tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jean Bruun

Jean (Johannes, Johan) Bruun (21. syyskuuta 1817 Hamina – 7. syyskuuta 1872 Sairilan kartano, Mikkelin maalaiskunta) oli suomalainen kauppias ja saha- ja rautateollisuuden harjoittaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Bruunin vanhemmat olivat kauppaneuvos Christian Bruun ja Anna Sophia von Daehn. Bruunin suku oli toiminut kauppiaina ja laivanvarustajina Haminassa 1700-luvun alkupuolelta saakka. Suku omisti myös useita vesisahoja Kymijoen vesistön alueella. Jean Bruun oli naimisissa vuodesta 1841 Anna Luise Thoden kanssa. Heidän tyttärensä Anna Luise (Lovisa) Bruun meni naimisiin vuonna 1860 haminalaisen kauppaneuvos Carl Henrik Ahlqvistin kanssa. Jean Bruun sai kauppiaanoikeudet Haminassa 1850 ja samana vuonna hän hankki omistukseensa Pieksämäellä toimineen Porsaskosken harkkohytin. Bruun sai ennakkoperintönä isältään myös sahaosuuksia muun muassa Anjalassa toimineesta Ummeljoen vesisahasta. Hän toimi Haminassa rakennusurakoitsijana ja vastasi muun muassa Haminan kadettikoulun rakentamisesta. Lisäksi Bruun raivautti Vehkalahdella soita viljelykselle ja sai siitä hyvästä "Suo-Janne" lempinimen. Bruun omisti laajan kirjaston, joka sisälsi klassikoiden ja 1800-luvun alun tunnettujen kirjailijoiden teoksia.
Bruun investoi huomattavia summia Porsaskosken harkkohytin uudistamiseen. Järvimalmia jalostaneen hytin yhteyteen rakennettiin valssilaitos, konepaja ja valimo. Bruun aloitti myös romuraudan tuonnin Pieksämäelle raaka-aineen saannin turvaamiseksi. Uudistustyöt velkaannuttivat Bruunin pahoin ja Porsaskosken laitosten toimintaa ei myöskään saatu kannattavaksi uudistuksista huolimatta. Vuonna 1856 Bruun osti Erik Johan Längmanilta tämän osuudet Ummeljoen vesisahasta sekä Keski-Suomessa sijainneesta Muuramen vesisahasta. 1860-luvun alussa Suomen taloutta kohtasi taantuma usean katovuoden, rahayksikön revalvoimisen ja kiristyneen luotonannon takia. Bruunin isä Christian Bruun kuoli tammikuussa 1864 ja pari kuukautta myöhemmin hänen kuolinpesänsä julistettiin konkurssiin. Pian myös Jean Bruunin Pietarissa asunut serkku Ludvig Bruun teki vararikon. Ludvig Bruun oli ollut osakkaana Porsaskosken hytissä ja Bruunin suvun Sippolassa omistamassa Saveron lasitehtaassa, jonka tuotanto oli viety Pietarin markkinoille. Saman vuoden syksyllä myös Jean Bruun joutui jättämään konkurssihakemuksen.
Bruun pakeni ennen konkurssioikeudenkäyntiä Englantiin josta sukulaiset suostuttelivat hänet kuitenkin palaamaan Suomeen. Oikeus tuomitsi Bruunin vuonna 1867 elinikäiseen konkurssiin ja hän menetti myös kansalaisluottamuksensa. Bruun vietti lopun elämänsä Mikkelin lähellä Sairilan kartanossa, jonka hänen vaimonsa sukulaiset olivat ostaneet.
Jean Bruunin poika oli kunnallisneuvos ja tehtaanjohtaja Christian Bruun.
Masto

Masto on tukirakenne, jonka avulla esimerkiksi antenni voidaan saada korkeammalle (radiomasto, antennimasto). Mastoissa voi olla muun muassa radio- ja TV-lähetinantenneja, radiopuhelintukiasemien antenneja, lasersädelinkkejä ja muita langattomia optisia datansiirtolinkkejä ja parabolisia mikroaaltoantenni-tietoliikennelinkkejä. Radio- ja antennimastoja kutsutaan usein myös linkkimastoiksi, jos niitä käytetään tietoliikennelinkkien antennien asennuspaikkoina. Usein mastot ovat tuettu haruksilla. Linkkimastoissa on usein lentovaroitusvalot, jotta ne on helpompi huomata sumuisella ilmalla ja yöllä.
Mastoja käytetään myös valaisimien asentamiseen esimerkiksi urheilukentillä ja ulkovarastoalueilla (valomasto).
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1977

Vuoden 1977 koripallon EM-kisat järjestettiin Belgiassa 15.–24. syyskuuta. Kisoissa oli mukana 12 joukkuetta. Turnauksen mestaruuden voitti kolmannen kerran peräkkäin Jugoslavia.
Alkulohkot.
A-lohko.
Italian voitto Neuvostoliitosta 19. syyskuuta pistein 95–87 oli yllätys.
Gloppefjorden

Gloppefjorden (myös Gloppenfjorden) on Nordfjord-vuonon osa Sognin ja Fjordanen läänissä Länsi-Norjassa. Se sijoittuu kokonaan Gloppenin kunnan alueelle.
Vuonon päädyssä sijaitsee Gloppenin kuntakeskus Sandane.
Picasson seikkailut

Picasson seikkailut () on Tage Danielssonin ohjaama ruotsalainen komediaelokuva vuodelta 1978. Se on absurdi ja surrealistinen komediaelokuva espanjalaisen taidemaalari Pablo Picasson kuvitellusta elämästä, jonka huumori perustuu paljolti kulttuurisiin viittauksiin ja kansallisiin stereotyyppeihin.
Elokuvassa puhutaan 10 eri kieltä, mutta silti se on lähes mykkä, sillä lauseet ovat todella yksinkertaisia.
Elokuvassa on slapstickin, farssin ja kabareen piirteitä. Se satiirisoi ja parodioi monia aikansa tunnettuja henkilöitä. Elokuvassa seikkaillaan muun muassa Madridissa, Pariisissa, New Yorkissa, Lontoossa ja ruotsalaisessa Tomelillan kunnassa, jossa elokuva valtaosin kuvattiin ja joka tahallisen kömpelöiden kulissien avulla esittää myös maailman suurkaupunkeja.
Myöhempi arvostus.
Vuonna 2009 "Picasson seikkailut" pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat ruotsinkielisten kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja televisiosarjojen klassikkoa.
TsSK VVS Samara

TsSK VVS Samara () on venäläinen koripalloseura Samaran kaupungista. Se ei ole voittanut historiansa aikana yhtään Venäjän mestaruutta, mutta vuonna 2007 se voitti EuroCup Challengen.
Kauden 2008–2009 jälkeen seura ajautui konkurssiin ja siirtyi pelaamaan alasarjoihin.
Kristina Orbakaite

Kristina Edmundovna Orbakaite (, ; s. 25. toukokuuta 1971) on venäläinen poplaulaja ja näyttelijä. Hänen äitinsä on venäläinen viihdetaiteilija Alla Pugatšova.
Ura.
Lapsena Orbakaite paitsi opiskeli laulua ja musiikkia, myös innostui baletista käytyään Bolšoi-teatterissa. Hän esiintyi televisiossa jo 7-vuotiaana, ja 1982 Orbakaite esitti televisiossa ensimmäisen menestyskappaleensa, Igor Nikolajevin säveltämän kappaleen "Pust govorjat", joka myös levytettiin. Mutta kuuluisuutta hän sai varsinaisesti vasta 1983 roolistaan Rolan Bykovin ohjaamassa elokuvassa "Tšutšelo" ('Variksenpelätin'), ja sai siitä monia kansainvälisiä palkintoja. Orbakaite on esiintynyt tämän jälkeen monissa elokuvissa laulajauransa ohessa.
Musiikkiura lähti nousuun 1992 Orbakaiten esiintyessä äitinsä Alla Pugatšovan suositussa joulushow'ssa ja esittäessä - jälleen I. Nikolajevin kappaleen - "Pogovorim" ('Puhutaan!'), ja nauhoittamalla vähän tämän jälkeen kaksi musiikkivideota. Kaikista tuli välittömästi hittejä Venäjällä. 1995 Orbakaite perusti laulu- ja tanssiryhmä Tšutšelоn. jonka nimeksi myöhemmin vaihtui Limita Ekstrim. Kuten äitinsä aiemmin, myös Kristina Orbakaite on ollut suosittu laulaja Venäjällä ja myös maailmalla. Hänen loppuunmyyty My life -kiertueensa 2000 oli yksi menestyksekkäimmistä venäläisen artistin tekemistä kiertueista Yhdysvalloissa.
Yksityiselämä.
Orbakaite, jolla on kaksi poikaa, Nikita ja Deni, avioitui 2005 yhdysvaltalaisen Mihail Zemtsovin kanssa. Syyskuussa 2009 Orbakaiten perhe sai ikävää julkisuutta hänen entisen avomiehensä Ruslan Barsovin kaapatessa Denin mukanaan Tšetšeniaan.
Jääpallon SM-kilpailu 1928

