tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Matthew Fontaine Maury

Matthew Fontaine Maury (24. tammikuuta 1806 Spotsylvanian piirikunta, Virginia, Yhdysvallat – 1. helmikuuta 1873 Lexington, Virginia) oli yhdysvaltalainen merivoimien upseeri, jota pidetään oseanografian tieteenalan perustajana.
Elämä ja ura.
Maury oli vuodesta 1825 alkaen Yhdysvaltain laivaston palveluksessa, vuodesta 1836 alkaen luutnantti. Vuonna 1839 hän työskenteli Washingtonin merikarttatoimistossa, jonka yhteyteen perustettiin laivaston observatorio ja hydrografinen toimisto (United States Naval Observatory and Hydrographical Office). Maury siirtyi uuden toimiston johtajaksi vuonna 1844, ja vuonna 1855 hän sai kapteenin arvon. Uudessa virassaan hän keräsi systemaattisesti alusten lokikirjojen merenkulku- ja säähavaintoja, joiden perusteella hän julkaisi tuuli- ja virtauskarttoja sekä ohjeita parhaita purjehdusreittejä varten. Yhdeksän vuoden aikana hän oli kerännyt lokikirjoista kaksisataa käsikirjoitettua nidettä, joissa jokaisessa oli noin 2500 havaintoa. Näillä julkaisuilla ja uraauurtavalla, vaikkakin nykyään vanhentuneella teoksella "The Physical Geography of the Sea" (1855) ja muilla kirjoituksillaan hän antoi suuren panoksen merenkulun kehitykseen ja sen aputieteisiin, erityisesti oseanografiaan, jonka perustana häntä voidaan pitää. Mauryn ansiota oli myös se, että Brysselissä vuonna 1853 pidetyssä kansainvälisessä kongressissa luotiin yhteinen merenkulun meteorologian havainnointijärjestelmä.
Yhdysvaltain sisällissodan puhjettua vuonna 1861 Maury värväytyi konfederaation palvelukseen, ja myöhemmin menetettyään lähes kaiken omaisuutensa hän lähti ensin Englantiin ja myöhemmin Meksikon keisari Maksimilianin palvelukseen. Hänestä tuli Virginian sotakoulun meteorologian professori vuonna 1868.
Birger Eriksen

Birger Kristian Eriksen (17. marraskuuta 1875 Flakstad – 16. heinäkuuta 1958 Oslo) oli norjalainen rannikkotykistön eversti, jolla oli tärkeä rooli Oslon puolustuksessa Saksan hyökätessä Norjaan toisen maailmansodan aikana huhtikuussa 1940. Oscarsborgin rannikkolinnoituksen komentajana toimineen Eriksenin joukot upottivat raskaan risteilijä "Blücherin" Oslonvuonoon.
Lofooteilla syntynyt Eriksen valmistui upseeriksi Krigsskolen-sotakoulusta vuonna 1896 ja palveli rannikkotykistössä vuodesta 1899. Hän oli vuosina 1915–1931 Trondheiminvuonossa sijainneen Agdenen rannikkolinnoituksen, vuosina 1931–1933 Bergenin linnoitusten ja vuodesta 1933 Oslonvuonoa turvanneen Oscarsborgin linnoituksen komendanttina. Hän sai everstin arvon vuonna 1931.
Vain puolen vuoden päässä eläkeiästä ollut Eriksen joutui tapahtumien polttopisteeseen, kun Saksa aloitti 9. huhtikuuta 1940 vastaisena yönä operaatio Weserübungin eli Tanskan ja Norjan valtauksen. Ilman sodanjulistusta suoritetun yllätyshyökkäyksen ja Norjan tärkeimpien satamakaupunkien valtauksen samanaikaisilla maihinnousuilla oli tarkoitus lamaannuttaa kaikki vastarinta. Osloon lähetetyn eskaaderin oli määrä vangita Norjan kuningas ja hallitus sekä vallata pääkaupungissa olleet asevarastot. Väärin tulkitun käskyn seurauksena Oslonvuonon muut rannikkopatterit antautuivat ilman taistelua, mutta Eriksen päätti tulittaa omalla vastuullaan lähestyviä tuntemattomia aluksia käytössään olleilla kahdella vanhalla tykillä ja torpedopatterilla. Hänen kerrotaan sanoneen: ”Joko joudun tästä sotaoikeuteen tai minusta tulee sotasankari. Tulta!” Täysosumat upottivat laivasto-osaston kärjessä olleen risteilijä "Blücherin", jolloin muut alukset kääntyivät takaisin. Eriksenin toiminta viivytti Oslon valtausta 30 tunnin verran, jolloin kuningas Haakon VII ja hallitus ehtivät paeta ja saattoivat jatkaa vastarintaa. Eriksen luovutti Oscarsborgin saksalaisille aamulla 10. huhtikuuta.
Eriksen kuului Drøbakin kaupunginvaltuustoon vuosina 1948–1952. Hänet on haudattu Oslon Vår Frelsers gravlund -hautausmaalle. Oscarsborgin linnoituksen alueelle pystytettiin hänen patsaansa vuonna 1995.
NHL 22

NHL 22 on EA Canadan kehittämä ja EA Sportsin julkaisema jääkiekkoaiheinen urheilupeli, joka on NHL-pelisarjan 31. osa.
Uuden pelimoottorin myötä peli julkaistiin kahdeksannen sukupolven konsolien lisäksi ensimmäistä kertaa PlayStation 5:lle ja Xbox Series Series X/S:lle.
Pelissä on paljon uusia animaatioita ja liikkeitä. Grafiikoita ja animaatioita on paranneltu ja tehty realistisimmiksi. Pelissä on myös uusia ominaisuuksia ja pelattavuutta on parannettu. Esimerkiksi teköalystä on tehty parempi.
NHL 22 pelissä on IIHF-lisenssi. Pelin maajoukkueilla on aidot ja omat IIHF-peliasut ja -tunnukset. Pelissä supertähti ja eliitti pelaajilla on uusia X-Factor ominaisuuksia ja kykyjä. Peliin on lisätty mahdollisuus pelata nuorten maailmanmestaruuskisat. Tammikuussa 2022 peliin päivitettiin puolestaan miesten ja naisten MM-formaatit ja kokoonpanot.
Peliin on lisätty kolme uutta maajoukkuetta: Slovenia, Unkari ja Etelä-Korea. Pelissä on myös mukana uusin NHL joukkue Seattle Kraken.
Vuoden 2022 puolella pelistä poistettiin Venäjän sekä Valko-Venäjän maajoukkueet.
Pelin kansikuvassa on jääkiekkoilija Auston Matthews. Matthews on myös NHL 20-pelin kansikuvassa.
Soundtrack.
NHL 22-soundtrack paljastettiin 6. lokakuuta 2021, ja siinä esiintyvät artistit, kuten Angels &amp; Airwaves, Grouplove, Jxdn, KennyHoopla, Machine Gun Kelly, Volbeat, Arkells, Dropkick Murphys, Imagine Dragons, Johnossi, K.Flay, Royal Blood, Strumbellas ja Twenty One Pilots. Pelissä on tähän mennessä sarjan suurin soundtrack, joka sisältää 44 kappaletta. 
Vahvistetut liigat.
• Miesten maajoukkueet 
• Naisten maajoukkueet
• Nuorten maajoukkueet 
• NHL
• AHL
• OHL
• ECHL
• CHL 
• WHL
• QMJHL
• CHL
• Liiga
• SHL
• HockeyAllsvenskan
• ICE 
• DEL
• NL
• ELH
Hankai 601

