tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1986

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1986 oli jalkapallon naisten SM-sarjan 13. kausi ja kaikkiaan 16. kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, jolle saavutus oli seitsemäs Suomen mestaruus.
Sarjajärjestelmä.
Naisten SM-sarja 1985 pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka viimeinen putosi I divisioonaan kaudeksi 1987 ja toiseksi viimeinen karsi sarjapaikastaan naisten I divisioonan toiseksi sijoittuneen kanssa. 
Sarjataulukko.
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1987

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1987 oli jalkapallon naisten SM-sarjan 14. kausi ja kaikkiaan 17. kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, jolle saavutus oli kahdeksas Suomen mestaruus.
Sarjajärjestelmä.
Naisten SM-sarja 1987 pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka viimeinen putosi I divisioonaan kaudeksi 1988 ja toiseksi viimeinen karsi sarjapaikastaan naisten I divisioonan toiseksi sijoittuneen kanssa. 
Sarjataulukko.
Lettokuirisammal

Lettokuirisammal ("Calliergon richardsonii") on koko Suomessa letoilla ja muilla eutrofisilla kasvupaikoilla esiintyvä lehtisammal. Lettokuirisammal on keskikokoinen, 5–10 senttimetrin mittainen sammal ja kasvaa yksittäin tai puhtaina kasvustoina. Se muistuttaa ulkonäöltään hetekuirisammalta, mutta hetesirppisammalen lehtisuoni on vahva ja ulottuu lehden kärkeen saakka. Lajien erottaminen toisistaan vaatii usein tarkastelua luupilla.
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1988

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1988 oli jalkapallon naisten SM-sarjan 15. kausi ja kaikkiaan 18. kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, jolle saavutus oli yhdeksäs Suomen mestaruus.
KNF:n luovuttua sarjasta sen sarjapaikka siirtyi PP-Futikselle.
Sarjajärjestelmä.
Naisten SM-sarja 1988 pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka viimeinen putosi I divisioonaan kaudeksi 1989. Sarjan toiseksi viimeinen osallistui neljän joukkueen karsintasarjaan naisten I divisioonan lohkovoittajien kanssa. Karsintasarjan kaksi parasta saivat paikan SM-sarjaan kaudeksi 1989. 
Sarjataulukko.
 
 
SM-karsintasarja.
Emerson Buckley

Emerson Buckley (14. huhtikuuta 1914 New York, New York – 19. marraskuuta 1989 Miami, Florida) oli yhdysvaltalainen kapellimestari.
Buckley opiskeli musiikkia Columbian yliopistossa, josta valmistui 22-vuotiaana. Hän hyväksyi heti ensimmäisen nimityksensä ja pääsi Columbia Grand Operan kapellimestariksi. Buckley toimi vuosina 1950–1973 Florida Grand Operan (Miamin ooppera) musiikillisena johtajana; tämän jälkeen hän oli siellä taiteellisen johtajan asemassa sekä residenssikapellimestarina vuoteen 1986. Seattlen oopperan kapellimestari hän oli vuosina 1964–1975. Buckley myös johti usein esityksiä New Yorkin kaupunginoopperassa, esiintyi vierailevana kapellimestarina Chicagon lyyrisessä oopperassa ja työskenteli Luciano Pavarottin kiertuekapellimestarina. Hän teki Pavarottin kanssa monia konserttikiertueita eri puolilla maailmaa ja esiintyi itsenään vuoden 1982 elokuvassa "Yes, Giorgio", jossa Pavarottikin esiintyi. 
Buckley johti Douglas Mooren oopperan "The Ballad of Baby Doe" revision (1958) ja Robert Wardin Pulitzer-palkitun oopperan "The Crucible" (1961) kantaesitykset New Yorkin kaupunginoopperassa. Hän johti lisäksi orkesterimusiikkia ja toimi Fort Lauderdalen sinfoniaorkesterin pitkäaikaisena musiikillisena johtajana. Hänen tekemänsä levytykset, joita julkaisivat Deutsche Grammophon ja Albany Records, sisälsivät kuitenkin lähinnä oopperaohjelmistoa. Merkittäviksi nousivat äänitykset Buckleyn johtamista Pavarottin konserteista Kiinassa ja Münchenissä vuodelta 1986.
Buckley kuoli keuhkoahtaumatautiin kotonaan Miamissa marraskuussa 1989.
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1989

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1989 oli jalkapallon naisten SM-sarjan 16. kausi ja kaikkiaan 19. kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti PP-Futis, jolle saavutus oli ensimmäinen Suomen mestaruus.
Ilves-Pallon luovuttua sarjasta sen sarjapaikka siirtyi Tampereen Ilvekselle.
Sarjajärjestelmä.
Naisten SM-sarja 1989 pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka viimeinen putosi I divisioonaan kaudeksi 1990. Sarjan toiseksi viimeinen osallistui neljän joukkueen karsintasarjaan naisten I divisioonan lohkovoittajien kanssa. Karsintasarjan kaksi parasta saivat paikan SM-sarjaan kaudeksi 1990. 
Sarjataulukko.
 
 
SM-karsintasarja.
Lettonauhasammal

Lettonauhasammal ("Aneura pinguis") on koko Suomessa märillä ja ravinteisilla kasvupaikoilla esiintyvä maksasammal.
Lettonauhasammal kasvaa yksittäisversoina tai pieninä kasvustoina märällä maalla tai muiden sammalten seassa. Sen versot ovat yleensä 2–6 senttimetriä pitkiä ja epäsäännöllisesti haarovia. Se on melko helppo tunnistaa ja sekoitettavissa lähinnä liuskasammaliin, joiden sekovarsinauhat ovat tavallisesti kapeampia, alle kolmen millimetrin mittaisia.
Naisten Ykkösen kausi 2021

Naisten Ykkösen kausi 2021 oli jalkapallon Naisten Ykkösen 38. kausi. Sarjan voitti Oulu Nice Soccer. 
Sarjamuoto.
Kaudella 2021 Naisten Ykkösessä pelattiin 12 joukkueen kaksinkertainen runkosarja, jonka voittaja nousi Kansalliseen Liigaan kaudeksi 2022 ja toiseksi sijoittunut karsi liigapaikasta Kansallisen Liigan alemman loppusarjan toiseksi viimeiseksi sijoittuneen kanssa. Kolme viimeistä putosivat Naisten Kakkoseen kaudeksi 2022. 
Sarjataulukko.
Pernilla Söderlund

Pernilla Söderlund (s. 30. lokakuuta 1969) on ahvenanmaalainen poliitikko liberaalipuolueesta. Hän on toiminut Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä marraskuusta 2015.
Söderlund nousi maakuntapäivien jäseneksi maakuntavaalien 2015 jälkeen varaedustajan paikalta, Katrin Sjögrenin aloitettua Ahvenanmaan maaneuvoksena. Hän oli ensimmäisellä vaalikaudellaan 2015–2019 maakuntapäivien sosiaali- ja ympäristövaliokunnan jäsen. Maakuntavaaleissa 2019 Söderlund valittiin jatkamaan maakuntapäivien jäsenenä. Hän aloitti marraskuussa 2019 sosiaali- ja ympäristövaliokunnan puheenjohtajana. 
Söderlund työskenteli ennen poliittista uraansa kätilönä ja terveydenhoitajana Maarianhaminassa. Hän valmistui kätilöksi vuonna 1993 ja terveydenhoitajaksi vuonna 2000.
Gabrielle d’Estrées

