tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Matias Kupiainen

Matias Kupiainen (s. 11. toukokuuta 1983 Helsinki) on suomalainen kitaristi ja tuottaja.
Kupiainen valittiin power metal -yhtye Stratovariuksen uudeksi kitaristiksi Timo Tolkin erottua vuonna 2008. Hänen ensimmäinen albuminsa Stratovariuksessa oli 2009 ilmestynyt "Polaris", jolle hän myös sävelsi kolme kappaletta.
Stratovariuksen ohella Kupiaisella on vuonna 2006 perustettu pääasiassa grindcorea esittävä projektiyhtye Fist in Fetus, joka julkaisi omakustanne-EP:n vuonna 2007. Hän vieraili vuoden 2007 "Guitar Heroes" -albumilla singlenäkin julkaistussa kappaleessa ”12 Donkeys” ja esiintyi Tavastialla järjestetyssä levynjulkaisukonsertissa. Vuoden 2007 Tuskassa hän esiintyi YLE Extran yhden miehen house-yhtyeenä.
Kupiainen on myös soittanut sessiomuusikkona muun muassa Olavi Uusivirran ja Milanan albumeilla sekä työskentelee tuottajana, äänittäjänä ja miksaajana. Hän on opiskellut Sibelius-Akatemiassa ja Pop &amp; Jazz Konservatoriossa. Hän soittaa Ruokankaan Hellcat Custom- ja PRS:n Artist Series I -kitaroilla ja käyttää pääasiassa ENGLin, Hughes &amp; Kettnerin, Mesa/Boogien ja TC Electronicin laitteita.
Kupiaisen veli Topias Kupiainen soittaa rumpuja Arion-yhtyeessä.
Víctor Hugo Peña

Víctor Hugo Peña Grisales (s. 10. heinäkuuta 1974 Bogota) on kolumbialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 1997–2012. Hänet on nimetty sekä isänsä että kirjailija Victor Hugon mukaan. 
Hän voitti vuoden 2000 Italian ympäriajossa aika-ajoetapin 11 sekunnin erolla Jan Hruškaan. Kolme vuotta myöhemmin hänestä tuli ensimmäinen kolumbialainen, joka kantoi maillot jaune -paitaa Ranskan ympäriajossa. Hän siirtyi kokonaiskilpailun johtoon edustamansa US Postal Service -tallin voitettua 4. etappina ajetun joukkueaika-ajon ja piti keltaista paitaa kolmen päivän ajan.
Vuonna 2014 Pena edusti amatöörijoukkue Blanco del Valle - Redetrans - Supergirosia.
Grand Prix du Midi Libre, mäkikilpailun voitto
Vuelta a Castilla y León, mäkikilpailun voitto
Kolumbian ympäriajo, pistekilpailun, prologin ja 6. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, 11. etapilla toinen 
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viidestoista, 11. etapin (aika-ajo) voitto
Vuelta a Murcia, kokonaiskilpailun voitto
Alankomaiden ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Ranskan ympäriajo, 4. etapin (joukkueaika-ajo) voitto
Vuelta a Murcia, 4. etapin voitto
Volta ao Algarve, kokonaiskilpailussa toinen
Volta ao Algarve, kokonaiskilpailussa toinen
Espanjan ympäriajo, 1. etapin (joukkueaika-ajo) voitto, 8. etapilla (aika-ajo) toinen
Olympialaiset, aika-ajossa viidestoista
MM-kilpailut, aika-ajossa kymmenes
Italian ympäriajo 2006, kokonaiskilpailussa yhdeksäs
Katalonian ympäriajo, sprinttikilpailun voitto
Kolumbian ympäriajo, 7. etapin voitto
Kolumbian ympäriajo, 12. etapin voitto
Lentäjän viimeinen urotyö

