tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Teatteri Lapua

Teatteri Lapua on lapualainen ammattilaisjohtoinen harrastajateatteriryhmä. Teatteri Lapua syntyi vuonna 2004 Lapuan Harrastajanäyttelijöiden ja Epps-teatterin yhdistyessä koko Lapuan kattavaksi teatteriksi. 
Teatteri Lapua omistaa kaksi esityspaikkaa, Hourunkosken kesäteatterin alueen, jonka Vattenfall lahjoitti Lapuan Harrastajanäyttelijöille vuonna 2003 (Haapakoskella) sekä Teatteri Hiomon, Vanhan Paukun Kulttuurikeskuksen alueella.
Lisäksi vuonna 2011 Lapuan Kaupunki osti Vanhan Paukun Kulttuurikeskuksen parkkipaikalle teltan, jossa Teatteri Lapua esitti kesäteatterinäytöksiään. 
Teatteri Lapua ohjaa lapualaista teatterielämää. Teatteriesityksiä pyritään valmistamaan ja esittämään tasaisesti koko vuoden, talvella TeatteriHiomossa ja kesällä Vanhan Paukun kesäteatterissa katetussa teltassa. TeatteriHiomoon keskitetään teatterin voimavarat ja hallinto.
Teatteri Lapua sai SHT:n kantaesityspalkkion kahtena peräkkäisenä vuotena, vuonna 2004 Antti Tuurin näytelmästä "Punakantiset kirjat" ja vuonna 2005 Heikki Salon näytelmästä "Ilimari Jauhiaasen teräksinen takavyö".
Teatteri Lapua toimii vaihtelevissa kokoonpanoissa. Harrastajanäyttelijöitä on mukana Lapualta ja maakunnasta useita kymmeniä. Teatterin sisällä toimii myös useita pienempiä vakiintuneempia teatteriryhmiä: nuorisoteatteriryhmä MEP, kansalaisopiston Mutu-teatteri nuorille sekä varttuneempien Senioriteatteri. Lapsille on näytelmäharrastusta, paitsi monissa koko perheen produktioissa, myös Teatterileikissä ja Teatterikoulussa.
Jänessaari

Jänessaari on Turun kaupunginosa Hirvensalon saaren luoteiskulmalla, Maanpään ja Pikisaaren välissä. 2010-luvun alkupuolen kuluessa Jänessaaren tilastoalueen asukasmäärä kasvoi 25:stä 37:ään.
Jänessaaren rakennuskanta koostuu lähinnä 1900-luvun alkupuolen pientaloista ja huviloista. Merkittäviä yksityisrakennuksia ovat Erik Bryggmanin suunnittelema Villa Ekman (1933) Jänessaaressa on ollut myös neljä ratamestari Hugo Neumanin piirtämää lautarakenteista huvilaa 1800-luvun lopulta, joista kaksi on vielä olemassa. Rautatieinsinööri Axel M. Cronvallin omistama Villa Udden on huvimajoineen yhä jäljellä, joskin muunneltuna. Samoin on säilynyt tehtailija Edvard Åströmille piirretty, tornilla varustettu huvila korkealla rantakalliolla. 1950-luvulla on purettu aluksi Neumanin itsensä, myöhemmin kauppias C. G. Wahlströmin omistama huvila, joka tunnettiin ”Wahlströmin huvilana”. 
Jänessaaren huvila-asutuksen lähellä sijaitsee Hirvensalon patteri, noin 60 metrin pituinen kivistä ladottu valli, joka on jäänne venäläisestä rannikkopatterista vuodelta 1854.
Jänessaaresta on löydetty Hirvensalon vanhin muinaislöytö, kivestä tehty tasataltta. Myös varhaisin dokumentti Hirvensalon asutuksesta on merkintä talokaupasta vuonna 1336 koskee ilmeisesti taloa Jänessaaressa. Silti ei voida sanoa, että Jänessaari olisi Hirvensalon ensimmäiseksi asutettu alue.
Pyramidiperhokala

Pyramidiperhokala ("Hemitaurichthys polylepis") on parvissa viihtyvä perhokaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Pyramidiperhokala voi kasvaa 18 cm pitkäksi. Se on litteä, pitkänokkainen kala. Pää on ruskeanharmaa. Evät keltaiset ja kyljessä on valkoinen vinoneliö (”pyramidi”).
Alkuperä.
Pyramidiperhokala elää Indopasifisella merialueella ja Havaijilla.
Käyttäytyminen.
Pyramidiperhokala elää yleensä suurina, jopa satojen yksilöiden parvina koralliriuttojen lähellä 3–60 metrin syvyydessä.
Ravinto.
Pyramidiperhokala syö luonnossa eläinplanktonia. Akvaariossa sille annetaan sekä lihapitoista ruokaa että levää.
Rantasalmen sulttaani

Rantasalmen sulttaani on Eddie Stenbergin ohjaama suomalainen elokuva, jonka ensi-ilta oli tammikuussa 1953. 
Elokuvan ulkokohtauksia kuvattiin muun muassa Espanjassa ja Marokossa. Lisäksi samaan aikaan kuvattiin myös lyhytelokuva "Matkalla Marokkoon 1". Outsider on matkakirjassaan "Filmausmatka maurien maahan" (WSOY, 1953) kuvaillut retken tapahtumia ja kommelluksia.
Kun ryhmä lähti kuvausmatkalle Pohjois-Afrikkaan, elokuvan käsikirjoitus oli viiden liuskan mittainen, eikä ohjaaja Stenbergillä ollut kokemusta työstä. Elokuvan teko keskeytyi, kun tekijöitä odottivat muut työt Suomessa, ja siksi kuvauksia jatkettiin myöhemmin Liisankadun studiolla.
Arviot.
Aikalaiskritiikeissä elokuva sai yksimielisen tuomion. Esa Pakarisen näyttelijäsuoritus sentään nostetaan esiin, ja kuvaaja Marius Raichin työssä nähdään valopilkkuja. Erään myöhemmän kriitikon laatuarvio on yksi tähti, toinen antaa puolitoista ja luonnehtii sitä kokonaisvaltaiseksi pohjanoteeraukseksi, joka koostuu lähes päättömästä koheltamisesta.
Näyttelijät.
Elokuvassa vilahtavat myös Kullervo Kalske ja Kirsti Ortola.
Työläiskirjallisuus

Työläiskirjallisuus tai proletaarikirjallisuus tarkoittaa työläiskirjailijoiden luomaa sanataidetta. Työläiskirjailijan lähtökohdat ovat työväenluokassa ja sen mukaisessa elämännäkemyksessä, joka välittyy hänen kirjallisessa tuotannossaan ja yhteiskunnallisessa vaikutuksessaan.
Työläiskirjallisuuden käsitteen suomalaiseen keskusteluun ja kirjallisuustieteelliseen tutkimukseen toi Raoul Palmgren. Väitöskirjassaan "Työläiskirjallisuus" (1965) Palmgren tiivistää neljä työläiskirjailijan tunnusmerkkiä. Näiden mukaan työläiskirjailija on 1) kasvanut työläisolosuhteissa, jotka ovat luoneet hänen luokka-alkuperänsä ja sosiaalisen asemansa. Näistä hän on ammentanut 2) perusvasemmistolaisen elämänkatsomuksensa, työväenluokan elämännäkemyksen ja aatemaailman. Lisäksi työläiskirjailija on 3) tehnyt elämänsä aikana ruumiillista tai ainakin siihen verrattavaa palkkatyötä, ja 4) yhteiskunnalliset opinnot ovat myöhemmin kehittäneet hänen sosiaalista vaikutuskenttäänsä ja kriittistä yhteiskunnallista tietoisuuttaan.
Tieteen termipankki antaa työläiskirjallisuudelle määritelmän: 1) työväestöön (köyhälistöön) kuuluvan kirjailijan kirjoittamaa, 2) työväestön (köyhälistön) elämys- ja aatemaailmaan kytkeytyvää, 3) työväestön (köyhälistön) elämää kuvaavaa kirjallisuutta. Tyypillinen työläiskirjallisuutta edustava teos täyttää kaikki kolme kriteeriä.
Tunnettuja suomalaisia työläiskirjailijoita ovat muun muassa Väinö Linna, Elvi Sinervo, Arvo Turtiainen, Hannu Salama ja Arto Salminen.
Pyramaze

