tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Harriet Jacobs

Harriet Jacobs (1813–1897) oli yhdysvaltalainen abolitionisti eli orjuuden vastustaja, joka kirjoitti kirjan omista kokemuksistaan orjana ja seksuaalirikosten uhrina.
Jacobs, joka syntyi orjuuteen, jäi lapsena orvoksi. Hänen äitinsä entinen omistaja kohteli orpotyttöä hyvin ja opetti tämän lukemaan. Tämän kuoltua Jacobs annettiin perinnöksi sukulaistytölle, jonka isä ahdisteli ja pahoinpiteli häntä toistuvasti seksuaalisesti. Teini-iässä hän synnytti kaksi lasta, joiden isä oli naapurin nuori valkoinen lakimies.
Vuonna 1842 Harriet pakeni vapauteen pohjoiseen. Hän purjehti Philadelphiaan ja matkusti sieltä junalla New Yorkiin junalla. Siellä hän tapasi tyttärensä. Harriet muutti myöhemmin Rochesteriin lähelle veljeään, joka myös oli karannut orja. Siellä hän oli tekemisissä Frederick Douglassin ja North Star -lehteä tekevien abolitionistien kanssa. Ystävä osti hänet vapaaksi, minkä jälkeen hänen ei enää tarvinnut piileksiä karanneena orjana. Myöhemmin ystävät saivat hänet kirjoittamaan kertomuksen elämästään orjana. Kirja, "Incidents in the Life of a Slave Girl", oli yksi ensimmäisistä avoimista kuvauksista orjanaisten kokemasta seksuaalisesta häirinnästä ja hyväksikäytöstä.
Harriet Jacobs oli aktiivisesti mukana abolitionismiliikkeessä ennen sisällissodan alkamista. Sodan aikana hän hyödynsi asemaansa julkisuuden henkilönä kerätäkseen rahaa mustille pakolaisille. Sodan jälkeen hän työskenteli parantaakseen äskettäin vapautuneiden orjien oloja.
Walter McClintock

Walter McClintock (1870 Pittsburgh, Pennsylvania – 1949)
 oli yhdysvaltalainen valokuvaaja ja etnografi. Hän vietti pitkiä aikoja mustajalka-intiaanien parissa dokumentoiden heidän elämäänsä.
McClintock aloitti opinnot Yalen yliopistossa 1887 ja valmistuttuaan työskenteli perheensä yrityksessä tekstiilialalla. Vuonna 1895 hän sairasti lavantaudin. Toipumista edistääkseen hän lähti luontoon Princetonin yliopiston tutkimusmatkalle, joka käsitti pitkän hevosilla tehdyn matkan Pohjois-Dakotan, Wyomingin ja Idahon erämaa-alueiden läpi. Matkan jälkeen hän palasi Pittsburghiin perheyritykseen, mutta päätti jo seuraavana vuonna lähteä uudelleen länteen. 
Seuraavan erämaamatkan hän teki 1896 Yhdysvaltain hallituksen
metsänarviointiryhmän jäsenenä luoteis-Montanaan
McClintock liittyi retkikuntaan valokuvaajaksi, uusi taito joka hänen piti opetella
Matkalla hän tutustui intiaanioppaaseen Siksikakoan ("Mustajalkamies", englantilaiselta nimeltään William Jackson). Työkomennuksen päätyttyä Siksikakoan kutsui McClintockin vieraaksi Kalliovuorten itäpuolelle mustajalkojen reservaattiin. Hänen vierailunsa
kesti pitkään, ja häntä alkoi kiehtoa sekä luonto, että mustajalkojen primitiivinen
elämätapa ja kulttuuri, jonka hän katsoi olevan jo katoamassa. 
Seuraavina vuosina ja seuraavalla vuosikymmenellä hän vietti pitkiä ajanjaksoja mustajalkojen parissa. Tarkkoja aikajaksoja ei tiedetä, ja McClintockin omaa arviota 15 vuodesta on pidetty liioitteluna. On esitetty että hän vieraili ja asui reservaatissa ainoastaan kesäaikaan
McClintock dokumentoi intiaanien elämää, uskontoa ja tapoja laajasti kirjoittamalla, valokuvaamalla, lisäksi hän keräsi heidän käyttämiään lääkekasveja ja äänitti heidän laulujaan. Hän sai intiaanien luottamuksen ja päällikkö Hullu Susi adoptoi hänet heimonsa jäseneksi . McClintockin tapaa kuvata intiaaneja on sanottu romantisoiduksi ja että hän ei ollut oikea tieteilijä . Lisäksi hän ei oppinut intiaanien kieltä vaan joutui turvautumaan tulkkien apuun . Hän sai kuitenkin tunnustusta tutkijayhteisöltä (1911, Yale, Artium Magistrum; 1927, Research Fellow, Southwest Museum of the American Indian). 
Vuodesta 1906 alkaen McClintock alkoi jakaa keräämäänsä tietoa pitämällä luentoja mustajaloista. Luentojen kohokohta oli käsin väritettyjen valokuvien taikalyhtyesitys ja niihin sisältyi myös lauluesityksiä. Luennot saivat hyvän vastaanoton ja hän matkusti myös Eurooppaan luennoimaan . Yleisössä oli henkilöitä kuten James George Frazer tai presidentti Theodore Roosevelt.
McClintock kirjoitti kirjoja ja artikkeleita mustajaloista, ja toimitti materiaalia muiden tutkijoiden käyttöön. Viimeisinä vuosinaan hän lahjoitti muistiinpanonsa ja laajan tuhansia valokuvia kattavan arkistonsa Yalen yliopistoon. Hänet nimettiin 1936 arkistonsa hoitajaksi ja hän jatkoi luentojensa pitämistä.
Mantšuriankärhö

Mantšuriankärhö ("Clematis mandshurica") on leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon, kärhöjen ("Clematis") sukuun kuuluva kasvilaji. Se voidaan luokitella myös pilvikärhön ("Clematis terniflora") muunnokseksi.
Mantšuriankärhö on monivuotinen, kiipeilevä köynnös, joka voi kasvaa noin 1,2 metriä korkeaksi.
Mantšuriankärhö kasvaa luonnossa pensaikoissa sekä avoimissa rinnemetsissä merenpinnan tasosta aina noin 800 metrin korkeuteen saakka. Lajia tavataan luonnossa Venäjän Kaukoidässä, Mongoliassa, Kiinassa sekä Korean niemimaalla.
Mantšuriankärhöä on kerätty luonnosta paikallisesti lääkinnällisiin tarkoituksiin sekä kosmetiikan ainesosaksi. Joskus lajia on myös kasvatettu koristekasvina.
Karen Joy Fowler

Karen Joy Fowler (s. 7. helmikuuta 1950 Bloomington, Indiana) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Fowler syntyi ja vietti lapsuutensa akateemisessa perheessä Indianan Bloomingtonissa. Hän on opiskellut Etelä-Aasian tutkimusta Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä.
Fowlerin tuotantoon kuuluu useita bestsellereitä niin romaanien kuin novellikokoelmienkin saralla. Hänen kirjallinen tuotantonsa kattaa kirjallisuuden, tieteiskirjallisuuden ja fantasian genrejä. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat muun muassa "Sarah Canaryn salaisuus", "Sister Noon" ja "Jane Austen -lukupiiri", josta tehtiin myöhemmin myös elokuva. Fowlerin teos "Olimme ihan suunniltamme" voitti vuoden 2014 PEN/Faulkner -palkinnon ja oli ehdolla Booker-palkinnon saajaksi. Hänen viimeisin romaaninsa "Booth" oli myös ehdolla vuoden 2022 Booker-palkinnon saajaksi.
Fowler toimii myös James Tiptree, Jr. -palkinnon ja Clarion-säätiön (tunnetaan myös nimellä Clarion San Diego) nykyisenä puheenjohtajana.
Fowlerilla on aviomiehensä kanssa kaksi lasta ja seitsemän lastenlasta.
Maxine Singer

