tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Henri Schouteden

Henri Schouteden (3. toukokuuta 1881 Bryssel – 15. marraskuuta 1972 Bryssel) oli belgialainen eläintieteilijä, joka tutki Keski-Afrikan linnustoa.
24-vuotiaana Schouteden väitteli filosofian tohtoriksi Brysselin yliopistossa. Samaan aikaan hän oli sekä Belgian eläintieteellisen yhdistyksen että Hyönteistieteellisen seuran pääsihteeri, ja oli julkaissut jo 30 tieteellistä kirjoitusta. Sittemmin hän toimi Tervurenissa sijaitsevan Musée Royal de l’Afrique Centralen johtajana vuodesta 1927 alkaen. Vuonna 1911 hän ryhtyi julkaisemaan "Revue de Zoologie et de Botanique Africaines"-julkaisua, jota hän toimitti yhä ennen kuolemaansa. Schouteden julkaisi yli 500 kirjoitusta, erityisesti etiopialaiselta eläinmaantieteelliseltä alueelta.
Nuorena Schouteden tutki "Hemiptera"-lahkon hyönteisiä. Myöhemmin hän ryhtyi tutkimaan Belgian Kongon linnustoa yhdessä James Chapinin kanssa. Hän kasvatti Tervurenin museon kokoelmia alkuaan 1 600 näytteestä 35 000:een näytteeseen 35 vuotta myöhemmin. Vuonna 1972 kokoelmassa oli jo yli 100 000 näytettä.
Schouteden nimesi linnuista keltaharjalepinkäisen ("Prionops alberti"), sieppotimalin ("Kupeornis chapini") ja afrikanviitapöllön ("Phodilus prigoginei"), viimeksimainitun oppilaansa Alexandre Prigoginen kunniaksi.
Hockey Night

Hockey Night on MTV Katsomo-palvelussa, sekä MTV3 ja MTV Sub -kanavilla esitettävä jääkiekko-ohjelma. Sitä esitettiin aiemmin vuosina 1995–2005, sekä Canal+:lla vuosina 2011–2012.
Historia.
Hockey Nightia esitettiin aluksi vuosina 1995–2005, jossa nähtiin yksi jääkiekon SM-liigan ottelu, sekä viimeisen kahden vuoden aikana maksullista lisäohjelmistoa. Tuolloin alkuaikoina otteluita selosti Pentti Lindegren ja kommentaattoreina toimivat Kimmo Leinonen ja hänen jälkeensä Pekka Järvelä. Myöhemmin selostajaksi vaihtui Mika Saukkonen ja kommentaattorina oli Timo Jutila. Studioisäntänä toimi Kari Tyni ja kaukalonlaitatoimittajina olivat Kimmo Leinonen ja myöhempinä vuosina Mika Saukkonen, Mikko Grönman ja Inka Korhonen. Joskus kommentaattorina oli Jari Kurri.
Ohjelma palasi ruutuun 2011, jolloin Hockey Night -tiimiin kuuluivat toimittaja Teemu Niikko, selostaja Antero Mertaranta, sekä asiantuntijakaarti: Hannu Aravirta, Juhani Tamminen, Jarmo Kekäläinen, Doug Shedden, Kari Jalonen, Mika Kortelainen ja Risto Dufva.
Kun MTV sai itselleen jääkiekon MM-kisojen mediaoikeudet, MTV päätti nimetä kiekkokokonaisuutensa Hockey Nightiksi ja aloittaa Canal+:n perjantai-illoissa sekä lauantai-iltapäivissä uusia makasiiniohjelmia, joista kaksi vastasivat 2000-luvun alun Pakkiparia ja Fan Clubia. Hockey Night Extra oli MTV3-kanavalla esitetty ohjelma, joka esitti Canal+:n lähetyksestä "parhaat palat" ja käsitteli myös Euro Hockey Tour-turnausten aikana kyseisiä otteluita. Hockey Night Spotlight oli lauantai-iltapäivien keskusteluohjelma, jossa otettiin Facebookin kautta vastaan yleisön kysymyksiä. Studio-osuudet kulkivat nimellä Hockey Night Live jalkapalloa käsittelevän vastaavanlaisen FUTIS+-ohjelman tapaan.
Hockey Night (2020–).
Hockey Night -brändi palasi ruutuun syksyllä 2020, kun MTV sai Liigan esittämisoikeudet. Hockey Night Live -studiolähetyksiä näytetään runkosarjassa ainakin kerran viikossa, sekä pudotuspeleissä useammin. Kaudella 2021–2022 studiojuontajina toimivat Tuomas Nyholm, Teemu Niikko ja Suvi Puukangas. Vakituisina studioasiantuntijoina olivat entiset jääkiekkoilijat Ari Vallin, Sami Kapanen, Pekka Saravo, Siim Liivik sekä Lasse Kukkonen. Otteluita selostivat kaudella 2022 Jani Alkio, Antero Mertaranta, Mika Saukkonen, Aleksis Ärje, Juho Kokko, Olli Eronen, Oskari Saari, Sebastian Waheeb ja Toni Saukkola.
Jarmo Ilola

Jarmo Ilola (s. 25. elokuuta 1956) on entinen suomalainen maajoukkuetason jalkapalloilija. Urallaan hän toimi mm. Rovaniemen Palloseuran kapteenina. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.
Ilola voitti urallaan RoPSissa Suomen Cupin vuonna 1986.
Jarmon poika Jari Ilola on myös jalkapalloilija.
Brian Greenhoff

Brian Greenhoff (28. huhtikuuta 1953 Barnsley, Englanti, Iso-Britannia – 22. toukokuuta 2013 Rochdale, Englanti, Iso-Britannia) oli englantilainen maajoukkuetason jalkapalloilija ja valmentaja. Uransa loppuvaiheilla Greenhoff kävi pelaamassa myös Suomessa Rovaniemen Palloseurassa. Urallaan Greenhoff pelasi sekä keskikenttäpelaajana että keskuspuolustajana.
Ura.
Brian Greenhoff liittyi Manchester Unitediin vuonna 1968 ja debytoi edustusjoukkueessa Ipswich Townia vastaan 8. syyskuuta 1973. Hän oli voittamassa FA Cupia vuonna 1977 pelaten keskuspuolustuksessa yhdessä Martin Buchanin kanssa. Hän edusti Manchester Unitedia yhteensä 271 ottelussa ja teki niissä 17 maalia vuosien 1973 ja 1979 välisenä aikana. Hänen veljensä Jimmy Greenhoff pelasi myös Manchester Unitedissa.
Vuonna 1979 Greenhoff siirtyi Manchester Unitedista Leeds Unitediin 350 000 punnalla. Hänet vapautettiin sopimuksestaan vuonna 1982, kun Leeds putosi alemmalle sarjatasolle. Neljän Leeds-vuoden aikana Greenhoffia vaivasivat loukkaantumiset; hän pelasi Leedsissä yhteensä 78 ottelua ja teki niissä yhden maalin.
Vuonna 1983 Greenhoff siirtyi Rovaniemen Palloseuraan. Hän edusti RoPSia 10 ottelussa ja teki niissä yhden maalin.
Greenhoff palasi Englantiin ja Rochdalen joukkueeseen 1983, kun hänen veljensä Jimmy Greenhoff oli siirtynyt sinne valmentamaan. Myös Brian aloitti Rochdalessa pelaaja-valmentajana. Jimmyn tultua erotetuksi Rochdalesta vuonna 1984 Brian lopetti pelaajauransa.
Englannin maajoukkueessa.
Brian Greenhoff teki debyyttinsä Englannin maajoukkueessa 8. toukokuuta 1976. Hän edusti Englantia yhteensä 18 kertaa tekemättä maaliakaan. 
Saavutukset.
FA-cupin voitto: 1977
Kalle Niinikangas

