tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Carpentras

Carpentras on kunta eteläisessä Ranskassa Vauclusen departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee Mont Ventoux'n juurella, noin 26 kilometriä Avignonin kaupungista koilliseen. Carpentras on departementin aliprefektuuri.
Historia.
Carpentras on historiallisen maakunnan Comtat Venaissinin pääkaupunki. Alue kuului Kirkkovaltiolle liki viiden vuosisadan ajan, vuoteen 1791 saakka. Paavin vaikutus näkyykin kaupungissa monin paikoin. Myös juutalaisten vuosisatainen läsnäolo antaa oman leimansa kaupungille. Ranskan kuningaskunnasta karkotetut juutalaiset löysivät turvapaikan Comtat Venaissinista.
Gastronomia.
Carpentras’n viikoittaiset markkinat ovat laajalti tunnetut. Torilla tuottajat myyvät kojuissaan paikallisia tuotteita, joista tunnetuimpia ovat mansikat, melonit, tryffelit sekä sokeroidut hedelmät. Paikallinen erikoisuus on kova makeinen Berlingot de Carpentras. Carpentras’n viinitarhat tuottavat Ventoux (AOC) laatuluokituksen saanutta viiniä.
Nähtävyyksiä.
Kaupungin pohjoispuolella on viimeinen jäänne 1300-luvulla kaupunkia suojanneesta muurista, 26 metriä korkea kaupunginportti Porte d'Orange. Alun perin muurissa oli 32 pyöreää ja puolipyöriä tornia. 1800-luvun lopulla kaupungissa tehtiin suuria kunnostus- ja muutostöitä, ja Porte d'Orange säilyi ainoana tornina tuholta.
Carpentras’n synagoga on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi. Synagoga on rakennettu vuonna 1367, ja se on Ranskan vanhin edelleen toiminnassa oleva synagoga. Rukoushuone on sisustettu pylväillä ja tekomarmorikoristeilla 1700-luvun barokkityyliin. Rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa on synagogan vanhimmat osat: rituaalikylpylät ja kaksi leipomoa. Toisessa leipomossa valmistetaan päivittäinen leipä, ja toisessa leivotaan happamaton leipä.
Carpentras’n katedraali rakennettiin 1400-luvulla Avignonin paavi Benedictus XIII:n määräyksellä paikkaan, jossa oli aiemmin ollut kolme muuta kirkkoa. Kirkko oli entisen Carpentras’n hiippakunnan kotipaikka. Kirkko edustaa arkkitehtuuriltaan Etelä-Ranskan goottilaista tyyliä.
Suomussalmen Rasti

Suomussalmen Rasti on vuonna 1952 perustettu suomussalmelainen urheilun yleisseura, jonka lajeihin kuuluvat frisbeegolf, hiihto, kiipeily, karate, tanssi, voimistelu, pesäpallo, suunnistus, triathlon, uinti ja yleisurheilu.
Historia.
Suomussalmen Rasti on perustettu vuonna 1952. Vuonna 1906 perustettuun nuorisoseuraan syntyi urheilujaosto vuonna 1908. Silloin voimisteluharjoituksia pidettiin sunnuntaiaamuisin seitsemältä ja Kiantajärven jäällä pidettiin hiihtokilpailuja.
Vuonna 1931 perustettu Kiannan Yritys oli alueen ensimmäinen varsinainen urheiluseura. Hankilan koululle perustettiin 1938 urheiluseura Ilves. Ensimmäinen urheilukenttä avattiin 1930 kirkon pihalle ja Kiannan kenttä valmistui 1936. Suomussalmen Rasti perustettiin 26. tammikuuta 1952 pitäjäseuran perustamistoimikunnan kokouksessa matkustajakoti Kalevassa. Rasti viittaa Suomussalmen paikkaan risteyspaikkana. Seuran jäsenmäärä ensimmäisenä vuotena oli 576.
Ydinlämpöraketti

Ydinlämpöraketti on raketti, jossa nestemäistä polttoainetta lämmitetään ydinreaktorissa. Lämmitetty polttoaine höyrystyy ja pääsee purkautumaan suuttimen läpi. Tämä työntää rakettia vastakkaiseen suuntaan. Nasa on tutkinut kyseistä rakettia yhtenä vaihtoehtona Marsiin matkustamiseksi.
So Kwan-hui

So Kwan-hui (; k. 9. syyskuuta 1998 Pjongjang) oli pohjoiskorealainen poliitikko.
So toimi Pohjois-Korean maatalousministerinä vuodesta 1973 Kim Man-kumin seuraajana. Hän osallistui usein Kim Il-sungin maatilavierailuihin. Vuonna 1997 huipentui Pohjois-Korean nälänhätä, johon So nimettiin syypääksi. Hänen ilmoitettiin toimineen Yhdysvaltain agenttina ja tahallisesti sabotoineen jucheaatteen pohjalta järjestettyä maataloutta. 9. syyskuuta 1998 yli 20 000 henkilöä kutsuttiin Pjongjangissa katsomaan Son ja kymmenien merkittävien viranomaishenkilöiden teloituksia ampumalla. Myös Son edeltäjän, juchepohjaisen maatalouden luojana tunnetun Kim Man-kumin (k. 1984) jäänteet nostettiin nälänhädän takia Marttyyrien hautausmaalta ylös teloituskomppanian ammuttaviksi.
Tulivuoren kraatteri

Tulivuoren kraatteri on maanpinnassa oleva aukko tai painauma, joka toimii tulivuoren purkausaukkona. Kraatterit ovat usein muodoltaan maljamaisia. Osa kraattereista on syviä ja jyrkkäreunaisia ja osa on matalia ja laakeita.
Tulivuoren huipulla on huippukraatteri, jossa vulkaaninen materiaali on lähimpänä maanpintaa. Huipulla saattaa olla vain yksi kraatteri, mutta monilla vuorilla on useampiakin kraattereita. Esimerkiksi Etnan huipulla on neljä kraatteria. Vuoren rinteillä voi olla myös sivukraattereita.
Rauhallisten tulivuorten kraattereihin voi syntyä laavajärviä. Tällainen on esimerkiksi Mount Erebuksella, jossa magma on kuplinut maanpinnalle. Kraatteri voi täyttyä vedellä, jolloin muodostuu kraatterijärvi, joita on sekä aktiivisissa että sammuneissa tulivuorissa. Kraatterijärvet voivat olla sekä hyvin happamia että emäksisiä. Veden happamuus liittyy siihen, mitä kaasuja veteen pääsee. El Salvadorin Tecapan kraatterijärven Laguna de Alegrían veden pH on 2,7, kun taas Nicaraguassa sijaitsevan Nejapa-Mirafloresin kraatterijärven pH on 9,9.
Navarran kansanliitto

Navarran kansanliitto (), lyh. UPN), on alueellinen konservatiivinen puolue Navarrassa, Espanjassa. Puolueella on tällä hetkellä kaksi edustajaa Espanjan edustajainhuoneessa sekä yksi edustaja Espanjan senaatissa.
Sveitsin vihreä puolue

Sveitsin vihreä puolue on Sveitsiläinen puolue, joka on kansallisenneuvoston neljänneksi suurin puolue ja suurin puolue, joka on ei ole edustettuna liittoneuvostossa. Puolueen puheenjohtajana toimii Balthasar Glättli.
Laavajärvi

