tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Möysän työväentalo

Möysän työväentalo oli Lahden kaupungin Möysän kaupunginosassa sijainnut työväentalo. Talo myytiin vuonna 1936 nuorisoseurataloksi.
Historiaa.
Möysän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Talo rakennettiin vuonna 1922, mutta sen viimeistelytyöt veivät vielä pari vuotta. Vuonna 1924 talo oli käyttökuntoinen. Myös vuoden 1928 aikana taloa kunnostettiin. Yhdistys kuitenkin myi talo Möysän nuorisoseuralle jo syksyllä 1936. Vuonna 1931 Möysän yhdistyksen ennakoitiin liittyvän Lahden työväenyhdistykseen, kun Möysä liitettäisiin Lahteen; mahdollisesti tämä oli talokaupan takana.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla toimi muun muassa Möysän Työväennäyttämö. Vuonna 1924 siellä järjestettiin Lahden ja Möysän yhdistysten yhteinen Sosialidemokraattisen Puolueen 25-vuotisjuhlailtama, ja vuonna 1928 Lahden ja Hollolan kunnallistoimikuntien yhteinen vappujuhla pidettiin Möysän työväentalolla. Vuonna 1936 Lahden Osuuskauppa järjesti talolla osuustoiminnallisen kevätjuhlan, jossa talo oli ”viimeiseen saakka täynnä”.
Kuplakotilot

Kuplakotilot (Acteonidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Kuplakotilot jaetaan 19 sukuun. Heimon lajien kuori on paksu ja muodoltaan vaihtelevasti joko pitkänomainen tai pyöreähkö. Kuoren väritys vaihtelee yksivärisestä kirjavaan ja kiiltävään. Kuplakotiloiden kuoressa on sulkulevy. Jalka on kookas.
Levinneisyys ja elintavat.
Kuplakotiloita tavataan maailmanlaajuisesti lauhkeilta ja lämpimiltä alueilta. Niitä tavataan matalista vesistä aina 3 000 metrin syvyyteen asti. Heimon lajien ravintoa ovat monisukasmadot.
Pleurotineae

Pleurotineae on Agaricales-lahkoon kuuluva sienten alalahko. Se sisältää helttasieniä, kuppimaisia sieniä, orvakoita ja kääpiä. Lajit ovat lahottajasieniä tai loisia.
Luokittelu.
Pleurotineae sisältää seuraavat heimot:
Eräjärven kirkkomuseo

Eräjärven kirkkomuseo sijaitsee Eräjärvellä, Eräjärven kirkossa. Eräjärven nykyinen tasavartinen ristikirkko vihittiin käyttöön vuonna 1821. Kirkon sisätiloissa on pieni, mutta mielenkiintoisia esineitä täynnä oleva kirkkomuseo. Esillä on käytöstä poistettuja esineitä puretuista Eräjärven kirkoista, joista vanhimmat ovat 1700-luvulta. Kokoelman hienoin esine on saarnastuolin reunalla sijainnut 1700-luvun tiimalasi ja erikoisin esillä oleva esine on sakastin puuvartinen pisuaari, josta hädän hetkellä saattoi lorauttaa ulos sakastin ikkunasta. Kirkkomuseossa on nähtävillä myös kiertokoulun aikaisia esineitä, kuten kirjoja, havaintovälineitä, tauluviivain ja helmitaulu.
Avoimen tieteen ja tutkimuksen kansallinen koordinaatio

Avoimen tieteen ja tutkimuksen kansallinen koordinaatio on suomalainen asiantuntijayhteisö, jonka tehtävänä on taata avoimen tieteen ja tutkimuksen linjausten mahdollistaminen organisaatioissa sekä pohtia avoimen tieteen ja tutkimuksen kysymyksiä. 
Koordinaation keskiössä on Avoimen tieteen ja tutkimuksen kansallinen ohjausryhmä, joka muodostuu suomalaisen tutkimus­yhteisön nimeämistä jäsenistä. Ohjausryhmä hyväksyy koordinaation linjaukset ja toimii täten koordinaation päätöksentekijänä. Ohjausryhmän toimikausi on kaksivuotinen, ja se kokoontuu vähintään kuusi kertaa vuodessa. 
Ohjausryhmä toimii yhteistyössä neljän asiantuntijaryhmän kanssa. Jokainen asiantuntijaryhmä keskittyy yhteen neljästä avoi­men tieteen osa­alueesta, joita ovat toimintakulttuurin avoimuus, tutkimusaineistojen avoimuus, julkaisujen avoimuus ja oppimisen avoimuus. 
Asiantuntijaryhmissä toimii avoin kutsumenettely, eli jäsenyys perustuu jokaisen omaan asiantuntijuuteen ilman erityistä organi­saation edustusta. Asiantuntijaryhmien asettamat työryhmät puolestaan toimivat määräaikaisina ja tietyn määritellyn tehtävän edistämiseksi.
Koordinaation työtä tukee Avoimen tieteen ja tutkimuksen sihteeristö, joka toimii Tieteellisten seurain valtuuskunnassa.
Avoimen tieteen ja tutkimuksen julistus.
Avoimen tieteen ja tutkimuksen julistus 2020-2025 toimii perustana avoimen tieteen ja tutkimuksen kansallisille linjauksille ja suosituksille, jotka rytmittävät avoimen tieteen edistämistä Suomessa. Julistuksen ovat laatineet Avoimen tieteen ja tutkimuksen kansallinen koordinaatio sekä suomalainen tutkimusyhteisö. Sen ovat allekirjoittaneet kaikki kotimaan tutkimusta tekevät organisaatiot.
Längelmäen kirkkomuseo ja makasiini

Längelmäen Kirkkomuseo ja makasiini sijaitsee Längelmäellä. Kirkkomuseon tilat on barokkityylisen puukirkon sakastin yläkerrassa ja makasiinimuseo sijaitsee kirkkotien toisella puolella. Vuonna 1772 valmistunut kirkkorakennus on Längelmäellä syntyneen kirkonrakentaja Antti Piimäsen suunnittelema. Kirkkomuseossa pääsee tutustumaan kirkolliseen elämään ja siellä on esillä kirkossa käytössä olleita esineitä.
Paltanmäen kotiseutumuseo

Paltanmäen kotiseutumuseo, joka on perustettu 1930-luvulla, sijaitsee Oriveden keskustassa, Paltanvuorella. Kotiseutumuseossa pääsee tutustumaan elämään Oriveden Paltanmäessä 1800-luvulta aina 1900-luvun puoliväliin saakka. Ulkomuseoalueelle on siirretty 14 vanhaa hirsirakennusta eri puolilta Orivettä ja museoalue koostuu asuinrakennuksista ja aitoista. Alueella on myös tuulimylly ja talli, jotka ovat oivia esimerkkejä aikakautensa rakennustyyleistä ja perinnerakentamisen taidosta. Vanhin rakennuksista on yli 300-vuotias. Kotiseutumuseossa vierailija pääsee tutustuman entisaikojen koteihin ja sisustukseen, käsityötaitoon, maalaiselämään ja perinnerakentamiseen. Rakennusten huoneet on sisustettu runsaasti aikakauden esineillä ja piharakennuksissa on näytillä maatalouteen, sepän ammattiin ja puutöihin liittyvää esineistöä.
Militariamuseo Karhumäki

