tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
David Koepp

David Koepp (s. 9. kesäkuuta 1963 Pewaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja. 
Koepp on kertonut päättäneensä ryhtyä käsikirjoittajaksi nähtyään elokuvan "Kadonneen aarteen metsästäjät". Hänen ensimmäinen käsikirjoittamansa elokuva oli "Apartment Zero" (1988), jonka jälkeen hän on tehnyt käsikirjoituksen moniin menestyselokuviin, kuten "Carlito’s Way", "Vaarallinen tehtävä" ja "Spider-Man – Hämähäkkimies". Hänen muita tunnettuja käsikirjoituksiaan ovat Steven Spielbergin elokuviin tehdyt "Jurassic Park", "Kadonnut maailma – Jurassic Park", "Maailmojen sota", "Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta" ja "Indiana Jones and the Dial of Destiny".
Koepp on myös ohjannut elokuvia: hänen esikoiselokuvansa oli "Suspicious" vuodelta 1994. Muita tunnettuja ohjaustöitä ovat Kevin Baconin tähdittämä "Stir of Echoes – henkien vankina" vuodelta 1999 ja Stephen Kingin novelliin perustuva "Salainen ikkuna" vuodelta 2004.
Kelopääsky

Kelopääsky ("Tachycineta bicolor") on Pohjois-Amerikassa pesivä pääskyihin kuuluva varpuslintu. Se on pienehkö ja pitkisiipinen pääsky, ja sen vartalon yläpuoli vihertävän sininen ja alapuoli valkoinen. Kelopääskyt ovat sosiaalisia lintuja, ne voivat kerääntyä suuriksi parviksi. Lajin ravinto koostuu pääasiassa hyönteisistä.
Koko ja ulkonäkö.
Kelopääsky on kooltaan noin 14 cm. Kelopääsky on pienehkö hyvin pitkäsiipinen pääsky. Selästään, päästään ja siivistään laji on väritykseltään kiiltävän vihertävän sininen. Kurkku, rinta ja vatsa ovat puhtaan valkoiset. Nuoret linnut ovat selästään ja päästään ruskehtavia ja valkoisessa rinnassa on myös harmaata. Naaraiden höyhenpuku kehittyy hitaammin kuin koiraan.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kelopääsky pesii Pohjois-Amerikan pohjois- ja keskiosissa. Lajin levinneisyyden pohjoisraja noudattaa melko tarkasti puurajaa. Lajin talvehtimisalueet ovat Floridassa sekä Keski-Amerikassa Karibianmeren rannikolla. Lajin elinympäristöä ovat avoimet alueet lähellä vesialueita kuten pellot, suot, niityt, rannat ja majavalampien läheiset alueet.
Ravinto.
Kelopääskyjen ravinto koostuu pääasiassa hyönteisistä, joita laji pyydystää ilmasta avoimien maa-alueiden tai veden päältä. Laji syö erityisesti perhosia, kovakuoriaisia ja muurahaisia, mutta myös heinäsirkkoja, korentoja ja vesiperhosia. Toisin kuin monet muut pääskyt kelopääskyt voivat elää pitkiäkin aikoja ilman hyönteisravintoa, jolloin ne syövät marjoja, erityisesti myrttien ("Myrica") vahapintaisia marjoja.
Elintavat.
Pesimäkauden ulkopuolella kelopääskyt ovat hyvin sosiaalisia lintuja ja voivat kerääntyä hyvin suuriksi jopa satojen tuhansien yksilöiden parviksi yöpymispaikoilleen. Pesimäkauden aikaan ne ovat kuitenkin hyvin tarkkoja reviireistään ja molemmat vanhemmat puolustavat aluetta, joka ulottuu noin 10–15 metrin säteelle pesäpaikasta.
Kelopääskyjen pesimäkausi kestää toukokuulta syyskuulle. Pesä sijaitsee yleensä puunkolossa tai pesälaatikossa. Laji voi rakentaa pesän myös rakennuksiin tai siltarumpuihin. Naaras munii kahdesta kahdeksaan valkoista munaa, joita vain se hautoo kahdesta kolmeen viikkoon. Koiras osallistuu poikasten ruokintaan.
Kelopääskyt muuttavat päiväsaikaan löyhinä parvina ja yöpyvät suurina ryhminä.
Vain kelopääskykoiras laulaa. Linnut pitävät yhteyttä keskenään kutsuäänillä, joita on lajilla 14 erilaista. Lisäksi linnut käyttävät kehonkieltä esimerkiksi värisyttämällä siipiään tai kyyristymällä. Näillä tavoin lintu voi ilmaista aggressiotaan ja lintu käyttää näitä myös pariutuakseen.
Strömsundin rautatieasema

Strömsundin rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Strömsundin kunnan keskustaajamassa Strömsundissä, Ruotsissa. Ulriksforsin ratapiha-alueeseen kuuluva liikennepaikka oli alun perin Inlandsbanan-radalta haarautuvan noin viiden kilometrin mittaisen sivuradan pääteasema.
Liikennepaikka avattiin rajoitetulle liikenteelle 1. joulukuuta 1912, ja yleiselle liikenteelle 1. heinäkuuta 1913. Henkilöliikenne lakkautettiin 23. toukokuuta 1982.
Asemarakennus rakennettiin vuonna 1917, ja se toimii linja-autoasemana. Osaa asema-alueesta käytetään myös Schenker BTL:n kuormausalueena. Ratapihalta johtaa myös vähän käytetty pistoraide SCF Betongelement AB:n tehtaalle, sekä Strömsundin kunnan omistama uuden teollisuusalueen raiteisto ratapihan itäpuolella.
Aulis Kairento

Veikko Aulis Kairento (s. 6. toukokuuta 1943 Oulu) on suomalainen seiväshyppääjä ja pitkäaikainen SUL:n hyppylajien valmentaja. Koulutukseltaan hän on liikunnanopettaja. Hän edusti urheilu-urallaan Kemin Kuntoa ja vuodesta 1968 HKV:tä.
Aulis Kairento oli aktiiviaikanaan liki parikymmentä vuotta Suomen parhaita seiväshyppääjiä: hän oli vuosien 1960–1976 Kalevan kisoissa joka vuosi joko mitaleilla tai pisteillä. Myös hänen isänsä monikertainen Kalevan-kisamitalisti Veikko Kairento – ennätys bambuseipäällä 390 – sekä setänsä Leo Kairento – ennätys 403 – olivat 1940-luvulla olleet lajin suomalaisia huippuja.&lt;ref name="kemi.fi1/16.1.2010"&gt;&lt;/ref&gt;
Aulis Kairento aloitti kilpailemisen jo kouluaikana Kemissä ja oli pian ylivoimainen omassa lajissaan. Hänellä oli Suomen alle 12-vuotiaiden ikäkausiennätys vuodelta 1955 tuloksella 290 cm, kun virallisia tilastoja alettiin pitää vuonna 1969. Hänen uransa SM- ja maaottelutasolla alkoi alle 17-vuotiaana. Junioreitten Suomen mestaruuksia hänellä on seitsemän.
Vuonna 1961 Kairento hyppäsi terässeipäällä Oulussa alle 19-vuotiaiden Euroopan ennätykseksi tuloksen 442 cm, joka jäi ikuisesti historiaan, koska terässeipään korvasi myöhemmin lasikuituseiväs. Lasikuidun tuloa seipäisiin Aulis Kairento kuvaa havainnollisesti:
Suomeen saatiin silloisen seiväsvalmentaja Valto Oleniuksen ansiosta vuonna 1961 ensimmäiset lasikuituseipäät ja seuraavana vuonna useampia ns. viiden metrin seipäitä. Suomalaiset hyppääjät saavuttivat tällöin kansainvälisen tason seiväshypyssä Pentti Nikulan johdolla. Aulis Kairento oli mukana tässä kehityksessä, vaikka ei vielä aivan heti kansallisessa kärjessä. Aulis Kairento voitti Suomen mestaruutensa vuoden 1965 Kalevan kisoissa. Samana vuonna menestystä tuli myös Pohjoismaiden mestaruuden ja Eurooppa cupin semifinaalivoiton muodossa. Hänet valittiin kyseisenä vuonna 1965 myös kotiseutunsa Lapin parhaaksi urheilijaksi. Seuraavana vuonna eli 1966 hän hyppäsi Suomen ennätyksen tasan 5 metriä. Oman ennätyksensä 502 cm hän hyppäsi v. 1967. Maaotteluedustuksia Kairennolla kertyi kaikkiaan 14, joissa hän saavutti viisi voittoa.
Aulis Kairento hyppäsi uransa alkuaikoina myös korkeutta ja saavutti kierähdystyylillä tuloksen 206 cm, joka oli aikanaan nuorten Suomen ennätys. SM-pronssia hän saavutti korkeushypyssä vuonna 1961.
Nuoruusvuosinaan Kairento pelasi sarjatasolla myös koripalloa ja jääpalloa. Hänen monipuolisuudestaan urheilijana kertoo se, että hän oli mukana siinä Kemin lyseon pesäpallojoukkueessa, joka voitti 1961 oppikoulu-cupin Suomen mestaruuden.
Aulis Kairento valmistui voimistelunopettajaksi Helsingin yliopistosta 1965. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki liikunnan lehtorina Espoossa ja Oulussa. Lisäksi hän on asunut myös Yhdysvalloissa. Aulis Kairento toimi SUL:n seiväshypyn lajivalmentajana 39 vuoden ajan aina Pekingin kisoihin 2008 asti. Hänen henkilökohtaisina valmennettavinaan ovat olleet muiden muassa olympiahopean saavuttanut Antti Kalliomäki sekä olympiaosanottajat Heikki Vääräniemi ja Asko Peltoniemi.
John Hickenlooper