Hankai Tramway Model 601 on Hankai Tramwayn käytössä oleva sähkömoottoritoiminen raitiovaunu, joka otettiin käyttöön vuonna 1996.
Yleistä.
Tokyu Vehicle Manufacturing valmisti vuosien 1996 ja 1998 välillä seitsemän 601-mallista raitiovaunua. Malli ei kuitenkaan ole täysin uusi, ja päävarusteet kuten raitiovaunun kori, teli, moottori, kompressori jne. ovat melkein samat kuin mallissa 701. Raitiovaunun ohjauslaite, jarrut ynnä muut operointilaitteet ovat samat kuin malleissa 121 (Entinen Osakan raitiovaunu 1601), 122, 123, 124, 125, 126, 127 ja 129. Edellä mainitut operointilaatteet ja niiden osat olivat suhteellisen uusia, sillä ne otettiin käyttöön vuonna 1967 mallista 121, kun se siirrettiin Osakan kunnalliselta liikennevirastolta (silloin) Nankai Tramway Line -linjalle (nykyisin Hankai Tramway) ja sen käyttäminen lopetettiin.
Toiminta.
Edellä mainitun taustan perusteella moottori on uudentyyppinen WN-käyttöjärjestelmä, mutta ohjauslaite on harvinainen ajoneuvoyhdistelmä, joka käyttää vanhan mallin ajoneuvon epäsuoraa ei-automaattista ohjausta. Siksi ohjaamon ympärillä oleva ohjauslaite eroaa täysin uudesta mallista 701. Lisäksi, koska jarrutusteho on huonompi kuin mallissa 701, jossa on sähköinen komentotyyppinen jarru, ajovalon vieressä oleva jarruvalo on jätetty pois.
Raitiovaunun suurin nopeus on 70 km/h, sama kuin mallilla 701, mutta suurin sallittu nopeus on 50 km/h. Nopeuden ylittäessä 50 km/h junan pyöräkerta saattaa alkaa heilahdella kiskojen välillä, vaikkakaan ei niin paljon kuin mallilla 701, ja huonoilla rataolosuhteilla juna voi alkaa heilua rajusti puolelta toiselle jo nopeudella 40 km/h. Tämän vuoksi juna ei pysty toimimaan täydellä tehollaan.
Käyttö / Uudistaminen.
No. 601 otettiin käyttöön 14. kesäkuuta 1996 ja sillä aloitettiin kaupallinen toiminta 25. kesäkuuta samana vuonna. Tämän mallin kiskoille ilmaantumisen myötä 100 %:n ilmastointiaste saavutettiin kesäkaudella (kesäkuun lopusta syyskuun loppuun) arkipäivisin ja kaikkina viikonloppuisin. Vuodesta 2005 lähtien ilmastointi on ollut 100 % myös iltaruuhka-aikoina, lähinnä Hankai-linjan junien määrää vähentämällä ja uutta aikataulua suunnittelemalla.
Vuodesta 2004 vuoteen 2005 viisi seitsemästä kohdeilmaisimesta muutettiin perinteisestä verhonäytöstä LED -näytöksi. Tammikuussa 2006 myös loput kaksi kohdeilmaisinta muutettiin perinteisestä verhonäytöstä LED-näytöksi.
Maaliskuussa 2010 Mo 605:n virroitin muutettiin Z-tyyppisestä virroittimesta yksivarsiseksi virroittimeksi Mo 701:n Mo 708:n jälkeen. Vielä ei tiedetä, laajennetaanko tätä muutosta muihin raitiovaunuihin tulevaisuudessa.
Bibiana

Bibiana () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 441 asukasta.
Presidentti Nicolau Lobaton kansainvälinen lentoasema

Presidentti Nicolau Lobaton kansainvälinen lentoasema (, tetumiksi "Aeroportu Internasional Presidente Nicolau Lobato"; IATA: DIL, ICAO: WPDL) on Itä-Timorin pääkaupungissa Dilissä sijaitseva kansainvälinen lentoasema. Se on aiemmin tunnettu Comoron kansainvälisen lentoaseman nimellä. Se toimii Itä-Timorin päälentokenttänä.
Presidentti Nicolau Lobaton kansainvälisellä lentoasemalla on yksi valaistu, asfalttinen kiitotie, jonka pituus on 1 849 metriä ja leveys 30 metriä. Lentoasemalle tulee säännöllisiä lentoja Australiasta sekä Indonesiasta ja joskus myös charterlentoja. Lentoaseman omistaa Itä-Timorin hallitus, ja sen toiminnasta vastaa East Timor Civil Aviation Division.
Paul Vidal de la Blache

Paul Vidal de la Blache (22. tammikuuta 1845 Pézenas, Hérault, Ranska – 5. huhtikuuta 1918 Tamaris-sur-Mer, Var, Ranska) oli ranskalainen maantieteilijä, jolla oli merkittävä vaikutus ihmismaantieteen kehitykseen.
Elämä ja ura.
Vidal de la Blache opiskeli Pariisin Ecole Normale Supérieuressa ja aloitti maantieteen opinnot historian opintojen ohella. Hän sai jo varhain vaikutteita Saksan maantieteellisen tieteen uudistajilta Alexander von Humboldtilta ja Karl Ritteriltä, ja hän oli opettajanuransa aikana jatkuvassa yhteydessä näiden maanmiehiin Oscar Ferdinand Pescheliin, Ferdinand von Richthofeniin ja Friedrich Ratzeliin. Maantieteellisten syiden ja historiallisten tapahtumien väliset suhteet olivat hänen elämäntyönsä aihe, jonka tulokset näkyvät yhdessä hänen tunnetuimmista teoksistaan, Ernest Lavissen teoksen "Histoire de France" (1903) liitteenä olevassa "Tableau General de la Geographic de France" -teoksessa, joka myöhemmin julkaistiin erikseen. 
Vidal de la Blache liittyi Ateenan ranskalaiseen kouluun vuonna 1867 ja pääsi näin matkustamaan laajalti Välimeren maissa. Hänen ensimmäiset matkansa veivät hänet Italiaan, Kreikkaan, Vähään-Aasiaan, Syyriaan ja Egyptiin. Lyhyen Angersissa vietetyn ajan jälkeen hänet nimitettiin Nancyn yliopiston historian ja maantieteen professoriksi vuonna 1872. Vuodesta 1877 vuoteen 1898 hän opetti maantiedettä Ecole Normale Supérieuren ylemmillä luokilla, ja vuodesta 1898 vuoteen 1909 hänellä oli maantieteen professuuri Pariisin yliopistossa. Hän luennoi laajalti, ja hänen julkaisuihinsa kuuluu monumentaalinen "Atlas General: Histoire et Geographic", joka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1894, ja jonka hän oli valmistellut perusteellisesti tuottamalla karttoja eri kouluasteiden opetusta varten. Hänen atlaksensa sisälsi historiallisia sekä fyysisen ja poliittisen maantieteen karttoja, ja siitä tuli klassinen ja välttämätön hakuteos ranskalaisessa maantieteen opiskelussa. Hän julkaisi myös sarjan esseitä, jotka käsittelivät erityisesti historiallis-taloustieteellisen maantieteen ongelmia, joista yksi mielenkiintoisimmista on postuumisti julkaistu teos "Les grandes agglomérations humaines" (1918). Vidal de la Blache perusti vuonna 1891 ja toimitti kuolemaansa saakka "Annales de géographie" -lehteä ja kirjoitti jatkuvasti siihen. Hänestä tuli Institut de Francen jäsen vuonna 1906.
Aiheesta muualla.
Kemin Into (miesten jalkapallo)