Kalle Niinikangas (s.18. helmikuuta 1973 Jyväskylä) on suomalainen runoilija, kääntäjä ja sosiaaliohjaaja Helsingin kaupungin päihdehuoltoyksikössä. Hän on julkaissut viisi Enostonen kustantamaa runokokoelmaa ja yhdessä Bob Beagrien kanssa Ek Zuban -kustantamon kautta kaksikielisen runoteoksen. Hän on pitänyt blogia "Koti-isän keittokirja".
Vuodesta 2018 Niinikangas on toiminut Enostonen kustantajana.
Kalle Niinikangas on ollut Suomen Kirjailijaliiton jäsen vuodesta 2005 alkaen. Hän on ollut taiteilijajärjestö Kiila ry:n hallituksen jäsenenä vuodesta 2008 sekä puheenjohtaja 2013–2017 ja tuottanut poikkitaiteellisia Kiilaklubeja vuodesta 2008. Kalle Niinikangas on osallistunut runoantologioihin, esiintynyt runokiertueilla Suomessa, Virossa ja Englannissa sekä kääntänyt suomesta englantiin ja englannista suomeen.
Bratislava II

Bratislava II () on yksi Slovakian pääkaupungin Bratislavan piireistä. Se sijaitsee Bratislavan keskustan itäpuolella Tonavan vasemmalla rannalla. Siellä on arviolta 125 179 asukasta (vuonna 2021) ja sen pinta-ala on 92,48 neliökilometriä. 
Piiri jakautuu Ružinovin, Vrakuňan ja Podunajské Biskupicen osa-alueisiin.
Bratislavan Comenius-yliopisto

Bratislavan Comenius-yliopisto () on pian Tšekkoslovakian perustamisen jälkeen vuonna 1919 perustettu nykyisen Slovakian vanhin yliopisto. Se jatkaa "Academia Istropolitana"n perinteitä vuodelta 1465. Yliopisto on nimetty monien tieteiden uranuurtajan, tšekkiläisen Johan Amos Comeniuksen (1592–1670) mukaan. Vuonna 2023 yliopisto sijoittui QS World University Rankings -yliopistovertailussa sijaille 771–780. 
Yliopiston nykyisenä rehtorina toimii Marek Števček, jonka virkakausi alkoi 1. helmikuuta 2019. Rehtorin virkakausi on kaksi vuotta ja sama henkilö voidaan nimittää rehtoriksi kahdeksi peräkkäiseksi kaudeksi. Rehtorin nimittää virallisesti virkaan Slovakian presidentti. 
Vuonna 2023 yliopistossa opiskeli 20 950 opiskelijaa, ja henkilökuntaa sillä oli 2494 henkilön verran.
Hallinnollisesti yliopisto jakautuu 13 tiedekuntaan ja niihin rinnastettaviin yksiköihin:
Bratislavan satama

Bratislavan satama (slovak. Prístav Bratislava) on Tonava-joen varrella sijaitseva satama, joka on yksi suurimpia satamia Slovakiassa. Sataman kautta kulkee matkustajia ja rahtia.
Sen kapasiteetti on 5 100 TEU-konttia. Matkustajasatamassa on kahdeksan lastauslaituria.
Carl Erhardt

Carl Alfred Erhardt (15. helmikuuta 1897 Beckenham – 3. toukokuuta 1988) oli englantilainen jääkiekkoilija, joka johti maansa maajoukkuetta kapteenina useisiin merkittäviin kansainvälisiin voittoihin, huippuna olympiakulta Garmisch-Partenkirchenissa 1936.
Alku-ura.
Erhardt ei saanut kiekko-oppia ajalle tyypillisesti Kanadassa, vaan perehtyi lajiin koulupoikana Saksassa ja Sveitsissä. Erhardt oli tulisieluinen puolustaja, joka saattoi uurastaa kentällä jopa 40 minuutia ottelussa. Monipuolisena urheilijana hän hallitsi myös tenniksen, hiihdon ja vesihiihdon.
Maajoukkueura.
Erhardt voitti joukkueensa mukana Euroopan-mestaruuden 1931, maailmanmestaruuden 1934 ja 1935, sekä toimi kapteenina joukkueessa, joka voitti niin Euroopan-mestaruuden, maailmanmestaruuden kuin olympiakultaakin vuonna 1936. Tuon joukkueen 12 jäsenestä Erhardt oli ainoa, joka ei ollut saanut kiekko-oppiaan Kanadassa. Tuolloin 39-vuotias Erhardt on tiettävästi vanhin jääkiekon olympiakullan saavuttanut. Matkalla ainoaan jääkiekon olympiakultaansa britit löivät ennakkosuosikin Kanadan.
Myöhemmät vuodet.
Olympiamenestyksen jälkeen Erhardt jätti jääkiekon pelaajana. Hän julkaisi kirjan nimeltä "Ice Hockey" (1937), toimi erotuomarina ja istui British Ice Hockey Associationin hallituksessa. Hänet nimettiin järjestön elinikäiseksi varapuheenjohtajaksi. Erhardt valittiin British Ice Hockey Hall of Fameen 1950, ja postuumisti International Ice Hockey Federation Hall of Fameen 1998.
Slovakian kansallismuseo

Slovakian kansallismuseo () on Slovakian suurin museo ja kulttuuri-instituutio. Kansallismuseon piiriin kuuluu yhteensä 18 museota Bratislavassa ja muualla Slovakiassa. Kansallismuseo perustettiin vuonna 1961.
Kansallismuseo vastaa osaltaan myös sadoista kulttuurimonumenteista Slovakiassa, esimerkiksi useasta tunnetusta linnasta (kuten Bojnicen linna ja Spišin linna). 
&lt;br clear=left&gt;
Seven Oaksin taistelu

Seven Oaksin taistelu (, Métisit tuntevat nimellä sekä ) oli nykyisessä Manitobassa sijaitsevan Winnipegin kaupungin paikalla sijainneessa Red River Colonyssä 19. kesäkuuta 1816 käyty taistelu. Taistelu käytiin Red River Colonyn omistavan Hudson's Bay Companyn ja kilpailevan North West Companyn sekä heidän kanssaan liittoutuneiden métisien välillä. Kahakan juuret juontavat vuodesta 1814, jolloin siirtokunnan ruokavarat olivat erittäin alhaalla ja kuvernööri Miles Macdonell sääti pemmikaanimääräyksen, joka esti pemmikaanin ja muiden ruokatarvikkeiden kaupan siirtokunnan ulkopuolelle ja erityisesti North West Companyn työntekijöille. Métisit eivät kuitenkaan tunnustaneet kuvernöörin tai Red River Colonyn määräysvaltaa (Royal Proclamation of 1763 mukaisesti heillä oli alkuperäiskansan oikeudet) ja pemmikaanikauppa oli heille tärkeä tulonlähde. North West Companyn turkiskauppiaat olivat aikaisempina talvina turvautuneet paikallisilta ostettuun pemmikaaniin ruokavarantonsa täydentämisessä ja he syyttivät Hudson's Bay Companya kaupan monopolista hankaloittamalla kilpailijoiden työskentelyä alueella.
Useiden pienempien kahakoiden ja hermoromahdusten jälkeen Macdonell erosi kuvernöörin tehtävästä ja hänen seuraajakseen valittiin Robert Semple, yhdysvaltalainen liikemies, jolla ei ollut aikaisempaa kokemusta turkiskaupasta.
Vuonna 1816 Cuthbert Grant mukanaan joukko Métisejä ohitti Fort Douglasin linnoituksen matkallaan Winnipegjärven rannalla sijaitsevaan Fort Bas de la Riviereen myydäkseen pemmikaania North West Companyn turkiskauppiaille. Robert Semple mukanaan 24 miestä kohtasi joukon ja lyhyen taistelun jälkeen Semple ja 21 hänen miestään saivat surmansa taistelussa. Grantin miehistä vain yksi kaatui. Taistelun ensimmäisen laukauksen ampujasta ei ole täyttä varmuutta, joidenkin lähteiden mukaan métisit olisivat ampuneet ensimmäisenä, toisten lähteiden mukaan Semplen mies oli ensimmäinen. Métisit olivat erinomaisia metsästäjiä ja ampujia vastassaan kokenemattomat Red River Colonyn miehet, määrällisesti métisejä oli noin kolme yhtä vastaan. Myöhemmin tapahtumaa tutkinut Royal Commissioner vapautti kaikki osalliset vastuullisuudesta murhiin ja North West Companyn yhdistyttyä Hudson's Bay Companyyn Cuthbert Grant nousi tärkeään asemaan uudessa yhtiössä.
Tapahtumapaikalla nykyisessä Winnipegissä West Kildonan kaupunginosassa, "Main Street" kadun ja "Rupertsland Boulevard" kadun risteyksessä on monumentti ja muistolaatta taistelusta. Seven Oaks nimi elää edelleen monissa muodoissa, kaupunki alue taistelupaikalla, Seven Oaksin sairaala, koulu ja kauppakeskus.
Willard Waterman