Laavajärvi on sulasta laavasta kerääntynyt järvimäinen, usein pyöreähkö muodostuma. Laavajärvien laava on useimmiten basalttista, ja sellainen voi syntyä purkausaukkon, kraatteriin tai suureen painaumaan. Laavajärvi voi muodostua, kun kraatteriin virtaa purkausaukosta tarpeeksi laavaa sen osittaiseen täyttämiseen. Laavajärvi voi syntyä myös, kun kraatteriin tai painaumaan virtaa laavaa sen ulkopuolisesta purkauksesta. Aktiivinen laavajärvi on suoraan yhteydessä magmasäiliöön.
Pitkäaikaisia laavajärviä synnyttävät tulivuoret ovat melko harvinaisia. Kuuluisimmat laavajärvet ovat Havaijin Kīlauealla, Etiopian Erta Alessa, Kongon demokraattisen tasavallan Nyiragongossa, Vanuatun Ambrymissa ja Antarktiksen Mount Erebuksella.
Sveitsin liittovaltion demokraattinen liitto

Sveitsin liittovaltion demokraattinen liitto (saks. "Eidgenössisch-Demokratische Union", EDU) on sveitsiläinen poliittinen puolue. Sen ideologia on poliittisesti konservatiivinen, protestanttinen, fundamentalisti ja oikeistopopulistinen.
Vuonna 1975 perustetun puolueen nykyinen puheenjohtaja on Daniel Frischknecht. Puolueella on yksi paikka Sveitsin kansallisneuvostossa vuodesta lokakuusta 2019 alkaen.
Siouxilaiset kielet

Siouxilaiset kielet on Pohjois-Amerikkaan sijoittuva kielikunta. Merkittävä osa siihen kuuluvista kielistä on jo kuollut ja ne, joilla on vielä puhujia, ovat uhanalaisia. Siouxilaisia kieliä on pyritty yhdistämään muihin paikallisiin kielikuntiin kuten esim. irokeesikieliin..
Kielikunta jakautuu kahteen alaryhmään, joista itäinen on kuollut kokonaan pois. Siihen lasketaan kuuluvaksi 18 kieltä:
Sosialistinen puolue (Alankomaat)

Sosialistinen puolue (hollanniksi: "Socialistische Partij" lyh. SP) on alankomaalainen vasemmistolainen puolue.
Vuoden 2023 parlamenttivaalien jälkeen puolueella on 5 edustajaa edustajainhuoneessa ja 3 edustajaa senaatissa.
Puolueen puheenjohtajana toimii Lilian Marijnissen.
Nippon ishin no kai

Nippon ishin no kai (, ”Japanin uudistusliitto”) on konservatiivinen ja oikeistopopulistinen poliittinen puolue Japanissa. Puolue perustettiin 2. marraskuuta 2015. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa puolue sai 16 paikkaa Japanin parlamenttiin.
Samsung Galaxy Ace Plus

Samsung Galaxy Ace Plus on Samsung Electronicsin tammikuussa 2012 esittelemä ja helmikuussa julkaisema älypuhelin, jossa on 3,65 tuuman kosketusnäyttö. Tallennustilaa on kolme gigatavua ja keskusmuistia 512 megatavua. Lisäksi puhelimessa on viiden megapikselin kamera ja paikka microSD-kortille. Akun kapasiteetti on 1 300 milliampeerituntia. Käyttöjärjestelmänä on Android 2.3 Gingerbread, joka on päivitettävissä 4.1 Jelly Bean -versioon.
Babben Enger-Damon

Barbra Mette Stockfleth "Babben" Enger-Damon (o.s. Enger, s. 19. syyskuuta 1939 Oslo) on norjalainen maastohiihtäjä, viestin olympiavoittaja. Hän edusti aktiiviurallaan oslolaista Romerikslagets IL -seuraa.
Enger-Damon sijoittui Innsbruckin olympialaisissa 1964 5 kilometrillä 18:nneksi ja 10 kilometrillä 31:nneksi. Grenoblessa 1968 hän hiihti toisen osuuden Norjan voittaessa olympiakultaa 3 × 5 kilometrin viestissä. Lisäksi hän sijoittui 10 kilometrillä kahdeksanneksi ja 5 kilometrillä 21:nneksi.
Enger-Damon voitti Norjan-mestaruuden 10 kilometrillä 1963 ja 1964. Hän voitti maansa mestaruuden myös purjehduksessa ja saavutti suunnistuksessa Norjan-mestaruuskilpailuissa hopeaa ja pronssia.
Enger-Damon avioitui aktiiviuransa aikana yhdysvaltalaisen maastohiihtäjä Larry Damonin kanssa. Hänen isänsä oli taidemaalari Erling Enger.
UTC+3.30

UTC+3.30 on aikavyöhyke, joka on 3 tuntia ja 30 minuuttia UTC±0-aikavyöhykettä edellä. Se on käytössä vain Iranissa.
Krăstana Stoeva

Krăstana Stoeva (, 3. tammikuuta 1941 Stoikite, Bulgaria – 24. heinäkuuta 2004) oli bulgarialainen maastohiihtäjä. Hän oli pituudeltaan 178 cm.
Stoeva sijoittui 1960 Squaw Valleyn olympialaisissa 10 kilometrillä yhdeksänneksi. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän oli 5 kilometrillä kolmastoista, 10 kilometrillä 26:s ja 3 × 5 kilometrin viestissä Bulgarian joukkueessa viides. Oslon MM-kilpailuissa 1966 hän sijoittui 5 ja 10 kilometrillä viidenneksi sekä 3 × 5 kilometrin viestissä kuudenneksi
Stoeva saavutti universiadeissa kultaa 8 kilometrillä ja 3 × 5 kilometrin viestissä 1966 sekä hopeaa 7,5 kilometrilä 1962 ja 5 kilometrillä 1964.
Ferenc Juhász

Ferenc Juhász (1928 Bia, Unkari – 2015) oli unkarilainen runoilija ja "Új írás" -lehden päätoimittaja. Juhászin esikoiskokoelma "Szárnyas csikó" ilmestyi 1949. Eepoksissaan hän hyödyntää Unkarin historian tapahtumia.
Sansankidé

Sansankidé on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Diéman piirissä Malissa. Se sijaitsee 95 kilometriä Diémasta länteen. Kunnassa on 5 000 ja kylässä 1 600 asukasta (vuonna 2009).
Sansankidén kunnan pinta-ala on 308 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Lakamanén ja idässä Diéouran sekä etelässä Bafoulabén piirin Diallanin ja lännessä Diakonin kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Vesistöihin kuuluu Koumbo.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Luonnonvarainen kasvillisuus on savannia ja pensasaroa.
Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat khasonkoja, fulbeja ja bambaroita.
Sansankidésta on huonokuntoinen tieyhteys Lakamanéen. Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maapähkinä, maissi ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Britt Strandberg

Britt Marianne Lundén (o.s. Strandberg, s. 31. maaliskuuta 1934 Hennan, Ljusdalin kunta) on ruotsalainen viestihiihdon olympiavoittaja ja MM-mitalisti. Hän on pituudeltaan 167 cm.
Strandberg hiihti toisen osuuden Ruotsin voittaessa olympiakultaa 3 × 5 kilometrin viestissä Squaw Valleyssa 1960. Hän oli samoissa kilpailuissa lisäksi kymmenellä kilometrillä kymmenes. Hän hiihti keskimmäisen viestiosuuden myös Ruotsin hopeajoukkueissa Zakopanen MM-kilpailuissa 1962 ja Innsbruckin olympialaisissa 1964. Innsbruckin 10 kilometrin kilpailussa hän sijoittui neljänneksi ja 5 kilometrillä 11:nneksi.
Strandberg hiihti toisen osuuden Ruotsin saavuttaessa viestipronssia Oslon MM-kilpailuissa 1966. Grenoblen olympialaisissa 1968 hän oli avausosuudella Ruotsin pronssijoukkueessa 3 × 5 kilometrin viestissä. Lisäksi hän sijoittui 15:nneksi sekä 5 että 10 kilometrillä.
Strandberg voitti Ruotsin-mestaruuden 10 kilometrillä 1961 sekä viestissä Edsbyns IF -seurassa 1961–1964 ja 1966–1967.
Igor Vorontšihin