Pyramaze on tanskalainen progressiivista power metalia soittava yhtye, joka on perustettu vuonna 2001.
Historia.
Yhtyeen perusti kitaristi Michael Kammeyer vuonna 2001. Perustamisen jälkeen yhtyeeseen liittyivät rumpali Morten Sørensen ja basisti Niels Kvist. Seuraavaksi yhtyeeseen liittyi yhdysvaltalainen kosketinsoittaja Jonah Weingarten, jonka kitaristi Kammeyer oli tavannut internetissä. Yhtye alkoi etsiä itselleen laulajaa, joksi he lopulta valitsivat yhdysvaltalaisen Lance Kingin.
Ensimmäinen studioalbumi "Melancholy Beast" julkaistiin toukokuussa 2004 ja sitä seurasi kiertue. Kitaristi Toke Skjønnemand liittyi yhtyeeseen kiertueen aikana. Helmikuussa 2006 yhtye julkaisi toisen studioalbuminsa konseptialbumi "Legend of the Bone Carverin". 10. marraskuuta 2006 yhtye ilmoitti erottaneensa laulaja Lance Kingin. Yhtyeen uudeksi laulajaksi tuli Matt Barlow (Iced Earth).
Pyramazen kolmas albumi "Immortal" julkaistiin toukokuussa 2008.
Jäsenet.
Yhtyeen jäseneet:
Perhokalat

Perhokalat (Chaetodontidae) on eräs trooppisissa merissä elävien välskärikalojen heimo. Siihen kuuluu noin 127 lajia, jotka jaetaan 10–14 sukuun.
Niitä ei pidä sekoittaa makeassa vedessä elävään perhoskirjoahveneen. 
Perhokalat ovat saaneet nimensä kirkkaista väreistään ja monilla lajeilla esiintyvistä, perhosen siipikuvioita muistuttavista silmäkuvioistaan. Myös perhokalaparven liikkeessä voi nähdä jotain perhosmaista.
Vain harvat perhokalat sopivat akvaarioon, koska ne syövät useimmiten korallien polyyppejä ja pieniä, eläviä selkärangattomia, ja niiden on vaikea tottua purkkiruokiin.
Sysiviirikala

Sysiviirikala ("Heniochus diphreutes") on perhokaloihin kuuluva kala. Se muistuttaa ulkonäöltään paljon sukulaistaan viirikalaa, mutta sysiviirikala on turvallisempi hankinta riutta-akvaarioon.
Koko ja ulkonäkö.
Sysiviirikala voi kasvaa 25 cm pitkäksi. Se on litteä, pitkänokkainen kala, jonka vartalo on pystysuunnassa mustavalkoraitainen. Selkäevä ulottuu kapeana viirinä pitkälle kalan taakse. Pyrstö ja taempi selkäevä ovat keltaiset. Sen erottaa melko samannäköisistä lajeista siitä, että Zanclus cornutusilla () on keltaisia raitoja myös vartalossa, kun taas viirikala ("Heniochus acuminatus") on pyöreämpi, pitkänokkaisempi, ja taempi musta raita sijaitsee eri lailla eviin nähden.
Alkuperä.
Sysiviirikala on kotoisin Indopasifiselta merialueelta: Punaiselta mereltä ja Etelä-Afrikan ja Australian sekä Havaijin väliseltä alueelta.
Käyttäytyminen.
Sysiviirikalat elävät näyttävissä parvissa. Indonesiassa aikuisten yksilöiden parvia on havaittu 40–50 metrin, joskus jopa 200 metrin syvyydessä. Kutuaikana parvi hajoaa kutupareiksi.
Ravinto.
Sysiviirikala syö luonnossa eläinplanktonia. Meriakvaariossa se oppii yleensä syömään myös pakaste- ja kuivaruokaa.
Christophe Gans

Christophe Gans (s. 11. maaliskuuta 1960, Antibes, Ranska) on ranskalainen ohjaaja, kirjailija ja tuottaja, joka on erikoistunut kauhu- ja fantasiaelokuviin.
Aikaisempi elämä.
Nuorena Gans vietti paljon aikaa tehdessään kung-fu -aiheista Super 8 -elokuvaa kavereidensa kanssa. Myöhemmin hän meni ranskalaiseen elokuvakouluun, missä hän valmisti ensimmäisen lyhytelokuvansa Silver Slimen. Hän vietti hetken aikaansa elokuvakriitikkona, ennen kuin filmasi ensimmäisen kunnon elokuvansa Necronomicon. Gansin kolmas elokuva Le Pacte des Loups
oli menestys, tuottaen lähes 70 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
JR (rautatiekonserni)

JR ("Japan Railways") on seitsemän japanilaisen rautatieyhtiön vuonna 1987 muodostama konserni sen jälkeen kun Japanin valtionrautatiet yksityistettiin ja pilkottiin. Niihin viitataan yhteisnimityksellä ”JR Group” (), mutta eri yhtiöillä on itsenäinen hallinto eikä niillä ole esimerkiksi osakkeiden ristiinomistusta eikä yhtä holdingyhtiötä. 
JR-yhtymän yritykset hoitavat tavanomaista matkustajajunaliikennettä, Shinkansen-suurnopeusjunaliikennettä, tavaraliikennettä ja linja-autoliikennettä. Osa ryhmän yhtiöistä on täysin yksityisessä omistuksessa, mutta niiden linjat erotetaan tavallisesti mielikuvatasolla ja esimerkiksi kartoissa muista ”yksityisistä” rautatielinjoista, sillä JR jatkaa valtionrautateiden toimintaa.
JR-ryhmän yhtiöt kuljettivat vuonna 2012 lähes yhdeksän miljardia matkustajaa, ja niiden linjoilla suoritettiin noin 250 miljardia matkustajakilometriä. Yhtiöt omistavat noin 70 prosenttia Japanin rautatieverkosta.
Historia.
Toisen maailmansodan jälkeen rautateiden osuus Japanin matkustajaliikenteestä alkoi autoistumisen ja lentoliikenteen kasvun myötä laskea. Vuonna 1950 rautateiden osuus matkustajaliikenteestä oli 90 prosenttia, vuonna 1980 enää 40 prosenttia. Japanin valtionrautatiet ei kyennyt vastaamaan kehitykseen tarpeeksi tehokkaasti ja alkoi tehdä tappiota vuonna 1964. Yritykset lisätä tuloja korottamalla lippujen hintoja laskivat matkustajamääriä entisestään. Ammattiyhdistysliike vastusti irtisanomisia, ja työkiistat johtivat pitkiin lakkoihin 1960–1980-luvuilla. Öljykriisin myötä valtion rahoitus väheni. Valtionrautateille kertyi valtava määrä velkaa, samalla kun yhtiön oli tehtävä suuria investointeja muun muassa Shinkansen-suurnopeusjunaratoihin. Vuonna 1987 velkaa oli jo 25 biljoonaa jeniä.
Vuonna 1983 muodostettu valtionrautateiden uudelleenjärjestelykomitea totesi vuoden 1985 raportissaan, että valtionrautateiden pelastaminen silloisessa muodossaan ei ollut enää mahdollista, ja suositti yhtiön yksityistämistä ja pilkkomista kuuteen alueelliseen rautatieyhtiöön, maanlaajuiseen tavaraliikenneyhtiöön ja muutamiin muihin pienempiin yrityksiin. Uusista yhtiöistä JR Higashi-Nihon, JR Nishi-Nihon ja JR Tōkai olisivat Shinkansen-linjojen ansiosta voitollisia, mutta JR Hokkaidō, JR Kyūshū ja JR Shikoku sekä tavaraliikenneyhtiö (JR kamotsu) tuottaisivat tappiota. Tämän vuoksi tappiota tuottavia yrityksiä varten muodostettiin 1,3 biljoonan jenin vakausrahasto. Valtionrautateiden vanhojen velkojen hoitoa varten perustettiin erillinen holdingyhtiö.
Uudet JR-yhtiöt aloittivat toimintansa 1. huhtikuuta 1987. Yhtiöiden tase parani tämän jälkeen huomattavasti: vuonna 1992 ne tuottivat yhteensä 900 miljardia jeniä voittoa. Syynä oli neljä tekijää: talouden yleinen nousu, yhtiöiden omat ponnistelut, pienentyneet työvoimakustannukset ja se, ettei yhtiöillä ollut enää taakkanaan vanhaa velkaa.
Luettelo Sekstantin tähdistön tähdistä

