tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gunnar de Frumerie

Per Gunnar Fredrik de Frumerie (20. heinäkuuta 1908 Nacka – 9. syyskuuta 1987 Täby) oli ruotsalainen säveltäjä ja pianisti. Hän oli arkkitehti Gustaf de Frumerien ja pianisti Maria o.s. Helledayn poika. Koti oli hyvin musikaalinen, ja de Frumerie sävelsi jo koulupoikana. 12-vuotiaana hän alkoi opiskella pianonsoittoa ja musiikinteoriaa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Vuonna 1928 hän voitti kolme ensimmäistä palkintoa Hirschin pianoliikkeen sävellyskilpailussa. Hän jatkoi opintojaan Wienissä ja vuonna 1930 Pariisissa Alfred Cortot'n johdolla.
Hän työskenteli Tukholman musiikkikorkeakoulussa pianonsoiton opettajana 1945–1975.
Tuotanto.
De Frumerien sävellykset ovat teknisesti vaativia ja edustavat monia musiikinlajeja, mutta hänet muistetaan parhaiten pianotuotannostaan. Hänen tärkeimpiä esikuviaan olivat J. S. Bach, Johannes Brahms ja Claude Debussy, mutta myös Igor Stravinskin ja Arthur Honeggerin varhaistuotannon vaikutusta voi erottaa. Hänen varhaisteoksensa ovat edustavat usein barokkityyliä. De Frumerie voidaan rinnastaa uusklassikoihin, kuten Lars-Erik Larssoniin, Dag Wiréniin ja Wilhelm Peterson-Bergeriin.
De Frumerie sävelsi vuonna 1940 oopperan "Singoalla", joka perustuu Viktor Rydbergin romaaniin. Hänet muistetaan myös romansseistaan, joiden sanat ovat usein Pär Lagerkvistin käsialaa.
Myös soolokonsertot muodostavat keskeisen teosryhmän: mm. 2 pianokonserttoa, viulukonsertto, klarinettikonsertto ja "Concertino" oboelle. De Frumerie muokkasi toisesta sellosonaatistaan konserton ja sitten siitä pasuunakonserton. Kyseinen konsertto oli de Frumerien viimeinen valmistunut sävellys, ja hän laati sen erityisesti ruotsalaiselle pasuunavirtuoosille Christian Lindbergille.
Walter Newman

Walter Newman (1916 New York, New York – 14. lokakuuta 1993) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja.
Ennen siirtymistään elokuvakäsikirjoitusten pariin Newman kirjoitti radioon muun muassa kuunnelmasarjoja "The Halls of Ivy" ja "Columbia Workshop". Hän oli myös mukana kirjoittamassa "Gunsmoken" pilottijaksoa.
Newman oli kolmesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Ehdokkuudet tulivat käsikirjoituksista elokuviin "Tuhansien silmien edessä" (1951), "Paukkurauta-Kati" (1965) ja "Bronxin kapinallinen" (1978). Muihin Newmanin käsikirjoituksiin kuuluu muun muassa vuoden 1963 elokuva "Suuri pakoretki", vaikkakin hän vaati poistamaan nimensä elokuvan lopputeksteistä riidan seurauksena.
Kuningas (albumi)

Kuningas on suomalaisen pop/rock-yhtye Cliftersin ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1987. Levy on äänitetty Topsonic-studiolla ja sen on julkaissut Fazer Finnlevy -levy-yhtiö Kräk!-merkillä sarjanumerolla KRÄLP 35. Lisensoitu One Inch Rock Ky:ltä Levykannen on valmistanut Kirjapaino Erkki Kuronen.
Kappaleiden kaikki sanoitukset on tehnyt Jaana Rinne ja ne on painettu alkuperäisen LP-levyn levypussiin. Levyltä on julkaistu ainakin single "Kuningas" (KRÄK! KRÄKS 114). Albumi sisältää alkuperäismateriaalin lisäksi kolme cover-versiota, mm. The Kinks-yhtyeen kappaleen "Set Me Free" ja The Who -yhtyeen kappaleen "I Can't Explain".
Luettelo Warner Bros. -yhtiön elokuvista

Tämä on luettelo Warner Bros. -yhtiön tuottamista elokuvista.
Warner Bros. -yhtiön elokuvia.
Listassa on merkitty sulkuihin vuosiluvun perään vaihtoehtoinen suomenkielinen nimi, sillä jotkut elokuvat on teatterilevityksen jälkeen nimetty uudestaan esimerkiksi televisio- tai videolevitystä varten.
Meanderi

 Meanderi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Áo tứ thân

Áo tứ thân on vietnamilainen perinteinen neliosainen naisten asu. Se on vanhempi kuin nykyisin suosittu áo dài. 
Asun neljä osaa ovat
Nykyisin áo tứ thânia käytetään lähinnä maan pohjoisosan kotiseutujuhlissa.
Issa Konare

Issa Konare (s. 25. tammikuuta 1980) on senegalilainen koripalloilija, joka edusti kaudella 2009–2010 Korisliigassa pelaavia Kouvoja. Konare on pelannut Senegalin maajoukkueessa vuosina 2003–2007.
Pelaajaura.
Jalkapalloa harrastanut Konare vaihtoi lajikseen koripallon 17-vuotiaana. Hän siirtyi Yhdysvaltoihin, jossa pelasi High Point Universityn joukkueessa. Tämän jälkeen hän pelasi kausien 2006–2009 aikana ABA-ammattilaisliigassa sekä Ranskan kakkossarjassa.
Konare siirtyi kaudeksi 2009–2010 Ruotsin pääsarjaa pelaavaan Jämtland Basketin joukkueeseen, jossa pelasi 33 ottelua 15,3 pisteen ja 10,3 levypallon keskiarvoilla. Huonosti kaudella menestyneen joukkueen menettäessä mahdollisuudet pudotuspeleihin, se oli valmis luopumaan senegalilaispelaajastaan. Niinpä Konare siirtyi helmikuun 2010 lopulla Korisliigan kärjessä olleeseen Kouvoihin tuuraamaan loukkaantunutta amerikkalaissentteriä Ross Neltneriä. Kouvot solmi Konaren kanssa runkosarjan loppuun asti kestävän sopimuksen.
Jurla

Jurla () on kylä, maalaiskunta ja Jurlan piirin hallinnollinen keskus Permin aluepiiriin kuuluvassa Permin Komin piirikunnassa. Se sijaitsee Kosan sivujoen Lopvan varrella 34 kilometriä Kudymkarista pohjoiseen. Asukkaita on 4 200 henkeä (vuonna 2002).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1719. Vuonna 1766 sinne rakennettiin kirkko. 1700-luvun lopusta lähtien Jurla oli Tšerdynin kihlakuntaan kuuluneen volostin ja vuodesta 1924 Jurlan piirin keskus.
Jurlassa toimii metsäteollisuus- ja rakennusyrityksiä. Palveluihin kuuluvat ala- ja keskikoulu, lasten luomistyön keskus, taidekoulu, vapaa-ajankeskus, kaksi kirjastoa, elokuvateatteri ja piirisairaala. Kylässä on historiallinen museo.
Menippolainen satiiri

Menippolainen satiiri viittaa proosamuotoisiin satiireihin, jotka ovat luonteeltaan eeppisiä ja yhdistelevät useita eri pilkanteon kohteita romaanin kaltaiseksi satiiriseksi kertomukseksi. M. H. Abrams luokittelee menippolaisen satiirin epäsuoraksi satiiriksi, vastakohtanaan ensimmäisessä persoonassa esitetty suora kritiikki.
Satiirityyppi on saanut nimensä kreikkalaisesta kyynikkofilosofi Menippoksesta, joka kirjoitti vakavista aiheista pilaillen. Hänen sittemmin kadonneet teoksensa vaikuttivat Lukianokseen sekä roomalaiseen Marcus Terentius Varroon. Tällaisia satiireja kutsutaankin joskus myös "varrolaisiksi satiireiksi". Filologit viittaavat "menippolaisilla satiireilla" ennen kaikkea proosamuotoisiin satiireihin, vastakohtanaan runomuotoiset satiirit, joita ovat kirjoittaneet muun muassa Juvenalis ja häntä jäljitelleet kirjailijat.
Menippolaisella satiirilla on merkittävä osa Mikhail Bakhtinin romaanin teoriassa. Hän lukee sen yhdeksi klassisista lajityypeistä muun muassa sokraattisen dialogin ohella. Bakhtinin tarkoittamassa merkityksessä ”menippolaisia” ovat muun muassa Voltaire, Denis Diderot ja E. T. A. Hoffmann.
Paramount Television

