tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dimíni

Dimíni () on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Vóloksen kuntaan, Magnesian alueyksikköön ja Thessalian alueeseen. Aiemmin kaupunki kuului Aisonían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Vóloksen kunnan Aisonían kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 2 261 (vuonna 2011).
Dimíni sijaitsee noin viisi kilometriä Vóloksen kaupungista länteen. Dimíni muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Διμηνίου, "Dimotikí Koinótita Diminíou"), johon kuuluvat varsinaisen Dimínin kaupungin lisäksi kylät Kákkavos ja Palioúri. Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 279.
Arkeologiset kohteet.
Neoliittinen asutus.
Dimíni tunnetaan ennen kaikkea esihistoriallisen asutuksen paikkana. Arkeologinen kohde sijaitsee nykyisen kaupungin pohjoispuolella. Paikalla oli kylä jo myöhäisellä kivikaudella. Sen muinaista nimeä ei tunneta, joten siihen viitataan nykyisen kaupungin nimellä. Asutus sijaitsi lähellä mesoliittisen kivikauden asutusta Sésklossa.
Dimíni on yksi Kreikan merkittävimpiä ja parhaiten tunnettuja myöhäisen neoliittisen kauden asutuksia. Se ajoitetaan niin sanottuun myöhäisneoliittiseen kivikauteen 4000-luvun eaa. lopulle. Asutus sijaitsi muinoin noin kilometrin ja nykyisin noin kolme kilometriä merenrannasta. Kylässä oli noin 30–40 taloa ja siinä asui noin 200–300 asukasta. Asutuksen koko on ollut noin 30 000 neliömetriä.
Kylä oli ajalle harvinaisesti linnoitettu kuudella sisäkkäisellä muurilla. Muureissa ei ollut torneja. Muurikehien keskustassa on piha sekä pylvästalo, eräänlainen neoliittinen megaron. Keramiikan kuvioina oli spiraaleja, meandereja eli mutkittelevia aaltoviivoja sekä shakkiruutuja.
Pronssikautinen asutus.
Dimínin alue oli asuttu edelleen mykeneläisellä pronssikaudella. Varhaisella tai keskisellä pronssikaudella asutus siirtyi alemmaksi noin 150 metriä kaakkoon neoliittisen asutuksen paikasta. Se on mahdollisesti sama kuin Iolkos, joka tunnetaan kreikkalaisessa mytologiassa paikkana, josta argonautit lähtivät retkelleen. Asutus on perustettu 1400-luvulla eaa. ja kukoisti 1300- ja 1200-luvuilla eaa. Sieltä on löydetty myös mykeneläisaikainen palatsikeskus, joka syntyi 1200-luvun eaa. alkupuolella. Palatsissa on kaksi megaronia, pienempiä rakennuksia ja keskuspiha. Se tuhoutui tulipalossa 1200-luvun eaa. lopulla tai 1100-luvun eaa. alkupuolella. Asutuksen koko on ollut noin 100 000 neliömetriä.
Pronssikaudella neoliittisen asutuksen paikkaa alettiin käyttää hautausmaana. Sieltä on löydetty kaksi suurta tholos-hautaa eli pyöröhautaa sekä 16 pienempää hautaa. Lisäksi varhaisemman asutuksen paikalle rakennettiin myös mykeneläisellä ajalla megaron.
Kaivaukset.
Dimínin arkeologiset kaivaukset on suorittanut Ateenan arkeologinen seura. Ne alkoivat 1900-luvun alkupuolella Valérios Stáisin ja Chrístos Tsoúntasin johdolla. Ensimmäinen tholos-hauta löytyi jo vuonna 1886 ja toinen kukkulan huipulla oleva tholos vuonna 1901. Neoliittisen asutuksen kunnostus suoritettiin 1950-luvulla. Tutkimukset ja kunnostustyöt jatkuivat 1970-luvulla ja niitä on tehty viime aikoihin asti. Kaivaukset mykeneläisen asutuksen alueella alkoivat vuonna 1980 ja jatkuvat edelleen.
Etelänarnikki

Etelänarnikki ("Arnica montana") on miellyttäväntuoksuinen, monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka kasvaa luonnonvaraisena Keski-Euroopan vuoristoissa 1 000–2 000 metrin korkeudessa. Sitä tavataan satunnaisena viljelykarkulaisena Etelä-Suomen niityillä.
Etelänarnikki kasvaa 30–50 cm:n korkuiseksi ja kukkii kesä–heinäkuussa. Sen juurakko on vaakasuora ja varsi pysty ja karvainen. Lehdet ovat kiinnittyneet kasvin tyveen ruusukkeisesti ja varteen vastakkain. Kukat muodostavat oranssinkeltaisia mykeröitä.
Etelänarnikin kuivatuista tai tuoreista mykeröistä on perinteisesti haudutettu rohdosta, jolla on hoidettu ulkoisesti mustelmia, turvotusta, ruhjevammoja, reuman oireita, hyönteisten pistoja ja palovammoja. Kukkia käytetään myös kosmetiikka- ja likööriteollisuuden raaka-aineena. Kukat sisältävät mm. seskviterpeenilaktoneihin kuuluvia helenaliinia (C15H18O4) ja dihydrohelenaliinia (C15H20O4).
Svenska Filminstitutet

Svenska Filminstitutet on säätiö, joka on perustettu vuonna 1963 tukemaan ja kehittämään Ruotsin elokuva-alaa.
Filminstitutetin hallituksen valitsee Ruotsin hallitus, ja toimintaa säätelee sopimus, jonka ovat solmineet valtio, SVT, TV4 ja elokuva-ala. Filminstitutetin varoja käytetään ruotsalaisen elokuvan tuotannon, levityksen ja esitysten tukemiseen sekä elokuvakulttuurin tukemiseen.
Filminstitutetin toimitalo eli Filmhuset sijaitsee Tukholman Gärdetin kaupunginosassa draamakorkeakoulun kampusalueen takana. Vuosina 1967–1970 rakennetun talon on suunnitellut arkkitehti Peter Celsing. Filmhuset otettiin käyttöön tammikuussa 1971. Kuusikerroksinen betoniseinäinen rakennus on 155 metriä pitkä ja sisältää toimistotiloja sekä neljä studiota. Rakennuksen on tarkoitus muistuttaa kameraa, joka suuntautuu pohjoiseen.
Filminstitutetin rakennuksessa Filmhusetissa on kaksi elokuvateatteria, Bio Victor Victor Sjöströmin mukaan ja Bio Mauritz Mauritz Stillerin mukaan.
Johnny Mantz

Johnny Mantz (18. syyskuuta 1918 Hebron, Indiana – 25. lokakuuta 1972 Ojai, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kilpa-autoilija. Hän osallistui kolmesti Indianapolis 500 -kilpailuihin, joista vuoden 1953 kilpailu kuului Formula 1:n MM-sarjaan.
Mantz kuoli 54-vuotiaana auto-onnettomuudessa Ojaissa Kaliforniassa.
Graham Henry Stokes

Graham Henry Stokes Britannian Kuninkaallisessa laivastossa palvellut meriupseeri, jonka viimeisenä palvelusarvona oli kontra-amiraali.
Graham Henry Stokes aloitti merimiehen uransa 1919 kansimiehenä taistelulaiva "HMS King George V":llä. Maailmansotien välillä hän palveli sukellusveneiden emälaiva "HMS Maidstonella" ja sukellusvene "L56":lla. Ennen toisen maailmansodan puhkeamista hän palveli edelleen risteilijä "HMS Danaella" ja hävittäjillä "HMS Keppel", "HMS Tempest", "HMS Wakeful" ja "HMS Griffin".
Hänelle suotiin 25. syyskuuta 1939 hävittäjä "HMS Mackayllä" ja 1. toukokuuta 1940 "HMS Matabelen" aluksen päällikön paikka, josta hän siirtyi pois 10. kesäkuuta. Hänelle suotiin 25. lokakuuta 1940 uuden Tribal-luokan hävittäjän "HMS Sikhin" päällikkyys. Taistelussa Saksan laivaston taistelulaivaa "Bismarckia" vastaan 25.-26. toukokuuta 1941 osoitetusta kyvykkyydestä hänet palkittiin 14. lokakuuta DSC:llä ja joulukuussa johdettuaan neljän hävittäjän viirikköä Syrtin lahden taistelussa, jossa tuhottiin kaksi Italian laivaston risteilijää, hänestä tehtiin 26. toukokuuta 1942 Bathin ritarikunnan ritari (). Hän luovutti "HMS Sikhin" päällikkyyden seuraajalleen 3. helmikuuta 1942.
Ylennettynä komentajaksi hän johti 1943-1944 laivaston ilmavoimien tukikohtaa RNAS Crailia eli "HMS Jackdawia", mistä tehtävästä hän siirtyi uuden lentotukialuksen "HMS Colossuksen" päälliköksi.
Graham Henry Stokes jäi 8. syyskuuta 1954 eläkkeelle.
Kreikkalainen antologia

