tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hapankirsikka

Hapankirsikka ("Prunus cerasus") on kesävihanta puu, joka kuuluu kirsikoiden ("Cerasus") alasukuun ja jakaantuu kahteen päätyyppiin, "amarelleihin" eli "kuulasmarjoihin" ja "morelleihin". Hapankirsikka ei kasva luonnonvaraisena Euroopassa. Se on kuitenkin yleinen hedelmäpuu, viljelyjäänne ja karkulainen ja menestyy hyvin myös Etelä-Suomessa.
Koko ja ulkonäkö.
Hapankirsikka kasvaa enintään 8 metriä korkeaksi ja kukkii huhti–kesäkuussa. Runkoa peittää ruskea kuori, joka ei kesi päinvastoin kuin imeläkirsikalla ("Prunus avium"). Lehdet ovat yläpinnaltaan kiiltävät ja alapinnaltaan vaaleanvihreät ja kaljut. Lehtiruoti on nystytön. Hapankirsikan luumarjat eli kirsikat kypsyvät jo elokuussa. Lajinimestä huolimatta hedelmät ovat kypsinä enemmän tai vähemmän makeita lajikkeesta riippuen: herkkulajikkeet syödään sellaisinaan, mutta maultaan kirpeämmät talouslajikkeet sopivat paremmin säilöntään.
Amarellit ja morellit.
Hapankirsikat jaotellaan perinteisesti kahteen tyyppiin: amarellit ja morellit. Amarellin marjat ovat kirkkaan värisiä ja niiden mehu on kirkasta tai hyvin vaalean punaista. Marjat ovat hapankirsikalle epätyypillisen makeita. Amarellit vaativat yleensä ristipölytyksen ja sen vuoksi niiden sato vaihtelee. Tätä tyyppiä edustavat ”Kuulasmarja” -nimiset lajikkeet.
Morellikirsikan marjat ovat tavallisesti tumman punaisia ja niiden mehu on voimakkaan tumman punaista. Morellit tuottavat hyvin siitepölyä ja ne ovat itsepölytteisiä. Ne myös pölyttävät hyvin amarellikirsikoita. Morellien sato onkin säännöllisempi ja runsaampi, mutta maku on karvaampi.
Suuri osa Suomessa villeinä kasvavista kirsikoista on tyypiltään amarelleja. Kaikkia nykylajikkeita ei kuitenkaan voida erottaa tarkasti perinteisiin luokkiin, sillä risteymät ovat yleisiä.
Kasvatus Suomessa.
Suomessa hapankirsikoita on viljelty noin 500 vuoden ajan; se menestyy meillä imeläkirsikkaa paremmin. Kuten muitakin uutuuskasveja, hapankirsikoita viljeltiin ensin kartanoissa, joista ne levisivät myöhemmin tavallisiin pihapiireihin. Alkuperäisistä lajikkeista ei ole tietoa, mutta niistä on Suomessa kehittynyt vähitellen sekä siemenistä lisäämällä tai juurivesoja vaihtaen sekalainen maatiaislajisto. Parhaimpia ja satoisimpia kantoja on nimetty ja niitä otettu taimistoihin viljeltäviksi.
Tuholaiset.
Kirsikan yleisimpiä tuholaisia Suomessa ovat kirsikkakirva ("Myzus cerasi"), kirsikkakoi ("Argyresthia pruniella") ja kirsikkaetanainen ("Caliroa cerasi").
Lahden Uutiset

Lahden Viikkouutiset oli Suomen Lehtiyhtymän omistama ilmaisjakelulehti, joka alkoi ilmestyä Lahdessa vuonna 2005. Lehti saapui kilpailijaksi alueelle, missä Esa-konsernilla on valta-asema. Vuonna 2006 nimi muuttui Päijät-Hämeen Viikkouutisiksi, ja levikki oli yli 100 000 kattaen maakunnan lähes kokonaan. Parhaimpina aikoina lehti ilmestyi kahdesti viikossa.
Lehden toimittajakunnassa ja strategiassa tapahtui paljon muutoksia, ja lehden suosio kääntyi jyrkkään laskuun. Ilmestymistä jouduttiin harventamaan ja levikkialuetta pienentämään. Kohtalokkaana voitiin pitää myös nimen vaihtumista vaiheessa, kun lehden jalansija oli juuri alkanut vakiintua. Päijät-Hämeen Viikkouutisista tuli "Lahden Uutiset". Vuonna 2009 Suomen Lehtiyhtymä lopetti lehden julkaisun kannattamattomana.
Lahden Uutiset kilpaili Päijät-Hämeen ydinalueella Lahdessa ja Hollolassa lähinnä Uusi Lahti -ilmaisjakelulehden kanssa.
Verkkojulkaisuna.
"Lahden Uutiset" alkoi ilmestyä uudestaan toukokuussa 2023. Sanomalehden sijaan uusi "Lahden Uutiset" on pelkkä verkkojulkaisu, jonka perussisältönä on seudun uutistarjonta. Julkaisu on poliittisesti sitoutumaton ja puolueeton julkaisu. Uudelle sivustolle sijoitetaan yrityksille ja muille Y-tunnuksella toimiville Lahden ja lähikuntien yritys- ja palveluhakemisto, jonka avulla parannetaan Lahden seudun yritysten näkyvyyttä ja annetaan yleisölle tietoa yrityksen tuotteista ja toiminnasta. Verkkojulkaisun toimitusjohtaja ja päätoimittaja on Michael Sakara.
Lähteet.
Timo Tolvanen

Timo Tolvanen (s. 8. marraskuuta 1977) on uransa kauteen 2015–16 lopettanut suomalainen lentopalloilija. Tolvanen pelasi urallaan ennätykselliset 706 ottelua kotimaisessa lentopalloliigassa voittaen viidesti Suomen mestaruuden. Hän edusti lentopalloliigassa Kuopion KuPS-Volleyta, Salon Piivolleyta, Pielaveden Sampoa ja Kuopion LEKA Volleyta. Ura päättyi Sammossa, jossa Tolvanen pelasi eniten kausia urallaan. Liberona pelannut Tolvanen valittiin neljästi lentopalloliigan tähdistökentälliseen.
Tolvanen valmensi kaudella 2016–17 lentopallon naisten 1-sarjassa Puijo Wolleyta. Kaudella 2017-18 hän on Sampo Volleyn päävalmentaja miesten Mestaruusliigassa.
Ura.
Tolvanen aloitti pääsarjauransa Keski-Savon Paterin riveissä kaudella 1996–97. Paterista hänen tiensä vei Kuopion KuPS-Volleyhin, jonka riveissä Tolvanen juhli kahdesti mestaruutta vuosina 1998 ja 2000. KuPS-Volleyn ajauduttua konkurssiin Tolvanen siirtyi salolaisen Piivolleyn riveihin ja saavutti Suomen Cupin hopean.
Salon Piivolleysta Tolvasen tie vei Pielaveden Sampoon, josta muodostui hänelle pitkäaikainen luottoseura. Ensimmäisellä Sampo-kaudellaan Tolvanen juhli SM-pronssia. Sittemmin pronssi kirkastui kahdeksi Suomen mestaruudeksi vuosina 2004 ja 2005. Kolmivuotisen taipaleen jälkeen Tolvanen haki uralleen uusia haasteita siirtyen silloin 1-sarjassa pelanneeseen Kempeleen Lentopalloon yhdessä Sampon passarin Aki Riihimäen kanssa. Kempeleläisseura nousi kauden päätteeksi lentopalloliigaan, minkä jälkeen Tolvanen palasi takaisin Sampoon, jossa hän voitti vielä useita SM-mitaleja. Kaudella 2008-09 Tolvanen voitti uransa viidennen Suomen mestaruuden.
Lokakuussa 2013 Tolvasesta tuli kolmas pelaaja, joka saavutti lentopallon Mestaruusliigassa 600 ottelua Aki Riihimäen ja Sami Juvosen jälkeen. Runsaat kolme vuotta myöhemmin Tolvasesta tuli eniten (694) mestaruusliiga otteluja pelannut pelaaja. Huhtikuussa 2016 Tolvanen ilmoitti lopettavansa 706 ottelua lentopalloliigassa käsittäneen uransa. Tästä päivää myöhemmin naisten 1-sarjassa pelaava kuopiolainen Puijo Wolley uutisoi tehneensä Tolvasen kanssa 1+1-vuotisen sopimuksen.
A-maajoukkue.
Vuosien 2000–2005 aikana Tolvanen pelasi Suomen A-maajoukkueessa yhteensä 68 A-maaottelua. Tolvanen palasi maajoukkueryhmään kesäksi 2014 ja oli mukana Suomen vuoden 2014 MM-kisajoukkueessa.
Pekka Sairanen