Luettelo Sekstantin tähtikuvion tähdistä:
Taulukon sarakkeissa käytetyt lyhenteet:
Luettelo Neitsyen tähdistön tähdistä

Luettelo Neitsyen tähtikuvion tähdistä.
Taulukon sarakkeissa käytetyt lyhenteet:
Vaahdotusrikastaminen

Vaahdotusrikastaminen eli vaahdotus on mineraalien rikastusmenetelmä.
Suomessa menetelmää käytettiin eniten Outokummun kaivoksissa. Menetelmä oli sellainen, että rikastettava aines, esimerkiksi rikkihappo- tai selluloosatehtailta tuotu pasutusjäte, sekoitettiin veteen. Seos pumpattiin rikastusaltaaseen, jonka pohjasta laskettiin paineilmaa sekaan vieri vieressä olevista pienistä rei´istä. Seos alkoi vaahdottua ja mineraalit kohosivat nesteen pinnalle vaahdon mukana. Nyt vaahto kerättiin talteen niin kauan kuin sitä kehittyi. Vettä lisättiin tarpeen mukaan, kunnes altaassa oli pelkkää liejuista vettä, joka sitten voitiin laskea pois. 
Vaahdon mukana pinnalle kohonneet mineraalit eroteltiin eri menetelmillä ja jatkojalostettiin.
Vaahdotus rikastusmenetelmänä yleistyi Yhdysvalloissa 1900-luvun alussa kivihiilen, kuparin ja nikkelin erotusmenetelmänä. Nykyisistä rikasteista vaahdotuksella tuotetaan noin kolmannes, vaahdotus on yleisin menetelmä rikastaa useita malmeja ja teollisuusmineraaleja. Vaahdotuksessa mineraalin pinta pyritään erilaisin apuainein saamaan alkuperäistä hydrofobisemmaksi. Laboratorio-olosuhteissa vaahdotusmenetelmiä tutkitaan osana metallurgiaa ja tällöin päästään mikrometrien raekokoon, teollisuudessa raekoot ovat kertaluokkaa suurempia.
Laitteet.
Vaahdotusta voidaan suorittaa vaahdotuskennoissa, -kolonneissa tai Jameson-kennoissa.
Vaahdotuskenno koostuu tankista, sekoitusmekanismista, konsentraattirännistä, sisään- ja ulostuloaukoista sekä sillasta, jolle sekoitusmekanismi kiinnittyy.
Hans Jörg Butt

Hans Jörg Butt (s. 28. toukokuuta 1974 Oldenburg) on saksalainen entinen jalkapallomaalivahti. Hän edusti urallaan muun muassa Hamburger SV:tä, Leverkusenia ja Bayern Müncheniä.
Ura.
Butt on ollut yksi Saksan Bundesliigan parhaista maalivahdeista uransa aikana. Hän aloitti uransa Saksan kakkosdivisioonan joukkueen Oldenburgin riveissä. Tämän jälkeen Butt siirtyi Bundesliigaan Hamburger SV:hen, jossa hän tuli tunnetuksi rangaistuspotkujen laukojana ja onkin tehnyt Bundesliigassa parhaimmillaan yhdeksän maalia yhdellä kaudella. Hän on myös tehnyt urallaan kolme maalia Mestarien liigassa. Kesällä 2001 Buttin uusi seura oli Bayer 04 Leverkusen, jonka kanssa hän pääsi aina Mestarien liigan finaaliin asti, mutta hävisi kuitenkin ottelun. Sama kohtalo kävi myös Saksan Cupissa.
Maajoukkueura.
Hyvistä otteistaan huolimatta Butt ei ole koskaan vakiinnuttanut paikkaansa Saksan maajoukkueessa, sillä Oliver Kahn ja Jens Lehmann ovat olleet häntä parempia. Butt teki maajoukkuedebyyttinsä Liechtensteinia vastaan vuonna 2000 ja oli myös mukana varamaalivahtina vuoden 2002 MM-kisoissa. Vuoden 2010 MM-kisoissa hän oli varamaalivahtina, kunnes pääsi pelaamaan pronssiotteluun, jonka Saksa voitti.
İstanbulin maakunta

Istanbulin maakunta () on yksi Turkin 81 maakunnasta. Istanbulin maakunnan pinta-ala on 5 461 neliökilometriä ja väkiluku 14 377 018 (arvio 31.12.2014).
Maakunta sijaitsee Mustanmeren ja Marmaranmeren rannalla, ja sen naapurimaakuntia ovat Tekirdağ lännessä ja Kocaeli idässä. Maakunnan pääkaupunki on Istanbul ja maakuntaa pidetään Euroopan ja Aasian välisenä porttina.
Piirikunnat.
Istanbulin maakunta on jaettu 39 itsehallinnolliseen alueiseen (belediye) allaolevan listan mukaisesti. Alueista Fatih käsittää ydinkeskustan:
Stefán Karl Stefánsson

Stefán Karl Stefánsson (10. heinäkuuta 1975 Hafnarfjörður, Islanti – 21. elokuuta 2018 Reykjavík) oli islantilainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Robi Rähmän roolissa lasten televisiosarjassa "Lazy Town". 
Sairaus ja kuolema.
Stefánilla todettiin vuonna 2016 sappiteiden syöpä, ja kesäkuussa 2017 syöpä oli edennyt neljänteen tasoon. Elokuussa 2017 Stefán ilmoitti, että hänellä ei ole enää etäpesäkkeitä. Stefán kertoi maaliskuussa 2018 sosiaalisessa mediassa, että syöpä on uusiutunut eikä sitä voida enää hoitaa. Hän kuoli sairauteensa 43-vuotiaana 21. elokuuta 2018.
Luettelo Andromedan tähdistön tähdistä

Luettelo Andromedan tähtikuvion tähdistä:
Taulukon sarakkeissa käytetyt lyhenteet:
Tehonsäätölaite

Tehonsäätölaite on höyryvetureissa oleva ruuvi- tai vipuohjauksella toimiva vipulaite, jolla veturin sylinterien täytöstä voidaan säädellä halutulla tavalla eli hienosäätää tehoa. Samalla laitteella valittiin myös kulkusuunta. 
Ruuvikoneistoa, jolla säätö on hitaampaa, käytetään linjavetureissa ja suurimmissa höyrysäiliövetureissa, mm. Veturimuseon Hanomagissa, joiden luistilaitteisto on liian raskas kankiohjaukselle, nopeammin reagoivaa vipua eli "paakia" käytetään järjestelyvetureissa ja kapearaiteisilla, joissa sellaisesta on enemmän hyötyä. Samoin jotkut veturit, mm. Jokioisten Museorautatien Tubizet, ovat nimenomaan vivulla ohjattavia. Kaikissa muissa säilyneissä höyrysäiliövetureissa on vipuohjaus. 
Järjestelyvetureista Vr3 "Kukko" oli jo tehtaalla varustettu tehonsäätöruuvilla veturin suuren tehon vuoksi. Myös Vr2- ja Vr5-vetureihin vaihdettiin vivun tilalle ruuviohjaus, koska vetureita käytettiin myös linja-ajossa; Vr5-veturi oli alkuperäisessä Vr4-muodossaan vivulla varustettu, mutta nopeasti todettiin että tällä ohjauksella veturi oli varsinainen radanrikkoja, varsinkin kun se oli akselipainoltaan jopa 20-tonninen ja erittäin herkkä suistumaan kiskoilta. 
Joissakin suurissa vetureissa, kuten Haapamäen höyryveturipuiston venäläisessä L-veturissa, käytetään koosta huolimatta vipuohjausta; tällaisissa vetureissa ohjausta on yleensä kevennetty erillisellä yleensä paineilmakäyttöisellä koneistolla.
Mashup