Paramount Television Studios (aiemmin Paramount Television) on yhdysvaltalainen televisio-ohjelmien tuotantoyhtiö. Se aloitti toimintansa 1967. Sen edeltäjäyhtiö oli 1951 perustettu "Desilu Productions". Yhtiö lopetti toimintansa 17. tammikuuta 2006, mutta se otettiin uudelleen käyttöön 4. maaliskuuta 2013. Sen seuraaja on CBS Television Studios.
Merkittäviä Paramount Picturesin TV-sarjoja.
Huom. Kaikkien tv-sarjojen oikeudet omistaa CBS Corporation ja CBS Paramount Television
Karl Jenkins

Karl Jenkins (s. 17. helmikuuta 1944) on walesilainen muusikko ja säveltäjä. Hänet tunnetaan parhaiten teoksistaan "Adiemus", "The Armed Man", "Requiem" ja "Palladio".
Tausta.
Jenkins syntyi ja kasvoi Gowerissa, Penclawddissa. Jenkinsin isä, joka oli paikallisen koulun opettaja, urkuri ja kuoronjohtaja, antoi Jenkinsille tämän ensimmäisen musiikkikoulutuksen.
Jenkins aloitti uransa oboistina Walesin nuoriso-orkesterissa ja opiskeli musiikkia Cardiffin yliopistossa. Jatko-opintonsa Jenkins suoritti Royal Academy of Music -koulussa. Siellä hän tapasi tulevan vaimonsa, säveltäjänä, musiikkipedagogina ja lastenkirjailijanakin tunnetun Carol Barrattin, joka on sanoittanut monia Jenkinsin teoksia.
Uransa alussa Jenkins tunnettiin jazz ja jazz-rock -muusikkona. Hän soitti baritoni- ja sopraanosaksofoneja, oboeta ja koskettimia. Hän liittyi jazzsäveltäjä Craham Collierin yhtyeeseen, jota myöhemmin kutsuttiin nimellä Nucleus. Yhtye voitti ensimmäisen palkinnon Montreux Jazz Festivaleilla vuonna 1970. Vuonna 1972 Jenkins liittyi progressiivista rockia soittaneeseen yhtyeeseen Soft Machine.
Säveltäjän uransa Jenkins aloitti säveltämällä musiikkia mainoksiin. Hänen uransa lähti nousuun "Adiemus"-kappaleen myötä, jonka hän oli alun perin säveltänyt Delta Air Linesin mainosta varten. Jenkins teki kappaleen ympärille kokonaisen albumin, . Albumin suosin myötä hän jatkoi Adiemus-projektiaan, ja albumeja syntyi vielä neljä lisää. Muutamassa Adiemus-albumissa on mukana myös suomalaisista naislaulajista koostuva kuoro "Adiemus Singers". 
Tämän jälkeen Jenkins on jatkanut uraansa säveltäjänä. Hänen tunnettuja sävellyksiä ovat muun muassa "Palladio", "The Armed Man", "Requiem", "Stabat Mater" ja "The Peacemakers".
Osittainen lista töistä.
Muita teoksia.
Graham Collierin kanssa
Barry Guyn ja The London Jazz Composers' Orchestran kanssa
Aune Huotari

Aune Annikki Huotari (18. marraskuuta 1903 Viipuri – 27. joulukuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen lastenkirjailija.
Aune Huotarin vanhemmat olivat kansanedustajat Anni ja Anton Huotari. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1922 ja valmistui vuotta myöhemmin kansakoulunopettajaksi. Työskenneltyään vuoden opettajana hän aloitti historian opinnot Helsingin yliopistossa. Huotari oli Akateeminen Sosialistiseuran perustajajäseniä ja kuului pitkään sen johtokuntaan. Viimeiset vuotensa hän työskenteli Yhteiskunnallisen korkeakoulun kirjastonhoitajana. Huotari kirjoitti satuja ja tarinoita Suomen Työväen Raittiusliiton julkaisemaan "Sarastus"-lehteen ja vuonna 1931 niitä julkaistiin myös kirjana. Huotari kuoli keuhkotautiin Helsingin tuberkuloosisairaalassa.
Erkka

Erkka on suomalainen miehen etunimi, yksi Erikin suomalaisista muunnelmista. Sitä on käytetty Erikin sekä tämän muun muunnelmien kutsumamuotona, ja virallisena etunimenä se on tunnettu viimeistään 1920-luvulta lähtien, mutta jäänyt melko harvinaiseksi. Etunimeksi sitä annettiin erityisesti 1980–1990-luvuilla, muttei kovin paljon silloinkaan, vaan noin 20 lapselle vuodessa. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Erkka on annettu Suomessa noin 1 110 miehelle ja muutamalle naiselle.
Vuodesta 2010 lähtien Erkan nimipäivä on 18. toukokuuta, joka vanhastaan on ollut myös Eerikin ja Erkin nimipäivä.
Aaro Vallinmäki

Aaro Juho Vallinmäki (sukunimi aik. "Filander"; 21. kesäkuuta 1878 Laihia – 22. kesäkuuta 1932 Lehtimäki) oli suomalainen kanttori, kirjailija ja liikemies. 
Vallinmäen vanhemmat olivat Juho Filander ja Maria Jakku. Hänen vanhempi veljensä Aleksander Filander tunnettiin paremmin nimellä Santeri Alkio. Isä Juho Filander toimi käsityöläisenä, kauppiaana ja maanviljelijänä. Vuonna 1869 perhe muutti Istan torpasta Laihian Jakkukylään ja 1879 Juho Filander luopui maanviljelystä rakennettuaan liiketalon Laihian Ratikylään. Juho Filanderin kuoltua 1882 vanhin veli Santeri Alkio piti perheen kauppaa aina vuoteen 1904 saakka ja hän koulutti myös nuoremmat veljensä Aaron ja Aappon.
Aaro Vallinmäki meni naimisiin 1907 Miina Sunellin kanssa.
Jusva

Jusva () on kylä, maalaiskunta ja Jusvan piirin hallinnollinen keskus Permin aluepiiriin kuuluvassa Permin Komin piirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Invan sivujoen Jusvan varrella 26 kilometriä Kudymkarista itään. Asukkaita on 4 700 henkeä (vuonna 2002).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1579. Vuonna 1647 se oli kirkonkylä, 1860-luvulta lähtien Solikamskin kihlakuntaan kuuluneen volostin ja vuodesta 1925 Jusvan piirin keskus.
Jusvassa toimii maatalousyrityksiä, meijeri, leipomo, metsäteollisuusyritys ym. Kylässä on keskikoulu, ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, musiikkikoulu, piirin kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja kansatieteellinen museo.
Eino Pakarinen

Eino Isidor Pakarinen (19. marraskuuta 1882 Joensuu – 11. maaliskuuta 1932 Kuopio) oli suomalainen runoilija. 
Pakarinen kirjoitti sanat Heino Kasken säveltämään "Karjalan marssiin".
Ortomyksovirukset