Maxine Frank Singer (15. helmikuuta 1931 New York, New York – 9. heinäkuuta 2024 Washington) oli yhdysvaltalainen molekyylibiologi, joka on tunnettu geneettistä koodia, DNA:ta ja RNA:ta koskevista tutkimuksistaan. Singer tutki muun muassa RNA:n synteesiä, siihen liittyviä entsyymejä, rekombinaatiota ja kromatiinien rakennetta. Hän toimitti 1960-luvulla synteettistä RNA:ta kollegalleen Marshall Nirenbergille, joka selvitti geneettistä koodia.
Singer väitteli tohtoriksi Yalen yliopistosta vuonna 1957. Hän opiskeli biokemiaa ja teki väitöskirjansa proteiinikemiasta, mutta alkoi tutkia nukleiinihappoja väitöskirjaohjaajansa Joseph S. Frutonin suosituksesta. Singer työskenteli vuosikymmeniä vaihtelevissa tehtävissä Yhdysvaltain terveysviraston tutkimuslaitoksissa ja oli Carnegie Institution for Science -tiedejärjestön puheenjohtaja vuosina 1988–2002. Hän julkaisi yli sata tiedeartikkelia ja useita kirjoja.
Singer kuului American Academy of Arts and Sciences -tiedeyhteisöön, Yhdysvaltain kansalliseen tiedeakatemiaan ja Paavilliseen tiedeakatemiaan. Hän sai arvostetun National Medal of Science -palkinnon vuonna 1992.
Maud Behn

Maud Angelica Behn (s. 29. huhtikuuta 2003) on Norjan prinsessa Märtha Louisen ja tämän entisen miehen Ari Behnin vanhin tytär.
Perhe.
Maud syntyi Oslon yliopistollisessa keskussairaalassa. Hänet kastettiin kuninkaallisen palatsin kappelissa 2. heinäkuuta 2003.
Maudilla on kaksi nuorempaa sisarta, Leah (s. 2005) ja Emma (s. 2008). Vanhemmat ilmoittivat eroavansa vuonna 2016. Isä Ari Behn teki itsemurhan jouluna 2019. Maud piti tämän hautajaisissa puheen.
Asema ja toiminta julkisuudenhenkilönä.
Vuonna 2018 Maud ja hänen isänsä alkoivat tekemään yhdessä lastenkirjaa, joka ei kuitenkaan koskaan valmistunut. Ensimmäisen kirjansa, nimeltä "Tråder av tårer", Behn julkaisi syyskuussa 2021, ja kirja käsittelee isänsä menettäneen tytön surua. Kuukautta myöhemmin kirja oli noussut Norjan luetuimpien listalle.
Märtha Louisen lapsilla ei ole kuninkaallisia titteleitä. Maud Behn on kuitenkin Norjan nykyisessä kruununperimysjärjestyksessä viidentenä.
Vuonna 2022 Behn paljastui yhdeksi Norjan "Masked Singer" -kilpailun () osallistujaksi.
June Spencer

June Rosalind Spencer (14. kesäkuuta 1919 Nottingham, Englanti – 8. marraskuuta 2024) oli brittiläinen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi Peggy Woolleyn roolistaan televisiosarjassa "The Archers".
Spencer syntyi Nottinghamissa, Englannissa vuonna 1919, ja oli perheensä ainoa lapsi. Hän kävi koulua Nottingham Girls' High Schoolissa, jonka hän päätti vuonna 1934. Hän jätti koulun kesken näyttelijäntöiden vuoksi ollessaan 15-vuotias. Hän tapasi tulevan aviomiehensä 21-vuotisjuhlissaan, ja he menivät naimisiin vuonna 1942. Hänen ensimmäinen isompi rooli oli paikallisessa teatterissa. Vuonna 1943 hän pääsi BBC:n "Midland regioniin", josta suuri osa näyttelijäkaartia näyttelisi myös "The Archersissa", joka alkoi vuonna 1951. 
Spencer näytteli "The Archers" -sarjassa vuodesta 1951 muutamilla tauoilla, kunnes eläköityi sarjasta 103 vuoden iässä vuonna 2022. Hänen hahmonsa oli sarjan viimeinen alkuperäishahmo.
Binelde Hyrcan

Binelde Hyrcan (s. 1983) on angolalainen nykytaiteilija, joka on tunnettu monipuolisista taiteellisista ilmaisuistaan, kuten videotaide, maalaus, veistos ja installaatio. Hänen työnsä käsittelee kriittisesti valtaa, poliittisia dynamiikkoja ja ihmisten sosiaalisten rakenteiden absurditeetteja.
Hyrcanin työn toistuvia teemoja ovat poliittisten valtarankenteiden kritiikki, ihmiskäyttäytymisen absurdius näissä järjestelmissä ja globaaleissa keskusteluissa usein sivuutettujen nuorten ja viattomuuden äänien huomioiminen. Hyrcan on saanut kansainvälistä tunnustusta ajatuksia herättävästä taiteestaan, joka yhdistää terävän sosiaalisen kommentoinnin omaperäiseen esteettiseen lähestymistapaan.
Varhainen elämä ja koulutus.
Hyrcan syntyi Angolassa vaatimattomaan maanviljelijäperheeseen sisällissodan aikana, mikä on syvästi muokannut hänen taiteellista näkemystään ja teemojensa valintaa. Hänen omat kokemuksensa sodan jälkeisestä Angolasta ovat ruokkineet hänen haluaan tehdä taidetta, joka tarkastelee yhteiskuntaa sekä globaaleista että paikallisista sosio-poliittisista näkökulmista. Hyrcan muutti 17-vuotiaana opiskelemaan École Supérieure des Beaux-Arts de Monacossa.
Ura.
Hyrcanin ura kattaa useita merkittäviä näyttelyitä ja panostuksia taidekenttään, ja hänen töitään on esitelty lukuisissa gallerioissa ja museoissa ympäri Eurooppaa, Afrikkaa ja Amerikkaa.
Yksi hänen tunnetuimmista videoteoksistaan, ”Cambeck”, debytoi Venetsian biennaalissa, ja teos on nähty myös Suomessa. Lyhytelokuvassa kuvataan joukko nuoria poikia leikkimässä hiekkarannalla rakennetussa ”limusiinissa”. Yksi pojista toimii kuljettajana, kun taas toiset istuvat takapenkillä ja esittävät fantasioitaan tulevaisuudesta. He kilpailevat siitä, kuka heistä voi odottaa hienointa tulevaisuutta. Eräs poika julistaa: ”Minä muutan Amerikkaan, asun siellä oikeassa rakennuksessa, kun taas te joudutte tyytymään tänne jäämiseen ja asutte oluttölkeistä kyhätyssä talossa!” Tämä humoristinen, mutta ajatuksia herättävä teos tarjoaa näkökulman Angolan nykypäivän yhteiskuntaan ja todellisuuteen. Tämänkaltainen satiiri ja ironia ovat Hyrcanille tyypillisiä keinoja kritisoida yhteiskunnallisia normeja.
Clic Air

Clic Air (elokuuhun 2023 asti EasyFly) on kolumbialainen lentoyhtiö. Se aloitti lentotoiminnan lokakuussa 2007.
Clic liikennöi ainoastaan kotimaan lentoja Kolumbian sisällä. Sen kalusto koostuu ATR 72 ja ATR 42 -potkurikoneista.
Clicillä on codeshare-sopimus Kolumbian suurimman lentoyhtiön Aviancan kanssa. Yhtiöt solmivat sopimuksen vuonna 2022 Aviancan luovuttua kaikista omista potkurikoneistaan.
Żebbuġ (Malta)

