tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Filosofien luonnonopillisista mielipiteistä

Filosofien luonnonopillisista mielipiteistä (; tai "Placita philosophorum") on Plutarkhoksen "Moralia"-kokelmaan (kirja XI, 61) kuuluva tutkielma, joka käsittelee luonnonfilosofiaa ja luonnontieteitä. Se on kuitenkin epäperäinen, ja sen kirjoittajasta käytetään nimitystä Pseudo-Plutarkhos.
Historia.
Tutkielma "Filosofien luonnonopillisista mielipiteistä" on ajoitettu 100-luvun puoliväliin. Se liitettiin jo pian Plutarkhoksen teosten joukkoon. Todellisuudessa se vaikuttaa olevan jonkun muun tekemä tiivistelmä varhaisemmasta teoksesta. Perinteisesti kyseinen alkuperäinen teos on laitettu Aetioksen nimiin ja ajoitettu noin vuoteen 100. Aetioksen olemassaolo on kuitenkin myös kyseenalaistettu, ja alkutekstin ajoitukseksi on ehdotettu jo 40–30-lukuja eaa.
Eusebios Kesarealainen hyödynsi tutkielmaa laajasti lähteenään teoksessa "Praeparatio evangelica". Hänen tavoitteenaan oli käyttää sitä osoittamaan, kuinka erilaisia ja keskenään ristiriitaisia mielipiteitä kreikkalaisilla filosofeilla oli. Giorgio Valla käänsi Pseudo-Plutarkhoksen teoksen latinaksi ja liitti sen oman teoksensa "De expetendis et fugiendis rebus" (1501) kirjoiksi XX–XXI. Sillä oli suuri vaikutus Nikolaus Kopernikuksen tietämykseen antiikin luonnonfilosofiasta. Odoardo Corsini toimitti Pseudo-Plutarkhoksen teoksen tekstilaitoksen sekä teki siitä latinankielisen käännöksen, joka julkaistiin vuonna 1750.
Sisältö.
Tutkielma oli nimensä mukaisesti yhteenveto eri filosofien ja koulukuntien mielipiteistä koskien luonnonfilosofiaa. Se koostuu viidestä kirjasta ja käsittelee yhteensä 133 eri kysymystä yhtä monessa luvussa.
Kelsosta vastaan

Kelsosta vastaan (; ) on Origeneen kirjoittama apologeettinen teos, joka oli nimensä mukaisesti suunnattu Kelsosta vastaan. Tutkimuksessa teos tunnetaan yleensä latinankielisellä nimellään.
Historia.
Origenes kirjoitti teoksen "Kelsosta vastaan" noin vuonna 248. Se oli suunnattu pakanallista, kristinuskoa vastustanutta filosofi Kelsosta vastaan tämän hyökättyä kristinuskoa kohtaan teoksessaan "Todellinen oppi". Näin teos on tärkeimpiä lähteitä siihen, miten pakanalliset oppineet näkivät kristinuskon 100–200-luvuilla. Nykyisin "Kelsosta vastaan" on Origeneen pisin säilynyt teos ja näin hänen pääteoksensa. On sanottu, että teos on idän kirkolle samassa asemassa kuin Augustinuksen "Jumalan valtio" lännen kirkossa. Se on merkkiteoksia myös antiikin pakanallisen ajattelun ja kristillisen teologian yhteensovittelun kannalta.
Teos on säilynyt nykyaikaan yhden Vatikaanissa olevan käsikirjoituksen kautta. Se on peräisin 1200-luvulta. Sen lisäksi teoksesta on säilynyt joitakin katkelmia muun muassa Origenes-lainauksia yhteen koonneessa "Filokaliassa" sekä papyruksissa.
Sisältö.
"Kelsosta vastaan" koostuu kahdeksasta kirjasta. Origenes käy siinä läpi Kelsoksen teosta "Todellinen oppi" kohta kohdalta ja vastaa siinä esitettyihin syytöksiin. Teos tuo ilmi, että Origenes ja Kelsos jakavat platonilaisen ajattelun, mutta ovat suuresti erimielisiä monista muista asioista. Origenes pyrkii vastaamaan Kelsoksen syytöksiin siitä, että kristinusko on karkea ja maalaismainen hyökkäys perinteistä uskontoa ja filosofista sivistystä vastaan, ja osoittamaan, että myös filosofinen mieli voi toimia kristillisessä viitekehyksessä.
Kuuluisia miehiä

Kuuluisia miehiä () voi viitata seuraaviin teoksiin:
Arto Mieskolainen

Arto Juhani Mieskolainen (s. 1980 Helsinki) on vantaalainen palvelumuotoilija ja yrittäjä. 
Tausta.
Arto Mieskolainen kirjoitti ylioppilaaksi Lahden Kannaksen lukiosta vuonna 2000. Lahden ammattikorkeakoulusta hän valmistui vuonna 2005 restonomiksi palvelujen tuottamisen ja johtamisen koulutusohjelmasta. Hän on toiminut myös eri tapahtumien vetäjänä. Hän on juontanut Euroviisujen oheistapahtumakylän päälavan ohjelman vuonna 2007. 
Palvelumuotoilu.
Mieskolainen on palvelumuotoilualan yrittäjä. Hän on perustanut Meliorem Consulting Oy:n vuonna 2019. Tätä ennen hän on työskennellyt F-Secure Plc:ssä Global Brand Managerin tehtävissä vuosina 2016-2018 ja Telia Sonera Finland Plc:n Engagement Managerina vuosina 2011 – 2013. Hänen palvelumuotoilun osaamiseen kuuluu yritysten fasilitointi ja niiden kehittäminen, asiakasymmärryksen kerääminen sekä brändin johtaminen ja hallinta.
Mieskolainen opiskelee parhaillaan taiteen maisteriksi Lapin yliopistossa palvelumuotoilun monialaisessa maisteriohjelmassa.
Politiikka.
Mieskolainen on toiminut kansainvälisissä luonnonsuojelutehtävissä vuonna 2014 Thaimaassa kenttäjohtajana merikilpikonnien suojelussa erityisesti pesinnän aikana. Hän on tehnyt toiminnastaan suojelutyössä videon, jossa näytetään erittäin uhanalaisten juuri syntyneiden merikilpikonnien ensimmäiset askeleet.
Lisäksi hän on tullut tunnetuksi interaktiivisista MegatrendiLIVE -lähetyksistä, joissa joka viikko keskustellaan yhdestä Sitran lanseeraamista maailmanlaajuisista kehityssuunnista tai jännitteistä. 
Paikallispolitiikassa hän on ajanut erityisesti Vantaan Keimolanmäen ja Kivistön alueen palvelujen ja asukaspysäköinnin parantamista.
Kaarle McCulloch

Kaarle McCulloch (s. 20. tammikuuta 1988 Campbelltown, Uusi-Etelä-Wales, Australia) on australialainen ratapyöräilyn olympiamitalisti ja nelinkertainen maailmanmestari. Hän on pituudeltaan 168 cm.
McCulloch kuului Australian joukkueeseen, joka saavutti olympiapronssia joukkuesprintissä Lontoossa 2012. Hän voitti saman lajin maailmanmestaruuden Pruszkówissa 2009, Kööpenhaminassa 2010, Apeldoornissa 2011 ja Pruszkówissa ​2019. MM-hopeaa hän saavutti joukkuesprintissä Melbournessa 2012, Hongkongissa 2017 ja Berliinissä 2020 sekä keirinissä Pruszkówissa ​2019. MM-pronssia hän sai joukkusprintissä Yverlines'ssä 2015 ja Pruszkówissa ​2019.
McCulloch saavutti Kansainyhteisön kisoissa New Delhissä 2010 kultaa joukkuesprintissä ja hopeaa 500 metrin aika-ajossa sekä Gold Coastissa 2018 kultaa 500 metrin aika-ajossa ja joukkuesprintissä, hopeaa keirinissä ja pronssia eräajossa. Oseanian kisoissa hän on saavuttanut pronssia 500 metrin aika-ajossa ja eräajossa 2006. Pyöräilyn Oseanian-mestaruuden hän on voittanut 500 metrin aika-ajossa 2007, 2015, 2017, 2018 ja 2019, keirinissä 2007, joukkuesprintissä 2007, 2013, 2014, 2018, 2019 ja 2020 sekä eräajossa 2017. Hän on saavuttanut Oseanian-mestaruuskilpailuissa lisäksi hopeaa keirinissä 2012 ja eräajossa 2018 sekä pronssia eräajossa 2007, 2013, 2014, 2019 ja 2020 ja keirinissä 2018.
McCulloch on voittanut maailmancupin osakilpailun joukkuesprintissä Kööpenhaminassa 2009, Manchesterissa ja Astanassa 2011 sekä Aguascalientesissa 2013.
Katariina Kosola