Willard Lewis Waterman (29. elokuuta 1914 Madison, Wisconsin – 2. helmikuuta 1995 Burlingame, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten Harold Pearyn seuraajana "The Great Gildersleeve" -radiosarjan pääroolissa. Waterman esiintyi myös useissa muissa radiosarjassa, kuten "Amos ’n’ Andy", "Lux Radio Theater" ja "Little Orphan Annie".
Willard Waterman on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Julius Ringel

Julius Ringel (”Papa”, 16. marraskuuta 1889 Völkermarkt, Itävalta-Unkari – 11. helmikuuta 1967 Bayerisch Gmain, Länsi-Saksa) oli itävaltalaissyntyinen vuoristojääkärikenraali toisen maailmansodan aikana. 
Sotilasura.
Kadettikoulun jälkeen Ringel ylennettiin vänrikiksi Itävalta-Unkarin armeijaan 1909. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa vuoristojääkäriyksikössä muun muassa Galitsiassa ja Italian alpeilla, jossa hän joutui sotavangiksi 1918. Sodan jälkeen hän liittyi Itävallan armeijaan, jossa taisteli kotiosavaltiotaan Kärnteniä miehittäviä jugoslavialaisten joukkoja vastaan.
Itävalta liitettiin natsi-Saksaan 1938, jolloin myös kahden maan armeijat liittyivät yhteen. Innokkaana kansallissosialistina Ringel tuki Saksan ja Itävallan yhdistymistä eli Anschlussia. Hän liittyi Wehrmachtiin everstiluutnanttina, joksi hänet oli ylennetty kuusi vuotta aiemmin Itävallan armeijassa.
Toinen maailmansota.
Toisen maailmansodan alkaessa 1. syyskuuta 1939 eversti Ringel siirrettiin 268. jalkaväkidivisioonaan. Lokakuussa hänet nimitettiin komentajaksi 266. jalkaväkirykmenttiin, jonka kanssa hän osallistui Ranskan valtaamiseen kevät–kesällä 1940. 
Marraskuussa 1940 Ringel ylennettiin kenraalimajuriksi ja siirrettiin 5. vuoristodivisioonan komentajaksi. Keväällä 1941 hän johti divisioonaansa Balkanin taisteluissa. Kreikan valtaamisen jälkeen divisioona kunnostautui taistelussa Britannian armeijaa vastaan Kreetalla. Ringel hermostui kreetalaisten siviilien tahdosta puolustaa kotimaataan: 
Ringelin esimiehen Kurt Studentin hyväksymä käsky oli ensimmäisiä lajissaan, mutta hyvin tyypillinen, sillä saksalaiset antoivat vastaavanlaisia käskyjä lähes jokaisessa maassa, jota he toisen maailmansodan aikana miehittivät. Antautumisen jälkeen alkoivat systemaattiset kostoiskut siviiliväestöä kohtaan. Ensimmäinen joukkoteloitus tunnetaan nimellä Kontomárin verilöyly.
Marraskuussa yksikkö lähetettiin takaisin Saksaan lepoa ja täydennystä varten. Keväällä 1942 Ringelin divisioona siirrettiin itärintamalle, jossa se osallistui muun muassa toimintaan Stalingradin eteläpuolella ja Olhavan rintaman lyömiseen. 
Yksikkö siirrettiin Italiaan Gustav-linjalle lähelle Monte Cassinoa joulukuussa 1943. Ringel komensi vuoristodivisioonaansa huhtikuuhun 1944 saakka, jolloin hän siirtyi Kroatiassa olleen LXIX vuoristoarmeijakunnan komentajaksi. Kesäkuussa seurasi ylennys täydeksi vuoristojoukkojen kenraaliksi ja siirto XVIII vuoristoarmeijakunnan komentajaksi. Tehtävän ohella hän toimi myös Salzburgin XVII sotilaspiirin komentajana. Helmikuussa 1945 sotilaspiiriin kuuluneista joukoista perustettiin osasto Ringel, jota hän johti muutaman kuukauden, kunnes Saksa antautui liittoutuneiden joukoille.
Vicente Guaita

Vicente Guaita Panadero (s. 18. helmikuuta 1987 Torrent, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa La Ligassa pelaavaa Celta Vigoa.
Guaita on Valencian junioriakatemian kasvatteja ja edustusjoukkueeseen hänet nostettiin kaudella 2008–2009 Santiago Cañizaresin jäätyä eläkkeelle. Guaita teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 2. lokakuuta 2008 UEFA Cupin ottelussa portugalilaista Marítimoa vastaan. 
Timo Hildebrandin lähdön jälkeen hän on toimi hetken joukkueen kakkosmaalivahtina, kunnes tammikuun siirtoikkunan aikana Valencia hankki maalilleen kokeneen César Sánchezin. Kaudeksi 2009–2010 hänet lainattiin maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Recreativoon. Hän voitti kauden päätteeksi Segunda Divisiónin parhaan maalivahdin palkinnon (Zamora).
Kesällä 2010 hän palasi kasvattajaseuraansa. Vuoden 2010 loppupuolella Valencian ykkös-ja kakkosmaalivahdin loukkaantumisien takia Guaitalle aukesi paikka joukkueen avauskokoonpanossa. Hän pelasi neljä perättäistä ottelua, joista yhden muun muassa Mestarien liigassa Manchester Unitedia vastaan.
Guaita pelasi kaudet 2014–2018 Getafessa ja kaudet 2018–2023 Englannin Valioliigan Crystal Palacessa
Gustav-linja

Gustav-linja oli Saksan armeijan puolustuslinja Italiassa toisen maailmansodan aikana. Se tunnetaan erityisesti keväällä 1944 käydystä Monte Cassinon taistelusta.
Linja alkoi lännessä Italian niemimaan Tyrrhenanmeren puoleiselta rannalta Garigliano-joen suulta, mistä se kulki pohjois-koilliseen Apenniinien yli Sangro-joen suulle Adrianmeren puolelle.
Gustav-linja oli Rooman eteläpuolisista puolustuslinjoista vahvin. Se koostui betonibunkkereista, vahvistetuista tuliasemista, konekivääritorneista, miinakentistä ja ennalta määritellyistä ampuma-alueista. Saksalaisten vahvuus linjalla oli parhaimmillaan noin 15 divisioonaa.
Liittoutuneet aloittivat hyökkäykset linjaa vastaan marraskuussa 1943. He saavuttivat voiton viimeisistä linjan puolustuspesäkkeistä toukokuun lopulla 1944.
Commerzbank