 Mashup voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Serbiankielinen Wikipedia

Serbiankielinen Wikipedia () on Wikipedian serbiankielinen versio. Se on perustettu 16. huhtikuuta 2003. 
Serbiankielinen Wikipedia on kirjoitettu osin kyrillisillä ja osin latinalaisilla aakkosilla, ja wikissä käytössä olevan automaattimuuntotyökalun ansiosta lukija voi halutessaan vaihdella kirjoitusjärjestelmää näiden välillä.
Blümchen

Blümchen (oik. Jasmin Wagner, s. 20. huhtikuuta 1980 Hampuri) on saksalainen, lukuisia platinalevyjä saavuttanut pop- ja dance-laulaja, malli ja juontaja. Hän on pyrkinyt myös luomaan näyttelijän uraa. Englanniksi julkaistuissa levyissä hän esiintyy nimellä Blossom.
Jasmin Wagner aloitti esiintymisuransa cheerleaderina Hamburg Blue Angelsissa. Vuonna 1995 hän tapasi tuottajat Stani Djukanovicin ja Arn Schürmannin juhlissa, joissa hän lauloi. Helmikuussa 2001 yhdeksän albumin, 17 singlen ja neljän kiertueen jälkeen hän päätti uransa Blümcheninä. Jatkaessaan laulajanuraansa vuonna 2003 singlellään "Leb deinen Traum" hän käytti nimeänsä Jasmin Wagner.
Jasmin Wagnerin musiikki oli laajasti tunnettua ja hän oli arvostetuimpia eurodance-laulajia 1990 ja 2000-lukujen taitteessa. Kappaleiden nopeus vaihteli 50–190 iskuun minuutissa. Tyylilajina vaihteli trance, happy hardcore, pop ja eurodance.
Jasmin Wagner on esiintynyt useissa elokuvissa cameorooleissa, esimerkiksi Renny Harlinin ohjaamassa elokuvassa Driven, jossa hän esitti saksalaisen kuljettajan tyttöystävää.
Jasmin Wagner aloitti malliuransa öljy-yhtiön kalenterissa nelivuotiaana. Vuonna 1998 hän teki sopimuksen Tommy Hilfigerin tuotteiden edustamisesta. Hän on markkinoinut myös omaa kosmetiikkasarjaansa "Jamila" vuodesta 2002. Hän on toiminut myös eläinten oikeuksien puolestapuhujana ja varainkerääjänä. Vuoden 2004 tsunamionnettomuuden jälkeen hän osallistui hyväntekeväisyyskeräykseen, jonka loppusumma kohosi 50 000 euroon.
Heikki Vuento

Heikki Vuento (s. 6. joulukuuta 1951 Kemi) on suomalainen elokuva- ja TV-käsikirjoittaja. Hän on toiminut käsikirjoittajana muun muassa Raimo O. Niemen ("Suden arvoitus", "Postia marsalkalle", "Pirunnyrkki") Olli Saarelan ("Lunastus", "Bad Luck Love") ja Jaakko Pyhälän ("Jon", "Armon aika") elokuvissa. Lisäksi hän oli apukirjoittajana TV-sarjassa "Metsolat".
Vuennolle on myönnetty valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuodesta 2016 alkaen.
Seija Karkinen

Seija Marjatta Karkinen (o.s. "Räty", s. 16. lokakuuta 1936 Sortavala) on suomalainen lakitieteen lisensiaatti, varatuomari ja valtiotieteen maisteri. Hän oli SDP:n kansanedustaja Helsingin kaupungin vaalipiiristä vuosina 1966–1983 sekä 1986–1991. Karkinen nousi eduskuntaan kahdesti varasijalta: ensin vuonna 1966 Kaarlo Pitsingin siirtyessä Uudenmaan läänin maaherraksi ja toisen kerran vuonna 1986 Kaarina Suonion siirtyessä Tampereen apulaiskaupunginjohtajaksi. Seija Karkinen työskenteli lakimiehenä Kansaneläkelaitoksessa vuosina 1961–1982.
Karkinen toimi Suomen sosiaali- ja terveysministerinä Sorsan I hallituksessa 1972–1975. Lisäksi hän oli II valtiovarainministeri Paasion II hallituksessa vuonna 1972. Hän oli presidentin valitsijamies 1968, 1978 ja 1982. Hän kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon 1965–1985.
Karkinen oli vuodesta 1960 naimisissa varatuomari Anssi Esa Karkisen (1934–2001) kanssa. Heillä on viisi lasta.
Lunta tupaan

Lunta tupaan (alkukieliseltä nimeltään vuosina 1984–1988 "Alas Smith and Jones", vuosina 1989–1998 "Smith and Jones") oli BBC:n vuosina 1984–1998 lähettämä brittiläinen sketsisarja, jonka pääosissa olivat Mel Smith ja Griff Rhys Jones. Suomessa sarjaa ovat näyttäneet Yle TV2 ja Subtv.
Sarja kulki komediasarja "Ei yhdeksän uutiset" viitoittamalla tiellä, jossa käytettiin tabuja rikkovia aiheita, kyseenalaista kieltä sekä Smithin ja Jonesin kasvokkain käytyjä keskusteluhetkiä. Monet sarjan käsikirjoittajat olivat toimineet myös "Ei yhdeksän uutisten" käsikirjoittajina.
Sarjan alkuperäinen nimi (suom. 'Valitettavasti Smith ja Jones') on sanaleikki yhdysvaltalaisesta televisiosarjasta "Alias Smith and Jones", jonka pääosissa olivat Pete Duel ja Ben Murphy. Mel Smithin ja Griff Rhys Jonesin kasvokkain käydyt keskusteluhetket muistuttavat Duelin ja Murphyn keskusteluja – Smith on idiootti, joka tietää kaiken ja Jones idiootti, joka ei tiedä mistään mitään.
Vuonna 2006 Smith ja Jones palasivat ohjelman pariin esittelemällä sarjan parhaita kohtauksia ohjelmassa "The Smith and Jones Sketchbook". Ohjelmassa esitettiin myös uusia sketsejä, jotka pohjautuivat aiemmin sarjassa nähtyihin keskusteluhetkiin.
Mark Warnecke

Mark Warnecke (s. 15. helmikuuta 1970 Bochum, Nordrhein-Westfalen) on saksalainen uimari, joka voitti pronssia 100 metrin rintauinnissa kesäolympialaisissa 1996. Hän voitti MM-kultaa 50 metrin rintauinnissa pitkän radan MM-kilpailuissa 2005, vanhimpana uinnin maailmanmestarina sitten vuoden 1971. 
Warnecke osallistui urallaan kolmiin olympialaisiin, alkaen vuodesta 1988.
Pertti Ylermi Lindgren