Pekka Sairanen (21. helmikuuta 1981) on suomalainen lentopalloilija, joka päätti peliuransa kauteen 2009-10. Pelipaikaltaan hän oli yleispelaaja, mutta Sairanen esiintyi myös liberona tarvittaessa. Sairanen pelasi uransa viimeiset vuodet Rovaniemen Santasportin riveissä.
Nuoruuvuodet.
Sairanen sai lentopallo-oppinsa kotikaupungissaan Savonlinnassa aina 15-vuotiaaksi asti. Lukioikäisenä hän siirtyi Tampereelle, Varalan urheilulukioon, joka toimi tuolloin poikien valtakunnallisena valmennuskeskuksena. Varalassa hän sai opiskella ja harjoitella hyvissä olosuhteissa. Samalla harjoituksissa vaatimustaso oli koko ajan korkea, sillä hänen kanssaan harjoittelivat maan parhaat lukioikäiset poikajuniorit.
Kolmen vuoden Tampereella olon jälkeen Sairanen palasi takaisin Savonlinnaan suorittamaan lukion loppuun ja samalla pelaamaan kotikaupungin silloisessa liigajoukkueessa East Volleyssa. Armeijan hän kävi Lahden Urheilukoulussa. 
Napa.
Kesällä 2004 East-Volley putosi SM-liigasta, ja Sairanen siirtyi tuolloin Rovaniemelle, silloin SM-liigassa pelaavan Napapiirin Pallokettujen vahvuuteen. Tuolloin hän myös aloitti opiskelemaan Rovaniemen ammattikorkeakoulussa rakennustekniikkaa, tavoitteena tulla insinööriksi.
Napan riveissä Sairanen sai juhlia Suomen Cupin voittoa 2005, mutta myös todeta raskaan häviön niin ikään rovaniemeläiselle Perungan Pojille samana vuonna pronssikamppailuissa. Kauden 2006 päätteeksi Rovaniemellä saman kaupungin liigajoukkueet päättivät yhdistyä samaksi yhtenäiseksi joukkueeksi, Rovaniemen Santasportiksi. Sairanen jatkoi tutussa kaupungissa liigauraansa ja samalla myös opiskelut saivat rauhassa jatkua.
Santasport.
Heti ensimmäisellä Santasportin SM-liiga kaudella Suomen mestaruus tuli Rovaniemelle, ensimmäistä kertaa sitten 2003, silloin Perungan Pojat voittivat Tampereen Isku-Volleyn värikkäässä finaalisarjassa. Värikkäämpi ja varmasti tasollisesti kovempi finaalisarja oli kuitenkin Santasportin ja Pielaveden Sammon välinen sarja. Mestaruus ratkaistiin viidennessä pelissä jossa Santasport oli vahvempi erin 3–2. Sairanen oli koko finaalisarjan ajan tärkeässä roolissa syöttöjen nostajana.
Sairanen jatkoi myös seuraavalla kaudella Rovaniemellä, vaikka Napapiirin Pallokettujen organisaatio irtisanoikin sopimuksen Perungan Poikien kanssa. Hän voitti uransa toisen Suomen mestaruuden kauden 2007-08 päätteeksi.
Muuta.
Pekka Sairasen suku on ollut vahvasti vaikuttamassa savonlinnanlaiseen lentopalloiluun. East Volleyn organisaatiossa toimii tällä hetkelläkin monta Sairanen-nimistä henkilöä. Hänen veljensä pelaavat myös East Volleyn riveissä.
Vuonna 2009 kolme veljestä pelasi samassa miesten SM-liigan ottelussa.
Antti Ahokumpu

Antti Ahokumpu (s. 1985) on suomalainen lentopalloilija, joka pelasi kaudella 2008–2009 Rovaniemen Santasportin riveissä, Lentopallon SM-liigassa. Pelipaikaltaan hän on yleispelaaja.
Ura.
Lentopallo kaupunki Pudasjärveltä kotoisin oleva Ahokumpu aloitti lentopallon 6-vuotiaana, kun hänen isänsä vei hänet kuuluisalle ”Pudasjärven tehtaalle”, mistä on tuotu suuren maailman kuuluisuuteen monia tähtiä, kuten veljekset Tuomas Sammelvuo ja Ilkka Sammelvuo.
16-vuotiaana Ahokumpu lähti opiskelemaan Kuortaneen urheilulukioon maan parhaiden lukioikäisten poikajunioreiden kanssa. Kuortaneella on vuodesta 2000 toiminut poikien valtakunnallinen valmennuskeskus. Kahden Kuortaneelle vietetyn vuoden jälkeen Ahokumpu hommattiin Rovaniemelle pelaamaan. Viime kaudella Ahokumpu sai juhlia uransa ensimmäistä Suomen mestaruutta Santasportin riveissä, vasta 21-vuotiaana. Seuraavalla kaudella Ahokumpu juhli uudestaan mestaruutta kun Santasport uusi mestaruutensa.
Muuta.
Ahokumpu on tunnettu monipuolisesta lyöntivalikoimastaan, jota yleisö sai ihailla etenkin finaalisarjassa Pielaveden Sampoa vastaan 2007.
Kauko Räsänen

Kauko Kalervo Räsänen (23. helmikuuta 1926 Suistamo – 10. syyskuuta 2015 Espoo) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Elämä.
Laatokan Karjalan Suistamossa Loimolan kylässä syntynyt Räsänen opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1946–1950. Hänet tunnetaan mitaleista ja suurikokoisista, toisinaan reliefimuotoisista veistoksista. Räsäsen tunnetuimpia töitä ovat "Enkeli" (1960) Lappeenrannassa, Espoon valtuustotalon ovet ja reliefit, Veikkauksen 50-vuotismonumentti "Kautta aikain" (1990) sekä "Äiti-Karjala", Karjalaan jääneiden sankarivainajien monumentti (1993). — "Enkeli" oli alun perin toimittaja Kalevi Löfgrenin hautamuistomerkki, mutta teos poistettiin Ristikankaan hautausmaalta ”sopimattomana” ja siirrettiin sittemmin Lauritsalan keskuspuistoon.
Räsänen osallistui Ars 61-näyttelyyn teoksillaan "Palava pensas" ja "Kuparikonstruktio".
Räsäselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1963. Vuosina 1979–1984 Räsänen toimi taiteilijaprofessorina. Räsäsen ateljeesta Espoon Soukassa on kasvanut viiden ateljeen ryväs, josta vuokrataan tiloja nuorille taiteilijoille.
Räsänen oli kahdesti naimisissa ja kasvatti kymmenen lasta. Ensimmäinen puoliso taidemaalari Anna Räsänen (o.s. Alanko) kuoli vuonna 1969. Toisesta puolisostaan, kampaaja Kaija Räsäsestä (o.s. Hämäläinen), hän erosi vuonna 2000. Räsäselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1986. Hän kuoli 89-vuotiaana syyskuussa 2015.
Gert Steegmans

