tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Päivi Lujala

Päivi Lujala on Oulun yliopiston maantieteen professori, joka on erikoistunut ihmismaantieteeseen ja taloustieteeseen. Hänen tutkimuskohteenaan on luonnonvarojen hallinta globaalissa etelässä sekä sopeutuminen ilmastonmuutokseen liittyviin luonnonriskeihin. Hän on valmistunut vuonna 2002 Helsingin yliopistosta maantieteiden kandidaatiksi ja kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta. Lujala väitteli taloustieteestä tohtoriksi Norjan teknis-luonnontieteellisestä yliopistosta vuonna 2008. Hän toimi Norjan teknis-luonnontieteellisestä yliopistossa vuosina 2011–2018 apulaisprofessorina ja professorina. Oulun yliopistossa hän on toiminut professorina vuodesta 2017 alkaen. Lisäksi hän on toiminut dosenttina Norjan kauppakorkeakoulussa Bergenissä vuosina 2022–2023. Lujala on Pohjois-Suomen maantieteellisen seuran puheenjohtaja.
Forum Julii

Forum Julii (lat., ”Juliuksen markkinapaikka”; ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Forum novum

Forum novum (lat., ”Uusi markkinapaikka”) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Forum Popilii

Forum Popilii (lat., ”Popiliuksen markkinapaikka”) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Rósa Björk Brynjólfsdóttir

Rósa Björk Brynjólfsdóttir (s. 9. helmikuuta 1975) on islantilainen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 2016–2021. Hän edusti vihreää vasemmistoa mutta erosi puolueesta vuonna 2020 ja siirtyi sosiaalidemokraattiseen liittoon.
Rósa syntyi Hafnarfjörðurissä. Hän opiskeli Islannin yliopistossa ranskan kieltä ja mediaa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 2000, minkä lisäksi hän on opiskellut oppaaksi. Vuosina 1998–2003 ja 2005–2009 hän toimi oppaana Islannin ylämailla. Vuosina 2002–2007 hän työskenteli Islannin yleisradioyhtiö RÚV:n televisio- ja radiokanavilla, Stöð 2 -televisiokanavalla, NFS-uutiskanavalla ja Morgunblaðið-lehdellä. Vuosina 2007–2008 hän työskenteli France 24:llä, vuosina 2008–2009 myös Al Jazeeran, TF1:n, BBC:n, CBC:n ja NRK:n Islannin-kirjeenvaihtajana. Vuosina 2009–2010 hän työskenteli RÚV:llä. Vuosina 2010–2014 hän työskenteli valtiovarainministeriössä lehdistösihteerinä. Vuosina 2015–2016 hän toimi vihreän vasemmiston parlamenttiryhmän toiminnanjohtajana.
Rósa valittiin alþingiin Vuoden 2016 parlamenttivaaleissa. Hän toimi 2017–2021 Euroopan neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen Islannin-delegaation puheenjohtajana. Hän erosi vihreän vasemmiston parlamenttiryhmästä syyskuussa 2020 puolueen johtaman hallituksen karkotettua lapsiperheen, joka oli odottanut oleskelulupapäätöstä 25 kuukautta. Saman vuoden joulukuussa hän liittyi sosiaalidemokraattiseen liittoon.
Gemellae

Gemellae (lat.) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Iluro

Iluro voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Interamna

Interamna (lat.; , myös ) tai Interamnia (lat.) voi viitata seuraaviin:
Maria Stereo

Maria Stereo, oik. Maria Heinonen (s. 1979 Rauma) on suomalainen kuvanveistäjä.
Sahalahdessa asuva Stereo valmistui TAMKin kuvataiteen ohjelmasta 2011. Hänellä on ollut näyttelyitä Galleria Huudossa, Mältinrannassa ja Turun Taidemuseon studiossa. Stereon teoksissa on koristeellista runsautta ja aiheissa näkyy myös 1980-luvun tyttöys. Monien teosten materiaalina on rikottuja posliini- ja keramiikkaesineitä, jotka on koottu ja sommiteltu uudelleen osin mosaiikkimaisesti.
Stereo tekee myös musiikkia Maria ja Marsilaiset -yhtyeessä ja Anssi Kasitonnin kanssa.
 Stereon pronssinen nelimetrinen käkikelloa kuvaava teos "Ajaton" julkistettiin Vallilassa 2019.
Lilja Rafney Magnúsdóttir

Lilja Rafney Magnúsdóttir (s. 24. kesäkuuta 1957) on islantilainen vihreän vasemmiston poliitikko, joka toimi kansanedustajana Alþingissä vuosina 2009–2021.
Vuosina 1990–1994 Lilja toimi Suðureyrarhreppurin kunnanjohtajana. Vuoden 2009 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin. Hän toimi vuonna kalastus- ja maatalousvaliokunnan puheenjohtajana ja vuosina 2017–2021 elinkeinovaliokunnan puheenjohtajana.
Þórunn Egilsdóttir

Þórunn Egilsdóttir (23. marraskuuta 1964 – 9. heinäkuuta 2021) oli islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 2013–2021.
Þórunn syntyi Reykjavíkissä. Hän valmistui kasvatustieteiden kandidaatiksi Islannin opettajakorkeakoulusta vuonna 1999. Vuodesta 1986 lähtien hän työskenteli lammastilalla. Vuosina 1999–2008 hän toimi opettajana peruskoulussa. Vuosina 2010–2014 hän istui Vopnafjarðarhreppurin kunnanvaltuustossa ja toimi vuosina 2010–2013 kunnanjohtajana. Vuoden 2013 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin. Hän toimi Alþingin 2. varapuhemiehenä vuosina 2015–2016, 1. varapuhemiehenä vuosina 2016–2017, 5. varapuhemiehenä vuonna 2017 ja 4. varapuhemiehenä 2017–2019. Vuosina 2015 sekä 2016–2021 hän toimi edistyspuolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana. Vuosina 2016–2017 hän toimi yleis- ja opetusvaliokunnan puheenjohtajana. Vuosina 2013–2016 hän toimi Naton parlamentaarisen yleiskokouksen Islannin-delegaation puheenjohtajana.
Þórunn kuoli syöpään Akureyrin sairaalassa 9. heinäkuuta 2021.
Silja Dögg Gunnarsdóttir

Silja Dögg Gunnarsdóttir (s. 16. joulukuuta 1973) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 2013–2021.
Silja syntyi Reykjavíkissä. Hän opiskeli historiaa Islannin yliopistossa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 2001. Vuonna 2017 hän valmistui kansainvälisten kauppatieteiden maisteriksi Bifröstin yliopistosta. Kesinä 1995, 1996 ja 1998 hän työskenteli poliisina Keflavíkissä. Vuosina 1997–1998 hän työskenteli toimittajana RÚV:llä. Vuosina 1998–1999 hän toimi opettajana Njarðvikin koulussa. Vuosina 1999–2001 hän toimi toimittajana Víkurfréttir-lehdellä, vuosina 2001–2003 Fróðilla. Vuoden 2013 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin. Vuosina 2013–2015 hän toimi Alþingin 2. varapuhemiehenä. Vuosina 2017–2021 hän toimi Pohjoismaiden neuvoston Islannin-delegaation puheenjohtajana. Vuonna 2020 hän toimi Pohjoismaiden neuvoston puheenjohtajana.
Maija Kovari