Gabrielle d’Estrées, Beaufortin herttuatar (1571 tai 1573 – 10. huhtikuuta 1599 Pariisi) oli Ranskan kuninkaan Henrik IV:n rakastajatar, jolla oli suuri vaikutus Ranskan 1590-luvun uskonsotien tapahtumiin.
Suku.
Gabrielle d’Estrées syntyi eri tietojen joko vuonna 1571 tai 1573 Coeuvresin linnassa nykyisessä Couevres-et-Valseryssä Pikardiassa. Erään tiedon mukaan hänen syntymäpäivänsä olisi ollut 23. joulukuuta 1573. Hänen vanhempansa olivat Coeuvresin markiisi Antoine d’Estrées ja hovineito Françoise Babou de la Bourdaisière. Gabrielle d’Estrées’n veli oli marsalkka François-Annibal d’Estrées. 
Hovissa ja kulissiavioliitto.
Oleskellessaan vuosina 1587–1589 Pariisissa Gabrielle d’Estrées tapasi kuningas Henrik III:n hovissa Roger de Saint-Laryn, myöhemmän Bellegarden herttuan, jonka rakastajatar hänestä aluksi tuli. Marraskuussa 1589 d’Estrées esiteltiin ensi kerran uudelle kuninkaalle Henrik III Navarralaiselle eli Henrik IV:lle, joka rakastui häneen 20 vuoden ikäerosta huolimatta. Heidän suhteensa alkoi mahdollisesti vuonna 1591 Henrik IV:n ollessa piirittämässä Chartresia tai viimeistään seuraavana vuonna. D’Estrées oli kesäkuusta 1592 alkaen isänsä järjestämässä kulissiavioliitossa Nicolas d’Amerval -nimisen leskeksi jääneen aatelismiehen kanssa, mutta kuningas tunnusti hänet silti julkisesti rakastajattarekseen saman vuoden joulukuussa. Avioliitto purettiin vuonna 1594.
Kuninkaan rakastajatar.
Kuningas Henrik IV:llä tiedetään olleen ainakin 56 rakastajatarta, mutta suhde Gabrielle d’Estrées’n kanssa poikkesi muista. Heidän välinsä olivat luottamukselliset. Protestanttinen Henrik kääntyi vuonna 1593 katolilaisuuteen kuulemma d’Estrées’n suostuttelemana ja mahdollisesti siinä toivossa, että paavi suostuisi tällöin purkamaan hänen avioliittonsa kuningatar Margaretan kanssa, jolloin hän voisi naida rakastajattarensa. Henrik IV myös pyysi d’Estrées’tä vakuuttamaan protestanttisille hugenottijohtajille, että kääntymyksestään huolimatta kuningas ei hylkäisi heitä. Vuonna 1596 Gabrielle d’Estrées nimitettiin kuninkaallisen neuvoston jäseneksi. Hän myös lainasi rahaa Henrik IV:n sodankäyntiin. D’Estrées’n on arveltu vaikuttaneen Henrik IV:n vuonna 1598 antamaan Nantesin ediktiin, joka takasi protestanttien uskonvapauden ja lopetti Ranskan uskonsodat.
Gabrielle d’Estrées sai arvonimet Monceaux’n markiisitar vuonna 1595, Beaufortin herttuatar vuonna 1597 ja d’Étampesin herttuatar vuonna 1598. Henrik ilmeisesti suunnitteli virallista avioliittoa hänen kanssaan välittämättä paavin ja neuvonantajansa Maximilien de Sullyn vastahangasta. Marraskuusta 1598 alkaen d’Estrées asui kuninkaan virallisissa yksityistiloissa Louvren linnassa. 
Lapset.
Gabrielle d’Estrées synnytti Henrikille kolme lasta, jotka tämä tunnusti omikseen. Nämä olivat:
Perintö.
Ennen kuin avioliittoa ehdittiin solmia, Gabrielle d'Estrées kuitenkin kuoli yllättäen huhtikuussa 1599 ennenaikaiseen synnytykseen ollessaan neljättä kertaa raskaana. Hänen hautajaisensa pidettiin Pariisin Saint-Germain-l’Auxerrois-kirkossa.
Marja Bål Nango

Marja Bål Nango (s. 1988 Oslo, Norja) on pohjoissaamelainen elokuvantekijä, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja.
Elämäkerta.
Marja Bål Nango syntyi vuonna 1988 Oslossa Norjassa. Hänen siskonsa Ingir Ane Bål Nango on myös elokuvantekijä ja elokuvaohjaaja. Heidän vanhempansa ovat poronhoitajia.
Siskot varttuivat Galgossa, Skibotnissa, Tromssan läänissä. Koulun jälkeen Nango lähti Lillehammerin korkeakouluun lukemaan elokuva- ja TV-tieteitä. Vuonna 2010 hän alkoi opiskella Nordlandin taide- ja elokuva-ammattikoulussa, josta hän valmistui vuonna 2012. Tämän jälkeen hän opiskeli elokuvantekoa Saamelaisten korkeakoulussa vuosina 2012–2013.
Elokuvaura.
Nango oli ohjannut ensimmäisen lyhytelokuvansa "Abstrávttahasat" jo ennen valmistumistaan. Tämä elokuva näytettiin vuonna 2011 Norjan elokuvainstituutin Cinemateketissa Oslossa. Seuraavana vuonna elokuva näytettiin Grimstadin lyhytelokuvafestivalissa ja myöhemmin myös Tromssan kansainvälisellä elokuvafestivaalilla (TIFF).
Samana vuonna valmistui Nangon toinen lyhytelokuva, dokumenttielokuva "Halvt ditt og halvt datt", jossa kerrotaan minkälaista on olla monikulttuurinen. Elokuvassa hän haastattelee seitsemää monikulttuurista nuorta. Tämäkin elokuva näytettiin TIFFillä.
Vuonna 2012 Nango valmistui Nordlandin taide- ja elokuva-ammattikoulusta. Hänen lopputyönsä oli lyhytelokuva "Før hun kom, etter han dro". Sen lisäksi Nango oli myös kirjoittanut ja ohjannut elokuvan. Tästä elokuvasta hän voitti palkinnon vuoden 2013 imagineNATIVE-elokuvafestivaalilla Torontossa.
Samana vuonna hänen lyhytelokuvansa "Juletrollet" sai ensi-iltansa. Nango kirjoitti elokuvan käsikirjoituksen ja ohjasi elokuvan. Sen lisäksi hän osallistui moneen jälkityöhön. Elokuva seuraa pikku Inger Marjaa, joka haluaa täydellisen joulukuusen. Hänen äidillään ei kuitenkaan ole tarpeeksi rahaa siihen ja Inger Marja toivoo joulupukin auttavan heitä. Sinä vuonna Nango sai kolmivuotisen työstipendin Saamelaisten taideneuvostosta.
Palkinnot.
Vuonna 2011 Nango valittiin Riddu Riđđu -festivaalin Vuoden nuoreksi taiteilijaksi. Vuonna 2020 hän sai Rhode Islandin kansainvälisen elokuvafestivaalin palkinnon elokuvastaan "Njuokčamat". Samana vuonna ja samasta elokuvasta Nango ja hänen siskonsa saivat myös Best Live Action Short -palkinnon imagineNATIVE-elokuvafestivaalilla ja Palm Springsin kansainvälisen elokuvafestivaalin palkinnon.
Vuoden nuori taiteilija (Riddu Riđđu)

Vuoden nuori taiteilija tai Riddu Riđđun vuoden nuori taiteilija (, ja ) on taidepalkinto, jonka Riddu Riđđu on vuosittain myöntänyt 18–25-vuotiaille saamelaisille taiteilijoille vuodesta 2000. Aiemmin 15–18-vuotiaat ovat voineet myös osallistua.
Stephen Hartke