Kemin Into oli suomalainen, Kemistä kotoisin ollut jalkapallojoukkue. Seura pelasi kotiottelunsa Sauvonsaaren kentällä ja keväisin ennen nurmikenttäkautta Ruutinrannan hiekkakentällä. Sauvosaaren urheilupuiston jalkapalloareena oli ennen takakenttää varsinainen urheilukenttä eli etukenttä. Seura pelasi yhden kauden eli kauden 1970 jalkapallon Mestaruussarjassa. Kemiläisen jalkapalloilun TUL:n seurat, Into, Karihaaran Tenho ja Veitsiluodon Kisaveikot (VKV), päättivät perustaa tällöin TUL:ään kuuluvan jalkapalloilun yhteisen erikoisseuran Kemin Pallotoverit (KPT-85). Kemin Innon miesten jalkapallotoiminta päättyi näin syksyllä 1985. 
Miesten jalkapallo.
Seuran jalkapallotoiminta sai alkunsa vuonna 1934, jolloin silloisen Kemin Vedon nuoret miehet pelasivat ensimmäisen ottelunsa. Seuraavina vuosina pelattiin useita ystävyysotteluita ja tehtiin pelimatkoja Ruotsiin Haaparannalle, Seittenkariin ja Nikkalaan. Vuonna 1937 Innon jalkapallolijat vierailivat ensi kerran etelässä kohdaten Kokkolan ja Pietarsaaren TUL:n jalkapallojoukkueita, kuten Pietarsaaren Innon ja Ykspihlajan Reiman. Näinä vuosina TUL:lla ei ollut vielä omia sarjojaan.
Sotien jälkeen jalkapallotoiminta virisi Kemissä jälleen. Kaupungissa toimi vahvana TUL:n jalkapalloseurana Karihaaran Tenho. Into osallistui 1940- ja 1950-luvuilla lukuisiin maakunta-, liitto- ja piirisarjan otteluihin. Vuodesta 1959 Into pelasi 3. korkeinta sarjaa eli maakuntasarjaa. Vuonna 1965 onnistui Innon nousta 2. korkeimmalle sarjatasolle eli Suomisarjaan. Innon jalkapallon huipentumana oli kauden 1969 jälkeen tapahtunut nousi pääsarjaan eli Mestaruussarjaan. 
Seura pelasi kaudet 1971-1976 kolmanneksi korkeinta valtakunnan sarjaa eli II Divisioonan Pohjoislohkoa, mutta nousi syksyllä 1976 I Divisioonaan. Kausi 1977 jäi ainoaksi I Divisioonassa, kuten myös kausi 1978 II Divisioonan Pohjoislohkossa. Kaudesta 1979 lähtien seura pelasi neljänneksi korkeinta valtakunnan sarjaa eli III Divisioonaa nousematta enää ylempiin sarjoihin. Syksyllä 1985 Into putosi IV Divisioonaan. Kemiläisen jalkapalloilun TUL:n seurat, Into, Karihaaran Tenho ja Veitsiluodon Kisaveikot (VKV), päättivät perustaa tällöin TUL:ään kuuluvan jalkapalloilun yhteisen erikoisseuran Kemin Pallotoverit (KPT-85). Kemin Innon miesten jalkapallotoiminta päättyi näin syksyllä 1985. 
Kemin Innon pelaajista maajoukkueissa esiintyneitä ovat Tuomo Haapa ja Juhani Myllyoja sekä Innossa uransa aloittaneita, mutta muihin seuroihin siirtyneinä Juhani Himanka ja Jukka Ikäläinen.
Aquaria KLCC

Aquaria KLCC on julkinen akvaariotalo Kuala Lumpurissa, Malesiassa. Se toimii Kuala Lumpurin konventtikeskuksen alapuolella kaupungin keskustassa. Rakentaminen aloitettiin vuonna 2003, ja virallisesti Aquaria KLCC avattiin yleisölle vuonna 2005.
Aquaria KLCC on yksi suurimmista akvaariotaloista Kaakkois-Aasian alueella. Se on jaettu kahteen tasoon, ja pinta-alaa on yhteensä yli 60 000 neliöjalkaa. Keskeinen kohokohta on 90-metrinen vedenalainen käytävä. Akvaarioissa ovat edustettuina erilaiset ympäristöt ylänköjen ja sademetsien vesistöistä koralliriuttoihin ja aavan valtameren oloihin. Akvaarioiden yhteydessä on myös matelijoita, sammakkoeläimiä ja hyönteisiä.
Aquaria KLCC:ssa on järjestetty sukeltajille ohjelmaa, jonka yhteydessä on tarjoutunut mahdollisuus päästä tarkkailemaan tiikerihaita ja keihäsrauskuja lähietäisyydeltä. Akvaariotalossa on lisäksi esitelty kalojen ruokkimista.
Nummen VPK

Nummen VPK eli Nummen Vapaaehtoinen Palokunta on Lohjalla entisen Nummen kunnan alueella toimiva VPK. Palokunta on perustettu vuonna 1923 ja sen paloasema sijaitsee Saukkolan taajamassa. Nummella sijaitsee myös Nummen vanha paloasema Oinolan kylässä. Tämä paloasema on nykyisin yksityisomistuksessa.
Palokunta on järjestetty kolmeen osastoon, jotka ovat hälytysosasto, nuoriso-osasto ja naisosasto. Vuoden aikana Nummen palokunta hälytetään keskimäärin noin sataan kiireelliseen tehtävään.
Nummen VPK:lla oli vuoden 2003 loppuun asti sammutussopimus Nummen ja tämän jäkeen Nummi-Pusulan kunnan kanssa. Vuodesta 2004 alkaen Nummen VPK on kuitenkin kuulunut osaksi Länsi-Uudenmaan pelastuslaitosta, jonka kanssa sopimuksista neuvotellaan. Entisen Nummi-Pusulan kunnan alueella toimii myös toinen sopimuspalokunta, Pusulan VPK.
Jaime Harrison

Jaime R. Harrison (s. 5. helmikuuta 1976 Orangeburg, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain demokraattisen puolueen kansallisen komitean puheenjohtana tammikuusta 2021–2025. Harrison toimi Etelä-Carolinan osavaltion demokraattisen puolueen puheenjohtajana toukokuusta 2013 huhtikuuhun 2017 asti. Vuonna 2020 Harrison oli ehdolla Yhdysvaltain senaattiin Etelä-Carolinan osavaltiosta, mutta hävisi vaalit istuvalle republikaanisenaattorille Lindsey Grahamille.
Simon Emil Ammitzbøll-Bille

Simon Emil Ammitzbøll-Bille (vuoteen 2017 Simon Emil Ammitzbøll; s. 20. lokakuuta 1977 Hillerød) on tanskalainen tällä hetkellä sitoutumaton poliitikko. Hän kuului vuosina 2009–2019 liberaaliin allianssiin, mitä ennen hän oli ehtinyt olla radikaalin venstren sekä itse perustamansa porvarillisen keskustan jäsen. Erottuaan liberaalista allianssista hän perusti Christina Egelundin kanssa Fremad-puolueen, joka lakkautettiin seuraavana vuonna.
Ammitzbøll-Bille on istunut kansankäräjillä vuodesta 2005 ja hän toimi Tanskan talous- ja sisäministerinä vuosina 2016–2019.
Janaki Ammal

Edavaleth Kakkat Janaki Ammal (1897–1984) oli intialainen kasvitieteilijä. Hän tuli kuuluisaksi hyötykasvien jalostuksen ansiosta, ja käytti myöhemmin arvovaltaansa luonnonsuojelun hyväksi.
Janaki opiskeli kasvitiedettä Madrasissa. Tuohon aikaan Intiassa naisten lukutaitokin oli harvinaista, ja nainen yliopistossa oli harvinaisuus koko maailman mittakaavassa. Ammal toimi kolme vuotta opettajana naisten kristillisessä opistossa ennen kuin sai stipendin Yhdysvaltoihin. Hän opiskeli Michiganin yliopistossa kasvien sytologiaa, ja erikoistui hybridilajikkeiden kehittämiseen eri lajien ja jopa eri kasvisukujen risteytyksillä. Hän väitteli vuonna 1931.
Hän käytti osaamistaan makeampien sokeriruokolajien kehittämiseen. Omavaraisuus sokerin tuotannossa oli merkittävä asia itsenäisyyttä tavoittelevalle Intialle.
Chandrasekhara Raman perusti Intian tiedeakatemian vuonna 1935, ja valitsi Janakin yhdeksi sen ensimmäisistä jäsenistä. Janakin sukupuoli ja perhetausta alhaisessa kastissa aiheuttivat kuitenkin ongelmia. Vuonna 1940 hän muutti Englantiin, ja työskenteli John Innes Institutessa ja Royal Horticultural Societyssa.
Itsenäistyneen Intian pääministeri Jawaharlal Nehru kutsui Janakin Intiaan kehittämään maan maataloutta. Hän kuitenkin huomasi, että ruoantuotannon tavoittelu oli johtamassa metsäkatoon, ja alkoi puhua luonnonvaraisten kasvilajien säilyttämisen tärkeydestä. Hän tuki voimakkaasti Save Silent Valley -liikettä, joka pyrki suojaamaan metsäistä laaksoa, jota uhkasi tekojärven alle jääminen. Laaksosta tuli Silent Valleyn kansallispuisto vajaa vuosi Janakin kuoleman jälkeen.
Janakin Intian tieteelle antaman panoksen johdosta hän sai Padma Shri -palkinnon vuonna 1977.
Severomorsk-1

