tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cornelia Froboess

Cornelia "Conny" Froboess (s. 28. lokakuuta 1943, Wriezen, Brandenburg, Saksa) on saksalainen näyttelijä ja laulaja. Froboess levytti ensimmäisen hittinsä "Pack die Badehose ein" kahdeksanvuotiaana vuonna 1951 nimellä Die Kleine Cornelia. Myöhemmin Froboess levytti nimeilä "Conny" ja "Conny Froboess".
Froboess voitti 1962 saksalaisen "Deutsche Schlager-Festspiele" -laulukilpailun kappaleella "Zwei kleine Italiener" ja valikoitui samalla edustamaan Saksaa saman vuoden Eurovision laulukilpailussa. Kansainvälisessä laulukilpailussa kappale sijoittui kuudenneksi 16 kilpailijan joukosta, mutta kappaleesta tuli vuoden kaupallisesti menestynein euroviisukappale.
Idänkuulamo

Idänkuulamo ("Flueggea suffruticosa") on laipikkakasvien (Phyllanthaceae) heimoon ja kuulamoiden ("Flueggea") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta pensas, joka voi kasvaa korkeimmillaan noin 1,5 metriä korkeaksi. Laji on kaksikotinen.
Idänkuulamoa tavataan luonnossa itäisessä Aasiassa. Sitä kasvaa Siperian kaakkoisosissa, Venäjän Kaukoidässä, Mongoliassa, Kiinassa, Japanissa sekä Korean niemimaalla.
Idänkuulamon hedelmät ovat syötäviä ja nuoria lehtiä voi myös käyttää ravintona. Lehtiä myydään joskus paikallisilla ruokatoreilla Koreassa. Idänkuulamoa on käytetty myös yleisesti kiinalaisessa yrttilääketieteessä ja se kuuluu kiinalaisen lääkeopin 50 perusyrtin joukkoon. Idänkuulamo sisältää muun muassa sekuriniinia, joka on keskushermostoon vaikuttava alkaloidi.
Narodnost

Narodnost () on Venäjällä ja Neuvostoliitossa yhteiskunnallisessa keskustelussa sekä kulttuuripolitiikassa vaikuttanut näkemys tai virallinen oppi kansallistunteesta ja kansallismielisyydestä. Sen merkitys on vaihdellut eri aikoina.
Yleenä narodnost tarkoittaa vallalla ollutta tunnetta kuulumisesta kansaan sekä kansanluonnetta. Usein sillä viitataan tavallisten kansanihmisten perusolemukseen. Sillä voidaan myös viitata kansanryhmään, joka jakaa yhteisen kansallisen identiteetin.
Narodnost-käsitteen tausta on 1800-luvun alussa. Vuonna 1833 keisari Nikolai I:n opetusministeri kreivi Sergei Uvarov julisti, että virallinen kansallisaate nojasi kolmeen periaatteeseen: ortodoksiseen uskoon, itsevaltiuteen ja kansallisuuteen. Kansallisuus (narodnost) kuvasi Venäjän kansan ominaislaatua, sen vakaata halua puolustaa vahvasti ja uskollisesti hallitsijasukua ja hallintoa. Myös 1800-luvun lopussa hallinnut keisari Aleksanteri III katsoi, että parlamentarismi ja länsimainen liberalismi eivät pelastaisi Venäjää anarkistien ja vallankumouksellisten kaaokselta ja kansankiihotukselta. Pelastuksen toisivat kolme perinteistä tukipilaria: ortodoksinen usko, itsevaltius ja narodnost.
Kirjallisuudentutkimuksessa narodnost tarkoitti alun perin uskollisuutta Venäjän omaleimaiselle kansanomaiselle kulttuuriperinnölle, mutta Nikolai Dobroljubovin kaltaisten radikaalien kriitikoiden käsissä narodnostista tuli yhteiskunnallisen vastuun mittari, jolla punnittiin sekä kirjailijan taitoa kuvata tavallisen kansan pyrkimyksiä että kykyä saattaa kirjallisuus massojen ulottuville. Näistä arvoista tuli sittemmin Neuvostoliiton virallisesti hyväksytyn kirjallisuustyylin eli sosialistisen realismin peruselementtejä.
De Spelbrekers

De Spelbrekers oli alankomaalainen duo, jonka muodostivat Theo Rekkers (24. huhtikuuta 1924 – 20. huhtikuuta 2012) ja Huug Kok (19. helmikuuta 1918 – 27. lokakuuta 2011). Duon jäsenet tapasivat toisen maailmansodan aikaan Bremenissä ammustehtaalla, jossa työskentelivät pakkotyössä. He muodostivat lauluduon vuonna 1945 sodan päätyttyä. Levytysura alkoi vuonna 1950, ja 1950-luvun suurin hitti oli "Oh wat ben je mooi" (1956), joka nousi Alankomaiden singlelistalla viidenneksi.
Duo voitti 1962 alankomaalaisen Nationaal Songfestival -laulukilpailun kappaleella "Katinka", ja valikoitui samalla Alankomaiden edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä laulukilpailussa duo jäi jaetulle viimeiselle sijalle nollalla pisteellä.
1970-luvulla duon jäsenet toimivat André van Duinin managereina, mutta heidän oma laulajanuransa oli päättymässä. Duo lopetti vuonna 1975.
"Sijoitus Alankomaiden singlelistalla
François Pinault

François Pinault (s. 1936 Les Champs-Géraux, Ranska) on ranskalainen yritysjohtaja ja taidekeräilijä, joka on luonut omaisuutensa perustamassaan Pinault-Printemps-Redoute -nimisessä yrityksessä. Pinault omistaa laajan nykytaiteen kokoelman, johon sisältyy Andy Warholin, Mark Rothkon, Jeff Koonsin ja Damien Hirstin teoksia. Vuodesta 1999 alkaen Pinault on ollut brittiläisen huutokauppakamari Christie’sin omistaja.
Ivan Netšui-Levytskyi

Ivan Netšui-Levytskyi (oik. Ivan Levytskyi, muita salanimiä: I. Netšui, I. Baštovyi, Hr. Hetmanets, O. Krynytskyi) (25. marraskuuta 1838 Stebliv, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 15. huhtikuuta 1918 Kiova) oli ukrainalainen kirjailija.
Netšui-Levytskyi valmistui vuonna 1865 Kiovan teologisesta seminaarista ja opetti sen jälkeen vuosina 1865–1874 eri oppilaitoksissa. Hän ryhtyi kirjoittamaan vuonna 1865, mutta sensuurin vuoksi hänen kirjoituksensa ilmestyivät vain galitsialaisissa aikakauslehdissä, esimerkiksi "Pravdassa", "Dilossa" ja "Zoriassa" (Lviv). Hän kirjoitti pääasiassa kertomuksia, joissa yhdistyy novellin ja kansantarinoiden tyyli. Hänen aiheitaan oli talonpoikien ja työläisten elämä, ja näin hänestä tuli klassisen ukrainalaisen proosan mestari ja hän loi ukrainalaisen realistisen kerronnan perustan.
Netšui-Levytskyi muovasi kuvan ukrainalaisen älymystön perustyypeistä, aina opiskelijoista ja opettajista ylhäisiin venäläisiin virkamiehiin. Venäläistämisen ja siirtomaahenkisen tukahduttamisen hengen vastaisesti hän kuvasi Ukrainan älymystön heräävää kansallishenkeä ja yritystä ”pitää tärkeimmällä sijalla väistämätöntä kansallista vapautumista”, kuten Oleksander Biletskyi on asiasta sanonut. Hänen teostensa päähenkilöt sortuivat usein noissa pyrkimyksissään. Netšui-Levytskyi kirjoitti myös historiallista kaunokirjallisuutta ja näytelmiä sekä kertomuksia lapsille.
Netšui-Levytskyi kirjoitti myös kansanomaisia kirjoituksia erilaisista tieteellisistä aiheista sekä Ukrainan teatterista ja sen parissa toimivista ihmisistä. Hän korosti kirjoituksissaan, että on luotava itsenäinen ukrainalainen kirjallisuus, joka on riippumaton venäläisestä kirjallisuudessa.
Netšui-Levytskyi kirjoitti näkemyksiään ukrainan kielestä ja vastusti galitsialaishenkistä ukrainan kieltä. Hän kirjoitti vanhoillisessa romanttisessa hengessä ja vaati puhdasta kansallista sanastoa ja fraseologiaa ja muista kielistä omaksuttujen ilmausten ja uudissanojen torjumista. Omissa teoksissaan hän kuitenkin käytti usein lähialueiden venäläisiä ilmaisumuotoja ja kielsi niiden korjaamisen.
Inger Jacobsen