Peter (aiemmin Pertti) Ylermi Lindgren eli ”kreivi” Lindgren (13. huhtikuuta 1936 Turku – 19. helmikuuta 2015 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen julkisuuden henkilö, joka tuli 1960- ja 1970-luvun vaihteessa tunnetuksi lukuisten naissuhteidensa vuoksi.
Elämä.
Pertti Ylermi Lindgren syntyi köyhään turkulaisperheeseen, ja lapsuudesta saakka hänen elämässään tapahtui monia ikäviä asioita, jotka muokkasivat hänen persoonaansa. Kun perheen isä oli kaatunut sodassa, Pertti ja hänen pikkuveljensä Jorma lähetettiin sotalapsina Ruotsiin, jossa Pertti oppi ruotsin kielen ja herraskaiset tavat. Suomeen paluunsa jälkeen Pertti sijoitettiin sosiaaliviranomaisten esityksestä lähellä Pietarsaarta sijainneeseen koulukotiin, jossa hän joutui muita pienikokoisempana poikajoukon ja sadististen opettajien kiusanteon kohteeksi. Ennen pitkää hän karkasi koulukodista ja muutti takaisin Ruotsiin, jossa hän työskenteli eräässä vaatetustehtaassa. Ruotsissa Lindgren myös aloitti seikkailunsa naismaailmassa.
Lindgren julkaisi 1960-luvun lopulla "Jallu"-lehdessä muistelmansa, joiden mukaan hän oli ollut 76 kertaa kihloissa ja istunut vankilassa niihin liittyneiden rahahuijausten takia yli kolme ja puoli vuotta. Ruotsin Malmössä Lindgren oli esiintynyt kreivi Oxenstiernana ja myös Heidenstamina. Lindgren siirtyi sittemmin rikolliselta uralta iskelmälaulajaksi. Vuosina 1967-1970 hän levytti kaikkiaan 6 kappaletta , mm. Toivo Kärjen-Vexi Salmen "Älä muista minua pahalla" ja Toivo Kärjen-Juha Vainion "Täällä hypnotiseerataan" . Hän muutti lopulta kokonaan Ruotsiin.
Lindgren muutti Tukholmaan vuonna 1976 ja asui siellä kuolemaansa saakka. Hän hankki myös perushoitajan koulutuksen ja ehti työskennellä seitsemän vuotta dementiahoitajana, kunnes joutui lopettamaan hoitajan työn saatuaan sydäninfarktin. Lindgren jatkoi kuitenkin laulajanuraansa ja esiintyi myös Suomessa.
Peter von Bagh teki Lindgrenin muistelmien perusteella vuonna 1971 elokuvan "Kreivi", jossa Lindgren itse esiintyi pääosassa. Lindgren näytteli myös elokuvassa "Kiljusen herrasväen uudet seikkailut" (1990), roolinaan Fruktosian kuningas Gregor.
Lindgren käytti nimiä Tage Efraim Melin, Toni Peter William Axel Alexander Oscar Oxenstierna, Benjamino Giovanni Torrini, Gunnar af Heidenstam ja Bernhard af Creutz. Hän vaihtoi virallisesti etunimekseen Peter muutettuaan Ruotsiin vuonna 1976.
Tiettävästi Lindgren oli naimisissa kahdesti, ja hänellä oli kolme lasta. Hän kirjoitti myös muistelmateoksen "Kreivi: Tasavallan Casanova" (1992).
Nellee Hooper

Nellee Hooper on englantilainen musiikkituottaja ja miksaaja. Hän on työskennellyt muun muassa artistien Soul II Soul, Nelly Furtado, Björk, No Doubt, Madonna, Gwen Stefani, Garbage, U2 ja Massive Attack kanssa.
Lisäksi Hooper on säveltänyt musiikin Baz Luhrmannin elokuvaan "William Shakespearen Romeo ja Julia" (1996) yhdessä Craig Armstrongin ja Marius De Vriesin kanssa.
Tonio Kröger

Tonio Kröger on Thomas Mannin 25-vuotiaana 1901 kirjoittama novelli, joka julkaistiin 1903.
Novelli kuvaa Antonio ”Tonio” Krögerin, nuoren pohjoissaksalaisen pojan kehitystä lapsuudesta tunnetuksi taiteilijaksi. Kröger on kasvanut kauppiasisän ja taiteellisen äidin vaikutuksen alla. Hän halveksii ympäristönsä porvarillista elämää, mutta pitää toisaalta omaa taiteellisuuttaan heikkoutena ja kadehtii tavallisten ihmisten elinvoimaisuutta. Tonion kasvettua hänestä tulee kuuluisa kirjailija Etelä-Saksassa. Hänen oma sisäinen konfliktinsa ei ratkea myöskään hänen paluullaan takaisin pohjoiseen, sillä hän ei edes halua ratkaista sitä. Hänen mielestään taiteilija on erottanut itsensä pysyvästi normaalista elämästä. 
Novellissa on havaittavissa runsaasti linkkejä Mannin omaan elämään. Mann on itse kotoisin Lyypekistä, kun taas Krögerin synnyinpaikkaa ei mainita muuten, kuin että se on Itämeren rannalla oleva kauppakaupunki, ja kirjassa viitataan kaupungin olevien työmiesten puhuvan saksan ja tanskan sekoitusta. Tämä viittaa selkeästi Lyypekkiin, joka on kautta historian ollut tärkeä Itämeren satamakaupunki. Lisäksi Mannin perhe muutti Lyypekistä Müncheniin Mannin isän kuoltua, ja myös Kröger muutti sinne isänsä kuoleman jälkeen. Mann oli myös vanhaa kauppiassuvun jälkeläinen, joka ryhtyi kirjailijaksi, kun taas Kröger on kauppiassuvun vesana ryhtynyt runoilijaksi. Krögerin äiti on etelämaalainen, Mannin äiti taas brasilialainen . Näistä yhteyksistä johtuen Tonio Krögeriä pidetään yleensä varsin omaelämäkerrallisena romaanina. 
Novellissa on myös selkeä viittaus Mannin samaan aikaan tekemään sukueepokseen Buddenbrookit. Kyseisessä kirjassa mainitaan Krögerit Buddenbrookien sukulaissukuna.
Sallum

Sallum, Jabesin poika, oli yksi Israelin kuningaskunnan kuninkaista. Hän nousi valtaistuimelle murhaamalla kuningas Sakarjan hävittäen samalla Jehun kuningashuoneen. Hän hallitsi maata kuukauden ajan. Hän ei ehtinyt saada aikaan paljoakaan, kun Menahem jo lähti Tirsasta ja löi Sallumin hengiltä nousten itse kuninkaaksi. Sallumin kuoleman jälkeen Israel suistui anarkiaan.
Hannu Olkinuora

Hannu Pekka Olkinuora (25. maaliskuuta 1950 Helsinki – 30. elokuuta 2012 Inkoo) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli useiden medioiden ja viestintäyritysten johtotehtävissä. 
Ura.
Olkinuora opiskeli Uppsalan yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi. n hän suoritti vuonna 1976.
Olkinuora työskenteli "Helsingin Sanomien" taloustoimittajana vuosina 1977–1980 ja uutispäällikkönä 1981–1983. "Helsingin Sanomista" Olkinuora siirtyi "Kauppalehden" Skandinavian-kirjeenvaihtajaksi Tukholmaan, jossa hän työskenteli vuosina 1983–1985. 
Palattuaan Suomeen Olkinuora toimi "Kauppalehden" toimituspäällikkönä 1985–1987 ja päätoimittajana 1987–1995. "Aamulehden" vastaavaksi päätoimittajaksi hänet nimitettiin vuonna 1995 ja hän toimi tehtävässä vuoteen 2000 asti, kunnes sai työtarjouksen Ruotsista. Hän toimi "Svenska Dagbladetin" päätoimittajana vuosina 2000–2002.
Vuosina 2002–2005 Olkinuora oli Alma Mediassa Alpress Oy:n toimitusjohtaja, konsernijohdon jäsen ja yhtymän lehtiyhtiöiden hallituksen puheenjohtaja. Hän toimi Tampereen yliopiston tiedotusopin laitoksen ensimmäisenä journalistiikan vierailevana professorina 2007–2008. Vuodesta 2005 hän oli oman konsulttiyhtiönsä Bona Mente Oy:n toimitusjohtaja.
Olkinuorasta tuli "Hufvudstadsbladetin" päätoimittaja ja toimitusjohtaja 15. syyskuuta 2008. Hän siirtyi uuteen toimeen Yleisradion hallituksen puheenjohtajan tehtävistä. Hän jätti "Hufvudstadsbladetin" päätoimittajan tehtävän elokuussa 2011.
Yksityiselämä.
Olkinuora oli naimisissa pappi ja journalisti Hilkka Olkinuoran kanssa. Heidän poikansa on Suomen jääkiekkomaajoukkueen maalivahtina tunnettu Jussi Olkinuora.
Hannu Olkinuora menehtyi nopeasti edenneeseen syöpään elokuussa 2012.
Kai Nordlund