Igor Nikolajevitŝ Vorontšihin (, 14. huhtikuuta 1938 Moskova – 10. maaliskuuta 2009 Moskova) oli venäläinen maastohiihdon olympiamitalisti, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa. Hän oli pituudeltaan 177 cm ja hän edusti seuratasolla Burevestnik Moskva -seuraa.
Vorontšihin saavutti Innsbruckin olympialaisissa 1964 pronssia 30 kilometrillä ja 4 × 10 kilometrin viestissä, jossa hän hiihti kolmannen osuuden. Hän sijoittui samoissa kilpailuissa lisäksi 15 kilometrillä seitsemänneksi ja 50 kilometrillä 11:nneksi. Grenoblen olympialaisissa 1968 hän oli 50 kilometrillä 31:s. Muihin arvokilpailuihin hän ei uransa aikana osallistunut.
Vorontšihin voitti universiadeissa kultaa 11,5 kilometrillä 1962, 15 kilometrillä ja 4 × 8 kilometrin viestissä 1964 sekä 15 kilometrillä ja 4 × 10 kilometrin viestissä 1966. Hän voitti Neuvostoliiton-mestaruuden 30 kilometrillä 1964 ja viestissä 1966.
Aktiiviuransa jälkeen Vorontšihin toimi hiihtovalmentajana Burevestnik Moskva -seurassa sekä Neuvostoliiton maajoukkueessa, ensin naisten, sitten miesten joukkueessa. 1990-luvulla hän toimi Venäjän nuorten maajoukkueen päävalmentajana.
UTC−1

UTC−1 on aikavyöhyke, joka on yhden tunnin UTC±0-aikavyöhykettä jäljessä. Sitä käytetään noin 15–30 astetta läntistä pituutta. UTC−1 on käytössä muutamilla Itä-Atlantin saarilla ja Grönlannissa.
UTC−2

UTC−2 on aikavyöhyke, joka on kaksi tuntia UTC±0-aikavyöhykettä jäljessä. Sitä käytetään noin 15–65 astetta läntistä pituutta. UTC−2 on käytössä muun muassa lähes koko Grönlannissa ja Brasilian saarilla.
UTC−2.30

UTC−2.30 on aikavyöhyke, joka on kaksi tuntia ja 30 minuuttia UTC±0-aikavyöhykettä jäljessä. Sitä käytetään vain kesäaikaan Kanadan provinsseista Newfoundland ja Labradorissa Newfoundlandin saarella ja Labradorin kaakkoisosassa.
UTC−3.30

UTC−3.30 on aikavyöhyke, joka on kolme tuntia ja 30 minuuttia UTC±0-aikavyöhykettä jäljessä. Sitä käytetään vain normaaliaikaan Kanadan provinsseista Newfoundland ja Labradorissa Newfoundlandin saarella ja Labradorin kaakkoisosassa.
UTC−3

UTC−3 on aikavyöhyke, joka on kolme tuntia UTC±0-aikavyöhykettä jäljessä. Sitä käytetään noin 15–75 astetta läntistä pituutta. UTC−3 on käytössä muun muassa lähes koko Grönlannissa, Itä-Kanadassa ja suuressa osassa Etelä-Amerikkaa.
UTC−4

UTC−4 on aikavyöhyke, joka on neljä tuntia UTC±0-aikavyöhykettä jäljessä. Sitä käytetään noin 50–90 astetta läntistä pituutta. UTC−4 on käytössä muun muassa Yhdysvaltojen ja Kanadan itäosissa, Karibialla ja useissa Etelä-Amerikan valtioissa.
Machhapuchhare

Machhapuchhare on vuori Himalajan vuoristolla Nepaliin keskiosassa. Sen huipun korkeus on 6 993 metriä. Nepalissa jossa vuorikiipeilyyn liittyvä matkailu on hyvin laajaa, Machhapuchhare tunnetaan vuorena, jolle kiipeäminen on kielletty.
Maantiede.
Machhapuchhare sijaitsee Nepalin keskiosan Himalajalla Annapurnan vuorijonolla. Annapurna käsittää kolme maailman korkeimmista vuorihuipuista. Machhapuchharen korkeus on 6 993 metriä. Vuoren huippu on kaksikärkinen. Machhapuchhare ei ole yhtä korkea kuin jotkin muut huiput, mutta sijaitsee niistä erillään näkyen selvästi maastosta eri kohteilta sen ympärillä. Maasto kohoaa lähialueelta vain 900 metrin korkeudelta nopeasti lähes 7 000 metriin vuoren huipulla. Pokhara sijaitsee vuoresta noin 24 kilometriä etelään. Lähellä on myös Phewan järvi. Vuorta ympäröivä alue on osa vuonna 1992 perustettua Annapurnan suojelualuetta.
Historia.
Ympäröivän seudun asukkaat ovat gurungeja. Gurungit ovat taas yksi gurkhina tunnetuksi tulleista heimoista. Gurungit pitävät Machhapuchharea pyhänä vuorena. Nepalissa monet vuorenhuiput ovat matkailukohteita vuorikiipeilijöille. Maassa sijaitsee esimerkiksi Mount Everest, maailman korkein huippu ja suosittu kiipeilykohde. Machhapuchharella kiipeily on kuitenkin kielletty. Ensimmäisen virallisen kiivennän Machhapuchharelle järjesti brittiläinen Jimmy Roberts vuonna 1957. Tuolloin kiipeilijät eivät huonon sään takia päässeet koskaan huipulle saakka. Yrityksen epäonnistuttua Roberts käytti yhteyksiään Nepalin hallintoon saaden tehtyä vuorelle kiipeämisen kielletyksi. Täysin varmaa ei ole, miten tai miksi Roberts lopulta tämän sai aikaan. Sittemmin vuori on tullut kuitenkin erityisesti tunnetuksi vuorena, jolle kiipeäminen ei ole sallittua.
UTC−9

UTC−9 on aikavyöhyke, joka on yhdeksän tuntia UTC±0-aikavyöhykettä jäljessä. Sitä käytetään noin 125–165 astetta läntistä pituutta. UTC−9 on käytössä Alaskassa ja Ranskan Polynesiassa.
UTC−9.30

UTC−9.30 on aikavyöhyke, joka on yhdeksän tuntia ja 30 minuuttia UTC±0-aikavyöhykettä jäljessä. Se on käytössä vain Ranskan Polynesiaan kuuluvilla Marquesassaarilla.
Gennadi Vaganov

Gennadi Viktorovitš Vaganov (, s. 25. marraskuuta 1936 Duvan, Baškortostan, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen maastohiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa. Hän on viestin olympia- ja MM-mitalisti. Seuratasolla hän edusti TsSKA Moskovaa. Hän on pituudeltaan 173 cm. 
Vaganov saavutti Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 pronssia 4 × 10 kilometrin viestissä, jossa hän oli nopein toisen osuuden hiihtäjistä. Hän sijoittui samoissa kilpailuissa neljänneksi 15 ja 30 kilometrillä sekä seitsemänneksi 50 kilometrillä. Zakopanen MM-kilpailuissa 1962 hän hiihti ankkuriosuuden Neuvostoliiton saavuttaessa viestipronssia. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän hiihti jälleen toisen osuuden olympiapronssia saaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa. Samojen kisojen 15 kilometrillä hän sijoittui 14:nneksi ja 30 kilometrillä 19:nneksi.
Vaganov voitti Neuvostoliiton-mestaruuden 15 kilometrillä 1960, 1962 ja 1964 sekä viestin 1960 ja 1962–1965. Neuvostoliiton puolustusvoimien mestaruuskilpailuissa hän voitti kaikki viisi maastohiihtomatkaa vuonna 1961. Aktiiviuransa jälkeen hän on toiminut hiihtovalmentajana.
UTC−10

