tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suomi-talo (Pietari)

Suomi-talo on Pietarin ydinkeskustassa sijaitsevassa rakennuksessa oleva suomalaistoimijoiden keskittymä, jonka perustamisajatuksena on saada suomalaisuudelle näkyvyyttä Pietarissa.
Talon taustavoimat ovat Pietari-säätiö ja sen hallinnoima Suomen Pietarin-instituutti. Suomi-talossa toimivat muun muassa Pietarin suomalainen koulu, Suomalais-venäläinen kauppakamari ja useiden suomalaisten yritysten ja julkisten toimijoiden edustustot. Talossa on myös työskentely- ja majoitustiloja suomalaisille taiteilijoille ja tutkijoille.
Suomi-talon rakennus on valmistunut vuonna 1847. Alun perin se kuului Pietarin suomalaisen seurakunnan kirkkokartanoon. Siinä on tilaa 4 000 neliömetriä. Talo oli vuoteen 2018 vuokralla Pietarin kaupungilta. Suomi-talo vihittiin 25. lokakuuta 2009, ja se otettiin käyttöön keväällä 2010.
Talousvaikeudet.
Vuosina 2008–2010 Pietari-säätiö otti 13,5 miljoonan euron lainan Suomi-talon kunnostukseen. Se ei kuitenkaan kyennyt lyhentämään lainaa vuoden 2012 jälkeen, jolloin velka siirtyi takaajana olleen Suomen valtion maksettavaksi. Opetus- ja kulttuuriministeriön selvityksessä vuodelta 2014 ehdotettiin, että Suomen valtio hankkii talon omistukseensa.
Siirtyminen Suomen valtion omistukseen.
Suomen valtio teki vuonna 2016 päätöksen ostaa Suomi-talo Venäjän Federaatiolta. Talon ostaja- ja omistajatahona Suomen valtion puolesta toimi valtion omistama erikoistehtäväyhtiö Governia Oy. Kauppakirja allekirjoitettiin 27.4.2018 ja talo siirtyi Governian omistukseen toukokuussa 2018.
Hippopus

Hippopus on jättiläissimpukoiden suku, johon kuuluu kaksi lajia. Se elävät luonnossa trooppisten merien koralliriutoilla, ja niitä pidetään joskus myös riutta-akvaarioissa.
Fossiileista on löydetty useita jättiläissimpukkalajeja, jotka jaettiin 1960-luvulla kuuteen sukuun, mutta vain kahdessa suvussa on nykyisinkin eläviä lajeja. Nämä suvut, "Hippopus" ja "Tridacna", eroavat toisistaan mm. sukusolujen rakenteen suhteen.
Hackzell

Hackzell on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Tridacna

Tridacna on jättiläissimpukoiden alaheimoon kuuluva simpukkasuku. Siihen kuuluu kahdeksan lajia.
Fossiileista on löydetty useita jättiläissimpukkalajeja, jotka jaettiin 1960-luvulla kuuteen sukuun, mutta vain kahdessa suvussa on nykyisinkin eläviä lajeja. Nämä suvut, "Hippopus" ja "Tridacna", eroavat toisistaan mm. sukusolujen rakenteen suhteen.
Lajit.
Lajit "Tridacta squamosa", "T. maxima", "T. crocea" ja "T. rosewateri" on joskus erotettu alasuvuksi "Chamethrachea".
Prosessitaide

Prosessitaide on 1960-luvulla syntynyt taidesuuntaus ja ajattelutapa, jonka mukaan luomisprosessi on tärkeämpi kuin valmis taideteos.
Prosessitaiteellisen teoksen luomisprosessi voi olla yhä käynnissä, kun teos asetetaan esille. Prosessitaiteessa on käytetty usein muuttuvia materiaaleja, kuten luonnonelementtejä, tai taiteilijan toimintaa on korostettu järjestämällä tilaisuuksia tai happeningeja, joissa teosta tehdään. Luonnonelementtien käytöstä johtuen prosessitaide ja ympäristötaide ovat lähellä toisiaan.
Guggenheimin museon mukaan Robert Morris teki vuonna 1968 näyttelyn ja kirjoitti esseen, jotka olivat uraa-uurtavia prosessitaiteen ja sen määrittelyn kannalta. Esseen mukaan prosessitaiteilijat tekevät teoksia, jotka liittyvät kehoon, satunnaisiin ilmiöihin, improvisaatioon ja epätraditionaalisiin materiaaleihin kuten vahaan, huopaan ja lateksiin. Omalaatuisia muotoja tai asetelmia syntyy esimerkiksi orgaanisten prosessien kuten kasvun, tiivistymisen, jäätymisen tai hajoamisen kautta. Materiaalien hetkellistä ja epäaineellista luonnetta usein korostettiin.
Prosessitaiteen juuriksi voisi sanoa Jackson Pollockin roiskemaalauksia ja dadaismin suosimaa satunnaisuutta. Samansuuntaisia piirteitä on myös riiteissä, shamanistisissa ja uskonnollisissa rituaaleissa, samoin kuin esimerkiksi hiekkamaalauksessa. Prosessi on mukana niin Australian hiekkamaalauksessa kuin vajrayanan ja buddhismin hiekkamandaloissa.
Prosessitaidetta edustavat muiden muassa Richard Serra, Robert Morris, Lawrence Weiner ja Bruce Nauman.
Törngren

Törngren tai Törnegren on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Tenontosaurus

Tenontosaurus (”jännelisko”) on sukupuuttoon kuollut ornitopodisuku, joka eli 125–105 miljoonaa vuotta sitten varhaisliitukaudella Pohjois-Amerikassa.
Fossiilit.
American Museum of Natural History museon retkikunta löysi ensimmäisen Tenontosaurus-fossiilin Montanan Big Hornin piirikunnasta vuonna 1903. Yhdysvaltalainen paleontologi John Ostrom kuvasi "Tenontosauruksen" vuonna 1970. Se sai nimensä selkärankaa jäykistävien luutuneiden jänteiden mukaan, joita oli monilla muillakin dinosauruksilla. Tästä dinosaurussuvusta tunnetaan kaksi lajia, "Tenontosaurus tilletti" ja "Tenontosaurus dossi". Sen fossiileja on löydetty myös Yhdysvaltojen Montanasta, Oklahomasta, Teksasista, Utahista ja Wyomingista.
Kuvaus.
"Tenontosaurus" oli lajista riippuen arviolta 6-7 metriä pitkä ja 600–1000 kilogramman painoinen. "Tenontosaurus" liikkui enimmäkseen neljällä raajalla, mutta se saattoi nousta myös kahdelle raajalle. "Tenontosauruksella" oli pitkä ja jäykkä häntä, jota se käytti tasapainon säilyttämiseen ja joka oli itse asiassa pidempi kuin sen ruumis. Sillä oli myös kapea pää ja suussa isot hampaat. "Tenontosauruksella" oli lyhyet käsivarret, ja sen käsissä oli viisi terävää kynttä, joita se käytti puolustautumiseen esimerkiksi "Acrocanthosaurusta" ja "Deinonychusta" vastaan.
"Tenontosaurus" on yksi harvoista dinosauruksista, joilta on löydetty vain naaraspuolisille yksilöille kehittyvää luukudosta, jonka tehtävänä on ollut kalsiumin varastoiminen munien tuottamista varten.
"Tenontosaurus" populaarikulttuurissa.
"Tenontosaurus" esiintyy Esihistoriallinen tappeluklubi -sarjan kolmannessa jaksossa, jossa se taistelee "Deinonychus"-laumaa vastaan.
Tunturikiviyrtti