Kreikkalainen antologia (, joskus myös "Anthologia Palatina") on kokoelma kreikkalaista runoutta, enimmäkseen epigrammeja, klassiselta ja bysanttilaiselta ajalta.
Historia.
Vaikka Egyptistä on löydetty papyruksia, jotka sisältävät katkelmia runokokoelmista, kreikkalaisen runouden varhaisin varsinainen antologia oli Meleagros Gadaralaisen "Anthologia". Se sisälsi runoja sekä häneltä itseltään että 46 muulta runoilijalta, mukaan lukien Arkhilokhos, Alkaios, Anakreon ja Simonides. Johdannossaan Meleagros kuvaa järjestäneensä runot teoksen nimen mukaisesti ikään kuin kukkaseppeleeksi. Sanasta ”antologia” on sittemmin tullut synonyymi kirjoituskokoelmille.
Meleagroksen antologia oli niin suosittu, että siihen tehtiin myöhemmin lisäyksiä. Filippos Thessalonikelaisen ja Agathiaan versioiden esipuheet ovat säilyneet osana antologiaa. Konstantinos Kefalos toimitti standardilaitoksen teksteistä (Palatine MS) 900-luvulla. Hän lisäsi uusia kokoelmia: Straton Sardislaisen 100-luvulla kokoamia homoeroottisia säkeitä, kirkoista löydettyjä kristillisiä epigrammeja, kokoelman Diogenianoksen kokoamia satiirisia ja humoristisia epigrammeja, Khristodoroksen kuvauksen bysanttilaisen Zeuksippoksen kylpylän gymnasionin patsaista sekä kokoelman piirtokirjoituksia kyzikoslaisesta temppelistä.
Maksimos Planudes toimitti myös laitoksen "Kreikkalaisesta antologiasta". Hän sekä lisäsi joitakin runoja että poisti sopimattomina pitämiään kohtia. Hänen antologiansa oli pitkään ainoa, joka läntisessä Euroopassa tunnettiin. Ensimmäinen painettu laitos kokoelmasta ilmestyi vuonna 1494 Johannes Laskariksen toimittamana. Vuonna 1606 Claudius Salmasius löysi heidelbergiläisestä kirjastosta laajemman kokoelman, joka perustui Kefaloksen laitokseen. Tämä julkaistiin kuitenkin vasta vuonna 1776, kun R. F. P. Brunck sisällytti sen teokseensa "Analecta veterum Poetarum Graecorum" (1772–1776). 
Ensimmäinen kriittinen laitos oli Friedrich Jacobsin tekemä (13 osaa, 1794–1803; uudistettu 1813–17). J. F. Dübnerin Didotin "Bibliothecassa" julkaistu laitos (1864–1872) sisälsi Antologia Palatinan, siihen kuulumattomat Planudeen antologian epigrammit, muista lähteistä kerättyjä osia sisältävän liitteen, latinankielisen suorasanaisen käännöksen sekä Hugo Grotiuksen runomittaisen latinankielisen käännöksen.
Sisältö.
Palatine MS., nykyisen tekstin arkkityyppi, on useiden eri aikoina eläneiden henkilöiden toimittama. Kokoelma on järjestetty seuraavasti (viitenä kirjana):
Tyyli.
"Kreikkalaisen antologian" epigrammit ovat peräisin pitkältä ajanjaksolta, ja ajan kuluessa niiden tyylissä on tapahtunut muutoksia. Tyylissä voidaan hahmottaa neljä kautta:
Johnny McDowell

Johnny McDowell (29. tammikuuta 1915 Delavan, Illinois – 8. kesäkuuta 1952 West Allis, Wisconsin) oli yhdysvaltalainen kilpa-autoilija, joka osallistui Formula 1:n MM-sarjaan kuuluneeseen Indianapolis 500 -kilpailuun vuosina 1950, 1951 ja 1952.
McDowell kuoli 37-vuotiaana vuonna 1952 kilpailuonnettomuudessa Milwaukee Milen radalla.
Eusapia Palladino

Eusapia Palladino (21. tammikuuta 1854 Minervino Murge – 16. toukokuuta 1918 Milano) oli italialainen nainen, jonka väitetään esiintymisissään tehneen useita yliluonnollisia asioita, kuten kanavointia, henkien aineellistamista ja levitointia. Menestyessään hän herätti myös skeptikkojen huomion. Hänen väitettyjä kykyjään tutkittiinkin useaan otteeseen vaihtelevin tuloksin.
Palladino syntyi Barin lähellä ja jäi 12-vuotiaana orvoksi. Hän lähti Napoliin, jossa paikallinen perhe työllisti hänet. Palladinon ympärille keskittyneiden outojen ilmiöiden on sanottu häirinneen perhettä. Ilmiöt jatkuivat, ja Palladino aloitti pian työnsä alueen pienissä spiritualistisissa piireissä. Hänet ”löysi” sitten tohtori Ercole Chiaia, joka kuvasi kirjeessään psykiatri ja kriminologi Cesare Lombrosolle muun muassa tytön levitointia. Lombroso ei aluksi vastannut kirjeeseen, mutta myöhemmin hän kiinnostui aiheesta ja päätti tutkia Palladinon väitettyjä kykyjä. Hän ei löytänyt ilmiöille selitystä. Myöhemmin eri tutkijat kuitenkin päätyivät Palladinon kykyjen suhteen vaihteleviin tuloksiin, ja Palladinon todettiin myös syyllistyneen huijauksiin. 
Palladinon kykyjen muiden tutkijoiden joukkoon kuului Charles Richet. Myös Bolesław Prus sekä Marie ja Pierre Curie osallistuivat hänen istuntoihinsa. Marie Curie pidätteli Palladinoa, kun Pierre Curie tarkkaili huoneessa esiintyneitä ilmiöitä. Pierre Curie vakuuttui ilmiöiden aitoudesta ja puolusti näkemystään kirjeissään ystävälleen Georges Gouylle. Pierre Curie kuvasi sellaisia ilmiöitä kuin pöydän leijumista ilmassa, esineiden liikkumista, käsien kosketuksia ja valonväläyksiä. Hänen mukaansa Palladinolla ei ollut paikalla ketään mahdollista avustajaa. Huoneen valaistus oli riittävä, jotta kaiken siellä tapahtuneen saattoi nähdä.
Palladinon ikääntyessä hänen kykynsä heikkenivät. Skeptikkojen mukaan tämä johtui siitä, että tarkkailijat olivat tulleet tietoisemmiksi mahdollisista huijausmenetelmistä, minkä seurauksena istuntojen valvonta oli tiukentunut.
Volksbühne

Volksbühne am Rosa-Luxemburg-Platz, lyhyemmin Volksbühne, on teatteri Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se sijaitsee Berliinin keskustassa Mitten kaupunginosassa Rosa-Luxemburg-Platzilla. 
Volksbühnen juuret juontuvat "Freie Volksbühne" -liikkeeseen, joka työsti vision kansanteatterista () vuonna 1892. Nykyinen teatterirakennus rakennettiin vuosina 1913–1914 ja sen suunnitteli unkarinjuutalainen arkkitehti Oskar Kaufmann. Rakennus kärsi muun Berliinin tavoin mittavia vaurioita toisen maailmansodan ilmapommituksissa. Teatteri jäi Saksan demokraattisen tasavallan puolelle ja se jälleenrakennettiin vuosina 1950–1954 arkkitehti Hans Richterin johdolla.
Savutapakulo

