Boccia

Boccia on kuulapeli, jonka juuret ovat Kreikassa, missä pelaajat heittivät suuria kiviä kiviseen maalitauluun. Siellä oli myös samanlaiseen lajiin liittyviä esineitä ja seinämaalauksia, jotka löydettiin jo vuonna 5200 eKr. Egyptin hautojen kaivauksissa. Lajia pelattiin myös toreilla ja kaduilla keskiajalla, ja sana "boccia" on johdettu italialaisesta merkityksestä kulho. 
Sir Francis Drake ja Lord Howard pelasivat yhtä kuuluisimmista boccia-peleistä Plymouthissa Englannissa vuonna 1588. He pelasivat odottaessaan espanjalaisen Armadan saapumista, ja Sir Francis Drake vaati pelin saattamista päätökseen ennen kuin purjehti voittaakseen vihollisen.
Urheilu tuli lopulta laajalle levinneeksi ja se oli alun perin suunniteltu ihmisille, joilla on aivovamma. Sitä pelaavat nyt ihmiset, joilla on minkä tahansa neurologinen vajaatoiminta, joka vaikuttaa heidän motoriseen toimintaansa. Se teki paralympiadebyyttinsä vuonna 1984, kun kisat pidettiin New Yorkissa, Yhdysvalloissa. Kisojen aikana yhteensä 19 urheilijaa (10 miestä ja yhdeksän naista) edusti viittä eri maata (Kanada, Tanska, Iso-Britannia, Portugali ja Yhdysvallat).
Suomen CP-liitto on järjestänyt boccian SM-kilpailuja, joihin osallistuminen edellyttää vähintään 10 prosentin invaliditeettiä. Boccian viralliset sisä- ja ulkokenttien SM kilpailut järjestää Suomen paralympiakomitea/Boccian lajijaosto, ja niissä pelataan luokissa 2-4. Parabocciassa pelataan SM sarja kausittain, kausi alkaa elokuussa ja päättyy toukokuussa. Kaudessa pelataan 4 osakilpailua kouruluokassa *(BC3) ja heittäjäluokassa 1. *( BC1, BC2, BC4 ja BC5). Eniten pisteitä osakilpailuissa saanut voittaa SM tittelin itselleen. Ilman kansallista BISFed luokittelua ei Paraboccian SM sarjaan voi osallistua. Suomessa boccian lajiliittona toimii Suomen Paralympiakomitea ry . Kansainvälisesti laji kuului aiemmin CP-vammaisten urheilujärjestön Cerebral Palsy International Sports and Recreation Associationin (CPISRA) alaisuuteen. Vuoden 2013 alussa boccian kansainvälinen lajiliitto Boccia International Sports Federation (BISFed) aloitti toimintansa. Laji on kuulunut paralympialaisten ohjelmaan vuodesta 1984. 
Toisinaan bocciaa pidetään italialaisperäisenä lajina, mikä johtuu nimisekaannuksesta: italian "bocce" on kuulapeleihin yleensä viittaava sana, jolla tarkoitetaan erityisesti Italian kahta kansallista kuulapeliä, nimiltään "volo" ja "raffa". Jälkimmäisestä tosin näkyy eri yhteyksissä käytettävän nimitystä boccia, mutta kyseessä on täysin eri peli. 
Pelivälineet ja kenttä.
Bocciassa kilpaillaan kansainvälisellä tasolla ainoastaan sisäkentillä vaikeavammaisten luokissa paralympialaisissa sekä MM- ja EM-kilpailuissa. Suomessa lajia kutsutaan nimellä Paraboccia. Lievempivammaisten osalta bocciassa kilpaillaan sisä- että ulkokentillä Suomessa sekä sisäkentillä Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa.
Kansainväliset mm. Paralympialaisissa käytetyt Boccia säännöt eroavat hieman kansallisista, invalidi- ja eläkeläisyhdistysten käyttämistä, boccia säännöistä. Pohjoismaiden mestaruuskisat (PM) pelataan myös kansainvälisillä säännöillä.
Bocciapallojen ympärysmitta on sääntöjen mukaan 270 mm +/- 8 mm (läpimitta on noin 86 mm), ja pallon paino on 275 grammaa ( +/- 12 g). Ulkokentillä käytetään kovamuovisia pelipalloja ja sisäkentillä keinonahkaisia tai nahkapäällysteisiä palloja. Maalipallona toimii valkoinen pallo. 
Toinen joukkueista pelaa punaisilla, toinen sinisillä palloilla. Henkilöt, jotka eivät kykene heittämään palloa, voivat käyttää vierittämisessä hyväkseen jalkoja tai kourua. Kourua käyttää avustaja pelaajan ohjeiden mukaisesti.
Kentän leveys on kansainvälisissä säännöissä 6 x 12,5 m. Kenttä jakaantuu kolmeen alueeseen sekä rangaistusheittoruutuun.
Pelin kulku.
Pelissä pyritään saamaan mahdollisimman monta omaa palloa maalipallon lähelle, lähemmäksi kuin vastustajan paras pallo. 
Aloittajaksi arvottu joukkue, pelaa aina punaisilla, heittää maalipallon maalialueelle sekä myös ensimmäisen pallonsa. Tästä eteenpäin heittovuorossa on se, jonka lähin pallo ei ole lähinnä maalipalloa. 
Pallot heitetään kentän toisessa päässä heittoalueella olevista ruuduista. Kullakin pelaajalla on erän aikana oma ruutunsa, josta hän heittää ja josta hän pääsääntoisesti ei erän aikana saa poistua. Ns. henkilökohtaisessa pelissä (=joukkueessa vain yksi pelaaja) kummallakin pelaajalla on kuusi palloa, kun taas joukkuepeleissä kullakin pelaajalla on kaksi palloa. Eriä pelataan yksilö- (1+1) sekä parikilpailussa (2+2) neljä, ja joukue (3+3) pelimuodossa kuusi.