Tunturikiviyrtti ("Woodsia alpina") on Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa kasvava saniaislaji. Suomessa lajia tavataan lähes koko maassa ja se on rauhoitettu Pohjois-Pohjanmaan eteläpuolella.
Ulkonäkö ja koko.
Tunturikiviyrtti kasvaa korkeintaan 20 cm:n mittaiseksi. Lyhyestä ja pystystä maavarresta kimppuina kasvavat lehdet ovat kertaalleen parilehdykkäisiä. Lehtiruoti ja keskiranka ovat harvakarvaisia ja -suomuisia. Lehtilavan muoto vaihtelee kapeanpuikeasta tasasoukkaan ja kapean vastapuikeaan. Lehdykät ovat liuskaisia, alta kaljuja tai harvasuomuisia ja -karvaisia. Lehdyköitten muoto vaihtelee leveänpuikeista kolmiomaisiin. Itiöpesäkeryhmät ovat pyöreitä, pitkien katesuomukarvojen ympyröimiä. Tunturikiviyrtin itiöt kypsyvät Suomessa heinä-elokuussa. Vanhat lehtiruotien tyviosat jäävät törröttämään moniksi vuosiksi kasvin juureen.
Lähilajeista tunturikiviyrtti muistuttaa eniten karvakiviyrttiä ("Woodsia ilvensis") sekä myös kaljukiviyrttiä ("W. glabella"). Lajien välisiä risteymiä tunnetaan.
Levinneisyys.
Tunturikiviyrttiä kasvaa hyvin laajalla mutta hajanaisella alueella Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Euroopassa lajia tavataan Islannissa, Fennoskandiassa, Pyreneillä, Alpeilla ja Pohjois-Venäjällä. Aasiassa lajia tavataan Kaukasuksella, Siperiassa ja Himalajalla. Pohjois-Amerikassa laji kasvaa lähinnä Alaskassa ja Pohjois-Kanadassa. Sitä tavataan myös Grönlannissa. Suomessa tunturikiviyrttiä kasvaa hajanaisesti koko maassa Länsi-Suomea lukuun ottamatta. Yleisimmillään laji on Lapissa ja Kuusamon alueella.
Elinympäristö.
Tunturikiviyrtti kasvaa kallionraoissa. Laji on kalkinsuosija.
Frank McCabe

Frank Reilly McCabe (30. kesäkuuta 1927 Grand Rapids, Michigan – 18. huhtikuuta 2021 Peoria, Illinois) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja.
McCabe kuului Yhdysvaltain maajoukkueeseen sen voittaessa kultaa Helsingin kesäolympialaisissa 1952. McCabe pelasi kuudessa ottelussa tehden yhteensä 20 pistettä.
Kirkonkylän koulu (Kärkölä)

Kärkölän Kirkonkylän koulu oli Kärkölän kirkonkylässä, neljä kilometriä Kärkölän keskustaajamasta Järvelästä pohjoiseen sijainnut suomenkielinen alakoulu. Koulussa oli oppilaita noin 50-75 (keväällä 2014 noin 70), ja opettajia rehtori mukaan lukien on viisi. Koulu toimi kesäkuun 2015 loppuun saakka; lakkautuspäätös tehtiin helmikuussa 2015.
Koulupihan kokonaisuuteen kuuluu kaksi koulurakennusta, joiden osoitteet ovat Airasmäentie 1 ja Pappilantie 2. Vanhempi, hirsirunkoinen puukoulu, jonka pinta-ala on 341 m2 on rakennettu 1905. Se peruskorjattiin 1980. Keskikoulurakennus on rakennettu 1949 (ja siihen liittyvä liikuntahalli 1980); jälkimäisen kokonaisuuden yhteispinta‐ala on 660 m2. 
Koulurakennus on sittemmin myyty yksityiskäyttöön.
Maly Trastsjanets

Maly Trastsjanets eli "Pieni Trastsjanets" (, , , ) oli suuri toisen maailmansodan aikainen natsi-Saksan tuhoamisleiri Valko-Venäjällä noin 10–16 kilometriä Minskin keskustan koillispuolella. Kuvausten perusteella tuhoamisleiri sijaitsi kilometritolpan ”13 km” kohdalla nykyisen Minskistä Homeliin (Gomel) ja Mahiljouhun (Mogiljov) johtavan valtatien M4 eteläpuolella.
Leiri perustettiin aiemman neuvostokolhoosin alueelle kesällä 1941, ja se toimi aluksi neuvostoliittolaisten sotavankien keskitysleirinä. Keskitysleirin luonne muuttui tuhoamisleiriksi toukokuussa 1942, kun leirille tuotiin ensimmäiset juutalaiset. Uhrilukunsa puolesta leiri oli suurin valkovenäläisistä tuhoamisleireistä. Juutalaisen Yad Vašem -instituutin mukaan tuhoamisleirillä surmattiin yhteensä noin 65 000 ihmistä (pääasiassa ampumalla), ja laajemman Trastsjanetsin alueella surmattuja oli yhteensä runsaat 200 000. Myös jonkin verran pienempiä uhrilukuja (40 000–60 000) on esitetty. Valkovenäläisten juutalaisten ohella alueen tuhoamisleireille tuotiin juutalaisia junalla myös Saksasta, Hollannista, Puolasta ja Itävallasta ja Böömin ja Määrin protektoraatin alueilta Tšekkoslovakiasta.
Špindlerův Mlýn

Špindlerův Mlýn (; ) on kaupunki Pohjois-Tšekissä Krkonošen vuoristossa. Nimensä se on saanut Spindlerin perheelle kuuluneen myllyn mukaan, joka toimi paikallisten suosittuna tapaamispaikkana. Vuonna 2009 kaupungissa asui 1 285 vakituista asukasta.
Kaupunki on Tšekin suosituimpia vuoristolomakeskuksia. Se on ympärivuotisessa käytössä ja sen hotelleissa on 10 000 vuodepaikkaa. Špindlerův Mlýnin alueella sijaitsee 20 eri rinnettä, mikä on eniten Tšekin hiihtokeskuksista. Ympäristössä on merkittyjä vaellusreittejä ja hiihtolatuja.
Maantiede.
Špindlerův Mlýn sijaitsee minimissään 710–850 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. Se on Elbe- ja Dolskýjoen yhtymäkohdassa, ja sitä suojaavat joka puolelta Kozi hrbety-, Plan- ja Medvedin-vuoret. Špindlerův Mlýnin kaupunginosat ovat Přední Labská, Labská, Bedřichov ja Svatý Petr.
Tšekkiläinen kirjailija Franz Kafka asui kaupungissa kirjoittaessaan yhtä maineikkaimmista teoksistaan "Linna" ("Das Schloss").
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 2003

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 2003 pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Mestaruuden voitti Malmin Palloseura. Viimeiseksi sijoittunut FC Sport putosi suoraan Ykköseen ja toiseksi viimeinen joukkue FC Honka karsi sarjapaikasta Ykkösen FC Konnun kanssa. FC Honka säilytti SM-sarjapaikkansa.
Sarjanousijat kaudeksi 2003 olivat FC Honka ja KMF. Kauden 2002 jälkeen Atlantis Ladies luopui sarjapaikasta ja tilalle nostettiin FC Sport.
SM-nousukarsinta.
FC Honka säilytti paikkansa SM-sarjassa yhteismaalein 3–2
Frantsysk Skaryna

Frantsysk Skaryna (; syntyi noin 1486 Polatskissa Liettuan Suurruhtinaskunnassa, kuoli 1551 Böömin kuningaskunnan Prahassa) oli merkittävä valkovenäläinen raamatunkääntäjä, graafikko, kirjanpainaja ja humanisti keskiajalla.
Skaryna kävi koulua Polatskin Pyhän Sofian katedraalin koulussa sen johtajana toimineen papin ohjauksessa. Peruskoulutuksensa loppuvaiheessa Skaryna oppi latinaa Polatskin munkkikoulua pitäneiltä sisterssiläisiltä. Frantsysk Skaryna opiskeli tämän jälkeen Krakovan yliopistossa, josta hän sai vuonna 1504 alemman korkeakoulututkinnon. Opetus tapahtui latinan kielellä. Tämän jälkeen Skaryna opiskeli Italiassa Padovan yliopistossa, jossa häntä pidettiin etevänä oppilaana ja josta hän valmistui vuoden 1512 tienoilla lääketieteen tohtoriksi.
Hän käänsi ja painoi Prahassa vuosina 1517–1519 Psalmit ja laajan kokoelman muita Vanhan testamentin kirjoituksia vanhavalkovenäjän kielelle. Vuosina 1522–1525 Skaryna jatkoi raamatunkäännös- ja painotyötään Vilnassa, jonne hän oli perustanut kirjapainon noin 1520. Siellä hän julkaisi vanhavalkovenäjänkielisen rukouskirjan ("Pieni matkakirja", 1522) ja kirkkoliturgiaa varten apostolien teoista kertovan "Apostolos"-teoksen (1525).
Uransa loppupuolella Skaryna oli Böömin kuninkaan, Habsburgien sukuun kuuluneen Ferdinand I:n puutarhurina Prahassa, jossa hän kuoli 1551 tai 1552.
Piirustushiili