Savutapakulo ("Scytalopus parkeri") on pienikokoinen eteläamerikkalainen varpuslintu, jota aikaisemmin pidettiin peukaloistapakulon ("Scytalopus latebricola") alalajina.
Esiintyminen.
Savutapakulot elävät Ecuadorin eteläosassa ja Perun pohjoisosassa noin 4 300 neliökilometrin alalla ja lajin populaation on arvioitu olevan ainakin 10 000 aikuista yksilöä. Laji asuu vuoristossa 2 250–3 350 m:n korkeudella.
Elinympäristö.
Lajin elinaluetta on vuoristometsien alikasvos.
Lisääntyminen.
Savutapakulosta on yksi pesälöytö Ecuadorista. Pallomainen pesä oli maanpinnan tasalla ja sammalista ja juurikuiduista rakennettu, noin 15 cm ulkohalkaisijaltaan ja 7–8 cm sisähalkaisijaltaan. Pesäkuppi oli 4,5 cm syvä ja vuorattu vaaleilla kuiduilla ja juurilla. Pesässä oli löytöhetkellä, 7. lokakuuta 2004, kaksi puolikasvuista poikasta.
Ravinto.
Poikasia ruokitaan hyönteisravinnolla.
Maattivuono (kylä)

Maattivuono oli kylä Kalastajasaarennon eteläosan, Keskisaarennon eteläosassa Maattivuonon pohjoisrannalla Petsamon kunnan koillisosassa, jonka Suomi vuonna 1940 luovutti Neuvostoliitolle. Nykyisin kylä on asumaton ja se sijaitsee Petsamon kaupunkikunnan pohjoisosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. 
Maattivuono kuului Petsamon ensimmäisestä koulupiirijaosta vuodelta 1921 lähtien Pummangin koulupiiriin. Pummanki sijaitsi Keskisaarennon pohjoisrannalla ja sinne piti kulkea saarennon keskiosien tuntureiden halki. Tämä ja oppilasasuntolan puute hankaloittivat maattivuonolaisten koulunkäyntiä.
Vuonna 1939 suunniteltiin Maattivuonoon noin hehtaarin laajuista luterilaista hautausmaata, mutta hanketta ei ehditty toteuttaa ennen talvisotaa. 
Maattivuono oli yksi Petsamon vakoilujutun tapahtumapaikkoja 1930-luvun lopulla.
Väestö.
Suurin osa Maattivuonon asukkaista oli saamelaisia, joiden lisäksi oli jonkin verran karjalaisia ja suomalaisia. Maattivuonon saamelaiset eivät olleet Petsamon alkuperäisasukkaita ortodoksisia kolttasaamelaisia, vaan Norjasta ja Inarin kunnasta 1860- ja 1880-lukujen välisenä aikana muuttaneita luterilaisia saamelaisia. Maattivuonon saamelaiset harjoittivat elinkeinonaan kalastusta. Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan kylässä oli 65 asukasta, joista 38 oli saamelaisia, 19 karjalaisia ja kahdeksan suomalaisia.
Asukasluvun kehitys:
Talvi- ja jatkosota.
Talvisodan syttyessä Maattivuonon evakuointi myöhästyi. Maattivuonon asukkaita yritettiin evakuoida vartiolaus Turjalla, mutta suurin osa jäi Neuvostoliiton miehityksen alaisuuteen. Kyläläiset saivat jäädä aluksi koteihinsa, mutta talvella 1940 heidät siirrettiin Kuolan niemimaalle. Moskovan rauhan solmimisen jälkeen maattivuonolaiset palautettiin yhtä seitsemänvuotiasta pikkupoikaa lukuun ottamatta Suomeen. Tosin kotiinsa Maattivuonoon he eivät päässeet, koska se oli luovutettu muun Kalastajasaarennon mukana Neuvostoliitolle rauhanehtojen mukaisesti. 
Jatkosodan aikana Maattivuonoa, kuten muutakaan Kalastajasaarentoa ei vallattu takaisin.
Hoover (Alabama)

Hoover on kaupunki Alabaman osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen pinta-ala on 113 km² ja asukasluku 68 707 (2006). Kaupunki sijaitsee Birminghamin kaupungin esikaupunkialueella.
Golf kesäolympialaisissa 1900

Golf kesäolympialaisissa 1900 käytiin 2. – 3. lokakuuta. Kilpailuissa järjestettiin kaksi lajia, toinen niistä oli miesten 36 reiän kilpailu ja toinen naisten 9 reiän kilpailu. 
Kilpailujen tulokset.
Miehet.
Miehet pelasivat 36 reikää eli radan läpi kaksi kertaa. Kilpailu käytiin 2. lokakuuta. 
Naiset.
Naiset pelasivat yhdeksän reikää. Kilpailu käytiin 3. lokakuuta.
Osallistuvat maat.
Suluissa maan lähettämien urheilijoiden määrä. 
Mitalitaulukko.
&lt;br&gt;
Juan Muteniac

Juan Muteniac (oik. Juho Mutenia, s. 1. kesäkuuta 1984 Ivalo, Inari) on suomalainen musiikkituottaja. Hänet tunnetaan muun muassa isoveljensä Ezkimon tuottajana. Muteniacin mahtipontisen, sinfonisen ja melodisen tuotannon ansiosta hän on päässyt tekemään aktiivista yhteistyötä yhdysvaltalaisten artistien, kuten Jedi Mind Tricksin, Outerspacen ja Army of the Pharaohsin kanssa.
Juan Muteniac julkaisi keväällä 2010 albumin nimeltä "Koko Suomi". Hän vastasi levyn tuotannosta ja laulajina vieraili eri artisteja.
Tuottajana.
2014.
V-Zilla - "The Monster &amp; Mr. Arnell".
"The Excellence" (feat. DJ TMB)
Pyhimyskehä

Pyhimyskehä eli "nimbus", "glooria", "gloria", "gloriola" tai "aureola" on sädekehä, joka kuvaa jumalallisten henkilöiden pyhyyttä. Yleisin pyhimyskehän muoto on päätä ympäröivä pyöreä kiekko. Soikeaa tai mantelinmuotoista kehää nimitetään mandorlaksi.
Kehän käyttö taiteessa juontuu luultavasti aiemmista aurinkouskonnoista, joissa palvottiin aurinkoon liittyviä henkilöitä.
Kehä voi myös viitata poikkeuksellisena pidetyn henkilön auraan, joka liittyi jo muinaisten egyptiläisten uskomuksiin.
Pyhimyskehää on käytetty paljon kristillisessä uskonnollisessa taiteessa. Pyhimyskehät tunnettiin kuitenkin jo ennen vuotta 1000 eaa. intialaisessa, persialaisessa, kreikkalaisessa ja roomalaisessa taiteessa. Pyhimyskehä kuvataan joskus koko vartaloa ympäröivänä pyöreänä tai soikeana kehänä.
Cesare Lombroso

Cesare Lombroso (s. 6. marraskuuta 1835 Verona, Itävallan keisarikunta – 19. lokakuuta 1909 Torino, Italia) oli italialainen lääkäri, professori, kriminologi ja kriminaaliantropologian perustaja.
Lombroso toimi sotilaslääkärinä Italian sisällissodan aikana 1859 ja tutki Lombardiassa kretinismiä ja pellagraa. 
Lombroso herätti huomiota väitteellään, että rikollisuuden taustalla ovat ihmisen biologiset ominaisuudet. Hän piti rikollisuutta periytyvänä ominaisuutena, joka on myös nähtävissä fyysisinä piirteinä kasvoissa ja muualla ruumiissa. Rikollisuuden syitä pohtiessaan hän kuitenkin kiinnitti huomiota myös sosiaalisiin, kulttuurisiin ja taloudellisiin seikkoihin. Hänen pääteoksensa on fysiognomiaa käsittelevä teos "L’uomo delinquente in rapporto all’ antropologia". Lombroso tutki myös laajasti nerouden ja mielisairauden yhteyttä.
Sivujuonteena Lombroson uralla oli kiinnostus grafologiaan, josta hän kirjoitti luvun teoksen "L’uomo delinquente" toiseen painokseen.
Luettelo 200 metrin juoksun Suomen mestareista

