tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pichichi

Rafael Moreno Aranzadi eli Pichichi (23. toukokuuta 1892 Bilbao, Espanja – 1. maaliskuuta 1922) oli espanjalainen jalkapalloilija, joka pelasi Athletic Bilbaossa hyökkääjänä vuosina 1911–1921. Kansallisuudeltaan hän oli baski.
Pichichi pelasi ensimmäisessä Copa del Reyn loppuottelussaan vuonna 1913. Kansallinen pääsarja Primera División perustettiin vasta vuonna 1928, joten alueellisten mestarien välillä pelatun cup-kilpailun voittajaa voitiin tuolloin käytännössä pitää Espanjan-mestarina. Racing Irúnia vastaan pelattu varsinainen loppuottelu päättyi tasan 2–2, ja uusintaottelu Irúnin 1–0-voittoon. Sama joukkue kutsuttiin 21. elokuuta 1913 järjestettyyn Athletic Bilbaon uuden kotistadionin San Mamésin avajaisotteluun. Ottelu päättyi 1–1-tasapeliin, ja Pichichi sai kunnian olla uuden stadionin ensimmäisen maalintekijä.
Sittemmin Pichichi pelasi Athletic Bilbaon paidassa vielä viidessä Copa del Reyn loppuottelussa, joista joukkue voitti neljä. Vuosina 1914–1916 joukkue voitti kolmesti peräkkäin. Suuressa roolissa Pichichi oli erityisesti Espanyolia vastaan pelatussa vuoden 1915 loppuottelussa, jossa hän teki hattutempun. Vuonna 1920 Athletic Bilbao ylsi cupissa toiseksi ja vuotta myöhemmin jälleen voittoon. Vuonna 1920 Pichichi pelasi myös viisi ottelua Espanjan maajoukkueessa Antwerpenin kesäolympialaisissa. Ensimmäinen otteluista, 0–1-voitto Tanskaa vastaan, oli samalla koko maajoukkueen ensimmäinen kansainvälinen esiintyminen. Ensimmäisen ja ainoan maalinsa Pichichi teki Alankomaita vastaan 1–3-voittoon päättyneessä, Espanjalle olympiahopean ratkaisseessa ottelussa.
Pichichi lopetti jalkapalloilun vuonna 1921 ja menehtyi seuraavana vuonna lavantautiin vain 29-vuotiaana. Vuonna 1926 pystytettiin San Mamésin stadionille Pichichiä esittävä rintakuva, jonka vierelle on jokaisen stadionilla ensimmäistä kertaa vierailevan joukkueen tapana tuoda kukkakimppu Pichichin kunniaksi. Pichichi ja hänen vaimonsa on ikuistettu myös taidemaalari Aurelio Artetan maalaukseen. Vuodesta 1953 on annettu hänen mukaansa nimetty Pichichi-palkinto Primera Divisiónin parhaalle maalintekijälle.
Sojuz 33

Sojuz 33 oli Neuvostoliiton Sojuz-lento Saljut 6-avaruusasemalle.
Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 10. huhtikuuta 1979 ja paluu noin kaksi vuorokautta myöhemmin, 12. huhtikuuta 1979. Lennon radiokutsu oli Saturnus (). Sojuz 33:n telakoituminen avaruusasemaan epäonnistui teknisten ongelmien takia. Myös laskeutumisessa oli ongelmia aluksen jarruraketin kanssa ja aluksen altistuessa 10 g:n kiihtyvyydelle laskeutumisessa.
Miehistö.
Meno
The Hevoset

The Hevoset oli vuonna 1981 toiminut Sleepy Sleepersin sivuprojekti, jossa mukana olivat Mato Valtonen, Sakke Järvenpää, Dave Lindholm, Kari "Pitkä" Lehtinen, Antero Jakoila sekä Tiina Tiikerin äiti Irmeli Perilä, joka tulkitsi kappaleen "Vanha riimu". Yhtyeen piti tehdä samanniminen country-LP, ja se saatiinkin äänitettyä valmiiksi, mutta nauhat katosivat CBS Records -levy-yhtiön kanssa työskennellessä. Kolme Dave Lindholmin säveltämäksi merkittyä raitaa julkaistiin vuonna 1988 Sleepy Sleepersin albumilla "Turakaisten paratiisi". Levyä tehtäessä yhtye toi Microvoxin studioon tarvittavaa rekvisiittaa: hevosen ulostetta sekä heinäpaaleja.
Sambuca

Sambuca on aniksen makuinen, usein väritön väkevä alkoholijuoma. Yleisintä sambuca-lajia kutsutaan usein "valkoiseksi sambucaksi" erotuksena johdannaisjuomista, jotka ovat väriltään tummansinisiä (tunnetaan "mustana sambucana") tai kirkkaanpunaisia ("punainen sambuca"). 
Määritelmä.
Sambuca on määritelty Euroopan komissiossa tietyt kriteerit täyttäväksi likööriksi. Sambucaksi saa kutsua väritöntä anista tai tähtianista sisältävää tislettä, jonka alkoholipitoisuus on vähintään 38 tilavuusprosenttia, jossa on vähintään 350 grammaa inverttisokeria litrassa ja jonka luontaisen anetolin pitoisuus on vähintään yksi gramma, mutta enintään kaksi grammaa litrassa.
Historia.
Sambucan kaltaisia anisjuomia on valmistettu Välimeren alueella pitkään. Sambucan nimi on johdettu mahdollisesti termistä "sambuchelli", joka viittasi aniksella maustettua vettä myyneisiin lapsiin Ischian saarella. Toisen teorian mukaan nimi tulee seljojen latinankielisestä nimestä "Sambucus". Sambucan kaupallisen valmistuksen aloitti ischialainen Luigi Manzi (1809–1873) vuonna 1851 Civitavecchiassa lähellä Roomaa. Manzin sambucaa valmistetaan edelleen, mutta yleisemmäksi tuli myöhemmin Angelo Molinarin vuonna 1945 myyntiin tullut sambuca, jonka suosio nousi Italiassa 1950-luvulla. Manzin ja Molinarin lisäksi Italiassa on useita eri sambucan tuottajia, kuten Colazingari ja Sarandrea. Jälkimmäisessä käytetään myös seljaa, jonka sanotaan olleen osa alkuperäisiä reseptejä.
Käyttö ja cocktailit.
Perinteinen italialainen annos on "con la mosca" (sananmukaisesti "kärpästen kera"); sambuca tarjoiltuna kolmen kahvinpavun kanssa.
Rooman alueella on juotu espressoa korvaten tavallisesti lisätty sokeri pienellä määrällä sambucaa.
Palava sambuca valmistetaan sytyttämällä juoma shottilasissa ja antamalla sen palaa. Liekki sammutetaan ja sambuca juodaan lämpimänä. Yleinen tapa on sammuttaa juoma peittämällä lasi kämmenellä, jolloin syntynyt alipaine pitää lasin kiinni kämmenessä. Jos liekki palaa liian kauan, lasi voi kuumeta liikaa ja aiheuttaa palovammoja.
Ain-Diab Circuit

Ain-Diab Circuit () oli moottorirata Casablancassa Marokossa.
Ain-Diab Circuit rakennettiin vuonna 1957 lounaaseen Ain-Diabista käyttäen olemassa olevaa rannikkotietä ja päätietä Casablancasta Azemmouriin. 7,618 kilometriä pitkän radan suunnitteli Marokon Royal Automobile Club. Sen rakentaminen kesti kuusi viikkoa. Radalla järjestettiin Formula 1 -osakilpailu kaudella 1957, mutta se ei kuulunut mestaruussarjaan.
19. lokakuuta 1958 radalla ajettiin Marokon Grand Prix 1958, joka oli Formula 1 -kauden viimeinen osakilpailu. Sen voitti Stirling Moss Vanwallilla 53 kierroksen jälkeen ajalla 2:09.15,1. Kilpailun aikana tapahtui onnettomuus, kun Stuart Lewis-Evansin Vanwall -auton moottori rikkoutui, auto pyörähti ja ajautui ulos tieltä. Lewis-Evans sai pahoja palovammoja ja kuoli englantilaisessa sairaalassa kuusi päivää myöhemmin.
Maria Silfvan-Westerlund