Maija Kovari (s. 1985) on suomalainen kuvanveistäjä, arkkitehti ja taidekoordinaattori-yrittäjä.
Kovari valmistui arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä yliopistosta vuonna 2015 ja kuvataiteilijaksi (AMK) Tampereen Ammattikorkeakoulusta 2011. Kovarilla on myös konsulttitoimisto Public Art Agency Finland, joka yhdistää nykytaidetta ja julkista tilaa.
Kovarin teos "Peilikirkas" vuodelta 2016 toimii paitsi teoksena myös penkkinä.
Ranta-Tampellassa sijaitsevassa "Tärkeitä asioita" -teoksessa vuodelta 2019 taas on kaksi muistilistan tyyppistä tekstiä muistisairaiden palvelutalon kahdessa päädyssä.
Poromafia

Poromafia on suomalainen draamasarja. Sarjan on ohjannut ja käsikirjoittanut Mika Kurvinen, ja se on saanut inspiraationsa Mikko-Pekka Heikkisen samannimisestä romaanista.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin sekä Suomen että Ruotsin C More-suoratoistopalveluissa talvella 2023. Sarja on julkaistu myös Norjassa ja Tanskassa.
Sarja kuvattiin tammikuun ja kesäkuun välisenä aikana vuonna 2022, ja kuvauspaikkoina toimivat muun muassa Ylläksen ja Kilpisjärven alueet Lapissa, sekä Tromssan kaupunki Pohjois-Norjassa.
Juoni.
Hämärissä olosuhteissa kuolleen Ville Poikkipään (Juhani Laitala) murhasta tuomittu, Wolverines-moottorikelkkajengin johtaja Sameli Nelihanka (Samuli Edelmann) vapautuu norjalaisesta vankilasta 10 vuoden jälkeen. Samelin syöpää sairastanut äiti Brita Nelihanka (Rea Mauranen) on menehtynyt. Britan testamentti sekä hänen jälkeen jättämänsä, suuria salaisuuksia paljastavat kirjeet käynnistävät valtataistelun Britan perintömaista. Maiden omistusoikeuksista kamppailevat muun muassa Sameli, Britan leski Rouku (Aake Kalliala) sekä Ville Poikkipään tytär ja Samelin entinen naisystävä Sara (Anna-Maija Tuokko). Omat käänteensä kamppailuun tuovat Samelin ehdonalaista valvova ylikomisario Mulari (Paavo Westerberg) sekä Jäämeren sataman alamaailman johtaja Stagge (Mikael Persbrandt).
Anna Kolbrún Árnadóttir

Anna Kolbrún Árnadóttir (16. huhtikuuta 1970 – 9. toukokuuta 2023) oli islantilainen keskustapuolueen poliitikko, joka istui Alþingissä vuosina 2017–2021.
Anna syntyi Akureyrissä. Hän valmistui vuonna 1991 sairaanhoitajaksi ja lastentarhanopettajaksi Fynin pedagogiseminaarista vuonna 2002. Vuonna 2010 hän valmistui kasvatustieteen maisteriksi Akureyrin yliopistosta. Hän työskenteli Eyjafjörðurissä vanhainkodissa vuosina 1989–1991 ja sairaanhoitajana vuosina 1991–1993, minkä jälkeen hän työskenteli vanhainkodeissa Akureyrissä vuosina 1993–1995 ja Odensessa vuosina 1995–1996. Vuosina 1996–1997 hän työskenteli sairaanhoitajana Odensen sairaalassa. Vuosina 2002–2003 hän työskenteli kuntoutuskeskuksessa Akureyrissä. Vuosina 2003–2011 hän työskenteli erityisopetusvastaavana akureyriläisessä peruskoulussa. Vuoden 2017 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin. Vuodesta 2018 lähtien hän toimi keskustapuolueen 2. varapuheenjohtajana.
Albertína Friðbjörg Elíasdóttir

Albertína Friðbjörg Elíasdóttir (s. 17. helmikuuta 1980) on islantilainen sosiaalidemokraattisen liiton poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 2017–2021.
Albertína syntyi Ísafjörðurissä. Hän opiskeli sosiologiaa Islannin yliopistossa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 2005, minkä jälkeen hän opiskeli maantiedettä ja valmistui maisteriksi vuonna 2012. Vuosina 2010–2014 hän istui Ísafjörðurin kunnanvaltuustossa ja kunnanhallituksessa; vuosina 2011 ja 2013 hän toimi valtuuston puheenjohtajana. Vuoden 2017 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin.
Sør-Varanger Avis

Sør-Varanger Avis (lyh. SVA) on norjalainen vuonna 1949 perustettu paikallislehti, jonka toimitus on Kirkkoniemessä Etelä-Varangin kunnassa. Lehti ilmestyy kahdesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Työjärjestys

Työjärjestys on kokouksen hyväksymä säännöstö tai päätös kokouksen kulun organisoimisesta ja kokousmenettelystä. Työjärjestyksiä voivat säätää kokouksiinsa esimerkiksi yhdistykset, edustajistot ja kunnanvaltuustot.
Työjärjestys yhdistyksissä.
Työjärjestys on eri asia kuin asialista tai esityslista. Se ei liity kokouksessa käsiteltävien asioiden käsittelyjärjestykseen, vaan asiat käsitellään oletusarvoisesti asialistan tai esityslistan mukaisessa järjestyksessä. Työjärjestys on yleistä kokoustekniikkaa täydentävä kokoelma sääntöjä ja ohjeita, joita on tarkoitettu noudatettavaksi määrätyissä kokouksissa. Asialistaa, joka on luettelo kokouksessa käsiteltäviksi esitettävistä asioista, tai esityslistaa, joka on kunkin asian kohdalla päätösesitykset sisältävä asialista, ei voida hyväksyä kokouksen työjärjestykseksi.
Tavallisissa yhdistyksissä työjärjestys on yleensä tarpeeton. Sille on tarvetta kun kokouksen menettelyistä on tarpeen erityisesti ohjeistaa joitain asioita. Työjärjestyksessä voidaan säätää muun muassa puheenvuorojen pyytämisestä ja kestosta, esitysten kannattamisesta, kokoustauoista, sihteerin valinnasta ja muista toimintaohjeista. Muun kuin yhdistyksen kokouksen (hallituksen kokouksen vastakohtana, ei yleisesti kaikkina yhdistyksen järjestäminä kokouksina) koolle kutsumisesta voidaan säätää työjärjestyksessä, jolleivat yhdistyksen säännöt sitä kiellä. Työjärjestyksen ei tarvitse olla etukäteen valmisteltu, vaan kokous voi sen itse päättää, jollei sitä säännöissä tai muutoin rajoiteta.
Työjärjestys on hierarkkisesti sääntöjä alempiarvoisempi, joten se ei voi olla ristiriidassa sääntöjen määräysten kanssa. Yhdistyksen kokousten työjärjestykseen ei voida sisällyttää asioita, joista voidaan yhdistyslain mukaan mainita vain yhdistyksen säännöissä.
Työjärjestyspuheenvuoro.
Työjärjestyspuheenvuoro on puheenvuoro, joka ei koske mitään kokouksessa päätettävää asiaa. Tällaisia teknisiä asioita ovat muun muassa asioiden käsittelyjärjestyksen muuttaminen, kokoustauon pyytäminen ja käsiteltävän asian siirtäminen. Työjärjestyspuheenvuoro on etuoikeutettu puheenvuoro eli se annetaan heti edellisen puheenvuoron päätyttyä ennen muita pyydettyjä puheenvuoroja ja siinä esitetty asia käsitellään heti.
Vaikka kokouksella ei olisi erillistä työjärjestystä, kokouksen menettelyä koskeva puheenvuoro pyydetään työjärjestyspuheenvuorona, jotta kokouksen puheenjohtaja tietää puheenvuoron etuoikeuden. Työjärjestyspuheenvuoro ei siis sinänsä tarkoita kokouksen työjärjestyksen muuttamista tai luomista.
Aiheesta muualla.
Esimerkkejä työjärjestyksistä:
Liisa Ruusuvaara