Severomorsk-1 -lentotukikohta (; tai ; aiemmin myös nimellä Vayenga-1; ICAO: ULAK, yhden lähteen mukaan ULMD) on Venäjän Murmanskin alueella toimiva Venäjän Pohjoisen laivaston (Pohjoisen sotilaspiirin) lentotukikohta. Se sijaitsee sivullisilta suljetun Severomorskin kaupungin etelälaidalla, noin neljä kilometriä kaupungin keskustasta etelään. 
Lentotukikohdan rakenteiden uusimisesta uutisoitiin useina 2010-luvun vuosina. Töihin sisältyi muun muassa kiitotien jatkaminen 3,5 kilometrin pituiseksi, mikä mahdollistaa kaikkien lentokonetyyppien operoimisen kentältä jatkossa. Toisaalta - osin laivaston ilmavoimien johdon vaihtumisen jälkeen - vuonna 2021 koko Venäjän laivaston ilmailun roolia, tarpeellisuutta ja sen heikkouksia rohjettiin nostaa venäläisfoorumeilla keskusteltavaksi.
2020-luvulle tultaessa Severomorsk-1-lentotukikohdassa toimi kaksi lentorykmenttiä ja erillinen miehittämättömiä taktisia ilma-aluksia (drooneja) lennättävä lentue. 403. lentorykmentin (403 OSAP; yksikkö 49324) lentokalustoon kuului muun muassa kuljetuskoneita tyypiltään Antonov An-12 ja Antonov An-26 sekä tiedustelukoneita tyyppiä Iljušin Il-20RT ja Iljušin Il-38(N). 830. laivaston sukellusvenetorjunnan helikopterirykmentin (830 OKPVP, yksikkö 87268) käytössä oli puolestaan Kamov Ka-27 -sukellusvenetorjunnan helikoptereita, sen muunnoksia (Kamov Ka-29, Kamov Ka-32) sekä Mil Mi-8MTV-5 -mallien kuljetushelikoptereita. 216. miehittämättömien ilma-alusten lentueen (216 BPLAP) varustuksena oli ainakin Forpost- ja Orlan-10-drooneja.
Jamek-moskeija

Sulttaani Abdul Samadin Jamek-moskeija () eli Jamek-moskeija () on moskeija Kuala Lumpurin keskustassa, Malesiassa. Se on yksi Malesian vanhimmista moskeijoista; Selangorin sulttaanina silloin toiminut Alauddin Sulaiman Shah otti sen käyttöön vuonna 1909, kaksi vuotta rakennustöiden valmistumisen jälkeen. Jamek-moskeija toimi Kuala Lumpurin päämoskeijana ennen kuin Malesian kansallismoskeija (Masjid Negara Malaysia) rakennettiin.
Jamek-moskeija sijaitsee Klang- ja Gombakjokien yhtymäkohdassa. Samalla paikalla toimi Kuala Lumpurin ensimmäinen malaijien hautausmaa.
Arthur Benison Hubbackin suunnittelemaan Jamek-moskeijaan on vaikuttanut uusmaurilainen tyyli, joka muistuttaa Pohjois-Intian siirtomaa-aikaisten rakennusten tyyliä. Lähellä Jamek-moskeijaa Gombakjoen varrella sijaitsee tyylillisesti samankaltainen Sultan Abdul Samad Building, jota sama arkkitehti oli suunnittelemassa.
Tarutaon kansallispuisto

Tarutaon kansallispuisto () on Thaimaan eteläisimmissä osissa sijaitseva kansallispuisto, joka kattaa 1 490 neliökilometrin suuruisen alueen Satunin maakunnan rannikkoseuduilla Andamaanienmerellä.
Tarutaon kansallispuiston alueella on 51 saarta, joista keskeisimmät ovat Ko Tarutao ja Ko Adang. Ko Tarutaon alkuperäinen nimi oli Pulau Tertua ("vanhin saari"), josta Tarutao-nimi on muunnos. Merialueesta tehtiin kansallispuisto vuonna 1974.
Lepkin kieli

Lepki on pieneen lepki-murkim-kembra -kieliin, tai jonkin tulkinnan mukaan luokittelemattomiin, kuuluva kieli, jota puhutaan Uuden-Guinean saaren keskiosissa Indonesian puolella. Vuonna 2009 kielellä arvioitiin olevan 530 puhujaa. Lepkin katsotaan olevan uhanalainen ja sen lähimpiä sukulaiskieliä ovat murkim ja kembra.
Kielen puhujat rajoittuvat käytännössä kokonaan yhteen kyläyhteisöön, vaikkakin joitakin yksittäisiä puhujia elää naapuriyhteisössä. Syynä tähän on se, että kyseiset yksittäiset henkilöt ovat asuneet jossain vaiheessa elämäänsä lepkinkielisessä ympäristössä. 
Perussanastoa lepkiksi:
Papuman kieli

Papuma on malaijilais-polynesialaisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Indonesialle kuuluvalla Seruin saarella. Vuonna 2009 sillä arvioitiin olevan 600 puhujaa. Kielen katsotaan olevan uhanalainen ja sen läheisimmät sukulaiskielet ovat pom ja munggui.
Kielellä ei ole kirjallista muotoa.
Perussanastoa papumaksi:
Hatamin kieli

Hatam on Länsi-Papualla puhuttava isolaattikieli. Kieltä on toisaalta myös yritetty luokitella yhdessä mansimin kielen kanssa yhdeksi kieliperheeksi. Hatam on uhanalainen ja sillä katsotaan olevan viisi murretta. Vuonna 1993 kielellä arvioitiin olevan 16 000 puhujaa.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu on käännetty kokonaisuudessaan hatamiksi vuonna 2009.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Sanasto.
Perussanastoa hatamiksi:
Konerawin kieli

Koneraw on Indonesiassa, Uuden-Guinean saaren eteläosissa, puhuttava kieli. Se luokitellaan toisinaan yleisuusiguinealaisiin kieliin kuuluvaksi tai sitten omaksi pieneksi kieliperheekseen mombumin kanssa. Vuonna 2017 kielellä arvioitiin olevan 1200 puhujaa ja sen katsotaan olevan uhanalainen.
Kielellä ei ole kirjallista muotoa.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Mpurin kieli

Mpur on uhanalainen isolaattikieli, jota puhutaan Länsi-Papualla Indonesiassa. Sillä katsotaan olevan kaksi päämurretta: adiw ja sirir. Vuonna 2002 kielellä arvioitiin olevan 7000 puhujaa.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Sanasto.
Perussanastoa mpuriksi:
Uno Forss

Uno Harald Forss (31. maaliskuuta 1892 Turku – 5. joulukuuta 1972 Espoo) oli suomalainen järjestö- ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Forssin vanhemmat olivat kauppias Johan Fredrik Forss ja Zelma Karolina Fredrika Bernstedt ja puoliso vuodesta 1919 Greta Valborg Maria Swenning. Forss tuli ylioppilaaksi Åbo svenska reallyceumista vuonna 1912. Suomen sisällissotaan hän osallistui joukkueenjohtajana Saariston vapaajoukossa ja Itämeren jalkaväkirykmentissä. Forss valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1919, mutta oli jo sitä ennen toiminut Suomen Talousseuran konsulenttina Turussa. Valmistuttuaan hänestä tuli Talousseuran sihteeri. Samalla Forssilla oli useita sivutoimia, hän oli muun muassa Jordkultur-yhtiön toimitusjohtaja, metsänhoitoyhdistyksen asiamies, maanviljelysseuran sihteeri ja ruotsinkielisen maatalousoppilaitoksen opettaja.
Suomen Talousseurassa Forss toimi vuoteen 1924 ja meni sitten suvun omistamien yhtiöiden johtajaksi. Hänellä oli silti edelleen useita luottamustoimia, mukaan lukien Turun kaupunginvaltuuston jäsenyys. Vuonna 1934 Forssista tuli Ahvenanmaan maakunnan maakunta-agronomi ja vuonna 1938 Finlands Svenska Andelsförbundin toiminnanjohtaja, mitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1960 asti. Hän oli myös sivutoiminen Lohjan Taimistojen toimitusjohtaja 1941–1959. Forss osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan. Finlands Svenska Andelsförbundissa hän kehitti sekä pohjoismaista että kotimaista yhteistyötä ja työskenteli johtamansa järjestön lehtien päätoimittajana, vaikuttaen laaja-alaisesti maa- ja meijeritalouden, metsänhoidon, puutarhanhoidon, lihanjalostuksen ja kalastuksen piirissä. Forss sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1955.
Jarno Hyökyvaara

