tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Zeuksen temppeli (Kyrene)

Zeuksen temppeli oli antiikin aikainen Zeukselle omistettu kreikkalainen temppeli Kyrenessä nykyisen Libyan alueella. Sen rauniot ovat osa Kyrenen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Historia.
Kyrenen Zeuksen temppeliksi kutsutun rakennuksen katsotaan yleensä olleen omistettu Zeukselle, joskus tämän kreikkalais-egyptiläiselle muunnokselle Zeus Ammonille. Temppelin tarkkaa rakentamisajankohtaa ei tunneta. Usein katsotaan, että se olisi rakennettu arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa., mutta joidenkin näkemysten mukaan se olisi peräisin vasta 400-luvulta eaa.
Temppeli kärsi suuria tuhoja Kitos-sodassa eli toisessa juutalaiskapinassa vuonna 115, jolloin sen peristasiksen pylväät kaadettiin. Tämän jälkeen temppeliä kunnostettiin niin, että siitä voitiin käyttää sen ydinosaa eli cellaa, mutta sen pylväikköä ei koskaan rakennettu uudestaan. Temppeli tuhoutui lopullisesti koko Kyrenen raunioittaneessa vuoden 365 maanjäristyksessä, jonka jälkeen se hylättiin.
Temppelin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1861, ja se kaivettiin pääosiltaan esiin vuonna 1926. Perusteellisemmat arkeologiset tutkimukset, joissa loputkin temppelin jäänteistä kaivettiin esiin, tehtiin vuosina 1939–1942. Italialaiset arkeologit kunnostivat temppelin raunioita vuosina 1957–1974.
Rakennus.
Zeuksen temppeli sijaitsi Kyrenen koilliskukkulalla kaupungin muurein ympäröidyn alueen koillisosassa lähellä hippodromia. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Sen stylobaatin koko oli 68,39 × 30,58 metriä, ja siinä oli lyhyillä sivuilla kahdeksan (oktastyyli) ja pitkillä sivuilla 17 pylvästä. Temppelissä oli cella sekä pronaos, jonka edessä oli kaksi pylvästä, ja opisthodomos, jonka edessä oli kolme pylvästä.
Temppeli oli Kyrenen suurin. Se on muutoinkin varsin suurikokoinen, sillä se oli suurempi kuin esimerkiksi Olympian Zeuksen temppeli ja Ateenan Parthenon. Temppelin pylväissä on sovellettu samankaltaista perspektiivin korjaava kallistusta kuin Parthenonissa.
Temppelin raunioista on löydetty muun muassa Zeuksen patsaan pää sekä lukuisia piirtokirjoituksia.
Myh’ailo Andrijenko-Netšytailo

Myh’ailo Andrijenko-Netšytailo, myös: Michel Andreenko, (29. joulukuuta 1894 Odessa – 12. marraskuuta 1982 Pariisi, Ranska) oli ukrainalainen modernistinen taidemaalari ja lavastaja.
Andrijenko-Netšytailo opiskeli 1912–1917 Pietarissa Taiteenedistämisseuran taidekoulussa. Hän asetti 1914–1916 Pietarissa näytteille maalauksensa "Musta kupoli" ja ensimmäiset kubistiset työnsä sekä osallistui vuonna 1914 kansainväliseen grafiikkanäyttelyyn Leipzigissa. Vuosina 1917–1924 hän keskittyi pääasiassa lavastesuunnitteluun eri teattereissa. Hän asui vuodesta 1923 Pariisissa, teki lavastusta elokuviin "Casanova" ja "Sheherazade" ja jatkoi maalaamista kubistis-konstruktivistiseen tyyliin. 1930-luvulla hän teki joitakin surrealistisia maalauksia, mutta 1940-luvulla hän siirtyi neorealismiin ja teki muotokuvia ja kaupunkimaisemia, kuten sarjan "Katoavaa Pariisia". Hän palasi kuitenkin vuonna 1958 konstruktivismiin ja abstraktiin taiteeseen.
Andrijenko-Netšytailon maalauksia on Pariisissa Pariisin kaupungin modernin taiteen museossa ja Bibliothèque de l’Arsenalissa, Wienissä Kansalliskirjastossa, Lontoossa Victoria and Albert Museumissa, New Yorkissa MoMAssa, Lvivissä Kansallismuseossa sekä emigranttimuseoissa ja yksityiskokoelmissa.
Andrijenko-Netšytailo kirjoitti muutamia novelleja ja taidetta käsitteleviä artikkeleita.
Strömstads Tidning

Strömstads Tidning (lyh. ST) on ruotsalainen vuonna 1866 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Strömstad. Se ilmestyy kolmesti viikossa, on poliittiselta linjaltaan liberaali ja kuuluu Stampen Media -konserniin.
Efling

Efling on Islannin toiseksi suurin ammattiliitto. Se perustettiin joulukuussa 1998 ja aloitti toimintansa seuraavan vuoden alussa. Nykyisin sillä on noin 27 000 jäsentä.
Retsi &amp; Jykke

Retsi &amp; Jykke oli suomalainen vuosina 1996–1997 valmistunut PTV4-televisiokanavalla esitetty visailuohjelma. Ohjelmaa tehtiin yhteensä 30 jaksoa.
Ohjelman juontajana toimi Reijo Salminen ja tuomarina Jyrki Otila, jotka suunnittelivat myös ohjelman kysymykset. Ohjelma oli jatkoa MTV3-kanavalla vuosina 1995–1996 esitetylle visailuohjelmalle "Tietopörssi". Jussi Halmeen säveltämä ohjelman tunnusteema oli sama kuin "Tietopörssissä".
Luís Álvares Pinto

Luís Álvares Pinto (1719 Recife, Pernambuco – 1789 Recife, Pernambuco) oli brasilialainen säveltäjä. Hän oli yksi kolonialismin ajan Recifen keskeisimmistä muusikoista ja ainoa säilyneiden musiikkinäytteiden laatija 1700-luvun Pernambucon osavaltiosta. Hän sävelsi sekä hengellistä että maallista musiikkia, mutta suurin osa hänen teoksistaan on kadonnut.
Álvares Pinto lähti vuonna 1740 Portugaliin opiskelemaan Lissabonin tuomiokirkon urkuri Henrique da Silva Esteves Negrãon johdolla. Hän jatkoi Portugalissa työskentelemistä säveltäjänä, nuottien kopioijana, opettajana ja Capela Realin sellistinä. Vuonna 1761 Álvares Pinto palasi Pernambucoon, jossa hän laati 24 solmisaation oppituntia sisältävän teoksensa "A arte de solfejar". Kirjan käsikirjoitus on sittemmin otettu Portugalin kansalliskirjaston kokoelmiin. Vuodelta 1776 on Álvares Pinton viisiosainen sävellys "Divertimentos harmônicos". Vuonna 1780 Recifen oopperatalossa kantaesitettiin hänen kolminäytöksinen komediansa "Amor mal correspondido", jonka esittämistä siellä jatkettiin vuoteen 1783 saakka. Álvares Pinto työskenteli vuosina 1782–1789 musiikkijohtajana São Pedro dos Clérigos -kirkossa. Hän julkaisi vuonna 1784 lapsille suunnatun sanakirjan "Dicionario pueril para uso dos meninos ou dos que principiam o abc e a soletrar". Hän kirjoitti myös kaksi musiikin oppikirjaa: "Arte pequena para se aprender música" ja "Arte grande de solfejar".
Álvares Pintosta on mainintoja 1800-luvun kirjallisuudessa, mutta varsinkin musikologi Jaime C. Diniz teki hänestä tutkimustyönsä kautta nykyaikana tunnetumman. Hän käsitteli tätä kirjassaan "Músicos Pernambucanos do Passado" (1969). Lisäksi Diniz edisti Álvares Pinton harvojen säilyneiden teosten julkaisua, esittämistä ja levyttämistä. Hän itse löysi vuonna 1967 yksityisestä arkistosta Álvares Pinton teoksen "Te Deum laudamus", jonka ensimmäinen moderni esitys pidettiin neljänsillä Curitiban musiikkijuhlilla hänen johdollaan vuonna 1968. Álvares Pinto on nimetty Academia Brasileira de Músican toisen tuolin suojelijaksi.
Gunnar Thoroddsen