Maria Elisabeth Silfvan-Westerlund (25. maaliskuuta 1802, Turku – 10. syyskuuta 1865 Oulu) oli suomalainen näyttelijä.
Maria Silfvan oli kotoisin Turusta. Tarinan mukaan hän olisi aloittanut teatteriuran makeisten- ja lipunmyyjänä. Myöhemmin kun hän sai osia näyteltäväkseen, paljastui Marian luontainen lahjakkuus näyttelemiseen. Hänen ensimmäinen aviomiehensä Evert Lemke kuului samaan näyttelijäseurueeseen.
Toisen aviomiehensä Carl Wilhelm Westerlundin mukana Maria siirtyi Ouluun, jossa hänen miehensä omisti yhdistetyn teatteri- ja ravintolakiinteistön ns. " Westerlundin salongin". Salongin teatterikatsomoon mahtui peräti 600 katsojaa. Salonki sijaitsi nykyisen Oulun kaupungintalon tontilla, mutta paloi Oulun palossa 1882.
Maria Silfvanin mukaan on Oulussa nimetty puisto vuonna 2005. 
Hänestä on tehty myös näytelmä. Vesa Tapio Valon näytelmän "Maria Silfvan" ensi-ilta oli Oulun kaupunginteatterissa vuonna 2002. Näytelmä on käännetty myös saksaksi.
Maria Silfvan-Westerlund kuoli ennen miestään ja hänet on haudattu Oulun hautausmaalle samaan hautaan miehensä ja tämän toisen vaimon kanssa. Hautakivessä lukee "Suomen ensimmäinen näyttelijätär".
Henrik Pedersen

Henrik Pedersen (s. 10. kesäkuuta 1975 Kööpenhamina) on tanskalainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaassaan Silkeborgia. Hän on pelannut Englannissa valioliigaseura Boltonissa sekä Hull Cityssä. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä ja on pelannut kolme ottelua Tanskan maajoukkueessa.
Pedersen siirtyi kotimaastaan Boltonin riveihin 3. heinäkuuta 2001 ja teki debyyttinsä 18. elokuuta 2001. Ensimmäisen maalinsa joukkueessa hän teki liigacupissa 11. syyskuuta 2001 voitto-ottelussa (4-3) Walsallia vastaan. Kaudella 2002-2003 Pedersen oli lainassa entisessä joukkueessaan Silkeborgissa, jonne hän palasi vuonna 2008 pelattuaan yhden kauden Hull Cityssä.
Kuolema pukee häntä

Kuolema pukee häntä ("Death Becomes Her") on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen musta komedia, jonka ohjasi Robert Zemeckis. Pääosissa olivat Goldie Hawn, Meryl Streep ja Bruce Willis. Elokuva voitti Oscar-palkinnon parhaista erikoistehosteista.
Juoni.
Madeline Ashton ja Helen Sharp eivät siedä toisiaan ja Helenille viimeinen pisara on, kun Madeline vie Helenin kihlatun tohtori Ernest Menvillen vihille. Helen vajoaa masennukseen ja seitsemän vuotta myöhemmin hänestä on tullut ylipainoinen ja rapistunut ulkonäöltään. Helenin päivänsä kuluvat syömällä ja televisiota katselemalla. Yllättäen hänen elämänsä saa uuden suunnan, kun hän joutuu mielisairaalaan. 
Kun on kulunut 14 vuotta Madelinen ja Ernestin häistä, pariskunnan elämä on kaikkea muuta kuin auvoisaa. Molemmilla on alkoholiongelma, ja Ernestin kirurginura on vaihtunut hautausurakoitsijan töihin. Pariskunta saa kutsun Helenin kirjan julkistamistilaisuuteen ja Madeline järkyttyy huomatessaan Helenin vanhenemisen sijaan nuorentuneen monen vuoden jälkeen. Madeline päättää lähteä etsimään apua vanhentuneeseen ulkonäköönsä ja saa salaperäiseltä naiselta, Lisleltä, eliksiiriä, joka takaa ikuisen kauneuden ja nuoruuden.
Helen yrittää taivutella Ernestiä myrkyttämään vaimonsa, koska Helenistä Madeline on syypää Ernestin onnettomaan elämään. Lopulta mies työntää vaimonsa alas portaita. Paniikissa Ernest soittaa Helenille, mutta saa huomata Madelinen olevan vakavista vammoista huolimatta elossa. Ernest yrittää palauttaa vaimolleen mahdollisimman luonnollisen ilmeen ja vahingossa paljastaa Madelinelle tappoyrityksen. Madeline ampuu haulikolla Heleniä vatsaan, mutta hänkin on juonut samaa eliksiiriä eikä kuole. 
Kun naiset saavat omat kinansa selvitettyä, he pyytävät Ernestiä korjaamaan heidän ulkonäkönsä. Mies suostuu sillä ehdolla, ettei hänen vastaisuudessa tarvitse olla naisten kanssa missään tekemisissä. Ernestin korjaukset osoittautuvat kuitenkin väliaikaisiksi, ja naiset päättävät yrittää saada Ernestinkin juomaan samaa eliksiiriä. Naiset vievät miehen Lislen juhliin, ja Lisle epäonnistuu taivuttelussaan saada Ernest juomaan eliksiiriä. Ernest onnistuu lopulta pakenemaan, ja Helen ja Madeline toteavat joutuvansa elämään toistensa kanssa – ikuisesti.
Palkinnot.
Golden Globe.
Ehdokkuudet:
Saturn.
Ehdokkuudet:
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kehui elokuvan erikoistehosteita ja sanoi sen huippunäyttelijöiden ”hölmöilevän koko rahan edestä”. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Billboard Hot 100

Billboard Hot 100 on yhdysvaltalainen singlejen suosiota mittaava lista, jota julkaisee viikoittain "Billboard"-lehti. Listasijoitukset perustuvat radiosoittoon, suoratoistoon ja myyntiin; myyntiä seurataan maanantaista sunnuntaihin ja radiosoittoa keskiviikosta tiistaihin. Billboard kokoaa ja julkaisee listan yleisölle torstaina. Listan viimeiseksi päiväksi merkitään seuraavan viikon lauantai.
Esimerkki:
Maanantai, 1. tammikuuta – myynnin seuranta alkaa
Keskiviikko, 3. tammikuuta — radiosoiton seuranta alkaa
Sunnuntai, 7. tammikuuta – myynnin seuranta päättyy
Tiistai, 9. tammikuuta – radiosoiton seuranta päättyy
Torstai, 11. tammikuuta – uusi lista julkaistaan päiväyksellä lauantai, 20. tammikuuta
Listaseuranta.
Billboard Hot 100 -listan ensimmäinen ykkönen oli Ricky Nelsonin ”Poor Little Fool” 4. elokuuta 1958.
Ennätyksiä.
Eniten listaykkösiä.
Lisäksi Michael Jacksonillä on neljä #1 listahittiä The Jacksons/The Jackson 5 -yhtyeen kanssa, joka nostaa Jacksonin kokonaissaldon 17:een. The Supremes -yhtyeen vokalistilla Diana Rossilla on soolouralta kuusi #1 hittiä, joka nostaa Rossin kokonaissaldon 18:een. Elvis Presleyn kappaleista 17 nousi listaykköseksi Yhdysvalloissa, mutta niistä vain seitsemän Billboard Hot 100 -listalla ja loput kymmenen sitä edeltäneellä Best Sellers in Stores -listalla.
Liikunnanohjaaja

Liikunnanohjaaja (AMK) on liikunnan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Koulutuksen laajuus on 210 opintopistettä. Tutkinto suoritetaan liikunnan ja vapaa-ajan koulutusohjelmassa, ja opinnot kestävät 3–3,5 vuotta.
Liikunnanohjaaja suunnittelee ja ohjaa kuntien, liikuntajärjestöjen ja yksityisen sektorin liikunta- sekä vapaa-ajanpalveluja. Koulutus antaa myös valmiudet toimia itsenäisenä yrittäjänä.
Liikunnanohjaajaksi voi valmistua seuraavista ammattikorkeakouluista:
Sven Lokka