Stephen Hartke (s. 6. heinäkuuta 1952 Orange, New Jersey) on yhdysvaltalainen säveltäjä.
Hartke varttui Manhattanilla ja esiintyi lapsuudessaan kuoropoikana muiden muassa New York Pro Musican, New Yorkin filharmonikkojen, American Symphony Orchestran ja Metropolitan-oopperan kanssa. Hän sai kandidaatin arvonsa Yalen yliopistosta ja maisterin arvonsa Pennsylvanian yliopistosta. Filosofian tohtoriksi hän väitteli Kalifornian yliopistosta, Santa Barbarasta.
Hartke sai vuonna 2013 parhaan nykyklassisen sävellyksen Grammy-palkinnon teoksesta "Meanwhile – Incidental Music To Imaginary Puppet Plays", joka on Eighth Blackbird -kokoonpanolle sävelletty surrealistinen sekstetto. Lisäksi Hartke on säveltänyt muun muassa konsertot klarinetisti Richard Stoltzmanille ja viulisti Michelle Makarskille. Hänen kolmannen sinfoniansa tilasivat Lorin Maazel sekä New Yorkin filharmonikot, ja sen kohdalla tehtiin yhteistyötä Hilliard Ensemblen kanssa. Muita tilaustöitä Hartke on tehnyt muiden muassa Chamber Music Society of Lincoln Centerille, Carnegie Hallille, Glimmerglass Operalle ja Los Angelesin filharmonikoille. Hartken säveltämä ooppera "The Greater Good or The Passion of Boule de Suif" perustuu Maupassantin tarinaan. Tyylillisesti Hartke on hylännyt 1900-luvun jälkipuoliskolla suositun sarjallisuuden ja tehnyt musiikkia, jossa on viittauksia tonaalisuuteen. Hän on omaksunut vaikutteita muun muassa jazzista, minimalismista ja gamelanista. Hänen tyyliinsä on vaikuttanut myös hänen tekemänsä tutkimus varhaisesta polyfonisesta musiikista. Hartken musiikkia on kustantanut Keiser Southern Music. Hänen teostensa levytyksiä on saatavilla muiden muassa Albany-, Chandos-, EMI- ja Naxos-levymerkeillä.
Hartken saamien palkintojen joukossa ovat olleet myös American Academy in Romen Rome Prize, Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian Academy Award ja kaksi Charles Ives -palkintoa, joista toinen oli oopperapalkinto. Hartke valittiin Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi vuonna 2009.
Hartke opetti Fulbright-professorina brasilialaisessa São Paulon yliopistossa ennen liittymistään USC Thornton School of Musicin henkilökuntaan vuonna 1987. Vuonna 2015 hänestä tuli Oberlinin musiikkikonservatorion sävellysprofessori. Hartke asuu Glendalessa, Kaliforniassa perheensä kanssa. Hänen vaimonsa on Lisa Stidham, ja hänellä on poika Sandy.
NEWS

NEWS () on Ison-Britannian sisätautilääkäriyhdistyksen vuonna 2012 laatima potilaan peruselintoimintojen pisteytysjärjestelmä. Sen käyttö laajeni vuonna 2017 Ison-Britannian julkiseen terveydenhuoltoon. Pisteytykseen vaikuttavat potilaan
Jokainen osa-alue pisteytetään pisteillä 0–3 ja pistemäärä nousee, mitä enemmän arvo poikkeaa normaalista mittaustuloksesta. 
Kansallinen NEWS-pisteytysjärjestelmä julkaistiin Suomessa vuonna 2018. Potilaan tilaa arvioidaan ABCD-protokollan mukaisesti. Mittaustulokset sijoitetaan taulukkoon, josta muodostuu NEWS-pisteet. Pisteiden perusteella päätetään, miten toimitaan jatkossa. Pistemäärä 1–4 edellyttää muiden hoitajien tiedottamista potilaan tilanteesta ja pisteiden laskua uudestaan kahdeksan tunnin kuluttua. Yli seitsemän pistettä edellyttää välittömiä toimenpiteitä. Hoitajan huoli potilaasta on myös tärkeä mittari potilaan fysiologisten arvojen lisäksi. Pisteytys on käytössä sairaaloiden lisäksi perusterveydenhuollossa, kotihoidossa sekä ensihoidossa. 
Toimintaohjeissa on sairaalakohtaisia eroja, mutta vuodeosaston hoitaja voi tehdä MET-ryhmälle hälytyksen, jos potilaan vointi muuttuu huonommaksi tai on vaarassa huonontua. Potilaan vointia voidaan luokitella NEWS-pisteytystä käyttäen.
NeoChat

NeoChat on avoimen lähdekoodin pikaviestintäohjelma, joka käyttää Matrix-protokollaa. Se on kirjoitettu C++-ohjelmointikielellä käyttäen KDE Frameworks -ohjelmistokehyksiä.
NeoChat tukee muun muassa ryhmiä, kanavia ja tiedostojen jakamista. Se on käytettävissä tietokoneilla sekä mobiililaitteilla.
Historia.
NeoChatin versio 1.0 julkaistiin joulukuussa 2020.
Fractal

Fractal on avoimen lähdekoodin pikaviestinasiakasohjelma, joka noudattaa Matrix-protokollaa. Se on kirjoitettu Rust-ohjelmointikielellä ja käyttäen GTK4.
Fractal tukee muun muassa päästä päähän -salausta, ryhmiä, kanavia ja tiedostojen jakamista. Se on käytettävissä tietokoneilla sekä mobiililaitteilla.
Historia.
Fractalin ensimmäinen julkaisu oli versio 0.1.0 marraskuussa 2017.
Bloodywood

Bloodywood on intialainen folk metal -yhtye.
Yhtye yhdistää nu metal -tyyliä ja perinteisiä intialaisia soittimia sanoituksiin, joista osa on punjabin kielellä.
Historia.
Yhtyeen historia juontaa vuoteen 2008, jolloin Karan Katiyar opetteli kitaransoittoa. Ennen yhtyeen muodostamista Karan teki parodiaversioita suosituista bollywood-kappaleista. Vuonna 2015 Karan tapasi Jayant Bhadulan, jonka kanssa hän teki "Sinbad The Sailor" -kappaleesta version nimellä "Sinbad The Slayer". Karan lopetti lakimiehenä ja keskittyi musiikkiin, jolloin syntyi nimi Bloodywood. Yhtye sai huomiota vuonna 2017 versiolla vuoden 2003 kappaleesta "Mundian To Bach Ke". Karanin tekemä lyriikkavideo päätyi räppäri Raoul Kerrin tietoon, joka pyysi tekemään videon kappaleeseen "For Her".
Kerr tuli vierailijaksi kappaleessa "Ari Ari", mutta on ollut yhtyeessä siitä lähtien.
Yhtye nousi internetin kautta suosioon kun kappaleen "Ari Ari" musiikkivideo julkaistiin. Aikaisemmin yhtye oli julkaissut metalliversioita pop-kappaleista. Yhtyeen kappale "Jee Veerey" kertoo masennuksesta ja "Endurant" kertoo kiusaamisesta. Oman materiaalin julkaisemisen myötä yhtye sai yhteydenoton Wacken Open Air festivaalin järjestäjiltä, jolloin yhtye aloitti harjoittelemisen lavaesiintymistä varten. Wackenissa Karanin, Jayantin ja Kerrin lisäksi yhtyeessä soitti Sarthak Pahwa dholia (kaksipäistä rumpua). 
Yhtyeen albumi "Rakshak" on julkaistu 18. helmikuuta 2022. Albumilla yhtye yhdistää intialaista huilua ja elektronisia elementtejä. Albumin kappaleelle "Aaj" () on julkaistu musiikkivideo ja "Gaddaar" on julkaistu singlenä.
Yhtye julkaisi singlen "Nu Delhi" loppuvuodesta 2024 ja ilmoitti tulevasta kiertueesta Euroopassa vuonna 2025. Yhtyeen albumi "Nu Delhi" julkaistiin maaliskuussa 2025. Tammikuussa 2025 yhtye julkaisi musiikkivideon "Tadka" uudelle singlelle.
Veikko Mannerkoski