Gert Steegmans (s. 30. syyskuuta 1980 Hasselt) on belgialainen entinen maantiepyöräilijä, Ranskan ympäriajon etappivoittaja.
Kirimiehenä tunnettu Steegmans voitti Zesbergenprijs Harelbeke -kilpailun vuonna 2002. Hän aloitti ammattilaisuransa Lotto-Domo-tallissa seuraavana vuonna, jatkoi samassa organisaatiossa, uudelta nimeltään Davitamon-Lotto, 2005, jolloin hän voitti Nationale Sluitingprijs -kilpailun sekä ensimmäisen etapin Tour de Picardie -ajossa. Seuraavana vuonna hän voitti kolmannen etapin Dunkerquen neljän päivän ajossa, viidennen osuuden Belgian ympäriajossa sekä toisen etapin Tour de Picardiessa. Algarven ympäriajossa hän sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi voittaen lisäksi pistekilpailun sekä kolmannen ja neljännen osuuden. Scheldeprijs Vlaanderen -kilpailussa hän oli kolmas.
Kauden 2007 alkaessa Steegmans siirtyi Quick·Step - Innergetic-talliin. Hän voitti helmikuulla Algarven ympäriajon avausetapin, huhtikuulla De Pannen kolmen päivän ajon kolmannen osuuden ja toukokuulla Dunkerquen neljän päivän ajon neljännen etapin. Lisäksi hän oli jälleen kolmas Scheldeprijs Vlaanderen -ajossa. Ranskan ympäriajon toisella etapilla, joka päättyi Belgian Gentiin, Steegmans oli loppukirissä täysin pitelemätön, eikä tallin kapteeni Tom Boonen voinut muuta kuin varmistaa Quick·Step - Innergeticin kaksoisvoiton. Myöhemmin samana vuonna Steegmans voitti vielä Tour de Rijke -kilpailun sekä Circuit Franco-Belge -ajossa kokonais- ja pistekilpailun sekä toisen ja neljännen etapin.
Vuonna 2008 Steegmans voitti Vuelta a Mallorca -kilpasarjaan kuuluneen Trofeo Calvia -kilpailun. Pariisi–Nizza-ajossa hän voitti sateisessa säässä ajetun, pieneen nousuun päättyneen ensimmäisen etapin. Hän voitti myös kilpailun toisen osuuden oltuaan paras neljän miehen kärkiryhmästä. Toukokuussa hän voitti Dunkerquen neljän päivän ajon toisen etapin. Lisäksi hän voitti vuonna 2008 kilpailut Profronde van Fryslan, Halle-Ingooigem ja Memorial Rik van Steenbergen sekä Ranskan ympäriajon 21. etapin. Pariisi–Bryssel-klassikossa hän sijoittui Robbie McEwenin jälkeen toiseksi.
Steegmans edusti Katjuša-tallia kauden 2009. Hän voitti helmikuussa Trofeo Mallorca -kilpailun sekä toisen etapin Vuelta a Andalucíassa. Vuoden 2010 hän kilpaili Team RadioShack -joukkueessa. Hän oli kolmas Pariisi–Tours-klassikossa. Kaudeksi 2011 hän palasi Quick Step -talliin. Hän voitti maaliskuussa Nokere Koerse -kilpailun. Kausina 2012–2014 hän edusti Omega Pharma-Quick Step -joukkuetta ja viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2015 Trek Factory Racingia.
Aiheesta muualla.
Virallinen nettisivu
Hubble Deep Field

Hubble Deep Field (lyhyemmin HDF) on yksi syvimmistä koskaan otetuista taivaan kuvista. Se esittää galaksienvälistä avaruutta Ison karhun tähdistössä. Kuva koottiin Hubble-avaruusteleskoopin ottamista 342 erillisestä kuvasta, jotka otettiin kymmenenä peräkkäisenä päivänä 18.−28. joulukuuta 1995. Kuvien ottamiseen käytettiin Hubblen Wide Field and Planetary Camera 2 -instrumenttia.
Hubble Deep Field kattaa yötaivaan alueen, jonka koko on noin kolmaskymmenesosa täysikuun koosta. Kuvassa on vain muutama Linnunradan galaksiin kuuluva tähti, ja kuvan kaukaisimpien tähtien näennäinen kirkkaus on vain 30. magnitudia (neljä miljardia kertaa himmeämpiä kuin himmeimmät ihmissilmällä nähtävissä olevat tähdet).
Hubble Deep Fieldin jälkeen avaruusteleskoopilla on otettu yhä syvempiä taivaan kuvia, kuten Hubble Ultra Deep Field (2004) ja Hubble Extreme Deep Field (2012).
Ernst Håkan Kranck

Ernst Håkan Kranck (1898, Pirkkala – toukokuu 1989) oli suomalainen geologi, petrologi ja professori.
Hänen vanhempansa olivat arkkitehti Ernst Albin Kranck ja Alexandra Lisitzin. Hän opiskeli geologiaa Helsingin yliopistossa ja väitteli siellä tohtoriksi 1933. Väitöskirja oli nimeltään "On turjaite and the ijolite stem of Turja, Kola", ja se oli painettu 1928.
Kranck oli Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dosentti vuosina 1930–1949. Hän työskenteli paljon ulkomailla. Ensi kerran hän osallistui tutkimusretkikuntaan 19-vuotiaana 1917, matkan päänä oli Tuvan tasavalta Siperiassa. Tästä retkestä hän kirjoitti muistelmateoksen "Den stora urjanchaiexpeditionen 1917" vuonna 1979. Seuraavaksi hän tutki Lappia ja Kuolan niemimaata. Vuonna 1925 hän kartoitti Steep Rock Laken ympäristöä Ontariossa Kanadassa. Vuosina 1928–1929 hän osallistui Väinö Auerin johtamalle tutkimusmatkalle Tulimaahan ja Patagoniaan. Tästä matkasta hän piti päiväkirjaa, jota ei ole julkaistu, ja joka sisälsi suuren määrän piirroksia. Vuonna 1934 hän osallistui kenttätöihin Skotlannissa. Vuosina 1937 ja 1939 hän osallistui Labradorin maaperätutkimuksiin.
Toisen maailmansodan aikana Kranck teki kenttätutkimuksia Vuoksenniska Oy:n palkkaamana Lapissa ja muuallakin Suomessa. Geologian professorina hän oli Neuchâtelin yliopistossa Sveitsissä 1945–1948. Vuonna 1947 hän muutti Kanadaan tutkimaan Hudsoninlahden aluetta. Vuonna 1948 McGill yliopisto Montrealista palkkasi hänet vierailevaksi professoriksi, ja McGillin leivissä hän pysyi geologian professorina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1969. Hänet äänestettiin "Royal Society of Canadan" jäseneksi 1962.
Kranck teki useita tutkimusmatkoja Kanadan huonommin tutkittuihin osiin professorivuosinaan ja vielä 1972 hän työskenteli Baffininsaarella.
Arvo Perälä

Arvo Perälä (11. maaliskuuta 1917 – 16. toukokuuta 2003) oli vanhoillislestadiolainen saarnaaja. Hän oli ammatiltaan räätäli. Vuonna 1941 hän avioitui Fanni Kyyrösen kanssa. Pian avioitumisen jälkeen pariskunta muutti Saloisiin, jossa he asuivat perheineen pitkään. Perälä asetettiin puhujaksi vuonna 1946. 1960-luvulla Perälä joutui autokolariin, jossa hän loukkaantui ja sairasteli sen jälkeen pitkään. Hän kärsi autokolarin seurauksena pääkivusta ja oli ajoittain sen vuoksi työkyvytön ja sairaalahoidossa. Autokolarissa saamiensa vammojen vuoksi Perälä vietti 1960-luvun lopulla paljon aikaa kotona. Sinä aikana hän kirjoitti kirjan "A ja O", joka käsittelee ilmestyskirjan profeetallista sanomaa. Vanhoillislestadiolaisuudessa Arvo Perälä muistetaan erityisesti lopunaikoja käsittelevistä saarnoista. Arvo Perälä oli Raahen rauhanyhdistyksen johtokunnassa pitkän aikaa ja toimi myös sen puheenjohtajana. Hän toimi Saloisten kunnan luottamustehtävissä. Hän oli monia vuosia SRK:n johtokunnassa ja työvaliokunnassa. Vanhuudessa Perälä kärsi kasvohalvauksesta, joka vaikeutti puhumista.
Muistolehto