UTC−10 on aikavyöhyke, joka on kymmenen tuntia UTC±0-aikavyöhykettä jäljessä. Sitä käytetään noin 145–165 astetta läntistä pituutta. Se on käytössä muun muassa Havaijilla ja joidenkin valtioiden merentakaisilla alueilla Tyynellämerellä.
Jukatanin kanaali

Jukatanin kanaali tai Jukataninsalmi (esp. "Canal de Yucatán") on salmi Meksikon ja Kuuban välissä. Se yhdistää Meksikonlahden ja Karibianmeren.
Maantiede.
Jukatanin kanaali on saanut nimensä Jukatanin niemimaasta. Se on 217 km leveä Meksikon Cabo Catochen ja Kuuban Cabo San Antonion välillä. Suurin syvyys on 2779 metriä, lähellä Kuuban rannikkoa.
Virtaukset.
Suurin osa Meksikonlahteen virtaavasta merivedestä tulee Jukatanin kanaalin kautta. Tästä n. 5 Sv tulee Pohjoisesta päiväntasaajavirrasta, joka virtaa Windward-väylän kautta Kuuban ja Hispaniolan välistä, ja 12 Sv Eteläisestä päiväntasaajavirrasta, joka virtaa Brasilian rannikolta. Yhdessä nämä muodostavat Meksikonlahdelle Jukataninvirran.
UTC−11

UTC−11 on aikavyöhyke, joka on 11 tuntia UTC±0-aikavyöhykettä jäljessä. Sitä käytetään noin 155–175 astetta läntistä pituutta. Se on käytössä joillakin Yhdysvaltojen saarilla ja Uuden-Seelannin Niuella.
UTC−12

UTC−12 on aikavyöhyke, joka on 12 tuntia UTC±0-aikavyöhykettä jäljessä. Sitä käytetään noin 170–180 astetta läntistä pituutta. Se on käytössä Yhdysvalloille kuuluvilla Bakerin ja Howlandin saarilla.
Punapapukaijakala

Punapapukaijakala ("Sparisoma viride") on huulikaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Atlantin länsiosista. Lajia pidetään myös akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Punapapukaijakala kasvaa tyypillisesti 30–40 cm pitkäksi ja voi suurimmillaan olla noin 60 cm pitkä. Koiraat ovat naaraita suurempia. Ruumiinmuodoltaan kala on pitkänomaisen soikea ja tukevahko. Punapapukaijakalan suomut ovat kookkaat ja väritys vaihtelee niin kalan iän kuin sukupuolen mukaan. Nuoret yksilöt ovat harmahtavanruskeita ja punavatsaisia ja ruumiissa on valkoisia pilkkurivejä. Aikuiset naaraat ja naaraasta koiraiksi sukupuoltaan vaihtaneet niin kutsutut välimuodon koira musituttavat nuoria kaloja, mutta valkoiset suomut eivät ole riveissä vaan satunnaisesti. Täysikasvuiset punapapukaijakalakoiraat ovat väritykseltään vihreitä. Päässä on punavioletteja juovia ja kiduskannen lähellä ja pyrstössä on keltaiset täplät. Lajin pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut. Punapapukaijakalan etumaiset hampaat ovat yhdistyneet terävälaitaiseksi nokaksi ja taaemmat hampaat ovat levymäiset.
Levinneisyys ja elintavat.
Punapapukaijakala elää Meksikonlahdella Floridasta Meksikoon ja Karibianmererellä. Lajin elinympäristöä ovat kirkasvetiset koralliriutat yksin tai muutaman yksilön ryhminä ja nuoret kalat elävät meriruoho- ja leväkasvustoissa. Punapapukaijakalat syövät kivien pinnoilta levää ja korallieläimiä. Eläin on aktiivinen vain päivällä. Lajin lisääntyminen on ympärivuotista. Koiraalla voi olla useita naaraita ja lisääntyminen tapahtuu syvän veden koralleissa. Osa punapapukaijakalanaaraista vaihtaa sukupuoltaan koiraiksi. Sukupuoltaan vaihtaneiden kalojen 11-ketotestosteronihormonin pitoisuus on korkea. 
Punapapukaijakala on hyvä ruokakala ja sitä kalastetaan kaupallisesti. Se on myös suosittu laji yleisöakvaarioissa.
Ragnar Jändel

Ragnar Jändel (1895 Jämsjö, Ruotsi – 1939 Rönneby, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija. Ensimmäisissä runokokoelmissaan Jändel kirjoitti Sosialistiselle nuorisoliitolle taistelurunoja, mutta 1920-luvulla runoihin tuli uskonnollista mystiikkaa ja 1930-luvulla henkilökohtaisia sävyjä. Hänen omaelämäkerralliset proosateoksensa ovat olleet työläiskirjailijoille esikuvia.
Suomennetut runot.
Jändelin runojen suomennoksia on antologioissa:
Redonit

Redonit olivat gallialainen kelttiheimo. Klaudios Ptolemaioksen mukaan he asuivat senonien länsipuolella Breslejoen sivuhaaran Loiren () varrella. Redonien pääkaupunki oli "Condate", nykyinen Rennes. Plinius vanhemman mukaan redonit olivat yksi Gallia Lugdunensiksessa asuneista kansoista diablindien ja turonien ohella. Gallian sodan aikana vuonna 57 eaa Julius Caesar lähetti yhden legioonan alistamaan venetit, redonit sekä muut kelttiheimot Seinen ja Loiren välillä. Caesarin mukaan redonit olivat yksi kelttien merivalloista, joiden alue ulottui valtamerelle asti. Vuonna 52 eaa redonit ja heidän naapuriheimonsa lähettivät Alesian taisteluun apujoukkoja Vercingetorixille.
Carl Otto Alexander Munck

Carl Otto Alexander Munck (29. toukokuuta 1853 Hamina – 26. tammikuuta 1927 Hausjärvi) oli suomalainen vapaaherra, tilanomistaja, tutkimusmatkailija ja valtiopäivämies. 
Munckin vanhemmat olivat kenraali, vapaaherra Johan Reinhold Munck ja Wilhelmina Margareta von Kraemer ja puoliso vuodesta 1882 Natalia Ruin. Sairaanhoitaja Ruth Munck oli heidän tyttärensä. Carl Otto Alexander Munck tuli ylioppilaaksi Helsingissä ja valmistui agronomiksi Ultunassa 1880. Hän oli Hausjärven Erkylän kartanon omistaja ja tutkimusmatkailija, joka teki tutkimusmatkoja sekä Aasiaan että Amerikkaan. Munck oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885, 1899, 1900 ja 1905–1906.
Munckin veli oli vapaaherra, insinööri, valtiopäivämies Nikolai Adolf Reinhold Munck.
Madiga Sacko

Madiga Sacko on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Diéman piirissä Malissa. Se sijaitsee 25 kilometriä Diémasta lounaaseen. Kunnassa on 13 900 ja kylässä 9 800 asukasta (vuonna 2009).
Madiga Sackon kunta rajoittuu lännessä Diéman piirin Lambidoun, pohjoisessa Diangounté Camaran, idässä Diéman ja etelässä Kitan piirin Guémoukouraban kuntiin. Maisemaa leimaavat alangot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhekkeeseen.
Kuntaan kuuluu neljä kylää. Asukkaat ovat sonikeja, fulbeja, maureja, bambaroita ja mandinkoja.
Madiga Sackosta on huonokuntoinen tieyhteys Diémaan. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, lehmänpapu, riisi, maapähkinä ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Madiga Sackossa pidetään viikoittain suuret markkinat.
Palveluihin kuuluu kahdeksan alakoulua, kaksi yläkoulua, kuusi madrasaa, kaksi lukutaitokeskusta sekä Madiga Sackon ja Souranguédoun terveyskeskukset. Vesihuolto kattaa 78 prosenttia tarpeesta. Kunnassa on Malitelin ja Orangen matkapuhelinverkot.
Eva Lille

