tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kristine Bonnevie

Kristine Elisabeth Heuch Bonnevie (8. lokakuuta 1872 Trondheim – 30. elokuuta 1948 Oslo) oli norjalainen eläintieteilijä, geneetikko ja Norjan ensimmäinen naispuolinen professori. Tieteenteon lisäksi hän oli aktiivinen liberaalissa Frisinnede Venstre -puolueessa.
Elämä ja ura.
Bonnevien isä oli rehtori ja suurkäräjäedustaja Jacob Aall Bonnevie. Hänen mielestään koulutus oli naisille haitaksi, mutta tytär Kristine kirjoitti kuitenkin ylioppilaaksi vuonna 1892 ja aloitti lääketieteen opinnot, joista hän siirtyi pian eläintieteen pariin. Aluksi hän perehtyi meribiologiaan ja muun muassa luokitteli Pohjoisesta jäämerestä löydettyjä selkärangattomia eliöitä.
Ollessaan vuoden mittaisella käynnillä Würzburgin yliopistossa 1900–1901 Bonnievie kiinnostui solubiologiasta ja valitsi sen väitöskirjansa alaksi. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1906 ensimmäisenä norjalaisena naisena luonnontieteiden alalla. Tämän jälkeen hänet palkattiin Oslon yliopiston eläinkokoelman konservaattoriksi. Hänet valittiin ensimmäisenä naisena Norjan tiedeakatemian jäseneksi.
Laki kielsi vielä 1900-luvun alussa naisten nimittämisen korkeimpiin valtion virkoihin, mutta Bonnevien siirryttyä professoriksi säätiöomisteiseen Bergenin yliopiston museoon hänen kollegansa Oslon yliopistossa Georg Ossian Sars ja Robert Collett painostivat suurkäräjät hyväksymään niin kutsutun Lex Bonnevien. Lain linjauksen mukaan naisilla oli sen jälkeen mahdollisuus saada virkanimityksiä esimerkiksi professoriksi. Bonnevie palasi Osloon, ja hänet nimitettiin heinäkuussa 1912 Oslon yliopiston professoriksi.
Myöhemmällä urallaan Bonnevie kiinnostui perinnöllisyystieteestä ja tutki muun muassa kaksosraskauksien muodostumista sekä polydaktylian ja sormenjälkien periytymistä. Hän perusti perinnöllisyystutkimuksen instituutin vastalauseena norjalaiselle rotuhygieniakomitealle. Bonnevien mukaan ihmisten ei tullut harjoittaa eugeniikkaa, vaan geneettinen monimuotoisuus oli hyvästä. Hän kehotti parantamaan yhteiskuntaa sosiaalisten uudistusten kautta.
Eläintieteen kansantajuistajana Bonnevie piti luentoja ja kirjoitti oppikirjoja.
Poliittisena vaikuttajana.
Bonnevie oli Oslon kaupunginvaltuuston varajäsen 1908–1919 ja kuului liberaalin Frisinnede Venstre -puolueen puheenjohtajistoon 1914–1916. Vuosina 1916–1918 hän oli suurkäräjien varajäsen.
Perhe ja sukulaiset.
Bonnevie oli naimaton. Hänen isänsä Jacob Aall Bonnevie oli rehtori ja suurkäräjäedustaja. Kirjailija ja naisasianainen Margarete Bonnevie oli hänen kälynsä.
Maria Sophie (Baijeri)

Maria Sophie (4. lokakuuta 1841 Starnberg, Baijerin kuningaskunta – 19. tammikuuta 1925 München, Saksa) oli baijerilainen prinsessa ja Molempain Sisiliain viimeisen kuninkaan Frans II:n puoliso. Hän oli Itävallan keisarinna Elisabetin ("Sisi") nuorempi sisar.
Elämä.
Maria Sophie syntyi 4. lokakuuta 1841 Possenhofenin linnassa Starnbergissä, Baijerissa. Hän oli herttua Maksimilian Joosefin ja prinsessa Ludovikan kuudes lapsi, ja hänellä oli kahdeksan sisarusta. Hän tapasi tulevan miehensä, silloisen kruununprinssin, talvella 1857. Hän kihlautui kruununprinssin kanssa seuraavana vuonna. Kihlautumisen mukana tuli kasa haasteita: prinsessan piti oppia muun muassa italiaa. Maria Sophie ja Frans menivät naimisiin Barissa 3. helmikuuta 1859. 
Kaksi kuukautta myöhemmin, 22. toukokuuta 1859, kuningas Ferdinand II menehtyi. Kruununprinssi Fransista tuli kuningas Frans II ja Maria Sophiesta kuningatar. Valtion kohtalo oli tuolloin jo selvä. Giuseppe Garibaldin johtama Tuhannen retkikunta rantautui Sisiliaan seuraavana vuonna ja koki suuria voittoja. Syyskuussa 1860, kun Garibaldin joukot lähestyivät pääkaupunki Napolia, kuningaspari jätti kaupungin. He pakenivat Volturnon taistelun jälkeen Gaetan rannikkolinnoitukseen, joka sijaitsi noin 80 kilometriä pääkaupungista pohjoiseen. 
Gaetan piirityksen aikana sardinialaisjoukot pommittivat linnoitusta, ja lopulta kuningaspari antautui. Piirityksen aikana Maria Sophie sai lempinimen "sotakuningatar", joka juontui hänen käytöksestään piirityksen aikana. Hän antoi omat ruokansa sotilaille ja auttoi haavoittuneita. Gaetan kukistumisen jälkeen Maria Sophie ja hänen miehensä lähtivät maanpakoon Roomaan, Kirkkovaltion pääkaupunkiin, jossa paavi Pius IX otti heidät vastaan. Roomassa hänellä oli salasuhde belgialaiseen kreiviin Armand de Lawayssiin, jolle hän synnytti lapsen. Maria Sophie tunnusti myöhemmin tämän suhteen miehelleen. 
Frans ei ollut pystynyt siittämään lasta, sillä hän kärsi fimoosista. Hän hoidatti sen 1860-luvun lopulla, ja lopulta pari sai lapsen. Tytär, prinsessa Maria Cristina Pia, eli vain 3 kuukautta. 
Kirkkovaltio kaatui vuonna 1870, jolloin kuningaspari pakeni Pariisiin. Kuningas kuoli vuonna 1894, ja Maria Sophiesta tuli leski. Ensimmäisen maailmansodan aikana Maria Sophie oli aktiivisesti Saksan ja Itävalta-Unkarin puolella sodassa Italian kuningaskuntaa vastaan. Huhut väittivät, että hän oli sekaantunut sabotaasiin ja vakoiluun Italiaa vastaan ​​siinä toivossa, että Italia häviäisi. 
Maria Sophie kuoli Münchenissä vuonna 1925.
Rosika Schwimmer

Rosika Schwimmer (11. syyskuuta 1877 – 3. elokuuta 1948) oli unkarilaissyntyinen feministi ja pasifisti, jonka aktivismi tuotti hänelle sekä mainetta että hankaluuksia.
Schwimmer työskenteli kirjanpitäjänä ja perusti Unkarin Toimistotyöntekijänaisten Liiton vuonna 1897. Hän perusti myös useita muita naisjärjestöjä, ja hänestä tuli suosittu naisasioiden luennoitsija. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä hän matkusti Yhdysvaltoihin ja alkoi kampanjoida sodan lopettamisen puolesta.
Vuonna 1918 Schwimmer sai aseman vasta itsenäistynyttä Unkaria hallitsevassa neuvostossa, mutta jo seuraavana vuonna kommunistihallinto vei häneltä kansalaisoikeudet. Schwimmer pakeni valtaan noussutta antisemitististä hallintoa ensin Itävaltaan ja muutti sitten Yhdysvaltoihin vuonna 1921. Siellä hän kieltäytyi vakuuttamasta, että puolustaisi maata tarvittaessa asein, eikä siksi saanut kansalaisuutta vaan pysyi paperittomana loppuikänsä. 
Vuonna 1937 Schwimmer ja Lola Maverick Lloyd perustivat kampanjan ja lobbausjärjestön, joka ajoi Maailman hallituksen perustamista, kun heistä näytti, että Kansainliitto ei kykenisi estämään uuden maailmansodan puhkeamista. Schwimmerille ehdotettiin Nobelin rauhanpalkintoa 1948, mutta hän kuoli ennen valintaa.
Demokraattinen vasemmistopuolue (Turkki)

