Karnöffel

Karnöffel, joka tunnetaan myös nimillä Kaiserspiel ja Ludus Imperatoris, on Euroopan vanhin tunnettu korttipeli. Peli mainittiin ensimmäisen kerran Nördlingenin kaupungin säädöksissä vuonna 1426, ja se oli erityisen suosittu Etelä-Saksassa, erityisesti Baijerissa. Nimi "Karnöffel" viittaa nivustyrään, ja pelin varhaisin merkittävä kirjallinen viittaus löytyy 1450-luvun runosta.
Historia ja leviäminen.
Karnöffelin alkuperä juontaa 1400-luvun alkuun ylä-saksankieliselle alueelle, ja sen ensimmäinen dokumentoitu esiintyminen oli Nördlingenin vuotuisessa festivaalissa vuonna 1426. Peli levisi 1500-luvulla Sveitsiin ja myöhemmin muualle Pohjois-Eurooppaan, ja sen perinteet elävät yhä jälkeläispeleissä, kuten Kaiserspiel, Bräus, Stýrivolt ja Watten. Nykyään Sveitsissä pelataan Karnöffelin johdannaista viiden kortin yhteistyöpelinä, jossa kierros voitetaan keräämällä kolme tikkiä. Peli on historiallisesti merkittävä, sillä sen valttimaa saattaa olla esiaste tarot-pelin valttisysteemille.
Pelin rakenne ja kortit.
Karnöffeliä pelataan yleensä 48 kortin pakalla, josta ässät on poistettu, vaikka joskus käytetään myös tavallista 52 kortin pakkaa, josta ässät poistetaan. Saksalaisissa pakoissa kortit koostuvat kuninkaasta, Oberista ja Unterista, jotka vastaavat ranskalaisen pakan kuningatarta ja sotilasta. Korttien arvojärjestys on tavallisesti kuningas, Ober, Unter, 10–2, mutta valttimaassa on ainutlaatuinen järjestys, jossa tietyt kortit ovat erityisen voimakkaita. Valttimaan määrittää pienin kuvapuoli ylöspäin jaetuista korteista, jotka jaetaan jokaiselle pelaajalle (yhteensä viisi korttia, joista ensimmäinen kuvapuoli ylöspäin).
Valttimaan korttien arvojärjestys.
Valttimaan korttien arvojärjestys on seuraava:
Tavallisissa maissa kortit noudattavat normaalia arvojärjestystä.
Pelin kulku.
Karnöffeliä pelataan 2–8 pelaajalla, ja yli neljän pelaajan peleissä muodostetaan pareja. Tavoitteena on voittaa vähintään kolme viidestä tikistä ja kerätä ennalta sovittu pistemäärä, yleensä 101 pistettä. Peli alkaa korttien jaolla, ja ensimmäisen tikin aloittaa jakajan vasemmalla puolella oleva pelaaja (forehand). Pelaajien ei ole pakko seurata maata, mikä antaa strategista vapautta. Tikin voittaa korkein valttimaan kortti tai, jos valttia ei pelata, korkein johtavan maan kortti. Tikin voittaja aloittaa seuraavan tikin.
Pelaajat voivat neuvotella kierroksen pistearvon korottamisesta, ja peliin voi liittyä rahapanoksia, jotka maksetaan, kun joku joukkue saavuttaa tavoitepistemäärän. Joukkueissa pelaajat voivat keskustella strategiasta ja merkitä korkeita kortteja salakoodien, kuten nyökkäysten tai ilmeiden, avulla, mutta kortteja ei saa näyttää.
Pelin säännöt ja strategiat.
Karnöffelissä yhdistyvät strateginen korttitekniikka ja sosiaalinen vuorovaikutus. Peli ei vaadi värin seuraamista, mikä lisää taktisia mahdollisuuksia. Erityiset säännöt, kuten Paholaisen (7) kyky voittaa tikki vain, jos se pelataan ensimmäisenä, ja mahdollisuus korottaa pistearvoa neuvotteluvaiheessa, tekevät pelistä monimutkaisen mutta palkitsevan. Joukkuepeleissä pelaajat voivat vapaasti keskustella strategiasta, mikä lisää yhteistyön merkitystä. Pelin oppimiskäyrä on hieman haastava, mutta se tarjoaa hyvän pohjan muiden temppukorttipelien ymmärtämiseen.
Kulttuurinen ja historiallinen merkitys.
Karnöffelin epätavallinen korttijärjestys, jossa matalat kortit, kuten Unter (Karnöffel), voivat voittaa kuninkaan, herätti aikoinaan viranomaisten huomiota erityisesti poliittisista syistä, sillä se käänsi perinteisen hierarkian ylösalaisin. Tämä teki pelistä paitsi viihdyttävän myös yhteiskunnallisesti provosoivan. Karnöffelin vaikutus näkyy sen jälkeläispeleissä ja sen roolissa eurooppalaisen korttipelikulttuurin kehityksessä. Peli on teknisesti ja kulttuurisesti merkittävä, sillä se yhdistää vanhat korttisymbolit, ainutlaatuisen temppusysteemin ja taktisen panostusvaiheen.