Tämä on luettelo 200 metrin juoksun Suomen mestareista. 200 metrin juoksun Suomen mestaruudesta on kilpailtu Kalevan kisoissa vuodesta 1910 lähtien. Naiset ovat kilpailleet Suomen mestaruudesta vuodesta 1951 lähtien.
Mestaruudet.
Miehet 
Naiset
Spencer Pratt

Spencer Pratt (s. 14. elokuuta 1983) on yhdysvaltalainen televisiopersoona. Hän on tuttu MTV:n tositelevisiosarjoista "Malibun prinssit" ja "The Hills".
Pratt meni naimisiin "The Hills" -sarjan näyttelijän Heidi Montagin kanssa 25. huhtikuuta 2009. Pariskunta on osallistunut ohjelmaan "I'm a Celebrity... Get Me out of Here".
Lokakuussa 2017 parille syntyi poika. Lapsi on pariskunnan ensimmäinen.
Superior Art Creations

Superior Art Creations (SAC) on tietokonetaidetta tekevä underground-ryhmä, joka tunnetaan erityisesti erilaisille warez-ryhmille tekemistään tuotoksista. SAC:n jäsenet ovat tehneet muun muassa ANSI- ja ASCII-taidetta, VGA-bittikarttagrafiikkaa, tracker-musiikkia ja erilaisia introja. SAC:n merkkigrafiikkaa on käytetty purkeissa ja FTP-palvelimilla ja ryhmän introja taas esimerkiksi kräkkeriryhmien "cracktroina". Lisäksi SAC:n jäsenet ovat laatineet kräkkeriryhmille niiden "julkaisuja" kuvaavia info-tiedostoja (.nfo) ja kirjoittaneet 1990-luvun puolivälissä hetken aikaa erilaisia työkaluja myös aikoinaan suosittua PCBoard-purkkiohjelmistoa varten.
SAC oli alun perin saksalainen, mutta on myöhemmin laajentunut myös muualle. Ryhmän www-sivujen mukaan sen perustivat "Roy" (Carsten Cumbrowski), "Dream Design", "Hetero", "Kaethe", "Raiser", "Toxic" ja "Trancer" joulukuussa 1994. Ensimmäinen ryhmän tuotoksia sisältävä "artpack" julkaistiin pian sen jälkeen. Ryhmän johtohahmona toimi joitakin vuosia Cumbrowski, minkä jälkeen vetovastuun ottivat vuonna 1999 "Idiana" ja "Ferrex". Cumbrowski jätti SAC:n virallisesti vuonna 2001, mutta ylläpitää kuitenkin nykyään ryhmän sivustoa.
Marcus Tullius Tiro

Marcus Tullius Tiro (103–4 eaa.) oli roomalainen vapautettu ja stenografi, joka toimi senaattori Ciceron luotettuna sihteerinä ja kirjallisten töiden toimittajana. Tiron mukaan on nimetty pikakirjoitustyyli, "notae tironianae".
Tiro oli alun perin yksi Ciceron talouteen kuuluneista orjista. Cicero vapautti Tiron tämän viisikymmenvuotispäivänä 53 eaa. Valtiomiehen kuoleman jälkeen Tiro julkaisi kokoelman isäntänsä puheita ja kirjeitä. Hän kirjoitti myös Ciceron elämäkerran ja latinan kielioppia sivuavan teoksen "De usu atque ratione linguae Latinae".
Tiheikkötapakulo

Tiheikkötapakulo ("Scytalopus chocoensis") on eteläamerikkalainen varpuslintu, jota aikaisemmin pidettiin nuohoojatapakulon ("S. vicinior") alalajina.
Koko ja ulkonäkö.
Tiheikkötapakulo painaa 17–22,5 g, koiras on hieman naarasta painavampi.
Esiintyminen.
Tiheikkötapakulot elävät Ecuadorissa, Kolumbiassa ja Panamassa noin 20 000 neliökilometrin suuruisella alalla. Populaation koko on vähintään 10 000 aikuista yksilöä.
Elinympäristö.
Vuoriston rotkolaaksot.
Valkoposkiluura

Valkoposkiluura ("Grallaria ridgelyi") on erittäin uhanalainen eteläamerikkalainen varpuslintu. Laji on nimetty löytäjänsä, yhdysvaltalaisen lintutieteilijän Robert Ridgelyn mukaan.
Koko ja ulkonäkö.
Valkoposkiluura on väritykseltään musta-valko-harmaa ja painaa 150–200 g.
Esiintyminen.
Valkoposkiluurat elävät Andien länsirinteillä noin 2,5 kilometrin korkeudella Ecuadorin eteläosassa ja Perun pohjoiskolkassa. Laji kuvailtiin tieteelle uutena vuonna 1999 ja sen kokonaispopulaatio on ehkä 250–999 yksilöä. Kanta elää maantieteellisesti suppealla alueella ja on vaarassa hävitä metsien hakkuiden ja elinympäristön tuhoutumisen seurauksena.
Elinympäristö.
Laji elää kosteiden ikivihreiden vuoristosademetsien alikasvoksessa, aina virtaavan veden (noro, puro tai joki) tuntumassa.
Lisääntyminen.
Reviirin koko on 20–40 hehtaaria. Pesintää tapahtuu ainakin loka-marraskuussa.
Ravinto.
Laji on hyönteissyöjä.
Vesa Kääpä

Vesa Kääpä (s. 1961 Helsinki) on suomalainen kitaristi/laulaja joka soittanut aiemmin myös bassokitaraa. Hän on soittanut useissa yhtyeissä ja lukuisien artistien taustalla, kuten Guitar Slingers, Leningrad Cowboys, Sleepy Sleepers, Geir Rönning &amp;The Lovehandles, Veeti Kallio Duo, Trio ja Band, Tipe Johnson &amp; Vesa Kääpä Duo, The Sensational Savusauna Orchestra joka on säestänyt esimerkiksi Niko Ahvosta, Pave Maijasta, Sami Saarta ja muita.
Hän on soittanut myös useiden yhtyeiden äänitteillä, kuten aiemmin mainittu Guitar Slingers, sekä Timo Turpeinen, Kimmo Helistö, Leningrad Cowboys, Remu ja joitakin yksittäisiä kappaleita useilla levytyksillä. Hän on soittanut myös joidenkin elokuvien taustalla, muun muassa Leijat Helsingin yllä (elokuva) (Peter Lindholm) ja Highway Society (Mika Kaurismäki) LA Without a Map (Mika Kaurismäki) joiden musiikista vastasi Mauri Sumen.
Nykyisin hän esiintyy omassa yhtyeessään Doc Fungus &amp; Medicine Men laulaja/kitaristina, sekä osaltaan Dan Baird vaikutteisessa The Helsinki Satellites yhtyeessä, kitaristi/laulajana.
Hän soittaa myös nykyisin harvakseltaan esiintyvässä legendaarisessa suomalaisessa rock-yhtyeessä The Ronski Gang
Sunette Viljoen