John Hickenlooper (s. 7. helmikuuta 1952 Narberth, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko, joka on toiminut vuodesta 2021 lähtien toisena Coloradon senaattoreista. Hän on toiminut Denverin kaupungin pormestarina vuodesta 2003 vuoteen 2011 ja Coloradon kuvernöörinä vuosien 2011–2019 välillä. Hickenlooper on valmistunut Wesleyan Universitystä Connecticutissa ja työskenteli ennen poliittista uraansa geologina ja liikemiehenä. Hän on omistanut useita panimoravintoloita, joista ensimmäisen hän perusti vuonna 1988.
Chilen presidentinvaali 2009–2010

Chilen presidentinvaali 2009–2010 järjestettiin Chilessä joulukuussa 2009 ja tammikuussa 2010. Ensimmäinen kierros oli 13. joulukuuta ja toinen kierros 17. tammikuuta. Chilen presidentiksi valittiin Sebastián Piñera, joka voitti toisella kierroksella Eduardo Frei Ruiz-Tagle reilulla kolmella prosenttiyksiköllä. Piñera korvaa istuvan presidentin Michelle Bacheletin 11. maaliskuuta 2010.
1. kierros.
Chilen presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella oli mukana neljä ehdokasta: Sebastián Piñera, Eduardo Frei Ruiz-Tagle, Marco Enríquez-Ominami ja Jorge Arrate. Kansan keskuudessa suosittu istuva presidentti Michelle Bachelet ei saanut perustuslain perusteella osallistua vaaliin, sillä laki sallii vain yhden kauden.
Ensimmäisellä kierroksella kukaan ehdokkaista ei saanut tarvittavaa puolta äänistä. Eniten ääniä sai keskustaoikeiston ehdokas Piñera, jota äänesti 44 prosenttia uurnilla käyneistä. Piñera on kuuluisa chileläinen liikemies ja miljardööri. Hän hävisi viime vaaleissa Bacheletille. Hallitsevan keskustavasemmiston ehdokas Frei, joka on Chilen entinen presidentti, sai toiseksi eniten ääni ja kohtaa Piñeran toisella kierroksella. Sitoutumaton ehdokas, 36-vuotias, Enríquez-Ominami sai äänist noin 20 prosenttia. Hän jakoi keskustavasemmiston ääniä Frein kanssa. Kommunistisen puolueen ehdokas Arrate sai noin kuusi prosenttia äänistä.
2. kierros.
Toisella kierroksella Sebastián Piñera sai 51,6 prosenttia äänistä, ja hänet valittiin Chilen uudeksi presidentiksi. Piñera voitti toisella kierroksella Ruiz-Tagle, joka sai äänistä 48,4 prosenttia. Piñerasta tuli ensimmäinen oikeistolainen presidentti sitten Augusto Pinochetin diktatuurin.
Presidentinvaalin toisen kierroksen mielipidemittaukset ennustivat tasaista kamppailua, sillä muutama päivä ennen vaaleja Piñeran johto oli kutistunut vain noin kahteen prosenttiyksikköön (50,9%–49,1%). Frein suosiota kasvatti ensimmäisen kierroksen jälkeen presidentti Bacheletin ja sitoutumattoman Enríquez-Ominami tuki.
Piñera lupasi vaalikampanjassaan tuoda maahan uusia työpaikkoja sekä tehostaa valtionyhtiöiden toimintaa ja talouskasvua. Poliittinen tarkkailija Marta Lagos on kommentoinut, että Piñeran asema rikkaana liikemiehenä voi toimia sekä hänen puolesta että häntä vastaan. Oikeistolainen Piñera pyrki myös luomaan eroa Augusto Pinochetin oikeistodiktatuuriin, joka hallitsi Chileä 1973–1990. Frei mustutti omassa vaalikampanjassaan juuri oikeiston tuesta Pinochetille. Hän lupasi myös jatkaa Bacheletin ohjelmia, jotka tähtäsivät sosiaaliseen kehitykseen.
Siaka Tiéné

Siaka Chico Tiéné (s. 22. helmikuuta 1982 Abidjan) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän lopetti uransa ranskalaisen Montpellierin pelaajana.
Aiemmin Tiéné pelasi muun muassa ASEC Mimosasin kuuluisassa junioriakatemiassa ja myös seuran edustusjoukkueessa. Hän siirtyi vuonna 2005 Ranskaan AS Saint-Étienneen, mutta koska hän ei saanut peliaikaa joukkueessa, hän meni seuraavana vuonna lainaan Stade de Reimsiin. Tiéné palasi myöhemmin takaisin mutta siirtyi pian Valenciennesiin.
Tiéné pelasi Norsunluurannikon maajoukkueessa sata ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän on edustanut Norsunluurannikkoa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2006, 2008 ja 2010.
Ilkka Vesterinen

Ilkka Juhani Vesterinen on suomalainen muusikko, laulaja ja säveltäjä. Hän on tehnyt lauluja muille artisteille ja levyttänyt itsekin muutaman levyn.
Omien levytyksiensä lisäksi Vesterinen on tehnyt kappaleita muun muassa Kari Tapiolle, Meiju Suvakselle sekä Frederikille eli Ilkka Sysimetsälle. Myös Teuvo Oinas, Markku Aro, Kaija Koo sekä useat muut artistit ovat esittäneet Ilkka Vesterisen sanoittamia tai sovittamia lauluja. Äänitearkiston mukaan osallistunut 51 kappaleen tekemiseen.
Vesterinen piti aikoinaan Helsingissä Mellunmäen Kesoilia. Hän harrasti autourheilua ollen muun muassa Matti J. Tarvaisen kartanlukijana. Vesterinen toimi myös "tiskijukkana" ravintoloissa. Kun Mellunmäen Kesoil jäi K-Supermarketin alle, Vesterinen siirtyi myymään LVI-tarvikkeita, ensin Espooseen ja sittemmin Viroon. Hän asustelee nykyisin Saarenmaalla ja kirjoittelee Uuden Suomen blogiin tarinoita Virosta nimimerkillä "Juro Ukko". Hänen musiikkikappaleita oli aikoinaan ehdolla muun muassa Syksyn sävel -kilpailuissa.
Bräcken rautatieasema