Jarno Hyökyvaara (s. tammikuussa 1986 Valkeakoski) on suomalainen näyttelijä ja entinen jalkapalloilija.
Jalkapalloilijana.
Hyökyvaara edusti Valkeakosken Hakaa kausilla 2005 ja 2006. Ensimmäinen kausista toi Suomen cupin voiton. Hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan kuin Hakan farmijoukkueessa, vaan toimi Hakan edustusjoukkueen vaihtomiehenä. Ennen edustusjoukkuetta hän pelasi Hakan juniorijoukkueissa ja oli mukana nuorten maajoukkueleireillä, mutta ei päässyt edustamaan Suomea junioreiden maaotteluissa.
Hyökyvaaran 12 vuotta vanhempi veli Janne Hyökyvaara oli myös jalkapalloilija. 
Näyttelijänä.
Hyökyvaara pääsi Teatterikorkeakouluun vuonna 2013, seitsemännellä yrityksellä ja valmistui sieltä näyttelijäksi keväällä 2018. Sitä ennen hän toimi harrastajateattereissa Tampereella ja opiskeli Kokkolassa teatteri-ilmaisun ohjaajaksi vuosina 2008–2009. Hän on toiminut Teatterikorkeakoulusta valmistumisensa jälkeen näyttelijänä Lappeenrannan kaupunginteatterissa. Hän on näytellyt teattereissa muun muassa Q-Teatterissa, kaupunginteattereissa Kokkolassa, Kotkassa, Jyväskylässä, Valkeakoskella ja Tampereella, Suomen Kesäteatterissa Valkeakoskella, Tampereen Komediateatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa.
Hän esittää Pyöreä totuus -monologiansa vuonna 2022 Helsingin Koko-teatterissa, sekä Valkeakosken-, Oulun- ja Hämeenlinnan kaupunginteattereissa.
Rein Ratas

Rein Ratas (9. toukokuuta 1938 – 18. huhtikuuta 2022) oli virolainen poliitikko, joka edusti Viron keskustapuoluetta . Ratas toimi Riigikogussa 2007–2011 ja uudelleen 2015–2018. Pitkän sairauden vuoksi Ratasin tilalla Riigikokussa oli Igor Kravtšenko joulukuusta 2016 syyskuuhun 2018, jolloin Ratas virallisesti jätti paikkansa ja Kravtšenkosta tuli varsinainen edustaja. 
Ratas on Viron entisen pääministerin Jüri Ratasin isä.
Aleppon suuri synagoga

Aleppon suuri synagoga on juutalainen synagoga Syyria Aleppossa. Juutalaisessa kansanperinteessä se liitetään kuningas Daavidiin ja hänen kenraalinsa Joabiin, mutta varmemmin se on saanut alkunsa Bysantin valtakunnan kaudella. Aleppon vanha juutalaisyhteisö on myöhemmin hävinnyt. Itse synagoga poltettiin sionismin vastaisissa mellakoissa vuonna 1947 ja kunnostettiin 1990-luvulla. Rakennus on ollut kunnostukista lähtien pääosin tyhjillään.
Historia.
Juutalaisessa kansanperinteessä synagogan perustaminen liitetään kuningas Daavidin kenraali Joabiin. Joabin sanottiin valloittaneen Aleppon eli raamatullisen Aram Soban suurin piirtein vuonna 1000 eaa. Samalla Joab laski paikalle rukoushuoneen perustan. Käytännössä ei kuitenkaan esimerkiksi tiedetä, viittasiko raamatun Aram Soab juuri nykyiseen Aleppoon, tai johonkin eteläisempään kaupunkiin. Nykyisen synagogan perusta on kuitenkin hyvin vanha. Juutalainen yhteisö on ollut Aleppossa varmemmin hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta. Todennäköisesti synagoga sai alkunsa Bysantin valtakunnan kaudella. Tuolloinen rakennus käsitti basilikan ja kolme stoaa. Eräs kaiverrus perustassa on ajoitettu vuoteen 834.
Aijubidit muuttivat joksikin aikaa kaikki kaupungin synagogat moskeijoiksi. Vuonna 1260 kaupunkia hävittivät alueelle hyökänneet mongolit, mutta itse suuri synagoga säästyi. Mongolit kärsivät tappion Egypti mamelukeille, jotka hallitsivat myöhemmin Syyriaa. Juutalaisia vainottiin jälleen ajoittain ja synagogaa käytettiin jälleen moskeijana "käärmemoskeijan" nimellä. 1300-luvun paikkeilla synagogalle tuotiin niin sanottu Aleppon koodeksi, jota säilytettiin seuraavat 600 vuotta synagogan krpytassa. Koodeksi on vanhin tunnettu koko Heprealaisen raamatun hepreaksi kirjoitettu kokonainen teksti. Ilmeisesti se on alkujaan peräisin Tiberiaan kaupungista 900-luvulta. Vuonna 1958 se päätyi Jerusalemiin. Timur Lenkn joukot hävittivät Aleppoa ja sen suuren synagogan vuonna 1400, joskin rakennus rakennettiin pian uudelleen. Kaupungin juutalaisyhteisö kasvoi 1500-luvulla Espanjasta nyt Osmanien valtakuntaan saapuvien juutalaispakolaisten myötä. Suuren synagogan ohelle rakennettiin lisääntyneen tilan tarpeen nyt myös muita synagogia. Vuonna 1947 Aleppossa oli noin 10 000 juutalaista. Samana vuonna syttyi sionismin ja Israelin itsenäisyyden vastaisia mellakoita, joiden yhteydessä suuri synagoga poltettiin.
Kaupungin vanha juutalaisyhteisö alkoi hajota seuranneina vuosina. Suuri synagoga kunnostettiin tästä huolimatta ulkomailla asuneiden Syyrian juutalaisten lahjoitusten avulla 1990-luvulla. Se on kuitenkin ollut tätä seuranneina vuosina tyhjillään joitakin satunnaisia juutalaisia pyhiinvaeltajia lukuun ottamatta. Rakennuksen kuvailtiin kärsineen pieniä vahinkoja Syyrian sisällissodan Aleppon taistelun aikana.
Taeler Deer

Taeler Deer (s. 1996) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies. Hän on pituudeltaan 165-senttimetrinen. Hän edustaa Suomen Korisliigassa kouvolalaisseura Kouvottaria.
Deer pelasi kotimaansa yliopistosarjassa neljä kautta 2014–2018 Texas State Universityn joukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen kerran Suomessa kaudella 2018–2019. Tuolloin hän pelasi Korisliigassa Kouvottarien joukkueessa 27 runkosarjaottelua ja kymmenen pudotuspeliä. Hänen koko kauden ottelukohtainen pistekeskiarvonsa oli 19,8 pistettä, ja hän otti ottelua kohden 5,9 levypalloa ja antoi 5,9 koriin johtanutta syöttöä. Kaudella 2021–2022 Deer pelasi ensin Ukrainassa mutta siirtyi helmikuussa 2022 Kouvottarien joukkueeseen. Hän sai huhtikuussa 2022 Koripalloliitolta 300 euron sakot epäasiallisesta käytöksestä hänen näytettyään liigan ensimmäisessä loppuottelussa toisen joukkueen vaihtopenkin suuntaan keskisormea.
Valjupallosimppu