Gunnar Thoroddsen (29. joulukuuta 1910 – 25. syyskuuta 1983) oli Islannin pääministeri helmikuusta 1980 toukokuuhun 1983. Hänen pääministerikautenaan presidenttinä toimivat Kristján Eldjárn ja Vigdís Finnbogadóttir. Thoroddsenin puolue oli Islannin itsenäisyyspuolue. 
Thoroddsen äänestettiin ensimmäisen kerran Islannin parlamenttiin Alltingiin jo 23-vuotiaana vuonna 1934. Hän oli vuoteen 2013 asti nuorin parlamenttiin valittu henkilö Islannissa. Vuonna 1947 hänet valittiin Reykjavíkin pormestariksi ja vuodet 1965–1969 hän toimi suurlähettiläänä Tanskassa.
Thoroddsen opiskeli oikeustiedettä Islannin yliopistossa ja työskenteli poliitikon uransa ohella myös lakimiehenä Reykjavíkissa. Islannin presidentti Guðni Thorlacius Jóhannesson on kirjoittanut kirjan Thoroddsenista.
Leenamari Unho

Leenamari Unho (s. 9. huhtikuuta 1965 Helsinki) on suomalainen tanssija ja näyttelijä.
Unho oli oppilaana muun muassa Kuuban kansallisissa taidekouluissa. Hän sai myös kuntohoitajan pätevyyden. Unho työskenteli Samba Nova -tanssiryhmässä vuosina 1981–1991, Anneli Urosen flamencoryhmässä 1983–1990 ja Tanssiteatteri Raatikossa. Vuonna 1995 hän aloitti työskentelyn Helsingin kaupunginteatterissa. Unho on sittemmin päässyt sen näyttelijäksi. Hän on esiintynyt muun muassa "Billy Elliot" -musikaalissa.
Ylihoitaja

Ylihoitaja toimii Suomessa terveydenhuollon organisaation hoitotyön, kliinisen laboratoriotyön tai radiografiatyön johtajana. Ylihoitaja voi toimia julkisen tai yksityisen terveydenhuollon tai sosiaalihuollon tehtävissä. Ylihoitajalla tulee olla hoitotieteen ja terveystieteen asiantuntemusta, kykyä laajaan yhteistyöhön sekä kykyä hallita asiakokonaisuuksia. Työ edellyttää johtamisosaamista, tutkimusmenetelmien osaamista sekä laatujohtamisen osaamista. Konfliktijohtamistaidot, sovittelutaidot sekä stressinsietokyky ovat hyödyksi. Kelpoisuusvaatimuksiin kuuluu terveystieteiden maisterin tutkinto sekä terveydenhuollon ammattihenkilöistä annetun lain mukainen laillistus toimia terveydenhuollon ammatissa.
Johtava ylihoitaja on hoitotyön korkein viranhalitija sairaalassa. Hän toimii hoitotyön edustajana sairaalan johtoryhmässä. Johtavan ylihoitajan alaisuudessa toimivat ylihoitajat vastaavat työstään johtavalle ylihoitajalle. Suomessa toimii Hallintoylihoitajat ry, jonka jäseniä voivat olla hoitotyön johtajina toimivat henkilöt (hallintoylihoitajat, johtajaylihoitajat tai vastaavalla nimikeellä toimivat). Yhdistys edistää hoitototyön toiminnan kehittämistä sekä alan opetuksen sekä tutkimuksen toimintaedellytysten parantamista Suomessa. Sen tavoitteena on vaikuttaa hoitotyön johtamisen kehittämiseen sekä alan johtajien verkostoitumiseen maan sisällä ja kansainvälisesti.
Petrus Penkki

Petrus Penkki (s. 1975) on entinen suomalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa oli pelinrakentajana. Penkki edusti Vaahteraliigassa Helsinki Roostersia ja Porvoon Butchersia. Penkki saavutti kuusi mestaruutta ja kaksi hopeaa Vaahteraliigassa. Lisäksi hänet valittiin kaksitoista kertaa liigan tähdistöjoukkueeseen. Suomen maajoukkueessa Penkki saavutti neljä EM-kultaa, yhden EM-hopean ja yhden EM-pronssin. Hän saavutti myös alle 19-vuotiaiden EM-kullan. Uransa päättymisen jälkeen hänet valittiin Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liiton Hall of Fameen.
Lähteet.
Csaba Szilvay

Csaba Eörs Gyula Szilvay (s. 5. syyskuuta 1941 Budapest) on unkarilais-suomalainen sellisti, kapellimestari ja musiikkipedagogi.
Szilvay opiskeli sellonsoittoa Bartók-konservatoriossa ja Franz Lisztin musiikkiakatemiassa. Hänen opettajansa oli Antal Friss. Suoritettuaan diplominsa Budapestissa vuonna 1970 Szilvay jatkoi opintoja Sibelius-Akatemiassa Erkki Raution johdolla. Szilvay opetti sellonsoittoa Jyväskylän konservatoriossa vuosina 1971–1976. Tämän jälkeen hän pääsi opettamaan Itä-Helsingin musiikkiopistoon, Helsingin konservatorioon ja Sibelius-Akatemiaan.
Szilvay perusti veljensä Géza Szilvayn kanssa 1970-luvulla Helsingin Juniorijouset, jota veljekset ryhtyivät johtamaan sen pitkäaikaisina kapellimestareina. Veljekset ovat soveltaneet Zoltán Kodályn oppien pohjalta kehittämäänsä musiikkipedagogiikan colourstrings- eli "viuluviikarit"-menetelmää. Molemmat heistä ovat saaneet kansainvälistä tunnustusta jousipedagogeina, kapellimestareina sekä lasten- ja nuortenorkesterien kouluttajina. Vuonna 2012 Csaba Szilvay aloitti sellonsoiton, kamarimusiikin ja colourstrings-menetelmän opettamisen Franz Lisztin musiikkiakatemian Kodály-instituutissa. 
Csaba Szilvay ja hänen veljensä ovat saaneet lukuisia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Suomen Leijonan (1981) ja Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan (2018) kunniamerkit. Szilvayn veljentytär on viulisti Réka Szilvay.
Mauno Suomi

Petter Mauno Armas Suomi (30. huhtikuuta 1894 Turku – 17. joulukuuta 1955 Tampere) oli suomalainen urkuri.
Suomi opiskeli aluksi urkukoulussa Turussa. Vuonna 1917 hänellä olivat meneillään Helsingissä suoritetut opinnot Oskar Merikannon johdolla. Vuonna 1925 hän suoritti diplominsa Helsingin musiikkiopistossa/Sibelius-Akatemiassa opettajanaan Elis Mårtenson. Lisäksi Suomi sai opetusta Marcel Duprélta ja pianonsoitossa Ilmari Hannikaiselta. Hän työskenteli vuosina 1926–1955 Tampereen tuomiokirkon urkurina. Suomi oli mukana perustamassa Tampereen musiikkiopistoa ja toimi sen ensimmäisenä rehtorina. 
Suomi tunnettiin improvisoinnistaan ja Johann Sebastian Bachin teosten tulkinnoistaan. Hänelle myönnettiin director musiceksen arvonimi.
Gulfin 12 tunnin ajo

Gulfin 12 tunnin ajo (Gulf 12 Hours) on moottoriurheilun GT-autojen kestävyysajo, joka tavallisesti ajetaan Yas Marina Circuitin moottoriradalla Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa, paitsi tammikuun 2021 kilpailua, joka ajettiin Bahrain International Circuitin radalla.
Kilpailu on järjestetty vuodesta 2013 lähtien. Vuonna 2022 kerrottiin, että kilpailu liittyy Intercontinental GT Challenge -sarjaan vuosina 2022 ja 2023.
Paul Suominen