Żebbuġ () on kaupunki Maltalla. Sen asukasluku oli 13 785 väestönlaskennassa vuonna 2021. Żebbuġ on yksi Maltan vanhimmista asutuskeskuksista. Se sai nimensä maltankielisistä kylää ("Ħal") ja oliivia ("Żebbuġ") tarkoittavista sanoista.
Żebbuġ sai muodollisen kaupungin statuksen vuonna 1777.
Comair Limited

Comair Limited oli eteläafrikkalainen lentoyhtiö.
Yhtiö aloitti charter-lentotoiminnan vuonna 1946 ja reittiliikenteen vuonna 1948 Commercial Air Services -nimellä. Yhtiö vaihtoi nimensä Comairiksi vuonna 1967. Comair operoi franchise-lentoja British Airwaysille sekä myöhemmin halpalentoja Etelä-Afrikan sisällä tytäryhtiönsä Kulula.comin kautta.
Comair ajautui taloudellisiin vaikeuksiin erityisesti koronaviruspandemian vuoksi ja se lopetti toimintansa kesäkuussa 2022 epäonnistuneiden rahoitusneuvotteluiden jälkeen. Lakkauttamishetkellään Comair oli Etelä-Afrikan vanhin yksityinen lentoyhtiö.
Suurkaupungin hait (vuoden 1981 elokuva)

Suurkaupungin hait (videolevityksessä Suurkaupungin lait, ) on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Michael Mann. Se on Mannin esikoisohjaus, ja sen pääosaa esittää James Caan. Elokuva perustuu löyhästi entisen murtovarkaan Frank Hohimerin omaelämäkertakirjaan "The Home Invaders: Confessions of a Cat Burglar" ja kertoo Caanin esittämästä ammattirikollisesta, joka yrittää paeta rikollista elämää. Sivuosia esittävät Tuesday Weld, James Belushi, Robert Prosky, Dennis Farina ja Willie Nelson. Elokuvan musiikit on säveltänyt saksalainen elektronisen musiikin yhtye Tangerine Dream.
"Suurkaupungin lait" sai Yhdysvaltain-ensi-iltansa 27. maaliskuuta 1981 ja Suomen-ensi-iltansa 11. syyskuuta 1981. Se esitettiin myös Cannesin elokuvajuhlilla 16. toukokuuta 1981, missä se kilpaili Kultaisesta palmusta. Elokuva sai ylistävän vastaanoton ja elokuvakriitikko Roger Ebert kutsui sitä älykkäimmäksi näkemäkseen trilleriksi. Elokuvan useita minuutteja kestävää kahvilamonologikohtausta ollaan pidetty elokuvan kohokohtana, ja James Caan on itse nimennyt sen hänen uransa suosikkikohtaukseksi.
Żebbuġ

Żebbuġ on kahden kunnan nimi Maltalla:
Sinéad Burke

Sinéad Burke (s. 1990) on irlantilainen vammaisaktivisti, opettaja ja kirjailija. Hän on tunnettu Ted-puheestaan "Why design should include everyone." Hän on myös "Tilting the lens" -nimisen konsultointiyhdistyksen toimitusjohtaja ja perustaja. Yhdistyksen tarkoituksena on vastata kysymykseen "onko tämä saavutettavaa?" ja sen tavoitteena on saavutettava ja oikeudenmukainen maailma.
Hän valmistui Trinity Collegesta Dublinissa vuosikurssinsa parhaiden joukossa ja voitti Vere Foster -palkinnon. Burke on kirjoittanut lastenkirjan nimeltä "Breaking the mould". Kirja voitti Specsaversin vuoden lastenkirja palkinnon vuonna 2020.
Burkella on akondroplasia ja hän koki nuorempana usein itsensä ulkopuoliseksi muotikeskusteluista ja -kokemuksista, joten hän alkoi pitää blogia. Hänen tavoitteenaan on inklusiivisempi muoti. Hänet kutsuttiin Valkoiseen taloon "Design for all" -tapahtumaan, jossa Obaman hallitus nosti esille inklusiivisen suunnittelun tärkeyttä.
Vuonna 2019 hän oli yksi Meghan Marklen valitsemasta viidestätoista naisesta, jotka olivat British Vogue -lehden kannessa. Vuonna 2023 Burke oli British Voguen kannessa neljän muun vammaisaktivistin kanssa.
Burkella on podcasti nimeltä "As Me with Sinéad". Hän on myös kirjoittanut artikkeleita muun muassa "The Guardianiin" ja "Vogueen".
Vuonna 2019 hän oli yksi BBC:n "100 Women" -listalle valituista naisista.
Burken ansiosta irlanninkielisessä sanakirjassa on lyhytkasvuista tarkoittava termi "duine beag." Burken vanhemmat perustivat "Little People of Ireland" -yhdistyksen vuonna 1998.
”Rabbi” Jacobin hassut seikkailut

”Rabbi” Jacobin hassut seikkailut (videona Purukumitehdas, "Les Aventures de Rabbi Jacob") on Gérard Ouryn ohjaama ranskalais-italialainen komediaelokuva vuodelta 1973. Sen pääosaa, kommelluksiin joutuvaa tehtailijaa näyttelee Louis de Funès. 
Juoni.
Farssimaisen tarinan vakavana teemana on ihmisten ja kulttuurien erilaisuuden sietäminen. Konservatiivinen, valkoihoinen ja katolilainen tehtailija ja arabiterroristien johtaja joutuvat tapahtumien pyöritykseen, tehtailija naamioituneena juutalaiseksi rabbiksi. Käsikirjoitus käyttää hyväksi silloisia, erityisesti Lähi-Idän tilanteeseen liittyneitä terroritapahtumia, kuten Münchenin verilöylyä ja monia lentokonekaappauksia.
Vastaanotto.
"Rabbi Jacob" oli Golden Globe -ehdokkaana ei-englanninkielisten elokuvien sarjassa. Elokuvan näki Ranskassa yli seitsemän miljoonaa teatterikatsojaa, mikä teki siitä yhden vuoden katsotuimmista.
Suomen teattereihin elokuva tuli huhtikuussa 1974. "Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi luonnehti elokuvaa vauhdilla ja riemukkaasti eteneväksi huimaksi piirileikkiseikkailuksi, jossa sattuu ja tapahtuu. Elokuva on julkaistu Suomessa vuonna 1989 myös videona nimellä "Purukumitehdas", mutta "Video-opas" vuodelta 1994 ei sitä tunne. 
Yhdysvaltalaisen "The Boston Phoenix" -sanomalehden kriitikko valitteli, miten elokuva alleviivaa ja vääntää rautalangasta koomisia tapahtumia jatkuvine sirkusmaisine musiikkeineen, toistoineen ja nopeine zoomauksineen. Päähenkilöä, rabbiksi naamioituvaa kaksinaismoralistista tehtailijaa, lehti luonnehti ”Ranskan Archie Bunkeriksi”. Joidenkin elokuvatutkijoiden mielestä filmi oli uraauurtava satiiri ranskalaisesta liberalismin ja monikulttuurisuuden julkisivun alla piilevästä rasismista.
Kiinanjalkalehti

