hellén, Eero Ritala, Mikko Penttilä, Jani Karvinen, Petteri Pennilä, Tommi Korpela ja Kari Hietalahti.
Elokuvassa Supermarsun on pelastettava mehiläiset, jotta se voi pelastaa maailman. Pelastaakseen mehiläiset sen on pelastettava koulun pahin kiusaaja.
Elokuvan tuotti Yellow Film &amp; TV sen tuottajina toimivat Marko Talli ja Anni Pänkäälä. Elokuvan levitti elokuvateattereihin SF Studios.
Arvosteluja.
 Jouni Vikman, "Episodi" 
 Tuomo Yrttiaho, "Helsingin Sanomat"
Helinä-keiju ja merirosvokeiju

Helinä-keiju ja merirosvokeiju () on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut animaatioelokuva.
Ääniroolit.
Suomenkieliset äänet.
Muissa rooleissa: Petri Hanttu ja Antti Jaakola.
Suomenkielisen dialogin on ohjannut Susa Saukko.
Cussy-en-Morvan

Cussy-en-Morvan on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 22 kilometriä Autunin kaupungista luoteeseen.
Kunnan keskustassa oleva Saint-Légerin kirkko on mainittu ensimmäisen kerran 900-luvulla. Kirkon kaksi sivukappelia on rakennettu 1500-luvulla, ja kirkko on muuten uusittu 1800-luvulla.
Cussy-en-Morvan on suosittu matkailupaikka, jossa on hyvät mahdollisuudet metsästää ja kalastaa, sekä harrastaa maastopyöräilyä, patikointia tai ratsastusta.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Maailmankisat 1978

11. Maailmankisat järjestettiin vuonna 1978 Helsingissä 29.–30. kesäkuuta. Kilpailupaikkana oli Olympiastadion. Kansainväliset yleisurheilukilpailut olivat Helsingin Kisa-Veikkojen järjestämät. 
Tuloksia.
Naiset.
Kisojen parhaalle urheilijalle jaettava Timo Sarpanevan suunnitteleman kiertopalkinnon sai kolmiloikkaaja James Butts, joka teki lajissa Stadionennätyksen.
Roman Sentšin

Roman Valerjevitš Sentšin (, s. 1971 Kyzyl, Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija. Hän kirjoittaa nykyvenäläistä elämää dokumentoivaa proosaa.
Sentšinin tuotannon tunnetuimpia teoksia on 2009 ilmestynyt "Jeltyševit, erään perheen rappio", joka on hänen läpimurtoteoksensa. Se on ollut useita kertoja kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Hän on julkaissut myös novellikokoelmia. Hän on "Literary Russia" -nimisen kirjallisen sanomalehden toimittaja.
Sentšin on tunnetuin 2000-luvun venäläisen kirjallisuuden "uusista realisteista", ja häntä on sanottu myös "uudeksi maaseutuprosaistiksi", sillä hän on kuvannut teoksissaan elämää Siperian syrjäisissä provinssikaupungeissa. Myöhemmissä teoksissaan hän käsittelee myös kaupunkiaiheita. Teoksensa "Pato" Sentšin omistaa Valentin Rasputinille, joka on myös teoksessa henkilöhahmona. Anni Lappela arvioi "Idäntutkimus"-lehdessä, että teoksen runsas henkilöhahmojen määrä on yksi syy juonenkehittelyn ongelmiin. Sentšin sivuaa teoksessa Siperian ekologisia ongelmia, kuten jossain määrin jo aiemmissa teoksissaankin. Lappela arvioi kirjan myönteisesti: "[S]ekä venäläisessä nykyproosassa että Sentšinin omassa tuotannossa romaani erottuu edukseen."
Kontulan Metrokappeli

Kontulan Metrokappeli eli Itä-Helsingin helluntaiseurakunta on vuonna 1994 perustettu helluntaiseurakunta. Kontulan Metrokappeli sijaitsee Kontulan ostoskeskuksessa. Metrokappelin toiminta alkoi Helsingin Saalem-seurakunnan rukouspiirinä ja kappelin toiminnasta vastaava yhdistys on rekisteröity 16. lokakuuta 1987. Vuonna 2022 Kontulan Metrokappelilla oli noin 320 jäsentä.
Metrokappelin toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö. Seurakunta toteuttaa ympäristöevankeliointia, naisten- ja miesteniltoja, solutoimintaa lapsi- ja maahanmuuttajatyötä. 
Kontulan Metrokappeli lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta.
Seurakunta tekee yhteistyötä myös evankelis-luterilaisen Mikaelin seurakunnan kanssa.
Hyyppäänvuori