Jääpallon SM-kilpailu 1928 pelattiin cup-kilpailuna 18 joukkueen kesken. Loppuotteluun selviytyivät tuon ajan Suomen jääpallon mahtiseurat Viipurin Sudet ja Helsingin Jalkapalloklubi. Tasaisen loppuottelun jälkeen mestariksi selviytyi HJK, katkaisten näin Susien kolmen vuoden mestaruusputken.
Mestarijoukkue.
HJK:n mestarijoukkue: Armas Saarinen, Reino Knuutinen, Leo Laaksonen, Yrjö Tuhkunen, Asko Allén, Niilo Tammisalo, Kaarlo Ahlgren, Ilmari Hällström, Esko Pekonen, Väinö Laine, Visa Lappalainen.
Mestarijoukkue.
Vesan mestarijoukkue: Arvo Ståhlberg, Arvo Karhunen, Aarne Vepsäläinen, Ernst Grönlund, Arthur Nyström, Valde Virtanen, Heikki Vilenius, Väinö Forsten, Frans Karjagin, Reini Hurme, Tauno Speeti.
Jääpallon SM-sarja 1933

Jääpallon Suomenmestaruus 1933 ratkaistiin yksinkertaisessa sarjassa. Sarja oli tasainen ja mestaruus ja putoaja ratkesivat vasta viimeisellä kierroksella. Mestaruuden voitti lopulta Viipurin Sudet. Mestaruus oli Susien neljästoista ja maineikkaan seuran viimeiseksi jäänyt mestaruus.
Mestaruussarja.
Sarjataulukko.
Jukolan Pojat putosi sarjasta. Tilalle nousi Porvoon Akilles.
Mestarijoukkue.
Lauri Blomberg (mv), Arvo Närvänen, Yrjö Leppänen, Tapio Hahl, Tuovi Koskinen, Kalle Hahl, Aarne Hahl, Heikki Loikkanen, Väinö Nyyssönen, Mauno Sirén, Niilo Jantunen, Pentti Lappalainen
B-sarja.
B-kilpailu pelattiin cup-muotoisena, mukana oli 16 joukkuetta. Porvoon Akilles osallistui kilpailuun ensimmäistä kertaa, ja voitti heti ensimmäisellä kaudellaan B-mestaruuden. Porvoossa pelatussa loppuottelussa se voitti Warkauden Urheilijat. Akilles nousi näin Mestaruussarjaan, josta putosi Jukolan Pojat.
TUL:n loppuottelu.
Mestarijoukkue.
Sulo Alava, Yrjö Immonen, Onni Kinnunen, Pentti Lönngren, Leo Svanbäck, Aarnen Manninen, Sulo Hakkarainen, Mauri Ryömä, Toivo Itkonen, Selim Haavisto, Yrjö Juutilainen
Ari Kankaanperä

Ari Kankaanperä (s. 27. huhtikuuta 1955 Jyväskylä) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi jääkiekon SM-liigassa kahdeksan kauden ajan edustaen Ilvestä (1973–1979), jossa voitti voitti kaksi SM-pronssia ja JYPiä (1982–1987, kolme kautta 1. divisioonassa), jonka kapteenina hän oli kaudella 1985–1986. Kankaanperä pelasi myös kolme kautta Elitserien -joukkue Skellefteå AIK:ssa. Kankaanperä lopetti uransa vuonna 1987 JYPissä.
Kankaanperä pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa 1974, alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 1975 ja miesten MM-kisoissa 1976. 
Kankaanperän kolme poikaa ovat pelanneet jääkiekkoa: Markus (s. 1980), Mikko (s. 1982) ja Samuli (s. 1992). Yli 1000 SM-liigaottelua pelannut Markus pelaa tällä hetkellä Saksassa DEL2-liigan Frankfurt Lionsissa puolustajana. Hyökkääjänä pelannut Mikko on pelannut neljänä kautena SM-liigassa TPS:n ja Pelicansin riveissä lopettaen Jukureissa keväällä 2006. Puolustajana pelanut Samuli puolestaan pelasi kolme kautta Mestiksessä JYP-Akatemiassa ja yhden liigapelin JYPissä lopettaen uransa kevääseen 2014. 
Ari Kankaanperän nuorempi veli Risto Kankaanperä on myös entinen jääkiekkoilija ja pelasi urallaan 173 liigaottelua Ilveksen ja Reippaan joukkueissa. 
Viime vuosina Ari Kankaanperä on toiminut myyntitehtävissä.
Chris Massoglia

Chris Massoglia (s. 29. maaliskuuta 1992 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli pääosaa elokuvassa "" ja Elliot Plummia elokuvassa "A Plumm Summer". Hänet tunnetaan myös nimillä Chris J. Kelly ja Chris Kelly.
Tausta.
Chris Massoglia syntyi Minneapolisissa, Minnesotassa. Hänen vanhempansa ovat Christopher ja Karen Massoglia. Hänen isänsä on kiropraktikko ja äiti kotiäiti. Hänen vanhempansa ovat kristittyjä republikaaneja. Massoglia oli kotiopetuksessa äitinsä johdolla. Hän harrasti samalla myös jujutsua, pianon soittoa, hip hop -tanssia, ratsastusta ja baseballia.
Vuonna 2009 Massoglian perhe kieltäytyi muuttamasta Hollywoodiin, sillä heidän mielestään oli parempi asua Minneapoliksessa, vaikka hänen ammattinsa vaatikin paljon matkustelua.
Elokuvaura.
Massoglia aloitti osallistumalla akatemian tanssikouluun kotikaupungissaan Minneapoliksessa ja pääsi televisiomainokseen lähettämällä koe-esiintymiseen kotitekoisen nauhan. Hänen ensimmäisiä työpaikkojaan olivat Target, Marshall Field's, Pepsi Co. ja Best Buy.
Massoglia aloitti näyttelemisen vuonna 2003 nimellä Chris Kelly (joskus esiintyy nimellä Chris J. Kelly) televisiosarjassa "". Samana vuonna häntä pyydettiin näyttelemään kymmenvuotiasta poikaa Sean ja Nicole Kidmanin kanssa elokuvassa "Birth", mutta perhe kielsi häntä esiintymästä alastoman naisen kanssa. Hän koe-esiintyi myös elokuviin "Spider-Man 2" ja "Bad News Bears". Massoglia esiintyi kahden jakson verran ohjelmassa "Medical Investigation" vuonna 2004 ja neljän jakson verran TNT:n poliisidraamasarjassa "Wanted" vuonna 2005. Hän alkoi käyttää perheensä nimeä Massoglia vuonna 2008.
Massoglia teki debyyttinsä valkokankaalla vuonna 2007 elokuvassa "A Plumm Summer", mutta hänen toistaiseksi merkittävin roolinsa lienee silti Darren Shan vuonna 2009 tehdyssä elokuvassa "".
Naantalin Energia