Commerzbank AG on Saksan toiseksi suurin pankki (1. Deutsche Bank). Sen varallisuus on 615,2 miljardia euroa. Commerzbankin osakkeella käydään kauppaa Frankfurtin pörssissä, jonka DAX-indeksiin se kuuluu.
Commerzbank ajautui ongelmiin tarjouduttuaan elokuussa 2008 ostamaan 9,8 miljardilla (laski myöhemmin 5,1 miljardiin) eurolla Allianzilta Dresdner Bankin, jonka 1 074 Saksan konttorin verkoston se näki houkuttelevana. Kokonaan osakevaihdolla toteutettavan kaupan jälkeen Allianz omistaisi noin 30 prosenttia Commerzbankista. Hintaa pidettiin tuoreeltaan liian kovana. Vaikka se puolittuikin pankkisektorin alamäen myötä, niin sama finanssikriisi heikensi Commerzbankin toimintakykyä vielä enemmän.
8. tammikuuta 2009 umpikujaan ajautunut Commerzbank jouduttiinkin kansallistamaan osittain. Saksan valtio ottaa pankista haltuunsa 25 prosentin osuuden (ei kuitenkaan äänioikeutta) vastineeksi 10 miljardin euron pääomaruiskeesta. SPD-puheenjohtaja Franz Münteferingin mielestä kyse ei ole kansallistamisesta ja toteaa, että valtio aikoo olla mukana vain lyhytaikaisesti. Commerzbankia oli tuettu jo kuukautta aikaisemmin 8,2 miljardilla eurolla ja 15 miljardin euron lainatakauksella. Commerzbank omisti 8. tammikuuta 2009 Dresdner Bankista 60 prosenttia, ja loppuosa on tarkoitus lunastaa kuun lopussa.
Commerzbankin oma investointipankkitoiminta aiheutti vuosina 2002–2004 650 miljoonan euron tappiot, jonka johdosta liiketoimintayksikkö Commerzbank Securities lakkautettiin.
Yrityksen päämaja, 258,7 metriä (300,1 metriä antenneineen) korkea Commerzbank Tower valmistui 1997. Se oli valmistuttuaan aina vuoteen 2004 asti Euroopan korkein pilvenpiirtäjä. Aikaisempi korkein rakennus oli samaten Frankfurt Am Mainissa sijaitseva Messeturm (257 m).
Enkelten kapina

Enkelien kapina tai Enkelten kapina on Anatole Francen vuonna 1914 julkaisema romaani. Sitä on kuvattu syvällisimmäksi ranskankieliseksi romaaniksi, ja sen sanoma on ytimekkäässä muodossa muotoiltu ajatukseksi, että ihmisen tehtävä on kieltää itsessään Jaldabaoth.
Tarinan juoni nivoutuu eräässä kirjastossa "kummittelevaan" Arcade enkeliin, joka vaiheittain sekaantuu eräänlaiseen enkeleiden vastarintaliikkeeseen, jonka johtoon on valittu Nectaire enkeli.
Maria Schneider

Maria Schneider voi viitata muun muassa seuraaviin henkilöihin:
Viimeinen tango Pariisissa

Viimeinen tango Pariisissa on Bernardo Bertoluccin vuonna 1972 valmistunut suurta kohua aiheuttanut kulttielokuva, jota kriitikot ovat kutsuneet jopa karkeaksi pornoksi. Elokuva kertoo vanhenevan leskimiehen ja nuoren naisen suhteesta.
Marlon Brando kirjoittaa omaelämäkerrassaan "Songs My Mother Taught Me" (1994) improvisoineensa monissa kohtauksissa Bertoluccin kehotuksesta. Esimerkiksi kohta, jossa Paul kertoo lapsuudestaan kuvastaa Brandon omia kokemuksia hänen ollessaan nuori.
"Viimeistä tangoa Pariisissa" pidetään klassikkona. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Se oli kuitenkin vaikea elokuva päänäyttelijöilleen. Brando koki Bertoluccin manipuloineen häntä, eikä hän omien sanojensa mukaan enää koskaan asettanut itseään haavoittuvaiseksi rooleja varten. Maria Schneider puolestaan traumatisoitui elokuvan raiskauskohtauksesta, sydämistyi Bertolucciin ja myöhemmin katui osallisuuttaan projektissa.
Forrest J. Ackerman

Forrest James Ackerman (24. marraskuuta 1916 Los Angeles – 4. joulukuuta 2008 Los Angeles) oli Yhdysvaltain vanhimpia ja kuuluisimpia science fiction -harrastajia.
Ackerman tunnettiin lempinimellä ”Mr Science Fiction”, ja hän tuli kuuluisaksi tieteis- ja kauhuelokuvien tekoon liittyvien muistoesineiden keräilijänä. Hänen kokoelmansa oli liki jatkuvasti harrastajille avoinna, ja hän itse esitteli sitä kernaasti. Hän myös toimitti itse "Famous Monsters of Filmland" -nimistä lehteä.
Suurena B-luokan roskaelokuvien ystävänä Ackerman teki cameoroolin peräti 210 elokuvassa.
Scharnhorst-luokka (taisteluristeilijä)

Scharnhorst-luokka oli Saksan laivaston hyvin panssaroituja uudella tekniikalla valmistettuja taisteluristeilijöitä, jotka palvelivat toisessa maailmansodassa.
"Admiral Graf Speen" rakentamisen jälkeen päätettiin jatkaa panssarilaivojen rakentamista, mutta ottaen huomioon uusista Ranskan laivaston aluksista saadut kokemukset, kuten Dunkerque-luokan tehottomuus. Kolmas ja neljäs alus, jotka aluksi tunnettiin ainoastaan nimillä "Panzerschiffe D" ja "Panzerschiffe E" tulivat olemaan vanhentuneiden esidreadnoughtien "Elsass" ja "Hessen" korvaajia ottaen samalla huomioon Versaillesin rauhansopimuksen rajoitukset.
Joka tapauksessa vuosina 1932 ja 1933 suunnitelmat muotoutuivat. Suunnittelun pohjaksi otettiin amiraali Erich Raederin halu saada 15 000–18 000 tonnin alus, joka olisi aseistettu kolmella kolmiputkisella 11 tuuman tykkitornilla, mitkä hän oli itse asiassa ehdottanut jo Deutschland-luokan vaatimuksiksi. Suunnittelun toisena lähtökohtana oli Ranskan laivaston alukset ja niiden arvojen ylittäminen. Tällöin uusien alusten tuli kestää 13 tuuman tykin osuma, jolloin suojavahvuus oli vähintään 320 millimetriä. Lisäksi alusten tuli kestää ilmapommitus.
Reichsmarine tilasi 25. tammikuuta 1934 merivoimien telakalta Wilhelmshavenista panssarilaiva "Hessenin" korvaavan aluksen. Alukset laskettiin vesille 3. lokakuuta 1936 sekä 8. joulukuuta samana vuonna. Ensimmäinen oli tällä välin nimetty "Scharnhorstiksi" ja toinen "Gneisenauksi".
Kalle Löytänä

Kaarle (Kalle) Löytänä (12. kesäkuuta 1887 Teisko – 4. marraskuuta 1952) oli suomalainen taidemaalari.
Löytänän vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Löytänä ja Vilhelmiina Lörpys. Hän kävi kansakoulun ja alkoi sitten harjoittaa taideopintoja aluksi Akseli Gallen-Kallelan ja Carl Bengtsin johdolla 1903. Löytänä kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1904–1906 ja hän opiskeli Kööpenhaminassa ja Pariisissa Académie Colarossissa 1907 sekä Tukholmassa 1909. Löytänän töitä oli ensimmäisen kerran esillä näyttelyssä Helsingissä 1908.
Löytänä maalasi asetelmia, henkilökuvia ja hämäläisiä maisemia. Hän toimi piirustuksenopettajana eri oppikouluissa ja oli myös taidearvostelijana.
Suuri määrä Kalle Löytänän maalauksia tuhoutui Teiskossa Löytänän talon sivurakennuksen tulipalossa 10. marraskuuta 1925.
Kalle Löytänä oli naimisissa laulajatar Sirkka Susanna Saurion kanssa.
Chromalveolata

