tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Patrick Eaves

Patrick Campbell Eaves (s. 1. toukokuuta 1984 Calgary, Alberta, Kanada) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi ammattilaisurallaan 15 kautta NHL-liigassa edustaen useaa eri seuraa.
Ura.
Eaves on Ottawa Senatorsin ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta . Hän pelasi varauksensa jälkeen vielä kaksi vuotta Boston Collegessa, jossa hänet valittiin Hockey Eastin vuoden pelaajaksi ja voitti joukkueessa sarjan mestaruuden.
Eaves siirtyi kaudeksi 2005–06 Senatorsin organisaatioon. Hän aloitti kautensa farmissa, mutta pelasi kaikkiaan 58 ottelua, joissa syntyi tehot 20+9=29. Eavesin seuraavalla kaudella tekemät 32 pistettä ovat tähän mennessä hänen yhden kauden piste-ennätyksensä. Kaudella 2007–08 Eaves kaupattiin Joe Corvon kanssa Carolina Hurricanesiin vaihdossa Cory Stillmaniin ja Mike Commodoreen. Keväällä 2008 hän teki kolmen vuoden jatkosopimuksen, mutta hänet kaupattiin jo yhden kauden jälkeen vuoden 2010 neljännen kierroksen varausvuoron kanssa Boston Bruinsiin vaihdossa Aaron Wardiin.
Boston Bruins osti Eavesin sopimuksen ulos päivässä ja hän siirtyi vapaana agenttina Detroit Red Wingsiin kaudeksi 2009–10.
Detroit Red Wings vaihtoi Eavesin Calle Järnkrokin ja kolmannen kierroksen varauksen David Legwandiin Maaliskuussa 2014.
Helmikuussa 2017 Dallas Stars vaihtoi Eavesin Anaheim Ducksin vuoden toisen kierroksen varausvuoroon.
Maajoukkue.
Eaves on pelannut alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2002 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2004. Hän voitti molemmista kultaa.
Muuta.
Eavesin veli Ben on jääkiekkohyökkääjä. Veljesten isä Mike Eaves on entinen NHL-hyökkääjä ja toiminut myös HIFK:n ja Yhdysvaltain maajoukkueen päävalmentajana. Myös Patrickin ja Benin setä Murray Eaves on pelannut hyökkääjänä NHL:ssä.
John Brookfield

John Brookfield on yhdysvaltalainen voimamies, joka on erikoistunut puristusvoimaan. Hän on tehnyt lukuisia puristusvoimatemppuja, kuten repinyt 100 korttipakkaa 2 minuutissa 15 sekunnissa, taivuttanut 12 millimetrin paksuisen ja noin kuusi metriä pitkän terästangon matkalaukkuun sopivaksi sekä taivuttanut 520 kahden tuuman (noin viiden senttimetrin) naulaa 1 tunnissa 42 minuutissa.
Brookfield on kirjoittanut puristusvoiman kehittämisestä lukuisia oppaita, joista tunnetuin lienee "Mastery of Hand Strength". Lukuisat muut voimamiehet ovat osoittaneet ihailunsa Brookfieldia kohtaan. Esimerkiksi Bill Kazmaier on sanonut hänestä "I was strong, BUT JOHN IS STRONG."
Ruutu+ Urheilu 1

Ruutu+ Urheilu 1 (entiseltä nimeltä Nelonen Sport Pro ja Nelonen Pro 1) oli suomalainen Nelonen Median urheiluun keskittyvä maksutelevisiokanava, joka aloitti lähetyksensä 1. helmikuuta 2010 nimellä Nelonen Sport Pro ja korvasi Urheilu+kanavan. Se julkistettiin alun perin 7. joulukuuta 2009. Samalla julkistettiin yhteistyösopimus Viasatin kanssa, jonka ansiosta osa ohjelmaoikeuksista oli Viasatin omistamia. Televisiokanava oli saatavilla maanpäällisessä jakeluverkossa, kaapeli-TV-verkoissa ja Viasatin digitaalisessa satelliittipalvelussa. Kanava vaihtoi nimeään 1. tammikuuta 2011 Nelonen Pro 1:ksi, samoin tapahtui Nelonen Sportille, joka muuttui maksulliseksi Nelonen Pro 2:ksi. 9. tammikuuta 2017 se vaihtoi nimeään Ruutu+ Urheilu 2 -kanavaksi.
Heinäkuussa 2018 Nelonen Media ilmoitti lopettavansa maksu-tv-toimintansa ja maksukanavien lähetyksien loppuvan syyskuun alussa.
Kajsa Kling

Kajsa Kling (s. 25. joulukuuta 1988 Åre) on ruotsalainen alppihiihtäjä.
Kling kilpaili ensimmäisen kerran alppihiihdon maailmancupissa tammikuussa 2005. 28. joulukuuta 2010 Kling kaatui Semmeringin suurpujottelussa loukaten molemmat polvensa, joten hän joutui jättämään koko loppukauden väliin. Kolmen parhaan joukkoon Kling sijoittui ensimmäisen kerran St. Moritzin supersuurpujottelusta joulukuussa 2013 oltuaan toinen. Hän sijoittui kolmanneksi Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2016.
Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui suurpujottelussa 18:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän oli supersuurpujottelussa kahdeksas ja syöksylaskussa 18:s.
Kling on voittanut Ruotsin mestaruuden kaksi kertaa superalppiyhdistetyssä (2008, 2016), kaksi kertaa syöksylaskussa (2009, 2014), neljä kertaa supersuurpujottelussa (2009, 2010, 2014, 2016) ja kolme kertaa suurpujottelussa (2009, 2010, 2016).
Venäläinen romaaniperinne ja Neuvostoliiton kirjallisuus

Venäläinen romaaniperinne ja Neuvostoliiton kirjallisuus on Raoul Palmgrenin kirjoittama Tiede-nimisen ”yhteiskunnallisen kirjallisuuden kustannusosakeyhtiön” vuonna 1940 julkaisema 47-sivuinen kirjanen. 
Kirjan alussa Palmgren arvioi venäläisen kirjallisuuden olevan ranskalaisen kirjallisuuden ohella maailmankirjallisuudessa merkittävintä, kumpikin on kuvannut yhteiskunnallisia ongelmia. Kirjan mukaan keisarien Venäjällä, jossa vasta 1800-luvun puolivälissä päästiin eroon maaorjuudesta, esiintyi ”venäläinen tauti”, ikävystyminen, jonka kirjallisuus – ensinnä Aleksandr Puškinin "Jevgeni Onegin" – pyrki tuomaan venäläisten tietoisuuteen. Gontšarov ja Nikolai Gogol jatkoivat tätä 1900-luvun alussa. 1800-luvun jälkipuolen Leo Tolstoi ja Fjodor Dostojevski kuvaavat yläluokan yksittäisten edustajien voimattomia pyrkimyksiä saada aikaan yhteiskunnallisia muutoksia.
Palmgren piti Maksim Gorkia Venäjän ja Neuvostoliiton kirjallisuuden välittäjänä. Hänen mukaansa Gorki kuvasi yläluokan ongelmien yltävän yhteiskunnan pohjaan asti, esimerkiksi teoksissa "Pohjalla" ja "Äiti", jotka Konstantin Stanislavskin teatteri toi laajempaan julkisuuteen 1900-luvun alussa.
Lokakuun 1917 vallankumous sekoitti kirjallisuuden. Vladimir Majakovski, Isaak Babel, Aleksei Tolstoi ja niin edelleen ottivat johtavan aseman Gorkin tuotannon jatkuessa. Teatterin puolella esiintyi Prolekultin kaltaisia suuntauksia. 1920-luvun NEP-kaudella sekasortoinen kirjallisuus alkoi painottua työn ja työläisten kuvauksina, kirjojen niminä olivat esimerkiksi "Sementti", "Tehdas metsässä" ja "Vesivoimalaitos". Myöhemmin kirjat alkoivat kuvata viisivuotissuunnitelmiin liittyvä tarinoita. Mihail Šolohov esimerkiksi kirjoitti teoksen "Aron raivaajat". Osa näistä kirjoista oli vuoteen 1940 mennessä käännetty saksaksi, englanniksi ja ruotsiksi, mutta ei ymmärrettävistä syistä juurikaan suomeksi, poikkeuksena esimerkiksi 1930 Gummeruksen kustantamana Aleksei Tolstoin "Tsaari Pietari I". 1930-luvulla kärkeen nousivat uudestaan Gorki ja Mihail Šolohov Neuvosto-Venäjän sisällissotaa kuvaavalla romaanillaan "Hiljaa virtaa Don".
Pekka Säilä