Naantalin Energia Oy (ennen Naantalin kaupungin sähkölaitos) on vuonna 1912 perustettu ja 1994 yhtiöitetty Naantalin kaupungin omistama sähkölaitos. Yhtiön asiakkaina on noin 5 400 kotitaloutta ja yritystä. Vuonna 2004 Naantalin Energialla oli 95 % markkina-osuus naantalilaisista asiakkaista. Noin puolet yhtiön myymästä sähköstä meni Naantalin ulkopuolelle.
Vuonna 2008 Naantalin Energian myymän sähkön alkuperä oli ydinvoima 44 %, uusiutuvat energialähteet 41% ja fossiiliset energialähteet 15 %.
Naantalin kaupunki aikoi myydä Naantalin Energian 14,2 miljoonalla eurolla Turku Energialle vuonna 2008. Asiasta oli tehty jo aiesopimus, mutta asia aiheutta paljon keskustelua ja vastustusta, joten kaupunki luopui myymisestä.
Naantalin Energia päätti hankkia noin 3 megawatin osuuden Fennovoimasta marraskuussa 2010. Tulevaisuudessa Naantalin Energian omalla sähköntuotannolla kyetään kattamaan noin 25 % naantalilaisten asiakkaiden vuoden sähköntarpeesta, kun ennen yhtiö joutui ostamaan kaikki sähkönsä ostosähkönä. Naantalin Energia Oy omistaa Fennovoiman suomalaista omistajaa, Voimaosakeyhtiö SF:ää, Katternö Kärnkraft Oy Ab:n kautta. 
Muita Katternö Kärnkraft Oy Ab:n omistajia ovat: Oy Herrfors Ab, Koillis-Satakunnan Sähkö Oy, Kruunupyyn Sähkölaitos Oy, Lammaisten Energia Oy, Pietarsaaren Energia Oy, Uudenkaarlepyyn Voimalaitos Oy, Valkeakosken Energia Oy, Vetelin Energia Oy ja Nor-Maali Oy.
Jari Paavola

Jari Paavola (s. 18. maaliskuuta 1960 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti.
Ura.
Paavola nostettiin 16-vuotiaana Turun Palloseuran SM-liigajoukkueen varamaalivahdiksi muutamiin otteluihin kaudella 1976–1977. Kevään 1977 loppuotteluissa hän pääsi pelaamaan ykkösmaalivahti Urpo Ylösen loukattua sormensa. Vakiokokoonpanoon hän nousi kaudella 1979–1980, jolloin hän kuitenkin vielä pelasi vähemmän kuin ykkösmaalivahti Jorma Valtonen.
NHL-seura Buffalo Sabres varasi Paavolan kesällä 1980. Hän ei kuitenkaan pelannut NHL:ssä, vaan Pohjois-Amerikan vuodet 1980–1983 kuluivat AHL-joukkue Rochester Americansissa ja IHL-joukkue Flint Generalsissa. Hän palasi Suomeen vuonna 1983 ja siirtyi I-divisioonassa pelaavan KalPan maalivahdiksi. KalPa nousi SM-liigaan vuonna 1986, ja Paavola jatkoi ykkösmaalivahtina kolme seuraavaa kautta, joista viimeisellä joukkue pääsi pudotuspeleihinkin. SM-liigassa Paavolan tilastoihin kertyi yhteensä 181 runkosarjaottelua ja 16 pudotuspeliä, joista hän pelasi 116 runkosarjaottelussa ja neljässä pudotuspelissä.
Paavola siirtyi SM-liigasta I-divisioonaan pudonneisiin Oulun Kärppiin kausiksi 1989–1990 ja 1990–1991. Kaudeksi 1991–1992 hän palasi synnyinkaupunkinsa joukkueeseen, TuTo:on, jossa lopetti uransa.
Paavola pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1978, jolloin Suomi saavutti historiansa ensimmäisen arvokisavoiton kaikki ikäluokat huomioiden. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1979 ja 1980, joista jälkimmäisellä kerralla Suomi saavutti hopeaa. Paavola valittiin sekä 18-vuotiaiden EM-kisojen 1978 että 20-vuotiaiden MM-kisojen 1980 parhaaksi maalivahdiksi.
Uransa jälkeen Paavola muutti takaisin Kuopioon.
Rad Man

Christian Wirth (s. 1970-luku), tunnettu pseudonyymillä RaD Man, on yhdysvaltalainen tietokonetaiteilija. Hän oli yksi ACiD Productions -artskeneryhmän perustajista vuonna 1990 ja toimi sen johtohahmona 2000-luvulle asti. Nykyään hän on keskittynyt artskenen ja yleensä merkkipohjaisen taiteen (esimerkiksi ASCII-) historiaan ja myös esitelmöinyt aiheesta erilaisissa tapahtumissa, kuten DEF CON, Vintage Computer Festival ja Suomessa Assembly (ARTtech-seminaari 2004). Lisäksi hän toimii Blockparty-demoskenetapahtuman toisena pääjärjestäjänä. Wirth asuu Kalifornian San Joséssa.
Wirth aloitti uransa 1980-luvun lopulla ryhmässä Aces of ANSI Art (AAA), joka teki ANSI-taidetta BBS:iä varten. Ryhmän toiminta hiipui vuosikymmenen vaihteessa, ja Wirth perusti muutaman muun entisen AAA-jäsenen kanssa Acidin (alun perin ANSI Creators in Demand). Sekin teki aluksi lähinnä ANSI-taidetta BBS:iin (joista monet warez-tyylisiä), mutta suuntautui myöhemmin myös tracker-musiikin ja korkeamman resoluution bittikarttagrafiikan pariin. Wirth toimi ryhmässä organisaattorin roolissa ja oli vuosia pitkälti vastuussa Acidin säännöllisesti julkaisemien, sen eri jäsenten tekemiä töitä sisältäneiden "artpackien" kokoamisesta.
2000-luvulla Wirthin kiinnostus merkkipohjaisen taiteen historiaan sai hänet tutustumaan ANSI- ja ASCII-luomusten menneisyyden lisäksi muun muassa varhaiseen Baudot-merkkigrafiikkaan ja IBM:n suurtietokoneiden EBCDIC-merkistöllä tehtyyn taiteeseen. Vuonna 2004 hän alkoi ystävänsä "Spinsanen" kanssa tehdä internetiin kuukausittaista "The ARTS" -radiotalkshow'ta, joka keskittyi lähinnä art- ja demoskeneen. Samana vuonna hän oli mukana järjestämässä yhdysvaltalaista Pilgrimage-demoskenetapahtumaa. Ohion Clevelandissa järjestettävän Blockpartyn hän perusti kolme vuotta myöhemmin Jason Scott Sadofskyn kanssa, joka ylläpitää tekstipohjaista digitaalikulttuuria tallentavaa Textfiles.com-sivustoa.
TsSK VVS Samara (jääkiekko)

TsSK VVS Samara () on venäläinen jääkiekkoseura Samarasta, Samaran alueelta. Nykyisin seura pelaa VHL-liigassa.
Historia.
TsSK VVS Samara perustettiin vuonna 1950 ja se liittyi suoraan Neuvostoliiton pääsarjaan. Seura pelasi sarjassa 40 vuotta, kunnes putosi vuonna 1990 toiselle sarjatasolle Pervaja Ligaan. Neuvostoliiton kaaduttua Vysšaja Ligasta tuli toinen sarjataso, jonka mestaruuden TsSK VVS Samara voitti kahdesti peräkkäin 1993 ja 1994. Tämän jälkeen seura nousi Kansainväliseen liigaan ja jatkoi sieltä edelleen Venäjän pääsarjaan, josta seura putosi vuonna 2000. 
2000-luvun TsSK VVS pelasi Vysšaja Ligassa kunnes liigan uudelleenjärjestelyissä 2010 seura pudotettiin silloiselle kolmannelle tasolle Pervaja Ligaan. Pervaja Ligan lopettamisen jälkeen TsSK VVS jatkoi uudella kolmannella sarjatasolla Venäjän jääkiekkoliigassa. TsSK VVS haki monta vuotta paikkaa VHL-liigasta, mikä toteutui kaudella 2017–2018.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Juha Hiltunen