Veikko Kalervo Mannerkoski (3. tammikuuta 1907 Pusula – 17. toukokuuta 1980 Hämeenlinna) oli suomalainen järjestöjohtaja ja virkamies, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Mannerkosken vanhemmat olivat maanviljelijä Andres Berndt Mannerkoski, aiemmin Malmström, ja Amanda Maria Ståhlberg ja puoliso vuodesta 1933 Vieno Margareta Anttila. Professori, rehtori, pääjohtaja Markku Mannerkoski ja kauppaneuvos Lauri Mannerkoski ovat heidän poikiaan. Veikko Mannerkoski tuli ylioppilaaksi Helsingin maanviljelyslyseosta vuonna 1926 ja valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1932. Hän oli valmistuttuaan ensin Hämeen maanviljelysseuran karjatalouskonsulentti ja sitten 1936–1969 seuran toiminnanjohtaja. Hämeen läänin maatalouskeskuksen johtajana Mannerkoski toimi 1970–1972. Mannerkoskella oli myös useita luottamustehtäviä varsinkin osuustoiminnan piirissä. Hän oli muun muassa Hämeenlinnan Seudun Osuuskassan perustajajäsen, hallintoneuvoston puheenjohtaja ja yli 30 vuoden ajan pankin johtokunnan puheenjohtaja. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Mannerkoski sai vuonna 1959.
Skowhegan

Skowhegan on kaupunki Somersetin piirikunnassa Mainessa Yhdysvalloissa. Se on piirikuntansa hallintokeskus. Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 8 620 asukasta. Asukkaista 19,3 % oli alle 18-vuotiaita, 55,4 % 18–64-vuotiaita ja 25,3 % yli 64-vuotiaita.
Ševtšenkon tieteellinen seura

Ševtšenkon tieteellinen seura (, "НТШ" eli "NTŠ") on vanhin ukrainalainen tieteellinen seura, ja se oli pitkään Ukrainan ainoa huomattava tieteellinen seura.
Seura perustettiin 11. joulukuuta 1873 Lvivissä. Perustettaessa sen nimi oli Ševtšenkon seura (Tovarystvo im. Ševtšenka). Tehtäväksi sille tuli aluksi ukrainalaisen kirjallisuuden kehittymisen edistäminen. Seuran perustajat olivat ukrainalaista kulttuuriväkeä molemmin puolin Itävallan–Venäjän rajaa. Johtohahmo oli Oleksandr Konyskyi, ja tukijoihin kuuluivat Jelysaveta Myloradovytš, Dmytro Pyltšykov, Myhailo Žutšenko ja Stepan Katšala. Ensimmäisenä toimenaan seura osti kirjapainon ja kustantamon 1874. Vuonna 1891 sillä oli jo 20 julkaistua kirjaa, joista yksi oli Omelian Ohonovskyin uraauurtava kolmiosainen Ukrainan kirjallisuushistoria, sekä aikakauslehdet "Pravda" (1878–1889) ja "Zoria" (Lviv; vuodesta 1885). Seuran ensimmäiset puheenjohtajat olivat Kornylo Suškevytš (1874–1885), Sydir Hromnytskyi (1885–1886, 1887–1890), Demian Hladylovytš (1886–1887, 1890–1882) ja Julijan Tselevytš (1892). Historioitsija Myh’ailo Hruševskyi‎n puheenjohtajakaudella (1897–1913) seurasta tuli käytännössä Ukrainan epävirallinen tiedeakatemia.
Seuran toiminta lakkautettiin 1940, ja sen omaisuus otettiin valtiolle. Seuran jäseniä katosi tai heidän toimintansa estettiin, ja monet siirtyivät länteen.
Seuran toiminta elvytettiin Münchenissä 1947. Ukrainalaisia pakolaisia muutti suuret määrät Amerikkaan, ja paikallisosastoja perustettiin Yhdysvaltoihin, Kanadaan ja Australiaan. Seura alkoi julkaista ensyklopedioita, jotka muodostavat "Encyclopedia of Ukrainen" pohjan, ja sillä on muutenkin laajaa julkaisutoimintaa. Se on laajentanut tutkimus- ja julkaisutoimintaa monille aloille.
Ševtšenkon tieteellisen seuran toiminta Lvivissä käynnistettiin uudestaan 1989.
Seura jakaa Ukrainan Ševtšenkon kansallista palkintoa.
Piltti Heiskanen

Piltti Heiskanen (12. toukokuuta 1912 Terijoki – 14. syyskuuta 2001 Hanover, New Hampshire, Yhdysvallat) oli suomalaissyntyinen yhdysvaltalainen diplomaatti. Hän toimi Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystön lehdistöpäällikkönä.
Aiheesta muualla.
Piltti Heiskasen lehtiartikkeleita:
Alex Hirsch

Alex Hirsch (s. 18. kesäkuuta 1985) on yhdysvaltalainen animaattori, kirjoittaja, tuottaja ja ääninäyttelijä. Hän loi Disney Channelillä vuodesta 2012 vuoteen 2016 esitetyn suureen suosioon nousseen animaatiosarjan "Gravity Falls," jossa hän myös itse ääninäytteli Grunkle Stania, Soosia, Bill Cipheriä, Old Man McGucketia ja muita sarjan sivuhahmoja. Hän ansaitsi sarjasta Emmy, BAFTA- ja Annie-palkinnot. 
Vuonna 2016 Hirsch oli mukana kirjoittamassa kirjaa "Gravity Falls: Journal 3", joka debytoi ensimmäisenä New York Timesin Best Seller-listalla ja pysyi sillä yhteensä 47 viikkoa. Vuonna 2018 hän puolestaan kirjoitti kirjan "Gravity Falls: Lost Legends", joka ilmestyi myös Best Seller-listalle.
Varhainen elämä ja koulutus.
Hirsch syntyi Piedmontissa, Kaliforniassa. Hänen isänsä on juutalainen, ja hänet kasvatettiin agnostikkona, perheen viettäen joulua ja Hanukkaa. Ollessaan 9-13-vuotiaita Hirsch ja hänen kaksoissiskonsa, Ariel, viettivät kesät heidän isotätinsä Loisin luona mökissä metsässä, ja kokemukset noista ajoista toimivat myöhemmin inspiraationa "Gravity Falls" -sarjalle. Hän valmistui Piedmont High Schoolista, jossa hän voitti koulun vuotuisen Bird Calling Contestin vuonna 2002, ja esiintyi "Late Show with David Letterman" -ohjelmassa.
Hirsch jatkoi opintojaan California Institute of the Artsissa, jossa hän loi erilaisia projekteja ja lyhytelokuvia, kuten "Off The Wall", joka yhdisti animaatiota ja live-toimintaa. Hän työskenteli myös kesän 2006 Portlandissa, Oregonissa myöhemmin hylätylle Laikan animaatioelokuvalle. Hän valmistui CalArtsista vuonna 2007.
Ura.
Hirschin ensimmäinen työ valmistumisen jälkeen oli kirjoittajana ja kuvakäsikirjoittajana "The Marvelous Misadventures of Flapjack" -ohjelmalle.
Vuonna 2012 Hirsch loi animaatiosarjan nimeltä "Gravity Falls" Disney Channel- ja myöhemmin Disney XD -kanaville. Sarjaa esitettiin vuoteen 2016 asti yhteensä kahden kauden verran. Se saavutti suuren suosion lasten, nuorten ja nuorten aikuisten keskuudessa ja rikkoi monia Disney XD:n katseluennätyksiä. Sarja vakiinnutti itselleen laajan ja intohimoisen faniyhteisön ja on toiminut inspiraation lähteenä monille animaatiosarjoille.
Natalija Kobrynska

