tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Novum Organum

Novum Organum on Francis Baconin vuonna 1620 julkaisema filosofinen teos, joka käsittelee logiikkaa ja tieteellistä päättelyä. Latinankielisen teoksen nimi voidaan suomentaa ”(Tieteiden) uusi työkalu”, mikä viittaa toisaalta Aristoteleen teokseen "Organon" ja toisaalta Baconin itsensä kehittämään uuteen tieteelliseen menetelmään.
"Novum Organumissa" Bacon kuvaa uuden logiikan järjestelmänsä, jonka hän uskoo olevan aiempia syllogistisia järjestelmiä parempi. Baconin mukaan jonkin asian olemuksen löytämisessä on kyse pelkästään reduktiosta ja induktiivisen päättelyn käyttämisestä. Kun etsitään syytä jollekin ilmiölle, kuten kuumuudelle, tulee tehdä luettelo kaikista tilanteista, jossa kuumuutta esiintyy. Tämän jälkeen tulee tehdä toinen luettelo, joka luettelee kaikki ne tilanteet, jotka ovat samanlaisia kuin ensimmäisen luettelon tapaukset, mutta joista kuumuus puuttuu. Kolmas luettelo luettelee tilanteet, joissa kuumuus voi vaihdella. Syyn tulee olla se, joka on yhteistä kaikille ensimmäisen luettelon tilanteille, puuttuu kaikista toisen luettelon tilanteista, ja vaihtelee asteittain kolmannen luettelon tilanteissa.
Baconin teos oli merkittävä tieteellisen menetelmän kehityksen kannalta.
Teoksen ensimmäisten painosten kansikuvassa oli purjelaiva, joka purjehtii kahden suuren pylvään välistä merellä, jossa on merihirviöitä. Laiva symboloi Baconia ”löytöretkellä”. Pylväät ovat Herakleen pylväät, jotka symboloivat tunnetun maailman rajoja. Merihirviöt symboloivat kaikkea sitä, mikä maailmasta vielä oli jäljellä löydettäväksi.
Vuoden 1650 taskukokoinen painos julkaistiin nimellä "Novum Organum Scientiarum" (Tieteiden uusi työkalu).
Christian

Christian voi tarkoittaa seuraavia:
Tanskan Christian-nimiset kuninkaat on lueteltu sivulla Kristian.
Jukka Ukkola

Pekka Jukka Ukkola (s. 23. heinäkuuta 1947 Utajärvi) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän toimi "Kalevan" toimittajana vuosina 1967–1983, ja siirtyi sitten "Suomen Kuvalehteen". Ukkola on julkaissut yli 30 kirjaa, ja hän on tunnettu pakinoitsija. Jukka Ukkola on valmistunut filosofian maisteriksi Oulun yliopistosta pääaineenaan kansantaloustiede.
Ukkolan pakinat ovat huumorilla höystettyjä perinteisiä pakinoita. Ukkolan tavaramerkkinä on liioittelu, joka lähenee jo absurdia tasoa. Ukkolan omin sanoin: “Pakinoitsijan keinoja ovat satiiri, liioittelu ja ilkeily.” Ukkola käsittelee teksteissään ajankohtaisia aiheita, joten tekstit ovat vahvasti aikaansa sidottuja. "Kalevaan" kirjoittamansa pakinat Ukkola julkaisee nimimerkillä "Aleksis K". Hän on laatinut myös "Oulun murteen sanakirjan" ja lukuisia Ouluun liittyviä historia- ja kuvateoksia. Erikoinen teos on hupaelma "Elviira, viittä vaille vauva" (2004) on Tiina Pajun kuvittama teos sikiön elämästä äidin vatsassa. 
Yksityiselämä.
Jukka Ukkola oli naimisissa kansanedustaja Tuulikki Ukkolan kanssa vuodesta 1969 tämän kuolemaan vuonna 2019. Heillä on yksi tytär, toimittaja Sanna Ukkola.
Astacopsis gouldi

Astacopsis gouldi on etelänrapujen heimoon kuuluva äyriäislaji, joka elää ainoastaan Australian Tasmaniassa. Se on suurin tunnettu makeanveden selkärangaton. Suurimmat yksilöt ovat olleet jopa 5–6-kiloisia. Ravun kannat ja levinneisyysalue ovat vähentyneet esimerkiksi ravustuksen ja elinympäristön tuhoutumisen takia. Lajin ravustus on ollut laitonta vuodesta 1998 lähtien.
Ulkonäkö ja koko.
"Astacopsis gouldi" on suurikokoisin tunnettu makeanveden selkärangaton. Suurimmat tunnetut yksilöt ovat olleet jopa 5-6-kiloisia ja pituudeltaan 80 senttiä. Tyypillisempi suurikokoinen rapu on kuitenkin 2-3-kiloinen. Väritykseltään rapu on sininen tai ruskea. Ravut saattavat elää jopa 60 vuotta.
Levinneisyys.
"Astacopsis gouldi" on Australiaan kuuluvan Tasmanian saaren kotoperäinen laji. Sitä tavataan saaren Bassinsalmeen pohjoisessa laskevissa joissa. Aikanaan lajia tavattiin kaikissa Bassinsalmeen laskevissa joissa ja Arthurjoella, mutta sen levinneisyysalue on muuttunut sittemmin laikukkaammaksi. Lajin koko levinneisyysalueen pinta-alaksi on arvioitu 14 221 km². Alueesta noin 54 % on yksityistä maata, 24 % valtion metsää, 2 % julkista maata ja 19 % virallisesti tai epävirallisesti suojeltua maata.
Elinympäristö ja elintavat.
Lajia tavataan kaiken kokoisissa joissa. Sille tyypillisiä olinpaikkoja ovat esimerkiksi lahoavien puunrunkojen suojapaikat aj syöpyneet rantatörmät. Laji suosii hitaampien virtauksien korkealaatuisia ja happipitoisia vesiä, joilla on rantakasvillisuutta. Se välttelee korkeiden sedimenttipitoisuuksien vesiä. Yksilöt viihtyvät hyvin varjoisissa paikoissa ja viileässä vedessä. Ravut pysyttelevät yleensä yhden tietyn paikan lähistöllä ja kotiympäristöstään siirretyt ravut saattavat palata kotipaikalleen.
Ravut käyttävät ravinnokseen tyypillisesti lahoavaa puuta, mätänevää lihaa ja pieniä kaloja.
Lisääntyminen.
Ravut lisääntyvät ja kutevat yleensä syksyisin. Naaraat lisääntyvät kahden vuoden välein ja ne saavuttavat sukukypsyyden 14 vuoden iässä. Uroksista tulee sukukypsiä 9 vuoden ikäisinä. Naaras tuottaa koostaan riippuen 224–1 300 munaa. Ravunpoikaisista vain pieni osa selviytyy täysikasvuiseksi saakka.
Uhat ja suojelu.
Lajin suurimpia nykyisiä uhkia ovat sen elinympäristön häviäminen ja laiton ravustus. Lajin pyynti on ollut laitonta 1. tammikuuta 1998 lähtien. Laitonta ravustusta harjoitetaan edelleen jonkin verran ja lajin suuri koko tekee niistä kömpelöitä ja helposti pyydettäviä. Lajin elinympäristöön kohdistuvia uhkia ovat esimerkiksi metsähakkuut ja maatalous. Joidenkin arvioiden mukaan lajin levinneisyysalue on pienentynyt 70 % ja lajin kannat 80 % viimeisten 50 vuoden aikana. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut lajin erittäin uhanalaiseksi.
Mario &amp; Yoshi