Liisa Ruusuvaara (18. syyskuuta 1937 Lahti – 25. tammikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen taiteilija.
Ruusuvaaran teoksia oli Suomen Taiteilijain näyttelyssä 1965 sekä Nuorten näyttelyissä 1960-luvun alussa. Opiskeltuaan Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1956–1960 hän jatkoi opettajana taideteollisessa oppilaitoksessa ja Lahden taideoppilaitoksessa vuodesta 1971. Ruusuvaaran oppilaana ovat olleet muiden muassa Pekka Pitkänen ja Kari Ovaska
Ruusuvaara suunnitteli myös ryijyjä muun muassa Suomen käsityön ystäville.
Ruusuvaaran "Kukkatervehdys" Lahden kaupunginsairaalan edessä koostuu viidestä isokokoisesta betonikukasta, joiden terälehdet ovat auki. Teos valmistui kaksi vuotta ennen kuin Ruusuvaara kuoli 37-vuotiaana rintasyöpään.
Betoniteos kuitenkin vaurioitui vuonna 2009 ja oli vaarassa päätyä hajotettavaksi, kunnes Lahden rakentajat ry lupasi korjata teoksen. Kunnostetuissa kukissa on uusitut valot. Alkuperäisten valojen tekniikka oli toiminut vain pari vuotta. "Kukkatervehdyksen" kunnostuksesta myönnettiin Apoli-palkinto.
Verbúðin

Verbúðin (kansainvälisessä jakelussa "Blackport") on islantilainen draamasarja vuodelta 2021. Se sijoittuu vuosiin 1983–1991 ja seuraa Länsivuonojen alueella sijaitsevan nimettömän pikkukaupungin elämää kuvaten samalla tuon ajan Islannin kehitystä. Suomessa sarjan on esittänyt Yle.
Sarjalle annettiin vuoden 2022 Göteborgin elokuvajuhlilla Pohjoismaisen elokuva- ja televisiosäätiön palkinto parhaasta käsikirjoituksesta.
Bojana Drča

Bojana Drča (o.s. Živković, ; s. 29. maaliskuuta 1988 Belgrad) on serbialainen lentopalloilija ja olympiamitalisti.
Drča kuului Serbian naisten lentopallomaajoukkueeseen vuoden 2012 olympialaisissa Lontoossa ja vuoden 2016 olympialaisissa Rio de Janeirossa. Vuonna 2012 joukkue sijoittui 11:nneksi ja saavutti hopeaa 2016. MM-kilpailuissa Drča kuului vuonna 2018 Serbian kultaa voittaneeseen joukkueeseen. EM-kilpailuissa hän voitti kultaa 2015 ja saavutti pronssia 2017. Euroopan kisoissa hän saavutti pronssia 2015.
Toivo Koskelo

Toivo Edvard Koskelo, vuoteen 1918 Lindgrén (6. elokuuta 1896 Viipuri – 1. kesäkuuta 1971 Pälkäne) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja järjestöasiantuntija, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Koskelon vanhemmat olivat konttoristi, kirjanpitäjä Karl (Kalle) Edvard Lindgrén ja Hilma Maria Koskelo ja puoliso vuodesta 1930 Maire Elsa Karoliina Isaksson, aiemmin Kartano. Yritysjohtaja, pääkonsuli Aarne Koskelo oli hänen veljensä. Toivo Koskelo tuli ylioppilaaksi Heinolan keskikoulun jatkoluokilta 1915 ja valmistui metsänhoitajaksi 1918. Hän oli Metsähallituksen metsäkonduktööri 1918, avustava metsänhoitaja kirkollisvirkataloilla 1918–1919, Pohjanmaan piirikunnan Pyhäjoen hoitoalueella ja Haapajärven hoitoalueella 1919 ja Savonlinnan hoitoalueella 1919–1925, Suomalainen Puuliike Oy:n metsäosaston johtaja Viipurissa 1925–1929 ja avustava metsänhoitaja Metsähallituksen Itä-Suomen ja Pohjanmaan piirikunnissa 1929–1937.
Koskelo oli Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton asiamies Tampereella 1938–1942, Metsätyömaiden Muonitustoimiston päällikkö 1940–1948 ja Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton metsäosaston asiamies Helsingissä 1942–1961. Koskelo myös omisti Hepolahden tilan Pälkäneellä vuodesta 1954. Hänellä oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsämiesten Säätiössä hän oli pitkäaikainen asiamies 1948–1969 ja hallituksen jäsen 1948–1970 ja hallituksen varapuheenjohtaja 1970–1971. Metsäneuvoksen arvonimen Koskelo sai 1956.
Gălăb Donev

Gălăb Spasov Donev (, s. 28. helmikuuta 1967) on bulgarialainen poliitikko, joka on toiminut Bulgarian pääministerinä 2. elokuuta 2022 lähtien. Aiemmin hän toimi työ- ja sosiaalipolitiikan ministerinä Stefan Janevin hallituksessa. Hän on rahoituksen, oikeuden ja sosiaalipolitiikan asiantuntija ja hänellä on myös armeijatausta.
Rinneangervo

Rinneangervo ("Spiraea densiflora") on pensasangervojen sukuun kuuluva laji. Se kasvaa noin 70–100 cm korkeaksi ja kasvutapa on pyöreä ja tiivis ja täten se on hyvä maanpeitekasvi. Kasvi viihtyy aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla ja kasvualustaksi sopii sekä kostea että kuiva maaperä. Sopiva maaperä on kohtuullisesti ravinteinen ja hiekkapitoinen. Pensas kukkii ruusunpunaisin kukin kesä- ja heinäkuulla. Sopivat kasvillisuusvyöhykkeet ovat I-V. Rinneangervoa ei tarvitse leikata säännöllisesti, mutta se sietää alasleikkauksen, joka on tehtävä aikaisin keväällä. Se muodostaa tyviversoja. Pensaan syysväritys on punainen. Pensas kasvaa nopeasti. Lehdet ovat tummanvihreät. Pensas sopii istutettavaksi yksittäin, pensasryhmään tai aidanteeseen ja kasvupaikka voi olla myös rinne. Sopiva istutusväli on noin 60 cm.
Dina Boluarte

Dina Boluarte (s. 31. toukokuuta 1962) on perulainen poliitikko, joka nousi maansa presidentiksi joulukuussa 2022. 
Boluarte on kotoisin syrjäiseltä Apurímacin alueelta. Ketšua on siellä alueen valtakieli, ja Boluarte puhuu sujuvasti sekä ketšuaa että espanjaa. Hän aloitti opintonsa sairaanhoitajaopistossa Cuzcossa, mutta jatkoi sitten oikeustieteelliseen Limassa toimivaan San Martín de Porresin yliopistoon. 
Boluarte on koulutukseltaan asianajaja. Hän on työskennellyt aikaisemmin pitkään väestörekisterikeskuksessa.
Boluarte lähti politiikkaan vasta 50-vuotiaana. Hän pyrki ensin aluehallintoon vasemmistopuolueen edustajana ja vuonna 2020 kongressiin Vapaa Peru -puolueessa. Kumpaakaan paikkaa hän ei saanut. Puolue otti hänet silti Pedro Castillon varapresidenttiehdokkaaksi presidentinvaaleihin, jotka tämä maaseudun pettyneitä äänestäjiä houkutellut ehdokaspari voitti. Varapresidentin viran lisäksi Boluarte sai kesällä 2021 kehitysministerin salkun. Tammikuussa 2022 hän sanoi haastattelussa, ettei ole täysin sisäistänyt Vapaa Peru -puolueen marksilais-leninististä ideologiaa. Puoluejohtaja Vladimir Cerrón julisti Boluarten petturiksi, ja hänet erotettiin puolueesta. Puoli vuotta myöhemmin myös Castillo menetti Cerrónin tuen. 
Boluarte nousi presidentin asemaan, kun Pedro Castillo syrjäytettiin virasta kongressin päätöksellä. Perun kongressi erotti yksimielisesti Boluarten virasta lokakuussa 2025, ja hänen tilalleen nousee väliaikaisesti Jose Jeri.
Morsiusangervo

Morsiusangervo ("Spiraea" × "arguta" tai "Spiraea" 'Arguta') on pensasangervojen sukuun kuuluva risteymälaji tai lajike. Se kukkii valkoisin kukin kesäkuussa. Kukat kasvavat tiheinä huiskilomaisina kukintoina. Se viihtyy aurinkoisella kasvupaikalla kosteassa ja runsasravinteisessa maassa. Se sopii sekä yksittäispensaaksi että aidanteeseen, ja se soveltuu myös puistopensaaksi. Morsiusangervon kasvutapa on paljolti haaroittuva, sen oksat ovat vaaleanruskeita, ja niissä on karvamainen peite. Lehdet ovat vaaleanvihreitä ja soikeita.
Mykola Šylo

Mykola Šylo (, 6. syyskuuta 1913 Kiova – 22. huhtikuuta 1982 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen arkkitehti. Hänen isänsä oli opettaja ja yhteiskunnallinen aktivisti Kostjantyn Šylo, joka teloitettiin Stalinin vainoissa 1933.
Šylo valmistui 1939 Kiovan teknillisestä oppilaitoksesta. Hänet nimitettiin 1953 Kiovan rakennusviraston suunnitteluosaston johtajaksi. Hän suunnitteli Kiovaan Maatalousministeriön rakennuksen (1955–1956) ja asuinrakennuksia. Hän osallistui vuonna 1970 kaupungin keskustan laajentamissuunnitelman tekemiseen.
Stade de la Beaujoire

Stade de la Beaujoire – Louis Fonteneau on stadion Nantesissa Ranskassa. Se on ranskalaisen jalkapalloseuran FC Nantesin kotistadion.
Stadion avattiin 8. toukokuuta 1984 FC Nantesin ja Romanian väliseen ystävyysotteluun. Katsojia ottelulla oli 30 000. Stadion on nimetty Louis Fonteneaun mukaan, joka toimi FC Nantesin puheenjohtajana vuosina 1969–1986. Se kunnostettiin vuonna 1998 vuoden 1998 jalkapallon MM-kisoja varten.
Pikkupurtava

Pikkupurtava eli pikkusuolainen tai snacksit (mon.) on pieni, tavallisesti suolainen ruoka-annos. Sitä voidaan tarjota esimerkiksi elokuvateatterissa (popcorn) tai alkupalana (tapas).
Suosittuja pikkupurtavia:
Pierre Robert

Pierre Robert on norjalainen alusvaatevalmistaja, joka on aloittanut nykymuodossa toimintansa vuonna 2006. Aiemmin tuotemerkki Pierre Robert tunnettiin ruotsalaisena kosmetiikkamerkkinä, jonka perusti Knut Wulff vuonna 1946. Vuonna 2006 Pierre Robertin osti norjalainen Orkla, joka muutti sen alusvaatemerkiksi.
Pierre Robert Groupin tuotemerkkejä ovat La Mote sekä alun perin suomalaiset vaatemerkit Black Horse, Finnwear ja Norlyn, jotka Pierre Robert osti niiden edelliseltä omistajalta Nansolta 2016. Black Horse -merkin lanseerasi vuonna 1975 hattulalainen Parneule, jonka Suomen Trikoo osti 1982. Myös Finnwear ja Norlyn olivat aikoinaan Suomen Trikoon merkkejä, Norlyn alun perin Säterin 1966 perustama sukkatehdas Torniossa. Nanso osti Suomen Trikoon liiketoiminnan ja tuotemerkit vuonna 2005.
Historiaa.
Pierre Robertin perustaja, ruotsalainen Knut Wulff, loi vuonna 1945 ensimmäisen kosmetiikkamerkkinsä nimeltä LdB. Sitä seurasivat Monsieur Robert, sittemmin Pierre Robert, ja Maxelle 32. Suomessa yritystä edusti Otava-konserniin kuulunut Oy Flavia Ab, joka myös valmisti Pierre Robertin ja niin ikään ruotsalaisen Jane Hellenin kosmetiikkaa lisenssillä tehtaassaan Helsingin Ruoholahdenkadulla. Pierre Robert korosti tekaistua ranskalaisuuttaan vuoden 1971 mainoksessaan allekirjoituksella ”Institut de Beauté Pierre Robert, 36, Rue du Fabourg Saint Honoré, Paris”.
Knut Wulff myi Pierre Robertin vuonna 1975 Unileverille, joka puolestaan myi sen Benckiser-yhtiölle vuonna 1996. Vuonna 1983 Pierre Robert Oy kertoi olevansa Suomen toiseksi suurin kosmetiikkamyyjä.
Vuonna 2006 norjalaiseen Orklaan kuuluva alusvaatevalmistaja La Mote hankki oikeudet Pierre Robert -nimeen ja muutti oman nimensäkin muotoon Pierre Robert Group.
Mikko Saikku

Lauri-Mikko Saikku (s. 13. helmikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen historioitsija, alue- ja kulttuurintutkija sekä humanistinen ympäristötutkija, joka on toiminut Yhdysvaltain tutkimuksen professorina Helsingin yliopistossa 1. elokuuta 2015 lähtien. Hän on toiminut myös Pohjois-Amerikan tutkimuksen professorina Tampereen yliopistossa sekä yleisen historian professorina Helsingin yliopistossa. 
Saikku väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2001. Hänet nimitettin Tampereen yliopiston ympäristöhistorian dosentuuriin vuonna 2002 ja Helsingin yliopiston Pohjois-Amerikan tutkimuksen dosentuuriin vuonna 2007. Hän on toiminut lukuisissa luottamus- ja hallintotehtävissä, mm. Finnish American Studies Association- ja Nordic Association for American Studies -järjestöjen puheenjohtajana sekä Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan varadekaanina. Mikko Saikku on tutkimuksissaan käsitellyt erityisesti Pohjois-Amerikan ympäristöhistoriaa ja Etelä-Yhdysvaltain kulttuuria.
Pipoka

Pipoka on suomalainen yhtye, jonka perustivat vuonna 1999 kielisoittimien soittaja Jarmo Julkunen ja harmonikansoittaja Veli Kujala. Yhtyeen ensimmäinen konsertti oli Sibelius-Akatemian järjestämällä Harmonikka NYT! -festivaalilla lokakuussa 2000. Ensimmäisessä kokoonpanossa soittivat Julkusen ja Kujalan lisäksi Timo Tuppurainen (sähköbasso) ja Ricardo Padilla (lyömäsoittimet). Hieman myöhemmin mukaan liittyi vibrafonisti Arttu Takalo. Kvintetti julkaisi hyvät arvostelut saaneen ensimmäisen levynsä lokakuussa 2004 harmonikansoittaja Veli Kujalan nimellä tamperelaisella Rockadillo Records -levymerkillä. Levy sisältää pääosin brasilialaisten säveltäjien, kuten Hermeto Pascoalin, Egberto Gismontin ja Sivucan, musiikkia.
Pian debyyttilevyn ilmestymisen jälkeen kvintetin tiet erkanivat, mutta Pipoka oli esiintynyt jo vuodesta 2003 lähtien myös pienemmällä trio-kokoonpanolla tuubisti Petri Keskitalon kanssa. Tämä yhteistyö jatkui entistä tiiviimpänä ja johti lukuisiin konsertteihin Suomen lisäksi mm. Itävallassa ja Ranskassa.
Vuonna 2006 Pipoka esitti yhtyeen kitaristi Jarmo Julkusen säveltämän "Viivi &amp; Wagner Kärsämysoperetin" Helsingin Juhlaviikoilla solisteinaan Sam Huber ja Hellen Willberg. "Kärsämysoperetin" musiikki taltioitiin myöhemmin yhdessä lyömäsoittaja Zarkus Poussan kanssa; solisteina toimivat Sam Huber ja Petriikka Pohjanheimo. Otava julkaisi operetin kappaleet yhdessä Juban "Viivi &amp; Wagner" -sarjakuva-albumin kanssa.
Pipoka teki Rockadillo Recordsille vuonna 2010 enimmäkseen omia sävellyksiään sisältävän levyn "Veto", joka sai erinomaiset arvostelut. Pipoka itse luonnehti levyn musiikkia ”brasilialais-ugrilaiseksi klassis-progressiiviseksi kamarijazzfuusioksi erinäisin etnisin elementein”. Hieman tämän jälkeen Pipoka aloitti myös useita vuosia kestäneen yhteistyön laulaja Sam Huberin kanssa covereiden parissa; omaperäisiä versioita syntyi niin Tina Turnerin, Popedan kuin Beatlesinkin kappaleista.
Helmikuussa 2012 Pipoka kantaesitti Musiikkiteatteri Kapsäkissä Markus Fageruddin säveltämän oopperan "Una espera inesperada", jonka pääosissa olivat sopraano Reetta Ristimäki ja baritoni Juha Kotilainen.
Vuonna 2016 Pipoka kantaesitti Pori Sinfoniettan solistina kapellimestari Jan Söderblomin johdolla Fageruddin kolmoiskonserton "Stream &amp; River Motion", jota yhtye esitti myöhemmin myös Kymi Sinfoniettan ja Lapin Kamariorkesterin kanssa. Kolmoiskonserton esitys vuoden 2021 Avanti!:n Suvisoiton päätöskonsertissa kamariorkesteri Avanti!:n solistina kapellimestari John Storgårdsin johdolla jäi Pipokan trio-kokoonpanon viimeiseksi esiintymiseksi.
Azarmidokht

Azarmidokht oli Sassanidien hallitsijasukuun kuulunut Persian kuningatar. 
Azarmidokhtin lyhyt kausi alkoi pahaenteisissä merkeissä. Vuoteen 630 mennessä Azarmidokhtin isä Khusrau II ja kaikki tämän pojat oli surmattu, joten Persian hallitsijaksi nousi hänen vanhempi sisarensa Boran. Boran hallitsi vuoden ja neljä kuukautta, kunnes hänkin kuoli ja valta siirtyi Azarmidokhtille. Historioitsija Tabarin mukaan Khorasanin provinssin kuvernööri Farrokh Hormozd kosi tuoretta kuningatarta. Azarmidokht pelkäsi kuvernööriä ja suostui mutta järjesti sulhasensa salamurhan tämän saavuttua palatsiin. Hormozdin poika halusi kostaa isänsä kuoleman, hyökkäsi pääkaupunkiin ja vangitsi ja teloitutti Azarmidokhtin.
Zalmoxis

Zalmoxis oli Traakian getalaisten ja daakialaisten ylijumala. Tiedot Zalmoxiksesta perustuvat lähinnä Herodotoksen kirjoituksiin. Antiikin kreikkalaiset tulkitsivat Zalmoxiksen uskonnon perustajaksi. Hän olisi ollut alun perin tavallinen ihminen, jota hänen kuolemansa jälkeen olisi ryhdytty palvomaan jumalana. Nykytutkimus pitää kuitenkin Zalmoxista maan jumalana, taivaan jumalana tai kuolleiden valtiaana. Erään myytin mukaan Zalmoxis otti ihmisen hahmon ja eli häntä palvovan kansan parissa. Sitten hän katosi kolmeksi vuodeksi ja häntä surtiin vainajana. Mutta neljäntenä vuonna Zalmoxis nousi alamaailmasta takaisin ihmisten pariin.
Sotilasurheilu

Sotilasurheilu tai sotilasliikunta on urheilun muoto, jossa eri urheilulajeista on kehittynyt sotilaallisia muotoja. Kansainvälistä sotilasurheilua ja siihen liittyviä tapahtumia koordinoi International Military Sports Council (CISM), johon kuuluu 136 jäsenmaata. CISM järjestää vuosittain yli 20 sotilaiden maailmanmestaruuskilpailua noin 30 eri urheilulajissa. Sotilasurheilun kilpailuja ovat mm. Military World Games, Winter Games ja World Cadet Games.
Sotilasurheilu Suomessa.
Suomessa sotilasliikunta käsittää asevelvollisten ja Puolustusvoimien liikuntakoulutuksen sekä yleisen liikuntakasvatuksen. Urheilu ja voimistelu liitettiin sotilaitten päivittäiseen koulutukseen asevelvollisuuslain käyttöön oton jälkeen vuoteen 1883 mennessä. Jääkärikomennuskuntiin valittiin yksikköjen parhaat urheilijat. Sotilaskoulutuksen myötä uusina lajeina syntyivät partio-, marssi-, uinti- ja yleisurheilukilpailut.
Lajit.
Kansainvälisen sotilasurheiluneuvoston lajivalikoimaan kuuluvat seuraavat lajit. Suomessa sotilasurheilun piiriin kuuluvat lajit tummennettuna:
MPower

MPower on Disney+-suoratoistopalveluun julkaistu yhdysvaltalainen dokumenttispesiaaleista koostuva televisiosarja. Jokainen sen jakso keskittyy naispuolisiin Marvel Cinematic Universen (MCU) näyttelijöihin tai tuotantoryhmäläisiin.
Sarja julkistettiin kesäkuussa 2021 nimellä "Super Women of the MCU" maaliskuussa 2021, mutta helmikuussa sen nimi muutettiin muotoon "MPower". Sen kaikki neljä jaksoa julkaistiin kansainvälisenä naistenpäivänä 8. maaliskuuta 2023.
Deadline Kustannus

Deadline Kustannus on vuonna 2020 perustettu suomalainen kustantamo. Se julkaisee pääosin tarinallisia tietokirjoja ja on erikoistunut elämäkertoihin sekä rikosaiheisiin. Deadline Kustannus julkaisee vuosittain parisenkymmentä teosta, ja sen liikevaihto on 400 000 euroa. 
Historia.
Deadline Kustannus perustettiin vuonna 2020. Rikostoimittaja Vera Miettinen näki, että tulevaisuudessa ihmisiä kiinnostaa enemmän aivan tavallisten ihmisten tarinat. Vuonna 2016 Miettinen teki ensimmäiset suunnitelmat kustantamosta. Perusajatuksena oli julkaista yhteiskunnallisesti merkittäviä teoksia vaikeista aiheista. Miettisen ammatillisen taustan vuoksi teokset keskittyivät rikosaiheisiin.
Deadline Kustannuksen ensimmäinen kirja "Elinkautinen – Murhasta tuomitun räppärin tarina" julkaistiin syyskuussa 2020. Saman vuoden joulukuussa Deadline Kustannus julkaisi oikeuspsykologi Pia Puolakan teoksen "Narsistit vankilassa" ja Miettisen kirjoittaman teoksen "Eerika". Eerika kertoo tarinallisesti 8-vuotiaan Vilja Eerika Tarkin henkirikoksen taustoista. Kirja herätti laajasti huomiota, ja siten myös painetun kirjan jälleenmyyjät kiinnostuivat Deadline Kustannuksesta. Eerikakirja myi nopeasti tuhansia kappaleita ja kymmeniä tuhansia äänikirjoja. Miettinen sijoitti kirjan tuotot yhtiöön, ja vuonna 2021 Deadline Kustannus julkaisi viisi uutta teosta muun muassa Koskelan teinisurmasta. Ensimmäisenä vuotenaan ja kahdeksalla kirjalla Deadline Kustannus teki liikevaihtoa 380 000 euroa.
Vuonna 2022 Deadline Kustannus julkaisi 12 uutta teosta muun muassa perhesurmista. Lisäksi Deadline Kustannus julkaisi samana vuonna ensimmäisen kerran kaunokirjallisuutta kolmella dekkarilla. Vuonna 2023 Deadline Kustannus julkaisi 11 uutta teosta. Lisäksi yhtiö aloitti äänisarjojan tuottamisen äänikirjapalveluille. Vuonna 2024 Deadline Kustannus julkaisi 14 teosta sekä kaksi äänisarjaa. 
Deadline Kustannus on tänä päivänä tunnettu rohkeudestaan sekä vahvoista tarinoistaan. Kustantamon perusajatus on, että "jokaisen tarina on ainutlaatuinen."
Reetta Toivanen