Pekka Säilä (20. joulukuuta 1941 – 7. joulukuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen tennispelaaja. Hän valmistui ekonomiksi Tulsan yliopistosta. Uransa alussa hän oli matkatoimisto Arean johtaja, mutta jättäytyi myöhemmin kokonaan tenniksen pariin.
Säilä oli Suomen menestyneimpiä pelaajia 1960- ja 1970-luvuilla, joka voitti urallaan 16 kaksinpelin, 13 nelinpelin ja 4 sekanelinpelin Suomen mestaruutta vuosina 1964–1980. Davis Cupissa hän edusti Suomea 15 maaottelussa vuosina 1962–1976. Säilän pelityyli oli hyökkäävä, ja hän oli nopeajalkainen. Ensimmäisen suomenmestaruutensa hän voitti 1964, jolloin muutti paitsi pelityylinsä aggressiivisemmaksi, myös elämäntapansa. Elämäntavanmuutosten, tupakoinnin ja alkoholinkäytön lopettamisen taustalla oli uskoontulo.
Vuonna 1967 Säilä eteni Wimbledonin tennisturnauksessa kolmannelle kierrokselle. Kolmannella kierroksella hän kärsi tappion Roger Taylorille, joka eteni turnauksen välieriin. Taylor voitti Säilän lukemin 6–2, 6–1, 6–3.
Aktiiviuransa jälkeen Säilä toimi tennisvalmentajana ja suomalaisen tenniksen vaikuttajana. Hän valmensi ja opetti 1980-luvun alusta pitkään Saksassa.
Luis Monti

Luis Felipe Monti (15. toukokuuta 1901 Buenos Aires, Argentiina – 9. syyskuuta 1983 Escobar, Argentiina) oli argentiinalaissyntyinen jalkapalloilija, joka myöhemmin oli myös Italian kansalainen.
Monti saavutti Argentiinan riveissä MM-hopeaa vuonna 1930 ja Italian riveissä MM-kultaa vuonna 1934. Hän on ainoa kahden eri maan riveissä MM-loppuottelussa pelannut pelaaja.
Ura.
Monti pelasi puolustajana tai keskikentällä puolustavassa roolissa. Hänet tunnettiin kovaotteisena pelaajana.
Monti edusti Argentiinan pääsarjassa vuosina 1921–1930 Huracánia, Boca Juniorsia ja San Lorenzoa. Hän saavutti neljä Argentiinan-mestaruutta. Monti edusti Italian pääsarjassa vuosina 1931–1939 Juventusta. Hän saavutti neljä Italian-mestaruutta.
Monti pelasi Argentiinan maajoukkueessa vuosina 1924–1931 16 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Italian maajoukkueessa hän pelasi vuosina 1932–1936 18 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Monti voitti Argentiinan riveissä 1927 Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa. Lisäksi hän saavutti hopeaa 1928 olympiaturnauksessa.
Peliuransa jälkeen Monti toimi myös valmentajana. Hän työskenteli seuratasolla Italiassa ja Argentiinassa.
Karelia-sarja

Karelia-sarja on Jean Sibeliuksen vuonna 1893 säveltämä orkesterisarja, joka on koostettu samannimisestä kuvaelmamusiikista.
Viipurilainen osakunta tilasi Sibeliukselta keväällä 1893 musiikin Karjalan historiaa käsittelevään kuvaelmasarjaan. Sibelius kiinnostui tehtävästä, koska oli sävelmänkeruumatkallaan tutustunut rajaseudun elämän runollisiin piirteisiin ja koska historia ja myytit kiehtoivat häntä. Karelia-musiikin ensiesitys oli 13. marraskuuta 1893, ja säveltäjä johti itse orkesteria.
Karelia-sarjaan Sibelius valitsi kuvaelmamusiikista kolmannen kuvaelman "Intermezzon", neljännen kuvaelman "Balladin" ja "Alla marcian" Pontus de la Gardie -kuvaelmasta. Sarjasta tuli yleisön suosikki kotimaassa ja vähitellen myös ulkomailla. Kapellimestari Henry Wood, joka johti teoksen Lontoossa jo vuonna 1906, vertasi sarjaa Pähkinänsärkijään ja Peer Gyntiin. Toisaalta Karelia-sarja tuotti Sibeliukselle haitallistakin mainetta kevyiden teosten säveltäjänä.
"Intermezzo" alkaa torvifanfaareilla ja jatkuu pauhaavana ritarimarssina, jonka aikana kuvaelmassa metsästäjät toivat veroturkiksia liettualaiselle ruhtinaalle. "Balladi" kuvaa kuningas Kaarle Knutinpoikaa valtaistuimelta syöstynä kuuntelemassa laulajaa Viipurin linnassa. Musiikissa on skandinaavisen balladin sävyä ja keskiaikaisen tarun tunnelmaa. "Alla marcia" taistelunhaluisine sivuteemoineen, ahtokulkuineen ja täyteläisine soitinnuksineen huipentaa sarjan.
Noitaympyrä

Noitaympyrä on Pentti Haanpään vuonna 1931 kirjoittama romaani metsätyömies Pate Teikasta. Haanpää piti "Noitaympyrää" parhaana romaaninaan. Kustantajat pitivät teosta kuitenkin liian kriittisenä ja se julkaistiin vasta vuonna 1956, vuosi kirjailijan kuoleman jälkeen.
Juoni.
"Noitaympyrän" päähenkilö on metsätyömies Pate Teikka. Hän ei löydä sijaansa aikansa suomalaisessa yhteiskunnassa. Hän kohoaa tukkijätkästä työnjohtajaksi. Hän ei kuitenkaan voi hyväksyä, kuinka yhtiö painostaa työntekijöitään vallitsevan maailmanpulan varjolla, vaan painuu maantielle. Siellä Teikka kokee monenlaista ja ajautuu lopulta asumaan Lappiin etelästä matkalla olevan maisterioriginellin, Raunion, kanssa. Lyhyen hyvän ajan jälkeen Raunio loukkaantuu auto-onnettomuudessa ja tekee turhautuessaan itsemurhan.
Pate Teikka tekee epätoivoissaan ratkaisun, joka kirjoittamisaikana tuntui kustantajien lukijoista mahdottomalta: hän lähtee kulkemaan maantietä kohti rajaa ja Neuvostoliittoa. Hän ei näe Suomessa minkäänlaisia elämisen mahdollisuuksia.
Julkaisu.
Kirjailija tarjosi teostaan muun muassa Otavalle ja WSOY:lle sekä jatkokertomukseksi sanomalehdille. Teos julkaistiin kuitenkin vasta postuumisti vuonna 1956, Otavan kustantamassa Haanpään jälkeenjääneiden kokoelmassa. Itsenäisenä teoksena se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1964 osana Kompassi-sarjaa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisi teoksen vuonna 1994 sarjassa Suomalaisen kirjallisuuden klassikoita Vesa Karosen kirjoittaman johdannon kera.
Vastaanotto.
Vesa Karonen kirjoittaa teoksesta johdannossa:
John Kocinski