Saara Katariina Kosola (s. 24. helmikuuta 2001) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Kansallisessa liigassa Helsingin Jalkapalloklubin joukkueessa kausina 2020–2021. Ensimmäisellä liigakaudellaan hän pelasi 18 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2021 hän pelasi 23 liigaottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Kosola on pelannut kaudesta 2022 alkaen Ruotsin pääsarjassa. Kaudella 2022 hän pelasi Umeå IK:n joukkueessa 24 sarjaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Seuraavan kauden hän aloitti Örebrossa, jossa hän pelasi 17 sarjaottelua. Hän siirtyi elokuun 2023 lopulla Ruotsin kärkiseuroihin kuuluvaan Häckeniin, jossa hän pelasi kauden lopulla yhdeksän sarjaottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudella 2024 hän pelasi huhtikuussa alkaneen nilkkavamman vaivaamana vain neljä sarjaottelua. Hän siirtyi tammikuussa 2025 Malmö FF:ään kolmivuotisella sopimuksella.
Kosola on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2018 ja aiemmin samana vuonna saman ikäluokan Euroopan-mestaruuskilpailuissa, joissa Suomi sijoittui kolmanneksi ja varmisti siten paikkansa MM-kilpailuihin. Hän pelasi naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2022 Walesia vastaan. Hän on pelannut kesäkuun 2025 loppuun mennessä 22 naisten maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Kuuluisia miehiä (Suetonius)

Kuuluisia miehiä () on Suetoniuksen kirjoittama kokoelma elämäkertoja henkilöistä, jotka olivat kunnostautuneet latinankielisen kirjallisuuden alalla. Se sisälsi alun perin muun muassa roomalaisten runoilijoiden, grammaatikkojen ja reettoreiden elämäkertoja. Teos on säilynyt nykyaikaan vain osittain.
Historia.
Suetonius kirjoitti 100-luvun alkupuolella. Hänen teostensa joukkoon kuului useita elämäkertateoksia, jotka tunnetaan muiden antiikin aikaisten kirjailijoiden maininnoista ja lainauksista. Teosten nimiä tunnetaan useita, mutta niiden suhde toisiinsa on epäselvä. "Sudassa" esiintyy Suetoniuksen teosten joukossa kirjoitus "Stemma Rhōmaiōn andrōn episēmōn" (, lat. "Stemma illustrium Romanorum"), joka saattaa olla sama teos kuin "Kuuluisia miehiä".
Suetoniuksen "Kuuluisia miehiä" -teosta ei tule sekoittaa hänen tunnetumpiin keisarielämäkertoihinsa "Rooman keisarien elämäkertoja". Näistä kahdesta elämäkertateoksesta "Kuuluisia miehiä" on varhaisempi, sillä Suetonius luo siinä pohjan myöhemminkin käyttämälleen elämäkertojen esittämisen menetelmälle, ja se ajoitetaan noin vuosiin 105–109. Suetoniuksen "Kuuluisia miehiä" -teosta ei tule sekoittaa myöskään Cornelius Nepoksen tunnetumpaan ja laajempaan samannimiseen teokseen "Kuuluisia miehiä", joka on voinut olla yksi Suetoniuksen esikuvista. Muita esikuvia latinankielisen elämäkertakirjoittamisen alalla Suetoniukselle olisivat voineet olla esimerkiksi Varro ja Hyginus.
Suetoniuksen teos toimi mallina Hieronymuksen samannimiselle teokselle "Kuuluisia miehiä". Hieronymus käytti sitä myös Eusebioksen "Kronikan" täydentämiseen roomalaisten henkilöiden tiedoilla.
Sisältö.
Teoksesta on säilynyt vain osa, eikä sen alkuperäistä sisältöä edes tunneta täysin. Tunnetut ja säilyneet osat ovat:
Edwin Linkomies arvioi säilyneitä elämäkertoja sanoen, että Suetonius kuvaa kirjailijoita yhtä kaavamaisesti kuin keisareita "Rooman keisarien elämäkerroissa", eikä henkilöistä muodostu nytkään elävää kokonaiskuvaa. Tästä huolimatta elämäkerroilla on arvoa, koska ne ovat säilyttäneet tietoja, jotka muutoin olisivat kadonneet. Tietoja pidetään jotakuinkin luotettavina.
Tuuli Enkkilä

Tuuli Enkkilä (s. 18. kesäkuuta 2001) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut Liigassa Tampereen Ilvestä kausina 2017–2020. Hän pelasi Ilveksessä 57 liigaottelua ja teki niissä neljä maalia. Kaudeksi 2021 hän siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin, jossa hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 17 liigaottelua. Kaudella 2022 hän pelasi HJK:ssa 13 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudella 2023 hän pelasi 19 liigaottelua, joissa hän teki yhden maalin. Kaudella 2024 hän voitti liigamestaruuden ja Suomen Cupin ja pelasi 14 liigaottelua, joissa hän teki yhden maalin. Kaudella 2025 hän voitti toistamiseen liigamestaruuden ja Suomen Cupin. Hän pelasi kauden aikana 16 liigaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Enkkilä on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2018 ja aiemmin samana vuonna saman ikäluokan Euroopan-mestaruuskilpailuissa, joissa Suomi sijoittui kolmanneksi.
Hochheim am Main