Muistolehto on hautausmaalla sijaitseva tuhkatuille vainajille tarkoitettu hautauspaikka, jossa tarkoituksena on, että yksittäisen vainajan tuhkan sijainti on korkeintaan hautausmaan ylläpitäjän tiedossa ja hautaus tapahtuu omaisten poissa ollessa. Hautauskäytännöissä on eroja muistolehtojen välillä, mutta käytännöt saattavat vaihdella myös samoissa muistolehdoissa. Tuhka voidaan haudata joko nopeasti maatuvan uurnan kanssa tai ilman. Tuhka voidaan myös sirotella esimerkiksi yhteiseen kuoppaan muiden vainajien kanssa tai kasvillisuuden sekaan. Muistolehdoissa on tavallisesti vainajien nimitiedot sekä syntymä- ja kuolinpäivämäärät sisältäviä laattoja, mutta muistolehtoihin on mahdollista haudata myös anonyymisti. On myös olemassa kokonaan anonyymeja muistolehtoja, kuten lapsille tarkoitetut "hietakehdot".
Muistolehdoksi voidaan nimittää myös vainajien muistamiseen tarkoitettua paikkaa, joka ei ole hautausmaakäytössä.
Hubble Deep Field South

Hubble Deep Field South (lyhyemmin HDF-S) on galaksienvälistä avaruutta esittävä kuva. Se otettiin avaruusteleskooppi Hubblen Wide Field and Planetary Camera 2:lla kymmenen päivän aikana syys- lokakuussa vuonna 1998. Kuva otettiin eteläisen taivaan vastineeksi vuonna 1995 suurta huomiota saaneelle Hubble Deep Fieldille.
Hubble Deep Field South kuvattiin eteläiseltä taivaanpallolta, Tukaanin tähdistön alueelta, jonka epookin J2000.0 mukainen rektaskensio on 22h 32m 56.22s ja deklinaatio −60° 33' 02.69". Kuvassa näkyvä taivaan alue valittiin siten, että näkyvyys Linnunradan ulkopuolelle oli hyvä. Muiden Hubblen syvän taivaan kuvien tapaan Hubble Deep Field South kuvattiin kohdassa, johon jää mahdollisimman vähän oman galaksimme tähtiä ja toisaalta alue oli nähtävissä avaruusteleskoopista joka hetki sen kiertäessä Maata.
Tieteellinen arvo.
Hubble Deep Field Southin suurin tieteellinen merkitys oli sen sisältämän galaksiotoksen samanlaisuus kokonaan toiselta puolen taivasta kuvatun Hubble Deep Fieldin kanssa. Kohteiden yhdenmukaisuus pohjoisen taivaan kuvan kanssa kaikilla mittareilla (galaksien väri, rakenne, lukumäärä etäisyyden kasvaessa jne.) mitattuna on suora osoitus kosmologisen periaatteen pätevyydestä maailmankaikkeudessa. Hyvän läpinäkyvyyden lisäksi kuvan ottopaikan valintaan vaikutti mahdollisuus saada optinen kuva tunnetusta kvasaarista (punasiirtymällä "z" = 2,24), mikä mahdollisti vertailun samalla etäisyydellä sijaitsevien galaksien ja kvasaarien välillä. Deep Field Southin analysoinnista saadut tulokset galaksien evoluutiosta ja tähtien syntymisnopeuksista myös vahvistivat aikaisemmat Hubble Deep Fieldistä saadut tulokset.
Mosfilm

Mosfilm () on venäläinen vuonna 1920 perustettu elokuvayhtiö. Neuvostoliiton aikana Mosfilm oli suurin elokuvayhtiö. Se tuotti vuosina 1920–1991 yli 3 000 elokuvaa. Yhtiö toimii edelleen. Se on vanhin venäläinen elokuvayhtiö.
Mosfilmin tunnus on Vera Muhinan patsas "Työläinen ja kolhoosinainen", joka tehtiin alun perin vuoden 1937 Pariisin maailmannäyttelyä varten ja siirrettiin sieltä Moskovaan.
Mosfilmin ja YouTuben solmiman sopimuksen mukaan tuottajayhtiön tunnetuimmat elokuvat ovat katseltavissa internetissä englanninkielisellä tekstityksellä Mosfilmin YouTube-kanavalla. Noin 200 elokuvaa on tarkoitus saada internetiin vuoden 2011 loppuun mennessä.
Elokuvia.
Valikoituja studion tuottamia elokuvia ovat:
Pia Latomäki

Pia Latomäki (s. 1968) on lapualainen luokanopettaja, joka on näytellyt kolmessa suomalaisessa elokuvassa: Aleksi Mäkelän elokuvassa "Häjyt" (1999) hänen roolinsa oli uskovainen Paula ja Ilkka Vanteen elokuvassa "Vieraalla maalla" (2003) Kirsi; JP Siilin "Härmässä" (2012) Latomäki näytteli naispäähenkilön Ainon äitiä, Kantolan emäntää.
Latomäki harrastaa myös lausuntaa, ja hän esiintyi Ainon roolissa Kalevalan kolmannesta ja neljännestä runosta eteläpohjalaisella murteella tehdyssä runolaulannan CD-taltioinnissa "Väinämöösen ja Joukahaasen kilapalaulu – Ainon kualema", jonka julkaisun yksi esiintyjistä kustansi vuonna 2005. Kalevalakielisen runonlausunnan ohjaajana toimi Suomen Kansallisteatterin näyttelijä Terhi Panula, ja äänitys tehtiin vuonna 2002.
Jarmo Kaaretkoski