Ortomyksovirukset (Orthomyxoviridae) on virusten heimo, johon kuuluvat influenssa A, influenssa B ja influenssa C, thogotovirus, quaranjavirus ja isavirus. Ne ovat yksijuosteisia, negatiivisäikeisiä RNA-viruksia. 
”Myksovirus”-nimi viittaa viruksen kykyyn tarttua musiiniin. Myksoviruksiin luettiin iso joukko erilaisia vaipallisia viruksia, jotka pystyvät kiinnittymään solun pinnan glykoproteiinireseptoreihin. Myksovirukset jaettiin sittemmin ortomyksoviruksiin ja paramyksoviruksiin rakenteellisten ja replikaatiomekanismeihin liittyvien erojen perusteella.
K. Emil Sipinen

Karl Emil Sipinen (13. maaliskuuta 1873 Laukaa – 6. joulukuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja lastenkirjailija. 
Sipisen isä David Sipinen toimi kauppiaana Äänekoskella. Karl Emil Sipinen valmistui kansakouluopettajaksi Jyväskylän seminaarista ja toimi opettajana Tampereella.
Karl Emil Sipinen oli naimisissa opettaja Matilda Veijon kanssa. Heidän poikansa Veikko Emil Sipinen (k. 1944) oli mainospiirtäjä joka suunnitteli etiketit Koskenlaskija- ja Viola-juustopakkauksiin. Veikko Sipisen poika on arkkitehti Arto Sipinen.
Tahvo Könönen

Tahvo Könönen (6. maaliskuuta 1864 Pälkjärvi – 13. helmikuuta 1922 Hamina) oli suomalainen päätoimittaja ja kunnallisvaikuttaja. Hän käytti nimimerkkejä "Teppo K." ja "T. K".
Könönen syntyi kauppiaan perheeseen. Hän opiskeli Joensuun ja Kuopion lyseoissa ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1885. Könönen opiskeli suomea ja historiaa Helsingin yliopistossa vuoteen 1895 saakka. Könönen työskenteli Joensuussa sanomalehti "Karjalattaren" päätoimittajana vuosina 1890–1893 ja 1907–1916 sekä "Pohjois-Karjala" -lehden päätoimittajana vuosina 1905–1906. Hän toimi Joensuun kaupunginvaltuuston sihteerinä vuosina 1891–1918, kaupungin rahatoimikamarin jäsenenä vuosina 1893–1912, Pohjois-Karjalan kansanopiston johtokunnan jäsenenä vuosina 1893–1903 ja Joensuun käsityökoulun opettajana vuosina 1903–1917.
Könönen työskenteli "Haminan Lehden" päätoimittajana vuodesta 1918 aina kuolemaansa saakka. Hän toimi Haminassa myös kunnallisneuvosmiehenä, kirkkoneuvoston jäsenenä ja muissa luottamustehtävissä. Puoluekannaltaan Könönen oli vanhasuomalainen ja sittemmin kokoomuslainen.
Kotiseutututkimusta harrastanut Könönen on julkaissut teoksia muun muassa Pälkjärven murteesta ja pitäjästä sekä laajan Joensuun kaupungin historian. Hän kirjoitti myös runoja.
Tahvo Könösen poika oli Joensuun lyseon rehtori ja kaupunkineuvos Aulis V. A. Könönen.
Kuningaskotilo

Kuningaskotilo ("Buccinum undatum") on kuningaskotiloiden heimoon kuuluva kapeakielikotilo, joka elää Pohjois-Atlantin itä- ja länsirannikolla.
Ulkonäkö.
Kuningaskotilon kuoren koko, muoto, paino ja väri vaihtelevat suuresti. Yleensä täysikasvuisen yksilön kuori on paksu ja kova, keskimäärin 6 cm leveä sekä kellanruskean kirjava lukuun ottamatta valkoista suuaukkoa. Kuoressa on seitsemän tai kahdeksan pulleaa kierrettä, joiden välissä on syvät saumat. Uloimmainen kierre on noin 70 % koko kotilon korkeudesta. Kasvurenkaat näkyvät kuoressa selvinä harjanteina, joista muodostuu säännöllinen kuvio. Poikasten kuorta peittää harjaksinen sarveiskerros, joka vähitellen häviää iän myötä.
Kotilon silmät sijaitsevat pitkien, kapeakärkisten tuntosarvien tyvessä. Aktiivisilla yksilöillä hengitysputket eli sifonit työntyvät pitkälle ulos vaippaontelosta. Iso jalka on läpileikkaukseltaan kilvenmuotoinen, ja naaraalla on anturassaan limatiehyitä. Jalkaan on kiinnittynyt soikea kalkkikansi, jolla kotilo voi peittää tiiviisti kuoren suuaukon.
Levinneisyys.
Kuningaskotiloita esiintyy sekä Pohjois-Atlantin itä- että länsirannikolla mannerjalustan alueella. Euroopassa niiden levinneisyysalue ulottuu Bretagnen rannikolta etelässä Arktikseen pohjoisessa.
Elintavat.
Kuningaskotilot elävät vuorovesivyöhykkeen alapuolella syvässä rantavedessä, joskus jopa yli kilometrin syvyydessä. Niiden elinympäristössä merenpohja on yleensä hiekkainen, liejuinen tai kivikkoinen ja vesi kylmää ja suolapitoisuudeltaan vähintään 15–20 promillea. Kuningaskotilot ovat aktiivisia saalistajia ja löytävät saaliinsa kemoreseptorien avulla. Niiden pääasiallista ravintoa ovat elävät simpukat.
Kuningaskotilot elävät yleensä vähintään 10 vuotta ja saavuttavat sukukypsyyden 5–7 vuoden iässä. Pohjanmeressä ne lisääntyvät syksyllä, mutta levinneisyysalueen muissa osissa munimisaika voi vaihdella. Naaraat hakeutuvat munimaan paikkoihin, joissa merenpohja on kiinteää. Yleensä useampi naaras laskee munansa samaan munarykelmään. Munista kuoriutuu talven aikana poikasia, jotka levittäytyvät lähelle syntymäpaikkaansa. Vuonna 1991 kotilokanta Pohjanmerellä ja Alankomaiden Vattimerellä romahti – syynä onnettomuuteen oli laivojen pohjamaalista meriveteen liuennut TBT, joka häiritsee kotiloiden hormonitoimintaa.
Kalastus ja käyttö.
Kuningaskotiloita on jo kauan pyydetty ruoaksi Pohjanmeren ja Englannin kanaalin rannikolla. Niitä joutuu myös jonkin verran kalastuksen sivusaaliiksi. Pyyntivälineenä käytetään Ison-Britannian East Angliassa ja Lincolnshiressa mertoja ja Saksan ja Alankomaiden Vattimerellä erityisiä trooliverkkoja. Paitsi Euroopassa, kuningaskotiloita kalastetaan enenevässä määrin myös Mainenlahdella Yhdysvalloissa. Kokonaissaalis oli vuonna 2007 lähes 30 000 tonnia. Euroopassa kuningaskotilot päätyvät elintarviketeollisuuden käyttöön ja Yhdysvalloissa Bostonin ja New Yorkin etnisiin ruokakauppoihin. Lisäksi niiden kuorista valmistetaan käsityötuotteita.
O’nyong’nyong