Valjupallosimppu ("Cottunculus thomsonii") eli aiemmalta nimeltään kääpiösimppu on merisimppuihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä Atlantilta.
Koko ja ulkonäkö.
Valjupallosimppu voi kasvaa suurimmillaan noin 43 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen ja suuri- ja pyöreäpäinen. Kalan päässä on lyhyitä luupiikkejä ja silmät ovat suuret. Valjupallosimppu on väriltään harmahtavan tai punertavan ruskea.
Levinneisyys ja elintavat.
Valjupallosimppua tavataan Atlantin länsiosissa Grönlannista Etelä-Carolinaan ja Atlantin itäosissa Islannista Guinea-Bissauhun asti. Kala liikkuu lähellä pehmeää pohjaa tyypillisimmin 100–1 600 metrin syvyydessä. Valjupallosimpun ravintoa ovat selkärangattomat eläimet.
Kouvottaret

Kouvottaret on kouvolalainen naisten koripalloseura. Se on toiminut omana yhdistyksenään vuodesta 2021. Aiemmin se toimi Kouvot-seuran osana. Sen edustusjoukkue on pelannut naisten Korisliigassa vuodesta 2016.
Joukkue kaudella 2021–2022.
Saara Sandell, Henriikka Vähäuski, Sarah Toeaina, Rashida Timbilla, Taeler Deer, Iida Tuviala, Iiris Muhonen, Elli Salovaara, Kaisa Kuisma, Roosa Frimodig, Johanna Räty, Pinja Leppänen, Yasmine Blomfelt; päävalmentaja Joonas Frimodig, valmentaja Reetta Piipari.
D-20

D-20 eli M1955 () on neuvostoliittolainen 152 mm haupitsi. Se on käsin ladattava, hinattava 152 mm kenttätykki, valmistettu Neuvostoliitossa 1950-luvulla. Länsi havaitsi sen ensimmäisen kerran vuonna 1955, jolloin se nimettiin M1955:ksi. Sen GRAU-indeksi on 52-P-546.
Historia.
Haupitsin suunnittelu aloitettiin luultavasti 1940-luvun lopulla, ja nähtiin ensimmäisen kerran julkisuudessa vuonna 1955. Sen suunnitteli Sverdlovskin tykistötehtaan nro 9 (nykyisin PAO "Motovilihinskie zavody" Jekaterinburgissa) vakiintunut suunnittelutoimisto, jota johti arvostettu tykistösuunnittelija Fjodor Fjodorovitš Petrov (1902–1978), joka vastasi useista toisen maailmansodan teoksista. Aseen tehdasnimitys oli "D-20".
Käyttäjämaat.
Nykyiset.
Angola - 4 vuodesta 2016
Armenia - 34 vuodesta 2016
Azerbaidžan - 24 vuodesta 2016
Bulgaria - 44 vuodesta 2016
Kongon demokraattinen tasavalta - 6
Etiopia - 20
Georgia - 12 saatu Bulgariasta vuonna 2009.
Kiinan kansantasavalta
Kongon tasavalta
Unkari - 18 vuodesta 2016
Iran - 30 vuodesta 2016
Irak - Kaikki tuhoutuivat Irakin hyökkäyksessä vuonna 2003, uudet mallit ostettu Bulgariasta vuonna 2015
Irakin Kurdistan - 6 kaapattu Irakin armeijalta vuonna 1991, 4 kaapattu vuonna 2003, yhteensä 10 Kurdistanin demokraattisen puolueen (KDP) Peshmergan käytössä.
Laos - käytössä tammikuussa 2019.
Moldova - vuodesta 2016
Myanmar - 35 kappaletta toimitettu vuonna 2009 Pohjois-Koreasta.
Nicaragua - 12 palveluksessa, 30 varastoituna vuodesta 2016.
Nigeria - 4 M81/M85 Romanian armeijan varastoista.
Venäjä - 1 075 vuodesta 2016.
Romania - Romanian armeijalla on 247 M81-haupitsia, 103 M85-tykkihaupitsia.
Sri Lanka - 46 Type 66 vuodesta 2016
Syyria
Turkmenistan - 72 vuodesta 2016
Ukraina - 130+ vuodesta 2016
Vietnam
Jemen
Entiset.
Albania - 90 tyyppiä 66 toimitettiin vuosina 1968-1973.
Artsakh - Azerbaidžan otti haltuunsa Azerbaidžanin vuoden 2023 hyökkäyksen jälkeen Vuoristo-Karabahissa.
Valko-Venäjä
Kuuba - 100, toimitettu vuosina 1972-1974
Itä-Saksa - 137 kappaletta toimitettu vuosina 1974-1975, siirtyi Saksalle Saksan yhdistymisen jälkeen.
Egypti - 300 toimitettu vuosina 1964-1970[14].
Suomi - 126 ostettiin entiseltä DDR:ltä vuonna 1991; poistettiin käytöstä 2017; tunnetaan nimellä 152 H 55[14].
Saksa - poistettu käytöstä
Kazakstan - 
Neuvostoliitto: siirtyneet seuraajamaille
Uzbekistan
Yugoslavia - 36 vuonna 1971
Suomen kello- ja korumuseo Kruunu

Suomen kello- ja korumuseo Kruunu on kelloihin ja koruihin erikoistunut museo Espoon Tapiolassa. Museossa on esillä vaihtuvia sekä temaattisia näyttelyitä. Museo Kruunu avasi ovensa uusissa tiloissa Ahertajantie 3:ssa 13.4.2022. Sitä ennen museo toimi Suomen Kellomuseona Näyttelykeskus WeeGeellä. Uusi Suomen kello- ja korumuseo Kruunu perustettiin vuonna 2021.
Lumangwen putoukset

Lumangwen putoukset on Sambian pohjoisosissa sijaitseva vesiputous ja on yksi Kalungwishi-joen useista vesiputouksista. Lumangwen putoukset ovat ulkonäöltään ikään kuin pienet Victorian putoukset. Lumangwen putoukset ovat korkeudeltaan noin 30–40 metriä ja putouksilla on leveyttä noin 160 metriä.
Khadija Ciss

Khadija Ciss (s. 26. maaliskuuta 1983) on senegalilainen uimari. Hän on saavuttanut Afrikan kisoissa 200 metrin vapaauinnin pronssia vuonna 2003 ja Afrikan-mestaruuskilpailuissa 50 metrin selkäuinnin pronssia vuonna 2006.
Ciss kilpaili Ateenan kesäolympialaisissa 2004 kahdessa vapaauintilajissa. 200 metrin kilpailussa hän karsiutui alkuerissä ajalla 2.09,04 ja sijoittui 40:nneksi. 800 metrin kilpailussa hän karsiutui alkuerissä ajalla 9.20,06 ja sijoittui 29:nneksi.
Barråsa

Barråsa on kylä Siuntiossa, Uudellamaalla. Kylä sijaitsee Siuntion kunnan pohjoisosissa ja sen naapurikyliä ovat muun muassa Uusikylä, Herrdal, Tupala ja Veijola. Kylässä sijaitsee muun muassa Barråsan vanha koulu, Siuntion kunnan Barråsan vedenottamo ja Björkensin torppa, joka on yksi Siuntion vanhimpia yhä jäljellä olevia torppia.
Tishreen Panorama

