Ilmaston keikahduspisteet

Ilmaston keikahduspiste on kynnys, jonka ylittyessä pienikin häiriö voi muuttaa koko järjestelmän tilaa tai sen kehityksen suuntaa. 
Keikahduspisteen jälkeen muutos on itseään ruokkivaa siten, että vaikka muutosta eteenpäin työntävä voima lakkaisi, muutos ei pysähdy, vaan jatkuu omalla painollaan. Ilmaston keikahduspisteen ylittäminen johtaa yleensä jonkinlaiseen peruuttamattomaan muutokseen. Tähän muutokseen voi kulua vuosia tai vuosituhansia. Muutos vaikuttaa alueella, jonka koko on ainakin miljoonan neliökilometrin luokkaa. Järjestelmät, joihin ilmaston keikahduspisteet liittyvät, vaikuttavat merkittävästi Maa-planeetan tilaan tai ihmisen hyvinvointiin. 
Hallitustenvälinen ilmastonmuutospaneeli IPCC esitteli ajatuksen keihkahduspisteistä kaksi vuosikymmentä sitten. Tuolloin näitä ilmastojärjestelmän "laajoja epäjatkuvuuksia" pidettiin todennäköisinä vain, jos ilmaston lämpeneminen ylitti 5 °C esiteolliseen aikaan verrattuna. Kahdessa viimeisimmässä IPCC:n erityisraportissa (julkaistu vuosina 2018 ja 2019) tiivistetyt tiedot viittaavat siihen, että jotkut käännepisteet saattavat ylittyä jo 1–2 °C:n lämpenemisen välillä.Ilmaston nykyinen 1,1 °C lämpeneminen yltää jo viiden (1.–4. ja 6.) keikahduspisteen vaikutusalueelle. Pariisin ilmastosopimukseen kirjattu 1,5–2 °C tavoite ei ole turvallinen, vaan merkitsee todennäköisesti kuuden (1.–6.) ja mahdollisesti vielä neljän muun (7. ja 12.–14.) keikahduspisteen ylittämistä. 2,4 °C lämpeneminen, johon tämänhetkiset poliittiset päätökset johtavat, aiheuttaa todennäköisesti vielä yhden (7.) ja mahdollisesti kolmen muun (8.–10.) keikahduspisteen ylityksen. Tämänhetkisten hiilineutraalisuustavoitteiden toteutuminen johtaisi 1,7 asteen lämpenemiseen.
Huomiota saaneita ilmaston keikahduspisteen esimerkkejä ovat Atlantin termohaliinikierron (THC) mahdollinen romahtaminen, Amazonin sademetsän häviäminen ja Grönlannin mannerjäätikön rappeutuminen. Alueita, joilla ilmaston keikahduspiste on mahdollisesti ohitettu, ovat pohjoinen merijää, boreaalinen vyöhyke, ikirouta, lämminvesikorallit, Länsi-Antarktiksen mannerjäätikkö ja osat itäisestä Antarktiksesta.
Tutkijat ovat tunnistaneet yhdeksän keskeistä keikahduspistettä, joilla on merkittävä vaikutus Maa-planeetan järjestelmien toimintaan. Niiden lisäksi tiedetään seitsemän muuta, joilla on merkittävä vaikutus ihmisen hyvinvointiin. 
Saavutetut keikahduspisteet.
Yhtäkään arvioitua keikahduspistettä ei ole vielä saavutettu, mutta viiden kohdalla keikahduspisteen sisältävän alueen raja ylittyy.
Lokakuussa 2025 julkaistussa raportissa 160 tutkijaa eri maista varoittivat, että koralliriuttojen tuhoutumisen osalta keikahduspiste olisi saavutettu. Joidenkin tutkijoiden mukaan on kuitenkin näyttöä, että koralliriutat saattaisivat selvitä korkeammasta lämpötilan noususta kuin aiemmin on luultu.
Alaraja ylitetty, keikahduspiste lähestyy.
Grönlannin jäätikön romahdus.
Romahduksen arvioidaan kestävän 10 000 vuotta.
Länsi-Antarktiksen jäätikön romahdus.
Romahduksen arvioidaan kestävän 2 000 vuotta.
Matalien leveysasteiden koralliriuttojen kuolema.