Kiinanjalkalehti ("Podophyllum versipelle") on happomarjakasvien (Berberidaceae) heimoon, jalkalehtien ("Podophyllum") sukuun kuuluva kasvilaji. Laji on jaettu kahteen alalajiin "Podophyllum versipelle" subsp. "versipelle" sekä "Podophyllum versipelle" subsp. "boreale", joista jälkimmäinen on vielä jaettu kahteen muunnokseen: var. "boreale" ja var. "sichuanense".
Ulkonäkö.
Kiinanjalkalehti voi kasvaa 40–150 senttimetriä korkeaksi. Sillä on vankat juurakot, joista lähtee lukuisia juuria. Maasta kohoavat varret ovat kasvutavaltaan pystyjä, kaljuja, vaaleanvihreitä ja haarattomia.
Lehtiasento on vuorottainen ja alempien lehtien lehtiruodit ovat 12–25 cm pitkiä ja ylempien lehtien lehtiruodit 1–3 cm. Lehtilavat voivat kasvaa suurimmillaan noin 30 cm halkaisijaltaan oleviksi. Lehtilavat ovat ohuita ja paperimaisia sekä muodoltaan lähes pyöreitä, reunoiltaan 4–9 sahalaitaiseen ja teräväkärkiseen liuskaan jakautuneita. Lehtien yläpinnat ovat kaljuja ja alapinnat karvaisia.
Kiinanjalkalehden kukintona on viidestä kahdeksaan kukkaa sisältävä kukkarykelmä. Kukat ovat punaisia ja ne sijaitsevat lähes lehtihangoissa. Kukkien verholehdet ovat 0,6–1,8 cm pitkiä ja 3–8 mm leveitä. Terälehdet ovat puolestaan noin 2,5 cm pitkiä ja 0,8 cm leveitä. Kiinanjalkalehti kukkii maalis–kesäkuussa ja tuottaa hedelmiä touko–syyskuussa. Hedelmät ovat marjoja, joissa on lukuisia siemeniä. Marjat ovat noin 4 cm pitkiä ja halkaisijaltaan noin 3,5 cm.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Kiinanjalkalehti kasvaa metsissä, tiheiköissä ja bambumetsissä sekä varjoisilla ja märillä paikoilla purojen varsilla. Lajia tavataan 300–2400 metrin korkeudella merenpinnasta Kiinassa 11 maakunnan alueella.
Hedevig Lund

Hedevig Thorine Christine Lund (o.s. Erichsen; 11. kesäkuuta 1824 Kristiansand – 16. maaliskuuta 1888 Kristiania) oli norjalainen taidemaalari. Hän opiskeli Tukholmassa ja Düsseldorfissa ja erikoistui muotokuviin. Myös hänen miehensä Bernt Lund oli taidemaalari.
Elisabeth Granneman

Inger Elisabeth Granneman (o.s. Fauk; 11. toukokuuta 1930 Bergen – 28. maaliskuuta 1992 Bærum) oli norjalainen revyyartisti, joka näytteli, lauloi ja sävelsi. Hän varttui Lørenskogissa. Granneman teki läpimurtonsa Chat Noir -teatterissa Oslossa 1960-luvun alussa ja esiintyi urallaan myös radiossa, televisiossa ja elokuvissa. Hän osallistui Norjan euroviisukarsintoihin vuosina 1960, 1964 ja 1969.
Ina Libak

Ina Alvhilde Rangønes Libak (s. 29. joulukuuta 1989 Oslo) on norjalainen sosionomi ja työväenpuolueen poliitikko. Hän johti Norjan työväenpuolueen nuorisojärjestöä vuosina 2018–2020. Hänet valittiin Averøyn kunnanvaltuustoon vuonna 2007 kyseisten vaalien koko maan nuorimpana läpimenneenä. Vuosina 2011–2015 hän oli Åsin kunnanvaltuutettu ja 2015–2019 Akershusin lääninvaltuuston jäsen. Libak haavoittui heinäkuun 2011 terrori-iskussa AUF:n kesäleirillä Utøyalla.
Astrid Hoem

Astrid Willa Eide Hoem (s. 4. tammikuuta 1995) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko, joka on toiminut Norjan työväenpuolueen nuorisojärjestön puheenjohtajana vuodesta 2020. Hoem selviytyi heinäkuun 2011 terrori-iskusta AUF:n kesäleirille.
Newport (Isle of Wight)

Newport on asukkaan kaupunki Isle of Wightilla. Lähikyliensä kanssa se muodostaa Newport &amp; Carisbrooke -nimisen kunnan, jossa on yli asukasta. Kaupunki toimii Isle of Wightin yhtenäishallintopiirin ja muodollisen kreivikunnan keskuspaikkana. Se sijaitsee saaren keskellä Medinajoen estuaarin pohjukassa, 8 kilometrin päässä kohdasta, jossa joki yhtyy mereen Cowesin satamakaupungissa.
Newportin paikalla sijaitsi luultavasti roomalaisten asutuskeskus, joka tunnettiin nimellä "Medina". Sen sijaan saksit tai juutit eivät ilmeisesti asuttaneet sitä. Sille myönnettiin kaupunkioikeudet noin 1177–1184 ja kaupunkipiirin asema 1608. Newport syrjäytti jo varhain läheisen Carisbrooken saaren pääkaupunkina, sillä se tarjosi paremmat edellytykset kaupankäynnille. Kaupunki on yhä saaren maatalouden ja hallinnon keskus.
Newportin liepeillä sijaitsee korkean turvaluokituksen miesvankila, johon kuuluu kaksi yksikköä: Albany ja Parkhurst.
Gry Larsen

Gry Larsen (s. 7. marraskuuta 1975) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi työväenpuolueen nuorisojärjestön puheenjohtajana vuosina 2002–2006. Larsen on kotoisin Jevnakerista ja opiskellut yliopistossa norjalaista ja kansainvälistä poliittista historiaa. Hänellä on ollut useita tehtäviä eri järjestöissä ja vuosina 2009–2013 hän työskenteli valtiosihteerinä Norjan ulkoministeriössä.
Eva Kristin Hansen

Eva Kristin Hansen (s. 5. maaliskuuta 1973 Trondheim) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän on toiminut kansanedustajana suurkäräjillä vuodesta 2005 ja toimi suurkäräjien puhemiehenä lyhyen aikaa syksyllä 2021. Hän erosi tehtävästä kansanedustajan asuntoetuun liittyvän huijausepäilyn vuoksi. Tutkinnassa selvisi, ettei hän kuitenkaan ollut rikkonut sääntöjä. Vuosina 2000–2002 hän johti Norjan työväenpuolueen nuorisojärjestöjä.
Erika Fairweather

 
Erika Fairweather (s. 31. joulukuuta 2003 Dunedin) on uusiseelantilainen uimari. Hän on 400 metrin vapaauinnin maailmanmestari vuodelta 2024, ja tällä voitollaan hän oli ensimmäinen uusiseelantilainen uinnin pitkän radan maailmanmestari.
Fairweather voitti nuorten maailmanmestaruuden 200 metrin vapaauinnissa vuonna 2019. Samana vuonna hän osallistui ensimmäisen kerran aikuisten MM-kilpailuihin mutta ei vielä menestynyt. Vuonna 2021 kilpailluissa Tokion olympialaisissa hän sijoittui 400 metrin vapaauinnissa kahdeksanneksi sekä karsiutui 200 metrin vapaauinnin välierissä ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. Budapestin MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui 400 metrin vapaauinnissa kuudenneksi, 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä seitsemänneksi ja 200 metrin vapaauinnin välierissä 11:nneksi. Samana vuonna hän sijoittui Kansainyhteisön kisoissa 400 metrillä neljänneksi ja 200 metrillä viidenneksi. Vuoden 2022 lopulla hän saavutti ensimmäiset aikuisten arvokisamitalinsa, kun hän ui Melbournen lyhyen radan MM-kilpailuissa hopealle sekä 400 metrin että 800 metrin vapaauinnissa. Kahdessa vapaauintiviestissä tuloksena oli kahdeksas sija.
Fairweather saavutti 400 metrin vapaauinnissa pronssia Fukuokan MM-kilpailuissa 2023. Hän sijoittui 800 metrillä kahdeksanneksi sekä 200 metrillä ja 4 × 200 metrillä 11:nneksi. Dohan MM-kilpailuissa 2024 hän voitti 400 metrin vapaauinnissa kultaa pitkän radan ennätysajallaan 3.59,44, joka oli myös Uuden-Seelannin ennätys. Hän saavutti hopeaa 200 metrillä ja pronssia 800 metrillä sekä sijoittui 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä viidenneksi.
Tone W. Trøen