Natalija Kobrynska, s. "Ozarkevytš", (8. kesäkuuta 1851 Beleluja, Snjatynin piiri, Itävallan keisarikunta – 22. tammikuuta 1920 Bolehiv, Dolynan piiri, Galitsia, Länsi-Ukrainan kansantasavalta) oli ukrainalainen kirjailija ja ukrainalaisen naisliikkeen uranuurtaja Galitsiassa.
Kobrynskan isä oli pappi ja yhteiskunnallinen vaikuttaja Ivan I. Ozarkevytš, josta myöhemmin tuli Itävallan parlamentin jäsen. Kobrynska perusti 1884 Stanyslavivin naisyhdistyksen. Hän toimitti ja julkaisi 1887 yhdessä Olena Ptšilkan kanssa ensimmäisen naisliikkeen kalenterin "Peršyi vinok" (”Ensimmäinen seppele”). Hän järjesti 1891 Stryissä ensimmäisen julkisen feministisen kokouksen, jossa hän nosti esille kysymyksen päivähoitokeskuksista. Toisen kalenteri "Naša dolja" (”Kohtalomme”) hän julkaisi 1893 ja kolmannen "Žinotša dolja" (”Naisen kohtalo”) 1907. Kobrynskan novelleissa teemat ovat psykologisia, aiheina ovat naisia koskevat ja yhteiskunnalliset asiat, kansanuskomukset ja ensimmäinen maailmansota.
Dritan Abazović

Dritan Abazović ("Дритан Абазовић"; s. 25. joulukuuta 1985 Ulcinj, Jugoslavia) on montenegrolainen poliitikko, joka valittiin huhtikuussa 2022 maan uudeksi pääministeriksi.
Opiskelu ja akateeminen ura.
Dritan Abazović suoritti vuonna 2007 alemman korkeakoulututkinnon Sarajevon yliopistossa. Hänen pääaineensa oli politiikan tutkimus, ja hänet palkittiin koulusaavutuksistaan yliopiston kultamitalilla. Abazović jatkoi opintojaan Montenegron ylioipstossa ja valmistui 2008 kansainvälisten suhteiden maisteriksi.
Abazović oli valmistumisensa jälkeen Oslon yliopiston tutkijakoulutettavana aiheena rauhan- ja konfliktintutkimus. Hän on se jälkeen osallistunut professuuriohjelmiin useassa maassa ja toiminut myös luennoitsijana. Abazovićin väitöskirja "Global Politics – Ethical Aspects of Globalization" hyväksyttiin Sarajevon yliopistossa vuonna 2019.
Poliittinen ura.
Abazović oli vuonna 2012 perustamassa Positiivinen Montenegro -puoluetta, ja hänet valittiin saman vuoden vaaleissa parlamenttiin. Abazović oli parlamentin nuorin jäsen. Puolue kuitenkin hajosi vuonna 2014, kun Abazović ja suurin osa sen jäsenistä ajautuivat ristiriitoihin puoluejohdon kanssa. Abazović edusti sen jälkeen parlamentissa sitoutumattomana, mutta vuonna 2015 hän perusti URA-puolueen, joka osallistui vuoden 2016 vaaleihin osana Avain-koalitiota. Abazović uusi vaaleissa paikkansa.
Abazović valittiin vuonna 2017 URA:n puoluejohtajaksi. Puolue oli heinäkuussa 2020 perustamassa niin sanottua ”mustaa valkoisella” -alustaa, joka tuo yhteen samanmielisiä kansalaisia ja toimijoita. Yhteenliittymän tavoitteena on kohentaa montenegrolaisten elintasoa, noudattaa oikeusvaltioperiaatetta, taistella korruptiota ja järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan, uudistaa talous-, koulutus- ja terveydenhoitojärjestelmää sekä suojella ympäristöä ja kestävää kehitystä. Mustaa valkoisella osallistui omana vaalilistanaan vuoden 2020 parlamenttivaaleihin. Mustaa valkoisella -vaalilista liittyi vaalien jälkeen hallituspuolueisiin, ja Abazović valittiin turvallisuusasioista vastaavaksi varapääministeriksi.
Abazović keskittyi varapääministerinä erityisesti järjestäytyneesseen rikollisuuteen ja sai sen takia myös tappouhkauksia. Kavaçëven klaanin johtajat vangittiin huhtikuussa 2021, ja sen jälkeen hän hyökkäsi tupakan salakuljettajia vastaan.
Abazovićin URA-puolue tuki helmikuussa 2022 opposition rinnalla epäluottamuslausetta Zdravko Krivokapićin hallitusta vastaan, minkä seurauksena hallitus kaatui. Hallitusta oli syytetty koronapandemian huonosta hoidosta, epäonnistumisesta investointien saamisessa ja Euroopan yhdistymisen hidastumisesta. Abazović valittiin huhtikuussa uuden vähemmistöhallituksen pääministeriksi.
Sauvasimppu

Sauvasimppu ("Plectrogenium nanum") on sauvasimppuihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä indopasifiselta merialueelta.
Koko ja ulkonäkö.
Sauvasimppu voi kasvaa suurimmillaan 7–8 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen ja suuripäinen. Päässä on useita piikkejä. Kalalla on kaksi selkäevää, joista etumainen on piikikäs. Rinta- ja vatsaevät ovat pitkät. Sauvasimppu on väriltään punaoranssi ja takimmaisessa selkäevässä on tummanpunainen tai musta täplä.
Levinneisyys ja elintavat.
Sauvasimppua tavataan Madagaskarista Japaniin ja Havaijille. Laji liikkuu 250–650 metrin syvyydessä.
Luukas Oja

__EISISLUETT__
Luukas Oja on Joensuussa perustettu suomenkielistä rockmusiikkia soittava yhtye. Luukas Oja oli aluksi Jessica Kräkinin ja Iita Ylösen muodostamana duo, mutta laajeni vuonna 2018 Helsingissä viisihenkiseksi yhtyeeksi. Yhtyeen esikoisalbumi "Väritetty todellisuus" julkaistiin syksyllä 2020 ja toinen albumi "Lähdinkö liian varhain" huhtikuussa 2022. Yhtyeen musiikkia on arvioissa luonnehdittu energiseksi kitarapopiksi, jossa on myös vaikutteita punkista.
Yhtye voitti vuonna 2020 "Soundi"-lehden lupaavimmalle tulokkaalle myönnetyn palkinnon ja oli Indie Awards -tapahtumassa ehdokkaana vuoden tulokkaaksi.
Yhdysvaltain ylipostimestari

Yhdysvaltain ylipostimestari () on Yhdysvaltain postilaitoksen pääjohtajana. Nykyisenä ylipostimestarina toimii Louis DeJoy, joka aloitti tehtävässään 15. kesäkuuta 2020.
Virka perustettiin vuonna 1775 Siirtokuntien kongressin päätöksellä. Ensimmäisenä ylipostimestarina toimi Benjamin Franklin, joka oli aiemmin palvellut Britannian kruunun postin palveluksessa. Itsenäisten Yhdysvaltojen ensimmäinen ylipostimestari oli Samuel Osgood, jonka nimitti virkaansa presidentti George Washington vuonna 1789. Ylipostimestarin nimitti Yhdysvaltain presidentti aina vuoteen 1971 asti, jolloin postilaitoksen nykyinen johtoporras perustettiin. Tästä lähtien ylipostimestarin ei enää katsottu olevan ministerin arvoinen virkamies Yhdysvaltain hallituksessa.
Ylipostimestarin nimittää postilaitoksen hallitus (), joka koostuu yhdeksästä henkilöstä. Nämä voivat myös erottaa istuvan ylipostimestarin yksinkertaisella enemmistöllä. Yhdysvaltain presidentti nimittää hallituksen jäsenet, mutta ei itse ylipostimestaria. Ylipostimestari sekä yhdeksän hallituksen jäsentä valitsevat myös varaylipostimestarin. Kaikki 11 henkilöä istuvat postilaitoksen hallituksessa ja ovat vastuussa laitoksen juoksevien asioiden hoitamisesta.
Vuonna 2020 ylipostimestarin peruspalkka oli 303 460 dollaria vuodessa.
William Muir