Bräcken rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Bräcken kunnan keskustaajamassa Bräckessä, Ruotsissa. Liikennepaikka on risteysasema, siellä risteävät päärataosat sekä .
Alun perin Bräckeen rakennettiin Statens Järnvägarin III luokan asemarakennus. Asemarakennus korvattiin vuonna 1910 puisella rakennuksella, joka puolestaan korvattiin vuonna 1919 valmistuneella yksikerroksisella puisella asemarakennuksella. Rakennusta on uusittu vuonna 1938. Asemarakennuksessa on odotussali, neuvonta sekä apteekki. Lipunmyyntiä ei ole ja asema on miehittämätön.
Asemalla on matkustajakäyttöön tarkoitettu välilaituri pääraiteiden 2 ja 3 välissä. Lisäksi asemalla on kaksi muuta raidetta junien kohtaamisia varten.
Sodoman 120 päivää

Sodoman 120 päivää ("Les 120 journées de Sodome ou l’école du libertinage") on ranskalaisen kirjailijan ja aatelisen Markiisi de Saden romaani. Se kertoo neljästä libertiinistä, jotka päättävät kokea täydellisen seksuaalisen tyydyttymisen orgioissa. Tämän saavuttamiseksi he lukittautuvat neljäksi kuukaudeksi syrjäiseen linnaan, jonne vievät mukanaan pääosin nuorista miehistä ja teini-ikäisistä naisista koostuneen haaremin. He palkkaavat neljä bordellin pitäjää kertomaan elämästään ja seikkailuistaan, jotka inspiroivat miehet seksuaalisesti hyväksikäyttämään ja kiduttamaan uhrejaan. Tapahtumat kasaantuvat ja raaistuvat päättyen verilöylyyn.
Markiisi de Sade kirjoitti "Sodoman 120 päivää" 37 päivässä vuonna 1785 ollessaan vangittuna Bastiljissa. Hän kirjoitti sen pienellä tekstillä 20-metriselle yhtenäiselle paperille. Paperirulla löydettiin myöhemmin Saden vankikopista. Psykiatri Iwan Bloch julkaisi teoksen ensimmäisenä 1904 salanimellä Dr. Eugen Dühren. Alkuperäinen käsikirjoitus on Bibliotheca Bodmerianassa, Genevessä.
Teoksesta on suomennettu johdanto-osa, joka on julkaistu yhtenäisniteenä "Papin ja kuolevan vuoropuhelu" -novellin kanssa. Suomentaja on Heikki Kaskimies. Suomennos julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1989. 
Vuonna 2021 muutamia päiviä ennen Ranskan kansallispäivää eli Bastiljin vapauttamisen muistopäivää, Ranskan valtio osti korkeaan hintaan kirjan alkuperäiskäsikirjoituskäärön, jonka markiisi oli piilottanut Bastiljiin lähtiessään sieltä vain vähän ennen sen vapauttamista. Ranskan valtio perusteli ostosta osoituksena ilmaisun vapauden puolesta.
Hengenpelastusmitali

Hengenpelastusmitali on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä kunniamerkki, joka voidaan antaa tunnustukseksi toisen ihmisen hengen pelastamisesta uhkaavasta vaarasta joko erittäin neuvokkaalla ja rohkealla tai hengenvaaran uhalla tehdyllä teolla. Mitaleita on myönnetty vuodesta 1920 lähtien. Mitali ja sitä seuraava omistuskirja annetaan maksutta.
Ehdotus mitalin antamisesta tehdään anomuksella sille aluehallintovirastolle, jonka toimialueella teko on tehty tai jos teko on tehty ulkomailla, sille aluehallintovirastolle, jossa teon tehnyt henkilö on kirjoilla. Ehdotus on tehtävä viiden vuoden kuluessa sen kalenterivuoden päättymisestä, jolloin teko on tehty, mutta erityisistä syistä myös myöhemmin. Aluehallintovirasto tekee selvityksen asiasta ja lähettää asiakirjat sekä lausuntonsa siitä hengenpelastusmitalilautakunnalle Etelä-Suomen aluehallintovirastoon. Hengenpelastusmitalilautakunta käsittelee ehdotuksia kerran vuodessa. Tämän jälkeen asia esitellään tasavallan presidentille.
Wuxin oopperatalo

Wuxin oopperatalo on Kiinaan Wuxin kaupunkiin rakenteilla oleva oopperatalo. Rakennus on professori Pekka Salmisen ja arkkitehti Tuomas Silvennoisen suunnittelema. Rakennustyöt aloitettiin keväällä 2009, ja valmista pitäisi olla syksyllä 2011. Pääurakoitsija on kiinalainen valtion rakennusyhtiö. Suurimpaan saliin tulee mahtumaan 1 700 katsojaa.
Rakennus tulee Wuxin kaupungin vanhaa ja uutta osaa erottelevan Li-järven rannalle. Rakennuksen näkyvimmät osat ovat sitä kattavat kahdeksan suurta terässiipeä, joihin tarvitaan yhteensä 7 000 tonnia terästä. Siivistä suurin on 90 metriä pitkä. Rakennuksen alkuperäinen budjetti oli sata miljoonaa euroa, mutta se tullee ylittymään ainakin 30 prosentilla.
Purjelento kesäolympialaisissa 1936

Purjelento oli näytöslajina kesäolympialaisissa 1936 ensimmäistä ja toistaiseksi viimeistä kertaa. Purjelento pidettiin Staakenin lentokentällä 4. elokuuta 1936. 14 lentäjää seitsemästä eri maasta (Bulgaria, Italia, Unkari, Jugoslavia, Sveitsi, Saksa ja Itävalta) osallistui näytöstapahtumaan. Kansainvälinen olympiakomitea ei jakanut purjelennosta mitaleita. OSTIV (Organisation Scientifique et Technique du Vol à Voile), joka myöhemmin liittyi osaksi IGC:tä (International Gliding Commission), olisi halunnut jakaa palkinnot, mutta näin ei tapahtunut. Kuitenkin sveitsiläinen Hermann Schreiber palkittiin kultamitalilla, koska hän oli lentänyt Alppien yli vuonna 1935.
Meseleforsin rautatieasema

Meseleforsin rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Meseleforsin kylässä Vilhelminan kunnassa Västerbottenin läänissä Ruotsissa. Liikennepaikka sijaitsee Inlandsbanan-radan pohjoisella rataosalla .
Liikennepaikka on miehittämätön, ja siellä pysähtyvät ainoastaan kesäkaudella liikennöivät Östersund–Jällivaara-moottorijunat.
Meseleforsin asemarakennus rakennettiin Statens Järnvägarin arkkitehtikonttorin laatiman piirustuksen nro 3737 pohjalta, samoin kuin Lövbergan ja Flåsjönin asemarakennukset. Puinen asemarakennus on tyypiltään kaksikerroksinen asematupa (), jonka yhteydessä on yksikerroksinen tavaramakasiini. Rakennuksen alakerrassa sijaitsivat junanlähettäjän toimisto, odotushuone ja matkatavaratoimisto, viimeksi mainitusta oli suora yhteys tavaramakasiiniin. Yläkerrassa oli asemanhoitajan asunto, joka käsitti keittiön ja kaksi huonetta.
Ångermanjoen itärannalla sijaitseva ratapiha käsittää pää- ja sivuraiteen, joiden välissä on henkilöliikenteelle tarkoitettu välilaituri seisakeopastimineen. Lisäksi ratapihan pohjoispäässä on lyhyt pistoraide. Liikennepaikalle rakennettiin alun perin myös vesitorni höyryvetureiden vesitystä varten. Torni sijaitsi ratapihan eteläpäässä, ja vesi pumpattiin torniin Ångermanjoesta. Tätä varten joenrannalla oli pieni pumpputupa.
Enrique Lynch Arribálzaga