Reetta Johanna Toivanen (s. 1969 Helsinki) on suomalainen tutkija, joka on toiminut kestävän kehityksen alkuperäiskansatutkimuksen professorina Helsingin yliopistossa 15. maaliskuuta 2018 lähtien. Hän väitteli tohtoriksi Berliinin Humboldt-yliopistossa vuonna 2000.
Toivanen toimi Ihmisoikeusliiton puheenjohtajana vuosina 2015–2019. Hän on puhunut julkisuudessa saamelaisten ihmisoikeuksien puolesta. Hän arvosteli Marinin hallituksen esittämää saamelaiskäräjälain muutosta, koska hänen mukaansa se olisi loukannut niitä itsensä saamelaisiksi kokevia ihmisiä, jotka ovat menettäneet saamen kielen suomalaistamistoimien vuoksi.
Nurbanu Sultan

Nurbanu Sultan (1525–1587) oli Osmanien valtakunnassa Valide Sultan eli hallitsevan sulttaanin Murat III:n äiti. Valide Sultanina hän oli myös todellinen rinnakkaishallitsija 1574–1583, jolloin hän johti hallintoa yhdessä suurvisiiri Sokollu Mehmed Paššan kanssa. Hän oli myös ensimmäinen Naisten sulttaanikunnan aikakauden rinnakkaishallitsija.
Hänen kerrotaan olleen venetsialaisen suvun avioton lapsi, joka kaapattiin vuonna 1537 ottomanien haaremiin, mistä Selim II valitsi hänet lastensa äidiksi. Heille syntyi kolme tytärtä ja vallanperijä Murat III.
Nurbanu Sultan rakennutti useita uskonnollisia rakennuksia, joista tärkempiin kuuluu Üsküdarissa vuonna 1583 avattu Eski Validen moskeija lisärakennuksineen. Moskeijan rahoittamiseksi Nurbanu rakennutti useita kylpylöitä ja niihin tarvittavat vesijohtojärjestelmät.
Nurbanu Sultan kuoli poikansa hallituskaudella vuonna 1583. Hänet haudattiin miehensä Selim II:n mausoleumiin.
Kiinalainen bezique

Kiinalainen bezique on korttipeli, joka on muunnelma korttipelistä bezique. Kiinalainen bezique oli myös Winston Churchillin lempi bezique-muunnos. Peli poikkeaa beziquesta seuraavin tavoin:
Valo Saikku

Valo Saikku (5. huhtikuuta 1929 Loimaa – 26. toukokuuta 2015 Urjala) oli suomalainen toimittaja, rajatiedon harrastaja ja kuoronjohtaja. Hän johti muun muassa Rekolan sekakuoroa.
Saikku esittää ruumista Lauri Törhösen ohjauksessa "Raja 1918".
Frans Floris

Frans Floris, oikealta nimeltään Frans de Vriendt (1520 Antwerpen – 1. lokakuuta 1570 Antwerpen) oli flaamilainen taidemaalari.
Elämä ja ura.
Alkujaan Floris omistautui kuvanveistolle, mutta siirtyi 20-vuotiaana maalaustaiteeseen ja tuli Lambert Lombardin oppilaaksi Liègessä. Valmistuttuaan mestariksi vuonna 1540 hänestä tuli Antwerpenin killan jäsen. Pian tämän jälkeen hän matkusti Italiaan, jossa Michelangelon teokset tekivät häneen erityisen vaikutuksen. Koska hän meni naimisiin vuonna 1547, hänen on täytynyt palata Antwerpeniin samoihin aikoihin. Hän piti Antwerpenissa suurta koulua, josta sanotaan valmistuneen 120 oppilasta, sai tilauksia kirkollisilta tahoilta ja ruhtinailta ja liikkui parhaissa piireissä, esimerkiksi Oranian ruhtinaan sekä Egmontin ja Hoornin kreivien kanssa. Alkoholismin vuoksi hänelle kertyi velkoja, joita ei ollut vielä maksettu, kun hän kuoli 1. lokakuuta 1570.
Floris on tunnetuin ja taitavin italialaisen suuntauksen edustaja Antwerpenin maalaustaiteessa. Hänen erittäin laajasta tuotannosta ei ole säilynyt kovin paljon, eikä hän saanut aikalaisilta kiitosta omaperäisyydestä. Hänen vaikutuksensa on kuitenkin suuri ennen kaikkea tavassa, jolla taidetta tuotettiin työnjakoon perustuen hänen suuressa työpajassaan. Hän painotti taiteessa erityisesti liikettä, joka oli ennen hänen esiintymistään alankomaalaisessa taiteessa saanut vain vähän tai ei lainkaan huomiota. Aikalaiset pitivät hänen pääteoksenaan "Enkelien lankeemusta", jonka hän maalasi vuonna 1554. Hänen muotokuvistaan "Haukan kouluttaja" vuodelta 1588 on saanut suurimman maineen.
Pinochle

Pinochle on korttipeli, joka on muunnelma korttipelistä bezique. Peli eroaa beziquesta seuraavin tavoin:
Pelin yhdistelmät:
Knut Wulff

Knut Wulff (1913 Malmö – 2002) oli ruotsalainen kosmetiikka-alan keksijä ja yrittäjä, joka perusti 1950-luvulla Pierre Robert -yrityksen ja teki siitä Pohjoismaiden suurimman kosmetiikkayrityksen. Eläkeiässä 1980-luvulla hän perusti kosmetiikan postimyyntiyrityksen nimeltä Fleur de Santé.. Hän oli myös Suomen kunniakonsuli kotikaupungissaan Malmössä.
Wulff otti 17-vuotiaana vuonna 1930 hoitaakseen saksalaissyntyisen isänsä kampaamoliikkeen Malmössä ja alkoi kiinnostua hiustenhoidon lisäksi asiakkaidensa kauneudenhoidosta laajemminkin. Hänen ensimmäinen keksintönsä oli "Lait de beauté" -ihovoide, joka tunnetaan paremmin nimellä LdB. Sitä hän valmisti tarinan mukaan aluksi keittiön yleiskoneella. 1950-luvun lopulla hänen tuotteisiinsa kuului myös "Mille Colori" -niminen laaja meikkisarja. 1970-luvulla Wulffin markkinaosuus Ruotsin ihonhoitotuotteista oli noin puolet ja kaikesta kosmetiikkamyynnistä noin kolmannes. Wulffin yrityksen nimi oli aluksi "Monsieur Robert", kunnes se sai vuonna 1964 hänen kahden poikansa etunimien mukaan nimen Pierre Robert AB.
Vuonna 1971 valmistui uusi lähes 13 tuhannen neliömetrin tehdas Skånen Tygelsjöhön. Neljä vuotta myöhemmin Wulff myi yrityksensä kulutustavarajätti Unileverille, mutta jatkoi sen toimitusjohtajana vuoteen 1978 ja jäi sitten eläkkeelle 65-vuotiaana. Hän kuitenkin jatkoi keksijän ja yrittäjän uraansa ja perusti yrtteihin ja postimyyntiin perustuvan kosmetiikkamerkin "Fleur de Santé". Sen hän myi pian Ellokselle, minkä jälkeen sen omistajana on ollut toinen postimyyntiyhtiö, Cydonia Development.
Dmytro Kotsjubailo