Piirustushiili on todennäköisesti vanhimpia piirustusvälineitä.
Hiili sopii hyvin suuriin piirustuksiin ja varjostamiseen. Taidekouluissa hiiltä käytetään elävän mallin piirtämiseen. Yleistä on myös luonnostella hiilellä suuria pintoja, tai piirustusta maalauksen alle, jolloin liika hiili pyyhitään tai ravistellaan pois, eikä himmennyt piirustus näy maalauksessa.
Hiilipiirustusta korjaillaan säämiskällä tai tahdaskumilla, joilla luonnonhiili lähtee hyvin. Piirtämiseen käytetään jonkin verran karheaa paperia, jolle hiili tarttuu paremmin kuin sileälle. Hiilipiirustus kiinnitetään suihkuttamalla fiksatiivia.
Piirustushiiltä valmistetaan kuumentamalla puuta ilmattomassa tilassa. Puun tulee hiiltyä läpikotaisin ja tasaisesti. Aiemmin oksanippuja kuumennettiin ilmatiiviissä saviastioissa. Hiillettävä puu on pehmeää lehtipuuta, kuten viiniköynnöksen tai pajun oksia. Paju on suosituinta, koska sitä kasvaa monenpaksuisina runkoina, se on tasaista ja paju tuottaa tasaista mustaa. Suomessa valmistetaan myös leppähiiltä, joka on kovempaa ja karheampaa kuin pajuhiili. Myös lehmusta ja pähkinäpuuta hiilletään piirtämiseen.
Tavallisesti "aito" piirustushiili on hiilletyn oksan paksuinen, ja sen keskellä näkyy tiheämpi ydin. Halvempana ratkaisuna on leikattu paksumpaa puuta ohuiksi tikuiksi. Ohuimmat "aidot" hiilet ovat halkaisiltaan noin 2–3 mm, melko ohuesta pensaasta hiilletyt 4–6 mm, keskipaksuiset 7–9 mm ja paksut oksat 12–14 mm. Myös 16–24 mm paksuisia jättihiiliä on toisinaan myynnissä. Paksuista hiilletyistä rungoista leikattuja kappaleita myydään myös hiilipalikoiden muodossa.
Luonnonhiilen ohella myynnissä on puristehiiliä, joissa hiilijauheen sideaineena on yleensä luonnonkumia (esim. arabikumi). Puristehiili on sitä kovempaa, mitä enemmän siinä on sideainetta. Samoin kuin luonnonhiilissä, pehmeä hiili jättää mustemman piirrosjäljen kuin kova. Puristehiili ei irtoa paperista säämiskällä yhtä helposti kuin luonnonhiili. Puristehiiltä on myös hiilikynien täytteenä. Toisinaan saatetaan käyttää myös hiilijauhoa valooripintojen maalaamiseen. 
Monet taiteilijat, kuten Leonardo, Verrocchio Carraccit tai Dürer renessanssin aikaan tekivät runsaasti hiilipiirustuksia, mutta harvat niistä ovat säilyneet. Myöhemmin sekä akateemiset taiteilijat, kuten Proudhon että romantiikan taiteilijat kuten Delacroix ja Goya käyttivät mieluusti hiiltä. Impressionistit ja jälki-impressionistit, kuten Degas, Redon ja Seurat suosivat myös hiiltä, ja teoksia on jonkin verran myös säilynyt. Seurat piirsi hiilellä sekä luonnoksia maalauksiin että itsenäisiä massaan ja tummuusvaihteluihin keskittyviä valooripiirustuksia.
Marian Drăgulescu

Marian Drăgulescu (s. 18. joulukuuta 1980 Bukarest) on romanialainen telinevoimistelija. Drăgulescu on menestyksekkäällä urallaan voittanut muun muassa kolme olympiamitalia sekä useita maailman- ja euroopanmestaruuksia. Lisäksi hänellä on hypyssä oma virallinen nimikkoliikkeensä. Drăgulescua valmentaa entinen huippuvoimistelija Dănuț Grecu.
Drăgulescu sijoittui Sydneyn olympialaisissa 2000 permannolla ja joukkuekilpailussa kuudenneksi sekä moniottelussa 13:nneksi. Ateenan kisoissa 2004 hän sai permannolla hopeaa sekä hypyssä ja joukkuekilpailussa pronssia. Lisäksi hän sijoittui moniottelussa kahdeksanneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli hypyssä neljäs sekä permannolla ja joukkuekilpailussa seitsemäs. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui hypyssä neljänneksi.
Drăgulescu on voittanut permantovoimistelun maailmanmestaruuden 2001, 2002, 2006 ja 2009 sekä sijoittunut neljänneksi 2003 ja seitsemänneksi 2005. Hypyssä hän on saanut MM-kultaa 2001, 2005, 2006 ja 2009, hopeaa 2003 ja 2015, ollut neljäs 1999 ja seitsemäs 2002. Rekin MM-finaalissa hän on sijoittunut kahdeksanneksi 1999 ja 2006. Moniottelussa hän on ollut kuudes 2003 ja yhdeksäs 2001.
Drăgulescu on voittanut moniottelun Euroopan-mestaruuden 2004 ja saanut pronssia 2000. Permannolla hän on saanut kultaa 2000, 2004, 2005 ja 2017, hopeaa 2006 ja 2016, pronssia 2002 ja ollut seitsemäs 2007. Hypyn Euroopan-mestaruuden hän on voittanut 2002, 2004 ja 2006 sekä saanut hopeaa 2016 ja 2017. Lisäksi hän on ollut viides 2007 ja kuudes 2000. Joukkuekilpailussa Drăgulescu on saanut kultaa Romanian joukkueessa 2002 ja 2004 sekä hopeaa 2000 ja 2006.
Xie Jun

Xie Jun (; s. 30. lokakuuta 1970 Peking, Kiinan kansantasavalta) on kiinalainen shakin suurmestari ja naisten maailmanmestari vuosilta 1991–1996 ja 1999–2001. 
Shakkiura.
Xie aloitti kiinalaisen shakin pelaamisen jo kuusivuotiaana, ja siirryttyään länsimaisen shakin pariin hän oli siinä 10-vuotiaana Pekingin ja 1984 Kiinan tyttöjen mestari. Nuorten maailmanmestaruusturnauksessa 1988 hän jakoi toista sijaa. Kaksikymmenvuotiaana Xie nousi maailmanmestari Maia Tšiburdanidzen haastajaksi ja 1991 pelatussa ottelussa voitti 13 vuotta naisten shakkia hallinneen georgialaisen +4 =9 -2.
Vuonna 1996 hän menetti mestaruuden unkarilaiselle Zsuzsa Polgárille. Xie nousi uudestaan haastajaksi, mutta Polgár-ottelun neuvotteluista kehkeytyi pitkällinen kädenvääntö, koskien ottelun palkintosummaa, Polgárin raskautta ja pelipaikkaa. Maailman shakkiliitto FIDE syytti Polgárin toimintaa tarkoitushakuiseksi ja esitti tämän petaavan paikkaa mestaruusottelussa nuoremmalle sisarelleen Juditille. Lopulta FIDE diskvalifioi Polgárin ja antoi Venäjän Alisa Galliamovalle paikan mestaruusottelussa. Xie voitti 1999 puoliksi 
Venäjällä ja puoliksi Kiinassa pelatun ottelun pistein 8,5–6,5. Tämä ja muut Xien saavutukset urallaan ovat vaikuttaneet paljon länsimaisen shakin suosion kasvuun Kiinassa ja koko Aasiassa.
Naisten maailmanmestari Xie kohtasi 2000 lyhyessä ottelussa vuosien 1975–1985 maailmanmestarin Anatoli Karpovin. Neljä normaalia ja kaksi nopeampaa peliä käsittänyt ottelu päättyi Karpovin voittoon 4–2 (+1 =3 -0 ja +1 =1 -0).
Viimein, Xien puolustettua menestyksekkäästi mestaruutta MM-turnauksessa 2000, maannainen Zhu Chen voitti arvon itselleen 2001. Syyskuun 2009 listalla hyvin vähän menneinä vuosina pelanneen Xien Elo-luku oli 2574, joka olisi sijoittanut hänet neljänneksi aktiivisten naispelaajien listalla. Se on myös hänen korkein lukunsa 2000-luvulla.
Punahilkka (elokuva)

