tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Soulin halloween-onnettomuus

Soulin halloween-onnettomuus on 29. lokakuuta 2022 sattunut onnettomuus Itaewonissa, Soulissa, Etelä-Koreassa. Ainakin 158 ihmistä talloutui kuoliaaksi ja satoja loukkaantui kadulla johon oli ahtautunut tuhansia ihmisiä halloween-juhlien aikana.
Tapahtumat.
Soulissa sijaitsevaan Itaewonin kaupunginosaan kertyi tavanomaista enemmän ihmisiä juhlimaan Halloweenia 29. lokakuuta 2022. Halloweenia vietettiin Itaewonissa ensimmäistä kertaa kolmeen vuoteen ilman koronapandemiaan liittyneitä rajoituksia. Jo alkuillasta ihmisiä oli erityisen paljon liikkeellä alueella. BBC:n mukaan paikalle oli tullut noin 100 000 ihmistä. Pahin tungos syntyi kapealle Hamilton-hotellin vieressä olevalle kujalle, jossa ihmiset eivät ahtauden vuoksi päässeet liikkumaan vapaasti. Kuja sijaitsee rinteellä ja on siten hieman kalteva. Väentungos johti ainakin 153 ihmisen kuolemaan.
Tutkinta.
Presidentti Yoon Suk-yeol ilmoitti onnettomuuden perusteellisen tutkinnan aloittamisesta. Suurin osa onnettomuuden vaatimista uhreista on viranomaisten toimesta jo tunnistettu.
Ferrero Rocher

Ferrero Rocher on italialaisen kondiittorin Ferreron valmistama premium-suklaa. "Rocher" tarkoittaa ranskaksi "kiveä".
Nimen alkuperä.
Ferrero Rocherin kehittäjän Michele Ferreron valitsema nimi suklaalle juontuu uskonnolliseen tapahtumaan. Vuonna 1858 Lourdesissa, Ranskassa 14-vuotias tyttö Bernadette Soubirous väitti tulleensa 18 kertaa Neitsyt Marian vierailtavaksi. Tapahtumapaikka oli luola nimeltä Rocher de Massabielle ja katolinen Ferrero kävi siellä pyhiinvaelluksella, jolloin hänen oletetaan keksineen suklaan nimen. Tämän jälkeen Ferrero hankki Neitsyt Marian patsaan jokaiseen silloiseen tuotantolaitokseensa.
Toray

Toray () on japanilainen kemiallisten kuitujen valmistaja.
Se on maailman ensimmäisellä sijalla hiilikuidun kehityksessä ja myynnissä. Se tunnetaan yhtenä Mitsui ydinyhtiöistä, ja se on yksi Nikkei 225 ja TOPIX Large 70:n osakkeista.
Esko Lappalainen

Esko Lappalainen (3. heinäkuuta 1920 Helsinki – 28. heinäkuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen huolinta-alan yrittäjä, yritysjohtaja ja järjestövaikuttaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Lappalaisen vanhemmat olivat vahtimestari Kustaa Heikki Lappalainen ja Elin Alina Elo ja puoliso vuodesta 1946 hammaslääkäri Elli Tuulikki Kivikoski. Lappalainen tuli ylioppilaaksi Helsingin lyseosta 1940 ja valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta ekonomiksi 1946, kauppatieteiden kandidaatiksi 1949 ja maisteriksi 1950. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Lappalainen oli Suomen Selluloosayhdistyksen kirjeenvaihtaja 1946–1947, Oy Huolintakeskus Ab:n speditööri ja prokuristi 1947–1949, Enso-Gutzeit -yhtiön rahtausosaston päällikkö 1949–1950 ja Merihuolto Oy:n osakas ja toimitusjohtaja 1950–1980. "Transport-Zeitungin" Suomen kirjeenvaihtajana Lappalainen toimi 1950–1960. Hän oli myös Oy Polar-Express Ab:n perustajia ja hallituksen puheenjohtaja 1963–1965 sekä Fennoexport Ltd Oy:n perustajia ja hallintoneuvoston varapuheenjohtaja vuodesta 1967. Lappalaisella oli lisäksi monia kotimaisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Hän oli muun muassa Suomen Huolintaliikkeiden Liiton hallituksen varajäsen 1952–1958, jäsen 1959–1974, varapuheenjohtaja 1959–1965 ja puheenjohtaja 1966–1971 sekä kansainvälisen huolintafederaatio FIATA:n johtokunnan jäsen 1956–1975. Sotilasarvoltaan Lappalainen oli reservin majuri (1976). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1970.
Aarne Mälkiä

Aarne Anton Mälkiä (11. helmikuuta 1900 Helsinki – 4. kesäkuuta 1986 Lohja) oli suomalainen autoalan kauppias, yrittäjä, yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Autokauppa-alalle Mälkiä ryhtyi jo nuorena. Työskenneltyään muun muassa Auto Oy:n ja Turun Voimavaunu Oy:n toimitusjohtajana hän perusti perusti 1931 Karjaan Auto Oy:n. Lohjalle yritys siirtyi 1935 Uudenmaan Auto Oy -nimisenä. Mälkiällä oli myös useita oman alansa ja muita luottamustehtäviä, muun muassa autoalan ammatillisen kehittämisen piirissä ja kansainvälisessä yhteistyössä. Autoalan Keskusliiton puheenjohtajana hän toimi 1956–1969 ja hänet kutsuttiin sittemmin liiton kunniapuheenjohtajaksi. Molempiin sotiin osallistunut Mälkiä oli sotilasarvoltaan reservin vänrikki. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1970.
Eugen Pylvänäinen

Eugen Isak Pylvänäinen (3. toukokuuta 1915 Mikkelin maalaiskunta – 4. kesäkuuta 1976 Mikkeli) oli suomalainen autoalan kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Pylvänäisen äiti oli Ida Pylvänäinen ja puoliso vuodesta 1939 Elsa Tuomisto. Pylvänäinen kävi kansakoulun ja kansalaisopiston. Opintomatkoja hän teki lukuisiin eri maihin. Pylvänäinen oli Mikkelin Vesi- ja Lämpöjohto Oy:n asiapoika ja liikkeenhoitaja 1928–1939, Mehtälä &amp; Seppälä Oy:n sementtivalimon työnjohtaja 1940–1941, Auto- ja konekorjaamo E. Pylvänäisen omistaja ja johtaja 1944–1945, Mikkelin Auto Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1945, Mikkelin Autokunnostamo Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1945–1975 ja Mikkelin Autovalinta Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1967–1975. Hän oli myös Suomen Kiinteistökauppa Oy:n toimitusjohtaja 1953–1961. Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen Pylvänäinen oli 1965–1969 ja hänellä oli lisäksi useita muita luottamustehtäviä, kuten Autokauppiaiden Liiton eli vuodesta 1956 Autokauppiaat ry:n hallituksen ja työvaliokunnan jäsenyys, Autotarvikekauppiaat ry:n hallituksen ja työvaliokunnan jäsenyys 1955–1964 sekä Autokorjaamoiden Liiton hallituksen ja työvaliokunnan jäsenyys 1955–1964 ja 1968–1969. Autoalan Keskusliiton johtokuntaan Pylväinen kuului vuodesta 1968. Molempiin sotiin osallistunut Pylvänäinen oli sotilasarvoltaan reservin kersantti. Ratamelontaa harrastanut Pylvänäinen sai hopeamitalin kaksikkojen 1 000 metrillä ja pronssimitalin kaksikkojen 10 000 metrillä Suomen mestaruuskilpailuissa 1937. Myöskin aktiivisena raviurheilun harrastajana tunnetun Pylvänäisen muistoksi nimettiin Mikkelissä Eugen Pylvänäisen muistoajo. Kauppaneuvoksen arvonimen 1970 saanut Pylvänäinen oli myös merkittävä lahjoittaja hyväntekeväisyystarkoituksiin.
Myroslav Slabošpytskyi