Paul Rafael Suominen (s. 7. helmikuuta 1930 Helsinki) on suomalainen lavastaja ja pukusuunnittelija.
Elämä.
Ura lavastajana ja pukusuunnittelijana.
Suominen aloitti uransa Svenska Teaternin lavastamossa, jossa hän oli aluksi oppipoikana. Hän eteni Svenska Teaternin ja Lilla Teaternin ammattilavastajaksi. Vuosina 1955–1974 hän työskenteli Suomen Kansallisoopperan lavastus- ja pukusuunnittelijana. Hän teki sinne yksittäisiä lavastuksia tämän jälkeenkin. Kansallisoopperassa viettämänään aikana Suominen suunnitteli lavasteita ja pukuja muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Giuseppe Verdin, Giacomo Puccinin, Richard Wagnerin, Pjotr Tšaikovskin ja Aarre Merikannon oopperoiden sekä lukuisten balettien esityksiä varten. Viimeisen kerran hän työskenteli siellä August Bournonvillen baletin "Napoli" tuotannossa vuonna 1986. Suominen suunnitteli lavastukset myös useiden eri teatterien käyttöä varten eri puolilla Suomea. 1970–1980-luvuilla hän työskenteli lisäksi ulkomailla, kuten kaupunginteattereissa Tukholmassa ja Uppsalassa.
Suominen kutsuttiin vuonna 1973 suunnittelemaan lavastajakoulutusta yhteistyössä opiskelijoiden kanssa Taideteolliseen korkeakouluun. Hän pääsi oppilaitoksen lavastustaiteen yliopettajaksi ja sittemmin apulaisprofessoriksi. Suominen oli Suomen Teatterityöntekijäin Yhteisjärjestö STY:n (myöhemmin Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liitto) ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1973–1976. Hän oli myös lavastajien kansainvälisen järjestö OISTAT:n puheenjohtaja sen toiminnan varhaisissa vaiheissa.
Myöhemmät vaiheet.
Vuonna 1996 Suominen lähti viisivuotiselle maailmanympäripurjehdukselle Ellen-aluksellaan. Hän oli ennen tätä myynyt kaiken omaisuutensa lukuun ottamatta alustaan ja matkalle ottamiaan kirjoja. Hän asettui Venezuelaan ja perusti sinne perheen. Vuonna 2013 Suominen palasi Suomeen tyttärensä kanssa Venezuelan ajauduttua poliittiseen epävakauteen. Hän toi mukanaan omaisuutenaan vain repullisen tavaraa.
Suominen on Suomeen paluunsa jälkeen asunut Loviisassa ja Porvoossa. Suominen on elinikäinen maalaamisen harrastaja. Hän on pitänyt monia näyttelyitä, kuten Augustin Ehrensvärdin maisemapiirrosten innoittamasta 36:n akvarellityön kokonaisuudesta koostuneen "Matka Suomessa 1747" -näyttelyn Loviisassa vuonna 2018. Tätä näyttelyä Suominen kuvasi "ensimmäiseksi hyväkseen". Hän on tehnyt sekä akvarelli- että öljyväritöitä.
Leima

Leima on muotilla painettu jälki, jota käytetään asiakirjojen, tavaran tai esineen alkuperäisyyden varmentamisessa. Leimatyyppejä ovat mm. musteeseen kastettu muotti, joka jättää jäljen asiakirjaan, tai kohokuvioinen leima, jolla painetaan pitoisuusmerkintä metalliseokseen, leimalla merkataan esimerkiksi postimerkkejä, jotka osoittavat, että postikulut on maksettu postilähetyksestä.
Norisringin 200 mailin ajo

Norisringin 200 mailin ajo on moottoriurheilukilpailu, jota on järjestetty Norisringin radalla Nürnbergissä vuodesta 1967 lähtien.
Brands Hatchin tuhannen kilometrin ajo

Brands Hatchin tuhannen kilometrin ajo (Brands Hatch 1000 km) oli moottoriurheilun kestävyysajo, jota järjestettiin Brands Hatchin radalla. Kilpailu oli vaihtelevasti mukana World Sportscar Championship -sarja vuodesta 1967 vuoteen 1989. Kilpailua on järjestetty myös nimellä BOAC 500 ennen sen pidentymistä.
Uuden-Seelannin ralli 2000

Uuden-Seelannin ralli 2000 (viralliselta nimeltään "31. Propecia Rally New Zealand") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 2000. Kilpailu ajettiin 14. – 16. heinäkuuta vuonna 2000 Aucklandissa. Kilpailu oli kauden kahdeksas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . Kilpailussa oli 24 erikoiskoetta.
Tapahtumia.
Colin McRae ajoi nopeimmat ajat neljälle erikoiskokeelle viimeisenä päivänä, mutta pyörähtämisen vuoksi menetti aikaa, jolloin Marcus Grönholm pääsi ajamaan voittoon. Carlos Sainz aloitti viimeisen päivän neljäntenä, mutta nousi kolmanneksi Richard Burnsin keskeytyksen myötä. Toisena päivänä johdossa ollut François Delecour keskeytti vaihteistovian vuoksi, jolloin Grönholm siirtyi johtoon. Grönholm ajoi nopeimpia aikoja vetisissä olosuhteissa. Delecourin keskeytyksen myötä Petter Solberg joutui ajamaan reitillä ensimmäisenä autona, jolloin toinen sijoitus vaihtui seitsemänneksi. Solberg nousi jälleen sijoituksessa kun erikoiskokeita ajettiin toiseen kertaan. Tommi Mäkinen ja Freddy Loix kärsivät jousituksen ja vaihteiston ongelmista. Didier Auriol keskeytti ajettuaan ulos.
Erikoiskokeet.
Kilpailussa oli 24 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli 373,37 kilometriä. Kilpailun keskuspaikka oli Aucklandssa.
Jorma Pulliainen

Jorma Veikko Pulliainen (19. huhtikuuta 1933 Varkaus – 23. kesäkuuta 1992 Kuopio) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Pulliaisen vanhemmat olivat filosofian maisteri Veikko Evert Pulliainen ja Adelheid Günther ja puoliso vuodesta 1958 Maija-Riitta Kilpeläinen. Pulliainen tuli ylioppilaaksi Varkauden yhteislyseosta 1956 ja valmistui Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1962. Hän oli Valion Pitäjänmäen meijerin palveluksessa 1962–1963, Pohjois-Suomen meijeriliiton teknillinen neuvoja 1963–1965, Keski-Pohjanmaan meijeriliiton toiminnanjohtaja 1965–1968, Pohjois-Suomen meijeriliiton toiminnanjohtaja 1968–1969, Kuopion Osuusmeijerin teknillinen johtaja 1969–1978 ja toimitusjohtaja 1978–1991, Osuuskunta Promilkin toimitusjohtaja vuodesta 1991 ja Alueosuuskunta Promilkin toimitusjohtaja 1992. Pulliaisella oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti. Kauppaneuvoksen arvonimen Pulliainen sai 1989.
Ruotsin ralli 2020