Sven Lokka (taiteilijanimi Oskar Talvi, 3. maaliskuuta 1924 Päiväjärvi, Murmanskin alue, Neuvostoliitto – 15. marraskuuta 2008 Ylä-Tuuloma, Venäjä) oli kuolansuomalainen kirjailija ja taidemaalari. Lokka menetti isänsä Stalinin vainoissa 1930-luvun lopulla, ja hänet pakkosiirrettiin talvisodan aikana Kuolan muun suomalaisväestön mukana Karjalaan ja sieltä edelleen Arkangelin seudulle. Lokka vietti jatkosodan ajan Tšeljabinskissa GULAGin vankileirillä ja palasi sodan jälkeen yhtenä harvoista suomalaisista takaisin kotiseudulleen Muurmannille, jossa hän asui loppuelämänsä Ylä-Tuuloman (Verhnetulomskin) kylässä. Sven Lokka todistettavasti osallistui partisaani-iskuun Lokan kylään jatkosodan aikana, tästä todisti kyseisessä partisaani-iskussa vangiksi joutunut tyttö joka kertoi tarinansa 90-luvulla Sodankylän paikallislehdelle. Tämän tiedon tullessa julki Sven Lokka puolustautui olleensa vankileirillä tuohon aikaan. Minkäänlaisia todisteita hänen olostaan vankileirillä ei kuitenkaan ole löytynyt, vaikka tiedossa on että Neuvostoliiton vankileireillä pidettiin hyvin tarkkaa kirjanpitoa. 
Lokka kuvasi teoksissaan suomalaisten elämää Muurmannilla 1900-luvun eri vaiheissa. Myös Lapin luonto on teoksissa vahvasti läsnä.
Vaikka Sven Lokka tunnettiin parhaiten kirjailijana, hän oli myös taitava taidemaalari, joka sai aiheensa kotiseutunsa luonnosta. Lokan maalauksia on muun muassa Murmanskin aluetaidemuseon kokoelmissa. Suuri osa teoksista on taiteilijan lapsien omistuksessa. Maalauksia on kulkeutunut lahjoituksina ja ostoina myös Suomeen. 
Lokka kuoli marraskuussa 2008 aivoinfarktiin kotonaan Ylä-Tuulomassa.
Iris Uurto

Iris Uurto, oik. Lyyli Ester Ripatti, o.s. Mielonen (28. tammikuuta 1905 Kerimäki – 1. huhtikuuta 1994 Kivijärvi) oli suomalainen prosaisti ja runoilija, jonka tuotannolle oli ominaista miehen ja naisen suhteen pohdiskelu. 
Henkilöhistoria.
Uurron vanhemmat olivat maanviljelijä Paavo Mielonen ja Maria Pennanen. Hänen puolisonsa oli kirjailija Aku Rautala (1896–1931, oik. August Ripatti). Pariskunnan poika oli kirjailija Aku-Kimmo Ripatti (1931–1994). Uurto tuli ylioppilaaksi 1929 ja opiskeli yliopistossa, mutta keskeytti opintonsa ja ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.
Kirjallinen tuotanto.
Tulenkantajien ja myös kirjailijaryhmä Kiilan jäsen Uurto kuului siihen 1930-luvun lopun kirjailijoiden ryhmään, joka käsitteli teoksissaan vaistojen psykologiaa ja ruumiin viisautta. Hänen teostensa seksuaalisuutta pidettiin aikoinaan varsin rohkeana. Esikoisteos "Ruumiin ikävä" (julk. myöh. nimellä "Villit henget") herätti huomiota aihepiirillään. Proosan lisäksi Uurto kirjoitti näytelmiä, joille oli leimallista pasifismi, ja siksi hän ei saanut niitä esitetyksi sodan aikana. Lisäksi hän kirjoitti runoja, jotka ilmestyivät kokoelmana "Sudet". Uurto asui myöhemmin ulkomailla, romaani "Den brinnande ön" ilmestyi ruotsiksi.
Fukui

Fukuin () on Fukuin prefektuurin pääkaupunki Hokurikun tai Chūbun alueella Honshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa Japaninmeren rannalla Biwa-järven pohjoispuolella. Fukuissa on 267 221 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 536,19 neliökilometriä. Fukui on valittu yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Historia.
Fukuin kaupunki sai nykyisen nimensä samaan aikaan kun se muodostettiin 1. huhtikuuta 1889, vaikka se on ollut tärkeä asuinkeskus jo ainakin 1000 vuotta aikaisemmin. Fukui toimi myös Echizenin provinssin pääkaupunkina Edo-kaudella (1603–1868).
Fukuin kaupunki tuhoutui liittoutuneiden pommituksissa vuonna 1945 ja uudestaan maanjäristyksessä vuonna 1948. Kaupunki kuitenkin elpyi ja otti symbolikseen feenikslinnun.
Liikenne.
Fukuin suurin asema on Fukuin rautatieasema. Lähiliikennettä hoitaa JR West ja sen Hokuriku-päälinja ja Etsumi-Hoku-linja. Echizen-rautatiet palvelee Katsuyama Eiheiji -linjalla ja Mikuni Awara -linjalla. Fukui-rautatiet toimii Fukubu-linjalla.
Hokuriku shinkansen -luotijunarata Kiotosta Fukuin, Kanazawan, Toyaman ja Naganon kautta Tokioon on rakenteilla.
Ystävyyskaupungit.
Fukuilla on useita ystävyyskaupunkeja:
Eeva-Liisa Moilanen

Anja Eeva-Liisa Moilanen (s. 17. kesäkuuta 1943 Riihimäki) on suomalainen varatuomari ja terveydenhoitaja, joka on toiminut kristillisen liiton Helsingin vaalipiirin kansanedustajana vuosina 1987–1995.
Ura.
Opinnot.
Moilanen kirjoitti ylioppilaaksi 1963 Riihimäen tyttölyseosta ja valmistui sairaanhoitajaksi 1967, kätilöksi 1968, terveydenhoitajaksi 1970 ja sairaanhoitajajohtajaksi 1973. Oikeustieteen kandidaatiksi hän valmistui 1984 ja 12 vuotta myöhemmin varatuomariksi. Hän on suorittanut LKV-kiinteistönvälittäjätutkinnon vuonna 1997.
Poliitikkona.
Eeva-Liisa Moilanen toimi 1978 alkaen kristillisen liiton naisten toiminnanjohtajana, ja 1983 vaalien jälkeisen vaalikauden puolueen eduskuntasihteerinä, kunnes nousi itse eduskuntaan 1987 vaaleissa. Eduskuntakautensa päätyttyä 1995 hän jätti kristilliset.
Muut luottamustoimet.
Moilanen on myöhemmin toiminut Helsingin kaupungin sekä Lauttasaaren seurakunnan luottamustehtävissä. Hän toimii myös Suomen Lepralähetyksen puheenjohtajana.
Stream of Passion

Stream of Passion oli progressiivista metallia soittava yhtye, jonka musiikissa on vaikutteita myös sinfonisesta metallista.
Arjen Anthony Lucassen perusti yhtyeen vuonna 2005 Ayreon-projektiyhtyeensä "The Human Equation" -albumilla esiintyneen Marcela Bovion kanssa. Lucassen valitsi yhtyeen muiksi jäseniksi vähemmän tunnettuja muusikoita Alankomaista, Meksikosta ja Ruotsista. Pitkien välimatkojen vuoksi yhtyeen ensimmäinen albumi, "Embrace the Storm", sävellettiin ja äänitettiin suurelta osin Internetin välityksellä. Tammi- ja helmikuussa 2006 tehdyltä Euroopan-kiertueelta julkaistiin livealbumi ja -dvd "Live in the Real World" kesäkuussa 2006.
Lucassen erosi yhtyeestä alkuvuodesta vedoten henkilökohtaisiin syihin ja keskittyäkseen uuden Ayreon-albumin tekemiseen. Samalla myös Linstruth ja Millán erosivat yhtyeestä. Jäljelle jäänyt kolmikko on ilmoittanut jatkavansa yhtyeen toimintaa ja etsii korvaavia jäseniä. __notoc__
Karita Tykkä

