tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
James Anderson

James Anderson (n. 1680 Aberdeen, Skotlanti – 25. toukokuuta 1739 Lontoo) oli skotlantilainen Skotlannin kirkon pappi ja kirjailija. Andersonin laatima "vapaamuurarien perussäännöstö" ("The Constitutions of the Free Masons", 1723) loi pohjan nykyaikaiselle vapaamuurariudelle.
Elämä ja ura.
Anderson kävi koulua Aberdeenissa ja suoritti luultavasti maisterin ja tohtorin tutkinnot. Vuonna 1710 hänet nimitettiin Lontoossa Swallow Streetin presbyteerisen kirkon papiksi, josta hänet siirrettiin vuonna 1734 vastaavaan tehtävään Lisle Streetille, Leicester Fieldsiin. Hänen sanotaan olleen "hyvin tunnettu Lontoossa asuvien kyseisen vakaumuksen edustajien keskuudessa", ja häntä kuvataan "oppineeksi mutta varomattomaksi mieheksi, joka menetti huomattavan osan omaisuudestaan vuonna 1720". Useita hänen saarnojaan painettiin. 
Vuonna 1721, vapaamuurariuden elvyttyä Englannissa, Englannin suurloosi päätti laatia yhteenvedon veljeskunnan "perussäännöistä", ja suurmestari John Theophilus Desaguliers antoi tehtävän Andersonille. Työnsä suoritettuaan hän esitteli loosille teoksensa "The Constitutions of the Free Masons; containing the History, Charges, Regulations, &amp;c. of that Most Ancient and Right Worshipful Fraternity." vuonna 1723. Valtavirran eli Englannin suurloosin tunnustamat vapaamuurarit pitävät tätä teosta edelleen standardisäännöstönä ja toiminnan ohjensääntönä, ja se on käännetty useille eri kielille. Anderson kirjoittaa säännöstön johdannossa ilmeisesti vakavissaan, että Mooses, Salomo ja Nebukadressar II olivat vapaamuurarien suurmestareita. Vuonna 1738 säännöstöstä julkaistiin toinen painos, joka oli omistettu Walesin prinssille ("mestarimuurari ja loosimestari"). Tässä painoksessa Anderson väittää, että myös Serubbabel ja Kaarle Martel olivat järjestön suurmestareita.
Anderson julkaisi myös vapaamuurariutta puolustaneen "A Defence of Masonry" -teoksen (1738?) ja aatelissukujen sukutauluja esittelevän suurteoksen "Royal Genealogies; or, the Genealogical Tables of Emperors, Kings, and Princes, from Adam to these times" (1732).
Vanhankylän koulu (Ulvila)

Vanhankylän koulu on peruskoulu Ulvilan Vanhakylässä. Koulussa on noin 330 oppilasta.
Koulurakennuksen uudistamishanke valmistui v. 2018 arkkitehti Esa Säkkisen suunnittelemana.
Kaasmarkun koulu

Kaasmarkun koulu on peruskoulu Ulvilan Kaasmarkussa. Koulun yhteydessä toimii myös esikoulu.
Ulvilan yhteiskoulu

Ulvilan yhteiskoulu on peruskoulu Ulvilan Friitalassa. Koulussa on noin 500 oppilasta.
Koulu perustettiin vuonna 1964 nimellä Ulvilan keskikoulu. Koulu on toiminut peruskouluna vuodesta 1976.
Veratraldehydi

Verataldehydi eli o-metyylivanilliini eli 3,4-dimetoksibentsaldehydi on lääketeollisuudessa käytetty aine. Lääketeollisuuden tarpeita varten verataldehydistä tehtyjä tuotteita tehdään synteettisin menetelmin. Aine on väriltään valkoista tai kellertävää ja se muodostuu kristallia muistuttavista kiteistä. Hyviä liuottimia ovat etanoli ja etyylieetteri.
Veratraldehydin kemiallinen kaava on C9H10O3 ja CAS-numero 120-14-9. Sulamispiste on 40-43 °C ja kiehumispiste 281 °C. Veratraldehydin moolimassa on 166,17 g/mol.
Maijasen hautausmaa

Maijasen hautausmaa on Rovaniemen seurakunnan hautausmaa Ounasjokivarressa, joen itäpuolella. Sieltä on Kittiläntietä pitkin matkaa Rovaniemen keskustaan 82 kilometriä. Hautausmaa on vihitty käyttöön vuonna 1948, ja se on Rovaniemen hautausmaista pohjoisin.
Ounasjokivarren kylissä alettiin 1940-luvulla kaivata hautausmaita pääasiassa pitkien matkojen takia, lisäksi tuolloiset hautausmaat alkoivat täyttyä. Maijasen kylän Hepokankaalle saatiin ensimmäisenä perustettua kaivattu hautausmaa. Seurakunta osti elokuussa 1947 kahden hehtaarin alueen Vieno Marjomaalta. Hautausmaan vihki 7. syyskuuta 1948 käyttöön Oulun piispa Väinö Malmivaara. Hautausmaalla on noin 1 300 hautapaikkaa. Hautauksia kertyy vuosittain alle kymmenen.
Kyläläisten lahjoittamat hirret odottivat jo hautausmaalla, kun rukoushuonetoimikunta esitti siunaustilaksi sopivan rakennuksen tekoa. Multaushuone ja kellotorni valmistuivat vuonna 1950. Sinunauskappelin rakentamiseksi tehtiin aloite 1968, mutta kesti vuoteen 1977 saakka, ennen kuin rakennusmestari Toivo Lukkariniemen suunnittelema siunauskappeli valmistui hautausmaan viereen. Kappeli vihittiin käyttöön 9. huhtikuuta 1977. Sitä on laajennettu vuonna 1990.
Hautausmaalla on muualle haudattujen vainajien muistamiseen tarkoitettu kynttiläkivi.
Sansibarin kansantasavalta

Sansibarin kansantasavalta (swahiliksi "Jamhuri ya watu wa Zanzibar") oli Sansibarin saaristossa sijainnut, vuonna 1964 perustettu lyhytikäinen valtio. Se lakkautettiin alle vuoden olemassaolon jälkeen, kun se yhdistettiin Tanganjikan kanssa Tanganjikan ja Sansibarin yhdistyneeksi tasavallaksi, joka nimettiin myöhemmin Tansaniaksi.
Historia.
Kansantasavalta sai alkunsa Sansibarin vallankumouksesta alkuvuonna 1964, kun kommunistisissit alkoivat kapinoida maata hallinnutta monarkiaa vastaan. Valtio oli itsenäistynyt Isosta-Britanniasta vain kahta kuukautta aiemmin. 
Noin kuukausi vallankumouksen jälkeen maa oli palaamassa taas entiselleen. Esimerkiksi poliisivoimat palasivat virkaansa, ryöstettyjä kauppoja alettiin avata uudelleen ja sissien vankeja alettiin tuomita oikeudessa. Yksi vastarintaliikken jäsenistä, John Okello, perusti omat puolisotilaalliset joukkonsa, jotka päivystivät kaduilla ja varastelivat arabialaisten omaisuutta. 
Huhtikuussa maan presidentti Abeid Karume julisti, että Sansibar yhdistyisi Tanganjikan kanssa uudeksi Tansanian valtioksi.
Dries Vanthoor