William Muir (27. huhtikuuta 1819 Glasgow – 11. heinäkuuta 1905 Edinburgh) oli yksi merkittävimmistä englantilaisista orientalisteista ja islamin tutkijoista 1800-luvulla. Hän toimi korkea-arvoisena siirtomaavirkamiehenä brittiläisessä Intiassa.
Teokset.
Muirin teos "The Life of Mahomet" ilmestyi neljänä niteenä vuosina 1856–1861. Muir suhtautui periaatteessa skeptisesti islamilaiseen perimätietoon. Hän katsoi, että myös näennäisesti aidot perimätiedot sisälsivät paljon liioittelua ja sepitettä. Muir lainasi hyväksyvästi Gustav Weilin ajatuksia, jonka mukaan perimätieto sisälsi runsaasti uskonnollisista tai poliittisista syistä vääristeltyä tietoa Muir uskoi kuitenkin, että huolellisen tutkimuksen avulla perimätiedosta olisi löydettävissä aito totuus. Todellisuudessa Muir omaksui täysin kritiikittömästi varhaisten islamilaisten historioitsijoiden kertomukset.
Luettelo Bakun metron asemista

Tämä on luettelo Bakun metron asemista.
Lähteet.
Elle-Máijá Tailfeathers

Elle-Máijá Apiniskim Tailfeathers (s. 1986 Halifax, Nova Scotia, Kanada) on kainaimustajalka-saamelainen näyttelijä, tuottaja ja elokuvantekijä. Hän asuu osan vuodesta Vancouverissa, Kanadassa, osan "Blood-"reservaatissa ja osan Saamenmaalla. 
Elämäkerta.
Elle-Máijá Apiniskim Tailfeathers syntyi vuonna 1986 Halifaxissa, Nova Scotiassa, Kanadassa. Hänen isänsä on saamelainen aktivisti ja toimittaja Bjarne Store-Jakobsen ja äitinsä kainaimustajalka-aktivisti ja -lääkäri Esther Tailfeathers. He tapasivat toisensa vuonna 1981 alkuperäiskansojen kansainvälisessä konferenssissa Australiassa ja avioituivat pian sen jälkeen.
Elle-Máijá Tailfeatherin syntymän jälkeen perhe muutti Kaarasjoelle. He asuivat siellä suunnilleen kuutta vuotta ja sitten muuttivat Pohjois-Dakotaan, jossa perheen äiti alkoi opiskella lääketiedettä Pohjois-Dakotan yliopistossa. Myöhemmin perhe muutti sieltä Kanadaan.
Koulutus ja ura.
Tailfeathers muutti Vancouveriin opiskelemaan näyttelemistä Vancouverin elokuvakoulussa. Hän valmistui elokuvakoulusta vuonna 2006. Turhautuneena naisvihaan ja rasistisiin asenteisiin elokuva-alalla, hän päätti jättää näyttelijänuransa ja alkaa opiskella humanistisiä tieteitä Brittiläisen Kolumbian yliopistossa (UBC). Siellä Tailfeathers opiskeli Ensimmäisten kansojen tutkimusta ja nais- ja sukupuolentutkimusta. Hän valmistui UBC:sta humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 2011.
Viimeisenä lukuvuonna hän osallistui kurssille, jota elokuvatuotantolaitos ja alkuperäiskansojen tutkimus järjestivät yhdessä. Kurssilla hän kirjoitti, ohjasi ja tuotti lyhytelokuvan "Bloodland". Elokuva esitettiin vuonna 2011 useilla kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla kuten Vancouverin kansainvälisellä elokuvafestivaalilla, imagiNATIVElla, Yellowknife kansainvälisellä elokuvafestivaalilla ja Tulsan kansainvälisellä elokuvafestivaalilla. Samana vuonna elokuva esitettiin myös alkuperäiskansojen ohjelmassa Riddu Riđđu-festivaaleilla. Seuraavana vuonna elokuva esitettiin myös Skábmagovissa Inarissa.
Palkinnot ja tunnustukset.
Yhdessä Kathleen Hepburnin kanssa Tailfeathers voitti vuonna 2020 kaksi "Canadian Film Awards" -palkintoa elokuvalle "The Body Remembers When the World Broke Open" parhaasta ohjauksesta ja parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Samana vuonna Tailfeathers voitti Skábmagovat-palkinnon 2020 hänen panoksestaan alkuperäiskansojen elokuvalle.
Vuonna 2021 hän voitti "Emerging Canadian Filmmaker Award" -palkinnon sen vuoden Hot Docs Canadian International Documentary Film Festivalissa elokuvastaan Kímmapiiyipitssini: The Meaning of Empathy".
Skábmagovat-palkinto

Skábmagovat-palkinto () on alkuperäiskansojen elokuvapalkinto, jota jaetaan Skábmagovat-elokuvajuhlien aikana. Ensimmäinen palkinto myönnettiin Johs. Kalvemolle vuonna 2003.
Jussi Järveläinen

Juho (Jussi) Alfred Järveläinen (18. heinäkuuta 1879 Joroinen – 24. maaliskuuta 1945) oli suomalainen toimittaja ja kääntäjä.
Jussi Järveläisen vanhemmat olivat maakauppias, siltavouti Kalle Johannes Järveläinen ja Maria Ripatti. Hän pääsi ylioppilaaksi 1900 Vaasan reaalilyseosta. Hän opiskeli pari vuotta Helsingin yliopistossa, mutta siirtyi sitten lehtialalle.
Järveläinen oli aluksi työssä "Vaasa"-lehden toimituksessa, jossa hän hoiti ajoittain myös päätoimittajan tehtäviä. Vuonna 1906 hän siirtyi Tampereella ilmestyneen "Aamulehden" reportteriksi ja ulkomaanosaston toimittajaksi. Järveläinen muutti 1909 Helsinkiin ja oli Suomalaisen Uutistoimiston ja sen seuraajien Sanomalehtien Tietotoimiston ja Suomen Tietotoimiston palveluksessa. Vuodesta 1924 lähtien hän oli valtioneuvoston asioiden toimittajana. Järveläinen avusti myös muun muassa "Helsingin Sanomia" venäjänkielen kääntäjänä ja suomensi ruotsin ja saksan kielistä romaaneja. Hän oli Suomen Sanomalehtimiesten Liiton jäsenenä liiton perustamisesta lähtien.
Järveläinen kuoli maaliskuussa 1945 sydänkohtaukseen. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Gustav Weil

Gustav Weil (25. huhtikuuta 1808 Sulzburg – 29. elokuuta 1889 Freiburg im Breisgau) oli saksalainen orientalisti, joka aloitti tieteellisen islamin tutkimuksen. Hän julkaisi vuonna 1843 ensimmäisen tieteellisen elämäkerran Muhammedista nimeltä "Muhammed der Prophet."
Weil suhtautui kriittisesti islamilaiseen perimätietoon. Hän katsoi, että myös näennäisesti aidot perimätiedot sisälsivät paljon liioittelua ja sepitettä. Hän kirjoitti:"Luottamus suulliseen perimätietoon aikana, jolloin niitä välitettiin pelkästään muistin varassa - - avasi laajan mahdollisuuden sepittämiseen ja vääristelyyn. Kun piti puolustaa jotain uskonnollista tai poliittista näkemystä, mikään ei ollut helpompaa, kuin vedota Profeettaa koskevaan suulliseen perimätietoon. Tämän niin sanotun perimätiedon luonne ja tapa, jolla Muhammedin nimeä väärinkäytettiin kaikkien mahdollisten valheiden ja järjettömyyksien perustelemiseen, käy ilmi ehkä parhaiten siitä, että Al-Bukhari, joka kiersi maita ja mantuja kooten 600 000 tarinaa, päätyi siihen, että niistä vain 4000 oli aitoja. Ja näistäkin eurooppalaisen kritiikin on ilman epäilyksiä hylättävä vähintään puolet."
Bosconero