Inger Johanne Jacobsen (13. lokakuuta 1923 – 21. heinäkuuta 1996) oli norjalainen laulaja ja näyttelijä. Jacobsen julkaisi ensimmäisen levynsä "Du er alltid i mine tanker/To små hjerter" vuonna 1941. Jacobsen levytti levy-yhtiöille Musica (1946–1953) ja Columbia (1954–1970) ja hänet tunnettiin pehmeästä, syvästä alttoäänestään. Jacobsenin suosituin levytys "Frøken Johansen og jeg" (1959) myi yli 50 000 kappaletta.
Jacobsen osallistui Melodi Grand Prixiin neljänä vuonna ja voitti vuonna 1962, minkä myötä Jacobsen valittiin esittämään voittokappaleen "Kom sol, kom regn" saman vuoden Eurovision laulukilpailussa. Kansainvälisessä laulukilpailussa Jacobsen sijoittui 16 kilpailijan joukosta jaetulle kymmenennelle sijalle.
Jacobsen kuoli syöpään 72-vuotiaana 21. heinäkuuta 1996.
Andrew Lindsay

Andrew Lindsay (s. 25. maaliskuuta 1977 Portree, Skotlanti) on brittiläinen kilpasoutaja. Hän voitti olympiakultaa kahdeksikossa Sydneyn olympialaisissa 2000. Britit voittivat loppukilpailussa Australian venekunnan 0,80 sekunnilla.
Ben Hunt-Davis

Ben Hunt-Davis (s. 15. maaliskuuta 1972 Tidworth, Englanti) on brittiläinen kilpasoutaja. Hän voitti olympiakultaa kahdeksikossa Sydneyn olympialaisissa 2000. Britit voittivat loppukilpailussa Australian venekunnan 0,80 sekunnilla.
Hunt-Davis osallistui kolmiin olympialaisiin. Ennen kultamitalikisojaan hän sijoittui kahdeksikossa kuudenneksi Barcelonassa 1992 ja kahdeksanneksi Atlantassa 1996.
Hunt-Davis kilpaili kuusissa aikuisten maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1993–1999. Hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa viidenneksi Račicessa 1993, kahdeksikossa kuudenneksi Tampereella 1995 ja perämiehettömässä kaksikossa viidenneksi Aiguebelettessa 1997 sekä saavutti kahdeksikossa hopeaa St. Catherinesissa 1999.
Simon Dennis

Simon Dennis (s. 24. elokuuta 1976 Henley-on-Thames, Englanti) on brittiläinen kilpasoutaja. Hän voitti olympiakultaa kahdeksikossa Sydneyn olympialaisissa 2000. Britit voittivat loppukilpailussa Australian venekunnan 0,80 sekunnilla.
Hipparkhos

Hipparkhos (, ) voi viitata seuraaviin:
Louis Attrill

Louis Attrill (s. 5. maaliskuuta 1975 Newport, Isle of Wight, Englanti) on brittiläinen kilpasoutaja. Hän voitti olympiakultaa kahdeksikossa Sydneyn olympialaisissa 2000. Britit voittivat loppukilpailussa Australian venekunnan 0,80 sekunnilla.
VI (Sauruksen albumi)

VI on rap-yhtye Sauruksen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 24. lokakuuta 2018.
Luka Grubor

Luka Grubor (s. 27. joulukuuta 1973 Zagreb, Jugoslavia) on kroatialais-brittiläinen kilpasoutaja. Hän voitti olympiakultaa Ison-Britannian kahdeksikossa Sydneyn olympialaisissa 2000. Britit voittivat loppukilpailussa Australian venekunnan 0,80 sekunnilla.
Kieran West

Kieran Martin West (s. 18. syyskuuta 1977 Kingston upon Thames, Englanti) on brittiläinen kilpasoutaja. Hän voitti olympiakultaa kahdeksikossa Sydneyn olympialaisissa 2000. Britit voittivat loppukilpailussa Australian venekunnan 0,80 sekunnilla.
Fred Scarlett

Fred Scarlett (s. 29. huhtikuuta 1975 Ashford, Englanti) on brittiläinen kilpasoutaja. Hän voitti olympiakultaa kahdeksikossa Sydneyn olympialaisissa 2000. Britit voittivat loppukilpailussa Australian venekunnan 0,80 sekunnilla.
Steve Trapmore

Stephen Patrick "Steve" Trapmore (s. 18. maaliskuuta 1975 Lontoo, Englanti) on brittiläinen kilpasoutaja. Hän voitti olympiakultaa kahdeksikossa Sydneyn olympialaisissa 2000. Britit voittivat loppukilpailussa Australian venekunnan 0,80 sekunnilla.
Rowley Douglas

Rowley Douglas (s. 27. tammikuuta 1977 Washington, Yhdysvallat) on brittiläinen kilpasoutaja. Hän voitti olympiakultaa kahdeksikon perämiehenä Sydneyn olympialaisissa 2000. Britit voittivat loppukilpailussa Australian venekunnan 0,80 sekunnilla.
Interaktiivinen video

Interaktiivinen video on digitaalisen videon muoto, joka tukee katsojan vuorovaikutusta videon kanssa. Vuorovaikutus interaktiivisen videon kanssa tapahtuu katsojan klikatessa hiirellään tai koskiessa mobiililaitteella ennalta määriteltyjä videon kohteita tai painikkeita, jotka vaikuttavat videon kulkuun. 
Katsojan klikatessa tai koskiessa videon kohteita, hän voi nähdä videossa lisätietoa klikatusta kohteesta tai katsoja voi siirtyä videon eri osioon tai toiseen videoon. Katsoja voi myös muuttaa videon tarinaa tekemillään valinnoilla videon kohteita tai painikkeita klikkaamalla tai painamalla. 
Suomessa interaktiivisia videoita toteuttaa esimerkiksi tamperelainen Choosera Oy.
James Cracknell

James Cracknell (s. 5. toukokuuta 1972 Sutton, Englanti) on brittiläinen kilpasoutaja. Hän voitti olympiakultaa perämiehettömässä nelosessa Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004. Ensimmäisen kerran hän kilpaili olympialaisissa Atlantassa 1996 perämiehettömässä kaksikossa mutta terveysongelmat pilasivat tuolloin hänen kilpailunsa.
Cracknell voitti nuorten maailmanmestaruuden perämiehettömässä nelosessa vuonna 1990. Aikuisten maailmanmestaruuskilpailuihin hän osallistui vuodesta 1991 ja voitti kuusi maailmanmestaruutta. Aiguebelettessa 1997, Kölnissä 1998 ja St. Catharinesissa 1999 hän voitti kultaa perämiehettömässä nelosessa. Luzernissa 2001 hän voitti kultaa sekä perämiehettömässä että perämiehellisessä kaksikossa. Sevillassa 2002 hän voitti kultaa perämiehettömässä kaksikossa parinaan Matthew Pinsent, joka kuului myös Cracknellin kaikissa muissa kultamitalisouduissa samaan venekuntaan. Viimeisissä MM-kilpailuissaan Milanossa 2003 Cracknell sijoittui Pinsentin kanssa perämiehettömässä kaksikossa neljänneksi.
Vuonna 2019 Cracknell kilpaili 46-vuotiaana Cambridge–Oxford-soutukilpailussa Cambridgen yliopiston voittajajoukkueessa.
Purppurauurnio