Myroslav Slabošpytskyi on ukrainalainen elokuvaohjaaja. Hän pakeni Wieniin Venäjän hyökättyä vuonna 2022 Ukrainaan.
Slabošpytskyi on ohjannut ja käsikirjoittanut muun muassa viittomakielisen elokuvan "Heimo" (2014), joka on hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa. "Heimo" esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla, ja se on saanut elokuvajuhlilla useita palkintoja. Se on esitetty Suomessa syksyllä 2022. Hänen seuraava ohjauksensa on "The Tiger", johon hänet kutsui tuottaja Darren Aronofsky. Käsikirjoitus pohjautuu John Vaillantin kirjaan. Elokuvaa kuvataan mahdollisesti Suomessa.
Puikkokanuke

Puikkokanuke ("Alangium chinense") on kanukkakasvien (Cornaceae) heimoon, kanukkeiden ("Alangium") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta puu, joka voi kasvaa korkeimmillaan 24 metriä korkeaksi. Puun runko voi puolestaan kasvaa 30 cm paksuksi.
Puikkokanuke kasvaa luonnossa Itä-Afrikan trooppisissa osissa sekä itäisessä Aasiassa Intiasta Malesiaan. Lajia tavataan luonnossa lähinnä vuoristometsissä sekä erilaisilla häirityillä kasvupaikoilla. Itä-Afrikassa lajia tavataan aina 2000 metrin korkeuteen asti, mutta Aasiassa Himalajalla sitä voi kasvaa 3000 metrin korkeuteen saakka.
Puikkokanuke on yksi kiinalaisen yrttilääketieteen peruskasveista (yksi 50 perusyrtistä) ja sitä kerätään yleisesti luonnosta sekä toisinaan myös kasvatetaan. Lajia on käytetty lääkekasvina myös itäisessä Afrikassa, jossa myös lajin puuainesta käytetään paikallisesti. Lisäksi lajia kasvatetaan joskus koristekasvina ja sillä on arvioitu olevan potentiaalista käyttöä eri alueiden uudelleenmetsittämisprojekteissa.
Puikkokanuke on nopeakasvuinen kasvi ja kasvatettuna se menestyy keskiravinteisessa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä. Kasvi tarvitsee täysin valoisan, mutta suojaisen kasvupaikan. Lajia lisätään siemenistä.
Logan Sargeant

Logan Hunter Sargeant (s. 31. joulukuuta 2000 Fort Lauderdale, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rata-autoilija.
Hänet valittiin Williamsin Formula 1 -tallin nuorten kuljettajien akatemiaan lokakuussa 2021. Samana vuonna hän osallistui ensimmäistä kertaa FIA Formula 2 -sarjaan ajamalla ensimmäisen kilpailunsa Saudi-Arabian osakilpailussa.
Sargeant ajoi Williamsin kilpakuljettajana kaudella . Hän saavutti uransa ensimmäiset pisteet Yhdysvaltain GP:stä, jossa hän alun perin ajoi sijalle 12, mutta hänet nostettiin jälkeenpäin viimeiselle pistesijalle kymmenenneksi Lewis Hamiltonin ja Charles Leclercin hylkäysten myötä. Kyseessä oli myös ensimmäinen yhdysvaltalaiskuljettajan saavuttama piste F1-sarjassa sitten Michael Andrettin ja kauden 1993.
Joulukuussa 2023 Sargeant teki Williamsin kanssa jatkosopimuksen kaudesta . Williams kuitenkin irtisanoi Sargeantin huonojen tulosten ja useiden kolareiden vuoksi Hollannin GP:n jälkeen elokuussa 2024. Hänen kauden parhaaksi tuloksekseen jäi Saudi-Arabian GP:n 14. sija.
Crysencio Summerville

Crysencio Jilbert Sylverio Summerville (s. 30. lokakuuta 2001 Rotterdam) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 174-senttimetrinen. Hän on edustanut Englannin Valioliigassa pelaavaa West Hamia kesästä 2024 alkaen.
Summerville pelasi Alankomaissa Feyenoord Rotterdamin junioreissa mutta aloitti liigauransa lainasopimuksilla Eerste divisiessä FC Dordrechtin joukkueessa alkuvuonna 2019 ja pääsarja Eredivisiessä ADO Den Haagin joukkueessa kaudella 2019–2020. Hän teki 21 Eredivisie-ottelussaan kaksi maalia, lokakuussa 2019 SBV Vitesseä ja helmikuussa 2020 Sparta Rotterdamia vastaan.
Summerville siirtyi syyskuussa 2020 Englannin Valioliigassa pelanneeseen Leeds Unitediin. Hän pääsi pelaamaan edustusjoukkueessa kaudella 2021–2022 kuudessa valioliigaottelussa ja kolmessa cup-ottelussa, joissa hän pelasi avauskokoonpanossa vain yhdessä liigacupin ottelussa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 28 valioliigaottelua, joissa hän oli 12 kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki ensimmäisen valioliigamaalinsa 23. lokakuuta kotiottelussa Fulhamia vastaan. Kuusi päivää myöhemmin hän teki vierasottelussa Liverpoolia vastaan 1–2-voittomaalin ottelun 89. minuutilla. Hän teki maalin myös kahdessa seuraavassa ottelussa Bournemouthia ja Tottenhamia vastaan. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Englannin Mestaruussarjassa 43 ottelua, joissa hän teki 19 maalia ja antoi yhdeksän maalisyöttöä. 
Summerville siirtyi Valioliigan West Hamiin 29,3 miljoonaa euroa vastanneella siirtosummalla kesällä 2024. Hän pelasi tulokaskaudellaan 19 valioliigaottelua, joista seitsemän avauskokoonpanossa. Hän teki maalin lokakuussa 2024 Manchester Unitedia vastaan. Hänen kautensa päättyi hamstring-vammaan tammikuun alkupuolella.
Summerville on pelannut useissa Alankomaiden nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi viisi ottelua alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2018 Alankomaiden voittaessa mestaruuden ja teki maalin ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Saksaa vastaan. Hän pelasi kolme ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023.
Alexander Adlivankin

Alexander Adlivankin (5. marraskuuta 1878 Pietari – 27. tammikuuta 1971) oli suomalainen hotellinjohtaja ja ravintolanpitäjä.
Adlivankinin perhe muutti Pietarista 1900-luvun alussa. Hän itse muutti Helsinkiin vuonna 1911 asuttuaan välillä Tukholmassa, jossa hän meni naimisiin ruotsalaisen Alfhild Lovisa Sjöbergin (1876–1973) kanssa. 
Adlivankin kouluttautui hotelli- ja ravintola-alalle työskennellessään manner-Euroopan suurissa hotelleissa. Hän oli Hotelli Seurahuoneen johdossa 1918–1924 ja vuosina 1924–1929 hän johti Ranskan Rivieralla Cannesissa sijainnutta Hotel Alsace-Lorrainea. Suomeen palattuaan Adlivankin oli Tampereella Hotelli Tammerin johtajana 1929–1931. Useina kesinä hän johti Hangossa "Bellevue- ja" "Casino"-ravintoloita. 
Adlivankin muutti 1931 Helsinkiin ja avasi oman "Quick"-nimisen ravintolan Pohjoinen Esplanadi 39:ssä. Hän piti tätä ravintolaa useita vuosia ja hänellä oli myös toinen ravintola Westendissä. Vuodesta 1945 alkaen Adlivankin johti Englantilaisen klubin ravintolaa.
Adlivankin on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Mikael Thylin