Punahilkka on Timo Bergholmin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1968. Käsikirjoittajina olivat ohjaaja ja hänen silloinen vaimonsa Eija-Elina Bergholm. Timo Bergholm sai elokuvasta ohjaus-Jussi-palkinnon. Elokuva jäi hänen ainoaksi elokuvateatteriohjauksekseen.
Elokuva kertoo koulukodista pois pääsevästä Anjasta. Hän joutuu koulukodin ulkopuolella ottamaan ensimmäisen kerran vastuun omasta elämästään.
Pepe Willberg ja Blues Section esittivät Otto Donnerin elokuvaa varten säveltämän ja Aulikki Oksasen sanoittaman kappaleen ”Kuka kertoisi minulle”.
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuvaa luonnehdittiin "hämmästyttävän kypsäksi" ohjaustyöksi, joskin varauksiakin esitettiin. Esimerkiksi Paula Talaskivi huomauttaa kerronnan ohuudesta Myöhemmin 1980- ja 1990-luvulla televisioesitysten yhteydessä elokuvaa sanotaan säyseäksi ja ohueksi: siitä puuttuu aiheen vaatima revittely. Sitä verrataan Bergholmin televisiotöihin, joiden ote on arvostelijan mukaan rohkea ja tukeva.
Bridget Sloan

Bridget Sloan (s. 23. kesäkuuta 1992 Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen telinevoimistelija. Hän aloitti lajin harrastamisen vuonna 1996.
Sloan oli varaedustajana Yhdysvaltojen joukkueessa, joka voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Stuttgartissa 2007. Seuraavana vuonna hän kuului joukkuehopeaa saaneeseen Yhdysvaltojen joukkueeseen Pekingin olympialaisissa. Lontoon MM-kilpailussa 2009 hän voitti kultaa moniottelussa ja sijoittui eritasonojapuilla kuudenneksi. Hän voitti samana vuonna myös Yhdysvaltojen mestaruuden moniottelussa, eritasonojapuilla ja permannolla. Vuonna 2010 Sloan voitti Yhdysvaltain joukkueen jäsenenä joukkuekilpailun MM-hopeaa.
Merja Mäntyniemi

Merja Mäntyniemi (vuoteen 2010 Vanhanen, s. 1961 Vihti) on Matti Vanhasen entinen puoliso. He olivat naimisissa vuodesta 1985 vuoteen 2006 ja heillä on kaksi yhteistä lasta: Annastiina (s. 1991) ja Juhana (s. 1994).
Mäntyniemi valittiin vuonna 2012 Rovaniemen kaupunginvaltuustoon keskustan listalta. Aiemmin hän oli toiminut kaksi kautta Nurmijärven kunnanvaltuutettuna. Hän oli ehdolla myös vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ja vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa tulematta valituksi. 
Mäntyniemi on työskennellyt lentoemäntänä ja purserina. Hän avioitui uudelleen 2010.
Myrsky yli Aasian (vuoden 1933 elokuva)

Myrsky yli Aasian ("The Bitter Tea of General Yen") on Frank Capran Kiinan sisällissodan pyörteisiin sijoittuva draamafilmi vuodelta 1933.
My World Dies Screaming

My World Dies Screaming (tunnetaan myös nimellä Terror in the Haunted House) on Harold Danielsin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1958. Elokuvassa Cathy O’Donnellin esittämä Sheila Tierney palaa taloon, jossa hän on lapsena nähnyt murhan. Elokuva on toinen kahdesta elokuvasta, joiden mainostettiin käyttävän niin sanottua psychorama-tekniikkaa, jolla katsojalle välitettiin alitajuisia viestejä. Toinen vastaavalla tekniikalla toteutettu elokuva on "Date with Death", jonka pääroolissa esiintyi myös Gerald Mohr.
Jelizaveta Bykova

Jelizaveta Ivanovna Bykova (; 4. marraskuuta 1913 Bogoljubovo, Neuvostoliitto − 8. maaliskuuta 1989 Moskova) oli venäläinen shakinpelaaja ja naisten maailmanmestari vuosina 1953–1956 ja 1958–1962.
Vuonna 1938 Bykova voitti naisten Moskovan mestaruuden ja toisen maailmansodan jälkeen hän voitti kolme kertaa Neuvostoliiton naisten mestaruuden (1947, 1948 ja 1950). Voitettuaan Moskovassa pelatun ehdokasturnauksen 1952, hän voitti Leningradissa 1953 pelatussa maailmanmestaruusottelussa hallitsevan mestarin Ljudmila Rudenkon tuloksella 7 voittoa, 5 häviötä ja 2 tasapeliä. Bykova menetti mestaruuden Olga Rubtsovalle 1956, mutta voitti sen takaisin kaksi vuotta myöhemmin 1958.
Hän puolusti mestaruuttaan menestyksellisesti Kira Zvorykinaa vastaan 1960 (+6 −2 =5), mutta 1962 hävisi sen 21-vuotiaalle Nona Gaprindašvilille (+0 −7 =4).
Bykova työskenteli insinöörinä isossa moskovalaisessa painotalossa ja oli myös shakkikirjailija ja -kolumnisti. 1951 hän kirjoitti kirjan venäläisistä naispelaajista.
Kusatsu-Shirane

Kusatsu-Shirane () on Honshūn saarella Japanissa sijaitseva aktiivinen kerrostulivuori. Tulivuori koostuu yhdistyneistä huipuista ja kolmesta happamasta kraatterijärvestä. Vuoren korkein kohta on 2 171 metriä merenpinnan yläpuolella. Kusatsu-Shirane on purkautunut viimeksi vuonna 1983.
Kusatsu-Shirane muodostui kolmessa purkausjaksossa, jotka alkoivat keskisellä pleistoseenikaudella. Viimeisin purkausjakso alkoi noin 14 000 vuotta sitten. Kaikki vuoren purkaukset ovat olleet tyypiltään freaattisia räjähdyspurkauksia. Purkaukset ovat syntyneet, kun kuuma sula kiviaines on joutunut kosketuksiin happamien kraatterijärvien veden kanssa. Kusatsu-Shiranella on kolme hapanta rikkipitoista kraatterijärveä: Yu-gama, Kara-gama ja Mitsu-Gama. Näistä Yu-gama on suurin. Järvet ovat happamia ja niiden päällä kelluu keltaista rikkiä. Alueella olikin aktiivista rikinkeruuta 1800- ja 1900-lukujen aikana. Kraatterijärvet ovat suosittuja turistikohteita.
Ninni