Hochheim am Main on kaupunki Main-Taunuksen piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on osa Reinin–Mainin konurbaatiota.
Maantiede.
Hochheim am Main sijaitsee Mainin alajuoksulla 26 kilometriä Frankfurt am Mainin keskustasta lounaaseen, 11 kilometriä Wiesbadenista kaakkoon ja kuusi kilometriä Mainzin keskustasta itäkoilliseen. Frankfurtin lentoasema sijaitsee Hochheimin itäpuolella.
Hochheim am Main koostuu kantakaupunki Hochheimista ja Massenheimista, joka liitettiin Hochheimiin 1977. Mainin rannalla on Hochheim-Südstadt, jota erottaa kantakaupungista muutaman sadan metrin levyinen viininviljelyvyöhyke.
Historia.
Hochheimista on löydetty kelttien hautoja, ja roomalaisten aikana alue oli jo sangen tiheäänasuttua viininviljelyseutua. Nimi Hochheim on perua alemannien ajalta, näiden jälkeen tulivat frankit. Hochheim mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensi kerran 754, Massenheim puolestaan 819. Keisari Fredrik III myönsi 1484 Hochheimin kylälle oikeuden järjestää markkinat kahdesti vuodessa. Syysmarkkinoista kehittyi merkittävä karjamarkkina, joka tunnetaan nimellä Hochheimer Markt. Viinikukkuloille rakennettiin 1730 kirkko St. Peter und Paul, joka on nykyisin kaupungin tunnusmerkki. Hochheim ja Massenheim kuuluivat lukuisiin hallinnollisiin kyhäelmiin, kunnes niistä tuli osa Preussia vuonna 1866. Toisen maailmansodan jälkeen ne liitettiin uuteen Hessenin osavaltioon.
Hochheim am Mainin historiallisia rakennuksia ovat Sankt Peter und Paul -kirkon ohella muun muassa lukuisat ristikkotalot, Schloss Massenheim 1700-luvulta ja vesitorni (Burgeffstraße 42) 1800-luvun lopulta.
Talous ja liikenne.
Viininviljely on edelleen tärkeä Hochheimin elinkeino. Kaupungissa pidetään viinijuhla joka heinäkuun ensimmäinen viikonloppu. Sijaintinsa ansiosta Hochheimiin on asettunut lukuisia keskisuuria yrityksiä.
Hochheim on Frankfurt am Mainin paikallisjunaliikenteen piirissä Taunus-rautatien varrella. Hochheimin rautatieasema, Bahnhof Hochheim (Main), on 28,4 kilometriä Frankfurtin päärautatieasemalta länteen. Taunus-rautatien pituus on 41,2 kilometriä. Kun sitä rakennettiin 1830-luvulla, se ulottui kolmen itsenäisen valtion alueelle: Frankfurtin vapaakaupunki, Nassaun herttuakunta ja Hessenin suurherttuakunta.
Keskeisiä maanteitä ovat moottoritiet Bundesautobahn 671 ja Bundesstraße 40. BAB 3 ja BAB 66 risteävät Hochheimin keskustan pohjoispuolella. 258-kilometrinen pyörätie Hessischer Radfernweg R3 kulkee Hochheimin kautta.
Kaisa Juvonen

Kaisa Juvonen (s. 7. tammikuuta 2001) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi Naisten Liigassa Tampereen Ilveksen joukkueessa kymmenen ottelua kaudella 2019 ja teki maalin heinäkuussa Jyväskylän Pallokerhoa vastaan.
Juvonen on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Suomen joukkueessa alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2018 ja aiemmin samana vuonna saman ikäluokan Euroopan-mestaruuskilpailuissa, joissa Suomi sijoittui kolmanneksi ja Juvonen teki maalin voitokkaassa alkulohko-ottelussa Alankomaita vastaan.
Gottfried von Strassburg

Gottfried von Strassburg (k. noin 1215) oli keskiaikainen saksalainen eeppinen runoilija, kolmas Wolfram von Eschenbachin ja Hartmann von Auen ohella. Hänen pääteoksensa on eepos "Tristan und Isolde", joka jäi kesken. Siinä hän kuvaa rakkauden kaikkivaltaa vastavoimana yhteiskunnalliselle ja jumalalliselle järjestykselle.
Oravalanlampi

Oravalanlampi on Vihdin länsiosassa läntisellä Uudellamaalla sijaitseva 28 hehtaarin laajuinen järvi. Se on rehevä ja jossain määrin humuspitoinen. Etäisyys Nummelasta on kuusi kilometriä pohjoiseen ja Helsingin keskustasta 43 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Oravalanlammen pituus on 800 metriä ja leveys 500 metriä, järven rannat ovat loivamutkaisia ja suurimmalta osin metsän reunustamia. Järvi on saareton. Oravalanlammen länsipuolella sijaitsee Hiidenvesi, noin kaksi kilometriä koilliseen on Vihdin kirkonkylä. Oravalanlammen luoteisrannalta virtaa noin puolen kilometrin mittainen laskuoja Hiidenveteen.
Oravalanlampi (23.031.1.002) kuuluu Hiidenveden lähialueeseen (23.031), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Hiidenveden alue (23.03). Hiidenveden lähialueen ainoat yli hehtaarin laajuiset vakavedet ovat Hiidenvesi ja Oravalanlampi.
Krishna Jwala Devkota

Krishna Jwala Devkota () on nepalilainen toimittaja, joka työskentelee tällä hetkellä kansallisen sanomalehden "Naya Patrika" päätoimittajana.
Suvi Uski

Suvi Uski (s. 1983 Vantaa) on suomalainen sosiaalipsykologi, sosiaalisen median tutkija ja start up -yrittäjä.
Uski on koulutukseltaan sosiaalipsykologian tohtori. Hän väitteli ihmisen identiteetin rakentamisesta ja aitoudesta digitaalisessa yhteiskunnassa. Uski on Suomen ensimmäisiä sosiaalisen median tutkijoita. Hänet tunnetaan kansainvälisesti sosiaalisen median tutkimuksen kehittäjänä, jonka vahvuus on somen ymmärtäminen ihmisen näkökulmasta. 
Uski puhuu paljon sosiaalisessa mediassa tapahtuvasta häirinnästä ja hänen mielestään sosiaalisen medioiden alustoja tulisi muuttaa.
Vuonna 2017 Uski perusti Someturva-yrityksen yhdessä Jenny Rontun ja Minttu Salmisen kanssa. Yritys auttaa somessa kiusattuja sekä ihmisiä, jotka ovat joutuneet verkossa seksuaalirikoksen uhreiksi, tarjoamalla oikeudellista ja psykologista apua teknologian avulla. Someturva hyödyntää tekoälyä: palvelussa voi vastata kysymyksiin, jolloin se kertoo, millainen rikos on mahdollisesti kyseessä ja miten asiassa kannattaisi edetä. Kansainvälisesti start up -yritys toimii nimellä Somebuddy.
Uskilla pitää sosiaalisen median -kurssia Helsingin yliopistossa.
Maaria Roth

Maaria Roth (s. 13. kesäkuuta 1997) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut Liigassa Tampereen Ilvestä kausina 2015–2017 sekä Helsingin Jalkapalloklubia kausina 2018–2021 ja uudelleen kaudesta 2023 alkaen. Hän on pelannut kauden 2025 loppuun mennessä 214 liigaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Hän on voittanut liigamestaruuden kausina 2019, 2024 ja 2025 sekä samoina kausina myös Suomen Cupin. Kausilla 2024 ja 2025 Roth oli joukkueen kapteeni. Vuonna 2022 hän työskenteli Yhdysvalloissa ja piti taukoa jalkapallon pelaamisesta.
Roth on pelannut jalkapalloa Suomen nuorisomaajoukkueissa. Vuonna 2025 hän kuului Kansojen liigassa naisten maajoukkueeseen ja pelasi ensimmäiset naisten maaottelunsa avauskokoonpanossa toukokuussa Valko-Venäjää ja kesäkuussa Serbiaa vastaan. EM-kilpailuissa 2025 hän pelasi kahdessa ottelussa lyhyen ajan tultuaan vaihdosta kentälle.
Roth on pelannut futsalia liigassa FC Nokian joukkueessa kausina 2015–2017 ja kaudella 2021–2022.
Katherine Ryan