Demokraattinen vasemmistopuolue (Demokratik Sol Partisi) eli DSP perustettiin vuonna 1985 Bülent Ecevitin työn jatkajaksi. Vuonna 1999 DSP sai vaalivoiton. Puolue johti Turkin hallitusta ennen vuoden 2002 vaaleja, jolloin Ecevit toimi pääministerinä. Vuoden 2002 parlamenttivaaleissa DSP hävisi ja jäi kokonaan ilman parlamenttiedustajia. Ecevitin jälkeen DSP:n johdossa toimi Zeki Seser. Tällä hetkellä puoluetta johtaa Önder Aksakal. Turkin poliittisella kartalla DSP lukeutuu keskusta-vasemmistoon.
Buchi Emecheta

Florence Onyebuchi "Buchi" Emecheta (21. heinäkuuta 1944 Lagos – 25. tammikuuta 2017 Lontoo) oli nigerialaissyntyinen kirjailija, jonka teokset käsittelevät naisen asemaa afrikkalaisessa ja maahanmuuttajien yhteisössä sekä perinteiden ja nykyajan vaatimusten välisiä jännitteitä.
Emecheta syntyi Nigeriassa igboperheeseen, meni naimisiin 16-vuotiaana ja muutti aviomiehensä kanssa Lontooseen vuonna 1962. Hän opiskeli Lontoon yliopistossa sosiologiaa ja työskenteli kirjastossa ja yhteisötyöntekijänä Camdenissa, Pohjois-Lontoossa.
Emecheta alkoi kirjoittaa kertomuksia omasta elämästään ja kokemuksistaan maahanmuuttajana. Niitä julkaistiin ensin "New Statesman" -lehdessä ja myöhemmin romaanina "In The Ditch" (1972). Monet hänen myöhemmistä töistään kertovat realistisesti elämästä Nigeriassa. Hän on kirjoittanut myös lasten ja nuorten kirjoja.
Emechetan teoksista on suomennettu "Nnu Egon tarina" (1989).
Paavo Laapotti

Paavo Laapotti (s. 6. lokakuuta 1995) on Loimaalta kotoisin oleva suomalainen metallilaulaja.
Laapotti osallistui The Voice of Finland -laulukilpailuun vuonna 2022 sijoittuen toiseksi (31 % äänistä).
Kilpailun jälkeen Laapotti liittyi Before The Dawnin riveihin ja he julkaisivat "Downhearted" -nimisen kappaleen. Bändin uusin levy "Stormbringers" julkaistiin 30. kesäkuuta 2023.
Laapotilla on myös muitakin bändejä; melodinen death metal -yhtye Defiled Serenity, atmospheric black metal -yhtye Kuusuo ja heavy/rock -coverbändi Poponjet.
Refah Partisi

Refah Partisi () eli RP oli turkkilainen islamistinen puolue, joka perustettiin vuonna 1983 ja kiellettiin vuonna 1998. RP sijoittui Turkin puoluekartalla uskonnollisiin puolueisiin. RP:n työn jatkajaksi perustettiin Fazilet Partisi (suom. "Hyvepuolue") eli FP.
Vaalimenestys.
Necmettin Erbakanista tuli puolueen johtaja vuonna 1987. Puolue alkoi järjestäytyä ruohonjuuritasolla suurkaupungeissa ja jakaa avustuksia köyhille. RP vastusti Turkin ja EU:n välistä tulliliittoa ja keinottelua mutta kannatti progressivismia ja suosi raskasta teollisuutta. Se menestyi vuoden 1994 paikallisvaaleissa, jolloin puolue sai kaupunginjohtajan paikan 28 kaupungissa. Vuoden 1995 parlamenttivaaleissa menestys jatkui, minkä ansiosta RP sai muodostaa yhdessä keskustaoikeistolaisen Oikea tie -puolueen (DYP) kanssa Turkin hallituksen vuonna 1996, ja Erbakan nousi pääministeriksi.
Toimintakielto.
Vaalimenestys synnytti Turkissa RP:n vastaisen kansalaismielipiteen ja protesteja. Kansa jakautui sekularisteihin ja islamisteihin. Turkin armeija puuttui hallituksen toimintaan Kansallisen turvallisuusneuvoston antaman neuvon mukaisesti vuonna 1997 ja vaati hallitukselta islamin valtaa rajoittavia toimia. RP ei suostunut armeijan esittämiin vaatimuksiin, ja hallitus kaatui. Seuraavana vuonna RP kiellettiin perustuslakituomioistuimen päätöksellä. Puoluetta syytettiin uskonnollisen väkivallan tukemisesta.
Georgian maantiede

Georgian maantiede kertoo Georgian maantieteeseen liittyvistä asioista. Georgia sijaitsee Kaukasian alueella. 
Maanmuodot.
Noin puolet maan pinta-alasta on vuoristoalueita, jotka ovat yli tuhannen metrin korkeudessa. Georgian alueella on Iso-Kaukasuksen eteläosa, jonka korkeimmat huiput ovat 5 068 metriä korkea Škhara ja 5 033 metriä korkea Kazbek, sekä Pienestä Kaukasuksesta luoteinen osa. Maan keskiosassa sijaitseva Suramin vuorijono on vedenjakaja. Maan länsiosassa virtaa joki nimeltä Rioni, joka laskee Mustaanmereen, ja maan itäosassa joki nimeltä Kura laskee Kaspianmereen. Keskellä Suramin vuorijonoa on Suramin sola, missä on vesistöalueita.
Ilmasto.
Maan ilmasto vaihtelee alueittain suuresti. Iso-Kaukasus suojaa suurinta osaa maan alueesta kylmiltä pohjoistuulilta. Lännestä tulevat tuulet tuovat mukanaan lämmintä ja kosteaa merellistä ilmaa. Mustanmeren rannikolta itään on Kolkhetin alanko, missä vallitsee subtrooppinen ja kostea ilmasto. Maan sateisimmat alueet ovat vuoristossa ja kuivinta on maan itäosassa. Joillakin vuoristoalueilla sade on joskus orograafista ja joillakin alueilla sade saattaa olla konvektiivista.
Kasvillisuus.
Kasvillisuus vaihtelee paljolti alueittain. Metsää maan pinta-alasta on noin kolmasosa. Kolkhetin mäkimaastossa on enimmäkseen ainavihantaa pensaskasvillisuutta ja lehtimetsää. Tämän alueen kasvillisuuteen kuuluvat muratit, alppiruusut, piikkipaatsamat ja puksipuut. Suramin vuorijonon ja Kaukasuksen alueella on vuorten alarinteillä enimmäkseen tammi- ja pyökkimetsää ja hieman ylempänä enimmäkseen havumetsää. Puurajan yläpuolella on ensin subalpiinisia niittyjä ja vielä korkeammalla alpiinisia niittyjä.
Eläimistö.
Vuoristoalueiden eläimiä ovat murmeli, kubaninturi ja gemssi. Metsien eläimiä ovat mäyrä, hirvieläimet, kettu ja susi.
Vera Rosendal