Eva Lille (o.s. Hyvärinen, s. 13. toukokuuta 1941 Helsinki) on suomalainen kulttuurihenkilö ja kääntäjä, joka on esitellyt suomalaista kulttuuria Virossa ja kääntänyt virolaista kirjallisuutta suomeksi.
Lillen äidinkielenopettaja, joka osasi viroa ja tunsi maan hyvin, antoi kirjallisuudesta kiinnostuneelle oppilaalleen vihjeen tutustua virolaisen kirjallisuuden suomennoksiin. Isältä saatu Ants Oraksen tietokirja "Viron kohtalonvuodet" oli lopullinen heräte tutustua maahan ja sen historiaan. Lille aloitti Helsingin yliopistossa itämerensuomalaisten kielten opinnot ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1967. Jo opiskelijamatkalla hän näki ja kuuli, miten Virossa elettiin ja millaisia ihmiskohtaloita siellä oli tapahtunut. Turismin alkaessa 1965 Lillestä tuli matkanjohtaja ja yhteydet maan kulttuurielämään laajentuivat entisestään, kun hän 1968 avioitui pianisti Mart Lillen kanssa.
Lillet asuivat kolme vuotta Tallinnassa Eva Lillen työskennellessä matkanjohtajana ja Viron radiossa. Kääntäjän ura alkoi jo 1960-luvulla, kun Lille suomensi virolaisia näytelmiä, ja myöhemmin kansatieteellisiä teoksia ja proosaa. Vuosina 1980–1996 hän toimi matkanjohtajana monella Viroon suuntautuneella luonto- ja kulttuurimatkalla. Sihteerin ja toiminnanjohtajan töitä Tuglas-seurassa Lille teki 1989–1993, kulttuurisihteerinä Tallinnassa sijaitsevassa Suomen Viron-instituutissa hän oli 1994–1996 ja lehdistöneuvoksena Suomen Tallinnan suurlähetystössä 1997–2002. Valtion taiteilijaeläke myönnettiin Lillelle 2003.
Pikselitiheys

Pikselitiheys on näytön resoluutiota kuvaava suure, joka kertoo kuinka monta pikseliä näytöllä on pituusyksikköä kohti. Yleensä pikselitiheyttä mitataan pikseleinä tuumaa kohti (ppi) mutta voidaan ilmoittaa myös senttimetriä kohden (ppcm). Pikselitiheys voidaan laskea kaavalla:
formula_1
, jossa
Mitä suurempi pikselitiheys on, sitä tarkempi samankokoinen kuva on.
Ksantaatit

Ksantaatit ovat suoloja, joiden yleinen rakenne on muotoa ROCS2−M+. Tässä R on alkyyliryhmä, ja M+ joko Na+ tai K+. Ne ovat siis orgaanisia rikkiyhdisteitä.
Taustaa.
Termi "ksantaatti" tulee kreikan sanasta ξανθός, "xanthos", joka tarkoittaa keltaista tai kullanväristä. Suurin osa ksantaateista onkin keltaisia väriltään. Tanskalainen kemisti William Christopher Zeise löysi ja nimesi ne vuonna 1823. Ksantaatteja käytetään sellofaanin ja samanlaisten polymeerien kuten viskoosin valmistukseen selluloosasta, ja kaivosteollisuudessa vaahdotusrikastuksessa. Niitä käytetään myös orgaanisen synteesin väliaineina. 
Valmistus ja rakenne.
Ksantaattisuoloja valmistetaan antamalla alkoholin, alkalimetallin (yleensä natrium tai kalium) ja hiilidisulfidin reagoida keskenään "ksantaatioksi" kutsutussa prosessissa. 
Alkalimetalli reagoi ensin alkoholin kanssa tuottaen nukleofiilisen alkoksidin, joka liittyy rikkihiilen CS2 elektrofiiliseen hiileen.
Alkoksidi tuotetaan usein paikan päällä antamalla alkoholin reagoida väkevän emäksen kuten kaliumhydroksidin kanssa. 
ROH + CS2 + KOH → ROCS2K + H2O
Kaupallisesti merkittäviä ksantaatteja ovat mm. seuraavat:
Reaktioita.
Ksantaattisuolat hajoavat happojen kanssa:
ROCS2K + HCl → ROH + CS2 + KCl
Kyse on ksantaattien valmistusreaktion käänteisreaktiosta. Välivaiheena syntyy ksanthisia happoja, ROC(S)SH, jotka voidaan joskus erottaa.
Ksantaattianionit voivat myös alkyloitua, jolloin syntyy ksantaattiestereitä:
ROCS2K + R′X → ROC(S)SR′ + KX
Ne voidaan myös hapettaa ns. diksanthogeeneiksi:
2 ROCS2Na + Cl2 → ROC(S)S2C(S)OR + 2 NaCl
Ksantaatit sitoutivat siirtymämetallien kationeihin. Syntyvät varaukseltaan neutraalit kompleksit liukenevat orgaanisiin liuottimiin.
Arthur Crispien

Arthur Crispien (4. marraskuuta 1875 – 29. marraskuuta 1946) oli saksalainen ammattiyhdistysjohtaja ja Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen johtaja kolmen henkilön ryhmässä. Hän pakeni natsi-Saksan muodostuessa Sveitsiin, missä toimi Sopaden eli sosiaalidemokraattisen puolueen pakolaishaaran jäsenenä.
Elämäkerta.
Crispien syntyi Königsbergissä 4. marraskuuta 1875. Hänen isänsä oli seinämaalari August Crispien ja äiti Franziska Laczinski. Nuoruudessaan Crispien oli seinämaalarin oppipoikana, mutta hänestä tuli teatterilavasteiden maalari hänen käytyään taidelukiota. Vuonna 1894 hän liittyi sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja ammattiyhdistysliikkeeseen.
Vuosina 1902–1914 Crispien toimi useiden sosiaalidemokraatteja kannattavien lehtien päätoimittajana, joista viimeinen oli Stuttgartissa julkaistu "Schwäbische Tagwacht". Hän menetti päätoimittajan tehtävänsä ensimmäisen maailmansodan alettua, sillä vastusti pasifistina sitä, että sosiaalidemokraattinen puolue tuki sotatoimia. Hänet otettiin myöhemmin vuonna 1916 asepalvelukseen.
Vuonna 1917 Crispien liittyi itsenäisen sosiaalidemokraattisen puolueen (, USPD) jäseneksi. Hän toimi vuoden 1918 vallankumouksen jälkeen Württembergin vallankumoushallituksen sisäministerinä ja ministeripresidentin sijaisena. Hän oli 1920-luvulla mukana tukemassa USPD:n liittymistä takaisin sosiaalidemokraattisen puolueen osaksi, ja kun tämä toteutui, hänestä tuli Hermann Müllerin ja Otto Welsin rinnalla puolueen johtaja sekä valtiopäivien jäsen.
Crispien muutti Sveitsiin Saksan valtiopäivätalon tuhopolton jälkeen helmikuussa vuonna 1933. Hän jatkoi siellä työskentelyä poliittisissa tehtävissä, muun muassa Sopaden eli Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen pakolaishaaran jäsenenä ja Sveitsin edustajana.
Toisen maailmansodan alettua Crispien osallistui aktiivisesti juutalaisten ja poliittisista syistä vainottujen pakolaisten auttamiseen. Vuonna 1945 hän osallistui lisäksi Montreux’ssa järjestettyyn pakolaisuutta käsitelleeseen kokoukseen.
Crispien kuoli Bernissä Sveitsissä 29. marraskuuta 1946.
Perhe.
Crispien avioitui vuonna 1897 Berta Ranglackin kanssa. Heille syntyi kolme lasta.
Arthur Pippingsköld