O’nyong’nyong, josta käytetään myös nimitystä o’nyong-nyong, on arboviruksiin, tarkemmin sanottuna togavirusten alfavirusryhmään kuuluva virus ja tämän aiheuttama samanniminen sairaus. Se on läheistä sukua chikungunyalle ja igbo oralle. Sairaudesta käytetään yleisesti myös lyhennettä ONN sekä sitä aiheuttavasta viruksesta lyhenteitä ONN-virus ja ONNV.
Etymologia.
Nimi "o’nyong’nyong" on peräisin Ugandan ja Sudanin niloottisista kielistä, joissa sen merkitys on ”nivelten heikkeneminen”.
Tarttuminen.
O’nyong’nyong leviää tartunnan saaneista hyttysistä. Se on ainoa virus, joka pääasiallisina välittäjinä ovat horkkasääskiin kuuluvat "Anopheles funestus-" ja "Anopheles gambiae" -hyttyset.
Oireet.
O’nyong’nyongin tavallisia oireita ovat polyartriitti, ihottuma ja kuume. Oireina saattaa esiintyä myös kipua rinnassa ja silmissä, imusolmuketulehdusta ja väsymystä. Taudin ei tiedetä aiheuttaneen kuolemantapauksia.
Esiintyvyys.
O’nyong’nyong on aiheuttanut kaksi tunnettua epidemiaa. Niistä ensimmäinen levisi vuosina 1959–1962 Ugandasta Keniaan, Tansaniaan, Zaireen (nykyiseen Kongon demokraattiseen tasavaltaan), Malawiin ja Mosambikiin. Yhteensä yli kaksi miljoonaa ihmistä sairastui. Tämä oli laajin tunnettu arboviruksen aiheuttama epidemia. Vuonna 1959 virus eristettiin ensimmäisen kerran Entebbessä sijaitsevassa Uganda Virus Research Institutessa sääskistä ja ihmisverestä Gulussa, Ugandan pohjoisosassa kerätyistä näytteistä.
Vuosina 1996–1997 levinnyt toinen epidemia rajoittui Ugandaan. Siinä sairastui 400 ihmistä. Epidemioiden 35 vuoden väli ja todistusaineisto siitä, että Ugandassa olisi mahdollisesti ollut o’nyong’nyongepidemia jo vuosina 1904–1906, viittaavat siihen, että viruksen aiheuttamien epidemioiden sykli olisi noin 30–50 vuotta.
Alalajit.
ONN-viruksella on ainakin kolme alalajia tai muunnosta. Niiden perimä on saatavilla genomitietokannoissa.
Oblutšje

Oblutšje () on kaupunki Juutalaisten autonomisella alueella Venäjällä. Se sijaitsee Amurin sivujoen Hinganin varrella 159 kilometriä Birobidžanista länteen. Kaupunki on Oblutšjen piirin keskus. Sen kautta kulkee Siperian rata. Asukkaita on 10 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuosina 1909–1911 rakennetun Solonin rautatieaseman yhteyteen. Vuonna 1938 siitä tuli kaupunki. Nykyään Oblutšjessa on rautatieliikenteen yrityksiä ja kullankaivuuta harjoittava yhtiö.
Pietarsaaren Sanomat

Pietarsaaren Sanomat on Pietarsaaressa kerran viikossa ilmestyvä paikallislehti ja kerran viikossa ilmestyvä kaupunki lehti, kaupunkilehti tunnetaan nimellä PS Pulssi, se jaetaan peittojakeluna alueella Pietarsaari, Pedersöre, Uusikaarlepyy ja Luoto. Lehden päätoimittaja on Pentti Höri. Lehteä julkaisee Hilla Group Oyj. Pietarsaaren Sanomat perustettiin vuonna 1984, kun kaupungissa aiemmin ilmestynyt Uutis-Jaakko osti sen kanssa kilpailleen Pietarsaari-lehden ja yhdistynyt lehti sai uuden nimen.
Pietarsaaren Sanomat siirtyi tabloidi-kokoon 14. helmikuuta 2014.
1. helmikuuta 2021 alkaen Pietarsaaren Sanomat muuttuu kaupunkilehdeksi, ja alkaa ilmestyä PS Pulssin tilalla.
Hyppääjien liike

Hyppääjien liike syntyi 1800-luvulla Länsi-Inkerin Ropsussa. Hyppääjille oli tyypillistä voimakas hurmoksellisuus, joka ilmeni hyppäämisenä ja hurjana tanssimisena. Liikkeeseen lienee vaikuttanut Venäjällä ortodoksien keskuudessa syntynyt hlystien eli ruoskijoiden lahko. Hyppääjien liikkeessä ilmeni sekä askeettisia että seksuaalisia piirteitä. Se kannatti vapaata seksuaalisuutta ja hylkäsi muodollisen avioliiton. Hyppääjät vastustivat virkavaltaa ja papistoa. Hyppääminen, konttaaminen, sekava ääntely ja huutaminen nähtiin Pyhän Hengen läsnäolon merkkeinä. Heidän seuroissaan pidettiin puheita ja laulettiin osin itse sepitettyjä lauluja.
Liike piti keskinäisenä tervehdyksenään pyhää suudelmaa (laina ortodokseilta hlystien välityksellä). Jäsenet kieltäytyivät alkoholista, kahvista ja tupakasta. Naiset saattoivat korostaa asketismia ajamalla tukkansa pois. Hyppääjien kokoukset päättyivät yleensä pimeässä huoneessa transsitilassa harrastettuun ryhmäseksiin. Insestiäkin esiintyi, koska kuka tahansa saattoi pimeässä huoneessa tulla seksikumppaniksi.
Suomeen hyppääjien liike tuli Inkeristä vuonna 1836. Liikkeen taantuminen alkoi 1850-luvulla.
Rentoliuskio

Rentoliuskio ("Hypecoum procumbens") on keltakukkainen emäkkikasveihin kuuluva ruohovartinen kasvi. Sillä on suikertava kasvutapa, sinivihreät lehdet ja keltaiset kukat. 
Laji on alkujaan kotoisin Etelä-Euroopasta, mutta sitä kasvatetaan kukkapenkeissä keltaisten kukkiensa vuoksi. Se on yksivuotinen, varsin kestävä kasvi.
Länsi-Turkin ja Itä-Egean alueella kasvaa kotoperäinen alalaji "Hypecoum procumbens" ssp. "atropunctatum".
Kenny Wayne Shepherd

Kenny Wayne Shepherd (s. 12. kesäkuuta 1977 Louisiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi, laulaja sekä sanoittaja. Hän on julkaissut useita studioalbumeita, soittanut blues-rokkia ja popahtavaa rokkia. Shepherd tuli Johnny Langin ohella tunnetuksi nuorena roots-kitaristina 1990-luvun lopussa. 
Guitar World sijoitti Shepherdin kolmanneksi suosituimmaksi blues artistiksi heti B. B. Kingin ja Eric Claptonin jälkeen.
Kohokit

Kohokit eli rakkokohokit ("Silene") on kohokkikasvien heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu yksi- ja monivuotisia ruohovartisia kasveja. Sukuun kuuluu noin 500 lajia. Niiden lehdet kasvavat vastakkain ja kukka on valkoinen, vaalean- tai purppuranpunainen.
Monilla lajeilla, kuten esimerkiksi nurmikohokilla ("Silene vulgaris"), kukan verhiö on pullistunut pallomaiseksi. Suomessa yleisen nurmikohokin pullea, ongen kohoa muistuttava verhiö lieneekin antanut suomenkielisen nimen koko kohokkien suvulle. Osa suvun lajeista on kuitenkin suomenkieliseltä nimeltään "ailakkeja", kuten esimerkiksi puna-ailakki ("Silene dioica").
Kohokkilajeja.
Aiemmin rakkokohokkeihin luetut tarhakohokki ja kalliokohokki siirretään vahakohokkien ("Atocion") sukuun. Puolestaan kauan eri sukuun luokitellut käenkukat ("Lychnis") yhdistetään kohokkeihin. Sinikohokkien ("Eudianthe") yhdistäminen on epävarmaa.
Suomessa esiintyvät lajit.
Suomessa esiintyy eri aikoina satunnaistulokkaina havaitut lajit mukaan lukien 26 eri kohokkilajia.
Muissa Pohjoismaissa esiintyviä lajeja.
Suomen kohokkilajien lisäksi Norjassa, Ruotsissa ja Tanskassa kasvaa myös muita lajeja:
Bright Lights

Bright Lights on Koop Arposen 24. maaliskuuta 2010 julkaistu toinen albumi. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan kahdeksanneksi, joka on myös sen paras sijoitus.
Albumin lokakuussa 2009 julkaistu ensimmäinen single ”I Love It When I See You Smile” oli samana syksynä myös Roosa nauha -kampanjan tunnuskappaleena. Single nousi yhdeksi viikoksi singlelistan 11:nneksi. Toisena singlenä julkaistiin kappale ”Cold” helmikuussa 2010. Samana keväänä albumilta julkaistiin vielä single ”Young and Foolish”, joka nousi parhaimmillaan 19:nneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi.
De l’esprit des lois