Enrique Lynch Arribálzaga (1856 Buenos Aires – 28. kesäkuuta 1935 Resistencia, Argentiina) oli argentiinalainen eläin- ja lintutieteilijä.
Lynch Arribálzaga toimi ensimmäisenä alisihteerinä Argentiinan maatalousministeriössä. Hän oli muun muassa Buenos Airesin tiedeakatemian jäsen ja American Ornithologists’ Unionin kirjeenvaihtajajäsen. Vuonna 1878 Lynch Arribálzaga ja Eduardo Ladislao Holmberg perustivat Argentiinan ensimmäisen luonnontieteellisen aikakauslehden, "El naturalista argentinon". Hän tutki hyönteisistä erityisesti kaksisiipisiä ("Diptera") ja linnuista Argentiinan linnustoa. Lynch Arribálzaga osoitti kritiikkiä ja syvää epäluuloa sveitsiläisen maahanmuuttajan Arnoldo de Winkelried Bertonin kuvaamia uusia paraguaylaisia lintulajeja kohtaan.
Mangakahvila

Mangakahvila (, "kissa lyhennys sanasta "kissaten" mikä tarkoittaa kahvilaa") tai "Manga café" on alun perin japanilainen kahvilatyylinen paikka, jossa asiakkaat voivat lukea mangasarjakuvia. Kahvilassa asiakkaat maksavat ajasta, jonka he viettävät kahvilassa. Ensimmäinen manga- ja internetkahvila avattiin Tokioon vuonna 1995.
Tarjottavat palvelut.
Manga caféet tarjoavat myös internetyhteyden nettikahviloiden tapaan. Joissakin on erikseen tupakointialueita ja tupakoimattomien alueita. Kahvilat voivat tarjota myös muunlaisia palveluita, kuten videopelejä, television katselua, välipala-automaatteja, suihkut, tuoleja josissa pystyy nukkumaan ja muita lisäpalveluja joista voi joutua maksamaan erikseen.
Majoitusvaihtoehto.
Mangakahvilat ovat usein auki 24 tuntia vuorokaudesta ja niistä on tullut joillekin edullinen majoitusvaihtoehto japanilaisten internet kahviloiden tapaan. Mangakahviloita on miltei kaikissa suurimmissa kaupungeissa. Niitä voi olla vaikea löytää ilman japanin kielen taitoa, koska niillä ei useimmiten ole englanninkielisiä kylttejä, ja ne myös usein sijaitsevat rakennusten ylimmissä kerroksissa.
MINUSTAH

MINUSTAH () on Haitissa toimiva YK:n rauhanturvaoperaatio, jossa on mukana noin yhdeksäntuhatta poliisia ja sotilasta. Se aloitettiin vuonna 2004, sen jälkeen, kun maan entinen presidentti Jean-Bertrand Aristide painostettiin eroamaan. Operaatio ei ole onnistunut olojen rauhoittamisessa kovin hyvin, sillä rikollisjengit ovat paremmin aseistautuneita kuin YK:n joukot.
Joukkojen vahvuus vuoden 2009 lopulla oli noin seitsemäntuhatta sotilashenkilöä ja kaksituhatta poliisia, viisisataa ulkomaalaista siviiliä ja 1 200 paikallista siviiliä. Sotilaita tuli useista Pohjois- ja Etelä-Amerikan maasta sekä Ranskasta. Poliiseja tuli varsinkin Afrikan maista.
Vuonna 2010 Haitia koettelivat tuhoisa maanjäristys ja hurrikaani Tomas.
Marraskuussa 2010 Haitilla levisi koleraepidemia, johon kuoli yli tuhat. Paikalliset mielenosoittajat hyökkäsivät MINUSTAH-rauhanturvaajia vastaan, koska uskoivat koleran tulleen Nepalista rauhanturvaajien mukana.
Poliisioperaatioon osallistuvat maat.
Suluissa joukkojen suuruus helmikuussa 2009. 
Sotilasoperaatioon osallistuvat maat.
Suluissa joukkojen suuruus helmikuussa 2009.
Kyyrölä (Viipurin piiri)

Kyyrölä eli Krasnoselskoje () on maalaiskunta ja sen samanniminen keskustaajama Viipurin piirin itäosassa Leningradin alueella Venäjällä. Sen naapurikuntia ovat pohjoisessa Kähäri (Gontšarovo), lännessä Uusikirkko ja etelässä Raivola. Idässä kunta rajoittuu Käkisalmen piiriin.
Historia.
Nykyinen Kyyrölän maalaiskunta sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella ja se käsittää pääosan Suomen luovuttamasta Muolaan kunnasta ja kokonaan Muolaaseen vuonna 1934 liitetyn Kyyrölän kunnan sekä pieniä osia Äyräpään, Valkjärven ja Kanneljärven kunnista.
Kyyrölässä oli perinteinen vahva venäläisasutus jo sen kuuluessa Suomen alueeseen, ja se tunnettiin epävirallisella nimellä "Krasnoje Selo". Nämä asukkaat evakuoituivat Suomeen.
Nykyinen Kyyrölän maalaiskunta muodostettiin 1. tammikuuta 2006 yhdistämällä Kyyrölän ja Perkjärven volostit.
Taajamat.
Kyyrölän kuntaan kuuluu 21 taajamaa.
Juhani Juustinen

Juhani Yrjö Juustinen (s. 14. toukokuuta 1939 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt kahdeksassa elokuvassa.
Juustinen opiskeli teknillisessä koulussa, Suomen Teatterikoulussa 1962–1964 ja teatterikorkeakoulun jatkokoulutuksessa 1981. Työuransa hän aloitti vapaana näyttelijänä 1959–1962 ja jatkoi vakinaisesti kiinnitettynä Kouvolan Teatterissa 1964–1965. Oulun kaupunginteatterissa hän näytteli 1965–1967, Porin Teatterissa 1967–1969, Vaasan kaupunginteatterissa 1969–1975 ja Oulun kaupunginteatterissa 1975–2003.
Fredrik Juvelius

Fredrik Juvelius (12. kesäkuuta 1769 Kokkola – 15. tammikuuta 1826 Kruunupyy) oli suomalainen pappi ja lintutieteilijä.
Elämäkerta.
Fredrik Juveliuksen vanhemmat olivat Brita Helena Nyman ja Kruunupyyn kirkkoherra Erik Juvelius. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua vuodesta 1779 alkaen, ja pääsi opiskelemaan Turun Akatemiaan 1786. Hän väitteli Henrik Gabriel Porthanin johdolla 18. kesäkuuta 1791 ja 19. kesäkuuta 1792 Carl Niclas Helleniuksen johdolla. Jälkimmäinen "pro gradu"-väitös (Hellenius, C.N. ja Juvelius, F. 1792: "Dissertatio Academica sistens Specimina Quaedam Instinctus, Quo Animalia Suae Prospiciunt Soboli". Frenckell, Aboae. 16 s. Pro gr.) käsitteli vaistotoimintoja, jotka kuuluvat eläinten jälkeläisten hoitoon. Tutkimus oli aikanaan poikkeuksellisen tasokas.
Juvelius sai pappisvihkimyksensä Turun arkkihiippakunnassa 1794. Hänet nimitettiin saman tien Kruunupyyn kappalaisen apulaiseksi, missä toimessa hän oli vain kuukauden, sillä hänet nimitettiin Kokkolan pedagogion rehtoriksi. Kokkolan seurakunnan kappalaiseksi hänet valittiin 1796, ja hän hoiti seurakunnan kirkkoherran tehtäviä virkaatekevänä 1803–1806. Vaasan-Mustasaaren kappalaisena Juvelius toimi 1810–1820, jonka jälkeen hän palasi Kruunupyyn kappalaiseksi.
Juvelius ja Ulrica Christina Collin vihittiin avioliittoon Uudessakaarlepyyssä 4. joulukuuta 1794. Ulrica oli uusikaarlepyyläisen kauppiaan Abraham Collinin tytär. Pariskunnalle syntyi ainakin kahdeksan lasta.
Ottmar Mergenthaler