Tone Wilhelmsen Trøen (s. 23. helmikuuta 1966 Bærum) on norjalainen Høyren poliitikko, joka on toiminut kansanedustajana suurkäräjillä vuodesta 2013. Vuosina 2018–2021 hän oli suurkäräjien puhemies. Trøenillä on sairaanhoitajan koulutus, minkä lisäksi hän on opiskellut kauppatieteitä.
Laura Vinogradova

Laura Vinogradova (s. 1984), on latvialainen kirjailija, joka kirjoittaa sekä lapsille että aikuisille. Hän opiskeli liiketaloutta Riian teknillisessä yliopistossa ja aloitti kirjoittamisen vasta 30-vuotiaana. Hänen ensimmäinen kirjansa oli lastenkirja "Snīpulītis no Snīpuļciema" (2017), jota seurasi heti kaksi kokoelmaa novelleja: "Izelpas" (Uloshengitys, 2018) ja "Lāču kalns" (Karhumäki, 2018). Vuonna 2019 hän julkaisi kaksiosaisen kirjan lapsille nimeltä "Mežpasakas" (Metsän tarinoita). Vuonna 2020 ilmestyi aikuisten kirja "Upa" (Joki).
Vinogradova asuu Riiassa ja työskentelee kirjallisuus- ja musiikkimuseossa.
Vinogradova sai Euroopan unionin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2021.
Siġġiewi

Siġġiewi () on kaupunki Maltalla. Sen asukasluku oli 8 721 vuonna 2019. Siġġiewi on pinta-alaltaan Maltan kolmanneksi suurin kunta Rabatin ja Mellieħan jälkeen.
Siġġiewi sai muodollisen kaupungin statuksen vuonna 1797.
Ingela Thalén

Ingela Thalén (s. 1943) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on toiminut kansanedustajana vuosina 1988–2004 ja ollut Ruotsin tasa-arvo- ja työmarkkinaministeri 1987–1990, sosiaaliministeri 1990–1991 ja 1994–1996 sekä sosiaalivakuutusministeri 1999–2002. Vuosina 1996–1999 hän oli sosiaalidemokraattien puoluesihteeri.
Sima Bahous

Sima Sami Bahous (, 26. kesäkuuta 1956) on jordanialainen diplomaatti ja virkailija, joka on tehnyt pitkän uran Yhdistyneiden kansakuntien järjestöissä. Vuodesta hän on toiminut 2021 Yhdistyneiden kansakuntien apulaispääsihteerinä ja UN Womenin pääsihteerinä.
Koulutus.
Hänellä on englantilaisen kirjallisuuden kandidaatin tutkinto Jordanian yliopistosta, maisterin tutkinto kirjallisuudesta ja draamasta Essexin yliopistosta, sekä tohtorin tutkinto joukkoviestinnästä ja kehitysyhteistyöstä Indianan yliopistosta.
Ura.
Vuosina 1994 - 1995 Bahous työskenteli Unicefin viestintäpäälikkönä. 1996 -1997 hän työskenteli Maailman terveysjärjestö WHO:n kehitystyön asiantuntijana. Vuonna 1998 - 2001 hän työskenteli Jordanian kuningas Husseinin ja kuningatar Noor Al Husseinin säätiöiden johtajana. 2002 - 2005 hän työskenteki Jordanian kuningasperheen hovin viestinnässä ja myöhemmin kuninkaan neuvonantajana. Vuosina 2006 - 2008 Hän toimi Jordanian viestintäneuvoston puheenjohtajana. Vuosina 2008 - 2012 Bahaus toimi Arabiliiton apulaisjohtajana Egyptissä. 2012 - 2016 hän oli Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman varajohtaja sekä kehitysohjelman arabialueiden johtaja. Vuonna 2016 hänet nimitettiin Yhdistyneiden kansakuntien Jordanian edustajaksi. Syyskuussa 2021 hänet valittiin UN Womenin pääsihteeriksi.
Yksityiselämä.
Bahous on naimissa ja hänellä on tytär.
Anja Mugerli

Anja Mugerli (s. 1984), on slovenialainen kirjailija. 
Mugerli valmistui maisteriksi sloveenin kielestä, esiintymistaidosta ja luovasta kirjoittamisesta. Hänen esikoisteoksensa, lyhytproosakokoelma "Zeleni fotelj" (Vihreä nojatuoli), julkaistiin vuonna 2015. Vuonna 2017 hänen ensimmäinen romaaninsa "Spovin" oli ehdolla Vuoden romaani -palkinnon saajaksi Sloveniassa. Hänen kirjoitustyylinsä on hienovaraista, ja hän käsittelee tarinoidensa päähenkilöitä psykologian keinoin. Hänen ensimmäisen romaaninsa elokuvaoikeudet on myyty. Mugerli kirjoittaa myös näytelmiä, joista kaksi on voittanut palkintoja kansainvälisessä kilpailussa Italiassa. Hän asuu Nova Goricassa, Slovenian ja Italian rajalla.
Mugerli sai Euroopan unionin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2021 teoksestaan "Čebelja družina" (Mehiläisperhe). Se on seitsemän tarinan kokoelma, jossa slovenialaiset perinteet ja ikiaikaiset tavat saavat uusia muotoja nykyaikaan tuotuina. Kokoelma on käännetty useille kielille.
Mugerlin tekstejä on julkaistu myös slovenialaisissa kirjallisuuslehdissä, ja hän on ollut puhujana monissa kirjallisuustapahtumissa.
Schering Rosenhane

Schering Rosenhane (1609–1663) oli ruotsalainen valtaneuvos. Hän oli vuodesta 1634 Tukholman alikäskynhaltija, vuodesta 1642 pysyvä edustaja Münsterissä, jossa hän osallistui Westfalenin rauhanneuvotteluihin. Hänet siirrettiin 1645 Ruotsin lähettilääksi Pariisiin, nimitettiin 1650 valtaneuvokseksi ja Tukholman ylikäskynhaltijaksi. Hän sai 1652 vapaaherran arvon ja läänitykseksi muutamia kyliä Kalajoella. Häntä sanottiin "Ikalaborgin" vapaaherraksi. Rosenhane oli taitava valtiomies, ja häntä käytettiin myöhemminkin ulkomaisissa lähetystöissä. Hän osoittautui viroissaan kyvykkääksi ja toimeliaaksi. Häneltä jäi runsas käsikirjoituskokoelma, jota säilytetään Uppsalan yliopiston kirjastossa.
Rosenhanen arvellaan kirjoittaneen salanimellä "Skogekär Bergbo", kuten helmikuussa 2024 julkaistut seikat viittaavat. Aiemmin oletettiin, että salanimen takana olisi ollut hänen veljensä Gustaf Rosenhane.
Maj-Lis Lööw

Maj-Lis Lööw (o.s. Lindskog; s. 13. elokuuta 1936 Eskilstuna) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on toiminut kansanedustajana vuosina 1979–1995, Ruotsin maahanmuuttoministerinä Ingvar Carlssonin hallituksessa 1989–1991 sekä europarlamentaarikkona 1995–1999.
Gun Hellsvik