Mikael Thylin (,1. syyskuuta 1862 Pietari Venäjän keisarikunta – 1935 Moskova, Neuvostoliitto) oli suomalaistaustainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraali, joka toimi Orenburgin kuvernöörinä ja Orenburgin kasakka-armeijan komentajana vuosina 1915-1917. 
Ensimmäisessä maailmansodassa kenraaliluutnantti Thylin toimi 7. ratsuväkidivisioonan komentajana ja saavutti heinä-elokuun 1914 taistelujen perusteella Yrjön miekan. Marraskuun lopulla 1914 hänet siirrettiin Luoteisrintamalle 2. kubanilaisen kasakkadivisioonan komentajaksi. Hänet joukkonsa osallistuivat aktiivisti elo-syyskuussa 1915 käytyihin Vilnan-suunnan taisteluihin.
Syyskuussa 1915 hänet nimitettiin Orenburgin kuvernööriksi ja samalla Orenburgin kasakkajoukkojen yliatamaaniksi. Helmikuun 1917 vallankumouksen jälkeen hänet erotettiin kuvernöörinvirasta ja siirrettiin reserviin. Lokakuun alussa 1917 hänet ylennettiin kenraaliksi, ja samalla hän sai eron armeijasta sairauden vuoksi.
Lokakuun vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen hän palveli puna-armeijaa. Tammikuusta 1919 lähtien hän oli mukana kehittämässä ratsuväen ohjesääntöjä. Vuodesta 1922 lähtien hän toimi opettajana Puna-armeijan sotilasakatemiassa.
Kenraali Mikael Thylin kuoli vuonna 1935, ja hänet on haudattu Moskovaan Novodevitšin hautausmaalle yhdessä toisen vaimonsa Jevgenia Jakovlevnan, os. Gardenina (k. 1929), kanssa. Mikael Thylin oli avioitunut ensimmäisen kerran tykistönkenraali Nikolai Egerströmin tyttären Aleksandran kanssa. Heille syntyi kolme lasta Nikolai (s. 1883), Olga (s. 1887) ja Mihail (s. 1893). Aleksandran kuoli vuonna 1895. Sen jälkeen hän avioitui Jevgenia Gardeninan kanssa, ja heille syntyi poika Jakov (1900-1949), joka toimi taidekriitikkona.
École centrale de Lyon

École centrale de Lyon on yliopisto Lyonsa, Rhône-Alpesssa.
Hän on TIME:n ("Top International Managers in Engineering") jäsen. Se tunnetaan pääasiassa insinöörikoulutuksestaan, jonka opiskelijoita ja alumneja kutsutaan "centraliens".
Leväkotilot

Leväkotilot (Neritidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan niin merivesistä kuin makeista vesistäkin ja muutama on sopeutunut elämään myös maalla. Leväkotiloita tavataan maapallon ympäri. Useat ovat lämpimien merien matalien vesien lajeja, mutta niitä tavataan myös hapekkaista joista ja järvistä. Muutamaa tavataan maalla. Heimon lajit kiinnittyvät usein kiviin tai muihin koviin pintoihin. Leväkotiloiden ravintoa ovat levä ja muu eloperäinen aines.
Taksonomia ja anatomia.
Leväkotilot jaetaan kahteen alaheimoon. Elossa olevia sukuja on 16. Heimon lajeja on satoja ja niiden taksonomia on ongelmallinen, koska se perustuun kuoren ja raspikielen morfologiaan, eikä niinkään fylogeneettisiin suhteisiin. Lajien sisällä on myös runsaasti vaihtelua. Leväkotiloiden kuori on paksu ja muuodoltaan pyöreähkö, epäsymmetrinen ja kierteinen. Kuoren aukon sulkee kalkkinen kansilevy. Kuori on usein kirjava. Leväkotiloiden jalka on pitkänomainen, kookkaassa päässä on lonkeroita ja silmät sijaitsevat varsien päissä.
Länsirintamalta ei mitään uutta (täsmennyssivu)

Länsirintamalta ei mitään uutta voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Théo Pourchaire

Théo Pourchaire (s. 20. elokuuta 2003 Grasse, Ranska) on ranskalainen rata-autoilija.
Hän ajoi ensimmäisen Formula 1 -testinsä Alfa Romeon autolla Unkarissa vuonna 2021.
Jack Doohan

Jack Doohan (s. 20. tammikuuta 2003 Gold Coast, Australia) on australialainen rata-autoilija, joka ajaa Formula 1 -sarjaa Alpinen tallissa. Hänen isänsä on ratamoottoripyöräilijä Mick Doohan.
Ura.
Doohan kilpaili vuosina 2020–2021 FIA Formula 3 Championship -sarjassa, missä hän ajoi ensimmäisen voittonsa Ranskan osakilpailussa.
Doohan kilpaili vuosina 2021–2023 FIA Formula 2 Championship -sarjassa MP Motorsport ja Virtuosi Racing -talleissa.
F1:ssä 2024–.
Doohan ajaa kaudella 2025 Alpine-tallissa, mutta pääsi ajamaan jo kauden 2024 viimeisen osakilpailun Abu Dhabissa, koska Alpine-kuski Esteban Ocon sai potkut kesken kauden.
Tuuraniemi

Tuuraniemi on niemimaa, joka sijaitsee Soivionjärvessä, Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan alueella. Toinen samanniminen Tuuraniemi on Naamankajärven pohjoisrannalla, noin 15 km Soivionjärvestä koilliseen. Iivaara sijaitsee noin viiden kilometrin päässä Tuuranimestä. Tuuraniemeen pääsee Lämsänkyläntieltä Tuuraniementielle.
Triangle of Sadness

Triangle of Sadness on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut kansainvälisesti tuotettu satiirinen musta komediaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Ruben Östlund. Se on Östlundin ensimmäinen englanninkielinen elokuva. Elokuvan pääosia esittävät Harris Dickinson, Charlbi Dean, Dolly de Leon, Zlatko Burić, Henrik Dorsin, Vicki Berlin ja Woody Harrelson. Elokuva jäi Charlbi Deanin viimeiseksi ennen hänen äkillistä kuolemaansa elokuussa 2022.
Elokuvan keskiössä on mallipariskunta, joka kutsutaan superrikkaiden luksusristeilylle, jossa asiat alkavat menemään pieleen yltyvän merimyrskyn takia.
"Triangle of Sadness" sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 2022, missä katsojat osoittivat suosiota seisaaltaan noin kahdeksan minuutin ajan. Se palkittiin myös elokuvajuhlien pääpalkinnolla, Kultaisella palmulla. Elokuva esitettiin myös Helsingissä järjestettävillä Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla 15. syyskuuta 2022. Elokuva sai pääosin positiivisia arvosteluja kriitikoilta.
 -palkintogaalassa elokuva palkittiin parhaana elokuvana, parhaasta ohjauksesta ja parhaasta käsikirjoituksesta, minkä lisäksi Zlatko Burić sai parhaan miesnäyttelijän palkinnon.
Mariel

Mariel on naisen etunimi. Se voi olla lyhentymä Maria-nimen muunnelmista Mariella ja Marielle. Toisaalta se on yhdistetty myös kelttiläisperäiseen nimeen Muriel ja sen rinnakkaismuotoon "Meriel".
Suomessa Mariel on tullut käyttöön virallisena etunimenä 1910-luvulla, mutta laajemmin se on alkanut yleistyä vasta 1980-luvun puolivälissä. Suurimman suosion nimi on saavuttanut uuden vuosituhannen kahdella ensimmäisellä vuosikymmenellä. Lokakuuhun 2022 mennessä Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on kirjattu yhteensä noin 760–770 Mariel-nimistä naista tai tyttöä.
Marielilla ei ole nimipäivää almanakassa.
Orla Møller