Lentäjän viimeinen urotyö () on yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1936, jonka on ohjannut George Fitzmaurice. Pääosia näyttelevät Jean Harlow, Franchot Tone ja Cary Grant. Sivuosissa ovat muiden muassa Lewis Stone, Benita Hume ja Reginald Mason.
Dorothy Parker, Alan Campbell, Horace Jackson ja Lenore J. Coffee laativat käsikirjoituksen Herbert Gormanin romaanin pohjalta. "Lentäjän viimeinen urotyö" on mustavalkoinen ja pituudeltaan se on 93 minuuttia, eli tunti ja 33 minuuttia. "Lentäjän viimeinen urotyö" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 20. heinäkuuta vuonna 1936. Suomeen elokuva ilmestyi teattereihin 9. toukokuuta vuonna 1937. Tuotantoyhtiönä oli Metro-Goldwyn-Mayer.
Juoni.
"Lentäjän viimeinen urotyö" kertoo yhdysvaltalaisesta revyytytöstä, Suzanne "Suzy" Trentistä (Harlow), joka asuu Lontoossa vuonna 1914. Hän rakastaa irlantilaista keksijää Terry Moorea (Tone), joka työskentelee saksalaisen naisen omistamassa tekniikkayrityksessä. Heidän avioliittonsa jälkeen Terry murhataan ja Suzy pakenee Pariisiin, missä hän tapaa lentäjä Andre Charvillen (Grant), kun sota on puhkeamaisillaan.
Muuta.
Harlow, Tone ja Stone näyttelivät viimeksi yhdessä draamassa "Vaarallinen nainen" vuonna 1934. Tone ja Harlow näyttelivät viimeksi yhdessä musikaalielokuvassa "Trocadero" vuonna 1935. Ja sitä ennen draamassa "Vaarallinen nainen" ja komediassa "Bombshell" vuonna 1933. Myös Stone ja Harlow näyttelivät viimeksi yhdessä seikkailuelokuvassa "Matkalla Singaporeen" vuonna 1935, komediassa "Punatukkainen Lilli" vuonna 1932 ja rikoksessa "Salaperäinen kerho" vuonna 1931.
"Lentäjän viimeinen urotyö" oli ehdokkaana vuonna 1937 parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi laulusta "Did I Remember", jonka säveltäjänä oli Walter Donaldson ja sanoittajana Harold Adamson.
Hadschi Halef Omar

Hadschi Halef Omar eli Hadschi Halef Omar Ben Hadschi Abul Abbas Ibn Hadschi Dawud al Gossarah on henkilö Karl Mayn kirjoissa. Hän on saksalaisen seikkailijan Kara Ben Nemsin apulainen ja ystävä. Heidän matkansa suuntautuivat lähinnä Lähi-itään. Uskonnoltaan Omar on muslimi. 
Dschinghis Khanilla on Hadschi Halef Omarista kertova kappale, jonka Frederik on levyttänyt suomeksi nimellä Sheikki Ali Hassan.
Angus MacGyver

Angus MacGyver on päähenkilö yhdysvaltalaisissa televisiosarjoissa "Ihmemies MacGyver" (1985–1992) ja "Nuori MacGyver" (2016–2021).
MacGyveriä esittää "Ihmemies MacGyver" -sarjassa ja kahdessa televisioelokuvassa näyttelijä Richard Dean Anderson ja "Nuori MacGyver" -sarjassa näyttelijä Lucas Till.
Kuvitteellinen elämäkerta.
Ennen sarjan tapahtumia.
MacGyver syntyi 23. maaliskuuta 1951 Minnesotassa. Hän koki suuren menetyksen kymmenvuotiaana, kun hänen isänsä James ja isoäitinsä Celia kuolivat auto-onnettomuudessa. Tämän jälkeen hän asui isoisänsä Harryn kanssa. He tulivat hyvin toimeen, vaikkakin heidän suhteensa ei ollut erityisen lämmin. Tänä aikana tapahtui Macin elämän toinen suuri menetys hänen leikkiessään kavereidensa kanssa aseella. Seurauksena yksi pojista kuoli. Seitsemän vuoden kuluttua Harry lähti pois jättämättä hyvästejä. Mac valmistui high schoolista 1970 ja samana vuonna hän liittyi pomminpurkuryhmään Vietnamin sodassa. Vietnamissa ollessaan hän tapaa Kate Malloyn. Seuraavana vuonna hänen äitinsä Ellen menehtyi aivohalvaukseen. Mac teki erilaisia töitä seuraavien vuosien aikana, muun muassa kilpa-autoilun parissa. Hän myös matkusteli ympäri maailmaa ystävänsä Jack Daltonin kanssa.
Sarjan aikana.
Vuonna 1980 MacGyver tapasi ensimmäistä kertaa Peter Thorntonin tämän jahdatessa mestaririkollista Murdocia. MacGyver teki erilaisia salaisia tehtäviä hallitukselle ja 1986 hän liittyi Phoenix-säätiöön Peten saatua johtajan paikan. MacGyver kärsii korkeanpaikankammosta, mutta se ei sanottavasti haitannut hänen tehtäviensä suorittamista.
Vuonna 1992 hän sai tietää olevansa isä ja hän jätti työnsä säätiössä viettääkseen kadotettua aikaa poikansa kanssa. Pojan äiti on Kate.
CPS