Kai Henrik Nordlund (s. 3. marraskuuta 1969 Helsinki) on Helsingin yliopiston laskennallisen materiaalifysiikan professori vuodesta 2003. Hän on toiminut Helsingin yliopiston vararehtorina vuodesta 2022. Hän oli myös matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani 2018–2022 ja varadekaani 2014–2017.
Nordlund valmistui ylioppilaaksi 1988 ja maisteriksi 1993. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1995. Nordlund työskenteli tutkijana ja opettajana Helsingin yliopiston kiihdytinlaboratoriossa vuodesta 1994 lähtien ja postdoc-tutkijana Illinois'n yliopistossa Yhdysvalloissa 1996–1997. Hän on toiminut Helsingin yliopiston fysiikan professorina vuodesta 2003. Nordlundin tieteellisiä julkaisuja on ilmestynyt muun muassa "Nature"-lehdessä. Vuonna 2007 Suomen Tiedeseura myönsi Nordlundille 12 000 euron arvoisen Magnus Ehrnroothin säätiön fysiikan palkinnon.
Saung

Saung eli saung-gauk on Myanmarin kansanmusiikin keskeinen soitin. Se on kulmikas, 13–16-kielinen ja pehmeäsointinen harppu, jota pidetään Myanmarin kansallissoittimena.
Monesti saung-kappaleet ovat sooloteoksia. Niitä saatetaan kuitenkin säestää "hsi"-symbaaleilla ja "wa"-luukastanjeteilla. 
Ikivanha saung on noin 80 cm:n pituinen näppäilysoitin, joskin myös pienikokoisempia versioita on kehitetty. Kieliä näppäillään oikean käden sormilla.
Č

Č (č) edustaa monessa kielessä affrikaattaa . Se kuuluu kaikkien Suomessa puhuttavien saamelaiskielten (inarinsaamen, koltansaamen ja pohjoissaamen) kirjaimistoon, ja itämerensuomalaisissa kielissä "č" esiintyy karjalassa ja vepsässä. Liettuan ja latvian kielissä "č" on aakkosten viides kirjain ja latinalaisin aakkosin kirjoitettavissa slaavilaisissa bosnian, kroatian, tšekin, slovakin ja sloveenin kielissä neljäs. Č:tä käytetään myös montenegron kielessä, makedonian kielessä ja serbian kielessä silloin kun niitä kirjoitetaan latinalaisin kirjaimin. Kyrillisissä aakkosissa sitä vastaa Ч.
Unicode-merkistössä ison Č:n tunnus on U+010C ja pienen č:n U+010D.
Tietokonejärjestelmissä, joissa on käytössä laajennettu suomalainen näppäimistö, hattu-c voidaan kirjoittaa seuraavanlaisilla näppäinyhdistelmillä:
Pekka Laiho

Pekka Matias Laiho (14. toukokuuta 1943 Helsinki – 27. heinäkuuta 2023 Hyvinkää) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja..
Ura.
Pekka Laiho kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin toisesta lyseosta vuonna 1963. Hänen näyttelijänuransa alkoi Ylioppilasteatterissa, jossa hän esiintyi muun muassa "Lapualaisoopperassa". Laiho oli kiinnitettynä Mainostelevisioteatteriin vuosina 1965–1967 ja Tampereen teatteriin 1967–1971. Laiho kuului näyttelijäkuntaan ja toimien myös ohjaajana Helsingin kaupunginteatterissa vuodesta 1971 vuonna 2008 tapahtuneeseen eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Myöhemmin Laiho esiintyi freelancerinä useissa teattereissa.
Laiho esiintyi elokuvien lisäksi myös paljon televisiosarjoissa ja toimi ääninäyttelijänä useissa animaatioelokuvissa. Laiholle myönnettiin Jussi-palkinto parhaasta sivuosasta elokuvassa "Menestyksen maku" vuonna 1983.
Laiho kirjoitti elämästään ja urastaan kirjan "Poika ja kapakkasaatana" (2012). 
Yksityiselämä.
Pekka Laiho oli naimisissa vuosina 1963–1968 Raili Virolaisen, vuosina 1968–1982 Eeva Keinosen, vuosina 1984–2009 Krista Marttisen ja vuosina 2016–2023 Aila Luoteen kanssa. Hänen kuudesta lapsestaan Miro Laiho muun muassa käsikirjoittaa, ohjaa ja tuottaa; Samuli Laiho toimii muusikkona ja säveltäjänä sekä Marius Laiho on myös näyttelijä mm. "Salatuissa elämissä".
Vuonna 2008 Laiholla todettiin krooninen lymfaattinen leukemia, ja hänellä oli myös vakava autoimmuunisairaus. Laiho kuoli heinäkuussa 2023. Hänet on haudattu Järvenpään hautausmaalle.
Lännenmansikkapuu

Lännenmansikkapuu eli mansikkapuu ("Arbutus unedo") on kanervakasvien heimoon kuuluva ikivihreä pensas- tai puumainen kasvi, jota esiintyy pääasiassa Välimeren alueella ja Länsi-Euroopassa. Se kasvaa 5–10 metriä korkeaksi, joskus jopa 15-metriseksi, ja sen rungon läpimitta on noin 80 senttimetriä. Lännenmansikkapuun lehdet ovat tummanvihreitä, sahalaitaisia ja silopintaisia, pituudeltaan 5–10 ja leveydeltään 2–3 senttimetriä. Kellomaiset kukat ovat väritykseltään valkoisia ja läpimitaltaan 4–6 millimetriä.
Lännenmansikkapuun hedelmä on läpimitaltaan 1–2 senttimetriä paksu punainen marja. Hedelmä on syötävä, mutta maultaan mieto ja jauhomainen. Hedelmät toimivat pääasiassa lintujen ravintona, mutta joissain maissa niitä käytetään hillojen ja liköörin valmistuksessa.
Lännenmansikkapuu on kuvattu Espanjan pääkaupungin Madridin vaakunassa ja lipussa.
Vasil Kolarov

Vasil Petrov Kolarov (, 16. heinäkuuta 1877 – 23. tammikuuta 1950) oli bulgarialainen kommunistipoliitikko, maan ensimmäinen väliaikainen tasavaltalainen valtionpäämies.
Kolarov syntyi Šumenissa. Hän liittyi Bulgarian työväen sosiaalidemokraattiseen puolueeseen 1890-luvulla ja vuoteen 1905 mennessä sen "kapeaan" (vallankumoukselliseen) siipeen. Hänet valittiin parlamenttiin 1913, 1919, 1920 ja 1923. Tuolloin Kolarov kuului puolueen johtoon ja toimi aktiivisesti Kominternissä. Vuonna 1923 hän johti Georgi Dimitrovin kanssa kapinaa, joka epäonnistui ja Kolarov pakeni Neuvostoliittoon, jossa hän eli parikymmentä vuotta.
Kolarov palasi Bulgariaan toisen maailmansodan lopussa Puna-armeijan mukana ja hänet valittiin uudelleen parlamenttiin. Hänet valittiin myös 1946 ja hänestä tuli Bulgarian väliaikainen presidentti aina joulukuuhun 1947 asti. Tuon jälkeen hänestä tuli Dimitrovin hallituksen ulkoministeri. Kun Dimitrov kuoli 1949, Kolarov valittiin pääministeriksi. Hän ei esiintynyt julkisuudessa ja kuoli muutaman kuukauden kuluttua.
Unkarinkielinen Wikipedia

Unkarinkielinen Wikipedia () on Wikipedian unkarinkielinen versio. Se aloitettiin heinäkuussa 2003 ja ylitti 50 000 artikkelin rajapyykin helmikuussa 2007. Uralilaisilla kielillä toimivista Wikipedioista unkarinkielinen on artikkelimäärältään toiseksi suurin heti suomenkielisen jälkeen. Heinäkuussa 2024 artikkeleita unkarinkielisessä Wikipediassa oli 543 876, mikä tekee siitä 29. suurimman kieliversion.
Azim Isabekov