Ninni on naisen etunimi. Alun perin Ninni on todennäköisesti venäläinen muunnelma nimestä Anna, mutta sitä on arveltu myös Ingrid-nimen muunnelmaksi. Ruotsissa nimi esiintyy myös muodossa "Ninnie".
Suomessa nimi Ninni on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1 604 henkilölle. Ninnin nimipäivä on sekä suomen- että ruotsinkielisen kalenterin mukaan 26. lokakuuta.
Ninnin nimipäivä on suomenruotsalaisen ja vuodesta 2010 lähtien myös suomenkielisen kalenterin mukaan 26. lokakuuta.
Blood (videopeli)

Blood on Monolith Productionsin kehittämä ja GT Interactiven julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin MS-DOS:lle heinäkuussa 1997. 
"Bloodia" kehitti aiemmin 3D Realms, mutta yhtiö myi pelioikeudet Monolithille, jotta 3D Realms pystyisi keskittymään "Shadow Warriorin" kehittämiseen. Pelistä on tehty jatko-osa "Blood 2: The Chosen" ja kaksi lisäosaa, jotka ovat "Plasma Pak" ja "Cryptic Passage". Blood on jaettu neljään episodiin, jossa kussakin on oma loppuvastus.
Pelin keskeisenä teemana on graafinen väkivalta, josta peli on saanut nimensä: viholliset voidaan räjäyttää palasiksi, jotka sitten satavat takaisin maahan. Irrallaan olevia päitä voi potkia kuin jalkapalloa. Viholliset huutavat niiden leimahtaessa tuleen tai haavoittuessa. Äänimaailma on olennainen osa koko peliä. Kenttäsuunnittelussa ilmenee pelin väkivaltaisuus: ympäri kenttää nähdään ruumiita, kidutuksen uhreja sekä muita räävittömiä tilanteita.
Juoni.
Peli sijoittuu vuoteen 1928, jolloin pelin päähenkilö, Caleb, herää kuolleista. Hänen tehtävänä on kostaa ystäviensä Gabrielin ja Ishmaelin sekä hänen rakastettunsa Ophelian kuolema, jonka laittoi täytäntöön pelin päävihollinen Tchernobog sekä hänen alaisensa. Tchernobog johtaa salaseuraa. jota kutsutaan nimellä Cabal.
Peli on jaettu neljään episodiin, joissa on joko kahdeksan tai yhdeksän kenttää. Jokaisessa episodissa on myös salakenttä, jonne pääsy vaatii tarkkaa silmää tai nopeutta. Jokaisen episodin viimeinen kenttä on pomokenttä, jossa Caleb ottaa mittaa voimakkaista pomoista.
Mikaelinlinna

Mikaelinlinna (), myös Insinöörilinna (Инжене́рный за́мок, "Inženernyi zamok"), on keisari Paavali I:n kaupunkiresidenssiksi vuosina 1797–1800 rakennettu klassistinen palatsi Pietarin keskustassa Venäjällä. Fontankan ja Moikan kulmassa Kesäpuistoa vastapäätä sijaitsevan rakennuksen on suunnitellut italialaissyntyinen arkkitehti Vincenzo Brenna.
Palatsi on rakennettu Francisco Bartolomeo Rastrellin vuosina 1741-1744 suunnitteleman keisarinna Elisabetin puisen Kesäpalatsin paikalle, joka purettiin vuonna 1797. 
Arkkitehtuuri.
Neliömäisen, kulmistaan pyöristetyn rakennuksen sisällä on kahdeksankulmainen sisäpiha. Etelään suunnattua pääjulkisivua koristavat marmoripylväät, sisäänkäyntiä reunustavat obeliskit ja koristeellinen päätykolmio. Avointa parveketta kannattavalta pohjoisjulkisivun pylväiköltä laskeutuu leveä portaikko kohti Moikajokea. Länsisivun pyöristetty uloke sisältää Paavalin taivaallisena suojelijanaan pitämälle arkkienkeli Mikaelille pyhitetyn kirkon, josta palatsi on saanut alkuperäisen nimensä. Sen kupolin yllä kohoaa gotiikkaa ja Pietarin varhaista arkkitehtuuria muistuttava terävä huippu. Muodoltaan vaihtelevista, aikoinaan loisteliaasti koristetuista sisätiloista ovat kirkon lisäksi säilyneet marmorinen pääportaikko, Rafaelin galleria, valtaistuinsali ja ovaalisali.
Pääjulkisivun edessä sijaitsevalle aukiolle pystytettiin vuonna 1800 Bartolomeo Carlo Rastrellin suunnittelema, 1740-luvulla valettu Pietari I:n ratsastajapatsas. Arkkitehtoniseen kokonaisuuteen kuuluvat myös Insinöörikadulta johtavaa väylää reunustavat identtiset vartiopaviljongit sekä niiden edessä sijaitsevat maneesi- ja tallirakennukset, joiden Maneesiaukille suunnatut julkisivut uudisti vuosina 1823–1824 arkkitehti Carlo Rossi.
Paavali I:n persoonallisuutta heijastava Mikaelinlinna huokuu synkkää ja salaperäistä romantiikkaa. Salamurhaa pelännyt keisari loi uudesta palatsistaan luoksepääsemättömän linnoituksen. Fontankan, Moikan ja keinotekoisten kanavien ympäröimään linnaan pääsi vain tykkien ja lujan vartioston suojelemia nostosiltoja pitkin. Varotoimista huolimatta Paavali sai asua siellä vain 40 päivää. Keisarin oman kaartin upseerit kuristivat hänet makuuhuoneessaan.
Paavalin kuoleman jälkeen keisariperhe muutti jälleen Talvipalatsiin. Hylättyyn linnaan sijoitettiin vuonna 1819 insinööriopisto (myöhemmin Nikolain insinööriakatemia), josta se sai uuden nimensä. Vuosina 1838–1843 siellä opiskeli ja vuoteen 1841 saakka myös asui tuleva kirjailija Fjodor Dostojevski. Vuoteen 1917 saakka rakennuksessa sijaitsi sotaministeriön pääinsinöörihallinto ja muita sen virastoja. 
Vallankumouksen jälkeen.
Lokakuun vallankumouksen aikana linna oli Paavalin rykmentin sotilaiden tukahduttaman junkkarikapinan päämajana. Myöhemmin siellä toimi puna-armeijan sotakouluja ja muita laitoksia. Nykyään Mikaelinlinna on Venäläisen taiteen museon näyttelytilana. Vuonna 2003 sen pääjulkisivun eteen rakennettiin uudelleen sillalla varustettu vallihauta.
Mikaelinlinnan osoite on Sadovaja-katu 2. Lähimmät metroasemat ovat Gostinyi dvor ja Nevski prospekt.
Eric von Schantz