Mario &amp; Yoshi (Pohjois-Amerikassa nimellä Yoshi) on vuonna 1992 Nintendon valmistama peli Nintendo Entertainment System ja Game Boy -konsoleille.
Pelaaminen.
Peli on Tetris-peliä muistuttava pulmapeli, jossa Mario pitelee kahta lautasta ilmassa, joihin on tarkoituksena pudottaa Yoshi-dinosauruksen munanpuolikkaat, jolloin ne yhdistyvät ja munasta kuoriutuu uusi Yoshi.
Munanpuolikkaiden väliin voi pisteiden keräämiseksi asettaa muita putoavia asioita. Jos näitä asetetaan kaksi samanlaista päällekkäin, ne poksahtavat pois.
Muut putoavat asiat ovat esimerkiksi vanhemmista Mario-peleitä tutut viholliset Goomba, piraijakasvi ja pyöreä kummitus.
Pelissä on kaksi eri tyyppiä pelata sekä kaksinpeli (jolloin toisella pelikentällä on Luigi)
Peliä pelataan niin kauan (pisteitä keräten) kunnen peli päättyy kentän täyttyessä. Peli vaikenee eteenpäin mentäessä.
Pelissä on tarkoitettuna saada kenttä tyhjäksi mahdollisimman nopeasti.
Kaksinpelissä pelataan vain tyyppiä B.
Pelin ohjattavuus on hyvin yksinkertainen. Pelissä liikutellaan Marioa (ja Luigia) neljän lautasen alla edestakaisin ja käännellään sitä, jotta lautaset päällysteineen vaihtaisivat paikkoja.
Lehmäntatit

 
Lehmäntatit ("Leccinum") on tattien suku, johon kuuluvat lehmäntatit, punikkitatit ja muutamia muita lajeja. Monet lajit ovat melko arvostettuja ruokasieniä.
Muiden tattien tavoin lehmäntatit kasvavat symbioosissa puiden kanssa muodostaen mykoritsoja eli sienijuuria. Niillä on lakin alapinnalla pillit, ei helttoja, ja jalan pinnassa tupsuja tai nyppylöitä, joiden avulla ne voi erottaa esimerkiksi kivitattien suvun lajeista.
Sukuun kuuluu yhteensä noin 160 lajia.
Iwanuma

Iwanuma () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Miyagin prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla prefektuurin keskiosassa Sendain eteläpuolella. Abukumajoki laskee mereen kaupungin etelärajalla. Lännessä kaupunkiin kuuluu vuoristoalueita. Iwanumassa on 43 946 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 60,45 neliökilometriä.
Iwanuma kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Ōshū-kaidō-tiereitin postiasemana ("shukuba") ja linnanaluskaupunkina osana Sendain daimiokuntaa. Kaupungissa sijaitsee Takekoma-jinjan šintolainen pyhäkkö, jonka historia ulottuu ainakin Muromachi-kaudelle. Se on yksi Japanin tärkeimmistä Inari-pyhäköistä. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Iwanuma sai vuonna 1971. Se on kasvanut yhtenä Sendain esikaupungeista. Kaupunkiin on sijoittunut teollisuutta ja puutarhaviljelyä. Iwanuma kärsi vahinkoja vuoden 2011 Tōhokun maanjäristyksessä ja tsunamissa, kun siellä sai surmansa 186 henkeä ja 736 asuinrakennusta tuhoutui kokonaan.
Takekoma-jinjan lisäksi kaupungin nähtävyyksiin kuuluu Kanahebisui-jinjan pyhäkkö, joka tunnetaan pioneistaan. Iwanumaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Tōhoku-päälinja ja Jōban-linja. Sendain lentoasema sijaitsee osittain kaupungin alueella.
Tatinriesa

 
Tatinriesa ("Hypomyces chrysospermus" vanh. "Apiocrea chrysosperma") on valkoinen kotelosieni, joka kasvaa toisten sienten itiöemien päällä. Sen yleisimpiä isäntiä ovat herkkutatti ja samettitatti. Tatinriesa on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi lajiksi.
Tatinriesan leviäminen alkaa tatin pillistön pinnalta, mistä se etenee valkoisena homeen kaltaisena massana peittämään koko isäntäsienen. 
Tatinriesa sisältää skyriini-nimistä kaksoisantrakinonia, joka on muun muassa sienivärjäykseen soveltuva aromaattinen väriaine. Sillä saadaan lankoihin keltaisen sävyjä puretuksesta riippuen. Rautavihtrilli antaa punaruskean sävyn.
Viitta ja tikari (vuoden 1946 elokuva)

"
Viitta ja tikari ("Cloak and Dagger") on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen jännityselokuva vuodelta 1946. Pääosissa näyttelevät Gary Cooper ja Lilli Palmer. Elokuva perustuu Corey Fordin ja Alastain MacBain kirjaan, joka käsittelee Yhdysvaltojen sotilastiedusteluorganisaatiota Office of Strategic Servicesia.
Elokuva kuuluu viitta ja tikari -perinteestä ammentavaan lajityyppiin. Elokuvan tekijöistä käsikirjoittajat Ring Lardner Jr. ja Albert Maltz joutuivat Joseph McCarthyn kommunistivainojen uhriksi ja kuuluivat Hollywoodin kymmenikköön.
Arviot.
Matti Rämö sanoo arviossaan, että elokuva on ”kuin tulevien kylmän sodan agenttitarinoiden esinäytös”. Hän pitää elokuvan rasitteena sitä, että ydinfysiikan tutkija solahtaa agentin rooliin turhan helposti. Lilli Palmer saa roolissaan kiitosta taisteluväsymystä ja itseinhoa huokuvana vastarintaliikkeen soturina.
Kakuda

Kakuda () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Miyagin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Abukumajoen varrella. Kaupunki käsittää Kakudan allaslaakson pohjoisosan. Kakudassa on 28 275 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 147,53 neliökilometriä.
Kakuda kehittyi 1500-luvun lopulta lähtien linnanaluskaupunkina Date-klaanin haaran hallinnassa. 1800-luvulla kaupunkiin syntyi silkin tuotantoa. Meiji-restauraation jälkeen Tōhokuun johtava rautatie rakennettiin Kakudan sijaan läheisen Shiroishin kautta, koska rautatien pelättiin haittaavan silkinviljelyä. Rautatieyhteyden kaupunki saikin vasta 1960-luvun lopulla. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Kakudalle myönnettiin vuonna 1958. Kaupunkiin on sijoittunut elektroniikkateollisuutta ja autonosien tuotantoa. Maaseutualueilla viljellään riisiä, vihanneksia, hedelmiä ja siitakesieniä. Eräs tunnettu paikallinen tuote on umeboshi.
Kakudaan on sijoittunut Japanin avaruusjärjestön Kakudan tutkimuskeskus. Kaupungin kulttuuriperintöön kuuluu Kōzō-jin buddhalainen temppeli, jonka Amida-halli lienee rakennettu Heian-kauden lopulla. Kakudaa palvelee Abukuma-kyūkō-rautatien Abukuma-kyūkō-linja.
Ystävyyskaupungit.
Kakudalla on kolme sisarkaupunkia:
Edith Head

Edith Head (28. lokakuuta 1897 – 24. lokakuuta 1981) oli yhdysvaltalainen muotisuunnittelija ja elokuvapuvustaja. Hän sai urallaan peräti kahdeksan Oscar-palkintoa eli enemmän kuin kukaan toinen nainen palkinnon historiassa. Hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi kaikkiaan 35 kertaa. Viisi vuosikymmentä kestäneellä urallaan hän toimi puvustajana yli 400 elokuvassa.
Edith Head oli uransa aikana lukuisten kuuluisien naisnäyttelijöiden puvustajana, muun muassa Grace Kellyn Alfred Hitchcockin ohjaamiin elokuviin "Takaikkuna" ja "Varkaitten paratiisi", Audrey Hepburnin puvustajana elokuvassa "Loma Roomassa" ja Elizabeth Taylorin puvustajana elokuvassa "Paikka auringossa". Edith Head on saanut urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Steve Martin ja Carl Reiner omistivat elokuvansa "Kuollut mies ei palttoota kaipaa" (1982) juuri ennen elokuvan valmistumista kuolleen Edith Headin muistolle.
Ehrenfestin teoreema