CPS (lyhenne sanoista "Characters Per Second") ilmaisee siirrettyjen merkkien määrän sekunnissa. Tämä on siis modeemin todellinen siirtonopeus.
Lyhenteellä on tarkoitettu myös tulostimen nopeutta (kirjaimia sekunnissa). Nykyään yleisempi yksikkö on sivuja minuutissa.
Nuori lurjus rakastuu

Nuori lurjus rakastuu () on vuonna 1937 ensi-iltansa saanut W. S. Van Dyken ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Jean Harlow ja Robert Taylor. Sivuosissa näyttelevät muiden muassa Reginald Owen, Una O'Connor ja Henrietta Crosman.
Hugh Mills ja Ernest Vajda kirjoittivat käsikirjoituksen H. M. Harwoodin näytelmän "The Man In Possession" pohjalta. "The Man In Possession" -näytelmä esitettiin ensimmäisen kerran Lontoossa 22. tammikuuta vuonna 1930 ja Broadwaylla 1. marraskuuta vuonna 1930.
"Nuori lurjus rakastuu" on mustavalkoinen ja kestää 84 minuuttia, eli tunnin ja 24 minuuttia. "Nuori lurjus rakastuu" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 19. maaliskuuta vuonna 1937. Suomeen elokuva ilmestyi teattereihin 1. elokuuta vuonna 1937. Metro-Goldwyn-Mayer tuotti elokuvan.
Juoni.
"Nuori lurjus rakastuu" kertoo Robert Dabneysta (Taylor), joka palaa hänen perheensä luo lain kanssa tulleihin ongelmien jälkeen. Seriffi hankkii hänelle työpaikan katsomassa taloa ja leski Crystal Wetherbyn (Harlow) huonekaluja.
Muuta.
Harlow ja O'Connor näyttelivät viimeksi yhdessä draamassa "Lentäjän viimeinen urotyö" vuonna 1936. Samoin Harlow ja Owen näyttelivät viimeksi yhdessä komediassa "Platinapommi" vuonna 1931. Ja Harlow ja Harvey näyttelivät viimeksi yhdessä draamassa "Saigonin kaunotar" vuonna 1932 ja Harlow ja Witherspoon näyttelivät viimeksi yhdessä "Kahdesti vihitty" vuonna 1936.
Elokuvassa Harlow koko ajan käytti safiirikihlasormusta, jonka hänelle antoi hänen miesystävänsä William Powell, jonka kanssa hän on näytellyt yhdessä elokuvissa "Trocadero" (1935) ja "Kahdesti vihitty".
"Nuori lurjus rakastuu" on uudelleenfilmatisointi vuoden 1931 elokuvasta, "The Man in Possession", jossa Irene Purcell näytteli Harlowin roolin ja Robert Montgomery näytteli Taylorin roolin.
"Nuori lurjus rakastuu" jäi Harlowin toiseksi viimeiseksi elokuvaksi.
Morley Safer