Gun Hellsvik (o.s. Blomgren; 1942 – 14. marraskuuta 2016) oli ruotsalainen juristi ja maltillisen kokoomuksen poliitikko. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1994–2001 ja Ruotsin oikeusministerinä Carl Bildtin hallituksessa 1991–1994. Vuosina 2001–2007 hän johti Ruotsin patentti- ja rekisterilaitosta (PRV).
Hellsvik kuoli syöpään 74-vuotiaana marraskuussa 2016, kaksi päivää hänen ja miehensä Per Hellsvikin 50-vuotishääpäivän jälkeen. Hellsvikillä oli poika ja kaksi lapsenlasta.
Eero Auvinen

Eero Auvinen (s. 1978 Tampere) on suomalainen valosuunnittelija. 
Auvinen on toiminut freelance-valosuunnittelijana 2000-luvun alusta lähtien. Hänen viimeaikaisiin töihinsä kuuluvat Tampereen Työväen Teatterin teokset – "Hamlet"", Momentum 1900"", Hitler ja Blondi"", Tytöt 1918" ja "Viita 1949". Valosuunnittelun lisäksi Auvinen on vastannut myös usean tuotannon videosuunnittelusta. Hän on työskennellyt valosuunnittelijana mm. Suomen Kansallisteatterissa, Tero Saarinen Companyssa, Kotkan kaupunginteatterissa, Savonlinnan Oopperajuhlilla, Cirkus Cirkörissä, Tampereen Komediateatterissa, Sorin Sirkuksessa ja Sirkus Finlandiassa.
Lisäksi Auvinen on työskennellyt festivaalien, oopperan, baletin ja television tuotannossa sekä teknisenä suunnittelijana. Vuodesta 2014 hän on toiminut vakituisena valosuunnittelijana Tampereen Työväen Teatterissa. Vuonna 2017 Auvinen työskenteli Cirque du Soleilin "Scalada: Stelar" -produktiossa valosuunnittelijan assistenttina ja valo-operaattorina.
Auvinen valmistui Tampereen ammattikorkeakoulun valosuunnittelun linjalta vuonna 2003.
Yksityiselämä.
Auvisen puoliso on näyttelijä Suvi-Sini Peltola. Auvisella on aiemmasta liitostaan kaksi aikuista lasta.
Reidunn Laurén

Reidunn Laurén (1931–2022) oli ruotsalainen sitoutumaton poliitikko, joka toimi Ruotsin apulaisoikeusministerinä Carl Bildtin hallituksessa vuosina 1991–1994. Hän on toistaiseksi viimeinen puolueiden ulkopuolelta tullut Ruotsin ministeri.
Summer McIntosh

Summer McIntosh (s. 18. elokuuta 2006 Toronto) on kanadalainen uimari ja kolminkertainen olympiavoittaja. Hän on voittanut perhos-, sekauinnissa ja vapaauinnissa yhteensä kahdeksan henkilökohtaista pitkän radan maailmanmestaruutta.
McIntosh sijoittui vuonna 2021 Tokion olympialaisissa neljänneksi 400 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, yhdeksänneksi 200 metrin vapaauinnissa sekä 11:nneksi 800 metrin vapaauinnissa. Hän saavutti ensimmäiset arvokisamitalinsa Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2021 voittamalla kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä sijoittumalla hopealle 400 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Budapestin pitkän radan MM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa 200 metrin perhosuinnissa ja 400 metrin sekauinnissa sekä täydensi mitalisaaliinsa 400 metrin vapaauinnin hopealla ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestin pronssilla. Samana vuonna hän voitti Kansainyhteisön kisoissa kultaa 200 metrin ja 400 metrin sekauinnissa sekä saavutti 400 metrin vapaauinnin hopeaa ja kolme viestimitalia. Fukuokan pitkän radan MM-kilpailuissa 2023 McIntosh voitti toistamiseen kultaa 200 metrin perhosuinnissa ja 400 metrin sekauinnissa sekä saavutti pronssia 200 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Pariisin olympialaisissa 2024 McIntosh voitti ensimmäisen olympiamitalinsa sijoituttuaan 400 metrin vapaauinnissa toiseksi 0,88 sekunnin erolla voittaja Ariarne Titmusiin. Kaksi päivää myöhemmin McIntosh voitti olympiakultaa 400 metrin sekauinnissa 5,69 sekunnin erolla hopeamitalisti Katie Grimesiin. Hän voitti toisen olympiakultansa 200 metrin perhosuinnissa olympia- ja Amerikan-ennätyksellä sekä kaikkien aikojen toiseksi parhaalla ajalla 2.03,03 jättäen hopamitalisti Regan Smithin 0,81 sekunnin ja pronssimitalisti Zhang Yufein yli kahden sekunnin päähän. Hän voitti kultaa vielä 200 metrin sekauinnissa olympiaennätysajalla 2.06,56. Saman vuoden Budapestin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän voitti kolme maailmanmestaruutta, kaikki maailmanennätysajoiila: 400 metrin vapaauinnissa ajalla 3.50,25, 200 metrin perhosuinnissa ajalla 1.59,32 ja 400 metrin sekauinnissa ajalla 4.15,48. Lisäksi hän saavutti hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.59,96 ja pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Singaporen MM-kilpailuissa 2025 hän voitti 400 metrin vapaauinnin maailmanmestaruuden. Hän voitti 200 metrin sekauinnin maailmanmestaruuden. Hän voitti 200 metrin perhosuinnin maailmanmestaruuden. 800 metrin vapaauinnissa hän saavutti pronssia. Hän voitti 400 metrin sekauinnin maailmanmestaruuden MM-kilpailuiden ennätysajalla 4.25,78.
Kurt Nylund

Kurt Nylund (24. marraskuuta 1901 – 19. toukokuuta 1980) oli suomalainen elokuvaleikkaaja, -tuottaja ja jalkapalloilija. Hän pelasi kaksi jalkapallon A-maaottelua vuonna 1926.
Nylundin seura jalkapallossa oli HIFK, jossa hän pelasi aktiivisesti 1923–29 mutta oli joukkueessa vielä 1930–31 (vuonna 1930 hän pelasi yhden pääsarjaottelunkin). HIFK:n jalkapallojaoston puheenjohtajana hän toimi 1928–1931. HIFK voitti ensimmäisen jalkapallon SM:n vuonna 1930, toisen 1931.
Görel Thurdin

Görel Thurdin (o.s. Myrnäs; s. 26. toukokuuta 1942) on ruotsalainen ekonomisti ja keskustapuolueen poliitikko. Hän on toiminut kansanedustajana vuosina 1986–1998, Ruotsin apulaisympäristöministerinä 1991–1994 sekä ympäristöministerinä 1994. Vuosina 1994–1998 hän oli Ruotsin valtiopäivien toinen varapuhemies ja 1995–2001 Ruotsin Pelastakaa Lapset -järjestön puheenjohtaja.
Paluu riemuleirille

Paluu riemuleirille ("Poison Ivy") on Larry Elikannin ohjaama yhdysvaltalainen nuortenkomedia vuodelta 1985. Alun perin televisioelokuvaksi tehdyn, poikien kesäleirille sijoittuvan tarinan on käsikirjoittanut Bennett Tramer ja sen keskeisissä aikuisrooleissa näyttelevät Michael J. Fox, Nancy McKeon, Caren Kaye ja Robert Klein.
Juoni.
Lauma esimurrosikäisiä poikia saapuu kahdeksi kuukaudeksi Pinewoodin kesäleirille, jonka vastarannalla on samanikäisten tyttöjen leiri. Reippaan ulkoilmaelämän sijasta pojat kiinnostuvatkin aivan muista asioista, oppimestarinaan leirin henkilökunnan nuoria naisia alituiseen flirttaileva teini-ikäinen valvoja Dennis (Fox). Myös leirinjohtajan lemmenkipeä vaimo saa osaltaan kaikkien ajatukset harhailemaan.
Vastaanotto.
Elokuva julkaistiin Suomessa VHS-videona vuonna 1989. Suomenkielinen nimi ei viittaa jatko-osaan, vaan pikemminkin Michael J. Foxista suuren tähden tehneisiin "Paluu tulevaisuuteen" -sarjan elokuviin, joista ensimmäinen tuli ensi-iltaan niin ikään vuonna 1985 ja toinen videon julkaisuvuonna 1989. "Video-oppaan" Bello Romanon mielestä elokuva on kaavamainen mutta katsottava nuorisokohellus, jolle hän antoi kaksi tähteä viidestä.
Brianna Ghey