Ehrenfestin teoreema on Paul Ehrenfestin kehittelemä menetelmä, jolla lasketaan hiukkasen observaabeleiden odotusarvojen riippuvuutta ajasta.
Yhtälöitä.
Observaabelin odotusarvon aikariippuvuus yleisesti.
Ehrenfestin mukaisesti observaabelin formula_1 odotusarvon formula_2 riippuvuutta ajasta kuvaa yhtälö 
formula_3,
missä formula_4 on imaginaariosa, formula_5 Planckin vakion muunnos ja merkintä formula_6 tarkoittaa Hamiltonin operaattorin formula_7 ja operaattorin formula_8 kommutaattoria. Hamiltonin operaattori taas kirjoitetaan muodossa formula_9, missä siis formula_10 on liikemäärä, formula_11 massa ja formula_12 potentiaali.
Paikan ja liikemäärän odotusarvon aikariippuvuus.
Ehrenfestin teoreeman mukaan paikan formula_13 odotusarvo ajan derivaattana on 
formula_14
ja liikemäärän formula_15 odostusarvo ajan derivaattana
formula_16.
Distinguished Service Cross (Yhdysvallat)

Distinguished Service Cross (lyh. DSC) on Yhdysvaltain maavoimien toiseksi korkein sotilansiomitali. Se vastaa arvoltaan laivaston Navy Cross- ja ilmavoimien Air Force Cross -mitalia.
Yhdysvaltain asevoimia koskevan lain mukaan eläkkeeseen myönnetään 10 prosentin korotus, mikäli eläkkeensaaja on palvellut armeijassa vähintään 20 vuotta ja ansainnut sinä aikana DSC:n.
Historia.
Yhdysvaltain Ranskan joukkojen komentaja kenraali John J. Pershing ehdotti vuonna 1917 sotaministeri Newton D. Bakerille perustettavaksi toista mitalia kunniakkaasta palveluksesta Medal of Honorin lisäksi. Hän sai inspiraationsa brittiläisistä Military Cross- ja Military Medal -mitaleista sekä ranskalaisesta Croix de guerre -mitalista. Presidentti Woodrow Wilson sai ehdotuksen kirjeessä, joka oli päivätty 28. joulukuuta 1917. Distinguished Service Cross perustettiin 2. tammikuuta 1918 ja se korvasi Certificate of Merit -mitalin. Vuonna 1934 Certificate of Meritin saaneille annettiin kongressin päätöksellä mahdollisuus saada ansioistaan myös Distinguished Service Cross.
Mitalin suunnitteli 40. pioneerirykmentissä palvellut arkkitehti Aymar E. Embury II yliluutnantti Andre Smithin avustamana alkuvuonna 1918. Embury suunnitteli myös Yhdysvaltain armeijan Distinguished Service Medal -ansiomitalin. Emburyn ensimmäinen versio mitalista ei miellyttänyt kaikkia, ja siksi hän luovutti armeijalle myöhemmin samana vuonna uudistetun version.
Ensimmäiset Distinguished Service Crossit luovutettiin ne ansainneille 18. maaliskuuta 1918. Ensimmäiset ansiomitalilla palkitut olivat luutnantti John N. Greene, kersantti William N. Norton ja sotamies Patrick Walsh.
Myöntämisperusteet ja ulkonäkö.
Distinguished Service Cross on vuoden 1963 jälkeen voitu myöntää henkilölle, joka päivämäärän 6. huhtikuuta 1917 jälkeen palvellessaan Yhdysvaltain armeijassa osoittaa poikkeuksellista sankaruutta, jota ei voida palkita Medal of Honorilla. Mitali voidaan myöntää seuraavista:
Teon (tai tekojen) on oltava niin merkittävä ja hengenvaarallinen, että se erottaa henkilön palvelustovereistaan. Mitali voidaan myöntää myös postuumisti.
Mikäli henkilölle myönnetään ensimmäisen Distinguished Service Crossin jälkeen samaa ansiomitalia toinen kappale, merkitään kutakin myöhempää mitalia tammenlehtien nipulla.
Mitalin nauha on sininen punavalkoisilla reunoilla:
Krag-Jørgensen

Krag-Jørgensen on 1800-luvun lopulla Norjassa kehitetty pulttilukkokivääri. Aseen suunnittelivat norjalaiset Ole Herman Johannes Krag ja Erik Jørgensen. Norjan, Tanskan ja Yhdysvaltojen asevoimat käyttivät sitä aikanaan peruspalvelusaseena, josta valmistettiin useita versioita eri aselajeille. 
Toisen maailmansodan aikana Norjan miehittänyt natsi-Saksa teki suuren tilauksen Krag-kivääreistä Norjan valtion Kongsberg Våpenfabrikk-asetehtaalta. Miehitystä vastustaneet työntekijät hidastivat ja sabotoivat valmistusta, eikä Wehrmacht ehtinyt saada kuin noin 3 500 kivääriä sodan aikana.
Moro-kapina

Moro-kapina oli Filippiinien muslimivähemmistön kapina yhdysvaltalaisia miehittäjiä vastaan. Sitä pidetään usein jatkona Filippiinien ja Yhdysvaltain sodalle, jonka seurauksena Filippiinit joutuivat Yhdysvaltain haltuun. Kapinan katsotaan kestäneen Filippiinien ja Yhdysvaltain sodan lopusta vuoteen 1913, jolloin käytiin Bud Bagsakin taistelu.
Taustaa.
Vuoden 1898 Pariisin rauha päätti Espanjan ja Yhdysvaltain sodan. Yhdysvallat sai haltuunsa Puerto Ricon Karibianmerellä sekä Guamin Tyynellämerellä. Sopimus takasi myös itsenäisyyden Kuuballe sekä Yhdysvallat saattoi ottaa Filippiinit haltuunsa 20 miljoonan dollarin korvauksella. Aluelisäykset eivät saaneet täyttä kannatusta Yhdysvaltain senaatissa, mutta laajentuminen hyväksyttiin yhden äänen enemmistöllä. Yhdysvalloista tuli siirtomaavalta.
Tällä välin Filippiinit olivat ehtineet julistautua itsenäiseksi. Valtiota ei kuitenkaan tunnustettu ja poliittiset levottomuudet alkoivat itsenäisyyttä kannattavan alkuperäisväestön ja sitä vastustavien länsimaisten kolonialistien kesken. Filippiinien kongressin puhemies julisti sodan Yhdysvalloille 2. kesäkuuta 1899 aloittaen Filippiinien ja Yhdysvaltain sodan.
Yhdysvallat laivasi saarelle yli 100 000 miehen vahvuisen nykyaikaisesti aseistautuneen armeijan. Sodassa käytiin useita taisteluja, mutta vanhanaikaisesti aseistautuneet filippiiniläiset jäivät jatkuvasti alakynteen. Lisäksi kolera ja nälänhätä verottivat filippiiniläisiä. Yhdysvallat menettivät noin 5 000 miestä ja Filippiinit 12 000–20 000 miestä. Lisäksi tauteihin, nälänhätään ja väkivaltaisuuksiin kuoli arvioista riippuen 200 000–1 500 000 siviiliä. Filippiiniläiset antautuivat ja rauhansopimus kirjoitettiin Yhdysvaltain itsenäisyyspäivänä 4. heinäkuuta 1902.
Toinen vaihe.
Filippiinien muslimivähemmistö, lähinnä Mindanaon ja Jolon alueilla asuneet morot olivat kannattaneet itsenäisyyttä ja käyneet sissisotaa miehittäjiä vastaan jo Espanjan siirtomaavallan aikana. Morot jatkoivat nyt taistelua uusia miehittäjiä vastaan. Vielä Filippiinien ja Yhdysvaltain sodan lopulla he väijyttivät yhdysvaltalaisten partioita ja osastoja, sekä tekivät ryöstöretkiä vastustajan varastoihin. Amerikkalaiset vaativat paikallisia johtajia "datu"ja luovuttamaan soturit, jotka olivat osallistuneet hyökkäyksiin ja palauttamaan Yhdysvalloille kuuluvan omaisuuden. Datut eivät puolustaneet pelkästään itsenäisyyttään, vaan myös ikivanhoja säätyihin perustuneita yhteiskuntaluokkia sekä oikeutta pitää orjia ja maaorjia.
Eversti Frank Baldwinin johtama rangaistusretkikunta hyökkäsi moroja vastaan Bandapatanin taistelussa 2. toukokuuta 1902. Bandapatanin "cotta", morojen linnake, tarjosi yllättävän suuren vastuksen ja kun yhdysvaltalaisjoukot saivat tehtyä murron puolustukseen he surmasivat armotta kaikki puolustajat. Bandapatanin taistelu toimi esikuvana ja vastaavanlaisia verilöylyihin päättyneitä taisteluja käytiin koko kapinan ajan.
Sotilaskuvernöörit.
Moro-kapinan aikana Yhdysvallat kierrätti Moro-provinssissa kolme sotilaskuvernööriä:
Anna-Maria Helsing