Eric Emil Eberhard von Schantz (11. marraskuuta 1909 Helsinki – 14. huhtikuuta 1993 Helsinki) oli suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija.
Eric von Schantzin tunnetuin teos oli 1947 ilmestynyt romaani "Irene : Silkki-Saaran muistelmat". Romaanimuotoon kirjoitettujen muistelmien päähenkilö oli 1874 syntynyt helsinkiläinen prostituoitu Irene Saara Björkhem eli Silkki-Saara joka oli saanut nimensä siitä että hän käytti aina silkkisiä vaatteita. Von Schantzin kirjoittaman esipuheen mukaan hän oli todellisuudessa italialaista alkuperää ollut, Kokkolassa syntynyt Sofia Arletti. 
Silkki-Saara jäi lapsena orvoksi ja joutui huutolaisena pohjalaiseen maalaistaloon jossa häntä kohdeltiin huonosti. Romaanissa kuvattiin hänen vaiheitaan prostituoituna Helsingissä vuosisadan vaihteessa, vankina Hämeenlinnan naisvankilassa sekä Argentiinassa ja Yhdysvalloissa vietettyjä aikoja. Romaanin mukaan Silkki-Saara saneli muistelmansa Diakonissalaitoksen sairaalassa jonne hän oli joutunut menetettyään näkönsä metyylialkoholin juomisen takia. Hän sai myöhemmin näkönsä takaisin ja vietti viimeiset vuotensa Degerössä pappina toimineen poikansa luona. Kertoman mukaan Silkki-Saara kuoli 1950-luvun alussa. Silkki-Saara on esitetty myös näytelmänä Televisioteatterissa 1975. 
Yleisradion toimittaja Timo Heikkinen tutki vuonna 2017 Silkki-Saaran todellista henkilöllisyyttä ja selvisi että hän oli todellisuudessa Ylistarossa syntynyt torpparintytär Sofia Jaakontytär Arentti (1869–1947). Arentti oleskeli kansakoulun ja rippikoulun käytyään Ruotsissa vuosina 1887–1891 ja 1895–1906. Hän oli Helsingin kaupungin terveystoimiston ja myöhemmin huoltopoliisin kirjoissa prostituoituna vuodesta 1907 alkaen ja harjoitti tätä ammattia Helsingissä aina 1920-luvun puoliväliin saakka. Vuonna 1926 hän joutui Nikkilän mielisairaalaan skitsofrenian vuoksi ja oli viimeiset 20 vuotta elämästään eri mielisairaaloissa. Sofia Arentti kuoli maaliskuussa 1947 Uudenkaupungin piirimielisairaalassa. Karl E. Malm niminen mies toimitti sinikantisiin vihkoihin kirjoitetut alkuperäiset muistelmat Nide-kustantamolle jo ennen sotia ja näiden vihkojen perusteella Eric von Schantz kirjoitti romaaninsa. Malm oli asunut Silkki-Saaran kanssa ja kirjoittanut vihkot Silkki-Saaran päiväkirjan pohjalta vankilassa ollessaan. Von Schantz muutti romaania kirjoittaessan käsikirjoituksessa olleet nimet ja syntymävuodet suojatakseen vielä elossa olleita henkilöitä.
Toisessa von Schantzin romaanissa "Slyngeln Måhrberg" (1936) ja sen jatko-osassa "Ny dag" (1937) päähenkilönä oli taidemaalari Myhrberg joka joutuu vankilaan taideväärennösten takia ja lähtee vankilasta päästyään Amerikkaan.
Pukkilan kirkko

Pukkilan kirkko on kuuluisan kirkonrakentajan Mats Åkergrenin rakentama 1814. Porvoonjokilaaksossa sijaitsevan Pukkilan toinen kirkko seisoo pienellä mäellä. Puukirkko on muodoltaan erivartinen, sisäviisteinen ristikirkko. Pääsisäänkäynnin yläpuolella kohoaa tapulimainen kellotorni, jonka kellot ovat 1700-luvulta. Runkohuoneen ristikeskusta koristaa kattoratsastaja.
Kirkon muutoskorjauksissa alkuperäinen asu on osin kadonnut. Ensimmäinen peruskorjaus tehtiin 1885. Nykyinen kiinteä sisustus ja sisäasu ovat pääosin 1914 Ilmari Launiksen johdolla tehdystä korjauksesta. Barokkityylinen saarnatuoli vuodelta 1689 on siirretty Pukkilan ensimmäisestä kirkosta. Ensimmäiset urut Pukkilan kirkkoon saatiin 1901. Nykyiset urut ovat vuodelta 1991 ja niissä on 17 äänikertaa, 2 sormiota sekä jalkio.
Kirkkoa ympäröi hautausmaa. Kirkon lähellä on kaksi vanhaa pitäjänmakasiinia, joista toisessa, 1837 rakennetussa, on kotiseutumuseo. Viereisen, 1780-luvulla rakennetun pappilan nykyasu on vuodelta 1842.
Nuorten toivekirjasto

Nuorten toivekirjasto on WSOY:n nuortenkirjasarja, jota julkaistiin 1950-luvulta 1980-luvulle. Sarjassa on 265 osaa. Ensimmäinen kirja oli Lennart Vapaavuoren "Salmikämpän pojat" (1951) ja viimeinen Lassi Koposen "Pusun pojat pinteessä" (1985). Nuoremmille lukijoille julkaistiin sarjaa Lasten toivekirjasto.
Michael Berrer

Michael Berrer (s. 1. heinäkuuta 1980 Stuttgart) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 42 toukokuussa 2010 ja nelinpelissä sijalle 134 maaliskuussa 2009. Hän on edustanut Saksaa kahdessa Davis Cup -ottelussa.
Hän on kuusi kertaa selviytynyt Grand Slam -turnauksen toiselle kierrokselle. Toisen kierroksen otteluissaan hän on hävinnyt Dmitri Tursunoville Wimbledonissa 2007, Ernests Gulbisille Yhdysvalloissa 2007, Andy Roddickille Australiassa 2008, Radek Štěpánekille Australiassa 2009, Denis Istominille Australiassa 2010 ja Feliciano Lópezille Australiassa 2014. Kolmannelle kierrokselle hän selviytyi Ranskan avoimissa 2011. Hän on voittanut yhden ATP-nelinpeliturnauksen.
Puikkosammal

Puikkosammal ("Phaeoceros carolinianus") on puikkosammalten sukuun kuuluva sarvisammallaji. Kasvilaji on Suomesta hävinnyt, mutta uhanalaisten lajien punaisessa kirjassa luokiteltu toistaiseksi äärimmäisen uhanalaiseksi.
Ulkonäkö.
Puikkosammal kasvaa pienehköinä (alle 2 cm) ruusukkeina. Sen voi sekoittaa sarvisammaleen tai röyhelösammaleen. Puikkosammalen sisällä kasvaa sinimollus ("Nostoc") -syanobakteeria, joka näkyy tummina pisteinä. Puikkomainen itiöpesäke on kärkiosastaan keltainen.
Levinneisyys.
Puikkosammalta kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla, lauhkealla ja subtrooppisella vyöhykkeellä. Suomessa sitä on tavattu vain yhdellä paikalla Helsingin Kumpulassa vuonna 1876.
Elinympäristö.
Puikkosammal kasvaa paljaalla kostealla maalla. Se ei pidä kalkkipitoisista paikoista.
Valkohammas (vuoden 1991 elokuva)

Valkohammas on Randal Kleiserin ohjaama, Jack Londonin kirjaan "Susikoira" ("White Fang", 1906) (suomennettu myös nimellä "Valkohammas") perustuva elokuva vuodelta 1991.
Juoni.
Jack Conroy saapuu Alaskaan täyttääkseen edesmenneen isänsä toiveen; löytää kultaa tämän vanhasta kaivoksesta. Jack saa apua Alex Larson nimiseltä mieheltä, joka tunsi Jackin isän ja suostuu viemään tämän hänen isänsä vanhalle kaivaukselle. Matkalla hän käy intiaaniheimon kylässä, jossa hän näkee susikoiran nimeltä Valkohammas. Jack kiintyy koiraan, mutta jatkaa silti matkaansa isänsä vanhalle kaivaukselle. Myöhemmin Jack ja hänen toverinsa Alex lähtevät kaupunkiin, jossa Jack pelastaa Valkohampaan koiratappelusta ja vie tämän kaivaukselle. Valkohampaasta ja Jackista tulee erottamattomat ystävykset. Tämän jälkeen Jackin kultaa yritetään ryövätä, ja Valkohammas on ainoa, joka voi pysäyttää varkaat.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä luonnehtii "Valkohammasta" yllätyksettömäksi mutta ammattitaitoiseksi Disney-tuotteeksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" kehuu komeaa kuvausta ja antaa elokuvalle kolme tähteä neljästä.
Haus Steiner