Jarmo Kaaretkoski (s. 12. joulukuuta 1982) on suomalainen lentopalloilija. Hän pelasi viimeisen kautensa 2009–2010 Perungan Pojissa. Pelipaikaltaan hän oli libero.
Juniorivuodet.
Sodankylästä kotoisin oleva Kaaretkoski aloitti lentopallon pelaamisen 7-vuotiaana Sodankylän Tähti-Volleyssa. Hän edusti Tähteä viisi vuotta kunnes siirtyi Rovaniemen Napapiirin Pallokettuihin (NaPa).
Vuonna 1998 Kaaretkoski muutti Pudasjärvelle lentopallopainotteiseen lukioon. Siellä hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä 2- ja 3-sarjoissa. Miesten lisäksi hän pelasi NaPan junioreissa.
SM-liiga.
Vuonna 2001 Kaaretkoski muutti armeijan vuoksi Rovaniemelle. Samana vuonna hän teki sopimuksen Rovaniemen liigajoukkueeseen, Napapiirin Pallokettuihin, joita hän oli edustanut junioreissa jo pitkään. Napassa Kaaretkoski pelasi kolme vuotta kunnes vaihtoi saman kaupungin Perungan Poikiin vuonna 2004. Syyksi Kaaretkoski kertoi että hän oli lopen kyllästynyt penkin kuluttamiseen Napassa. Perpossa Kaaretkoski sai pelata ja tulosta alkoi syntyä heti seuraavalla kaudella kun Perpo voitti pronssia ottelussa NaPaa vastaan.
Perungan Pojat ja Napapiirin Palloketut yhdistyivät samaksi joukkueeksi vuonna 2007. Nimeksi joukkueelle vakiintui Rovaniemen Santasport. Kaaretkoski pelasi Santasportissa hyvän kauden, joka päättyi Suomen-mestaruuteen. Finaalisarjassa kaatui runkosarjan voittanut Pielaveden Sampo. Kaudella Santasport myös lähes pudotti Venäjän Liigan voittajan Iskra Odintsovan jatkosta CEV Cupissa. Santasport hävisi Venäjällä ensimmäisen kohtaamisen 3–2, mutta Rovaniemellä joukkue voitti 3–2. 
Kaaretkoski jatkoi Santasportissa myös kaudella 2007–2008. Hän eteni Santasportin kanssa Challenge Cupin 16 parhaan joukkoon ja SM-liigan finaaleihin asti, jonne Santasport lähti jälleen altavastaajana Pielaveden Sampoa vastaan. Santasport voitti lopulta Suomen-mestaruuden viidennessä ja ratkaisevassa ottelussa ja Kaaretkoski voitti samalla toisen mestaruuden peräkkäin. Kauden jälkeen suosittu lentopallosivuston hotsport.infon lukijat valitsivat Kaaretkosken SM-liigan parhaimmaksi liberoksi. Kaaretkoski pelasi myös kauden 2008–2009 Santasportin riveissä.
Maajoukkue.
Kaaretkosken hyvät otteet eivät jääneet myöskään huomaamatta Maajoukkueen päävalmentaja Mauro Berrutolta. Kaaretkoski valittiin maajoukkueryhmään sekä lopulta Maailmanliigassa pelaavaan ryhmään. A-maaotteluita ei kuitenkaan Maailmanliigassa vielä tullut tilille.
Kaaretkoski pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa 30. elokuuta 2007 Espanjaa vastaan. Kesällä 2008 Kaaretkoski pelasi miesten A-maajoukkueessa kuusi A-maaottelua Lentopallon Maailmanliigassa.
Saavutukset.
Henkilökohtaiset:
Joukkueessa:
Yle Helsinki

Yle Helsinki tai Yle Radio Suomi Helsinki (vuoteen 2016 Ylen aikainen ) on yksi Yle Radio Suomen alueradioista. Sen kuuluvuusalueena on Uusimaa toimituksen sijaitessa Helsingissä. Radio kuuluu taajuudella 94,0 MHz Espoon lähettimen välityksellä. 
Yle Radio Suomi Helsingin lähetyksiä kuullaan arkisin klo 6.30–17.00 välisenä aikana. Muulloin taajuudella soi Yle Radio Suomen valtakunnallinen lähetys.
Aikaisemmin silloista Ylen aikaista pystyi kuuntelemaan koko Suomessa television kautta testikuvalähetysten aikaan Nykyään Yle Radio Suomi Helsinkiä voi kuunnella ympäri maailman Internetin välityksellä Yle Areena -palvelun kautta sekä Ylen Uutisikkunan aikana.
Yle Radio Suomi Helsingin entisiä pitkäaikaisia juontajia ovat muun muassa Annikki Kiehelä, Outi Pukkila, Gilbert Granholm, Erkki Pälli, Esko Riihelä ja Olli Ihamäki.
Kanavalla on lähettimet myös Hangossa, Porvoossa, Pernajassa, Lohjalla, Fiskarsissa ja Loviisassa.
Sven Nordqvist

Sven Nordqvist (s. 30. huhtikuuta 1946 Helsingborg, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija ja kuvittaja. Hänet tunnetaan erityisesti "Viiru ja Pesonen" -lastenkirjasarjasta. Hän on tehnyt myös esimerkiksi "Nasse"-kirjoja ja kuvittanut "Mimmi Lehmä" -kirjoja. Nordqvist sai Astrid Lindgren -palkinnon 2003.
Nordqvist syntyi Helsingborgissa 1946. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan 5-vuotias ja hän muutti äitinsä kanssa isovanhempiensa luokse Halmstadiin. 15-vuotiaana hän kävi kuvittamisen kirjekurssin ja haki moniin taidekouluihin muttei päässyt sisään. Nordqvist opiskeli Lundin teknisessä korkeakoulussa arkkitehdiksi ja toimi ammatissa kaksi vuotta. Hän kuitenkin kyllästyi ammattiin ja ryhtyi freelance-taiteilijaksi. 
Nordqvistin ensimmäinen kirja "Agaton Öman och alfabetet" ilmestyi 1982. Ensimmäinen Viiru ja Pesonen -kirja, "Pannkakstårtan" (), ilmestyi 1984.
Teatteri M Hämärä

Improvisaatioteatteri M Hämärä ry on iittiläinen teatteriryhmä, joka impovisaatioteatteriesitysten lisäksi tuottaa myös teatterikappaleita Iitin Saukonkallion tanssilavalla. 
Teatterin omat kotisivut löytyvät osoitteesta:
http://mhamara.suntuubi.com/
Oleg Fabergé

Oleg Agathonovitš Fabergé () oli kuuluisan venäläisen kultaseppä Carl Fabergén pojanpoika.
Hänen isänsä Agathon Fabergé oli Carl Fabergén toiseksi vanhin lapsi. Hän oli naimisissa Maria Aleksejevnan, o.s. Borzova, kanssa. Perhe pakeni Neuvostoliitosta vuonna 1927 Olegin ollessa nelivuotias. He saapuivat 11. marraskuuta Terijoelle. Fabergén suku oli hyvin vaikutusvaltainen Venäjällä ja heillä oli kontakteja Pietarissa, muun muassa Suomen lähetystöön. Perhetuttu Eduard Kärkkäinen oli tullut perhettä vastaan Terijoelle. Kärkkäinen onnistui saamaan heille Nansen-passit. Kärkkäinen vei heidät Viipurin kautta Helsinkiin. Kun perhe saapui Helsinkiin, he majoittuivat ensin hotelli Seurahuoneelle. 
Perhe osti vuonna 1928 talon Kulosaaresta, osoitteesta Vanha Kelkkamäki 9. Agathonin ystävä Karl Fazer oli jo esitellyt Kulosaaren huviloita hänelle vuosisadan alussa. Talo oli kuitenkin remontissa, ja perhe asui jonkin aikaa Kulosaaren Rantahotellissa. Kun remontti saatiin päätökseen vuonna 1929, perheen hotellielämä oli vihdoinkin ohi. 
Oleg Fabergé kävi koulunsa Helsingin Saksalaisessa koulussa. Hän puhui venäjää, saksaa, englantia, ranskaa ja suomea. Isä Agathon ja äiti Maria eivät oppineet suomea. Agathon piti Nansen-passin aina kuolemaansa asti vuoteen 1951. Isänsä kuoleman jälkeen Fabergé ja hänen äitinsä ottivat Suomen kansalaisuuden.
Oleg Fabergé oli naimisissa suomalaisen Sirkka-Liisa Korckmanin kanssa.
Sydänmaa (Eurajoki)

Sydänmaa on kylä Eurajoella. Se sijaitsee yhdystie 2174:n varrella Eurajoen kirkonkylästä idän suuntaan. Kylässä on Sydänmaan koulu, ja sen poikki kulkee Kokemäki–Rauma-rata. Se valittiin Satakunnan vuoden kyläksi vuonna 2019.
Koskelan loisto