Anna-Maria Helsing (s. 17. lokakuuta 1971 Södertälje, Ruotsi) on suomenruotsalainen kapellimestari. Hän on kotoisin Uudenkaarlepyyn Munsalasta. Helsing toimi Oulu Sinfonian taiteellisena johtajana 2010–2013. Hän on johtanut lähes kaikkia suuria suomalaisia orkestereita. Helsing on ensimmäinen suuren ammattisinfoniaorkesterin johdettavakseen saanut nainen Suomessa. 
Helsing aloitti musiikkiopinnot Pietarsaaren konservatoriossa ja suoritti siellä 1992 viulunsoitonopettajan tutkinnon ja 1996 täydennystutkinnon. Hän suoritti diplomitutkinnon Puolassa Bydgoszczin musiikkiakatemiassa keväällä 2000 kunniamaininnalla. Syksystä 2004 hän opiskeli Sibelius-Akatemian kapellimestariluokalla ja suoritti syyskuussa 2007 Oulu Sinfonian vierailevana kapellimestarina orkesterijohdon A-tutkinnon erinomaisin arvosanoin. Hän on osallistunut kansainvälisiin viulukilpailuihin, ja 1999 hän voitti ensimmäisen palkinnon 1900-luvun musiikin kilpailussa nuorille muusikoille Varsovassa. Hän toimii viulunsoitonopettajana Svenska Yrkeshögskolassa (nykyisin Yrkeshögskolan Novia).
Helsing on nimitetty BBC Concert Orchestran ylikapellimestariksi kolmivuotiskaudeksi lokakuusta 2023 alkaen. Hän on toiminut orkesterin päävierailijana vuodesta 2020 alkaen. Vuonna 2025 hän aloittaa Vaasan kaupunginorkesterin ylikapellimestarina.
Taipaleen taistelu

Taipaleenjoella Karjalankannaksella Viipurin läänin Metsäpirtin pitäjässä käytiin talvisodan (30.11.1939–13.3.1940) ratkaisevia taisteluita joulukuusta 1939 helmikuuhun 1940 ja myös jatkosodan (25.6.1941–19.9.1944) taisteluita kesällä 1944.
Talvisodassa suojajoukkotaisteluiden tuloksena Suomen pääpuolustusasema Kannaksella muodostui 6. joulukuuta 1939 mennessä Taipaleenjoelle. Rintamavastuu alueella kuului kolmannen armeijakunnan 10. divisioonalle. Tämä 10.Divisioona käsitti 14 000 miestä, mutta itse taisteluihin osallistui vain kolme rykmenttiä: Jalkaväkirykmentti 28 (JR28) Taipaleessa, vahvennusjoukkoina kesken taistelujen saapunut JR23 sekä JR30 Kirvesmäen alalohkolla 11.12 alkaen. Nämä jalkaväkirykmentit koostuivat yhteensä noin 9 000 miehestä. Neuvostoliittolaisista Taipaleen taisteluihin osallistui 7.Armeijan Oikea Ryhmä, eli kolme divisioonaa: 49.D, 142.D ja 150.D. 49.Divisioonan vahvuus oli 16 200 miestä ja kahden muun suunnilleen yhtä paljon.
Suomen joukot kykenivät pitämään rintaman Taipaleenjoessa koko talvisodan loppuun asti. Taipaleen taistelu oli yksi talvisodan ensimmäisistä merkittävistä torjuntavoitoista, ja suomalaissotilaiden itsevarmuus ja luotto omiin kykyihin kasvoi kaikilla sodan rintamilla tuloksekkaiden torjuntavoittojen ansiosta. Suomalaisten asemiin ammuttiin kovimpina taistelupäivinä 15 000 kranaattia päivässä, ja merkittävästä materiaali- ja miesalivoimasta huolimatta neuvostojoukot onnistuttiin lyömään kerta toisensa jälkeen takaisin.
Taipaleella sijaitsi osa Mannerheim-linjaa ja myös osa Viipurin–Kuparsaaren–Taipaleen eli VKT-linjaa. Linja seurasi Vuoksen lasku-uoman muodostavaa Suvannonjärveä ja siitä Laatokkaan laskevaa Taipaleenjokea. Suvanto ja juoksullaan mutkan tekevä Taipaleenjoki muodostavat väliinsä etelään työntyvän Koukkuniemen. Niemi oli alueen puolustuksen kannalta ongelmallinen, koska sen alue oli tasaista ja suojatonta. Toisaalta, jos puolustus olisi järjestetty niemen juureen, olisi neuvostoliittolaisille jouduttu antamaan monta kilometriä maata ilmaiseksi.
Merkittävimmät taistelupaikat olivat Taipaleenjoen pohjoisrannalla olevat Terenttilä ja Kirvesmäki.
Mikrobivaurio

Mikrobivauriolla tarkoitetaan rakennuksen sisäpinnan aluetta tai rakenteen osaa, jossa voidaan havaita tavanomaisesta poikkeavaa mikrobikasvustoa. Mikrobivaurion esiintyminen todennetaan aistihavainnoinnin tai mikrobiologisten analyysien avulla. Mikrobivaurio voi sisältää home-, hiiva- ja lahosieniä sekä leviä, bakteereita ja ameboja. Mikrobikasvuston saattaa havaita toisinaan värimuutoksina materiaalin pinnalla, mutta osa kasvustosta on näkymätöntä ihmissilmälle. 
Mikrobivaurioita arvioidaan olevan noin joka neljännessä pientalossa.
Mikrobivaurion tunnistaminen.
Mikrobivaurio voidaan tunnistaa useilla menetelmillä. Eräs nopeimmista menetelmistä on aistinvarainen havainnointi, mutta se ei paljasta kaikkia mikrobivaurioita. Aistinvaraisesti voidaan havaita esimerkiksi silminnähtävä mikrobikasvusto ja huonolaatuinen sisäilma. Kasvuston seurauksena pintamateriaalin väri saattaa muuttua tai pinnalle voi kasvaa puuterimaista, pölymäistä tai pistemäistä kasvustoa. Varma merkki pitkälle edenneestä kosteusvauriosta on tunkkainen, maakellarin hajua muistuttava haju. Haju johtuu mikrobien kasvusta ja aineenvaihdunnasta, jota esimerkiksi sisätilojen kosteusolosuhteet säätelevät. On tavallista, että hajua aistitaan rakennuksessa vain ajoittain, koska haisevia aineenvaihduntatuotteita ei välttämättä muodostu jatkuvasti. Lisäksi rakennuksen ilmanvaihdon toiminnasta aiheutuvat paineenvaihtelut ja ulkoiset tekijät, kuten säätila, voivat vaikuttaa hajun esiintymiseen. 
Pitkälle edenneen mikrobivaurion tunnistaa usein sen aiheuttamista terveysongelmista, jotka aiheutuvat hengitysilmassa leijuvista mikrobien aineenvaihduntatuotteista ja itiöistä. 
Mikrobivaurioituneessa rakennuksessa oleskelevilla henkilöillä esiintyy usein silmien, ihon ja hengitysteiden limakalvojen ärsytysoireita. Rakennuksen käyttäjillä voi esiintyä myös yleisoireita, kuten kuumeilua, väsymystä ja pahoinvointia. Mikrobivaurioille altistuminen voi aiheuttaa myös hengitystie- ja allergiasairauksia sekä keskittymiskyvyn ja muistin heikentymistä. Osan kosteusvauriomikrobeista on todettu olevan myrkyntuottokykyisiä eli toksisia. Ihmisten
vastustuskyvyssä mikrobien aiheuttamia terveyshaittoja vastaan vaikuttaa kuitenkin olevan paljon
eroja.
Radeon HD 5000 -sarja

