tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Richard Ian Cox

Richard Ian Cox (s. 3. lokakuuta 1973 St Asaph, Wales) on kanadalainen Young Artistilla palkittu näyttelijä, joka tunnetaan paremmin useista äänirooleistaan.
Ura.
Hän aloitti näyttelemisen jo 9-vuotiaana ja teki ensimmäisen sopimuksensa agentin kanssa 14-vuotiaana. Sittemmin hän sai ensimmäisen televisioroolin Musta ori televisiosarjassa, jossa Cox näytteli vuosina 1990–1993. Sarjan aikana hänet palkittiin Young Artistilla vuonna 1992 parhaana nuorena näyttelijänä televisiosarjassa. Sarjan päätyttyä Cox jatkoi esiintymistä televisiossa ja kokeili myös ääninäyttelemistä vuonna 1994 dubattuaan Rulon roolin OVAssa Green Legend Ran. Seuraavan kerran hän päätyi tekemään äänirooleja vuonna 1998, jonka jälkeen Cox on ollut yksi käytetyimmistä äänistä animen dubbaamisessa englanniksi. Erityisesti hän nousi tunnettavuuteen ääninäyttelijänä 2000-luvun alussa dubattuaan Inuyasha animen samannimistä päähahmoa, sekä tehtyään ensimmäisen alkuperäisen ääniroolinsa issa. Sitä ennen Cox tunnetaan muun muassa Ranma ½:ssa Ranma Saotomen miespuolen äänenä.
Ääniroolien ohella Cox on jatkanut näytelmäroolien tekemistä ja on esiintynyt niin sarjoissa kuin elokuvissakin, kuten Cold Squad, Tähtiportti, Kaikki viisi vaimoani, Kierot kytät, Stargate Atlantis, Sisarrakkautta ja Eureka. Hänellä oli myös pienirooli elokuvassa Ghost Rider – aaveajaja vuonna 2007.
Siviilissä.
Cox on naimisissa Becky Coxin kanssa ja hän harrastaa pyöräilyn lisäksi judoa. Lisäksi Cox puhuu sujuvasti ranskaa.
Allerødin kunta

Allerød on Pääkaupunkialueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 25 633 asukasta, ja sen pinta-ala oli 67,4 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on nimeltään Lillerød.
Allerød sijaitsee Pohjois-Själlannissa ja kunnassa ovat Lillerødin, Lynge-Uggeløsen, Blovstrødin ja Kollerødin taajamat.
Kunta muodostettiin vuonna 1970 Lillerødin, Blovstrødin ja Lynge-Uggeløsen silloisista kunnista.
Allerød on antanut nimen Allerød-kaudelle. Suurin pronssikautinen torvilöytö () on löydetty kunnan alueelta.
Kunnan läpi menee Kööpenhaminan-Hillerødin rautatie ja Allerødin asema sijaitsee Lillerødin taajamassa.
Qigong

Qìgong (氣功; yksinkert. 气功, pinyin: qìgōng; Wade-Giles: ch'i kung) on kiinalainen oppi ruumiin qin eli energian ylläpidosta, vahvistamisesta ja elvyttämisestä ruumiillisen liikunnan ja henkisten harjoitusten avulla. Päämääränä on "terve sielu terveessä ruumiissa".
Oppisuunnat.
Qigong sisältää viisi oppisuuntaa:
Kaikki qigongin oppisuunnat sisältävät sekä ulkoisia (外功 wàigōng) että sisäisiä (内功 nèigōng) harjoituksia.
Waigong.
Waigong eli ulkoinen harjoitus on fyysisten liikkeiden suorittamista ja niiden koordinointia hengityksen kanssa. Huomiota kiinnitetään tapaan, jolla qin kulkua pitkin meridiaaneja vahvistetaan. Tunnetuimpia qigongin lännessä harjoitettuja muotoja ovat wushu-qigongin laji taijiquan sekä gongfu (kungfu), joka todellisuudessa on vain länsimaisten omaksuma nimitys wushulle.
Neigong.
Neigongin eli sisäisen harjoituksen tarkoituksena on hengitysharjoitusten ja mielen keskittymisen avulla tehostaa qi-virtojen kulkua kehossa. Harjoitukset ovat meditatiivisia. Neigongin kolme perusosaa ovat:
Matti Onnismaa

Matti Kalle Onnismaa (s. 21. lokakuuta 1959 Nokia) on suomalainen näyttelijä.
Onnismaa on pitkään esiintynyt nimenomaan merkittävissä sivuosissa, ja ensimmäisen pääroolinsa hän teki vuonna 2017 elokuvassa "Armomurhaaja". Hän on ollut yksi Veikko Aaltosen elokuvien vakionäyttelijöistä. Onnismaa on näytellyt muun muassa Aaltosen elokuvissa "Isä meidän" (1993) ja "Rakkaudella, Maire" (1999). Ensimmäisessä hän esitti sodan traagisia muistoja läpikäyvää julmaa, lasta hyväksikäyttänyttä isää tämän nuoruutta kuvaavissa takaumissa, jälkimmäisessä puolestaan herkkää ja katuvaa poliisin tappanutta henkilöä, joka yrittää järjestää elämäänsä uudestaan traagisin seurauksin.
Onnismaan tunnetuimpia elokuvarooleja on lipevän ja sanavalmiin lihapiirakoita aamiaiseksi, lounaaksi ja päivälliseksi syövän käytettyjen autojen kauppiaan osa Kari Väänäsen Kari Hotakainen -filmatisoinnissa "Klassikko" (2001). Roolia varten Onnismaa joutui lihottamaan itseään. Tämän lisäksi hän on näytellyt muun muassa Olli Saarelan, Pekka Parikan ja Aki Kaurismäen elokuvissa.
Elokuvaroolien lisäksi Onnismaa on esiintynyt myös televisiossa ja teatterissa. Hänet on nähty muun muassa TV-sarjoissa "Big Bang" (1998), "Firma" (2005) ja "Rikospoliisi ei laula" (2006). Näyttämöllä Onnismaa on esiintynyt muun muassa KOM-teatterin Väinö Linnan romaani-trilogiaan pohjautuvassa näytelmässä "Täällä Pohjantähden alla" (2006), jossa hän esitti Koskelan Jussin roolia. Näytelmää esitettiin Suomenlinnan kesäteatterissa, ja sen oli ohjannut Pekka Milonoff; dramatisoinnista vastasi Jorma Kairimo.
Vuonna 2010 Onnismaa kiinnitettiin mukaan "Vares"-elokuvasarjaan, jossa hän esitti pastori Alasen roolia. Elokuvat tulivat ensi-iltoihin 2011–2012 sekä 2015.
Onnismaa on myös työskennellyt ääninäyttelijänä elokuvissa "Liisa Ihmemaassa" (2010) ja "" (2011).
Onnismaa on näytellyt myös pieniä rooleja TV-sarjoissa "Helppo elämä" (2010), "Roba" (2012), "Sekasin" (2016), "Syke" (2015), "Kynsin hampain" (2016) ja "Vintiöt" (1995).
Teija Auvinen

Teija Anita Auvinen (o.s. Lappalainen, s. 28. helmikuuta 1959 Oulu) on suomalainen näyttelijä. 
Ura.
Auvinen on yksi Tampereen Työväen Teatterin pitkäaikaisista näyttelijöistä. Hän on opiskellut näyttelijäksi Tampereen Yliopiston näyttelijäkurssilla (1977-1981). Auvinen on lisäksi opiskellut tanssia Suomessa ja Englannissa. Hänet kiinnitettiin Tampereen Teatteriin 1981, josta siirtyi TTT:hen 1985 ja palasi sittemmin Tampereen Työväen Teatteriin.
Hän on näytellyt mm. näytelmissä Hiljaiset sillat 2013, Vånkikuljetus nro 86 (2013), Fanny ja Alexander (2011), Valokuvavarkaat (2015), Sara ja Erik (2016), Luulosairas (2017), Avustettu itserakkaus (2019) sekä Koiran morsiamet (2019). Auvinen vieraili Tampereen Teatterin näytelmässä Grace ja Glorie (2009). 
Auvinen on näyttelijäntyönsä lisäksi tehnyt useita koreografioita ja käsikirjoituksia, joista mainittakoon TTT:ssä nähdyt Korsetti (1998) ja Martta eli Perhonen piilossa (yhteistyössä Tapio Parkkisen kanssa 2004) sekä musikaalikoreografioita, mm. Cabaret (TT 2006), Oliver! (TTT 2001), Pitkäjärveläiset (TTT 1999) ja Veriveljet (1993). 
Teatterin lisäksi Auvinen on näytellyt myös jonkin verran televisiossa. Hän on esiintynyt muun muassa Tommi Auvisen ohjaamissa TV-sarjoissa "Kaupungin kaunein lyyli" (1990), "Meidän isä" (1990) ja "Oppisopimuspelle Niko" (1992).
Hänet on palkittu Suomen Näyttelijäliiton kultaisella taiteilijamerkillä.
Yksityiselämä.
Auvisen puoliso on ohjaaja Tommi Auvinen, näyttelijöiden Eila Roineen ja Vili Auvisen poika.
Leo Pentti