Juha Petteri Hiltunen (s. 25. huhtikuuta 1976 Eno) on suomalainen kreikkalaisroomalaisen tyylin painija. Hän edusti aiemmin Joensuun Voimailu-Kerhoa ja nykyisin Ilmajoen Kisailijoita. Häntä valmentavat Seppo Yli-Hannuksela ja Juha Virtanen.
Hiltunen sijoittui MM-kilpailuissa 66 kg:n sarjassa 23:nneksi 2005, 42:nneksi 2007 ja 12:nneksi 2009. EM-kilpailuissa hän oli samassa sarjassa kolmastoista 2007. Kadettien MM-kilpailuissa hän oli 1992 viides sarjassa 55 kg ja opiskelijoiden MM-kilpailuissa 1998 kuudes sarjassa 63 kg.
Hiltunen on voittanut Suomen-mestaruuden 66 kg:n sarjassa 2007. SM-hopeaa hän on saanut 62 kg:n sarjassa 1995, 63-kiloisissa 1997 ja 1998, 66 kg:n painoluokassa 2003 ja 2004 sekä 69-kiloisissa 2000 ja 2001. SM-pronssia hän on saanut 66-kiloisissa 2005 ja 2009. Vapaapainin SM-kilpailuissa hän sai pronssia 76 kg:n sarjassa 2000. 
Hiltunen oli voittamassa beachfutiksen Suomen-mestaruutta FC Nötkötin joukkueessa 2005.
Eugène Sue

Eugène Marie-Joseph Sue (1803 Pariisi, Ranska – 1857 Annecy, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, taidemaalari ja lääkäri.
Sue toimi sotilaslääkärinä useissa sodissa ennen kuin asettui 1829 Pariisiin, jossa hän ryhtyi maalaamaan ja kirjoittamaan. Poliittinen aktiivisuus vei hänet vallankaappauksen jälkeen 1851 maanpakoon.
Suen kirjallinen tuotanto painottuu usein följetongeina ilmestyneisiin viihteellisiin romaaneihin, jotka olivat omana aikanaan hyvin suosittuja. Alkuun hän kirjoitti merirosvoromaaneja, sitten historiallisia jännityskertomuksia. Sue aloitti Ranskassa lehdissä julkaistujen jatkoromaanien perinteen. Hänen tunnetuin teoksensa on "Vaeltava juutalainen" ("Le Juif errant"), jossa hän hyödyntää Ahasveruksen tarinaa. Teoksesta on tehty kolme suomennosta, ensimmäinen nimellä "Kuljeksiva juutalainen". Kaksi muuta ovat lyhennelmiä.
Arrius Antoninus

Arrius Antoninus (ensimmäinen vuosisata) oli roomalainen poliitikko ja keisari Antoninus Piuksen äidin puoleinen isoisä.
Antoninus oli luultavasti kotoisin Nemausuksesta, Etelä-Galliasta mutta suku muutti myöhemmin Italiaan. Hän toimi "consul suffectuksena", eli nimitettiin kesken vuotta edellisen konsulin tilalle, vuosina 69 ja 97. Hän oli Plinius nuoremman ja tulevan keisarin Marcus Cocceius Nervan hyvä ystävä. Jälkimmäisen noustessa valtaan vuonna 96, Antoninus ei onnitellut häntä vaan sääli hänen epäonnista valintaansa keisariksi.
Antoninuksen vaimo oli eräs Boionia Procilla, jonka kanssa hän sai tyttären, Arria Fadillan, joka meni naimisiin Titus Aurelius Fulvuksen kanssa. Pari sai yhden pojan, Titus Aurelius Fulvus Boionius Arrius Antoninuksen eli tulevan keisarin Antoninus Piuksen. Hänen isänsä kuitenkin kuoli pojan ollessa nuori, joten hänestä huolehtivat Arrius Antoninus, kuolleen Aurelius Fulvuksen isä Titus Aurelius Fulvus vanhempi ja Arria Fadilla.
Idänniittyperhonen

Idänniittyperhonen ("Coenonympha glycerion") on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva pieni päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Levinneisyys.
Idänniittyperhosen levinneisyysalue ulottuu Pyreneiden niemimaan pohjoisosista Keski-Eurooppaan, Suomeen ja Venäjän kautta Siperiaan. Laji puuttuu muun muassa Euroopan eteläisimmistä osista, Britteinsaarilta ja Skandinaviasta.
Idänniittyperhosesta on kuvattu alalaji "Coenonympha glycerion iphioides" (Espanjan niittyperhonen), joka esiintyy Pohjois-Espanjassa. Alalajia on pidetty myös itsenäisenä lajina "Coenonympha iphioides".
Suomessa idänniittyperhonen esiintyy maan etelä- ja keskiosissa ja satunnaisesti pohjoisempana, pohjoisin havainto on Torniosta. Lajia ei ole havaittu Manner-Ahvenanmaalla. Kanta on painottunut Kaakkois-Suomeen. Idänniittyperhonen on suhteellisen uusi tulokas Suomessa. Laji on levinnyt maahan kaakosta, jossa ensimmäiset vakituiset kannat olivat 1800–1900-luvun vaihteessa.
Koko ja ulkonäkö.
Idänniittyperhosen etusiiven pituus on nimialalajilla yleensä 15–18 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 25–33,5 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpinta on koirailla kastanjanruskea. Yläpinnalla ei ole koirailla yleensä silmätäpliä, mutta takasiivessä voi olla harvoin 1–2 pientä silmätäplää. Naaraalla etusiiven yläpuolen pohjaväri on kellanruskea ja sen ulkoreuna on tummempi. Takasiiven pohjaväri on tummanharmaa ja siinä saattaa olla 2–3 pientä silmätäplää.
Alalaji "Coenonympha glycerion iphioides" on nimialalajia kookkaampi, etusiiven pituus on 17–20 mm.
Elinympäristö.
Idänniittyperhosen elinympäristöä ovat niityt, pientareet ja metsänreunat. Nimialalaji esiintyy alangoilta noin 1 700 metrin korkeuteen saakka. Espanjassa esiintyvä alalaji esiintyy ruohoisilla ja kivisillä ylänkömailla noin 1 800 metrin korkeuteen saakka.
Lentoaika ja elintavat.
Lentoaika on yleensä kesä–heinäkuussa yhtenä sukupolvena. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat nurmilauha ("Deschampsia cespitosa"), koiranheinä ("Dactylis glomerata"), helmikät ("Melica"), lehtolusteet ("Brachypodium") ja sukapäät ("Cynosurus").
Henri Välimäki