Purppurauurnio ("Anisodus tanguticus") on koisokasvien (Solanaceae) heimoon ja uurnioiden ("Anisodus") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ruohokasvi, joka voi kasvaa 40–80 cm korkeaksi, joskus jopa metrin korkuiseksi. Lehdet ovat suikeita tai puikeita, 8–20 cm pitkiä ja 2,5–9 cm leveitä sekä yleensä kaljuja. Kukat ovat pystyjä tai nuokkuvia. Kukkaperät ovat 1,5–8 cm pitkiä tai joskus jopa 11 cm pitkiä. Kukkien verhiö on ulkomuodoltaan kellomainen tai lähes suppilomainen. Teriö on yleensä purppuranpunainen, mutta joskus vaaleankellanvihreä. Heteiden palhot ovat noin 0,8 mm pitkiä ja ponnet 5–6 mm pitkiä. Purppurauurnio kukkii touko–kesäkuussa ja tuottaa hedelmiä heinä–elokuussa. Hedelmät ovat halkaisijaltaan noin 2 senttimetrin kokoisia kotia.
Purppurauurnio kasvaa luonnossa aurinkoisilla vuorten rinteillä 2000–4400 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan Nepalissa sekä Kiinassa Gansun, Qinghain, Sichuanin ja Yunnanin maakunnissa sekä Tiibetin autonomisella alueella.
Purppurauurnion juuria on käytetty lääkkeenä kivun lievitykseen.
Panas Myrnyi

Panas Myrnyi, oikea nimi Panas Rudtšenko (13. toukokuuta 1849 Myrhorod, Pultavan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 28. tammikuuta 1920 Pultava), oli ukrainalainen kirjailija.
Myrnyi työskenteli valtion palveluksessa ja nousi 1914 kuvernementin kansleriksi. Taras Ševtšenkon tuotannolla oli merkittävä vaikutus Myrnyin maailmankuvaan, taiteellisiin arvostuksiin ja aatemaailmaan. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluu runoja, näytelmiä ja novelleja.
Vuonna 1877 ilmestynyt Myrnyin romaani "Lyh’i ljudy" ("Лихі люди", ”Pahoja ihmisiä”) kertoo älymystön elämästä. Hänen tunnetuin teoksensa on romaani "Propaštša syla" (”Raunioitunut voima”), ilmestynyt myös nimellä "Hiba revut’ voly, iak iasla povni?" (”Mylvivätkö härät, kun niiden kaukalot ovat täynnä ruokaa?”, 1880), jonka hän kirjoitti yhdessä veljensä Ivan Rudtšenkon kanssa (kirjailijanimi Ivan Bilyk). Se kertoo ukrainalaisesta kylästä sadan vuoden aikana Nikolai I:n valtakaudella ja kuvaa kansan protesteja valheita ja epäoikeudenmukaisuutta vastaan. Myöhemmissäkin teoksissaan hän käyttää yhteiskunnallista näkökulmaa. Hän kirjoitti myös näytelmiä, joista suosituin oli "Lymerivna" (”Valjassuutarin tytär”, 1883). Hän käänsi ukrainaksi Henry Wadsworth Longfellow'n "Laulun Hiawathasta" ja William Shakespearen "Kuningas Learin". Myrnyi laajensi ukrainan kielen sanastoa ja rikasti ukrainan lauseoppia.
Switchblade

Aerovironment Switchblade () on pieni yhdysvaltalainen itsemurhalennokki.
Ase laukaistaan minikranaatinheitintä muistuttavasta laukaisuputkesta. Sähkömoottorilla toimiva potkuri antaa 300-versiolle 15 minuutin toiminta-ajan, jonka aikana se käyttäen kameroitaan ja GPS-paikannusta voi välittää tietoa ohjaajalle. Taistelukärki vastaa 40 mm:n sirpalekranaattia. Käyttäjä voi keskeyttää tehtävän, ohjeistaa toisen maalin tai käynnistää itsetuhomekanismin.
Tekniset ominaisuudet.
Valmistaja Aerovironment tarjoaa aseesta kolmea vaihtoehtoa:
Jarkko Felin

Jarkko Felin on suomalainen elokuvaohjaaja, leikkaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja, sekä muusikko.
Elokuvat.
Jarkko Felinin ensimmäinen kokopitkä elokuvan ohjaus Etsivätoimisto Henkka &amp; Kivimutka perustuu Kalle Veirron samannimiseen lasten- ja nuorten kirjasarjaan. Hän vastasi elokuvan ohjauksesta ja käsikirjoituksesta yhdessä Väinö Weckströmin kanssa. Felin myös toimi elokuvan leikkaajana, sekä kirjoitti elokuvaan kolme laulua. 
Musiikki.
Felinin debyyttialbumi "Suuri aikamatka" julkaistiin 1. marraskuuta 2024 (levy-yhtiö: Young Diamond). Sen ensisingle "Minulla on epätoivo" voitti ilmestyessään Yle Radio Suomen Levylautakunnan.
None for One

None for One on Flat Earthin debyyttialbumi, joka julkaistiin 9. marraskuuta 2018.
Šťastný

Šťastný tai Stastny on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pommitamme Pasilasta

Pommitamme Pasilasta on Veikko Kerttulan ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1970. Se on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa Mainos-TV:n "Aitiopaikka"-ohjelmapaikalla 06.04.1970. Elokuva perustuu Joseph Hellerin romaaniin "Me sotasankarit" (1961).
Elokuva on farssi, joka käsittelee sokean käskyjen noudattamisen seurauksia.
Ruslana Taran

Ruslana Oleksijivna Taran (, s. 27. lokakuuta 1970 Jevpatorija, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt purjehtija, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Taran voitti Olena Pah’oltšykin kanssa 470-luokan olympiapronssia Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000 sekä Hanna Kalininan ja Svitlana Matevuševan kanssa Yngling-luokan olympiahopeaa Ateenassa 2004. Maailmanmestaruuden Taran voitti 470-luokassa vuosina 1997, 1998 ja 1999, MM-hopeaa vuonna 1995 ja Euroopan mestaruuden vuosina 1993, 1995, 1996, 1997, 1998 ja 1999.
Lars Rejström

Lars Alfred Rejström (18. heinäkuuta 1921 Karjaa − 25. elokuuta 2009 Kauniainen) oli suomenruotsalainen arkkitehti.
Rejström valmistui Helsingin Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1949. Hän työskenteli Hilding Ekelundille vuosina 1948−1955 ja Jorma Järvelle vuosina 1958−1959. Rejström perusti myös oman toimiston, jota hän itse piti vuosina 1955−1990 ja tämän jälkeen yhdessä kollegansa Joel Kyyrön kanssa vuosina 1990−1995.
Lars Rejström oli hyvin aktiivinen läntisellä Uudellamaalla. Hänen suunnittelemiinsa rakennuksiin kuuluu monia kunnallisia ja kirkollisia rakennuksia. Rejström on myös restauroinnut muutamia kirkkorakennuksia Länsi-Uudellamaalla.
Rakennuksia.
Rejströmin suunnittelemia rakennuksia:
Olena Pah’oltšyk