Brianna Ghey (26. heinäkuuta 2006 – 11. helmikuuta 2023) oli brittiläinen transnainen, joka murhattiin vuonna 2023. Kaksi 16-vuotiasta nuorta, Scarlett Jenkinson ja Eddie Ratcliffe, puukotti Gheyta 28 kertaa. Molemmat hyökkääjät tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. 
Gheyn kuolema herätti Britanniassa mielenosoituksia, jotka herättivät keskustelua brittiläisen median vihamielisistä asenteista transihmisiä kohtaan.
Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Rishi Sunak herätti kohua, kun hän kertoi alahuoneessa pääministerin kyselytunnilla ”transvitsin” helmikuussa 2024 Gheyn äidin ollessa läsnä.
Bureijin pakolaisleiri

Bureijin pakolaisleiri () on palestiinalaisten pakolaisleiri Palestiinan Gazan kaistalla. Vuonna 2023 leirillä asui 46 629 virallisesti rekisteröityä pakolaista.
Maantiede.
Bureijin pakolaisleiri sijaitsee Palestiinan Gazan kaistan keskiosassa Deir al-Balahin kuvernoraatissa. Pinta-alaa leirillä on 0,5 km². Lähellä virtaa Wadi Gaza.
Historia.
Nykyisen leirin alueelta on löydetty esimerkiksi Bysantin valtakunnan aikaisia mosaiikkeja. Bureijin leirin asukkaat olivat alkujaan palestiinalaisia Israelin vuoden 1948 itsenäisyyssodan pakolaisia pääasiassa nykyisen Gazan kaistan itäpuolen asutuskeskuksista, kuten al-Falujasta. Pakolaiset asuttivat alkujaan brittiarmeijan entisiä parakkeja ja telttoja. Vakinaisempi pakolaisleiri asuntoineen rakennettiin 1950-luvulla.
Israel on tehnyt useita iskuja leiriin palestiinalaisten ja Israelin konfliktien aikana. Israel antoi alueen asukkaille evakuointikäskyn ja sen maajoukot etenivät leiriin vuonna 2023 syttyneen sodan yhteydessä.
Väestö.
Yhdistyneiden kansakuntien UNRWA:n mukaan Bureijin leirillä asui vuonna 2023 yhteensä 46 629 virallisesti rekisteröityä pakolaista. Luku ei sisällä mahdollisia rekisteröimättömiä asukkaita.
Työttömyys on huomattava ongelma, ja suuri osa väestöstä on riippuvaisia ruoka-avusta. Ongelmana on myös huono vesihuolto.
Sanfrid Leonard Friis

Sanfrid Leonard Friis (1. tammikuuta 1877 Kalajoki – 23. huhtikuuta 1929 Hanko) oli suomalainen Hangossa vaikuttanut konsuli ja liikemies.
Pohjalaiseen Friisin ja Pohjanpalon sukuun kuulunut Sanfrid Friis kävi Oulun suomalaista lyseota ja sitten Raahen kauppaopiston, josta hän sai päästötodistuksen 1896. Friis oli sitten työssä toista vuotta Pohjoismaiden Yhdyspankin Kokkolan konttorissa ja sen jälkeen ensin vuoden verran työssä serkkujensa omistamassa Veljekset Friisin liikkeessä ja sitten johtajana Tuomo Laurellin voinvientiliikkeessä Vaasassa. Vuonna 1900 Friis muutti Hankoon ja perusti sinne Suomalaisen voinvientiliikkeen. Friis oli lyhyen aikaa Martin Lignellin vientiliikkeen prokuristina Hangossa ja sitten Arthur H. Borgströmin vientiliikkeen johtajana 1901–1907 ja vuodesta 1907 O/Y Hansa ja vuodesta 1911 Friis &amp; Hällsten-nimisten voinvientiliikkeiden johtajana. Vuonna 1908 Friis perusti Voinvientiosuusliike Oman ja oli sen toimitusjohtajana vuoteen 1912 saakka. Friis käynnisti ensimmäisenä voin viennin Suomesta Saksaan ja hän teki opintomatkoja Englantiin ja Saksaan. Kun margariinin valmistuksen kieltänyt laki kumottiin Suomessa Friis perusti vuonna 1912 Hankoon Elo-margariinia valmistaneen Osakeyhtiö Elon margariinitehtaan, jota hän johti huhtikuuhun 1929 saakka jolloin tehdas myytiin hollantilaiselle margariiniyhtymälle. 
Friis oli vuonna 1914 perustetun Weljekset Friis Osakeyhtiön suurin osakas 13 prosentin osuudella. Yhtiön valimo ja konepaja sijaitsivat Kokkolan Ykspihlajassa. Friis oli myös mukana perustamassa Helsinkiin ven- ja maamoottoreita sekä moottoriveneitä valmistanutta Oy Ares Ab:tä vuonna 1928. Hän kuului myös Suomen Ampumatarvike Oy:n perustajiin ja osakkaisiin. Friis oli lisäksi johtotehtävissä Hangon Vapaasatama Oy:ssä ja Hangö Rederi Ab:ssä. 
Friis oli vuonna 1906 perustetun Hangon suomalaisen yhteiskoulun perustajia ja tukijoita ja hän oli Länsi-Uusimaa-lehden pääomistaja. Hän oli useita kertoja Hangon kaupunginvaltuuston jäsenenä paikkakunnan suomenkielisten valitsemana. Hän oli Liikennekomitean jäsenenä ja Hangon suojeluskunnassa ryhmäpäällikkönä ja esikunnan jäsenenä. Vuonna 1917 Friis oli mukana perustamassa Hangon Kauppaseuraa ja kuului seuran johtokuntaa. Friis nimitettiin Norjan konsuliksi Hankoon vuonna 1908.
Friis oli naimisissa Märtha Hägglundin kanssa ja heillä oli viisi tytärtä. Friis kuoli 52-vuotiaana Hangossa huhtikuussa 1929.
Lähteet.
Polttavimmat

Polttavimmat on suomalaisen muusikko ja lauluntekijä Lauri Tähkän kokoelma-albumi, joka julkaistiin 11. marraskuuta 2016. Albumi sisältää 19 kappaletta vuosien varrelta sekä yhden ennenjulkaisemattoman kappaleen "Riittää meillä päiviä".
Gustaf Adolf Wetterstrand