John M. Kocinski (s. 20. maaliskuuta 1968 Little Rock, Arkansas) on entinen yhdysvaltalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti 250cc-luokan maailmanmestaruuden vuonna 1990 ja Superbiken maailmanmestaruussarjan mestaruuden vuonna 1997.
John Kocinski alkoi kilpailla amatöörisarjoissa vuonna 1981 13-vuotiaana. Hän voitti neljä amatöörimestaruutta vuosina 1982 ja 1983. Kocinski oli tehdaskuljettaja jo 17-vuotiaana, vaikka hän oli liian nuori kilpailemaan joissain kilpailuissa. Yhdysvaltain mestaruussarjassa hän kilpaili sarjan nuorimpana kuljettajana. Vuosina 1987-89 Kocinski voitti kolme peräkkäistä Yhdysvaltain mestaruutta 250-kuutioissa. Samalla hän osallistui muutamiin Japanin mestaruussarjan osakilpailuihin sekä Japanin ja USA:n MM-osakilpailuihin. Ensimmäisen täyden MM-sarjan Kocinski kiersi vuonna 1990 ja heti tulokaskaudellaan hän voitti maailmanmestaruuden. Mestaruuskauden jälkeen Kocinski siirtyi luokkaa ylemmäs 500-kuutioisiin, missä hän oli kahdesti kolmas kokonaispisteissä.
Kocinski piti vuonna 1995 välivuoden moottoripyöräilystä ja harrasti vesihiihtoa. Hän osallistui joihinkin vesihiihtokilpailuihin. Välivuoden jälkeen John Kocinski kilpaili Superbike-sarjassa voittaen sarjan mestaruuden vuonna 1997. Mestaruuskauden jälkeen Kocinski palasi MotoGP-sarjaan ystävänsä Erv Kanemoton yksityistalliin. Sanotaan, että Kanemoto oli ainoa mekaanikko ja virittäjä, jonka kanssa Kocinski tuli toimeen. Yksityiskalusto ei ollut kilpailukykyinen tehdastalleja vastaan, mutta Kocinski ajoi kerran palkintopallille ja oli MM-sarjan kokonaispisteissä kahdeksas vuonna 1999. Talli joutui lopettamaan rahoituksen puutteessa ja Kocinski ajoi vuonna 2000 Yhdysvaltain Superbike-sarjassa, jonka jälkeen hän lopetti kilpauransa.
Kocinski ei ollut kilpakumppaniensa keskuudessa kaikkein pidetyin kuljettaja temperamenttinsa ja voitontahtonsa vuoksi. Hän muun muassa kolaroi Superbike-sarjassa Simon Crafarin kanssa, vaikka oli jo varmistanut sarjan mestaruuden ja Crafar olisi ajanut uransa ensimmäiseen osakilpailuvoittoon.
Kilpauran jälkeen John Kocinski toimi vuosina 2001 ja 2002 Yamahan testikuljettajana. Moottoriurheilun ulkopuolella hän on työskennellyt kiinteistöalalla kiinteistökehittäjänä.
Landkreuzer P. 1500 Monster

Landkreuzer P. 1500 Monster oli natsi-Saksan suunnitelma superraskaaksi telatykiksi. Toteutuessaan vaunu olisi ollut huomattavasti suurempi kuin mikään toisen maailmansodan aikainen panssarivaunu ja se olisi painanut jopa 1 500 tonnia. 
Kehitys.
Projekti oli jatkosuunnitelma Kruppin johtaja Groten esittelemälle Landkreuzer P. 1000 Ratte -projektille. Se oli 1 000 tonnin painoinen jättiläispanssarivaunu, jota työntäisi eteenpäin kaksi 8 400 hevosvoiman sukellusveneen moottoria. Pääaseena olisi toiminut 280 millimetrin kanuuna. Adolf Hitler hyväksyi Ratten piirustukset joulukuussa 1942.
Landkreuzer P. 1500 Monster yhdisti Ratte-projektin rungon 800 millimetrin Dora-tykkiin, jota oli käytetty rautatietykkinä itärintamalla, muun muassa Sevastopolin taisteluissa kesällä 1942. Se kykeni ampumaan seitsemän tonnin painoisia kranaatteja jopa 37 kilometrin päähän. Vaunuun suunniteltiin toissijaisiksi aseiksi 2 × 150 millimetrin haupitsia ja lukuisia 15 millimetrin konekiväärejä. Se muistutti enemmän liikkuvaa telatykkiä kuin panssarivaunua. Laitteella ei olisi kyennyt ampumaan ilman tuntikausien valmistelua. Se olisi pitänyt ankkuroida maahan ennen päätykin laukaisua ja tukea jonkinlaisilla puomeilla tai hydraulisella mekanismilla. Seuraavan laukauksen lataus olisi kestänyt ainakin 10 minuuttia. Dorassa lataus vaati 500 hengen miehistön. Monsterin mitat olivat suunnitelmassa: 42 metriä pitkä, 18 metriä leveä ja seitsemän metriä korkea ilman päätykkiä. Pelkän Dora-rautatietykin paino oli 1 340 tonnia. Monsterin massaksi arvioitiin suunnitelmassa 1 500 tonnia.
Suunnitelmissa oli mainittu myös 250 millimetriä panssarointia osassa laitetta. Ei ole selvää mitä tämä panssarointi olisi suojannut.
Voimalähteeksi oli mainittu 2–4 sukellusveneen MAN-moottoria. Suuri koneisto vaati kokonsa mukaisen miehistön, jota Monster olisi vaatinut ainakin 100 henkilöä. Voimakkaine moottoreineenkin se olisi saavuttanut ainoastaan 10–15 kilometrin tuntinopeuden. 
Sekä Ratte että Monster jäivät suunnittelijoiden pöydälle. Varusteluministeri Albert Speer lakkautti projektit jo varhain vuonna 1943. Ne olivat kaikessa megalomaanisuudessaan mahdottomia sotakoneita, joista tuskin olisi ollut Saksan salamasodalle sen toivomaa nostetta. Vaunut olisivat olleet toivottoman hitaita, ne olisivat murskanneet matkallaan sillat ja tuhonneet tiet, mikä olisi tehnyt muiden moottoroitujen joukkojen etenemisen mahdottomaksi. Lisäksi ne olisivat tarttuneet jatkuvasti kiinni pehmeään maastoon, kuten kolmannen jättitankin ja kolmikosta kaikkein kevyimmän Panzerkampfwagen VIII Mausin testit osoittivat. Kasvavan ilmavaaran lisääntyessä ne olisivat myös vaatineet aikanaan suuren ilmasuojauksen.
Opechancanough

Opechancanough (~1554-1646) oli Virginiassa vaikuttaneisiin powhataneihin kuulunut heimopäällikkö, ja powhatanien liiton johtaja vuosina 1618–1646. Opechancanough tarkoittaa sananmukaisesti "hän, jonka sielu on valkoinen". 
Varhainen elämä.
Opechancanough syntyi powhatanien liittoon kuuluneeseen pamunkey-heimoon vuonna 1554. Opechancanough oli powhatanien liiton luoneen päällikkö Wahunsunacockin veli tai velipuoli, ja hän johti omaa heimoryhmäänsä, joka asutti Pamunkeyjoen vartta. Englantilaisten tullessa Virginiaan vuonna 1607 hän oli jo kerännyt mainetta soturina ja hyvänä päällikkönä. Opechancanough ei pitänyt englantilaisten kasvavasta vallasta ja hän vangitsi löytöretkeilijä John Smithin ja toi tämän Werowocomocoon, joka oli toinen powhatanien kahdesta pääkaupungista. Täällä syntyi myytti Pocahontasista, joka tarinan mukaan pelasti Smithin hengen heittäytymällä tämän turvaksi, kun häntä oltiin teloittamassa. Tarinan paikkansapitävyys on nykyisin kyseenalaistettu. Pocahontas meni naimisiin englantilaisen John Rolfen kanssa 1614 ja tämä loi rauhan, joka kesti vuoteen 1622.
Powhatanien päällikkönä.
Opechancanough pääsi powhatanien liiton päälliköksi Wahunsonacockin kuoltua vuonna 1618. Välit englantilaisiin alkoivat huonontua siirtolaisten tuotua tupakan viljeltäväksi Virginiaan. Alueelle alkoi tämän jälkeen muuttaa laumoittain siirtolaisia. Kahdeksan vuotta kestänyt rauha päättyi vuoden 1622 intiaaniverilöylyyn, jossa Opechancanoughin joukot tappoivat noin 350 siirtolaista. Hän ei kuitenkaan pystynyt tuhoamaan kaikkia englantilaisia ja hän joutui tekemään rauhan eurooppalaisten kostoretkikuntien hyökkäysten jälkeen vuonna 1636. Sodan jälkeen Opechancanoughin terveys heikkeni, ja on mahdollista, että hän kärsi myasthenia gravis -nimisestä lihasheikkoutta aiheuttavasta sairaudesta. Opechancanough yritti kuitenkin vielä lähes satavuotiaana ja osittain halvaantuneena tuhota englantilaiset hyökkäämällä jälleen kerran vuonna 1644 tappaen 500 siirtolaista. Hän hävisi kuitenkin taistelussa William Berkeleyn johtamille miliiseille ja hänet otettiin vangiksi. Opechancanough kuoli vankeudessa vuonna 1646 tarinan mukaan vartijan ampumana.
Aulis Junttila