Radeon HD 5000 -sarja on AMD:n grafiikkasuoritinsarja. Sarjan suorittimet käyttävät TeraScale 2 -mikroarkkitehtuuria ja "Evergreen-"koodinimellä valmistettuja suorittimia.
Sarjassa on ensimmäisen sukupolven DX11 yhteensopivat näytönohjaimet. Mallisarjan huippunäytönohjaimista käytetään koodinimeä Cypress. R800-näytönohjain on edellisen sukupolven huippunäytönohjaimen tapaan kaksiytimellinen näytönohjain, joka on asennettu yhdelle piirille. Yksipiirinen näytönohjain on RV870. R800 perustuu arkkitehtuurisesti R600-piiriin, sisältäen pienimuotoisia parannuksia edellisestä sukupolvesta. 5000-sarjan näytönohjaimet valmistetaan 40 nanometrin valmistusprosessilla. HD5870-näytönohjaimessa on 1600 Stream-suoritinta, jotka on jaettu 32 ROPSiksi. Tekstuuriyksiköitä näytönohjaimessa on 80. Halvemmassa HD5850-näytönohjaimessa Stream-prosessoreita on 1440, jotka on jaettu 32 ROPSiksi tekstuuriyksiköiden määrän ollessa 72. Molemmissa näytönohjaimissa on 256-bittinen muistiväylä. R800 on DirectX 11 -yhteensopiva. Radeon 5000 -sarjan ensimmäiset näytönohjaimet HD5850 ja HD5870 julkaistiin 23.9.2009. Näytönohjaimessa on 1024 MB GDDR5-muistia.
Mallit.
5870-näytönohjain sisältää 200 itsenäistä suoritinta (SIMD-prosessoria) jotka vaativat rakenteensa vuoksi rinnakkaisuutta ajettavalta ohjelmakoodilta. R800-piirisarjan näytönohjaimet käyttävät SIMD:n ALU:ja laskentaansa. 5870-näytönohjaimessa lasketaan rinnakkain 3200 pikseliä (johtuen siitä että pikseliä kohden tarvitaan huomattavasti rinnakkaislaskentaa). Itse stream-suorittimet eivät ole täydellsiiä laskentayksiköitä, vain SIMD-prosessorien laskentayksiköitä.
Juniper on Radeon 5770 ja 5750 -näytönohjainten koodinimi. Näytönohjaimet julkaistiin 13. lokakuuta 2009. 5770-Näytönohjaimessa on 800 Stream-prosessoria. Tekstuuriyksikköjä näytönohjaimessa on 40 ja SIMD-yksikköjä näytönohjaimessa on 10. Muistiväylä on 128-bittinen. Grafiikkapiirissä on 1,04 miljardia transistoria.
5750-näytönohjaimessa Stream-prosessoreita on 720. Tekstuuriyksiköitä on 36 kpl.
Redwood on Radeon 5670 näytönohjaimen koodinimi. Näytönohjain julkaistiin 14. tammikuuta 2010. Näytönohjaimet valmistetaan 40 nm -prosessilla. Grafiikkapiirissä on 627 milj. transistoria. Stream-prosessoreita näytönohjaimessa on 400 ja tekstuuriyksiköitä 20. Rasterointioperaatioita näytönohjain kykenee suorittamaan kahdeksan kappaletta yhden kellojakson aikana. SIMD-yksiköitä 5670 näytönohjaimessa on 5 kpl ja näytönohjaimen muistiohjain on 128-bittinen.
Tatjana Rjabkina

Tatjana Rjabkina (; o.s. Pereljaeva ; s. 3. toukokuuta 1980) on venäläinen suunnistaja ja MM-mitalisti. Hän edustaa ruotsalaista SoIK Hellasia.
Nuorten MM-kilpailuissa vuosina 1996–2000 Rjabkina voitti kaiken kaikkiaan kahdeksan mitalia, joista neljä oli kultaista. Aikuisten MM-kilpailuissa Rjabkina voitti Västeråsissa 2004 hopeaa keskimatkalta. Kaksi vuotta myöhemmin Århusissa hän voitti pronssia keskimatkalta. Olomoucin MM-kilpailuissa 2008 hän voitti viestihopeaa joukkuetovereinaan Galina Vinogradova ja Julija Novikova. Neljännen aikuisten MM-mitalinsa hän saavutti Lausannessa 2012 sijoittumalla keskimatkalla pronssille. EM-kilpailuista Rjabkina on voittanut yhden kullan, kolme hopeaa ja neljä pronssia.
Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa Rjabkina sijoittui toiseksi vuonna 2004 ja kolmanneksi vuonna 2012. Hän on voittanut kaksi maailmancupin osakilpailua, O-Ringenillä 2007 ja Suomessa 2013, molemmat keskimatkalta. Hän voitti Tiomilan vuonna 2007 SoIK Hellasin joukkueessa. Venlojen viestissä hän voitti hopeaa vuonna 2004.
Georgios

Georgios tai Geórgios () on kreikkalaisperäinen miehen etunimi, joka kreikan kielessä tarkoittaa maanviljelijää. Nimen alkuosana on sama kreikan "maata" tarkoittava sana "ge" (γη), joka esiintyy myös esimerkiksi sanoissa geologia ja geometria; loppuosa taas on "työtä" tarkoittava sana "ergon" (εργον).
Kuuluisa varhaiskristillinen pyhimys Georgios Voittaja, josta Suomessa tunnetaan yleisesti nimellä Pyhä Yrjö tai Pyhä Yrjänä, on tehnyt nimen laajalti suosituksi. Siitä esiintyy eri maissa ja kielissä useita muunnoksia. Monet niistä ovat ainakin kirjoitusasultaan lähellä nimen latinalaistettua muotoa "Georgius", mutta saattavat poiketa siitä ääntämykseltään paljonkin. Sellaisia ovat esimerkiksi englannin "George" (lausutaan /džoodž/, ranskan "Georges" (lausutaan /žorž/, italian "Giorgio" (lausutaan /džoodžo/ sekä saksan ja ruotsin "Georg", joka saksaksi lausutaan melkein kirjoitusasun mukaisesti mutta ruotsiksi /jori/. Näiden ohella esiintyy saksassa myös muunnelma Jürgen ja ruotsissa Göran.
Suomessa nimen vanhastaan tunnetuimmat muunnelmat ovat Yrjö ja Jyrki. Näistä Yrjö on länsi-, Jyrki itäsuomalaista alkuperää. Itä-Suomessa nimeä Jyrki ovat käyttäneet varsinkin ortodoksit. Nimeä Yrjö käytetään suomen kielessä vakiintuneesti myös englannin George- ja kreikan Georgios -nimisistä hallitsijoista. Muita nimen suomalaisia muunnelmia ovat Yrjänä, Jyri ja Jori. Kaikkien näiden nimipäivät ovat Pyhän Yrjön muistopäivänä 23. huhtikuuta.
Kosteusvaurioindikaattorit