Koskelan loisto on Oulun Letonniemen yksityisellä luonnonsuojelualueella Taskilan kaupunginosassa sijaitseva entinen merenkulun ohjauslaite. Sektoriloisto on rakennettu vuonna 1939 opastamaan aluksia Toppilan satamaan johtavalle laivaväylälle. Se korvasi vuonna 1911 rakennetun pienemmän samannimisen loiston, joka sijaitsi noin 920 metriä nykyisestä tornista kaakkoon.
Rakenteeltaan torni on niin kutsuttu norjalaismallinen loistotorni. Tornin kivijalkana on neliönmuotoinen betonilaatta, jonka päälle on valettu pyöreä betonikuorinen tornirakennelma. Torni on väriltään punainen, samoin kuin sen ylätasannetta kiertävät suojakaiteet. Tornin huipulla on valkoinen kahdeksankulmainen teräksinen lyhtykoju, jonka sisällä sijaitsi loistolaite. Loistolaite toimi asetyleenikaasulla, ja kaasuvarasto oli sijoitettu tornin alaosaan.
Loiston valotunnuksena oli yksi valonvälähdys kolmen sekunnin välein, ja se oli jaettu punaiseen, valkoiseen ja vihreään sektoriin. Mereltä loistoa lähestyttäessä vihreän sektorin rajat olivat kompassisuunnissa 329°—032°, valkoisen sektorin rajat suunnissa 032°—038°, ja punaisen sektorin rajat suunnissa 038°—071°. Valon korkeus merenpinnasta oli 5,7 metriä ja kantomatka 6,6 meripeninkulmaa eli 12,2 kilometriä. Purjehdittaessa valkoisessa sektorissa kohti loistoa tai siitä poispäin alus oli väylällä.
Sektoriloisto on merkitty loistolaitteena Merenkulkulaitoksen vuonna 1996 julkaisemaan merenkulun ohjauslaitteiden luetteloon "Suomen rannikon loistot".
Loiston valo on sammutettu 2000-luvun vaihteessa, jonka jälkeen se merkittiin merikarttoihin valottomaksi kummeliksi. Tornin käyttö virallisena merimerkkinä päättyi 20. kesäkuuta 2023.
Maannousun vuoksi loistotorni sijaitsee nykyisin noin 150 metrin päässä lähimmästä rannasta, ja se on lähes täydellisesti pensaikon kätkemä. Letonniemen luonnonsuojelualueen luontopolku kulkee tornin sivuitse. Torni on myös joutunut vandalismin kohteeksi, sen ulkoseinät on töhritty graffitein ja lyhtykojun värilasit on rikottu.
Portugalin Grand Prix 1993

Portugalin Grand Prix 1993 oli Formula 1 -sarjan historian 546. osakilpailu. Se ajettiin 26. syyskuuta Estorilin radalla 10. kerran. Kilpailun voitti nuori saksalainen Michael Schumacher, jolle voitto oli uran toinen. Alain Prost varmisti uransa neljännen mestaruuden.
Mika Häkkinen ajoi ensimmäisen kilpailunsa McLarenilla ja oli aika-ajossa tallikaveriaan Ayrton Sennaa nopeampi, joka oli tuolloin yksi parhaista aika-ajajista. Itse kilpailussa molemmat McLaren-kuljettajat keskeyttivät.
Salla (täsmennyssivu)

Salla tarkoittaa seuraavia:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Kaija Pakkanen

Kaija Pakkanen (11. joulukuuta 1915 Leppävirta – 12. syyskuuta 2003 Espoo) oli suomalainen lastenkirjailija ja kääntäjä. Koulutukseltaan Pakkanen oli sairaanhoitaja, mutta hän teki pitkän uran vapaana kirjailija. Esikoisteos "Annikki, sairaanhoito-oppilas" ilmestyi vuonna 1950. Kaija Pakkasella ja hänen puolisollaan Mauno Pakkasella on kolme lasta Timo, Outi ja Jukka. Myös Outi ja Jukka ovat kirjailijoita.
Pakkanen kirjoitti ylioppilaaksi Imatran yhteiskoulusta vuonna 1935. Neljä vuotta myöhemmin hän valmistui sairaanhoitajaksi Viipurin sairaanhoitajakoulusta. Pakkanen työskenteli sotasairaalassa vuosina 1939–1942. Kirjojen lisäksi Pakkanen kirjoitti myös lehtiartikkeleita. Hän oli "Yhteishyvä"-lehden lasten- ja nuortenosaston toimittajana 1955–1965 ja sen jälkeen saman lehden vakituisena pakinoitsijana vuoteen 1970 asti. Hän suomensi muun muassa yli kolmekymmentä "Mikko Mallikas" -kirjaa.
Pakkasen tyttöromaaneissa kehitellään ongelmia, jotka kietoutuvat jollain tapaa poikkeavan päähenkilön ympärille. Esimerkiksi "Tuntematon Gisela" kuvaa puhevikaisen tytön kamppailua oudossa ympäristössä. Aiheina Pakkanen on käyttänyt myös parantumatonta sairautta ("Vimperin pihan Ilona") ja uudenlaista elämäntilannetta ("Päivää, Amerikka!"). Kuvauksissa on mukana runollisuutta ja salaperäistä jännittävyyttä. Pakkanen on julkaissut myös satuja ja lastenloruja. "Meidän kylän lapset" vuodelta 1980 edustaa muistelmakirjallisuutta, ja teos sai jatkoa.
Markku Kosonen

Markku Pekka Olavi Kosonen (22. tammikuuta 1945 Djupvik, Ruotsi – 7. syyskuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen sisustusarkkitehti, puuseppä ja muotoilija. Hän käytti monia kotimaisia puulajeja (leppää, haapaa, pihlajaa) oivaltavasti: yksi tunnetuimmista teoksista on pajukori, jossa pajunoksissa on pajunkissat jäljellä. Toinen tunnettu työ on saunakuutio, joka kehittyi myöhemmin edustussaunaksi. Saunakuutiossa on käytetty leppää.
Kosonen oli kotoisin Punkaharjulta, mutta asui ja työskenteli Fiskarsissa. Hän oli käynyt kiertävän kotiteollisuuskoulun ja Ateneumin iltakoulun, jonka kautta pyrki Taideteolliseen oppilaitokseen. 
Kosonen sai vuonna 2002 Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Savon rahaston myöntämän Rantasalmi-palkinnon ennakkoluulottomuudesta taideteollisuuden ja metsäteollisuuden kohtaamisessa. Palkinnon perusteluissa todettiin:
”Markku Kososen vuosikymmeniä jatkunut toiminta puutuotealalla on ollut laaja-alaista ja monipuolisesti puun imagoa tukevaa. Ominaista hänelle on innovatiivinen, ennakkoluuloton puun käyttö. Kosonen ja hänen kanssaan yhteistyössä toimineet puusepät ja suunnittelijat ovat etsineet ja löytäneet uusia toimintatapoja puun jalostusasteen kohottamiseksi. Aiemmin vähemmän arvostetut leppä, haapa ja pihlaja ovat muuttuneet jalopuiksi. Kosonen on ollut myönteisellä tavalla puualan toisinajattelija.”
Kosonen sai kuvataiteen valtionpalkinnon 1981, 15-vuotisen taiteilija-apurahan 1992–2008, Askon Säätiön Asko Avonius -palkinnon 2000 ja Pro Finlandia -mitalin 2005.
Mari Turunen

Mari Turunen (s. 23. maaliskuuta 1970 Joensuu) on suomalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti "Kummeli"-sarjoista ja -elokuvista, näytellen muun muassa mielisairaalan ylilääkäri Raili Rasinkangasta.
Turunen lopetti opintonsa Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella vuonna 1995 koskaan varsinaisesti valmistumatta: pro gradu -työ jäi tekemättä.
Hänellä on ollut vuodesta 1997 kiinnitys Tampereen Teatteriin, mitä ennen hän näytteli Lahden kaupunginteatterissa. Lisäksi hän on työskennellyt vierailevana näyttelijänä muun muassa Espoon kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa.
Turunen on avoliitossa valokuvaaja Harri Hinkan kanssa. Aikaisemmin hän on ollut avoliitossa Kummeli-käsikirjoittaja Heikki Vihisen kanssa.
Ruohokanukka