Orla Reinhardt Møller (7. toukokuuta 1916 Feldballe – 14. helmikuuta 1979) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1964–1978 ja toimi Tanskan kirkkoministerinä 1966–1968, oikeusministerinä 1975–1977 sekä puolustusministerinä 1973 ja 1975–1977.
Møllerin puolustusministerikaudella Tanska päätti ostaa 58 amerikkalaista F-16-hävittäjää. Oikeusministerinä Møller yritti lakkauttaa Christianian vapaakaupungin.
Herikit

Herikit ("Polycarpaea") on kohokkikasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on 76 lajia. Niitä esiintyy Afrikassa, Kanariansaarilla, Etelä-Aasiassa, Australiassa ja Etelä-Amerikassa.
Solin (täsmennyssivu)

Solin voi tarkoittaa seuraavia:
Johan Forssell

Carl Johan Henrik Forssell (s. 8. joulukuuta 1979 Tukholma) on ruotsalainen kokoomuspoliitikko ja Ruotsin nykyinen maahanmuuttoministeri syyskuusta 2024. Tätä ennen hän oli ulkomaankauppa- ja kehitysapuministeri. Hän on istunut valtiopäivillä vuodesta 2006 ja oli puolueensa nuorisojärjestön puheenjohtaja 2004–2006. Forssell on opiskellut Tukholman kauppakorkeakoulussa.
Näkemykset.
Forssell on profiloitunut politiikassa laki- ja rikosasioihin. Hän kannattaa rangaistusten koventamista jengirikollisuuden vähentämiseksi.
KK100

KK100 (), joka tunnettiin aiemmin nimellä Kingkey 100 ja Kingkey Finance Tower () on superkorkea pilvenpiirtäjä Shenzhenissä, Guangdongin maakunnassa Kiinassa. Rakennuksen suunnitteli Terry Farrellin arkkitehtitoimisto Farrells. Rakennuksen korkeus on 441 metriä.
Tornin rakentaminen aloitettiin vuonna 2007, ja se valmistui neljä vuotta myöhemmin vuonna 2011. Rakennuksessa on hotelli, toimistotiloja ja asuinhuoneistoja Rakennuksen pinta-ala on yhteensä 417 000 neliömetriä, josta noin 210 000 neliömetriä on tarkoitettu asuinkäyttöön. Hotellin pinta-ala on 35 000 neliömetriä. Kerroksissa 4–72 on korkean tason toimistotilaa 173 000 neliömetrin verran. Rakennus oli Shenzhenin kaupungin korkein vuosina 2011–2016.
Rakennus on saanut energiaystävällisyydestään kultaisen LEED-sertifikaatin.
Blekinge Läns Tidning

Blekinge Läns Tidning (lyh. BLT) on ruotsalainen vuonna 1869 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Karlskrona. Lehti ilmestyy kuudesti viikossa, on poliittiselta linjaltaan liberaali ja kuuluu Gota Mediaan. "Blekinge Läns Tidning" on vuodesta 2004 ollut tabloid-kokoinen.
Yrjö Suomaa

Yrjö Suomaa, vuoteen 1920 Statschkun (31. joulukuuta 1906 Viipuri – 1. lokakuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai talousneuvoksen ja kauppaneuvoksen arvonimet.
Suomaan vanhemmat olivat kapellimestari Edvard Statschkun ja Anna Greta Erikintytär Sirenius ja puolisot 1931–1944 Kirsti Ester Elvira Jaakkola ja vuodesta 1946 Aili Ilona Korri, aiemmin Kratz. Suomaa kävi Viipurin ruotsinkielinen kansakoulun 1912–1916 ja yhden vuoden Svenska lyceum i Viborgia 1916. Hän oli asiapoika, harjoittelija, automyyjä ja edustaja eri liikkeissä Viipurissa 1916–1929, automyyjä ja itsenäinen edustaja Helsingissä 1929–1930, Oy Schröder Ab:n myyntipäällikkö 1930–1940 ja Yrjö Suomaa agentuuriliikkeen, vuodesta 1943 Yrjö Suomaa Oy ja vuodesta 1950 Suomaa Oy, perustaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1940–1972. Suomaa oli myös Tuontiaine Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1962. Hän oli lisäksi muun muassa Suomen Kalastusvälinevalmistajain Liiton johtokunnan jäsen ja Suomen Optisen alan Tukkukauppiaat -yhdistyksen puheenjohtaja 1964–1968. Uintiurheilua harrastanut Suomaa edusti Suomea useissa kisoissa ja sai pronssimitalin 200 metrin rintauinnissa pohjoismaisissa uintikilpailuissa 1929. Hänellä oli myös hetken aikaa hallussaan tämän uinnin Suomen ennätys. Suomaa oli Viipurin Uimaseuran ja Helsingin Uimareiden jäsen ja Suomen Kalamiesten Keskusliiton perustajia. Sotilasarvoltaan Suomaa oli reservin ylikersantti. Talousneuvoksen arvonimen hän sai 1963 ja kauppaneuvoksen arvonimen 1971.
Suomaa

Suomaa on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Montlhéry

Montlhéry on kunta Ranskassa Essonnen departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 30 kilometriä Pariisista etelään.
Kaupunkia hallitsee entinen puolustuslinna "Château de Montlhéry", ja erityisesti sen jäljellä oleva torni "Tour de Montlhéry". Torni on maamerkki etelästä Pariisiin saapuville autoilijoille. Tornin huipulle vie 138 askelmaa, ja sen huipulta voi nähdä Pariisin nähtävyyksiä. Myös kaupungin vanha keskiaikainen vankila "Prisons de la Prévôté" sekä sen vankityrmät ovat myös avoinna yleisölle. Kaupunkia ympäröi keskiajalla muuri, jossa oli neljä porttia. Niistä on jäljellä enää yksi, "Porte Baudry".
Tervakot

Tervakot ("Viscaria") on kohokkikasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on kolme lajia. Tervakot ovat hyvin läheistä sukua käenkukille ("Lychnis") ja kohokeille ("Silene"), ja tervakkolajit on usein sijoitettu myös näihin sukuihin.
Lajit.
Suvun neljäs jäsen on pikku- ja mäkitervakon risteymä ("Viscaria" × "media").
Pikkutervakko on jaettu Pohjoismaissa muunnoksiin: kalliopikkutervakko (var. "alpina"), öölanninpikkutervakko (var. "oelandica") ja serpentiinipikkutervakko (var. "serpentinicola"). Mäkitervakko on jaettu alalajeihin: kaakonmäkitervakko (subsp. "atropurpurea") ja kalliomäkitervakko (subsp. "vulgaris").
Elämänä pakotie

Elämänä pakotie ("Running on Empty") on Sidney Lumetin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1988. Sen pääosia näyttelevät Christine Lahti, Judd Hirsch, Martha Plimpton ja River Phoenix.
Naomi Fonerin käsikirjoittamassa tarinassa liittovaltion poliisia FBI:tä on vuosia pakoillut, Vietnamin sotaa terroristitoiminnalla vastustanut pariskunta, joilla on teini-ikäinen ja nuorempi poika. Jatkuvasti asuinpaikkaa ja nimiään vaihtamaan joutunut perhe on uudessa tilanteessa, kun heidän lahjakas pianistipoikansa pääsisi Juilliard Schooliin opiskelemaan, mutta tämä tarkoittaisi heidän todellisen identiteettinsä paljastumista ja vanhempien pitkää vankilatuomiota.
Perheen vanhempien hahmot pohjautuvat löyhästi The Weather Underground -aktivistiryhmän johtajaan Bill Ayersiin ja tämän vaimoon Bernadine Dohrniin. 
Vastaanotto.
Käsikirjoittaja Foner sai elokuvasta Oscar-ehdokkuuden ja parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkinnon, minkä lisäksi elokuva tuotti neljä muutakin Golden Globe -ehdokkuutta. River Phoenix sai miessivuosastaan sekä Golden Globe- että Oscar-ehdokkuuden ja voitti National Board of Review -palkinnon.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano piti elokuvaa koskettavana, hyvin näyteltynä ja rauhallisesti aiheeseensa paneutuvana draamana. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. "Helsingin Sanomien" Mikael Fräntin mielestä "Elämänä pakotie" on herkkää kamarinäyttelemistä, jota säestää Gerry Fisherin eleetön kuvaus. Hän iloitsi, että Judd Hirsch saa kerrankin osoittaa lahjansa pääosan näyttelijänä ja kehui myös Phoenixia, Plimptonia ja erityisesti Christine Lahtea.
Aivokäyttöliittymä