Dries Vanthoor (s. 20. huhtikuuta 1998 Heusden-Zolder, Belgia) on belgialainen autourheilija. Nykyään hän kilpailee GT World Challenge Europe -sarjassa ja on Sprint Cup -sarjan mestari vuosilta 2020, 2021 ja 2022. Hänen vanhempi veljensä Laurens Vanthoor on myös autourheilija.
Ura.
Dries Vanthoor aloitti kilpauransa pikkuformuloissa vuonna 2015 ja ajoi Eurocup Formula Renault, Formula Renault NEC -sarjoissa.
Vuodesta 2016 Vanthoor on kilpaillut GT World Challenge Europe Sprint Cup ja Endurance Cup -sarjoissa Audin Team WRT -tallissa. 
Vuonna 2020 Vanthoor voitti GT World Challenge Europe Sprint Cupin mestaruuden aisaparinaan maanmiehensä Charles Weerts. He uusivat sarjan mestaruuden vuosina 2021 ja 2022.
Tämän lisäksi Vanthoor on ajanut muun muassa GT-autoilla Intercontinental GT Challenge, ADAC GT Masters -sarjoissa. Vuonna 2018 Vanthoorin autokunta voitti Bathurstin 12 tunnin ajon. Vuonna 2019 Vanthoor voitti Audilla Nürburgringin 24 tunnin ajon.
Vanthoor on kilpaillut lisäksi GTE Am ja LMP2 -autoilla FIA World Endurance Championship -sarjassa osallistuen muun muassa perinteiseen Le Mansin 24 tunnin ajoon.
Isovanilliini

Isovanilliini on vanilliinin isomeeri. Se on tyypiltään 4-metoksibentsaldehydi ja sen molekyyleissa on hydroksyyliryhmä. Sillä on sienten leviämistä ehkäisevää vaikutusta. Sillä on yhteys metabolismiin. Se on ihoa ärsyttävää. Isovanilliinin kemiallinen kaava on C8H8O3 ja sen moolimassa on 152,15 g/mol. Isovanilliinin CAS-numero on 621-59-0.
GT World Challenge Europe

GT World Challenge Europe (aiemmin nimellä Blancpain GT Series) on autourheilusarja, jonka järjestää SRO Motorsports Group. Sarjassa ajetaan Gran Turismo -urheiluautoilla, jotka on muunnettu tuotantoautoista FIA GT3 -sääntöjen mukaan.
Sarja on jaettu kahteen eri mestaruussarjaan, GT World Challenge Europe Sprint Cup sekä GT World Challenge Europe Endurance Cup. Jokainen kilpailu koostuu yksinomaan vain toisen sarjan kilpailusta.
Sarja oli vuoden 2019 loppuun saakka nimetty sponsorin Blancpainin mukaan. Tämän sopimuksen päätyttyä sarja nimettiin uudelleen ja samoin GT World Challenge America ja GT World Challenge Asia nimettiin uudelleen.
Charles Weerts

Charles Weerts (s. 1. maaliskuuta 2001 Verviers, Belgia) on belgialainen autourheilija.
Ura.
Weerts aloitti uransa formulaluokissa ja ajoi Formula 4 UAE -sarjassa sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Seuraavalla kaudella hän voitti koko sarjan mestaruuden. Vuonna 2017 Weerts ajoi ADAC Formula 4 -sarjassa saavuttaen ensimmäisellä kaudellaan kolme pistettä ollen sarjapisteissä 22:s. Vuonna 2018 Weerts jatkoi ADAC F4 -sarjassa saavuttaen yhden voiton ja neljä palkintosijaa sijoittuen sarjapisteissä viidenneksi.
Vuonna 2019 Weerts siirtyi GT-autoihin ja kilpaili GT World Challenge Europe -sarjassa Audin Team WRT -tallissa. Vuonna 2020 Weerts voitti sarjan mestaruuden yhdessä maanmiehensä Dries Vanthoorin kanssa. He uusivat sarjan mestaruuden vuosina 2021 ja 2022.
Mercedes-Benz EQS

Mercedes-Benz EQS (V297) on Mercedes-Benzin vuodesta 2021 lähtien valmistama liftback-tyyppinen loistoautoihin kuuluva sähköautomalli. Se on Mercedes-Benzin ensimmäinen vain sähköautoja varten suunniteltua perusrakennetta käyttävä malli.
Vuoden 2021 Euro NCAP -kolaritestistä EQS sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Marie-Denise Villers

Marie-Denise Villers, syntyjään Lemoine (1774–1821) oli ranskalainen taidemaalari. Myös hänen kaksi sisartaan Marie-Victoire Lemoine ja Marie-Élisabeth Gabiou sekä sukulaisensa Jeanne-Elisabeth Chaudet olivat taidemaalareita. Villers maalasi etupäässä muotokuvia.
Marie-Denise Villers solmi avioliiton vuonna 1794 arkkitehdiksi opiskelevan Michel-Jean-Maximilien Villersin kanssa. Ennen tätä vuotta signeerattuja miniatyyrejä ei nykyään pidetä hänen töinään, sillä ennen avioliittoa hän olisi signeerannut työnsä nimellä Lemoine. Työt ovat todennäköisesti jonkun toisen tekemiä.
Villersin töitä oli ensimmäisen kerran esillä vuonna 1799 Pariisin salongissa, missä hänellä oli esillä kolme työtä. Hän sai sieltä 1500 frangin palkinnon työstä, joka esittää maalausta maalaavaa naista. Kriitikot kiittelivät työtä, jonka uskotaan olevan hänen omakuvansa. Lienee kuitenkin niin, että hän ei koskaan saanut hänelle myönnettyä apurahaa. Hänen tiedetään varmuudella esitelleen töitään Pariisin salongissa vuosina 1801, 1802 ja 1814.
Viimeisen kerran Villiersin töitä oli esillä vuonna 1814 ja on luultavaa, että hänen taiteellinen toimintansa on loppunut tämän jälkeen. Hänen perunkirjoituksessaan ei ole mitään mainintaa maalaustarvikkeista tai ateljeesta. 1800-luvun loppupuolella hänet oli enimmäkseen unohdettu ja hänen työnsä laitettiin toisten taiteilijoiden tekemiksi.
Rokkiporkkana

Rokkiporkkana on Helsingin Jätkäsaaressa sijaitseva 44 metriä pitkä oranssinvärinen teräksinen ristikkosilta, joka on tarkoitettu pyöräilylle ja jalankululle. Se ylittää Välimerenkadun ja yhdistää Hyväntoivonpuiston Selkämerenpuistoon, mahdollistaen sujuvan liikenteen Jätkäsaaren asuinkortteleiden ja Ruoholahden metroaseman välillä. 
Länsisatamankadun ylittävä Rööriporkkana avattiin käyttöön 31. lokakuuta 2023. Se on Rokkiporkkanan kanssa hyvin samankaltainen mutta hieman lyhyempi ja kapeampi.
Suunnittelu.
Sillan pääsuunnittelija oli VSU maisema-arkkitehdit. Siltaan haettiin Länsisatamasta muistuttavien merikonttien ja satamanostureiden värimaailmaa ja estetiikkaa. Se on myös osa tarinaa Hyväntoivonpuiston alla asuvasta ”örkistä”, jonka selkärankaa silta esittää. Siltarunko valmistettiin Liettuassa ja kuljetettiin meriteitse Virosta syksyllä 2016, ja avajaisia vietettiin 16. helmikuuta 2018.
Meltauksen hautausmaa

Meltauksen hautausmaa on Rovaniemen seurakunnan hautausmaa Ounasjokivarressa, joen länsipuolella. Sieltä on matkaa Rovaniemen keskustaan 56 kilometriä. Hautausmaa on vihitty käyttöön vuonna 1950.
Ounasjokivarren kylissä alettiin 1940-luvulla kaivata omia hautausmaita pääasiassa pitkien matkojen takia, lisäksi tuolloiset hautausmaat alkoivat täyttyä. Maijasen hautausmaa perustettiin Kittiläntien vuonna 1948 ja seuraavana vuonna seurakunta osti Meltauksesta hautausmaaksi sopivan alueen maanviljelijä Veikko Tarsalta. Hautausmaa vihittiin käyttöön 19. marraskuuta 1950. Hautapaikkoja siellä on liki 1 200. Hautauksia on vuosittain yli kymmenen.
Hautausmaan viereen, vuonna 1954 hankitulle tontille, tehtiin rakennusmestari Toivo Lukkariniemen suunnittelema kappeli, joka valmistui vuonna 1960. Kappelin vieressä on erillinen kellotorni vuonna 1962 saatuine kelloineen.
Vuonna 1993 hautausmaalle tuotiin muualle haudattujen kynttiläkivi, jonka suunnitteli suntio Sauli Haapa-aro. Lapin sodan aikana Meltaukseen putosi lentokoneita, joiden lentäjien muistomerkki on hautausmaalla.
Koskin koulu