Olena Ivanivna Pah’oltšyk (, s. 2. marraskuuta 1964 Mayqayyng, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt purjehtija, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Pah’oltšyk voitti Ruslana Taranin kanssa 470-luokan olympiapronssia Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000. Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 hän sijoittui Yhdistyneen joukkueen edustajana neljänneksi. Maailmanmestaruuden Pah’oltšyk voitti 470-luokassa vuosina 1997, 1998 ja 1999, MM-hopeaa vuosina 1991 ja 1995 sekä Euroopan mestaruuden vuosina 1995, 1996, 1997, 1998 ja 1999.
Hanna Kalinina

Hanna Heorhijivna Kalinina (, s. 1. toukokuuta 1979 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt purjehtija ja olympiamitalisti.
Kalinina saavutti Ruslana Taranin ja Svitlana Matevuševan kanssa Yngling-luokan olympiahopeaa Ateenassa 2004.
Svitlana Matevuševa

Svitlana Valerijivna Matevuševa (, s. 22. heinäkuuta 1981 Sevastopol, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt purjehtija ja olympiamitalisti.
Matevuševa saavutti Ruslana Taranin ja Hanna Kalininan kanssa Yngling-luokan olympiahopeaa Ateenassa 2004.
Kamus Besar Bahasa Indonesia

Kamus Besar Bahasa Indonesia (KBBI) on indonesian kielen virallinen sanakirja, jonka on koonnut kielten kehittämis- ja kehitysvirasto ("Badan Pengembangan dan Pembinaan Bahasa") ja julkaissut Indonesian valtion omistama kustantamo Balai Pustaka. KBBI julkaistiin ensimmäisen kerran 28. lokakuuta 1988 Jakartassa.
KBBI:n ensimmäinen painos sisälsi noin 62 000 sanamerkitystä. Tarkistettu toinen painos julkaistiin vuonna 1991. Kolmas painos julkaistiin vuonna 2001 ja neljäs painos vuonna 2008. Viides painos julkaistiin vuonna 2016 nettiversiona, ja myöhemmin siitä painettiin myös kirja.
Maria Borelius

Maria Sigrid Astrid Borelius (s. 6. heinäkuuta 1960 Täby) on ruotsalainen toimittaja-kirjailija ja entinen maltillisen kokoomuksen poliitikko. Hänet valittiin lokakuussa 2006 Reinfeldtin hallituksen kauppaministeriksi, mutta hän joutui eroamaan jo viikon kuluttua, kun oli käynyt ilmi, että hän oli käyttänyt lastenhoidossa pimeää työvoimaa sekä jättänyt TV-lupansa maksamatta ja että hänen ja hänen miehensä Skoonessa sijaitseva kesämökki oli veroparatiisiin rekisteröidyn yhtiön omistuksessa. Borelius vetäytyi politiikasta kokonaan. Hänen kahdeksan päivän ministerinuransa on Ruotsin historian lyhyin.
Valeri Pereškura

Valeri Valerijovytš Pereškura (, s. 20. syyskuuta 1977 Krasnojarsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Pereškura saavutti joukkuekilpailun olympiahopeaa Sydneyssä 2000. Henkilökohtaisesti hän sijoittui Sydneyssä parhaiten rekillä jolla jakoi 13. sijan. Vuoden 2000 EM-kilpailuissa Pereškura sijoittui permannolla seitsemänneksi.
Sergei Aslamazjan

Sergei Zaharovitš Aslamazjan (, ; 14. helmikuuta 1897 Mozdok – 27. syyskuuta 1978 Moskova) oli neuvostoliittolainen sellisti, säveltäjä ja musiikkipedagogi silloisesta Armenian sosialistisesta neuvostotasavallasta. 
Aslamazjan opiskeli Semjon Matvejevitš Kozolupovin johdolla. Hän oli vuosina 1925–1968 Komitas-jousikvartetin jäsenenä ja toimi vuodesta 1947 Moskovan konservatorion professorina. Hän laati muun muassa lukuisia jousikvartettia varten tehtyjä sovituksia. Aslamazjan sai vuonna 1945 Armenian sosialistisen neuvostotasavallan kansantaiteilijan arvonimen ja vuonna 1946 Neuvostoliiton valtionpalkinnon.
Mitchellin perhe ja koneiden kapina

Mitchellin perhe ja koneiden kapina ("The Mitchells vs. the Machines") on yhdysvaltalainen vuonna 2021 ensi-iltansa saanut Sony Pictures Animationin tuottama ja Netflixin esittämä tietokoneanimaatioelokuva. Sen äänirooleissa esiintyvät Eric André, Olivia Colman, Fred Armisen, Beck Bennett, John Legend, Chrissy Teigen, Blake Griffin, Conan O’Brien, ja Doug the Pug.
Kaarina Turtia

Marja-Leena Kaarina Turtia (s. 1941) on suomalainen tietokirjailija ja kääntäjä, joka on suomentanut ranskan- ja englanninkielistä tietokirjallisuutta ja laatinut sanakirjoja ja muita hakuteoksia.
Kaarina Turtia tuli ylioppilaaksi Järvenpään yhteiskoulusta vuonna 1961 ja opiskeli Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa sekä stipendiaattina Ranskassa. 
1970-luvun alkuvuosina Turtia työskenteli Euroopan vapaakauppajärjestö Eftassa Genevessä ja vuodesta 1974 yhteystoimittajana Finnfacts-instituutissa.
Claudio Villa

Claudio Villa (oik. Claudio Pica, 1. tammikuuta 1926 – 7. helmikuuta 1987) oli italialainen laulaja ja näyttelijä. Villa levytti yli 3000 kappaletta, myi 45 miljoonaa levyä ja esiintyi 25 musikaalissa.
Villan ensimmäinen levytys "Serenatella dolce e amara" julkaistiin 1947. Villa voitti San Remon musiikkifestivaalit neljä kertaa, vuosina 1955 kappaleella "Buongiorno tristezza", 1957 kappaleella "Corde della mia chitarra", 1962 kappaleella "Addio addio" ja 1967 kappaleella "Non pensare a me". Voittonsa myötä Villa valikoitui Italian edustajaksi Eurovision laulukilpailuun vuonna 1962, jolloin hän sijoittui 16 kilpailijan joukosta yhdeksänneksi sekä uudestaan vuonna 1967. Tuolloin kuitenkin Villa vaihtoi kappaletta San Remon jälkeen ja edusti Italiaa kappaleella "Non andare più lontano", joka sijoittui 17 kilpailijan joukosta 11:nneksi.
Villa kuoli sydänkohtaukseen 61-vuotiaana 7. helmikuuta 1987.
Doverin Demoni