Ottmar Mergenthaler (11. toukokuuta 1854 Hachtel, Baden-Württemberg – 28. lokakuuta 1899 Baltimore) oli saksalaissyntyinen keksijä, joka esitteli Linotypeksi kutsutun latomakoneen vuonna 1886.
Ottmarin isä oli opettaja Johann Georg Mergenthaler ja äiti Rosine Ackermann. Perheen kolmas poika Ottmar oli kellosepän oppipoikana syntymämaassaan Saksassa. Hän muutti 18-vuotiaana Yhdysvaltoihin 1872 ja sai maan kansalaisuuden 1878. Hän työskenteli hienomekaanisia instrumenttejä valmistavassa yrityksessä, kun kaksi oikeuden pöytäkirjojen painatuksen nopeuttamista kehittänyttä henkilöä, James Clephane ja Charles T. Moore ottivat häneen yhteyttä 1876 saadakseen apua koneensa kehittämiseen. Ottmarilta meni 8 vuotta parantaa prototyyppiä. Hän patentoi koneen 1884. Latomakoneen myötä kirjapainotaidossa tapahtui suoranainen mullistus. Aikaisemmin latojat olivat kirjapainossa laittaneet kirjasimet yksitellen painolevyihin, mikä oli erittäin työlästä, ja nyt kirjasimet valettiin tekstiriviksi ladonnan yhteydessä.
Mergenthaler esitteli koneensa "New York Tribunen" kustantajille 1886. Kone teki seitsemän ammatitaitoisen latojan työn kooten painolevylle automaattisesti rivin kirjasimia, "a line o' types", josta menetelmä sai nimen Linotype. Latojat vastustivat kiihkeästi latomakoneita, mikä hidasti huomattavasti Linotypen yleistymistä. Pitkällä aikavälillä kehitys ei kuitenkaan ollut pysäytettävissä. Latomakonetta on kiittäminen muutaman kolikon hintaisista sanomalehdistä ja tavallisten ihmisten ostettavissa olevista kirjoista ja sitä kautta lukutaidottomuuden vähittäisestä katoamisesta. Myös "keltainen lehdistö" sai tästä koneesta vauhtia. Painatuskulujen pieneminen tuki myös lehdistön asemaa "neljäntenä valtiomahtina".
Baltimoressa sijaitseva Mergenthaler Vocational Technical Senior High School niminen koulu on nimetty Ottmar Mergenthalerin kunniaksi. Mergenthaler kuoli tuberkuloosiin 1899.
Kaspars Daugaviņš

Kaspars Daugaviņš (s. 18. toukokuuta 1988 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. EliteProspectin Matias Strozykin mukaan Daugaviņšiä pidetään energisenä laitahyökkääjänä.
Ura.
Daugaviņš pelasi debyyttikautensa 2003–2004 Latvian jääkiekkoliigassa Prizma Riiassa, jossa hän keräsi oivat pisteet tulokashyökkääjälle, 12 pistettä 14 ottelussa. Seuraavan kauden hän edusti Venäjän TsSKA Moskovan kakkosjoukkuetta maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Kauden 2005–2006 Daugaviņš vietti Valko-Venäjän liigassa HK Riika 2000 -joukkueessa. Kauden jälkeisessä vuoden NHL-seura Ottawa Senators varasi hänet 91. vuorolla.
Kaudeksi 2006–2007 Daugaviņš siirtyi Pohjois-Amerikkaan OHL-juniorisarjaan Toronto St. Michael's Majorsin joukkueeseen, jossa hänet valittiin heti tulokkaiden tähdistökentälliseen. Hän pääsi pelaamaan myös 11 AHL-ottelussa Binghamton Senatorsin paidassa. Seuraavan kauden OHL:ssä hän vietti Mississauga St. Michael's Majorsissa.
Kauden 2008–2009 hän vietti AHL:ssä ja OHL:ssä. Seuraavan kauden Daugaviņš aloitti hyvin ja Ottawa Senators kutsui hänet ensimmäistä kertaa urallaan NHL:ään 13. tammikuuta 2010. Hän debytoi Ottawa Senatorsissa seuraavana päivänä ottelussa New York Rangersia vastaan jääden ilman tehoja ja pelaten 9:37 minuuttia. Hänet lähetettiin tämän jälkeen takaisin farmiin. Maaliskuussa 2013 Daugaviņš siirtyi Boston Bruinsiin.
Daugaviņš edusti Latviaa alle 18-vuotiaiden 1. divisioonan MM-kisoissa vuosina 2004, 2005 ja 2006. Hän pelasi nuorten MM-kisoissa vuonna 2006 ja 1. divisioonan nuorten kilpailuissa seuraavana vuonna. MM-tasolla Daugaviņš on edustanut Latviaa kolmesti vuosina 2006, 2007 ja 2008. Oļegs Znaroks valitsi hänet mukaan vuoden 2010 Vancouverin talviolympialaisiin.
Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti

Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti () on vuonna 1997 perustettu kulttuuri-instituutti. Instituutin toiminnan tavoitteena on vahvistaa Suomen ja Norjan välistä yhteistyötä kulttuuri- ja yhteiskuntaelämän alueilla sekä lisätä tietoa Suomen kulttuurielämästä Norjassa ja Norjan kulttuurielämästä Suomessa. Kulttuuri-instituutin taustalla ovat kahdenväliset kulttuurirahastot Suomalais-norjalainen kulttuurirahasto ja Norjalais-suomalainen rahasto. Kulttuurirahastojen hallitukset valitsevat instituutin hallituksen, jossa on jäseniä Norjasta ja Suomesta. Kulttuuri-instituutti saa perusrahoituksensa Suomen valtion budjetista opetusministeriön kautta.
Instituutti kuuluu Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituuttien verkostoon, jonka tavoitteena on tehdä suomalaista kulttuuri- ja tiedemaailmaa tunnetuksi ulkomailla. Verkoston muodostavia instituutteja on yhteensä seitsemäntoista. Kukin instituutti on sopeuttanut rakenteensa ja toimintatapansa asemamaansa olosuhteisiin. Erilaisuudestaan huolimatta instituutit toimivat samoista peruslähtökohdista ja yhteistyössä sekä keskenään että paikallisten organisaatioiden ja suomalaisten toimijoiden kanssa. Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti tekee yhteistyötä myös muiden instituutioiden kanssa, jotka pitävät yllä yhteyksiä Suomen ja Norjan välillä.
Toiminta.
Instituutin tavoitteena on tehdä suomalaista kulttuuria ja taidetta tunnetuksi Norjassa sekä edistää kulttuurivaihtoa Suomen ja Norjan välillä.
Kulttuuri-instituutilla oli aiemmin tiloissaan oma galleria, jossa esiteltiin suomalaista kuvataidetta, muotoilua, arkkitehtuuria ja taidekäsityötä. Nykyään kulttuuri-instituutti ei omista galleriatiloja, vaan järjestää sen sijaan kulttuuritapahtumia yhteistyössä norjalaisten kulttuurilaitosten kanssa ympäri Norjaa. Instituutin kulttuuriohjelma käsittää edellä mainittujen taidemuotojen lisäksi muun muassa konsertteja, elokuvaesityksiä, kirjailijailtoja, esitelmätilaisuuksia ja seminaareja.
Kulttuuri-instituutti toimii aktiivisesti suomalaisen taiteen ja kulttuurin näkyvyyden lisäämiseksi koko Norjassa muun muassa välittämällä suomalaisia taiteilijoita Norjan festivaaleille. Instituutti toimii läheisessä yhteistyössä Suomen Norjan suurlähetystön ja muiden Norjassa toimivien suomalaistahojen kanssa.
Sijainti ja osoite.
Suomalais-norjalainen kulttuuri-instituutti toimii ajanmukaisissa tiloissa Kuninkaanlinnan (Slottsparken) puistoa vastapäätä Oslon keskustassa. Instituutin toiminta-alueeseen kuuluu koko Norja. Instituutin osoite on Wergelandsveien 23 B, 0167, Oslo.
Åskottin rautatieasema