De l’esprit des lois () oli valistusfilosofi Montesquieun anonyymisti vuonna 1748 julkaisema pääteos. Teosta ei ole suomennettu.
"De l’esprit des lois" on laaja teos, jossa käsitellään monia lainsäädännön aloja ja vertaillaan eri maissa eri aikakausina voimassa olleita lain säännöksiä. Teos tunnetaan kuitenkin parhaiten siitä, että siinä Montesquieu esittelee vallanjako-oppinsa, jolla on ollut hyvin suuri merkitys länsimaisten demokratioiden hallitusmuotojen kehitykselle. Montesquieu piti vallan keskittymistä pahimpana kansalaisten vapautta uhkaavana asiana. Hänen esittämänsä ratkaisu tähän uhkaan on vallan kolmijako-oppi, jonka mukaan lainsäädäntövallan, toimeenpanovallan ja tuomiovallan piti olla eri ihmisten käsissä.
Sisältö.
"De l’esprit des lois" on laaja teos, jossa käsitellään monia lain­säädännön aloja ja vertaillaan eri maissa eri aika­kausina voimassa olleita lain säännöksiä. Teos ei kuitenkaan ole ainoastaan historiallinen tutkielma, vaan Montesquieu esitti monista lain­säädäntö­kysymyksistä selvästi myös omat mieli­piteensä. Teos tunnetaankin parhaiten siinä esitetystä vallan kolmi­jako-opista, jolla on ollut hyvin suuri merkitys länsimaisten demo­kratioiden hallitus­muotojen kehitykselle.
Lakien hengessä Montesquieu puoltaa perustuslaillisuutta, vallanjakoa, orjuuden lakkauttamista, ihmisoikeuksia ja laillisuusperiaatetta.
Kirja omistaa neljä kappaletta Englannin ja sen vapauden turvaavan vallanjaon käsittelemiseen. Montesquieu oli myös huolissaan siitä, että Ranskassa monarkin valtaa rajoittava aatelin voima oli katoamassa.
Orjuus.
Vastustaessaan orjuutta Montesquieu oli edellä aikaansa. Hän esittää satiirisen hypoteettisen luettelon orjuutta puoltavista argumenteista, tosin usein asiayhteydestä irrottaen (katso olkinukke).
Vastaanotto.
Kirjasta tuli äärimmäisen vaikutusvaltainen Ranskassa ja Britannian Amerikan-siirtokunnissa. Katolinen kirkko kielsi Montesquieun kirjat, mutta muualla Euroopassa, etenkin Britanniassa, niitä arvostettiin suuresti.
Montesquieun mukaan ”hallitusvalta pitää rakentaa siten, että yhdenkään ihmisen ei tarvitse pelätä toista”. Tämä ja hänen esittämänsä tarkka vallan ositus ja osien tasapainotus (”checks and balances”) vaikutti myöhemmin ratkaisevasti Yhdysvaltain perustuslakiin ja sen isään, James Madisoniin.
Heeta

Heeta (isona kirjaimena Ͱ, pienenä ͱ) on entinen nimitys kreikkalaisen kirjaimiston kirjaimelle eeta (Η/η), kun sen äännearvo vastasi vielä /h/-äännettä (esim. suomen kielen h-kirjaimen äännettä).
Muoto ja sen historia.
Heeta kehittyi foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta ("het"). Se oli alun perin käytössä useimmissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, ja muistutti suoraan foinikialaista esikuvaansa. Se muuntui joissakin murteissa, merkittävimmin joonialaisessa murteessa, ajan kuluessa eetaksi eli vokaaliksi. Niissä murteissa, joissa tarvittiin myös /h/-äänne, muodostettiin "spiritus"- eli henkosmerkit jakamalla heeta kahtia. Kirjaimen vasemmasta puolesta saatiin "spiritus asper" eli vahva alkuhenkonen ja oikeasta puolesta "spiritus lenis" eli heikko alkuhenkonen. Heetan nykyisin esitetty muoto oli alun perin yksi kirjaimen monesta eri variantista, sen vasen puolisko.
Heetan muodon käyttö myös tai yksinomaan eetana on havaittavissa ensin muun muassa Joonian, Kreetan ja Aioliin kirjaimistoissa sekä eteläisten Kykladien (mm. Melos, Thera) ja Rhodoksen kirjaimistoissa.
Epigrafisissa lähteissä heetasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Tietokonejärjestelmissä.
Tietokoneissa heeta koodataan eri merkistöissä seuraavasti:
Copa del Rey 2009–2010

Copa del Reyn kausi 2009–2010 on Copa del Reyn 106. kausi. Turnaus alkoi 22. elokuuta 2009 ja päättyi 26. toukokuuta 2010 pelattavaan loppuotteluun. Siihen osallistuu yhteensä 83 joukkuetta Primera Divisiónista, Segunda Divisiónista, Segunda División B:stä ja Tercera Divisiónista. Hallitsevana mestarina turnaukseen lähtee Barcelona.
Primera Divisiónista ja Segunda Divisiónista pääsevät mukaan kaikki kauden 2008–2009 joukkueet paitsi Sevilla Atlético, joka on Sevillan reservijoukkue. Segunda División B:stä pääsee kauden 2008–2009 jokaisen lohkon viisi parasta joukkuetta sekä kaksi parasta kuudenneksi sijoittunutta ja Tercera Divisiónista kauden 2008–2009 lohkovoittajat.
Ensimmäinen kierros.
Ensimmäisen kierroksen ottelut pelattiin 22., 25., 26. ja 27. elokuuta 2009. Joukkueet pelasivat yhden ottelun, joista voittajat selvisivät seuraavalle kierrokselle.
Toinen kierros.
Toisen kierroksen ottelut pelattiin 1., 2., 3., 9. ja 16. syyskuuta 2009. Joukkueet pelasivat yhden ottelun, joista voittajat selvisivät seuraavalle kierrokselle.
Kolmas kierros.
Kolmannen kierroksen ottelut pelattiin 7. lokakuuta 2009. Joukkueet pelasivat yhden ottelun, joista voittajat selvisivät seuraavalle kierrokselle.
Neljäs kierros.
Neljännen kierroksen ensimmäiset osaottelut pelattiin 27., 28. ja 29. lokakuuta ja toiset osaottelut 10., 11. ja 12. marraskuuta 2009.
Loppuvaihekaavio.
Loppuvaiheessa pelataan kolme pudotuskierrosta, joissa ottelut ovat kaksiosaisia. Finaali on yksiosainen ja se pelataan 26. toukokuuta 2010.
Neljännesvälierät.
Ensimmäiset osaottelut pelattiin 5., 6. ja 7. tammikuuta ja toiset osaottelut 12., 13. ja 14. tammikuuta 2010.
Puolivälierät.
Ensimmäiset osaottelut pelattiin 20. ja 21. tammikuuta ja toiset osaottelut 27. ja 28. tammikuuta 2010.
Välierät.
Ensimmäiset osaottelut pelataan 3. ja 4. helmikuuta ja toiset osaottelut 10. ja 11. helmikuuta 2010.
Hnat Domenichelli