Hyyppäänvuori (tunnetaan myös nimellä Hyyppää) on mäki- ja kallioalue Laukaan eteläosassa. Se kohoaa noin 90 metrin korkeudelle mäen viereisen Lievestuoreenjärven pinnasta. Järven syvin kohta on Hyyppäänvuoren ja Mustiensaarten puolivälissä, jossa on syvyyttä noin 70 metriä. Hyyppäänvuori sijaitsee Lievestuoreenjärven länsirannalla.
Hyyppäänvuori on maisemallisesti erittäin merkittäväksi luokiteltu noin 30 hehtaarin kokoinen, kallioluontotyyppiä edustava Natura 2000 -kohde. Luontoarvojensa lisäksi Hyyppäänvuori on luonnonmaisema-alueena tunnettu matkailukohde. Hyyppäänvuorta kutsutaan Keski-Suomen Koliksi maisemien vuoksi. Hyyppäänvuoren aluetta hoitaa Metsähallitus.
Jan Tore Sanner

Jan Tore Sanner (s. 6. toukokuuta 1965 Bærum) on norjalainen oikeistopuolueen poliitikko, puolueensa varapuheenjohtaja vuodesta 2004 ja suurkäräjäedustaja vuodesta 1993. Hän on aiemmin toiminut Norjan valtiovarainministerinä (2020–21), opetusministerinä (2018–20) sekä kuntaministerinä (2013–18). Vuosina 1990–94 hän johti oikeistopuolueen nuorisojärjestöä Unge Høyreä.
Jaana Laitinen

Jaana Laitinen (s. 1966) on suomalainen filosofian tohtori ja kansanterveystieteen sekä ravitsemustieteen dosentti, joka on vuodesta 2021 työskennellyt Työterveyslaitoksen työterveysepidemiologian tutkimusprofessorina. 
Laitinen väitteli vuonna 1994 Kuopion yliopistossa. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa oli otsikoitu "Metabolic and nutritional effects of intensified dietary therapy in patients with recently diagnosed non-insulin-dependent diabetes mellitus".
Tutkimusprofessorina hän on viestinyt esimerkiksi koronaviruspandemian sosiaali- ja terveysalalla työskenteleville aiheuttaneesta kasvaneesta työmäärästä ja työhön liittyvistä peloista. Joukkotiedostusvälineet ovat haastatelleet häntä muun muassa etätyön vaikutuksista työntekijöiden työkykyyn.
Nils-Erik Mikander

Nils-Erik ”Nipa” Mikander (s. 1936) on suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja.&lt;ref name="Wallén/74"&gt;Wallén &amp; Huotinen &amp; Alaja, s. 74.&lt;/ref&gt; Hän pelasi enimmäkseen oikeana laitahyökkääjänä.
Mikander aloitti uransa 9-vuotiaana HJK:n C-junioreissa, ja vuonna 1954 hän nousi seuran SM-sarjassa pelanneeseen edustusjoukkueeseen. Vuonna 1957 hänet lainattiin Maakuntasarjassa pelanneeseen Lahden Pallo-Miehiin, jota valmensi silloinen Suomen maajoukkuevalmentaja Kurt Weinreich. LPM nousi Suomensarjaan Mikanderin tehdessä 17 maalia. Vuosiksi 1958–1959 hän palasi HJK:hon. Pallo-Poikien SM-sarjajoukkueessa hän pelasi kaudella 1960. Kaudeksi 1961 hän siirtyi pelaajavalmentajaksi Herttoniemen Urheilijoihin, joka nousi Suomensarjaan. HerU muuttui myöhemmin Herttuaksi, joka puolestaan fuusioitui Kiffeniin, jossa Mikander pelasi uransa loppuun, vuoteen 1974 asti.
Pelaajauransa jälkeen Mikander kuului Kiffenin edustusjoukkueen valmennusjohtoon 25 vuoden ajan aina 1990-luvun puoliväliin saakka, vaihdellen ykkös- ja kakkosvalmentajan roolissa. Myös Kiffenin ikämiestoiminnassa hän oli pitkään mukana 1970-luvulta lähtien. Hän kuului myös seuran ja sen jalkapallojaoston johtokuntaan. Kiffenin lisäksi Mikander valmensi välillä yhdessä Erkki Alajan kanssa HPS:aa kaudella 1984, Väinämöisen Palloa ja FC Canonia.
Nils-Erik Mikanderin veli Leo Mikander pelasi urallaan muun muassa HPS:ssa, jossa voitti Suomen mestaruuden kaudella 1957.
Gunnar Andersson (ralliautoilija)