Militariamuseo Karhumäki on yksityinen sotahistoriallinen museo Parkanossa Pirkanmaalla.
Museo koostuu kolmesta eri rakennuksesta: hirsirakennus, korsu ja 60-70-lukujen taitteen kyläkauppa ajanmukaisine tavaroineen. Museon kokoelma on pääosin sotahistoriaharrastaja Vesa Frimanin itsensä keräämää. Näytteillä on muun muassa laaja kokoelma sotilasvarusteita, aseita, puhdetöitä, viestintävälineitä ja univormuja. Museon pihapiirissä on sotilasajoneuvoja ja muuta raskasta sotilaskalustoa Mig-21:stä panssarivaunuun. Ulkotiloista löytyy myös armeijan vanha, harvinainen tutka sekä tykki.
Georg von Peuerbach

Georg von Peuerbach (30. toukokuuta 1423 Peuerbach lähellä Linziä, Itävallan herttuakunta, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 8. huhtikuuta 1461 Wien) oli itävaltalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä.
Elämä.
Hänen alkuperäistä sukunimeään ja varhaishistoriaansa ei tunneta. Noin vuonna 1440 hän suoritti Wienin yliopistossa maisterin tutkinnon. Hänen matematiikan opettajansa oli todennäköisesti Johann von Gmüden. Vuonna 1448 hän lähti opintomatkalle Italiaan. Siellä Giovanni Bianchini ja kardinaali Nicolaus Cusanus houkuttelivat hänet luennoimaan tähtitieteestä Ferraran yliopistoon. Hän kieltäytyi Bolognan ja Padovan professuuritarjouksista ja myös Böömin ja Unkarin kuningas Ladislauksen hovitähtitieteilijän nimityksestä, mutta palasi Wienin yliopistoon vuonna 1450 luennoimaan. Hänen tieteellinen opetuksensa tapahtui pääasiassa yksityisesti, ja hänen kuuluisin oppilaansa oli Johannes Müller von Königsberg, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Regiomontanus. 
Peuerbachia on toisinaan kutsuttu länsimaisen matemaattisen tähtitieteen isäksi. Peuerbachin teos "Theoricae novae planetarum" oli yksi laajimmin käytetyistä Ptolemaioksen järjestelmää käsittelevistä teoksista 1400- ja 1500-luvuilla. Siinä hän antaa systemaattisen johdannon Ptolemaioksen kuuluisaan Almagestiin, joka tunnettiin siihen asti vain arabialaisista käännöksistä. Peuerbachin teos säilyi tähtitieteen akateemisen opetuksen perustana pitkään sen jälkeen, kun Kopernikuksen malli oli korvannut Ptolemaioksen hypoteesit. Kardinaali Johannes Bessarionin kehotuksesta hän yritti kääntää Ptolemaioksen kreikankielisestä alkuperäisteoksesta, mutta varhaisen kuolemansa vuoksi hänen hankkeensa jäi kesken. Yksi Peuerbachin tärkeimmistä tieteellisistä saavutuksista oli tarkkojen sinitaulukoiden laatiminen tähtitieteellisiin laskelmiin, jonka mahdollisti roomalaisia numeroita tarkoitukseen paremmin sopivien arabialaisten numeroiden käyttö.
Parkanon metsämuseo

Parkanon kaupungin ylläpitämä Parkanon metsämuseo esittelee metsätöiden historiaa 1860-luvun sahateollisuuden noususta aina 1960-luvun koneellistumiseen. Museoalueella on näyttelyhalli, savottakämppä, sauna, hevostalli, tukkiponttoo ja metsätyökoneita laajassa ulkoilmanäyttelyssä. Järven tuntumassa sijaitseva savottakämppä on tuotu museoalueelle Seitsemisen kalliolammelta ja se on alkuperäisessä kunnossa. Näyttelyhallissa on esillä runsaasti esineitä, jotka aikaisemmin olivat osa niin metsänomistajan, metsätyömiehen, savottajätkän kuin ostomiehenkin arkea. Parkanon metsämuseon tallista löytyy lisäksi luontonäyttely.
Parkanon kotiseutumuseo

Parkanon kotiseutumuseo sijaitsee Parkanon kirkon kupeessa, vuonna 1890 valmistuneessa viljamakasiinissa. Hahkamäen, Ylisen ja Käenmäen talojen mailta louhittiin graniittia kellotapulia varten, erehdyksessä sitä tuli liian paljon, joten siitä riitti viljamakasiinin rakentamiseen ja vielä kirkkomaan aidaksikin. Rakennuksen sisäpuolen seinät on tehty parkanolaisesta punahongasta, jotka ovat aikaisemmin olleet viljalaareina, hirsien välistä rapsahtelee vieläkin jyviä. 1950-luvulla tehty museoesineiden keräys oli onnistunut, toistatuhatta esinettä luetteloitiin ja museo avattiin yleisölle vuonna 1958. Parkanon kotiseutumuseossa kävijä pääsee tutustumaan paikkakunnan erilaisiin ammatteihin, historiallisiin henkilöihin ja kirkolliseen elämään. Kotimuseon alakerrassa sijaitsevat kaksi huonetta on sisustettu parkanolaiseksi kamariksi ja tuvaksi. Museossa esitellään parkanolaisia paikallisia perinteitä ja siellä voi nähdä muun muassa parkanolaiseen tuvan, kamarin ja työvälineitä. Eräänä museon erikoisuutena nähtävillä on pitäjän kätilön käyttämät välineet. Museon yläkerrasta löytyy laaja kokoelma Parkanon kirkon vanhaa esineistöä, joka on saatu Parkanon seurakunnalta lahjoituksena, kuten kristallikruunu, erikoinen virsitynnyri ja kellotapulin katolla ollut kullattu risti. Yläkerrassa on myös nähtävillä kokoelmiin kuuluvat suutari Hilja Mäkisen työvälineet. Kokonaisuuteen kuuluu myös Parkanon Parooni Gustaf Wrede af Elimälle omistettu osio. Värikäs persoona on hyvin tunnettu paikkakunnalla ja valtakunnallisestikin, metsänhoitajana toiminut aatelismies muistetaan erikoisesta tyylistään ja persoonastaan. Wrede tunnettiin aktiivisena suojeluskuntalaisena ja hän meriitteihinsä kuuluu muun muassa Suomen hirvikannan pelastaminen romahtamiselta salametsästäjien toimesta. Opetusministeriön apurahan turvin hirviä saatiin sijoitettua vartioituun aitaukseen ja parin vuoden kuluttua hirvikanta oli kasvanut ja eläimet vapautettiin.
Koronat

Koronat ("Coronicium") on Pterulaceae-heimoon kuuluva orvakkasuku. Koronat ovat läheistä sukua ryömiköille ("Merulicium"), mutta koronoiden rihmastorakenne on monomiittinen, ryömiköiden dimiittinen. Koronoiden itiöt ovat ohutseinäiset, ja niiden muoto vaihtelee ellipsoidista venemäiseen. Kystidit ovat kiteiset. Suomesta lajeja tunnetaan yksi, valkokorona ("Coronicium alboglaucum").
Lajit.
Sukuun luetaan viisi lajia:
Museokoti Mummola

Liisa Ilon kotimuseo, Museokoti Mummola nimellä tunnettu museo sijaitsee Pirkkalassa, Liisa Ilon taidolla entisöimässä ja sisustamassa Haikan kartanon paritupa tyyppisessä, entisessä väentuvassa, joka on valmistunut 1800-luvulla. 1850-luvulta alkaen rakennus toimi Haikan kartanon työväen asuntona ja 1983 Pirkkala-seuran lahjoittamana se purettiin ja rakennettiin uudelleen nykyiselle paikalleen. Pihapiiriin kuuluu myös huvimaja, maitolava sekä leikkiaitta- ja mökki. Museossa pääsee tutustumaan vanhan ajan tunnelmaan, käsityötaitoihin, talonpoikaiselämään, perinnerakentamiseen ja erilasiin kodin koriste- ja käyttöesineisiin, esimerkiksi vanhoihin astioihin, käsitöihin, leluihin ja huonekaluihin. Kokoelmiin kuuluu muun muassa kymmenittäin Arabian vanhoja kannuja ja kaatimia.
Hollolan Vainion työväentalo