Bosconero () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 062 asukasta.
Lily Leino

Ulpukka Lily Leino (25. tammikuuta 1911 Omaja, Kuuba – 20. helmikuuta 1991 Lancaster, Pennsylvania) oli amerikansuomalainen toimittaja ja kääntäjä. Hän kävi Los Angelesissa kaksivuotisen Egan teatterikoulun sekä Ernst Belcherin ja Murrayn tanssikoulut. Hän esiintyi näyttelijänä puhenäyttämöillä ja hänellä oli myös muutamia elokuvaosia. Lily Leino kirjoitti artikkeleita suomalaisiin lehtiin ja hän käänsi englanniksi muun muassa Mika Waltarin romaanin "Turms, kuolematon". Hän oli 1930-luvulla "Elokuva-aitta"-lehden Hollywoodin kirjeenvaihtajana.
Leino oli talvisodan aikaan Suomessa ja kirjoitti lehtiin muun muassa "Kirjeitä Tuntemattoman Sotilaan Morsiamelle". Lily Leino oli mukana SS American Legion kuljetuksessa, jossa Petsamosta elokuussa 1940 siirrettiin laivalla ihmisiä sodan jaloista Yhdysvaltoihin. Hän kirjoitti matkasta "Eeva"-lehteen.
Kuuban Omajassa suomalaisessa Ponnistus-utopiayhteisössä 25. tammikuuta 1911 syntynyt ja Los Angelesissa asunut Lily Leino oppi suomen kielen kunnolla vasta täysi-ikäisenä. Hän oli muuttanut Kuubasta vanhempiensa kanssa Yhdysvaltoihin vuoden ikäisenä 1912.
Ryhdyttyään Elokuva-aitta-lehden kirjeenvaihtajaksi hän kirjoitti juttunsa aluksi englanniksi ja hänen äitinsä käänsi ne suomeksi. Kielitiedon parannuttua Lily Leino alkoi sitten kirjoittaa juttunsa suoraan suomeksi. Leino toimi 1950-luvulla Suomeen suunnattujen "Amerikan Ääni" radiolähetysten toimittajana. Lily Leino mainitaan "CIA In Europe" kirjassa. Leinon usein siteerattu Clement Greenberg haastattelu vuodelta 1969 on julkaistu kokonaisuudessaan Greenberg kokoelmassa The Collected Essays and Criticism, Volume 4 
Leino kuoli Lancasterissa, Pennsylvaniassa 20. helmikuuta 1991.
Aiheesta muualla.
 Luettelo Lily Leinon lehtiartikkeleista
Hayley Marshall

Hayley Marshall on fiktiivinen hahmo televisiosarjoissa "Vampyyrien sukua" ja "Vampyyripäiväkirjat". Hayley on televisiosarja Vampyyrien sukua päähenkilö.
Hayley Marshall-Kenner (syntynyt Andrea Labonairina) oli Vampyyrien sukua -sarjan päähenkilö. Hänet esiteltiin ensimmäisen kerran Vampyyripäiväkirjat ihmissutena, josta tuli myöhemmin hybridi Vampyyrien sukua-sarjassa. Häntä kuvailtiin "upeaksi, mutta sitkeäksi kuin kynnet ja myös erittäin suojaavaksi".
Hayley oli ensimmäisen luonnollisesti syntyneen tribridin, Hope Mikaelsonin, äiti. Hope on tytär, joka hänellä oli alkuperäisen hybridin, Niklaus Mikaelsonin. Hän oli myös Jackson Kennerin vaimo ja Crescent Wolf Packin alfa.
Biografia.
Nuoruus.
Andrea Labonair syntyi New Orleansissa, Louisianassa 6. kesäkuuta 1991 Labonairien-perheeseen. Labonairin perhe oli yksi kahdesta kuninkaallisesta perheestä, jotka hallitsivat Crescent Wolf -klaania, joka itse johti ranskalaista korttelia. Vauvana hänet kihlattiin Jacksonin, toisen kuninkaallisperheen perillisen kanssa, yhdistääkseen kaksi verilinjaa, jotka olivat eronneet sisäisten taistelujen vuoksi. Pian Andrean syntymän jälkeen Andrean oma lauman jäsen tappoi hänen vanhempansa, jonka myöhemmin paljastettiin Jacksonin isoisäksi. Marcel Gerard (vampyyrien johtaja ja hänen vanhempiensa tuttava) löysi Andrean kehdosta. Hän otti tämän suojellakseen häntä (noudattaen hänen lapsia koskevia sääntöjään). Kun Marcel pyysi Céleste Duboisin riivaamaa noitaa Brynne Deverauxia kiroamaan Crescent Clanin pysäyttämään heidät, hän säästi Andrean antamalla hänelle paremman alun elämässä. Sen sijaan että olisi kasvattanut Andrean itse, Marcel antoi tämän isä Kieranille, joka löysi hänelle uuden kodin.
Andrea adoptoitiin toiseen perheeseen, ja hänet nimettiin uudelleen Hayley Marshalliksi, tietämättä menneisyydestään ja ihmissusigeenistään. Hän laukaisi ihmissusikirouksen, kun hän oli humalassa venematkalla ja tappoi vahingossa jonkun. Hän muuttui ensimmäistä kertaa adoptiovanhempiensa olohuoneessa; Tehtyään tuhoa heidän talossaan he potkaisivat hänet ulos, kun hän oli 13-vuotias.
Hayley oli ollut yksin siitä lähtien ja liittyi silloin tällöin susilaumoihin, mutta ei koskaan viipynyt missään liian kauan. Hänen selässään on kuunsirpiltä näyttävä merkki, jonka hän oli luullut olevan vain syntymämerkki, eikä hän ollut ajatellut siitä sen enempää.
Kuolema.
Hope maalaa, kun Klaus valmistautuu uhraamaan itsensä. Hayley valvoo tytärtään hymyillen rauhasta. Hayley katoaa huomaamatta, mutta Hope näyttää hetken aistivan hänen läsnäolonsa.
Richard Stoltzman