Sunette Stella Viljoen (s. 6. lokakuuta 1983 Rustenburg) on eteläafrikkalainen keihäänheittäjä.
Viljoen sai hopeaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 tuloksella 64,92 sekä hopeaa Daegun MM-kilpailuissa 2011 tuloksella 68,38 ja pronssia Pekingin MM-kilpailuissa 2015 tuloksella 65,79. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui neljänneksi ja Moskovan MM-kilpailuissa 2013 kuudenneksi. Yleisurheilun arvokilpailuissa hän on karsiutunut loppukilpailusta Pariisin MM-kilpailuissa 2003, Ateenan olympialaisissa 2004, Pekingin olympialaisissa 2008 sekä MM-kilpailuissa Berliinissä 2009 ja Dohassa 2019.
Afrikan mestaruuskilpailuissa hän on voittanut kultaa vuosina 2004, 2008, 2010, 2014 ja 2016 sekä sijoittunut toiseksi vuonna 2006. Afrikan kisoissa hän on ollut kolmas 2003, 2007 ja 2019. Kansainyhteisön kisoissa hän on voittanut kultaa 2006 ja 2010 sekä sijoittunut toiseksi 2014 ja kolmanneksi 2018. Kesäuniversiadeissa hän voitti kultaa vuonna 2009 ja 2011, sijoittui viidenneksi vuonna 2007 ja 12:nneksi vuonna 2005. Maanosien cupissa hän oli toinen 2010 ja 2014.
Vuoden 2009 kesäuniversiadeissa Viljoen heitti karsintakilpailussa 65,43 m, jolla hän paransi omaa ennätystään yli kolme metriä ja rikkoi maannaisensa Justine Robbesonin Afrikan ennätyksen 63,49 m. Hän paransi omissa nimissään ollutta Afrikan ennätystä lähes metrin Josef Odložilin muistokisoissa Prahassa 14. kesäkuuta 2010 heittäen tasaisen sarjansa päätteeksi 66,38 m. Voittaessaan kultaa kesäuniversiadeissa 2011 hän paransi Afrikan ennätyksensä tulokseen 66,47 m. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän paransi Afrikan ennätystään lähes kahdella metrillä tulokseen 68,38 m. Timanttiliigan kilpailussa New Yorkissa 9. kesäkuuta 2012 Viljoen kohensi jälleen maanosansa ennätystä heittämällä viidennellä kierroksella tuloksen 69,35 m. 
Viljoen ilmoitti julkisesti vuonna 2013 olevansa homoseksuaali ja seurustelevansa naisen kanssa. Hän joutui paljastuksensa vuoksi oman veljensä pahoinpitelemäksi ja perhe katkaisi kokonaan välinsä häneen.
Quietus

Titus Fulvius Junius Quietus (k. syksy 261) oli roomalainen usurpaattori eli vallananastaja. Hänen isänsä oli Fulvius Macrianus, joka oli yksi keisari Valerianuksen kenraaleista vuonna 260. Hänen veljensä oli Macrianus nuorempi. Quietuksen nuoruusvuosista ei ole juuri mitään tietoa. Epäluotettavan keisarien elämäkerran "Historia Augustan" mukaan Quietus toimi tribuunina Valerianuksen armeijassa, mutta asiasta ei ole varmaa tietoa, eikä se luultavasti ole totta.
Kesällä 260 roomalaiset kärsivät Carrhaen lähistöllä persialaisia vastaan suuren tappion. Valerianus vangittiin, ja persialaiset hyökkäsivät Syyriaan ja Vähään-Aasiaan. Tilanne oli sekasortoinen, mutta Macrianus vanhemman ja Ballistan (tai Callistuksen) vastatoimet Kilikiassa pysäyttivät persialaisten hyökkäyksen. Persian kuningas Sapor I joutui perääntymään takaisin itään. Macrianus vanhempi ja Ballista ansaitsivat tästä hyvästä sotilaidensa kunnioituksen, ja sotilaat päättivätkin huutaa Macrianus vanhemman keisariksi, vaikka Valerianuksen poika ja laillinen keisari Gallienus oli yhä elossa ja hallitsi valtakunnan läntisiä provinsseja. Macrianus vanhempi kuitenkin kieltäytyi kunniasta vedoten ikäänsä ja terveyteensä ja nimitti keisareiksi sen sijaan poikansa Macrianus nuoremman ja Quietuksen. Tämä tapahtui todennäköisesti ennen 17. syyskuuta 260. Quietus otti keisarina nimen Imperator Caesar Titus Fulvius Junius Quietus Pius Felix Augustus ().
Macrianuksilla oli käytössään Valerianukselta jääneet kultavarat, jonka ansiosta voitiin lyödä kolikoita uusien keisarien kunniaksi. Kolikoissa kunnioitettiin armeijaa ja julistettiin voiton olevan varmaa. Molemmat keisarit nimitettiin myös konsuleiksi kuluvalle vuodelle, jolloin koko valtakunnassa oli vuonna 261 itse asiassa kolme konsuliparia: Gallian keisarikunnassa, Roomassa ja Macrianusten hallitsemassa Vähän-Aasian, Syyrian ja Egyptin provinsseissa.
Keväällä 261 Macrianus vanhempi päätti lähteä länteen valtaamaan Gallienuksen hallitsemia provinsseja. Hän otti nuoremman Macrianuksen mukaansa ja jätti Quietuksen ja Ballistan valvomaan idän provinsseja. Gallienuksen kenraalit Aureolus ja Domitianus kuitenkin löivät Macrianusten armeijan syksyllä 261 Illyriassa. Tappion jälkeen Macrianusten omat sotilaat murhasivat komentajansa.
Quietus menetti idässä pian kannatuksensa. Palmyralainen Septimius Odaenathus otti vallan, ja Quietus joutui perääntymään Ballistan kanssa Emesan kaupunkiin Syyriaan. Kaupunkilaiset kuitenkin surmasivat heidät jo syksyllä 261.
Iktyologia

Iktyologia eli kalatiede on tiede, joka tutkii kaloja. Tieteenala voidaan jakaa edelleen kalaryhmien mukaisiin erikoisaloihin. Iktyologia on merkittävä tiede biologian sisällä, sillä kaloilla on ollut keskeinen asema kaikkien selkärankaisten eläinten evoluutiossa. Iktyologian "isänä" pidetään ruotsalaista Peter Artedia.
Kalojen pääryhmien mukaan iktyologia voidaan jakaa luukalojen ("Osteichthyes"), rustokalojen ("Chondrichthyes") ja leuattomien kalojen ("Agnatha") tutkimukseen. Vaikka todennäköisesti suurin osa nykyisin elävistä kalalajeista on jo löydetty ja kuvattu, tiedeyhteisö on vielä 2000-luvullakin vahvistanut kuvauksen ja luokituksen 100–300 uudelle kalalajille vuosittain. Iktyologisessa tiedossamme arvioidaankin yhä olevan varsin suuria aukkoja. Kansainvälisen konsortion ylläpitämän FishBase-tietokannan mukaan vuoden 2020 joulukuuhun mennessä oli kuvattu 34 500 kalalajia. Kalalajeja tunnetaan enemmän kuin kaikkien muiden selkärankaisten eläinten (sammakkoeläimet, matelijat, nisäkkäät ja linnut) lajeja yhteensä.
Yleisten biologian osa-alueiden lisäksi iktyologialla on liittymiä erityisesti meribiologian, limnologian ja kalataloustieteeseen tieteenaloihin.
Eurosam