Vainion työväentalo oli Hollolan Vainion kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Vainion työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Talo valmistui vuonna 1910; sen tupaantuliaisia vietettiin helluntaina. Vuonna 1926 kerrottiin lehdissä talon tonttiin liittyvistä epäselvyyksistä ja häätöuhasta. Ilmeisesti yhdistys sai kuitenkin pysyä talossaan. Vuonna 1931 yhdistyksen jäsenmäärä oli noin 10–15. 
Tammikuussa 1932 talolle murtauduttiin ja sen irtaimistoa tuhottiin. Ulko-ovet irrotettiin, sisäovet rikottiin, samoin kuin kaikki talon ikkunat. Näyttämön esirippu ja kalusto, lamput ja seinäkuva oli samoin tuhottu, ja lisäksi kaikki talon penkit sekä kamiina heitetty rikotuista ikkunoista pihalle.
Vuonna 1962 talolla oli vähällä syttyä tulipalo. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa. 
Toimintaa työväentalolla.
Talon tupaantuliaisissa vuonna 1910 ohjelmassa oli torvisoittoa, yhteislaulua, runonlausuntaa, puheita, näytelmä ja tanssia. Talolla toimi myös Vainion työväenyhdistyksen voimisteluseura Yritys. Se järjesti kesäjuhlat elokuussa 1911. Ohjelmassa oli polkupyöräilykilpailu, estejuoksua sekä 4-ottelu; illalla talolla pidettiin iltamat.
Kotimuseo Metsärinne

Metsärinteen kotimuseo sijaitsee Pirkkalan kunnassa, vanhassa Anian kulttuurimaisemassa. Museona toimii multipenkkiin perustettu hirsirakennus, joka on todennäköisesti 1800-luvun alkupuolelta, rakennuksen nimi on Nygård ja se tunnetaan kansankielellä Nyykooliina. Metsärinteessä pääsee tutustuman entisaikojen käsityötaitoon, koteihin ja niiden sisustukseen, sekä maalaiselämään. Kotimuseon kokonaisuus koostuu useasta hienosta rakennuksesta, nähtävillä on paljon esineistöä ja historiaa eri muodoissa. Tilalla on aikoinaan toiminut myös mustamakkaratehdas, johon voi tutustua Metsärinteessä käydessään.
Reipin museo

Reipin museo sijaitseee Pirkkalassa ja se on perustettu vuonna 1960 Pirkkala-seuran toimesta. Vuonna 1976 museo siirtyi Pirkkalan kunnan omistukseen. Reipinniemen ulkoilu- ja virkistysalueella sijaitsevalla museomäellä on kolme aittaa, parilato, sepän paja ja ajokaluvaja. Reipin museossa kävijä voi tutustua maatalous ja maalaiselämään, käsityötaitoihin ja entisajan koulunkäyntiin. Kotiseutumuseon kokoelma koostuu pääosin 1800-luvun loppupuolen ja 1900-luvun talonpoikaisesineistöstä, maaseudun elinkeinoihin, ruokatalouteen ja käsitöihin liittyen, esillä on lisäksi entisajan koulunkäynnistä kertova koulumuseokokoelma. Reipin museo sijaitsee arkeologisista löydöistään tunnetun Tursiannotkon välittömässä läheisyydessä.
TUL Cup 1996

TUL Cup 1996 oli 58. kerran järjestetty Suomen Työväen Urheiluliiton . Mestaruuden voitti FC Jazz, jolle saavutus oli kuudes TUL:n mestaruus. Turnaukseen ilmoittautui 27 joukkueta. Karsintaturnaukset järjestettiin Jyväskylässä, Kotkassa, Oulussa, Porissa ja Tampereella. Lopputurnaus järjestettiin Porin Karhuhallissa 24.–25. helmikuuta 1996. Alkulohkojen ottelut pelattiin 2×30 minuutin pituisina ja sijoitusottelut täysimittaisina.
Loppuottelussa FC Jazz voitti KTP:n rangaistuspotkukilpailun jälkeen. FC Jazz pelasi suurimman osan loppuottelusta kymmenellä miehellä Jani Suikkasen ulosajon myötä.
Daniel Medelplanin museo

Daniel Medelplanin museo on pieni, yksityinen henkilömuseo Taurialan (Kukkolan) kylässä Pälkäneen puuaapisen syntysijoilla, entisen Näppilän tilan mailla, Pälkäneellä. Museomökin pihapiirissä sijaitsee myös 1960-luvulla pystytetty Medelplanin muistokivi. Turun ja Viipurin kirjapainoissa mm. kuvienleikkaajana työskennellyt Daniel (Taneli) Medelplan (n.1657-1737) on tullut tunnetuksi ennen kaikkea aapisestaan, jonka painolaatat (28 kpl) hän kaiversi puuhun isonvihan aikana maan kirjapainojen tultua viedyiksi turvaan Tukholmaan. Pätkätyöläisenä itsensä ja perheensä elättänyt Medelplan sai ammattitaitoaan vastaavan toimeksiannon Pälkäneen papiston huolestuttua kansanopetuksen tilasta. Daniel Medelplan julkaisi vuonna 1719 aapisensa nimellä: "Lasten paras Tawara elli ABC-kirja, joka suuren tarpen tähden on leicattu puuhun ja Pälkänen Seuracunnan Saarnamiesten toimituxen kautta Prändätty Pälkänellä Daniel Medelplanilda Tauralan kylässä 1719". Erikoisuutena tässä aapisessa oli sen viimeisen sivun kuva, aapiskukon ensiesiintyminen Suomessa. Medelplanin aherrus kantoi hyvää hedelmää, isonvihan jälkeisissä piispantarkastuksissa Pälkäne sai kiitosta hyvästä sisälukutaidosta. Daniel Medelplanin museon perustivat vuonna 2005 Allan Frilander sekä Arja ja Heikki Liutta. Museon perusnäyttelyssä esitellään Medelplanin aapisen syntyhistoriaa ja valmistustapaa mm. painolaatoin ja niillä painetuin vedoksin. Nämä, sekä laattapainamiseen soveltuva painokone, ovat syntyneet kuvanveistäjä ja faktori Allan Frilanderin käsissä. Esillä on myös aapiskukkotaideteoksia, kukkoaapisia ja muotokuvia Medelplanista.
Monikielisen tiedeviestinnän Helsinki-aloite