Henri Esko Välimäki (s. 13. kesäkuuta 1984 Teuva) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka on kilpaillut myös vapaapainissa. Hän edustaa seuratasolla Teuvan Rivakkaa. 
74 kilogramman painoluokassa painivan Välimäen paras kansainvälinen arvokisasijoitus on vuoden 2009 Herningin MM-kilpailujen seitsemäs sija. Vuoden 2011 EM-kilpailuissa hän oli kahdeksas. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuista Välimäellä on neljä mitalia. SM-kilpailuissa hän on voittanut yhden kreikkalais-roomalaisen painin ja neljä vapaapainin Suomen mestaruutta. Kummankin painimuodon aikuisten SM-mitaleja Välimäellä on yhteensä kymmenen kappaletta.
Elämä ja urheilu-ura.
Painiura.
Välimäki syntyi Teuvalla 13. kesäkuuta 1984. Hän aloitti painin vuonna 1990. Välimäki kilpaili vapaapainissa kadettien (alle 17-vuotiaiden) ikäluokassa kaksissa arvokisoissa, vuoden 1999 MM-kilpailuissa sarjassa 46 kg ja vuoden 2000 EM-kilpailuissa sarjassa 54 kg. MM-kilpailuissa hän sijoittui 20:nneksi ja EM-kilpailuissa 16:nneksi.
Seuraavan kerran Välimäki kilpaili kansainvälisessä arvoturnauksessa kahdeksan vuotta myöhemmin. Hän alkoi panostaa kreikkalais-roomalaiseen painiin ja 74 kilogramman painoluokkaan, jossa hän on kilpaillut siitä lähtien. Vuonna 2008 hän paini Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa, joissa sijoittui hopealle tanskalaisen Mark Overgaard Madsenin jälkeen. Seuraavana vuonna hän sijoittui Saksan Grand Prix'ssä viidenneksi ja PM-kilpailuissa hopealle. Herningin MM-kilpailuissa Välimäki ei antanut ensimmäisessä ottelussaan arvokisamenestyjä Armen Vardanjanille pistettäkään, ja toisessa ottelussa hän voitti kuubalaispainijan jaksoin 2–1. Kolmannessa ottelussaan Välimäki voitti uzbekistanilaisen vastustajansa jaksoin 2–0, mutta hävisi seuraavalla kierroksella jaksoin 0–2 Tanskan Overgaard Madsenille, joka saavutti lopulta MM-hopeaa. Keräilyottelussa Välimäki hävisi azerbaidžanilaiselle Rafiq Hüseynoville 0–2-jaksoin ja oli lopputuloksissa aikuisten arvokisadebyytissään seitsemäs.
Vuonna 2010 Välimäki kilpaili Saksan Grand Prix'ssä, jossa sijoittui 11:nneksi, ja PM-kilpailuissa, joissa saavutti pronssia. Vuonna 2011 hän oli Cristo Lutte –turnauksessa kymmenes. Dortmundin EM-kilpailuissa Välimäki aloitti suoraan toiselta kierrokselta. Hän voitti israelislaispainijan jaksoin 2–1 ja seuraavalla kierroksella latvialaispainijan jaksoin 2–0. Seuraavalla kierroksella Välimäki hävisi lopulta hopealle sijoittuneelle Unkarin Péter Bácsille 0–2. Keräilyottelussa Välimäki koki 1–2-tappion armenialaiselle edellisvuoden MM-hopeamitalistille Arsen Tšulfalakjanille. Lopputuloksissa teuvalainen oli kahdeksas. Kuukausi EM-kilpailujen jälkeen Välimäki saavutti PM-hopeaa.
Yksityiselämä.
Välimäen isoveli Tero Välimäki on myös painin arvokisaedustaja.
Saavutukset.
"Sarja 74 kg, ellei toisin mainittu."
Aikuisten SM-mitalit.
Lähde:
Masumi Hayashi

Masumi Hayashi (; s. 22. heinäkuuta 1961) on japanilainen rikollinen. Hän myrkytti Wakayamassa järjestetyllä kesäfestivaalilla tarjoillun curryn arsenikilla 25. heinäkuuta 1998. Kaksi aikuista ja kaksi 10–16-vuotiasta kuoli teon seurauksena. Kymmenet muut saivat erilaisia myrkytysoireita. 
Hayashi yhdistettiin pian tekoon. Hänet oltiin nähty currypadan luona, ja hänellä oli miehensä työn takia saatavilla arsenikkia. Pataan laitettu arsenikki oli identtistä Hayashin kotoa löydettyjen näytteiden kanssa. Mitään ilmeistä motiivia curryn myrkyttämiselle ei ole. Syyttäjien mukaan Hayashi oli tuntenut itsensä naapuriensa eristämäksi. Toisaalta he sanoivat, että Hayashi ei kohdistanut myrkytystä keneenkään tiettyyn henkilöön.
Hayashi tuomittiin kuolemaan vuonna 2002, ja tuomio pysyi ylemmässä oikeusasteessa vuonna 2005. 21. huhtikuuta 2009 Japanin korkein oikeus vahvisti kuolemantuomion. 18. toukokuuta se hylkäsi vetoomuksen tuomiota vastaan. Tämän jälkeen Hayashi haki uutta oikeudenkäyntiä. Hän kiistää syyllisyytensä.
Hayashilla on mies Kenji ja kolme lasta. Kenji sai vuonna 2000 kuusi vuotta vankeutta vakuutuspetoksista. Syyttäjät olivat alun perin vaatineet kahdeksan vuoden rangaistusta, mutta Kenji Hayashi tuomittiin vain kuuteen vuoteen, koska petosten takana oli ollut päätekijänä Masumi. Pari oli keksinyt itselleen onnettomuuksia ja vammoja. Masumia syytettiin myös siitä, että hän olisi jo aiemmin yrittänyt myrkyttää kolme ihmistä, muun muassa miehensä. Vakuutusrahat nimettiin syyksi murhayrityksiin, joista Hayashi sitten myös tuomittiin. Hänen sanottiin aikoinaan kertoneen ihmisille, että hän olisi toivonut miehensä kuolemaa ja jopa puhuneen tämän tappamisesta.
Arimo Haltsonen

Arimo Juhani Haltsonen (s. 31. joulukuuta 1956 Valkeakoski) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Haltsonen aloitti uransa teatterisihteerinä Valkeakosken kaupunginteatterissa, josta siirtyi näyttelijä-harjoittelijaksi Hämeenlinnan kaupunginteatteriin (1979) ja edelleen Porin Teatteriin (1983–1989). Hän on näytellyt myös Rovaniemen Teatterissa (1989–1993), Kotkan kaupunginteatterissa (2002–2003) sekä Kouvolan Teatterissa (2003–1017) näyttelijänä ja ohjaajana. Haltsonen jäi eläkkeelle 1.6.2017. 
Vuosina 1993–2001 Haltsonen toimi Kymen läänin läänintaiteilijana ohjaten näytelmiä muun muassa Karhulan työväen näyttämölle, Korvenkylän kesäteatteriin, Iitin kesäteatteriin sekä Elimäen kesäteatteriin.
Televisiosta Arimo Haltsosen kasvot ovat tulleet tutuiksi muun muassa Saarioisten leikkelemainoksesta (Lintukuvaaja), Sampo-pankin mainoksesta, jossa Patrick Duffy kyseli tältä ”What’s your number?” -kampanjan iskulausetta sekä Kariniemen ”Kuumaa kuumaa” -kampanjamainoksien kulkurina.
Arimo Haltsosen vaimo on näyttelijä-ohjaaja Martti Kainulaisen tytär, näyttelijä Hannele Kainulainen. Pariskunta asuu Kotkassa ja heillä on kaksi poikaa. Arimo Haltsosen nuorempi veli on Porin Teatterin näyttelijä Vesa Haltsonen.
M/S Coral Princess

Coral Princess on Princess Cruisesin käytössä oleva risteilyalus.
Rakentaminen.
Alus tilattiin 2000 Chantiers de l'Atlantiquelta Saint-Nazairesta Ranskasta. Sen köli laskettiin vielä samana vuonna ja alus laskettiin vesille 2002. Alus valmistui joulukuussa 2002 ja sen kastoi "Coral Princessiksi" 18. tammikuuta 2003 Panaman presidentti Mireya Moscosco. Aluksen hinta oli noin 330 miljoonaa dollaria.
Liikennöinti.
Alus aloitti neitsytmatkansa 3. tammikuuta 2003, jolloin se myös luovutettiin tilaajalle. Kesäisin alus tekee seitsemän vuorokauden risteilyitä Kanadan Vancouverista Whittieriin Alaskaan ja muina aikoina se tekee 10–15 päivän risteilyitä Panaman kanaalialueella pysähdellen Meksikon Cabo San Lucasissa, San Juan del Sur Puntarenasissa Costa Ricassa, Cartagenassa Kolumbiassa ja Oranjestadissa Aruballa.
Aluksella syttyi 2. toukokuuta 2013 konehuoneen varastotilassa tulipalo, joka kuitenkin saatiin nopeasti sammumaan eikä kukaan loukkaantunut. Yhdeksännen kannen sviitti kuitenkin kärsi vesivahinkoja sprinklereiden lauettua.
Carnot’n kierto