Aivokäyttöliittymä (lyh. BCI), on suora viestintäreitti aivojen sähköisen toiminnan ja ulkoisen laitteen, yleisimmin tietokoneen tai robottiraajan, välillä. Aivokäyttöliittymiä suunnataan usein ihmisen kognitiivisten tai sensorimotoristen toimintojen tutkimiseen, kartoittamiseen, avustamiseen, täydentämiseen tai korjaamiseen. Aivokäyttöliittymien toteutukset vaihtelevat ei-invasiivisista (EEG, MEG, EOG, MRI) ja osittain invasiivisista (ECoG ja endovaskulaarinen) invasiivisiin (MEA) sen mukaan, kuinka lähelle elektrodit pääsevät aivokudosta. 
BCI-tutkimuksen aloitti 1970-luvulla Jacques Vidal Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa (UCLA) National Science Foundationin apurahalla, jota seurasi DARPAn sopimus. Vidalin vuoden 1973 artikkeli mainitsee ilmaisun "aivokäyttöliittymä" ensimmäistä kertaa tieteellisessä kirjallisuudessa.
Aivokuoren plastisuuden vuoksi aivot voivat adaptoiduttuaan käsitellä implantoitujen proteesien signaaleja luonnollisten anturi- tai efektorikanavien tavoin. Vuosia kestäneiden eläinkokeiden jälkeen ensimmäiset ihmisiin istutetut neuroproteesilaitteet ilmestyivät 1990-luvun puolivälissä.
Neuralink asensin aivoimplantin neliraajahalvaantuneelle ihmiselle 28. tammikuuta 2024. Implantti mahdollistaa videopelien pelaamisen halvaantumisesta huolimatta.
Joutele

Soutu- ja kuntoseura Joutele ry. on Suomen melonta- ja soutuliiton jäsenseura ja erikoistunut puuvenesoutuun. Helsinkiläinen seura omistaa kaksi kirkkovenettä, pari- ja vuorosoutuveneen sekä coastal-veneen, joilla osallistutaan kilpailuihin ja soututapahtumiin ympäri Suomea. 
Joutele on perustettu vuonna 1993. Seuran ensisijaisena tarkoituksena on yhteishengen, henkisen ja fyysisen sietokyvyn ja sisun kasvattaminen sekä suomalaisen kestävyys- ja perinneurheiluharrastuksen ja kilpatoiminnan ylläpitäminen. Seura toimii talkooperiaatteella.
Kesällä harjoitellaan kahdesti viikossa valmennusryhmän laatiman suunnitelman mukaisesti. Harjoituksiin lähdetään Itä-Helsingissä sijaitsevan Vartiokylän Venekerhon rannasta. Talvella kuntoa pidetään sisäsoutuharjoituksilla ja muuten aktiivisesti kuntoillen.
Emmanuel Dongala

Emmanuel Dongala (s. 14. heinäkuuta 1941) on brazzavillenkongolainen kirjailija ja kemisti.
Käytyään koulunsa Brazzavillessä Dongala opiskeli Yhdysvalloissa, jossa valmistui oppiarvoilla Oberlin Collegesta ja Rutgersin yliopistosta. Yhdysvalloista hän lähti Ranskaan, jossa hän sai filosofian tohtorin arvon orgaanisessa kemiassa. Palattuaan Kongon tasavaltaan Dongala työskenteli opettajana ja dekaanina vuoteen 1998, jolloin hän joutui lähtemään maasta Kongon tasavallan sisällissodan takia. Dongala asettui ystävänsä Philip Rothin avustuksella Yhdysvaltoihin. Siellä hän on opettanut Bard Collegessa ja toiminut luonnontieteiden Richard B. Fisher -professorina.
Dongala on kirjoittanut romaaneja, novelleja ja näytelmäkirjallisuutta. Hänen kirjansa ovat alun perin ranskankielisiä, mutta niistä on laadittu käännöksiä lukuisille muille kielille. Dongalan novellikokoelma "Jazz et Vin de Palme" tuli aikoinaan kielletyksi Kongon tasavallassa vallanpitäjiin kohdistuneen satiirin johdosta, mutta kielto kumottiin vuonna 1990 Neuvostoliiton hajoamisen ja Kongon tasavallan yksipuoluejärjestelmän kaatumisen aikoihin. Dongala on saanut useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Grand prix littéraire d'Afrique noiren. Vuonna 1999 hänelle myönnettiin Guggenheim-stipendi. Vuonna 2008 julkaistiin hänen romaaninsa pohjalta tehty elokuva "Johnny Mad Dog".
Dongala on johtanut Kongon kansallista kirjailijaliittoa ja Kongon PEN-järjestöä. Hän perusti myös Le Théâtre de l'Eclair -teatteriyhtiön. Hänen esseitään ja artikkeleitaan on julkaistu lukuisissa lehdissä, kuten "Le Mondessa", "The New York Timesissa" ja "Transitionissa".
Naskalinädät

Naskalinädät ("Cherleria") on kohokkikasveihin kuuluva kasvisuku. Suvun on kuvannut alun perin Carl von Linné vuonna 1753 ja nimennyt sen 1500-luvun lopulla eläneen sveitsiläisen tieteilijän Johann Heinrich Cherlerin mukaan. Uudelleen suku otettiin taksonomiseen käyttöön 2010-luvulla, kun polyfyleettiseksi todettu laaja nätien ("Minuartia") suku on jaettu useisiin pienempiin sukuihin. Nykyinen "Cherleria"-suku on rajattu Keski-Euroopan vuoristoissa kasvavan "Cherleria sedoides"-lajin sukulaisista.
Naskalinätiin luokitellaan 19 lajia. Niitä esiintyy Euroopassa, Aasiassa, Pohjois-Amerikassa ja Grönlannissa. Monet lajit kasvavat subarktiksella tai vuoristoissa.
Lajeja.
Suomessa lapinnätää esiintyy Pohjois-Lapissa.
Elias Korvenkuokka

Elias Tuomaanpoika Isolahti eli Elias Korvenkuokka (2. elokuuta 1855 Alavus – 5. marraskuuta 1940 Alavus) oli suomalainen Alavudella elänyt työmies, uudisraivaaja ja erakko.
Isolahden kruununtorpassa Alavuden Edesjärvellä syntynyt Elias Korvankuokka oli kotipitäjässään renkinä ja itsellisenä vuoteen 1892 saakka, jolloin hän muutti Kotkaan. Kotkassa asuessaan Korvenkuokka hylkäsi vaimonsa tämän ulkopuolisten suhteiden vuoksi. Hän kiersi sitten eri työmailla Savossa ja Saimaalla kertoman mukaan Lapatossun kanssa. Alavudelle Korvenkuokka palasi vuonna 1920. Hän asui yksinään Alavuden Kuivasjärven läheisyydessä sijainneessa itse rakentamassaan mökissä. Mökki sijaitsi noin kuuden kilometrin päässä Alavuden kirkolta Peräseinäjoelle vievästä maantiestä eronneen metsäpolun varrella noin kilometrin päässä maantiestä. 
Korvenkuokka harrasti kukkien viljelyä mökkinsä kellarikerroksen kasvihuoneessa, hakkasi raamatunlauseita lähistön kallioihin ja viljeli perunaa ja naurista peltotilkuillaan. Hän rakenteli itselleen viulun ja kanteleen, teki mökkinsä pihalle tuulikanteleen ja veisti puusta kuvan entisestä vaimostaan. Hän kirjoitti myös "Erakon elämä"-nimistä muistelmateosta elämänvaiheistaan. Korvenkuokka-nimen hän otti erottuakseen muista Alavudella asuneista samannimisistä miehistä.
Viimeiset vuotensa Korvenkuokka eli Alavuden kunnalliskodissa, jossa hän myös kuoli.
Ensimmäisen maailman ongelma