Haus Steiner on Adolf Loosin suunnittelema asuinrakennus Wienissä. Se valmistui 1910 ja on merkittävä varhaisen modernin arkkitehtuurin rakennus.
Loos suunnitteli Haus Steinerin taidemaalari Lilly Steinerille ja tämän aviomiehelle Hugolle. Rakennus sijaitsee Wienin esikaupunkialueella, jossa rakennusmääräykset olivat tarkkoja. Tien suuntaan oleva julkisivu sai olla vain yksikerroksinen, mutta vinokattoon hyväksyttiin myös yksi pystyikkuna. Haus Steinerin julkisivu onkin vain yksikerroksinen, ja puoliympyrän muotoisessa metallipäällyistessä katossa on korkea ikkuna, joka antaa valoa ensimmäisessä kerroksessa olevaan ateljeeseen. Puutarhan puolelle rakennus näyttäytyy kolmikerroksisena.
Haus Steinerin ansiosta Loosin maine modernina arkkitehtina levisi Wienin ulkopuolelle. Rakennuksen puutarhan puoleista julkisivua esitellään usein alan kirjallisuudessa esimerkkinä radikaalin rationalistisesta modernista arkkitehtuurista.
Hans Gude Gudesen

Hans Gude Gudesen (s. 6. maaliskuuta 1950) on norjalainen keksijä ja tutkija.
Gudesen on kotoisin Fredrikstadista. Hän on opiskellut arkeologiaa Oslon yliopistossa. Sen jälkeen hän työskenteli useita vuosia Yhdysvalloissa uuden teknologian kehittämisen parissa. Hän oli jo varhaisessa vaiheessa yhteydessä Norjan teknis-luonnontieteellisen yliopiston professoreihin Arne Halaasiin ja Tor A. Ramstadiin, joille hän esitti yhteistyötä. He perustivat yhdessä Fast Search &amp; Transfer -nimisen yrityksen. 1990-luvulla Gudesen toimi Opticom-yrityksen aivoina, ja hän sijoitti sen osakkeisiin noin miljardi kruunua. Myöhemmin osa siitä sai uudeksi nimekseen Thin Film Electronics.
Gudesen osti Ingmar Bergmanin Fårön kiinteistön ja suuren osan siihen kuuluvaa irtaimistoa. Fåröstä muodostetaan säätiö ja siitä tulee taiteilijakeskus.
Abdiel-luokka

Abdiel-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston toisessa maailmansodassa palvellut kuuden aluksen miinalaivan muodostama luokka. Luokan aluksista neljä ensimmäistä tilattiin 1938 ja kaksi tilattiin osana ensimmäistä hätäohjelmaa. Ne oli suunniteltu nopeisiin miinoitusoperaatioihin vihollisen vesillä lähellä satamia tai merireittejä. Tehtävänsä vuoksi alusten tuli olla nopeita ja niiden ilmapuolustuksen tuli olla riittävää.
Myöhemmin tilatut "HMS Apollo" ja "HMS Ariadne" oli aseistettu ainoastaan neljällä nelituumaisella ja kaksinaulaisten tilalle oli asennettu "Apollolla" kaksi kaksiputkista Bofors 40 mm -ilmatorjuntatykkiä ja "Ariadnelle" kolme.
Justus Bier

Justus Bier (31. toukokuuta 1899 Nürnberg, Saksa – 23. tammikuuta 1990 Raleigh, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) oli saksalais-yhdysvaltalainen taidehistorioitsija.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Bier opiskeli useissa yliopistoissa taidehistoriaa, arkeologiaa sekä keskiajan ja modernin ajan historiaa. Hänen merkittävimmät opettajansa olivat Paul Clemen ja Heinrich Wölfflin. Bier kirjoitti 1920-luvulla modernista taiteesta, ja vuodet 1930–1936 hän oli hannoverilaisen Kestnergesellschaft-taidemuseon kuraattori. Bier keräsi myös Bauhaus-taiteilijoiden, kuten Paul Kleen, Oskar Schlemmerin ja Lyonel Feiningerin, töitä. Kansallissosialistisen puolueen noustua valtaan juutalainen Bier pakeni Saksasta ja muutti Yhdysvaltoihin 1937.
Bierin entinen luokkatoveri Richard Krautheimer suositteli hänelle paikkaa Louisvillen yliopistosta, Kentuckystä. Hän opetti Louisvillessä taidehistoriaa 1937–1960. Bier kirjoitti myös yli 200 taidearvostelua louisvilleläiseen "The Courier-Journal" -sanomalehteen. Vuodet 1960–1970 Bier oli Pohjois-Carolinan taidemuseon johtaja. Louisvillen yliopistossa on nykyään Bierin nimeä kantava professuuri.
HMS Abdiel (M39)

HMS Abdiel (viirinumero M39) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Abdiel-luokan miinalaiva.
Palvelus.
"HMS Abdielin" käyttöönottotestaukset keskeytettiin 22. maaliskuuta 1941 ja se määrättiin estämään miinoittamalla Saksan laivaston taisteluristeilijöiden "Scharnhorstin" ja "Gneisenaun" murtautuminen Brestistä. Alus laski yhdessä "HMS Intrepidin", "HMS Impulsiven" ja "HMS Icaruksen" kanssa 23. ja 28. maaliskuuta kaksi miinoitetta Brestin edustan merireiteille (operaatiot GV, GX ja GY). Miinoittajien suojana olivat "HMS Kipling", "HMS Kelly" ja "HMS Jackal".
Aluksen piti suorittaa loput koeajoistaan 17.-30. huhtikuuta, mutta ne jouduttiin jälleen keskeyttämään. Alus määrättiin risteilijä "HMS Didon" sekä hävittäjien "HMS Kellyn", "Kiplingin", "HMS Kelvinin", "Jackalin" ja "HMS Jerseyn" muodostamaan osastoon. Osasto purjehti Plymouthista Gibraltarille, jossa siihen kuormattiin Maltalle toimitettavia tarvikkeita ja se liitettiin samalla Välimeren laivastoon.
Osasto muodosti 24.-28. huhtikuuta operaatio Dunlopin Force F:n, jonka tehtävänä oli toimittaa tavarat Maltalle ja sen jälkeen jatkaa matkaansa Aleksandriaan.
"HMS Abdiel" laski 150 miinaa 21. toukokuuta Lefkaksen saaren eteläkärkeen Joonianmerellä. Vielä samana päivänä miinakentässä tuhoutuivat Italian laivaston hävittäjä "Carlo Mirabello", tykkivene "Pellegrino Matteucci" ja saksalaiset rahtilaivat "Kybfels" sekä "Marburg".
"HMS Abdiel", jonka saattajina olivat "HMS Hero" ja "HMAS Nizam", laski 27. toukokuuta vastaisena yönä 800 kommandoa Soudanlahteen. Alus purjehti 31. toukokuuta yhdessä risteilijä "HMS Phoeben" kanssa Aleksandriasta Sfakiaan Kreetalle. Alukset evakuoivat seuraavana yönä 4 000 miestä saarelta.
"HMS Abdiel" yhdessä miinanlaskijasukellusvene "HMS Rorqualin" ja sisaraluksensa "HMS Welshmanin" kanssa laski joulukuusta 1942 huhtikuuhun 1943 useita miinoitteita Sisilian salmeen. Alukset laskivat yhteensä noin 2000 miinaa. Miinakentissä tuhoutui 9. tammikuuta Italian laivaston saattueesta hävittäjä "Corsaro" ja "Maestrale" vaurioitui pahoin. Toisesta saattueesta tuhoutui 3. helmikuuta hävittäjä "Saetta" ja torpedovene "Uragano". Muissa miinakentissä tuhoutuivat 8. maaliskuuta hävittäjät "Ascari" ja "Lanzerotto Malocello" sekä 7. huhtikuuta hävittäjä "Ciclone".
Alus osui miinaan 10. syyskuuta 1943 Taranton satamassa. Saksan laivaston torpedoveneet "S-54" ja "S-61" olivat laskeneet miinat ainoastaan muutamaa tuntia aiemmin paetessaan satamasta. Alus purjehti satamaan kannellaan Britannian 1. laskuvarjodivisioonan joukkoja (6th Royal Welsh) ja se ankkuroitui laituriin. Hieman puolenyön jälkeen aluksen alla laukesi kaksi miinaa, minkä seurauksena se upposi kolmessa minuutissa. Maahanlaskudivisioonan miehistä menetti henkensä 58 sotilasta ja noin 150 haavoitui. Aluksen miehistöstä sai surmansa 48 henkeä.
Kaasu (auto)