Leo Pentti (7. toukokuuta 1930 Lohtaja – 21. joulukuuta 1991 Kuopio) oli suomalainen näyttelijä.
Pentti näytteli niin televisiossa, teatterissa kuin elokuvissakin. Hän muun muassa näytteli televisiosarjoissa "Reinikainen", "Kotirappu" ja "Barr-niminen mies". Televisioroolien lisäksi Pentti näytteli lukuisia pieniä sivurooleja Suomen Filmiteollisuuden elokuvissa. Näitä olivat muun muassa "Kovaa peliä Pohjolassa" (1959), "Skandaali tyttökoulussa" (1960) ja "Komisario Palmun erehdys" (1960).
Joonas Bragge

Joonas Bragge (s. 1981 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Braggen tunnetuin ja ainoaksi jäänyt rooli on Ipen osa Jarmo Lampelan ohjaamassa, huumenuorista kertovassa elokuvassa "Sairaan kaunis maailma" (1997). 
Bragge oli jo kiinnitetty elokuviin "Häjyt" (1999) ja "Rukajärven tie" (1999), mutta hän joutui luopumaan niistä jouduttuaan vakavaan liikenneonnettomuuteen keväällä 1998. Arttu Kapulainen, joka oli Braggen vastanäyttelijä "Sairaan kauniissa maailmassa" paikkasi nämä roolit. "Sairaan kauniin maailman" lisäksi Braggella oli pieni rooli Taru Mäkelän elokuvassa "Pikkusisar" (1999). Hänen roolinsa kuitenkin leikattiin pois lopullisesta elokuvaversiosta. Bragge näytteli pienen roolin myös yhdessä "Kotikadun" jaksossa.
Bragge kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2001 ja 2006 hän aloitti filosofian opinnot Helsingin yliopistossa. Bragge on teatterinjohtaja Reino Braggen poika.
Markku Blomqvist

 
Markku Valdemar Blomqvist (23. joulukuuta 1933 Uskela – 20. heinäkuuta 2000 Kajaani) oli suomalainen näyttelijä.
Elämä.
Blomqvist näytteli pitkään Turun kaupunginteatterissa sekä usein myös televisiossa ja elokuvissa. Hänen merkittävimpiä elokuvaroolejaan ovat karjalaisen turkiskauppias ja kartanonomistaja Markki Bohattovin rooli elokuvassa "Antti Puuhaara" vuodelta 1976, Morfeuksen rooli Timo Linnasalon Eeva-Liisa Manner -filmatisoinnissa "Eros ja Psykhe" (1997) sekä Musta-Pekan rooli Mikko Niskasen elokuvassa "Nuoruuteni savotat" (1988). Lisäksi hän näytteli sivuosia muun muassa Renny Harlinin elokuvassa "Jäätävä polte" (1986) sekä Taavi Kassilan elokuvassa "Petos" (1988).
Elokuvien lisäksi Blomqvist esiintyi myös televisiosarjoissa "Tuntemattomalle jumalalle" (1993) ja "Kultainen salama" (1994). Hän oli kiinnitettynä myös Kajaanin kaupunginteatterissa.
1970-luvulla Blomqvist levytti muutaman laulun. Vuonna 1976 hän esiintyi Toni Edelmannin albumilla "Kauhea murhamies Lalli". Seuraavana vuonna puolestaan syntyi Blomqvistin tunnetuin levytys ”Liehuva liekinvarsi”. Tällä Jukka Siikavireen säveltämällä ja Erkki Mäkisen sanoittamalla kappaleella Blomqvist osallistui myös Suomen euro­viisu­karsintoihin.
Blomqvist oli näyttelijä Mauno Blomqvistin veli. Veljesten ainoa yhteinen elokuva oli Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon ohjaama "Tulipää" (1980).
Blomqvist on haudattu Turun hautausmaalle.
Gourette

 
Gourette on Ranskassa sijaitseva talviurheilukeskus. Keskus sijaitsee Pyreneiden vuoristossa, Pyrénées-Atlantiquesin departementissa ja Akvitanian alueella. 
Hiihtokeskus on osa Eaux-Bonnesin kuntaa ja sijaitsee tämän kuntakeskuksen ja Col d’Aubisquen solan välillä. Hiihtomahdollisuudet ovat keskuksessa hyvät, sillä se tarjoaa Pyreneiden parhaat ja laajimmat mahdollisuudet talviurheiluihin, sillä siellä on 30 merkittyä rinnettä. Hiihtokeskuksen alue sijaitsee 1400 ja 2400 metrin korkeudessa.
Castelsarrasin

Castelsarrasin () on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Tarn-et-Garonnen departementissa ja Oksitanian alueella. 
Historia.
Ensimmäiset varmat tiedot Castelsarrassinista liittyvät vuoteen 961. Sen nimi oli tuolloin Castel Sarracenum eli linna, joka on rakennettu saraseenien tapaan. On kuitenkin todennäköistä, että arabit eivät ole osallistuneet kaupungin rakentamiseen.
Vuodelta 961 on peräisin Rouerguen kreivi Raumond I testamenttimääräys, jolla hän luovuttaa Moissacin apottiluostarille maansa ja Saint-Sauveurin kirkon, joka on yhä omistettu samalle pyhimykselle.
Kaupungin alkuvaiheet olivat erityisen sotaisat. Sotia käytiin englantilaisia vastaan aina 1100-luvulle saakka. Sitten tulivat Albigenssiristiretket 1200-luvun alkupuoliskolla. Tällä aikakaudella kaupunkia hallitsivat konsulit, ja vuonna 1230 kaupunki sai ensimmäiset erioikeudet. Tulvat, paiserutto ja eritoten satavuotinen sota koettelivat kaupunkia 1300- ja 1400-luvuilla, ja vasta 1500-luvun puolella kaupungissa oli muutama vuosikymmen rauhallista aikaa. 
Vuonna 1560 alkoivat uskonsodat, joiden aikana protestantit alistivat Castelsarrasinin katoliset asukkaat. Vain Saint-Saveurin kirkko säilyi alueen ainoana kirkkona uskonpuhdistuksen kuvainraastamiselta.
1600-luvun lopulla syntyi Saint-Nicholas-de-la-Graven kylässä lähellä Castelsarrasinin kaupunkia Antoine Laumet, joka tunnetaan paremmin nimellä Antoine de la Mothe Cadillac. Kuningas lähetti hänet Amerikkaan. Hän perusti Detroitin kaupungin, ja myöhemmin hän toimi Louisianan kuvernöörinä. Kun hän palasi takaisin Ranskaan, hänestä tuli Castelsarrasinin kuvernööri. Hänen mukaansa nimettiin Cadillac-loistoautomerkki.
Vuosisata ennen Ranskan vallankumousta oli melko rauhallista aikaa. Kuitenkin koko muun maan lailla myös Caseltsarrasinissa 1700–luvun loppu oli suurten muutosten ja suurten tapahtumien aikaa.
Sisätaudit