Ensimmäisen maailman ongelma on epävirallinen termi, joka kuvaa sellaisia ensimmäisen maailman maissa koettuja haasteita, joista valitetaan painavampien huolenaiheiden puuttumisen takia. Vaikka sitä on kuvattu yhdeksi asian vierestä -argumentointivirheeksi (), monet käyttävät sitä myös osoittaakseen kiitollisuutta siitä, ettei heillä ole pahempia ongelmia, ja kiinnittääkseen huomiota ongelmiinsa maailmanlaajuisessa kontekstissa. Termiä on käytetty sekä vähättelemään epäolennaisiksi koetuista huolista valittamista ja nolaamaan valittajaa että nauramaan ensimmäisen maailman kulttuurin kustannuksella. 
Historia.
Termi esiintyi englanninkielisenä ensimmäisen kerran vuonna 1979 G. K. Paynen kirjassa "Built Environment" , mutta tuli tunnetummaksi Internet-meeminä vuodesta 2005 lähtien erityisesti sosiaalisissa verkostoissa kuten Twitterissä, jossa siitä tuli suosittu aihetunniste. Uuden-Seelannin UNICEF teki vuonna 2012 tutkimuksen ensimmäisen maailman ongelmista Uudessa-Seelannissa ja havaitsi, että ”hidas verkkoyhteys” on yleisin. Ilmaus lisättiin "Oxford Dictionary Online -sanakirjaan" marraskuussa 2012 ja "Macquarie" -verkkosanakirjaan joulukuussa 2012. 
Esimerkkejä.
Asioita, joita on mainittu ensimmäisen maailman ongelmina, ovat esimerkiksi:
Stephen Kovacevich

Stephen Kovacevich (s. 17. joulukuuta 1940 Los Angeles) on yhdysvaltalainen pianisti ja kapellimestari.
Kovacevich syntyi Stephen Bishop -nimisenä, mutta lisäsi nimeensä kroatialaisen äitinsä sukunimen Kovacevich vuonna 1975. Myöhemmin hän päätti käyttää pelkkää kroatialaista sukunimeään. Kovacevich piti ensimmäisen konserttinsa San Franciscossa 11-vuotiaana. 14-vuotiaana hän esitti San Franciscon sinfoniaorkesterin kanssa Maurice Ravelin G-duuripianokonserton ja Robert Schumannin pianokonserton a-mollissa. Vuonna 1959 Kovacevich lähti Lontooseen, jossa hänen opettajanaan toimi Myra Hess. Hän piti Euroopan-debyyttinsä Wigmore Hallissa vuonna 1961, jolloin hän tulkitsi Ludwig van Beethovenin "Diabelli-muunnelmat".
Kovacevich on tehnyt pitkäaikaista yhteistyötä duoesiintyjänä Martha Argerichin kanssa. Hänen muihin yhteistyökumppaneihinsa kamarimusiikin parissa ovat kuuluneet Lynn Harrell, Jacqueline du Pré, Nicola Benedetti, Renaud Capuçon, Alina Ibragimova, Gautier Capuçon, Steven Isserlis, Truls Mørk ja Emmanuel Pahud. Orkesterien kanssa Kovacevich on esiintynyt muiden muassa Hans Grafin, Bernard Haitinkin, Kurt Masurin, Yannick Nézet-Séguinin, Simon Rattlen, Georg Soltin ja Colin Davisin johdolla. Davisin kanssa hän teki tunnetun levytyksen Béla Bartókin toisesta pianokonsertosta. Davis on esittänyt myös aikansa musiikkia, kuten Michael Tippettin pianokonserton ja Richard Rodney Bennettin hänelle omistaman konserton. Hän tilasi Stephen Montaguelta teoksen "Southern Lament" ja kantaesitti sen Cheltenhamin musiikkijuhlilla vuonna 1997.
Kovacevich aloitti vuonna 1984 rinnakkaisen orkesterinjohtouran. Hän on toiminut Australian Chamber Orchestran ja Irish Chamber Orchestran kapellimestarina. Hän on tehnyt myös opetustyötä ja julkaissut tutkimusedition Franz Schubertin pianomusiikista. Kovacevich oli edustettuna Philips Recordsin "Great Pianists of the 20th Century" -levysarjassa.
Joseph Bell (konemies)

Joseph Bell (12. maaliskuuta 1861 – 15. huhtikuuta 1912) oli brittiläinen merimies, joka toimi Titanicin konepäällikkönä. Kun laiva törmäsi jäävuoreen, hän ei mennyt pelastusveneisiin vaan jäi laivaan ja upposi sen mukana. Hänen ruumistaan ei koskaan löydetty.
Bell syntyi Englannissa vuonna 1861. Hänellä oli neljä lasta. Hän kuoli 51-vuotiaana.
James Cameronin ohjaamassa elokuvassa "Titanic" Belliä näyttelee Terry Fosterral.
Iidabashi

Iidabashi () on Tokion kaupunginosa Chiyodan erillisalueella. Se sijaitsee erillisalueen pohjoisosassa Tokion keisarillisen palatsin pohjoispuolella. Iidabashi käsittää tiiviisti rakennetun alueen vilkkaan Iidabashin rautatie- ja metroaseman länsipuolella Kandajoen varrella. Alueella on asuin- ja toimistorakennuksia sekä julkisia palveluita.
Iidabashin pinta-ala on 0,27 neliökilometriä. Kaupunginosa jakautuu neljään osa-alueeseen, jotka ovat Iidabashi 1-chōme, Iidabashi 2-chōme, Iidabashi 3-chōme ja Iidabashi 4-chōme. Niissä on yhteensä 3 055 asukasta (lokakuussa 2022). Kaupunginosan väestötiheys on siten noin 11 300 asukasta neliökilometriä kohden.
Historia.
Nimi "Iidabashi" (’Iidan silta’) juontaa juurensa Iida Kihee -nimiseen paikalliseen asukkaaseen, joka esitteli aluetta Edoon saapuneelle Tokugawa Ieyasulle vuonna 1590. Kihee teki vaikutuksen Ieyasuun, joka käski nimetä paikan Iidamachiksi (飯田町, ’Iidan kaupunki’) hänen mukaansa. Nimi ei ollut virallinen, mutta se säilyi yleisessä käytössä. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla alueelle sijoittui sotilasluokan asumuksia ja Kandajoen jokisatama.
Meiji-restauraation jälkeen vuonna 1872 nimi Iidamachi virallistettiin kaupunginosan nimeksi. Kandajoen ylittävä silta, jonka mukaan alue on nykyisin nimetty, onkin tätä uudempaa perua: se valmistui vuonna 1881. Kaupunginosan rajoja tarkistettiin ja sen nimeksi vaihdettiin Iidabashi vuonna 1966.
Iidabashin historia liittyy kiinteästi rautateihin. Alueelle perustettiin vuonna 1895 Iidamachin rautatieasema, jota käytti Kōbu-rautatie. Se oli nykyisen Chūō-päälinjan edeltäjä. Myös Chūō-linjan junat käyttivät alun perin Iidamachin asemaa pääteasemanaan, mutta myöhemmin siitä tehtiin tavara-asema, joka oli ennen lakkauttamistaan vuonna 1999 JR kamotsu -tavaraliikenneyhtiön hallussa. Alueella toimi painotuotteiden kuljetukseen tarkoitettu logistiikkakeskus. 
Kaupunkikuva ja rakennukset.
Iidabashi sijaitsee Chiyodan erillisalueen pohjoisrajalla. Se rajautuu luoteessa Shinjukun erillisalueen Kaguragashin ja Shimo-Miyabichōn kaupunginosiin, pohjoisessa Bunkyōn erillisalueen Kōrakun kaupunginosaan, idässä Chiyodan erillisalueen Kanda-Misakichōn ja Nishi-Kandan kaupunginosiin sekä etelässä Chiyodan erillisalueen Kudanshitan ja Fujimin kaupunginosiin, joiden kanssa se muodostaa yhtenäisen kaupunkikehitysalueen. Pohjoisessa kaupunginosan rajana toimii Kandajoki, jonka yläpuolelle on rakennettu Tokion pääkaupunkimoottoritien Ikebukuro-linja. Kaupunginosan läpi luoteesta kaakkoon kulkee pääkatu Mejiro-dōri.
Iidabashin itäosassa entisen tavara-aseman alueella on i-Garden Air -kaupunkikehityshanke, jonka alueelle on rakennettu 2000-luvun vaihteessa korkeita toimistotorneja. Korkein niistä on noin 150 metriin kohoava Garden Air Tower. Alueella toimivat esimerkiksi rautatieyhtiö JR kamotsu ja suunnittelutoimisto Nikken Sekkei.
Liikenne.
Iidabashia palvelee Iidabashin rautatie- ja metrosema, joka on vilkas vaihtoasema. Rautatieasemaa käyttävät JR Higashi-Nihonin Chūō–Sōbu-linjan junat, metroasemaa Tōkyō metron Nanboku-linja, Tōzai-linja ja Yūrakuchō-linja sekä Toei-metron Ōedo-linja.
Mike Wheeler