Vera Eugenia Rosendal (23. huhtikuuta 1908 – 17. tammikuuta 1987) oli suomalainen arkkitehti. 
Vera Rosendal valmistui arkkitehdiksi vuonna 1934. Vuosina 1934–1937 hän työskenteli Hilding Ekelundin toimistossa, josta siirtyi rakennushallitukseen vuosiksi 1937–1941. Vuodesta 1941 Rosendal työskenteli Helsingin rakennustarkastuskonttorissa.
Jo arkkitehtiylioppilaana Rosendal avusti Yrjö Lindegreniä ja Toivo Jänttiä Helsingin stadionin, sittemmin Olympiastadionin, suunnittelukilpailun vuonna 1933 voittaneen työn suunnittelussa. Rosendalin merkittävimpiä omia suunnittelutöitä olivat Malmin lentoaseman funktionalistinen päärakennus 1938 (yhdessä Dag Englundin ja Onni Ermalan kanssa), Salmisaaren A-voimalaitos 1953 (kaupunginarkkitehti Hilding Ekelundin johdolla) ja Hanasaaren A-voimalaitos 1960.
Ryan Mahuta

Ryan Mahuta (s. 7. heinäkuuta 2002) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Tšekin jalkapalloliigassa pelaavaa FK Pardubicea.
Surmacore

Surmacore on Rytmihäiriön kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 11. elokuuta 2023 levymerkillä Sakara Records.
Memento Mori (Depeche Moden albumi)

Memento Mori on Depeche Moden viidestoista albumi. Se julkaistiin 24. maaliskuuta 2023.
Sukupuolen itsemäärittäminen

Sukupuolen itsemäärittäminen tarkoittaa juridisen sukupuolen vahvistamista sukupuoli-identiteettiin perustuen ilman lääketieteellisiä tai muita vaatimuksia esimerkiksi lakisääteisellä ilmoituksella. Itsemäärittäminen perustuu sukupuoli-identiteettiin jota muut eivät näe eikä sosiaaliseen sukupuoleen, joka on yhteisön kokemus ja tulkinta yksilön sukupuolesta. Siksi sukupuolen itsemäärittäminen ei ota kantaa yksilön senhetkiseen ulkonäköön. Muutos rekisteritietoihin ja asiakirjoihin saatetaan tehdä nimen vaihdoksen yhteydessä, jolloin entinen nimi jää haamunimeksi. Sukupuolimerkinnän vaihtaminen (kuten nimen vaihtaminen) liittyy transsukupuolisen tarpeeseen lievittää sukupuolidysforiaa ja parantaa henkilön henkistä hyvinvointia.
Kun yksilö pitää itseään miehenä tai naisena, sitä kutsutaan filosofiassa essentialismiksi eli olemusajatteluksi. Itsemäärittämisessä yksilöllä on tällöin miehen tai naisen essenssi eli sisäänrakennettu olemus. Samalla tavalla kissoilla ja koirilla on omat essenssinsä, jotka tekevät niistä kissoja ja koiria. Kilpaileva näkökanta on se, että yksilön sukupuoli-identiteetti on muotoutunut ympäristön vaikutuksesta ja mitään tällaista essenssiä ei olisi. Myös jälkimmäinen näkökanta on yhteensopiva sen kanssa, että sukupuoli-identiteettiä ei tiedetä voitavan muuttaa minkään ulkoisen voiman vaikutuksesta. Ensimmäinen näkökanta on lähempänä luonnontieteellistä, ja voi viitata kestävään biologiseen elementtiin syynä. Molemmat näkökannat ovat silti alttiita ahtaille sukupuolistereotypioille.
Sukupuolen itsemäärittäminen on yksi merkittävimmistä transsukupuolisten oikeuksia ajavan liikkeen tavoitteista. Kun yksilö määrittää sukupuolensa itse, hän tulee muuttaneeksi sen määrityksen joka hänelle on tehty vastasyntyneenä sukupuolen määrityksessä, joka tehdään kaikille vastasyntyneille lapsille. Itsemäärittämisessä käytettäviä sukupuolinimikkeitä ovat mies ja nainen, ja henkilölle on jo määritetty näistä jompi kumpi. Pohjimmiltaan yksilön täytyy kiistää tämä eli olla eri mieltä sen kanssa. Kolmessa maailman maassa (Intia, Nepal ja Argentiina) on käytössä myös kolmas sukupuoli eli vaihtoehto muu. 
Sukupuolen itsemäärittämisen kannattajat puolustavat sukupuolen itsemääräämisoikeutta sillä, että lääketiteelliset vaatimukset saattaisivat johtaa osan transihmisistä käymään läpi hoitoja joita he eivät halua sekä kuinka vaatimukset saattavat kestää pitkään, olla byrokraattisia ja nöyryyttäviä sekä sisältää "portinvartijuutta" sen suhteen kuka saa määrittää sukupuolensa. Sukupuolen itsemäärittämisen nähdään helpottavan transihmisten elämää. 
Sukupuolen itsemääräämisoikeutta vastustavat osa feministeistä sekä jotkut uskonnolliset liikkeet. Perusteina sukupuolen itsemäärittämisen vastustamiselle korostetaan naiserityisten tilojen kuten naisten vankiloiden tai naisten urheilun turvallisuutta, joihin sukupuolen itsemäärittäminen saattaisi vaikuttaa. Osa pitää myös huolena sukupuolen itsemäärittämisen laajentamista koskemaan alaikäisiä.
Sukupuolen itsemäärittäminen on voimassa 20 maassa sekä lakihankkeita sukupuolen itsemäärittämisestä on useassa maassa.
Räpelökattara

Räpelökattara ("Bromus briziformis") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, töpökattaroiden ("Bromus") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksivuotinen heinälaji, joka voi kasvaa 20–60 cm korkeaksi. Räpelökattaran lehtilavat ovat 3–13 cm pitkiä ja 0,2–0,4 cm leveitä. Kieleke on 0,5–2 mm pitkä. Kukintona oleva röyhy on 5–15 cm pitkä ja halkaisijaltaan 3–7 cm. Röyhyn tähkylät ovat soikeita, 1,5–2,7 cm pitkiä ja halkaisijaltaan 0,8–1,2 cm. Tähkylöiden ulkokaleet ovat 0,5–0,6 cm pitkiä, sisäkaleet 0,6–0,8 cm pitkiä ja ulkohelpeet 0,9–1 cm pitkiä. Kussakin tähkylässä 7–15 kukkaa. Hedelmänä on jyvä.
Räpelökattara kasvaa alkuperäisenä Euroopassa sekä Lounais-Aasiassa, mutta sitä kasvaa myös tulokaslajina eri puolilla Pohjois-Amerikkaa.
Räpelökattaraa voidaan kasvattaa koristeheinänä ja käyttää kuivakukka-asetelmissa.
Räpelökattaran tieteellisen nimen lajinimi ("briziformis") sekä suomenkielinen nimi viittaavat lajin samankaltaisuuteen siroräpelöiden ("Briza") kanssa.
Erkki Laitila

Erkki ”Ville” Laitila (9. maaliskuuta 1935 Helsinki – 25. joulukuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen lehtikuvaaja, joka työskenteli "Helsingin Sanomille" 1950-luvun alkupuolelta 1990-luvun puoleenväliin. Hän voitti useita Vuoden lehtikuva -palkintoja etenkin suomalaisista ja ulkomaisista huippupoliitikoista ottamillaan kuvilla.
Laitila sai vuonna 1948 työpaikan valokuvaaja Kaius Hedenströmin studion lähettinä. Hedenström oli tottunut kutsumaan juoksupoikiaan nimellä ”Ville”, ja siitä Laitila sai elinikäisen kutsumanimen. Vuonna 1953 hän siirtyi "Helsingin Sanomien" toimitukseen ja tuli tunnetuksi monipuolisena ja hyväntuulisena lehtikuvaajana. Vuonna 1958 Laitila sai kinofilmikameroiden käytön opetusta Saksassa Leica-kamerayhtiössä yhdessä Helge Heinosen, P. K. Jaskarin, Seppo Saveksen ja Antti Taskisen kanssa.
Eräänä aamuna vuonna 1960 Laitila sai pääministerin virka-asunnon Kesärannan ulkopuolella kuvan Nikita Hruštšovista ja voitti sillä toisen palkinnon World Press Photo -kilpailussa. Vuonna 1971 hän sai Vuoden lehtikuva -palkinnon ikuistettuaan Saksan liittotasavallan liittokanslerin Willy Brandtin Kesärannan rantakallioilla. Palkinnon johdosta hän sai vielä onnittelukirjeen Brandtilta ollessaan kuvaamassa Sapporon olympiakisoja. Lokakuussa 1981 Laitila kuvasi Tamminiemen puistossa sairasta Urho Kekkosta taluttavan seurueen hienovaraisesti selkäpuolelta, ja tuloksena oli jälleen vuoden lehtikuva Suomessa.
Alkuvuodesta 1985 ”promillen sadasosa” Erkki Laitilan lehtikuvatuotannosta koottiin näyttelyksi Finnfoton galleriaan Helsingissä.
Tamara Piilola