Sisätaudit on lääketieteen osa-alue, jossa tutkitaan ja hoidetaan suurta osaa aikuisten sellaisista sairauksista, joiden hoitoon ei käytetä kirurgiaa.
Sisätaudit jakautuvat seuraaviin alueisiin:
Suomessa sisätautilääkärin (sisätautien erikoislääkärin) koulutusohjelman kokonaispituus on kuusi vuotta. Koulutusohjelmaan voi hakeutua henkilö, joka on saanut Suomessa luvan tai oikeuden harjoittaa lääkärin ammattia.
Paavali (nimi)

Paavali on suomalainen ja virolainen miehen etunimi.
Paavali on suomenkielinen versio roomalaisesta sukunimestä Paulus, joka merkitsee latinaksi "pientä" tai "nöyrää".
Nimen espanjalainen versio on Pablo
ja italialainen Paolo. Nimeä Paavali käytetään suomen kielessä vakiintuneesti myös useista historian henkilöistä, joiden varsinainen nimi on ollut Paulus, Paul, Pavel tai muu samaa alkuperää oleva nimi.
Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä rekisteröity 6 528 Paavali-nimen saanutta miestä ja alle 10 naista. Paavalin nimipäivä on 25. tammikuuta, jota kristinuskon alueella on vanhastaan vietetty apostoli Paavalin kristinuskoon kääntymisen vuosipäivänä.
Siiri

Siiri on suomalainen naisen etunimi.
Siiri on suomalaisversio skandinaavisesta nimestä Sigrid. Ruotsin kielessä nimi esiintyy kirjoitettuna "Siri". 
Sigrid puolestaan juontaa muinaisnorjalaisesta nimestä Sigríðr, joka muodostuu ”voittoa” ja ”kaunista” merkitsevistä sanoista. 
Suomessa on 1900-luvun alusta kesäkuuhun 2025 mennessä rekisteröity 18 782 Siiri-nimen saanutta henkilöä. Lisäksi muodossa Siri on annettu 940 naiselle ja muutamalle miehelle.
Christian Schwarz-Schilling

Christian Schwarz-Schilling (s. 19. marraskuuta 1930 Innsbruck, Itävalta) on saksalainen poliitikko (CDU).
Schwarz-Schilling on opiskellut sinologiaa Ludwig-Maximilians-Universität Münchenissä. Hänen väitöskirjansa "Der Friede von Shan-Yüan 1005 n. Chr. und seine Auswirkungen auf die Beziehungen zwischen dem Chinesischen Reich und dem Liao-Reich der Kitan" vuodelta 1956 käsitteli Kiinan ja Kitanin Liao-keisarikunnan suhteita.
Schwarz-Schilling liittyi CDU:hun 1960, ja hänet valittiin 1966 Hessenin maapäiville ja 1976 Bundestagiin, jossa hän oli vuoteen 2002 asti. Vuosina 1982–1992 hän oli posti- ja viestintäministerinä. Hän erosi protestina hallituksesta 1992 liittokansleri Helmut Kohlin sanottua ettei Saksan perustuslaki sallinut puuttumista Jugoslavian tapahtumiin.
Schwarz-Schilling oli 1995–2005 välittäjänä Bosnia-Hertsegovinassa, ja 31. tammikuuta 2006 hänet nimitettiin korkeaksi edustajaksi ja Euroopan unionin erityisedustajaksi Bosnia ja Hertsegovinaan. Schwarz-Schilling pyrki toimimaan enemmän neuvonantajan asemassa, päinvastoin kuin edeltäjänsä Lordi Ashdown, jota oli arvosteltu vallankäytöstä. Schwarz-Schillingin piti olla maassa viimeinen kansainvälisen yhteisön edustaja, mutta vielä hänen jälkeensä nimitettiin slovakkidiplomaatti Miroslav Lajčák.
Ollaan kuin kotonanne

Ollaan kuin kotonanne on kevätkaudella 1982 esitetty MTV:n tuottama suomalainen sketsisarja. 
Sarjan käsikirjoittivat Neil Hardwick, Seppo Ahti ja Ilse Rautio, ja ohjaajina toimivat Hardwick ja Vesa Nuotio. Hardwick oli mukana vain sarjan kolmen ensimmäisen jakson ajan, kunnes hän alkoi tehdä Yle TV2:lle Reinikainen-sarjaa. Ohjelmaa esitettiin kerran kuukaudessa lauantaisin klo 22.15–23.15. Sarjan viimeinen jakso esitettiin poikkeuksellisesti perjantaina. 
Sarjaa tehtii yhteensä viisi jaksoa tammi−huhtikuussa 1982. Sarjaan oli tarkoitus tehdä kuudes jakso toukokuulle, mutta se peruuntui Ritva Valkaman sairausloman vuoksi. Valkama loukkaantui Helsingin kaupunginteatterin "Voimamies"-näytelmän esityksessä pudottuaan orkesterimonttuun. 
Finnkino on julkaissut koko sarjan DVD:nä 20. elokuuta 2010.
"Ollaan kuin kotonanne" on Ritva Valkaman ja Pentti Siimeksen aiempaan suosikkisketsisarjaan "Parempi myöhään..." verrattuna tyyliltään mielipuolisempi ja hieman rohkeampi. 
Ohjelmaa mainostettiin seuraavalla sloganilla: 
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Jukka Kajava kirjoitti sarjan ensimmäisen jakson esityksen alla ennakko-odotusten olevan kovia valtaosin samojen tekijöiden sarjan "Parempi myöhään" jälkeen. Ensimmäinen jakso oli hänestä erittäin hyvin kirjoitettua mutta vähemmän hyvin esitettyä viihdettä, joka lupasi hyvää jatkon kannalta.
Nuutti Takkinen

Nuutti Takkinen (s. 6. helmikuuta 1982) on helsinkiläinen toimittaja, juontaja ja muusikko.
Takkinen on opiskellut elokuvatuottamista Helsingissä ja valmistunut medianomiksi. Vuosina 2004–2007 Takkinen juonsi Ylellä nuorten kesäohjelma Summeria ja on toiminut sen jälkeen ohjelman taustajoukoissa. Summerin lisäksi Takkinen on juontanut television puolella mm. Farmi-ohjelmaa (2004–2005) ja radiossa YleX:lle tehtyjä X-Raati- ja Supersetti-ohjelmia (2007–2008). Vuonna 2007 hän ohjasi Ceebrolistics-yhtyeestä kertovan dokumenttielokuvan "Nämä aallot - Ceebrolistics". Vuonna 2010 Takkinen ohjasi Ylen Rock-Suomi -dokumenttisarjaan kotimaista hip hop -kulttuuria käsittelevän Kotipojat-jakson. Hänen tuorein tv-esiintymisensä on MGP Nordic -laulukilpailun suomenkielisenä kommentaattorina.
Tällä hetkellä Takkinen toimii radiojuontajana Koirankoppi-nimisessä radio-ohjelmassa Radio Helsingissä yhdessä Karri Koiran kanssa. 
Takkinen tunnetaan myös Posteljoona &amp; Ystävät -yhtyeestä jossa hän esiintyy taiteilijanimellä Paha-Nuutti. Kesällä 2012 Slipoveri Records julkaisi hänen soolodebyyttinsä Oman elämän freelancer.
Antti Pyrhönen

Antti Pyrhönen (s. 13. syyskuuta 1978 Hyvinkää) on suomalainen motocross-kuljettaja. Kaudella 2009 hän ajoi omassa tiimissään motocrossin MM-sarjan MX3-luokassa.
Kaudella 2007 hän ajoi Medei Kawasaki -tallissa. Kaudella 2008 hän siirtyi kesken kauden ajamaan Hondalla MX3-luokkaan. Uransa ensimmäisen erävoiton MM-sarjassa Pyrhönen ajoi toukokuussa 2009. Ensimmäisen MM-kokonaisosakilpailun MX3-luokassa Pyrhönen voitti Vantaalla 23.8.2009 voittamalla molemmat erät. Kaudella 2009 hän voitti MM-pronssia MX3-luokassa.
Pyrhönen on vuoden 2000 motocrossin Euroopan-mestari 125-kuutioisten luokassa. Mestaruus tuli Husqvarna-pyörämerkillä.
Pyrhönen katkaisi jalkansa MM-joukkuekisan finaalissa 4. lokakuuta 2009 Italian Franciacortassa. Tuolloin hän ehti jo tehdä päätöksen uran lopettamisesta, mutta jalka kuitenkin saatiin vielä kuntoon pitkän kuntoutuksen avulla ja hän palasi kaudelle 2011.
Pyrhönen lopetti motocrossuransa syksyllä 2012 loukatessaan polvensa ja olkapäänsä Englannissa ajetussa MX3-luokan toiseksi viimeisessä osakilpailussa.
Pekka Vanninen