Åskottin rautatieasema (, ) on rautatieasema Inlandsbanan-radan varrella Östersundin kunnassa Ruotsissa. Liikennepaikka avattiin liikenteelle yhtä aikaa Östersundin ja Häggenåsin välisen osuuden kanssa 10. lokakuuta 1911. Åskottin puinen puolitoistakerroksinen asemarakennus on rakennettu vuonna 1910.
Inlandsbanan AB:n hallinnoimaan rataverkkoon kuuluva liikennepaikka on luokiteltu linjavaihteeksi ja se sijaitsee rataosan eteläosassa, noin 13 kilometriä pohjoiseen Östersundista lähellä Åskottin kylää.
Ottavio Dantone

Ottavio Dantone (s. 1960 Cerignola, Italia) on italialainen diplomicembalisti, urkuri, fortepianisti ja kapellimestari. Dantone on toiminut vuodesta 1996 ravennalaisen Accademia Bizantina -orkesterin johtajana.
Taustaa.
Dantone aloitti opintonsa nuorena Giuseppe Verdin konservatoriossa Milanossa. Alusta lähtien häntä pidettiin erittäin omistautuneena musiikille. Vuonna 1985 Dantone sai Basso Continuo -palkinnon Pariisin kansainvälisessä musiikkikilpailussa ja seuraavana vuonna 1986 kansainvälisessä musiikkikilpailussa Bruggessä; Dantone on ensimmäinen kansainvälisen tunnustuksen saanut italialainen cembalisti.
Dantone debytoi kapellimestarina vuonna 1999, kun hän johti italialaisen oopperasäveltäjä Giuseppe Sartin Giulio Sabino -oopperan Teatro Comunale Alighieri -oopperatalossa Ravennassa. Ottavio Dantone on toiminut vuodesta 1996 Accademia Bizantina -orkesterin johtajana ja tehnyt yhteistyötä muun muassa viuluvirtuoosi Stefano Montanarin kanssa. Dantone on keskittynyt Accademia Bizantinan kanssa erityisesti barokkimusiikkiin tehden lukuisia levytyksiä ja sovituksia esimerkiksi Vivaldin, Bachin, Hädelin ja Corellin musiikista. Dantone on konsertoinut paitsi Euroopassa, myös muun muassa Yhdysvalloissa, Israelissa ja Meksikossa. Dantone on pitänyt lukuisia mestarikursseja cembalosta, kamarimusiikista, basso continuosta ja improvisaatiosta. Useat barokkimusiikkiin erikoistuneet taiteilijat kuten saksalainen kontratenori Andreas Scholl ja italialainen altto Sonia Prina, ovat tehneet yhteistyötä Dantonen kanssa. Vuonna 2012 Dantone konsertoi muun muassa viulutaiteilija Viktoria Mullovan kanssa.
Metsämaan vaakuna

Metsämaan vaakuna oli Metsämaan kunnan tunnus ja puhuva vaakuna.
Vaakunan selitys kuuluu ”punaisessa kentässä yläreunaltaan kuusikoroinen hopeahirsi.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Metsämaan kunnanvaltuusto hyväksyi sen 20. joulukuuta 1963. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 3. huhtikuuta 1964.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1976, kun Metsämaa yhdistyi Loimaan maalaiskuntaan.
Koirala (Muolaa)

Koirala (, v:een 1948 Ко́йрала) on kylä Kirkkojärven pohjoispäässä Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Koirala kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa. 
Historia.
Kyläkuva.
Koirala sijaitsi Muolaan itäosassa aivan kirkonkylän Kirkkorannan pohjoispuolella, jonne oli matkaa noin kaksi kilometriä. Koiralan naapurikyliä olivat lännessä Paakeli, pohjoisessa Ala-Kuusaa ja Peippola, idässä Kannila sekä etelässä Turulila ja Kyyrölä. Vuonna 1936 Koiralan pinta-ala oli 8,85 neliökilometriä, josta oli peltoa 258,02 hehtaaria, niittyä 13,01 hehtaaria ja metsää 612,69 hehtaaria. 
Koiralan halki kulki maantie Muolaan kirkonkylästä Äyräpään kirkonkylään, josta Koiralassa erkani kylätie Punnuksen kylään Muolaan itäosaan. Koiralan pellot sijaitsivat pääasiassa kylän itäosassa Kirkkojärven ja sen laskujoen Kannilanjoen rannoilla, jonne myös asutus oli keskittynyt. Kylässä oli kauppa. Kylän peltopinta-alaa oli kasvatettu Kirkkojärven laskun avulla.
Koiralan koulupiiriin kuului Koiralan lisäksi Turulila ja Muolaan kirkonkylä Kirkkoranta, jotka sijaitsivat Koiralan eteläpuolella. Koulupiiri perustettiin vuonna 1922 ja se toimi vuokratiloissa, kunnes oma koulutalo valmistui vuonna 1929. Koulurakennus vaurioitui pahoin talvisodassa, mutta se korjattiin perusteellisesti vuonna 1944. Sitä ei kuitenkaan ehditty ottaa opetuskäyttöön ennen uutta evakuointia.
Sota-aika.
Koiralan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Koiralan kylän asukkaat asutettiin pääasiassa Somerolle. Tähän liittyen Someron Terttilän kylässä aiempi yksityistien nimi ja nykyinen osoitenimi Koiralantie on annettu Muolaan Koiralan kylän mukaan.
Maaliskuun kuudes

Maaliskuun kuudes on suomalaislaulaja Kisun eli Kisu Jernströmin viides, vuonna 1977 julkaistu studioalbumi.
Kappaleet.
Lähteet:
Tekijät.
Muusikoita.
Lähteet:
Tuotanto.
Lähde:
Luxemburgin Davis Cup -joukkue

Luxemburgin Davis Cup -joukkue edustaa Luxemburgia Davis Cupissa. Se toimii Luxemburgin tennisliiton alaisuudessa. Luxemburg osallistui ensimmäisen kerran Davis Cupiin 1947 ja osallistunut 61 vuonna. Sinä aikana Luxemburg on pelannut 99 maaottelua, voittanut niistä 34 ja hävinnyt 65.
"Päivitetty 17. tammikuuta 2010"
Taneli Mäkelä (vuoden 1992 albumi)

Taneli Mäkelä on suomalaisen näyttelijä-laulaja Taneli Mäkelän neljäs, vuonna 1992 julkaistu studioalbumi. Levy jäi Mäkelän 1990-luvun viimeiseksi studioalbumiksi, sillä seuraava albumi "Jää kaipuu sydämeen" julkaistiin vuonna 2001.
Mäkelä osallistui albumin kappaleella ”Mitä tilaa – sitä saa” vuoden 1991 Syksyn sävel -laulukilpailuun sijoittuen jaetulle kolmannelle sijalle Kikan ”Kierrätä pyöritä mua” -kappaleen kanssa.
Fazer Finnlevy julkaisi albumin vinyyli- ja CD-levyinä sekä C-kasettina.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sovittanut Jussi Liski, ellei toisin mainita.
Lähde:
Tekijät.
Muusikot.
Lähde:
Tuotanto.
Lähde:
Joulupuu on rakennettu (kirja)