Doverin demoni on olento, joka väitettiin nähdyn Doverin kaupungissa Massachusettsissa 21. ja 22. huhtikuuta 1977.
Havainnot.
17-vuotias William "Bill" Bartlett väitti, että ajaessaan autoa 21. huhtikuuta 1977 hän näki suurisilmäisen olennon, jolla oli "jäntevät sormet" ja hehkuvat silmät, rikkinäisen kivimuurin päällä Farm Streetillä Doverissa, Massachusettsissa. 15-vuotias John Baxter kertoi nähneensä samanlaisen olennon Miller Hill Roadilla samana iltana. Toinen 15-vuotias, Abby Brabham, väitti nähneensä olennon seuraavana iltana Springdale Avenuella.
Kaikki teinit piirsivät luonnoksia väitetystä olennosta. Bartlett kirjoitti luonnokseensa: "Minä, Bill Bartlett, vannon raamattupinon nimeen, että näin tämän olennon." Boston Globe -lehden mukaan "kartalle piirretyt havaintojen sijainnit olivat suorassa linjassa yli kahden mailin matkalla".
Jotkut ehdottivat, että olento olisi voinut olla varsa tai hirvenvasa. Poliisi kertoi Associated Pressille, että teini-ikäisten raportoimat olennot "eivät todennäköisesti olleet muuta kuin koulun loma-ajan huijaus".
Populaarikulttuurissa.
Vuonna 2009 The Dover Demon oli mukana amerikkalaisen kauhutelevisiosarjan Lost Tapes jaksossa, joka esitettiin Animal Planetilla.
Doverin demoni esiintyy hahmona yhdysvaltalaisessa sarjakuvasarjassa Proof, jossa esiintyy useita muita kryptozoologian olentoja. Sarjakuvassa se on olento, joka pystyy näkemään tulevaisuuteen. Se esiintyy toisessa samankaltaisessa sarjakuvasarjassa nimeltä The Perhapanauts. Doverin demoni esiintyy lyhyesti myös sarjakuvissa The Pound: Ghouls Night Out ja Hack/Slash: Entry Wound.
Doverin demoni esiintyy myös verkkosarjakuvassa Gunnerkrigg Court.
Pankaj Mullick

Pankaj Mullick (, ; 10. toukokuuta 1905 Kalkutta – 19. helmikuuta 1978 Kalkutta) oli intialainen laulaja ja säveltäjä, josta tuli intialaisen elokuvamusiikin edelläkävijä.
Mullick syntyi keskiluokkaiseen perheeseen ja sai koulutusta Intian niemimaan dhrupad-, khayal- ja tappa-musiikkiperinteissä. Hän tutustui runoilija Rabindranath Tagoren sisaruksenpoikaan, muusikko Dinendranath Tagoreen, jonka kautta pääsi syventymään elinikäiseksi intohimokseen muodostuneisiin Rabindra Sangeet -lauluihin. Mullick alkoi esittää niitä julkisesti ja ensimmäisenä yhdisti tablasäestyksen näiden laulujen esityksiin. Mullick loi pitkän uran Intian radion palveluksessa ja juonsi lähes 45 vuoden ajan viikoittaista musiikkiopetusohjelmaa All India Radiossa. Hänen tulkitseminaan Rabindra Sangeet -laulut saavuttivat massojen suosion.
Laulaja K. L. Saigal tuli kenties vuonna 1931 radioasemalle Kalkuttaan ja koelauloi Mullickille onnistuneesti, mistä alkoi kaksikon yhteistyö. Parivaljakko loi yhdessä suosituiksi tulleita lauluja. Vuonna 1931 Mullick pääsi R. C. Boralin kanssa soittamaan elävää tunnelmamusiikkia kahden mykkäelokuvan taustalla. Tämän jälkeen Mullickia ja Boralia pyydettiin säveltämään musiikki ensimmäiseen bengalinkieliseen äänielokuvaan ("Dena Paona"). Mullick ja Boral lanseerasivat intialaisessa elokuvateollisuudessa playbacklaulun. Itsenäisenä musiikkiohjaajana Mullick aloitti toimintansa elokuvassa "Mukti" (1937), jossa hän myös esiintyi ensimmäisen kerran näyttelijä-laulajana. Samassa yhteydessä käytettiin ensimmäistä kertaa Rabindranath Tagoren runoa elokuvassa.
Mullick toi intialaiseen elokuvamusiikkiin myös länsimaisen musiikkiperinteen piirteitä, kuten pianon ja muiden länsimaisten soittimien ja länsimaisen musiikin elementtien käytön. Mullickin laulujen joukossa ovat "Aayi bahaar", "Ye raatein ye mausam", "Hum chale watan", "Mein in phool sang", "So ja rajkumari", "Mein kya janoo" ja "Tere mandir ka hoon deepak". Mullick vaikutti merkittävästi muiden muassa O. P. Nayyariin, josta sanojensa mukaan tuli muusikko tämän ansiosta.
Mullick sai vuonna 1970 Padma Shrin ja vuonna 1972 Dadasaheb Phalke -palkinnon.
Snowdrop (pelimoottori)

Snowdrop on Ubisoftin käyttämä pelimoottori, joka on "syntynyt" Ubisoftin ostaessa Massive Entertainmentin vuonna 2008. Tämän jälkeen moottoria on kehitetty hiljaisuudessa, kunnes siitä saatiin viitteitä vuonna 2013 ja moottoria esiteltiin vuonna 2014 Game Developers Conferencessa näytetyllä videolla.
Pelimoottorin kehityksessä rajattiin pois tuki tietyille alustoille: näiden tukeminen olisi vaatinut moottorin ominaisuuksien karsimista. Pelimoottoria suunniteltiin seuraavan sukupolven laitteille: kehittäjät ennakoivat seuraavan konsolisukupolven ominaisuuksia ja kehittivät näille. Ubisoftilla oli myös ennestään aiemman sukupolven laitteilla toimivia pelimoottoreita.
Moottorin ytimessä on "solmupohjainen järjestelmä" (), jossa yhdistetään eri järjestelmät kuten renderöinti, tekoäly, tehtävien skriptit ja käyttöliittymä.
Pelimoottoria on käytetty vuonna 2016 julkaistussa pelissä "Tom Clancy’s The Division" ja sen seuraajassa "Tom Clancy’s The Division 2". Moottoria on käytetty myös peleissä ' ja ' ja siihen on tehty merkittäviä päivityksi ja parannuksia "" -peliä varten.
Tro Bro Leon

Tro Bro Leon on yksipäiväinen maantiepyöräkilpailu, joka järjestetään Finistèressä, Bretagnessa, Ranskassa. Kilpailu ajettiin amatöörikilpailuna vuosina 1984–1998. Vuonna 2005 kilpailu tuli osaksi UCI Europe Touria. Vuonna 2020 kilpailu liitettiin osaksi UCI ProSeries -kilpailusarjaa. Kilpailureitin pituus on viime vuosina ollut noin 200 kilometriä.
Kilpailulle tunnuksenomaista on reitin varrella olevat "ribinoù"-osuudet, joita on kilpailun aikana noin parisenkymmentä. Ne koostuvat peltoteistä ja päällystämättömistä sivuteistä. Kilpailu onkin saanut lempinimet "Pikku-Pariisi-Roubaix" ja "Läntinen Helvetti", viitaten Pohjois-Ranskassa ajettavaan Pariisi-Roubaix-pyöräkilpailuun, joka sisältää vaikeasti ajettavia kivitieosuuksia ja tunnetaan lempinimellä "Pohjoinen Helvetti" ().
Oiva Väisänen

Oiva Olavi Väisänen (24. huhtikuuta 1911 Vaasa – 11. syyskuuta 1972 Ikaalinen) oli suomalainen tekstiili- ja vaatetusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Väisäsen vanhemmat olivat vaihdemiesten esimies Taavetti Väisänen ja työnjohtaja Lempi Korpela ja puolisot Alli Anja Sofia Laakso ja Heljä Kaarina Peräinen. Väisänen kävi kansakoulun ja ryhtyi kaupalliselle alalle, ensin tukkuliikkeen harjoittelijaksi ja sitten varastonhoitajaksi. Käytyään liikeapulaiskoulun hänestä tuli 1920-luvun lopulla kauppaedustaja. Vuonna 1938 Väisänen siirtyi Lahden Paita -yhtiön palvelukseen, jossa hänestä tuli vuonna 1939 myyntipäällikkö ja sitten paitatehtaan kaupallinen ja teknillinen johtaja.
Talvisodan jälkeen vuonna 1940 Väisänen perusti Niilo Laakson kanssa Vaasaan työ- ja ulkoiluvaateyritys Kauppayhtiö Laakso &amp; Väisäsen. Hänestä tuli osakeyhtiöksi muutetun yrityksen toimitusjohtaja, mutta hän oli perustamassa myös Vaasan Silkkikutomoa, Vaasan Lanka- ja Villakeskusta sekä kaihdinvalmistaja Pohjolan Puunjalostusta. Teollisuusneuvoksen arvonimen Väisänen sai vuonna 1964. Hänellä oli useita alueellisia ja oman alansa luottamustehtäviä, kuten Vatevan hallituksen jäsenyys. Väisänen osallistui myös tekstiili- ja vaatetusalan kansainväliseen yhteistyöhön ja hänen yrityksensä harjoitti vientikauppaa. Laihialle toisen tehtaan perustaneen yrityksen johdosta Väisänen jäi eläkkeelle vuonna 1971. Yrityksen liiketoiminta oli kuitenkin jo mennyt kannattamattomaksi ja Laakso &amp; Väisänen Oy meni konkurssiin seuraavana vuonna.
Myh’ailo Starytskyi