Chromalveolata eli "kromalveolaatit" on monimuotoinen aitotumaisten eliöiden kunta. "Chromalveolata"-kuntaan kuuluu erilaisia yksi- ja monisoluisia eliöryhmiä, jotka ennen luokiteltiin alkueliöiksi tarkemman fylogeneettisen tiedon puuttuessa. Se on yksi niistä uusista kuntatason taksoneista, jotka perustettiin, kun aiemmin luokittelussa käytetty alkueliöiden eli protistien kunta osoittautui siihen luettujen eliöryhmien kehityshistoriallisten sukulaisuussuhteiden perusteella virheelliseksi.
"Chromalveolata"-kunnan kuvasi Oxfordin yliopiston evoluutiobiologian professori Thomas Cavalier-Smith vuonna 1998. Siinä yhdistettiin vuonna 1981 kuvattu "Chromista"- tai "Stramenophila"-kunta (johon sisältyvät ruskeat levät, tarttumalevät ja nielulevät) sekä "Alveolata"-ryhmä (johon kuuluvat panssarilevät, ripsieläimet ja itiöeläimet). Vuosina 2005-2008 esitetyissä tutkimuksissa on kuitenkin epäilty kunnan monofyleettisyyttä siltä osin, että Cavalier-Smithin omaksi kunnakseen vuonna 2002 erottama "Rhizaria" voisi kehityshistoriansa perusteella kuulua läheisemmin kromalveolaattien kehityslinjaan (ns. SAR-ryhmä eli "Stramenophila-Alveolata-Rhizaria"). On myös epäilty, että tarttumalevät ja nielulevät eivät olisi niin läheistä sukua ruskeille leville ja alveolaateille kuin tässä on esitetty. Onkin mahdollista, että tulevaisuudessa näiden taksonien luokittelut vielä täsmentyvät ja muuttuvat.
Kromalveolaatteihin lukeutuu sekä erilaisia yksi- ja monisoluisia yhteyttäviä leviä, ulkoiselta olemukseltaan sienimäisiä eliöitä sekä yksisoluisia toisenvaraisia eliöitä ja loisia. Kooltaan huomattavimmat kunnan edustajat ovat eräät ruskeisiin leviin kuuluvat ruskolevälajit. Koska monet kromalveolaatit kykenevät yhteyttämään, monet niistä luokiteltiin ennen alkeellisiksi kasveiksi. Ne edustavat kuitenkin kokonaan eri kehityslinjaa, ja niiden kyky yhteyttää on syntynyt eri aikoihin tapahtuneiden endosymbioosien kautta täysin itsenäisesti.
Ruskeisiin leviin kuuluvat piilevät ovat valtamerissä merkittäviä hapen tuottajia ja hiilidioksidin sitojia, ja niillä on siten keskeinen merkitys maapallon ekosysteemissä. Kuntaan kuuluu myös hyvin haitallisia eliöitä, muun muassa malariaa aiheuttava "Plasmodium"-itiöeläin ja perunaruttoa aiheuttava "Phytophthora"-leväsieni. 
Eri kromalveolaattiryhmillä ei juuri ole ulkoisia eli morfologisia yhteisiä tunnuspiirteitä. Jokaisella tähän kuntaan kuuluvalla neljällä pääjaksolla/kaarella on omintakeisia piirteitä. Yhteisenä piirteenä on se, että monien soluseinässä on selluloosaa. Toinen yhteinen ominaisuus on se, että niiden mitokondrioiden sisäkalvon poimut eli kristat ovat putkimaiset, mikä osaltaan osoittaa niiden kuuluvan eri kehityslinjaan kuin kasvit tai punalevät. Yhteyttävien lajiryhmien viherhiukkaset ovat peräisin endosymbionteiksi otetuilta punaleviltä tai panssarilevien kohdalla viherleviltä.
Samettikardinaali

Samettikardinaali ("Cyanoloxia brissonii") on Etelä-Amerikassa elävä kardinaaleihin kuuluva varpuslintu. Toisinaan laji luetaan kuuluvaksi loistokardinaalien sukuun ("Passerina") tai sukuun "Cyanocompsa".
Koko ja ulkonäkö.
Samettikardinaali on noin 15 cm pitkä vahvanokkainen lintu. Koiras on väritykseltään sininen. Pään ja olkapäiden sininen väri on hieman vaaleampi kuin muun ruumiin väritys. Koiras muistuttaa hyvin paljon hohtokardinaalikoirasta ("Cyanocompsa cyanoides"), mutta on tätä hieman pienikokoisempi. Naaras on selästään kaakaonruskea ja vatsastaan vaaleamman ruskea. Alalajit eroavat toisistaan muun muassa värien kirkkaudessa ja hyöhenpeitteen kyvyssä heijastaa ultraviolettisäteilyä.
Elinympäristö.
Samettikardinaalia tavataan kolmella erillisellä alueella. Lounais-Kolumbiasta, Pohjois-Venezuelasta ja vyöhykkeeltä, joka ulottuu Itä-Brasiliasta Bolivian ja Paraguayn kautta keskiseen Argentiinaan. Lajia tavataan 300–1 600 metrin korkeudelta pensaikoista ja metsien reunoilta. Alalajeista "C. b. sterea" elää metsissä.
Planeetta (kappale)

Planeetta on suomalaismuusikko Remun single ja kappale, jolla hän osallistui vuoden 2009 Eurovision laulukilpailun Suomen karsintaan, ja pääsi sillä finaaliin. Single julkaistiin 14. tammikuuta 2009.
Single myi platinalevyyn oikeuttavan määrän eli 10 000 kappaletta. Se oli esimakua kesäksi 2009 julkaistavaksi tarkoitetulta "Remu Goes Rock'n Tango" -albumilta, jonka piti sisältää vanhoja tangoklassikoita sekä uuttakin materaalia. "Planeetan" ovat sanoittaneet Remu, Ilkka Vainio ja Risto Asikainen.
Yleisradio aikoi hyllyttää kappaleen, koska se oli näkyvästi esillä Planeetta-nimisen yrityksen nettisivulla, eikä kilpailujen säännöissä sallita mainostusta. Myöhemmin YLE ja Remun levy-yhtiö sopivat, että "Planeetta"-kappaletta ei käytetä Euroviisujen aikana yritykseen viittaavissa yhteyksissä. Remu sai siis osallistua kilpailuihin.
Yrjö Alanen

Yrjö Alanen, ent. Näykki, (21. helmikuuta 1860 Kauhava – 20. toukokuuta 1944 Kurikka) oli suomalainen kirkkoherra, kirjailija ja historiantutkija.
Alasen vanhemmat olivat talollinen Jaakko Alanäykki (Sippola) ja Valpuri Amalia Kustaantytär Alanäykki. Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 ja hänet vihittiin papiksi 1886. Alanen toimi kappalaisena Kokemäellä 1893–1899 ja sitten kirkkoherrana Kortesjärvellä 1899–1903, Isojoella 1902–1912 sekä viimeksi Kurikassa 1912–1944. Alanen sai rovastin arvon 1909 ja hän oli lääninrovastina vuodesta 1917.
Alanen oli perustamassa 1881 Suomen ensimmäistä nuorisoseuraa Kauhavalle. Hän oli myöhemmin Pohjanmaan nuorisoseuran 1. sihteerinä. 
Yrjö Alanen oli naimisissa vuodesta 1888 Helmi Maria Karstenin kanssa, jonka veli oli uskontotieteilijä ja filosofi, tutkimusmatkailija Rafael Karsten. Yrjö Alasen ja Helmi Maria Karstenin lapsia olivat lääkintöneuvos ja Kurikan kunnanlääkäri Aarne Alanen, teologian professori Yrjö J. E. Alanen, sairaanhoitaja ja kielten maisteri Aili Alanen, oikeustieteen professori ja evankelinen maallikkopuhuja Aatos Alanen, sairaanhoitaja Aune Alanen, pankkivirkailija ja juristi Sylvi Alanen sekä professori ja historioitsija Aulis J. Alanen.
Anssi Pellikka

Anssi Pellikka (s. 22. maaliskuuta 1975 Kuopio) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Nykyisin hän toimii Kuopion Palloseuran junioripäällikkönä.
Pellikka pelasi urallaan 72 liigaottelua Kuopion Palloseurassa ja Tampereen Pallo-Veikoissa vuosina 1991–1992, 1994–1995 ja 1999. Pellikka valittiin vuonna 1990 lupaavimmaksi poikapelaajaksi Suomessa ja hän on pelannut useita otteluita Suomen nuorisomaajoukkueissa.
Hubert Weise