Kustaa Aulis Ferdinand Junttila (16. elokuuta 1904 Uskela – 17. toukokuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen rakennusalan vaikuttaja ja betonirakentamisen vaikutusvaltaisimpia henkilöitä sodanjälkeisen jälleenrakentamiskauden aikana Suomessa. Hän toimi Tuomiojan hallituksessa ammattiministerinä 1950-luvulla (kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri 17.11.1953–5.5.1954).
Aulis Junttila opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa valmistuen rakennusinsinööriosastolta diplomi-insinööriksi vuonna 1929 ja suoritti Kadettikoulussa insinööriupseerin tutkinnon 1930. Hän opiskeli myös Kauppakorkeakoulussa ja Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa vuosina 1930–1933 sekä Stuttgartin ja Zürichin teknillisissä korkeakouluissa 1930–1934.
Junttila teki pitkän uran Sementtiyhdistyksessä teknisen osaston päällikkönä 1933–1938 sekä asiamiehenä ja toimitusjohtajana 1938–1970 sekä Oy Betoni Ab:n toimitusjohtajana 1939–1958. Suomen Betoniyhdistyksen asiamiehenä Junttila toimi vuodesta 1934 ja puheenjohtajana vuodet 1946–1969. Hän kuului myös Sileävalukerhoon.
Talvi- ja jatkosodan aikana Aulis Junttila toimi linnoitustöissä työmaiden tarkastajana ja rakentajajoukkojen päällikkönä eri joukko-osastoissa. Sotien jälkeen Junttila osallistui edelleen aktiivisesti maanpuolustustoimintaan ja toimi mm. Puolustustaloudellisen suunnittelukunnan (PTS) johdossa 1958–1963 ja Puolustusneuvoston jäsenenä 1959–1963. Hänet ylennettiin reservissä insinöörieverstiluutnantiksi.
ActRaiser

ActRaiser on Quintet-peliyhtiön kehittämä ja Enixin (nykyisen Square Enixin) alun perin vuonna 1990 julkaisema videopeli Super Nintendo Entertainment System -konsolille. Peli koostuu ajalleen tyypillisten tasohyppelytasojen ja simulaatioelementtien yhdistelmästä. Peli julkaistiin sen verran aikaisin konsolin elinaikana, että Japanissa ja Yhdysvalloissa sitä pidetään SNES:n julkaisupelinä. Euroopan julkaisu tapahtui lähes vuoden konsolin julkaisua myöhemmin.
Pelin kulku.
Pelissä ohjataan "Herraa", kaikkivoipaista johtajaa, jonka tehtävänä on kehittää sivilisaatioita ja auttaa ihmisiä niiden muodostamisessa. Simulaatiojaksoissa pelaaja voi ohjata kaupunkien rakentamista "SimCityn" tapaan ja käyttää luonnonvoimia pelimaailman muokkaamiseen. Välillä kansoja kohtaa jonkinlainen katastrofi, jolloin Herran on laskeuduttava maahan taistelemaan demoneja vastaan. Koska pelihahmona on Jumala, ei pelissä voi koskaan kuolla lopullisesti.
Pohjois-Amerikan ja Euroopan levitykseen tehdyssä versiossa pelihahmon nimi on "Master", eikä pelin ohjekirja tai peli itse viittaa kertaakaan mihinkään jumalalliseen voimaan. Tämä siitä syystä, että Nintendon silloisten ohjesääntöjen mukaan peleissä ei saanut olla mitään uskonnollisia teemoja. 
Musiikki.
Peli sai aikoinaan ylistystä ajankohtaan nähden varsin edistyksellisestä soundtrackistä, jonka sävelsi Yuzo Koshiro. Soundtrack julkaistiin vuonna 1991 CD-formaatilla.
Giorgi Latsabidze

Giorgi Latsabidze (, s. 1978 Tbilisi, Georgia) on georgialainen pianisti, joka voitti ensimmäisen pianokilpailunsa 11-vuotiaana. Latsabidze tunnetaan erityisesti keskeisen romanttisen pianokirjallisuuden, kuten Frederic Chopinin ja Franz Lisztin, tulkkina. 
Latsabidze aloitti piano-opinnot 6-vuotiaana ja opiskeli Tbilisin konservatoriossa. Hän on saanut lukuisia palkintoja ja tunnustuksia. Vuonna 1999 hän sai N. Rubinstein -palkinnon ja vuonna 2005 Jehudi Menuhin -palkinnon. Hän voitti vuoden 2006 “Young Artists” -pianokilpailun Los Angelesissa.
Häntä opettivat muiden muassa Rusudan Tšodzava, Gerrit Zitterbart, Lazar Berman ja Stewart Gordon.
Latsabidze tulkitsi muiden muassa Franz Lisztiä ja Frédéric Chopinin teoksia, mutta levytti myös, Johann Sebastian Bachia, Wolfgang Amadeus Mozartia, Johannes Brahmsia, Robert Schumannia, Sergei Prokofjevia ja Claude Debussyia.
Latsabidze on levyttänyt Frédéric Chopinin 24 etydiä (Op. 10 ja 12), Franz Lisztin 12 transsendentaalista etydiä ja Claude Debussyn 12 preludia (II kirja).
Essalamin moskeija

Essalamin moskeija on moskeija Rotterdamissa Feijenoordin jalkapallostadionin vieressä. Moskeijan rakennustyöt alkoivat 2002, ja se otettiin käyttöön vuonna 2010. Moskeija tarjoaa tilan 3 000 rukoilijalle. Se on Hollannin suurin moskeija, jonka minareetit ulottuvat 50 metrin korkeuteen.
Moskeijan rakennustyöt keskeytyivät välillä muun muassa rahapulan vuoksi. Hollannin turvallisuuspalvelu tutki rakentamisen rahoittajien taustoja. Rakennustöistä vastasi saksalainen yritys, kun hollantilaiset ovat luopuneet työstä.
Jotkut uutiset väittivät moskeijaa myös virheellisesti Euroopan suurimmaksi, mitä se ei ole. Euroopassa on useita moskeijoita, joihin kuvataan sopivan 10 000–17 000 rukoilijaa.
Elzie Segar