Karita Hanna-Maria Tykkä (o.s. Tuomola, s. 22. syyskuuta 1976 Kuopio) on suomalainen malli, juontaja, korusuunnittelija ja henkinen valmentaja. Tykkä valittiin Miss Suomeksi vuonna 1997 ja Miss Baltic Seaksi vuonna 1998. Misseytensä lisäksi hän on tehnyt sekä mallin että juontajan töitä. Hän on juontanut monia televisio-ohjelmia, joita ovat muun muassa "Noora menee naimisiin", "Kaunis olo" ja "Tosi-tv". Tykkä oli juontajana myös Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 2001. Samana vuonna hänellä oli rooli "Ponterosa"-elokuvassa. Hän on juontanut myös MTV3-kanavalla esitettävää "Elixir"-ohjelmaa.
Yksityiselämä.
Karitan aviomies on lisäravinneyrittäjä Petri Tykkä. Pari avioitui 2008 ja heille syntyi vuonna 2010 poika. Karita Tykkä jätti avioerohakemuksen maaliskuussa 2025. Karita Tykkä valmistui helmikuussa 2016 life coachiksi eli henkiseksi valmentajaksi.
Aintree Racecourse

Aintree Racecourse on laukka- ja moottoriurheilurata Liverpoolissa Englannissa. Moottorirata sijaitsee 1800-luvun alkupuoliskolla rakennetun laukkaradan sisäpuolella, katsomorakennukset ovat yhteiset. Alueella on lisäksi 9-reikäinen golfkenttä sekä esteratsastuskeskus.
Laukkarata.
Aintreen tunnetuin kilpailu on vuosittain huhtikuussa järjestettävä Grand National-estelaukkakilpailu, joka on yksi Ison-Britannian suurimmista urheilutapahtumista. Se kerää paikalle jopa 100 000 katsojaa ja television välityksellä sitä seuraa yli 500 miljoonaa ihmistä eri puolilla maailmaa. Grand National järjestettiin ensimmäisen kerran virallisesti vuonna 1839. Radan tarkkaa rakentamisajankohtaa ei tiedetä, mutta siellä on ilmeisesti kilpailtu jo muutamia vuosia aiemmin.
Laukkarata on poikkeuksellisti kolmion muotoinen ja se on noin 3 600 metriä (2 mailia ja 2 furlongia) pitkä. Radalla on yhteensä 16 kiinteää pensasestettä, joista yhdessä on lisäksi vesihauta. Sitä pidetään yhtenä maailman vaikeimmista ja myös vaarallisimmista estelaukkaradoista.
Moottorirata.
Aintreen moottorirata valmistui laukkaradan yhteyteen vuonna 1954. Radalla ajettiin Britannian Grand Prix viisi kertaa, vuosina 1955, 1957, 1959, 1961 ja 1962. Vuonna 1955 Stirling Moss voitti ensimmäisen Britannian Grand Prix'nsä kyseisellä radalla. Kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli ensimmäinen brittiläinen kuljettaja, joka voitti Britannian Grand Prix'n brittiläisellä autolla, Vanwallilla. Viimeisen kerran radalla ajettiin Formula 1 –kilpailu vuonna 1962. Muissa moottoriurheilukilpailuissa sitä käytettiin 1980-luvun alkuun asti. Osa radasta on edelleen auki ja sillä järjestetään erilaisia moottoriurheilutapahtumia muutamia kertoja vuodessa.
Pekka Mömmö

Pekka Juho Mömmö (13. helmikuuta 1878 Kuopio – 1. kesäkuuta 1910 Kuopio) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1910. 
Elämä.
Kuopion Savilahdessa syntyneen Mömmön vanhemmat olivat maanvuokraaja Aukusti Mömmö (s. 1838) ja Karoliina Räsänen (s. 1840). Käytyään kansakoulun ja käsityökoulun hän pääsi vuonna 1894 kirjansitojaoppilaaksi Kuopiossa toimineeseen O. W. Backmanin kirjapainoon. Vuosina 1899–1908 Mömmö työskenteli Helsingissä O. J. Liljan kirjansitomossa, jonka jälkeen hän perusti oman liikkeen Suonenjoelle.
Mömmö liittyi työväenliikkeeseen vuosisadan vaihteessa. Ensimmäisen sortokauden aikana hän organisoi kutsuntalakkoja ja oli keväällä 1904 pidätettynä kolmen viikon ajan. Mömmö sai myös sakkorangaistuksen laittomien painotuotteiden levittämisestä. Vuodesta 1905 lähtien hän toimi SDP:n kiertävänä puhujana. Vuonna 1906 Mömmö oli perustamassa "Savon Työmiestä", jonka avustajana hän työskenteli kuolemaansa saakka. Maaliskuussa 1907 Mömmö valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Vuonna 1910 Mömmö ja Antti Partanen syrjäytettiin ehdokaslistalta heidän äänestettyään pankkivaltuusmieheksi Yrjö Sirolan sijasta porvarien Ernst Nevanlinnaa.
Kansanedustajakautensa jälkeen Mömmö avasi kirjansitomon Kuopioon ja ehti toimimaan myös SDP:n vt. piirisihteerinä. Mömmö kuoli keuhkotautiin 32-vuotiaana kesäkuussa 1910. Hänet on haudattu Kuopion isolle hautausmaalle. 
Perhe.
Mömmön puoliso oli Aina Hedvig Väänänen (1884−1962), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1904. Pariskunnalla oli kaksi lasta.
Albert Riera

Albert Riera Ortega (s. 15. huhtikuuta 1982 Manacor, Baleaarit, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Galatasarayta. Hän pelaa yleensä vasempana laitalinkkinä.
Ura.
Riera aloitti ammattilaisuransa kaudella 2000–2001 Mallorcassa, jossa hän oli mukana voittamassa Espanjan cupia Copa del Reytä vuonna 2003. Kesällä 2003 Riera siirtyi ranskalaiseen Bordeaux’hon, jossa hän kuului kahden kauden ajan joukkueen vakiokokoonpanoon. 
Vuonna 2005 Riera teki sopimuksen barcelonalaisen Espanyolin kanssa. Hän ei kuitenkaan pystynyt vakuuttamaan valmentaja Miguel Ángel Lotinaa eikä päässyt säännöllisesti kentälle, joten tammikuussa 2006 hänet lainattiin odotetusti englantilaiselle Manchester Citylle. Debyyttinsä Cityssä hän teki Manchesterin derbyssä Manchester Unitedia vastaan. Kaudeksi 2006–2007 Riera palasi Espanyoliin ja vakiinnutti paikkansa nyt Ernesto Valverden valmentamassa joukkueessa. Samalla kaudella hän teki Espanyolille maalin UEFA Cupin loppuottelussa, mutta mestaruus meni lopulta Sevillalle rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Kesällä 2008 Riera siirtyi espanjalaisen Rafael Benítezin luotsaamaan Liverpooliin. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi kreikkalaiseen Olympiakosiin, josta vaihtoi seuraavaksi kaudeksi turkkilaiseen Galatasarayhin.
Espanjan maajoukkueessa Riera teki ensiesiintymisensä 13. lokakuuta 2007 Tanskaa vastaan pelatussa EM-karsintaottelussa, jossa syntyi myös maajoukkueuran ensimmäinen maali. Kesän 2008 EM-kilpailuihin Rieraa ei valittu, mutta hän palasi joukkueen kokoonpanoon syksyllä 2008 alkaneissa .
Saaristolaislääkäri

Saaristolaislääkäri ("Skärgårdsdoktorn") on vuosina 1997–2000 kuvattu ruotsalainen televisiosarja. Se kertoo lääkäri Johan Steenista ja tämän tyttärestä Wilmasta, jotka palaavat Afrikasta Ruotsiin Johanin ja tämän Afrikkaan jäävän vaimon työkomennuksen loputtua. Johan ja Wilma asettuvat asumaan Tukholman saaristossa sijaitsevalle Saltölle, missä Johan jatkaa appensa Axel Holtmanin lääkäriklinikkaa. Sarja kuvaa Johanin ja Wilman hidasta sopeutumista saarelaisten yhteisöön. Suomessa sarjaa on esittänyt Yleisradion Yle TV2 vuosina 1998–2000 sekä uusintana 2006. Kesäkuussa 2021 sarja lisättiin kokonaisuudessaan Yle Areenaan, jossa se oli katsottavissa kolmen kuukauden ajan.
"Saaristolaislääkäri" oli Ruotsin SVT-televisiokanavan suosituin draamasarja 1990-luvulla. Sitä seurasi joka viikko 2,5 miljoonaa katsojaa.
Juoni.
Ensimmäinen tuotantokausi.
Tohtori Johan Steen saapuu Saltölle 12-vuotiaan tyttärensä Wilman kanssa. Perheen äiti, Saltöllä kasvanut Eva Steen on jäänyt lääkäriksi Afrikkaan, vaikka puhetta paluusta Ruotsiin onkin ollut. Evan eläkkeelle jäänyt isä ja Saltön entinen lääkäri Axel Holtman ei ole täysin mielissään vävypoikansa ottaessa lääkäriklinikan haltuunsa. Myös saaren muilla asukkailla on ennakkoluuloja Johania kohtaan, sillä tämän menetelmät poikkeavat saarelaisia vuosikausia hoitaneen Axel Holtmanin vastaavista. Wilmaakin kiusataan aluksi koulussa Afrikassa vietettyjen vuosien takia. Eva Steen ei puheistaan huolimatta palaa Ruotsiin, vaikka hänen perheensä sitä toivoisi.
Toinen tuotantokausi.
Johan ja Wilma Steen ovat pikkuhiljaa alkaneet sopeutua Saltölle, vaikka varsinkin Johan joutuu vielä kohtaamaan ennakkoluuloja ja oppimaan saarelaisista kantapään kautta. Lisäksi isällä ja murrosikäisellä tyttärellä on tuon tuostakin konflikteja. Varsinkin isän lämpenevä suhde Wilman kuvaamataidonopettajaan Helena Solbergiin aiheuttaa perheessä kitkaa. Tuotantokauden lopussa Eva Steen palaa Ruotsiin.
Kolmas tuotantokausi.
Koko Steenin perhe elää Saltön lääkäriklinikalla. Wilma on iloinen äitinsä paluusta, mutta Eva Steen turhautuu työhönsä ja tarttuu tilaisuuteen saadessaan taas kiinnostavan työtarjouksen Afrikasta. Wilma aikoo Johanin suruksi lähteä äitinsä mukaan, mutta päättääkin lopulta jäädä isänsä luo Saltölle.
Carterin oppi

Carterin oppi oli Yhdysvaltain presidentin Jimmy Carterin muotoilema linjaus maansa ulkopolitiikasta. Carter alkoi julistaa oppiaan Kansakunnan tila -puheessaan tammikuussa 1980. Sen mukaan Yhdysvallat oli tarvittaessa valmis käyttämään sotilaallista voimaa puolustaakseen kansallisia etujaan Persianlahden alueella. Oppi oli vastaus Neuvostoliiton invaasioon Afganistaniin vuonna 1979. Yhdysvallat oli myös menettänyt tärkeän liittolaisen Lähi-idässä, kun Iranin šaahi oli syösty vallasta.
Carterin oppi julkistettiin 23. tammikuuta 1980 Yhdysvaltain presidentin kansakunnan tilaa käsittelevässä puheessa, ja se perustui Trumanin oppiin, jonka oli uudelleen muotoillut Zbigniew Brzezinski. Johtoajatuksena oli edelleen pitää Neuvostoliitto pois Persianlahdelta öljyn vuoksi. Vaikka Zbigniew Brzezinski kuului demokraattisen puolueen neuvonantajiin, hänen ajatuksillaan on ollut käyttöä myöhemminkin myös Bushin hallinnon aikana. Ajatuksensa Brzezinski kirjoitti kirjaksi "The Grand Chessboard: American Primacy and Its Geostrategic Imperatives" (1977).
Uuden linjauksen jälkeen Carter lisäsi Yhdysvaltojen sotilaallista tukea Saudi-Arabialle, Egyptille, Israelille ja Pakistanille. Lisäksi perustettiin uusi joukko-osasto (Rapid Deployment Joint Task Force), josta voitiin nopeasti lähettää 200 000 sotilasta Persianlahdelle.
Martti Lindqvist

Martti Juhani Lindqvist (22. helmikuuta 1945 Rauma – 5. huhtikuuta 2004 Dar es Salaam, Tansania) oli suomalainen teologi, kirjailija ja eetikko.
Elämä.
Lindqvist opiskeli Helsingin yliopistossa teologiaa ja valmistui teologian kandidaatiksi vuonna 1966, teologian lisensiaatiksi vuonna 1972 ja teologian tohtoriksi vuonna 1976. Lindqvistin kirkkososiologian alan lisensiaatintyö käsitteli lääketieteen tarjoamia ihmisen muokkaamismahdollisuuksia. Väitöskirjan aihe oli taloudellisesta kasvusta, elämän laadusta ja kehityksestä käyty keskustelu Kirkkojen maailmanneuvostossa.
Lindqvist toimi Suomen Kristillisen Ylioppilasliiton pääsihteerinä 1967–1969. Tämän jälkeen hän toimi tutkijana Kirkon tutkimuslaitoksessa 1971–1978.
Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan sosiaalietiikan apulaisprofessoriksi Lindqvist valittiin 1978. Hän toimi apulaisprofessorina ja vt. professorina vuoteen 1986, jolloin hän erosi toimesta ja ryhtyi vapaaksi kirjoittajaksi ja kouluttajaksi ja oli edelleen terveydenhuollon etiikan dosentti Tampereen yliopistossa ja sosiaalietiikan dosentti Helsingin yliopistossa.
Kouluttajana Lindqvist työskenteli erityisesti opettajien, sairaalateologien ja terveydenhuollon ammattilaisten kanssa. Lindqvist kouluttautui sosio- ja psykodraamaohjaajaksi ja toimi lisäksi työnohjaajana ja työnohjaajakouluttajana. 
Lindqvist toimi lukuisissa kirkollisissa ja sosiaali- ja terveydenhuollon alan asiantuntijaelimissä. Valtakunnallisen terveydenhuollon eettisen neuvottelukunnan (ETENE) puheenjohtajana Lindqvist toimi 1998–2004. Tansaniassa Lindqvist osallistui Afrikan kirkkojen AIDSin vastaiseen projektiin, jonka asiantuntija ja kouluttaja hän oli.
Suurelle yleisölle Lindqvist tuli tunnetuksi Helsingin Sanomien kolumnistina vuosina 1977–1994. Kolumneja Lindqvist kirjoitti muun muassa "Eevaan", "Sanaan", "Hyvä terveys" -lehteen sekä Kotimaahan, viimeksi mainittuun myös nimimerkillä "Nyyti". Vuosina 1968–2004 Lindqvist piti radiohartauksia Yleisradion radiokanavilla.
Laajassa kirjallisessa tuotannossaan Lindqvist käsitteli kristinuskon, hyvän elämän, surun ja kuoleman kysymyksiä.
Kaarle Mänty

Kaarle Oskari Mänty (synt. Mäkilä, 2. joulukuuta 1865 Loimaan pitäjä – 3. syyskuuta 1937 Vaasa) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1908 ja 1910–1918. Sisällissodan aikana Mänty työskenteli punaisten hallinnossa ja oli sodan jälkeen vankilassa vuoteen 1921 saakka. Myöhemmin hän vaikutti Suomen Sosialistisessa Työväenpuolueessa ja sai poliittisen toimintansa vuoksi uuden vankilatuomion 1924.
Elämä.
Varhaiset vuodet.
Mänty syntyi Loimaan Isoperän kylässä torppari Kaarle Mäkilän ja Eva Stiina Anttilan yhdeksänlapsiseen perheeseen. Hän kävi muutaman kuukauden kiertokoulua ja työskenteli 16-vuotiaasta lähtien renkinä kotiseudullaan. Asevelvollisuuden jälkeen Mänty palveli Hämeenlinnan tarkk'ampujapataljoonan aliupseerina 1887–1895. Samalla hän vaihtoi sukunimensä, koska pataljoonassa oli useita Mäkilä-nimisiä. Sotaväestä erottuaan Mänty muutti Jyväskylään, jossa hän työskenteli poliisina 1895−1903, satamamestarina 1903−1905 ja kaupungintalon vahtimestarina 1905−1918. Vuonna 1905 Mänty aloitti poliittisen toimintansa liittymällä Jyväskylän työväenyhdistykseen. Hän oli myös perustamassa Osuuskauppa Mäki-Mattia ja toimi sosialidemokraattisen puolueen piirisihteerinä 1906−1909. Maaliskuussa 1907 Mänty valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa.
Sisällissota.
Helmikuun vallankumouksen aikana keväällä 1917 Mänty valittiin Jyväskylän järjestyskomitean jäseneksi. Sisällissodan käynnistyessä tammikuussa 1918 Mäntyä pyydettiin sotilastaustansa johdosta rintamakomentajaksi tai Helsinkiin suunnitellun punaisten sotakoulun johtajaksi, mutta hän kieltäytyi tehtävistä ikäänsä ja terveydentilaansa vedoten. Sodan jälkeen tehdyissä kuulusteluissa Mänty kertoi myös vastustaneensa aseellista vallankumousta. Maaliskuun alusta lähtien hän toimi Suomen Punaisen Kaartin muonitusosaston kansliapäällikkönä. Mänty vangittiin Helsingin taistelun yhteydessä 12. huhtikuuta ja toimitettiin Suomenlinnan vankileirille. Lokakuussa hän sai viiden vuoden kuritushuonetuomion avunannosta valtio- ja maanpetokseen, jonka valtiorikosylioikeus korotti tammikuussa yhdeksään vuoteen. Mänty kärsi tuomiotaan aluksi Lappeenrannan pakkotyölaitoksessa ja vapautui presidentin armahduksella Tammisaaren pakkotyölaitoksesta joulukuussa 1921.
Sodan jälkeen.
Vapauduttuaan Mänty muutti Vaasaan, jossa hän liittyi SSTP:n jäseneksi ja työskenteli muun muassa "Työn Äänen" kirjapainon taloudenhoitajana. Elokuussa 1923 Mänty vangittiin niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä ja tuomittiin lähes neljän vuoden kuritushuonerangaistukseen, josta hän vapautui keväällä 1927. Myöhemmin Mänty oli mukana muun muassa kommunistisen Suomen Rakennustyöväen Liiton toiminnassa. Hän kuoli Vaasassa 71-vuotiaana. Mänty on haudattu Vaasan uudelle hautausmaalle.
Perhe.
Männyn puoliso oli Saarijärvellä syntynyt Edla (Etna) Seliina Malmberg (1868−1944), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1893. Pariskunnalla oli yhdeksän lasta.
Paikallissanomat

Paikallissanomat oli Laviassa, Mouhijärvellä ja Suodenniemellä keskiviikkoisin ilmestynyt paikallislehti, jota julkaistiin vuosina 1925–2010. Lehti toimi vuonna 1924 nimellä "Mouhijärven, Suodenniemen ja Lavian sanomat", ja vuodesta 1982 sitä julkaisi vammalalainen Tyrvään Sanomat Oy. Vuonna 2005 "Paikallissanomien" tarkastettu nettolevikki oli 4 890 kappaletta. Lehden viimeinen päätoimittaja oli Heta Tuomisto. 
"Paikallissanomien" verkkosivut palkittiin Sanomalehtien liiton kilpailussa vuonna 2007. Lehti sai yksipäiväisten lehtien parhaan verkkolehden palkinnon.
"Paikallissanomien" julkaiseminen päättyi kesäkuun 2010 alussa, kun lehti yhdistettiin "Tyrvään Sanomiin".
Vilhelm III (Alankomaat)

Vilhelm III ("Willem Alexander Paul Frederik Lodewijk", 19. helmikuuta 1817 – 23. marraskuuta 1890) oli Alankomaiden kuningas ja Luxemburgin suurherttua vuosina 1849–1890. Hänen vanhempansa olivat kuningas Vilhelm II sekä Anna Pavlovna, Venäjän keisari Aleksanteri I:n sisar.
Vilhelm inhosi isänsä tekemiä liberaaleja myönnytyksiä ja joutui heti valtaistuimelle noustuaan hankauksiin liberaalipuolueen kanssa. Vuonna 1862 hän lakkautti orjuuden Alankomaiden Länsi-Intiassa. 
Vilhelm oli naimisissa kahdesti, ensin serkkunsa Sophie von Württembergin kanssa (1839–1877). Tästä liitosta syntyi kolme poikaa, Vilhelm, Morits ja Aleksanteri. Toisesta liitosta 1879 Emma av Waldeck-Pymontin kanssa syntyi tytär Vilhelmiina, josta tuli seuraava kuningatar.
Vilhelm III kuoli munuaissairauteen vuonna 1890. Hänen tyttärestä Vilhelmiinasta tuli kuningatar, koska Vilhelmin pojat olivat kuolleet ennen isäänsä.
Koska Luxemburgin silloisen kruununperimyslain mukaan naiset eivät voineet periä suurherttuakunnan kruunua, Vilhelm III:n kuoltua hänen seuraajakseen nousi Luxemburgissa Aadolf I.
Aiheesta muualla.
Emiliano Moretti

Emiliano Moretti (s. 11. kesäkuuta 1981 Rooma) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi Italian ja Espanjan pääsarjoissa vuosina 2001–2019. Hän saavutti olympiapronssia ja pelasi Italian A-maajoukkueessa kaksi ottelua.
Moretti aloitti uransa roomalaisessa AS Cisco Romassa, josta hän siirtyi AC Fiorentinaan vuonna 2000. Fiorentinassa hän oli mukana voittamassa Italian cupia vuonna 2001. Kaudella 2001–2002 Moretti pelasi 27 liigaottelussa. Fiorentinan mennessä konkurssiin vuonna 2002 siirtyi Moretti Italian suurseuraan Juventukseen. Vuonna 2003 Moretti lainattiin Modenaan auttamaan joukkuetta pysymään liigassa. Samana vuonna Parma hankki Morettin itselleen. 
Moretti vietti yhden kauden lainalla Bolognassa, ennen kuin Parma joutui talousvaikeuksiin ja myi Morettin espanjalaisseura Valenciaan. Pelaajauransa viimeisen vuosikymmenen Moretti edusti Genoaa ja Torinoa.
Moretti pelasi Serie A:ssa 367 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia, sekä Espanjan La Ligassa 135 ottelua, joissa hän teki neljä maalia.
Moretti voitti Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Euroopan-mestaruuden vuonna 2004. Samana vuonna hän saavutti olympiapronssia Ateenan kesäolympialaisissa. Hän pelasi Italian A-maajoukkueessa kaksi ottelua, marraskuussa 2014 Albaniaa ja maaliskuussa 2015 Englantia vastaan.
Simon Davies

Simon Davies (s. 23. lokakuuta 1979 Haverfordwest, Wales) on walesilainen maajoukkuetason jalkapalloilija, joka edusti seuratasolla muun muassa Englannin Valioliigassa pelaavia Tottenhamia, Evertonia ja Fulhamia. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
177-senttinen Davies aloitti uransa Peterborough Unitedissa vuonna 1997. 31. joulukuuta 1999 hän siirtyi 700 000 punnan siirtosummalla Tottenhamiiniin, jossa teki debyyttinsä 9. huhtikuuta 2000 ottelussa Liverpoolia vastaan. Vuodesta 2005 vuoteen 2006 Davies edusti Evertonia, josta siirtyi Fulhamiin.
Walesin maajoukkuetta Davies edusti 58 kertaa ja teki pelaamissaan otteluissa kuusi maalia.
Alexander Ferdinand Luther