Tishreen Panorama on sotamuseo Syyrian pääkaupunki Damaskoksessa. Sen pääaiheena on Israelia vastaan käyty jom kippur -sota. Museo valmistui Pohjois-Korean tuella vuonna 1998 ja se sai voimakkaita vaikutteita Pjongjangin Voittoisan isänmaan sotamuseosta ja maolaispropagandasta.
Museorakennuksen näyttelyihin lukeutuu maalauksia ja ulkotiloissa näytteillä on esimerkiksi vuoden 1973 sodan sotasaalista.
Historia.
Museon rakennuttaminen alkoi Syyrian presidentti Hafiz al-Assadin kaudella vuonna 1992 ja se valmistui vuonna 1998. Museon pääaiheena on Israelia vastaan vuonna 1973 käyty jom kippur -sota. Sen suunnitteli joukko pohjoiskorealaisia. Se vastaakin paljolti Pohjois-Korean pääkaupunki Pjongjangissa sijaitsevaa Voittoisan isänmaan sotamuseota ja tyyli muistuttaa maolaispropagandataidetta. Syyrian ja Pohjois-Korean välejä on ajoittain kuvailtu läheiseksi, mutta täyttä selvyyttä tästä ei ole. Pohjois-Korea saattoi myös valiutua rakennuttajaksi yksinkertaisesti halvimpana vaihtoehtona.
Human Rights Watch haastatteli Syyrian sisällissodan aikana damaskoslaisia, joiden mukaan museon suunnalta olisi laukaistu ohjuksia, jotka on liitetty Bašar al-Assadin hallinnon väitettyihin kaasuiskuihin Damaskoksen lähiseudun taisteluissa.
Näyttelyt.
Museon ulkotiloissa esillä on vuoden 1973 sodan sotasaalista, kuten israelilaisilta vallattuja panssarivaunuja, jeeppejä, ohjuksia, sekä helikopterien ja lentokoneiden jäännöksiä. Näytteillä on myös MiG-21 ja ensimmäisen syyrialaisen astronautin Muhammad Farisin Neuvostoliiton ja Syyrian yhteishankkeessa käyttämä avaruuskapseli. Museorakennuksen sisäänkäynnin ulkopuolella on suuri Hafiz al-Assadin pronssipatsas.
Museolla on maalauksia, joista suuri osa esittää Hafiz al-Assadia tai tämän perhettä. Esimerkiksi "isänmaallisen liiton muotokuva" esittää al-Assadia kaikkien eri Syyrian etnisten ryhmien ja yhteiskuntaluokkien reunustamana. Museon varsinainen panoraama on 30-asteen kuvakulman ääni- ja valotehosteita käsittävä taistelua Kuneitrasta Golanin kukkuloilla esittävä maalaus. Maalaus korostaa Syyrian lopulta pieneksi jäänyttä voitoa, sekä toisaalta israelilaistan julmuuksia. Kunteira oli tuhottu lähes tyystin. Osa maalauksista esittää al-Assadin ja sotien ohella historian avainkohtia, kuten Eblan kuningaskuntaa, Palmyraa ja Zenobiaa ja muslimikomentaja Saladinia.
Birgit Brüel

Birgit Thora Marie-Louise Brüel (o.s. Thielemann, 6. lokakuuta 1927 – 23. helmikuuta 1996) oli tanskalainen laulaja ja näyttelijä. Brüel aloitti uransa 1950 Max Brüelin kvartetissa. Samaan aikaan Brüel kävi Tanskan kuninkaallista teatterikoulua.
1950-luvulla Brüel tuli tunnetuksi teatteri- ja elokuvanäyttelijänä, ja vuosina 1961-1966 hän lauloi Tanskan radion jazzyhtyeessä. Brüel voitti Dansk Melodi Grand Prixin 1965 kappaleella "For din skyld" ja tuli näin valituksi Tanskan edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Brüel sijoittui seitsemänneksi 18 kilpailijan joukosta.
Yksityiselämä.
Brüel meni 1951 naimisiin Max Brüelin kanssa ja heille syntyi kaksoset. He erosivat 1962. Brüelillä oli myös yksi tytär aiemmasta avioliitosta.
Puškinin lentotukikohta

Puškinin lentotukikohta (, Puškinin sotilaslentoasema; ICAO: ULLP) on Pietarin kaupungin metropolialueella sijaitseva yhteistoimintalentoasema ja lentotukikohta. Se sijaitsee viisi kilometriä Puškinin kaupungin keskustasta lounaaseen. Tukikohta rakennuksineen sijaitsee runsas neljä kilometriä eurooppatie :n itäpuolella. Tukikohdalla on 2,5 kilometrin kiitotie. 
Lentotukikohdassa toimii 332. helikopterirykmentti (332 GvOVP, yksikkö 12633). Lentävään kalustoon kuuluu Mil Mi-8MT/MTV-5, Mil Mi-28N sekä Mil Mi-24P ja Mil Mi-35M -koptereita. Yleisölle avoimina päivinä tukikohdassa on 2010-luvulla ollut esillä myös muuta lentokalustoa. Yhden lähteen mukaan tukikohdassa toimisi kuitenkin osa osin Viipurin piirin Pribylovoon jaetusta 549. helikopterirykmentistä (549 OVP)
The Epoch Times

The Epoch Times () on Falun Gongiin kytkeytynyt, monilla kielillä julkaistava lehti. Se vastustaa Kiinan kommunistista puoluetta. Lehden poliittinen linja on äärioikeistolainen ja se muun muassa kieltää ilmastonmuutoksen ja on tukenut Donald Trumpia sekä levittänyt QAnon-salaliittoteoriaa ja rokotevastaista propagandaa.
"The Epoch Timesin" perusti vuonna 2000 Falun Gong -liike. Alussa lehden tavoitteena oli vastustaa Kiinan propagandaa ja kertoa Kiinan hallinnon vainosta Falun Gongia kohtaan. Lehden lukijamäärät nousivat paljon vuonna 2016 Facebookin algoritmia ja äärioikeistolaista materiaalia hyödyntämällä. Vuonna 2020 "The Epoch Timesia" seurasi eri sosiaalisen median alustoilla kymmenet miljoonat ihmiset.
Lehteä on saatavana myös Suomessa. Suomessa se ilmestyy kiinan kielellä ja kerran viikossa. Se on ilmaisjakelulehti ja sitä jakavat Falun Gongin harjoittajat.
SINoALICE

"SINoALICE" on Pokelabon kehittämä roolipelivideopeli Androidille ja iOS:lle. Pelin ohjaa Yoko Taro, joka tunnetaan paremmin työstään NieR- ja Drakengard-sarjoissa. Pelin julkaisi Japanissa Square Enix kesäkuussa 2017 ja maailmanlaajuisesti Pokelabo heinäkuussa 2020.
Juoni.
Kirjasto-nimisessä maailmassa, joka on täynnä lukemattomia tarinoita, jokaisen tarinan hahmot haluavat herättää kirjailijansa henkiin toivomaansa tulevaisuutta varten. Tätä varten he työskentelevät yhdessä kerätäkseen inokeja ja taistellakseen tarinoita syöviä painajaisia vastaan tietäen, että heidän on väistämättä tapettava toisensa saavuttaakseen toiveensa.
Kehitys.
Pelin piti alun perin julkaista Nexonin Japanin ulkopuolella, mutta se viivästyi määrittelemättömäksi ajaksi lokalisointisyistä. Pelin julkaiseminen luovutettiin sitten Pokelabon hoidettavaksi. Pelin soundtrackin tekivät Keiichi Okabe, Keigo Hoashi ja Shotaro Seo.
Vastaanotto.
Peli sai "mixed or medium" -luokituksen arvostelujen kokoajan Metacriticin mukaan.
Manga-sovitus.
Himikon kuvittama manga-sovitus aloitti "MangaUp!" palvelu vuonna 2019. Heinäkuussa 2021 Square Enix ilmoitti lisensoivansa mangan englanninkielistä julkaisua varten.
Kimmo Varjoranta

Kimmo Varjoranta on suomalainen sisustusarkkitehti ja huonekalusuunnittelija. Hän on suunnitellut kalusteita muun muassa Avartelle, Haimille, Juvartille, Lepokalusteelle ja Sopelle.
Varjoranta valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta 1977 ja on toiminut siellä myöhemmin opettajana. Hän teki 1980-luvun alkupuolella yhteistyötä kollegansa Jouko Järvisalon kanssa. Vuonna 1988 Varjoranta valittiin Vuoden kalustesuunnittelijaksi ja hänen suunnittelemansa "Pyramid"-kalustesarja Vuoden huonekaluksi.
Veikko Kairento