Katherine Ryan (s. 30. kesäkuuta 1983) on kanadalais-irlantilainen koomikko, kirjoittaja ja näyttelijä. Hän on syntynyt Kanadan Ontariossa, mutta asuu ja työskentelee tällä hetkellä Lontoossa.
Katherine on tuottanut ja käsikirjoittanut kuusiosaisen Netflix-sarjan "The Duchess", jossa hän myös näyttelee pääosaa. Hän on tehnyt Netflixille kaksi stand up -spesiaalia: "Katherine Ryan: In Trouble" ja "Katherine Ryan: Glitter Room".
Koomikkona Ryan on vieraillut säännöllisesti useissa paneeliohjelmissa, kuten "QI", "Have I Got News for You", "Mock the Week" ja "8 Out of 10 Cats". Hän on joukkueenjohtaja komediaohjelmassa "Safeword".
Ryan on näytellyt muun muassa sarjoissa "Campus", "Amerikan frendi" ja "Badults". Hän emännöi tositelevisiosarjaa "Hair", jossa amatöörikampaajat kilpailevat toisiaan vastaan erilaisissa tehtävissä.
Ryanin äiti on kanadalainen ja isä irlantilainen. Ryanilla on molempien maiden kansalaisuudet. Hänellä on kaksi siskoa ja tytär nimeltä Violet entisen puolisonsa kanssa. Hänen nykyinen puolisonsa on Bobby Kootstra.
Ryan on opiskellut kaupunkisuunnittelua Toronton yliopistossa.
Vuonna 2013 Ryan suututti filippiiniläisen yleisönsä vitsaillessaan "Mock the Week" -ohjelman improvisaatio-osuudessa. Panelisteja pyydettiin keksimään lauseita, joita epätodennäköisesti kuulisi kosmetiikkamainoksessa. "Emme testaa tuotteitamme eläimillä. Käytämme filipinolapsia", Ryan veisteli. Vaikka vitsi oli kohdistettu kosmetiikkayritysten epäeettiseen toimintaan, Ryan sai useita vihaisia viestejä ja jopa tappouhkauksia.
Erika Vik

Erika Vik (s. 1982 Hyvinkää) on suomalainen kirjailija. 
Vik on koulutukseltaan taiteen maisteri. Kirjailijan työnsä ohella hän on toiminut vuosina 2020–2024 lasten, nuorten ja nuorten aikuisten kirjallisuusfestivaali LANU!:n vastaavana tuottajana. Vik on myös tuottanut ja toteuttanut osan tapahtumassa esitetyistä lyhytdokumenteista. 
Kirjallinen ura.
Vikin esikoisromaani on "Hän sanoi nimekseen Aleia", joka ilmestyi vuonna 2017. Teos aloitti quest-tyyppistä seikkailufantasiaa edustavan Kaksosauringot-trilogian, jonka toinen osa "Seleesian näkijä" julkaistiin saman vuoden syyskuussa. Kolmas osa "Nefrin tytär" ilmestyi syksyllä 2018. Sarjan on kustantanut Gummerus. Kaksosauringot-trilogia käsittelee toiseutta ja rasismia.
Vik on kertonut, että hän alkoi kirjoittaa Kaksosaurinkojen maailmasta ensimmäistä kertaa 13-vuotiaana vuonna 1996, muttei silloin vielä päässyt alkua pidemmälle. Uudelleen hän palasi tarinan pariin vasta vuonna 2007. Ensimmäinen versio trilogiasta ei saanut kustannussopimusta, joten Vik kirjoitti ensimmäisen osan kokonaan uudelleen ja sijoitti tapahtumat 1800-luvun lopun viktoriaaniseen miljööseen. Kaksosauringot-trilogia on saanut vaikutteita muun muassa steampunk- ja weird west –kirjallisuudesta.
Keväällä 2022 Vik solmi Atenan kanssa kustannussopimuksen ensimmäistä aikuisten romaanistaan "Luonasi ikuisesti" (2023). Teos on psykologinen trilleri, jonka päähenkilönä on rockmuusikko. 
Elokuussa 2023 Vik julkaisi ensimmäisen realistisen nuortenromaaninsa "Olivia online" joka käsittelee grooming-ilmiötä 12-vuotiaan tytön näkökulmasta. Kirjan on kustantanut S&amp;S.
Alkuvuodesta 2018 Vikiltä ilmestyi Me Naiset –lehdessä julkaistu kahdeksanosainen jatkokertomus "Kuin jumalatar", joka yhdisti antiikin myyttejä nykynaisen kipuiluun lapsettomuudesta.
Ura tuottajana.
Vik on toiminut vuodesta 2020 lasten, nuorten ja nuorten aikuisten kirjallisuusfestivaali LANU!:n vastaavana tuottajana. Hän on myös tapahtuman alkuperäinen ideoija.
Tunnustuksia.
Kaksosauringot-sarja sai Kuvastaja-sarjakunniamaininnan ansiokkaana jo päättyneenä fantasiasarjana vuonna 2021. Sarjan miespäähenkilö Corildon Ma’Bathae valittiin myös Vuoden YA-hahmoksi yleisöäänestyksellä vuoden 2018 Hel YA! festivaalilla. "Seleesian näkijä" oli vuonna 2017 Toisinkoinen-palkintoehdokkaana.
Vikin luotsaama LANU! festivaali on palkittu Kirja-alan edistämispalkinnolla (2022), Onnimanni-palkinnolla (2021) ja huomioitu Read Hour –ehdokkuudella (2021).
Vik sai Otavan Rikos 2019 -kirjoituskilpailussa yhden kolmesta kunniamaininnasta rockmaailmaan sijoittuvalla käsikirjoituksellaan "Luonasi ikuisesti". Vik saavutti menestystä myös realistisella nuortenromaanillaan "Olivia online" Kustantamo S&amp;S:n Kirjalliset ystävät kirjoituskilpailussa vuonna 2022. Hänen teoksensa oli yksi kilpailun neljästä voittajasta.
Hannah Reid

Hannah Reid (s. 30. joulukuuta 1989, Lontoo) on englantilainen laulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan London Grammarin laulajana. Hänen äänialansa on kontra-altto.
Ennen uraansa musiikin parissa hän haaveili näyttelemisestä, mutta hän kärsi pahasta lavakammosta. Reid tapasi London Grammarin kitaristin Dan Rothmanin Nottinghamin yliopistossa vuonna 2009 ja Rothman auttoi Reidia voittamaan esiintymispelon. 
London Grammar on indie pop -bändi, joka perustettiin vuonna 2012 Nottinghamissa ja nousi nopeasti suureen suosioon. Reidin ja Rothmanin lisäksi yhtyeeseen kuuluu Dominic Major.
Reid on nostanut esiin musiikkialan seksismiä ja naisvihaa. Hän sairastaa fibromyalgiaa.
Namysłów

Namysłów () on kaupunki Namysłówin kunnassa, Namysłówin piirikunnassa, Opolen voivodikunnassa Puolassa. Namysłówin väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 16 596. Se on sekä kuntansa että piirikuntansa hallintokeskus.
Maantiede.
Namysłówin pinta-ala on noin 23 neliökilometriä. Kaupunki rajoittuu Namysłówin kunnassa Smarchowice Małen, Ziemiełowicen, Smarchowice Wielkien, Kamiennan, Łączanyn ja Ligotkan kyliin. Sen alue sijaitsee fyysis-maantieteellisesti Oleśnican tasangolla. Kaupungin pinta-alasta noin 46 prosenttia on maataloskäytössä ja noin 29 prosenttia metsää. Widawa-joki virtaa Namysłówin halki.
Historia.
Namysłówin alueella on ollut asutusta 1200-luvulta lähtien. Se sai kaupunkioikeudet vuoden 1249 tienoilla. Vuosina 1313–1323 Namysłówista hallittiin herttuakuntaa. Vuonna 1348 kaupungista tuli Namysłówin sopimuksen mukaisesti osa Böömin kuningaskuntaa. Tuhoisat palot koettelivat Namysłówia vuosina 1377, 1466 ja 1483. Kaupungista tuli 1400-luvulla tärkeä keskus Wrocławin ja Krakovan välisellä kauppareitillä ja se tuli myöhemmin kuuluisaksi tekstiiliteollisuudestaan. Vuodesta 1526 se oli Habsburgien hallinnossa.
Kolmikymmenvuotisessa sodassa Ruotsin joukot piirittivät ja valloittivat kaupungin. Vuonna 1633 kulkutauti surmasi 1 300 namysłówilaista. Vuonna 1742 kaupunki siirtyi Preussin hallintoon. Seitsenvuotisen sodan aikana Itävallan ja Venäjän joukot miehittivät Namysłówin. Vuonna 1787 kaupungin väkiluku oli 2 521. Neljännen liittokunnan sodassa Namysłów joutui ranskalaisten miehittämäksi. Vuonna 1868 rautatieyhteydet Namysłówista Wrocławiin ja Kluczborkiin valmistuivat. Toisessa maailmansodassa, tammikuussa 1946 Neuvostoliitto miehitti kaupungin. Sodan taisteluissa tuhoutui noin 40 prosenttia kaupungin rakennuksista.
Talous.
Namysłówin työttömyysaste oli vuonna 2019 noin 7,8 prosenttia. Työssäkäyvistä asukkaista 34,7 prosenttia työskenteli teollisuus- tai rakennusalalla, 25,8 prosenttia maatalousalalla, 10,5 prosenttia palvelualalla ja 2,2 prosenttia rahoitusalalla.
Väestö.
Vuoden 2019 joulukuussa Namysłówissa asui 16 596 asukasta, joista 52,6 prosenttia oli naisia ja 47,4 prosenttia miehiä. Vuonna 2000 kaupungin väkiluku oli 16 956. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 joulukuussa 17,3 prosenttia, työikäisten 58,4 prosenttia ja eläkeikäisten 24,4 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 42,4 vuotta.
Liikenneyhteydet.
Namysłówin alueen läpi kulkevat valtatie 39, voivodikunnan tiet 451 ja 454 sekä rautatielinjat 143, 301 ja 307.
Selles-sur-Cher