Gunnar Andersson (17. huhtikuuta 1927 – 9. kesäkuuta 2009) oli ruotsalainen ralliautoilija, joka ajoi Volvolla ja työskenteli myöhemmin yhtiössä kilpailutoiminnan johtajana. Hän voitti rallin Euroopan-mestaruuden vuosina 1958 ja 1963.
Gunnar Andersson

Gunnar Andersson voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Mikander

Mikander on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Von Schwerin

von Schwerin on vanha, mecklenburgilais-pommerilainen aatelissuku. Sen yksi haara on siirtynyt Ruotsiin, jossa se on otettu ritarihuoneeseen vapaaherrallisena sukuna numerolla 133 ja kreivillisenä sukuna numerolla 94.
Sukuun kuuluu mm:
Riverside Records

Riverside Records on yhdysvaltalainen jazzmusiikkiin keskittynyt levy-yhtiö, joka perustettiin vuonna 1953. Riverside Records on julkaissut muun muassa seuraavien artistien musiikkia: Thelonious Monk, John Coltrane, Bill Evans, Cannonball Adderley, Wes Montgomery, Sonny Rollins, Abbey Lincoln, Art Blakey, Mongo Santamaria, John Lee Hooker, Jimmy Heath, Johnny Griffin, Charlie Byrd ja Staple Singers.
Riverside Recordsin päämaja sijaitsee New Yorkissa. Levy-yhtiön emoyhtiö on Concord Records.
Melodi Grand Prix 2021

Melodi Grand Prix 2021 oli Norjassa vuonna 2021 järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Norjan edustaja vuoden 2021 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailuun kuului viisi semifinaalia, toinen mahdollisuus sekä finaali. Semifinaalit pidettiin viitenä peräkkäisenä lauantaina 16. tammikuuta – 13. helmikuuta. Jokaisessa semifinaalissa kilpaili neljä kilpailijaa kahtena parina, ja kummastakin parista toinen äänestettiin kaksintaisteluun, josta toinen äänestettiin finaaliin. Kaikki semifinaaleissa karsiutuneet 15 kappaletta kohtasivat toisensa 15. helmikuuta pidetyssä toisessa mahdollisuudessa, josta yksi äänestettiin finaaliin. Kilpailussa oli myös kuusi suoraa finalistia, jotka promosivat itseään semifinaalilähetyksissä.
12 kappaleen finaali pidettiin 20. helmikuuta. Finaalissa voittaja valittiin kolmikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisessä yleisöäänestyksellä äänestettiin kärkinelikko toiselle kierrokselle. Toisella kierroksella äänestettiin kärkikaksikko kolmannen kierroksen kaksintaisteluun, jossa voittaja äänestettiin. Kilpailun voitti TIX kappaleella ”Fallen Angel”.
Kaikki kilpailutapahtumet pidettiin H3 Arenalla Fornebussa. Kaikki kilpailutapahtumat pidettiin ilman yleisöä koronaviruspandemian takia.
Kilpailun kulku.
Ensimmäinen semifinaali.
Ensimmäinen semifinaali kilpailtiin 16. tammikuuta. Semifinaali keräsi 784 000 katsojaa.
Toinen semifinaali.
Toinen semifinaali kilpailtiin 23. tammikuuta. Semifinaali keräsi 717 000 katsojaa.
Kolmas semifinaali.
Kolmas semifinaali kilpailtiin 30. tammikuuta. Semifinaali keräsi 668 000 katsojaa.
Neljäs semifinaali.
Neljäs semifinaali kilpailtiin 6. helmikuuta. Semifinaali keräsi 758 000 katsojaa.
Viides semifinaali.
Viides semifinaali kilpailtiin 13. helmikuuta. Semifinaali keräsi 706 000 katsojaa.
Toinen mahdollisuus.
Toinen mahdollisuus kilpailtiin 15. helmikuuta. Toisessa mahdollisuudessa finaaliin äänestettiin Jorn kappaleella "Faith Bloody Faith".
Finaali.
Finaali kilpailtiin 20. helmikuuta. Finaali keräsi 1 110 000 katsojaa. Finaalin avaus- ja väliaikanumerona esiintyi edellisvuoden Melodi Grand Prix -voittaja Ulrikke Brandstorp.
Helmipihlaja-angervo