Hubert Weise (22. joulukuuta 1884 Erfurt, Saksa – 1. helmikuuta 1950 Bad Kohlgrub, Länsi-Saksa) oli Saksan ilmavoimien Luftwaffen kenraalieversti toisen maailmansodan aikana.
Weise liittyi kadetiksi Saksan armeijan tykistöön 1904. Ensimmäisen maailmansodan alussa Weise palveli patterinkomentajana, kunnes haavoittui vaikeasti vain kuukauden jälkeen sodan alkamisesta. Hän pääsi sotasairaalasta tammikuussa 1915 ja toimi sodan lopun aikana vaihtelevissa tehtävissä kuten tykistörykmentin adjutanttina, esikuntaupseerina sekä tiedustelu-upseerina.
Sodan jälkeen Weise jäi kenttätykistöön, kunnes lokakuussa 1934 hänestä tuli valtakunnan sotaministeriön ilmatorjuntatykistön ja ilmapuolustuksen tarkastaja. Huhtikuussa 1935 hänet siirrettiin Luftwaffeen. Toisen maailmansodan aikana Weise toimi Saksan alueen ilmapuolustustehtävissä Luftwaffessa ja valtakunnan ilmailuministeriössä. Liittoutuneet vangitsivat hänet 16. toukokuuta 1945 ja hän vietti seuraavat kaksi vuotta sotavankileirillä päästen vapaaksi heinäkuussa 1947.
Frank Pagelsdorf

Frank Pagelsdorf (s. 5. helmikuuta 1958) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. 
Ura pelaajana.
Pagelsdorf aloitti ammattilaisuransa Hannover 96:ssa 1976. Hän edusti seuraa kaksi kautta siirtyen 1978 DSC Arminia Bielefeldiin. Hän pelasi Arminiassa Otto Rehhagelin, Horst Köppelin ja Karl-Heinz Feldkampin alaisuudessa kaikkiaan 128 Bundesliigaottelua kuuden Arminiassa viettämänsä kauden aikana.
Arminia-legendojen joukkoon kuuluva Pagelsdorf jätti seuran 1984 ja siirtyi Borussia Dortmundiin. Dortmundissa Pagelsdorf pelasi neljä ja puoli kautta ja edusti seuraa 102 liigaottelussa. Tammikuussa 1989 hän palasi takaisin Hannover 96:een, jossa lopetti uransa samana vuonna.
Ura valmentajana.
Peliuransa jälkeen Pagelsdorf on toiminut valmentajana. Hän aloitti uransa 1991 Hannover 96:n II-joukkueen päävalmentajana. Kesällä 1992 hän siirtyi 1. FC Union Berlinin päävalmentajaksi. Hän valmensi seuraa kaksi kautta ja juhli 1994 Saksan amatöörimestaruutta ja seuran nousua Regionalligaan. Menestyskauden jälkeen Pagelsdorf jätti seuran siirtyen 2. Bundesliigassa pelanneen FC Hansa Rostockin päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Hansa nousi kauden 1994/95 päätteeksi komeasti Bundesliigaan, jossa kausi 1995/96 toi komean kuudennen sijan, mikä on kauden 1997/98 ohella seurahistorian paras saavutus Bundesliigassa.
Kesällä 1997 Pagelsdorf jätti Hansan ja siirtyi Hamburger SV:n peräsimeen. Pagelsdorfin johdolla HSV otti askelia kohti Bundesliigan kärkeä ja kaudella 1999/00 se murtautui kärkikolmikkoon. Kausi 2000/01 jäi tuloksellisesti huomattavasti vaatimattomammaksi ja HSV putosi Bundesliigassa sijalle 13. Pagelsdorf sai lopulta potkut syyskuussa 2001 kehnosti alkaneen kauden vuoksi.
HSV-potkujen ja muhkeiden korvausten jälkeen Pagelsdorf piti taukoa valmennuksesta pari vuotta siirtyen kesällä 2003 VfL Osnabrückin päävalmentajaksi. Pagelsdorf ei kuitenkaan onnistunut säilyttämään seuraa 2. Bundesliigassa ja hän sai jättää tehtävänsä kesällä 2004. Syyskuussa hän siirtyi Arabiemiraatteihin Al-Nasr Dubain päävalmentajaksi.
Pagelsdorf viihtyi Dubaissa kauden loppuun palaten elokuussa 2005 FC Hansa Rostockin päävalmentajaksi. Pagelsdorfin johdolla Hansa palasi kauden 2006/07 päätteeksi takaisin Bundesliigaan, jossa meno osoittautui kuitenkin liian kovaksi ja kauden 2007/08 Hansa putosi takaisin 2. Bundesliigaan. Pagelsdorf sai kuitenkin jatkaa tehtävistään, kunnes kehno alkukausi kostautui ja hän sai marraskuussa 2008 potkut tehtävistään. 
Pagelsdorf palasi varsin pian Hansa-potkujensa jälkeen valmennustehtäviin siirryttyään tammikuussa 2009 Al-Nasr Dubain päävalmentajaksi. Hän sai potkut helmikuussa 2010.
Skopin

Skopin () on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan vesistöön kuuluvan Verda-joen rannalla 168 kilometriä Rjazanista etelään. Kaupunki on Skopinin piirin keskus. Sen kautta kulkee Uzlovajan ja Rjažskin välinen rautatie (Skopinin asema). Asukkaita on 31 700 henkeä (vuonna 2007).
Skopinin paikalla on mahdollisesti sijainnut muinainen Verdejevin kaupunki. 1100-luvulta lähtien tunnetaan "Liharevski Gorodištše" -niminen linnoitus, joka myöhemmin suojasi Moskovan ruhtinaskunnan kaakkoisrajaa. Skopinin kaupunki on perustettu vuonna 1663. Vuonna 1778 siitä tuli Rjazanin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla se oli yksi läänin huomattavimpia maaseutukaupunkeja. 1800-luvun lopulla rakennettiin rautatie ja seudulla ryhdyttiin kaivamaan ruskohiiltä. Paikallista savea käytettiin keramiikan tuotantoon. Toisessa maailmansodassa Skopin oli saksalaisten miehittämä marras-joulukuussa 1941.
Nykyään Skopinissa on mm. koneenrakennus-, lasi-, keramiikka- ja tekstiiliteollisuutta. Kaupungissa toimii vuonna 1987 perustettu kotiseutumuseo. Keskustassa on säilynyt vuonna 1818 rakennettu Pyhän Georgioksen kirkko.
Rjažsk

Rjažsk () on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kupta-joen rannalla 117 kilometriä Rjazanista etelään. Kaupunki on Rjažskin piirin keskus. Siellä risteytyvät Rjazaniin, Tulaan, Penzaan ja Mitšurinskiin johtavat rautatiet. Asukkaita on 21 700 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1502 nimellä "Rjassk". Siellä sijaitsi Okan ja Donin välistä kannasta valvonut linnoitus. 1500–1600-luvulla se suojeli Venäjän etelärajaa Krimin ja Nogain tataarien hyökkäyksiltä. Vuonna 1778 Rjažskista tuli Rjazanin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvun lopussa siitä muodostui tärkeä rautateiden risteysasema. Nykyään kaupungissa on lähinnä elintarviketeollisuutta.
Hotchkiss H-39

Hotchkiss H-39 on ranskalainen, ennen toista maailmansotaa kehitetty kevyt panssarivaunutyyppi. H-39 perustuu saman tehtaan H-35-malliin, josta se poikkeaa mm. suuremman ja tehokkaamman moottorinsa ja selvästi parempien ajo-ominaisuuksiensa puolesta.
Taustaa.
Ratsuväen vaadittua suurempaan nopeuteen kykenevää vaunutyyppiä päätettiin edeltäneen H-35 tyypin 78 hevosvoiman moottori korvata 120 hevosvoiman moottorilla. Samalla runkoa laajennettiin ja korotettiin moottorin vaatiman tilantarpeen vuoksi. Telakoneisto ja jousitus uusittiin, mikä nosti painon 12,1 tonniin. Uudistettu tyyppi oli nopeampi ja siitä huolimatta helpompi ajaa.
Käyttö Ranskan ulkopuolella.
Saksan lyötyä Ranskan v. 1940 Hotchkiss-vaunuja jäi runsaasti saksalaisten sotasaaliiksi. Saksalaiset käyttivät näitä vaunuja nimellä "Panzerkampfwagen 38H 735(f)" mm. Suomessa jatkosodan aikana taistelleen 211. panssaripataljoonan kalustona.
Kadom