Pekka Vanninen (29. tammikuuta 1911 Sortavalan maalaiskunta – 13. helmikuuta 1970 Jämsä) oli suomalainen maastohiihtäjä.
Nousu kansainväliselle huipulle ennen sotia.
Pekka Vanninen oli pitkien hiihtomatkojen erikoismies. Hänen ensimmäisissä SM-kisoissa 1936 hänen vauhtinsa katkesi kesken 50 kilometrin matkan, mutta myöhemmissä kisoissa hän osasi hyvin säännellä nopeuttaan. Vuonna 1938 hän osallistui viiteen 50 kilometrin kisaan 25 päivän aikana ja hiihti neljä kertaa maaliin saakka. Ainoa keskeytys tapahtui Lahden MM-kisoissa, jossa hän johti kilpailua vielä 32 kilometrin kohdalla 1,5 minuutin erolla seuraavaan, mutta hiihti sen jälkeen harhaan. Seuraavana vuonna Zakopanen MM-kisoissa 1939 hän sijoittui neljänneksi.
Välirauhan ajan sotilaspartiohiihdossa.
Välirauhan aikana käytiin Cortina d'Ampezzossa talvilajien MM-kisat ja niiden yhteydessä sotilaspartiohiihto, joiden MM-arvo kumottiin maailmansodan jälkeen. Pekka Vanninen edusti suomalaispartiossa upseeria reservin vänrikkinä, mutta joukkue joutui keskeyttämään melkein kisan alussa aliupseereita edustaneen Pekan velipojan vääpelinarvoisen Akin loukkaannuttua.
Menestys hiihtäjänä jatkui vielä sotien jälkeen.
Sodassa haavoittunut Vanninen palasi arvokisaladuille St. Moritzin olympiakisoissa 1948, jossa hän sijoittui 50 kilometrillä neljänneksi heti veljensä Benjam Vannisen jälkeen. Vielä Rumfordin MM-kisoissa 1950 Pekka Vanninen sijoittui 39-vuotiaana kuudenneksi. 
Salpausselän kisoissa Vanninen voitti 50 kilometrin kilpailun 1939 ja 1947 ja sai Salpausselkä-mitalin numero 15. Holmenkollenin kisoissa hän sijoittui toiseksi 1938. Suomen mestaruuden 50 kilometrillä Vanninen on voittanut kuusi kertaa eli useammin kuin kukaan muu. Vaasa-hiihdossa hän sijoittui neljänneksi 1948.
Vannisen perheessä oli kaikkiaan neljä hiihtokilpailuissa menestynyttä veljestä. Aki Vanninen (s. 1905) osallistui Pekka Vannisen ohella sotilaspartiohiihtoon Cortina d'Ampezzon MM-kisoissa 1941, mutta hän kaatui jyrkässä mäessä ja solisluu meni sijoiltaan. Eino Vanninen (s. 1917) ja veljesten serkku Väinö Vanninen ovat kilpailleet kansallisella tasolla.Pekka Vanninen kouluttautui konemestariksi vuonna 1935 ja sai töitä Kemin Veitsiluodosta ja edusti silloin Veitsiluodon Vastusta.
Triviaa.
Vannisen haavoituttua sodassa lehdissä oli jo tietoa, että hän olisi kaatunut. Siitä hänelle jäi lempinimi Vannis-vainaa.
Dave Beasant

David John ”Dave” Beasant (s. 20. maaliskuuta 1959 Willesden, Lontoo, Englanti) on englantilainen entinen jalkapallomaalivahti. Hän aloitti ammattilaisuransa 1978 Edgware Town -nimisessä joukkueessa. Suurimman osan urastaan hän pelasi Wimbledonissa (1979–1987) ja Chelseassa (1988–1992). Beasant edusti myös mm. Southamptonia, Nottingham Forestia sekä Newcastle Unitedia. Hän pelasi Englannin maajoukkueessa kaksi ottelua vuonna 1989 sekä Englannin maajoukkueen B-miehistössä 7 peliä vuosina 1989–1992. Hän kuului myös Englannin miehistöön vuoden 1990 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän lopetti uransa vuonna 2004 45 vuoden ikäisenä. Pelaajauransa jälkeen hän toimi Fulhamin maalivahtivalmentajana.
Pavello Pista de Gel

Pavello Pista de Gel on jäähalli Espanjan Barcelonassa. Se toimii jääkiekkojoukkue FC Barcelonan kotihallina. Halli on valmistunut vuonna 1971. Kaukalon koko Pavello Pista de Gelissä on 61m x 26m. Hallin katsojakapasiteetti on 1256.
Halli on aivan Camp Noun vieressä.
Sofonisbe

Sofonisbe (myös Sofonisba, ), puunin kielellä Saphanbaal (k. 203 eaa.) oli karthagolainen aatelisnainen, joka eli toisen puunilaissodan aikana. Hän oli Hasdrubal Giscon tytär. Hänet oli kihlattu Numidian kuninkaalle Massinissalle, joka kuitenkin vaihtoi puolta, liittyen Rooman puolelle Karthagoa vastaan. 206 eaa. Hasdrubal kihlasi hänet kuningas Syfaxille, taatakseen tämän liittolaisuuden Karthagon kanssa.
Kun Massinissa voitti yhdessä roomalaisten kanssa Syfaxin 203, hän rakastui Sofonisbeen ja nai tämän. Publius Cornelius Scipio Africanus protestoi, ja vaati Sofonisben välitöntä luovuttamista roomalaisille, jotta tämä olisi voitu viedä Roomaan triumfiin. 
Massinissa pelkäsi roomalaisia enemmän kuin hän rakasti Sofonisbea. Hän tiesi, ettei hän voisi uhmata Scipiota, ja hän myös tiesi, ettei hän saisi Sofonisbea vapaaksi tai kykenisi suojelemaan tätä Rooman vihalta Sofonisben karthagolaisuuden takia. Niinpä hän eräänä yönä tarjosi Sofonisbelle myrkkymaljaa ja kysyi, halusiko tämä kuolla todellisen karthagolaisen aatelisnaisen tavoin. Aamuyöstä Sofonisbe joi maljan hetkeäkään empimättä. Scipio oli raivostunut tavasta, jolla Sofonisbe vältti triumfin, mutta osoitti kunnioitusta tätä kohtaan.
Sofonisben tarina kerrotaan Polybioksen historiateoksessa (14.4ff.); ja myös Livius mainitsee hänet (30.12.11–15.11), samoin kuin Diodoros (27.7), Appianus (Pun. 27–28), ja Cassius Dio (Zonaras 9.11). 
Sofonisben traaginen kohtalo on innostanut monia kirjailijoita ja runoilijoita. V. A. Koskenniemi kirjoitti hänestä runon "Massinissan hääyö", joka julkaistiin 1915 kokoelmateoksessa "Elegioita".
Winterborn

Winterborn on suomalainen metalliyhtye. Se perustettiin joulukuussa 2004, jota ennen se oli toiminut Mean Machine -nimisenä cover-yhtyeenä keväästä 2003.
Winterbornin esikoisalbumi "Cold Reality" julkaistiin vuonna 2006 Massacre Recordsin kautta. Samana vuonna yhtye konsertoi Etelä- ja Länsi-Euroopassa Doron ja Benedictumin kanssa.
Diskografia.
Studioalbumit
Singlet
Veikko Räsänen (hiihtäjä)

Veikko Räsänen (5. elokuuta 1928 Maaninka – 29. joulukuuta 2003 Siilinjärvi) oli suomalainen maastohiihtäjä.
Veikko Räsänen, joka tunnettiin lempinimellä ”Räsä-Ukko”, osallistui hiihtäjänä kaksiin olympiakisoihin ja kaksiin MM-kisoihin. Hänen paras saavutuksensa oli kuudes sija 15 kilometrin hiihdossa Falunin MM-kisoissa 1954.
Salpausselän kisoissa Räsänen sijoittui parhaimmillaan toiseksi ja Holmenkollenin kisoissa kolmanneksi. Suomen-mestaruuden hän voitti yhden kerran.
Veikko Räsäsen poika Jari Räsänen on hiihdon olympia- ja MM-mitalisti.
Siilinjärven−Maaningan alueella on 1970-luvulta lähtien järjestetty Räsäsen mukaan nimetty vuosittainen Räsä-Ukon laturetki, jonka kokonaispituus on 40 kilometriä.
Ammatiltaan Veikko Räsänen oli maanviljelijä Maaningan Käärmelahdelta.
Nadežda Mandelštam

Nadežda Jakovlevna Mandelštam (, o.s. Hazina, "Хазина"; 30. lokakuuta 1899 Saratov – 29. joulukuuta 1980 Moskova) oli venäläinen kirjailija.
Elämäkerta.
Nadežda Mandelštam syntyi Saratovissa keskiluokkaiseen juutalaisperheeseen ja vietti nuoruusvuotensa Kiovassa. Lukion suoritettuaan hän alkoi opiskella taidetta. Hän avioitui Osip Mandelštamin kanssa vuonna 1921. Pariskunta asui Ukrainassa, Pietarissa, Moskovassa ja Georgiassa. Osip pidätettiin vuonna 1934 Josif Stalinin vastaisesta runoudestaan ja karkotettiin Cherdyniin Permin alueelle ja myöhemmin Voronnezhiin. Hänen kuoltuaan vuonna 1938 Nadežda Mandelštam yritti vältellä pidätystään muuttamalla asuinpaikkaa ja vaihtamalla työpaikkaa usein. Kertaalleen Kalininissa NKVD saapui etsimään Mandelštamia vain päivää sen jälkeen kun hän oli jättänyt kaupungin. Mandelštam otti elämäntehtäväkseen miehensä runoperintöjen säilyttämisen ja julkaisemisen. Hän opetteli suurimman osan ulkoa, koska ei luottanut paperiin. Stalinin kuoleman jälkeen hän sai väitöskirjansa valmiiksi vuonna 1956. Vuonna 1958 hänelle annettiin lupa palata Moskovaan. Mandelštam luovutti arkistonsa Princetonin yliopistolle 1979, ja hän kuoli vuotta myöhemmin Moskovassa 81-vuotiaana.
Muistelmissaan "Ihmisen toivo" (1970) ja "Hope Abandoned" Mandelštam kertoo elämäntarinansa ja arvostelee Neuvostoliiton moraalista ja kulttuurista rappiota 1920-luvulla ja sen jälkeen. Teosten nimet ovat sanaleikkejä. "Nadežda" tarkoittaa venäjän kielellä "toivoa".
Cole Jarrett

Cole Jarrett (s. 4. tammikuuta 1983 Sault Ste. Marie, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija.
Jarrett pelasi junioriaikoina neljä kautta (1999–2003) OHL-liigan Plymouth Whalersissa. Columbus Blue Jackets varasi Jarrettin viidennellä kierroksella. Hän ei tehnyt kuitenkaan missään vaiheessa sopimusta Columbuksen kanssa, mutta teki sopimuksen NHL-seura New York Islandersin kanssa syyskuussa 2003. Jarrett pelasi kolmen kauden ajan Islandersin organisaatiossa. Hän pelasi kuitenkin pääasiassa farmiseurassa Bridgeport Sound Tigersissa, mutta pääsi pelaamaan yhdessä NHL-ottelussa kaudella 2005–2006.
Kauden 2006–2007 Jarrett pelasi DEL-liigassa Eisbären Berlinissä. Hän teki SM-liigaseura HPK:n kanssa vuoden sopimuksen kesällä 2007. Jarrett ei onnistunut HPK:ssa ja hänen sopimuksensa purettiin, kun Tyler Hirsch liittyi joukkueeseen ja Jarrett jäi ulkomaalaiskiintiön ulkopuolelle. Helsingin Jokerit hankkikin hänet puolustajapulassaan koeajalle marraskuun lopulla. Jarrett ei jatkanut Jokereissa tammikuussa 2008 loppuneen koeajan jälkeen, vaan siirtyi Allsvenskanin Malmöhön.
Jarrett siirtyi kaudeksi 2008–2009 DEL-liigan Sinupret Ice Tigersiin ja seuraavaksi kaudeksi Itävallan pääsarjan EC Graz 99ersiin. Kaudella 2010–2011 hän pelasi ALIH:n Tōhoku Free Bladesissa, kunnes palasi jälleen seuraavaksi kaudeksi EC Graz 99ersiin.
István Kozma

István Kozma (27. marraskuuta 1939 – 9. huhtikuuta 1970) oli unkarilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Kozma osallistui kreikkalais-roomalaisen painin raskaaseen sarjaan Rooman olympiakisoissa 1960 ja sijoittui neljänneksi. Ensimmäisen maailmanmestaruutensa hän voitti Toledossa 1962. Tokion kisoissa 1964 hänestä tuli olympiavoittaja. Neuvostoliiton Anatoli Roštšin paini Kozman kanssa ratkaisemattoman, mutta Kozman vähemmät miinuspisteet aiemmista otteluista ratkaisivat hänelle voiton.
Kozma voitti maailmanmestaruuden jälleen Toledossa 1966 ja Bukarestissa 1967, ja Mexico Cityn kisoissa 1968 hän sai toisen olympiavoittonsa. Hän selätti neljä ensimmäistä vastustajaansa, joista kaksi ensimmäisellä minuutilla, ja vain Anatoli Roštšin jaksoi taistella täyden ajan. Pronssimitalisti, Tšekkoslovakian Petr Kment joutui luovuttamaan mitaliottelut loukkaantumisen vuoksi.
István Kozma kuoli auto-onnettomuuden seurauksena 9. huhtikuuta 1970.
Bojnice

Bojnice (, ) on kaupunki Slovakiassa. Kaupungissa oli 4983 asukasta vuoden 2005 lopussa. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 97,0 % oli slovakkeja ja 0,7 % tšekkejä. Sekä saksalaisten että unkarilaisten osuus oli 0,2 %. Uskonnoltaan 74,6 % ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 2,0 % protestantteja, mutta 19,0 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Bojnice sai kaupunkioikeudet vuonna 1966. Bojnicessa sijaitsee Slovakian vanhin eläintarha (Bojnicen kansallinen eläintarha, vuodelta 1955) sekä keskiaikainen Bojnicen linna, jonka läheisyyteen kaupunki on rakentunut. Kaupunki on tunnettu myös kylpylästään. Bojnice sijaitsee Nitra-joen yläjuoksulla, missä maasto on vuoristoista.
Anatoli Roštšin

Anatoli Aleksandrovitš Roštšin (, 10. maaliskuuta 1932 Gaverdovo, Venäjän SFNT – 5. tammikuuta 2016 Pietari) oli Neuvostoliittoa edustanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.
Roštšin voitti ensimmäisen Neuvostoliiton mestaruutensa kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa 1962 ja sai samana vuonna MM-hopeaa Toledon kisoissa. Helsingborgin MM-kisoissa 1963 hän voitti jo mestaruuden. Olympiakisoissa hän joutui kahdesti tyytymään hopeamitaliin, kun Unkarin István Kozma oli häntä parempi lopputuloksissa niin Tokiossa 1964 kuin Méxicossa 1968, vaikka Tokiossa Kozman ja Roštšinin keskinäinen ottelu päättyi ratkaisemattomaan. Méxicossa Roštšin selätti kolme vastustajaansa ja otti yhdestä pistevoiton ennen Kozman kohtaamista, joka päättyi neuvostoliittolaisen niukkaan tappioon. 
Vuosina 1969 ja 1970 Roštšin voitti jälleen maailmanmestaruuden, ja vihdoin 40-vuotiaana hänestä tuli olympiavoittaja Münchenin kisoissa 1972. Hän on Adolf Lindforsin jälkeen vanhin painin olympiavoittaja.
Merope (mytologia)