Elzie Crisler Segar (8. joulukuuta 1894 Chester, Illinois – 13. lokakuuta 1938 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan parhaiten sarjakuvahahmo Kippari-Kallen ("Popeye") luojana.
Segar työskenteli nuoruudessaan talo- ja kylttimaalarina sekä elokuvateatterin koneenkäyttäjänä. Hänen ensimmäiset sarjakuvansa eivät kelvanneet lehdille, joten hän kävi piirtämisen kirjekurssin. Sarjakuvapiirtäjä Richard F. Outcault järjesti Segarille työpaikan Chicagossa ilmestyneestä "Chicago Heraldista", johon hän piirsi "Charlie Chaplin’s Comic Capers" -nimistä sarjakuvaa, kunnes koko lehti lakkasi ilmestymästä vuonna 1917. Vuonna 1919 Segar alkoi piirtää King Features Syndicatelle "Thimble Theatre" -nimistä sarjaa, joka toimi "Kippari-Kallen" edeltäjänä. Sarjassa esiintyivät alun perin Olga ("Olive Oyl"), hänen veljensä Castor Oyl ja poikaystävänsä Ham Gravy. Voimakas merimies Kippari-Kalle tuli sarjaan alun perin sivuhahmona tammikuussa 1929, mutta kohosi vähitellen päähenkilöksi. Sarjakuva muodostui hyvin suosituksi ja Max Fleischer ryhtyi tuottamaan sen pohjalta suosittuja animaatioita. Segar kuoli vuonna 1938 maksasairauden aiheuttamiin komplikaatioihin. Hän piirsi "Kippari-Kallea" ennenaikaiseen kuolemaansa asti.
Amphion-luokka (sukellusvene)

Amphion-luokka, joka tunnetaan myös nimillä A-luokka ja Acheron-luokka, oli Britannian Kuninkaallisen laivaston 1943 tilattu dieselkäyttöinen sukellusveneluokka, jonka tilaus perustui tarpeeseen saada Tyynenmeren taisteluihin sopiva suurehko sukellusvene. Luokalla oli samalla tarkoitus korvata palveluksessa olleet hitaat ja Tyynenmeren syvyyksiin sopimattomat S- ja T-luokkien sukellusveneet. Sukellusveneen suunnittelun pohjana oli laajennettu T-luokan alusten runko.
Alun perin tilattiin 46 venettä osana vuoden 1943 laivasto-ohjelmaa, joista osa korvasi aiemmin tilattuja T-luokan veneitä. Näistä ainoastaan kahdeksantoista laskettiin vesille. Vesillelasketuista vain kuusitoista otettiin palveluskäyttöön ja kahta runkoa käytettiin paineensietokokeissa. Palveluskäyttöön otetuista veneistä ainoastaan "HMS Amphion" ja "HMS Astute" valmistuivat ennen sodan päättymistä ja kumpikaan niistä ei osallistunut sotatoimiin.
Alukset.
Kahden Plymouthin telakalla vesille lasketun, vaan ei valmistuneen aluksen lisäksi peruutettiin 1945 kaikkiaan 27 aluksen tilaus:&lt;br&gt;
Vickers-Armstrong, Barrow-in-Furness;
Vickers-Armstrong, Walker, Newcastle upon Tyne;
Portsmouth Dockyard; 
Cammell Laird;
Scotts of Greenock
La Tour d’Argent

La Tour d'Argent on pariisilainen ravintola, joka on perustettu vuonna 1582. 
Ravintolan osti vuonna 1910 André Terrail, ja hänen jälkeläisensä omistavat sen edelleen. Ravintolan johtoon siirtyi 1947 André Terrailin poika Claude Terrail. Hänen ja hänen vaimonsa Tarja Terrailin poika André Terrail ryhtyi johtamaan ravintolaa äitinsä kanssa Claude Terrailin kuoltua 2006.
Tarja Terrail o.s. Räsänen on alkujaan suomalainen malli, joka siirtyi 1970-luvulla ravintola-alalle.
Nicholas Alexander

Nicholas ”Nick” Alexander (s. 24. elokuuta 1988 Brattleboro, Vermont) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä.
Mäkihypyn maailmancupissa Alexander kilpaili ensimmäisen kerran 21. maaliskuuta 2009 Planican lentomäessä, joukkuekilpailussa. Ensimmäisen suurmäenkilpailun hän kilpaili Kuusamossa 28. marraskuuta 2009, sijoittuen 44:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti helmikuussa 2015 oltuaan Willingenissä 27:s.
Vuonna 2010 Alexander oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa lentomäen MM-kilpailujen joukkuekilpailussa, jossa Yhdysvallat sijoittui kymmenenneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui parhaimmillaan 40:nneksi suurmäessä ja oli mukana joukkuekilpailussa 11:nneksi sijoittuneessa Yhdysvaltain joukkueessa.
Primož Pikl

Primož Pikl (s. 25. elokuuta 1982 Celje) on slovenialainen mäkihyppääjä.
Mäkihypyn maailmancupissa Pikl kisasi ensimmäisen kerran Kuusamossa 29. marraskuuta 2003. Joukkuekisassa Pikl on ollut Slovenian joukkueessa kolme kertaa neljäs.
Kylli

Kylli on suomalainen naisen etunimi, Kyllikki-nimen lyhentynyt muoto. Kyllin nimipäivä on 8. joulukuuta.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Kylli on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu hieman yli 130 naiselle ja muutamalle miehelle.
Fosfoseriini

Fosfoseriini (C3H8NO6P) on seriiniaminohapon johdannainen. Rakenteeltaan se on seriinin ja fosforihapon esteri. Fosfoseriini on välituote seriinin biosynteesissä ja tärkeä osa fosfoproteiineja.
Seriinin biosynteesissä fosfohydroksipalorypälehappoon liitetään transaminaatiolla aminoryhmä, jolloin syntyy fosfoseriiniä. Reaktiota katalysoi fosfoseriinitransaminaasientsyymi. Tämän jälkeen fosfoseriini hydrolysoidaan fosfoseriinifosfataasientsyymin avulla, jolloin vapautuu seriinimolekyyli.
Proteiinien translaatioon jälkeisessä muokkauksessa tiettyihin aminohappoihin voidaan liittää entsymaattisesti fosfaattiryhmä eli fosforyloida ne. Tällaisia aminohappoja ovat seriinin lisäksi treoniini ja tyrosiini. Fosforyloidut aminohapot ovat tärkeä osa monia sääteleviä proteiineja.
Dumisa Ntsebeza

Dumisa Buhle Ntsebeza (31. lokakuuta 1949 Itä-Kap) on eteläafrikkalainen lakimies, ihmisoikeusaktivisti ja entinen Totuuskomission jäsen.
Ntsebeza työskenteli Transkeissa opettajana ja vaikutti pienessä maanalaisessa järjestössä "People's Front for the Liberation of South Africa" (PFULSA). Vuonna 1976 Ntsebeza pidätettiin poliittisesta toiminnasta yhdessä kuuden muun ryhmän aktivistin kanssa, joihin kuului Dumisan veli Lungisile ja Matthew Goniwe. Viisi ryhmän jäsentä, mukaan lukien Dumisa Ntsebeza tuomittiin pitkiin vankeusrangaistukiin vain joitain päiviä ennen Transkein bantustanin muodollista itsenäistymistä. Vankila-aikana Ntsebeza opiskeli oikeustiedettä ja vapauduttuaan vankilasta ryhtyi lakimieheksi. Uransa alkuvaiheessa Ntsebeza toimi erityisesti poliittisten vankien ja apartheidin uhrien puolustusasianajajana.
Vuonna 1995 Ntsebeza nimitettiin Totuuskomission tutkimusosaston ja todistajien suojeluohjelman johtajaksi. Hän toimi ajoittain myös komission puheenjohtajana ja varapuheenjohtajana. Vuonna 2005 hänet nimitettiin Etelä-Afrikan presidentin oikeusavustajaksi. Hän asuu nykyisin Johannesburgissa ja pitää omaa lakitoimistoaan. Ntsebeza on "Desmond Tutu Peace Trust"in puheenjohtaja, "Nelson Mandela Foundationin" hallituksen jäsen ja "Black Lawyer’s Associationin" Kapkaupungin osaston puheenjohtaja.
Talvisodan pommitukset Keuruulla