 
Michael "Mike" Wheeler on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa "Stranger Things". Hahmon ovat luoneet Dufferin veljekset ja häntä näyttelee Finn Wolfhard. 
Kun Miken paras ystävä Will Byers katosi mystisesti, hän ja hänen muut ystävänsä Lucas ja Dustin ottivat tehtäväkseen löytää hänet. Williä etsiessään he kuitenkin törmäsivät paenneeseen tyttöön nimeltä Eleven. Mike huomasi pian, että Eleven tiesi jotain Willin katoamisesta ja pyysi häntä auttamaan tämän löytämisessä. Yhdessä ollessaan Mike ja Eleven muodostivat vahvan siteen ja alkoivat nopeasti pitää toisistaan. Kun Will löydettiin, Mike oli iloinen, että hän oli palannut turvallisesti kotiin; hän kuitenkin tuhoutui suuresti Elevenin uhrauksesta demogorgon voittamiseksi.
Solujen erilaistuminen

Solujen erilaistuminen tarkoittaa kantasolun muuttumista erityyppiseksi soluksi, joka sopii elimistössä erityisen hyvin tiettyyn elimistön monesta tehtävästä. Esimerkiksi lihassolu ja rasvasolu ovat erilaistuneita soluja, ja ne sopivat elimistössä eri tehtäviin. Ihmisen elimistössä on yli 200 erilaista solua. Kun solu erilaistuu tiettyyn tehtävään, sen kyky toimia muissa tehtävissä heikkenee tai katoaa. Monisoluisten eliöiden solut erilaistuvat koko eliön elämän ajan, joskin eniten erilaistumista tapahtuu eliön alkionkehityksen aikana. Solujen erilaistumisesta on monisoluisille eliöille etua, koska erilaistumisen ansiosta eliö pystyy sopeutumaan ja muokkaamaan elinympäristöänsä helpommin.
Solun erilaistuminen alkaa, kun kantasolu jakautuu ja elimistö tarvitsee lisää erilaistuneita soluja. Kaikissa erilaistuneissa soluissa on sama geeniperimä. Se vain ilmenee eri tavoin solun tyypistä riippuen siten, että solun erilaistuessa signaalimolekyylit ja reseptoriproteiinit tukahduttavat solun sisällä joidenkin geenien transkriptiota hoitavat tekijät. Toimintaansa solussa jatkavat ne geenit, joista on hyötyä erilaistuneen solun työtehtävässä.
Nicola Bombacci

Nicola Bombacci (24. lokakuuta 1879 Civitella di Romagna – 28. huhtikuuta 1945 Dongo) oli italialainen poliitikko, joka oli uransa eri vaiheissa ensin sosialisti, sitten kommunisti ja lopuksi fasisti. Hän kuului Italian kommunistisen puolueen perustajiin mutta ryhtyi myöhemmin fasistidiktaattori Benito Mussolinin tukijaksi.
Elämäkerta.
Bombacci oli ammatiltaan opettaja. Hän toimi ammattiyhdistysaktiivina noin vuodesta 1900 ja hänet valittiin Confederazione Generale del Lavoro (CGL) -ammattijärjestön kansalliseen neuvostoon vuonna 1911. Bombacci oli yksi Italian sosialistisen puolueen (PSI) radikaalin siiven eli ”maksimalistien” johtajista. Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen hän kehotti italialaisia seuraamaan Venäjän bolševikkien esimerkkiä. Hänet tuomittiin lokakuussa 1918 kahden vuoden vankeuteen ensimmäisen maailmansodan vastustamisesta mutta vapautettiin jo seuraavassa kuussa. Hän oli Italian edustajainhuoneen jäsenenä kaksi kautta vuosina 1919–1924.
Bombacci osallistui vuonna 1921 PSI:stä irtautuneen kommunistisen puolueen (PCI) perustamiseen sekä kommunistisen internationaalin toiseen ja neljänteen kongressiin. Hänellä oli hyvät suhteet Neuvostoliiton johtajiin Vladimir Leniniin ja Josif Staliniin, ja hän johti PCI:n delegaatiota Leninin hautajaisissa vuonna 1924. Fasistien noustua valtaan Italiassa Bombacci ei lähtenyt maanpakoon vaan ryhtyi yhteistyöhön uuden hallinnon kanssa ja hoiti Italian ja Neuvostoliiton välisiä kauppasuhteita. Hänet erotettiin vuonna 1927 PCI:stä fasismisympatioiden vuoksi, mutta hän työskenteli vuoteen 1930 saakka Neuvostoliiton Rooman-suurlähetystön kaupallisella osastolla. Bombacci alkoi esiintyä avoimesti fasismin ja Mussolinin tukijana, mutta ei liittynyt kansalliseen fasistipuolueeseen.
Bombaccista tuli vaikutusvaltainen henkilö vuonna 1943 perustetussa Italian sosiaalisessa tasavallassa eli Salòn tasavallassa. Hän liittyi nyt uuteen tasavaltalaiseen fasistipuolueeseen ja osallistui Veronan puoluekongressissa marraskuussa 1943 niin sanotun Veronan manifestin laadintaan. Hän vastasi manifestin yhteiskunnallisesti radikaaleimmista, sosialismia muistuttaneista osista, joiden oli tarkoitus hillitä kommunistien kannatuksen kasvua. Salòn tasavallan romahdettua huhtikuussa 1945 Bombacci yritti paeta Mussolinin mukana ja jäi vastarintaliikkeen kommunistipartisaanien vangiksi. Partisaanit teloittivat hänet Dongossa Comojärven rantakadulla yhdessä Alessandro Pavolinin ja useiden muiden Salòn tasavallan johtohenkilöiden kanssa illalla 28. huhtikuuta, muutamaa tuntia Mussolinin teloituksen jälkeen. Hän huusi teloitusryhmän edessä ”Eläköön sosialismi!” Bombaccin ruumis ripustettiin näytteille Milanon Piazzale Loreto -aukiolle Mussolinin, Pavolinin, Clara Petaccin ja Achille Staracen ruumiiden vierelle.
B. J. Salminen