Morley Safer (8. marraskuuta 1931 – 19. toukokuuta 2016) oli kanadalainen televisiotoimittaja ja kirjeenvaihtaja, joka työskenteli CBS:n uutisohjelmassa "60 Minutes". Hän toimi ohjelmassa vuosina 1970–2016 ja oli pisimpään ohjelmassa työskennellyt toimittaja.
Safer syntyi Torontossa, Ontariossa. Hän opiskeli yliopistossa ja työskenteli pienissä sanomalehdissä ennen kuin aloitti työt televisiossa 1950-luvun puolivälissä. Canadian Broadcasting Corporationin toimittajana hän raportoi muun muassa Lähi-idän konfliktista ja Algerian sodasta, ja 1960-luvun alussa hän siirtyi yhtiön Lontoon toimistoon.
Vuonna 1964 Safer aloitti CBS Newsin Lontoon kirjeenvaihtajana. 1965 hän avasi CBS Newsin toimiston Saigoniin, Vietnamiin. Hän seurasi sinä vuonna yhdysvaltalaista sotilasjoukkoa ja tallensi kuvanauhalle kuinka se tuhosi evakuoidun vietnamilaiskylän sytyttämällä sen tuleen. Saferin raportti esitettiin elokuussa 1965. Presidentti Lyndon B. Johnson vaati CBS:n johtajaa Frank Stantonia erottamaan Saferin, mutta Stanton kieltäytyi. Johnson uhkasi tuoda julkisuuteen Saferin väitetyt kommunistisuhteet. Hänen adjutanttinsa tarkistivat asian, mutta tällaisia suhteita ei kuitenkaan löytynyt.
Vuonna 1967 Safer nimitettiin Lontoon toimiston päälliköksi. Hän toimi päällikkönä kolme vuotta, kunnes vuonna 1970 hän liittyi "60 Minutes" -ohjelmaan.
Safer kirjoitti bestseller-kirjan "Flashbacks: On Returning to Vietnam" (1990). Hän sai uransa aikana lukuisia palkintoja, muun muassa 12 Emmya.
Vuonna 1968 Safer meni naimisiin Jane Fearerin kanssa, ja he saivat yhden tyttären. Saferilla oli Kanadan ja Yhdysvaltojen kaksoiskansalaisuus.
Safer kuoli 84-vuotiaana keuhkokuumeeseen kotonaan New Yorkin Manhattanilla 19. toukokuuta 2016. Hän oli jäänyt eläkkeelle edellisellä viikolla.
Timo Salo (jääkiekkoilija)

Timo Salo (s. 5. kesäkuuta 1985 Naantali) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelaa laitahyökkääjänä TPS:ssa.
Salo on turkulaisseura Turun Tovereiden kasvatti. Hän on edustanut Mestiksessä TuToa neljänä kautena, ensimmäisen kokonaisen kauden hän pelasi 2004–2005 ja hänet palkittiin Mestiksen parhaana tulokkaana. Salo hankittiin KalPaan kaudeksi monivuotisen joukkuetoverinsa Tapio Laakson kanssa. Salo pelasi tulokaskaudestaan SM-liigassa vain noin puolet olkapäävamman takia.
Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Turun Palloseuraan yhdessä Tapio Laakson kanssa.
Pasi Hirvonen (jääkiekkoilija)

Pasi Hirvonen (s. 4. marraskuuta 1988 Vantaa) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hirvonen oli isokokoinen ja fyysinen puolustaja, jolla oli hyvä laukaus ja vahva taklaus.
Ura.
Kaudella 2007–2008 Hirvonen voitti KalPan A-nuorissa mestaruuden. Hän nousi KalPan liigamiehistöön kaudella ja pääsi myös tehoille kauden aikana. Hirvonen edusti KalPaa kauteen 2010–2011 asti. Hän pelasi KalPassa 113 liigaottelua ja käväisi myös lainalla Mestiksessä Jokipojissa ja SaPKossa, jonka kanssa teki sopimuksen kesällä 2011.
Hirvonen pelasi SaPKossa tammikuulle 2012 ja oli siirtyessään TPS:aan Mestiksen puolustajien kolmennaksi paras pistemies. Pelattuaan loppukauden TPS:ssa Hirvonen siirtyi kesällä 2012 TuToon.
Antenor (kuvanveistäjä)

Antenor (; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti arkaaisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Ateenasta ja toimi noin vuosina 540–500 eaa.
Antenor oli Eufranorin poika. Hänen teoksissaan huipentuu ateenalaisen arkaaisen 500-luvun eaa. puolivälin kuvanveistotaide. Hän veisti Delfoin Apollonin temppelin päätykolmiokoristelut sekä Ateenan niin kutsutun "Antenorin koren". Hän teki erityisesti reliefejä. Antenorin teoksia on säilynyt sen ansiosta, että niitä piilotettiin persialaisilta persialaissotien aikaan vuonna 480 eaa. hautaamalla ne maahan.
Antenor oli myös Harmodiosta ja Aristogeitonia esittäneen pronssisen veistosryhmän alkuperäinen luoja. Ateenalaiset pystyttivät sen Kerameikokseen kaksikon kunniaksi vuonna 510/509 eaa. näiden murhattua tyranni Hipparkhoksen. Persialaiset ryöstivät patsaat myöhemmin kuningas Kserkses I:n johdolla persialaissotien aikana, ja ne korvattiin uudella, nykyisin paremmin tunnetulla veistosryhmällä "Harmodios ja Aristogeiton".
Saratoga (elokuva)