Dmytro Ivanovytš Kotsjubailo (; 1. marraskuuta 1995 – 7. maaliskuuta 2023), lempinimeltään Da Vinci (), oli ukrainalainen nationalisti, yksi äärioikeistolaisen oikea sektori -puolueen johtajista ja Ukrainan sankari. Hän toimi 67. erillisen mekanisoidun prikaatin 1. pataljoonan ”Da Vincin sudet” komentajana.
Elämäkerta.
Kotsjubailo otti osaa vuoden 2014 Euromaidan-mielenosoituksiin. Hän liittyi oikea sektori -puolueen aseelliseen siipeen Vapaaehtoiseen ukrainalaiseen armeijakuntaan (). Kotsjubailo oli taideopiskelija, mistä tulee hänen lempinimensä Da Vinci.
Kotsjubailo soti Itä-Ukrainan konfliktin alusta lähtien. Vuonna 2014 hän haavoittui vakavasti Piskyssä. Komppanianpäällikkö hänestä tuli 2015. DUK PS liitettiin marraskuussa 2022 Ukrainan maavoimiin 67. erillisenä prikaatina. Hän toimi prikaatin 1. pataljoonan ”Da Vincin sudet” () komentajana.
Kotsjubailo piti joukkonsa maskottina häkissä sudenpentua, jota hän kertoi ruokittavan venäläisillä lapsilla. Myöhemmin Kotsjubailo vakuutti vitsailleensa: ”Se oli ilmiselvästi vitsi. Kaikki näkivät, että se oli vitsi. Yritin vitsailla sillä, miten järjettömiä asioita he sanovat meistä ja se muutettiin ’faktaksi’”. 
Venäläiset ovat syyttäneet Kotsjubailoa uusnatsistisista yhteyksistä. Hän itse kertoo tehneensä töitä natsismin, fasismin ja rasismin kannattajien jättämiseksi Oikea sektori -ryhmän ulkopuolelle.
Kuolema.
Kotsjubailo kaatui Bahmutissa 7. maaliskuuta 2023. Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi ja Kiovassa vieraillut Suomen pääministeri Sanna Marin osallistuivat hänen hautajaisiinsa ja laskivat kukkia hänen arkulleen.
Valtakunnankomissariaatti

Valtakunnankomissariaatti () on alun perin saksankielinen sana, joka tarkoittaa eräänlaista miehityshallintoa, jota johtaa valtakunnankomissaari. Nimitystä käytetään pääosin natsi-Saksan perustamista hallintoyksiköistä toisen maailmansodan aikana.
Ukrainan 67. prikaati

Ukrainan 67. erillinen mekanisoitu prikaati (, 67 ОМБр) on Ukrainan maavoimien yhtymä, joka perustettiin marraskuussa 2022 äärioikeistolaisen oikea sektori -puolueen aseellisesta siivestä Vapaaehtoinen ukrainalainen armeijakunta ().
Ukrainan presidentin prikaati

Erillinen presidentiaalinen prikaati, nimetty Bohdan H’melnytskyin mukaan () on Ukrainan asevoimien erikoisyksikkö. Sen tehtävänä on puolustaa Ukrainan presidenttiä, tämän omaisia, presidentin virka-asuntoa ja presidentinkanslian alaisia virastoja. Ukrainan ja Venäjän välisen sodan aikana sen tehtäviin on kuulunut lisäksi suojata eräitä strategisia kohteita.
Historia.
Yksikkö muodostettiin Ukrainan kansalliskaartin 1. rykmentiksi 2. tammikuuta 1992. Sen perustana oli Neuvostoliiton sisäministeriön joukkojen 290. erillinen motorisoitu Novorossijskin punalippuinen jalkaväkirykmentti, nimetty Leninin komsomolin mukaan.
Vuonna 1995 kansalliskaartin 1. rykmentti muutettiin 24. rykmentiksi. Siihen kuului viisi pataljoonaa sijoitettuina Kiovaan, Kiovan alueelle ja Žytomyriin. Ukrainan presidentin asetuksella rykmentti sai vuonna 1999 kunnianimen ”kiovalainen”.
Ukraina lakkautti tammikuussa 2000 kansalliskaartin (perustettu uudelleen 2014). Kiovan erillisestä erikoisjoukkojen prikaatista tuli valtion virasto ja yksi pataljoonista siirrettiin sisäministeriön alaisuuteen. Joukot siirrettiin entisen Kiovan panssarikoulun alueelle.
Vuonna 2015 presidentin ukaasi poisti joukkojen neuvostoaikaiset kunniamerkit ja -nimet ja nimesi joukon erilliseksi kiovalaiseksi Ukrainan presidentin rykmentiksi (). 15. joulukuuta 2017 rykmentti nimettiin hetmanni Bohdan H’melnytskyin mukaan.
Rykmentti laajennettiin prikaatiksi luomalla kaksi uutta pataljoonaa.
Helmi-maaliskuussa 2022 prikaati puolusti Kiovaa. Marraskuussa 2022 prikaati siirrettiin puolustamaan Bah'mutia.
Isdes

Isdes on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 40 kilometriä Orléansin kaupungista kaakkoon.
Kylä on saanut tunnustusta hyvin säilyneestä vanhasta rakennuskannasta, jossa on vanhoja tiili- ja ristikkorakenteisia taloja. Notre-Damen kirkko on rakennettu 1000-luvulla. Se on yksi alueen vanhimmista kirkoista.
Niilo Somerkoski

Niilo Engelbert Somerkoski (ent. Skutnabb, 9. toukokuuta 1910 Viipuri – 19. maaliskuuta 1989 Espanja) oli suomalainen amatöörinyrkkeilijä ja nyrkkeilyvalmentaja. 
Somerkoski nyrkkeili itse vuosina 1927–1931. Hän oli vuonna 1929 mukana perustamassa Viipuriin nyrkkeilyn erikoisseuraa Viipurin Nyrkkeilijät. Varsinainen päärooli nyrkkeilyssä hänellä oli valmentaminen, jonka hän aloitti 21-vuotiaana vuonna 1931. Syksyllä 1936 hänet kiinnitettiin Suomen nyrkkeilymaajoukkueen valmentajaksi Valle Reskon toimiessa päävalmentajana. Vuonna 1939 hänet valittiin Suomen Nyrkkeilyliiton päätoimiseksi valmentajaksi. Valinta tehtävään liittyi vuoden 1940 Helsingin olympialaisiin, johon suomalaiset olisivat osallistuneet kaikkiin sarjoihin. Tätä tehtävää hän hoiti yli sotavuosien aina vuoteen 1946. Sen jälkeen hän toimi valmentajana vuosina 1947–1952 Jukka Laaksosen toimiessa päävalmentajana. Ensiesiintyminen maajoukkuevalmentajana tapahtui Dublinin vuoden 1939 EM-kisoissa.
Sotien aikana Somerkoski toimi Päämajassa liikunta- ja kasvatustehtävissä. Hän toimi muun muassa kenttäarmeijan nyrkkeilyvalmentajana.
Niilo Somerkoski tuli tunnetuksi myös kirjoittamistaan nyrkkeilykirjoista.
Korvaldin hallitus