Joulupuu on rakennettu on joulukuusesta, joulukoristeista ja niiden historiasta kertova teos, jonka ovat kirjoittaneet Kaisa Koivisto, Hannele Nyman ja Marjo-Riitta Saloniemi. Teos on ilmestynyt vuonna 2009, ja sen on kustantanut Tammi.
Kirja on syntynyt kirjoittajiensa kahden vuosikymmenen mittaisen harrastuksen tuloksena, mutta alkusysäyksen sille on antanut Helsingin yliopiston kansatieteen professori Bo Lönnqvist. Kirjoittajista Kaisa Koivisto on Suomen Lasimuseon intendentti, Hannele Nyman Helsingin taiteilijaseuran näyttelysihteeri ja tutkija ja Marjo-Riitta Saloniemi on Vapriikin näyttelypäällikkö. Teos on siten kirjoitettu tutkijan asiantuntevin ottein, mutta on samalla harrastajalle lähdeteos ja nostalgikolle selailukirja..
Teos on ensimmäinen kirja keskieurooppalaisperäisestä suomalaisesta joulukuusesta. Se antaa perusteellisen, liki täydellisen kuvauksen joulukuusen ja sen koristeiden historiasta, saksalaisesta joulukoristeisiin keskittyneestä Lauschan kylästä ja ainoasta suomalaisesta joulukoristeiden valmistajasta K. A. Weiste Oy:stä. Kriitikko luonnehtii sitä sen monipuolisen sisällön vuoksi kirjalliseksi joulukuuseksi.
Kirjan runsas kuvitus sisältää vanhoja joulukoristemainoksia, kotialbumeiden joulukuvia ja havainnekuvia. Myös keräilyharrastuksesta on artikkeli, ja lopussa on joulusanasto.
Kirjan nimi perustuu suosittuun joululauluun "Joulupuu on rakennettu", joka aikoinaan levitti Suomessa voimakkaasti ajatusta joulukuusesta.
Jörnin rautatieasema

Jörnin rautatieasema (, ) on rautatieasema Jörnin taajamassa Skellefteån kunnassa Ruotsissa. Liikennepaikka sijaitsee Ruotsin pääratoihin kuuluvan rataosan varrella, ja se on aiemmin ollut myös risteysasema jossa poikkirata haarautui pääradasta. 
Kaksikerroksinen asemarakennus on rakennettu 1893, ja se on saman tyyppinen kuin Mellanselin asemarakennus. Rakennuksen on suunnitellut Statens Järnvägarin pääarkkitehti Adolf W. Edelsvärd. Rakennus remontoitiin kokonaan vuonna 1928 ja modernisoitiin vuonna 1946.
Kääpiöpaju

Kääpiöpaju ("Salix arbuscula") on Pohjois-Euroopassa tunturi- ja vuoristoalueilla tavattava pienikokoinen pajulaji. Suomesta kääpiöpaju on tavattu vain kahdesti 1900-luvulla, eikä uudempia löytöjä lajista tunneta.
Ulkonäkö ja koko.
Kääpiöpaju on 10–40 cm korkeaksi kasvava sirottavahaarainen varpu tai pensas. Varsi ja oksat ovat punaruskeita tai -harmaita, hoikkia ja kaljuja. Vuosikasvaimet saattavat olla myös karvaisia. Silmut ovat kaljuja ja korvakkeet puuttuvat. Lehti on 2–4 cm pitkä, soikea ja suippotyvinen ja -kärkinen. Lehti on päältä tummanvihreä ja kalju, alta vaaleanvihreä tai -sinertävä ja kalju tai harvakarvainen. Lehtilaita on litteä ja tavallisesti nystyinen. Lehdessä on suonipareja 8–12 kappaletta. Kääpiöpaju kukkii lehtien puhjetessa kesäkuussa. Norkkoperät ovat 2–4-lehtisiä, norkkosuomut ovat tummakärkisiä. Palhot ovat kaljuja.
Kääpiöpaju muistuttaa läheisesti kitu- tai kääpiökasvuista kiiltopajua ("S. phylicifolia"). Kukinnottomina lajeja saattaa olla hyvin vaikea erottaa toisistaan.
Levinneisyys.
Kääpiöpaju tavataan Skotlannissa, Fennoskandian tunturialueilla Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Kuolan niemimaalla sekä Luoteis-Venäjällä ja Ural-vuoristossa. Yleisin laji on Skandinaviassa.
Nykyisen Suomen alueelta kääpiöpaju on tavattu ainoastaan kaksi kertaa Enontekiöltä. Ensimmäinen löytö on vuodelta 1926 Saanalta, toinen Urttasvarrilta vuodelta 1952. Lisäksi kääpiöpajusta tunnetaan vuodelta 1926 löytö Sallasta nykyisin Venäjälle kuuluvalta Sallatunturilta.
Elinympäristö.
Kääpiöpaju kasvaa kosteilla paikoilla kuten rannoilla, lähteiköissä, puronvarsilla ja letoilla. Kasvupaikat ovat pääasiassa tuntureilla koivuvyöhykkeessä ja paljakan alaosissa. Laji on kalkinsuosija.
Supposed Former Infatuation Junkie

Supposed Former Infatuation Junkie on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Alanis Morissetten albumi vuodelta 1998. Albumi ei menestynyt kaupallisesti yhtä hyvin kuin Morissetten edellinen albumi Jagged Little Pill, mutta nousi kuitenkin listaykköseksi Yhdysvalloissa. Albumia on myyty siellä 2,6 miljoonaa kappaletta. 
Albumin tunnetuin kappale on singlenä julkaistu "Thank U". "Thank U" ja kappale "So Pure" ovat olleet Grammy-ehdokkaina. Albumin nimi tulee yhdestä kappaleen "So Pure" säkeestä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Alanis Morissette ja Glen Ballard, ellei toisin mainittu.
Under Rug Swept

Under Rug Swept on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Alanis Morissetten albumi vuodelta 2002. Albumin tunnetuin kappale on singlenä julkaistu ”Hands Clean”.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut ja säveltänyt Alanis Morissette.
So-Called Chaos

So-Called Chaos on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Alanis Morissetten albumi vuodelta 2004.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut ja säveltänyt Alanis Morissette.
Jesse Väänänen

Jesse Väänänen (s. 6. tammikuuta 1984 Lahti) on suomalainen maastohiihtäjä ja urheiluvalokuvaaja. Hän edusti urallaan Lahden Hiihtoseuraa. Häntä valmensi vuodesta 2005 lähtien Mikko Virtanen ja sitä ennen Marko Passila.
Väänänen osallistui hiihtokilpailuihin ensimmäisen kerran seitsenvuotiaana ja harrasti nuorena muutenkin monipuolisesti urheilua. Käytyään Salpausselän lukion hän suoritti varusmiespalveluksen Urheilukoulussa, jossa hänet valittiin saapumiserän 1/04 parhaaksi sotilaaksi. Väänäsellä todettiin rasitusastma 2004. Hän harrastaa kitaran- ja pianonsoittoa sekä taulujen maalaamista. Hänen isänsä on entinen kilpahiihtäjä ja Suomen hiihtomaajoukkueen huoltomies Kari Väänänen. 
Väänänen sijoittui nuorten MM-kilpailuissa kymmenenneksi 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Sollefteåssa 2003 ja kuului neljänneksi sijoittuneeseen Suomen 4 ×10 kilometrin viestijoukkueeseen Strynissä 2004. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan, Vancouverin olympialaisissa 2010, hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprinttikilpailussa 22:nneksi. 
Väänänen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2004. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan kymmenes Kuusamon perinteisen hiihtotavan sprinttikilpailussa joulukuussa 2007. Parhaimmillaan hän oli neljäs Otepään perinteisen sprintissä tammikuussa 2010. SM-kilpailuissa hän oli viides 15 kilometrillä Tampereella 2006 ja 10 kilometrillä Pyhäjärvellä 2007 sekä neljäs parisprintissä Rukalla 2008. 
Urheilu-uransa jälkeen Väänänen on toiminut urheiluvalokuvaajana muun muassa Suomen Olympiakomitealle. Hän on perustajaosakas ja toimitusjohtaja urheilun sisältö- ja markkinointiyhdistys Snou Creativessä.
Karjarutto