Monikielisen tiedeviestinnän Helsinki-aloitteen tarkoitus on kannustaa tutkimustiedon välittämistä tiedeyhteisöä laajemmalle yleisölle, tukea monikielisen julkaisutoiminnan mahdollistavia kansallisia julkaisukanavia ja edistää monikielisyyttä tutkimuksen arviointi- ja rahoitusjärjestelmissä.Tiedettä [...] priorisoidaan, rahoitetaan, hallinnoidaan, tehdään, viestitään, tulkitaan, sovelletaan ja opetetaan tietyissä yhteiskunnallisissa ja kulttuurisissa konteksteissa, joissa puhutaan ja kirjoitetaan useita eri kieliä. Siksi myös tiedeviestinnän on oltava monikielistä.Monikielinen tiedeviestintä luo edellytykset eri yleisöjen tieteen ymmärrykselle ja vuorovaikutukselle tutkijoiden kanssa, ja aloitteen allekirjoittajat tukevat pyrkimystä varmistaa kansalaisten ja päätöksentekijöiden pääsy tutkitun tiedon äärelle. Yksi tärkeä väylä on kotimaisilla ja vierailla kielillä julkaisevien lehtien ja kirjakustantajien muodostama kansallinen infrastruktuuri – sen lisäksi että kansalliset julkaisukanavat välittävät tutkimustietoa kotimaiselle ja kansainväliselle yleisölle, ne tukevat paikallisia tiedeyhteisöjä ja edistävät tieteellistä keskustelua paikallisesti merkityksellisistä tutkimuskysymyksistä.
Tutkijan ja tutkimuksen arviointi ohjaa ja suuntaa tutkimusta ja tutkijoiden toimintaa. Koska monikielisyys on tärkeä mutta usein laiminlyöty osa tutkimuksen monimuotoisuutta, monikielisyyden ja arvioinnin välisen yhteyden näkyväksi tekeminen on yksi Helsinki-aloitteen päätavoitteista.
Helsinki-aloitteen ovat valmistaneet Tieteellisten seurain valtuuskunta (TSV), Tiedonjulkistamisen neuvottelukunta (TJNK), Suomen tiedekustantajien liitto, Universities Norway (UHR) ja "European Network for Research Evaluation in the Social Sciences and the Humanities" (ENRESSH).
Helsinki-aloitteen vaikuttavuus.
Helsinki-aloite on vaikuttanut vuonna 2021 hyväksyttyyn UNESCOn avoimen tieteen suositukseen, jonka mukaan avoimen tieteen keskeinen tarkoitus on tehdä monikielinen tieteellinen tieto kaikille avoimesti saatavaksi, saavutettavaksi ja uudelleen käytettäväksi. Reseach on Research -instituutti on listannut Helsinki-aloitteen yhdeksi viidestätoista ajurista, jotka muokkaavat kansainvälistä keskustelua vastuullisesta arvioinnista. Aloite on huomioitu Suomen lisäksi Norjan yliopistojen arviointiohjeessa (2021) sekä Latinalaisen Amerikan yhteiskuntatieteiden neuvoston (CLACSO) arvioinnin suosituksessa (2022). Helsinki-aloite mainitaan myös Euroopan kilpailukykyneuvoston avoimen tieteen tutkimusta ja täytäntöönpanoa koskevassa loppupäätelmässä sekä Euroopan komission tutkimuksen arvioinnin uudistamisen sopimuksessa.
Joulukuussa 2022 monikielisen tiedeviestinnän Helsinki-aloitteen on allekirjoittanut 187 organisaatiota ja 801 yksityishenkilöä.
Youssouf Fofana

Youssouf Fofana (s. 10. tammikuuta 1999 Pariisi) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A -joukkue AC Milania. Hänen sopimuksensa Milanin kanssa ulottuu kesäkuun loppuun 2028. Hän on pelipaikaltaan keskikentän keskustan pelaaja.
Fofana edusti Ranskan pääsarjassa kausina 2018–2020 RC Strasbourgin joukkuetta, jossa hän pelasi 30 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän siirtyi AS Monacoon tammikuussa 2020. Hän on pelannut Monacossa 4,5 kauden aikana 143 Ligue 1 -ottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia. Hän on pelannut Eurooppa-liigassa 13 ottelua ja tehnyt maalin marraskuussa 2021 Real Sociedadia vastaan ottelussa, jossa hänet sittemmin ajettiin punaisella kortilla kentältä ulos. Elokuussa 2024 Fofana siirtyi nelivuotisella sopimuksella Serie A -joukkue AC Milaniin.
Fofana on pelannut Ranskan alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi neljä ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2019 ja teki maalin alkulohko-ottelussa Saudi-Arabiaa vastaan. Hän pelasi Ranskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2022 ja on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 25 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia: marraskuussa 2023 peräkkäisissä EM-karsintaotteluissa Gibraltaria ja Kreikkaa vastaan sekä maaliskuussa 2024 ystävyysottelussa Chileä vastaan. Fofana kuului Ranskan joukkueeseen MM-kilpailuissa 2022. Hän pelasi kisoissa kuudessa ottelussa ja oli avauskokoonpanossa kahdesti. Tappiollisessa loppuottelussa hän tuli jatkoajalla vaihdosta kentälle. EM-kilpailuissa 2024 hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa alkulohko-ottelussa ja Portugalia vastaan pelatussa puolivälierässä, jonka päättäneessä rangaistuspotkukilpailussa hän teki maalin joukkueensa toisena laukojana.
The Banshees of Inisherin

The Banshees of Inisherin on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut musta komediaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Martin McDonagh. Sen pääosia esittävät Colin Farrell, Brendan Gleeson, Kerry Condon ja Barry Keoghan. Elokuva kertoo kahdesta elinikäisestä kaveruksesta (Farrell ja Gleeson), jotka ajautuvat umpikujaan, kun toinen heistä yrittää päättää heidän ystävyytensä.
"The Banshees of Inisherin" sai maailmanensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 5. syyskuuta 2022, missä Farrell palkittiin parhaan miespääosan palkinnolla sekä McDonagh parhaan käsikirjoituksen palkinnolla. Suomen-ensi-iltansa se sai Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla 25. syyskuuta 2022. Teatterilevitykseen Suomessa se tuli 3. helmikuuta 2023.
Elokuva sai ylistävän vastaanoton kriitikoilta: erityisesti McDonaghin käsikirjoitus ja ohjaus, Burwellin musiikit sekä näyttelijäsuoritukset saivat kehuja. Elokuva sai yhdeksän Oscar-ehdokkuutta vuoden 2023 gaalassa, mukaan lukien paras elokuva, paras ohjaus, paras alkuperäiskäsikirjoitus, paras miespääosa (Farrell), paras miessivuosa (Gleeson ja Keoghan) ja paras naissivuosa (Condon). Se palkittiin myös kolmella Golden Globella vuoden 2023 gaalassa: paras musikaali- tai komediaelokuva, paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa (Farrell) ja paras käsikirjoitus.
Dylan Pereira

Dylan Pereira (s. 10. kesäkuuta 1997 Luxemburg) on luxemburgilainen autourheilija. Hän on kilpaillut vuodesta 2015 lähtien Porsche Supercup -sarjassa.
Ura.
Pereira aloitti uransa vuonna 2014 Central European Volkswagen Golf Cup -sarjassa. Hän sijoittui sarjan toiseksi vuonna 2015.
Vuonna 2016 Pereira ajoi Porsche Supercup ja Saksan Porsche Carrera Cup -sarjoissa. Vuonna 2017 Pereira jatkoi Porsche Supercup -sarjassa ja saavutti kolme palkintosijoitusta sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Vuonna 2018 Pereira sijoittui sarjan seitsemänneksi ja Saksan Porsche Carrera Cupissa neljänneksi. Vuonna 2019 Pereira saavutti Porsche Supercupissa ensimmäisen voittonsa ottaen kaksi voittoa ja sen lisäksi yhden paalupaikan sijoittuen sarjassa yhdeksänneksi. Vuonna 2020 Pereira sijoittui Porsche Supercupissa ja Saksan Porsche Carrera Cupissa toiseksi. Vuonna 2021 Pereira jatkoi Porsche Supercupissa saavuttaen yhden voiton ja kaksi palkintosijaa ollen sarjan seitsemäs. Vuonna 2022 Pereira voitti Porsche Supercup -sarjan mestaruuden saavuttaen kolme voittoa, kolme paalua ja neljä palkintosijoitusta.
Tämän lisäksi Pereira on ajanut urallaan Porsche Sprint Challenge Middle East ja Ranskan Porsche Carrera Cup -sarjoja. Pereira on ajanut myös urallaan ADAC GT Masters ja FIA World Endurance Championship -sarjoissa.
The Raging Wrath of the Easter Bunny Demo

