Ristiside

Ristiside ()oli eri maiden postilaitosten käyttämä lähetyslaji tietynlaisia postituseriä, kuten sanoma- ja aikakauslehtiä ja mainoksia varten. Suomen Postissa ristisiteen alalajeja olivat painotuotteet, tavaranäytteet, joukkoristisiteet ja ryhmäristisiteet. 
Ristisiteet tulivat eri maiden posteissa käyttöön sanomalehtien postituksessa 1860-luvulta alkaen. Nimensä se sai tavasta niputtaa nämä lähetykset ristikkäisin nauhoin. Ristisiteeseen ei saanut laittaa kirjeitä eikä henkilökohtaisia asiakirja- tai rahalähetyksiä, ja nipun sisällön piti olla helposti tarkastettavissa.
Suomen suuriruhtinaskunnassa oli 1900-luvun vaihteessa parikymmentä vuotta käytössä erityisiä ristisidekääreitä, joihin oli valmiiksi painettu postimaksua vastaava arvoleima, esimerkiksi 1 tai 2 kopeekkaa.
Vuonna 1928 Suomessa jaettiin 16,3 miljoonaa ristisidettä, joista 4,5 miljoonaa tuli ulkomailta. Vuonna 1968 Posti kuljetti Suomessa 46,8 miljoonaa joukkoristisidettä ja 41,9 miljoonaa ryhmäristisidettä. 1970-luvulla joukkoristisiteiden suosio kaksinkertaistui ja ryhmäristisiteidenkin kasvoi: vuonna 1978 vastaavat luvut olivat 91,5 miljoonaa ja 55,1 miljoonaa.
Ristisiteet olivat myös tärkeä osa 1960- ja 1970-luvulla tehostunutta suoramainontaa ja postimyyntiä. Esimerkiksi Anttilan postimyyntikuvasto jaettiin joukkoristisiteenä. Mainokset ja tavaranäytteet saattoivat herättää samanlaista torjuntaa kuin nykyinenkin osoitteeton suoramainonta. Usein jäi postinjakajan harkinnan ja paikallistuntemuksen varaan, mihin asuntoihin esimerkiksi ”perheen naisväelle” jaettavaksi merkitty terveyssiteiden näytepaketti tulisi jakaa ja mihin ei. Oikeinkin jaettu paketti saattoi aiheuttaa kiusallisia tilanteita, jos sen löysivätkin postilaatikosta äidin sijasta perheen lapset.
Vuoden 1964 sanomalehtijutusta käy ilmi ristisiteiden monimutkaisia ehtoja:
1980-luvun puolivälin vaiheilla ristisiteestä Suomessa luovuttiin ja tilalle tuli uusia lähetyslajeja kuten "joukkokirje" ja "ryhmäkirje", myöhemmin 1. ja 2. luokan kirjeet ja erityiset postitustaksat lehtikustantajille. 1960-luvulta alkaen oli kaupunkeihin alkanut tulla ilmaisjakelulehtien kustantajien perustamia jakelupalveluita, jotka ottivat Postilta vuosi vuodelta suuremman osuuden osoitteettoman suoramainonnan jakelijoina.
Joukkoristiside.
Joukkoristisiteenä voitiin lähettää isoja eriä osoitteellisia suoramainoksia, tiedotteita tai tavaranäytteitä edullisemmalla postimaksulla. Tämän kaltainen palvelu oli Postilla pitkään, mutta 1950-luvulla se sai nimen joukkoristiside (). 
Vuonna 1960 annetun asetuksen mukaan jokaisessa joukkoristisiteessä oli oltava lähettäjä- ja vastaanottajatietojen lisäksi leimattuna tai painettuna sana "joukkoristiside" tai muu posti- ja lennätinhallituksen (PLH) hyväksymä merkintä.
Ryhmäristiside.
Ryhmäristiside () oli tarkoitettu osoitteettomille lähetyksille, esimerkiksi tietyn paikkakunnan kaikkiin talouksiin ilman osoitemerkintöjä jaettaville mainoksille tai tiedotteille.
Ryhmäristisiteet piti osoittaa määrätylle vastaanottajaryhmälle, joita olivat muun muassa: 
Vuonna 1960 annetun asetuksen mukaan jokaisessa ryhmäristisiteessä tuli olla vastaanottajan nimen ja osoitteen sijasta posti- ja lennätinhallituksen vahvistama vastaanottajaryhmää tarkoittava osoitemerkintä, lähettäjän nimi ja osoite sekä painettuna tai leimattuna sana "ryhmäristiside" tai muu PLH:n hyväksymä merkintä.
Ryhmäristisiteet jaettiin hitaammin kuin muu posti, ja säännökset olivat yksityiskohtaisen tarkkoja: ”Jos [ryhmäristiside]lähetykset on jätetty tai saapuneet kantajien työvuoron alkuun mennessä ja ovat kantajien käsiteltävissä, on jakeluaika saapumispäivä ja kaksi seuraavaa työpäivää. Jos lähetykset on jätetty tai saapuneet edellä mainittua myöhemmin, on jakeluaika kolme seuraavaa työpäivää. Ryhmäristisiteitä [--] ei jaeta viiden työpäivän aikana ennen joulua, paitsi jos jakelu paikalliset olosuhteet huomioon ottaen voidaan järjestää.”