Kosteusvaurioindikaattori viittaa mikrobikasvustoihin, joita tavataan yleisesti rakennusten kosteus- ja homevaurioiden yhteydessä. Kosteusvaurioihin on liitetty muun muassa seuraavia mikrobisukuja:
Actinobacteria; Acremonium; Aspergillus; Chaetomium; Fusarium; Stachybotrys; Trichoderma. Kaikissa näissä mikrobisuvuissa tiedetään myös esiintyvän myrkyntuottokykyisiä kantoja. Kantojen myrkyllisyyttä tutkitaan esimerkiksi sian siittiötestien avulla. 
Toksisia, kosteusvaurioiden yhteydessä tavattuja mikrobeja.
"Streptomyces griseus" on yleinen kosteusvaurioiden yhteydessä tavattu aktinobakteeri, joka kykenee tuottamaan valinomysiiniä. Kosteusvauriorakennuksista eristetty ja laboratorio-oloissa kasvatettu kanta on osoittautunut erittäin solumyrkylliseksi. Valinomysiinin solumyrkyllisyys perustuu solujen mitokondrioiden tuhoamiseen.
"Bacillus cereus" tuottaa kereulidia, joka muistuttaa rakenteeltaan ja vaikutuksiltaan valinomysiiniä. Tämän bakteerin tuottama myrkkyaine tunnetaan myös ruokamyrkytysten yhteydestä ympäri maailman. 
"Stachybotrys chartarum" on maailman tutkituimpia sisätilahomeita. Se tuottaa useita toksiineja.
Bacillus amyloliquefaciens tuottaa amylosiinia, erittäin toksista solumyrkkyä.
"Trichoderma longibrachiatum" on yleinen kosteusvaurioihin liitetty homesieni. Se tuottaa pieniä peptidejä, jotka imeytyvät elimistön kudoksiin ja soluihin, tuottaen kaliumia ja natriumia läpäiseviä nanokanavia. Nanokanava voi oikosulkea eliöiden omia elintärkeitä natriumia tai kaliumia kuljettavia ionikanavia, jotka säätelevät esimerkiksi sydän-, hengityselin- ja hermosolujen toimintaa ohjaavia viestintäjärjestelmiä.
Oireilu ei ole luotettava indikaattori sisäilman laadusta.
Monien suomalaistutkimusten mukaan usein oireilu ei paljon kerro siitä, onko rakennuksen sisäilma huonoa vai ei, vaan se varmistuu vain tutkimalla rakennusta. Ihmiset myös yhdistävät oireensa esimerkiksi kouluun yhtä lailla riippumatta siitä, pahenevatko oireet koulussa vai eivät.
Ratinan silta

Ratinan silta on 1959 valmistunut Tampereella sijaitseva betonirakenteinen holvikaarisilta, joka ylittää Tammerkosken Ratinanniemen kohdalla. Sillan kautta kulkee nelikaistainen Viinikan liittymästä Hämeenpuiston eteläpäähän kulkeva Tampereen valtatie.
Sillan pituus on 152 metriä, josta 50 metriä tulee siltakaaren osalle. Siltaan liittyy Nalkalan puolella 61,8 metriä pitkä kuusiaukkoinen maasilta ja Ratinanniemen puolella 40,4 metriä pitkä neliaukkoinen maasilta. Sillan leveys on 30 metriä, josta ajokaistoille on varattu 21 metriä sekä jalankulun ja pyöräilyn väylille 8,5 metriä. Siltakaari on 10 metrin korkeudessa vedenpinnasta.
Ratinan sillan suunnitteli professori Herman Ossian Hannelius, ja sen rakentamisesta vastasi Tampereen kaupungin rakennustoimiston insinööriosasto. Sillan rakennustyöt alkoivat marraskuussa 1953, ja ne kestivät perustustöiden osalta vuoteen 1957 saakka. Perustustyöt olivat pysähdyksissä puolentoista vuoden ajan heinäkuun alusta 1954 vuoden 1955 loppuun. Maanpäälliset sillan osat rakennettiin 1957−1959, ja silta avattiin liikenteelle 19. marraskuuta 1959. 
Alun perin Ratinan sillan ja Tampereen valtatien oli määrä olla osa Pyynikinharjun läpi tunnelissa kulkevaksi suunniteltua moottoritietä, mutta tämä suunnitelma jäi lopulta toteuttamatta sen synnyttämän vastustuksen vuoksi.
Valinomysiini

Valinomysiini on syklodepsipeptidi. Se on ionofori, jonka takia se on myrkyllinen ihmisille ja muille eläimille. Samasta syystä se toimii myös antibioottina ja alkueläinmyrkkynä, mutta lääkkeenä sitä ei vaarallisuutensa takia käytetä.
Bakteerit tuottavat valinomysiiniä. Sitä tuottavat useat "Streptomyces"-bakteerit, kuten "S. anulatus, S. exfoliatus, S. fulvissimus, S. griseus" ja "S. tsusimaensis".
Rakenteellisesti ja ominaisuuksiltaan samantapainen aine on kereulidi.
Kemia.
Valinomysiini on rengasmainen 12 karbonyylin depsipeptidi. Siinä on 4 molekyylin perättäinen sarja, joka toistuu 3 kertaa ja sulkeutuu renkaaksi. Sarjassa on L-valiini, jossa on esterisidoksella D-α-hydroksi-isovaleriaanahappo, jossa on kiinni amidisidoksella D-valiini, jossa on esterisidoksella kiinni L-maitohappo. Valinomysiinin nimi tulee sen valiineista.
Valinomysiinin rakenne on amfipaattinen. Renkaan ulkokehän valiinit tekevät siitä rasvaliukoisen ja liukoisen siten muun muassa solukalvoihin. Taas renkaan vesiliukoisen sisäkehän karbonyyleihin voi liittyä eli kelatoitua yksi ioni. Sisäkehä on valikoiva kaliumioneille (K+), joille dissosiaatiovakio (Kd) on 10-6. Natriumille (Na+) Kd on vain 0.1. Nämä ominaisuudet tekevät siitä kantajatyyppisen K+-ionoforin.
Valinomysiini ei liukene veteen. Se liukenee täysin petrolieetteriin, dietyylieetteriin, bentseeniin, kloroformiin, jääetikkaan, n-butyyliasetaattiin ja asetoniin.
Käyttö.
Valinomysiini sitoo valikoivasti kaliumioneita. Sitä voidaan siksi käyttää eri näytteiden kaliumpitoisuutta mittaavana ioniselektiivisenä elektrodina ioninvaihtokromatografiassa.
Myrkyllisyys.
Ihmisten valinomysiinimyrkytykset voivat olla tappavia, mutta ovat harvinaisia, harvinaisempia kuin esimerkiksi kereulidimyrkytykset. Valinomysiinin LD50 on hiirille nieltynä 2.5 milligrammaa per kehonpainokilo (mg/kg). Se imeytyy myös ihon läpi. Iholle levitettyn LD50 on 5 mg/kg kaneille.
Valinomysiini on ionofori, josta sen myrkyllisyys johtuu. Se purkaa solukalvojen ja soluelinten kalvojen välisiä elintärkeitä ionipitoisuuseroja siirtämällä ioneita suuresta ionipitoisuudesta pienempään. Se siirtää lähinnä kaliumioneita. Pitoisuuksien tasoittuminen johtaa muun muassa mitokondrioiden kyvyttömyyteen tuottaa ATP:tä.
Valinomysiini voi aiheuttaa eläimillä muun muassa hengitysvaikeuksia, pysyviä silmävaurioita, ääreis- ja keskushermostovaurioita.
Wayfinder

Wayfinder Systems AB oli ruotsalainen mobiilin paikannuksen karttaselaimia, komponentteja ja palveluita toteuttava yritys. Se jatkoi vuonna 2009 Vodafone-konsernin osana, mutta maaliskuussa 2010 Vodafone vetäytyi maksullisen paikantamisen markkinalta, jota on nakertanut mm. Nokian tarjoama ilmainen paikannus. 
Wayfinderillä oli vuoden 2007 lopussa 97 työntekijää Ruotsissa, Suomessa (Navicore), Romaniassa ja Ranskassa. Yhtiön osakkeita on ruotsalaisessa NGM Equity-listalla. Vuonna 2007 yhtiön liikevaihto oli 112 miljoonaa Ruotsin kruunua ja sen tappio oli 50 miljoonaa kruunua. 
Vuoden 2008 lopussa Vodafone osti Wayfinderin, joka hieman aiemmin osti suomalaisen Navicoren.
Aktinobakteerit