Kadom () on kaupunkimainen taajama Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan sivujoen Mokšan rannalla 245 kilometriä Rjazanista itään. Taajama on Kadomin piirin keskus. Asukkaita on 5 900 henkeä (vuonna 2006).
Kadom mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1209. 1400-luvulla Mokšan tulvat pakottivat asukkaat siirtymään uudelle paikalle, jonne rakennettiin linnoitus. 1400-luvun puolivälistä 1600-luvun lopulle saakka Kadom kuului Qasimin kaanikuntaan. Vuonna 1779 siitä tuli Tambovin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki, joka vuonna 1787 kuitenkin menetti hallinnolliset tehtävänsä. Vuonna 1926 Kadom alennettiin kyläksi ja vuonna 1958 siitä tuli kaupunkimainen taajama. Nykyään paikkakunnalla on mm. puunjalostuslaitos, meijeri ja ompelimo.
Mihailov

Mihailov () on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan sivujoen Pronjan rannalla 68 kilometriä Rjazanista lounaaseen. Kaupunki on Mihailovin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Mitšurinskin välinen rautatie (Mihailovin asema). Asukkaita on 13 000 henkeä (vuonna 2005).
Kaupungin on ilmeisesti perustanut vuonna 1137 ruhtinas Rjurik Rostislavitš, joka nimesi sen poikansa Mihailin mukaan. Uudelleen kaupunki perustettiin vuonna 1551, jolloin sinne rakennettiin Moskovan Venäjää tataareilta suojannut linnoitus. Puolalaiset piirittivät sitä vuonna 1618. Vuonna 1778 Mihailovista tuli Rjazanin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Toisessa maailmansodassa se oli lyhyen aikaa saksalaisten miehittämä.
Nähtävyyksiä ovat 1700-luvun alun hallintorakennus ja asuintalot, 1700-luvulla rakennettu Kristuksen syntymän kirkko ja jugendtyylinen kihlakunnan zemstvon rakennus vuodelta 1912.
Glima

Glima () on vanha pitkäperinteinen islantilainen painimuoto. Varmuudella sen tiedetään olevan peräisin ainakin 1100-luvulta, mutta Eddan tarujen pohjalta pidetään varsin varteenotettavana mahdollisuutena että harjoittelumenetelmä on hyvinkin paljon vanhempia peruja.
Painijoilla on erityinen glima-vyö, josta kiertyy lenkit reisien ympäri. Varuste vastaa entisajan löysiä vaatteita, joista oli helppo saada ote.
Innebandymagazinet

Innebandymagazinet on ruotsalainen salibandyyn keskittyvä aikakauslehti. Lehden perusti entinen salibandyn pelaaja Magnus Fredriksson, joka toimii myös lehden päätoimittajana. Ensimmäinen numero ilmestyi kaudella 1997–1998 ja 2000-luvun puolivälissä lehti avasi myös Innebandymagazinet.se sivuston, joka julkaisee päivittäin ajankohtaisia uutisia etupäässä Ruotsin mutta myös muun maailman salibandyuutisista.
Lehti valitsee vuosittain Ruotsin parhaat sekä maailman parhaat salibandyn pelaajat.
Yksi lehden aikaansaannoksista on tehokkaan peliajan ottaminen lajissa käyttöön niin Ruotsissa kuin kansainvälisestikin. Fredriksson ja Innebandymagazinet yhdessä kansainvälisen salibandyliiton kanssa saivat aikaan myös sen, että maailmanmestaruuskilpailut, jotka vuosiin 2006 ja 2007 asti pelattiin toukokuussa, siirrettiin pelattavaksi joulukuussa.
Maailman parhaat salibandyn pelaajat.
Miehet.
Kausi 2004–2005
Kausi 2005–2006
Kausi 2006–2007
Kausi 2007–2008
Vuosi 2009
Vuosi 2010
Vuosi 2011
Vuosi 2012
Vuosi 2013
Vuosi 2014
Vuosi 2015
Vuosi 2016
Vuosi 2017
Vuosi 2018
Naiset.
Kausi 2006–2007
Kausi 2007–2008
Kausi 2008–2009
Vuosi 2010
Vuosi 2011
Vuosi 2012
Vuosi 2013
Vuosi 2014
Vuosi 2015
Vuosi 2016
Vuosi 2017
Vuosi 2018
RazakSAT

RazakSAT on Malesian avaruusjärjestön kehittämä kaukokartoitussatelliitti, joka laukaistiin 14. heinäkuuta 2009 yhdysvaltalaisella Falcon 1-kantoraketilla Kwajalein atollilta.
Taustaa.
RazakSATin edeltäjä oli Malesian ensimmäinen kaukokartoitussatelliitti TiungSAT-1, joka laukaistiin 26. syyskuuta 2000 Dnepr-raketilla Baikonurista. Satelliittihankkeen alkuperäinen nimi oli MACSAT. Se sai pääministeri Mahathir Mohamadilta uuden nimen, joka kunnioittaa itsenäisen Malesian toista pääministeriä Tun Abdul Razakia. RazakSAT kuljettaa elektro-optisia mittalaitteita, kuten "Medium-sized Aperture Camera" eli MAC-kamera. Siinä on yksi pankromaattinen kameraelementti ja viisi multispektraalista. Mittalaite painaa 50 kg ja koko satelliitti 180 kg.
Satelliitti lentää likmain ekvaatoriaalisella matalalla NEqO () kiertoradalla.
Kairamo

Kairamo on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Kulikovon taistelu

Kulikovon taistelu () oli venäläisten ja Kultaisen ordan joukkojen välillä Kulikovon niityllä 8. syyskuuta 1380 käyty taistelu, joka päättyi venäläisten voittoon.
1370-luvulla voimistunut Moskovan suuriruhtinaskunta ryhtyi johtamaan venäläisten taistelua mongolivalloittajia vastaan. Kultaisen ordan johtoon kohonnut kenraali Mamai päätti palauttaa sen vallan Venäjällä. Hän kokosi noin 100 000–150 000 miehen sotajoukon, johon mongolien ja tataarien lisäksi kuului myös tšerkessejä, osseetteja, armenialaisia, Volgan seudun kansoja sekä Krimin genovalaisia palkkasotureita. Mamain liittolaisena toimi Liettuan suuriruhtinas Jagello.
Kuultuaan ordan joukkojen liikkeistä kesäkuun lopussa Moskovan suuriruhtinas Dmitri Ivanovitš Donskoi ryhtyi keräämään venäläisiä sotajoukkoja Moskovassa ja Kolomnassa. 100 000–150 000 miehen armeijaan kuului moskovalaisia ja Moskovan ylivallan tunnustaneiden ruhtinaskuntien sotilaita. Novgorodin, Tverin, Nižni Novgorodin, Rjazanin ja Smolenskin joukot eivät osallistuneet sotaretkeen.
Venäläiset kohtasivat kenraali Mamain joukot Donin yläjuoksulla Kulikovon niityllä. Perimätiedon mukaan taistelu alkoi venäläisten ja tataarien sankareiden Aleksandr Peresvetin ja Tšelubein kaksintaistelulla, jossa molemmat saivat surmansa. Varsinaisessa taistelussa venäläiset tuhosivat Mamain joukot, joiden vetäytymistä he seurasivat 50 kilometrin matkan verran.
Vaikka Kulikovon taistelu ei vielä vapauttanutkaan Venäjää mongolivallasta, se heikensi suuresti Kultaista ordaa ja nopeutti sen hajoamista. Taistelun seurauksena Moskovan suuriruhtinaiden asema Venäjällä voimistui huomattavasti.
Päivi Kairamo