Selles-sur-Cher on kunta Ranskassa Loir-et-Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Cherjoen varrella, noin 40 kilometriä Bloisin kaupungista etelään. Joen lisäksi kaupunkia halkoo myös kanava Canal de Berry.
Nähtävyyksiä.
Kaupunki on kehittynyt 500-luvulla perustetun luostarin ympärille. Luostari on tuhoutunut useita kertoja niin normannien hyökkäyksissä 800-luvulla, satavuotisen sodassa 1300- ja 1400-luvuilla ja uskonsodissa 1500- ja 1600-luvuilla. Lopulta Ranskan suuri vallankumous karkotti munkit luostarista vuonna 1790. Sen jälkeen luostari on toiminut kaupungintalona, postina ja museona.
Luostarikirkko "Notre Dame-la-Blanche" rakennettiin 1100-luvun alussa, ja se on yksi huomattavimmista kirkoista Cherin laaksossa.
Kaupunkia suojaamaan rakennettiin linnoitus "Château of Selles-sur-Cher" noin tuhat vuotta sitten. Vuosisatojen kuluessa se on tuhoutunut useasti. 1600-luvulla linna sai nykyisen kaltaisen ulkomuotonsa, kun arkkitehti Jacques II Androuet du Cerceau piirsi linnaan kaksi paviljonkia ja 30 metriä pitkän siiven. Vuonna 2012 joukko vapaaehtoisia osti linnan kunnostaakseen ja avatakseen sen yleisölle.
Gastronomia.
Paikallinen Selles-sur-Cher -vuohenjuusto on saanut vuonna 1975 suojatun alkuperänimityksen.
Vian Dakhil

Vian Dakhil (s. 1971 Mosul, Irak) on irakilainen poliitikko, joka kuuluu Irakin jesidivähemmistöön. Hän on valmistunut biologiasta, mutta hän ajautui vuonna 2007 politiikkaan yliopiston vähemmistöjen sorron kautta. Hänet valittiin vuonna 2010 ensimmäisen kerran Irakin parlamenttiin, ja vuonna 2014 hän sai kansainvälisä huomiota tunteikkaalla puheella, jolla hän vaati parlamenttia auttamaan jesideitä Isisin hyökkäyksen alla.
Elämäkerta.
Vian Dakhil syntyi vuonna 1971 Mosulissa. Hän oli yläluokkaisen yhdeksänlapsisen perheen vanhin lapsi. Dakhil opiskeli Arbilin Salahaddin-yliopistossa, missä hän suoritti mikrobiologiasta alemman korkeakoulututkinnon ja maisterin tutkinnon biologiasta. Hän työskenteli sen jälkeen yliopistossa tutkimusavustajana ja apulaisluonneoitsijana. Dakhilista tuli myöhemmin Hawlerin lääketieteellisen yliopiston luennoitsija.
Dakhil astui mukaan politiikkaan, kun Mosulin yliopistossa hyökättiin vuonna 2007 uskonnollisia vähemmistöjä kohtaan. Hänestä tuli Irakin Kurdistanin parlamentin jesidiasioiden neuvonantaja. Kurdistanin demokraattisen puolueen listoilta Dakhil valittiin vuonna 2010 Irakin parlamenttiin.
Dakhilista tuli kansainvälisesti tunnettu, kun hän elokuussa 2014 vaati Irakin parlamenttia pelastamaan jesidit. Kaksi päivää aiemmin hän oli saanut viestin Isisin jesideihin kohdistamasta kansanmurhasta. Tuhannet kurdit joutuivat pakenemaan Sindžarin vuoristoon, missä he jäivät ilman kunnollisia vesi- ja ruokavaroja. Dakhilin harjoittelematon ja tunteellinen puhe katsottiin YouTubessa satojatuhansia kertoja, ja se herätti myös monien ulkomaiden huomion. Yhdysvaltain presidentti Barack Obama määräsi kaksi päivää puheen jälkeen ilmaiskun, jolla pyrittiin rikkomaan Sindžarin saarron.
Dakhili itse oli itse muutamia päiviä puheensa jälkeen kuljettamassa erilaisia tarvikkeita Sindžarin vuoristoon. Dakhilin helikopteri joutui matkalla onnettomuuteen. Helikopterin kuljettaja kuoli onnettomuudessa, mutta Dakhili selvisi murtuneella jalalla.
Tunnustukset.
Dakhili on palkittu sekä Irakissa että maailmalla monilla ihmisoikeuspalkinnolla työstä jesidien hyväksi. Vuonna 2014 hän sai Anna Politkovskaja -palkinnon ja hänet valittiin CNN:n vuoden naiseksi. Bruno Kreisky -palkinto hänelle puolestaan myönnettiin vuonna 2015.
Karri Kapanen

Karri Vesa Valtteri Kapanen (s. 8. marraskuuta 2000 Savonlinna) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Kapanen osasi pelata myös laidassa. Hän pelasi uransa ainoan pääsarjaottelun SM-liigajoukkue KooKoossa huhtikuussa 2021 tehden siinä myös maalin. Kapanen pelasi kasvattajaseuransa Savonlinnan Pallokerhon Mestis-joukkueessa kauden 2021–2022, jonka jälkeen hän lopetti uransa vain 21-vuotiaana keskittyäkseen jatkossa opintoihinsa.
Ura.
Seuraura.
Kapanen on Savonlinnan Pallokerhon kasvatti. Kaudella 2014–2015 hän oli C-nuorten Suomi-sarjassa joukkueensa paras maalintekijä kymmenellä osumallaan. Kesken kauden 2015–2016 Kapanen siirtyi Kalevan Pallon C-nuoriin. Kaudella 2016–2017 hän toimi seuran B-nuorten varakapteenina. Kapanen voitti kauden päätteeksi B-nuorten Suomenmestaruuden.
Huhtikuussa 2018 Kapanen teki KalPan kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi kauden 2018–2019 kuitenkin kokonaan seuran A-nuorissa. Toukokuussa 2019 Kapanen teki sopimuksen KooKoon kanssa. Hän pelasi kauden 2019–2020 kokonaan seuran A-nuorissa, joiden kapteeniksi Kapanen nousi. Hän oli tehoilla 11+26=37 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Olli Korhosen jälkeen. 
Myös kauden 2020–2021 Kapanen pelasi lähes kokonaan KooKoon U20-junioreissa. Hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa runkosarjan päätöskierroksella 13. huhtikuuta 2021 vieraissa JYPiä vastaan. Kapanen merkittiin KooKoon nelosketjun vasempaan laitaan Kasperi Ojantakasen ja Joonas Odenin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.06 minuuttia. Kapanen teki ottelussa myös liigauransa avausmaalin heti ensimmäisessä vaihdossaan ajassa 1.33. Hänen 0–2-johtomaalinsa jäi lopulta KooKoon 1–4-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Jamie Mattie valitsi Kapasen ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi.
Kapanen palasi kaudeksi 2021–2022 vuoden mittaisella Mestis-sopimuksella kasvattajaseuraansa Savonlinnan Pallokerhoon. Hänen tulokaskautensa toi siellä 46 runkosarjaottelussa tehot 8+9=17 ja kymmenessä karsintasarjan ottelussa tehot 6+2=8. SaPKon edustusjoukkue ajautui kauden jälkeen konkurssiin, jonka myötä Kapasen ajatukset pelaajauransa lopettamisesta kirkaustuivat ja hän päätti keskittyä jatkossa rakennusinsinöörin opintoihin Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulussa.
Maajoukkueura.
Kapanen pelasi alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2017. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2016. Yhteensä Kapanen on pelannut 18 poikien maaottelua.
Muuta.
Kapanen valmistui ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lukiosta syksyllä 2019.
Miila Westin