Talvisodassa Pihlajavettä pommitettiin 29. joulukuuta 1939 kello 13.05, kun kolme puna-armeijan pommikonetta pudotti noin 30 pommia Pihlajaveden rautatieaseman ratapihalle. Pommituksessa kolme henkilöä haavoittui kuolettavasti: asemamiehen vaimo Katri Eteläaho kuoli matkalla sairaalaan, kirjuri Lasse Raitakari seuraavana päivänä ilmeisesti leikkauksessa ja harjoittelija Aalto Harju vuoden 1940 puolella.
Pommit olivat miinapommeja ja palopommeja. Ratapihasta vaurioitui kolme ensimmäistä raidetta kahden kiskonmitan pituudelta ja vain neljäs eli kuormausraide ei kärsinyt vaurioita.
29. joulukuuta 1989 Pihlajaveden rautatieaseman sisäänkäyntioven oikealle puolelle paljastettiin pommitusten muistolaatta.
Matti Helimo

Matti Antero Helimo (s. 28. tammikuuta 1977) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hype Records julkaisi hänen ensimmäisen soololevynsä "Blogi" 2009.
Helimon ensimmäinen ”Janne Ojanen” -single rikkoi kultalevyn rajan ja hänen ”Lukko voittoon” -singleään on myyty tuhat kappaletta, kuten myös Superpesiksen kaikkien aikojen lyöjätilaston ykkösen, Simo ”Iso-Kello” Eerikäisen, tribuuttisingleä ”Iso-Kello”.
Aamulehden lukijat valitsivat heinäkuussa 2010 Matti Helimon ”Kesä-Tampere” -kappaleen parhaaksi Tampere-aiheiseksi lauluksi.
Matti Helimon toinen albumi "Näytelmä" julkaistiin 30.11.2011 (Hype). Levyllä soittavat Suomen eturivin muusikoista mm. Marzi Nyman (kitara), Seppo Kantonen (koskettimet), Risto Niinikoski (rummut), Eva Alkula (sähkökantele) ja Jaan Wessman (basso).
Helimon kolmas albumi "Hiljaista makuuhuoneessa" julkaistaan 16.12.2016, levyn nimikkosingle julkaistiin digitaalisesti jo 5.12.2016.
Matti Helimo on ammatiltaan opettaja ja toimii Opetusalan Ammattijärjestö OAJ:n valtuuston 2. varapuheenjohtajana (2014−) sekä OAJ Pirkanmaan puheenjohtajana (2014−). Kuntavaaleissa 2017 hän sai ensikertalaisena 605 ääntä ja tuli valituksi sitoutumattomana ehdokkaana Vihreiden listalta Tampereen kaupunginvaltuustoon.
Helimo on ollut vuodesta 2021 Tampereen sivistys- ja kulttuuriasioista vastaava apulaispormestari. Hän on entisen pääministerin Jukka Rangellin lapsenlapsenlapsi.
Talvisodan pommitukset Sortavalassa

 
Talvisodan pommitukset Sortavalassa tapahtuivat 19. joulukuuta ja 20. joulukuuta 1939 sekä 2. helmikuuta 1940. Pommituksissa kuoli 31 ihmistä ja rakennusten tuhot olivat mittavia. Pommituskertoja oli 23 ja konesuorituksia 200. Suurin pommituksista oli 2. helmikuuta 1940 tapahtunut, jossa 92 lentokonetta hyökkäsi viitenä aaltona.
Neuvostoliittolaisten tietojen mukaan 2. helmikuuta 1940 tapahtuneen pommituksen olisi suorittanut everstiluutnantti I. Pjatjuhinin komentama "15. pikapommittajaprikaati" 150 lentokoneen voimalla. Leningradin sotilaspiirin tilannekatsauksen (2. helmikuuta 1940) mukaan "Ilmavoimamme ovat pommittaneet menestyksellisesti vihollisen sotilaallisia kohteita". Päivän pommituksissa kuoli 15 ihmistä ja 44 haavoittui. Sortavalan luterilainen kirkko tuhoutui.
Joidenkin tietojen mukaan Sortavalaa olisi pommitettu myös 3. helmikuuta 1940.
Matti Pörhö

Matti Johannes Pörhö (19. joulukuuta 1952 Tornio) on suomalainen liikemies, kauppaneuvos ja autoliikekonserni Pörhön toimitusjohtaja. Hän johtaa vanhempiensa perustamaa ketjua, ja sai sen kasvamaan yhdeksi Suomen suurimmista autoliikkeistä.
Oman liikkeen johtamisen lisäksi Pörhö on vakuutusyhtiö Fennian hallintoneuvoston puheenjohtaja, jääkiekkoseura Oulun Kärppien hallituksen puheenjohtaja ja Alkon hallituksen jäsen. Hän toimi aiemmin myös Autoalan Keskusliiton puheenjohtajana.
Sorsastaja

Sorsastaja on Kansallisteatterin Willensaunassa vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Pirkko Saision ohjaama ja kirjoittama näytelmä.
Näytelmä on rakennettu näyttelijöiden kokemuksista ja improvisaatioista yhdessä ohjaajan kanssa ja näyttelijät esiintyvät itsenään. Näytelmän viittä näyttelijää Henry Hanikkaa, Amira Khalifaa, Kaisla Löyttyjärveä ja Jani Toivolaa yhdisti tumma ihonväri. Esityksen tiimoilta julkisuudessa käytiin laajaa keskustelua suomalaisuuden suhteesta ihonväriin.
Leikkausjännitys

Leikkausjännitys (symboli formula_1, tau) tarkoittaa jonkin materiaalin pintaan yhdensuuntaisesti kohdistuvaa jännitystä, kun normaalijännitys kohdistuu kohtisuoraan pintaa vasten.
Keskimääräinen leikkausjännitys on
formula_2
missä
formula_3 = leikkausjännitys
"F" = voima
"A" = pinta-ala.
Leikkausjännityksen suhde sen aiheuttamaan muodonmuutokseen on kullekin materiaalille ominainen vakio, jota sanotaan sen liukumoduuliksi eli liukukertoimeksi.
Leikkausjännitys fluidissa.
Kun fluidi (neste tai kaasu) liikkuu kiinteän pinnan suuntaisesti, siihen kohdistuu leikkausjännitys. Fluidin nopeus aivan kiinteän pinnan rajalla on nolla suhteessa pintaan (ns. no-slip-ehto), mutta jollain korkeudella rajapinnasta virtausnopeus vastaa fluidin nopeutta. Näiden kahden pisteen välistä aluetta kutsutaan rajakerrokseksi.
Newtonilaisilla fluideilla leikkausjännitys on verrannollinen fluidin venymänopeuteen viskositeetin toimiessa verrannollisuuskertoimena. Ei-newtonilaisille fluideille tämä sen sijaan ei pidä paikkaansa, koska niiden viskositeetti ei ole vakio.
Newtonilaiselle fluidille leikkausjännitys on
formula_4
missä
formula_5 on fluidin dynaaminen viskositeetti,
formula_6 on nopeusgradientti kohtisuoraan pinnan suuntaan nähden.
Gunibin piiri

Gunibin piiri (, avaariksi Гъуниб район, "Gunib raion") on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 610 neliökilometriä. Asukkaita on 25 600 henkeä (vuonna 2009).
Gunibin piiri sijaitsee Dagestanin keskiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Hunzahin, koillisessa Gergebilin, idässä Levašin, kaakossa Lakin, etelässä Tšarodan ja lännessä Šamilin piireihin.
Piiriin kuuluu 18 maalaiskuntaa: Batsada, Buhty, Gonoda, Gunib, Hindah, Hototš, Keger, Koroda, Kudali, Kujada, Megeb, Oboh, Rugudža, Salta, Šangoda, Sogratl, Šulani ja Tšoh. Hallinnollinen keskus on Karakoisujoen rannalla sijaitseva Gunibin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 67. Asukkaista 94 % on avaareja ja 5 % dargeja.
Gunibista on maantieyhteys Mahatškalaan, jonne on matkaa 150 kilometriä.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon. Teollisuutta edustavat säilyketehdas, vesivoimalaitos, leipomot ja myllyt.
Piirin alueella on yli 300 kulttuurihistoriallista ja arkkitehtonista muistomerkkiä, Verhni Gunib -luonnonpuisto, Venäjän tiedeakatemian Dagestanin tiedekeskuksen kasvitieteellinen puutarha, lasten parantola ja lomahotelli. 1800-luvulla käyty Kaukasian sota päättyi imaami Šamilin vangitsemiseen Gunibissa.
Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen "Gunib".
Fanny Davidsson