 
Eurosam on eurooppalainen ilmatorjuntaohjusten valmistaja. Pääkonttori sijaitsee Pariisin eteläpuolella Fontenay aux Rosesissa. Henkilökuntaa on noin sata henkeä. Eurosam on perustettu kesäkuussa 1989 kehittämään hanketta "Famille de missiles Sol-Air Futurs" eli uuden sukupolven ilmatorjuntaohjusten perhe. Alkuaan se oli Aérospatialen, Alenian ja Thomson-CSF:n yhteisyritys. Nykyään Aérospatiale ja Alenian ohjukset ja ohjusjärjestelmät on sulautettu osaksi monikansallista MBDA:ta. Thomson-CSF on nykyään Thales Group. Eurosamin omistus jakaantuu nykyään siis suhteessa 66 % MBDA:lle ja 33 % Thales Groupille. Euroopan suurin ja maailman kolmanneksi suurin puolustusvälineyritys BAE Systems puolestaan omistaa MBDA:sta 37,5 % ja ilmailukonserni EADS myös 37,5 %.
Järjestelmät.
Eurosamin ohjusjärjestelmissä käytetään MBDA Aster 15- ja 30- ohjuksia.
SAMP/T.
SAMP/T on tarkoitettu suojaamaan valtakunnallisesti merkittäviä kohteita vihollisen lentokoneilta ja ohjuksilta. Tyypillinen patteri sisältää johtoyksikön, tutkayksikön ja neljästä kuuteen kuorma-autoalustaista laukaisuyksikköä. Neljällä laukaisuyksiköllä varustettuna patterin vahvuus on 14 miestä. Järjestelmässä käytettävä ajoneuvo sopii C-130 Hercules kuljetuskoneen rahtitilaan. Järjestelmä kykenee lukittautumaan yhtäaikaisesti kymmeneen maaliin, ilmassa matkalla kohteeseen voi yhtäaikaisesti olla 16 ohjusta. Torjuntasektori on täydet 360 astetta. Maksimikantama on valmistajan mukaan lentokonetta torjuttaessa yli 100 km ja ohjusta torjuttaessa 25 km. Minimietäisyys torjuttavaan kohteeseen on kolme kilometriä. Kokeissa ohjus on käynyt 15 km:n korkeudessa, ilmoitettu lakikorkeus on 20 km. Ohjus saa järjestelmän tutkalta jatkuvasti päivittyvän tiedon kohteen sijainnista. Järjestelmässä käytettävän Aster 30 -ohjuksen pituus on 5,2 m, halkaisija 18 cm, paino 510 kg ja lentonopeus 1 400 m/s.
SAMP/T oli tarjolla Suomen uudeksi alueilmatorjuntaohjusjärjestelmäksi (KKITO 2012), mutta puolustusministeriö valitsi yhdysvaltalais-norjalaisen NASAMS -järjestelmän. SAMP/T:n kaksi kilpailijaa ilmatorjuntaohjusmarkkinoilla ovat yhdysvaltalainen Patriot ja venäläinen S-300PMU, joista kumpikaan ei ollut ehdolla Suomeen. Suorituskyvyltään kilpailun loppuvaiheessa mukana olleet järjestelmät ovat täysin erilaisia ja erään arvion mukaan SAMP/T:n olisi pitänyt olla tarjouskilpailun selkeä voittaja.
Tenonvuono

Tenonvuono (, ) on Pohjois-Norjan Finnmarkin läänissä sijaitseva Barentsinmeren lahti. Tenojoki laskee Tenonvuonoon. Vuono sijaitsee Gamvikin, Berlevågin ja Tenon kuntien alueella.
Tenonvuono työntyy etelään Nordkinnin ja Varangin niemimaiden välissä. Se on 66 km pitkä ja sen perä on noin 50 km Suomen rajasta pohjoiseen. Vuonon suulla ovat lännessä Omgangsnesetin ja idässä Skarvenesetin niemet. 
Tenonvuono on haaroittunut moniin sivuvuonoihin. Länsirannalla ovat Tyfjorden, Skardfjorden, Rafjorden, Hopsfjorden ja Langfjorden, itäpuolella puolestaan Trollfjorden. Sisäosissaan Tenonvuono jakautuu viiteen haaraan, lännestä lukien Vestertana, Tarmfjorden, Smalfjorden, Tenojoen suu ja Leirpollen. Asutuskeskuksia vuonon peräosassa ovat Vestertana, Smalfjord ja Austertana (Juovlavuotna).
Levesque

Levesque on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu. Se kuului aiemmin FCI:n listalle, mutta pudotettiin sieltä pois harvinaistuttuaan.
Ulkomuoto.
Levesque oli lyhytkarvainen, hoikkarakenteinen, ensivaikutelmaltaan tyypillinen ranskalainen ajokoira. Pää oli pitkänomainen ja voimakas. Silmät olivat suuret, kallo leveä ja korvat pitkät. Kuono oli leveä ja melko pitkä, korvat riippuvat ja silmät vaalean kastanjanruskeat ja suurehkot. Raajat ja runko olivat pitkät ja rintakehä leveä ja syvä. Kaulanahka oli jonkin verran löysää. Häntä oli pitkä ja otsapenger selvästi erottuva. Lyhyen, sileän karvapeitteen väri oli mustavalkoinen, jossa oli poskissa ja silmien päällä erittäin haaleankeltaiset merkit. Urosten säkäkorkeus oli 65–72 cm ja narttujen 63–68 cm. Paino vaihteli 25–35 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu oli ystävällinen ja helposti kiintyvä. Sillä oli älykäs ja lempeä ilme.
Alkuperä.
Bretagnelainen Rogatien Levesque jalosti rodun 1870-luvun alussa englanninkettukoiran, ison gascogne-saintongenajokoiran, isogascognenajokoiran ja grand griffon vendéenin välisistä risteytyksistä. Vuonna 1873 hän nimesi sen itsensä mukaan. Sitä käytettiin alun perin villisian ja hirven metsästykseen hevosajueessa. Se kuoli tiettävästi sukupuuttoon 1970-luvulla.
Vaikutus nykyisiin rotuihin.
Viimeisiä jäljellä olleita yksilöitä käytettiin vuonna 1957 valko-mustan ranskanajokoiran jalostamiseen.
Cristy Rouge

Cristy Rouge (myös Cristy Ruj ja Cristina Rujitcaia) on moldovalainen laulaja.
Hän otti osaa Moldovan euroviisukarsintoihin vuosina 2005 kappaleella "Night" ja 2006 "Somebody", muttei päässyt kummallakaan kerralla karsinnan finaaliin. Vuonna 2008 hänen kappaleensa "You Make Me Feel Crazy" pääsi karsintojen finaaliin ja ylsi siellä sijalle 10./12. pistein 8. Vuoden 2009 Euroviisukarsinta sijoitus oli paras tähän mennessä. "Women's Winner" keräsi 2 pistettä yleisöäänestyksessä, 7 pistettä TRM komitealta ja 6 pistettä tuomaristolta ja sai siis yhteensä 15 pistettä, mikä oikeutti 6. sijalle. Vuonna 2010 Cristy osallistui jälleen Moldovan euroviisukarsintoihin. Tällä kertaa rockballadilla "Don't Break My Heart". Kappale ei läpäissyt karsinnan semifinaalivaihetta.
Bella Cara

 Bella cara on Lea Lavenin kymmenes albumi. Se on julkaistu vuonna 1982. Albumin julkaisi LP-levynä ja C-kasettina CBS Records Oy
Meribiologia

Meribiologia on biologian osa-alue, joka tutkii valtamerten ja muiden merialueiden elämää, ekosysteemejä ja eliöstöä.
Meribiologian osa-alueiksi voidaan lukea muun muassa merten eri eläin- ja kasviryhmiä tutkivat erikoisalat, kuten iktyologia eli kalatiede ja fykologia eli levätiede. Myös meriekologia on tärkeä erikoisala, joka tutkii muun muassa ilmastonmuutoksen ja hiilikierron vaikutuksia merten ekosysteemeihin.
Merielinympäristöt ja lajit.
Merten eri alueilla elää sellaisia eliöitä, jotka ovat sopeutuneet kunkin alueen olosuhteisiin. Esimerkiksi meren pohjien eliöstöt vaihtelevat sen mukaan, onko kyseessä hiekka- vai kalliopohja vai sijaitseeko merenpohja syvän meren alueella. Pohjaan kaivautuvia eläimiä elää hiekkapohjilla. Kallioisilla pohjilla puolestaan elää kasveja, jotka tarvitsevat kasvualustan, mihin on helppompi kiinnittyä kuin hiekkapohjaan. Alkeellisimpia meren eliöstöstä ovat bakteerit, joihin kuuluvat sinilevinä tunnetut joskus suuria kasvustoja muodostavat syanobakteerit. Osa levistä on yksisoluisia, planktoniin kuuluvia lajeja. Tällaisiä ovat panssarilevät, piilevät, nielulevät ja silmälevät. Monisoluisiin eliöihin kuuluvia leviä ovat viherlevät, ruskolevät ja punalevät. Putkilokasveista kelluslehtiset kasvit elävät yleensä syvemmissä vesissä kuin ilmaversoiset kasvit. Pienet merieläimet piiloutuvat usein hiekkaisiin merenpohjiin suojaan petoeläimiltä. Myös kasvistojen kätköistä löytyy piilopaikkoja, jonne pieneläimet usein piiloutuvat suojaan. Jotkut eläimet pystyvät varastoimaan happea esimerkiksi kuoreensa, jotkut pystyvät hengittämään ihollaan ja jotkut käyvät silloin tällöin hengiittämässä veden pinnalla.
Meriekologinen tutkimus.
Merten tutkimuksella hankitaan tietoa merten lajeista, merten luontotyypeistä ja ekosysteemeistä. Tutkimuksella selvitetään myös luonnonsuojelullisia seikkoja. Myös merieliöiden lisääntymisalueita tutkitaan. Tutkimusmenetelmiä ovat videointi ja näytteiden otto. Tutkimuksissa käytetään apuna myös ilmakuvia ja satelliittikuvia. Meriluontotyyppejä ovat hiekkasärkät, laguunit, jokisuistot ja riutat. Meriekosysteemejä tutkittaessa tutkitaan myös niiden olosuhteita, kuten lämpötilaa, ravinteiden määrää ja merialueiden tuulisuutta. Esimerkiksi Itämeren biologiaa ja ekologiaa tutkitaan Velmu-ohjelmalla. 
Merten eliöstön luokittelua.
Tavallisen systemaattisen luokituksen mukaan merten eliöstö voidaan jakaa muun muassa bakteereihin, kasveihin ja leviin, sieniin ja eläimiin, sekä edelleen näiden alaryhmiin. Meribiologiassa käytetään systemaattisen luokittelun lisäksi runsaasti eliöiden elintavan mukaista jaottelua:
Meren eliöyhteisö eli biokenoosi voidaan lisäksi ryhmitellä kolmeen ekologiseen tasoon:
Pat Condell