Koskin koulu on vuosiluokat 1 - 6 käsittävä peruskoulu Ulvilassa Koskin kylässä entisen Kullaan kunnan alueella.
Herttoniemen työväentalo

Herttoniemen työväentalo oli Helsingissä Herttoniemen kaupunginosassa sijainnut työväentalo. Nykyinen talo toimii nimellä Herttoniemen Säätiötalo.
Historiaa.
Herttonaisten työväenyhdistys perustettiin huhtikuussa vuonna 1917. Yhdistyksen nimi muutettiin Herttoniemen työväenyhdistykseksi vuonna 1934 ja edelleen Herttoniemen Sos.dem. työväenyhdistykseksi. Yhdistykseen ilmoittautui heti koemerkinnässä 74 jäsentä. Samana vuonna yhdistys osti kaksi huvilaa ja vuokraoikeuden tonttiin, jolla huvilat sijaitsivat. Työväentalo oli suojeluskunnan hallussa sisällissodan aikana, kunnes talo päätyi valtion takavarikkoon syksyllä 1918. Talo saatiin takaisin vuonna 1919 huonossa kunnossa. Yhdistyksessä oli tuolloin enää 13 jäsentä, mutta he aloittivat innokkaasti talon kunnostuksen..
Rakennus.
Ensimmäinen työväentalo oli muokattu vuonna 1917 ostetuista huviloista. Yhdistyksellä ei ollut varaa uuden talon hankintaan, joten vanhaa kunnostettiin mahdollisuuksien mukaan. Vuoden 1938 aikana talon lämmityslaitteet uusittiin, mikä lisäsi talon viihtyisyyttä. Toisen maailmansodan jälkeen toiminta virisi taas vilkkaana. Työväentalo jouduttiin kuitenkin myymään vuonna 1948 edullisesti, koska tontin vuokraoikeutta ei saatu jatkettua. Työväentalo purettiin. Työväenyhdistykselle jäi enää pieni kokoustila, joka sekin menetettiin vuonna 1955.
Työväenyhdistys sai vuonna 1955 Helsingin kaupungilta tontin Herttoniemestä osoitteesta Näätätie 21. Tälle tontille rakennettiin vuonna 1957 talo, jossa oli 20 vuokra-asuntoa sekä pohjakerroksessa juhlasali, 4 kerhohuonetta, keittiö ja muut tarpeelliset tilat. Näiden tilojen pinta-ala on noin 250 m². Talon omistaa Herttoniemen säätiö.
Gustaf Fredrik Östberg

Gustaf Fredrik Östberg (1847–1924) oli ruotsalainen poliitikko, joka toimi Maltillisen kokoomuksen (tuolloiselta nimeltään "Allmänna valmansförbundet") ensimmäisenä puheenjohtajana 1904–1905 sekä myöhemmin 1908–1912. 
Östberg istui valtiopäivien toisessa kamarissa 1885–1896 ja ensimmäisessä 1897–1916. Lisäksi hän oli Tukholman maakäräjien jäsen 1878–1895 sekä Tukholman kaupunginvaltuutettu 1899–1912.
Östberg oli konservatiivi, joka kannatti protektionismia. Ensimmäisinä vuosinaan valtiopäivillä hän kuului löyhiin yhteenliittymiin kuten maamiespuolueeseen ("Lantmannapartiet") ja protektionistiseen puolueeseen. Hän kuitenkin ymmärsi, että konservatiivien täytyy järjestäytyä vahvemmin, ja hänen aloitteestaan perustettiin "Allmänna valmansförbundet", nykyinen Maltillinen kokoomus.
Poliittisten tehtäviensä ohella hän toimi myös elinkeinoelämässä ollen Ruotsin työnantajien keskusjärjestön SAF:n puheenjohtaja 1902–1907.
Karl-Johan Hansson

Karl-Johan Olof (Jocke) Hansson (20. huhtikuuta 1939 Teerijärvi – 3. joulukuuta 2022 Kauniainen) oli suomalainen (suomenruotsalainen) teologi ja musiikintutkija, Åbo Akademin professori.
Hansson opiskeli teologiaa ja musiikintutkimusta Åbo Akademissa. Hän väitteli siellä filosofian tohtoriksi vuonna 1986 ja teologian tohtoriksi 1992.
Työuransa Hansson aloitti Åbo Akademissa käytännöllisen teologian assistenttina, työskenteli sitten opiskelijapastorina Helsingissä ja Turussa vuosina 1968–1970 ja toimitti Yleisradion ruotsinkielisiä hartausohjelmia 1972–1978. Hän osallistui ruotsinkielisen virsikirjakomitean työhön sihteerinä 1978–1983 ja johti suomenruotsalaista kansanmusiikki-instituuttia (FMI) 1983–1985. Vuosina 1985–1993 hän kirjoitti musiikkiarvosteluja "Vasabladetiin".
Abo Akademissa Hansson toimi musiikkitieteen vt. professorina 1986–1987 ja 1992, käytännöllisen teologian lehtorina 1987–1995 ja professorina 1997–2003. Vuosina 1993–1997 hän työskenteli Ruotsissa Växjön hiippakunnanlehtorina.
Mercedes-Benz EQE

Mercedes-Benz EQE (V295) on Mercedes-Benzin vuodesta 2022 lähtien valmistama sedan-tyyppinen edustusluokan sähköautomalli. Se käyttää vain sähköautoja varten suunniteltua perusrakennetta.
Vuoden 2022 Euro NCAP -kolaritestistä EQE sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Vintersaga

Vintersaga on ruotsalaisen Ted Strömin musiikkikappale vuodelta 1984. Se kertoo lumimyrskyn riepottelemasta Ruotsista. Kappaleen teki suosituksi Monica Törnellin laulama versio, ja myöhemmin sen ovat levyttäneet monet muutkin artistit.
Kappaleessa mainitaan seuraavat ruotsalaiset paikkakunnat tai paikat: Merenkurkku, Ullevin stadion, Tornion raja-asema, Landsortin majakka, Mariaberget Tukholman Södermalmilla, Härnösand, Kiiruna, Visbyn satama, Malmö, Tjörnin silta, Pajalan elokuvateatteri, Marstrand, Tukholma, Dockstan huoltoasema, Skärholmenin metroasema Tukholmassa, Österlenin alue Skånessa, Luulaja sekä "Mommas krog" -baari Kiirunassa.
Pasilan työväentalo

Pasilan työväentalo oli Helsingissä Pasilan kaupunginosassa sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Helsingin pitäjän Fredriksbergiin eli nykyiseen Pasilaan perustettiin työväenyhdistys vuonna 1904. Vuoden 1908 puoluetilaston mukaan yhdistyksellä oli 100 jäsentä ja työväentalo. Reetuvuoren Työväentalo Osakeyhtiön yhtiöjärjestys vahvistettiin Senaatin talousosaston päätöksellä vuonna 1906. Yhtiön tarkoituksena oli aikaansaada Fredriksbergin huvila-alueelle huoneistoja, jotka soveltuvat työväenyhdistykselle ja sen toiminnalle. Yhdistyksen rakentama huoneisto myytiin vuonna 1912 Fredriksbergin Uudelle Työväenyhdistykselle. Tämä yhdistys liittyi sisällissodan jälkeen Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, ja se lakkautettiin vuonna 1925. Vuonna 1925 perustettiin Pasilan työväenyhdistys, jolle lakkautetun yhdistyksen omaisuus siirtyi. Lapualaisvuonna 1930 yhdistys päätti itse sulkea työväentalon. Yhdistys päätettiin purkaa vuonna 1931.
Työväentalo siirtyi vuonna 1931 perustetun Pasilan Sos.dem. työväenyhdistyksen käyttöön. Valtioneuvoston päätöksellä talo kuitenkin luovutettiin vuonna 1947 Suomen Kansan Demokraattisen Liiton Pasilan yhdistykselle. Talo on myöhemmin purettu.
Östberg