Fanny Eufrosyne Davidsson tai Davidson, suomentaja ja sanoittaja nimellä F. Davidson (sukunimi vuodesta 1935 "Sartto"; 18. marraskuuta 1877 Tampere – 15. maaliskuuta 1962 Tampere) oli suomalainen toimittaja, kääntäjä ja kirjailija.
Tamperelaisen tehtailija David Wilhelm Davidssonin ja Eufrosyne Antaverkan tytär Fanny Davidsson pääsi ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta tyttökoulusta 1899. Hän opiskeli jonkin aikaa kirjallisuutta Helsingin yliopistossa, mutta palasi sitten toimittajaksi Tampereelle.
Fanny Sartto toimi vuonna 1943 perustetun Pirkkalais-Kirjailijat ry:n ensimmäisenä puheenjohtajana.
Kirjailija Panu Rajala on kuvannut romaanissaan "Runoilijan sydän" Davidssonin ja runoilija J. H. Erkon välistä suhdetta. Erkko asui alivuokralaisena tehtailija Davidssonin perheessä toimiessaan Tampereella alkoholin valmistuksen tarkastajana. Hän kirjoitti 18-vuotiaalle Fannylle runosäkeitä ja he kävivät myös yhdessä teatterissa katsomassa Minna Canthin "Sylvi"-näytelmää. Runoilija ehti jo kosiakin Fannya, mutta suhde kariutui siihen, että Fannyn isä ei hyväksynyt Erkon toimintaa työväenliikkeen piirissä. Fanny Davidsson oli myöhemmin kihloissa vuodesta 1906 alkaen työväenrunoilija Kössi Kaatran kanssa mutta he eivät menneet koskaan naimisiin ja suhde katkesi 1920-luvulla Kaatran paettua Suomen sisällissodan jälkeen Ruotsiin.
Jakov Smuškevitš

Jakov Vladimirovitš Smuškevitš (14. huhtikuuta 1902 – 28. lokakuuta 1941) oli neuvostoliittolainen lentokenraaliluutnantti sekä puna-armeijan ilmavoimien, VVS:n, komentaja talvisodan aikana. Hänet pidätettiin 8. kesäkuuta 1941 ja teloitettiin tuomiotta 28. lokakuuta 1941. Myöhemmin häntä ei rehabilitoitu.
Ilmavoimien toimintaa kritisoitiin voimakkaasti. Smuškevitš puolustautui syytöksiltä vetoamalla kalustopuutteisiin. Hän meni arvostelussaan myös poliittiselle tasolle: ”"Sodan kokemus osoitti jälleen kerran, että lentonopeus on tärkein ominaisuus, välttämätön kaikentyyppisille koneille. Täten meidän tulee kiireellä vaatia nopean kaluston rakentamista. Tässä suhteessa olemme jääneet jälkeen pääkapitalistimaista, joissa sotaa varten teollisuus toimittaa nopeita, parempia tyyppejä suurissa sarjoissa."”
Smuškevitšin selontekoon liittyen hänen seuraajansa ilmavoimien komentajana, Pavel Rytšagov, totesi Leningradin sotilaspiirin sotaneuvoston kokouksessa, että ”Me lennämme ruumisarkuilla”, mistä ilmeisesti sotaneuvoston jäsenet eivät pitäneet.
Smuškevitšin lisäksi teloitettiin Rytšagov hänen kanssaan samana päivänä ilman oikeudenkäyntiä, mutta päinvastoin kuin Smuškevitš, hänet rehabilitoitiin 23. heinäkuuta 1954. Kumpikin kuuluu 20 teloitetun neuvostokenraaliluutnantin joukkoon.
Rehabilitointi

Rehabilitointi tarkoittaa jonkun palauttamista entiseen oikeusasemaansa tai arvoonsa tai jonkin rikosoikeudellisen seuraamuksen kumoamista. Rehabilitointi tunnetaan erityisesti Neuvostoliitosta, jossa se oli yksi neuvostohallinnon tavoista pyrkiä palauttamaan hallinnon legitimiteetti kansalaisten silmissä sen jälkeen, kun se oli eri tavoin tuhonnut miljoonia syyttömiä ihmisiä Josif Stalinin valtakaudella. Kuolemaantuomittujen kohdalla se usein tapahtui vasta tuomion toimeenpanon jälkeen. 
Muiden kuin Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsenien rehabilitointi eteni muita jähmeämmin. Nikita Hruštšovin ja Leonid Brežnevin aikojen mielipidevankeja ei vuoteen 1991 mennessä rehabilitoitu. Mihail Gorbatšovin glasnost-politiikan myötä yleisön tietoisuus stalinistisista ja myöhemmistä vainoista kasvoi, mutta rehabilitointi laajeni uusiin ryhmiin vain hitaasti.
Rehabilitointi muualla.
Rehabilitointia on tapahtunut myös muissa maissa. Vuonna 2017 Saksassa rehabilitoitiin homoudesta vanhan lain pykälän 175 perusteella vuosina 1949–1994 tuomitut miehet, ja heille maksettiin 1 500 euron korvaus jokaiselta alkavalta vankilavuodelta. 
Lääketieteessä rehabilitointi tarkoittaa kuntoutusta.
Astrovirukset

Astrovirukset ("Astroviridae") ovat pieniä pyöreitä viruksia, jotka aiheuttavat gastroenteriittiä. Tyypillisimmin astrovirusinfektio ilmenee alle kouluikäisellä lapsella. Lisäksi sitä tavataan vanhuksilla ja niillä, joiden immuunijärjestelmä on heikentynyt. Itämisaika on yhdestä kahteen vuorokautta. Oireita ovat oksentelu, ripuli ja kuumeilu. Tauti voi olla myös oireeton. Tartunnan aiheuttama ripuli on tyypillisesti lieväoireinen.
Astrovirukset löydettiin vuonna 1975. Virukset aiheuttavat oireita ihmisten lisäksi myös useilla muilla lajeilla.
Viruksen yleisin leviämistapa on kosketustartunta ihmisestä toiseen, harvemmin elintarvikkeiden tai veden värityksellä. Tartuntaa voidaan ehkäistä huolellisella käsihygienialla, pesemällä vihannekset huolellisesti ja kuumentamalla marjoja riittävästi.
Aurinkotuuli (elokuva)

Aurinkotuuli on Timo Linnasalon ohjaama tieteiselokuva vuodelta 1980. Kullervo Kukkasjärven romaaniin perustuva elokuva kertoo miehestä, joka syväjäädytetään ja herätetään henkiin kymmeniä vuosia myöhemmin ekologisen romahduksen runtelemaan maailmaan. Elokuva on esitetty televisiossa kolme kertaa, vuosina 1982, 2012 ja 2023. 
Tuotanto.
"Aurinkotuulta" kuvattiin kesällä 1980 Helsingissä muun muassa Hietalahdentorin Teknillisessä korkeakoulussa, Merikasarmissa, Suvilahden voimalassa ja Eläintieteellisessä museossa.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Helena Ylänen piti "Aurinkotuulta" kunnianhimoisena ja viileän älyllisenä filosofointina olemassaolon tarkoituksesta. Hänestä sen kuvat ovat kauniita, mutta puheet tekosyvällisiä, pikemminkin samanaikaisia monologeja kuin dialogeja, ”juhlallista lausuntaa aistikkaissa kulisseissa”. Muutkin kriitikot olivat samoilla linjoilla, yleisenä moitteena olivat myös kerronnan hitaus ja ylipitkät kohtaukset.
Elokuvan valmistumisvaiheessa tuottaja Kullervo Kukkasjärvi laski tarvittavan 200 000 katsojaa, jotta elokuva pääsisi omilleen. Elokuva sai teatterikierroksella 10 588 katsojaa.
Jussi Viita

