Defending the West

Defending the West. A Critique of Edward Said's Orientalism on Yhdysvaltoihin asettuneen Ibn Warraqin teos, jossa hän arvostelee Edward Saidin vuonna 1978 ilmestynyttä kirjaa "Orientalism." 
Kirjoittaja.
Ibn Warraq syntyi vuonna 1946 Intiassa muslimivanhemmille, jotka muuttivat Pakistaniin Intian jakautumisen jälkeen. Myöhemmin hän opiskeli Edinburghin yliopistossa Britanniassa ja 1970-luvulla oli viisi vuotta opettajana Lontoossa.
Ibn Warraq (, "paperin poika") on kirjoittajan salanimi, jonka hän otti käyttöön kirjoittaessaan teosta "Why I Am Not a Muslim" ja halutessaan välttää Salman Rushdien kohtalon. Kun kirja ilmestyi vuonna 1995, hän oli brittiläisen ja amerikkalaisen kulttuurin professori Toulousen yliopistossa Etelä-Ranskassa.
Ibn Warraq on entinen muslimi. Teoksessa "Why I Am Not a Muslim" hän kertoo varhaisimmista muistoistaan, jotka liittyvät koraanikouluun. Ibn Warraq pitää itseään maallistuneena humanistina, jonka mielestä kaikki uskonnot ovat sairaita houreita, virheellisiä, ja todistetusti tuhoisia.
Kirjan sisältö.
Ibn Warraq katsoo, että Edward Saidin kirja "Orientalismi" on tehnyt arabeille ja muslimeille hyvin vaikeaksi harjoittaa itsekritiikkiä ja etenkin islamin kritiikkiä länsimaissa. Kirja opetti kokonaiselle sukupolvelle arabeja itsesäälin taidon – "jos pahoja imperialisteja, rasisteja ja sionisteja ei olisi ollut, me olisimme olleet suuria." Kirja rohkaisi islamilaisia fundamentalisteja 1980-luvulla, pamputti kaiken islamin kritiikin hiljaiseksi ja vaiensi myös huomattavia islamin tutkijoita, jotka alkoivat pelätä muslimien loukkaantumista tai sitä, että heidät leimattaisiin "orientalisteiksi". 
Ibn Warraq kutsuu Saidin aggressiivista tyyliä älylliseksi terroriksi. Se ei yritä vakuuttaa perusteluilla tai historiallisella analyysilla vaan levittämällä syytteitä rasismista, imperialismista ja eurosentrismistä ja asettumalla itse moraalisesti arvostelun kohteitaan ylemmäs. Näistä asemista Said katsoo voivansa myös vääristellä merkittävien ajattelijoiden kirjoituksia ja tulkita historiaa äärimmäisen tendenssimäisesti.
Said hyökkää orientalismia eli Aasian maiden kulttuurin tutkimusta vastaan, jota hän syyttää rodullisista ja islaminvastaisista ennakkoluuloista. Hän kutsuu orientalismiksi myös näkemystä muuttumattomasta "orientista" ja syyttää sitä imperialistisesta salaliitosta, joka on todellinen syyllinen idän takapajuisuuteen. Jälkeenjääneisyys on saatu aikaan vaientamalla idän oma ääni ja tekemällä virheellisiä yleistyksiä miljoonien ihmisten väestöistä. Said syyttää orientalisteja siitä, että he ovat luoneet orientista mielikuvan "toiseudesta", joka on passiivinen, heikko ja kasvatusta tarvitseva ja esiintyy vastakohtana lännen itseymmärrykselle.
Arviointeja.
Bruce S. Thornton.
Yhdysvaltalainen kirjallisuustieteilijä Bruce S. Thornton toteaa, että "Defending the West" esittää murskaavan kritiikin "Orientalismista", ja täydentää arabisti Bernard Lewisin ja australialaisen historioitsijan Keith Windschuttlen yhtä tuhoavia analyyseja. Ibn Warraq osoittaa Saidin lukuisat historialliset epätarkkuudet ja hänen postmodernien oletustensa sisäiset ristiriidat, joissa totuus on pelkkä valta-asemia palveleva konstruktio, paitsi silloin kun kyseessä ovat Saidin omat mielipiteet. Ibn Warraq osoittaa myös Saidin valikoivan lainaustyylin ja vääristelyt. Saksalaisten orientalisteja Said ei esimerkiksi huomioi, koska Saksalla ei ollut Lähi-idässä siirtomaita. Saidin virheisiin kuuluu myös sekoittaa eskatologia ja skatologia toisiinsa. 
Thorntonin mukaan Ibn Warraqin tärkein kritiikki on, että Said kuvaa "Orientin" passiiviseksi uhriksi ilman omaa toimijuutta, ääntä tai arvoja ja maalaa tällä tavoin vielä vääristyneemmän kuvan orientaalisesta alemmuudesta kuin mikä sisältyy hänen irvikuvaansa länsimaisesta tutkimuksesta. Thornton kirjoittaa, että Warraqin mukaan Lähi-idän muslimimaiden pysähtyneisyyttä selittää länsimaiden tekemien rikosten sijaan niiden oma rationalismin, universaalisuuden ja itsekritiikin puute. Nämä kolme tekijää ovat olleet länsimaiden menestyksen taustalla. 
Kuolleiden perinteiden ylläpito ja kyvyttömyys itsekritiikkiin saa Lähi-idässä apua vainoharhaisesta uhrikultista, joka syyttää länsimaita omasta epäonnistumisestaan. Thorntonin mukaan Ibn Warraq näkee Saidin työn vahvistavan tällaista ajattelua: kulttuureissa, jotka ovat jo immuuneja itsekritiikille, Said auttoi muslimeja ja erityisesti arabeja viemään äärimmilleen jo valmiiksi kehittyneen itsesäälin tunteensa.
David M. Fahey.
Fahey toteaa, että Warraqin mukaan Said mustamaalaa länsimaisia orientalismin tutkijoita, jotka ovat omistaneet elämänsä Lähi-idän ja Etelä-Aasian tutkimukselle. Warraq ei hyväksy Saidin väitettä, että jokainen eurooppalainen olisi rasisti ja imperialisti sanoessaan jotakin Orientista. Erityisesti Warraq Faheyn mukaan arvostelee sitä, että Said rohkaisee muslimeja itsesääliin ja uhriutumiseen, mikä antaa tekosyyn olla tunnistamatta ja korjaamatta omia puutteita. Fahey arvelee, että Saidin teos kestää Warraqin kritiikin, koska lukijat pitävät Saidin väitteistä.