Gustaf Adolf Wetterstrand (27. huhtikuuta 1874 Tampere – 17. marraskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja valokuvaaja.
Wetterstrandin vanhemmat olivat konttoripäällikkö Gustaf Wilhelm Wetterstrand ja Nikolava Katarina Strömqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1896, lääketieteen lisensiaatiksi 1900 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1912. Wetterstrand teki opintomatkoja Berliniin ja Tukholmaan.
Wetterstrand oli kunnanlääkärinä Pälkäneellä 1901–1905. Hän oli apulaislääkärinä Helsingin kirurgisessa sairaalassa 1906–1909 ja Marian sairaalassa 1909–1918. Wetterstrand oli Marian sairaalassa kirurgisen osaston alilääkärinä 1919–1920 ja sairaalan röntgenosaston johtajana 1912–1920.Helsingin Diakonissalaitoksen röntgenosaston johtajana hän oli vuodesta 1920. Hän toimi myös yksityislääkärinä Helsingissä. Wetterstrand oli Pohjoismaisen Radiologisen Yhdistyksen ja Suomen Radiologiyhdistyksen jäsen ja Acta radiologican toimittaja.
Wetterstrand avasi yhdessä ensimmäisenä naisena Suomessa lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi väitelleen Karolina Eskelinin kanssa vuonna 1907 Pietarinkatu 24:ssä sairaalan, jossa oli 17 sairaansijaa. Sairaala siirtyi vuonna 1919 uusille omistajille ja se tunnettiin vuodesta 1920 nimellä Sanitas.
Wetterstand harrasti valokuvausta ja hän oli Amatörfotografklubben i Helsingforsin jäsen vuodesta 1908 sekä puheenjohtaja 1917–1918 ja uudelleen vuodesta 1920. 
Wetterstrand oli naimisissa 1897–1954 Ester Johanna Fagerströmin (1874–1954) kanssa.
Aiheesta muualla.
Skogekär Bergbo

Skogekär Bergbo on salanimi, jonka taustalla oleva henkilö on kirjoittanut aikakautensa ruotsalaisen runouden parhaimmistoon kuuluvat teokset "Thet swenska språketz klagemål, at thet, som sigh borde, icke ährat blifwer", "Venerid" (1680) ja "Fyratijo små wijsor" (1682). Aiemmin arveltiin, että salanimen takana on Gustaf Rosenhane. Helmikuussa 2024 julki tulleiden seikkojen perusteella kyse onkin voinut olla hänen veljestään Schering Rosenhanesta.
Uuden teorian on esittänyt ruotsalainen latinan kielen tutkija Anna Blennow Göteborgin yliopistosta. Hän lähti tutkimukseen latinan kielen pohjalta, kun aiemmat tutkijat ovat vertailleet ruotsinkielisiä tekstejä.
Blennow sanoo, että vaikka aika harva tuntee nykyisin Skogekär Bergbota, hän on tärkeä ruotsalaisen kulttuuriperinnön kannalta. Kun ruotsalaisen runotaiteen isäksi on tavattu sanoa Georg Stiernhielmia, voidaan ruotsalainen kirjallisuushistoria joutua kirjoittamaan uudelleen.
Gustaf Rosenhane

Gustaf Rosenhane (1619–1684) oli ruotsalainen virkamies. Hän oli Schering Rosenhanen veli. Muissa viroissa palveltuaan hän oli vuodesta 1661 Tarton hovioikeuden presidentti. 
Aiemmin arveltiin Rosenhanen käyttäneen salanimeä "Skogekär Bergbo", joka on kirjoittanut aikakautensa ruotsalaisen runouden parhaimmistoon kuuluvat teokset "Thet swenska språketz klagemål, at thet, som sigh borde, icke ährat blifwer", "Venerid" (1680) ja "Fyratijo små wijsor" (1682). Helmikuussa 2024 julki tulleiden seikkojen perusteella kyse onkin voinut olla hänen veljestään Schering Rosenhanesta.
Bonnie Aarons

Bonnie Aarons (s. 9. syyskuuta 1960) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan demoni Valakina kauhuelokuvissa "Kirottu 2" (2016), "Nunna" (2018) ja "Nunna II" (2023).
Aarons on myös näytellyt pieniä rooleja muun muassa elokuvissa "Mulholland Drive" (2001), "Prinsessapäiväkirjat" (2001), "Prinsessapäiväkirjat 2" (2004), "Drag Me to Hell" (2009), "Taistelija" (2010) ja "Unelmien pelikirja" (2012).
Lara Calleja

Lara Calleja (s. 1988) on maltalainen kirjailija.
Hän opiskeli pääaineenaan Lähi-itä, valmistui vuonna 2010 ja työskenteli sen jälkeen useita vuosia matkailun parissa. Hänen debyyttiromaaninsa "Lucy Min?" julkaistiin vuonna 2016 ja valittiin Maltan kansallisen kirjapalkinnon ehdokkaaksi. Calleja siirtyi kirjastonhoitajaksi saadakseen olla lähempänä suurta rakkauttaan eli kirjoja. Vuonna 2020 hän jäi vapaaksi kirjoittajaksi.
Calleja sai Euroopan unionin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2021 novellikokoelmastaan "Kissirtu kullimkien" (Olet tuhonnut kaiken).
Symmetrinen lupoidi onykodystrofia

Symmetrinen lupoidi onykodystrofia (SLO) on melko harvinainen autoimmuunisairaus, joka vaurioittaa koiran kynsiä. Koiran kynnet vaurioituvat, tulehtuvat ja irtoavat. Syy sairauden puhkeamiseen ei ole tiedossa, mutta taustalla vaikuttaa olevan perinnöllinen taipumus.
Oireet alkavat äkillisesti yhdestä kynnestä. Vauriot leviävät jokaiseen tassuun 2-9 viikon kuluessa ensimmäisistä oireista. Kynnen sarveinen irtoaa itsekseen tai jää osittain kiinni kynnen tyveen, mikä aiheuttaa kipua. Kynnen ydin jää paljaaksi ja on usein arka. Kynsivallit voivat tulehtua. Parantuessaan kynsi kasvaa hitaasti.
Hoito vaihtelee: kipua lievitetään, kynsiä poistetaan anestesiassa ja ruokavaliota tarkastellaan myös.
SLO:ta on havaittu erityisesti partacollieilla, mutta myös monilla muilla roduilla.
Suomalainen Hannes Lohen tutkimusryhmä tutkii tautiin vaikuttavia geenejä osana koirien geenitutkimusta Helsingin yliopistossa ja Folkhälsanin tutkimuskeskuksessa.
Suomalainen Teologinen Kirjallisuusseura

Suomalainen Teologinen Kirjallisuusseura (lyh. STKS) on suomalainen vuonna 1891 perustettu teologinen tiedeyhdistys, jonka tarkoitus on edistää teologista tutkimusta ja julkaista alan kirjallisuutta. Seuran julkaisutoiminnan painopiste on systemaattisessa ja käytännöllisessä teologiassa. 
Jaakko Päivärinta esitti Lappeenrannan pappeinkokouksessa vuonna 1887 teologisen kirjallisuusseuran ja kirkkohistoriallisen seuran perustamista. Molempien seurojen perustamiseen liittyi kirkollisia uudistuspyrkimyksiä ja perustajien halu toteuttaa fennomaanisia uudistuksia kirkon sisällä. Kirjallisuusseuran tarkoituksena oli vastata kirkollisten kirjojen kustantamisesta, kun taas kirkkohistoriallinen seura keskittyi lähteiden keräämiseen. Päivärinta esitti ajatuksensa seuraavan kerran 1889, mutta molempien seurojen perustaminen viivästyi vuoteen 1891 jolloin senaatti vahvisti niiden säännöt. Kirjallisuusseuran sijaintipaikaksi valittiin Kuopio.
Teologinen kirjallissuusseura on Tieteellisten seurain valtuuskunnan ja Suomen tiedekustantajien liiton jäsen. Seura toimii myös Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan yhteistyökumppanina.
Seuran julkaisutoimintaan sisältyy teologisia tutkimuksia ja klassikkoteosten käännöksiä. Sen vuosittainen julkaisumäärä on noin 2–4 julkaisua. Seura on järjestänyt vuosittaisia symposiumeja ja osallistunut valtakunnallisten teologian ja uskonnontutkimusten päivien järjestämiseen. Seura julkaisee tieteellistä julkaisusarjaa nimeltä Suomalaisen Teologisen Kirjallisuusseuran julkaisuja. Vuonna 2021 yli 140 seuran julkaisemaa teosta liitettiin Kansalliskirjaston digipalveluun vapaasti saataville. 
Seuran jäsenmäärä on yli 400 henkeä.