The Raging Wrath of the Easter Bunny Demo on Mr. Bungle -yhtyeen vuonna 2020 julkaistu neljäs studioalbumi.
Luís Delgado (muusikko)

Lúis Delgado (s. 1956) on espanjalainen muusikko ja tuottaja. Hän on multi-instrumentalisti, joka on julkaissut moniin eri tyylilajeihin kuuluvaa musiikkia. Parhaiten hänet tunnetaan Andalusian arabialaisvaikutteisen kansanmusiikin asiantuntijana. Delgadon diskografia käsittää sekä sooloalbumeja että eri yhtyeiden kanssa tehtyjä levytyksiä. Hän on säveltänyt musiikkia myös teatteri- ja balettiesityksiin.
1970-luvulla Delgado perusti Eugenio Muñozin, joka myös oli ääniteknikko, kanssa industrial-yhtye Mecánica Popularin. Yhtye on neljän vuosikymmenen aikana julkaissut vain neljä albumia, mutta vuoden 2020 tiedon mukaan se on edelleen aktiivinen ja konsertoi. 1980-luvun puolivälissä hän oli perustamassa avantgarde-yhtyettä nimeltä Finis Africae. Yhtyeen tavoitteena oli yhdistellä muinaista ja elektronista musiikkia. Samoihin aikoihin Delgado perusti oman El Cometa de Madrid -levymerkin, joka toimi levy-yhtiö Grabaciones Accidentalesin alaisuudessa ja keskittyi new age- ja ambient-musiikkiin. Se julkaisi muiden muassa Delgadon ensimmäisen sooloalbumin "Vathek".
Gabriele Minì

Gabriele Minì (s. 20. maaliskuuta 2005 Palermo) on italialainen autourheilija, joka ajaa FIA Formula 2 Championship -sarjassa. Hän on vuoden 2020 Italian Formula 4 -sarjan mestari. 
Hänen managerinsa on Nicolas Todt, joka on toiminut monien muiden tunnettujen kuljettajien managerina.
Ura.
Minì aloitti uransa Karting-sarjoissa vuonna 2012. Hän voitti kotimaassaan Italiassa kaksi kertaa Italian Championship — 60 Mini -luokan mestaruuden vuosina 2016-2017. Vuonna 2018 hän voitti WSK Super Master Series — OKJ -luokan mestaruuden. Lisäksi hän sijoittui toiseksi CIK-FIA European Championship — OKJ -luokassa. Palkinnoksi saavutuksistaan hänet allekirjoitettiin Nicolas Todtin All Road Management -ohjelmaan. Vuonna 2019 Minì ajoi viimeiset vuodet kartingissa ja sijoittui toiseksi WSK Champions Cup — OK ja CIK-FIA European Championship — OK -luokissa.
Vuonna 2020 Minì aloitti kilpauransa Italian Formula 4 -sarjassa Prema Powerteam -tallissa. Hän saavutti kaudella neljä voittoa, yhdeksän paalupaikkaa ja 12 palkintokorokesijoitusta voittaen sarjan mestaruuden. Samana vuonna Minì ajoi ADAC Formula 4 -sarjaa ja saavutti yhden voiton, kaksi paalupaikkaa, neljä palkintosijaa ja oli sarjan kymmenes. Vuonna 2021 Minì siirtyi Formula Regional European Championship -sarjaan ajaen ART Grand Prix -tallissa. Hän saavutti neljä palkintosijoitusta sijoittuen ensimmäisellä kaudellaan sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2022 Minì jatkoi Formula Regional European Championship -sarjassa saavuttaen kolme voittoa, kolme paalupaikkaa ja yhdeksän palkintosijaa sijoittuen sarjan loppupisteissä toiseksi. Samana vuonna hän ajoi Formula Regional Asian Championship -sarjaa ja saavutti kaksi voittoa, yhden paalupaikan ja neljä palkintosijaa sijoittuen sarjan neljänneksi.
Vuonna 2023 Minì kilpaili FIA Formula 3 Championship -sarjassa ajaen Hitech Grand Prix -tallissa. Hän sijoittui tulokaskaudellaan sarjassa seitsemänneksi. Vuonna 2024 Minì jatkoi F3-sarjassa siirtyen Prema -talliin ja sijoittui sarjassa toiseksi.
Jean Baptiste Christophore Fusée Aublet

Jean Baptiste Christophore Fusée Aublet (1720 – 1778) oli ranskalainen apteekkari ja kasvitieteilijä. Hänet tunnetaan yhtenä ensimmäisistä Etelä-Amerikan kasviston tutkijoista, joka oli kiinnostunut etnobotaniikasta ja kasvien lääkekäytöstä. Aublet matkusti Ranskan siirtomaissa ja päätyi 1760-luvulla Ranskan Guyanaan. Hänen tieteellinen pääteoksensa oli 1775 julkaistu neliosainen Ranskan Guyanan kasveja käsittelevä teos "Histoire des plantes de la Guiane françoise", jossa on kuvattu monia satoja aiemmin tuntemattomia kasvilajeja. Aubletin kuvaamat taksonit tunnetaan auktorilyhenteestä Aubl.
Adrasteia (kaupunki)

Adrasteia (, Homeroksella ) oli antiikin aikainen kaupunki Myysiassa tai Troaksessa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Çanakkalen maakunnan Örtülücen kylää.
Adrasteia sijaitsi jonkin verran sisämaahan Hellespontoksen rannasta, myöhempien Parionin ja Priapoksen kaupunkien välissä. Myöhemmän antiikin aikana, kun Adrasteian kaupunkia ei enää ollut, sen seutu ja siellä ollut tasanko tunnettiin kaupungin mukaan nimellä Adrasteia.
Kallistheneen mukaan Adrasteia sai nimensä fryygialaisesta kuningas Adrastoksesta (eri henkilö kuin tunnetumpi Adrastos), joka oli ensimmäisenä perustanut temppelin paikalle. Sen kultti oli omistettu Adrasteia-jumalattarelle, joka yhdistettiin joko Nemesikseen tai Artemiihin. Kaupunki ajoitettiin jo myyttiajalle ja Troijan sodan aikaan, ja Homeros mainitsee sen. Se saattoi olla Troijan alaisuudessa tai liittolainen; Homeros tuntee kolme Adrastos-nimistä heerosta, jotka kaikki taistelivat sodassa Troijan puolella. Plinius vanhempi sanoo virheellisesti, että Homeros olisi kutsunut Parionia nimellä ”Adrasteia”.
Adrasteiassa oli Apollon Aktaiokselle ja Artemiille omistettu oraakkelipyhäkkö. Se purettiin 300-luvulla eaa., ja sen marmorikivet käytettiin uudelleen Parionissa olleeseen Apollon Aktaioksen alttariin.
Adrasteia

Adrasteia (, myös ) tai Adrastea (lat.) voi viitata seuraaviin:
Mike Newton (kilpa-autoilija)