Kun veden lämpötila kohoaa tietyn rajan yli, korallit hylkäävät niiden kanssa symbioosissa elävät levät, mikä johtaa korallin valkenemiseen ja kuolemaan. Meren happaneminen pahentaa tilannetta. Korallit muodostavat monimuotoisen ekosysteemin. Niiden kuolema vaikuttaisi miljoonien ihmisten elämään. Muutoksen uskotaan kestävän 10 vuotta.
Ikiroudan äkillinen sulaminen.
Ikiroutaan on varastoitunut 1035 gigatonnia hiiltä, joka vapautuu jään sulaessa. Äkilliseen sulamiseen liittyvät prosessit, kuten termokarstijärvien muodostuminen, voivat aiheuttaa 50–100 % enemmän päästöjä hitaaseen sulamiseen verrattuna. Prosessin arvioidaan kestävän 200 vuotta.
Labradorin- ja Irmingerinmerten kierron romahdus.
Kierron romahduksen uskotaan laskevan maailmanlaajuista keskilämpötilaa puolella celsiusasteella ja aiheuttavan äärisääilmiöitä Euroopassa. Romahduksen arvioidaan kestävän 10 vuotta.
Saavutettavat keikahduspisteet.
Keikahduspisteet, jotka tullaan saavuttamaan, mikäli nykyiset poliittiset toimet toteutuvat, eikä uusia ilmastotoimia tai tavoitteita tehdä.
Barentsin merijään äkillinen menetys.
Muutoksen uskotaan kestävän 25 vuotta.
Vuoristojäätiköiden menetys.
Kestää 200 vuotta.
Poissuljetut keikahduspisteet.
Pisteet, joiden saavuttaminen ei ole näköpiirissä nykyisillä poliittisilla toimilla.
Ikiroudan romahdus.
Kestää 50 vuotta.
Arktisen merijään romahdus.
Romahduksen uskotaan nostavan maailmanlaajuista keskilämpötilaa 0,6:lla celsiusasteella. Romahduksen odotetaan kestävän 20 vuotta.
Itä-Antarktiksen jäätikön romahdus.
Maailman suurin jäätikkö, jonka sulaminen nostaisi merenpintaa 50 metriä. Romahduksen uskotaan nostavan maailmanlaajuista keskilämpötilaa 0,6:lla celsiusasteella.
Länsi-Afrikan monsuunin siirtyminen ja Sahelin vihertyminen.
Sahelin vihertyminen on harvinainen esimerkki myönteiseen suuntaan vievästä kehityksestä keikahduspisteen jälkeen. 
Muutoksen uskotaan tapahtuvan 50 vuoden aikavälillä.
Boreaalimetsä, pohjoinen laajeneminen.
Muutoksen arvellaan kestävän sata vuotta.
Boreaalimetsä, eteläinen kuolema.
Vesistön muutokset, yleistyvät tulipalot ja kaarnakuoriaisten tuhot voivat johtaa itseään vahvistavaan kierteeseen, joka muuttaa metsät aroksi tai preeriaksi. Muutoksen arvellaan kestävän sata vuotta. 
Atlantic Meridional Overturning Circulation, romahdus.
Aiemmin nimellä THC, nykyään AMOC. AMOCin arvioidaan heikentyneen 15 % viimeisten 50 vuoden aikana ja se on menettänyt osan vakaudestaan. Kierron romahduksen uskotaan laskevan maailmanlaajuista keskilämpötilaa puolella celsiusasteella. Se johtaisi muun muassa Sahelin ja Amazonin alueen kuivumiseen ja luontaisten hiilinielujen pienenemiseen. Romahduksen arvioidaan kestävän 50 vuotta.
Amazonin sademetsän kuolema.
Amazonin alueella sijaitsevat maailman suurimmat trooppiset metsät. Metsä toimii hiilinieluna. 1970-luvulta vuoteen 2020 mennessä ihmisten toimet ovat kuitenkin pienentäneet Amazonin alueen metsiä 17 %. Sen seurauksena Amazonian kaakkoiset osat ovat muuttuneet hiilinielusta hiilen lähteeksi. Kuivuus ja metsien hävittäminen lisäävät ekosysteemin stressiä.
Jo viidenneksen tai neljänneksen suuruinen metsäkato voi johtaa kuivumiseen, jonka seurauksena sademetsä muuttuu savanniksi. Muutoksen arvioidaan kestävän 100 vuotta.
Itäisen Etelämantereen jäänalaisten altaiden romahdus.
Romahduksen arvioidaan kestävän 2 000 vuotta.