Miila Westin (s. 1987 Oulu) on suomalainen kuvittaja ja sarjakuvantekijä. Hän voitti vuonna 2020 lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkinnon kirjailija Anja Portinin kanssa teoksella "Radio Popov". Hän asuu Helsingissä.
Westin valmistui Aalto-yliopiston visuaalisen muotoilun laitoksesta taiteen maisteriksi vuonna 2020, painottaen opinnoissaan visuaalista tarinankerrontaa. Maisteriopintojen opinnäytetyössä hän käsitteli visuaalisesti suomalaisen muinaisuskon myyttisiä olentoja. 
Westinin muraaleja löytyy muun muassa Vantaan Havukoskelta (2018), Louhelasta (2018), Vantaan varapormestarin työhuoneen seinästä (2018), Konepajan Brunolta (2017), Jyväskylän Green Star Hotellista (2018), vuoden 2017 Flow Festivaaleilta sekä Triplan kauppakeskuksesta.
Vuonna 2023 Westin debytoi myös sarjakuvantekijänä, kun S&amp;S julkaisi häneltä "Myyttiset"-lastensarjakuvan ensimmäisen osan. Itämerensuomalaisesta tarustosta ammentava seikkailusarja käsittelee muun muassa ilmastonmuutosta ja kuolemaa lapsen näkökulmasta. Sarjan ykkösalbumi on myös vuoden 2023 Sarjakuva-Finlandia-palkinnon finalistiehdokkaana.
Westin oli Kuvittajat ry:n hallituksessa vuosina 2021–2023, ja hän kuuluu Grafia ry:hyn, Sarjakuvaseuraan sekä G-Rex katutaidekollektiiviin.
Mahapajapati Gotami

Mahapajapati Gotami oli buddhalaisuuden perustajan Siddhartha Gautaman täti ja kasvatusäiti. Perimätiedon mukaan hän oli myös ensimmäinen nainen, jonka Siddhartha vihki buddhalaiseksi nunnaksi (bhikkhuni).
Elämäkerta.
Mahapajapatin kerrotaan olleen Siddharthan äidin, Mayan, sisko. Mayan kuoltua melko pian poikansa kuoleman jälkeen Mahapajapati adoptoi Siddharthan. Mahapajapati oli myös naimisissa kuningas Śuddhodanan kanssa. Mahapajapatin syntyessä ennustajan kerrotaan sanoneen, että Mahapajapatista tulee suuren joukon johtaja (mihin hänen nimensäkin viittaa). Lisäksi hänestä tulisi vanhemman siskonsa Mayan tavoin joko suuren uskonnollisen tai maallisen johtajan äiti..
Ottopoikansa Siddharthan lisäksi Mahapajapatilla oli kaksi omaa lasta: poika Nanda ja tytär Nanda. Miehensä kuoleman jälkeen Mahapajapati päätti omistaa loppuelämänsä henkisille asioille, ja hänen poikansa Nanda oli jo antanut munkinlupauksensa. Mahapajapati lähestyi Buddhaa ja pyysi tätä sallimaan myös nunnien viettää luostarielämää. Kun Buddha kieltäytyi tästä kolme kertaa ja lähti paikkaan nimeltä Vesali, Mahapajapati leikkasi hiuksensa, pukeutui kaapuun ja taittoi jalan yli 240 km matkan pyytääkseen Buddhaa harkitsemaan uudelleen. Buddhan oppilaan Anandan suosituksen jälkeen Buddha suostui vihkimään Mahapajapatin nunnaksi..
Mahapajapatin, ja sen jälkeen myös kaikkien muidenkin naisten, tuli seurata kahdeksaa muuta luostarisääntöä, joita noudattavat vain naiset. Mahapajapati ja hänen kanssaan sanghaan liittyyneet naiset hyväksyivät loppujen lopuksi nämä ja perustivat sen jälkeen ensimmäisen naisille tarkoitetun buddhalaisen yhteisön.
Mahapajapatin kerrotaan eläneen 120-vuotiaaksi.
Merkitys.
Jo buddhalaisuuden varhaisessa historiassa oltiin yksimielisiä siitä, että naiset voivat saavuttaa valaistumisen siinä missä miehetkin. 
Mahapajapatin hyväksymät kahdeksan lisäsääntöä, joita nunnien tulee noudattaa ovat:
Mahapajapati oli ensimmäinen buddhalainen nunna ja toimi sitä kautta esimerkkinä koko nunnalaitokselle. Hän kuuluu myös niihin buddhalaisiin, joiden luostarivihkimys tuli suoraan Buddhalta.
Baskien alkuperä

Baskien alkuperä on kiistanalainen aihe, joka on herättänyt lukuisia hypoteeseja. Baskin kieli on Euroopan ainut isolaattikieli ja sitä on puhuttu Euroopassa kauemmin kuin mitään maanosan nykyisistä indoeurooppalaisista kielistä. Baskien on sen vuoksi pitkään arveltu olevan jäännös väestöstä joka asui Iberian niemimaalla ennen indoeurooppalaisen väestön saapumista.
Tärkeimmät hypoteesit baskien ja heidän kielensä alkuperästä ovat:
Vuonna 2015 tehdyn geneettisen analyysin mukaan baskit ovat peräisin Iberiaan muuttaneista varhaisista maanviljelijöistä, jotka sekoittuivat paikallisiin metsästäjä-keräilijöihin.
Taru Luojola

Taru Luojola (s. 1980) on suomalainen kirjailija, kääntäjä ja kustannustoimittaja. Hän on kirjoittanut kaksi absurdin synkkää humoristista velopunk-romaania ("Ei kaikki pinnat kireällä", 2018, ja "Myöhempien aikojen liiketoimintamahdollisuuksia", 2019). Samaan kuvitteelliseen maailmaan sijoittuvia novelleja on myös julkaistu sekä suomeksi että Yhdysvalloissa englanniksi. Hän on myös kirjoittanut ja kääntänyt teoksia taiteilijanimellä Aulis Hård.
Luojola sai novellillaan "Mielenmuutos" Nörttityttöjen kirjoituskilpailun jaetun voittosijan, ja Etelä-Savon taidetoimikunnan lastenkirjakilpailun ensimmäisen palkinnon romaanikäsikirjoituksellaan "Pikavuoro keijumaahan." Hän on Osuuskumma-kustantamon perustajajäsen, ja toimi hallituksen puheenjohtajana sen ensimmäisen kauden, 2012–2015.
Janet Anand