Tamara Piilola (s. 1977 Kokkola) on suomalainen taidemaalari, joka maalaa kuviteltuja maisemia. Luontoa, puita ja vesielementtiä kuvaavat teokset ovat usein seinänkorkuisia. Metsän ohella ympäristö on toisinaan trooppinen ja maisemissa voi liikkua eläimiä ja lintuja.
Piilolan maalauksia sanotaan valokuvan tyylisiksi, ja erilaiset valokuvat toimivatkin lähtökohtina. Piilolalla on maalauksesta mielikuva, johon liittyen hän skannaa erilaisia kuvia. Toisinaan luonnos syntyy vesiväreillä. Kokonaisuus on suunniteltava etukäteen, koska Piilola maalaa pala kerrallaan valmiiksi yhden kohdan maalauksesta. Omien luonnosten ja valokuvien ohella hän käyttää lehtikuvia. Löydetyistä, itseotetuista ja piirretyistä kuvista syntyy tietokoneella siirrellen kollaasi joka toimii luonnoksena. Maalatessa hän jossakin vaiheessa päästää irti luonnoksista ja maalauksen materiaalisuudem viedä.
Luontoaihe erottaa Piilolan monista valokuvapohjaista maalausta tekevistä, jotka useimmiten keskittyvät ihmisten kuvaamiseen. Maalauksia on sanottu immersiivisiksi ja unenomaisiksi mielenmaisemiksi enemmän kuin naturalistisiksi maisemakuvauksiksi. Monet mainitsevat voimakkaan yliluonnollisen valon.
Akvarellimaisen ohuilla läpikuultavilla kerroksilla maalaava Piilola välttelee paksuja maalimassoja. Öljyllä ja temperalla kankaalle maalattujen teosten sommittelu perustuu toistoon ja runsaisiin samankaltaisiin muotoihin. Toistuvuus tuo hypnoottisuutta.
Piilola valmistui Kuvataideakatemiasta vuonna 2008. Aiemmin hän valmistui Turun taideakatemiasta vuonna 2003 ja mediakulttuurin ja kuvataiteen perustutkinnon Svenska yrkeshögskolanissa Uudessakaarlepyyssä 1999. Kuvataideakatemian jälkeen Piilola opiskeli kaksi vuotta Hochshule für Grafik Und Buchkunstissa Leipzigissa.
Piilola sai vuonna 2016 Didrichsenin taidemuseon Pro Arte -palkinnon. Hänellä on Didrichsenin taidemuseon ohella ollut näyttelyitä Galerie Forsblomilla, Taidemaalariliiton galleriassa ja Laukon kartanossa. Piilolan teoksia on Didrichsenin taidemuseon, Wihurin säätiön, Sara Hildenin taidemuseon ja Helsingin taidemuseon kokoelmissa.
Barum (yritys)

Barum on tšekkiläinen perustettu rengasvalmistaja, jonka omistaa Continental.
Historia.
Yritys on perustettu Zlínissä Tšekkoslovakiassa vuonna 1948. Vuonna 1993 Saksalainen Continental osti yrityksen.
Tomáš Baťa perusti vuonna 1894 yrityksen, jonka hänen veljensä Jan Antonín Baťa otti johdettavaksi vuonna 1932. Vuonna 1945 tapahtuneen kansallistamisen jälkeen Baťa päätti keskittyä automarkkinoille ja yrityksen nimi valittiin perustajien nimien alkukirjaimista: Bata, Rubana ja Mitas muodostivat sanan "Barum". Tehdas Otrokovicessa perustettiin vuonna 1966. Vuonna 1971 yritys sponsoroi nimeään kantavaa rallikilpailua.
Kuka pelkää Paulaa

Kuka pelkää Paulaa on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen musiikkikappale vuodelta 2006. Sen sävelsi ja sovitti Mika Toivanen, sanoituksen tekivät Ilkka Vainio ja Mika Toivanen. Se julkaistiin CDr-promosinglenä mainokseksi vuonna 2006 ilmestyneelle studioalbumille "Yöperhonen".
"Kuka pelkää Paulaa" -kappaleen rakenne on intro - säkeistö - kertosäkeistö - välisoitto - säkeistö - kertosäkeistö - outro. Laulu viittaa esittäjäänsä, sanoitus on suora kysymys läsnäolevalle yleisölle: "Kuka pelkää Paulaa?", "Tänään täällä laulaa nainen tää aikuinen".
Federiko Federiko

Federiko Federiko (s. 9. toukokuuta 2001 Kairo) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri.
Sua vasten aina painautuisin

Sua vasten aina painautuisin on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen single vuodelta 1978. Sen sävelsi ja sovitti Jori Sivonen, sanoituksen teki Pertti Reponen. Singlen b-puolena on "Paras", joka on Reposen sanoittama käännös Tony Hillerin, Lee Sheridenin ja Martin Leen alkuperäiskappaleesta "Beautiful Lover". Singlen molemmat puolet julkaistiin studioalbumilla "Sinulle vain" (1978). "Paras" on albumin avausraita ja "Sua vasten aina painautuisin" on b-puolen avausraita.
"Sua vasten aina painautuisin" etenee introsta säkeistöön, josta noustaan sillan kautta kertosäkeistöön. Toisen säkeistön jälkeen kertosäkeistöä toistetaan loppuhäivytykseen asti.
Diskopoljentoinen "Sua vasten aina painautuisin" oli Suomen 32:nneksi suurin hitti vuonna 1978. Singlemyyntilistalla se nousi sijalle yhdeksän marraskuussa 1978. Kappale sijoittui kolmanneksi "Syksyn sävel" -kilpailussa.
Belle Delphine

Mary-Belle Kirschner (s. 23. lokakuuta 1999), yleisemmin tunnettu nimellä Belle Delphine, on eteläafrikkalaissyntyinen brittiläinen Internet-persoona, pornonäyttelijä, malli ja tubettaja. Hänen tuottamansa sisältö on eroottista cosplayta.
Vuoden 2019 puolivälissä hän sai mainetta luomalla satiirisen Pornhub-tilin ja myymällä "GamerGirl Bath Water" -tuotettaan verkkokauppansa kautta. Pian tämän jälkeen hänen Instagram-tilinsä poistettiin yhteisön sääntörikkomusten vuoksi. Lokakuusta 2019 kesäkuuhun 2020 kestäneen tauon jälkeen hän perusti Onlyfans-tilin, jolla hän julkaisee vain aikuisille suunnattua sisältöä. Hän aloitti samoihin aikoihin YouTube-musiikkivideoiden lataamisen, jotka ovat selkeästi seksuaalissävytteisiä.
Siivet (kappale)