Azim Isabekov (Azïm Beyşenbaeviç Ïsabekov, s. 4. huhtikuuta 1960) oli Kirgisian pääministerinä lyhyen aikaa 29. tammikuuta 2007 – 29. maaliskuuta 2007. 
Isabekov syntyi Arashanissa, Tšyin alueella. Hän on opiskellut taloustieteitä Kirgisian yliopistossa valmistuen vuonna 1986.
Isabekov oli aiemmin Kurmanbek Bakijevin hallintopäällikkönä hänen toimiessaan kuvernöörinä, pääministerinä ja presidenttinä. Kun pääministeri Feliks Kulov erosi, presidentti Bakijev nimitti maatalousministerinä toimineen Isabekovin virkaa tekeväksi pääministeriksi. Isabekov erotti suuren määrän ministereitä uudistaakseen hallitusta, mitä presidentti ei hyväksynyt, joten Isabekovin ura jäi lyhyeksi.
Sinfonia nro 7 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 7 A-duuri (op. 92) syntyi vuosina 1811–1813.
Säveltäminen.
Beethoven luonnosteli joitakin seitsemännen sinfoniansa teemoja jo vuonna 1806, samoihin aikoihin kun hän sävelsi neljättä sinfoniaansa. Varsinaisen sävellystyön hän aloitti viisi vuotta myöhemmin, vuoden 1811 loppupuolella. Sinfonia valmistui toukokuussa 1812.
Seitsemäs sinfonia on kuuluisa mukaansa tempaavista rytmeistään. Sinfonian viimeistä osaa (allegro con brio) voi luonnehtia suorastaan hillittömäksi. Jotkut aikalaiset epäilivätkin, että Beethoven olisi säveltänyt viimeisen osan humalassa. Vain toinen osa (allegretto) katkaisee villit tanssirytmit ja viipyilee pitkään haikean surumielisissä tunnelmissa.
Beethoven omisti sinfoniansa kreivi Moritz von Friesille.
Kantaesitys.
Sinfonia ensiesitettiin Wienissä 8. joulukuuta 1813. Kyseessä oli hyväntekeväisyyskonsertti, jonka tuotto käytettiin Napoleonin vastaisessa sodassa vammautuneiden sotilaiden hyväksi. Samassa konsertissa kantaesitettiin myös Beethovenin orkesteriteos "Wellingtonin voitto" ("Wellingtons Sieg" op. 91), jolla juhlistettiin Wellingtonin herttuan ranskalaisista joukoista Vitorian luona saamaa voittoa. Konsertin tunnelma oli hyvin isänmaallinen, ja yleisö innostui varsinkin "Wellingtonin voiton" mahtipontisista teemoista. Myös 7. sinfonia sai paremman vastaanoton kuin yksikään Beethovenin aiemmista sinfonioista. Yleisö piti erityisesti sinfonian mietteliään melankolisesta toisesta osasta.
Osat.
Sinfonian neljä osaa kestävät yhteensä noin 40 minuuttia:
Glykosidisidos

Glykosidisidos eli glykosidinen sidos yhdistää sokeriosan eli glykonin toiseen osaan eli aglykoniin. Kemiallista yhdistettä, jossa on glykosidisidos, kutsutaan glykosidiksi. Jos aglykonina on hiilihydraatti, kyseessä on oligo- tai polysakkaridi.
Glykosidisidoksessa glykosidin sokeriosan hemiasetaalin eli rengasrakenteen anomeerinen hiili on liittyneenä aglykoniin rikki-, typpi- tai happiatomin välityksellä. Kun kyseessä on rikki, sidoksesta käytetään nimitystä S-glykosidisidos ja yhdisteestä voidaan käyttää nimitystä tioglykosidi. Kun kyseessä on typpi, sidoksesta käytetään nimitystä N-glykosidisidos ja yhdisteestä voidaan käyttää nimitystä glykosyyliamiini. Kun kyseessä on happi, sidoksesta käytetään nimitystä O-glykosidisidos. Glykosidisidos voidaan jaotella myös sokeriosan anomeerisen hiilen hydroksyyliryhmän alkuperäisen konfiguraation mukaan joko α- tai β-glykosidisidokseksi. 
Glykosidisidoksia esiintyy glykosidien ohella myös muun muassa glykoproteiineissa, joissa proteiiniin on kiinnittyneenä hiilihydraattiketjuja, ja DNA:n ja RNA:n nukleosideissa, joissa puriini- tai pyrimidiiniemäs kiinnittyy pentoosisokeriin N-glykosidisidoksella.
Montjuïc

Montjuïc on laaja kukkula Barcelonassa, Espanjassa. Se sijaitsee kaupungin keskustan lounaispuolella Sants-Montjuïcin alueella. Kukkulan itäreuna on lähes pystysuora ja siltä avautuu näköala kaupungin satamaan. Kukkulan laella on sijainnut useita linnoituksia, joista nykypäivään on säilynyt 1600- ja 1700-luvuilla rakennettu Castell de Montjuïc. Linnoitus toimi vankilana aina Espanjan sisällissodan aikoihin asti. Katalaanien nationalistijohtaja Lluís Companys teloitettiin linnoituksessa vuonna 1940. Nykyisin linnoituksen tiloissa toimii sotamuseo (Museo Militar).
Montjuïcin metsäisiä rinteitä on käytetty maanviljelyyn ja eläinten laiduntamiseen. 1890-luvulla osa metsistä raivattiin puistoalueeksi. Alueella järjestettiin vuoden 1929 maailmannäyttely, jota varten rakennettiin useita uusia rakennuksia, kuten kansallismuseo Museu Nacional d'Art, Montjuïcin stadion ja Font Màgican suihkulähteet. Kukkulan länsiosassa sijaitseva Poble Espanyol () esittelee nimensä mukaisesti arkkitehtuuria Espanjan eri osista.
Montjuïcin kaupunginpuoleisilla rinteillä sijainneella Montjuïcin moottoriradalla ajettiin Formula 1 -sarjan Espanjan Grand Prix neljästi 1960- ja 1970-luvuilla. Kilpailut saivat traagisen lopun, kun vuoden 1975 kilpailussa Rolf Stommelenin auto ajautui takasiiven hajottua turvakaiteeseen ja kaiteen yli yleisöön tappaen neljä katsojaa.
Montjuïc oli useiden kilpailutapahtumien näyttämönä vuoden 1992 kesäolympialaisissa. Montjuïcin stadion kunnostettiin ja nimettiin uudelleen Estadi Olímpic Lluís Companysiksi. 65 000 -paikkaisella stadionilla järjestettiin kilpailujen avajaiset ja päättäjäiset sekä yleisurheilun kilpailutapahtumat. Vuodet 1997–2009 olympiastadion toimi Espanjan jalkapallon pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavan Espanyolin kotikenttänä. Stadionin ympäristöön rakennettuun "olympiarenkaaseen" (Anella Olímpica) kuuluu myös muun muassa urheiluoppilaitos Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya, 17 000 -paikkainen urheiluhalli Palau Sant Jordi ja Picornellin uima-altaat sekä 136-metrinen televisioantenni Torre Telefónica, joka on yksi Barcelonan maamerkeistä.
Montjuïcin huipulle pääsee maksullisella köysiradalla. Noin puoleen väliin pääsee Funicular de Montjuïc -funikulaarilla, joka on osa Barcelonan metrojärjestelmää. Paikallisbussilla voi jatkaa huipulle saakka. Metroasemat Paral·lel, Poble Sec ja Espanya sijaitsevat Montjuïcin reunamilla.
Babylonialaiset numerot