Ruotsin ralli 2020 (viralliselta nimeltään "68. Rally Sweden") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 2020. Kilpailu järjestettiin 13. – 16. helmikuuta vuonna 2020 Torsbyssä. Kilpailu oli kauden toinen. Kilpailun kokonaispituudeksi oli suunniteltu , mutta sitä lyhennettiin lumen vähyyden vuoksi ja kilpailun pituudeksi jäi . Lauantailta jäivät pois Torntorpin, Vargåsenin ja Hagforsin erikoiskokeet, mutta numerointia ei enää voitu muuttaa. Päätöspäivälle oli suunniteltu, että Likenäsin erikoiskoe ajetaan kahteen kertaan, mutta se ajettiin vain kerran. Erikoiskoetta 17 (Likenäs 1) ei ajettu, mutta Likenäs 2 ajettiin Power Stage -erikoiskokeena. Karlstadin yleisöerikoiskoetta ei myöskään ajettu normaalisti.
Kilpailun voitto oli Elfyn Evansille toinen WRC-voitto ja kolmas sija oli Kalle Rovanperän ensimmäinen palkintopallisijoitus. Rovanperä teki historiaa nuorimpana palkintokorokkeelle nousseena kuljettajana ja samalla Rovanperä voitti Power Stage -erikoiskokeen.
Soinnillinen palataalinen klusiili

Soinnillinen palataalinen klusiili on useassa kielessä esiintyvä konsonanttiäänne. Sen merkki Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa on [ɟ]. Se esiintyy muun muassa albaniassa, bulgariassa, unkarissa, islannissa, latviassa ja slovakissa. 
Äänteen ominaisuuksia ovat
Soinnillinen palataalinen frikatiivi

Soinnillinen palataalinen frikatiivi eli soinniton palataalifrikatiivi on konsonanttiäänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkkinä on [ʝ]. 
Ääntäminen.
Soinnillinen palataalinen frikatiivi äännetään suun keskiosassa. Kieli nostetaan kohti kovaa suulakea siten, että syntyy kapeikko, jonka kautta kulkeva ilmavirta aiheuttaa hankaushälyä. 
Esiintyminen.
Äänne [ʝ] esiintyy useissa kielissä.
Soinnillinen uvulaarinen klusiili

Soinnillinen uvulaarinen klusiili on konsonanttiäänne, jota käytetään esimerkiksi uzbekissa, aleutissa ja joissain arabian murteissa. Se lausutaan kuin soinnillinen velaariklusiili [ɡ], paitsi että kieli ei kosketa pehmeää suulakea vaan kitakielekettä. 
Esimerkiksi suomen kielessä se yleensä kuitenkin lausutaan tavallisen ɡ:n tavoin. Myös kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa tätä äännettä edustaa symboli ⟨ɢ⟩ ja vastaava X-SAMPA-symboli on G\.
Soinnillinen faryngaalinen frikatiivi

Soinnillinen faryngaalinen frikatiivi on konsonanttiäänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkkinä on [ʕ]. Äänne esiintyy muun muassa arabian ja heprean kielissä; hepreassa se voidaan ääntää myös jiddišin tapaan velaarisena.
Ääntäminen.
Soinnillinen velaarinen frikatiivi äännetään nielussa (lat. "farynx"). Sinne muodostetaan kapeikko, jonka kautta kulkeva ilmavirta aiheuttaa hankaushälyä. Äänihuulet eivät värähtele äänteen tuottamisen aikana.
Vaulammin työväentalo

Vaulammin työväentalo oli Jokioisten kunnan Vaulammin kylässä sijainnut työväentalo. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 2007. 
Historiaa.
Vaulammin työväenyhdistys perustettiin loppuvuonna 1904 tai alkuvuonna 1905. Se toimi alkuun torppariosastona, mutta vaihtoi nimensä työväenyhdistykseksi vuonna 1915, kun mukaan oli liittynyt jo paljon palkkatyöläisiä. Talo valmistui vuonna 1917. Tosin talo oli hankittu jo aiemmin; se oli torpan asuinrakennus. Vuonna 1917 taloon valmistui juhlasali ja näyttämö. Sisällissodan ajan talo oli takavarikossa, mutta vuonna 1919 se saatiin takaisin ja toiminta jatkui. Vuonna 1922 yhdistys päätti erota Sosialidemokraattisesta Puolueesta mutta liittyi jo kuukauden kuluttua takaisin.
Urheiluseura Vaulammin Kiusa tuli vuonna 1970 talon omistajaksi, ja viimeisinä aikoinaan talo tunnettiin urheiluseuran talona. Kiusa teki taloon perusteellisen remontin, jonka jälkeen se toimi urheiluseuralle sopivana hallina. Heinäkuussa 2007 talo tuhoutui todennäköisesti keittiöstä alkunsa saaneessa tulipalossa korjauskelvottomaksi. Palossa tuhoutuivat ilmeisesti myös yhdistyksen arkistot.
Toimintaa työväentalolla.
Yhdistyksen yhteydessä toimi puhujaseura, ja se järjesti kursseja esimerkiksi järjestötyöstä. Talon vihkiäisissä marraskuussa 1917 kuultiin puheita ja runoja sekä nähtiin näytelmäesitys. Vuonna 1948 Vaulammin työväenyhdistys, SKP:n Vaulammin osasto ja urheiluseura Kiusa muodostivat yhteisen näytelmäseuran. Jo tätä ennen yhdistyksen oma näytelmäseura oli toiminut aktiivisesti. Työväentalolla näytettiin jo 1930-luvun alussa myös elokuvia.
Kun talo oli urheiluseuran omistuksessa, siellä oli seuran omia tapahtumia neljänä viitenä iltana viikossa, ja lisäksi taloa vuokrattiin muun muassa yrityksille urheilutilaksi sekä juhlakäyttöön.
Rakennus.
Talo muodostui kolmesta osasta. Keskellä oli yksikerroksinen sali ja molemmissa päädyissä kaksikerroksiset siivet. Toinen siipi oli talonmiehen asuntona, toisessa oli muun muassa keittiö. Toinen siivistä rakennettiin vuosien 1950–1951 aikana. Taloa remontoitiin ja maalattiin myös vuonna 1935.
Soinnillinen alveolaarinen sibilantti

Soinnillinen alveolaarinen sibilantti on niin sanottu tavallinen z-äänne, joka esiintyy useimmissa kielissä. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkki on [z].
Soinnillinen postalveolaarinen frikatiivi

Soinnillinen postalveolaarinen frikatiivi (myös soinnillinen palatoalveolaarinen frikatiivi tai soinnillinen postalveolaarinen sibilantti) on konsonanttiäänne, joka tunnetaan kansanomaisesti nimellä ”suhu-z”. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkkinä on ja suomalais-ugrilaisessa tarkekirjoituksessa ž.
William Hamilton (diplomaatti)