Helmipihlaja-angervo ("Sorbaria grandiflora") on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, pihlaja-angervojen ("Sorbaria") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on aiemmin luokiteltu pensasangervoihin ("Spiraea"), joilla on samannäköiset kukat, vaikka sen lehdet erinäköisiä kuin pensasangervoilla.
Helmipihlaja-angervo on monivuotinen puolipensas, joka kasvaa tavallisesti noin 60–90 cm korkeaksi. Laji kuitenkin leviää kasvustoiksi maavarsiensa sekä itsesiementämisen kautta ja leviäminen voi toisinaan olla voimakastakin. Varret ovat väriltään punertavanharmaita ja kukkivien varsien kuori hilseilee. Lehdet ovat noin 20 cm pitkiä ja muodoltaan parilehdykkäisiä muistuttaen hieman pihlajien ("Sorbus") lehtiä. Kussakin lehdessä on 7–21 lehdykkää, jotka ovat sahalaitaisia, noin 7,5 cm pitkiä ja 2,5 cm leveitä. Kukat kehittyvät kuluneena vuonna kasvaneiden varsien kärkiin muutamakukkaisiin huiskilokukintoihin, jotka ovat enintään noin 13 cm leveitä. Yksittäiset kukat ovat viisiterälehtisiä, valkoisia ja halkaisijaltaan vajaat 1,5 cm. Helmipihlaja-angervo kukkii heinäkuussa ja kukat muuttuvat kukinnan jälkeen ruskeiksi. Kukista kehittyvät hedelmät ovat rakenteeltaan tuppiloita.
Helmipihlaja-angervo kasvaa luontaisena itäisessä Siperiassa, mutta sitä kasvatetaan näyttävien kukkiensa myötä koristekasvina muuallakin. Helmipihlaja-angervo kasvaa parhaiten kosteassa, runsasravinteisessa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Laji kasvaa parhaiten viileän kesän ilmastossa, eikä erityisemmin pidä kuumasta ja kosteasta ilmastosta. Yleensä kasvia ei tarvitse juurikaan leikata, mutta mikäli se on tarpeen, voi sen tehdä myöhään syksyllä tai aikaisin keväällä.
Sound of Violence

Sound of Violence on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Alex Noyer.
Elokuvassa musiikinopettajana ja säveltäjäna toimivalla Alexisilla on synestesia, jonka vuoksi hän näkee tietyt äänet väreinä. Synestesia esiintyy hänellä kuitenkin ainoastaan väkivaltatilanteissa. Alexis on kuuroutumassa ja haluaa saada ennen sitä valmiiksi sävellystyönsä.
Matvei Mitškov

Matvei Andrejevitš Mitškov (; s. 9. joulukuuta 2004 Perm, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Philadelphia Flyers varasi hänet NHL:ään seitsemäntenä pelaajana ja häntä pidetään yleisesti yhtenä ikäluokkansa lupaavimmista jääkiekkoilijoista. Erityisesti maalintekotaidostaan tunnettu Mitškov on pelannut vakuuttavasti muun muassa Venäjän nuorten maajoukkueessa.
Tuliharjat

Tuliharjat ("Geissois") on kunoniakasvien (Cunoniaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu parikymmentä lajia.
Tuliharjoja tavataan luonnossa Oseanian saaristossa Fidžillä, Vanuatussa, Uudessa-Kaledoniassa ja Santa Cruzin saarilla.
Kiiltoeukryfia

Kiiltoeukryfia ("Eucryphia lucida") on kunoniakasvien (Cunoniaceae) heimoon, eukryfioiden ("Eucryphia") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta puulaji, joka voi kasvaa 10–30 metriä korkeaksi, mutta jää toisinaan vain korkeaksi pensaaksi. Rungon halkaisija voi olla 50–60 cm. Kiiltoeukryfian kukat tuottavat hyvin mettä mehiläisille. Kiiltoeukryfia risteytyy myös usein muiden eukryfialajien kanssa.
Kiiltoeukryfia kasvaa metsissä, tavallisesti jokien varsilla 30–500 metrin korkeudella merenpinnasta. Joskus laji voi kasvaa jopa 800 metrin korkeudessakin. Kiiltoeukryfia kasvaa luonnossa Australian Tasmaniassa.
Kiiltoeukryfiaa kasvatetaan koristekasvina ja sitä on käytetty myös perinteisessä lääkinnässä sekä puutavarana. Kiiltoeukryfia on temperaattisten alueiden kasvi ja kasvaa parhaiten alueilla, joilla päivien keskilämpötila on vuoden ympäri +12°C – +22°C. Laji kuitenkin selviää alueilla, joilla päivien keskilämpötila on +5°C – +26°C vuoden ympäri. Lepotilassa kasvi voi selvitä –5°C:een lämpötilastakin, mutta nuoret yksilöt kärsivät usein pahoja vaurioita pakkasessa. Kiiltoeukryfialle suotuinen vuotuisen sademäärä on 1300–1700 mm, mutta laji pärjää 1000–2500 mm vuotuisella sademäärälläkin. Kiiltoeukryfia vaatii kasvaakseen avoimen, mutta suojaisen kasvupaikan sekä hieman kostean ja kalkittoman maaperän, jonka pH on mielellään 5–6.