Carnot’n kierto on ranskalaisen insinöörin Sadi Carnot’n vuonna 1824 keksimä idealisaatio lämpövoimakoneesta, jonka hyötysuhde on mahdollisimman suuri.
Carnot’n kierron vaiheet.
Kun lämpövoimakoneen hyötysuhde halutaan maksimoida, on sen toiminnan vaiheiden oltava reversiibeleitä eli sellaisia, jotka voivat kulkea myös päinvastaiseen suuntaan. Lisäksi kierto ei saa lisätä entropiaa. Todellisuudessa lämpövoimakoneet eivät noudata näitä ideaalisen kierron sääntöjä.
Carnot’n kierto koostuu neljästä vaiheesta, joista kaksi on adiabaattisia (eli kaasu ei luovuta eikä vastaanota lämpöenergiaa) ja kaksi isotermisiä (kaasun lämpötila pysyy vakiona). Lämpövoimakone ottaa sisäänsä kaasua lämpöisemmästä säiliöstä (lämpötila formula_1) ja lopulta luovuttaa sisällään kylmenneen kaasun kylmän kaasun säiliöön (lämpötila formula_2). Carnot'n lämpövoimakoneen kierrot koostuvat identtisistä sykleistä eli syklin alku- ja lopputila ovat aina samat.
Carnot’n kierron vaiheet ovat 
Yhtälöitä.
Carnot’n lämpövoimakoneen lämpöenergioiden itseisarvojen suhde on sama kuin absoluuttisten lämpötilojen suhde, eli
 formula_8.
Carnot’n voimakoneen hyötysuhde määritellään yhtälöllä 
formula_9.
Ruskoniittyperhonen

Ruskoniittyperhonen ("Coenonympha hero") on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva pieni päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Levinneisyys.
Ruskoniittyperhonen esiintyy Ranskan pohjoisosista itään Keski-Eurooppaan ja Aasiaan Amurille, Koreaan ja Japaniin saakka. Euroopan pohjoisosissa levinneisyysalue ulottuu Ruotsin eteläosiin, Baltiaan ja Venäjällä mahdollisesti Karjalankannakselle. Laji on taantunut erityisesti Länsi-Euroopassa ja kuollut muun muassa Alankomaista sukupuuttoon.
Suomessa ruskoniittyperhonen on havaittu ainoastaan yhden kerran harhailijana Porvoosta.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskoniittyperhosen etusiiven pituus on 15–18 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on koiraalla tumman harmaanruskea ja etusiivessä ei ole kirjauksia. Takasiiven yläpuolella on yleensä rivi keltarenkaisia terättömiä silmätäpliä. Naaraan yläpinnan pohjaväri on yleensä hieman vaaleampi kuin koiraalla ja takasiiven yläpuolen täplät ovat isompia ja valkoteräisiä. Etusiiven alapuolella on vaaleampi postdiskaalijuova. Takasiiven alapuolen silmätäplät ovat valkoteräisiä ja niissä on voimakas oranssinvärinen kehä. Silmätäplärivin sisäpuolella on valkoinen postdiskaalijuova.
Elinympäristö.
Ruskoniittyperhosen elinympäristöä ovat kosteat niityt ja suomaasto.
Lentoaika ja elintavat.
Lentoaika on toukokuun lopulta heinäkuuhun yhtenä sukupolvena. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat ohrat ("Hordeum"), helmikät ("Melica"), nurmikat ("Poa") ja villivehnät ("Elymus"), esimerkiksi rantavehnä ("Elymus arenarius").
Karl Ruprecht Kroenen

Karl Ruprecht Kroenen on fiktiivinen hahmo ensimmäisessä Hellboy-elokuvassa. Mystisestä kaasunaamarin taakse piiloutuvasta natsitutkijasta ei tiedetä paljoa, sillä hänen historiansa rajoittuu vain muutamaan elokuvan pätkään. Hahmo ei lausu elokuvan aikana ainoatakaan selvää sanaa mikä tekee hänestä kiehtovan henkilön. Eräässä kohtauksessa hänen kuitenkin kuullaan nauravan konemaisella, rähisevällä äänellä.
Hahmon historia.
Karl Ruprecht Kroenenin historiasta ei tiedetä kovinkaan paljoa, sillä hänellä ei ole minkäänlaista takaumakohtausta elokuvassa, mutta hänen tiedetään kärsineen jonkinlaisesta pakonomaisesta addiktiosta leikkauksien suorittamiseen.
Kroenen kuului SS-joukkoihin, jossa hänelle myönnettiin esimerkiksi rautaristi ja Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen kultainen ansiomerkki. Hänen sotilasarvonsa oli SS-Sturmbannführer.
Elokuvan alussa natsit ovat linnoittautuneet kaikessa hiljaisuudessa saarelle keskelle valtamerta, jossa on määrä aloittaa Ragna Rok-projekti portaalin avaamiseksi.
Karl Kroenen kuuluu Thule-seuraan ja on siksi osana projektia johtavana tutkijana ja toimii Rasputinin assistenttina.
Projekti kuitenkin epäonnistuu amerikkalaisten maihinnousun vuoksi, ja projektin päämääränä avattu portaali tuhoutui käsikranaatin voimasta. Kroenen yritti estää portaalia tuhoutumasta kurkottamalla kätensä portaalin alle, kohti kranaattia. Hän ei kuitenkaan ehtinyt, ja kranaatti räjähti singoten hänet suurta kivipylvästä vasten. Paineen voimasta lentänyt suuri rautatanko lävisti Kroenenin rinnan, ”tappaen” hänet ”ensimmäisen kerran”.
Aseet ja ulkomuoto.
Aseenaan Kroenen käyttää kahta miekkamaista terää, joita hän pystyy käsittelemään tappavan taitavasti ja sulavasti. Hänen aseinaan on myös nähty kaksi mahdollisesti hihoihin piilotettavaa terää, jotka näyttävät tulevan esille ranteista. Ei ole varmaa, missä terät sijaitsevat. Kroenenin nähdään elokuvan aikana käyttävän kolmea erilaista kaasunaamaria, jotka ovat hänen ilmeisin tuntomerkkinsä. Ensimmäisessä elokuvaesiintymisessään hän käytti SS-univormua, mutta ”kuolemansa” jälkeen hänet nähdään lähinnä koko vartalon peittävään mustaan haalarimaiseen pukuun pukeutuneena. Kroenen tunnetaan erityisesti hänen ruumiissaan sijaitsevasta kellomekanismista, minkä ansiosta hänen ei tarvitse syödä tai juoda. Hänen täytyy kääntää jonkinlaista rinnassaan sijaitsevaa avainta saadakseen voimansa takaisin. Hänen kehossaan on jonkinlainen kellon mekanismi, jonka hän on voinut itse asentaa ruumiiseensa. Hänen verensä sanotaan olevan tomuksi kuivunutta. Kroenen nähdään elokuvan aikana vain muutaman kerran ilman kaasunaamaria, mikä myös paljastaa hänen rujot ja epäinhimilliset kasvonpiirteensä. Kroenen kärsi jonkinlaisesta pakonomaisesta leikkausaddiktiosta, minkä seurauksena hän kirurgisesti poisti molemmat silmäluomensa, huulensa sekä kaikki kyntensä. Kohtauksessa, jossa Bruttenholm tutkii Kroenenin ruumista, voidaan hänen kehossaan nähdä useita leikkausjälkiä ja arpia. Kroenen kuoli pudottuaan piikkejä täynnä olevaan ansakuoppaan, minkä lisäksi Hellboy pudotti hänen päällensä erittäin isokokoisen kellon rattaan.
Ahiqar

Ahiqar, joskus Ahikar, on Lähi-idän kertomusperinteessä kuninkaan viisas neuvonantaja, jonka onnistuu pelastaa maansa. Teos on alkujaan todennäköisesti ollut arameankielinen, ja se on peräisin Kaksoisvirtainmaasta 600-luvulta eaa.
Tarinaan liittyy runsaasti sananlaskuja, jotka todennäköisesti eivät ole kuuluneet alkuperäisen kertomuksen yhteyteen, koska niissä ei mainita Ahiqaria. Niistä osa muistuttaa hyvin paljon Raamatun Sananlaskujen kirjaa, osa Sirakin kirjaa, ja monenlaisia muitakin yhteyksiä on löytynyt.
Sexpo