Karjarutto oli helposti leviävä märehtijöiden tartuntatauti. Sitä aiheuttavaa virusta kutsutaan karjaruton saksankielisen nimen mukaan "Rinderpest"-virukseksi.
Karjarutto on tuhoisa eläintauti, ja kuolleisuus aiemmin virukselle altistumattomissa populaatioissa voi lähennellä sataa prosenttia. Tauti leviää lähinnä kosketuksen ja saastuneen juomaveden kautta mutta myös pisaratartuntana.
Karjaruttoepidemiat ovat historiassa olleet yleisiä varsinkin sotien ja sotaretkien yhteydessä. Eurooppa kärsi erityisen pahoista epidemioista 1700-luvulla. Britanniassa oli maanlaajuinen epidemia vuosina 1865–1866. Myöhemmin 1890-luvulla karjarutto surmasi arviolta 80–90 prosenttia karjasta eteläisessä Afrikassa ja Afrikan sarvessa. Vuosina 1982–1984 Afrikassa raivonnut epidemia aiheutti arviolta 500 miljoonan dollarin taloudelliset vahingot karjan menetyksinä. Ihmisen mukana kulkeutunut karjarutto onkin määritelty yhdeksi maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista. 
Rokotteita karjaruttoa vastaan on kokeiltu 1700-luvulta saakka vaihtelevin tuloksin. Luotettava rokote tautiin valmistui 1960-luvulla. Syksyllä 2010 YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO ilmoitti katsovansa, että tauti on hävitetty maailmasta sekä lopettavansa sen seurannan. Viimeinen esiintymä oli Keniassa vuonna 2001. "Rinderpest"-virus olisi näin ollen isorokon jälkeen toinen ihmisen tietoisesti hävittämä taudinaiheuttaja. Kesäkuussa 2011 kansainvälinen eilntarvike- ja maatalousjärjestö FAO julisti karjaruton hävitetyksi maapallolta.
Karjaruttovirus oli läheistä sukua tuhkarokkovirukselle, jonka onkin arveltu syntyneen sen muunnoksena.
Varhaisihmisen tulenkäyttö

Tulenkäytön oppiminen oli käännekohta ihmisten ("Homo") kulttuurievoluutiossa. Tulenkäyttö mahdollisti ihmisten yleistymisen ravinnon laadun parantumisen myötä. Tuli myös tarjosi suojaa saalistajilta ja mahdollisti toiminnan pimeällä.
Todisteet.
Itä-Afrikka.
Ensimmäiset havainnot ihmisen tulenkäytöstä on Itä-Afrikassa sijaitsevilta arkeologisilta kaivauksilta nykyisen Kenian alueelta. Chesowanjasta on löydetty punaisia saven palasia, jotka on ajoitettu 1,42 miljoonan vuoden ikäisiksi. Kuumentamalla palasia on pystytty osoittamaan, että savi on täytynyt kuumentaa 400 °C:n lämpötilaan.
Koobi Forasta on löydetty merkkejä "Homo erectuksen" tulenkäytöstä 1,5 miljoonaa vuotta sitten. Myös Etiopiasta Gadebista on löydetty merkkejä tulenkäytöstä, mutta ne voivat olla seurausta paikallisesta tuliperäisestä alueesta.
Eteläinen Afrikka.
Varhaisimmat varmat merkit ihmisen tulenkäytöstä on löydetty Swartkransista Etelä-Afrikasta. Acheulin kulttuurin käyttämien työkalujen joukosta on löydetty useita palaneita luita. Swartkransin löydös on myös ensimmäinen havainto lihaa syöneestä "Homo erectuksesta". Vanhimmat alueelta löydetyt merkit tulenkäytöstä ovat ajalta 1,1 miljoonaa vuotta sitten.
Sambiasta Kalambon putoukselta on löydetty useita tulenkäyttöön liittyviä esineitä, kuten hiiltyneitä puunpalasia, hiiltä ja hiiltynyttä ruohoa. Alueen esineet on radiohiiliajoituksella määritetty 61 000–110 000 vuotta vanhoiksi.
Lähi-itä.
Israelista on löydetty "Homo erectuksen" tai "Homo ergasterin" käyttämistä nuotioista ajalta 690 000–790 000 vuotta sitten. Tel-Avivin läheltä on löydetty merkkejä toistuvasta tulenkäytöstä ajalta 382 000–200 000 vuotta sitten.
Kaukoitä.
Xihoudusta Shanxin provinssista Kiinasta on löydetty palaneita nisäkkäiden luita. Luut voivat olla 1,5 miljoonaa vuotta vanhoja. Myös Yunnanista on tehty luulöydöksiä. Samankaltaisia löydöksiä on tehty Jaavalta.
Eurooppa.
Euroopassa on tehty tulenkäyttöön liittyviä löydöksiä useista eri paikoista. Vanhin on Unkarista Vértesszőlősista, josta on löydetty luita mutta ei hiiltä. Espanjan Torralbasta ja Ambronasta on löydetty luita ja palanutta puuta ajalta 0,3–0,5 miljoonaa vuotta sitten. Keskimäärin tulenkäytön arvioidaan alkaneen noin 125 000 vuotta sitten.
Muutokset käyttäytymisessä.
Tulenkäytön myötä ihmiset pystyivät toimimaan pimeässä, eikä aktiivisuus enää ollut rajattu valoisaan aikaan. Myös jotkin nisäkkäät ja hyttyset välttävät tulta, joten tuli tarjosi myös suojaa. Lisäksi tulen ansiosta voitiin valmistaa parempaa ravintoa.
Pertti Hurme

Pertti Hurme (s. 1945) on suomalainen viestinnän tutkija ja opettaja. Hän on toiminut Jyväskylän yliopistossa ja Turun yliopistossa eri tehtävissä, aiemmin kielitieteissä ja 1990-luvulta lähtien viestintätieteissä. Vuosina 2008–2013 hän toimi Jyväskylän yliopiston viestintätieteiden laitoksen johtajana.
Hurme on toiminut vuosina 2001–2002 ja 2006–2007 viestintätieteiden yliopistoverkoston puheenjohtajana. Hän toimi myös digitaalisen viestinnän professorina verkoston järjestämässä digitaalisen viestinnän ammatillisessa lisensiaattiohjelmassa vuosina 2002–2006.
Hurme oli 2003–2005 European Communication Associationin puheenjohtaja, ja osallistui tämän yhdistyksen ja European Consortium for Communications Research -yhdistyksen yhdistämiseen vuonna 2005 European Communication Research and Education Associationiksi (ECREA). Tämän tieteellisen yhdistyksen varapuheenjohtajana hän toimi vuosina 2005–2008.
Hurme siirtyi eläkkeelle vuonna 2013. Vuosina 2015–2017 hän toimi tieteellisen aikakauslehden Human Technologyn päätoimittajana.