Arthur Pippingsköld (20. lokakuuta 1865 Kajaani – 11. helmikuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 
Pippingsköldin vanhemmat olivat piirilääkäri Akilles Pippingsköld ja Katarina Nyman ja puolisot vuodesta 1902 Elvira Margareta Sandström (k. 1903) ja vuodesta 1929 Katri Tuulikki Wellroos. Pippingsköld tuli ylioppilaaksi Turussa 1887, suoritti oikeustutkinnon 1891 ja sai varatuomarin arvon 1894. Hän oli oikeusneuvosmies Porissa 1898–1914, Porin raastuvanoikeuden 2. osaston puheenjohtaja 1914–1925 ja Ruoveden tuomiokunnan tuomari 1925–1935. Pippingsköld hoiti Porissa myös muun muassa kaupunginvaltuuston ja satamahallituksen sihteerin tehtäviä useiden vuosien ajan.
Pippingsköld oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Kvantti-itsemurha

Kvantti-itsemurha on kvanttimekaniikan monimaailmatulkintaan perustuva ajatuskoe. Siinä henkilö osoittaa päähänsä aseella, joka mittaa partikkelin spinin, ja painaa liipaisinta. Ase joko ampuu tai ei ammu, riippuen partikkelin spinistä. Monimaailmatulkinnan mukaan molemmat vaihtoehdot tapahtuvat samaan aikaan, ja maailmankaikkeus jakautuu kahteen rinnakkaiseen maailmankaikkeuteen. Näin ollen ajatuskokeen henkilö säilyy hengissä jossain rinnakkaisessa maailmankaikkeudessa, vaikka hän painaisi liipaisinta kuinka monta kertaa tahansa.
Lars Knut Prytz

Lars Knut Prytz (20. joulukuuta 1840 Helsinki – 20. syyskuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Prytzin vanhemmat olivat kamarineuvos Lars Olof Prytz ja Helena Rosalie Franzén ja puolisot vuodesta 1876 Maria Charlotta Heikel, o.s. Franzén (k. 1880) ja vuodesta 1886 Agnes Amanda Tawaststjerna. Jääkärimajuri Olof Prytz oli Lars Knut Prytzin poika toisesta avioliitosta. Lars Knut Prytz tuli ylioppilaaksi Helsingissä, suoritti tuomarintutkinnon 1864 ja sai varatuomarin arvon 1867. Hän oli senaatin protokollasihteeri sotilastoimituskunnassa 1880–1888 ja kamaritoimituskunnassa 1888–1890 ja valtiokonttorin johtaja 1890–1910. Prytz sai laamannin arvo 1894. 
Prytz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1894, 1897, 1900 ja 1905–1906.
Saksan presidentinvaalit 1925

Saksan presidentinvaalit 1925 järjestettiin 29. maaliskuuta ja 26. huhtikuuta 1925. Vaalit oli alun perin suunniteltu pidettäväksi kesäkuussa, mutta niitä jouduttiin aikaistamaan, sillä valtakunnanpresidentti Friedrich Ebert kuoli yllättäen 28. helmikuuta. Vaalit voitti entinen sotamarsalkka Paul von Hindenburg.
Ehdokasasettelu.
Sekä oikeistolla että vasemmistolla oli vaikeuksia valita keskuudestaan ehdokasta vaaleihin. Ensimmäisenä valintansa tekikin kommunistinen puolue, jonka ehdokkaaksi valittiin Ernst Thälmann. Oikeistolaisista muodostunut Loebellin komitea valitsi presidentinvaalien ensimmäiselle kierrokselle ehdokkaakseen Duisburgin pormestari Karl Jarresin, mikä vahvistettiin 12. maaliskuuta sen jälkeen, kun keskustapuolue oli ilmoittanut asettavansa ehdokkaakseen Wilhelm Marxin Loebellin komitean yhteistyöehdotuksista huolimatta. Sosiaalidemokraattisen puolueen ehdokkaaksi valittiin entinen Preussin pääministeri Otto Braun.
Ensimmäinen kierros.
Presidentinvaalien ensimmäiselle kierrokselle osallistui yhteensä seitsemän ehdokasta, jotka olivat:
Äänestysprosentti oli noin 70, eli alempi kuin joulukuussa 1924 järjestetyissä valtiopäivävaaleissa, jossa se oli ollut noin kymmenen prosenttiyksikköä korkeampi.
Vaikka Jarres olikin saanut ensimmäisellä kierroksella eniten ääniä, hänen tukijansa olivat tulokseen pettyneitä, ja alkoi uuden ehdokkaan etsintä presidentinvaalien toiselle kierrokselle. Otto Braun puolestaan luopui ehdokkuudestaan, ja hänen kannattajansa siirtyivät tukemaan Marxia.
8. huhtikuuta Jarresia tukenut Reichsblock-ryhmittymä ilmoitti, että sen ehdokkaana vaalien toisella kierroksella olisi sotamarsalkka Paul von Hindenburg. Häntä oli pyydetty ehdokkaaksi tuloksetta jo useita kertoja, mutta hän suostui lopulta, kun amiraali Alfred von Tirpitz vetosi häneen ja sanoi, että vain hänellä oli mahdollisuus voittaa Marx. Myös Baijerin kansanpuolue siirtyi tukemaan Hindenburgia.
Toinen kierros.
Toiselle kierrokselle pääsi kolme ehdokasta, jotka olivat:
Äänestysprosentti nousi ensimmäiseen kierrokseen verrattuna, lähes kahdeksaankymmeneen prosenttiin. Hindenburg sai äänienemmistön ja tuli näin valituksi valtakunnanpresidentiksi. Saksalaiset kansallismieliset olivat innoissaan tämän voitosta, tosin Hindenburg julisti virkaanastujaispuheessaan 12. toukokuuta, että pitäisi itse parhaansa mukaan tasavaltaa yllä.
Marxin tappion syyksi voidaan laskea noin puoli miljoonaa ääntä, joita hän ei saanut joko siksi, että Baijerin kansanpuolue ei tukenut häntä, tai siksi, että Thälmann jatkoi ehdokkaana toiselle kierrokselle. Vaihtoehdoista ensimmäistä pidetään uskottavampana.
Per Bolund

Per Daniel Bolund (s. 3. heinäkuuta 1971 Tukholma) on ruotsalainen ympäristöpuolueen poliitikko ja biologi. Hän toimi puolueensa miespuolisena puheenjohtajana vuosina 2019–2023. Hän oli ympäristö- ja ilmastoministeri Löfvenin III hallituksessa. Aiemmin hän on ollut rahoitusmarkkina- ja apulaisvaltiovarainministeri 2014–2021 sekä asuntoministeri 2016 ja 2019–2021. Bolund on istunut valtiopäivillä vuosina 2006–10 ja uudelleen vuodesta 2011.
Elämä ja ura.
Bolund syntyi vuonna 1971. Hänen vanhempansa Lars ja Christina olivat molemmat professoreita. Hän valmistui ylioppilaaksi tukholmalaisen Södra Latinin lukion luonnontiedelinjalta vuonna 1989. Vuosina 1992–96 hän opiskeli biologiaa Tukholman yliopistossa, josta valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1996. Yhden lukukauden hän vietti vaihdossa Skotlannissa. Hän aloitti tohtorikoulutettavan opinnot Tukholman yliopistossa vuonna 2000, mutta ei suorittanut niitä loppuun. Syynä oli, että hänen tutkijaryhmänsä ohjaaja menehtyi äkillisesti ja samaan aikaan hän pääsi ympäristöpuolueen edustajana Tukholman kaupunginvaltuustoon.
Vuosina 2002–06 Bolund toimi poliittisena asiantuntijana elinkeinoministeriössä. Vuonna 2006 hänet valittiin valtiopäiville, jossa hänestä tuli elinkeinovaliokunnan jäsen. Vuonna 2014 hänet valittiin rahoitusmarkkina- ja kuluttajaministeriksi sekä apulaisvaltiovarainministeriksi. Vuonna 2019 kuluttajaministerin virka vaihtui asuntoministerin paikkaan. Vuonna 2021 hän toimi ilmasto- ja ympäristöministerinä. 
Bolundilla on kokemusta myös kunnallispolitiikasta, sillä hän on ollut Tukholman kaupunginvaltuutettu vuosina 1998–2006 sekä kunnallisneuvos vuosina 2010–11.
Yksityiselämä.
Bolund asuu Tukholmassa Älvsjön kaupunginosassa. Hän on avoliitossa ja hänellä on kolme lasta. Hän tykkää seurata koripalloa ja kannattaa Los Angeles Lakersia.
Reidar Jönsson