Merope () viittaa kreikkalaisessa mytologiassa useaan eri hahmoon.
Helioksen tytär.
Merope oli Helioksen tytär, yksi heliadeista
Polyboksen puoliso.
Merope oli Oidipuksen sijaisäiti, Polyboksen puoliso.
Okeanidi.
Merope oli yksi okeanideista, Okeanoksen ja Tethyksen tytär. Hän sai Helioksen kanssa pojan, Faethonin. Merope tunnettiin tässä yhteydessä myös Klymenenä.
Plejadi.
Merope oli yksi seitsemästä plejadista, Atlaksen ja Pleionen tytär. Hän oli ainoa, joka meni naimisiin Sisyfoksen, kuolevaisen, kanssa, ja siksi Merope on himmein tähti heidän nimeään kantavassa tähtikuviossa. Hänellä oli Sisyfoksen kanssa poika, Glaukos.
Khioksen Merope.
Khioksen Merope oli Oinopionin puoliso tai tytär, johon Orion rakastui. Merope ei kuitenkaan halunnut tämän kanssa naimisiin, jolloin Orion makasi hänet väkisin. Kostoksi Oinopion juotti Orionin humalaan, puhkaisi tämän silmät ja heitti merelle ajelehtimaan.
Messenian kuningatar.
Merope oli Messenian kuningatar, jonka miehen Kresfonteen Polyfontes murhasi. Merope kätki kuitenkin murhaajalta kolmannen pienokaisensa, jonka Hyginus kertoo olleen Telefon ja Apollodoros Aipytos. Kasvettuaan aikuiseksi Meropen poika palasi takaisin ja tappoi Polyfonteen kesken tämän uhritoimituksen.
Profile Vehicles

Profile Vehicles on Iisalmessa sijaitseva erikoisajoneuvoja valmistava yritys. Profile Vehicles Oy valmistaa ambulansseja, johtoautoja sekä luotisuojattuja, arvokuljetus- ja viranomaisten ajoneuvoja.
Profile Vehicles Oy on suomalainen konserni, jonka toimialana on moottoriajoneuvojen korien valmistus. Suurin yksittäinen osa on ambulanssien valmistus, jossa konserni on markkinajohtaja pohjoismaissa. Yritys on toimittanut yksityisambulansseja useiden valtioiden päämiehille mm. Thaimaan kuninkaalle ja Saudi-Arabian kuninkaalle.
Yrityksen arvot ovat yhteistyö, sitoutuminen, laatu ja jatkuva parantaminen.
Historia.
Yritys perustettiin vuonna 1982 Iikorin nimellä. Iikori Ky erikoistui nopeasti ambulanssien valmistamiseen ja jo saman vuosikymmenen aikana kehittyi Suomen suurimmaksi ambulanssivalmistajaksi.
Vuonna 1990 yritys alkoi käyttää valmistamisessaan innovatiivisia moduuleita, joista kuuluisin oli ambulanssin originaali kattokorotus. Asiakkaiden mukaan se loi ambulanssien ulkonäköön uuden profiilin, siten Profile sai nimensä.
Yhtiömuoto muuttui 1990-luvun alussa konserniksi ja myöhemmin alkoi myös vientitoiminta. 
Sittemmin konserni on perustanut tytäryhtiöt Ruotsiin, Viroon ja Unkariin.
Isoisää etsimässä

Isoisää etsimässä on Arto Paasilinnan kirjoittama kirja, jonka WSOY julkaisi vuonna 1977. Yle julkaisi vuonna 1978 teoksesta kuunnelmasarjan. 
Kirja kertoo August Väisänen -nimisestä miehestä, jonka isoäiti Letitia Väisänen lähettää etsimään isoisäänsä, nahkatehtailija Verneri Väisästä. Isoisä on karannut kotoa saadakseen seikkailla maailmassa, koska ei jaksa hirveää vaimoaan. Kirjan tapahtumapaikkoina ovat muun muassa Helsinki, Norja ja Ruotsin Lappi.
Woimasointu

Woimasointu on vuonna 2001 perustettu espoolainen pienlevy-yhtiö. Aluksi vain vinyyliä julkaisemaan perustettu yhtiö siirtyi melko pian julkaisemaan myös musiikkia CD-formaatissa, mutta on sittemmin luopunut CD-julkaisuista ja keskittyy taas vain vinyyliin. 
Woimasointu on julkaissut pääasiassa suomalaista punkrokkia, osallistunut valikoituihin kansainvälisiin yhteisjulkaisuihin ja alkuvuosina julkaissut The Ramones -yhtyeen jäsenten soololevyjä, joista jälkimmäisiä vain vinyylillä. Näitä sooloja Woimasointu on julkaissut Dee Dee Ramonelta "Born to Lose" 7” ja "Hop Around" LP, joista molemmilla on muualla eli CD:llä julkaisemattomia versioita sekä LP:ltä kokonainen kappale, Marky Ramonelta "Speedkings Ride Tonight" 7” ja "Rawk Over Scandinavia" 7” EP sekä CJ Ramonelta Bad Chopper -yhtyeen "Real Bad Time" 7”. Katalogissa on myös italialaisen Senzabenzan 7”, jonka toinen kappale on Joey Ramonen ja Daniel Reyn äänittämä ja tuottama. Woimasoinnun kataloginumerointi alkaa numerosta WS005, koska WS001, 002, 003 ja 004 on varattu siihen epätodennäköiseen mahdollisuuteen, että Woimasointu julkaisisi The Ramonesin musiikkia.
Michael Vartan

Michael Vartan (s. 27. marraskuuta 1968) on ranskalais-amerikkalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä.
Nuoruus.
Vartan syntyi Boulogne-Billancourt'ssa, Hauts-de-Seinen maakunnassa Ranskassa ainoaksi lapseksi. Hänen vanhempansa ovat Eddie (muusikko) ja Doris Vartan (taiteilija). Michaelin isä on bulgarialainen, unkarilaista ja armenialaista syntyperää. Hänen äitinsä on amerikanjuutalainen, puolalaista syntyperää. Michaelin vanhemmat erosivat hänen ollessa 5-vuotias. Vartan muutti tämän jälkeen Yhdysvaltoihin äitinsä kanssa. Mutta hetken asuttuaan Amerikassa Michael muutti takaisin Ranskaan isänsä luokse maaseudulle, ja eli siellä aina 18-vuotiaaksi asti yksinkertaisessa ympäristössä. 18-vuotiaana Michael kertoi haluavansa taiteilijaksi ja muutti Los Angelesiin äitinsä luokse, koska ei halunnut jäädä asepalvelukseen Ranskaan. Michael meni näyttelijäkouluun Los Angelesissa, kuultuaan koe-esiintymistensä jälkeen, että hänellä on potentiaalisia lahjoja näyttelijäksi. Nykyään Michael kokee itsensä amerikkalaiseksi.
Ura.
Monien pienten roolien jälkeen Vartan näytteli elokuvissa kuten "Pakko olla in" (1998), "One Hour Photo" (2002) ja "Anoppi on pahin" (2005). Vartanin kenties tunnetuin rooli on Michael Vaughn yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa "Alias" (2001–2006), jossa hän esiintyy yhteensä 95 jaksossa. Vartan on myös vieraillut muun muassa televisiosarjoissa "Frendit" ja "Ally McBeal". Vartan on saanut yhteensä viisi ehdokkuutta muun muassa Teen Choice Awardeissa ja MTV Movie Awardseissa sarjasta "Alias" ja elokuvasta "Pakko olla in". Draamasarjassa "Naistenmiehet" Vartan esittää James Walkeria.
Vartan torjui roolin kauhuelokuvassa "Scream 3" (2000), koska halusi ohjata uraansa eri suuntaan. 
Yksityiselämä.
Vartan kihlasi tyttöystävänsä Lauren Skaarin alkuvuodesta 2010. Pari meni naimisiin, mutta erosivat vuonna 2014. 
Vartan soittaa vapaa-ajallaan kitaraa ja maalaa.
Maailman paras kylä