Myh’ailo Petrovytš Starytskyi (; 14. joulukuuta 1840 Klištšyntsi, Zolotonošan piiri, Pultavan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 27. huhtikuuta 1904 Kiova, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta) oli ukrainalainen kirjailija. Hän toimi myös teatterin ja yleensäkin kulttuurin parissa.
Starytskyi jäi lapsena orvoksi, ja hänet kasvatti hänen serkkunsa Mykola Lysenkon isä. Starytskyi kävi Pultavan kimnaasia ja opiskeli sitten Harkovan ja Kiovan yliopistoissa. Hän asui vuodesta 1867 Kiovassa ja työskenteli Lysenkon kanssa. Starytskyi keräsi ja kirjoitti muistiin kansanlauluja, jotka hän julkaisi Lysenkon musiikkisovitusten kanssa. Hän kirjoitti libretot useisiin Lysenkon oopperoihin. Starytskyi joutui lähtemään 1878 joksikin aikaa ulkomaille Emsin ukaasin jälkeen työhönsä kohdistuneen vihamielisyyden vuoksi mutta palasi Ukrainaan 1880 ja aloitti jälleen julkaisutoiminnan ja teatterityön. Hän johti 1883 ensimmäistä ukrainalaista ammattiteatteria ja perusti 1885 nuorten näyttelijöiden kanssa uuden teatteriryhmän mutta lopetti 1895 teatterityön ja keskittyi kirjoittamiseen.
Starytskyin esikoisteos ilmestyi 1865. Hän julkaisi käännöksen H. C. Andersenin teoksesta 1873 Kiovassa kääntäjänimellä Starchenko. Samoin hän julkaisi Kiovassa käännöksiä serbialaisista duma-runoista ja lauluista (1876) sekä runokokoelman ja muita teoksia. William Shakespearen "Hamletin" käännös vuodelta 1882 on erityisen merkittävä. Merkittävä osa Starytskyin kirjallista perintöä ovat hänen yhteiskunnallisista kysymyksistä kirjoittamansa runot, joille luonteenomaista ovat kansanomaiset ja isänmaalliset aiheet ja Ukrainan historian ihannointi sekä keisarinvallan vastaisuus. Hän kirjoitti myös lyyrisiä runoja, joista jotkut muuttuivat vähitellen kansanrunoiksi. Hänen panoksensa Ukrainan teatteritaiteen hyväksi on suuri. Hän sovitti proosateoksia näytelmiksi, muokkasi näytelmiä ja kirjoitti näytelmiä myös itse. Viimeisinä elinvuosinaan Starytskyi kirjoitti romaaneja venäjäksi.
Kaksitäpläpirkko

Kaksitäpläpirkko ("Chilocorus bipustulatus") on Suomessa vakiintunut, mutta harvinainen leppäpirkkojen (Coccinellidae) heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Se on kuitenkin elinvoimainen Suomessa. Sitä tavataan pääasiallisesti kuivissa ja karuhkoissa kankaissa. Toissijaisesti esiintyy rämeillä.
Kaksitäpläpirkot syövät kirvoja. Niitä tavataan usein kanervilta tai havupuista. Talvensa ne viettävät puunkuoren koloissa.
Hate Über Alles

Hate Über Alles on thrash metal -yhtye Kreatorin 10. kesäkuuta 2022 julkaistu viidestoista studioalbumi.
Nyvkyn metroasema

Nyvky () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 5. marraskuuta 1971.
Annie Palmen

Annie Palmen (oik. Anna Maria Palmen, 19. elokuuta 1926 – 15. tammikuuta 2000) oli alankomaalainen laulaja. Palmen aloitti uransa laulamalla tanssiorkestereissa ennen kuin levytti ensimmäisen hittinsä "Ik zal je nooit meer vergeten" vuonna 1958.
Palmen oli toinen kahdesta voittokappaleen esittäjästä alankomaalaisessa Nationaal Songfestival 1960 -laulukilpailussa, jossa valittiin Alankomaiden edustuskappale saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Häntä ei kuitenkaan valittu Alankomaiden edustajaksi kansainväliseen kilpailuun. Palmen valittiin sisäisesti Alankomaiden edustajaksi vuoden 1963 Eurovision laulukilpailuun, ja Nationaal Songfestival -kilpailussa hänen edustuskappalekseensa valittiin "Geen ander", jonka nimeksi kansainvälistä kilpailua varten muutettiin "Een speeldoos". Kansainvälisessä kilpailussa Palmen sijoittui jaetulle viimeiselle sijalle nollalla pisteellä.
Vuosina 1967–1972 Palmen esiintyi solistina alankomaalaisessa "Mik"-ohjelmassa. Tuon jälkeen hän vetäytyi julkisuudesta. Palmen kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen 73-vuotiaana 15. tammikuuta 2000.
Carmela Corren

Carmela Corren (o.s. Bizman, , 13. helmikuuta 1938 – 15. tammikuuta 2022) oli israelilainen laulaja ja näyttelijä. Corren halusi alun perin tanssijaksi, mutta loukkaantumisen jälkeen vaihtoi laulajaksi. Corren aloitti esiintymisensä vuonna 1956 "Ed Sullivan show'ssa" New Yorkissa.
Corren edusti Itävaltaa vuoden 1963 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Vielleicht geschieht ein Wunder". Kappale sijoittui 16 kilpailijan joukosta seitsemänneksi. Corren herätti kilpailussa huomiota esittämällä kappaleen osittain englanniksi, vaikka tuohon aikaan kilpailussa pidettiin itsestään selvyytenä, että kappaleet esitetään maiden omilla kielillä.
1960-luvun puolivälissä Corren kiersi Etelä-Afrikkaa brittiläisen laulaja Cliff Richardin kanssa. Corren tuli tunnetuksi saksankielisessä Euroopassa ennen kuin muutti Yhdysvaltoihin.
Hakali

Hakali on Lappeenrannan kaupunginosa. Hakali sijaitsee noin 7 kilometriä Lappeenrannan keskustasta itään päin. Hakali kuuluu Lappeenrannan alueellisessa jaossa Lauritsalan alueeseen. Puutalovaltaisessa Hakalissa on asunut paljon Kaukaan tehtaan työläisiä. Hakalin itäosaa kutsutaan Hovinpelloksi ja sen itäpuolella kulkee Saimaan kanava. Lähimmät palvelut sijaitsevat 2 km länteen Lauritsalassa.
Hakalin pohjoisosassa sijaitsee Hovinpellon niitty, joka on maakunnallisesti arvokas perinneympäristö, jossa on tehty havaintoja harvinaisista kovakuoriaisista ja perhosista. Hakalin liikenneympyrän pohjoispuolella Kalevankadun varrella sijaitsee Hakalin paloasema, jossa toimii Lauritsalan vapaapalokunta. Palosemarakennus valmistui alun perin 1931 Hakalin kansakouluksi, mutta muutettiin paloasemaksi vuonna 1960. Hakalissa sijaitsee myös vuonna 1910 valmistunut Lauritsalan työväentalo, jota voi vuokrata juhlien tai tilaisuuksien järjestämiseen.
Anita Thallaug

Anita Thallaug (14. helmikuuta 1938 – 20. maaliskuuta 2023) oli norjalainen laulaja ja näyttelijä. Thallaug esiintyi salanimellä Vesla Rolfsen Oslon Edderkoppen-teatterissa seitsemänvuotiaana vuonna 1945 ja levytti samalla nimellä lastenlevyjä. Omalla nimellään Thallaug debytoi elokuvassa "I moralens navn" (1954) ja näyttämöllä Chat Noir -teatterissa vuonna 1957.
Thallaug osallistui Melodi Grand Prixiin vuosina 1962, 1963 ja 1966. Vuonna 1963 Thallaug ei esittänyt Melodi Grand Prixissä voittokappaletta "Solhverv", mutta alkuperäiseksi esittäjäksi tarkoitettu Nora Brockstedt vetäytyi edustustehtävästä ja Thallaug valikoitui kappaleen esittäjäksi Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Thallaug sijoittui jaetulle viimeiselle sijalle nollalla pisteellä.
1960-luvun lopulta alkaen Thallaug esiintyi vain satunnaisesti, kunnes teki paluun 1988.
Thallaug julkaisi omaelämäkerran "Veien mot nord "vuonna 1978.
Visio (tornitalo)

Visio (tunnettu myös nimellä T7) on 98 metriä korkea tornitalo Helsingin Kalasatamassa. Se rakentui osaksi Redi-kokonaisuutta neljäntenä tornitalona Majakan (2019), Loiston (2021) ja Lumo Onen (2022) jälkeen. Visio sijaitsee kauppakeskus Redin lounaiskulmassa Hermannin Rantatien varressa. Visio on Kalasataman tornitaloista ensimmäinen, joka rakennettiin Itäväylän eteläpuolelle.
Rakennustyöt alkoivat tammikuussa 2022, ja harjakorkeus saavutettiin joulukuussa 2022. Tornitalo valmistui joulukuussa 2023.
Visiossa on yhteensä 24 kerrosta ja 240 vuokra-asuntoa sekä alimmassa kerroksessa on yksi päiväkoti. Asuntojen keskikoko on 40,5 neliömetriä, ja arvioitu asukasmäärä on noin 360. 22. kerroksessa sijaitsee yhteiset sauna-, terassi- ja oleskelutilat.
The Portrait of Carmen Gray

The Portrait of Carmen Gray on hard rock -yhtye Carmen Grayn debyyttialbumi. Se julkaistiin 18. syyskuuta 2006.
Welcome to Grayland

Welcome to Grayland on hard rock -yhtye Carmen Grayn toinen studioalbumi. Se julkaistiin 8. syyskuuta 2008.
Gates of Loneliness

Gates of Loneliness on hard rock -yhtye Carmen Grayn kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 18. maaliskuuta 2011.
Nikias (täsmennyssivu)

Nikias (, ) voi viitata seuraaviin:
Tiara (Seventh Wonderin albumi)

Tiara on Seventh Wonderin viides studioalbumi, joka julkaistiin 12. lokakuuta 2018.
Severomorsk-3

Severomorsk-3 -lentotukikohta (, tai ; myös nimellä Malyavr; ICAO: ULMV) on Venäjän Murmanskin alueella, maanteitse noin 30 kilometriä Severomorskin keskustasta kaakkoon ja 40 Murmanskista itään sijaitseva Venäjän Pohjoisen laivaston (Pohjoisen sotilaspiirin) lentotukikohta. Lentotukikohdasta 1-3 kilometriä pohjoiseen sijaitsee noin 2 000 asukkaan taajama, jonka nimenä on myös Severomorsk-3.
Tukikohdassa toimii kaksi joukko-osastoa: 279. itsenäinen laivastohävittäjien lentorykmentti (279 OKIAP, yksikkö 26808) ja 100. itsenäinen laivastohävittäjien lentorykmentti (100 OKIAP, yksikkö 61287). Ensinmainitussa lentorykmentissä on kaksi laivueellista lentotukialuksesta (Admiral Kuznetsov) toimivaan kykeneviä Suhoi Su-33 -hävittäjiä, toisen lähteen mukaan koneista osa olisi mallia Suhoi Su-25UTG ja rykmentissä olisi myös helikoptereita (Kamov Ka-52K?). Jälkimmäisessä lentorykmentissä on kaksi laivuetta MiG-29KR/KUBR -hävittäjiä.
Telesforos

Telesforos (, ) voi viitata seuraaviin:
San Carlo Canavese

San Carlo Canavese () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 4 008 asukasta.
Duncan Grant

Duncan Grant (21. tammikuuta 1885 Rothiemurchus, Inverness-shire – 8. toukokuuta 1978 Aldermaston, Berkshire) oli brittiläinen taidemaalari ja muotoilija. Hän oli keskeinen vaikuttaja kuvataiteilijoiden ja kirjailijoiden Bloomsburyn ryhmässä, johon kuuluivat myös Grantin serkku Lytton Strachey, Maynard Keynes, Roger Fry, Virginia ja Leonard Woolf, Virginia Woolfin sisko Vanessa Bell ja Vanessa Bellin mies, kriitikko Clive Bell.
Grant oli majuri Bartle Grantin ja Ethel McNeillin poika. Hän vietti varhaista lapsuuttaan Intiassa, josta palasi Isoon-Britanniaan vuonna 1893. Vanhemmat suunnittelivat hänen varalleen sotilaallista uraa, mutta Grant aloitti maalaamisen ranskalaisen taidemaalari Simon Bussyn kannustamana. Hän pääsi vuonna 1902 lontoolaiseen Westminster School of Artiin. Hän opiskeli myös Jacques-Émile Blanchen La Palette -koulussa Pariisissa vuosina 1906–1907 ja suoritti opintoja Slade School of Artissa. Grant pääsi Bloomsburyn ryhmään mukaan kirjailijaserkkunsa Lytton Stracheyn välityksellä, mutta hän tutustui myös Pariisin avantgardistisiin piireihin. Hän tapasi vuonna 1909 Henri Matissen ja pian tämän jälkeen Pablo Picasson. Grant sai noin vuodesta 1913 vaikutteita myös afrikkalaisesta veistotaiteesta, ja hänestä tuli yksi ensimmäisistä brittiläisistä taiteilijoista, jotka tuottivat täysin abstrakteja teoksia. Grant oli edustettuna Roger Fryn toisessa postimpressionistisessa näyttelyssä vuonna 1912. Tämä avantgardistinen kausi jäi kuitenkin kohtalaisen lyhyeksi, ja pian Grant palasi aiempaan figuratiiviseen tyyliinsä.
Grant työskenteli vuosina 1913–1919 Omega Workshopsissa Roger Fryn ja Vanessa Bellin kanssa. Hän oli Vanessa Bellin kanssa muutenkin läheisissä yhteyksissä ammattimaisessa ja henkilökohtaisessa elämässään yli 50 vuoden ajan. Hän asui Vanessa Bellin kanssa vuodesta 1916. Parille syntyi vuonna 1918 lapsi, tuleva taidemaalari ja kirjailija Angelica Garnett. Sekä Bellillä että Grantilla oli kuitenkin romanttisia suhteita myös muiden kanssa; Grantin seksuaalisuhteet olivat useimmiten homoseksuaalisia. Angelica-tytär kuuli vasta 17-vuotiaana äidiltään, että hänen isänsä ei ollut äidin mies Clive Bell vaan Duncan Grant.
Grant edusti Isoa-Britanniaa Venetsian biennaaleilla vuosina 1926, 1932 ja 1940. Grant oli suosionsa huipulla 1920–1930-luvuilla, mutta hänen työnsä ei enää vastannut toisen maailmansodan jälkeen suosiossa olleita virtauksia. Hän kuitenkin ehti nähdä Bloomsburyn ryhmään kohdistuvan kiinnostuksen elpymisen, jolloin hänen työnsä sai uutta arvostusta osakseen. Vuosina 1975 järjestettiin Grantin 90-vuotisjuhlan kunniaksi näyttelyitä Tate Britainissa ja Scottish National Gallery of Modern Artissa. Grantin töitä kuuluu muiden muassa Tate Britainin, Metropolitan Museum of Artin ja National Portrait Galleryn kokoelmiin.
Giacomo Zanella