Östberg tai Østberg on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Tähtiomenat

Tähtiomenat ("Chrysophyllum") on sapotillapuukasveihin kuuluva kasvisuku, joka esiintyy Amerikassa tropiikissa ja subtropiikissa, Karibian alueella, Keski- ja Etelä-Amerikassa. Sukuun kuuluu 53 lajia. Tähtiomenista erotetaan mahdollisesti suku "Gambeya", joka esiintyy Keski-Afrikassa.
Viskisota

Viskisota (tunnettu myös nimellä Liköörisota) oli Tanskan ja Kanadan välinen rajakiista Hansinsaarella siitä, kummalle saari kuului. Kesäkuussa 2022 julistettiin, että maiden hallitukset olivat sopineet rajasta, joka kulkisi saaren läpi, ja joka jakaisi sen Kanadan territorion Nunavutin ja Tanskan itsehallinnollisen alueen Grönlannin kesken.
Tausta.
Hansinsaari sijaitsee Kennedyn kanaalissa Ellesmerensaaren ja Grönlannin välissä. Tanskan ja Kanadan välinen raja kulkee teoriassa kanaalin läpi, mutta maat eivät pystyneet sopimaan Hansinsaaren statuksesta vuonna 1973 solmitun rajasopimuksen jälkeen.
Konflikti.
Vuonna 1984 kanadalaiset sotilaat rantautuivat saarelle, pystyttivät Kanadan lipun ja jättivät pullon kanadalaista viskiä. Myöhemmin samana vuonna Tanskan Grönlannin-asiain ministeri meni itse saarelle Tanskan lipun, snapsipullon ja kirjeen kanssa, johon oli kirjoitettuna lause "Tervetuloa tanskalaiselle saarelle" (). Maat jatkoivat kilpailua asettamalla lippuja ja viskipulloja.
Maat sopivat kiistan ratkaisemisesta vuonna 2005 ja pääsivät vuonna 2022 lopulta yhteisymmärrykseen, minkä jälkeen saarelle vedettiin virallinen raja Kanadan ja Tanskan välille. Rajanvedon myötä Hansinsaarelle tuli EU:n pohjoisin raja.
Neulamot

Neulamot ("Uncarina") on seesamikasveihin kuuluva kasvisuku, joka esiintyy Madagaskarissa. Sukuun kuuluu 14 lajia. Lähes kaikki neulamot kasvavat saaren kuivassa osassa aavikkoelinympäristössä.
Mercedes-Benz EQS SUV

Mercedes-Benz EQS SUV (X296) on Mercedes-Benzin vuodesta 2022 lähtien valmistama crossover-tyyppinen sähköautomalli. Se käyttää samaa perusrakennetta kuin Mercedes-Benz EQS. EQS SUV:stä on viisipaikkaisen lisäksi myös seitsemänpaikkainen versio.
Markiisipuut

Markiisipuut ("Marquesia") on siipipuukasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on kolme lajia. Ne ovat trooppisessa Keski-Afrikassa (Angola, Gabon, Päiväntasaajan Guinea, Sambia, Tansania, Zaire ja Zimbabwe) esiintyviä kookkaita puita. Ne kasvavat joko kausikuivissa metsissä tai sademetsissä.
Pitäjänmäen työväentalo

Pitäjänmäen työväentalo oli Helsingissä Pitäjänmäen kaupunginosassa sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Pitäjänmäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Pitäjänmäki oli tuolloin Helsingin pitäjään kuuluva maalaiskylä. Yhdistys sai ostaa vuonna 1911 Mäkkylän sotilasvirkatalon maalla vuokratontilla sijainneen huvilan. Sitä alettiin laajentaa työväentaloksi. Vuonna 1915 venäläinen joukko-osasto majoittui työväentalolle perheineen. Upseerit ottivat työväentalon itselleen kirkoksi ja poistuivat vasta vuoden 1916 talvella. Vuonna 1918 työväenyhdistyksen jäseniä oli vangittuina omalla talollaan. Yhdistys sai talon takaisin vuonna 1919 huonossa kunnossa..
Rakennus.
Ostettua huvilaa laajennettiin vuonna 1914, sen yhteyteen rakennettiin juhlasali ja näyttämö. Talo vaati jatkuvia korjauksia. Talo oli vanha, eikä se vastannut enää yhdistystoiminnan muuttuneisiin tarpeisiin. Talo vuokrattiin myöhemmin ulkopuoliseen käyttöön. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 1994.
Toimintaa työväentalolla.
Kansalaissodan jälkeen toiminta työväentalolla monipuolistui ja vilkastui. Vuonna 1924 perustettiin menestynyt Pitäjänmäen Työväen näyttämö ja seuraavana vuonna urheiluseura Pitäjänmäen Tarmo. Työväentalon kunnostamiseksi ja rakennusrahaston kartuttamiseksi järjestettiin arpajaisia. Vuonna 1926 järjestettiin arpajaiset, joissa oli myynnissä 10 000 yhden markan arpaa. Voittoina oli muun muassa salin kalusto, arvoltaan 1 800 markkaa tai ruokapöydän kalusto. Voittoina oli myös polkupyörä, gramofoni ja sänkytäkki.
Sinetän hautausmaa

Sinetän hautausmaa on Rovaniemen seurakunnan hautausmaa Ounasjokivarressa Rovaniemen Sinetän kylässä. Hautausmaa on noin 23 kilometrin päässä Rovaniemen keskustasta. Se on vihitty käyttöön 1951, samana päivänä myös siunattiin hautausmaan ensimmäinen vainaja, kolmen kuukauden ikäisenä kuollut lapsi.
Ounasjokivarren kylissä alettiin 1940-luvulla kaivata hautausmaita pääasiassa pitkien matkojen takia, lisäksi tuolloiset hautausmaat alkoivat täyttyä. Maijasen vuonna 1948 ja Meltauksen vuonna 1950 vihittyjen hautausmaiden jälkeen toteutui hautausmaa Sinetän Suvannonkankaalle. Päätös rakentamisesta oli tehty 1948, maapala ostettu Lindrothin perikunnalta, ja hautausmaa voitiin vihkiä ja ottaa käyttöön 2. joulukuuta 1951. Hautausmaalla on tilaa liki 2 500 vainajalle. Hautauksia on vuosittain noin kaksikymmentä.
Hautausmaalle rakennettiin vaatimaton suoja ja myös kello saatiin vuonna 1956. Siunauskappelin paikasta päättäminen kesti vuosia. Paikaksi päätettiin lopulta hautausmaan vierusta, ja rakennusmestari Toivo Lukkariniemen suunnittelema rakennus valmistui 1965. Kappelia laajennettiin 1980-luvun puolivälissä, suunnitelmat laati arkkitehti Jukka Teppo. Kappelilaajennuksen yhteydessä valmistui hautausmaalle portti-kellotorni -yhdistelmä, joka sai nimekseen "Rukoilevat kädet". Laajennettu kappeli vihittiin käyttöön elokuussa 1986.
Jemanet