Maailman paras kylä on Arto Paasilinnan vuonna 1992 kirjoittama humoristinen kirja, jonka on julkaissut WSOY.
Kirja kertoo Eemeli Toropaisesta, jonka isoisä, Asser Toropainen on kuollut ja testamentissaan vaatii Eemeliä rakentamaan kirkon. Tämä siksi, koska Asser on nuoruudessaan polttanut useita kirkkoja ja haluaa näin tehdä eräänlaisen hyvityksen Jumalalle. Eemeli perustaa testamentin mukaisesti kuolinkirkkosäätiön ja alkaa rakentaa kirkkoa. Kuitenkaan kirkon rakentaminen keskelle erämaata ei ole niin yksinkertaista. Lopulta valmiin kirkon ympärille alkaa syntyä kylä, joka ajan myötä kasvaa ja katselee maailman mullistuksia sivusta.
Juoni.
Kirjan alussa "monen kirkon polttaja" Asser Toropainen tekee kuolemaa, ja kutsuu pojanpoikansa, työttömäksi jääneen rakennusmestari Eemeli Toropaisen kuolinvuoteelleen. Asser kertoo Eemelille, että hän haluaa, että hänen nuoruudessaan polttamien kirkkojen tilalle on rakennettava Kainuun, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan väliselle erämaalle kirkko. Kirkon rakentamiseen ja hallinnointiin tulee perustaa kuolinkirkkosäätiö, ja Asser tulee haudata kirkon luokse perustettavaan hautausmaahan. Asserin säätiölle testamenttaama omaisuus on merkittävä, useita satoja hehtaareja metsää sekä muuta omaisuutta.
Vastaanotto.
Maailman paras kylä oli myyntimenestys, sitä myytiin ilmestymisvuonnaan 80 000 kappaletta. Myös kriitikot pitivät kirjasta, Antti Majander kirjoitti:" Parasta Paasilinnassa on hulluus. Hän kehittelee uskomattomia tilanteita ja luo niihin uskottavuutta".
Kariniemi (Lahti)

Kariniemen pientaloalue sijaitsee Lahden keskustan länsipuolella Kartanon kaupunginosassa Lahden kisapuiston välittömässä läheisyydessä. Kariniemen asuinalueen vieressä on myös Pikku-Vesijärven puisto, joka on suosittua retkeily- ja virkistysaluetta. Puiston alueella toimi vuodesta 1958 alkaen kesäteatteri lähes neljäkymmentä vuotta. Teatterin lipunmyyntikoju on sittemmin kunnostettu terassimalliseksi kioskiksi, ja vanha katsomo toimii nykyään puistossa aikaansa viettävien oleskelupaikkana. Pohjoisessa Kariniemi rajautuu Kariniemen mäkeen, jonka päällä sijaitsee Lanu-puisto.
Kariniemi on rakennettu 1930- ja 1940-luvulla ja on maakunnallisesti merkittävä rakennettu kaupunkiympäristö. Alueen alkuperäinen rakennuskanta on kokonaisuudessaan säilynyt.
Historia.
Kariniemen alue on entistä Fellmanin kartanon pelto- ja laidunmaata. Alueen ensimmäisen asemakaavan laati vuonna 1922 Carolus Lindberg. Kaava ei kuitenkaan toteutunut. Kaavoitustyön aloitti uudelleen 1920-luvun lopussa Otto-Iivari Meurman, ja se vahvistettiin 1934. Katuverkko nimistöineen pohjautui Lindbergin kaavaan, ja alueesta pyrittiin luomaan valoisa, puistomainen ja moderni. Pientaloalue rakentui kokonaisuudessaan 1930-luvun lopussa ja 1940-luvun alussa. Ensimmäinen rakennus alueella on vuonna 1928 rakennettu kaupunginpuutarhurin talo, joka sijaitsee edelleen Kariniemenkadulla. Muita mainitsemisen arvoisia rakennuksia Kariniemen alueella on muun muassa 1953 valmistunut vanhustentalo Johanna-koti, jonka suunnitteli arkkitehti Elsa Arokallio.
Kariniemi-seura.
Kariniemessä toimii vuonna 1988 perustettu Kariniemi-seura. Seuran tarkoituksena on pyrkiä vaalimaan Kariniemen ja Vesijärven kulttuuri- ja luontoarvoja. Kariniemi-seuran puheenjohtajana toimii tällä hetkellä Pirjo Varumo. Tunnetuin Kariniemi-seuran järjestämä tapahtuma on vuosittainen Äitienpäiväkonsertti Kariniemen kesäteatterilla.
Lanu-puisto.
Kariniemessä sijaitsevalla mäellä ns. Kariniemenpuistossa sijaitsee myös taiteilija Olavi Lanun teoksista koostuva Lanu-puisto. Kariniemen puisto on myös tunnettu luontoarvoistaan, ja rinteessä kasvaa muun muassa suuri sinivuokko-esiintymä.
Kilpiäinen

Kilpiäinen on Lahden kaupunginosa. Se sijaitsee Pohjois-Lahdessa lähellä Hollolan rajaa Vesijärven rannalla, Mukkulan naapurissa. Kilpiäisten alue on vanhaa omakotialuetta, Kevätkadun varrella on myös kerros- ja rivitaloja. Kilpiäisissä sijaitsee myös vanhainkoti.
Vesijärven ranta-alueilla sijaitsee Kilpiäistenpohjan luonnonsuojelualue ja lähes vesirajassa on lintutorni.
Bussiyhteydet: Linjalla 1K pääsee Kilpiäisiin. 1K kulkee Karjusaarenkatua Karjusaareen.
Wartburg 353

Wartburg 353 oli itäsaksalaisen autonvalmistaja VEB Automobilwerk Eisenachin pisimpään valmistama Wartburg-automalli. Valmistus alkoi vuonna 1965 ja päättyi vuonna 1988. Mallin edeltäjä oli Wartburg 312 ja sen seuraaja oli Wartburg 1.3.
Wartburg 353 perustuu II-maailmansotaa edeltäviin DKW-autotehtaan malleihin, jotka käyttivät samaa kolmisylinteristä moottoria ja rungollista korirakennetta. Autoa valmistettiin neliovisena sedan-, viisiovisena farmari- ja avolavamallina.
"Tekniikan Maailman" 13/1974 koeajossa kiitettiin Wartburg 353 de Luxen etuistuimia, matkustamon ja tavaratilan väljyyttä ja kuormankantokykyä huonoillakin teillä. Moitetta saivat yllättävä kaarrekäytös, vaihteensiirto, polttoaineen kulutus ja viimeistelyn taso.
Wartburg uudisti mallia vuonna 1975, ja uuden mallin nimeksi tuli 353W. W-kirjain tulee saksan kielen sanasta "Weiterentwicklung" eli "pidemmälle kehitetty". Tuolloin autoon tulivat vaihtovirtalaturi, levyjarrut eteen ja kaksipiiriset jarrut. Vuonna 1978 varusteisiin lisättiin H4-valot ja 353-mallin keulan ulkonäköä uudistettiin hieman vuonna 1985.
Aatami ja Eeva (kirja)

Aatami ja Eeva on Arto Paasilinnan kirjoittama humoristinen kirja, jonka on julkaissut WSOY vuonna 1993. Teos on julkaistu myös Kauko Helovirran lukemana äänikirjana.
Kirja kertoo pienyrittäjä Aatami Rymättylästä, joka ulosottosyöverissä yrittää keksiä pienempikokoista akkua, joka mullistaisi maailman energiatalouden. Sitten Aatamin halli Helsingin Tattarisuolla palaa, ja hän joutuu putkaan syytettynä veropetoksesta. Aatamia auttamaan saapuu juristi Eeva Kontupohja. Pian Eevan saapumisen jälkeen alkaa tapahtua, ja energiaa säästävä akku keksitään. Aatamista ja Eevasta tulee bisnesmaailman uusia pyörittäjiä.
Liipola