Siivet on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen single vuodelta 1988. Sen sävelsi ja sovitti Esa Nieminen, sanoituksen teki Juha Vainio. Singlen b-puolena on "Kysy mua", joka on Jorma Toiviaisen sanoittama käännös Toto Cutugnon alkuperäiskappaleesta "Come mai...?". "Siivet" on myös studioalbumin "Sen siksi tein" (1989) päätösraita. "Kysy mua" julkaistiin jo 1987 studioalbumilla "Hei Buonanotte".
"Siivet" alkaa 26-sekuntisella introlla ja etenee pop-sävellykselle tavanomaisesti säkeistöstä sillan kautta kertosäkeistöön. Toisen säkeistön jälkeen kertosäkeistöä toistetaan kappaleen loppuun saakka. Sanoituksessa laulun kertoja näkee kurkiauran lentävän länteen, mikä aktivoi hänen haavemaailmansa.
Koivuniemi esitti sävellyksiä "Siivet" ja "Kysy mua" laajalla konserttikiertueella ja "Siivet" osallistui "Syksyn sävel" -kilpailuun 1988.
Emilia Armia

Emilia Armia (o.s. Harjunen) (s. 30. kesäkuuta 1992 Pori) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Harjunen edusti urallaan Superpesiksessä kasvattajaseuraansa Porin Pesäkarhuja ja Rauman Lukkoa. Harjunen saavutti yhden SM-hopean kaudella 2013 ja kolme SM-pronssia kaudella 2011, kaudella 2014 ja kaudella 2016. Hän pelasi ulkokentällä kakkoskopparina. 
Harjunen pelasi 119 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi neljä kunnaria ja 18 tavallista juoksua, toi 40 juoksua ja keräsi 245 kärkilyöntipistettä. Harjunen pelasi 54 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi kuusi tavallista juoksua, toi 11 juoksua ja keräsi 66 kärkilyöntipistettä.
Muuta.
Emilia on ollut naimisissa jääkiekkoilija Joel Armian kanssa vuodesta 2022 ja heillä on kaksi lasta. Emilialla on pikkusisko Anni, joka on myös pelannut pesäpalloa Porin Pesäkarhuissa.
Vie minut pois (kappale)

Vie minut pois on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen single vuodelta 1980. Sen sävelsi Matti Siitonen, sanoitti Chrisse Johansson ja sovitti Markku Johansson. Singlen b-puolena on Veikko Samulin säveltämä ja Juha Vainion sanoittama "Laulut kun kuolevat". Singlen molemmat puolet julkaistiin Koivuniemen viidennellä studioalbumilla "Vie minut pois" (1980).
"Vie minut pois" jäi saman albumin avausraidan "Tummat silmät, ruskea tukka" varjoon, ja sitä ei ole valittu kovinkaan monelle Koivuniemen kokoelma-albumille. "Tummat silmät, ruskea tukka" sitä vastoin kohosi vuonna 1980 Suomen suurimpien menestyskappaleiden joukkoon.
"Vie minut pois" etenee perusiskelmän tavoin introsta säkeistöön ja kertosäkeistöön, jonka jälkeen on pitkähkö välisoitto. Toisen säkeistön jälkeen lauletaan kertosäkeistöä ja kappale päättyy loppusoittoon. Sanat kertovat laulun päähenkilön toiveesta päästä jonnekin pois, hän haluaa elämäänsä "pelkkää rakkautta".
Sata kesää, tuhat yötä (kappale)

Sata kesää, tuhat yötä on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen musiikkikappale vuodelta 1981. Se julkaistiin seitsentuumaisena vinyylisinglenä ja saman nimisen studioalbumin avausraitana. Kappale on Raul Reimanin sanoittama ja Esa Niemisen sovittama käännösversio Jörg Eversin, Jürgen S. Korduletschin, Keith Forseyn ja Mats Björklundin alkuperäiskappaleesta "(Boogie Woogie) Dancin' Shoes", jonka Claudja Barry levytti 1978. Singlen b-puolena on Niemisen säveltämä ja Juha Vainion sanoittama iskelmä "Ei tule toista kertaa".
"Sata kesää, tuhat yötä" -kappaleen rakenteena on intro - säkeistö - kertosäkeistö - välisoitto - säkeistö - kertosäkeistö. Toisen säkeistön jälkeistä kertosäettä toistetaan muunnellen kappaleen loppuun. Laulun kertoja muistelee mennyttä unelmien kesää, jonka hän haluaa kokea uudestaan.
"Sata kesää, tuhat yötä" on versioitu muutamaan otteeseen, mukaan lukien Toni Wirtasen rock-henkinen tulkinta vuodelta 2014, jonka hän esitti Koivuniemelle eräässä television viihdeohjelmassa. Secondhand Songs -sivuston mukaan Claudja Barryn levyttämästä alkuperäisteoksesta ei ole tehty muunkielisiä käännöksiä.
"Sata kesää, tuhat yötä" nousi Jukebox-listan sijalle kolme. Singlemyynnissä se ylsi sijalle 15. Vuoden 1981 Suomen suurimpien hittien joukossa kappale sijoittuu sijalle 30. Suoratoistopalvelu Spotifyssa kappaleella oli huhtikuun 2023 alkuun tultaessa yli viisi miljoonaa toistokertaa.
Sheikki tai Don

Sheikki tai Don on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen musiikkikappale vuodelta 1981. Se julkaistiin seitsentuumaisena vinyylisinglenä ja studioalbumilla "Sata kesää, tuhat yötä". Kappaleen sävelsi Jori Sivonen, sanoitti Juha Vainio ja sovitti Markku Johansson. Singlen b-puolena on Johanssonin säveltämä ja sovittama "Rahalla kun rakastaa", johon sanoituksen teki Vainio. Myös se on mukana albumilla "Sata kesää, tuhat yötä".
"Sheikki tai Don" -kappaleen rakenne on intro - säkeistö - kertosäkeistö - välisoitto - säkeistö - kertosäkeistö. Toisen säkeistön jälkeistä kertosäettä toistetaan loppuhäivytykseen. Singlejulkaisun molempien puolien teemana on "harhaa hurma lompakon", jos se on lemmen ainoana kantavana voimana.
Singlen kannessa on sama mustavalkoinen valokuva Paula Koivuniemestä kuin singlessä "Sata kesää, tuhat yötä". Albumin "Sata kesää, tuhat yötä" kansikuvana on niin ikään sama valokuva, mutta värillisenä.
"Sheikki tai Don" oli elokuussa 1981 Suomen Jukebox-listan ykkösenä. Kappale ei kuitenkaan noussut Koivuniemen suurten hittien joukkoon, eikä sitä juuri ole kelpuutettu Koivuniemen kokoelma-albumeille.
Olga Orozco

Olga Noemí Gugliotta Orozco (17. maaliskuuta 1920 – 15. elokuuta 1999) oli argentiinalainen runoilija.
Orozco vietti lapsuutensa Bahía Blancalla, mutta muutti 16–vuotiaana vanhempiensa kanssa Buenos Airesiin, missä hän aloitti kirjallisen uransa. Hän kirjoitti lehtiin useilla eri nimimerkeillä. Sukupolvensa edustajana hän sisällytti runoihinsa surrealistisia elementtejä. Orozcon suuria esikuvia olivat Arthur Rimbaud, Gérard de Nerval, Charles Baudelaire, Oscar Milosz ja Rainer Maria Rilke. Samaan argentiinalaisten surrealistien ryhmään kuuluivat Enrique Molina, Aldo Pellegrini ja Juan José Caselli.
Orozcon runoja on ilmestynyt suomeksi kokoelmassa "Aavistuksia rituaalipuvussa" (WSOY 1999) Jukka Koskelaisen ja Tarja Roinilan suomennoksina.
Julianna Peña