Sexpo-säätiö toimii seksuaalisuuden ja ihmissuhteiden asiantuntijana. Toiminta jakautuu Sexpo-säätiön ja säätiön omistaman Sexpo-palvelut osakeyhtiön alle. 
Säätiö tarjoaa valtakunnallisesti ilmaista seksuaalineuvontaa ja tekee vaikuttamistyötä. Säätiön alaisuudessa toimii myös vuonna 2018 toimintansa aloittanut SeriE lapsikohteisuuden osaamiskeskus. 
Osakeyhtiöön kuuluvat seksuaalisuuden ja ihmissuhteiden aihepiiriin liittyvät koulutus- ja asiantuntijapalvelut. Sexpo kouluttaa seksuaalikasvattajia, -neuvojia ja -terapeutteja sekä kliinisiä seksologeja. Sexpo-palvelut tarjoaa myös erilaisia tilauskoulutuksia ja järjestää alumnitoimintaa Sexpossa opiskelleille. 
Sexpo on SOSTEn jäsen.
Säätiön toiminnanjohtaja on Patricia Thesleff ja säätiön hallituksen puheenjohtaja Anni Karnaranta
Historia.
Sexpo perustettiin Seksuaalipoliittisena yhdistyksenä vuonna 1969. Sen perustaminen katsottiin tarpeelliseksi, jotta Yhdistys 9:n aloittama seksuaalipoliittinen keskustelu jatkuisi ja toteutuisi omalla, puoluepoliittisesti sitoutumattomalla areenallaan. Vuonna 1997 Sexpo säätiöitiin toiminnan ammatillisten edellysten kehittämiseksi. 
Seksuaalineuvonta-asema aloitti toimintansa myös vuonna 1969. Aseman päämääränä oli antaa asiallista tietoa ja neuvontaa seksuaalisuuteen liittyvissä kysymyksissä. Se myös pyrki luomaan aktiivista yhteistyötä muiden saman toimintakentän neuvonta- ja hoitopaikkoihin. Nykyään Sexpon yhteistyökumppaneina on niin kansallisia kuin kansainvälisiäkin alan toimijoita. 
Sexpon toiminta rahoitetaan koulutus- ja konsultaatiotoiminnan tuotoilla, STEAn ja oikeusministeriön toiminta-avustuksella.
Tavoitteet ja periaatteet.
Sexpo-säätiön säännöissä määritellään säätiön tarkoitukseksi:
Sexpo pyrkii lisäämään tietoisuutta Seksuaaliterveyden maailmanjärjestön (World Association for Sexual Health) laatimasta seksuaalioikeuksien julistuksesta sekä toimimaan julistuksen periaatteiden mukaisesti. 
Toimintamuodot.
Säätiössä: 
Osakeyhtiössä: 
Lisäksi Sexpo osallistuu tutkimuksiin ja kansainväliseen yhteistyöhön, tuottaa julkaisuja ja koulutusmateriaalia sekä pitää yllä seksologian alan kirjastoa.
Mary Soames

Mary Soames, os. Spencer-Churchill, paronitar Soames (15. syyskuuta 1922 – 31. toukokuuta 2014) oli Winston Churchillin ja Clementine Churchillin nuorin tytär, joka kirjoitti ja toimitti elämäkerrallisia teoksia vanhemmistaan. 
Laajin niistä on äidin, Clementine Churchillin elämäkerta, jonka ensimmäinen versio ilmestyi vuonna 1979 ja uusitut laitokset vuosina 2002 ja 2003.
Lapsuus ja nuoruus.
Mary Churchill eli vaiherikkaan lapsuuden poliitikkoisänsä perheessä Chartwellin maakartanossa Kentissä ja kävi sen läheisiä kouluja. Hänen veljensä Randolph oli kirjailija ja parlamentinjäsen ja sisar Sarah tanssija ja näyttelijä.
Toisen maailmansodan alkaessa hän oli 17-vuotias ja liittyi naisten maanpuolustusjoukkoihin "Women’s Volunteer Services," joissa toimi vuosina 1939–1941 ja liittyi vuonna 1941 "Auxiliary Territorial Service" -ilmatorjuntajoukkoihin, jossa hän palveli Lontoossa, Belgiassa ja Saksassa ilmatorjuntapattereissa ja nousi nuoremman komentajan (vastaa kapteenia) arvoon. Hän toimi isänsä adjutanttina useilla tämän ulkomaanmatkoilla, kuten hänen sodan jälkeinen matkansa Potsdamiin konferenssiin vuonna 1945, jossa hän tapasi Harry S. Trumanin ja Josif Stalinin. Vuonna 1945 hänet nimitettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäseneksi tunnustuksena ansiokkaasta sotapalveluksesta.
Avioliitto ja lapset.
Mary Soames meni naimisiin vuonna 1947 konservatiivipoliitikko, myöhemmin paroni Christopher Soamesin (1920–1987) kanssa. Pariskunta asui vuosia ulkomailla ensin Pariisissa, missä Christopher Soames oli suurlähettiläänä 1968–1972, sitten Brysselissä, missä hän oli Euroopan komission varapuheenjohtajana 1973–1977, ja lopuksi Rhodesiassa maan itsenäistymiseen vuoteen 1980 asti. Mary Soames hoiti diplomaatin puolison tehtäviä ja kirjoitti kirjoja.Heille syntyi viisi lasta:
Teokset.
Menestyneenä kirjailijana Lady Soames kirjoitti kiitetyn elämäkerran äidistään Clementine Churchillistä vuonna 1979. Hän tarjosi tietoa Churchillin perheestä useille elämäkerran kirjoittajille, kuten sir Martin Gilbertille, josta tuli sir Winston Churchillin virallinen elämäkerran kirjoittaja Churchillin pojan, Randolphin kuoltua vuonna 1968. Lisäksi hän julkaisi kirjan sir Winstonin ja lady Churchillin välisistä kirjeenvaihdosta toimittaen kirjeitä ja tarjoten yhdistävää materiaalia, joka asetti kirjeet henkilökohtaiseen, perhe- ja historialliseen kontekstiin. 
Vuonna 2012 hänen muistelmansa, jotka perustuivat hänen päiväkirjoihinsa lapsuudesta avioliittoonsa, julkaistiin nimellä "A Daughter's Tale".
Perintö.
Mary Soames kuoli 91-vuotiaana toukokuussa 2014 ja hänen tuhkansa on haudattu hänen aviomiehensä viereen Churchillien sukuhautausmaalle St Martin's Churchiin, Bladoniin, lähellä Woodstockia, Oxfordshiressä.
Kuusi kuukautta hänen kuolemansa jälkeen, 17. joulukuuta 2014, Sotheby's London huutokauppasi 255 esinettä hänen kokoelmastaan ​​hänen perillistensä puolesta, kuten hänen isänsä maalauksia ja muistoesineitä. Sotheby'sin mukaan myynnissä "tuloksi kertyi huomattavat 15 441 822 puntaa, mikä ylitti selvästi ennakko-odotukset 3,6–5,5 miljoonasta punnasta".
J. H. Rosny vanhempi

J. H. Rosny vanhempi () (1856–1940) on belgialaisen kirjailijan Joseph Henri Böexin nimimerkki vuoden 1907 jälkeen. Tätä ennen hän kirjoitti kirjoja nimimerkillä J. H. Rosny. Niistä 1893–1907 julkaistut hän kirjoitti yhdessä nuoremman veljensä Justin Böexin kanssa, joskin vanhemman veljen oletetaan olleen päävastuussa kirjoittamisesta.
J. H. Rosny vanhempi oli science fictionin varhaisimpia edustajia muun muassa Jules Vernen ja H. G. Wellsin ohella ja merkittävä hahmo 1800–1900-lukujen vaihteen ranskankielisessä kirjallisuudessa. Hänen kuolemansa jälkeen hänen kirjallinen maineensa on hiipunut.
Hänen tunnetuin teoksensa lienee romaani "La guerre du Feu" vuodelta 1909 ( (), 1985), joka kertoo ajasta, kun tuli ei vielä ole eri ihmisrotujen hallinnassa. Jean-Jacques Annaud ohjasi vuonna 1981 romaaniin pohjautuneen elokuvan "Taistelu tulesta".
Hiroaki Hidaka

Hiroaki Hidaka (; 1962 – 25. joulukuuta 2006) oli japanilainen rikollinen. Hän murhasi neljä naispuolista henkilöä huhti–syyskuussa 1996. Yksi uhreista oli vasta 16-vuotias. Murhaaja pidätettiin syyskuussa 1996, tuomittiin kuolemaan 9. helmikuuta 2000 ja teloitettiin hirttämällä vuonna 2006. 
Hidaka työskenteli taksikuskina Hiroshimassa.
Dizel Penza