Ruohokanukka ("Cornus suecica") on monivuotinen, matalakasvuinen ruohokasvi kanukoiden suvussa. Se kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi ja sillä on vaakasuora juurakko. Sen lehdet ovat soikeat, yläpinnaltaan aluksi karvaisia ja alapinnaltaan sileitä ja sinivihreitä. Ruohokanukan kukinnon alla on neljä suurta valkoista, terälehtimäistä suojuslehteä, jotka ympäröivät pieniä mustanpunaisia sarjamaisessa ryhmässä kasvavia kukkia. Suurta kukkaa muistuttavat valkoiset suojuslehdet muodostavat valekukan, joka houkuttelee pölyttäjiä. Osasta mustanpunaisia kukkia syntyy puolisenttisiä loistavanpunaisia luumarjoja tiiviiksi ryppääksi. Linnut syövät marjoja mielellään. Ruohokanukka kukkii Suomessa alku- ja keskikesällä.
Levinneisyys.
Suomessa ruohokanukka on yleinen saaristoissa ja merenrannoilla Suomenlahden ja Pohjanlahden rannikoilla. Kaikkein yleisimmin kasvia tavataan Lapin merellisissä pohjoisosissa. Sisämaassa ruohokanukkaa tavataan kosteikoissa, kuten lehdoissa, korvissa ja purojen varsilla. Sitä tavataan myös Keski-Pohjanmaalla ja Järvi-Suomen pohjoisissa osissa sekä Laatokan Karjalassa.
Blood on the Highway

Blood on the Highway on Ken Hensleyn vuonna 2007 julkaisema omaelämäkerrallinen albumi. Mukana ovat mm. Jørn Lande, Glenn Hughes ja John Lawton.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ken Hensley.
Bwin

bwin Group () on itävaltalainen online-vedonlyöntitoimisto, aikaisemmalta nimeltään Betandwin.com. Se toimii paikallisilla lisensseillä useassa maassa, mm. Gibraltarilla. Emoyritys on itävaltalainen pörssiyhtiö. Sen liikevaihto vuoden 2007 ensimmäisellä neljänneksellä oli 89 miljoonaa euroa.
Yrityksen toimintaa ovat värittäneet oikeudenkäynnit, koska eri maiden vedonlyöntilainsäädäntö ei ole yleensä varautunut internetissä tapahtuvaan pelaamiseen. 
bwin on jalkapallojoukkue AC Milanin pääsponsori 1. heinäkuuta 2006 alkaen seuraavat neljä kautta, sekä Real Madridin 1. syyskuuta 2007 kolmen vuoden sopimuksella.
Tour de Romandie

Tour de Romandie eli Romandien ympäriajo on maantiepyöräilyn etappikilpailu, joka kuuluu UCI World Tour -sarjaan. Huhtikuun lopulla tai toukokuun alussa ajettava kilpailu järjestetään Sveitsin ranskankielisellä seudulla, Romandiessa. Kilpailu ajettiin ensimmäisen kerran vuonna 1947, jolloin se juhlisti Sveitsin kilpapyöräilyn 50-vuotista historiaa. 
Tour de Romandie alkaa perinteisesti prologilla, joka on usein ajettu Genevessä, ja päättyy tavallisesti toiseen aika-ajoon mäkisessä maastossa, usein Lausannessa. Kilpailun on useimmin voittanut Irlannin Stephen Roche, kolme kertaa. Neljä Tour de Romandien voittajaa oli voittanut Tour de Francen samana vuonna; Stephen Roche vuonna 1987, sitten Cadel Evans vuonna 2011, Bradley Wiggins vuonna 2012 ja Chris Froome vuonna 2013.
Viimeinen aika-ajo alkaa perinteisesti Lausannen pohjoispuolella sijaitsevalta stadionilta, menee alamäkeen etelään Léman-järvelle (Genevenjärvi) ja palaa takaisin ylämäkeen stadionille. Voittaja ja useat kymmenen parhaan joukkoon päässeet ovat yleensä erinomaisia aika-ajoissa.
Kilpailun reitti kulkee yleensä pohjoiseen kohti Länsi-Sveitsin Jura-vuoristoa ja Alppien vuoristoja.
Kilpailuun osallistuneita suomalaisia ovat Jussi Veikkanen vuonna 2007 ja Jaakko Hänninen vuonna 2021.
Vuonna 2022 osana kilpailun 75-vuotisjuhlaa järjestettiin ensimmäistä kertaa naisten kilpailu, nimeltään "Tour de Romandie Féminin". Kilpailun voitti eteläafrikkalainen Ashleigh Moolman-Pasio. Naisten kilpailu kuuluu UCI Women's World Tour -asrjaan.
Miesten voittajat.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten voittajat.
Lähde: Pro Cycling Stats
Nil-Saint-Vincent-Saint-Martin

Nil-Saint-Vincent-Saint-Martin on nykyinen kylä ja entinen Belgian kunta Valloniassa, Brabant Wallonin maakunnassa. Vuonna 1976 kunnasta tuli osa Walhainin kuntaa. 
Kylät, Nil-Saint-Vincent ja Nil-Saint-Martin yhdistyivät vuonna 1812. 
Nähtävyydet.
Nil-Saint-Vincent-Saint-Martinissa sijaitsee lukuisa määrä nähtävyyksiä.
Tiègen tuulimylly () on rakennettu vuonna 1834, ja sen on rakentanut Thienpontin perhe. Mylly oli käytössä 23. kesäkuuta 1946 saakka ja nykyään rakennus noteerataan ”"monument classé"” -rakennukseksi.
Belgian keskipiste.
Institut Géographique National, belgialainen kansallinen kartografiapalvelu, on laskenut Belgian maantieteellisen keskipisteen sijaitsevan Nil-Saint-Vincentissä. Arkkitehti Bernard Defrenne on suunnitellut monumentin keskipisteeksi laskettuun kohtaan. Monumentti paljastettiin 22. elokuuta 1998. Keskipisteen sijainti on .
Ulkoministeriön kansainvälisten asiain valmennuskurssi

Ulkoasiainministeriön kansainvälisten asiain valmennuskurssi () eli Kavaku on väylä Suomen ulkoministeriön niin kutsutulle yleisuralle, virkamiehiksi ja diplomaateiksi pyrkiville, ylemmän korkeakoulututkinnon suorittaneille. Kurssia on järjestetty vuodesta 1970.
Yleisurasta tekee ”yleisen” ja sen erottaa muista ulkoasiainhallinnon – ja yleensä valtionhallinnon – tehtävistä sen säännöllinen tehtäväkierto, joka koostuu keskimäärin 3–4 vuoden työjaksoista sekä kotimaassa että ulkomaanedustuksissa. Yleisuralle rekrytoidaan monipuolisia yleisosaajia, ei ainoastaan esimerkiksi kansainvälistä politiikkaa opiskelleita.
Valintaprosessi on monivaiheinen ja sisältää eri hakuvaiheisiin päässeiden kohdalla muun muassa yleistietokokeen sekä psykologiset testit. Hakijan tulee olla Suomen kansalainen ja puhua kotimaisten kielten lisäksi vähintään kahta muuta kieltä.
Alemman korkeakoulututkinnon suorittaneille on Hallintouran kurssi eli Halku, joka on myös yleisura. Hallintouran tehtäviin kuuluvat kansalaispalvelutehtävät, talous- ja tietohallintotehtävät, assistentin tehtävät sekä muut avustavat tehtävät eri osa-alueisiin liittyen.
Diplomaatiksi on mahdollista päästä myös poliittisen virkanimityksen kautta esimerkiksi erityisasiantuntijoiksi tai avustaviin tehtäviin niin kutsutun yleisen väylän ulkopuolelta.
Alnico