Päivi Kairamo (aiemmin myös "Kairamo-Hella", s. 10. huhtikuuta 1964) on suomalainen diplomaatti ja virkamies. Hän on työskennellyt Genevessä Suomen YK:n pysyvän edustuston päällikkönä 1. heinäkuuta 2012 alkaen. Kairamo aloitti Suomen suurlähettiläänä Turkissa 1. syyskuuta 2016.
Kairamo on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti. Hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1990 ja aloitti uransa työministeriössä vuonna 1991. Kairamo työskenteli ministeriössä hallitussihteerinä vuoteen 1995. Ulkoasiainministeriössä Kairamo työskenteli kaupallisena neuvoksena 1995–1997 ja 1998 sekä eduskunnassa sosiaali- ja terveysvaliokunnan valiokuntaneuvoksena 1997.
Vuosina 1998–2000 Kairamo toimi erityisasiantuntijana Suomen pysyvässä EU-edustustossa. Hän työskenteli Euroopan komission virkamiehenä 2000–2005. Kairamo oli tasavallan presidentin ulkopoliittinen neuvonantaja 2005–2009 ja tasavallan presidentin kanslian kansliapäällikkö 2009–2012.
Puoluekannaltaan Kairamo on sosialidemokraatti. Kairamon isä oli "Suomen Sosialidemokraatti" -lehden entinen päätoimittaja Aimo Kairamo.
Lothal

Lothal oli muinainen Indus-kulttuuriin liittynyt satamakaupunki nykyisessä Gujaratin osavaltiossa Luoteis-Intiassa. Aikoinaan siellä lienee asunut noin 2 500 ihmistä viiden hehtaarin alalla.
Sijainti ja arkkitehtuuri.
Lothal sijaitsee Sabarmatijoen ja sen sivujoen Bhogavon välissä Saurasthran alueella. Rauniot ovat nykyään 19 kilometrin päästä merestä, mutta aikoinaan sinne pääsi suoraan Khambatinlahdelta. Asutuskeskus oli keskikokoinen ja suurin piirtein suorakulmaisen muotoinen. Sitä ympäröi muuri, joka oli alkujaan tehty mudasta mutta myöhemmin rakennettu uudelleen tiilistä.
Alueelta on löydetty asuinrakennuksia, joista osa on melko suuria neli- tai kuusihuoneisia. Niissä oli lisäksi kylpyhuone, iso piha ja veranta. Lothalin merkittävin jäänne on eräänlainen satama, joka on alueen itäosassa. Puolisuunnikkaan muotoista allasta ympäröi muuri. Allas oli tehty Sabarmatijoen varrelle, ja sitä käytettiin vuorovesi-ilmiön, hydrauliikan ja veden käyttäytymisen avulla. Laivat pystyivät tulemaan jokea pitkin altaaseen, jossa ne sitten tyhjennettiin lastista. Toiset tutkijat eivät tue väitettä, vaan pitävät allasta jonkinlaisena juomavesialtaana.
Kypsän Harappa-kulttuurin aikoina meren pinnan arvelalan olleen Lothalin 6-7 metriä nykyistä korkeammalla.
Historia.
Lothalin paikka oli pieni kylä, kun Indus-kulttuurin ihmiset saapuivat sinne noin 2450 kalenterivuotta eaa. He perustivat kukoistavan kauppakeskuksen, joka oli erityisesti helmiteollisuuden keskus. Kaupunki ajautui rappiolle tulvassa, joka sattui noin vuonna 1900 eaa.
Indus-kulttuuri säilyi alueella pidempään kuin pohjoisemmilla seuduilla. Kirjoitus hävisi, mutta painot jäivät. Kauppa palautui ennalleen 1700–1600 eaa.
B-jaksolla, noin 1900–1600 eaa., uusia keramiikkatyylejä ilmestyi asteittain, samalla kuin vanhat Harappan keramiikat vähitellen katosivat. Niinpä Lothalin B-jakson (1900–1600 eaa., Masca-kalibraatio 2180–1800 eaa.) alkupuolella ei tehty kiillotettua punaista keramiikkaa, mutta B-jakson vaiheessa V tehtiin. Harappan kirjoitusta käytettiin sineteissä yhä, muttei sineteissä ollut eläinkuvia.. Lothal itse hylättiin luultavasti voimakkaan tulvan takia noin 1600 eaa. Noin 1600–1400 eaa. kiillotettu punainen keramiikka levisi ympäristöön.
Aikajako.
A–B-jako
Lothal A 2300–1900 radiohiilivuotta eaa. (masca-kalibraatio 2850–2180 kalenterivuotta eaa.)
Lothal B 1900–1600 Masca 2180–1800 cal. eaa.
Raon aikajako
I 2450–2350
II 2350–2200
III 2200–2000
IV 2000–1900
V 1900–1600 Myöhäisharappalainen
Juri Fedkin

Juri Fedkin (s. 6. lokakuuta 1960) on venäläinen kivääriampuja ja olympiavoittaja.
Fedkin voitti olympialaisissa kultaa 10 m ilmakiväärissä Barcelonassa 1992 Yhdistyneen joukkueen riveissä. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut Neuvostoliiton ja Venäjän joukkueissa kolme hopeaa ja kaksi pronssia.
American Soldier

American Soldier on yhdysvaltalaisen Queensrÿche-yhtyeen 31. maaliskuuta 2009 ilmestynyt konseptialbumi, joka kertoo sodasta sotilaan näkökulmasta ja sodan henkisistä ja fyysisistä vaikutuksista.
Kappale ”If I Were King” julkaistiin digisinglenä 3. maaliskuuta 2009.
Teema.
Queensrÿchen sanoittaja ja laulaja Geoff Tate on omien sanojensa mukaan ollut aina sotaa ja tappamista vastaan, mutta käytyään aiheesta ensimmäisen kunnollisen keskustelun Korean ja Vietnamin sotiin osallistuneen isänsä kanssa, hän lumoutui kuulemastaan. Seuraavan kahden vuoden aikana Tate haastatteli Yhdysvaltain sotilaallisiin konflikteihin toisesta maailmansodasta Irakin sotaan osallistuneita yhdysvaltalaisia veteraaneja, ja sanoitti lopulta albumin näihin tarinoihin pohjautuen.
"American Soldierin" kappaleet kuvaavat muun muassa tunnelmaa taistelukentällä (”Middle of Hell”), uhrauksia (”The Killer”), menetystä (”If I Were King”), koti-ikävää (”Remember Me”) ja sopeutumista yhteiskuntaan sodan jälkeen (”Man Down!”). Kappaleessa ”Unafraid” säkeistöt esittää kaksi sotaveteraania, ja otteita Taten nauhoittamista haastatteluista kuullaan musiikin lomassa läpi albumin. ”Home Again” on duetto Taten ja tämän tyttären välillä.
Kiertue.
Yhtye esitti albumin musiikkia livenä ensimmäistä kertaa 16. huhtikuuta 2009 Seattlen Snoqualmie Casinossa, mistä alkoi samalla kevään kestänyt Yhdysvaltain-kiertue. Konsertit koostuvat kolmesta osasta, joista yksi keskittyy uuteen albumiin ja kaksi muuta albumeihin "Rage for Order" (1986) ja "Empire" (1990).
Kappaleet.
Laulaja Geoff Taten ohella albumin kirjoittamisesta vastasivat "" -albumin tapaan pääosin yhtyeen varsinaisen ydinnelikon ulkopuoliset tahot. Tuottaja Jason Slater sävelsi kahdeksan kappaletta ja tuottaja Kelly Gray neljä, joista kahdessa oli mukana myös kitaristi Damon Johnson ja Queensrÿchen rumpali Scott Rockenfield. Grayllä, Johnsonilla ja Rockenfieldillä on yhteinen Slave to the System -sivuprojekti, ja Gray kuului myös Queensrÿcheen "Q2K"-albumin (1999) aikaan.
Kokoonpano.
Albumilla vierailevat Taten tytär Emily Tate (kappaleessa ”Home Again”) sekä sotaveteraanit Chris Devine ja Sean Lenahan (kappaleessa ”Unafraid”).