Alexander Ferdinand Luther () oli suomalainen eläintieteilijä ja Helsingin yliopiston professori. Hän oli aikansa merkittävimpiä värysmatojen tutkijoita ja toimi myös selkärankaisten eläinten vertailevan anatomian alalla.
Virkaura.
Luther oli Helsingin yliopiston eläinmuseon amanuenssi 1900-1912 ja 1917-1918 eläinmuseon kustos. Yliopiston eläintieteen ylimääräisenä professorina hän toimi 1918-1946 ja samalla Tvärminnen eläintieteellisen aseman esimiehenä 1919-1953.
Opinnot ja tutkimukset.
Uransa alkuaikoina Luther paneutui faunistiikkaan, tutki erityisesti Lohjanjärven eläimistöä ja julkaisi mm. Suomen nilviäisten levinneisyyttä koskevan kokonaisesityksen. Hän opiskeli Itävallassa 1902-1903 erikoistuen värysmatojen morfologiaan, ja julkaisi niiden systematiikkaa koskevan väitöskijrjatyön sekä useita muita tutkimuksia. 
Sittemmin hän opiskeli Saksan Heidelbergissa 1905-1907 vertailevaa anatomiaa ja julkaisi haiden ja muiden rustokalojen leukalihaksistoa koskevia töitä ja myöhemmin tutkimuksia sammakkoeläinten anatomiasta. Hän tutki vielä Münchenissä ja Rostockissa anatomiaa ja kehitysfysiologiaa 1912-1914 mm. Hans Spemannin johdolla. Luther teki tutkimusmatkan Kaukoitään ja Ceylonille 1910. 
Professorikautenaan Luther jatkoi perinpohjaista värysmatojen anatomian ja systematiikan tutkimusta, ja lopulta julkaisi Itä-Fennoskandian värysmatofaunaa koskevan kokonaisesityksen "Die Turbellarien Ostfennoskandiens" I-IV (1960-1963), jota Tor Karling täydensi viidennellä osalla. "Lutherin ansiosta Suomesta tuli yksi värysmatotutkimuksen johtavista maista ja erityisesti Tvärminnestä alan keskeinen tutkimuspaikka."
Perhe.
Alexander Luther oli baltiansaksalaista sukua. Hänen Suomeen muuttanut isänsä perusti Janakkalan Leppäkoskelle Rauhaniemen tiilitehtaan, ja Alexander Luther toimi myös sen toimitusjohtajana vuosikymmenten ajan.
Lutherilla oli kuusi poikaa, joista vanhin oli kasvitieteen professori Hans Luther.
Intialainen elokuva

Intialainen elokuva on yleisnimitys kaikille Intian niemimaalla, nykyisen Intian alueella, tehdylle elokuville. Se jakaantuu edelleen useisiin alahaaroihin muun muassa kielten perusteella.
Intian elokuvateollisuus on tuotettujen elokuvien lukumäärällä mitattuna maailman suurin (877 pitkää elokuvaa ja 1177 lyhytelokuvaa vuonna 2003). Elokuvaliput Intiassa ovat hyvin halpoja, keskimääräinen hinta on noin 0,24 euroa. 73 % kaikista Aasian-Tyynenmeren alueen elokuvalipuista ostetaan Intiassa (yhteisarvo arvioitu 3,6 miljardiksi euroksi). Intiassa on myös maailman suurin elokuvakaupunki, Ramoji Film City. Muita vastaavia ovat Intian elokuvapääkaupungin Mumbain elokuvakaupunki sekä Noida Film City, jossa majaansa pitää 50 satelliittikanavaa sekä kansainvälinen elokuvaoppilaitos Asian Academy of Film &amp; Television. Elokuvateollisuutta pitää yllä suurelta osin maksava yleisö. The Central Board of Film Certification of Indian mukaan jokainen intialainen käy keskimäärin neljä kertaa vuodessa elokuvissa. Hiljattain intialainen elokuva on tullut tunnetummaksi myös muualla maailmassa, etenkin maissa joissa on intialaisperäistä väestöä.
Eräs intialaisen elokuvan erityispiirre on väliaika, joka edustaa tyypillisesti siirtymää takaisin todellisuuteen.
Alueelliset filmiteollisuudet.
Virallinen tilastointi jaottelee Intiassa tuotetut elokuvat niiden kielten mukaan. Tämä käytäntö heijastelee osavaltioiden uudelleenjärjestelyä kielirajojen mukaan 1952–1970. Vaikka myös historioitsijat käyttävät tätä järjestelmää , se ei välttämättä kerro elokuvan tai sen ohjaajan maantieteellisestä alkuperästä. Esimerkiksi bengaliohjaaja Mrinal Sen ohjasi elokuvia orijaksi (Orissan osavaltion kieli), teluguksi (Andhra Pradesh) ja hindiksi (muun muassa Uttar Pradesh, Bihar, Madhya Pradesh). Intiassa tuotetaan elokuvia noin kolmellakymmenellä eri kielellä. Suurimmilla kielillä (hindi, bengali, marathi, kannada, tamili, telugu ja malajalam) on kaikilla oma elokuvateollisuutensa.
Hämeen Vasemmistoliitto

Hämeen Vasemmistoliitto on yksi Vasemmistoliiton 13 piirijärjestöstä. Piiritoimisto sijaitsee Lahdessa. Aiemmin järjestö oli nimeltään Etelä-Hämeen Vasemmistoliitto.
Hämeen vihreät

Hämeen Vihreät on Vihreän liiton piirijärjestö, joka toimii Hämeen vaalipiirin 21 kunnassa. Järjestön puheenjohtajana vuosina 2022-2023 toimii janakkalalainen Anssi Lepistö, ja varapuheenjohtajana lahtelainen Allu Pyhälammi.
Vaalit.
Eduskuntavaalit.
Vihreiden kansanedustajat Hämeen vaalipiiristä:
1991-1995 Pekka Räty (sit.)
1999-2007 Kirsi Ojansuu-Kaunisto
2019-2023 Mirka Soinikoski
Aluevaalit.
"Yhdistys kattaa sekä Kanta- että Päijät-Hämeen hyvinvointialueet."
Keltainen kirjasto