William Hamilton (13. joulukuuta 1730 Skotlanti – 6. huhtikuuta 1803 Lontoo) oli brittiläinen diplomaatti, arkeologi ja geologi.
Elämä ja ura.
Hamilton oli Jamaikan kuvernöörin lordi Archibald Hamiltonin poika. Hän palveli upseerina jalkaväessä vuosina 1747–1758, mutta jätti armeijan avioiduttuaan walesilaisen Catherine Barlow'n kanssa, jolta hän peri Swansean lähellä sijaitsevan kartanon tämän kuoltua vuonna 1782. Heidän ainoa lapsensa, tytär, kuoli vuonna 1775. Vuosina 1761–1764 Hamilton oli parlamentin alahuoneessa Midhurstin edustaja, mutta jälkimmäisenä vuonna hänet nimitettiin lähettilääksi Napolin hoviin, ja hän hoiti tätä tehtävää 36 vuotta, kunnes hänet kutsuttiin takaisin vuonna 1800. Suurimman osan tästä ajasta Hamiltonin viralliset tehtävät olivat vähäisiä. Riitti, että Ison-Britannian kruunun edustaja oli maailmanmies, jonka varat mahdollistivat runsaan vieraanvaraisuuden. Hamilton oli pätevä näihin tehtäviin, sillä hän oli ystävällinen ja taitava mies, joka oli älykkäästi kiinnostunut tieteestä ja taiteesta. Hän saavutti vaikutusvaltaisen aseman, ja hänen talonsa oli laajalti tunnettu napolilaisen seurapiirien keskuksena. 
Vuonna 1766 hänestä tuli Royal Societyn jäsen, ja vuosina 1766–1780 välisenä aikana hän toimitti sen Philosophical Transactions -julkaisuun sarjan havaintoja tulivuorten toiminnasta, jotka hän oli tehnyt tai teettänyt Vesuviuksella ja Etnalla. Hän palkkasi Pietro Fabrisin tekemään kuvitusta vuosien 1775 ja 1776 purkauksista. Hän julkaisi useita maanjäristyksiä ja tulivuoria käsitteleviä tutkielmia vuosina 1776–1783. Hän tutki paikan päällä vuoden 1783 suuren maanjäristyksen vaikutuksia, joita hän kuvaili teoksessaan "An account of the earthquakes in Calabria, Sicily" (1783). Royal Society myönsi hänelle Copley-mitalin vuonna 1770.
Hamilton myös oli Antiquaries Societyn ja Society of Dilettanti -seuran jäsen ja tunnettu arkeologi ja antiikin taiteen tuntijana. Hän keräsi arvokkaita kokoelmia, erityisesti kreikkalaisia ja etruskilaisia maljakoita, jotka hän oli kuvannut teoksessa "Antiquités étrusques, grecques et romaines". (1766–1767) ja myynyt vuonna 1772 British Museumille, jossa ne muodostivat sen kreikkalais-roomalaisen arkeologisen kokoelman selkärangan. Hamilton oli oli ensimmäisiä, jotka kiinnittivät huomiota Pompejin muinaisjäännösten merkitykseen teoksessa "Account of the discoveries in Pompeii" (1777). 
Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1772 ja hänestä tuli Privy Councilin jäsen vuonna 1791. Vuonna 1791 hän avioitui Emma Lyonin kanssa (myöhemmin tunnettu julkisuuden henkilö Lady Hamilton, amiraali Horatio Nelsonin rakastajatar). Ranskan vallankumouksen puhkeaminen ja vallankumouksellisen liikkeen nopea leviäminen Länsi-Euroopassa saavuttivat pian Napolin, ja Hamilton joutui vuoden 1793 jälkeen syntyneisiin erittäin vaikeisiin poliittisiin ja diplomaattisiin olosuhteisiin ennen kotimaahansa palaamista.
Tuire Malmstedt

Tuire Malmstedt (s. 1974) on suomalainen kirjailija, joka on toiminut myös kieltenopettajana, kääntäjänä ja teknisenä kirjoittajana. Malmstedt on kotoisin Suolahdesta, mutta asuu Pieksämäellä.
Kirjailijan ura.
Malmstedt debytoi vuonna 2018 esikoisromaanillaan "Pimeä jää". Poliisiromaani avasi psykologisten trillereiden sarjan, jonka päähenkilö on savonlinnalainen ylikonstaapeli Isa Karos. Sarja on julkaistu Myllylahti-kustantamon "Murhamylly"-sarjassa.
"Pimeä jää" on savolaiselle maaseudulle sijoittuva psykologinen trilleri, jossa Isa Karos selvittää yhdessä kollegansa Niiles Aarnikosken kanssa katiskasta löydettyjen tyttöjen murhasarjaa. Sarjan toinen osa "Mykkä taivas" (2019) käynnistyy, kun metsästä löytyy tuntemattomaksi runneltu ihmisen pää ja Karos joutuu pian vastakkain yksityiselämänsä ongelmien kanssa. Kolmas osa "Enkelimetsä" (2020) sijoittuu Savonlinnaan. Rikosvyyhti lähtee liikkeelle, kun metsästä löytyy nuoren naisen ruumis morsiuspukuun puettuna.
Vuonna 2021 Malmstedtilta ilmestyi ensimmäinen dekkari Aula &amp; co -kustantamon julkaisemana. "Lasitarhan" (2021) päähenkilöinä ovat Jyväskylän poliisissa työskentelevät rikostutkijat Matilda Metso ja Elmo Vauramo, jotka saavat ensimmäiseksi yhdessä ratkaistavaksi rikoksekseen nelivuotiaan Lennin katoamistapauksen. Sarjan toisessa dekkarissa "Lumihauta" (2022) selvitetään traagista perhesurmaa Jyväskylässä ja päädytään myös Inarin Angeliin. Sarjan kolmas romaani "Lyijysydän" (2023) liikkuu kolmella eri aikatasolla ja lähtee liikkeelle, kun Jyväskylän Vanhan Pappilan lattian alta löytyy naisen luuranko.
Palkinnot.
"Pimeä jää" valittiin vuoden 2018 esikoisdekkariksi Suomessa. Kunnianosoituksen myönsi Suomen dekkariseura. "Pimeää jäätä" pidettiin palkintoperusteluissa ansiokkaana poliisiromaanina, jonka "rakenne on monitahoinen ja yllättävä, jopa genreä uudistava".
Tuotanto.
Isa Karos -sarja
Metso ja Vauramo -sarja
Muita kirjoja
Matti Kalkamo

Matti Kalkamo (s. 1968 Tampere) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän asuu Tampereella.
Julkisia veistoksia.
Kalkamon julkisia taideteoksia ovat muun muassa:
Þorsteinn Pálsson

Þorsteinn Pálsson (s. 29. lokakuuta 1947) on islantilainen entinen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka toimi puolueensa puheenjohtajana vuosina 1983–1991 ja Islannin pääministerinä vuosina 1987–1988. Ennen pääministeriyttä hän toimi valtiovarainministerinä ja pääministerikautensa jälkeen kalastus-, oikeus- ja kirkollisministerinä.
Þorsteinn syntyi Selfossissa. Hän opiskeli oikeustiedettä Islannin yliopistossa ja valmistui vuonna 1974; vuonna 1976 hänestä tuli asianajaja. Opintojensa aikana ja niiden jälkeen hän työskenteli toimittajana "Morgunblaðiðilla". Vuosina 1975–1979 hän toimi "Vísirin" päätoimittajana. Vuosina 1979–1983 hän toimi Islannin työnantajaliiton toiminnanjohtajana.
Vuodein 1983 parlamenttivaaleissa Þorsteinn valittiin Alþingiin Suðurlandin vaalipiiristä. Hänet nimitettiin vuonna 1985 valtiovarainministeriksi ja Islannin tilastokeskuksen ministeriksi. Maaliskuussa 1987 hänet nimitettiin myös teollisuusministeriksi, josta virasta hänet kuitenkin vapautettiin kuukautta myöhemmin. Heinäkuussa 1987 hänet nimitettiin pääministeriksi, jossa virassa hän toimi syyskuuhun 1988 asti. Vuosina 1991–1999 hän toimi kalastus-, oikeus- ja kirkollisministerinä. Vuosina 1993–2003 hän toim Islannin suurlähettiläänä Lontoossa ja vuosina 2003–2005 suurlähettiläänä Kööpenhaminassa. Vuosina 2006–2009 hän toimi toisena "Fréttablaðiðin" päätoimittajista.
Vuonna 2016 Þorsteinn siirtyi itsenäisyyspuolueesta reformipuolueeseen.
Vampulan terveysasema

Vampulan terveysasema on satakuntalaisessa Huittisten kaupungissa entisen Vampulan kunnan alueella toimiva julkisen palvelun terveysasema.
Kiipun työväentalo

Kiipun työväentalo oli Jokioisten kunnan Kiipun kylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Kiipun työväenyhdistys (joskus myös nimellä Saarten työväenyhdistys) perustettiin vuonna 1906. Talo valmistui todennäköisesti 1910-luvun alussa; vuoteen 1913 mennessä se oli jo pystyssä. Tuolloin Jokioisten Raittiusseura järjesti siellä iltaman, jonka ohjelmassa oli valistuspuheen lisäksi muun muassa laulua ja runonlausuntaa. 
Yhdistyksen toiminta oli vaihtelevaa, ja välillä se lakkasikin. Etenkin sisällissodan jälkeen yhdistys oli vaikeuksissa. Tähän vaikutti myös kylän vähäväkisyys ja vähäinen into yhdistystoimintaan. Yhdistyksen jäsenmäärät olivatkin jatkuvasti alhaisia: esimerkiksi 12 vuonna 1915 ja 6 vuonna 1928. Vaikka talo oli pieni, sitä ei silti saatu täyteen iltamien aikana.
Vuonna 1936 yhdistys oli jälleen yhden ”nukkumiskauden” jälkeen herätetty henkiin, ja se järjesti talollaan kesäjuhlat. Talo kuitenkin päätyi Jokioisten työväenyhdistyksen omistukseen, ja se myytiin vuonna 1941.
Asiakas- ja potilasturvallisuuskeskus