Reidar Jönsson (1944 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija ja dramaturgi. Jönsson julkaisi esikoisteoksensa "Endast för vita" 1969. Hän on kirjoittanut myös näytelmiä ja runoja.
Jönssonin menestysteos on "Elämäni koirana", jonka pohjalta hän käsikirjoitti saman nimisen elokuvan ja oli siitä Oscar-ehdokas.
Shankar Balasubramanian

Shankar Balasubramanian (s. 30. syyskuuta 1966 Madras, Intia) on brittiläinen kemisti ja professori, joka on kehittänyt David Klenermanin kanssa rinnakkaissekvensointia käyttävän tekniikan, joka on sittemmin noussut käytetyimmäksi tavaksi sekvensoida DNA:ta. Heidät on palkittu tekniikasta muun muassa Royal Medalilla ja Millennium-teknologiapalkinnolla.
Elämä.
Nuoruus ja opiskelu.
Shankar Balasubramanian syntyi vuonna 1966 Intian Madrasissa (nykyinen Chennai), mutta hän muutti perheineen jo seuraavana vuonna Britanniaan. Hän kasvoi maaseudulla lähellä Runcornia. Balasubramanian suoritti vuosina 1985–1988 luonnontieteiden alemman korkeakoulututkinnon Cambridgen yliopiston Fitzwilliam Collegessa ja valmistui entsyymikemiasta tohtoriksi vuonna 1991 Chris Abellin ohjauksessa.
Ura.
Balasubramanian työskenteli vuosina 1991–1993 Stephen J. Benkovicin ryhmän tutkijana Pennsylvanian osavaltionyliopistossa, ja sieltä hän palasi Cambridgeen, missä hän aloitti itsenäisen tutkimusuransa. Balasubramanian pystyi työskentelemään vuosina 1994–1998 Royal Societyn yliopistotutkimusapurahan ansiosta. Royal Society myöntää niitä uransa alkuvaiheissa oleville tieteilijöille, joilla on mahdollisuus nousta oman alansa huipulle. 
Balasubramanian ja David Klenerman alkoivat vuonna 1997 työskennellä uuden menetelmän kanssa. Tuotekehitys oli hidasta, ja he saivat vasta vuonna 2005 ensimmäisen toimivan prototyypin valmiiksi. Solexan-Illuminan menetelmänä tunnettu tekniikka nousi nopeasti rinnakkaissekvensointitekniikoiden markkinajohtajaksi. Balasubramanian ja Klenerman olivat jo vuonna 1998 perustaneet tutkimuksensa sivutuotteena Solexa-nimisen yhtiön, jossa he kehittivät sekvensointia taloudellisesti kannattavaksi. Yhdysvaltalainen Illumina osti vuonna 2007 Solexan 600 miljoonalla dollarilla.
Balasubramanian oli vuosina 1998–2003 Cambridgen yliopistossa lehtorina (lecturer) ja vuosina 2003–2007 tittelillä Reader. Balasubramanianista tuli 2007 yliopiston kemiallisen biologian professori ja vuonna 2008 lääkeainekemian Herchel Smith -professori. Sen lisäksi Balasubramnian valittiin vuonna 2010 Cancer Research UK:n Cambridgen instituutin vanhemmaksi ryhmäjohtajaksi. 
Tunnustukset.
Balasubramanian sai vuonna 2009 Royal Societyn Mullard-palkinnon DNA-sekvenoinnista ja vuonna 2018 Royal Medalin David Klenermanin kanssa kehittämästään DNA-sekvensointitekniikasta, joka on muuttanut biologiaa ja perinnöllisyyslääketiedettä. Millennium-teknologiapalkinto myönnettiin heille samoista ansioista puolestaan vuonna 2021.
Tiina Klemettilä

Tiina Klemettilä on suomalainen toimittaja. Hän on juontanut muun muassa makasiiniohjelmaa Ihana aamu. Ohjelmaa tehtiin noin 900 jaksoa siihen mennessä kun ohjelma lopetettiin vuonna 2006. Klemettilä oli juontanut niistä noin neljäsosan. Klemettilä on tehnyt myös käsikirjoituksia ja toiminut tuottajana.
David Klenerman

David Klenerman (s. 1959) on brittiläinen biofyysisen kemian tutkija ja professori, jonka tutkimusura Cambridgen yliopistossa on keskittynyt biologisten ongelmien ratkaisemiseen biofyysisillä menetelmillä. Hän on kehittänyt Shankar Balasubramanianin kanssa rinnakkaissekvensointia käyttävän tekniikaan, joka on sittemmin noussut käytetyimmäksi tavaksi sekvensoida DNA:ta. Heidät on palkittu tekniikasta muun muassa Royal Medalilla ja Millennium-teknologiapalkinnolla.
Elämäkerta.
Klenerman suoritti vuonna 1982 maisterin tutkintonsa Cambridgen yliopiston Christ’s Collegessa, ja vuonna 1986 hän valmistui kemian tohtoriksi Churchill Collegesta.
Valmistumisensa jälkeen Klenerman lähti suorittamaan väitöskirjan jälkeistä tutkimustyötä Stanfordin yliopistoon, ja sen jälkeen hän työskenteli seitsemän vuoden ajan BP:n tutkimusyksikössä. Christ’s College biokemiallisen kemian professoriksi hänet valittiin vuonna 1994.
Klenerman on urallaan keskittynyt monien erilaisten biologisten ongelmien ratkaisemiseen uusilla biofyysisillä menetelmillä, jotka ovat perustuneet laserfluoresenssispektroskopiaan ja SPM-mikroskopiaan. Klenerman alkoi vuonna 1997 työskennellä Shankar Balasubramanianin kanssa uuden menetelmän kanssa. Tuotekehitys oli hidasta, ja he saivat ensimmäisen toimivan prototyypin valmiiksi vasta vuonna 2005. Klernmanin ryhmä keskittyi projektissa mittausmenetelmien rakentamiseen. Solexan-Illuminan menetelmänä tunnettu sekvensointitekniikka nousi nopeasti rinnakkaissekvensointitekniikoiden markkinajohtajaksi. Balasubramanian ja Klenerman olivat jo vuonna 1998 perustaneet tutkimuksensa sivutuotteena Solexa-nimisen yhtiön, jossa he kehittivät sekvensointia taloudellisesti kannattavaksi. Yhdysvaltalainen Illumina osti vuonna 2007 Solexan 600 miljoonalla dollarilla. He ovat saaneet työstään muun muassa Royal Medalin ja Millennium-teknologiapalkinnon.
Xiao Youmei