Patrick Condell (s. 23. marraskuuta 1949) on englantilainen stand-up -koomikko, kirjoittaja ja internetpersoona. Hän esitti vaihtoehtokomediaa 1980- ja 1990-luvilla Britanniassa ja voitti Time Out -lehden komediapalkinnon vuonna 1991 ja oli vakituinen panelisti BBC:n Radio 1:n "Loose Talk"-ohjelmassa. Alkuvuodesta 2007 hän alkoi jakaa uskontokriittisiä monologeja useilla internetin videosivustoilla. Niitä on useiden sivustojen kuten YouTube lisäksi julkaistu myös DVD:llä.
Synnyttyään köyhyydessä Englannissa ja saatuaan roomalaiskatolisen kasvatuksen Condell oli monenlaisissa töissä, kuten kuusi vuotta metsurina Kanadassa.
Linckia

Linckia on meritähtien suku. Siihen on kuulunut kymmeniä lajeja, mutta lajien tunnistaminen ulkonäön perusteella on vaikeaa, sillä saman lajin yksilöitä on eri värisinä, ja toisaalta kaksi hyvin samannäköistä yksilöä voi paljastua täysin eri lajeiksi. Linckioilla on yleensä viisi sakaraa ja nystermäpintainen iho. Pienimmät lajit jäävät alle 4 cm:n kokoisiksi, mutta suurimpien läpimitta on yli 30 cm.
Suvun joitakin jäseniä, varsinkin "Linckia laevigata", kasvatetaan myös riutta-akvaarioissa. Koska ne syövät enimmäkseen kivien pinnalla elävää bakteerikalvoa ja jossain määrin levää ja eloperäistä lietettä, "Linckia"-meritähdet eivät menesty kovin uudessa eivätkä kovin pienessä akvaariossa. Nämä meritähdet kestävät huonosti kuljetusta.
"Linckia"-meritähdet voivat lisääntyä sekä suvuttomasti että suvullisesti. Suvuton lisääntyminen alkaa irtoavasta sakarasta, joka kasvattaa uuden keskuslevyn samalla kun vanhaan keskuslevyyn kasvaa uusi sakara. "Linckia"-käärmetähtiä on sekä koiras- että naaraspuolisia. Suvullisen lisääntymisen aluksi tähdet kohottautuvat kahden sakaran kärjen varaan ja laskevat sukusoluja veteen. Syntyneet toukat elävät planktonin joukossa, ja voivat ajautua kauas vanhemmistaan.
Soinin Sisu

Soinin Sisu eli SoSi on Soinissa toimiva urheilun yleisseura, joka on perustettu vuonna 1927 – tosin jo 1917 Soinin nuorisoseuraan liitettiin haarajaostona urheiluseura Sisu. Seuraan kuuluvat nykyisin pesäpallo-, yleisurheilu-, pyöräily- ja naisjaostot sekä yhteinen judo- ja painijaosto. Aiemmin SoSin toimintaan ovat kuuluneet myös voimistelu, hiihto, mäkihyppy ja alppihiihto.
Soinin Sisun Aulis Akonniemi sijoittui kuulantyönnössä kahdeksanneksi Helsingin MM-kilpailuissa 1983 ja yhdeksänneksi Los Angelesin olympialaisissa 1984. Suomen mestaruuden hän voitti 1983 ja 1984. Leena Leppäkangas sai korkeushypyn SM-pronssia 1980 ja 1985 – jälkimmäisellä kerralla hän edusti tosin Joensuun Katajaa. Merja Korpela saavutti pronssia 19-vuotiaiden EM-kilpailujen moukarinheitossa 1999 ja on sittemmin edustanut Suomea monissa aikuisten arvokilpailuissa, muun muassa Pekingin olympialaisissa 2008, sekä voittanut useita Suomen mestaruuksia. Jelena Jaakkola sai keihäänheiton SM-pronssia 2008.
Soinin Sisun nopeuslaskijoista ovat Suomen maajoukkueeseen kuuluneet ainakin Tero Hietala, Virve Mäkelä sekä Antti ja Piia Piipponen. He ovat saavuttaneet useita MM- ja SM-mitaleita. Pesäpallossa SoSi:n miesten joukkue on pelannut parhaimmillaan pari kautta Suomensarjassa 1990-luvun alussa.
Tuamotunkoira

Tuamotunkoira ("tuamotuan dog") oli polynesialainen koirarotu. Paikalliset käyttivät siitä nimitystä "kurio".
Ulkomuoto.
Tuamotunkoira oli pitkäkarvainen alkukantainen koira. Se oli väriltään valkoinen.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu pyydysti kalaa suoraan merestä, matalista korallilaguuneista.
Alkuperä.
Tuamotunkoira oli kotoisin Tuamotun saaristosta ja oli mahdollisesti sukua kurīlle. 1700-luvulla se luokiteltiin omaksi rodukseen.
Jean Zerbo

Jean Zerbo (s. 27. joulukuuta 1943) on katolisen kirkon malilainen arkkipiispa ja kardinaali. Hän syntyi Ségoussa ja sai siellä pappisvihkimyksensä 10. heinäkuuta 1971. 
20. marraskuuta 1988 piispaksi vihitty Zerbo toimi vuosina 1988–1994 Bamakon vihkipiispana ja Accian titulaaripiispana. Vuosina 1994–1998 hän oli Moptin hiippakunnan piispana, ja vuodesta 1998 hän on toiminut Bamakon arkkipiispana, jona häntä edelsi Luc Auguste Sangaré. Hänet ylennettiin kardinaaliksi vuonna 2017.
Suomen ennätyskalarekisteri

Suomen ennätyskalarekisteri on tietokanta, johon talletetaan tietoa suurimmista Suomesta pyydetyistä kalayksilöistä. Internetissä saatavilla olevaan luetteloon kerätään tietoja kaikista Suomen luonnonvesissä elävistä kalalajeista sekä neljästä rapulajista. Useimmille lajeille on määritelty vähimmäiskoko, jota suuremmat kalat pääsevät rekisteriin, esimerkiksi hauelle tämä on 16 kg, kivisimpulle 10 cm. Harvinaisimmille ei alamittaa ole, eikä kaikista lajeista ole vielä havaintoja tietokannassa.
Tietokantaan otetaan vain vuoden 2000 jälkeen saatuja kaloja, mutta myös vanhemmat ennätyskalat on esitelty verkkopalvelussa.
Tietokantaan otettavat havainnot arvioi ja hyväksyy asiantuntijoista koostuva lautakunta. Havaintojen luotettavuus luokitellaan raportoinnin tarkkuuden perusteella luokkiin A, B ja C. A-luokan kala on pakastettu kokonaisena tai kahtena palana ja lähetetty sellaisenaan tarkastettavaksi. Varsinaiseen Suomen ennätyskalojen listaan hyväksytään vain A- ja B-luokan havainnot.
Ennätyskalarekisteriä ylläpitävä Suomen ennätyskalalautakunta on lukuisten tahojen yhteishanke. Osallisina on harrastaja- ja ammattikalastajajärjestöjä, valtion tutkimuslaitoksia ja yliopistoja sekä sanoma- ja aikakauslehtiä.
Lautakunta ei itse vastaanota yleisöhavaintoja, vaan havainnot lähetetään kalastajajärjestöille tai lehtien kalakilpailuihin.
Gustavo Munúa