Mike Newton (s. 14. huhtikuuta 1960 Manchester, Englanti) on AD Groupin toimitusjohtaja ja kilpa-autoilija, joka on kilpaillut FIA GT Championship -sarjassa sekä kestävyyskilpailuissa. Hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajoissa LMP2-luokassa vuosina 2005 ja 2006.
Walid Cheddira

Walid Cheddira (; s. 22. tammikuuta 1998, Loreto, Italia) on marokkolais-italialainen jalkapalloilija. Hän edustaa kaudella 2022–2023 Serie B:ssä pelaavaa Baria. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä.
Cheddira pelasi aikuisuransa ensimmäiset kaudet amatööriseuroissa Loretossa ja Sangiustesessä, kunnes Serie A:n Parma FC kiinnostui hänestä. Hän ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa siellä vaan useamman eri seuroihin kohdistuneen lainapestin jälkeen siirtyi ensin lainalle Bariin ja siirtyi sinne kokonaan kaudeksi 2021–2022.
Cheddira pelasi Marokon maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2022 ystävyysotteluissa Chileä ja Paraguayta vastaan. MM-kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle neljännesvälierässä Espanjaa vastaan. Puolivälierässä Portugalia vastaan hän tuli myöskin vaihdosta kentälle mutta hänet ajettiin ulos lisäajalla kahden lyhyen ajan sisällä tulleen varoituksen seurauksena. Marokko voitti Portugalin ja eteni kaikkien aikojen ensimmäisenä afrikkalaismaana MM-kilpailujen välieriin, mutta Cheddira oli välierästä poissa pelikiellon vuoksi eikä pelannut myöskään pronssiottelussa.
Gorgippeia

Gorgippeia (, myös ) eli Sindikos Limen (, myös ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Skyytiassa nykyisen Venäjän alueella. Se sijaitsi nykyisen Anapan kaupungin paikalla.
Maantiede.
Gorgippeian kaupunki sijaitsi Sindikessä eli nykyisellä Tamanin niemimaalla Mustanmeren koillisrannalla, toisin sanoen Kimmeroksen Bosporoksen (nyk. Kertšinsalmi) itäpuolella. Gorgippeian kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Seutu oli paikallisen sindien ("Sindoi") heimon aluetta, ja tunnettiin nimellä "Sindikē" (). Kaupungin lähistöltä on tunnistettu useita maaseutukylien paikkoja.
Historia.
Gorgippeia perustettiin kreikkalaisena kauppa-asemana ("emporion") arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Pseudo-Skymnoksen mukaan se asutettiin seudun varhaisemmista kreikkalaiskaupungeista käsin. Paikalla oli ollut varhaisempi sindien asutus. Myöhemminkin kaupungin väestö koostui osaksi kreikkalaisista ja osaksi ei-kreikkalaisista sindeistä. Kaupungin alkuperäisen nimen arvellaan olleen "Sindikos Limen", ”Sindien [maan] satama”.
Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Eräs peruste on se, että kaupunki saattoi lyödä omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. lähtien. On kuitenkin mahdollista, että sen nimiin laitetut rahat olisivatkin olleet sindien lyömiä.
Kaupungin varsinaisista vaiheista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupunki menestyi seudun muiden kreikkalaiskaupunkien tavoin viljanviennin ansiosta. 300-luvulla eaa. se tuli osaksi Bosporoksen valtakuntaa, ja oli tämän jälkeen Pantikapaionin alaisuudessa. Ilmeisesti tuossa vaiheessa kaupungille annettiin sen myöhemmin käytetty nimi "Gorgippeia" Bosporoksen valtakuntaa hallinneisiin spartokideihin kuuluneen Gorgippoksen mukaan. Hän toimi mahdollisesti paikallisena hallitsijana kaupungissa. Tämän jälkeen kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Gorgippeus" ().
Gorgippeian suurinta kukoistusaikaa oli hellenistisen kauden 200-luku eaa. Kaupunki löi rahaa Gorgippeian nimellä 100-luvulla ja ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Gootit tuhosivat kaupungin 200-luvulla jaa. Se elpyi tämän jälkeen vielä joksikin aikaa, mutta taantui lopullisesti 300-luvulla.
Rakennukset ja löydökset.
Gorgippeian kaupunkialueen pinta-ala oli noin 20 hehtaaria. Kaupunki on ollut ympäröity tornein varustetuin muurein, joista on löydetty osia. Lisäksi on löydetty kivistä tehtyjen rakennusten, mukaan lukien joidenkin monumentaalirakennusten, mahdollisesti temppeleiden, sekä katujen jäänteitä. Gorgippeiassa tiedetään olleen kultit ja näin oletettavasti myös pyhäköt ainakin Afroditelle, Demeterille ja Herakleelle.
Löytöihin lukeutuu myös nekropolis eli hauta-alue, jonka haudat ajoittuvat 300-luvulle eaa. ja sitä myöhemmäksi. Kaupungista löydetyt kreikankieliset piirtokirjoitukset osoittavat kaupungin yläluokan hellenisoitumista. Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on Eremitaašissa Pietarissa.
Hermonassa

Hermonassa () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Skyytiassa nykyisen Venäjän alueella. Se sijaitsi nykyisen Tamanin kaupungin paikalla.
Maantiede.
Hermonassan kaupunki sijaitsi Sindikessä Fanagorian ja Gorgippeian kaupunkien välissä Kimmeroksen Bosporoksen (nyk. Kertšinsalmi) itärannalla Maiotiin järven sisäänkäynnillä. Se oli lähellä nykyisen Tamanin niemimaan kärkeä, Tamaninlahden etelärannalla. Hermonassan kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia.
Hermonassa oli kreikkalainen siirtokunta ja perustettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 580–570 eaa. Perustajien esitettiin antiikin aikana olleen joko joonialaisia tai Mytilenestä tulleita aiolialaisia. Tätä on selitetty sillä, että joonialaisten siirtokuntalaisten joukkoon olisi liittynyt myös joitakin aiolialaisia. Ainakin pääosa kaupungin asukkaista vaikuttaa olleen joonialaista alkuperää. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Hermōnaseitēs" ().
Klassiselta kaudelta 400-luvulta eaa. lähtien Hermonassa oli osa Bosporoksen valtakuntaa, ja Pantikapaionin alaisuudessa. Kaupungin huippuaikaa olivat 300–200-luvut eaa. Se oli olemassa vielä roomalaisella kaudella. Keskiajalla samalla paikalla sijaitsi Tmutarakanin kaupunki.
Rakennukset ja löydökset.
Hermonassan paikalta on tunnistettu arkeologisia kerrostumia arkaaiselta roomalaiselle kaudelle ja keskiajalle saakka. Kaupunki on ollut ympäröity muureilla, jotka ajoitetaan klassiselle kaudelle. Kaupungissa arvellaan olleen Efesoksen Artemiille omistettu temppeli. Siellä oli kultit ja näin oletettavasti myös pyhäköt myös Apollon Ietrokselle, Apollon Prostateelle ja Apollon Delfiniokselle. Arkeologisiin löytöihin lukeutuu useiden rakennusten ja katujen jäänteitä sekä nekropolis eli hauta-alue, jonka haudat ajoittuvat 500–400-luvuille eaa. Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on Eremitaašissa ja Kiovan museossa.
Mooses islaminuskossa