Janet Anand (Janet Carter-Anand, 25. helmikuuta 1959 Launceston, Tasmania, Australia) on australialainen filosofian tohtori, joka on työskennellyt Itä-Suomen yliopiston kansainvälisen sosiaalityön professorina.
Anand opiskeli alemman ja maisteritason perustutkintonsa Tasmanian yliopistossa Tasmaniassa, Australiassa (B.A. 1980, M.A. 1992). Tohtoriopinnot hän suoritti La Troben yliopistossa Australian Viktorian osavaltion Melbournessa (Ph.D. 2005). Tämän jälkeen hän sai korkeakouluopettajan lisäpätevyyden pohjoisirlantilaisesta Belfastin yliopistoista (2012).
Bhikkhuni

Bhikkhuni (paaliksi भिक्खुनी; sanskritiksi भिक्षुणी, "bhikṣuṇī") on nimitys, jota käytetään täyden vihkimyksen saaneesta buddhalaisesta nunnasta. Täydellä vihkimyksellä tarkoitetaan sitä, että nunna noudattaa kokonaisuudessaan buddhalaista vinayaa eli luostarisääntöjä. Täydellisen vihkimyksen saaminen on nelivaiheinen prosessi, joka alkaa viittä hyvettä seuraamalla. Tämän jälkeen alkaa luostarielämään tutustuminen, mitä seuraa aika noviisina. Vasta tämän jälkeen nunna voi saada täyden vihkimyksen.
Ensimmäisenä bhikkhuna pidetään perimätiedon mukaan Mahapajapati Gotamia.
Buddhalaisen ohjenuoran mukaan naiset ovat yhtä kykeneviä saavuttamaan valaistumisen kuin miehetkin.
Lin Yu-ting

Lin Yu-ting (, s. 13. joulukuuta 1995) on taiwanilainen amatöörinyrkkeilijä, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Ura.
Lin on kilpaillut vuodesta 2014 lähtien. Hän osallistui vuoden 2014 MM-kilpailujen 51 kg sarjaan. Hän voitti ensimmäisessä ottelussa meksikolaisen Araceli Navan, mutta hävisi toisella kierroksella kanadalaiselle Mandy Bujoldille.
Vuonna 2016 Lin kilpaili vuoden 2016 MM-kilpailujen 51 kg sarjassa. Hän voitti karsintakierroksella venezuelalaisen Kartha Maglioccon 3–0. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti bulgarialaisen Stanimira Petrovan ja toisella kierroksella kreikkalaisen Antonia Papoutsakin 3–0. Puolivälierissä Lin hävisi brittiläiselle Nicola Adamsille.
Lin kilpaili Hồ Chí Minhinin kaupungin Aasian-mestaruuskilpailujen 54 kg sarjassa vuonna 2017. Hän voitti karsintakierroksella Nao Srey Povin ja puolivälierissä Nwe Ni Oon. Välieräottelussa Lin voitti intialaisen Shikshan 5–0 ja loppuottelussa samoin lukuin vietnamilaisen Le Thi Bangin.
New Delhin MM-kilpailuissa 2018 Lin kilpaili 54 kg sarjassa. Hän aloitti suoraan toiselta kierrokselta, jolla voitti ukrainalaisen Ivanna Krupenian. Puolivälierissä hän voitti thaimaalaisen Peamwilai Laopeamin ja välierissä australialaisen Kristy Harrisin menettämättä erääkään. Loppuottelussa Lin voitti bulgarialaisen Stoyka Petrovan 4–1 saavuttaen ensimmäisen maailmanmestaruutensa.
Bangkokin Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019 Lin kilpaili 57 kg sarjassa. Hän voitti karsintakierroksella mongolialaisen Bolortuul Tumurkhuyagin. Puolivälierissä hän voitti kiinalaisen Yin Junhuan ja välierissä uzbekistanilaisen Yodgoroy Mirzaevan. Loppuottelussa Lin voitti 5–0 thaimaalaisen Nilawan Techasuepin. Ulan-Uden MM-kilpailuissa 2019 Lin otteli 57 kg sarjassa. Hän voitti kaikki kolme ensimmäistä otteluaan 5–0 voittaen järjestyksessä australialaisen Skye Nicolsonin, puolalaisen Kinga Szlachcic ja Techasuepin. Välierissä hän hävisi venäläiselle Liudmila Vorontsovalle.
Vuonna 2020 Lin varmisti paikan Tokion olympialaisten 57 kg sarjaan Aasian ja Oseanian olympiakarsintaturnauksesta. Huhtikuuhun 2021 mennessä Lin on kilpaillut amatööriurallaan 24 ottelua, josta on voittanut 19.
Kiista sukupuolesta ja Pariisin olympialaiset.
Lin hylättiin naisten maailmanmestaruuskilpailuissa maaliskuussa 2023, koska hän ei läpäissyt kansainvälisen nyrkkeilyliitto IBA:n sukupuolitestiä ja menetti siten pronssimitalinsa. Hän sai kuitenkin osallistua Pariisin olympiakisojen 2024 naisten nyrkkeilyn 57-kiloisten sarjaan. Pariisissa Lin voitti olympiakultaa. Linin osallistuminen naisten nyrkkeilyyn on herättänyt samanlaista keskustelua kuin samasta syystä MM-kisoissa hylätyn Imane Khelifinkin osallistuminen ja molempia vaadittiin kilpailemaan miesten sarjassa.
Juan Giha

Juan Giha (s. 23. huhtikuuta 1955 Santiago, Chile) on perulainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän osallistui olympialaisiin kuusi kertaa. Hän osallistui olympialaisiin enimmäisen kerran Moskovassa 1980 ja viimeisen kerran Sydneyssä 2000. Giha saavutti hopeaa Barcelonassa 1992 yhteisessä skeetissä.
Guido Gozzano

Guido Gozzano (1883 Torino, Italia – 1916 Torino, Italia) oli italialainen kirjailija.
Gozzano on yhdistetty krepuskolaarisiin runoilijoihin, jopa keskeisenä hahmona, mutta toisin kuin muut, hän käyttää perinteistä runomittaa, ja hänen lyriikkansa on realistista. Ensimmäiset runot hän julkaisi 1904, esikoiskokoelma "La via del rifugio" ilmestyi 1907. Kokoelmassa "I colloqui" (1911) ilmestyi esikoiskokoelman merkittävimpiä runoja uudelleen muokattuina. Hän kirjoitti viimeisinä elinvuosinaan myös novelleja, esseitä ja matkakuvauksia, jotka on julkaistu postuumisti kokoelmassa "Verso la cula del mondo" (1917). Hän kuoli tuberkuloosiin.
Gozzanon tuotannosta on Elina Vaaran suomentamana "Speranza-mummon ystävästä" ("L'amica di Nonna Speranza") osat II–IV antologiassa "Italian kirjallisuuden kultainen kirja" (WSOY 1945).
Krepuskolaarit

Krepuskolaarit () oli 1900-luvun alussa vaikuttanut italialainen runoilijaryhmä. Se syntyi reaktiona vallalla olleeseen suuntaukseen, tyylin täydellisyyttä ja ihmisen suuruutta korostavaan runouteen. Sitä seurasi futurismi.
Suuntauksen keskeisiä hahmoja olivat Sergio Corazzini ja Guido Gozzano. Suuntauksen nimi "crepuscolare" tarkoittaa hämärää. Termin loi kirjallisuuskriitikko Giuseppe Antonio Borgese vuonna 1910 artikkelissaan "Poesia crepuscolare". Hän analysoi ja kritisoi suuntausta pohtiessaan Italian kirjallisuuden yleisempää kehitystä.
Suuntaukselle ominaista on, että runot levisivät vain pienen piirin sisällä.
Khouloud Hlimi