Jussi Tuomas Viita (s. 26. syyskuuta 1985 Tampere) on urheilu-uransa jo lopettanut suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy. Hän edusti Tampereen Pyrintöä ja häntä valmensi vuosina 2006-2016 Jouko Kilpi ja vuosina 2001–2006 Tapio Haikama.
Ura.
SM-taso.
Viita voitti Kalevan kisoissa SM-kultaa vuosina 2011, 2013, 2014, 2015 ja 2016, hopeaa vuosina 2003, 2010 ja 2012 sekä pronssia 2004 (jaettu 3. sija), 2007, 2008 ja 2009.
Sisäratojen Suomen-mestaruuden Viita voitti vuosina 2011, 2012, 2013 ja 2014. Vuonna 2007 hän oli toinen ja vuosina 2006, 2008 ja 2009 kolmas.
Arvokisat.
Viita saavutti pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Debrecenissä 2007 tuloksella 221. Hän karsiutui loppukilpailusta Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 tuloksella 222 ja Zürichin EM-kilpailuissa 2014 tuloksella 219. Hän edusti Suomea aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran vuonna 2008. Hän voitti maaottelun korkeuskilpailun Helsingissä 2011, Tukholmassa 2013, Tukholmassa 2015 ja Tampereella 2016 sekä hallimaaottelussa Steinkjerissä 2012.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Viita hyppäsi ulkorataennätyksensä 226 cm Kuopion Kalevan kisoissa 3. elokuuta 2014. Hänen halliennätyksekseen jäi 224 cm, jonka hän hyppäsi Tampereen hallimaaottelussa 5. helmikuuta 2011.
Robyn

Robin Miriam Carlsson (s. 12. kesäkuuta 1979 Tukholma, Ruotsi), taiteilijanimeltään Robyn, on ruotsalainen pop-laulaja-lauluntekijä.
Alkuperäiseen musiikkiartistiin Robyniin liittyy virheellinen elämäkerta ja henkilö. Oikean henkilön pitäisi olla Robyn Martin (Martin Vikene), joka syntyi 29. syyskuuta 1975 Kristiansandissa, Norjassa.
Ura.
Robyn aloitti musiikkiuransa 16-vuotiaana ja julkaisi debyyttisinglensä ”You've Got That Somethin’” vuonna 1995. Debyyttialbumi "Robyn Is Here" oli menestys ympäri maailman ja erityisesti Yhdysvalloissa, jossa se myi platinaa. Vuonna 1999 hän julkaisi toisen albuminsa "My Truth", joka ei yltänyt esikoisalbumin menestykseen ja julkaistiin vain Euroopassa. Robynin kolmas albumi "Don't Stop the Music" ilmestyi 2003. Siltä julkaistiin kaksi singleä ”Keep This Fire Burning” ja ”Don't Stop the Music”, jotka molemmat menestyivät hyvin Ruotsissa. Vuonna 2004 Robyn jätti levy-yhtiönsä Jive Recordsin.
Vuonna 2005 Robyn perusti oman Konichiwa Records -levy-yhtiön ja julkaisi neljännen levynsä "Robyn". Albumi toi Robynille kolme Grammis-palkintoa. Takaisin maailmanmaineeseen Robyn nousi vuonna 2007, kun hän julkaisi yhdessä Kleerupin kanssa ”With Every Heartbeat” -singlen, joka nousi Britanniassa listaykköseksi. Menestyksen siivittämänä hän julkaisi "Robyn"-albumin Pohjoismaiden ulkopuolella ja se myi kultaa Britanniassa. Albumi sisältää alkuperäisten kappaleiden lisäksi myös uusia kappaleita sekä uusia versioita. Samana vuonna Robyn lauloi taustalaulajana Britney Spearsin ”Piece of Me” -kappaleella. Vuonna 2008 Robyn kiersi Eurooppaa Madonnan Sticky &amp; Sweet -kiertueen lämmittelijänä ja voitti parhaan live-esiintyjän Grammis-palkinnon.
Keväällä 2010 Robyn kertoi aikovansa julkaista kolme albumia kuluvan vuoden aikana. Ensimmäinen näistä, "Body Talk pt. 1", ilmestyi kesäkuussa, jota ennen julkaistiin single ”Dancing on My Own”, josta tuli Robynin ensimmäinen Ruotsin singlelistan ykkönen. Kappale menestyi loistavasti kaikkialla maailmassa, myös Yhdysvalloissa, missä siitä tuli Robynin suurin hitti sitten vuonna 1997 julkaistun "Show Me Love" singlen. Seuraava osa, "Body Talk pt. 2", ilmestyi syyskuussa. Se oli ensimmäinen Suomen viralliselle listalle noussut Robynin albumi. Sen ensimmäinen single ”Hang with Me” on cover-versio ruotsalainen Paolan kappaleesta, joka julkaistiin 2002. Robyn myös duetoi albumilla yhdessä Snoop Doggin kanssa kappaleessa ”U Should Know Better”. Sarjan päättävä kolmas albumi julkaistiin loppuvuodesta 2010.
Gironde (estuaari)

Gironde on Garonne- ja Dordogne-jokien yhteinen estuaari, joka sijaitsee Lounais-Ranskassa Biskajanlahden rannalla. Se on Länsi-Euroopan laajin estuaari ja on noin 65 kilometriä pitkä ja suultaan 11 kilometriä leveä. Sen mukaan on saanut nimensä myös sen eteläpuolella sijaitseva Gironden departementti. Gironden perukassa lähellä Garonnen ja Dordognen yhtymäkohtaa sijaitsee Bordeaux.
Gironde on purjehduskelpoinen, vaikkakin voimakas vuorovesi vaikeuttaa vesiliikennettä siellä. Bordeaux onkin huomattava satamakaupunki ja Gironden rannalla on useita muitakin satamia.
Manfred Reyes Villa

Manfred Reyes Villa Bacigalupo (s. 19. huhtikuuta 1955) on bolivialainen sotilas ja poliitikko. Hän oli Cochabamban pormestari 1993–2000, departementin prefekti 2006–2008 ja presidenttiehdokas vuosien 2002 ja 2009 vaaleissa.
Manfred Reyes Villa on kenraali Armando Reyes Villan poika. Hän valmistui 1982 Colegio Militar de Ejércitosta vänrikiksi 1982 ja sai komentoonsa sotilaspoliisin pataljoonan La Pazissa. Myöhemmällä urallaan hän opetti sotilaskoulussa, opiskeli Escuela de las Américasissa Panamassa ja oli sotilasdiktaattori Luis García Meza Tejadan adjutantti ja turvallisuuspäällikkö. Hän jätti armeijauran 1986 kapteenina ja muutti Yhdysvaltoihin.
Palattuaan Boliviaan 1990-luvun alussa hän lähti politiikkaan Hugo Banzerin perustaman Acción Democrática Nacionalistan (ADN) riveissä. Hänet valittiinkin maan kolmanneksi suurimman kaupungin pormestariksi. Hän jätti myöhemmin ADN:n ja perusti uuden Nueva Fuerza Repúblicanan ja piti pormestarin paikkaan hallussaan neljä kautta peräkkäin. Vuonna 2000 hän joutui osalliseksi ns. vesisotaan, jossa vastustettiin vesihuollon yksityistämistä.
Hän pyrki presidentiksi Gonzalo Sánchez de Lozadaa vastaan 2002. Vuoden 2005 vaalit Reyes Villa jätti väliin tukeakseen PODEMOSin Jorge Quirogaa Evo Moralesia vastaan ja pyrki Cochabamban departementin prefektiksi. Tästä asemasta hänestä tuli yksi Moralesin vahvimmista vastustajista. Hänet erotettiin 10. elokuuta 2008 järjestetyssä kansanäänestyksessä presidentin ja prefektien jatkosta.
Vuonna 2009 Manfred Reyes Villa valitsi varapresidenttiehdokkaakseen entisen Pandon kuvernöörin Leopoldo Fernándezin, joka oli ollut jo vuoden vankilassa verilöylystä syytettynä, vaikka todisteita häntä vastaan ei oltu saatu.