Aktinobakteerit (Actinobacteria) eli aktinomykeetit ovat eräs bakteerien luokka. Aktinobakteerit ovat laaja gram-positiivisesti värjäytyvien maaperäbakteerien ryhmä. Ne muodostavat itiöitä ja rihmastoa ja ovat immunologisesti aktiivisia. Niiden vanhentunut nimitys on sädesienet.
Suurin osa lääketieteellisesti tai teollisesti merkittävistä aktinobakteereista kuuluu Actinomycetales-lahkoon. Tällaisia aktinobakteereita ovat muun muassa seuraavat:
Aktinobakteerien esiintymistä ihmisten käytössä olevissa rakennuksissa pidetään merkkinä epätavallisesta mikrobilähteestä rakennuksessa.
Jim Lauderdale

Jim Lauderdale (s. 11. huhtikuuta 1957 Statesville, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen country- ja bluegrass-laulaja ja -lauluntekijä.
Lauderdalen albumit "Lost in the Lonesome Pines" (2002) "The Bluegrass Diaries" (2007) on palkittu parhaan bluegrass-albumin Grammyllä.
SiRF

SiRF Technology Holdings, Inc. on yhdysvaltalainen satelliittipaikannuksen piirejä valmistava yhtiö. Yhtiö on mukana NASDAQ-indeksissä. 
Yhtiö perustettiin vuonna 1995 ja sen pääkonttori on San Joséssa, Kaliforniassa. Vuonna 2007 sen liikevaihto oli 330 miljoonaa dollaria, josta kolmannes oli voittoa. Sen johtajat ovat Diosdado P. Banatao ja Kanwar Chadha. 
Helmikuussa 2009 englantilainen CSR ilmoitti ostavansa SiRFin 136 miljoonalla dollarilla. .
Stachybotrys chartarum

Stachybotrys chartarum on kosteusvaurioiden yhteydessä tavattu homesieni, joka kykenee tuottamaan mykotoksiineja. Homekasvusto näyttää tummanharmaalta tai mustalta. Homesieni muodostaa usein bakteerien kanssa sekakasvustoja. 
Stachybotryksen itiöiden on todettu olevan terveydelle haitallisia ja koe-eläinten on osoitettu kuolevan sisäisiin verenvuotoihin, jos niiden keuhkoihin joutuu suuria määriä Stachybotryksen itiöitä.
A-GPS

Assisted GPS (lyhyesti A-GPS) eli avustettu satelliittipaikannus on matkapuhelimia ja muita matkapuhelimen sisältämiä paikanninlaitteita varten kehitetty GPS-versio, jossa laitteen GPS paikanninta avustetaan matkapuhelinverkon kautta saatavalla tiedolla. A-GPS voi saada avusteen myös esimerkiksi kiihtyvyysantureilta tai lasergyroskoopilta.
AGPS kattaa monenlaisia tekniikoita.
Yleensä ilman avustettua signaalia GPS-vastaanotin vaatii vähintään neljä näkyvää GPS-satelliittia määrittääkseen paikkansa. Riippuen avusteen tyypistä, A-GPS:n avulla on mahdollista määrittää paikka, vaikka näkyviä satelliitteja olisi vähemmän.
Vastaanottimien herkkyyden ja toimintanopeuden parantuminen A-GPS:n myötä on johtanut siihen, että jopa sisätiloissa nopeasti toimivia GPS -vastaanottimia on kyetty rakentamaan matkapuhelimiin, joissa on jouduttu tekemään kompromisseja GPS-antennin, virrankulutuksen ja koon suhteen. Samoin A-GPS on auttanut merkittävästi erilaisten henkilö- ja eläinpaikantimien toimintaa.
Yrjänä

Yrjänä on suomalainen miehen etunimi, yksi maanviljelijää tarkoittavan kreikkalaisen "Georgios"-nimen suomalaisista muunnelmista. Georgios on ollut nimenä kuuluisalla varhaiskristillisellä pyhimyksellä, joka Suomessa tunnetaan paremmin nimellä Pyhä Yrjö tai myös Pyhä Yrjänä. Hänen muistopäivänään, 23. huhtikuuta, on Suomessa Yrjänän sekä myös Yrjön, Jyrkin, Jyrin ja Jorin nimipäivä. 
Suomessa oli huhtikuuhun 2025 mennessä 977 henkilölle annettu nimi Yrjänä.
Yrjänä sukunimenä.
Yrjänä on myös sukunimi. Tunnettuja henkilöitä, joilla on tämä sukunimi:
Zaliv

Zaliv () oli sarja neuvostoliittolaisia paikannussatelliitteja. Zaliv oli käytössä 1973-1978. Se toimi myös tietoliikennesatelliittina. 
Ne rakensi NPO Prikladnoi Mehaniki (NPO PM).
SiN Episodes

SiN Episodes on Ritual Entertainmentin kehittämä ja Valve Corporationin julkaisema FPS-peli, joka jatkaa vuonna 1998 julkaistun SiN-pelin tarinaa. Pelin ensimmäinen episodi, Emergence, julkaistiin vuonna 2006, ja se käyttää pelimoottorinaan Half-Life 2:en Source Engine -pelimoottoria. Pelille suunniteltiin yhteensä yhdeksän episodia, mutta ensimmäisen episodin julkaisun jälkeen Ritual Entertainment ostettiin ja pelin kehitys on sen vuoksi keskeytetty, tai jopa kokonaan peruutettu.
Episodi 1.
Pelaaja ottaa alkuperäisen SiN-pelin päähenkilön, HardCorpsin johtajan, eversti John R. Bladen roolin. Tavoitteena on saada pidätettyä Freeport Cityn huumeparoni Viktor Radek, joka on yhteistyössä SiNTekin pääjohtajan, Elexis Sinclairen, kanssa. Bladen apuna on alkuperäisestä SiN-pelistä tuttu hakkeri JC Armack ja uutena jäsenenä Bladen tiimissä toimii nuori nainen nimeltä Jessica Cannon.
Lilibeth Morillo

 Lilibeth Rodriguez Morillo (s. 12. kesäkuuta 1969 Caracas) on venezuelalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Maria de la Luz Centeno sarjassa "La niña de mis ojos". Morillon isä on laulaja José Luis Rodriguez.
Sara@crazymail.com

Sara@crazymail.com on vuonna 1998 ilmestynyt Tuija Lehtisen kirjoittaman Sara-nuortenkirjasarjan ensimmäinen osa. Sarjan muut osat ovat "Nottingham kesällä kello 6", "Sara ja levottomat jalat" ja "Missä olet, Sara?".
Kirja kertoo helsinkiläisestä punkkaritytöstä, 16-vuotiaasta Sara Niinistöstä, joka esiintyi myös Lehtisen aiemmassa teoksessa "Asvalttisoturi" (1997). Sara joutuu hankaluuksiin myytyään kaverinsa huumeet. Äiti pakottaa Saran muuttamaan enonsa luokse tuppukylään, jossa hän käy kymppiluokkaa. Koulussa hän tutustuu kiinnostavaan ihmiseen. Sara on luonteeltaan itsepäinen, itsenäinen ja villi. Hän saa käyttää enonsa luona olevaa internetyhteyttä ja löytää sieltä Markin, jolle purkaa ajatuksiaan.
Lehtinen sai teoksesta Pirkanmaan Plättä -palkinnon vuonna 1999.
Papadópoulos

Papadópoulos () on kreikkalainen sukunimi.
Tunnettuja Papadopoulos-nimisiä:
Austrothelphusa