Keltainen kirjasto on Tammen kirjasarja, jossa julkaistaan käännöskirjallisuutta. Ensimmäinen teos, Alan Patonin "Liian myöhään vesipääsky", ilmestyi vuonna 1954. Sarja sisältää yhteensä yli 500 kirjaa.
Keltaisen kirjaston perusti Tammen vuonna 1982 eläkkeelle jäänyt toimitusjohtaja Jarl Hellemann. Teossarjassa on 30 Nobel-palkittua kirjailijaa, joista muutamien teoksia on ilmestynyt sarjassa jo vuosia ennen palkinnon myöntämistä. 
Sarjassa ilmestyy vuosittain 7–10 teosta. Kirjoista on tullut keräilykohteita, mikä on nostanut pienempinä painoksina ilmestyneiden teosten hintoja antikvaarisissa kirjakaupoissa. Uusia painoksia ilmestyy suosituista teoksista jatkuvasti, mutta keräilijät arvostavat juuri varhaisempia painoksia. Vuodesta 2009 alkaen sekä uudempia että vanhempia sarjan teoksia on julkaistu Keltaisina Pokkareina.
Historiaa ja kirjailijoita.
Kirjasarjan alkaessa ilmestyä Suomessa elettiin sotien jälkeistä pula-aikaa. Kun tavaroista oli pulaa, keskityttiin henkiseen kulttuuriin. Kirjojen painokset olivat suuria ja teoksia luettiin ahkerasti. Uusien kustantamoiden syntyä auttoi, ettei 1940 perustettu liikevaihtovero ulottunut aluksi kirjoihin. Kuin näin tapahtui 1940–1950-lukujen taitteessa, monet kustantamot lopettivat toimintansa.
Keltainen kirjasto on Suomen pitkäikäisin kirjasarja ja myös kansainvälisesti ainutlaatuinen ilmiö. Kun Boris Pasternak sai Nobelin palkinnon 1958, "Tohtori Živago" ilmestyi samana vuonna Juhani Konkan suomentamana. Kun John Steinbeck sai Nobelin palkinnon 1962, Keltaisessa kirjastossa oli ilmestynyt kolme hänen teostaan, "Vihan hedelmät", "Tyytymättömyyden talvi" ja "Helmi". Jo vuonna 1958 sarjassa oli ensimmäinen japanilainen teos, Yasunari Kawabatan "Lumen maa". Kawabata sai Nobel-palkinnon kymmenen vuotta myöhemmin. Vuonna 1999 palkitun Günter Grassin teoksia on julkaistu sarjassa kaikkiaan kahdeksan. Myös vuonna 2007 palkitulta Doris Lessingilta julkaistiin sarjassa jo aiemmin ilmestynyt teos. Sarjan uusimmat nobelistit ovat Orhan Pamuk (2006), Herta Müller (2009), Tomas Tranströmer (2011), Alice Munro (2013) sekä Kazuo Ishiguro (2017). Nobel-veikkausten kärjessä on viime vuosina ollut säännöllisesti japanilainen Haruki Murakami.
Sarjan perustaja Jarl Hellemann piti sen kulmakivenä James Joycen "Odysseusta", jonka suomensi Pentti Saarikoski. Joycelta julkaistiin sarjassa myös teokset "Dublinilaisia" ja "Taiteilijan omakuva nuoruuden vuosilta", josta tosin ensimmäinen painos ilmestyi jo ennen sarjan alkua, 1946. 
Sarjan ajallinen takaraja on ensimmäinen maailmansota.
Kaksi sarjan teoksia valottavaa kirjoituskokoelmaa on ilmestynyt vuosina 1994 ja 2004. Vuonna 1986 on myös ilmestynyt "Keltainen muistikirja" sisältää sarjan lyhyen historian sekä tiedot 200 ensimmäisestä sarjan kirjasta, muutaman rivin tekstiä kunkin kirjan alusta ja tilaa kirjoja koskeville muistiinpanoille.
Cloetta Fazer

Cloetta Fazer AB oli vuosina 2000–2009 toiminut pohjoismaiden suurin makeisvalmistaja 22 prosentin markkinaosuudellaan.
Oy Karl Fazer Ab yhdisti makeisten valmistuksen vuonna 2000 ruotsalaisen Cloetta AB:n kanssa uudeksi Cloetta Fazer AB -nimiseksi yritykseksi, josta tuli Fazerin tärkein osakkuusyhtiö. Cloetta Fazerilla oli tehtaita vuonna 2006 kolme: kaksi Suomessa (Vantaa ja Lappeenranta) sekä yksi Ruotsissa (Ljungsbro).
Vuoden 2009 alussa Cloetta Fazer jakautui takaisin kahdeksi yritykseksi, Fazer Makeiset Oy:ksi ja Cloetta AB:ksi.
Kristillisdemokraattien Hämeen piiri

Kristillisdemokraattien Hämeen piiri on yksi Kristillisdemokraattien viidestätoista piirijärjestöstä. Piiri vastaa Kristillisdemokraattien järjestö-, tiedotus- ja vaalitoiminnasta Hämeen vaalipiirissä.
Ylintä päätösvaltaa Hämeen Kristillisdemokraateissa käyttää piirikokous. Piirin puheenjohtajana toimii Hannele Saari.
KD:lla on Hämeestä yksi kansanedustaja, puolueen entinen puheenjohtaja Päivi Räsänen.
Poliitikot.
Aluevaltuutetut.
Kanta-Hämeen hyvinvointialue
Päijät-Hämeen hyvinvointialue
Perheyritys

Perheyritys on yritys, jonka osakkeista pääosa on yhden perheen jäsenten tai läheisten sukulaisten hallussa. Myös listattu yritys voi olla perheyritys, jos yhden perheen tai suvun hallussa on äänivallasta vähintään 25 %. 
Suomen suurimmat perheyritykset liikevaihdolla mitaten ovat Kone, Cargotec, Sanoma, YIT, Onvest, Ahlstrom-Munksjö, Wihuri, Veho, Planmeca, Uponor, Fazer ja Kuusakoski Group.
Perheyrityksen määritelmiä.
Perheyhtiö tarkoittaa tiukan määritelmän mukaan yksityistä yritystä, jossa vähintään kaksi perheenjäsentä osallistuu yrityksen strategiseen johtamiseen (hallituksen jäsen) ja/tai operatiiviseen johtamiseen (toimitusjohtaja tai johtoryhmä). Perheellä/suvulla on määräysvalta yrityksen liiketoiminnasta. Perheyhtiön yhtiömuotona on avoin yhtiö, kommandiittiyhtiö, osakeyhtiö tai julkinen osakeyhtiö.
Kauppa- ja teollisuusministeriön (2005) määritelmän mukaan yritys on perheyhtiö, jos 
Perheyritysten koko ja taloudellinen asema.
Perheyritysten koko vaihtelee suuresti. Usein perheyritys mielletään pieneksi yritykseksi, mutta se ei ole synonyymi sanalle PK-yritys. Vaikka perheyritykset mielletään usein pieniksi yrityksiksi, niin liikevaihdolla tarkasteltuna viidennes suomalaisista TOP 500 yrityksistä oli perheyrityksiä. Norjassa 500 suurimman yrityksen joukossa vuonna 1997 oli 150 perheen omistamia yritystä eli 30 prosenttia suuryrityksistä. Vastaavasti Yhdysvalloissa Fortunen listan 500 suurimman yrityksen joukossa on 35 prosenttia suuria perheyrityksiä. 
Talouselämä-lehden tutkimuksen mukaan 100 suurimman suomalaisen perheyhtiöiden omavaraisuusasteen mediaani oli 49 prosenttia, kun muiden Talouselämä 500 -yhtiöiden omavaraisuusasteen mediaani oli 42 prosenttia.
Perheyritykset ja työllistäminen.
Perheyritykset ovat niin länsieurooppalaisen kuin yhdysvaltalaisenkin talouden selkäranka. Yhdysvalloissa on 10 miljoonaa yksityistä yritystä, jotka työllistävät lähes 44 miljoonaa ihmistä. Perheyritykset työllistävät yli 50 prosenttia työvoimasta Yhdysvalloissa. Kanadassa perheyritykset työllistävät 50 prosenttia työvoimasta ja 70–85 prosenttia uusista työpaikoista Kanadassa. Perheyritykset saavat aikaan puolet Yhdysvaltojen maksetuista kokonaispalkoista. Käytetystä perheyrityksen määritelmästä riippuen voidaan sanoa, että perheyritykset työllistävät 15–59 prosenttia Yhdysvaltojen työvoimasta. Kanadassa perheyritykset työllistävät yli 6 miljoonaa kanadalaista. Länsi-Euroopassa perheyritykset työllistävät yli puolet työvoimasta . Suomessakin perheyrityksiä voidaan pitää talouselämän moottorina ja selkärankana, sillä yksityisen sektorin työvoimasta perheyritykset työllistävät enemmän kuin 2/3 ja 48 prosenttia työvoimasta.
Kari Mänty

Kari Seppo Johannes Mänty (s. 6. toukokuuta 1948 Jurva) on Yleisradion urheilun entinen päällikkö. Hän on toiminut myös sanomalehti "Pohjalaisen" päätoimittajana.
Toimittajan uransa Mänty aloitti vuonna 1970 TV-uutisissa ja on ollut siitä lähtien Yleisradion palveluksessa, lukuun ottamatta työskentelyä BBC:n maailmanpalvelun suomenkielisellä osastolla Lontoossa 1973–1974 sekä kautta, jolloin Mänty toimi Vaasassa ilmestyvän "Pohjalainen"-sanomalehden päätoimittajana vuosina 1996–2002. Päätoimittajakautenaan Mänty ylläpiti ja vahvisti Ilkka-yhtymän haltuun siirtyneen sanomalehden identiteettiä. Se poikkesi journalistiselta linjaltaan Kari Hokkasen päätoimittamasta "Ilkka"-lehdestä.