Bruno Justus Salminen (26. heinäkuuta 1897 Hämeenlinna − 18. kesäkuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen runoilija ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan 1920−1930-luvuilla sanoittamistaan kisällilauluista, joita esitettiin työväen- ja ammattiyhdistysliikkeen iltamissa sekä vaali- ja muissa tilaisuuksissa. Varsinaiselta ammatiltaan Salminen oli kirjansitoja. Hän työskenteli muun muassa työnjohtajana Valtioneuvoston kirjapainossa.
Sisällissodan aikana Salminen kuului Helsingin punakaartiin. Hän osallistui Lempäälän rintaman taisteluihin Vesilahdella sekä Riihimäen taisteluun. Salminen vaikutti ammattiyhdistysliikkeessä ja vuonna 1921 hän toimi Suomen Sosialidemokraattinen Työläisnuorisoliiton sihteerinä. Salminen asui pitkään Helsingin Pitäjänmäessä. Hän oli Helsingin maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsen 1936−1945 ja kuului muun muassa Elannon hallintoneuvostoon.
Ka Nupepa Kuokoa

Ka Nupepa Kuokoa () oli havaijinkielinen sanomalehti, joka ilmestyi vuosina 1861–1912.
Lehden ensimmäinen numero ilmestyi lokakuussa 1861. Lehden perustaja, Henry Whitney, oli perustanut jo "Pacific Commercial Advertiser" -nimisen lehden. Lehden kanta oli kallellaan amerikkalaisiin lähetyssaarnaajiin. Whitney itse oli lähetyssaarnaajan poika. Tästä huolimatta "Ka Nupepa Kuokoa" oli suosittu havaijilaisten keskuudessa ja lehden levikki oli parhaimmillaan 5000 kappaletta. Lehti oli pisimpään toiminnassa oleva havaijinkielinen sanomalehti.
Se ilmestyi viikoittain, ja viimeinen numero ilmestyi 29. joulukuuta 1912.
Ko Hoku o Ka Pakipika

Ko Hoku o Ka Pakipika () oli havaijinkielinen sanomalehti, joka ilmestyi viikoittain vuosina 1861–1863. Kyseessä oli ensimmäinen havaijinkielinen ja kokonaan havaijilaisten toimittama lehti. Kuningas Kalākaua sponsoroi lehteä ja muitakin havaijinkielisiä painettuja julkaisuja.
Lehti haastoi muun aikansa lehdistön käsityksen siitä, että havaijilaiset olivat sivistymättömiä villi-ihmisiä. Lehti käsitteli säännöllisesti havaijilaisen kulttuurin ja alkuperäisväestön selviytymiskamppailua ja pyrki edistämään havaijilaisuuden esillä oloa yhteiskunnassa.
Tyynelä

Tyynelä on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Tan Hills

Tan Hills on kylä Durhamin kreivikunnassa Englannissa. Se sijaitsee lähellä Sacristonia, Kimblesworthia ja Nettlesworthia, Durhamin ja Chester-le-Streetin välissä.
Risto Enarvi

Risto Olavi Enarvi, vuoteen 1930 Engelberg (18. marraskuuta 1908 Helsinki – 4. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen insinööri, virkamies, yrittäjä ja järjestö- ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Enarvin vanhemmat olivat taidemaalari, talousneuvos John Engelberg ja Ilma Kristina Enlund ja puolisot 1933–1958 Eva Ruuth ja vuodesta 1959 Aune Maria Solitanner. Enarvi kävi Nurmeksen yhteiskoulua ja tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1928, diplomi-insinööriksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 1934. Enarvi oli Bolinderin Suomalaisen Oy:n toimistoinsinööri 1933–1935, Puuteknillisen Tutkimuslaitoksen vaneriteknillisen toimiston päällikkö 1935–1938, Oy Savon vaneritehtaan käyttöinsinööri ja paikallisjohtaja Kuopiossa 1938–1940 ja Metsähallituksen hiilitoimiston päällikkö 1940–1944.
Hän oli Rahkee Oy:n toimitusjohtaja Enossa 1943–1947, Oy Basis Ab:n osakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1947–1966, Taide ja Kehys Oy:n omistaja ja toimitusjohtaja 1947–1958, Värikauppiaiden Tukkukunnan hallituksen jäsen 1953 ja toimitusjohtaja 1953–1973 sekä Väritukku Oy:n toimitusjohtaja 1969–1973 ja hallituksen jäsen 1970–1972. Hän oli myös Olkkolan Hiiltämö, Pertamo &amp; Co:n perustajajäsen ja yhtiömies 1943–1946, Teknillisen korkeakoulun ylimääräinen opettaja vuodesta 1949 ja "Väri ja Tapetti" -lehden, vuodesta 1970 "Värisilmä", päätoimittaja 1955–1973. Hänellä oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Shakkia harrastanut Enarvi oli 
Suomen keskusshakkiliiton puheenjohtaja 1951 ja Suomen Shakkiliiton puheenjohtaja 1952. Sotilasarvoltaan hän oli reservin insinöörimajuri (1968). Enarvi sai kauppaneuvoksen arvonimen 1971. Taiteilija Mikko Laasio maalasi hänen muotokuvansa 1969 ja hänen mukaansa on mimetty Pro Humatitate -säätiön Risto Enarvin rahasto.
Sikkiminkuusi

Sikkiminkuusi ("Picea spinulosa") on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon, kuusten ("Picea") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on korkeimmillaan noin 60 metriä korkeaksi kasvava havupuu. Oksat ovat aluksi ruskeankeltaisia, mutta muuttuvat toisena vuotenaan harmaiksi. Lehtinä olevat neulaset ovat 15–35 mm pitkiä ja halkaisijaltaan 1,1–1,8 mm. Neulasten poikkileikkaus on leveän vinoneliömäinen. Emikävyt ovat aluksi vihreitä ja käpysuomujen laidoilta purppuraisia, mutta kävyt muuttuvat kypsyessään ruskeiksi. Kävyt ovat 9–11 cm pitkiä ja halkaisijaltaan 3–4,5 cm. Siemenet ovat tummanruskeita, 5 mm pitkiä ja niissä on 11–15 mm pitkä lenninsiipi.
Sikkiminkuusi kasvaa luonnossa 2400–3600 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan luonnossa Intian Sikkimissä, Bhutanissa, Nepalissa sekä Tiibetin kaakkoisosissa.
Mäihä (Mariskan albumi)

Mäihä on Mariskan seitsemäs sooloalbumi, joka julkaistiin 14. lokakuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlet "Sit kun mul on sut", "Piste", "Pienii fiiliksii" sekä "Terveisin Doris".
Vladimir Sukatšov

Vladimir Nikolajevitš Sukatšov (, 1880–1967) oli venäläinen kasvitieteilijä, maantieteilijä ja metsänhoitaja. Hän oli myös Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen sekä professori.
Vuosina 1919–1941 Sukatšov hoiti Leningradin metsäinstituutin dendrologian ja kasvisystematiikan oppituolia Leningradissa siirtyen sitten Sverdlovskiin hoitamaan Uralin metsäteknillisen instituutin biologisten tieteiden oppituolia 1941–1943.
Vuosina 1944–1953 Sukatšov toimi professorina Moskovassa, ensin 1944–1948 Moskovan metsäteknillisessä instituutissa ja sitten 1946–1953 Moskovan valtionyliopistossa, jossa hän toimi kasvimaantieteen professorina.
Sukatšov lanseerasi "biogeotsenoosin" () käsitteen, joka vastaa merkitykseltään eliöyhteisön ja biotoopin yhdistelmää.