Jemanet ("Gmelina") on huulikukkaiskasveihin (aiemmin verbenakasveihin) kuuluva Kaakkois-Aasiassa esiintyvä kasvisuku. Siihen kuuluu 32 lajia. Jemaneja kasvaa alkuperäisenä muun muassa Pakistanissa, Intiassa, Etelä-Kiinassa, Indokiinassa, Filippiineillä, Indonesiassa, Uudessa-Guineassa, Itä-Australiassa ja Melanesiassa.
Virginian kansalliskaarti

Virginian kansalliskaarti () on Virginian osavaltiossa toimiva Yhdysvaltain kansalliskaartin alainen sotilasreservi. Kansalliskaarti sai alkunsa vuonna 1607, jolloin perustettiin puolisotilaalliset joukot Jamestownin siirtokunnan suojelemiseksi.
Mikäli Yhdysvaltain presidentti ei ole erikseen ottanut komentoa, kansalliskaartia komentaa Virginian kuvernööri.
Kansalliskaartin vahvuus on 7200 sotilasta, 1200 lentosotamiestä, 300 puolustusjoukkojen sotilasta sekä 400 muuta henkilöä, jotka ovat joko siviilejä tai liittovaltion palveluksessa.
Vuonna 2021 Yhdysvaltain kongressitalon valtauksen yhteydessä Virginian kansalliskaarti lähetti joukon kaartilaisia rauhoittamaan tilanteen. Myös Marylandin ja Columbian liittopiirin kansalliskaartit lähettivät joukkoja.
Virginian kansalliskaarti myöntää seuraavia ansiomerkkejä:
Harjunpään koulu

Harjunpään koulu on peruskoulu Ulvilan Harjunpäässä. Koulu sijaitsee osoitteessa Katinhännäntie 17 ja sen rehtorina toimii Lasse Ohvo.
Rakennuksen peruskorjaus valmistui vuonna 2015, arkkitehtina ja rakennesuunnittelijana Esa Säkkinen.
Pietarsaaren Saalem-seurakunta

Pietarsaaren Saalem-seurakunta on pietarsaarelainen helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1934. Seurakunnan keskeisiä toimintamuotoja ovat viikottaisten jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi nuorten illat, lapsityö, kuorotoiminta ja lähetystyö Maltalla. Seurakuntaan kuului vuonna 2024 on noin 175 jäsentä. Seurakunnan pastorina on toiminut vuodesta 2016 lähtien Tuomas Vuorinen.
Seurakunnan toimintaan kuuluu jumalanpalvelusten lisäksi lähetystyö Etiopiassa, vankilalähetystyö, diakonia, lapsi- ja nuorisotyö sekä radiotyö. Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.
Historia.
Suomenkielisen helluntaiherätyksen tausta.
Pietarsaaressa kokoontui 1920-luvulla pieni suomenkielinen vapaakirkollinen rukouspiiri. Alkuaikoina helluntaiherätyksen suurimmat kesäjuhlat olivat kaksikielisiä, mutta varsinaista suomenkielistä toimintaa ei juurikaan. Suomenkielisistä helluntaiherätyksen puhujista Pietarsaaressa vierailivat muun muassa Akseli Puhakainen, Valdemar Lindbohm ja Evert Jäppinen.
Syksyllä 1927 Sanfrid ja Ernst Mattson vuokrasivat työväentalon hengellisten kokousten käyttöön. Saarnaaja Eino Heinonen vieraili Pietarsaaressa ja kälviäläinen kitarakuoro vieraili ensimmäisissä tilaisuuksissa. Kokoustoiminta jatkui tämän jälkeen muun muassa palokunnantalolla ja vapaakirkon Ebeneser-rukoushuoneella. Työ jatkui kaksikielisenä Elim-seurakunnan yhteydessä vuoteen 1934 asti.
Seurakunnan perustaminen.
Suomenkielisen työn laajentuessa ryhmittymä päätti järjestäytyä omaksi seurakunnakseen. Järjestäytymiskokous pidettiin 8. huhtikuuta 1934. Puheenjohtajana kokoukselle oli Eino Heinonen. Seurakuntaan liittyi heti 39 henkilöä. Seurakunnan johtajaksi valittiin Ernst Mattson, joka oli aloittanut suomenkielisen työn yhdessä veljensä Sanfridin kanssa. Mattsonit pitivät myös polkupyörä- ja urheiluliikettä Pietarsaaressa
1930-luvulta lähtien seurakunnassa on ollut lähetysherätystä. Rukoushuoneella pidettiin vuosina 1935–1937 kolme lähetyskurssia, joiden opettajina toimivat Ensio Mustonen ja Toimi Yrjölä.
Toisen maailmansodan jälkeen.
Seurakunnan lähetyskurssit siirtyivät Luotoon, jonne rakennettiin lähetyskoti vuonna 1946. Seurakunnan ensimmäisenä lähettinä toimi Mirjam Paukku Singaporessa ja myöhemmin Malesiassa vuodesta 1951. Samana vuonna myös Anna-Liisa ja Sanfrid Mattson aloittivat työnsä Suomen ensimmäisinä helluntailähetyssaarnaajina. Heidän työnsä rekisteröitiin "Kaikille Luoduille" -säätiön nimiin.
Vuonna 1961 seurakuntaa kohtasi tragedia, kun Ernst Mattson kuoli Koivulahden lentoturmassa. Tapahtuma kosketti syvästi seurakunnan yhteisöä. Seurakunnan jäsenmäärä ylsi huippuunsa 1980-luvun lopulla.
Rukoushuone.
Pietarsaaren Saalem-seurakunnan tilaisuuksia järjestettiin pitkään työväentalolla. Nykyinen rukoushuone valmistui vuonna 1950 Jaakonkadulle. Saalem-rukoushuone on yksi ensimmäisistä sodan jälkeen rakennetuista helluntaiseurakuntien kirkkorakennuksista Suomessa.
Saarnaajat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Saalem-seurakunnan pastoreina:
Pistoslehdet

Pistoslehdet ("Vepris") on ruutakasvisuku, jossa on noin 90 lajia. Ne ovat puuvartiskasveja, jotka kasvavat pensaiksi ja puiksi. Pistoslehtiä esiintyy Afrikassa (pohjoisosaa lukuun ottamatta), Madagaskarissa, Maskareeneilla, Saudi-Arabiassa ja Intiassa. Arabiassa ja Intiassa kasvaa kummassakin yksi laji ja loput kasvavat Afrikassa.
Sergatšin kihlakunta

Sergatšin kihlakunta (, - myös nimellä "piirikunta") oli Nižni Novgorodin kuvernementtiin vuosina 1779-1929 kuulunut kihlakunta. Suurin osa Suomen tataarien esivanhemmista oli kotoisin Sergatšin kihlakunnan kylistä, etenkin Aktukista. Vuonna 1897 kihlakunnassa oli 159 117 asukasta, joista 73,8 % oli venäläisiä, 17,1 % tataareja ja 8,9 % mordvalaisia.
Pavoniat

Pavoniat ("Pavonia") on malvakasveihin kuuluva laaja kasvisuku, joka on läheinen hibiskuksille ("Hibiscus"). Pavonioihin kuuluu noin 290 lajia, joita esiintyy vanhan ja uuden maailman tropiikissa tai subtropiikissa Amerikassa, Afrikassa ja Aasian eteläosassa. Kasvumuodoltaan ne vaihtelevat yksivuotisista ruohoista puuvartisiin pensaisiin.
Huittisten terveyskeskus

Huittisten terveyskeskus on satakuntalaisessa Huittisten kaupungissa toimiva julkisen palvelun terveysasema. Se palvelee normaalisti arkisin aamukahdeksasta klo 16 saakka.
Näsikit

Näsikit ("Thymelaea") on näsiäkasvien heimon tyyppisuku. Suvussa on 33 kasvilajia, joita esiintyy alkuperäisinä Euroopassa, Pohjois-Afrikassa sekä Länsi- ja Keski-Aasiassa. Näsikit ovat kasvumuodoltaan ruohoja tai pensaita.
Volotšysk