Alnico on metalliseos, joka on valmistettu alumiinista, nikkelistä ja koboltista. Lisäksi seoksessa saattaa olla rautaa, kuparia ja titaania. Tyypillinen seossuhde on 8–12 % alumiinia, 15–26 % nikkeliä, 5–24 % kobolttia, enintään 6 % kuparia ja 1 % titaania, loput on rautaa.
Seosta käytetään kestomagneettien valmistukseen. Yleisesti saatavilla olevista magneeteista sitä vahvempia ovat vain maametallimagneetit, kuten neodyymimagneetti ja magneeteista kallein samariumkobolttimagneetti. Alnicomagneettia käytetään sähkömoottoreissa, mikrofoneissa, sähkökitaroiden ja -bassojen mikrofoneissa ja kaiuttimissa.
Suomen loistoluettelot

Suomen loistoluettelot ovat Liikenne- ja viestintäviraston verkkosivuillaan julkaisemia luetteloita, joita on kolme: 
Loistoluettelot uusittiin kesällä 2016, jonka jälkeen ne on julkaistu viraston verkkosivuilla maksuttomina pdf-tiedostoina. Luetteloita uusitaan aiempaa useammin, ja uusimisesta tiedotetaan Tiedonantona merenkulkijoille.
Aiemmat painetut luettelot.
Suomen rannikon loistot (, ) on Liikenneviraston aiemmin painettuna julkaisema luettelo merenkulun valaistuista turvalaitteista. Luettelo uusittiin joka toinen vuosi. Vuoden 2010 painoksessa on 466 sivua.
Teos sisältää merialueiden loistoluettelon, jossa luetellaan kaikki Suomen merialueiden valaistut merimerkit, kuten majakat, sektoriloistot, poijut sekä muut väylän merkitsemiseen käytetyt valaistut turvalaitteet. Se sisältää myös tiedot radionavigaatio-, meriradioliikenne-, luotsi-, VTS- ja pelastuspalveluista sekä suomalaisten merikarttojen koordinaattijärjestelmistä.
Saimaan järvialueen ja Saimaan kanavan loistot on aiemmin julkaistu luettelo, joka sisälsi tiedot Vuoksen vesistön ja Saimaan kanavan loistoista sekä luotsi-, DGPS- ja pelastuspalveluista.
Sisävesien loistot sisälsi tiedot Kymijoen ja Kokemäenjoen sekä Oulujärven vesistöjen loistoista.
Iiris (nimi)

Iiris on suomalainen naisen etunimi. Iiris on versio kansainvälisestä nimestä Iris, jota myös käytetään Suomessa.
Iris-nimi on lähtöisin kreikan kielestä, jossa "iris" merkitsee sateenkaarta. Kreikkalaisten sateenkaaren jumalatar olikin nimeltään Iris. Iris-nimen voi ajatella liittyvän myös "Iris"-kasvisukuun tai silmän iirikseen, mutta näidenkin taustalla on sama kreikan sana.
Suomessa on rekisteröity 1900-luvun alusta marraskuuhun 2025 mennessä 8 238 Iiris-nimen ja 5 163 Iris-nimen saanutta henkilöä.
Jake Long (hahmo)

Jake Long on kuvitteellinen päähahmo Disneyn "Jake Long – amerikkalainen lohikäärme" -animaatiosarjassa.
Jake Long on lähes tavallinen 13-vuotias newyorkilainen poika, joka pitää videopeleistä sekä sarjakuvista ja harrastaa rullalautailua, mutta hänen suvussaan on monia lohikäärmeitä. Jake on äitinsä, vaarinsa ja siskonsa ohella myös lohikäärme. Jaken kohtalo on suojella taikaolentoja pahoilta voimilta. Hänen isänsä ei tiedä että hänen perheensä on täynnä lohikäärmeitä.
Luonne.
Jake on useimmiten rento kaveri, kuitenkin yleensä naiivi ja itsepäinen. Muiden läsnä ollessa hän käyttäytyy koreilevasti ja yrittää näyttää siistiltä käyttämällä hip hop -slangia. Tämä ei kuitenkaan aina onnistu ja Jake saakin itsensä näyttämään typerältä.
Jake osoittaa usein olevansa huoleton tai vastuuton esimerkiksi jättämällä päivittäiset lohikäärmeharjoitukset väliin ja käyttämällä joskus voimiaan väärin. Koulussa hän on huolimaton läksyissä ja saa tämän vuoksi huonoja numeroita, mikä johtaa kinasteluihin opettajien kanssa. Toisaalta kaikki kouluun liittyvät huolettomuudet eivät aina liity laiskuuteen vaan salaisiin tehtäviin lohikäärmeenä. Jake ottaa silti mielellään tilaisuuden tullen oikoteitä elämässään niin koulu- kuin lohikäärmetehtävissään. Hän yrittää kuitenkin korjata tekemänsä virheet, joita hän on aiheuttanut huolettomuudellaan.
Sarjan aikana on näytetty Jaken olevan melko naiivi päätösten teossa, eikä hän välttämättä aina ymmärrä päätöksensä seurauksia. Lohikäärmeenä Jake käyttäytyy monesti ylimielisesti tai aliarvioi vastustajansa. Hän kuitenkin oppii virheistään vaikka usein tekeekin niitä turhan paljon.
Voimat.
Lohikäärmeenä Jake hallitsee monia eri kykyjä:
Jaca

Jaca (aragoniaksi "Chaca" tai " Xaca") on kaupunki Uescan maakunnassa Espanjan Aragoniassa. Se sijaitsee Pyreneiden vuoristossa, lähellä Ranskan rajaa. Jacan asukasluku on 12 929 (1.1.2016).
Kaupunki on suosittu matkailu- ja talviurheilukeskus, ja se on pyrkinyt merkittävien talvikisojen isäntäkaupungiksi useita kertoja. Siellä on järjestetty Universiadit vuosina 1981 ja 1995, sekä jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2004, mutta isompien kisojen hakemukset on hylätty. Kaupungin jääkiekkoseura Club Hielo Jaca pelaa Espanjan Superligassa ja on voittanut sen useammin kuin mikään muu joukkue.
Jacassa on jäljellä keskiaikaista kaupunginmuuria vartiotorneineen 1100-luvun katedraalin ympärillä.
Alūksne

Alūksne (, ) on kaupunki Alūksne-järven rannalla Koillis-Latviassa Viron ja Venäjän rajan tuntumassa. Alūksne on Alūksnen piirin pääkaupunki.
Historia.
Ennen historiallista aikaa Alūksnen alueella asui virolaisia ja liiviläisiä, mutta 800–1200-luvuilla alueelle levittäytyi latgalleja. Alūksne mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1284 nimillä "Alyst" ja "Volyst". Vuonna 1342 paikalle valmistui Liivinmaan ritarikunnan kivilinna ja paikan nimeksi tuli Marienburg. Linnan ympärille kehittyi nopeasti kylä ja sittemmin kaupunki. Liivinmaan sodan aikana aluetta hävittivät venäläiset, ruotsalaiset ja puolalaiset. Vuodesta 1661 alue oli Ruotsin vallan alla. Ruotsalaiset linnoittivat kaupungin 1680-luvulla. Suuren Pohjan sodan aikana vuonna 1702 Alūksnen linna räjäytettiin ja kaupunki poltettiin. Vuonna 1721 alue siirtyi virallisesti Venäjän keisarikunnalle. 1800-luvun puolivälissä kaupungista tuli tärkeä kaupan keskus, ja sen merkitys kasvoi entisestään Stukmaņin-Gulbenen-Alūksnen-Valkan kapearaiteisen rautatien valmistuttua vuonna 1903. Latvian itsenäisyyden aikana alueella suoritettiin arkeologisia kaivauksia, joita jatkettiin myös Neuvostoliiton aikana.
Kaupungin tunnukset.
Alūksnen vaakuna on purppurapohjainen, ja siinä on kuvattu musta Raamattu, jossa lukee kultaisin kirjaimin "A.D. 1689". Raamatun taakse on kuvattu ristiin asetetut miekat kultaisin kahvoin. Kaupungin lippu on hopeanharmaalla pohjalla oleva ristilippu, jonka ristin keskellä on kuvattu kaupungin vaakuna.