Gustavo Adolfo Munúa Vera (s. 27. tammikuuta 1978 Montevideo, Uruguay) on uruguaylainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Fiorentinaa.
Ura.
Seurajoukkue.
Munúa aloitti ammattilaisuransa kotimaansa Club Nacional de Footballista, jossa hän voitti Uruguayn pääsarjamestaruuden vuosina 1998, 2000, 2001 ja 2002. Hän on ensimmäinen maalin tehnyt maalivahti Uruguayn jalkapallohistoriassa, kun hän onnistui vapaapotkusta ottelussa Central Españolia vastaan. Pelatessaan Nacionalissa, hän onnistui maalinteossa vielä kahteen otteeseen rangaistuspotkusta.
Vuonna 2003 Munúa siirtyi espanjalaiseen Deportivoon kuusivuotisella sopimuksella. Deportivossa vastuuta ei kuitenkaan tullut odotetun lailla. Hän joutui José Francisco Molinan, Dudu Aouaten ja Daniel Aranzubian varjoon ja tyytymään enimmäkseen varamaalivahdin asemaan. Kaudella 2007–2008 hän kävi jopa niin kovaa kilpailua israelilaisen Aouaten kanssa, että tammikuussa 2008 harjoitusten päätteeksi kaksikon välillä syntyi tappelu, jonka seurauksena seura hyllytti molemmat määrätyksi ajaksi. Tapausta oli edeltänyt Munúan nousu pelaavaksi maalivahdiksi muutamassa edellisessä ottelussa ja Aouaten julkinen avautuminen vaihtopenkkikomennuksestaan.
Kesällä 2009 Munúa siirtyi yksivuotisella sopimuksella Málagaan. Hän pelasi kaikki kauden sarjaottelut, mutta ei tehnyt jatkosopimusta joukkueen kanssa. 6. elokuuta 2010 hän teki kuusivuotisen sopimuksen Levanten kanssa.
Maajoukkue.
Uruguayn maajoukkueessa Munúa debytoi vuonna 1998. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 2001 Copa Américassa ja vuoden 2002 MM-kilpailuissa.
Niko Pirosmani

Niko Pirosmanašvili (tunnettu paremmin nimellä Niko Pirosmani, ; 5. toukokuuta 1862 Mirzaani – 9. huhtikuuta 1918 Tbilisi) oli georgialainen taidemaalari. Hänen taidesuuntauksensa oli naivismi.
Hän kuoli aliravitsemukseen huhtikuussa 1918. Pirosmanista tuli kuuluisa vasta kuolemansa jälkeen. Vuonna 1969 valmistui Georgi Shengelajan ohjaama neuvostoliittolainen elämäkertaelokuva "Pirosmani".
Venäjällä Pirosmani tunnetaan nykyisin myös romanttisesta kohtaamisestaan ranskalaisen näyttelijättären kanssa, joka vieraili Pirosmanin kotikaupungissa. Pirosmani rakastui syvästi naiseen, ja osoittaakseen rakkautensa osti näyttelijättären ostamalla vähillä rahoillaan valtavan määrän kukkia ja rahtaamalla ne hänen hotellihuoneensa ikkunan eteen. Tämä tempaus ajoi hänet kuitenkin konkurssiin. Alla Pugatšova lauloi aiheesta kappaleen "Million Alyh Roz".
La Maddalena

La Maddalena on kunta Sassarin maakunnassa Sardinian alueella Italiassa. Kunnan pinta-ala on 52 neliökilometriä, ja asukkaita siellä on runsaat 11 000. La Maddalenan pormestari on Angelo Comiti.
La Maddalenan kunta sijaitsee Sardinian saaren koillisrannikolla Maddalenan saaristossa Välimereen kuuluvassa Tyrrhenanmeressä. Saariston pääsaari ja kunnan hallinnollinen keskus on La Maddalenan saari. Saaristoon ja samalla kuntaan kuuluvat myös saaret Spargi, Budelli, Razzoli, Caprera, Santa Maria ja Santo Stefano. La Maddalenan ja Capreran saaret on yhdistetty toisiinsa penkereellä ja sillalla.
La Maddalenan suojeluspyhimys on Santa Maria Maddalena ja häntä juhlitaan 22. heinäkuuta. Kunnan asukkaita kutsutaan italiaksi nimellä "maddalenini".
La Maddalenan pääelinkeino on kalastus.
Historiaa.
Napoleon I:n joukot pommittivat ilman menestystä La Maddalenan satamaa vuonna 1793. Vuosina 1803–1805 La Maddalena toimi Horatio Nelsonin pääpaikkana. La Maddalenan satama oli merkittävä italialainen laivastoasema siihen asti, kun liittoutuneet pommittivat sen toisen maailmansodan aikana.
Vuosina 1973–2008 Yhdysvalloilla oli tukikohta kuntaan kuuluvalla Santo Stefanon saarella. La Maddalenalla oli tarkoitus järjestää 35. G8-maiden kokous vuonna 2009, mutta se siirrettiin maanjäristyksessä kärsineeseen L'Aquilan kaupunkiin Manner-Italiaan.
Väkiluvun kehitys.
La Maddalenan väkiluvun kehitys vuodesta 1861 vuoteen 2007:
Älkää koskeko

Älkää koskeko () on Jacques Beckerin 1954 ohjaama ranskalainen rikosdraama. Albert Simoninin romaaniin perustuvan elokuvan päärooleissa esiintyvät Jean Gabin, Jeanne Moreau, Lino Ventura, Dora Doll, Delia Scala, René Dary sekä vuoden 1946 Miss America, Marilyn Buferd (joissakin ohjelmatiedoissa muodossa Marilyn Bufferd). 
Elokuvan tunnuskappale on Jean Wienerin säveltämä ”Le grisbi”, jonka Suomessa levytti ensimmäisenä Olavi Virta vuonna 1955 nimellä ”Kun yö saapuu Pariisiin”. Kappale on tunnettu myös Caterina Valenten laulamana saksankielisenä versiona ”Wenn es Nacht wird in Paris”.
Brink (videopeli)

Brink on Splash Damagen kehittämä ja Bethesda Softworksin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin toukokuussa 2011 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle.
"Brink" kertoo ihmisen luomasta paratiisista nimeltä ”The Ark”, joka on kelluva saaristo täysin eristyksissä muusta maailmasta. Pelin tapahtumahetkellä maapallon merien vedenpinnat ovat kohonneet, ja kymmenet tuhannet pakolaiset ovat joutuneet muuttamaan kyseiseen saaristoon. Saariston asukkaiden 25 vuotta kestäneet levottomuudet ovat ajaneet heidät sisällissodan partaalle. Pelissä vastakkain asettuvat kapinalliset () ja vartijat ().
Peli koostuu tarinamoodista, jota voi pelata yksin, enintään kahdeksan pelaajan yhteistyönä verkon yli tai verkkomoninpelinä. Pelaajat voivat luoda oman pelihahmonsa joko turvallisuusjoukkoihin tai vastarintaan, ja kerätä hahmolleen erityyppisiä palkintoja kokemuspisteillä.
Pelissä on myös ominaisuus, jota pelin kehittäjät kutsuvat nimellä SMART ("Smooth Movement Across Random Terrain"). Tämä ominaisuus luo pelaajalle mahdollisuuden kulkea nopeasti paikasta toiseen painamalla SMART-näppäimen pohjaan.