Volotšysk (; vuoteen 1545 saakka Volotšyštše ) on kaupunki Ukrainan Hmelnytskyin alueen H’melnytskyin piirissä. Volotšysk sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Zbrutšjoen varrella, 69 kilometriä alue- ja piirikeskus H’melnytskyistä länteen. Eurooppatie ja Ukrainan rautateiden rataosuus H’melnytskyi–Ternopil kulkee kaupungin kautta; nämä yhdistävät kaupungin myös Kiovan ja Lvivin suuntaan.
Tammikuun keskilämpötila -5,6 ja heinäkuun +18,4 celsiusastetta. Keskimääräinen vuotuinen sademäärä 565 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 18 604 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 väkiluku oli 20 958 ja väestö oli etniseltä taustaltaan pääosin ukrainalaisia.
Volotšyskin seutu on ollut asuttua jo parituhatta vuotta ennen ajanlaskun alkua. Tästä todistavat arkeologiset löydöt: veitsiä, kaapimia (raaputtimia), piikiven palasia, piikivestä tehtyjä nuolenkärkiä. Hevosaitauksen jälkiä, jäänteitä pronssikaudelta, rautakauden alusta (900–1000-luvuilta eaa.) - Kiovan Rusin aikoihin saakka (1100–1200-luvut jaa.). Paikkakunta mainitaan kirjallisesti ensimmäisen kerran 9. heinäkuuta 1463.
Kaupungin aseman Volotšysk sai 1970. Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kaupunki on kuulunut H’melnytskyin piiriin; tätä ennen se oli vuodesta 1923 lähtien ollut Volotšyskin piirin hallintokeskus.
Jouttikeron hautausmaa

Jouttikeron hautausmaa on Rovaniemen seurakunnan vuonna 1950 käyttöön otettu hautausmaa Rovaniemen Yli-Namman kylässä, valtatie 4:n varrella. Hautausmaalta on matkaa Rovaniemen keskustaan noin 53 kilometriä.
Nammankyläläisten toiveena oli saada hautausmaa kylien rajalle Mustavaaraan, mutta kirkkovaltuusto päätti 9. huhtikuuta 1949 hautausmaatoimikunnan esityksen mukaisesti, että hautausmaa tehdään Jouttikerolle. Hautausmaa vihittiin käyttöön 12. marraskuuta 1950 – samana päivänä kuin Misin hautausmaakin. Hautoja Jouttikeroon mahtuu 1 500. Vuodessa hautauksia on yli kymmenen.
Jouttikerolle haluttiin siunauskappeli, koska hautausmaa oli kaukana kylän ulkopuolella ja paikka koettiin kylmäksi. Kirkkovaltuustolle esitettiin kesäkuussa 1963 kappelimäärärahan varaamista talousarvioon ja rakentamispäätös tehtiin vielä saman vuoden syksyllä. Siunauskappeli tehtiin rakennusmestari Toivo Lukkariniemen suunnitelmien mukaisesti. Kappeli vihittiin käyttöön 26. marraskuuta 1965. 
Hautausmaalla on muualle haudattujen vainajien muistamiseen tarkoitettu kynttiläkivi.
Pentti Ahola (pianisti)

Pentti Ilmari ”Penna” Ahola (11. tammikuuta 1929 Kotka – 30. kesäkuuta 2012 Kotka) oli suomalainen pianisti. Hän opiskeli klassista musiikkia, mutta loi uran jazzin parissa. Hän soitti pianon lisäksi myös harmonikkaa.
Ahola aloitti oman kvintettinsä johtamisen vuonna 1949. Saman vuoden orkesterikilpailussa hänen orkesterinsa sijoittui toiseksi. Aholan orkesterissa laulusolistina toimi vuonna 1951 Ranja Rasmussen (oik. Siikasaari/Guttormsen). Vuonna 1955 Ahola lähti Lahteen ja vuonna 1956 Helsinkiin. Siellä hän säesti monia merkittäviä viulisteja ja esiintyi pianosolistina ravintola Kämpissä sekä Hotelli Palacen Grillissä. Lisäksi Ahola työskenteli Helsingissä studiomuusikkona ja teki vierailuja televisiossa, radiossa sekä teatterien orkestereissa. Marraskuussa 1988 hän lähti Kotka Swing Bandin kanssa konserttimatkalle Leningradin jazzfestivaalille Neuvostoliittoon. Hän työskenteli Manu Teittisen kanssa Suomen Jazzarkistossa sen aloitettua toimintansa 1990-luvun alussa.
Vuonna 2005 Ahola perusti vielä uuden yhtyeen, kvintetin Pentti Ahola Shearing Sound. Se äänitti levyn "Serenata" vuonna 2007.
Nya Ludvika Tidning

Nya Ludvika Tidning (lyh. NLT; vuosina 1911–1993 "Ludvika Tidning") on ruotsalainen vuonna 1911 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Ludvika. Se ilmestyy paperisena kolmesti viikossa ja sähköisenä neljästi. Lehti on poliittiselta linjaltaan sitoutumaton ja kuuluu Bonnier-konserniin.
Kotitallilla

Kotitallilla on suomalais-brittiläinen 1990-luvulla valmistunut opetussarja. Sarjassa on Suomessa kuvattuja kohtauksia ja animaatiota brittiläisestä animaatiosarjasta "Fourways Farm". 
Suomen televisiossa sarjaa on esitetty Yle TV1:n Koulu-TV:n ohjelmistossa useaan otteeseen 1990-luvulla ja 2000-vuosikymmenen alkupuoliskolla. Suomennoksen animaatio-osuuteen teki Kirsti Tulonen-Seppänen.
Puistolan työväentalo

Puistolan työväentalo on Helsingissä Puistolan kaupunginosassa sijainnut työväentalo. Talo toimii edelleen nimellä Tuulen Tupa.
Historiaa.
Puistokylän työväenyhdistys perustettiin tammikuussa 1918. Yhdistyksen toiminta loppui kuitenkin kansalaissotaan. Puistolan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1927. Työväenyhdistys perusti keväällä 1928 Puistolan Työväentalo Oy:n. Sen osakkaina oli paikallisten asukkaiden lisäksi ammattiosastoja ja työväen urheiluseuroja. Yhdistys osti tontin Nybondasin perintötilasta vuoden maksuajalla. Työväentalon rakennustyöt aloitettiin heti, ja talon vihkiäiset olivat vuoden 1929 keväällä. Syksyllä 1930 työväentalo suljettiin ja työväenyhdistys lakkautettiin kommunistilakien perusteella..
Maaliskuussa 1931 työväentalo vuokrattiin samana vuonna perustetulle Puistolan Sos.dem. työväenyhdistykselle. Talo myytiin myöhemmin työväenyhdistykselle, joka joutui ottamaan lainaa ja vastaamaan myös taloon kohdistuneista veloista. Avajaisjuhla järjestettiin elokuussa 1931.Työväenyhdistys oli rakentanut myös tanssilavan, jonka tuotoilla ylläpidettiin työväentaloa. Talon ylläpito oli taloudellisesti vaikeaa. Talo myytiin vuonna 1934 Puistolan Urheilijoille. Myös tanssilava siirtyi urheiluseuralle. Talo siirrettiin Puistolan Urheilu- ja Nuorisotukisäätiölle vuonna 1954. Talo on edelleen toiminnassa nimellä Puistolan Tuulen Tupa.
Sörnäisten työväentalo