Richard Stoltzman (s. 12. heinäkuuta 1942 Omaha, Nebraska) on yhdysvaltalainen klarinetisti. Hän on työskennellyt sekä klassisen musiikin että jazzin parissa.
Stoltzman muutti perheineen San Franciscoon varhaisella iällä. Hänen isänsä oli rautatietyöläinen, joka piti big band -musiikista ja soitti itse alttosaksofonia. Stoltzman sai varhaisimman kosketuksensa musiikkiin juuri jazzin kautta. Hän aloitti klarinetinsoiton 8-vuotiaana ja liittyi pian isänsä seuraan San Franciscon lahden ympäristön jazzesiintymispaikoissa. Hän myös lauloi isänsä kanssa kirkkokuoron jäsenenä. Stoltzman opiskeli Ohion valtionyliopistossa matematiikkaa ja musiikkia. Hän valmistui opinnoistaan vuonna 1964. Hän valitsi matematiikan sijaan musiikin jatko-opintojensa aiheeksi ja sai maisterin arvonsa Yalen yliopistosta vuonna 1967. Yalen yliopistossa Stoltzmania opetti Keith Wilson. Vielä maisteriopintojen jälkeen Stoltzman opiskeli Columbian yliopistossa Kalmen Oppermanin johdolla. Lisäksi Stoltzman opiskeli Marlboro Music School and Festivalilla. Hän tutustui siellä muiden muassa pianisti Peter Serkiniin, sellisti Pablo Casalsiin ja viulisti Ida Kavafianiin, joista tuli hänen yhteistyökumppaneitaan. Serkinin ja Kavafianin kanssa Stoltzman muodosti Tashi-kamariyhtyeen vuonna 1973. Vuonna 1974 Stoltzman teki ensimmäisen solistisen esiintymisensä New Yorkissa soittaessaan Carnegie Hallissa.
Stoltzman edisti samanaikaisesti uraansa klassisen musiikin piireissä ja jazzpiireissä. Hän piti konserttiesiintymisiä muiden muassa Mel Tormén, Wayne Shorterin, Chick Corean ja Judy Collinsin kanssa. Klassisen musiikin parissa Stoltzmanin yhteistyökumppaneiden joukossa ovat olleet sellisti Yo-Yo Ma ja pianisti Christoph Eschenbach. Hän on esiintynyt myös monien suurten sinfoniaorkesterien solistina Yhdysvalloissa ja ulkomailla. Vuonna 1986 Stoltzman sai ensimmäisenä puhallinsoittajana Avery Fisher -palkinnon. Grammy-palkinnon hän on saanut kahdesti (1982, 1995). Lisäksi hänelle on myönnetty Yalen yliopiston musiikkikoulun Sanford-mitali. Vuonna 2013 Stoltzman valittiin Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäseneksi.
Stoltzman on tilannut ja kantaesittänyt useita uusia klarinetille sävellettyjä teoksia, joihin ovat kuuluneet Grawemeyer-palkinnon sävellyksestä vuonna 1994 tuonut Tōru Takemitsun "Fantasma/Cantos", Stephen Hartken "Landscapes with Blues" ja Einojuhani Rautavaaran klarinettikonsertto. Yehudi Wyner sävelsi Stoltzmania, sellisti Lynn Harrellia ja pianisti Robert Levinia varten teoksen "TRIO 2009".
Levytyksiä Stoltzman on tehnyt muun muassa RCA Recordsille, jolle hän teki ensimmäisen levytyksensä vuonna 1982. Sittemmin hän on tehnyt levytyksiä myös useille muille levy-yhtiöille. Stoltzman on tehnyt vuosikymmenien ajan yhteistyötä sekä kiertueilla että levytyksillä Bill Douglasin kanssa. Hän on myös julkaissut albumin "Palimpsest" yhdessä vaimonsa, marimbansoittaja Mika Stoltzmanin kanssa.
Ike Smith

Ikeon Deonta Smith (s. 5. heinäkuuta 1997 Gainesville, Florida) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pääasiassa heittävä takamies. Smith pelasi kaudella 2021–2022 Tampereen Pyrinnössä Suomen pääsarjaa jonka kuukauden pelaajaksi hänet valittiin tammikuussa 2022.
Urheilu-ura.
Smith pelasi yliopistokoripalloa Georgia Southernin joukkueessa vuosina 2015–2020. Kaudella 2016–2017 hän voitti Sun Belt -konferenssin korikuninkuuden ja nimettiin sen ykköstähdistöviisikkoon.
Syksyllä 2020 Smith käväisi saksalaisessa Gießen 46ersissa josta lähti ennen kauden alkua. Syksyllä 2021 hän oli mukana NBA:n kehistyssarjan joukkue Texas Legendsin joukkueessa. Joulukuussa 2021 Smith siirtyi Suomen pääsarjassa pelanneeseen Tampereen Pyrintöön. Korisliigan piste-ennätyksekseen Smith teki 22. tammikuuta Kouvoja vastaan 34 pistettä. Tammikuu oli Smithin ja Pyrinnön osalta muutenkin menestyksekäs, ja Smith nimettiin Korisliigan kuukauden pelaajaksi. Pyrintö eteni keväällä 2022 pudotuspeleihin joissa se hävisi puolivälierissä Vilppalle.
Novyi Buh

Novyi Buh (; aiemmin 1700-luvun jälkipuoliskolla Kutsa Balka , sitten 1810 asti Semenivka , vuosina 1810-1832 Novopavlivka ) on kaupunki Ukrainan eteläisen Mykolajivin alueen koillisosassa Baštankan piirissä. Kaupungissa asui vuoden 2021 alun arvion mukaan 15 003 ihmistä. Väestönlaskennassa 2001 asukkaita oli 16 250, jotka olivat etnisesti valtaosin ukrainalaisia.
Piirikeskus Baštanka sijaitsee maanteitse noin 35 kilometriä etelään, aluekeskus Mykolajiv 100 kilometriä kaupungista etelälounaaseen ja suurkaupunki Kryvyi Rih noin 72 kilometriä itään.
Historia.
Nykyisen Novyi Buhin alueelta on löydetty neoliittisen ja myöhäisen pronssikauden ajan (5000-2000 eaa.) asutusten jäänteitä sekä skyyttien hautoja (500-luvulta eaa.). 1700-luvun jälkipuoliskolla täällä sijaitsi Zaporižžjan kasakoihin kuuluvan Jakob Kutsyn linnoitettu talviasutus, mikä tunnettiin nimellä Kutsa Balka. Kaupunkityyppiseksi taajamaksi Novyi Buh nimettiin vuonna 1937 ja kaupungiksi vuonna 1962.
Venäjän hyökkäyssodan aikana 1. maaliskuuta 2022 Venäjän asevoimien kolonna eteni Mykolavin suunnalta Baštankan piiriin. Hyökkääjät tuhottiin pääosin Baštankan lähistöllä, ja sieltä paennutkin osajoukko ennen Novyi Buhia.
Will Perdue

William Edward ”Will” Perdue III (s. 29. elokuuta 1965 Melbourne, Florida) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän voitti urallaan neljä NBA-mestaruutta joista kolme Chicago Bullsissa ja yhden San Antonio Spursissa.
Urheilu-ura.
Sentterinä pelannut Perdue pelasi vuosina 1983–1988 yliopistokoripalloa Vanderbiltin joukkueessa. Chicago Bulls varasi hänet NBA:han 11. vuorolla . Perdue pelasi NBA:ssa vuodet 1988–2001 edustaen pisimpään Bullsia sekä lisäksi San Antonio Spursia ja Portland Trail Blazersiä. Bullsissa Perdue voitti NBA:n mestaruuden kolmesti peräkkäin vuosina 1991, 1992 ja 1993. Neljännen mestaruutensa hän voitti Spursissa vuonna 1999.
Andromache (laulaja)

Andromáchi Dimitropoúlou (, s. 12. lokakuuta 1994 Siegen, Saksa), tunnettu myös taiteilijanimellään Andromache, on kreikkalainen laulaja.
Hän edusti Kyprosta vuoden 2022 Eurovision laulukilpailussa Torinossa kappaleella ”Éla”. Andromache kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 12. toukokuuta, sijoittui semifinaalin 12:nneksi eikä päässyt finaaliin.
Éla

Éla (, ) on kreikkalaisen laulajan Andromachen esittämä kappale, jolla hän edusti Kyprosta vuoden 2022 Eurovision laulukilpailussa Torinossa.
Kappale kilpaili toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kahdenneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Mora (New Mexico)

Mora tai Santa Gertrudis de lo de Mora on CDP Moran piirikunnassa, New Mexicon osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 547 vuonna 2020. Mora toimii Moran piirikunnan hallintokeskuksena.
Väestö.
Vuonna 2020 Morassa asui 547 asukasta ja 243 kotitaloutta. Asukkaiden mediaani-ikä oli 49,1 vuotta. 28,2 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia. Yksikään asukkaista ei ollut syntynyt ulkomailla.