Liipola on Lahden Kerinkallion kaupunginosaan kuuluva noin 4 500 asukkaan osa-alue. Alue ostettiin Lahteen suuntautuneen voimakkaan muuttoliikkeen vuoksi, ja tarkoituksena oli rakentaa 5 000 uutta asuntoa. 
Liipola sijaitsee alun perin puutarhuri Onni Liipolalta, kuvanveistäjä Yrjö Liipolan veljeltä, 1967 ostetulla alueella. Se on Launeen itäpuolella noin kolmen kilometrin päässä Salpausselän harjulta. Liipolan pohjoispuolella sijaitsee Saksala ja eteläpuolella Renkomäki ja Venetsia.
Liipolassa on enimmäkseen omistusasuntoja, mutta myös Lahden Talot Oy ja VVO vuokraa asuntoja paljon alueelta.
Vuonna 2008 Liipola valittiin Päijät-Hämeen vuoden kyläksi.
Liipolasta on tehty tutkimus "Takaisin liipolaan" vuonna 2011. Tilastojen mukaan 2000-luvulla Liipolan asema on huonontunut ja asukkaiden usko alueen tulevaisuuteen on heikentynyt. Liipola on jäänyt jälkeen muusta kaupungista koulutuksen, tulojen ja työllisyyden suhteen. Liipolan työttömyysaste oli yli 30 prosenttia vuonna 2010. Alle 35-vuotiaista muuttoa suunnittelevien osuus on jopa kaksinkertaistunut. 
Palvelut Liipolassa.
Liipolan peruskoulun ensimmäisten luokkien koulu Liipola-Kaikuharjun koulu sijaitsi sivukirjaston vieressä. Koulurakennus on purettu ja tilalle on rakennettu monitoimitalo. 
Liipolassa on kolme päiväkotia, joista 106-päivähoitopaikkainen Mustikkamäen päiväkoti sijaitsee Ylä-Liipolassa Pihtikatu 1:ssä, toinen, 108-päivähoitopaikkainen Kallion päiväkoti Ostoskatu 3:ssa lähellä paikallista seurakuntakeskusta ja kolmas, 60-paikkainen Liipolan päiväkoti Lehtokatu 2:ssa, Ala-Liipolassa, jonne pääsee linja-autovuorolla 1.
Suurin osa Ostoskatu 3:ssa sijaitsevan Kallion päiväkodin lapsista on tilapäisesti Keijupuistossa Juhonkatu 1:ssä ja Kivikadulla. Kallion päiväkodin kaikki toiminnot palautuvat Liipolaan, kun Liipolan monitoimitalo valmistuu 2015.
Ostoskeskuksessa on elintarvikeliike, ravintola, ja muita palveluja. Ylä-Liipolassa on myös elintarvikeliike ja sen vieressä ravintola. Liipolasta on lyhyt matka myöhemmin rakennettuihin Launeen automarketteihin. Lähin posti sijaitsee Saksalassa. Terveyskeskus on Launeella. Apteekit sijaitsee Prisman ja Citymarketin automarkettien rakennuksessa.
Liikuntareitit toimivat talvisin hiihtolatuina ja kesäisin lenkkipolkuina. Kuusimetsässä on merkittyjä luontopolkuja ja siellä on myös laavuja, joissa voi muun muassa grillata ja lepäillä.
Bussiyhteydet: Linja 1 kiertää Eteläisen ja Pohjoisen Liipolankadun vastapäivään ajaen kauppatorille, josta jatkaa joka toinen vuoro Karjusaareen ja Solttiin. Päätepysäkki sijaitsee Pohjoisen Liipolankadun ja Huippukadun risteyksessä.
Non-Hodgkin-lymfooma

Non-Hodgkin-lymfooma on toinen kahdesta lymfooman eli imusolmukesyövän suurimmasta päätyypistä. Se on Suomessa yleisin imukudoksen syöpä. 
Suomessa todetaan vuosittain hieman alle tuhat non-Hodgkin-lymfoomaa. Sairaus on miehillä hieman tavallisempi kuin naisilla, ja iän myötä sairastumisen riski suurenee. Varmaa syytä sairauden puhkeamiseen ei tiedetä, mutta joitakin altistavia tekijöitä on tullut esiin. Näitä ovat mm. reuma, HI-virus ja jotkin autoimmuunitaudit. 
Non-Hodgkin-lymfoomien ryhmään kuuluu useita käyttäytymiseltään erilaisia sairauksia, kuten esimerkiksi Burkittin lymfooma ja MALT-lymfooma sekä follikulaarinen ja lymfoblastinen lymfooma, ja tauti voi ilmetä missä tahansa ruumiinosassa. Yleisoireet ovat samoja kuin lymfoomassa yleensä, mutta oireet riippuvat myös sairauden esiintymispaikasta.
Jos lääkäri epäilee potilaalla olevan jokin imukudossairaus, suurentunut imusolmuke mahdollisesti poistetaan pienestä viillosta paikallispuudutuksessa (imusolmukebiopsia). Imusolmuke tutkitaan mikroskoopissa, ja tällä tutkimuksella pystytään varmistamaan, onko kyseessä imukudossyöpä.
Kokaiinin käyttö kasvattaa non-Hodgkin-lymfooman riskin yli kaksinkertaiseksi. 
Non-Hodgkin-lymfooma on ollut muun muassa jääkiekkoilija Saku Koivulla, mutta hän toipui siitä nopeasti ja palasi jäälle.
Volomari Volotisen ensimmäinen vaimo ja muuta vanhaa tavaraa

Volomari Volotisen ensimmäinen vaimo ja muuta vanhaa tavaraa on Arto Paasilinnan vuonna 1994 kirjoittama humoristinen kirja, jonka on julkaissut WSOY. Teos on julkaistu myös Kauko Helovirran lukemana äänikirjana.
Kirja kertoo Volomari Volotisesta, jonka harrastuksena on vanhojen esineiden keräily. Kirjan aikana hän onnistuu saamaan itselleen muun muassa Mannerheimin tekohampaat, Leninin karvahatun ja kaksikymmentä vuotta itseään vanhemman vaimon.
Vetykarbonaatti

Vetykarbonaatti eli bikarbonaatti, jonka kemiallinen kaava on HCO3−, on hiilihaposta (H2CO3) dissosioitunut anioni. Bikarbonaatti on muun muassa hiilidioksidin (CO2) tärkein kuljetusmuoto veressä. Bikarbonaatilla on tärkeä tehtävä pH:n puskuroinnissa. Bikarbonaatteihin kuuluvaa natriumbikarbonaattia eli ruokasoodaa käytetään myös ruoanlaitossa.
Tellushalli

Tellushalli on Pietarsaaressa sijaitseva urheiluhalli. Se on maapohjahalli ja siitä käytetään usein nimeä Pietarsaaren maapohjahalli Tellus. Halli on otettu käyttöön vuonna 1991. Se sijaitsee aivan Pietarsaaren keskuskentän ja urheilutalon vieressä. Hallissa pelataan pääasiassa jalkapalloa ja yleisurheillaan. Keväisin jalkapallon Ykkösessä pelaava pietarsaarelainen joukkue FF Jaro pelaa hallissa Liigacupin kotiottelunsa. Hallissa on 25 mm pitkä Dynagrass-kumirouhetekonurmi, joka on asennettu vuonna 2000. Hallissa valaistuksen teho on 450 luxia. Urheilutapahtumien lisäksi Tellushallissa järjestetään joitain näyttelyitä ja messuja. Siellä on pidetty esimerkiksi Kauppiasmessuja. Hallin kentän koko 100 m × 60 m. Kentällä on myös viisi juoksurataa ja mahdollisuus heitto- ja hyppylajeille.
Tellushallin on suunnitellut kokkolalainen yritys Nordic Hall. Yritys on suunnitellut myös Järvenpään Areenan, joka romahti kevättalvella 2010. Myös Tellushallin rakennesuunnittelu epäonnistui, eikä hallin katto kestänyt lumikuormaa kuin kymmenesosan suunnitellusta. Pietarsaaren kaupunki oli joutunut sulkemaan hallin jo syyskuun lopussa 2003 sortumisvaaran takia. Pietarsaaren tekninen johtaja Heimo Toiviainen totesikin hallin pysyneen pystyssä vain hyvällä onnella. Myös keväällä 2010 halli jouduttiin asettamaan käyttökieltoon. Pietarsaari päätti syksyllä 2010 peruskorjata hallin katon. Kun määräysten mukaan katon pitäisi kestää lumikuormaa 140 kilogrammaa neliömetriä kohti, ei Tellushallin katto kestä remontin jälkeenkään kuin 40 kilogrammaa/m2. Remontti valmistui loppuvuonna 2010.