Mooses on islaminuskossa yksi islamin profeetoista ja Koraanissa kaikkein useimmin mainittu profeetta (136 kertaa). 
Koraanin Moosesta koskevat kertomukset ovat peräisin Vanhasta testamentista, mutta myös rabbiinikirjallisuudesta. Mooseksen elämäkerran vaiheet löytyvät suurin piirtein myös Koraanista, mutta sisältävät useita poikkeamia juutalaisesta perinteestä. Esimerkiksi faaraon tyttären sijaan Mooseksen löytää kaislaveneestä Faaraon vaimo, jonka nimi on muunnos tyttären nimestä Raamatussa. Kertomus Mooseksen paosta Midianiin sisältää poikkeamia Raamatun kertomuksista. Mooses lyö sauvalla kallioon, mistä puhkeaa kaksitoista puroa (7:160). Tässä tapahtuma sekoittuu Raamatun kuvaamaan tapahtumaan Elimissä, mistä juutalaiset löytävät kaksitoista lähdettä. Raamatun lakisäädöksistä punaruskea lehmä (4. Moos. 19: 2–10) antaa aiheen pitkään Koraanin kertomukseen, joka esitetään Raamatusta poikkeavalla tavalla Lehmän suurassa (2:67–71). Koraani sekoittaa toisiinsa Mooseksen sisaren Miriamin ja Jeesuksen äidin Marian ja pitää näitä samoina henkilöinä (3:35–36; 19:27–28; 66:12). Miriamin isä on Imran, jonka katsotaan olevan myös Mooseksen ja Aaronin isä.
IMSA SportsCar Championship

IMSA SportsCar Championship on autourheilusarja, joka on perustettu nimellä United SportsCar Championship vuonna 2014 kun American Le Mans Series yhdistyi Rolex Sports Car Series -sarjan kanssa.
Sarja tunnetaan nykyisen sponsorin mukaan nimellä IMSA WeatherTech SportsCar Championship, ja se on aiemman sponsorin mukaan tunnettu myös nimellä Tudor United SportsCar Championship.
Autot.
Sarjassa on viisi autoluokkaa: Grand Touring Prototype (GTP), Le Mans Prototype 2 (LMP2), Le Mans Prototype 3 (LMP3), GT Daytona Pro (GTD PRO) ja GT Daytona (GTD).
LMP2-autot voivat kilpailla myös FIA World Endurance Championship -sarjassa. LMP3-autot voivat kilpailla myös European Le Mans Series -sarjassa. GTD PRO ja GTD-luokat käyttävät FIA GT3 -määrittelyä.
Aikaisemmin luokat ovat olleet: Prototype (P), GT Le Mans (GTLM), Prototype Challenge (PC) ja GT Daytona (GTD).
GT Le Mans (GTLM) on korvattu GT Daytona Pro (GTD Pro) -luokalla kaudella 2022. Daytona Prototype international (DPi) on korvattu GTP-luokalla kaudella 2023.
Kausi 2022 oli viimeinen ennen LMH- ja LMDh-prototyyppiluokkien (Le Mans Hypercar ja Le Mans Daytona h) tuloa kaudelle 2023. Autojen määrittely on tehty ACO:n, FIA:n ja IMSA:n sekä valmistajien keskinäisellä päätöksellä. Yhteisien sääntöjen mukaan rakennetut autot voivat kilpailla sekä Le Mansin 24 tunnin ajoissa että Daytonan 24 tunnin ajoissa. Samat autot voivat myös kilpailla FIA World Endurance Championship ja IMSA SportsCar Championship -sarjoissa. LMH-luokka korvasi LMP1-luokan ja LMDh-luokan auto perustuu LMP2-luokan rungolle. LMH- ja LMDh-autot ajavat uudessa sarjan kärkiluokassa Grand Touring Prototype (GTP).
GTP-luokan autot käyttävät identtistä hybridijärjestelmää, jossa on Boschin valmistama moottori-generaattoriyksikkö (MGU) auton polttomoottorin ja Xtracin valmistaman seitsemänvaihteisen transakselin välissä. MGU lataa pientä 1,35 kWh akkua, joka toimii 800 voltin jännitteellä. Järjestelmän kokonaisteho ei saa ylittää 500 kW (671 hevosvoimaa) taka-akselilla, jota seurataan vääntöä mittaavalla anturilla. Akun lataus ja energian talteenotto on säädettävissä ja toimii taka-akselilla. Polttomoottorin suunnittelu on valmistajalle vapaata. Kun sähkömoottori on käytössä polttomoottorin tehoa rajoitetaan vastaavan määrän: energiaa voidaan ottaa talteen jarrutuksissa, mutta polttomoottoria voidaan käyttää lataamaan akkua kun sähkömoottori on käytössä. Lisäksi ajovuoron ("stint") aikana käytettävä energiamäärä on rajoitettu 920 megajouleen (255,6 kWh), jonka käyttämisen jälkeen auton on käytävä varikolla vaikka polttoainetta olisi säiliössä.
Säännöt.
Kuljettajat.
Kilpailussa on oltava kaksi, kolme tai neljä kuljettajaa autoa kohden riippuen autoluokasta ja kilpailusta.
Pisteet.
Kilpailun sijoituksesta saatavat pisteet:
Aika-ajosta saa sijoituksen mukaan kymmenen prosenttia kilpailussa myönnettävistä pisteistä:
Kalos Limen

Kalos Limen () oli antiikin aikainen kaupunki Taurikessa Skyytiassa, nykyisellä Krimin niemimaalla Ukrainassa. Se sijaitsi nykyisen Tšornomorsken kaupungin paikalla.
Maantiede.
Kalos Limen, suomeksi ”Kaunis satama”, oli nimensä mukaisesti satamakaupunki ja sijaitsi Tauriken eli Taurien Khersonesoksen lounaisrannikolla. Se oli rakennettu skyyttien alueelle ja toimi linnoituksena näitä vastaan. Samalla rannikolla kaupungista etelään sijaitsi Karkinitis (Kerkinitis). Arrianos laski kaupunkien väliseksi etäisyydeksi 700 stadioninmittaa. Pidemmällä samaan suuntaan sijaitsi Khersonesos.
Historia.
Kalos Limen perustettiin Khersonesoksesta käsin, joidenkin näkemysten mukaan klassisen kauden lopulla 300-luvun eaa. puolivälissä ja toisten näkemysten mukaan hellenistisellä kaudella 300-luvun eaa. lopulla tai 200-luvun eaa. alussa. Se oli Khersonesoksen alaisuudessa sen alueen ollessa suurimmillaan. Skyytit valtasivat kaupungin 100-luvulla eaa. ja pitivät sitä hallussaan vielä ajanlaskun alun jälkeisinäkin vuosisatoina.
Rakennukset ja löydökset.
Kaupungin paikalta on löydetty jäänteitä maalinnoitteista ja skyyttiläisaikaisista kivestä tehdyistä asumuksista sekä hautausmaa. Esinelöytöihin lukeutuu paikallista keramiikkaa.
Karkinitis