Hnat Domenichelli (s. 16. helmikuuta 1976 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalais-sveitsiläinen entinen NHL-kiekkoilija. Hartford Whalers varasi Domenichellin vuonna numerolla 83.
Junioriura.
Albertan provinsin Edmontonissa syntynyt Domenichelli pelasi kauden 1991–92 AMHL:n (Alberta Midget Hockey League) Edmonton Freezessa ja siirtyi sen jälkeen WHL:n Kamloops Blazersin joukkueeseen. Kaksi ensimmäistä kautta menivät enemmän tai vähemmän pienessä roolissa, mutta kaudella 1994–95 hän oli 114 tehopisteellä joukkueensa toiseksi paras pistemies ja valittiin kauden päätteeksi liigan 2. All-Stars joukkueeseen. Seuraavalla kaudella Domenichelli saalisti peräti 148 tehopistettä ollen joukkueensa paras pistemies ennen mm. Jarome Iginlaa. Kauden jälkeen Domenichelli myös valittiin sekä WHL-liigan 1. All-Stars joukkueeseen että myös kaikki junioriliigat kattavaan CHL:n 1. All Stars joukkueeseen. Samana keväänä Domenichelli palkittiin myös WHL:n urheilullisimmalle pelaajan Brad Hornung -palkinnolla. Hänet valittiin myös CHL:n urheilullisimmaksi pelaajaksi. Domenichelli voitti Blazersin riveissä WHL:n mestaruuden 1995 ja koko CHL:n mestaruusturnauksen, Memorial Cupin, sekä 1995 että 1996. Domenichelli edusti myös Kanadaa vuoden 1996 U20 MM-kisoissa.
NHL-ura.
Ensimmäiset aikuisten ammattilaispelinsä Domenichelli pelasi Hartford Whalersin AHL-farmijoukkueessa Springfield Falconsissa kaudella 1996–97. Hän ehti myös pelaamaan 13 peliä Whalersin paidassa ennen kuin tuli treidatuksi 15. maaliskuuta Calgary Flamesiin. Calgary luopui kaupassa Steve Chiassonista ja sai Domenichellin lisäksi Glen Featherstonen ja toisen kierroksen varausvuoron vuoden 1997 varaustilaisuuteen. Loppukauden aikana Domenichelli pelasi 10 peliä Flamesin paidassa.
Kaksi seuraavaa kautta menivät kutakuinkin puoliksi NHL-joukkueessa ja Flamesin farmijoukkue Saint John Flamesin kokoonpanossa. 11. helmikuuta 2000 Flames kauppasi Domenichellin yhdessä Dmitri Vlasenkovin kanssa Atlanta Thrashersiin saaden vaihdossa Jason Botterillin ja puolustaja Darryl Shannonin. Atlantassa kului kutakuinkin kaksi kautta kunnes Domenichellista tuli jälleen kauppatavaraa. 22. tammikuuta 2002 Thrashers vaihtoi Domenichellin Minnesota Wildin Andy Suttoniin. Domenichelli pelasi kauden loppuun Wildin joukkueessa, mutta seuraavalla kaudella hän mahtui NHL-joukkueen kokoonpanoon vain yhdessä ottelussa. Domenichelli vietti kauden pääasiassa farmijoukkue Houston Aerosin riveissä, jossa hän oli joukkueensa toiseksi paras pistemies, sen voittaessa Calder Cupin kaudella 2002–2003.
Ura Euroopassa.
Kaudelle 2003–04 Domenichelli siirtyi Sveitsin A-liigan HC Ambrì-Piottan joukkueeseen, jossa pelasi viisi kautta ennen siirtymistään HC Luganoon. Domenichelli edusti Luganoa viisi kautta. Hän lopetti uransa SC Bernissä kauden 2013–2014 jälkeen. Domenichelli sai Sveitsin kansalaisuuden vuonna 2009 avioiduttuaan sveitsiläisen naisen kanssa ja sitä kautta hänelle myös avautui paikka Sveitsin maajoukkueeseen Vancouverin olympiaturnauksessa.
Pat Novak for Hire

Pat Novak for Hire on yhdysvaltalainen rikoskuunnelmasarja, jota ABC esitti 1946–1947 Yhdysvaltain länsirannikolla ja vuonna 1949 valtakunnallisesti. Länsirannikolla kuunnelman nimiroolissa näytteli Jack Webb ja sen käsikirjoitti Richard L. Breen. Heidän siirryttyään tekemään Mutualille valtakunnallista, huomattavan samantyyppistä "Johnny Modero, Pier 23" -kuunnelmasarjaa, päärooliin siirtyi Ben Morris ja käsikirjoituksista vastaamaan tuli Gil Doud. Webb ja Breen palasivat sarjan pariin, sen päästyä valtakunnalliseksi.
Sarjan päähenkilö on sanfranciscolaisessa satamassa venevuokraamoa pitävä Pat Novak, joka korvauksesta ottaa vastaan mitä tahansa tehtäviä. Tyypillisesti jossain tehtävän vaiheessa joku tulee murhatuksi, ja Novak syntipukiksi ja vastakkain arkkivihollisensa poliisipäällikkö Hellmanin kanssa. Hellmanin roolissa esiintyi sarjan alkuvaiheessa John Galbraith ja sarjan tultua valtakunnalliseksi Raymond Burr. Novakia avusti alkoholisoitunut entinen lääkäri Jocko Madison, jota esitti aluksi Jack Lewis ja myöhemmin Tudor Owen.
Pinta (Galápagossaaret)

Pinta on saari Ecuadorille kuuluvilla Galápagossaarilla. Se on pohjoisin saariston suurista saarista. Siellä oli aikoinaan paljon kilpikonnia, mutta ne metsästettiin lähelle sukupuuttoa. Galápagoksenjättiläiskilpikonnan alalaji "Geochelone nigra abingdonii" eli vain tällä saarella. Alalajin viimeinen edustaja (Yksinäinen Yrjö) kuoli kesäkuussa 2012.
William Laud

William Laud (7. lokakuuta 1573 – 10. tammikuuta 1645) oli Canterburyn arkkipiispa vuosina 1633–1645. Hän vastusti radikaalia puritanismia ja antoi tukensa kuningas Kaarle I:lle, minkä vuoksi hänet teloitettiin ensimmäisessä Englannin sisällissodassa 1645. Hän on pyhimys Englannin kirkossa ja Yhdysvaltain episkopaalikirkossa ja hänen muistopäivänsä on 10. tammikuuta. Hänet on haudattu St John's Collegeen, Oxfordiin.
Kirkollisissa viroissa Laud toimi Bathin ja Wellsin piispana 1626–1628, Saint David'sin piispana 1628–1633 ja Lontoon piispana 1628–1633. Vuonna 1630 hänet valittiin kansleriksi Oxfordin yliopistoon, jonne hän perusti nimeään kantavan arabian kielen oppituolin. Hän oli Dublinin yliopiston viides kansleri 1633–1645. Arkkipiispana suvaitsemattoman Laudin vallankäytön väline oli korkea komissio, joka valvoi anglikaanisen kirkon jumalanpalveluksia ja pappeja. 
Oxfordin liikkeen vaikutuksesta Laudin teokset julkaistiin 1800-luvulla uudelleen osana julkaisusarjaa "Library of Anglo-Catholic Theology".
Matti Pussinen-Eloranta

Matti Pussinen-Eloranta (s. 22. marraskuuta 1956 Oulu) on suomalainen näyttelijä.
Pussinen-Eloranta opiskeli näyttelemistä Suomen teatterikoulussa, sittemmin Teatterikorkeakoulussa, vuodesta 1978 vuoteen 1982. Hänellä on ollut vuodesta 1982 kiinnitys Tampereen Työväen Teatteriin, jossa hän on esiintynyt muun muassa näytelmissä "Hiiriä ja ihmisiä" (1989), "Ihmeidentekijä" (1992) ja "Työväenluokan viimeiset sankarit" (2005). Hän on myös ohjannut TTT:n off-tuotannon "Tulisielu".
Pussinen-Eloranta on näytellyt myös televisiossa. Hän esitti nimihenkilöä "Pikku Kakkosessa" vuosina 1991, 1992 ja 1995 esitetyssä, kirjailija Jukka Parkkisen käsikirjoittamassa lastensarjassa "Ritari Reinhold".
Hänet on palkittu kahdesti Eino Salmelaisen säätiön palkinnolla, jota jaetaan tamperelaisille teatterintekijöille ja teattereille.
Pussinen-Eloranta on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Malmstén