Julianna Nicole Peña (19. elokuuta 1989 Spokane, Washington) on yhdysvaltalainen vapaaottelija. Peña on entinen UFC:n kääpiösarjan mestari.
Ura.
Peña otteli uransa ensimmäisen ammattilaisottelun toukokuussa 2009, jolloin hän voitti Raylene Harveyn. Peña voitti vielä kahdesti vuonna 2009, kun hän voitti ensin elokuussa Robyn Dunnen ensimmäisen erän tyrmäysvoitolla ja joulukuussa Stephanie Webberin. Joulukuussa 2011 hän voitti Rachael Swatezin. Uransa ensimmäisen tappion Peña koki huhtikuussa 2012, kun hön hävisi Sarah Morasille. Hän hävisi myös DeAnna Bennettille yksimielisellä päätöksellä helmikuussa 2013. Elokuussa 2013 ilmoitettiin, että Peña osallistuu Ultimate Fighterin 18. tuotantokaudelle. Peña eteni tuotantokauden loppuotteluun voitettuaan ensin Gina Mazanyn, jonka jälkeen hän voitti Shayna Baszlerin toisen erän luovutusvoitolla. Loppuotteluun hän eteni voitettuaan Sarah Morasin toisen erän luovutusvoitolla. Loppuottelussa hän voitti Jessica Rakoczyn ensimmäisen erän teknisellä tyrmäyksellä. Näin hänestä tuli sarjan historian ensimmäinen naisvoittaja. Peñan piti otella ensimmäinen varsinainen UFC-ottelu maaliskuussa 2014 UFC 171 -tapahtumassa Jéssica Andradea vastaan, mutta hän kärsi harjoituksissa polvivamman, joka vaati leikkaushoitoa.
Peña otteli ensimmäisen kerran varsinaisessa UFC-tapahtumassa huhtikuussa 2015, jolloin hän kohtasi Milana Dudievan. Hän voitti ottelun ensimmäisen erän tyrmäysvoitolla. Hän sai voitostaan myös ylimääräisen 50 tuhannen dollarin suorituspalkinnon. Hän otteli vuoden 2015 aikana vielä uudestaan elokuussa, kun hän kohtasi UFC 192:ssa Jessica Eyen. Peña voitti ottelun yksimielisellä päätöksellä. Vuoden 2016 ainoassa ottelussaan hän voitti Cat Zinganon yksimielisellä päätöksellä. Ottelu käytiin UFC 200 -tapahtumassa. Tammikuussa 2017 Peña hävisi Valentina Ševtšenkolle toisessa erässä luovutusvoitolla. Lokakuussa 2017 Peña ilmoitti olevansa raskaana ja pitävänsä taukoa ottelemisesta. 
Peña teki paluun UFC-kehään heinäkuussa 2019 Nicco Montañoa vastan. Peña voitti ottelun yksimielisellä päätöksellä. Seuraavan kerran Peña otteli lokakuussa 2020 Germaine de Randamiea vastaan. Randamie voitti ottelun toisessa erässä luovutusvoitolla. Tammikuussa 2021 UFC 257:ssa Peña voitti Sara McMannin kolmannessa erässä luovutusvoitolla. Peñan piti otella UFC 265:ssa Amanda Nunesia vastaan kääpiösarjan mestaruudesta. Ottelu kuitenkin jouduttiin siirtämään Nunesin COVID-19-tartunnan takia. Mestaruusottelu käytiin lopulta UFC 269:ssa joulukuussa 2021. Peña voitti ottelun toisessa erässä. Peñan voiton todennäköisyys arvioitiin etukäteen pieneksi. Uusintaottelussa UFC 277:ssa Nunes voitti Peñan yksimielisellä päätöksellä.
Koza

Koza () on perinteinen ukrainalainen kansannäytelmä. Joulunaikaan sitä ovat esittäneet nuorukaiset kiertäen kylissä talosta taloon. Nurin käännettyyn vuohiturkkiin ja naamioon pukeutunut nuorukainen astui taloon ja kumarsi talon isännälle. Sitten hän esitti rituaalitanssin, jonka tarkoituksena oli tuottaa hyvä sato. Muut nuoret lauloivat: ”De Koza h’odyt, tam žyto rodyt, de Koza tup-tup, tam žyta sim kup” (’Missä vuohi kulkee, siinä vehnä kasvaa; mihin vuohi sorkallansa koputtaa, siinä on seitsemän vehnälyhdettä’). Sen jälkeen näytelmässä metsästäjät ja sudet ajavat vuohta takaa ja tappavat sen. Lopussa vuohi herää henkiin ja lausuu toivotuksen, että talonpojan vuodentulo olkoon menestyksekäs. Vuohen mukana saattoi kulkea monenlaisia hahmoja.
Alkuperäinen kozan tarkoitus oli taata talonpojalle menestyksekäs vuosi, mutta aikaa myöten usko taikavoimaan hiipui ja näytelmästä tuli osa joulujuhlien ohjelmistoa.
Amber Midthunder

Amber Midthunder (s. 26. huhtikuuta 1997, Shiprock, New Mexico, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa "Prey" (2022).
Perhetausta.
Midthunder kuuluu Yhdysvaltain alkuperäiskansoihin. Hän on Fort Peck Sioux -heimon jäsen. Hänen isänpuoleisten esivanhempiensa joukossa on nakodoja, lakotoja sekä dakotoja. Midthunderin äiti puolestaan on Thaimaan kiinalainen.
Gerhardsenin III hallitus

Gerhardsenin III hallitus oli Norjan hallitus 28. tammikuuta 1955 – 28. elokuuta 1963. Se koostui pelkästään työväenpuolueesta.
Hallitus kaatui epäluottamusäänestyksessä, joka koski marraskuussa 1962 tapahtunutta Kings Bayn kaivosonnettomuutta. Epäluottamusesitys meni läpi, koska vähemmistöhallituksen tukipuolueena toimineen uuden sosialistisen kansanpuolueen kaksi edustajaa äänestivät sen puolesta. He auttoivat Gerhardsenin takaisin valtaan vielä samana syksynä äänestämällä epäluottamusta porvarilliselle Lyngin hallitukselle.
Ministerit.
Pääministeri
Ulkoministeri
Oikeusministeri
Kunta- ja työministeri
Puolustusministeri
Sosiaaliministeri
Kirkko- ja opetusministeri
Elinkeinoministeri
Maatalousministeri
Ulkomaankauppa- ja merenkulkuministeri
Kalastusministeri
Liikenne- ja viestintäministeri
Valtiovarainministeri
Perhe- ja kuluttajaministeri
Palkka- ja hintaministeri
Sophie Taeuber-Arp