Karkinitis (, myös , , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Taurikessa Skyytiassa, nykyisellä Krimin niemimaalla Ukrainassa. Se sijaitsi nykyisen Jevpatorijan kaupungin paikalla.
Maantiede.
Karkinitiksen kaupunki sijaitsi Tauriken eli Taurien Khersonesoksen lounaisrannikolla lähellä Hypakyris- eli Karkinites- ja Gerrhos-jokien suuta. Arrianos laski sen etäisyydeksi Khersonesoksesta 600 stadioninmittaa. Kaupunki kuului Skyytiaan tai joidenkin antiikin lähteiden mukaan Euroopan puoleiseen Sarmatiaan. Karkinites-joki laski samannimiseen lahteen (). Jokea pidettiin Herodotoksen mainitseman ”vanhan Skyytian” ja Tauriken rajana.
Karkinitiksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.
Historia.
Karkinitis oli kreikkalainen siirtokunta. Sen historia tunnetaan melko huonosti. Kaupungin perustaminen ajoitetaan arkaaiselle kaudelle 500-luvun eaa. lopulle tai 400-luvun eaa. alkuun. Joidenkin näkemysten mukaan Karkinitis olisi ollut joonialainen siirtokunta kuten Olbia. Joidenkin mukaan se taas olisi ollut perustettu Herakleia Pontikesta käsin. Kaupungin paikalla oli ollut varhaisempi asutus.
Karkinitiksen on joskus tulkittu olleen mukana Ateenan johtamassa Deloksen meriliitossa klassisella kaudella 400-luvulla eaa., mutta tämä perustuu rohkeaan piirtokirjoitusteksin täydennykseen; nykyään kyseisen kohdan katsotaan yleensä viittaavan Kallatikseen. Joskus Karkinitiksen on katsottu olleen alun perin Olbian alaisuudessa. 300-luvulla eaa. kaupunki tuli Khersonesoksen alaisuuteen. Se kävi kauppaa Khersonesoksen, Olbian ja paikallisten skyyttien kanssa, ja vei muun muassa viljaa ja kalaa. Karkinitis löi omaa pronssirahaa 300-luvulta 100-luvulle eaa. Skyytit valtasivat kaupungin 100-luvulla eaa. ja pitivät sitä hallussaan vielä ajanlaskun alun jälkeisinäkin vuosisatoina.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Karkinitēs" () ja "Kerkinitēs" ().
Rakennukset ja löydökset.
Karkinitiksen paikalla on merkkejä suunnitellusta asemakaavasta. Kaupunki on ollut ympäröity tornein varustetuin muurein viimeistään 300-luvulla eaa. Kaupunkialueen koko kasvoi noin 3,5 hehtaarista kahdeksaan hehtaariin. Arkeologisiin löydöksiin lukeutuu myös muun muassa rakennusten pohjia sekä nekropolis eli hauta-alue, joka sijaitsi kaupungin luoteispuolella. Haudat ajoittuvat 500-luvulta 100-luvulle eaa.
Miletupolis

Miletupolis ( tai "Miletoupolis", myös ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Myysiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Bursan maakunnan Karacabeyn kaupunkia.
Maantiede.
Miletupolis sijaitsi Myysian pohjoisosassa lähellä Makestos (nyk. Simav) ja Rhyndakos (nyk. Mustafakemalpaşa) -jokien yhtymäkohtaa länteen kaupungista nimensä saaneesta Miletopolitis eli Apolloniatis (nyk. Ulubat Gölü) -järvestä. Järven rannalla Miletupoliista itään sijaitsi Miletuteikhoksen kaupunki. Miletupoliista länteen sijaitsi puolestaan Daskyleion.
Historia.
Miletupoliin kaupungin arvellaan nimen perusteella olleen Joonian Miletoksen siirtokunta. Sen perustamisajaksi arvellaan arkaaisen kauden 600- tai 500-luku eaa. Joissakin kaupungin lyömissä rahoissa olevan kirjoituksen perusteella kaupungin perustajan nimi saattoi olla myös Miletos, ja hän olisi ollut kotoisin Miletoksesta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Milētopolitēs" ().
Muutoin Miletupoliin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Eräs peruste on se, että kaupunki löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Samalla vuosisadalla Miletuteikhoksen kaupunki oletettavasti kuului Miletupoliin alaisuuteen.
Miletuteikhos

Miletuteikhos ( tai "Milētouteikhos") oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Myysiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Bursan maakunnan Uluabatin kylää.
Maantiede.
Miletuteikhos sijaitsi Myysian pohjoisosassa. Se sijoitetaan nykyisin yleensä Miletopolitis- eli Apolloniatis-järven (nyk. Ulubat Gölü) luoteisrannalle. Siitä länteen sijaitsi Miletupoliin kaupunki, ja itään järven vastarannalla Apollonia Rhyndakos-joella ("Apollonia ad Rhyndacum"). Erään ehdotuksen mukaan Miletuteikhos olisi kuitenkin sijainnut samalla paikalla kuin myöhempi Apollonia.
Historia.
Miletuteikhoksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Tärkein peruste tälle on se, että Miletuteikhos kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja sen on tulkittu esiintyvän liiton verotusluetteloissa vuonna 410/409 eaa. Lisäksi Miletuteikhos mainitaan "Hellenika Oksyrhynkhiassa". Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Milētoteikhitēs" ().
Miletuteikhoksen arvellaan olleen Ateenan siirtokunta, joka perustettiin 410 eaa., ja liitettiin samalla Deloksen meriliittoon. Miletuteikhoksen suhde läheiseen Miletupoliihin on epäselvä. Jotkut tutkijat ovat ehdottaneet, että ne olisivat olleet samoja kaupunkeja. Toisen ehdotuksen mukaan Miletuteikhos tuli Miletupoliin alaisuuteen 300-luvulla eaa., ja kaupungit olisivat käytännössä sulautuneet yhteen. Nimen perusteella kaupunki on toiminut linnoituksena ja ollut ympäröity muurein.
Nooa islaminuskossa

Nooa on islaminuskossa yksi islamin profeetoista ennen Muhammedia. 
Nooa mainitaan Koraanissa 33 kertaa, suomalaisessa käännöksessä jopa 47 kertaa, ja tarina vedenpaisumuksesta toistuu eri suurissa yksitoista kertaa. Tarinassa on kuitenkin useita poikkeavuuksia Raamattuun verrattuna. Niihin kuuluu se, että Nooan kerrotaan eläneen 950 vuotta ennen tulvaa, kun se Raamatussa on hänen koko elinikänsä; Nooan tottelematon poika kieltäytyy nousemasta arkkiin, kun taas Raamatussa Haam joutuu epäsuosioon vasta tulvan jälkeen; Nooan vaimo ei ole uskossa. Tässä hänet mahdollisesti sekoitetaan Lootin vaimoon. Raamatun ulkopuolinen rabbiininen tarina kahdesta enkelistä, jotka Nooan aikana laskeutuvat viettelemään naisia, siirtyy Koraanissa Salomonin aikaan, ja enkelit saavat nimikseen Harut ja Marut (2:102).
Islamin profeetat joutuivat usein puolustautumaan syytöksiltä siitä, että heidän käytöksensä johtuisi hulluudesta tai riivaajista. Uudessa testamentissa myös Jeesukseen kohdistui samanlaisia syytöksiä: "He luulivat, että hän oli poissa tolaltaan". (Mark. 3:21), "hänessä on Belsebul" (Mark 3:22). Syytös koski Tähden suurassa myös Nooaa: "Nooan kansa kielsi lähettiläänsä ennen heitä. He kielsivät palvelijamme ja sanoivat: 'Hän on hullu' ja moittivat häntä." (54:9).
Joosef islaminuskossa

Joosef on islaminuskossa yksi islamin profeetoista. Raamatun kertomus Joosefista täyttää koko Joosefin suuran (12). Se on Raamattuun verrattuna lyhennetty versio, mutta sisältää myös uusia aiheita. Muunnelmat ovat tavallisesti peräisin juutalaisista legendoista, kuten kertomus siitä, että Joosefia miellytti Potifarin vaimo, mutta ennusmerkit varoittivat asiasta. Kaikkia Koraanin esittämiä muunnelmia ei kuitenkaan löydy ainakaan nykypäiviin säilyneistä juutalaisista lähteistä.