Asiakas- ja potilasturvallisuuskeskus () on kansallinen kehittämiskeskus, joka tukee asiakas- ja potilasturvallisuuden suunnittelua ja kehittämistä Suomessa. Keskuksen toimintaa ohjaa Suomen sosiaali- ja terveysministeriö. Sitä rahoitetaan sosiaali- ja terveysministeriön ja Pohjanmaan hyvinvointialueen toimesta sekä hankkeiden avulla.
Vaasan sairaanhoitopiiri eli nykyinen Pohjanmaan hyvinvointialue perusti Potilas- ja asiakasturvallisuuden kehittämiskeskuksen vuonna 2019. Toiminta laajennettiin kattamaan koko Suomen alueen vuonna 2020. Nimi muutettiin Asiakas- ja potilasturvallisuuskeskukseksi vuonna 2022.
Keskuksen tehtäviä.
Keskus julkaisee "No harm" -verkkolehteä, joka on maksuton ja avoimesti katsottavissa verkossa. Lehdessä kerrotaan ajankohtaisista asioita liittyen asiakas- ja potilasturvallisuuteen sekä jaetaan tutkittua tietoa ja hyviä käytäntöjä. Keskus käyttää myös sosiaalista mediaa tiedotusvälineenä.
Toiminnan perusteet.
Keskus hoitaa Pohjanmaan hyvinvointialueelle vahvistettua kansallista tehtävää yhteensovittaa asiakas- ja potilasturvallisuuden kehittämistä ja suunnittelua.
Keskuksen toimintaa rahoittaa sosiaali- ja terveysministeriö ja Pohjanmaan hyvinvointialue. Lisäksi rahoitusta saadaan erilaisiin hankkeisiin.
Keskuksella on valtionavustukseen oikeuttavia tehtäviä, jotka sosiaali- ja terveysministeriö on määritellyt ja joita se ohjaa ja seuraa säännöllisesti. Tehtävät tarkistetaan vuosittain.
Henkilöstö ja toimipaikat.
Asiakas- ja potilasturvallisuuskeskuksen johtajana toimii Tuija Ikonen. Hän on terveydenhuollon sekä thorax- ja verisuonikirurgian erikoislääkäri, joka toimii myös potilasturvallisuuden professorina Turun yliopistossa.
Keskuksessa toimii noin 20 asiantuntijaa, joiden koulutustaustat ovat muun muassa terveydenhuollossa, sosiaalihuollossa, koulutuksessa, farmakologiassa ja viestinnässä. Keskuksen toimistot sijaitsevat Vaasassa ja Helsingissä.
Nimi.
Keskuksen nimi oli alkujaan vain englanninkielinen "No-harm Center", mutta se sai epäonnistuneesta nimestä palautetta muun muassa Kotimaisten kielten keskukselta, jonka mukaan nimi ei täyttänyt hyvän julkishallinnon nimen kriteerejä. Kirjoituksessa viitataan oikeusasiamiehen päätökseen vuodelta 2010, jonka mukaan sairaalan yksikölle annettu nimi "Stroke Unit" on perustuslain, kielilain ja hallintolain vastainen. Keskukselle annettiin joulukuussa 2019 suomen- ja ruotsinkieliset nimet. Englanninkielistä nimeä perusteltiin sillä, että se viittaa Hippokrateen valaan.
Vitali Taskinen

Vitali Taskinen (s. 27. heinäkuuta 1986 Ufa, Neuvostoliitto) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, joka toimii nykyään valmentajana.
Ura.
Taskinen on Kalevan Pallon kasvatti. Lisäksi hän on pelannut Slaviassa, Benešovissa, Kobra Prahassa, LeKi-75 Leppävirrassa ja Lauttakylän Lujassa. Kaudesta 2018 - 2019 alkaen hän on toiminut Jokereiden valmentajana.
Kulmwiese

Kulmwiese (myös Innerarosa) on laskettelurinne Arosa Lenzerheiden talviurheilukeskuksessa Arosassa Sveitsissä.
Kulmwiese-rinteeseen rakennetulla crossradalla järjestetään freestylehiihdon maailmancupin skicrossiltakilpailuja. Kilpailuja on käyty myös hieman korkeammalta lähdettynä Carmenna-rintessä, jolloin maalialue on sijainnut Kulmwiese-rinteen yläosassa. Carmenna-rinteessä on myös järjestetty skicrosskilpailujen lisäksi lumilautailun maailmancupin ja lumilautailun MM-kilpailujen lumilautacrosskilpailuja.
Kosken Hl. työväentalo

Kosken Hl. työväentalo oli Kosken Hl. kunnassa sijainnut työväentalo. Kunnan nimi oli vuoteen 1995 saakka Koski Hl, sitten Hämeenkoski. Vuodesta 2016 lähtien se on ollut osa Hollolaa. Talo purettiin vuonna 1965.
Historiaa.
Kosken Hl. työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905, ja se liittyi Sosialidemokraattiseen Puolueeseen vuonna 1907. Talo valmistui talkootyönä niin, että sen vihkiäisiä voitiin viettää jo pyhäinpäivänä 1906. Saman vuoden aikana myös työväenyhdistyksen jäsenluku oli noussut noin kymmenestä 167:een. Taloa laajennettiin vielä vuoden 1906 jälkeen niin, että sen keittiön eteen rakennettiin kuisti ja talonmiehen asuntoon ikkunat. Talon rakentaminen velkaannutti yhdistyksen pahasti.
Sisällissota vaikutti yhdistyksen toimintaan rajusti, sillä yli puolet sen jäsenistä sai sodassa surmansa. Vuonna 1922 yhdistys lisäksi jakautui suuntakiistojen vuoksi kahtia, ja näin jäsenmäärä jäi pieneksi, tulot laskivat ja toiminta yleensä väheni. Kosken verkatehtaan siirto Lahteen vähensi myös yhdistyksen jäsenmäärää, kun työläisiä muutti tehtaan perässä pois paikkakunnalta. Vuonna 1931 yhdistyksen jäsenluku oli noin 15.
Rahan puutteessa talo pääsi rappeutumaan, ja sen korjauksiin olisi tarvittu laina, jonka hoitaminen ei olisi yhdistykseltä enää onnistunut. Vuonna 1965 yhdistys päätyi myymään talon Kosken Hl. Osuuspankille, joka purki sen ja rakensi paikalle uuden pankkirakennuksen.
Budgie – iloinen pieni helikopteri

Budgie – iloinen pieni helikopteri (alkuperäiseltä nimeltä "Budgie the Little Helicopter") on brittiläinen vuosina 1994–1996 valmistunut piirrossarja, joka perustuu Yorkin herttuattaren Sarah Fergusonin samannimisiin lastenkirjoihin. Vuonna 1990 Sanoma julkaisi Fergusonin kirjan "Budgie the Little Helicopter" Ritva Toivolan tekemällä suomenkielisellä käännöksellä nimellä "Heka pieni helikopteri".
Suomen televisiossa piirrossarja esitettiin ensimmäisen kerran MTV3-kanavalla vuonna 1995. Sarja esitettiin suomenkielisellä puheella Raila Hämäläisen kertojaäänellä. Uusinta sarjasta esitettiin vuonna 1997 MTV3-kanavalla, jolloin sarja oli merkitty ohjelmatietoihin nimellä "Iloinen pieni helikopteri".
Rede Tupi