Austrothelphusa on Australian ja Oseanian alueella makeassa vedessä elävien taskurapujen suku, josta tunnetaan seitsemän lajia. Australiassa lajisto on keskittynyt Queenslandiin, mutta "Austrothelphusa transversa" esiintyy laajalti muuallakin. Aikuisten taskurapujen selkäkilpi on korkeintaan viiden sentin levyinen.
"Austrothelphusa"-äyriäiset elävät monenlaisissa pienvesissä, joissa, puroissa, vesikuopissa, lähteissä, suomailla ja tilapäislammikoissa. Ne kaivavat käytäviä savisiin joenpenkkoihin tai kosteaan maaperään. Kuivan kauden tullen ne voivat tukkia käytävän suun savella ja säilyä siellä kosteuden turvin hengissä seuraavaan sadeaikaan.
Naaraan munista syntyy suoraan pieniä aikuisen kaltaisia poikasia, ilman toukkavaihetta, ja naaras kantaa näitä pyrstönsä alla.
Syncarida

Syncarida on kuoriäyriäisten luokkaan sisältyvä ylälahko. Siihen kuuluu kaksi lahkoa, Anaspidacea ja Bathynellacea, ja näissä kuusi heimoa ja kuutisenkymmentä sukua.
Syncarida-lahkoja pidetään alkeellisimpana Eumalacostraca-ryhmän äyriäisistä. Niiden ruumis on yleensä tasapaksun jaokkeinen, selkäkilpeä niillä ei ole. Ne ovat tyypillisesti makean veden eläimiä. Monet lajit elävät maanalaisissa vesissä tai vedenpohjan maaperän sisällä.
Anaspididae

Anaspididae on äyriäisheimo Anaspidacea-lahkossa. Heimo käsittää kolme sukua ja viisi lajia, jotka kaikki esiintyvät Tasmaniassa. Lajeja pidetään elävinä fossiileina.
Død snø

Død snø () on norjalainen kauhukomedia. Elokuvan ensi-ilta oli vuonna 2009, ja sen on ohjannut Tommy Wirkola. Suomessa elokuva on esitetty marraskuussa 2009 Night Visions -festivaalilla, missä se sai yleisöpalkinnon, ja televisiossa Nelosella 9. huhtikuuta 2011.
Vuonna 2014 elokuva sai Wirkolan ohjaaman jatko-osan "Død snø 2".
Tarina.
Lääketieteen opiskelijoista koostuva kaveriporukka (Hanna, Roy, Martin, Erlend, Liv, Chris ja Vegard) lähtee Vegardin tyttöystävän (Sara) mökille pääsiäisen viettoon.
Myöhään illalla mökille saapuu outo kulkija. Mies kertoo toisen maailmansodan aikaisista natsimiehittäjistä, jotka terrorisoivat läheisen kylän asukkaita ja varastivat arvoesineitä. Lopulta kyläläiset nousivat vastarintaan ja tappoivat osan natseista, mutta loput pääsivät pakoon varastettujen esineiden kanssa. Kyläläiset olettivat, että he jäätyivät vuorille, joilla myös Saran mökki sijaitsee. Myöhemmin yöllä kulkijan lähdettyä ja pystytettyä teltan aukealle natsizombit tappavat hänet.
Seuraavana päivänä Vegard lähtee moottorikelkallaan etsimään Saraa, jonka olisi jo pitänyt tulla mökille. Saran sijaan hän löytääkin kulkijan kuolleena teltastaan. Myöhemmin jatkaessaan Saran etsimistä hän putoaa lumen läpi luolaan, jossa on natsien aseita, lippu ja Saran pää.
Erlend löytää mökin lattian alta rasian, joka sisältää kultakoruja ja kolikoita – niitä natsizombit havittelevat. Tämän jälkeen zombit hyökkäävät ja tappavat kaikki opiskelijat paitsi Martinin,jonka rooli jatkuu Dead Snow 2:sessa.
Vastaanotto.
Kriitikko Arto Pajukallion mukaan kieli poskessa leikittelevä verinen kauhuelokuva saa aiheestaan taitavasti irti kaikki.
Zujevka

Zujevka () on kaupunki Kirovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vjatkan sivujoen Tšeptsan varrella 121 kilometriä Kirovista itään. Kaupunki on Zujevkan piirin keskus. Sen kautta kulkee Kirovin ja Permin välinen rautatie. Asukkaita on 12 400 henkeä (vuonna 2005).
Zujevka on saanut alkunsa samannimisen rautatieaseman ympärille vuoden 1895 jälkeen syntyneestä asutuksesta. Vuonna 1929 siitä tuli piirikeskus ja vuonna 1944 kaupunki. Nykyään siellä on vaunuvarikko, konepaja- ja elintarviketeollisuutta.
Turner (kilpa-autovalmistaja)

Turner oli yhdysvaltalainen kilpa-autovalmistaja, joka osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun kaudella 1953. Tallin kuljettaja Mike Nazaruk keskeytti kilpailussa kierroksella 146 vaihteistovikaan.
Elder

Elder oli yhdysvaltalainen kilpa-autovalmistaja, joka osallistui Indianapolis 500 kilpailuun kaudella 1959. Tallin kuljettaja Ray Crawford keskeytti kilpailussa 115. kierroksella onnettomuuden seurauksena.
Aiheesta muualla.
Ewing

Ewing oli yhdysvaltalainen kilpa-autonvalmistaja, joka osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1950 ja 1960. Jimmy Davies oli ensimmäisessä kilpailussa 17, ja toisessa kilpailussa Eddie Sachs ja Al Herman keskeyttivät teknisiin ongelmiin.
Formula 1 -saavutukset.
Palkintosijat
Paalupaikat
Nopeimmat kierrokset
Emma Claesson

Emma Claesson (o.s. Engstrand, s. 14. joulukuuta 1977) on ruotsalainen suunnistaja ja MM-mitalisti. Hän edustaa ruotsalaista Stora Tuna IK:ta.
Roskilden EM-kilpailuissa 2004 Claesson, tuolloin vielä Engstrand, voitti pitkällä matkalla hopeaa ja sprintissä pronssia. Seuraavana vuonna Aichin MM-kilpailuissa hän voitti pronssia viestissä joukkuetovereinaan Jenny Johansson ja Karolina Arewång-Höjsgaard. Otepään EM-kilpailuissa 2006 hän voitti pronssia viestissä. Kiovan MM-kilpailuissa 2007 Engstrand voitti viestihopeaa joukkuetovereinaan Annika Billstam ja Helena Jansson. Ensimmäisen arvokisakultansa hän voitti Ventspilsin EM-kilpailujen viestissä vuonna 2008. Samoissa kisoissa hän voitti myös pitkältä matkalta pronssia. Trondheimin MM-kilpailuissa 2010 Claesson voitti pronssia pitkältä matkalta.
Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa Claesson, tuolloin nimellä Engstrand, sijoittui viidenneksi vuosina 2004, 2005 ja 2006. Hän on voittanut maailmancupin osakilpailun kolme kertaa. Hän voitti O-Ringenin vuonna 2005.
Nivelkotilot

Nivelkotilot (Polyplacophora) on yksi nilviäisten pääjakson luokista. 
Nivelkotilot ovat merieläimiä, joiden kuori muodostuu kahdeksasta erillisestä, toisiinsa niveltyvästä kalkkisesta kuorilevystä, jotka kattavat tarkkaan pohjassa liikkuvan eläimen yläpinnan. Kuorilevyjä pitää yhdessä niitä ympäröivä sitkeä vaippareunus ("perinotum"). Alapinnalla on voimakas jalka, jolla nilviäinen liikkuu hitaasti pohjassa ja jolla se voi takertua tiukasti alustaansa. Jalkaa ympäröivät kidusrivit. Jalkaan liittyy välittömästi nivelkotilon pää. Nivelkotilolla on raastinkieli ("radula"), joka voi kattaa kolmanneksen alapinnasta. Sukupuolet ovat yleensä erilliset ja hedelmöitys on ulkoinen, mutta myös parittelevia lajeja tunnetaan.
Nivelkotiloja tunnetaan noin 750 lajia. Useimmat elävät matalassa vedessä tai vuorovesirannoilla, tyypillisesti kalliopohjilla, kivien alla tai halkeamissa. Jotkut lajit elävät syvemmällä, jopa 6 000 metrissä. Poikkeuksellisen suuri nivelkotilo on 33 senttimetrin pituinen "Cryptochiton stelleri".