Sophie Henriette Gertrude Taeuber-Arp (19. tammikuuta 1889 Davos, Sveitsi – 13. tammikuuta 1943 Zürich, Sveitsi) oli sveitsiläis-ranskalainen kuva- ja tekstiilitaiteilija, arkkitehti, sisustussuunnittelija ja tanssija, joka oli abstraktin taiteen edelläkävijöitä. Hän osallistui muun maussa dadaistisen liikkeen toimintaan, ja hänet tunnetaan geometrisista teoksistaan.
Nuoruus ja uran alku.
Sophie Taeuber syntyi Sveitsin Davosissa vuonna 1889. Opiskeltuaan tektiilitaidetta St. Gallenissa ja Hampurissa hän palasi 1915 Saksasta Sveitsiin ja muutti Zürichiin. Hän liittyi samana vuonna Sveitsin taiteilijaliittoon ja tapasi Hans Arpin, joka innoitti häntä keskittymään uraan taiteilijana. Taeuber ja Arp menivät naimisiin vuonna 1922.
Taeuber teki ensimmäiset geometriset abstarktit piirustuksensa "Compositions verticales-horizontales" vuosina 1915, 1916 ja 1917. Taidehistorioitsija Michel Seuphorin mukaan ristikkosommitelmat vastaavat merkitykseltään Piet Mondrianin ja Kazimir Malevitšin geometrisia teoksia. Taeuber ja Arp aloittivat jo vuonna 1915 taiteellisen yhteistyön.
Taeuber toimi 1916–1929 Zürichin taideammattikoulun tekstiilitaiteen johtajana. Hän opetti siellä sommittelua, kirjontaa, kudontaa ja ornamenttisuunnittelua.
Dadaistien toiminnassa.
Taeuber osallistui vuodesta 1916 eteenpäin dadaistisen liikkeen toimintaan. Hän kävi muun muassa modernin tanssin kehittäjän, koreografi Rudolf von Labanin tunneilla. Taeuber esiintyi tanssijana Mary Wigmanin kanssa sekä tärkeässä dadaistien kokoontumispaikassa Cabaret Voltairessa. Taeuber sai vuonna 1918 tehtäväkseen suunnitella marionetteja 1700-luvulta peräisin olleen "commedia dell’arte" -esityksen uuteen tulkintaan. Maalatuista puisista hahmoista tuli varsin tunnettuja avantgardepiireissä.
Abstraktia taidetta Ranskassa.
Taeuber-Arp muutti 1926 miehensä kanssa Ranskan Strasbourgiin ja sai Ranskan kansalaisuuden. Taeuber-Arp, Arp ja alankomaalainen Theo van Doesburg toteuttivat yhdessä vanhaan 1700-luvun puolivälissä rakennettuun rakennukseen Café de l’Aubetten. Se oli ravintola, tanssihalli ja teatteri, jonka sisustus otettiin kuitenkin huonosti vastaan ja muutettiin pian.
Taeuber-Arp muutti 1929 Pariisiin, missä hän alkoi tehdä abstrakteja maalauksia ja puureliefejä. Hän osallistui 1930-luvulla kahden taiteilijaryhmittymän toimintaan. Sekä Cercle et Carré että Abstraction-Création olivat abstraktin taiteen ryhmiä.
Taeuber-Arp teki 1930-luvulla sekä moni- että yksivärisiä puureliefejä, joissa hän yhdisti eläin- ja geometrisiä hahmoja. Seuraavalla vuosikymmenellä hän maalasi sarjan viivamaalauksia.
Ranskan miehitys ja kuolema.
Saksan miehitettyä Ranskan Taeuber-Arp pakeni 1941 miehensä kanssa Etelä-Ranskaan Grasseen, jossa he asuivat Alberto ja Susi Magnellin kanssa. Taeuber-Arp kuoli 1943 häkämyrkytykseen.
Tapaturmavirasto

Tapaturmavirasto (vuoteen 1966 valtion tapaturmatoimisto) oli vuoteen 1996 asti toiminut Suomen valtion virasto, joka hoiti valtion korvausvelvollisuuksia henkilövahingoissa eri lakien pohjalta. Sen päätehtäviä olivat sotaveteraanien asiat – sotilasvammakorvaukset, sotainvalidien kuntoutusasiat ja sotilastapaturmakorvaukset – sekä vuoteen 1987 asti myös valtion palveluksessa olevien työtapaturma- ja ammattitautiasiat.
Historiaa.
Tapaturmaviraston historia juontaa senaatin päätöksellä joulukuussa 1917 perustettuun valtion tapaturmalautakuntaan. Sen tehtäviin kuuluivat valtion töissä sattuneista tapaturmista johtuvat korvausasiat, myöhemmin myös sotilastapaturma-asiat. Vuonna 1935 lautakunta muuttui virastoksi nimeltä valtion tapaturmatoimisto. 1930-luvun lopulla sen henkilöstömäärä oli noin 40, ja korvauksia maksettiin noin 16 miljoonaa markkaa vuodessa.
Sota-aika ja sen jälkeiset vuodet kasvattivat tapaturmatoimiston tarvetta ja tehtäviä niin, että 1960-luvun alkuun mennessä siitä oli kasvanut yksi suurimmista valtion virastoista noin 270 hengen työntekijämäärällään. Lisäksi viraston alaisessa sotatapaturma-arkistossa työskenteli 45 henkilöä, ja tapaturmatoimistolla oli tarpeen mukaan käytettävissään parikymmentä eri alojen lääkäriä ja muita asiantuntijoita. Vuonna 1952 tapaturmatoimisto jakaantui kolmia siviiliasioiden, sotainvalidiasioiden ja kaatuneiden omaisten asioita hoitaviin osastoihin. Niiden lisäksi virastoon kuului neljä toimistoa: kansliatoimisto, tilitoimisto, proteesitoimisto ja sotilasasiaintoimisto.
Siviiliasiainosaston päätehtävä oli valtion työntekijöiden tapaturma- ja ammattitautiasioiden hoito, mutta se vastasi myös sellaisista tapaturma-asioista, joissa työnantaja ei ollut tapaturmavakuutusvelvollinen tai oli laiminlyönyt tämän velvollisuuden. Tehtäviin kuuluivat myös palolain mukaan valtion korvattaviksi määrätyt tapaturma-asiat, hengenpelastustöissä sattuvat tapaturmat, vankiloiden ja huoltolaitosten asukkien tapaturmat sekä korvausasiat, joista valtio moottoriajoneuvon omistajana oli liikennevakuutuslain perusteella vastuussa.
Tapaturmatoimisto sai uudet toimitilat vuonna 1957 valmistuneesta Pitkänsillanranta 3:n toimistotalosta Helsingin Siltasaaressa.
Vuonna 1966 valtion tapaturmatoimisto muuttui uuden lain myötä tapaturmavirastoksi. Vuoden 1967 alusta voimaan tullut laki lisäsi viraston työmäärää, sillä nyt korvauksia saattoivat hakea nekin, jotka eivät olleet sitä aikaisemmin tehneet tai joiden anomus oli kerran hylätty. Vuonna 1972 jonossa oli 17 000 invalidien korvausanomusta ja vajaat 2 000 anomusta sotainvalidien leskille ja perheille maksettavista huoltoeläkkeistä.
Tapaturmaviraston tehtäväalue supistui maaliskuussa 1987, kun siviiliasiat eli valtion palveluksessa olevien työtapaturmakysymykset siirrettiin Valtiokonttoriin ja tapaturmavirastolle jäivät enää sotaveteraanien ja -invalidien asiat. Sodan kokeneiden ikäluokkien pienentyessä tapaturmavirasto lakkautettiin vuoden 1996 lokakuussa ja sen loputkin tehtävät siirrettiin Valtiokonttoriin ja Sota-arkistoon.
Michel Sogny

Michel Sogny (s. 21. marraskuuta 1947, Pau, Ranska) on unkarilaista syntyperää oleva ranskalainen pianisti, säveltäjä ja kirjailija. Hän on kehittänyt pianonsoiton opetuksen uuden metodin, joka antaa jokaiselle oppilaalle - ikään katsomatta - mahdollisuuden oppia soittamaan, vastoin yleistä käsitystä, jonka mukaan tämä olisi mahdollista pelkästään oppimalla soittoa lapsuusiässä.
Elämäkerta.
Michel Sogny opiskeli Pariisin École Normale de Musiquessa. Hänen opettajiaan olivat Jules Gentille ja Ivonne Desportes. Sogny on lisäksi valmistunut kandidaatiksi kaunokirjallisuuden alalta, psykologian maisteriksi sekä vuonna 1974 filosofian tohtoriksi Sorbonnen yliopistosta. Sorbonnessa hänen ohjaajansa oli Vladimir Jankélévitch. Michel Sogny on myös SOS Talents Foundationin perustaja. 
Sogny oli yksi Franz Lisztin ranskalaisen yhdistyksen perustajista yhdessä Valéry Giscard d'Estaingin ja Franz Lisztin lapsenlapsenlapsen, Blandine Olivier de Prévaux'n kanssa. 
Michel Sognyn pianometodi.
Sognyn metodologiaa opetetaan Pariisissa ja Genevessä hänen perustamissaan kouluissa. Vuodesta 1974 lähtien yli 20 000 opiskelijaa on seurannut hänen pianonsoiton metodologiaansa. 
Mainittu metodi koostuu kahdesta osasta: didaktinen tehtävä - Prolégomènes, joka edustaa pieniä harjoituksia. Polégomènes kehittää musikaalisen simfonian ja nuottien tajun. Toinen osa koostuu etydien sarjasta, joka keskittyy teknisten tietotaitojen kehittämiseen, kuten käden liikkuminen ja asenjto. 
Yksi Sognyn oppilaista, joka aloitti pianosoiton käytännön aikuisiässä, oli ranskan kielen profesoori Michael Paris. Sognyn neljävuotisen metodologian kurssin päätettyään, 30 vuotiaana, kultuuriministeriön suojeluksessa, hän on pitänyt konsertin Théâtre des Champs-Élysée:ssä.
Michel Sognyn yksi menestyneistä oppilaista oli Claudine Jevaco, joka vuonna 1983 ja 1984 soitti Théâtre des Champs-Élysée:ssä. 
Vuonna 1981 senaatti teki virallisen vetoomuksen kulttuuriministerille Jack Langille, ottaa käsiteltäväksi Michel Sognyn metodolgian leviäminen koko Ranskassa.
Ulrik Olsen

