Marie Nielsen

Marie Sofie Nielsen (23. joulukuuta 1875 Nørre Herlev – 4. huhtikuuta 1951 Kööpenhamina) oli tanskalainen opettaja, kommunisti ja naisasianainen.
Nielsen varttui Nørre Herlevissä ja alkoi tienata elantonsa itsenäisesti 14-vuotiaana. Myöhemmin hän muutti Kööpenhaminaan, jossa työskenteli tiskaajana ja siivoojana. Vuonna 1904 hän aloitti opettajaseminaarin, josta valmistui neljä vuotta myöhemmin ja pääsi opettajaksi Frederiksbergiin. Samana vuonna 1908 Nielsen liittyi sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Vuonna 1915 hänet valittiin varasijalta puolueen keskushallitukseen, kun Gerson Trier oli eronnut vastalauseena sille, että Thorvald Stauning osallistui Radikaalin Venstren johtamaan hallitukseen.
Sosiaalidemokraateissa Nielsen kuului vasempaan laitaan, ja ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli aktiivisesti mukana kansainvälisessä sotaa vastustavassa oppositiossa osallistuen kolmanteen Zimmerwaldin kokoukseen Tukholmassa vuonna 1917. Hän solmi sotavuosina henkilökohtaisia suhteita venäläisiin, saksalaisiin ja ruotsalaisiin vallankumouksellisiin kommunisteihin. Vuonna 1918 Nielsen erosi sosiaalidemokraateista ja siirtyi vastaperustettuun Sosialistiseen työväenpuolueeseen (SAP). Hänestä tuli puolueen äänenkannattajan "Klassekampenin" toimittaja. Osittain kirjoitustensa vuoksi hänet pidätettiin syksyllä 1918 ja tuomittiin 18 kuukaudeksi kuritushuoneeseen, mikä tuomio myöhemmin korkeimmassa oikeudessa lievennettiin kuuden kuukauden vankeudeksi. Nielsen vapautui keväällä 1920 pääsiäiskriisiä seuranneiden yleisten armahdusten yhteydessä. Hän menetti kuitenkin opettajanvirkansa.
Vuonna 1919 Nielsen oli perustanut Tanskan ensimmäisen avoimesti kommunistisen järjestön, kommunististen opettajien lukupiirin. Sen edustajana hän matkusti vuonna 1920 Moskovaan, missä hän osallistui Kommunistisen internationaalin kongressiin ja tutustui kansainväliseen naisasia-aktivismiin. Kotona Tanskassa kommunistinen liike oli jakautunut vuoteen 1923, jolloin muodostettiin Tanskan kommunistinen puolue. Hänet erotettiin siitä jo samana vuonna, mutta hyväksyttiin uudelleen jäseneksi 1924.
Nielsen oli vuonna 1925 perustamassa Inger Gamburgin kanssa kommunistista Työväennaisten valistusyhdistystä, joka myöhemmin nimettiin uudelleen Työväennaisten valistusliitoksi (AO). Hän toimitti vuosina 1925–1929 ja 1933–1934 sen jäsenlehteä "Arbejderkvindernes Oplysningsbladia". Järjestö ajoi muun muassa vapaampaa seksuaalipolitiikkaa, aborttioikeutta, lakisääteistä viikon lomaa ja naisille samaa palkkaa kuin miehille.
Vuonna 1929 Nielsen erotettiin jälleen kommunistisesta puolueesta, kun tämä oli asettunut Josif Stalinin ja Lev Trotskin välisessä kamppailussa jälkimmäisen puolelle. Hänen asemansa etenkin naisasiatyön parissa oli kuitenkin niin vahva, että puolueen oli hyväksyttävä hänet takaisin vuonna 1932. Kolmannen kerran hänet erotettiin 1936 Kommunistisen internationaalin käskystä, koska hän oli protestoinut Neuvostoliiton kiristynyttä seksuaalipolitiikkaa ja Stalinin vainoja.
Viimeisinä vuosinaan Nielseniä vaivasivat sairaudet, mutta hän pyrki silti pysymään poliittisesti aktiivisena pitäen yhteyttä tanskalaisiin trotskilaisiin ryhmiin. Kommunistinen puolue halusi unohtaa hänet, mutta pari vuosikymmentä kuolemansa jälkeen Nielsen nousi uudelleen radikalisoituneen vasemmiston esikuvaksi. Hänen ajamansa vapaa abortti toteutui Tanskassa vuonna 1973.