Malmstén tai Malmsten on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kaliumjodaatti

Kaliumjodaatti (KIO3) on kaliumkationien ja jodaattianionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Kaliumjodaattia voidaan käyttää muun muassa analyyttisessa kemiassa reagenssina.
Valmistus.
Kaliumjodaattia voidaan valmistaa hapettamalla elektrolyyttisesti kaliumjodidia. Jodi voidaan liuottaa jodidi-ioneina kaliumhydroksidiliuokseen, minkä jälkeen se hapetetaan. Seos jäähdytetään, jolloin kaliumjodaatti kiteytyy. Tämän jälkeen yhdiste voidaan suodattaa liuoksesta.
Kaliumjodaattia voidaan valmistaa myös käyttämällä kaliumjodidin hapettimena kaliumkloraattia. Yhdisteet sulatetaan ja veteen suhteellisen niukkaliukoinen kaliumjodaatti voidaan kiteyttää vedestä, johon sulate uutetaan.
KClO3 + KI → KIO3 + KCl
Käyttö.
Kaliumjodaatin pääasiallinen käyttö on analyyttisenä reagenssina. Analyyttinen käyttö perustuu aineen voimakkaaseen hapetuskykyyn. Kaliumjodaatin avulla voidaan määrittää muun muassa jodidi-ionien, monien metallien, kuten tinan tai talliumin pitoisuuksia. Yhdistettä käytetään myös monien farmaseuttisten orgaanisten yhdisteiden määritykseen. Tällaisia ovat muun muassa bentsalkoniumkloridin, setrimoniumbromidin ja semikarbatsidin analysoimiseen.
Kloridi-ionien läsnä ollessa muodostuu usein sivutuotteena myös jodikloridia. Esimerkiksi määritettäessä jodidipitoisuuksia.
IO3- + 2 I- + 3 Cl- + 6 H+ → 3 ICl + KCl + 3 H2O
Kaliumjodaattia voidaan käyttää kaliumjodidin asemesta joditableteissa. Jodaatti muuntuu jodiksi, joka estää radioaktiivisen jodin kertymisen kilpirauhaseen. Kaliumjodaatin annoskoko on aikuisella maailman terveysjärjestön suosituksen mukaan 170 mg. WHO pitää kaliumjodidia parempana vaihtona, koska ärsyttää suolistoa hieman vähemmän.
Ruusuvuoren koulu

Ruusuvuoren koulu on Vantaan Korson kaupunginosassa toimiva yläkoulu (luokka-asteet 6–9). Koulu sijaitsee Korson Ankkapuiston länsipuolella, runsas 200 metriä Korson koulun eteläpuolella. Koulussa on runsas 30 opettajaa. Syksyllä 2014 koulua kävi 537 oppilasta.
Koulu osallistuu Liikkuva koulu -hankkeeseen.
Koulun nimi ja historia.
Ruusuvuoren koulun nimi juontaa koululle alun perin suunnitellun sijaintipaikan, Ankkalampien itäpuolella sijaitsevan Ruusuvuorenmäen nimestä. Tonttivaihdon jäätyä toteutumatta koulu rakennettiin Ankkalammen toiselle puolelle, mutta kouluhanke ja sen pohjalta syntynyt koulu säilytti nimensä. Ruusuvuoren koulu valmistui vuonna 1970. Syksystä 1977 lähtien, kun kansalais- ja keskikouluista siirryttiin Vantaalla peruskoulujärjestelmään, Ruusulan koulu toimi yhdessä nykyisen Korson koulun kanssa. Oppilaita oli jossain vaiheessa yli 800 ja koulu oli Suomen suurimpia yläasteita. Koulujen nimenä olivat tuolloin "Korson koulu yksi" ja "Korson koulu kaksi". 1980-luvun alussa koulut eriytettiin omiksi yläasteikseen. Ruusuvuoren koulu remontoitiin täysin vuosina 2003–2005. Opiskelu tapahtui remontin aikana koulupihalla sijainneissa tilapäisparakeissa.
Marker-kromosomi

Marker-kromosomi on pieni ylimääräinen kromosominpala, joka ei ole kiinnittynyt mihinkään muuhun kromosomiin, eikä vielä tiedetä, minkä kromosomin materiaalia se on. Osa markereista on viattomia, osa aiheuttaa kehityshäiriöitä.
Marker-kromosomi on pääpiirteissään osittainen trisomia. Joskus markeria hillitsee epäaktiivi perintöaines, jolloin sillä on hyvin vähän tai ei lainkaan vaikutusta. On olemassa joitain markereita, jotka kulkeutuvat perheessä vähäisellä vaikutuksella; ja joitain, jotka syntyvät ilman, että vanhemmat ovat sairastavia tai kantajia. Toisinaan markerit eivät periydy, sillä ne voivat kadota solujakautumisen aikana pienen kokonsa vuoksi. On olemassa henkilöitä, joilla on multippeleita markereita.
Erityisiä tutkimuksia aineksen tunnistamiseksi tehtäessä voidaan luoda johtopäätöksiä markerin vaikutuksesta. On olemassa tavallisempi marker, jota kutsutaan kromosomi 15:n käänteiseksi kahdentumiseksi. Tässä erityisessä syndroomassa esiintyy kehityksellisiä vajavaisuuksia ja fyysisiä muunnelmia. Vaikea tilanne syntyy, kun marker-kromosomi löytyy sikiökauden tutkimuksessa, lapsivesipunktiossa. Jos marker ei kuulu tavallisempiin markereihin eikä kummallakaan vanhemmista sitä ole, voi olla hyvin vaikeaa ennustaa markerin vaikutuksia. Tavallisesti, kun vanhempi kantaa samaa markeria, vaikutus on paljon pienempi.
Fejes

Fejes Lemezmotor- és Gépgyár Rt. oli unkarilainen vuosina 1923–1928 toiminut autonvalmistaja, joka valmisti Fejes-merkkisiä autoja. Yrityksen perusti Jenő Fejes.
Fejes-autot suunniteltiin siten että ne kyettäisiin valmistamaan halvalla ilman työvoiman syvää perehdyttämistä. Autojen valmistuksessa oli viety hitsauksen ja kylmämuovauksen käyttö äärimmäisyyksiin, sillä edes niiden 1 244-kuutioisissa, nelisylinterisissä kansiventtiilimoottoreissa ei ollut valettuja osia. Tämän ansiosta autot olivat 30–35 prosenttia kevyempiä ja noin 20 prosenttia halvempia kuin vastaavat perinteisin menetelmin valmistetut autot. Toisaalta ulkonäöltään autot olivat sangen karkeatekoisen näköisiä. Tällä ei kuitenkaan ollut oleellista merkitystä, sillä autot myytiin enimmäkseen Unkarin postilaitoksen ja asevoimien käyttöön.
Lisenssivalmistus.
Jenő Fejes suunnitteli yhdessä brittiläisen Cyril Pullinin kanssa Fejesien valmistusta Isossa-Britanniassa. Vuonna 1928 perustettiin yritys nimeltä "Ascot Motor and Manufacturing Co. Ltd." autojen valmistusta varten. 
Yrityksen alkupääoma oli 400 000 puntaa. Fejesiin perustuvan Ascotin hinnaksi kaavailtiin 130 puntaa, mikä olisi tehnyt siitä Ison-Britannian toiseksi halvimman pikkuauton. Malli ei kuitenkaan päässyt tuotantoon asti, sillä Britannian halpojen pikkuautojen markkinoita johtanut Austin pelkäsi asemansa puolesta ja onnistui estämään autojen sarjatuotannon käynnistämisen.
North Vancouver (kaupunki)