Korvaldin hallitus oli Norjan hallitus 18. lokakuuta 1972 – 16. lokakuuta 1973. Se oli Kristillisestä kansanpuolueesta, Keskustapuolueesta ja Venstrestä koostuva vähemmistöhallitus.
Ministerit.
Pääministeri
Ulkoministeri
Maatalousministeri
Ulkomaankauppa- ja merenkulkuministeri
Oikeusministeri
Kirkko- ja opetusministeri
Kunta- ja työministeri
Elinkeinoministeri
Liikenne- ja viestintäministeri
Ympäristöministeri
Sosiaaliministeri
Kuluttaja- ja hallintoministeri
Kalastusministeri
Valtiovarainministeri
Puolustusministeri
Dagfinn Vårvik

Dagfinn Vårvik (8. kesäkuuta 1924 Leinstrand – 25. maaliskuuta 2018) oli norjalainen toimittaja ja keskustapoliitikko. Hän oli puolueensa puheenjohtaja 1973–1977. Vuonna 1963 hän toimi lyhyesti Norjan valtiovarainministerinä, 1965–1971 palkka- ja hintaministerinä sekä 1972–1973 ulkoministerinä.
Hyväntekijän ritarikunta

Hyväntekijän ritarikunta () on kreikkalainen ritarikunta, joka perustettiin 7. toukokuuta 1948. Se periustettiin kuningas Yrjö II:n kuoltua tämän viimeisten toiveiden mukaisesti. Ritarikunta lakkautettiin vuonna 1973, mutta perustettiin uudettaan jo kaksi vuotta myöhemmin. Sitä jaetaan tunnustuksena sellaisille naisille, jotka ovat ansioituneet hyväntekeväisyyden saralla tai tehneet muita poikkeuksellisia ansioita Kreikan hyväksi esim. taiteen alalla. Saajan ei tarvitse olla Kreikan kansalainen.
Kunnianosoitusta jaetaan viidessä luokassa:
Arvokkaan kruunun ritarikunta

Arvokkaan kruunun ritarikunta () on japanilainen ritarikunta, joka on perustettu vuonna 1888 keisari Meijin määräyksellä. Sitä myönnetään tunnustuksena ansioituneille naisille, joskin nykyään vain harvoin. Se on korkein mahdollinen naisille myönnettävä kunniamerkki Japanissa.
Kunniamerkkiä jaetaan kahdeksassa luokassa:
Kuningatar Maria Luisan ritarikunta

Kuningatar Maria Luisan ritarikunta, virallisesti Kuningatar Maria Luisan aatelisnaisten ritarikunta (), on espanjalainen ritarikunta, joka on tarkoitettu korkea-arvoisille aatelisnaisille. Ritarikunnan perusti kuningas Kaarle IV vuonna 1792. Kaikkien espanjalaisten ritarikuntien tavoin suurmestarina toimii Espanjan hallitsija.
Nykyään ritarikunnassa on vain yksi luokka ja ritarikunnan jäsenyys on rajoitettu 30 naiseen, ellei hallitsija anna erillistä lupaa lisänimityksiin:
Minttu Vesala

Minttu Vesala (s. 1973 tai 1974) on suomalainen stylisti. Vesala on työskennellyt radiossa, muotikuvauksissa, teatterissa, elokuvissa, musiikkivideoissa ja muotinäytöksissä. Vuonna 2008 Vesala toimi Louis Vuittonin pr-managerina ketjun tullessa Suomeen. Vesala on työskennellyt Radio Helsingissä, jossa hänellä oli vuonna 2014 "Fashion Show" -ohjelma ja 2020 ajankohtaisia aiheita käsitellyt "Ajan henki" -ohjelma. Vuonna 2022 hän sai julkisuutta olemalla Balenciagan mallina Pariisin muotiviikoilla.
Vesalan äiti on TV-ohjaaja Mervi Pohjanheimo ja isä jazzmuusikko Edward Vesala.
Elisabetin ritarikunta

Elisabetin ritarikunta, virallisesti Itävallan keisarillinen Elisabetin ritarikunta, () oli Itävalta-Unkarissa jaettava ritarikunta, joka perustettiin 17. syyskuuta 1898 keisari Frans Joosef I:n käskystä. Virallisesti ritarikunnan nimi tulee keskiaikaisesta pyhästä Elisabetista, mutta ritarikunnan perustamisella keisari halusi myös kunnioittaa vastikään salamurhattua vaimoaan Elisabetia. Ritarikunta lakkautettiin vuonna 1919.
Hallitseva monarkki jakoi kunnianosoitusta naisille, jotka olivat ansioituneet ammattinsa tai uskontonsa saralla tai hyväntekeväisyydessä. Ensimmäisen maailmansodan loppua kohden ritarikuntaan lisättiin yksi luokka lisää, jota jaettiin sotatoimiin ja lääkintätoimintaan osallistuneille naisille. Saajan sosiaaliluokalla tai uskonnolla ei ollut väliä.
Kunnianosoitusta jaettiin neljässä luokassa:
Artillerigatan

Artillerigatan on Tukholman Östermalmilla sijaitseva katu, joka ulottuu Strandvägeniltä Armfeltsgatanille. Matkalla se ylittää muun muassa Karlavägenin ja Valhallavägenin.
Katu sai nimensä sen varrella sijainneesta Svean tykistön päämajasta, Artillerigårdenista. Sen tiloissa toimii nykyisin Tukholman armeijamuseo.
Geir Haarden I hallitus

Geir Haarden I hallitus oli Islannin hallitus, joka astui virkaan 15. kesäkuuta 2006 pääministeri Halldór Ásgrímssonin hallituksen erottua ja hallitsi vuoden 2007 parlamenttivaaleihin asti. Hallitus oli itsenäisyyspuolueen ja edistyspuolueen koalitiohallitus.
Valgerður Sverrisdóttir

Valgerður Sverrisdóttir (s. 23. maaliskuuta 1950) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 1987–2009 ja toimi teollisuus- ja kauppaministerinä vuosina 1999–2006, ulkoministerinä vuosina 2006–2007 sekä puolueensa puheenjohtajana vuosina 2008–2009.
Valgerður syntyi Lómatjörnissä Grýtubakkahreppurissä koillis-Islannissa. Hän työskenteli sihteerinä muun muassa Islannin maataloustutkimuslaitoksessa ja akureyriläisessä sairaalassa. Vuosina 1972–1982 hän työskenteli opettajana Greinivíkissä, minkä lisäksi hän on työskennellyt Lómatjörnin tilalla vuodesta 1974 lähtien. Vuoden 1987 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin. Vuosina 1988–1989 ja 1990–1991 hän toimi Alþingin 2. varapuhemiehenä, vuosina 1992–1995 taas 1. varapuhemiehenä. Vuosina 1995–1999 hän toimi edistyspuolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana sekä Pohjoismaiden neuvoston Islannin-delegaation puheenjohtajana. Vuonna 1999 hän toimi terveys- ja sosiaaliturvavaliokunnan puheenjohtajana. Vuosina 1999–2006 hän toimi teollisuus- ja kauppaministerinä. Vuosina 2004–2005 hän toimi pohjoismaisen yhteistyön ministerinä. Vuosina 2006–2007 hän toimi ulkoministerinä. Vuosina 2007–2008 hän toimi edistyspuolueen varapuheenjohtajana, vuosina 2008–2009 puolueen puheenjohtajana.