Sörnäisten työväentalo oli Helsingissä Vallilan kaupunginosassa sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Sörnäisten työväenyhdistys perustettiin vuonna 1895. Saman vuoden lopulla yhdistyksessä oli 233 jäsentä, mutta muutaman vuoden päästä jäseniä oli enää 63. Yhdistys kokoontui Sörnäisten kansankodissa, ja sen ahdasmielisiä sääntöjä pidettiin jäsenmäärän laskun syynä. Laulua, soittoa ja esitelmiä sai olla, mutta ei kuvaelmia tai muuta sen tapaista. Työväenyhdistys vuokrasi vuonna 1898 toimitilakseen lähellä sijainneen Vuorelan. Talon saliin mahtui 400 henkilöä, mutta talo koettiin muuten epäkäytännölliseksi. Yhdistys sai lunastettua talon ja tontin itselleen 1900-luvun alkuvuosina..
Uuden talon hankkimista suunniteltiin, mutta siihen ei ollut taloudellisia mahdollisuuksia vuosikymmeniin. Vuorela myytiin vuonna 1928. Uuden, suurikokoisen talon rakentaminen aloitettiin Vallilassa osoitteessa Sturenkatu 27. Uuden talon rakentaminen oli Sörnäisten työväenyhdistykselle yksin taloudellisesti liian raskas taakka. Helsingin työväenyhdistyksen kanssa perustettiin Vallilan Työväentalo Oy, jonka omistukseen työväentalo siirtyi. Työväentalo jatkoi toimintaansa Vallilan työväentalona.
Kansalaissodan jälkeen Sörnäisten työväenyhdistys erosi Sosialidemokraattisesta puolueesta. Yhdistys ei kuitenkaan liittynyt Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, vaan siitä muodostettiin niin kutsuttu taloudellinen yhdistys. Työväenyhdistys lakkautettiin vuonna 1932 kommunistilakien perusteella.
Patrik Pasma

Patrik Pasma (s. 2. maaliskuuta 2000 Oulu) on suomalainen autourheilija. Hän ajoi vuonna 2022 Formula Regional Asian Championship -sarjassa.
Ura.
Pasma aloitti kilpauransa Formula Ford -sarjoissa muun muassa Formula Ford Festival- ja Formula Ford 1600 National Championship -luokissa. Vuonna 2017 Pasma siirtyi F4 British Championship -sarjaan josta hän saavutti neljä palkintokorokesijoitusta sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Vuonna 2018 Pasma jatkoi samassa sarjassa ja saavutti kaksi voittoa, viisi paalupaikkaa ja 11 palkintosijaa sijoittuen sarjapisteissä kuudenneksi. Vuonna 2018-19 Pasma kilpaili MRF Challenge Formula 2000 Championship -sarjassa saavuttaen kolme voittoa, kaksi paalupaikkaa ja viisi palkintosijaa sijoittuen kolmanneksi. Vuonna 2019 Pasma ajoi Formula Renault Eurocup -sarjassa ajaen Arden-tallissa. Hän saavutti kauden aikana yhden palkintosijan ja sijoittui kymmenenneksi sarjapisteissä.
Vuonna 2020 Pasma siirtyi Formula Regional European Championship -sarjaan KIC Motorsport -talliin. Hän saavutti kauden aikana neljä voittoa, kaksi paalua ja kuusi palkintosijaa sijoittuen sarjan neljänneksi. Vuonna 2021 Pasma jatkoi toisen kauden sarjassa ja sijoittui sarjan 12:nneksi. Samana vuonna Pasma siirtyi Aasiaan ja ajoi F3 Asian Championship -sarjassa. Hän voitti kaksi kilpailua ja saavutti viisi palkintosijaa ollen sarjan neljäs.
Elias Seppänen

Elias Seppänen (s. 31. lokakuuta 2003 Tammela) on suomalainen autourheilija. Seppänen voitti vuonna 2023 Saksan ADAC GT Masters -mestaruuden.
Ura.
Seppänen aloitti uransa Karting-luokissa voittaen vuonna 2016 Finnish Junior Championship Raket -luokan mestaruuden sekä Ruotsin Sydsvenskans Kart Champion Cup-sarjan.
Vuonna 2019 Seppänen aloitti kilpauransa Kaakkois-Aasian Formula 4 -sarjassa. Hän saavutti 11 voittoa, seitsemän paalupaikkaa ja 28 palkintosijoitusta ja sijoittui sarjan toiseksi. Samana vuonna hän ajoi Suomessa Formula Academy Finland -sarjan kilpailuja ja otti sieltä seitsemän palkintosijoitusta sijoittuen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2020 Seppänen ajoi Saksan ADAC Formula 4 -sarjassa saavuttaen yhden voiton, yhden paalupaikan ja kymmenen palkintosijaa sijoittuen sarjan kolmanneksi. 
Vuonna 2022 Seppänen siirtyi ajamaan Saksan ADAC GT Masters -sarjaan tiiminä Landgraf motorsport. Kautena 2023 Elias Seppänen 19-vuotiaana voitti ADAC GT Masters mestaruuden kuljettajaparina Salman Owega. Mestaruus kovatasoisessa sarjassa oli historiallinen. Kuljettajapari oli nuorin koskaan sarjan voittaneesta.
Rylsk

Rylsk () on kaupunki ja piirikeskus Kurskin alueella Venäjällä. Kaupunki sijaitsee 124 kilometriä aluekeskus Kurskista länteen, Dneprin vesistöön kuuluvan Desnan sivuhaaran Seimjoen varrella. Kaupunkiin johtaa tavaraliikenteen käyttämä pistorata kaakosta naapuripiirin keskuksesta Korenevosta, joka on Voronežin ja Kiovan välisen pääradan asemapaikkakunta.
Kaupunki on lännessä Ukrainan Sumyn alueeseen rajoittuvan Rylskin piirin hallintokeskus. 
Historiallinen maininta vuodelta 1152. Kihlakuntakaupungiksi se tuli vuonna 1779, vuodesta 1796 Kurskin kuvernementin kihlakuntakaupunki. Kaupungissa asui 15 671 ja koko piirissä 37 492 ihmistä (vuonna 2010).
Rylskissä sijaitsee esimerkiksi vuonna 1822 valmistunut ortodoksinen Pokrovan kirkko (1822).
&lt;br clear=right&gt;
Nico Schlotterbeck

Nico Cedric Schlotterbeck (s. 1. joulukuuta 1999 Waiblingen) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa Borussia Dortmundia, jonka kanssa hänen sopimuksensa ulottuu kesäkuun 2027 loppuun saakka.
Schlotterbeck siirtyi SC Freiburgin junioreihin vuonna 2017 ja pääsi ensi kerran pelaamaan seuran bundesliigajoukkueessa maaliskuussa 2019. Hän pelasi Freiburgissa yhteensä 49 bundesliigaottelua ja teki kaudella 2021–2022 neljä maalia. Hän pelasi kauden 2020–2021 lainalla Union Berlinissä ja teki 16 bundesliigaottelussaan yhden maalin.
Schlotterbeck siirtyi kesällä 2022 Borussia Dortmundiin. Hän pelasi Bundesliigassa ensimmäisellä kaudellaan 28 ottelua, joissa hän teki neljä maalia, ja toisella kaudellaan 33 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua kaudella 2022–2023. Seuraavalla kaudella Dortmund ylsi Mestarien liigassa loppuotteluun ja Schlotterbeck pelasi 12 ottelua, joissa hän antoi kaksi maalisyöttöä.
Schlotterbeck pelasi Saksan nuorisomaajoukkueissa alle 18-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin ja kuului vakiokokoonpanoon alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden voittaneessa joukkueessa vuonna 2021. Hän pelasi Saksan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2022 ystävyysotteluissa Israelia ja Alankomaita vastaan. Qatarin MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi täyden ajan tappiollisessa alkulohko-ottelussa Japania vastaan ja tuli vaihdosta kentälle toisessa alkulohko-ottelussa Espanjaa vastaan. Hän on pelannut kesäkuun 10. päivään 2024 mennessä 12 A-maaottelua tekemättä maaleja.
Maťo Homola