Rede Tupi oli brasilialainen, latinalaisen Amerikan ensimmäinen säännöllistä ohjelmaa lähettänyt televisiokanava. Kanavan pääasemat sijaitsivat São Paulossa ja Rio de Janeirossa. Tupin jättämä vaikutus alueensa televisiokulttuuriin on merkittävä: esimerkiksi sen vuonna 1951 esittämää ohjelmaa "Sua vida me pertence" pidetään ensimmäisenä telenovelana.
Kanavaa vaivasi jatkuvat talousongelmat 1960-luvun lopulta eteenpäin sekä kehnon hallinnon että kilpailun kiristymisen (esimerkiksi Rede Globon) takia. Vuonna 1980 Brasiliaa vielä silloin johtanut sotilashallinto ei suostunut uusimaan pahoin velkaantuneen Tupin lähetyslupaa, joten kanava joutui lopettamaan toimintansa.
Tondi Normale

Tondi Normale on laskettelurinne Cortina d’Ampezzossa Italiassa.
Tondi Normale tunnetaan lumilautailun maailmancupin parisuurpujottelu- ja paripujottelukilpailujen isäntäpaikkana.
Alonso de Ojeda

Alonso de Ojeda (noin 1466 Cuenca, Espanja – noin 1515 Santo Domingo, Espanjan Länsi-Intia) oli espanjalainen konkistadori. Hän tutki Etelä-Amerikan pohjoisrannikkoa ja sen lähisaaria.
Elämä ja ura.
De Ojeda oli lähtöisin köyhtyneestä aatelissuvusta ja aloitti uransa Medinacelin herttuan palveluksessa. Hän sai jo varhain Burgosin piispan Juan Rodríguez de Fonsecan suojeluksen, jonka avulla Ojeda pääsi Kristoffer Kolumbuksen mukana hänen toiselle matkalleen uuteen maailmaan ja osallistui Guadalupen ja Hispaniolan tutkimuksiin. De Ojeda kunnostautui siellä taisteluissa alkuperäiskansoja vastaan, joita kohtaan hän oli kuitenkin julma. Hän palasi Espanjaan vuonna 1496.
Kolmen vuoden kuluttua de Ojeda matkusti jälleen uuteen maailmaan johtamallaan kolmella aluksella, ja mukana olivat kartografit Juan de La Cosa ja Amerigo Vespucci. He saapuivat lähelle päiväntasaajaa, tutkivat Trinidadin saaren rannikon ja koko Venezuelan rannikon, Orinocojoen suun ja Margaritan saaren. Hän löysi Maracaibojärven. De Ojedan palattua Espanjaan hänen retkikuntansa tiedot sisällytettiin Juan de la Cosan vuonna 1500 laatimaan karttaan, jossa nimi Venezuela esiintyi ensimmäistä kertaa. Tutkimusten jälkeen hän suuntasi Hispaniolan saarelle, jossa hänen katsottiin loukkaavan Kolumbuksen oikeuksia tutkia mannerta. Palatessaan Espanjaan vuonna 1500 hän otti mukaansa monia vankeja, jotka hän myi orjiksi.
Koska de Ojedalla oli vielä vaikutusvaltaisia ystäviä kotimaassaan, hän pystyi varustamaan uuden retkikunnan, joka lähti Cádizista vuonna 1502 ja teki maihinnousun paikkaan Guajiran niemimaalle, jonka hän nimesi Santa Cruziksi. Alkuperäisväestön jatkuva vastarinta ja ruoan puute saivat miehistön kapinoimaan. He lähettivät de Ojedan vangittuna takaisin Espanjaan syyttäen häntä kuninkaallisten tulojen anastamisesta. De Ojeda asetettiin syytteeseen ja tuomittiin maksamaan sakot. Hänet kuitenkin vapautettiin syytteistä piispa Fonsecan vaikutuksesta, mutta hän joutui nyt köyhyyteen.
De Ojeda pääsi takaisin Hispaniolaan, ja lähetti Juan de la Cosan hankkimaan kuninkaalta luvan uusiin valloituksiin Cabo Gracias a Diosin (nykyisen Hondurasin ja Nicaraguan rajalla) ja Cabo de la Velan (nykyisessä Kolumbiassa) välissä olevan mantereen osissa. Hän palasi Espanjaan ja järjesti kolmannen ja viimeisen retkikuntansa. Hänen neljään alukseensa nousi muun muassa Francisco Pizarro, Perun tuleva valloittaja. Hernán Cortés, joka myöhemmin tuli hallitsemaan Meksikoa, olisi ollut mukana tässä seikkailussa, ellei äkillinen sairaus olisi estänyt häntä lähtemästä. Perille päästyään de Ojeda tapasi alkuperäiskansat nykyisen Kolumbian alueella, jotka surmasivat kaikki muut paitsi de Ojedan ja yhden muun miehen. De Ojeda ei kuitenkaan lannistunut, vaan perusti San Sebastián de Urabán siirtokunnan tammikuussa 1510 paikkaan, joka vaikutti edellistä sopivammalta. Yrittäessään hankkia tarvikkeita pienelle asutukselle hän joutui haaksirikkoon ja vietti loppuelämänsä äärimmäisessä köyhyydessä Santo Domingossa.
Lauttakylä (täsmennyssivu)

Lauttakylä on Huittisten suurin taajama. Sanalla voidaan viitata myös seuraaviin asioihin:
Lutuhyne

Lutuhyne (), vuosina 1914–1925 Šmidtivka ) on kaupunki Ukrainan Luhanskin alueella. Lutuhyne sijaitsee Donetsin vesistöön kuuluvan Vilkhivkajoen oikealla rannalla, 22 kilometriä piiri- ja aluekeskus Luhanskista etelään.
Vuonna 2001 Lutuhynen väkiluku oli 18 883. Tuolloin 58 prosenttia asukkaista oli etnisesti ukrainalaisia, 38 prosenttia venäläisiä, 2 prosenttia armenialaisia ja prosentti valkovenäläisiä. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 17 134; asukasta vuoden 2021 alussa. Arvion tarkkuutta heikensi kaupungin sijainti tuolloin Venäjän ohjaaman nukkevaltion, niin sanotun Luhanskin kansantasavallan puolella, jonne Ukrainan laillinen hallintovalta ei Venäjän laittoman sotilaallisen läsnäolon ja toiminnan vuoksi ulottunut.
Paikkakunnalta ja sen ympäristöstä on löydetty huomattavat esiintymät muun muassa hiiltä, kalkkikiveä, hiekkakiveä, merkeliä ja savea. Lutuhyne on perustettu vuonna 1896 terästeollisuuden laitteita valmistavan tuotantolaitoksen perustamisen myötä. Rautatieaseman paikkakunta sai vuonna 1914. Tällöin jooltaan noin 1 200 asukkaan paikkakunta nimettiin Šmidtivkaksi, ja 1925 edelleen Lutuhyneksi. Kaupunkityyppisen taajaman aseman paikkakunta sai 1937, kaupungiksi Lutuhine tuli vuonna 1960 ja Lutuhynen piirin piirikeskuksena se oli vuosina 1967-2020.
Itä-Ukrainan sodan aikana Lutuhine jäi Venäjän perustaman nukkevaltion (niin sanottu Luhanskin kansantasavalta) puolelle Ukrainan hallinnollisen vallan ulkopuolelle.
Lutuhyne on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut periaatteessa Luhanskin piiriin, mutta kaupungin ollessa miehitysalueella uutta aluehallinnollista jakoa ei ole otettu käyttöön.
Johan Kraag