Giacomo Zanella (9. syyskuuta 1820 – 17. toukokuuta 1888) oli italialainen runoilija.
Elämäkerta.
Zanella syntyi Vicenzan lähellä Chiampossa, ja hän sai pappiskoulutuksen. Pappisvihkimyksen jälkeen hänestä tuli kotipaikkakuntansa seminaarin opettaja, mutta hänen isänmaalliset sympatiansa herättivät Itävallan viranomaisten suuttumuksen, ja hiippakuntansa suojelusta huolimatta hän joutui eroamaan vuonna 1853. Venetsian vapautumisen jälkeen Italian hallitus myönsi Zanellalle professuurin Padovassa, ja hänen ensimmäisen runokokoelmansa ilmestyttyä vuonna 1868 hän saavutti mainetta runoilijana.
Vuonna 1872 äidin kuoleman aiheuttama suru aiheutti Zanellalle mielenterveysongelman, ja hän luopui professuurista. Täydellisen ja pysyvän toipumisensa jälkeen Zanella rakensi itselleen huvilan kotijokensa Astichellon rannalle ja asui siellä rauhassa kuolemaansa asti vuoteen 1888.
Zanellan viimeisin julkaistu teos sisältää sarjan ainutlaatuisen kauniita sonetteja, jotka on osoitettu joelle ja jotka muistuttavat Wordsworthin "Sonetteja Duddonille" mutta ovat muodoltaan täydellisempiä, sekä tyhjästä säkeistöstä koostuvan idyllin "Il Pettirosso" ("Punarinta"), joka muistuttaa yhtä vahvasti vaikkakin sattumalta Coleridgen samankaltaisia teoksia. Zanellan oodi Danten muistolle ja Suezin kanavan avaamisesta kertova oodi ovat erittäin arvokkaita.
Zanellan muusta tuotannosta yksilöllisimpiä ovat ne, joissa hän on syvästi aikansa ongelmien vaikuttamana pyrkinyt sovittamaan yhteen tieteen ja uskonnon, erityisesti hieno John Miltonin ja Galileon välinen dialogi, jossa Milton, vaikuttuneena Galileon ennusteista tieteellisen edistyksen älyllisistä seurauksista, päättää "oikeuttaa Jumalan tiet ihmisille". Zanella oli avarakatseinen ja isänmaallinen kirkonmies, ja hänen luonnettaan pidetään oikeutetusti yhtä suuressa arvossa kuin hänen runouttaan, jota tuskin voi kutsua voimakkaaksi mutta jota leimaa kuitenkin erityinen tyylikkyys ja hienostuneisuus, ja se lunastaa oman paikkansa modernissa italialaisessa kirjallisuudessa.
Encyclopædia Iranica

Encyclopædia Iranica on tietosanakirja, joka pyrkii tarjoamaan kattavan ja luotettavan kuvan iranilaisesta sivilisaatiosta Lähi-idässä, Kaukasuksella, Keski-Aasiassa ja Intian niemimaalla esihistoriasta nykyaikaan. Sanakirjan kielenä on englanti. "Encyclopaedia Iranica" kansainvälinen yhteistyöhanke, joka alkoi 1970-luvulla. Vuoteen 2017 asti sitä johti hankkeen perustaja, professori Ehsan Yarshater. Vuoteen 2018 asti projektin kotina oli Columbian yliopiston Iranin tutkimuskeskus, jonka nimi nykyään on "Ehsan Yarshater Center for Iranian Studies". 
Sanakirjaa julkaisee vuonna 1990 perustettu "The Encyclopaedia Iranica Foundation." Sen tavoitteena on taata sanakirjan riippumattomuus ja varmistaa teoksen julkaiseminen sekä digitaalisesti että painettuna. Painettuna sanakirjaa oli vuonna 2022 saatavissa kuutenatoista niteenä, jotka ulottuivat K-kirjaimeen saakka. Hanketta ovat tukeneet lukuisat säätiöt muun muassa Britanniasta, Ranskasta ja USA:sta. Yli 1 300 tutkijaa eri maista on kirjoittanut artikkeleita sanakirjaan.
Erwitte

Erwitte on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Sen historia alkaa frankkikuninkaiden aikakaudelta. Kaupunki on ollut merkittävä sementtiteollisuuden keskus 1920-luvulta alkaen.
Maantiede.
Erwitte sijaitsee Nordrhein-Westfalenin itäosassa noin 120 kilometriä Düsseldorfista koilliseen. Etäisyys Hampurista on noin 240 kilometriä etelälounaaseen, maanteitse noin 300 kilometriä.
Erwitte kuuluu Arnsbergin hallintopiiriin, joka kattaa Nordrhein-Westfalenin keski- ja kaakkoisosat. Soestin piirikunta puolestaan kattaa hallintopiirin koillisosan. Erwitte rajoittuu pohjoisessa Soestin piirikunnan väekkäimpään kaupunkiin Lippstadtiin. Soestin kaupunki sijaitsee Erwitten lounaispuolella; kaupunkien välissä sijaitsee Bad Sassendorf.
Nykyinen Erwitte on yksi lukuisista saksalaiskaupungeista, jotka syntyivät 1970-luvun laajojen kuntaliitosten seurauksena. Erwitteen liitettiin 14 maalaiskuntaa vuonna 1975. Ne eivät muodosta kaupunkirakenteeltaan yhtenäistä kokonaisuutta, vaan jokaisella kaupunginosalla on oma pieni keskustansa. Historiallisen Erwitten jälkeen väkimäärältään suurin kaupunginosa on Bad Westernkotten. 
Historia.
Ensimmäinen asiakirjamaininta Erwittestä on vuodelta 836. Paikkakunta toimi keskiaikana useiden aatelissukujen tukikohtana ja se kehittyi kaupunkimaiseksi, mutta sitä ei virallistettu kaupungiksi keskiajalla, vaan vasta 1936. Alueen taloudelliseen kehitykseen vaikutti Westernkottenissa aloitettu suolanlouhinta, sillä suola oli merkittävä tuote keskiaikana ja uuden ajan alussa. 1920-luvulla Erwittestä tuli sementtiteollisuuden keskus.
Erwitten historiallisen rakennuskannan olennainen osa on ristikkotalot. Kaupungin huomattaviin kirkkoihin kuuluu keskiaikainen St. Laurentius.
Talous ja liikenne.
Erwitten keskeinen teollisuudenala on sementtiteollisuus. Moottoritie BAB 44 kulkee Erwitten eteläpuolitse kuntarajaa hipoen, ja siltä on liittymä maantielle Bundesstraße 1. Maantiet Bundesstraße 1 ja Bundesstraße 55 risteävät kaupungin keskustassa.