North Vancouver on 45 165 (2006) asukkaan kaupunki Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Kaupunki kuuluu Vancouverin metropolialueeseen ja on yksi kolmesta North Shoren alueen asuinalueista. Kaupunkia ympäröi länsi-, pohjois- ja itäpuolilta North Vancouverin kunta ja etelässä se rajautuu Burrard Inletin vuonoon, jonka vastarannalla sijaitsee Vancouverin kaupunki.
North Vancouverin asukkaita lukuun ottamatta provinssin asukkaat eivät yleensä huomioi samannimisten kunnan ja kaupungin eroa ja useimmiten puhekielessä viitataan ainoastaan North Vancouveriin, joka voi tarkoittaa kumpaa tahansa.
Historia.
North Vancouverin kunta perustettiin 1891, ja North Vancouverin kaupunki itsenäistyi siitä vuonna 1907. Itsenäistyessään kaupungissa oli noin 2000 asukasta, jotka halusivat kehittää kaupunkia, mutta eivät halunneet kustantaa harvaanasutun maaseudun kalliita palveluja.
Laivanrakennustelakat olivat 1900-luvun alussa suuri työllistäjä alueella. Ensimmäisen maailmansodan aikana telakoilla rakennettiin useita sotalaivoja. Vuonna 1915 Moodyvillen alue liitettiin kaupunkiin. Autolauttaliikenne Burrard Inletin yli Vancouveriin aloitettiin vuonna 1917.
1930-luvun laman vaikutukset ulottuivat North Vancouverin kaupunkiinkin, ja joulukuussa 1932 se ajautui konkurssiin. Brittiläisen Kolumbian provinssi nimitti komissaarin valvomaan kaupungin taloutta. Kaupungin selvitystila jatkui aina vuoteen 1944, jolloin uusi kaupunginvaltuusto valittiin. Toisen maailmansodan aikana alueen telakat rakensivat jälleen useita joukkojenkuljetusaluksia, joita käytettiin etenkin Normandian maihinnousussa.
Liikenne.
Kaupungin pohjoispuolitse kulkee Kanadan halki johtava Trans-Canada Highway, joka on kokomatkaltaan moottoritietä. Kaupungin alueella siinä on kolme liittymää: Lynn Valley Road (# 19), Lonsdale Avenue (# 18) ja Westview Drive (# 17). North Vancouverin kaupungin ja Vancouverin yhdistää kolme siltaa Burrard Inletin yli. Niistä Lions Gate Bridge ja Ironworkers Memorial Second Narrows Crossing ovat maantiesiltoja, Second Narrows Bridge on ainoastaan rautatieliikenteen käytössä. Coast Mountain Bus Company -yhtiö likennöi North Vancouverin ja Vancouverin välillä SeaBus-katamaraanialuksilla.
Kirkon kymmenysneuvosto

Kirkon kymmenysneuvosto (engl. "Council on the Disposition of the Tithes") on Myöhempien Aikojan Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa elin, joka valvoo ja ohjaa kirkon jäsenten maksamien kymmenysten käyttöä. Kymmenysneuvoston muodostavat ensimmäisen presidenttikunnan, johtavan piispakunnan ja kahdentoista apostolin koorumin jäsenet. Kymmenysneuvostossa puhetta johtaa Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon presidentti. Kirkon ensimmäinen presidentti Joseph Smith perusti kymmenysneuvoston 8. heinäkuuta 1838.
Kirkon kymmenysneuvosto valvoo keskitetysti kirkon jäsenten maksamien kymmenysten sijoittamista ja investoimista. Kymmenyksiä käytetään esimerkiksi temppelien, seurakuntakeskusten ja muiden kiinteistöjen rakentamiseen sekä julkaisutoimintaan. Lisäksi osa kymmenyksistä sijoitetaan erilaisiin rahastoihin.
Kirkon kymmenysneuvosto hallinnoi vuosittain miljardien dollarien rahavirtoja. Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon sisäinen tarkastus valvoo kymmenysneuvoston toimintaa ja rahankäyttöä, mutta kirkko ei ole julkistanut yksityiskohtaisia tilinpäätöstietojaan vuoden 1959 jälkeen.
DCF77

DCF77 on aikatietoa ja referenssitaajuutta lähettävä pitkäaaltoasema Saksan Mainflingenissä (25 kilometriä Frankfurtista kaakkoon). Asema palvelee radiosignaalista aikansa synkronoivia kelloja Euroopan alueella.
Toimintaa hallinnoi "Physikalisch-Technische Bundesanstalt", Saksan valtiollinen fysiikkalaboratorio. Asema aloitti palvelunsa vuonna 1959, aika- ja päivämäärätieto lisättiin vuonna 1973. DCF77:lle on myös varalaitteisto.
Aikatieto tuotetaan paikallisilta atomikelloilta, jotka on myös yhdistetty Saksan pääkelloihin Braunschweigissä. 77,5 kHz:n taajuista kantoaaltoa lähetetään 50 kW:n teholla. Data sisältyy signaaliin amplitudimoduloituna pulssinleveyskoodina. Matala taajuus ja datan hidas (1 b/s) lähetysnopeus mahdollistavat vastaanoton suurimmassa osassa Eurooppaa. Signaali toistuu joka minuutti. DCF77-signaalin avulla kellot pystyvät automaattisesti siirtymään kesä- ja talviajan välillä.
Vastaanotto Suomessa.
Suomi sijaitsee lähettimen kantaman ulkolaidalla, joten signaalin voimakkuus riippuu suuresti kellon sijoituspaikasta, vuoden- ja vuorokaudenajasta ja auringon aktiivisuudesta. Kellossa oleva antenni on yleensä kela, jonka sisällä on ferriittisauva. Antenni ei ole kovin vahvasti suuntaava, mutta sauvan akselin suunnassa on terävä minimi. Paras vastaanottoherkkyys saavutetaan asettamalla vaakatasossa oleva sauva poikittain vastaanottosuuntaan vastaan eli Suomessa sauvan jompikumpi pää osoittamaan suunnilleen luoteeseen tai kaakkoon. Vastaanotto voi häiriintyä lähellä olevista sähkölaitteista, kuten tietokoneista tai kännyköistä.
Albert Lebrun

Albert Lebrun (29. elokuuta 1871 Mercy-le-Haut, Moselle, nykyään Meurthe-et-Moselle – 6. maaliskuuta 1950 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko ja Ranskan presidentti vuodesta 1932 vuoteen 1940. Hän oli kolmannen tasavallan viimeinen presidentti.
Lebrun äänestettiin Ranskan edustajainhuoneeseen 1900, minkä jälkeen vuonna 1911 hänet valittiin siirtomaaministeriksi. 
Lebrun äänestettiin kolmannen tasavallan presidentiksi vuonna 1932 Paul Doumerin seuraajaksi. Vuonna 1938 hänet valittiin uudestaan presidentiksi toiselle kaudelle. Toisen maailmansodan alettua hän osoittautui kuitenkin presidenttinä heikoksi.
Vuonna 1940, kun Saksa oli miehittänyt Pohjois-Ranskan, myös Pariisin, presidentti Lebrun vaati tuloksetta sodan jatkamista Saksaa vastaan ja että hallituksen oli vetäydyttävä Algeriaan.. Pääministeriksi nimitetty marsalkka Pétain allekirjoitti kuitenkin 22. kesäkuuta antautumissopimuksen, jolla Pohjois-Ranska jäi Saksan miehittämäksi. Hallitus siirtyi tämän jälkeen Vichyyn. Kansalliskokous päätti 10. heinäkuuta luovuttaa Pétainin hallitukselle kaiken vallan, minkä vuoksi Lebrun joutui luopumaan presidentin virasta. Hän itse vetäytyi tuolloin Vizilleen. Vuonna 1943 saksalaiset vangitsivat hänet ja pitivät vankina sodan loppuun saakka. Tavattuaan sodan päätyttyä Charles de Gaullen hän hyväksyi tämän johtoaseman mutta totesi samalla, ettei hän itse ollut koskaan virallisesti luopunut presidentin virasta - vain kansalliskokous olisi voinut ottaa sellaisen ilmoituksen vastaan, mutta se ei kokoontunut enää luovutettuaan vallan Pétainille.