Babylonialaiset numerot (tai Sumerilais-babylonialaiset numerot) kehittivät sumerit noin 3000 eaa. Mesopotamiassa. Numerot olivat nuolenpääkirjoitusta. Järjestelmä oli yksinkertainen: numeroa yksi merkittiin yhdellä kiilalla, kahta kahdella kiilalla, kolmea kolmella kiilalla. Painamalla kirjoituspalkin kulma saveen saatiin kymmenluku. Numeroa 0 ei esiintynyt järjestelmässä.
Ykkösten merkki muistuttaa kirjainta Y, ja kymmenten merkki muistuttaa pienempi kuin -merkkiä, jossa on pieni viiva.
Menahem

Menahem Gadin poika oli yksi monista Israelin kuninkaista. Hän tuli valtaan murhattuaan kuningas Sallumin ja hallitsi Israelia 10 vuotta, ehkä vuodet 744–734 eaa. "Hän teki sitä, mikä on pahaa Herran silmissä." Anarkia heikensi Israelia voimakkaasti Menahemin aikaan. Hän yritti mm. Assyrian tuella vakauttaa valtansa maksamalla Assyrialle veroa, mutta Assyria ei juuri ollut kiinnostunut Israelin tapahtumista. Sekasorto jatkui Menahemin kuolemaan asti. Häntä seurasi Israelin kuninkaana hänen poikansa Pekahja.
Lähteet.
Toinen kuninkaiden kirja 15:17–22
Reichsmark

Reichsmark eli Saksan valtakunnanmarkka (lyhenne ℛ︁₰ tai RM) oli Saksan rahayksikkö vuodesta 1924 vuoteen 1948. Se korvasi Rentenmarkin, ja se korvautui Länsi-Saksassa Saksan markalla ja Itä-Saksassa Saksan demokraattisen tasavallan markalla (Ostmark). Reichsmark jakaantui sataan "Reichspfennigiin".
Valtiollinen protokolla

Valtiollinen protokolla on valtion politiikassa käyttämä arvojärjestys. Useimmiten protokollan mukaan ylimpänä on valtionpäämies (tasavallassa usein presidentti, monarkiassa kuningas tai keisari). Valtiollinen protokolla ei aina vastaa valtajärjestystä. Esimerkiksi useissa monarkioissa virallinen valtionpäämies on kuningas tai keisari, vaikka yleensä todellinen poliittinen valta on hallituksella ja pääministerillä.
Suomen valtiollinen protokolla.
Suomen suuriruhtinaskunta.
Vuosina 1860, 1880 ja 1897 Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas vahvisti Suomen suuriruhtinaskunnan arvojärjestyksen. Siinä ensimmäiseen eli korkeimpaan luokkaan ei kuulunut ketään, toisessa luokassa olivat kenraali, amiraali ja todellinen salaneuvos. Kolmanteen luokkaan kuuluivat esimerkiksi ministerivaltiosihteeri ja Aleksanterin yliopiston kansleri. Senaattori kuului neljänteen luokkaan. Luokkia oli 14. Venäjän vallan aikana voimassa ollut arvojärjestys kumottiin Suomessa vuonna 1927.
Suomen tasavalta.
Suomella ei ole virallista arvojärjestystä. Valtion virallisissa tilaisuuksissa käytännön arvojärjestyksessä korkeimmalla ovat kuitenkin seuraavat tahot:
Luettelo vaalikauden 2007–2011 kansanedustajista

Tämä on luettelo vaalikauden 2007–2011 kansanedustajista eduskuntaryhmittäin. Luettelon lopussa on lueteltu edustajanvaihdokset. Suurin osa edustajista valittiin vaaleissa 2007, mutta osa nousi eduskuntaan varaedustajan paikalta. Jos joku alun perin vaaleissa valittu kansanedustaja eroaa pysyvästi tehtävästään (ei palaa eduskuntaan enää vaalikauden aikana) tai kuolee, tulee tämän tilalle samassa vaalipiirissä samasta vaaliliitosta ehdolla ollut ensimmäisenä ilman eduskuntapaikkaa jäänyt ehdokas.
Eduskunnan keski-ikä 10. lokakuuta 2008 oli 49 vuotta. Nuorin kansanedustaja oli keskustan Tuomo Puumala, 26 vuotta, ja vanhin SDP:n Jacob Söderman, 70 vuotta. Aluksi vanhin oli vasemmistoliiton Claes Andersson, 70 vuotta, mutta hän luopui edustajuudesta 9.9.2008.
Hallituksena ovat eduskunnan vaalikaudella toimineet Vanhasen II hallitus ja Kiviniemen hallitus. Ministerinä on toiminut kaksi eduskunnan ulkopuolista jäsentä: vihreiden Tarja Cronberg työministerinä 2007–2009 ja kokoomuksen Alexander Stubb ulkoministerinä 4.4.2008 alkaen.
Muutokset kokoonpanossa.
Lähde:
Fieldin metalli

Fieldin metalli on metalliseos, joka sisältää 32,5 % vismuttia, 51 % indiumia, ja 16,5 % tinaa. Sen sulamispiste on noin 62 °C. Seos on nimetty keksijänsä Simon Quellen Fieldin mukaan. Koska Fieldin metalli ei sisällä kadmiumia tai lyijyä, sitä voidaan pitää myrkyttömänä vaihtoehtona Woodin metallille. Se muistuttaa ulkoasultaan hopeaa, mutta on sitä kalliimpaa indiumin korkean hinnan vuoksi. Metalliseosta käytetään painevalamiseen ja pikamallien valmistukseen. 
Fieldin metallin soveltuvuutta nestemäisillä metalleilla jäähdytettyihin ydinreaktoreihin on tutkittu. Se on lämmönjohto-ominaisuuksiltaan käytettyjen jäähdytysseosten kaltainen, ja siksi lupaava vaihtoehto vaarallisen natriumin ja myrkyllisen lyijyn sekä elohopean korvaajaksi.
Katso myös.
Muita tarkkoja seoksia joilla on erityisominaisuuksia:
Hot Springsin kansallispuisto

Hot Springsin kansallispuisto () on Yhdysvaltojen Arkansas'n osavaltiossa sijaitseva kansallispuisto. Se perustettiin alun perin Hot Springsin reservaatiksi vuonna 1832 ja kohotettiin kansallispuiston asemaan 4. maaliskuuta vuonna 1921. Hot Springs on vain 22,46 km² laajuinen ja näin Yhdysvaltojen pienin kansallispuisto. Sitä hallinnoi Yhdysvaltain muiden kansallispuistojen tapaan maan National Park Service. 
Hot Springsin kansallispuisto on kuuluisa kuumista lähteistään, joiden mukaan se on myös nimetty. Niiden ympärille on rakennettu historiallisesti arvokkaita kylpylärakennuksia. Lähteissä kylvetään edelleen.
Lähteet.
Valkoevähai

Valkoevähai ("Triaenodon obesus") on härkähaihin eli ihmishaihin (Carcharhinidae) kuuluva hailaji. Sitä tavataan Intian valtameren koralliriutoilla, Tyynellämerellä Oseanian vesillä sekä idempänä Costa Rican ja Galápagossaarten tuntumassa.
Valkoevähait syövät hummereita, mustekaloja ja muita pohjaeläimiä. Sillä on erinomainen hajuaisti ja sen avulla hai kykenee jäljittämään saaliinsa. Se etsii ruokansa tavallisesti merenpohjasta, mutta on oppinut myös tunnistamaan veneen perämoottorin äänen alkaen seurata kalastusvenettä saaliskalojen toivossa.
Valkoevähailla on valkoinen selkäevän pää, josta se on saanut nimensä. Se on harmaa valkoista mahaansa lukuun ottamatta.
Saalistus.
Valkoevähait saalistavat pääasiassa öisin. Silloin ne liikkuvat parvina koralliriutoilla ja etsivät terävien aistiensa avulla riutan onkaloissa nukkuvia kaloja ja äyriäisiä. Niiden ruumis on päältä litistynyt joka helpottaa saaliin nappaamista ahtaasta kolosta. Jos saalis ehtiikin ulos, muut parven jäsenet tekevät siitä pian selvää jälkeä.