Khouloud Hlimi Ep Moulahi (s. 5. helmikuuta 1990) on tunisialainen amatöörinyrkkeilijä.
Hlimi on kilpaillut vuodesta 2012 lähtien. Hlimi on osallistunut kertaalleen MM-kilpailuihin Astanassa 2016. Hän hävisi karsintaottelun marokkolaiselle Hasnaa Lachgarille tyrmäyksellä. Vuonna 2020 Hlimi varmisti paikan Tokion olympialaisten 57 kg sarjaan Afrikan olympiakarsintaturnauksesta.
Huhtikuuhun 2021 mennessä Hlimi on kilpaillut amatööriurallaan 12 ottelua, josta on voittanut seitsemän.
Keamogetse Kenosi

Keamogetse Sadie Kenosi (s. 17. tammikuuta 1997) on botswanalainen amatöörinyrkkeilijä.
Kenosi on kilpaillut vuodesta 2016 lähtien. Hän osallistui MM-kilpailuihin 2019 60 kg sarjassa. Hän hävisi ensimmäisen ottelunsa brasilialaiselle Beatriz Ferreiralle, kun tuomari keskeytti ottelun toisessa erässä. Vuonna 2020 Kenosi varmisti paikan Tokion olympialaisten 57 kg sarjaan Afrikan olympiakarsintaturnauksesta.
Huhtikuuhun 2021 mennessä Kenosi on kilpaillut amatööriurallaan 8 ottelua, josta on voittanut kolme.
Sena Irie

Sena Irie (, s. 9. tammikuuta 2000 Yonago) on japanilainen nyrkkeilijä.
Irie on kilpaillut vuodesta 2019 lähtien. Irie osallistui vuoden 2019 MM-kilpailujen 57 kg sarjaan. Irie voitti kahdessa ensimmäisessä ottelussa turkkilaisen Satı Burcun ja argentiinalaisen Leonela Sánchezin. Hän hävisi kuitenkin puolivälierissä Nesthy Peteciolle. Vuonna 2020 Irie varmisti paikan Tokion olympialaisten 57 kg sarjaan Aasian ja Oseanian olympiakarsintaturnauksesta.
Huhtikuuhun 2021 mennessä Irie on kilpaillut amatööriurallaan kahdeksan ottelua, josta on voittanut kuusi.
Sophia Wekesa

Sophia Wekesa (s. Helsinki) on suomalainen tanssija, dj sekä kulttuurisensitiivisen ja antirasistisen nuorisotyön asiantuntija. Hän on koulutukseltaan sosionomi.
Wekesa on nostanut esiin esimerkiksi mustasta kulttuurista tulevan musiikin ja tanssin juurien arvostamista ja niihin perehtymisen tärkeyttä.
Wekesa on luotsannut Radio Helsingissä Tyttöjen talossa -nimistä ohjelmaa sekä dancehall-musiikkiohjelmaa. Hän pitää YleX:llä yhdessä Renaz Ebrahimin ja Rebekka Yeboahin kanssa musiikin erikoisohjelmaa nimeltä Yeboyah, Renaz ja Wekesa, jonka perusarvoihin kuuluu intersektionaalinen feminismi. Wekesa kuuluu myös Mellow Yellow -kollektiiviin. Kollektiivi järjestää klubi-iltoja, joissa on nollatoleranssi syrjinnälle ja häirinnälle.
Wekesa on jäsen Tanssin talon Advisory Boardissa. 
Wekesa on esiintynyt Unelmaduuni-lyhytelokuvassa.
Beatriz Ferreira

Beatriz Iasmin Soares Ferreira (s. 9. joulukuuta 1992) on brasilialainen nyrkkeilijä, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Urheilu-ura.
Ferreira on kilpaillut vuodesta 2017 lähtien. Hän osallistui New Delhin MM-kilpailujen 2018 60 kg sarjaan jossa voitti karsintakierroksella romanialaisen Cristina Cosman mutta hävisi ensimmäisen virallisen ottelun Oh Yeon-jille 3–2. Vuotta myöhemmin Ulan-Uden MM-kilpailuissa samassa sarjassa Ferreira voitti ensimmäisellä kierroksella tuomarin keskeytettyä ottelun botswanalaisen Keamogetse Kenosin. Toisella kierroksella hän voitti venezuelalaisen Omailyn Alcalan 5–0 ja puolivälierissä venäläisen Natalia Shadrinan 3–2. Välierissä hän voitti yhdysvaltalaisen Rashida Ellisin 4–1 ja loppuottelussa Wang Congin 5–0.
Tokion kesäolympialaisissa 2020 Ferreira voitti yksimielisin tuomariäänin vastustajansa Kiinan Taipeista ja Uzbekistanista, ja välierissä hän voitti yksimielisin tuomariäänin Suomen Mira Potkosen. Loppuottelussa hän hävisi yksimielisin tuomariäänin Irlannin Kellie Harringtonille.
Elokuuhun 2021 mennessä Ferreira oli otellut urallaan 81 ottelua joista oli voittanut 73.
Mark (Kemiö)

Mark on neljästä kylästä muodostuva alue Kemiön etelälaidalla nykyisessä Kemiönsaaren kunnassa. 
Östermark, Västermark, Kastkärr ja Labböle muodostavat Markin. Alueella asuu 57 ihmistä (vuonna 2017). Aluetta rajaavat etelässä Vestlax, idässä Pederså, pohjoisessa Bjensböle ja lännessä Västanfjärd. Markin läpi virtaa Taponjoen latvahaara, jonka varrella alueen pellot ovat. Muutoin Mark on mäkistä ja kosteikkoista metsämaata. Alueen eteläreunalla on useita soita. Markin asutus sijaitsee alueen tiestön varrella ja vanhat kyläkeskukset ovat jokseenkin yhtenäisiä.
Mark on varhaiskeskiaikainen kylä, joka 1600-luvulla jaettiin kahtia. Labböle ja Kastkärr ovat peräisin 1500-luvulta. Vuoden 1566 veroluettelon perusteella Mark oli kylistä suurin 13 talolla, kun Kastkärrissä oli neljä taloa ja Labbölessa kaksi. Markin jaon jälkeen Västermark oli aluksi yksinäistalo ja Östermarkin taloluku putosi neljään. Suuria muutoksia alueen kylien rakenteeseen ei tullut ennen isojakoa. Isojaossa Labbölen talot jaettiin kahtia, kuin myös Västermarkin talo. Östermarkiin halottiin kaksi uutta taloa, mutta Labbölessä taloja ei jaettu. Taloja on vähitellen siirretty yhteisiltä kylätonteilta omille mailleen, osa vasta 1900-luvun alussa. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Markiin syntyi paljon uusia pientiloja torppien itsenäistyessä ja jonkinlainen alueellinen keskus on syntynyt Östermarkiin, jossa toimi kauppa ja kansakoulu.
Nea Lehtola

Nea Lehtola (s. 24. lokakuuta 1998) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut Liigassa Tampereen Ilvestä kausina 2016–2018 ja Helsingin Jalkapalloklubia kausina 2019–2022. Hän voitti Suomen-mestaruuden ja Suomen Cupin kaudella 2019. Hän on pelannut Liigassa 126 ottelua ja tehnyt niissä 11 maalia, joista neljä kaudella 2020. Heinäkuussa 2022 Lehtola siirtyi tanskalaisseura Brøndby IF:ään, jossa hän pelasi kaksi vuotta. Kesällä 2024 hän siirtyi norjalaiseen SK Branniin.
Lehtola on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Suomen naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2020 Kypros Cupin ottelussa Kroatiaa vastaan. Hän on pelannut kesäkuun 2025 loppuun mennessä 14 naisten maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia, lokakuussa 2024 EM-jatkokarsintaottelussa Montenegroa, joulukuussa 2024 EM-jatkokarsintaottelussa Skotlantia ja kesäkuussa 2025 Kansojen liigan ottelussa Serbiaa vastaan.