Systemaattinen analyysi

Systemaattinen analyysi on analyysin muoto, jossa analyysit ovat muodostettu samankaltaisella logiikalla, jonka ansiosta analyysejä voidaan käyttää synteesin muodostuksessa. Synteesin muodostuminen on onnistuneen systemaattisen analyysin tulos. Systemaattista analyysia käytetään yleisemmin systemaattisen teologian tutkimuksessa, sekä kasvatustieteen, filosofian, historian ja varhaiskasvatustieteen tutkimuksissa. Systemaattista analyysiä on kehitetty monialaisesti eri tieteenalojen lähtökohdista sekä poikkitieteellistä tutkimusta varten. Systemaattisella analyysillä ja systeemianalyysillä on omat tutkimuksen tavat ja näitä menetelmiä käytetään monesti erilaisilla aihealueilla. Systemaattinen analyysi pohjautuu filosofisempaan laadulliseen muotoon, kun taas systeemianalyysi perustuu faktorianalyyseihin ja erilaisiin mixed method näkökulmiin.
Systemaattinen analyysi sisällön analyysissä.
Systemaattista analyysiä ovat yleisesti muotoilleet Juhani Jussila, Kaisu Montonen ja Kari E. Nurmi 1992. Teologian alueella käytetty muoto systemaattisesta analyysistä taas on kirjoitettu Seppo A. Teinosen vanhemmista materiaaleista, joista Jari Jolkkonen on koonnut metodioppaan 2007. Systemaattisen analyysin aiemmin 1992 julkaistu versio Jussilan, Montosen ja Nurmen esittämässä muodossa perustuu pitkälle systemaattisen ajattelun historialle filosofiassa ja muissa tieteissä. Heidän kantavana ajatuksena on systemaattisen analyysin menetelmällinen vaiheistus sekä laaja-alaiset menetelmälliset kriteerit systemaattisen analyysin suorittamiselle. 
Systemaattisen analyysin vaiheet.
Yleisesti Juhani Jussila, Kaisu Montonen ja Kari E. Nurmi ovat luonnehtineet menetelmää laadulliselta toteutukseltaan viimeiseen asti avoimeksi pyrkimykseksi, jossa parhaimmillaan aiheen analyyseistä voidaan muodostaa synteesi. Systemaattisessa analyysissä on siten kaksi tehtävää analyyttinen asioiden purkaminen ja argumentaation looginen kerääminen synteesin muotoon. Synteesin muodostamiselle on menetelmän kannalta olennaista, että aiheen taustaoletuksia, argumentaation sisältöjä, arvoja tai muita analyysiin vaikuttaneita tekijöitä voidaan vaihtaa ja hioa analyysien aikana koko tutkimuksen ajan. Tämä tarkoittaa, että menetelmä on hyvin avonainen mutta toteutustavaltaan raskas ja sen soveltuvuus riippuu täysin analysoitavasta aiheesta. Kari E. Nurmi on myöhemmin 2002 koonnut systemaattisen analyysin tekovaiheita. Osa vaiheiden järjestyksistä voi poiketa analyysissä, ja monesti tutkimuksessa joudutaan palaamaan eri vaiheisiin, mikäli analyysin tai synteesin sisältö muuttuu olennaisesti.
Systemaattisen analyysin aineistopainotukset.
Yleisesti systemaattisella analyysillä on kolme eri aineistopainotusta. Laajin määrä analyyseistä tehdään immanenttisina yhden homogeenisen materiaalin kohdalla. Toinen aineistostrategia on Kari E. Nurmen kehittämä kahden immanentin analyysin vertaileva analyysi. Tämä toinen strategia kaksinkertaistaa analysoitavan aineiston työmäärän, mutta on tärkeä strategia vertaileville systemaattisille analyyseille. Kolmas aineistopainotus on Ari J. Tervashongan kehittämä systemaattisen analyysin hermeneuttinen teoria, jossa käsitellään heterogeenisemman aineiston analyysiä viisivaiheisena menetelmänä. Teoriasta on myös Vesa Suomisen kirjoittama informatiikan alan sovellutus. Tämä aineistostrategia soveltuu moninaisille aineistoille ja ei-immanenttisille analyyseille.
Systemaattinen analyysi teologian tutkimuksessa.
Metodioppaassaan Jari Jolkkonen jakaa systemaattisen analyysin neljään eri tasoon, yksittäisten käsitteiden analyysiin, yksittäisten väitelauseiden analyysiin, argumentaation analyysiin, sekä edellytysten analyysiin. Näiden neljän tason lisäksi systemaattiseen analyysiin kuuluu vielä kaksi kokoavaa käsitettä, joita kutsutaan systeemi-immanenttisuudeksi, sekä strukturoitavaksi prinsiipiksi. 
"Systeemi-immanenttisuudella" tarkoitetaan lähtökohtaa, jonka mukaan, jossa tekstiä tarkastellaan sen omilla ehdoilla, sisältä käsin. Menetelmä on läheinen Grounded Theory:n (GT) kanssa. "Strukturoivalla prinsiipillä" puolestaan pyritään löytämään niitä johtolankoja, joiden perusteella voitaisiin selittää kirjoittajan koko ajattelua sekä selventää yksityiskohtia. 
Jari Jolkkosen systemaattisen analyysin opasta on hyödynnetty erittäin laajasti teologian ja systemaattisen teologian lisäksi myös monilla muilla tieteenaloilla. Oppaan tutkimuksellinen käyttö kohdistuu immanentteihin sisällönanalyyseihin, eli yhden korpusmateriaalin tutkimiseen. Opas on toiminut myös yleisenä gradu tason oppaana monelle opiskelijalle ja ollut ensimmäinen esimerkki siitä, miten systemaattista analyysiä metodisesti tehdään.