Johannes Samuel Petrus ”Johan” Kraag (29. heinäkuuta 1913 – 24. toukokuuta 1996) oli Surinamen tasavallan viides presidentti. Hänen virkakautensa kesti ainoastaan joulukuun lopulta 1990 syyskuun puoliväliin 1991. Hän nousi valtaan armeijan komentajan Dési Boutersen junaileman vallankaappauksen (ns. "telephone coup") avulla. Päästyään presidentiksi hän nimitti edellisen presidentin Ramsewak Shankarin hyllyttämän Boutersen takaisin asevoimien päälliköksi.
Mary Simon

Mary Jeannie May Simon (s. 21. elokuuta 1947) on kanadalainen virkamies ja diplomaatti, joka on vuodesta 2021 lähtien toiminut maansa kenraalikuvernöörinä.
Tausta.
Simon syntyi vuonna 1947 Quebecin Kangiqsualujjuaqissa. Perheeseen kuului kahdeksan lasta, joista Mary on toiseksi vanhin. Hänen äitinsä oli inuitti, kun taas isä oli englanninkielinen kanadalainen, joka työskenteli Hudson’s Baylle. Simon on kertonut, että hänen isänsä uhmasi kieltoa ja oli ensimmäinen HBC:lle työskennellyt turkiskauppias, joka meni naimisiin inuitin kanssa. Perhe kasvatti Simonin ja tämän muut sisarukset inuiteiksi. Simon on maininnut isoäitinsä tärkeäksi linkiksi inuittikulttuurin säilymiseksi perheessään.
Ura.
Simon muutti 22-vuotiana Montrealiin, jossa hän työskenteli kuuluttajana CBC:lle. Myöhemmin hän alkoi myös työskennellä useille inuittien oikeuksia ajavalle järjestöille, minkä johdosta hän oli vuonna 1982 mukana uudistamassa Kanadan perustuslakia.
Vuosina 1994–2003 Simon toimi Kanadan suurlähettiläänä Pohjoiskalotille ja oli ensimmäinen virassa toiminut inuitti. Vuosina 1999–2001 hän toimi myös Kanadan suurlähettiläänä Tanskassa. Tanskan komennuksellaan hän toimi Kanadan edustajana neuvotteluissa, joissa perustettiin Arktinen neuvosto.
Vuonna 2006 Simon palasi Kanadaan ja hänet valittiin Inuit Tapiriit Kanatamin presidentiksi. Hän toimi virassa kuusi vuotta ja vastusti mm. Euroopan hyljetuotteiden myyntikieltoa. Media povasi Simonista kenraalikuvernööriä jo vuonna 2010, mutta häntä ei kuitenkaan vielä valittu.
Kenraalikuvernöörinä.
Julie Payette joutui eroamaan kenraalikuvernöörin virastaan alkuvuodesta 2021, kun hänen todettiin syyllistyneen työpaikkakiusaamiseen ja alaistensa julkiseen nöyryyttämiseen. Pääministeri Justin Trudeau ilmoitti ehdottavansa uudeksi kenraalikuvernööriksi Simonia, minkä kuningatar Elisabet II hyväksyi heinäkuun 2021 alussa. Trudeau sanoi, että pyrkii järjestämään virkavalan mahdollisimman pian. Simonista tuli ensimmäinen inuittitaustainen henkilö, joka on nimitetty kenraalikuvernööriksi.
Astuessaan virkaan Simon oli 73-vuotias ja siten vanhin virkavalansa vannonut Kanadan kenraalikuvernööri.
Elokuussa 2021 Simon hyväksyi pääministeri Trudeaun pyynnön hajottaa parlamentti ja määrätä ennenaikaiset vaalit 20. syyskuuta.
Kesäkuussa 2022 "National Post" -sanomalehti uutisoi, että kenraalikuvernöörin 8-päiväisen virkamatkan aikana pelkästään lennoilla tarjottuihin ruokiin oltiin käytetty yli 93 000 dollaria. Simon puolustautui sanomalla, ettei hänellä ollut sanavaltaa logistisiin järjestelyihin, minkä vuoksi kritiikki häntä kohtaan oli "epäreilua". Hän kuitenkin ilmoitti aloittavansa suunnittelutyön tulevaisuudessa tapahtuvien edustusmatkojen kustannuksien minimoimiseksi.
Yksityiselämä.
Vuodesta 1994 lähtien Simon on ollut naimisissa Whit Fraserin kanssa. Tätä ennen hän on ollut naimissa kahdesti. Simonilla on 3 lasta, 12 lastenlasta ja 4 lastenlastenlasta. Ollessaan 40-vuotias Simon kärsi buroutista ja masennuksesta, mutta toipui näistä vuosien saatossa.
Simon puhuu englantia ja inuktitutia. Lisäksi hän on alkanut opetella ranskaa kenraalikuvernööriksi noustuaan.
Poppenberg

Poppenberg on laskettelurinne Winterbergissä Saksassa.
Poppenberg-rinteessä järjestetään lumilautailun maailmancupin paripujottelukilpailuja.
Pensalan baptistiseurakunta

Pensalan baptistiseurakunta () oli vuosina 1873–1998 toiminut Munsalassa ja sittemmin Uudessakaarlepyyssä toiminut baptistiseurakunta. Pensalan seurakunta yhdistyi vuonna 1998 Munsalan baptistiseurakuntaan.
Historia.
Pensalan baptistiseurakunta perustettiin 9. syyskuuta 1873. Seurakunnan ensimmäinen johtaja oli Mikael Rausk. Toisena johtajana toimi Johan Rausk ja tämän jälkeen tämän poika A. Rausk.
Seurakunnan jäsenmäärä nousi noin 50:een 1930-luvulle mennessä, jolloin seurakunnan johtajana toimi A. Wallin. Samoihin aikoihin seurakunnan sunnuntaikouluun osallistui noin 40 oppilasta.
Pensalan baptistiseurakunnan kappeliin rakennettiin noin 250 henkilön suuri sali. Seurakunnalla oli toimintaa myös Oravaisissa, Långbackassa ja Björklundassa.
Pelimies Vesku

Pelimies Vesku on Vesa-Matti Loirin juontama keskusteluohjelma, jota MTV3 esitti yhdeksän jaksoa kesällä 1994.
"Pelimies Vesku" eroaa Loirin muista televisiotehtävistä sikäli, että hän ei näyttele siinä komediahahmojaan. Ohjelman vieraina ovat Lenita Airisto, Heikki Kinnunen, Sakari Kuosmanen, Teemu Selänne, Laila Snellman, Tarmo Uusivirta, Mato Valtonen, John Vikström ja Juha Väätäinen.
Vöyrin baptistiseurakunta

Vöyrin baptistiseurakunta () oli vuosina 1873–1995 Vöyrillä toiminut baptistiseurakunta.
Seurakunta perustettiin kesällä 1873 ja sen ensimmäisenä johtajana toimi Matts Barkar. Tämän jälkeen seurakunnan johtajana toimi vuoteen 1903 saakka Henrik Bertell ja vuoteen 1919 saakka Michel Finne. 1930-luvulle tultaessa noin 74 henkilöä oli kastettu seurakuntaan.
Vöyrin baptistikappeli rakennettiin vuonna 1903 ja remontoitiin vuonna 1930. Seurakunta toimi myös Kaitsorissa ja Tuckurissa.
Vöyrillä toimi vuodesta 1933 myös helluntailainen Vöyrin Elim-seurakunta. Seurakuntien jäsenmäärät vaihtelivat 1900-luvun mittaan, hieman 1950-luvulla jälleen nousten. 1980-luvulle tultaessa seurakunnat lähestyivät toisiaan ja perustivat vuonna 1995 Vöyrin vapaakirkkoseurakunnan. Seurakuntien yhteinen kirkko rakentui Vöyrin keskustaan.
Laila Dåvøy

Laila Dåvøy (s. 11. elokuuta 1948 Bergen) on norjalainen kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän on istunut suurkäräjillä vuosina 2005–2013 ja toiminut Norjan työ- ja hallintoministerinä 1999–2000 sekä lapsi- ja perheministerinä 2001–2005.