Kaarlo Veikko Johannes Kairento (vuoteen 1936 Kaarlo Veikko Johannes Kadenius; 20. lokakuuta 1915 Kemi – (kuoleman julkistamispäivä 4. syyskuuta) 1986 Mäntsälä) oli suomalainen seiväshyppääjä ja uransa jälkeen Kemin Kunnon ja Länsi-Pohjan piirin yleisurheiluvalmentaja. Hän edusti urheilu-urallaan Kemin Kuntoa.
Veikko Kairennon urheilu-ura ajoittui 1930-luvulta 1950-luvun alkuun. Suomen mestaruutta hän ei onnistunut voittamaan, mutta oli SM-mitaleilla viidesti. Pronssille hän nousi vuoden 1938 Kalevan kisoissa Eero Lähdesmäen ja Aulis Reinikan jäljessä kuten myös vuonna 1939 ja 1940. Paavo Korpela jakoi Kairennon kanssa vuoden 1940 SM-pronssin. Pronssiketjunsa Veikko Kairento vaihtoi hopeiksi 1942 ja 1943 ollen vielä viides 1946. Vuosien 1942 ja 1943 hopeat tulivat samalla tuloksella mestaruuden voittaneiden kanssa, mutta pudotusten vuoksi Kairento jäi hopealle. Kairento edusti Suomea B-maaotteluissa Ruotsia vastaan vuosina 1939 ja 1940. Kalottiotteluissa hän otti peräti seitsemän kertaa voiton vuosina 1946–1952. Parhaaksi tulokseksi jäi kesän 1939 tulos 390 cm.
Oman uransa jälkeen Veikko Kairento toimi seuransa Kemin Kunnon ja Länsi-Pohjan piirin yleisurheiluvalmentajana aina vuoteen 1969 asti.
Veikko Kairennon poika Aulis ja veli Leo ovat olleet myös menestyneitä seiväshyppääjiä. Heistä Aulis on Suomen ja Pohjoismaiden mestari vuodelta 1965. Veli Leo voitti seiväshypyn nuorten Suomen mestaruuden vuonna 1947.
Johann Gustav Droysen

Johann Gustav Bernhard Droysen (6. heinäkuuta 1808 Treptow an der Rega, Pommeri – 19. kesäkuuta 1884 Berliini) oli saksalainen historioitsija ja poliitikko, joka preussilaisella isänmaallisella historiantulkinnallaan loi pohjaa Saksan yhdistymiselle.
Elämä ja ura.
Droysen oli varuskuntapapin poika. Isän varhaisen kuoleman jälkeen hän opiskeli Berliinin yliopistossa filologiaa Barthold Georg Niebuhrin ja filosofiaa Friedrich Hegelin johdolla, toimi muutaman vuoden lukion opettajana ja myös professorina Berliinin yliopistossa ja herätti huomiota Aiskhyloksen (1832) ja Aristofanesin (1836–1838) käännöksillään sekä Aleksanteri Suurta (1833) ja hellenismin aikakautta käsittelevillä teoksillaan (1836–1843). Droysenia pidetään toisinaan hellenismi-termin keksijänä. 
Vuoden 1848 vallankumouksen jälkeen Droysenista tuli Frankfurtin parlamentin jäsen ja sen perustuslakikomitean sihteeri. Parlamentissa hän liittyi oikeistokeskustalaisiin, teki tiivistä yhteistyötä Friedrich Christoph Dahlmannin kanssa ja käytti kulisseissa huomattavaa vaikutusvaltaa parlamentin suuren perustuslakihankkeen valmistelussa ja täytäntöönpanossa. Kun Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV kieltäytyi Saksan keisarikruunusta vuonna 1849, Droysen vetäytyi pettyneenä politiikasta. 
Kielin yliopiston historian professorina (1840-1851) hän kuitenkin kirjoitti vuonna 1850 yhteistyössä Carl Samwerin kanssa historian Tanskan ja Schleswigin ja Holsteinin herttuakuntien välisistä suhteista vuodesta 1806 alkaen, joka vaikutti monien saksalaisten mielipiteisiin silloisesta kiistasta Tanskan kanssa. Vuonna 1844 hän toimitti niin sanotun Kielin adressin, protestikirjeen Tanskan politiikkaa vastaan. Hän osallistui myös yhdeksän Kielin professorin kirjoittamaan kirjoitukseen, jossa vastustettiin Tanskan kuninkaan Kristian VIII:n avoimessa kirjeessään esittämiä näkemyksiä oikeudestaan Schleswigiin. Droysen tuki herttuakuntien oikeuksia niin näkyvästi, että Holsteinin siirryttyä Tanskalle vuonna 1851 hän lähti Kielistä opettamaan Jenaan, jossa hän sai valmiiksi preussilaisen kenraalin Ludwig Yorck von Wartenburgin elämäkerran (1851–1852). Jäljellä olevat vuotensa hän käytti suuren teoksensa "Geschichte der preußischen Politik" (1855–1886) kirjoittamiseen. Tämä Droysenin kuollessa keskeneräinen teos päättyy vuoteen 1756. Droysenin historiankirjoitusten tarkoituksena oli ensisijaisesti Preussin historiallisen tehtävän osoittaminen Saksan kansallisessa yhdistymisessä, sellaisena kuin hän sen ymmärsi.
Levašovon lentotukikohta

Levašovon lentotukikohta (, Levašovon sotilaslentoasema; myös Levašovo-2), tai rakenteilla olevan yhteistoimintakentän toteutuessa Levašovon lentoasema tai Pietari-Levašovo, on Pietarin kaupungin pohjoisosassa toimiva lentotukikohta. Se sijaitsee 1-2 kilometriä Pietarin Viipurin piirin Levassovan () taajaman asuinalueen etelä- ja lounaispuolella. Tukikohdalla on 2,7 kilometrin kiitotie. 
Lokakuussa 2021 ilmoitettiin, että sotilaslentokenttä uudistetaan ja varustetaan Gazpromin ehdotuksesta ja kustannuksella myös siviili-ilmailulle sopivaksi yhteistoiminnalliseksi lentokentäksi vuoteen 2023 mennessä.
Tukikohdassa toimii 33. yhdistetty lentorykmentti (33 OTSAP; yksikkö 49719), jolla on kaksi kuljetuslentuetta - yksi Levašovossa Pietarissa ja toinen Vladimirin alueen Vladimirin Semjazinon lentotukikohdissa Moskovan itäpuolella. Tukikohdan lentokalusto sisältää kuljetuslentokoneita ja -helikoptereita: Antonov An-12BK, Antonov An-26, Antonov An-30, Antonov An-72, Antonov An-148, Iljušin Il-22, Let L-410UVP-E20, Mi-8MT/MTV-2 ja Mil Mi-8PP/SMV-PG, Mil Mi-26T ja Tupolev Tu-134.
Vuonna 2018 tukikohdassa avattiin ilmailumuseo. Se kertoo muun muassa vuonna 1948 Moskovan alueella perustetun, nykyään Pietariin sijoitetun ilmakuljetusrykmentin historiasta ja ilmavoimien toiminnasta Pietarin piirityksen aikana. Museoon pääsee tutustumaan tilauksesta, tukikohdan avoimien ovien päivinä ja sotilaallis-nationalististen tapahtumien aikana.
Hakimdžan Halikov

Hakimdžan Sajahmetovitš Halikov (myös muotoon Hakimzjan; , ; 16. tammikuuta 1933, Atninskin alue – 12. helmikuuta 2002, Kazan) oli tataarien lastenrunoilija, opettaja ja toimittaja, palkittu kulttuurityöntekijä.
Chinwe Chukwuogo-Roy

Chinwe Chukwuogo-Roy (2. toukokuuta 1952 - 17. joulukuuta 2012) oli nigerialainen taidemaalari. Hän syntyi Nigeriassa, mutta muutti vuonna 1975 Britanniaan. Hän maalasi muotokuvia, asetelmia ja maisemia. Näiden lisäksi hän toimi kuvanveistäjänä. 
Chunkwuogo-Roy maalasi lapsuutensa värikylläisiä maisemia ja samalla värikkyydellä aikuisuutensa kotiseudun Suffolkin maisemia. Hänen uransa huippu oli, kun hän sai maalata kuningatar Elisabet II:n muotokuvan vuonna 2002. Hän kuoli sairastettuaan syöpää.