Kaasulla tarkoitetaan autotekniikassa bensiinistä tai muusta polttoaineesta ja ilmasta koostuvaa seosta. Seos syttyy moottorin palotilassa ja työntää männän liikkelle. Tavanomaisessa polttomoottorissa työntöliike muuttuu kiertokangen ja kampiakselin kautta pyörimisliikkeeksi. Sylinteriin tulevan seoksen määrä vaikuttaa siihen, kuinka suurella käyntinopeudella moottori käy. Moottorissa polttoaineen ja ilman suhteen on oltava oikea, jotta moottori on tarpeeksi taloudellinen ja siitä saadaan optimaalinen hyöty.
Johan Franzén (kauppaneuvos)

Johan Franzén (6. toukokuuta 1784 Oulu – 3. joulukuuta 1849 Oulu) oli suomalainen Oulussa asunut kauppaneuvos, laivanvarustaja ja sahateollisuuden harjoittaja.
Elämäkerta.
Franzénin vanhemmat olivat oululainen kauppias ja laivanvarustaja Zachris Franzén (sukunimi aiemmin Franseen) ja Helena Schulin. Hänen veljiään olivat piispa ja runoilija Frans Mikael Franzén ja raahelainen laivanvarustaja, kauppias sekä teollisuusmies Zachris Franzén. Perheeseen kuului myös kolme tytärtä.
Franzénin isä kuoli hänen olleessaan kolmevuotias ja äiti meni 1789 uusiin naimisiin oululaisen kauppiaan Lars Henrik Keckmanin kanssa. Franzén aloitti uransa kasvatusisänsä palveluksessa ja hän sai porvarinoikeudet Oulussa 1808.
Oulun tervanvienti oli 1800-luvulla ennen Krimin sotaa Bergbomin, Granbergin ja Franzénin kauppahuoneiden hallinnassa. Kauppahuoneet toivat Ouluun muun muassa kahvia, sokeria, suolaa ja muita kulutustavaroita. Franzén toimi myös laivanvarustajana ja hän oli osakkaana useassa laivassa varsinkin Raahessa asuneen veljensä Zachris Franzénin kanssa. Hän perusti myös 1811 Oulun Korkeasaareen laivatelakan ja omisti vuodesta 1829 kolmasosan toisesta oululaisesta Kokkosaaressa sijainneesta laivatelakasta. Franzén oli lisäksi osakkaana kolmessa vesisahassa: Oulussa sijainneessa Sahansaaren sahassa vuodesta 1813, Pudasjärvellä sijainneessa Kynkään sahassa vuodesta 1837 ja Hirvaskosken eli Timosen sahassa Pudasjärvellä vuodesta 1841.
Franzénin kauppahuone toimi vuodesta 1810 Oulussa Kajaaninkatu 10:ssä sijainneella tontilla. Kun toimitalo tuhoutui Oulun palossa 1822, Franzén rakennutti 1829 tilalle uuden kaksikerroksisen empiretyylisen talon, jonka suunnitteli mahdollisesti arkkitehti Carl Ludvig Engel. Franzén luovutti kauppahuoneen johdon pojalleen Frans Johan Franzénille 1841.
Franzén toimi Oulun kaupungin raatimiehenä vuodesta 1827 ja oli seuraavana vuonna perustamassa Oulun läänin talousseuraa. Kauppaneuvoksen arvon hän sai 1830.
Franzén oli naimisissa kaksi kertaa:
Minä olen

Minä olen on suomalaisen heavy metal -yhtye Kotiteollisuuden vuonna 2003 julkaistu single albumilta "Helvetistä itään". Kappale nousi korkeimmillaan singlelistan toiselle sijalle ja siitä tuli yksi yhtyeen suurimmista hiteistä. Singlellä on mukana myös 3 ”bonusraitaa”, joita ei ole julkaistu muualla. Kappaleen sanoissa on viittaus Väinö Linnan "Täällä Pohjantähden alla" -trilogian kuuluisiin alkusanoihin:
"Ja se mies Jussi seisoo yksin suon laidalla, on kuokka pudonnut, räkä valuu hikisellä poskella."
Eksyin Jane Austenin maailmaan

Eksyin Jane Austenin maailmaan ("Lost in Austen") on neliosainen televisiosarja, joka valmistui 2008. Sarjan käsikirjoituksen on Jane Austenin romaanin "Ylpeys ja ennakkoluulo" pohjalta tehnyt Guy Andrews. Sarjan tuotantoyhtiö on Mammoth Screen, ja sen ensimmäisen osan ensiesitys oli Britanniassa 3. syyskuuta 2008, jolloin katsojia oli 4,2 miljoonaa. Sarja on julkaistu myös DVD:nä. Joulukuussa 2008 sarja oli myyty 90 maahan, lisäksi se oli myyty DVD:nä ja Blu-rayna vielä 14 maahan. Suomessa sarja esitettiin heinä-elokuussa 2009.
Aikamatka Austenin maailmaan on saanut brittiläisiltä kriitikoilta kiitosta, mutta suomalaisen kriitikon silmissä sen päähenkilö Amanda käy pitkästyttäväksi.
Vuonna 2009 kerrottiin, että tarinan pohjalta muokataan myös elokuva, jonka tuottajaksi on kiinnitetty ohjaaja Sam Mendes.
Juoni.
1. jakso – Jane Austenin innokas ihailija Amanda Price nykyajan Hammersmithista löytää kylpyhuoneestaan kirjan "Ylpeys ja ennakkoluulo" hahmon Elizabeth Bennetin. Amanda astuu uteliaana sisään kylpyhuoneen seinässä olevasta salaovesta, jonka Elizabeth näyttää hänelle ja huomaa astuneensa Bennetien taloon Longbourniin kirjan tapahtumien alkuvaiheessa. Amanda jää siihen maailmaan, ja samaan aikaan Elizabeth on 2000-luvun Lontoossa. Herra Bennet on vieraanvarainen, ja Amanda yrittää vakuuttaa, että romaani etenee niin kuin sen pitääkin. Hän tapaa tanssiaisissa herra Bingleyn ja herra Darcyn, joista edellinen alkaakin Janen sijasta rakastua häneen. Amanda pakottaa Janen lähtemään huonolla säällä Bingleyn taloon, jotta romaani pääsisi taas raiteilleen, mutta kun hän saa tietää, että Jane voi vilustua ja sairastua, hän lähtee tämän perään pelastaakseen tämän.
2. jakso – Huolehtiessaan Janesta Netherfield Parkissa Amanda yrittää torjua Bingleyn lähestymiset valehtelemalla olevansa lesbo. Heidän vaununsa särkyy paluumatkalla Longbourniin, ja he kohtaavat Wickhamin. Kun he ovat päässeet perille Longbourniin, Bennetien vieraana on näiden kotitalon tuleva perijä herra Collins. Amandan alkuun vihamielinen asenne Wickhamia kohtaan synnyttää huhun, jonka mukaan vaikka hänellä on "27 000 punnan vuositulot", joka oli melkoinen summa tuohon aikaan, hän on todellisuudessa menestyneen kalakauppiaan tytär. Amandan yritykset edistää Bingleyn ja Janen suhdetta ja saada Collins sen sijaan menemään naimisiin neiti Lucasin kanssa epäonnistuvat. Bingleyn syväksi pettymykseksi Collins avioituu Janen kanssa. Amanda syyttää suutuspäissään Darcya ystävän onnen pilaamisesta, ja hän myöntää mielessään rakastuneensa tähän.
Brygos

Brygos () voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Golden Hour of The Kinks

Golden Hour of The Kinks on The Kinksin lokakuussa 1971 julkaistu kokoelma-albumi. Sen julkaisi yhtyeen vanha levy-yhtiö Pye Records ja levy sisältää kappaleita tältä ajalta, vuosilta 1964–69. Albumin CD-versio julkaistiin toukokuussa 1991.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli