tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Verohinta

Verohinta eli markonki (, nyk. "markegång") oli aiemmin laskennallinen hinta, jonka avulla luonnosta saatavilla tuotteilla suoritettava vero muunnettiin rahalliseksi arvoksi. Aikoinaan kannettiin vuotuista veroa maanviljelystä, karjanhoidosta, kalastuksesta tai muusta maaelinkeinosta saatuina tuotteina. Tällaisia veroparseleita eli veroesineitä voitiin korvata rahalla. Eri tuotteiden verohinnat vahvistettiin vuosittain ja niistä laadittiin verohintaluettelo eli verohintataksa. Tätä varten suoritettiin jokaisessa läänissä verohinnanpano.
Koska usein oli edullista sekä veronmaksajalle että veronsaajalle saada lunastaa veroparselit rahana, alettiin jo 1600-luvulla määrätä verohintoja. Osalle veroparseleista määrättiin kiinteä hinta, mutta tavallisesti käytettiin käypää hintaa eli vuosiverohintaa. Vuonna 1840 annetulla julistuksella siirryttiin käyttämään yhdeksän edellisen vuoden keskiverohintaa, jotta kruunun saaman maaveron määrä ei vaihtelisi vuosittain liiaksi. Maaverot lakkautettiin vuoden 1925 alusta lähtien, jonka jälkeen verohinnoilla ei enää ollut merkitystä valtionverotuksessa. Valtion virkatalojen vuokrien ja eräiden maksujen määräämisessä verohintaluetteloa tarvittiin vuoden 1930 loppuun saakka. Vuonna 1930 annettiin laki, joka sääti vuokriin sisältyvien viljaerien hinnat laskettavaksi maatalousministeriön vuosittain vahvistamien hintojen mukaan. Maksujen osalta laissa määrättiin viljalle pysyvät hinnat.
Heikki Tikkanen

Heikki Tikkanen (3. lokakuuta 1930 Turku – 17. toukokuuta 2012 Espoo) oli suomalainen toimittaja. 
Heikki Tikkasen isä oli Uusi Aura -lehden päätoimittaja Eino Tikkanen. Tikkanen aloitti oman toimittajanuransa 1950-luvulla. Hän tuli toimittajaksi Helsingin Sanomiin vuonna 1954 opiskeltuaan sitä ennen muutaman vuoden Teknillisessä korkeakoulussa. Vuodesta 1961 hän toimi Sanoman toisen lehden, Ilta-Sanomien, päätoimittajana, kunnes aloitti vuonna 1966 Helsingin Sanomien toisen päätoimittajan tehtävässä.
Vuonna 1976 Tikkanen seurasi Teo Mertasta Helsingin Sanomien vastaavana päätoimittajana ja hän työskenteli tehtävässä vuoden 1990 loppuun, jolloin jäi eläkkeelle. Hänen seuraajansa lehden vastaavana päätoimittajana oli aiemmin lehden uutispäätoimittajana toiminut Janne Virkkunen. Vuosina 1989–1998 Tikkanen toimi Sanoma Osakeyhtiön hallituksen varapuheenjohtajana.
Näyttelijä Aino-Maija Tikkanen oli Heikki Tikkasen sisko.
Hevoshoitolan sisarukset

Hevoshoitolan sisarukset -kirjasarjan on kirjoittanut Lauren Brooke. Sarjaan kuuluu yli 20 kirjaa. Kirjat kertovat hevoshoitola Heartlandin arjesta. 
Juoni.
Amy Fleming ja Louise (Lou) Fleming sekä heidän isoisänsä Jack Bartlett hoitavat pääosin Heartlandia. Apunaan heillä on tallipojat Ty sekä Ben. Hevoshoitolassa he menevät hevosten ehdoilla eivätkä turvaudu väkivaltaan tai yllyttämiseen. Kaksi yleisintä hoitokeinoa ovat yhdeyden luominen pyöröaitauksessa sekä terapeuttinen hieronta. 
Hevoshoitola kamppailee kuuluisaa, valtavaa tilaa Green Briaria vastaan. Tilat ovat kuin yö ja päivä. Green Briarissa Val Grant on kaikkien pomo ja määrää tilan asioista, käskyttäen jopa omaa tyttöään Ashleytä, josta on tullut Amyn viimeinen ihminen, jota hän haluaa nähdä. Amyn parhaimmat kaverit ovat Soraya ja Matt. Soraya auttaa usein hevoshoitolassa ja hänen suosikki on kiltti Jasmine-poni. Matt on eläinlääkäri Scottin pikkuveli. Scott on sekä eläinlääkäri että Loun poikaystävä.
Tim, tyttöjen isä asuu Australiassa uuden vaimonsa Helenan sekä heidän yhteisen tyttärensä Lilyn kanssa. Heillä on siellä suuri tila. Tim osti Amylle ja Loulle Storm-hevosen lahjaksi, mutta se oli liian vaativa Loulle, joka ei ole 12 vuoteen ratsastanut. Lopulta se myytiin Nick Halliwellille, joka on kuuluisa esteratsastaja ja sillä kisaa Daniel, Nickin tallipoika sekä Amyn ystävä. Marion, tyttöjen äiti kuoli auto-onnettomudessa. Marion oli erittäin taitava hevostenkäsittelijä, hänellä oli maaginen ote hevosiin. Marion opetti kaiken mitä tiesi Amylle sekä Tylle, jotka auttoivat äitiään hänen ollessa vielä elossa. Marionin poismenon jälkeen Amy ja Ty ovat hoitaneet ongelmahevoset keskenään.
Muuta.
Hevoshoitolan sisaruksista on tehty myös televisio-ohjelma Sydänmailla, jota on esitetty Suomessa TV2:lla ja julkaistu Hevoshoitolan sisarukset -dvd:nä.
Kizelin piiri

Kizelin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1923 perustetun piirin pinta-ala on 1 390 neliökilometriä. Asukkaita on 30 300 henkeä (vuonna 2009).
Kizelin piiri sijaitsee Permin aluepiirin itäosassa. Luoteessa se rajoittuu Aleksandrovskin piiriin, idässä Sverdlovskin alueeseen ja Gornozavodskin piiriin sekä etelässä Gremjatšinskin ja Gubahan piireihin. Pinta-alasta 72,9 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat kivihiili, savi ja granosieniitti.
Piiriin kuuluu Kizelin kaupunki sekä neljä maalaiskuntaa: Južnyi-Kospašski, Šahta, Severnyi-Kospašski ja Tsentralnyi-Kospašski. Hallinnollinen keskus on Kizel. Asutuskeskuksia on yhteensä 7.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 80,5 % venäläisiä, 12,7 % tataareja ja 1,8 % ukrainalaisia.
Piirin kautta kulkee Tšusovoin ja Solikamskin välinen maantie ja rautatie. 1990-luvulle saakka seudulla harjoitettiin kivihiilen tuotantoa. Nykyisin tärkeimmät elinkeinot ovat puunhankinta ja -jalostus.
Piirissä toimii Kizelin vuoriteknikumi, lääketieteellinen oppilaitos, ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, musiikkikoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy "Novyi den" (”Uusi päivä”).
Seudulla on kivikautisia arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat vanhat teollisuusrakennukset ja Šahtan taajaman lähellä sijaitseva Kizelin luola.
Gremjatšinskin piiri

Gremjatšinskin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1949 perustetun piirin pinta-ala on 1 115 neliökilometriä. Asukkaita on 14 700 henkeä (vuonna 2009).
Gremjatšinskin piiri sijaitsee Permin aluepiirin itäosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kizelin, idässä Gornozavodskin, etelässä Tšusovoin, lännessä Dobrjankan ja luoteessa Gubahan piireihin. Pinta-alasta 95 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat kivihiili, keraaminen savi ja sepeli. Seudulla sijaitsee Basegin luonnonpuisto.
Piiriin kuuluu Gremjatšinskin kaupunki sekä kolme maalaiskuntaa: Jubileinyi, Šumihinski ja Usva. Hallinnollinen keskus on Gremjatšinsk. Asutuskeskuksia on yhteensä 7.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 76,5 % venäläisiä ja 14,7 % tataareja.
Piirin kautta kulkee Tšusovoin ja Bereznikin välinen maantie sekä Tšusovoin ja Solikamskin välinen rautatie. Talous perustui 1990-luvun loppuun saakka kivihiilen louhintaan. Nykyään tärkein teollisuuden ala on sepelin tuotanto. Hiilikaivosten sulkemisen jälkeen on kehitetty myös puunhankintaa ja -jalostusta.
Piirissä toimii kaksi lasten luomistyön keskusta, taidekoulu, ammattikoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy "Šahtjor" (”Kaivostyöläinen”).
Pikkuhaarapyrstö

Pikkuhaarapyrstö ("Enicurus scouleri") Aasian keski-, etelä-, kaakkois- ja itäosissa tavattava sieppoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan pikkuhaarapyrstö on noin 13 cm. Pikkuhaarapyrstön otsa, vatsa, alaperä sekä leveä siipijuova ja siipien reunat ovat väriltään valkoiset. Muuten laji on höyhenpuvultaan sinertävän musta. Koiras- ja naarasyksilöt eivät eroa toisistaan höyhenpukunsa perusteella. Haarapyrstöjen suvun lajien pyrstö on tyypillisesti pitkä ja selvästi haarapäinen. Pikkuhaarapyrstön pyrstö on kuitenkin lyhyt ja vain hieman lovipäinen, lähes suora.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pikkuhaarapyrstöä tavataan Keski-Aasiassa Tadžikistanissa, Afganistanissa ja Kazakstanissa. Etelä-Aasiassa levinneisyys ulottuu Pakistanista Intiaan ja edelleen itään päin Kaakkois-Aasiaan ja Kiinaan sekä Taiwaniin. Pikkuhaarapyrstöt elävät nopeasti virtaavien vuoristopurojen ja -jokien luona. Erityisesti laji tavataan vesiputouksien läheisyydestä. Talvisin laji elää hitaammin virtaavien jokien ja järvien lähellä.
Ravinto.
Pikkuhaarapyrstöt syövät vesihyönteisiä, äyriäisiä ja jonkin verran myös kasviperäistä ravintoa. Ravintonsa laji poimii useimmiten kiviltä, mutta toisinaan sukeltaa myös veden alle.
Pesintä.
Laji rakentaa pesänsä joen törmään usein vesiputouksen taakse. Pesä rakennetaan sammalista, lehdistä ja ruohoista. Naaras munii kolmesta viiteen valkoista vaaleanpuna- tai violettitäpläistä munaa.
Tengeliönjoen rautatiesilta

Tengeliönjoen rautatiesilta on Ylitornion kunnassa Aavasaksan kylässä sijaitseva Tengeliönjoen ylittävä Kolarin radan silta. Silta on avattu liikenteelle ensimmäisen kerran vuonna 1928, ja sen perustukset ovat edelleen uuden sillan käytössä. Uusi silta on rakennettu vuonna 1951.&lt;ref name="3a/16"&gt;Preliminary Assessment of Finnish Railway Bridges, liite 3a/16&lt;/ref&gt; Sillalla sallitaan 18 tonnin akselipaino, ja sen jännemitat ovat 45+45+21 metriä.&lt;ref name="3a/10"&gt;Preliminary Assessment of Finnish Railway Bridges, liite 3a/10&lt;/ref&gt;
Silta muodostuu kahdesta 45 metrin mittaisesta vahvistetusta teräsristikkojänteestä, sekä kolmannesta yksinkertaisesta 21 metrin mittaisesta teräspalkkijänteestä.
Bright Sheng

Bright Sheng (, pinyin: Shèng Zōngliàng) (s. 6. joulukuuta 1955) on kiinalais-yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 1982 ja työskentelee Michiganin yliopistossa. Hän on saanut MacArthur Fellowshipin vuonna 2001 ja on New York City Balletin ensimmäinen nimikkosäveltäjä.
Shengin teoksia ovat esittäneet muiden muassa New Yorkin filharmonikot, Bostonin sinfoniaorkesteri, Chicagon sinfoniaorkesteri, Philadelphian orkesteri, Seattlen sinfoniaorkesteri, Orchestre de Paris, Kuninkaallinen Concertgebouw-orkesteri, Tokion filharmoninen orkesteri ja Kiinan kansallinen sinfoniaorkesteri.
Kaarlo O. Tanner

Karl (Kaarlo) Oskar Tanner (sukunimi aik. "Tibiander"; 16. helmikuuta 1868 Rauma – 17. elokuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Tanner toimi suutarina ennen kirjallista uraansa, ja ruotsi oli alun perin hänen äidinkielensä, vaikka hän kirjoittikin suomeksi. Hän julkaisi kertomuksia, joista kaksi pidempää kertomusta "Ryysyläisen vakuuna" ja "Tienraivaajat" julkaistiin erillisinä kirjoina. Tanner kirjoitti myös vihkoina ilmestyneen romaanin "Valkeat orjat", joka jäi kuitenkin keskeneräiseksi Tannerin yllättävän kuoleman takia. Tanner kirjoitti lisäksi näytelmän "Pestuupäivä Rannanpäässä", viisinäytöksisen näytelmän "Työ ja pääoma", kolminäytöksisen näytelmän "Noidan kosto" ja yksinäytöksisen raittiusaiheisen näytelmän "Muistojuhla".
Tanner hukkui elokuussa 1906 Helsingin vesillä Mjölön lähellä purjeveneen kaatuessa. Veneessä oli mukana myös kirjailija Kaarlo Luoto sekä kolme muuta miestä, jotka onnistuivat pelastumaan. Tannerin ruumis löydettiin 9. syyskuuta 1906 Lauttasaaren luota.
Seppo Paatelainen

Seppo Veijo Tapio Paatelainen (s. 6. helmikuuta 1944 Sumiainen) on elintarviketeollisuudessa toiminut maatalous- ja metsätieteiden maisteri ja vuorineuvos. Hänellä on yli 25 vuoden kokemus yritysten johtotehtävistä. Paatelainen oli mm. 1990-luvulla mukana ajamassa alas Tuottajain Lihakeskuskuntaa (TLK). Hänen johdossaan Atria lähti 1990-luvun lopulla laajentumaan Suomen rajojen ulkopuolelle, Ruotsiin, Venäjälle ja Baltiaan. 
Vuonna 2006 Paatelainen jäi eläkkeelle pörssiyhtiö Atrian toimitusjohtajan tehtävistä, minkä jälkeen hän on toiminut mm. Keskon, Ilkka-yhtymän, Alma Median, Finavian sekä VIGO-yrityskehityshankkeita johtavan Food Process Innovations Oy:n hallituksissa.
Emeryville

Emeryville on pieni kaupunki Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Berkeleyn ja Oaklandin kaupunkien välissä ja rajoittuu merenrannassa San Franciscon lahteen. Vuonna 2010 siellä asui 10 080 asukasta. 
Emeryvillessä pitää kotipaikkaansa usea merkittävä yritys, kuten animaatiostudio Pixar, kahvipaahtimo Peet's Coffee &amp; Tea, ravintolaketju Jamba Juice, sekä opetusteknologiaan erikoistunut LeapFrog. Huolimatta pienestä maapinta-alastaan Emeryvillen alueella sijaitsee myös Ikea sekä Bay Street ostoskeskus, jossa on lähes 80 liikettä ja 2 000 autopaikkaa. 
Emeryvillen alueella oli pitkään Amerikan alkuperäisheimojen asutusta, koska sen hetteikköiset vuorovesitasanteet ja kivikkoiset rannat tarjosivat erinomaiset mahdollisuudet simpukoiden sekä ostereiden keräämiseen, kalastamiseen ja metsästämiseen. Lisäksi asukkaat keräsivät ravinnokseen tammenterhoja. Pitkään jatkuneen asutuksen vuoksi paikalle kertyi jättimäinen raakkutunkio, joka on sittemmin hävinnyt elinkeinoelämän ja teollisuuden tilatarpeiden vuoksi.
Harmaaturska

Harmaaturska ("Trisopterus esmarkii") on Koillis-Atlantilla elävä turskakala.
Ulkonäkö.
Täysikasvuinen harmaaturska on keskimäärin 19 cm:n pituinen. Sillä on harmaanruskea selkä, hopeiset kyljet ja valkoinen vatsa. Rintaevän tyven yläreunassa on tumma täplä.
Levinneisyys.
Harmaaturska elää lauhkeassa ilmastossa, väli- tai avovedessä liejuisen merenpohjan yläpuolella, yleensä 100–200 metrin syvyydessä. Levinneisyysvyöhyke ulottuu Englannin kanaalista lounaiselle Barentsinmerelle ja aina Karhusaaren lähistölle saakka. Lisäksi sitä tavataan Islannin ja Färsaarten ympäristössä.
Elintavat.
Harmaaturska syö enimmäkseen planktonäyriäisiä, kuten hankajalkaisia, krillejä, katkarapuja ja katkoja, mutta myös pikkukaloja sekä erilaisia munia ja toukkia.
Kalastus ja käyttö.
Harmaaturskaa pyydetään lähinnä kalajauhon ja -öljyn valmistukseen. Tärkeimmät pyyntialueet ovat olleet Pohjanmeren pohjoisosa ja Skagerrak. Suurimmillaan vuosisaaliit olivat vuoden 1980 paikkeilla yli 600 000 tonnia, sen jälkeen 300 000 tonnin luokkaa, mutta ovat 2000-luvulla romahtaneet alle 50 000 tonniin.
Pekka Pantsu

Pekka Pantsu (13. joulukuuta 1896 Sortavala – 27. helmikuuta 1984) oli suomalainen teurastamon johtaja ja eräkirjailija.
Pantsu kävi koulunsa Sortavalassa ja työskenteli ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjällä muun muassa Pietarissa, Jekaterinburgissa ja Donetskissa. Pantsu matkusti vuonna 1917 Venäjän Kaukoitään, jossa hän harjoitti metsästystä ja kalastusta. Vuonna 1925 hän perusti kalastusyhtymän Kamtšatkan niemimaalle.
Pantsu palasi Suomeen vuonna 1930. Hän toimi vuoteen 1938 saakka Kiteen osuuskaupan palveluksessa ja siirtyi sitten Savo-Karjalan Osuusteurastamon Sortavalan konttorin johtajaksi. Vuonna 1940 Pantsu perusti Varkauteen Savo-Karjalan Osuusteurastamon (myöhemmin Lihakunta), jonka johtajana hän työskenteli vuoteen 1961 saakka.
Pantsu kuvasi vaiheitaan Kaukoidässä muistiinpanoissaan ja kertomuksissaan, joista Martti Issakainen toimitti teoksen "Kamtsatka, nuoren erämiehen muistoja" (Weilin+Göös 1980).
Hiroshi Kyono

Hiroshi Kyono (; s. 31. maaliskuuta 1969 Jokohama, Japani) on japanilainen laulaja, joka tunnetaan parhaiten The Mad Capsule Marketsin solistina. Hän on Mad Capsule Marketsin lisäksi toiminut Berrie- ja Joujouka -yhtyeissä. Kyono aloitti uransa vuonna 1985.
Halkominen

Halkominen on Suomessa kiinteistötoimitus, jossa tila tai tontti jaetaan sen osakkaiden kesken heidän omistamiensa osuuksien mukaan uusiksi kiinteistöiksi. Halkomisella puretaan tilan tai tontin määräosainen yhteisomistus. Halkomisessa ei jää kantatilaa. 
Halkomisessa osakkaat ovat usein riidoissa keskenään. Lohkomistoimitus on halkomista huomattavasti halvempi, sillä halkominen on työläs menettely. Halkominen voidaan välttää tekemällä sopimus kiinteistön jakamisesta määräaloina ("jakosopimus").
Muita kiinteistöjä kuin tiloja ja tontteja ei voi halkoa.
Yhteishalkomisessa jaetaan useampi kuin yksi kiinteistö kerralla. Näin voidaan menetellä, jos halottava käyttöyksikkö kuten maatila tai rakennuspaikka koostuu useasta kiinteistöstä, joilla on pääasiassa samat omistajat.
Tyypillinen halkomisen kohde on nykyisin metsätila tai pienehkö erityismaa-alue kuten ranta-alue. Maatilojen jakamiseen halkomisia ei enää käytetä toisin kuin vielä 1950-luvulle saakka tehtiin. Halkomisten lukumäärä on laskenut 1950-luvulta, jolloin halkomisia tuli vireille noin 1500 toimitusta vuodessa.
Historiaa.
Halkominen on tilojen vanhin osittamismuoto. Se on tunnettu jo keskiajalla. Halkomisessa talo jaettiin tiloiksi esimerkiksi perinnönjaon seurauksena. Useat kylät ovat muodostuneet yksinäistaloista halkomalla.
Osittamista rajoitettiin 1500-luvulta alkaen, sillä tilojen haluttiin pysyvän ”itsekannattavina”. Vuonna 1684 säädettiin, että neljännesmanttaalia pienempiä talonosia ei saanut halkomalla muodostaa. Myöhemmin rajoituksia lievennettiin. Vuoden 1895 asetuksessa määritettiin samanaikainen 1/300 manttaalin ja 5 hehtaarin raja eräin poikkeuksin. Halkomisrajoitukset poistettiin lopullisesti vuonna 1916.
Halkomistavat.
"Jyvityshalkomisessa" eli "tilushalkomisessa" eli "perinteisessä halkomisessa" maapohja ja vesitilukset jyvitetään, jotta tilan eri osat saadaan keskenään vertailukelpoisiksi. Kukin osakas saa alueen, joka vastaa hänen osuuttaan. Tiluksilla olevan muun omaisuuden kuten rakennusten ja puuston raha-arvo arvioidaan. Jos se ei jakaudu jakoperusteen mukaan, osakkaat maksavat erotuksen toisilleen tilikorvauksina rahassa.
"Kokonaisarvohalkomisessa" tiluksia ei jyvitetä. Kukin osakas saa kokonaisarvoltaan osuuttaan vastaavan tilan. Tilat voivat olla keskenään erilaisia esimerkiksi niin, että yksi saa rantapalstan ja toinen metsälön. Kokonaisarvohalkominen on tarkoituksenmukaista, jos halottavan tilan eri osat ovat huomattavan eriarvoisia tai jos tila on pieni.
Kimmo Koskimaa

Kimmo Reijo Sakari Koskimaa (sukunimi vuoteen 1926 "Dahlström"; 22. maaliskuuta 1925 Vaasa – 21. maaliskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Koskimaa aloitti runoilemisen tutustuttuaan Eino Leinon Helkavirsiin. Hänen esikoiskokoelmansa "Hukkaperän lauluja" sai myönteisen arvion muun muassa V. A. Koskenniemeltä, joka vertasi Koskimaata Unto Kupiaiseen ja Eino Leinoon. Koskimaan loppusointuja käyttänyt runous poikkesi aikakauden modernistisesta valtavirtauksesta mutta se on säilyttänyt suosionsa nykypäiviin saakka.
Kilpirauhassairaudesta ja sydänongelmista kärsinyt Koskimaa kuoli 29-vuotiaana maaliskuussa 1954. Orvokki Vääriskoski toimitti Koskimaan runokokoelmasta uuden laajennetun version joka ilmestyi 2007.
Kalle Päätalo (yhtye)

Kalle Päätalo myös Kalle P oli alkujaan fiktiivinen joensuulainen suomirock-yhtye, joka oli osa elokuvan "Pitkä kuuma kesä" (1998) tarinaa. Elokuvassa käytetyn ja levylle päätyneen Kalle Päätalo -yhtyeen musiikin on soittanut Pauli Hanhiniemen Perunateatteri -yhtye solistinaan elokuvassa yhtyeen laulajaa esittänyt Mikko Hakola. Elokuvan saaman suosion myötä bändi heräsi eloon eri kokoonpanolla ja alkoi keikkailla.
Diskografia.
Studio-orkesterin muodosti Pauli Hanhiniemen Perunateatteri, laulajanaan Mikko Hakola. Kokoonpano:
Albumi:
Akseli Urhonen

Aksel Teodor Urhonen (12. syyskuuta 1892 Rauma – 23. tammikuuta 1952 Rauma) oli suomalainen merimies ja merikirjailija.
Urhonen kuvasi romaanissaan "Kun fregattimme kävi Jaavalla" omien purjelaivakokemuksiensa perusteella raumalaisen fregatti/parkki "Altain" vaiheita maailman merillä vuosina 1876-1902. Jo aiemmin kirjailija Hjalmar Nortamo käytti Urhosen muistelmia pohjana teoksessaan "Valtamerillä. Akseli Urhosen merimieselämyksiä" (WSOY 1930).
Urhosen puoliso oli Amanda Josefiina Urhonen (1888–1975). Urhonen kuoli vuonna 1952 ja hänet on haudattu Raumalla Rauman Vanhalle hautausmaalle.
Euroopan Kirjailijaliitto

Euroopan Kirjailijaliitto ("Europäische Schriftsteller-Vereinigung", "ESV") oli Saksan perustama Goebbelsin organisoima vuosina 1941–1945 toiminut kulttuurijärjestö, johon kuului jäseninä myös suomalaisia kirjailijoita.
Järjestö perustettiin syksyllä 1941 Weimarissa pidetyillä runoilijapäivillä, ja sen puheenjohtajaksi valittiin saksalainen kirjailija Hans Carossa. Liiton varapuheenjohtajaksi valittiin vuonna 1942 suomalainen V. A. Koskenniemi. Liiton jäsenosastoja perustettiin Suomeen ja 15 muuhun maahan. 
Kirjailijaliiton Suomen osastossa oli jäseninä noin 40 kirjailijaa, joista 15 oli suomenruotsalaisia. Suomen osaston puheenjohtaja oli Arvi Kivimaa. Suomesta liittoon kuuluivat muun muassa Mika Waltari, V. A. Koskenniemi, Tatu Vaaskivi, Maila Talvio, Viljo Kajava, Örnulf Tigerstedt, Tito Colliander, Bertel Gripenberg, Hjalmar Dahl, Harald Hornborg, Lorenz von Numers, Jarl Gallén, J. C. Fabritius, E. R. Gummerus, Ulla Biaudet (Ulla Bjerne), Joel Rundt, Ture Janson, Göran Stenius, Olof Enckell ja Jarl Hemmer. 
Euroopan kirjailijaliitto järjesti lokakuussa 1942 Weimarissa kirjailijakokouksen, johon osallistuivat Suomesta Viljo Kajava, Mika Waltari, Maila Talvio, Örnulf Tigerstedt, Tito Colliander ja Suomen kirjailijaliiton puheenjohtaja Yrjö Soini.
Euroopan kirjailijaliitto myönsi ulkomaisille kirjailijoille vierailustipendejä Saksaan. Kirjailija Irja Salla oleskeli liiton stipendin turvin Saksassa heinäkuusta 1943 tammikuuhun 1944, ja myös Helvi Hämäläiselle myönnettiin stipendi, mutta hän jätti sen käyttämättä.
Intiankraitti

Intiankraitti ("Bungarus caeruleus") on myrkkytarhakäärmeisiin kuuluva kraittilaji, jota esiintyy Intian, Pakistanin, Nepalin ja Sri Lankan viidakoissa ja savanneilla. Intiankraitti on väriltään kiiltävän sinimusta valkoisin raidoin, mutta myös yksivärisen tummia yksilöitä on tavattu. Vartalo on liereä ja pehmeäsuomuinen. Pituutta sille kertyy 0,8–1,7 metriä. Intiankraitin pää on kaulaa hieman leveämpi ja sen silmät ovat pienehköt. Päivisin käärme oleilee termiittikeoissa, mutta yöaikaan se lähtee ravinnonhakuun. Lajin ruokalistalle päätyy muita käärmeitä, skinkkejä ja pikkunisäkkäitä. Intiankraitti lisääntyy munimalla 8–12 munaa. Tämän lajin aiheuttamia puremia tunnetaan maakraiteista eniten. Sillä on 12 alalajia.
Myrkky.
Intiankraitin myrkky on neurotoksista ja aiheuttaa nopeasti lihashalvauksia. Se on paljon vaarallisempaa kuin tavallisten kobrien myrkky. Intiankraitin purema aiheuttaa vain vähän tai ei lainkaan kipua, mutta monet pureman saaneet ovat valittaneet kovista vatsakivuista. Myrkky aiheuttaa eteneviä halvauksia. Paikallisia oireita ei ole, joten potilaiden kuntoa seurataan tarkasti halvausoireiden varalta, jotta voidaan antaa vastamyrkkyä. Uhri voi kuolla 6-8 tunnissa ja yleensä kuoleman syynä on hengityksen lamaannus.
Joel Rundt

Anders Joel Rundt (3. joulukuuta 1879 Uusikaarlepyy – 2. kesäkuuta 1971 Vaasa) oli suomenruotsalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja runoilija.
Henkilöhistoria.
Rundt valmistui opettajaksi Uudenkaarlepyyn seminaarista 1903. Hän toimi opettajana Kaarlelassa, Kokkolassa ja viimeksi 14 vuoden ajana Helsingissä. Vuosina 1909–1910 Rundt oli myös Österbottningen-lehden toimittajana. Opettajan uran jälkeen hän toimi Svenska folkskolans vänner-järjestön sihteerinä 1925–1929 ja vuosina 1935–1943 virsikirjakomitean jäsenenä ja sihteerinä. Tea Helenelundin veistämä Rundtin rintakuva (1970) sijaitsee Uudenkaarlepyyn kirkon vieressä.
Kirjallinen tuotanto.
Ensimmäisen runokokoelmansa "Ödemark" Rundt julkaisi 1912 ja viimeisen lähes 90-vuotiaana. Hän myös käänsi suomenkielistä lyriikkaa ruotsiksi, muun muassa Kantelettaren ja Saima Harmajan runoja, sekä sanoitti lauluja ja virsiä. Hän sanoitti 1940-luvulla ruotsiksi useita Toivo Kärjen säveltämiä kappaleita, joissa oli alunperin Kerttu Mustosen tai Helena Eevan suomenkielinen teksti, esim. Siks oon mä suruinen / Nu går jag sorgsen här, Tule hiljaa / Kom så stilla, Naisten tango / Damernas tango, Anna-Liisa / Anna-Lisa .
Matemaatikkoja vastaan

Matemaatikkoja vastaan (; ) on Sekstos Empeirikoksen kirjoittama filosofinen teos, joka edustaa pyrrhonistista skeptisismiä. Teos tunnetaan myös nimillä "Professoreita vastaan" ja "Oppineita vastaan".
Teos koostuu osista, jotka on suunnattu erilaisia tiedon lajeja vastaan, ja niitä vastaan, jotka katsovat omaavansa jotain tietoa. Teoksen nimen "mathēmatikos" tarkoittaa oppineita yleensä, mutta sen voidaan katsoa viittaavan erityisesti platonilaisiin. Kirjat laajentavat Sekstoksen teoksen "Pyrrhonismin pääpiirteet" kirjojen II ja III esitystä aiheesta.
Sisältö.
Teokseen "Matemaatikkoja vastaan" luetaan joko kuusi tai yksitoista kirjaa. Tämä on seurausta siitä, että säilyneissä käsikirjoituksissa yksitoista Sekstokselta säilynyttä kirjaa on luettu yhteen otsikon "Matemaatikkoja vastaan" alle. Nimellä "Matemaatikkoja vastaan" on kuitenkin alun perin tarkoitettu viitata vain kuuteen ensimmäiseen kirjaan. Tämä käy ilmi ensimmäisen kirjan alusta ja kuudennen kirjan lopusta.
Teoksen kuusi ensimmäistä kirjaa tunnetaan perinteisesti myös omilla nimillään:
Teoksen kirjat VII–XI ovat säilyneet epätäydellisesti. Tutkijat ovat arvelleet, että tämän kirjajoukon alusta puuttuu ainakin yksi ja mahdollisesti jopa viisi kirjaa. Säilyneitä kirjoja on kutsuttu perinteisesti seuraavilla nimillä:
Nämä kirjat erotetaan joskus erilliseksi teokseksi kirjoista I–VI käyttämällä niistä nimitystä "Dogmaatikkoja vastaan" (, "Pros dogmatikous"). Tällöin "Loogikkoja vastaan" muodostaa tämän teoksen kirjat I–II, "Fyysikkoja vastaan" kirjat III–IV ja "Eetikkoja vastaan" kirjan V, huolimatta siitä, että todellisuudessa teoksen alkuosa puuttuu. Dogmaatikkojen voidaan tässä katsoa viittaavaan erityisesti stoalaisiin. Sekstos itse käyttää näistä viidestä kirjasta nimitystä "Skeptika hypomnēmata" () viitatessaan niihin muualla. Ne vaikuttavat olevan kirjoja I–VI varhaisempia.
Nimet "Matemaatikkoja vastaan" ja "Dogmaatikkoja vastaan" eivät esiinny alkuperäisissä käsikirjoituksissa, vaan ne on kehitetty myöhemmin.
Pokerisivut.com (lehti)

Pokerisivut.com-lehti oli vuonna 2008 perustettu suomenkielinen pokeriin keskittyvä aikakauslehti. Lehti ilmestyi kuusi kertaa vuodessa. Ensimmäisen numeron kansikuvassa esiintyi Patrik Antonius, ja sen jälkeen kansikuvissa ovat olleet muun muassa Doyle Brunson, Ilari Sahamies, Jens Kyllönen ja Ville Wahlbeck. Lehden vakiokolumnisteina toimivat muun muassa Sami Kelopuro, Juha Helppi ja Phil Galfond.
"Pokerisivut.com-lehden" julkaiseminen lopetettiin vuonna 2010 lokakuun alussa voimaan tulevan arpajaislain takia. Lehden viimeinen numero ilmestyi elokuussa 2010.
Toimi Waltari

Toimi Armas Waltari (17. helmikuuta 1882 Helsinki – 5. heinäkuuta 1914 Nummela) oli suomalainen pappi ja opettaja, joka julkaisi lukuisia hengellisiä kirjoja. Hän oli kirjailija Mika Waltarin isä.
Toimi Waltarin isä Gustaf Helenius oli Hattulan Katinalasta kotoisin ollut ja Helsinkiin muuttanut muurari, joka otti uudeksi sukunimekseen Waltari kotitalonsa mukaan. Toimi Waltari ja hänen veljensä Toivo Waltari valmistuivat kumpikin papeiksi. Toimi Waltari oli sittemmin työssä muun muassa Kalliolan setlementissä ja toimi Sörnäisten vankilan vankilapastorina. Hän meni naimisiin 18. marraskuuta 1906 Olga Johanssonin (18.11.1886 Pietari – 12.6.1945 Helsinki) kanssa. Pariskunnalle syntyi kolme lasta, Samuel 1907, Mika Toimi 1908 ja Erkki Kustaa 1913.
Toimi Waltari oli Mikkelin lyseon uskonnon ja historiallisen lukemisen vanhempana lehtorina vuosina 1912–1914, ja hän valmisteli samalla myös teologian väitöskirjaansa, jonka nimenä oli "Raamatunhistoria uskonnon opetuksessa". Mikkelissä asunut Waltarin perhe palasi Helsinkiin 1914, mutta pian sen jälkeen Toimi Waltari kuoli vain 32-vuotiaana.
Kirjailija Mika Waltari kuvasi "Helsinki-trilogiassaan" (1933–1935) sukunsa vaiheita. Trilogian päähenkilöiden esikuvina olivat kirjailija itse, hänen isänsä Toimi ja isoisänsä Gustaf
The Agonist

The Agonist (aikaisemmin The Tempest) on kanadalainen melodista deathmetalia soittava yhtye. Montrealissa vuonna 2004 perustetun yhtyeen jäseniin kuuluu laulaja Vicky Psarakis, kitaristi Danny Marino, basisti Chris Kells, rumpali Simon McKay ja kiertuekitaristi Chris Adolph. The Agonist tunnetaan erityisesti laulajien tavasta yhdistellä murinalaulua ja puhdasta laulua. Yhtye levyttää Century Media Recordsille.
17.3.2014 yhtye ilmoitti Facebook-sivuillaan laulaja Alissa White-Gluzin jättäneen yhtyeen. Uudeksi laulajaksi ilmoitettiin Vicky Psarakis.
Kit Kat

KitKat on Nestlén valmistama suklaapatukka. Niitä myydään tavallisina patukoina ja pusseissa. KitKat muodostuu keksistä, joka on kuorrutettu suklaalla. 
"Guinness World Recordsin" mukaan KitKatilla on kaikkein eniten eri makuja, esimerkiksi wasabi, kurkku, suola ja vesimeloni.
Antoni Piechniczek

Antoni Krzysztof Piechniczek (s. 3. toukokuuta 1942) on puolalainen poliitikko, jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Vuodesta 2007 lähtien hän on istunut Puolan parlamentin ylähuoneessa.
Ura pelaajana.
Piechniczek pelasi urallaan puolustajana. Hän aloitti uransa Zryc Chorzówin juniorijoukkueessa, josta siirtyi 1960 Naprzód Lipinyn kautta Legia Varsovaan. Hän oli voittamassa seuran paidassa Puolan cupin mestaruutta 1964 ja seuraavana vuonna hän pelasi joukkueen kanssa Cup-voittajien Cupin puolivälierissä. Hän siirtyi Ruch Chorzówiin 1965 ja edusti seuraa vuosikymmenen loppuun saakka. Ruchissa hän juhli Puolan mestaruutta 1968. Viimeiseksi seuraksi Piechniczekin uralla jäi ranskalainen LB Châteauroux, jota hän edusti kaudella 1972/73.
Puolan maajoukkuepaidassa Piechniczek esiintyi kolmesti.
Ura valmentajana.
Piechniczek opiskeli pelaajauransa ohella Varsovan yliopistossa liikunnanopettajaksi valmistuen vuonna 1965. Pelaajauransa jälkeen hän aloitti uran valmentajana BKS Bielskossa. Hän toimi 1970-luvun lopulla pitkään Odra Opolen päävalmentajana, kunnes palasi 1980 Ruch Chorzówiin. 
Puolan maajoukkuevalmentaja Ryszard Kuleszan saatua yllättäen potkut joulukuussa 1981 nousi Piechniczek uudeksi maajoukkuevalmentajaksi. Hän johdatti joukkueensa MM-kisoihin 1982, joissa Puola eteni komeasti pronssiotteluun. Kisojen päätteeksi Piechniczekin ja pelaajien kaulaan ripustettiin mitalit, kun Ranska kaatui 3–2. Vaikka Puola jäikin rannalle EM-kisoista 1984, sai Piechniczek jatkaa tehtävissään. Hän luotsasi Puolan toistamiseen MM-kisoihin, mutta Meksikosta tuomisina oli vain paikka kuudentoista parhaan joukossa.
Kisojen jälkeen Piechniczek siirtyi KS Górnik Zabrzen päävalmentajaksi ja luotsasi joukkueen Puolan mestariksi 1987. Tämän pestinsä jälkeen hän toimi Tunisian ja Arabiemiirikuntien maajoukkueiden päävalmentajana. Hän palasi Puolan maajoukkueeseen 1996, mutta jätti tehtävänsä maan jäätyä rannalle MM-kisoista 1998. Vuonna 1997 hän toimi vielä qatarilaisen Al-Rayyanin päävalmentajana.
Ura poliitikkona.
Piechniczek on 2000-luvulla ollut aktiivisesti mukana Puolan politiikassa. Hänet valittiin vuonna 2002 Sleesian alueparlamenttiin ja hän toimi myös varapuheenjohtajana. Vuonna 2007 hän nousi Puolan parlamentin ylähuoneeseen.
Ihmisoikeudet Australiassa

Ihmisoikeudet Australiassa ovat kansainvälisten sopimusten ja Australian perustuslain määrittelemät jokaiselle ihmiskunnan jäsenelle yhtäläisesti kuuluvat oikeudet. YK:n mukaan ihmisoikeuksiin sisältyy muun muassa sananvapaus, liikkumisoikeus, uskonnonvapaus ja poliittinen vapaus.
Australia allekirjoitti Ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen vuonna 1948, kun sopimus hyväksyttiin. Vuonna 2008 se ratifioi vammaisten oikeuksia koskevan konvention ja ilmaisi tukensa alkuperäiskansojen oikeuksille.
Vapausoikeudet.
Tärkein vapaus on oikeus elämään. Australia luopui kuolemanrangaistuksesta asteittain vuosina 1955-1985, ja tuki YK:n aloitetta kuolemanrangaistusten lakkauttamiseksi maailmassa vuonna 2007.
Orjuuden vastaiset lait säädettiin vuonna 1999. Korkein oikeus antoi ensimmäisen tuomion orjuuden vastaisen lain perusteella lokakuussa 2008. Tuomion sai Melbournelainen bordellin pitäjä.
Poliittiset oikeudet ja tasa-arvo.
Poliittisia oikeuksia ovat muun muassa äänioikeus, sananvapaus, kokoontumisvapaus sekä yhdistysvapaus.
Australian perustuslaissa ei ole suoraan määrätty ilmaisunvapaudesta. Maan korkein oikeus on kuitenkin linjannut että poliittisen toiminnan vapaus on implisiittisesti suojattu edustuksellisen ja vastuullisen poliittisen järjestelmän myötä.
Suhtautuminen naisten syrjintään ja heihin kohdistettavaan väkivaltaan.
Australia on ratifioinut YK:n sopimuksen naisiin kohdistuvan syrjinnän ehkäisemiseksi. (Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination against Women CEDAW) ja lasten oikeuksien sopimuksen (CRC). Toukokuussa 2008 hallitus asetti neuvoston ehkäisemään naisiin ja lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa. Orjuuden vastaiset lait säädettiin vuonna 1999. Korkein oikeus antoi ensimmäisen tuomion orjuuden vastaisen lain perusteella lokakuussa 2008. Tuomion sai Melbournelainen bordellin pitäjä.
Alkuperäiskansat.
Helmikuussa 2009 Australian hallitus pyysi anteeksi alkuperäiskansoihin kuuluvilta ihmisiltä ja Torresin salmen alueen alkuperäisasukkailta, joiden lapsia valtion lain nojalla riistettiin lapsina perheiltään vuosina 1910–1970. Hallitus ei maksanut korvauksia. Australian hallitus vastustaa YK:n sopimusta alkuperäiskansojen oikeuksista .
Taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet.
Perusoikeuksiin kuuluvat myös taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet. Tällaisia ovat esimerkiksi oikeus työhön, sosiaaliturvaan ja opetukseen. Julkisella vallalla on velvoite turvata ja edistää näiden oikeuksien toteutumista.
Oikeus tasapuoliseen kohteluun oikeudenkäynnissä.
Australian laki salli ainakin vielä joulukuussa 2008 kansainvälisen oikeuden vastaisesti terrorismista epäiltyjen pidätyksen ilman oikeudenkäyntiä, mutta Australian hallitus arvioi lain kehitystarvetta.
Arthur Kennedy

John Arthur Kennedy (17. helmikuuta 1914 Worcester, Massachusetts, Yhdysvallat – 5. tammikuuta 1990 Branford, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Kennedy oli viisi kertaa Oscar-ehdokkaana. Parhaasta miespääosasta hän oli ehdolla elokuvasta "Kirkas voitto" (1951). Sivuosaehdokkuudet hän sai elokuvista "Nyrkkeilysankari" (1949), "Murhaajako?" (1955), "Peyton Place – vihan tyyssija" (1957) ja "Yli kaiken ymmärryksen" (1958).
Teatterissa Kennedy kuului 1940- ja 1950-lukujen taitteessa useiden Arthur Millerin näytelmien alkuperäismiehityksiin. Tony-palkinnon hän sai vuonna 1949 roolistaan Biffinä näytelmässä "Kauppamatkustajan kuolema".
Kennedy on saanut kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle.
Vojakkalan koulu

Vojakkalan koulu on lakkautettu peruskoulu Tornion Vojakkalassa. Toimiessaan koulu oli Tornion toiseksi pohjoisin kyläkoulu. Vuonna 2009 koulussa oli 50 oppilasta, ja koulun rehtori oli Pekka Tilja.
Vojakkalan koulu perustettiin vuonna 1896 sekä Ala- että Ylivojakkalaan. Alavojakkalan koulu lakkautettiin vuonna 1971 pienentyneen oppilasmäärän takia. Viimeksi käytössä oleva koulurakennus Ylivojakkalassa on rakennettu vuonna 1964. Koulu lakkautettiin vuonna 2015.
P. Chidambaram

P. Chidambaram ("Palaniappan Chidambaram", s. 16. syyskuuta 1945 Kandanur, Tamil Nadu, Brittiläinen Intia) on intialainen poliitikko, joka on toiminut maansa talousministerinä neljästi ja sisäministerinä kerran.
Chidambaram oli Intian talousministeri toukokuusta 2004 marraskuuhun 2008, jolloin Chidambaram nimitettiin sisäministeriksi Shivraj Patilin tilalle, tämän erottua virasta. Chidambaram on koulutukseltaan juristi Madrasin yliopistosta, jonka lisäksi hänellä on toinen tutkinto Harvard Business Schoolista. Hän toimi aikaisemmin talousministerinä vuosina 1996–1998 kahdessa peräkkäisessä hallituksessa.
Vuonna 2019 hänestä aloitettiin korruptiotutkinta, jonka hänen asianajajansa sekä Rahul Gandhi ovat todenneet olevan hallituspuolue Intian kansanpuolueen suorittama yritys tärvellä hänen maineensa. Tapauksessa on noussut esille, kuinka vuonna 2010 Amit Shah joutui syytteeseen ja Intian kansanpuolue väitti syytteen olevan kongressipuolueen politikointia. Vuonna 2019 asetelma oli kääntynyt toisinpäin ja Amit Shah oli maan sisäministeri, Chidambaramin ollessa syytteissä.
Tàyt

Tàyt on Vietnamissa elävä etninen ryhmä, joka on elänyt nykyisen Vietnamin alueella tuhansia vuosia. Siihen kuuluu noin 1,2 miljoonaa henkeä, joten se on Vietnamin suurimpia vähemmistöjä. Tàyt elävät maan koillisosan laaksoissa: Quảng Ninh, Bắc Giang, Lạng Sơn, Cao Bằng, Bắc Kạn, Thái Nguyên, Hà Giang, Tuyên Quang, Lào Cai ja Yên Bái. Tày-kansan perinteinen elinkeino on riisinviljely. Tyypillinen uskonto on esi-isien palvonta.
Vietnamin kommunistisen puolueen (Đảng Cộng sản Việt Nam) pääsihteeri Nông Ðức Mạnh on tày, ja ensimmäinen vähemmistökansan edustaja korkeassa asemassa Vietnamin valtiojohdossa.
Hoat

Hoat eli vietnaminkiinalaiset on Vietnamissa elävä etninen ryhmä, jolla on joko täysin tai osittain han-kiinalainen alkuperä. Siihen kuuluu noin 900 tuhatta henkeä, joten se on Vietnamin suurimpia vähemmistöjä. Hoat ovat tulleet Vietnamiin useissa eri aalloissa, 1400-luvulta alkaen. He ovat asettuneet etenkin suuriin kaupunkeihin kuten Saigoniin, Hanoihin, Hải Phòngiin, Cần Thơhon, Kiến Giangiin ja Đà Nẵngiin. Vaikka useimmat hoa-suvut ovat asuneet Vietnamissa sukupolvien ajan, he ovat säilyttäneet kiinankielen ja oman identiteettinsä. Vietnaminkiinalaisilla oli merkittävä rooli Vietnamin yksityisellä yrityssektorilla vuoteen 1975 asti. Hoat muodostivat merkittävän osan Vietnamin yläluokasta. Hoat olivat yliedustettuina Vietnamin talouselämässä: arvioin mukaan 70-80% Vietnamin yksityisistä yrityksistä oli vietnaminkiinalaisten omistamia. Vuoden 1975 jälkeen lukuisten vietnaminkiinalaisten yritykset ja omaisuus takavarikoitiin kommunistien toimesta. Kommunistien valtaan tulon jälkeen monet hoat pakenivat ulkomaille. Vietnaminkiinalaisten vaino kiihtyi 1970-luvulla, mikä oli yksi taustalla olevista syistä Kiinan ja Vietnamin väliselle sodalle. Vielä vuoden 1979 väestönlaskennassa he olivat suurin vähemmistö, mutta 20 vuotta myöhemmin enää viidenneksi suurin.
Vietnaminkiinalaisten lukumäärästä on ristiriitaisia tietoja. Vietnamin virallinen etninen luokittelujärjestelmä ei laske kaikkia vietnaminkiinalaisia hoa-kansaan, vaan vuoristoalueen san diut ja ngoit lasketaan erikseen.
Ap Lei Chau

Ap Lei Chau () tai Aberdeen Island on saari Hongkongissa. Saari sijaitsee Hongkongin saaresta lounaaseen. Saaren pinta-ala on 1,32 km². Hallinnollisesti saari kuuluu eteläiseen piiriin. Saaren asukasluku oli 86 782 vuonna 2007 tehden siitä yhden tiheimmin asutuista saarista maailmassa. Vuonna 2016 avattu Mass Transit Railwayn South Island -linja yhdistää Ap Lei Chaun Hongkongin saaren pohjoisosaan.
Sean Price

Sean Price (17. maaliskuuta 1972 Brooklyn, New York – 8. elokuuta 2015 Brooklyn) oli yhdysvaltalainen rap-artisti.
Price tuli tunnetuksi 1990-luvun puolivälissä ollessaan Heltah Skeltah -duon toinen osapuoli, ”Ruck”. Duo oli osa Boot Camp Clik -hip hop -kollektiivia. Hän levytti myös sooloartistina omalla nimellään.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1966

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1966 pelattiin Jugoslaviassa Ljubljanassa 3.–13. maaliskuuta.
Kisojen jälkeen Suomen joukkue matkusti Sveitsiin, jossa Matti Keinonen oli hukkua Aare-jokeen myöhään illalla.
A-sarja.
Euroopan-mestaruuskilpailut.
Euroopan-mestaruuskilpailujen lopputuloksissa on viimeisimmän, vuoden 1999, tulkinnan mukaan huomioitu vain eurooppalaisten joukkueiden keskinäiset ottelut. Pronssijoukkue olisi ollut Ruotsi maailmanmestaruuskilpailujen kolmanneksi parhaana eurooppalaisena joukkueena, jos järjestys olisi muodostettu perinteisellä tavalla, jossa vain eurooppalaisten joukkueiden järjestys otetaan huomioon.
B-sarja.
Karsinta B-sarjaan.
Romania sai paikan B-sarjassa.
C-sarja.
Ranska ja Bulgaria eivät pelanneet.
Mườngit

Mườngit on Vietnamissa elävä etninen ryhmä, johon kuuluu noin 800 000 jäsentä. Heidän kielensä muistuttaa vietnamia, mutta kulttuuri on saanut enemmän vaikutteita thailta. 
Muongit elävät Pohjois-Vietnamin keskiosan vuoristoalueilla, etenkin Hòa Bìnhin maakunnassa, ja puhuvat mon-khmer-kieliä.
Luettelo Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajista

Tämä on luettelo Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajista. Suomen Punainen Risti (SPR) perustettiin vuonna 1877 nimellä "Suomen yhdistys haavoitettujen ja sairasten sotilaiden hoitoa varten". Nimi muuttui nykyiseen muotoonsa vuonna 1919, kun järjestön säännöt uudistettiin silloisen puheenjohtajan Richard Faltinin johdolla. Koska tuolloin vanha yhdistys haavoitettujen ja sairasten sotilaiden hoitoa varten muodollisesti lakkautettiin ja sen toimintaa jatkoi nykyinen järjestö, on tässä luettelossa eritelty johtokunnan puheenjohtajat ennen vuotta 1919 ja Suomen Punaisen Ristin keskushallituksen puheenjohtajat tämän jälkeen.
Tasavallan Presidentin asetuksen 827/2017 mukaan Suomen Punaisen Ristin puheenjohtaja valitaan nykyisin virkaan kolmeksi vuodeksi kerrallaan kolmen vuoden välein kokoontuvassa järjestön yleiskokouksessa. Yleiskokouksessa valitaan keskushallitukseen puheenjohtajan lisäksi kolme varapuheenjohtajaa ja kuusi muuta hallituksen jäsentä. Kaikkien hallitusten jäsenten peräkkäisten toimikausien määrä on rajattu kahteen. Puheenjohtajuus on luottamustoimi, kun taas järjestön käytännön toimintaa johtaa palkattu pääsihteeri.
Viimeisen sadan vuoden aikana Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajina on toiminut pääasiassa korkean profiilin yhteiskunnan merkkihenkilöitä. Järjestön pitkäaikaisimpana puheenjohtajana toimi marsalkka Mannerheim vuosina 1921–1951. Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajana toimii Elli Aaltonen ja varapuheenjohtajina Riitta Nieminen, Max Lindholm ja Dan Sundqvist.
Tuokkonen

Tuokkonen eli rove tai ropponen on tuohesta tehty monikäyttöinen astia. Sillä on useita eri nimityksiä eri murrealueilla; näistä "rove" on vanhin ja historiallisesti laajimmin käytetty.
Tuokkosissa on säilytetty mm. maitoa hapattaessa, voita, kalaa, lihaa, ryynejä, jauhoja sekä tervaa, ja niihin on kerätty marjoja, niistä on lyöty löylyä ja viskattu veneestä vettä. Myös mämmiä saatetaan nauttia tuokkosesta.
Etymologia.
Tuokkosen etymologia jakaantuu suomen murteissa kahteen ryhmään: "rov"- ja "rop"-alkuisiin sanoihin sekä "tuohi"-sanan johdannaisiin.
Tuokkosen eri nimityksistä "rove(h)" on kaikkein laaja-alaisin. Sana esiintyy suomen lisäksi karjala-aunuksessa, lyydiläismurteissa ja vepsässä mutta ei vatjassa, virossa eikä liivissä. Rove ja tuokkonen eivät ole kaikissa tapauksissa samaa tarkoittava sana. Joissain murteissa "rove" on tarkoittanut tilapäiseksi tehtyä, huonompaa tuokkosta.
Rove on saanut nimensä oletettavasti levytuohen puusta irrotessa syntyvää ääntä kuvailevasta "rop"-alkuisesta verbistä. Tuokkonen on puolestaan osa "tuohi"-sanan johdannaisia. Ajan saatossa "tuohi-"kantaiset johdannaiset ovat syrjäyttäneet laajalti varhaisemman "rove"-sanan johdannaiset tuohiastian nimityksenä.
Tuokkosen nimityksiä.
Rove-sanue: "rove, roves, rovek, ropponen, roppinen, roppee, ropukka, ropikko, ropo, rovikko, rupukka, tropekka, kropponen"
Tuohi-sanue: "tuokkonen, tuohinen, tuohko(i)nen, tuokkinen, tuahinen, tuohikko, tuahropo, tuakkosropponen"
Muita nimityksiä: "loikko, loikkonen, portta, viskain"
Taustaa.
Tuohen käyttö on ollut yleisintä ja kehittyneintä pohjoisella havumetsävyöhykkeella. Itä-Euroopan sekalehtimetsävyöhykkeellä Suomenlahden eteläpuolella tuohen sijaan on käytetty valtaosin niintä ja lehmuksen kuorta. Tämä jako näkyy myös itämerensuomalaisten kansojen sanastoissa, joissa suomalais-karjalais-vepsäläisellä kielialueella tuohisanasto on rikkaampaa ja vakiintuneempaa kuin vatjassa, virossa ja liivissä.
Nùngit

Nùngit on Vietnamissa elävä etninen ryhmä. Siihen kuuluu noin 700 tuhatta henkeä, joten se on Vietnamin suurimpia vähemmistöjä. Nùngit elävät maan pohjoisosassa, Bắc Giangin, Bắc Kạnin, Cao Bangin, Lang Sonin, Thái Nguyênin ja Tuyên Quangin maakunnissa.
Nùngit ovat muuttaneet Vietnamiin Kiinasta parisataa vuotta sitten.
Tàyt ovat nùngien lähisukulaisia; puhuvat samaa kieltä ja asuvat usein samoissa kylissä. Nùngit viljelevät perinteisesti riisiä vesirattaiden avulla kastelluilla pelloilla, ja he ovat rakentaneet monien vuorten alarinteille pengerrettyjä riisipeltoja. Heidät tunnetaan myös monipuolisesta viljelykasvien valikoimasta: riisin ohella he kasvattavat maapähkinöitä, maissia ja monia vihanneksia. Buddhalaisuus on nùngien yleisin uskonto.
Aleksandr Panžinski

 
Aleksandr Eduardovitš Panžinski (, s. 16. maaliskuuta 1989) on venäläinen maastohiihtäjä, joka on erikoistunut sprinttihiihtoon.
Panžinski voitti junioreiden maailmanmestaruuden perinteisen hiihtotavan sprintissä Praz de Lys Sommandissa 2009. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän saavutti hopeaa perinteisen hiihtotavan sprintissä hävittyään kullan niukasti Nikita Krjukoville. Hän voitti alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden perinteisen sprintissä 2011. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sai Krjukovin kanssa pronssia parisprintissä. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 11:nneksi.
Panžinski kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Trondheimissa maaliskuussa 2009. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Kuusamon sprinttikilpailussa marraskuussa 2009. Parhaimmillaan hän on ollut neljäs Drammenin perinteisen sprintissä maaliskuussa 2012.
Umgestülpte Zuckerhut

Der Umgestülpte Zuckerhut () on historiallinen ristikkorakennetalo Hildesheimissä Saksassa.
 
Erikoinen nimi tulee rakennuksen muodosta: ensimmäinen kerros on pienin (17 m²), toinen on suurempi, ja kolmas kerros kaikista suurin (29 m²).
Talo rakennettiin vuonna 1509, mutta arkkitehdin nimi on tuntematon.
Käännetty sokeritoppa tuhoutui ilmahyökkäyksessä (22. maaliskuuta 1945) ja rakennettiin uudelleen sodan jälkeen. Jälleenrakentaminen alkoi 27. lokakuuta 2009.
Pakaste

Pakaste (vanh. syväjäädytystuote) on elintarvike, joka on jäädytetty mahdollisimman nopealla pakastamisella, jonka lämpötila on kauttaaltaan vähintään -18 celsiusastetta tai sitä kylmempi (lyhytaikaisesti kuitenkin alle -15 °C, esimerkiksi lastauksen ja purkamisen yhteydessä) ja joka myydään pakastettuna.
Pakaste on varustettava vähimmäissäilyvyysaikaa ja säilytysohjeita koskevien merkintöjen lisäksi sanalla ”pakastettu” ja/tai ”pakaste”. Pakasteita ei saa jäädyttää uudelleen sulatuksen jälkeen.
Sana pakaste saatiin Pauligin järjestämässä kilpailussa vuonna 1946. Ennen tätä käytettiin sanaa syväjäädytystuote.
Sanaa käytetään myös leikillisenä kielikuvana esimerkiksi termissä "pakastevirka", toista tehtävää hoitavaa poliitikkoa tai viranhaltijaa odottamaan jätetty, tämän aiemmin hoitama virka tai työtehtävä (ks. virkavapaus)..
Maccabi Tel Aviv FC

Maccabi Tel Aviv FC on israelilainen jalkapalloseura Tel Avivin kaupungista. Se on osa Maccabi Tel Aviv -urheiluseuraa, joka on yksi suurimmista urheiluseuroista Israelissa. Maccabi Tel Aviv FC perustettiin vuonna 1906. Seura on historian aikana voittanut Israelin liigan ennätykselliset 21 kertaa. Se on voittanut myös Israelin cupin 23 kertaa, mikä on maan ennätys. 
Mestaruudet.
Israelin Liiga (26): 1935–36, 1936–37,1941–42, 1946–47, 1949–50, 1951–52, 1953–54, 1955–56, 1957–58, 1966–68, 1969–70, 1971–72, 1976–77, 1978–79, 1991–92, 1994–95, 1995–96, 2002–03, 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2018–19, 201-20, 2023-24, 2024-25 (Ennätys)
Israelin Cup (23): 1929, 1930, 1933, 1941, 1946, 1947, 1953–54, 1954–55, 1957–58, 1958–59, 1963–64, 1964–65, 1966–67, 1969–70, 1976–77, 1986–87, 1987–88, 1993–94, 1995–96, 2000–01, 2001–02, 2004–05, 2014–15 Ennätys
Israelin Liigacup (4): 1992–93, 1998–99, 2008–09, 2014–15
Israelin Supercup (5): 1964–65 (jaettu mestaruus), 1967–68, 1976–77, 1978–79, 1987–88
Aasian Mestareiden Liiga (2): 1968–69, 1970–71
Esko Koskela

Esko Juhani Koskela (17. syyskuuta 1939 Tyrvää, Suomi – 21. tammikuuta 2010 Trelleborg, Ruotsi) oli suomalainen harmonikansoittaja.
Tausta.
Esko Koskela syntyi Tyrvään Kotajärvenmaassa. Hän jäi orvoksi varhain ja varttui kahden enonsa kanssa, jotka hankkivat hänelle ensimmäisen, Majaniemen valmistaman, harmonikan huomattuaan pojan musikaalisesti lahjakkaaksi ja innostuneeksi soittajaksi. Hän perusti pian soittamaan opittuaan oman orkesterin.
Ura ja elämä.
Hän soitti myöhemmin useissa erilaisissa kokoonpanoissa toimien 1950-luvulta lähtien myös useiden ajan nimekkäiden artistien, kuten Olavi Virran ja Tapio Rautavaaran säestäjänä. Hän soitti myös pianoa ja kitaraa. Avioiduttuaan 1960-luvulla Koskela muutti Keuruulle jatkaen soittamista ja tanssitoiminnan järjestämistä. Käytyään tuttaviensa mukana soittomatkalla Ruotsin Trelleborgissa, Koskela muutti pian pysyvästi perheineen sinne.
Soittamisen ohella Koskela työskenteli Ruotsissa Trelleborgin kumitehtaalla, mistä toimesta hän jäi myös eläkkeelle. Hän vieraili kesäisin säännöllisesti kotiseudullaan Vammalassa järjestäen kesätansseja. Hän vieraili usein myös Pohjois-Amerikassa esiintyen suomalaissiirtolaisille.
Sävellyksiä.
Esko Koskela tuotti joitakin viihteellisiä sävellyksiä, joista tunnetuin lienee "Vancouverin ilta".