Maťo Homola (s. 19. heinäkuuta, 1994 Bratislava) on slovakialainen autourheilija. Hän kilpailee tällä hetkellä vakioautojen TCR Europe Touring Car Series -sarjassa.
Ura.
Homola aloitti uransa European Touring Car Cup -sarjassa ja sijoittui toiseksi vuosina 2013–2014.
Vuonna 2016 Homola ajoi TCR International Series -sarjaa ja sijoittui sarjapisteissä viidenneksi. Vuonna 2017 hän jatkoi sarjassa ja oli 11:s. Lisäksi hän ajoi TCR BeNeLux Touring Car Championship- ja TCR Middle East Series -sarjoissa. Vuonna 2018 Homola ajoi World Touring Car Cup -sarjassa, voitti yhden kilpailun ja sijoittui 18:nneksi. 
Vuodesta 2019 lähtien Homola on ajanut TCR Europe Touring Car Series -sarjassa.
Tauno Virtanen

Tauno Kustaa Juhani Virtanen (1. lokakuuta 1931 Huittinen – 6. elokuuta 2000 Turku) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Virtasen vanhemmat olivat kauppias Kustaa Evert Virtanen ja Anni Helena Maunula ja puoliso 1956–1980 talousopettaja Liisa Orvokki Jyrämä. Virtanen tuli ylioppilaaksi Lauttakylän yhteiskoulusta 1951 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1955. Hän oli Keskon Turun konttorin rautaosaston myyjä 1955–1957, apulaisosastonhoitaja 1958–1961, osastonhoitaja ja konttorin apulaisjohtaja 1962–1964, Otra Oy:n kaupallinen johtaja Tampereella 1964–1965 ja toimitusjohtaja 1965–1967, Keskon Porin konttorin johtaja 1968–1969, Turun konttorin johtaja 1969–1983 ja Keskometalli Oy:n toimitusjohtaja 1983–1991. Virtasella oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti. Virtanen sai kauppaneuvoksen arvonimen 1983.
Esko Heikkilä (kauppaneuvos)

Esko Olavi Heikkilä (1. lokakuuta 1914 Jämijärvi – 26. huhtikuuta 2008 Tampere) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Heikkilän vanhemmat olivat maanviljelijä Vänni Heikkilä ja Hilma Mattila ja puoliso vuodesta 1946 kansakoulunopettaja Anita Lehto. Heikkilä kävi Osaran maamieskoulun 1934 ja sai päästötodistuksen Tampereen teknillistä oppilaitoksesta 1943. Hän oli harjoittelija Kyröskosken paperitehtaalla, Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n konepajalla 1934–1939 ja Hankkijan Tampereen konttorin palveluksessa vuodesta 1944, toimien kone- ja sähköosaston osastonhoitajana vuodesta 1947, Oulun konttorin johtajana vuodesta 1963 ja Tampereen konttorin johtajana 1967–1975. Heikkilä oli myös Tullin Kenkä Oy:n perustajaosakas ja johtokunnan jäsen 1947–1959 ja Oy Syväpajan, vuodesta 1969 Ylö-Tehtaat Oy, perustajaosakas ja hallituksen puheenjohtaja 1948–1991. Hänellä oli lisäksi useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Heikkilä oli reservin ylikersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1983.
Sture Häggblom

Nils Sture Häggblom (22. maaliskuuta 1931 Kaskinen – 9. tammikuuta 2002 Sipoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Häggblomin vanhemmat olivat Hugo Häggblom ja Edit Matilda Benvik ja puoliso vuodesta 1955 opettaja Karin Margareta Sofia Nyberg. Häggblom tuli ylioppilaaksi Svenska samskolan i Kristinestadista 1950 ja valmistui ekonomiksi Svenska handelhögskolanista 1954. Hän oli SOK:n kenttäkoulutuksessa Östra Nylands Handelslagissa 1954, Lohjan Seudun Osuusliikkeessä 1955 ja SOK:n Helsingin konttorissa 1955–1956, SOK:n tuotanto-osaston vientiasioiden hoitaja 1957–1960, Helsingin konttorin aluetarkastaja 1960–1962 ja apulaiskonttorinjohtaja 1962–1967, SOK:n tarkastusosaston apulaisjohtaja 1967–1972 ja Osuuskunta Varubodenin toimitusjohtaja Helsingissä vuodesta 1985 ja Kirkkonummella 1972–1991. Häggblom oli myös Paikanvälitystoimisto Ekonomplatserin toimistonhoitaja 1952–1954. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä, kuten esimerkiksi SOK:n hallintoneuvoston jäsenyys 1979–1991. Sotilasarvoltaan Häggblom oli reservin vänrikki. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1983.
Ivar Lykke (poliitikko)

Ivar Lykke (9. tammikuuta 1872 Trondheim – 4. joulukuuta 1949 Trondheim) oli norjalainen liikemies ja Høyren poliitikko, joka toimi Norjan pääministerinä vuosina 1926–1928 ja samalla myös ulkoministerinä. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1915–1945 ja oli niiden puhemiehenä vuosina 1920–1921 sekä 1923–1926.
Permanent Clear Light

Permanent Clear Light on suomalainen vuonna 2010 perustettu rockyhtye. Tyylillisesti se yhdistetään psykedeliseen ja progressiiviseen rockiin. 
Yhtye on julkaissut useita single- ja split singlelevyjä brittiläiselle Fruits de Mer Recordsille sekä kolme pitkäsoittoa ("Havasupai Records, G.O.D" ja "Sulatron"). Yhtyeen tuotantoa on julkaistu myös useilla kokoelmalevyillä. Nykyiset jäsenet ovat Markku Helin, Arto Kakko ja Matti Laitinen.
James South

James South (lokakuu 1785 Lontoo – 19. lokakuuta 1867 Lontoo) oli brittiläinen tähtitieteilijä. Hän oli yksi Lontoon tähtitieteellisen seuran perustajista (Astronomical Society), ja hänen nimissään, seuran puheenjohtajana esitettiin menestyksekkäästi vetoomus kuningas Vilhelm IV:lle kuninkaallisen valtakirjan saamiseksi, jolloin seurasta tuli Royal Astronomical Society vuonna 1831.
Elämä ja ura.
Apteekkarin poika South kouluttautui ja työskenteli kirurgina, mutta vuonna 1816 solmittuaan avioliiton varakkaan naisen kanssa hän pystyi jäämään eläkkeelle ja harrastamaan tähtitiedettä täyspäiväisesti. Hän hankki yksityishenkilönä itselleen ajanmukaiset tähtitieteelliset laitteet, ja hänestä tuli nopeasti alan näkyvä ja tuottelias hahmo. Häntä kunnioittivat monet aikansa tieteelliset merkkihenkilöt. South ja John Herschel laativat yhdessä 380 kaksoistähden luettelon vuonna 1824 ja tarkkailivat uudelleen monia William Herschelin löytämiä kaksoistähtiä. South jatkoi työtä ja havaitsi seuraavan vuoden aikana vielä 458 kaksoistähteä. Vuonna 1835 South siirsi teleskooppinsa Passyyn, lähelle Pariisia, jossa hän tutustui Alexander von Humboldtiin ja François Aragoon. Myöhempinä vuosinaan hänestä tuli osittain sokea ja kuuro. 
Hän oli yksi tähtitieteellisen seuran perustajista, ja hänet valittiin sen puheenjohtajaksi vuonna 1829, ja sille vuonna 1831 myönnetty kuninkaallinen valtakirja oli hänen nimissään. Hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1821 ja hänelle myönnettiin seuran Copley-mitali ja tähtitieteellisen seuran kultamitali vuonna 1826. Vuonna 1830 South lyötiin ritariksi. Cambridgen yliopisto myönsi hänelle vuonna 1863 kunniatohtorin arvonimen.