Dizel Penza () on venäläinen jääkiekkoseura Penzasta, Penzan alueelta. Seura pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa.
Historia.
Jääkiekon Penzaan toi E.S. Seams -niminen ulkomaalainen, joka muutti kaupunkiin ennen toista maailmansotaa. Vuonna 1948 hänen johdollaan perustettiin kaupunkiin ensimmäinen jääkiekkojoukkue, joka sai nimen Spartak. Vuonna 1955 seuran toimintaa jatkoi joukkue nimeltään "Burevestnik Penza" ja se liittyi Neuvostoliiton kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Vtoraja Ligaan. Seura nousi toiselle sarjatasolle Pervaja Ligaan vuonna 1963 ja voitti samalla kaudella sarjan mestaruuden, minkä jälkeen seura vaihtoi nimekseen "Dizelist Penza".
Dizelistin putosi kahteen otteeseen Vtoraja Ligaan 1972–1974 ja 1988–1991, mutta muutoin seura pysyi koko ajan Neuvostoliiton toisella tasolla, missä sen parhaaksi saavutukseksi tuli toinen sija kaudella 1975–1976. Vuonna 1992 perustettiin Venäjällä uusi toinen sarjataso Vysšaja Liga, johon Dizelist liittyi. Seura nousi jopa Venäjän pääsarjaan neljäksi kaudeksi 1996–2000, mutta putosi ensin takaisin Vysšaja Ligaan ja sieltä edelleen kolmannelle tasolle Pervaja Ligaan.
Pervaja Ligassa seuran nimeksi vaihtui nykyinen "Dizel Penza", ja seura nousi vuonna 2003 takaisin Vysšaja Ligaan.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Yukio Yamaji

Yukio Yamaji (; 21. elokuuta 1983 – 28. heinäkuuta 2009) oli japanilainen rikollinen. Hän tappoi äitinsä 29. heinäkuuta 2000 Yamaguchissa baseballmailalla. Hän oli vasta 16-vuotias ja joutui suunnittelemattoman tekonsa takia nuorten laitokseen. Sieltä hän pääsi vuonna 2003.
Yamaji kuitenkin jatkoi väkivaltauraansa. 17. marraskuuta 2005 hän tappoi 19- ja 27-vuotiaat siskokset teräaseella Osakassa. Yamaji kertoi, ettei voinut unohtaa äitinsä tappamisen aiheuttamaa tunnetta ja että halusi nähdä ihmisveren. Murhien jälkeen hän sytytti huoneistossa palon ja vei mukanaan rahaa. Hänet pidätettiin 5. joulukuuta 2005 ja tuomittiin kuolemaan 13. joulukuuta 2006.
Yamajin lakimiehet valittivat tuomiosta, mutta Yamaji itse ei tätä halunnut, joten valitus vedettiin pois.
Yamaji hirtettiin 28. heinäkuuta 2009. Samana päivänä teloitettiin myös Chen Detong ja Hiroshi Maeue.
Hiroshi Maeue

Hiroshi Maeue (; 8. elokuuta 1968 – 28. heinäkuuta 2009) oli kolme ihmistä Osakassa murhannut japanilainen. Hän houkutteli uhrinsa netin itsemurhasivustolta. Jokaisen kanssa hän sopi tekevänsä itsemurhan yhteistuumin; lopulta hän kuitenkin kuristi uhrinsa ja jätti itsensä eloon. Tällaisten murhien uhriksi joutuivat 14-vuotias poika, 25-vuotias nainen ja 21-vuotias mies. Maeue sai murhista seksuaalista mielihyvää. Ensimmäinen murha tapahtui 19. helmikuuta ja viimeinen 10. kesäkuuta 2005. 
Maeue oli jo aiemmin osoittanut pitkäaikaisia taipumuksia tällaiseen parafiliaan ja saanut sen toteuttamisesta tuomioitakin. Hänen ei kuitenkaan onnistunut tappaa ketään ennen helmikuuta 2005.
Maeue tuomittiin kuolemaan 28. maaliskuuta 2007 ja teloitettiin hirttämällä 28. heinäkuuta 2009, samana päivänä kuin Yukio Yamaji ja Chen Detong.
Seiken Sugiura

Seiken Sugiura (; s. 26. heinäkuuta 1934) on japanilainen liberaalidemokraattisen puolueen poliitikko, joka on muun muassa toiminut maansa oikeusministerinä vuosina 2005–2006. Hän vastustaa kuolemanrangaistusta, joka sotii hänen buddhalaista vakaumustaan vastaan. Oikeusministerinä ollessaan Sugiura ei sallinut teloituksien toimeenpanoa.
Keiko Chiba

Keiko Chiba (; s. 11. toukokuuta 1948) on japanilainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän vaikutti aiemmin sosialistisessa puolueessa. Syyskuussa 2009 hän nousi maansa oikeusministeriksi jo pitkään kuolemanrangaistusta vastustettuaan. Hän toimii parlamentissa Amnesty International -ryhmän pääsihteerinä. Hän ei kuitenkaan ole suoraan sanonut, aikooko hyväksyä teloituksia. Hän haluaa rohkaista kansallista keskustelua kuolemanrangaistuksen poistamisesta.
Chibaa edelsi Japanin oikeusministerinä Eisuke Mori.
Auli Nyman

Auli Nyman (o.s. Grönroos, s. 28. maaliskuuta 1970) on suomalainen koripalloilija.
Nyman pelasi ensimmäisen Koripallon naisten SM-sarjan ottelunsa vuonna 1982. Hän lopetti uransa polvivaivojen vuoksi kauden 2004–2005 jälkeen. Tuolloin hän oli pelannut SM-sarjassa 369 runkosarjan ottelua ja tehnyt näissä 6 171 pistettä, antanut 530 koriin johtavaa syöttöä ja ottanut 4 324 levypalloa. Kaudeksi 2009–2010 Nyman solmi yhden kauden pituisen sopimuksen Peli-Karhujen kanssa.
Nyman päätti uransa 6.2.2010 pelattuun Peli-Karhut - Catz otteluun polvivaivojen takia.
Nyman on edustanut uransa aikana SM-sarjassa KTP:ta, Merikorista, Peli-Karhuja ja Pussihukkia. Hän on voittanut SM-hopeaa, kahdesti SM-pronssia ja kolme Suomen Cupin mestaruutta. Hänet on valittu vuoden naispelaajaksi vuosina 1989, 1996, 1999 ja 2000 sekä vuoden puolustuspelaajaksi vuosina 1996, 1997, 1999, 2000, 2001 ja 2005.
Maajoukkueessa hän on pelannut 133 maaottelua ja tehnyt näissä 1 513 pistettä. 
Peli-Karhut jäädytti hänen pelipaitansa syyskuussa 2005.
El Comercio (Ecuador)

El Comercio on Ecuadorissa ilmestyvä sanomalehti. Lehden perustivat 1906 Celiano Monge ja veljekset César Mantilla Jácome ja Carlos Mantilla Jácome. Lehti on edelleen Mantillan suvun omistuksessa.
Lehti käsittelee sekä koti- että ulkomaisia aiheita, mutta pääpaino on kotimaan uutisoinnissa. Lehden levikki on arkisin 68 000 ja sunnuntaisin 152 000 kappaletta.
Kristina Haataja

Kristina Haataja (s. 1953) on suomalainen kirjailija ja kääntäjä, joka on toiminut myös kielten opettajana sekä toimittajana. Hän on viettänyt suuren osan elämästään Pariisissa. Haataja on julkaissut Suomessa romaanit "Passio" (1991), "Yö" (1994) ja "Temppeli" (1995) sekä Ranskassa teoksen "La lézarde et le caillou" (2006) yhdessä Sylvie Durbec'n kanssa. Hän on kääntänyt muun muassa Marguerite Duras'n, Emmanuel Carrèren, Jules Vernen ja Virginie Despentes'n romaaneja.