Xiao Youmei (; 1884–1940) oli kiinalainen musiikkipedagogi ja säveltäjä.
Xiao opiskeli Tokiossa ja Leipzigissa. Saksassa hän valmistui tohtoriksi. Vuonna 1927 Xiao oli perustamassa Kiinan ensimmäistä musiikkikorkeakoulua, entistä Kansalliskonservatoriota, jota hän johti siitä pitäen. 
Xiao oli yksi ensimmäisistä kiinalaisista säveltäjistä, jotka hyödynsivät länsimaisia sävellystekniikoita. Hänen tuotantoonsa kuuluu yli sadan laulun lisäksi sinfonisia teoksia ja kamarimusiikkia. Kun Xiaon kuolemasta tuli kuluneeksi 70 vuotta, hänen kunniakseen pystytettiin pronssipatsas Pekingin konserttisaliin.
Stålhane

Stålhane on suomalainen ja ruotsalainen aatelissuku. 
Suvun historiaa.
Suvun vanhin tunettu kantaisä on 1580-luvulla Siuntion Flytin kylässä elänyt Lars Mårtensson. Vihdin Irjalan kylässä asunut Lars Mårtenssonin poika Nils Larsson (suom. Niilo Laurinpoika) palveli ratsumestarina Torsten Stålhandskenin komentamassa Uudenmaan ja Hämeen läänin ratsuväkirykmentissä. Tarinan mukaan palvellessaan kolmikymmenvuotisessa sodassa Larsson olisi hiipinyt yöllä vastassa olleiden puolalaisjoukkojen leiriin ja vahingoittanut asevarastossa säilytettyjen aseiden lukot, minkä ansiosta ruotsalaisjoukot olivat voittaneet puolalaiset seuraavana aamuna. Urotekonsa ansiosta Larsson aateloitiin kuningatar Kristiinan holhoojahallituksen toimesta Tukholman linnassa 13. elokuuta 1641 nimellä Stålhana (suom. "teräslukko"). Suku introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen 15. helmikuuta 1642 numerolla 292 ja se korotettiin ritariluokkaan 3. marraskuuta 1778. 
Suomen tultua osaksi Venäjää vuonna 1809 eräs suvun suomalaishaaroista immatrikuloitiin Suomen ritarihuoneeseen 17. helmikuuta 1818 numerolla 27. Kyseisen haaran mieslinja sammui Suomessa vuonna 1878, mutta sukuhaara selviytyi Venäjälle muuttaneiden linjojen kautta. Venäläishaaran jäsenet käyttävät Stålhane-nimen venäläistettyä muotoa de Stolgané. Osa de Stolgané-haaran jäsenistä muutti vuonna 1921 Ranskaan, jossa haaran mieslinja sammui vuonna 1960. Suomalaishaaran mieslinja sammui lopullisesti Suomen puolella vuonna 1985, naislinjan sammuessa 2020. Suomen ritarihuoneeseen immatrikuloimattoman sukuhaaran mieslinja sammui Suomessa vuonna 1881. Suku elää edelleen yhä Ruotsissa ja mahdollisesti myös Venäjällä.
Lähteet.
Viitteet.
Prinssi ja kerjäläispoika (elokuva)

Prinssi ja kerjäläispoika () on George Scribnerin ohjaama, Walt Disney Feature Animationin tuottama animoitu lyhytelokuva vuodelta 1990. "Prinssi ja kerjäläispoika" on 25 minuuttia pitkä filmatisointi Mark Twainin samannimisestä kirjasta vuodelta 1881, ja elokuvassa prinssin ja kerjäläispojan rooleissa on Mikki Hiiri.
Ääninäyttelijät.
Suomenkielisen version käänsi ja ohjasi Pekka Lehtosaari.
Cartignies

Cartignies on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 8 kilometriä Avesnes-sur-Helpen kaupungista lounaaseen.
Historia.
Cartignies mainitaan ensimmäisen kerran Kaarle Yksinkertaisen omaisuusluettelossa vuodelta 899. 
Cartigniesin kirkko on rakennettu pääosin 1600-luvun jälkipuoliskolla. Kirkko paloi ensimmäisen kerran salaman iskusta vuonna 1826, ja toistamiseen toisen maailmansodan aikana vuonna 1940. Kunnan torilla oleva valurautainen musiikkikioski on rakennettu vuonna 1920. Kioskin ympärillä pidettiin kyläjuhlia, joissa muusikot kiipesivät kioskin lavalle soittamaan.
Alan Minter

Alan Minter (17. elokuuta 1951 Bromley – 9. syyskuuta 2020) oli brittiläinen nyrkkeilijä, olympiamitalisti ja ammattilaisnyrkkeilyn keskisarjan kiistaton maailmanmestari.
Minter voitti amatöörinä 71 kilogramman painoluokassa olympiapronssia Münchenissä 1972. ”Boom-Boom” Minter ylsi menestykseen myös ammattilaisena: hän nousi keskisarjan kiistattomaksi maailmanmestariksi vuonna 1980 mutta menetti tittelin saman vuoden aikana kärsittyään tappion Marvin Haglerille. Hän päätti uransa vuonna 1981.
Minter kuoli 69-vuotiaana 9. syyskuuta 2020. Hän oli sairastanut syöpää.
Etelä-Afrikan kielet

Etelä-Afrikka on historiallisesti ollut monikielinen ja monikulttuurillinen maa. Virallisten kielten määrä kansallisella tasolla on Etelä-Afrikassa maailman suurimpia. Yhtenäisen Etelä-Afrikan perustamisen jälkeen vuonna 1910 maan virallisiksi kieliksi määriteltiin englanti ja hollanti. Hollanti korvattiin afrikaansilla 15 vuotta myöhemmin. Vuodesta 1974 lähtien maan apartheid-hallinto määräsi, että mustien kouluissa opetuskieliksi tulisivat englanti ja afrikaans. Vuonna 1996 voimaan astunut perustuslaki lisäsi virallisten kielten määrän yhteentoista. 
Ethnologuen mukaan maassa puhutaan 31 kieltä.
Viralliset kielet.
Etelä-Afrikan nykyisen perustuslain mukaan maan viralliset kielet ovat englanti, afrikaans, sepedi, sesotho, eteländebele, swazi, tsonga, tswana, venda, xhosa ja zulu. Niiden puhujamäärät jakautuivat vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan seuraavasti:
Etelä-Afrikan yleisradioyhtiö tuottaa ohjelmaa kaikilla virallisilla kielillä.
Suurin osa maan väestöstä puhuu useampaa kieltä. Valkoinen väestö on yleensä kaksikielistä (englanti ja afrikaans) ja musta väestö puhuu yleensä kolmea tai neljää kieltä sujuvasti, mikä johtuu siitä, että bantukielten puhujat ymmärtävät toisiaan melko hyvin ja he osaavat lisäksi englantia ja afrikaansia. Englannin kielen asema lingua francana ja etenkin korkeakoulutuksen ja liike-elämän kielenä on vahva.
Afrikaansin käyttö on ollut laskussa apartheidin kaaduttua. Syynä on ennen kaikkea se, että kieli nähdään entisten sortajien kielenä. Lisäksi afrikaans ottaa yhä runsaammin vaikutteita englannista.
Eteläafrikkalainen viittomakieli on maan käytetyin viittomakieli. Sitä käyttää arviolta 600 000 ihmistä. Vuonna 2023 viittomakielestä tuli Etelä-Afrikan 12. virallinen kieli. Pan South African Language Board on pyrkinyt turvaamaan viittomakielen aseman. 
Muut kielet.
Virallisten kielten lisäksi Etelä-Afrikassa puhutaan myös muita kotoperäisiä kieliä. Näiden osuus on kuitenkin vähäinen: 828 258 eli noin 1,6 % koko väestöstä. Etelä-Afrikassa puhuttavilla khoisankielillä ei ole virallista asemaa ja nämä kielet ovat uhanalaisia.
Etelä-Afrikan perustuslaki tunnustaa 11 vierasta kieltä (arabia, saksa, kreikka, gudžarati, heprea, hindi, portugali, sanskrit, tamili, telugu ja urdu) suojeltaviksi kieliksi.