Ulrik Olsen (2. elokuuta 1885 Hitra – 4. lokakuuta 1963) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1934–1961 sekä toimi Norjan kunta- ja työministerinä 1948–1958. Vuosina 1935–1947 hän oli Kristiansundin pormestari.
Strandbuen

Strandbuen on norjalainen vuonna 1964 perustettu paikallislehti, jonka toimitus on Jørpelandissa Strandin kunnassa. Lehti ilmestyy kahdesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Tuoksuepolettipuu

Tuoksuepolettipuu ("Pterostyrax hispidus") on storaksikasvien (Styracaceae) heimoon, epolettipuiden ("Pterostyrax") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on Itä-Aasiassa luontaisena kasvava puuvartinen kasvi, jota käytetään koristekasvina. Tuoksuepolettipuu on läheistä sukua lumikellopuille ja kuuluu niiden kanssa samaan heimoon.
Tuoksuepolettipuu voi kasvaa pensasmaiseksi tai puumaiseksi. Pensasmaisena se kasvaa yleensä 4,5–6 metriä korkeaksi ja puumaisena 9–15 metriä korkeaksi. Monirunkoiset puut ovat kooltaan yleensä pienempiä, noin 6–7,5 metriä korkeita. Tuoksuepolettipuun lehdet ovat 7,5–18 cm pitkiä, teräväkärkisiä ja muodoltaan vastapuikeita tai lähes soikeita. Lehtien yläpinnat ovat vaaleanvihreitä ja alapinnat harmaanvihreitä. Syksyisin lehdet muuttuvat keltaisenvihreiksi. Tuoksuepolettipuun kukat ovat kermanvalkoisia ja hauraita. Kukat ovat vajaat 1 cm pitkiä ja kellomaisia. Kukat roikkuvat nuokkuvissa, 12–25 cm pitkissä kukinnoissa, ja kukinta-aika on loppukeväästä tai alkukesästä. Kukista kehittyvät hedelmät ovat pieniä luumarjoja, jotka riippuvat kukkien tavoin ja pysyvät aina talveen saakka.
Tuoksuepolettipuu kasvaa luontaisena Kiinan ja Japanin vuoristojen metsissä. Koristekasvina se sopii yksittäispensaaksi sekä pensasaitoihin avoimelle paikalle tai rinnepaikalle. Tuoksuepolettipuu kasvaa parhaiten syvämultaisessa ja ravinteikkaassa, mutta happamassa sekä keskimääräisen kosteassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa. Kuumassa ilmastossa kevyt varjo voi kuitenkin olla tarpeen, mutta yleensä laji kukkii parhaiten täydessä auringon valossa ja kukinta yleensä heikkenee varjon määrän lisääntyessä. Kasvia voi lisätä siemenistä tai pistokkaista ja sen leikkaus tehdään talvisin.
Mary Beard

Mary Beard (s. 1955) on brittiläinen antiikintutkija, joka on julkaissut myös yleistajuisia tietokirjoja antiikin Roomasta ja esiintynyt monissa televisio-ohjelmissa. BBC:n sarjan "Kulttuurien juurilla" esittelyssä häntä kuvattiin Britannian suosituimpiin julkkisälyköihin kuuluvaksi antiikin historian professoriksi.
Beard julkaisi 1970-luvulla merkittäviä tutkimusartikkeleita Rooman valtakunnan historiasta, vuonna 1980 tutkimuksen Vestan neitsyistä ja 1982 väitöskirjan Rooman tasavallan valtionuskonnosta. Hän oli Cambridgen yliopiston Newnham Collegessa ensin opiskelija, myöhemmin opettajana.
Beard luennoi King’s College Londonissa 1979–1983 ja palasi Cambridgeen vuonna 1984, missä hän sai antiikintutkimuksen professuurin vuonna 2004. Vuonna 2008 hän oli vieraileva professori Berkeleyssä.
Ensimmäisessä yksin kirjoittamassaan kirjassa vuonna 1989 Beard kertoi niksejä työssäkäkyvälle äidille. 1980-luvun lopussa hän alkoi kirjoittaa myös "London Review of Booksiin" ja "Times Literary Supplementiin". Pompejista kertova kirja vuonna 2008 oli ensimmäinen suuri menestys. Arvioiden mukaan hän osaa poikkeuksellisen hyvin yhdistää ammatillisen osaamisen kykyyn kertoa suurelle yleisölle tutkimusaiheidensa merkityksestä ja mielenkiintoisuudesta. Hän on päässyt korjaamaan myös yleisiä harhaluuloja: Colosseum-teoksessa kerrotaan, että aikalaislähteissä ei ole tietoa siitä, että siellä olisi syötetty kristittyjä leijonille, eivätkä roomalaiset kutsuneet sitä Colosseumiksi vaan Amfiteatteriksi. Nykyinen Parthenon taas on 1920-luvulla rakennettu epätarkka rekonstuktio alkuperäisestä.
Iida Takalahti

Iida Takalahti os. Möttönen (s. 4. heinäkuuta 1992 Kempele) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Takalahti edusti urallaan Superpesiksessä Rauman Lukkoa ja kasvattajaseuraansa Kempeleen Kiriä. Takalahti saavutti yhden SM-pronssin kaudella 2015. Kaudella 2012 Takalahti valittiin Superpesiksen vuoden tulokkaaksi. Hän pelasi ulkokentällä kolmosvahtina. 
Takalahti pelasi 118 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi 50 tavallista juoksua, toi 46 juoksua ja keräsi 317 kärkilyöntipistettä. Takalahti pelasi 24 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi viisi tavallista juoksua, toi yhdeksän juoksua ja keräsi 59 kärkilyöntipistettä.
Iiti Yli-Harja

Iiti Yli-Harja (s. 1987) on suomalainen elokuvaohjaaja ja muusikko. Yli-Harja on valmistunut taiteen maisteriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2021.
Elokuvaohjaajana Yli-Harja on erikoistunut dokumentaariseen nukkeanimaatioon. Vuonna 2023 hän voitti parhaan lyhytelokuvan Jussi-palkinnon elokuvastaan "Kaikki äitini puhelut" (2021), joka pääosassa on hänen oma äitinsä. Saman vuoden Tampereen elokuvajuhlilla Yli-Harja voitti Risto Jarva -palkinnon elokuvallaan "BLUSH - An Extraordinary Voyage" (2022). BLUSH sai myös parhaan lyhytelokuvan Jussi-palkintoehdokkuuden 2024.
Lapsesta asti musikaalinen Yli-Harja perusti ensimmäisen bändinsä yläasteella. Vaskivuoden lukiossa 2006 perustettu garage rock -bändi Pintandwefall voitti Ääni ja Vimma -kilpailun vuonna 2007 ja on siitä lähtien levyttänyt sekä keikkaillut ulkomaita myöten. Yli-Harjan muita bändiprojekteja ovat Kkone yhdessä Ninni Luhtasaaren kanssa, Pillow ja Rules.