Saratoga () on vuonna 1937 ensi-iltansa saanut Jack Conwayn ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamakomediaelokuva, jonka päätähtinä ovat Jean Harlow, Clark Gable, Lionel Barrymore ja Frank Morgan. Sivurooleja näyttelevät muun muassa Una Merkel, Hattie McDaniel ja Margaret Hamilton. Metro-Goldwyn-Mayer -yhtiö tuotti elokuvan.
Anita Loos ja Robert Hopkins laativat käsikirjoituksen oman tarinansa pohjalta. "Saratoga" on mustavalkoinen ja pituudeltaan 92 minuuttia. Elokuva sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 23. heinäkuuta vuonna 1937. Suomen teattereihin "Saratoga" ilmestyi 11. helmikuuta vuonna 1938. 
"Saratoga" oli ilmestymisvuonnaan MGM:n suurin kassamagneetti, ja toisiksi suosituin kaikista vuoden elokuvista Disneyn animaation "Lumikki ja seitsemän kääpiötä jälkeen." Harlowin ja Gablen yhteistyöprojekteista se oli kuudes ja viimeinen.
Juoni.
Gable näyttelee vedonvälittäjä Duke Bradleyta ja Harlow hevoskasvattajan tytärtä, Carol Claytonia. Carol palaa takaisin kotiin sulhasensa, Hartley Madisonin (Pidgeon) kanssa Euroopasta, kun hänen isänsä (Hale) kuolee yllättäen sydänkohtaukseen tärkeän kilpailun aikana. Lopulta Carol rakastuu Bradleyhyn. Barrymore näyttelee Isoisä Claytonia.
Muuta.
Vaikka käsikirjoittaja Robert Hopkins oli laatinut käsikirjoituksen Harlow mielessä, studio ensin yritti lainata Carole Lombardia Paramount Picturesilta, mikä ei onnistunut sopimusvaatimuksien takia. Tämän jälkeen rooliin kaavailtiin Joan Crawfordia. Lopulta vuonna 1937 päätähdeksi päätyi Harlow, jolle käsikirjoitus oli alun perin kirjoitettukin. Walter Pidgeon lainattiin Universal Studiosilta elokuvaan.
Toukokuussa vuonna 1937, kun "Saratoga" oli noin 90 % valmis, Harlowin tila romahti kesken kuvauksen ja hän menehtyi noin viikkoa myöhemmin vakavaan munuaishäiriöön. Hänen jäljelle jääneet kohtauksensa kuvattiin takaapäin Mary Deesin kanssa. Harlowin äänen sijaisena toimi Paula Winslowe.
MGM:n johtajat suunnittelivat hyllyttävänsä elokuvan tai ottavansa uudelleenottoja Harlowin kohtauksista mahdollisesti Virginia Brucen tai Jean Arthurin kanssa. Yleisön reaktio ennakossa kesäkuun lopussa ja ihailijapostin ryöppy muutti kuitenkin johtajien mielen, kun yleisö vaati Harlowin viimeisen elokuvan julkaisua.
Alexander Berkman

Alexander Berkman (, 21. marraskuuta 1870 – 28. kesäkuuta 1936) oli amerikanvenäläinen kirjailija ja 1800- ja 1900-luvun anarkistisen liikkeen johtava hahmo. Alexander Berkman, syntymänimeltään Ovsei Osipovitš Berkman syntyi Vilnassa Liettuassa juutalaiseen perheeseen. Hän eli nuoruutensa Pietarissa Venäjällä, jossa häntä alettiin kutsua Alexanderiksi. Berkman muutti hänen vanhempiensa kuoltua Yhdysvaltoihin 17-vuotiaana. 
Alexander Berkman oli Emma Goldmanin rakastaja ja liittolainen, ja he järjestivät lukuisia kansalaisoikeus- ja sodan vastaisia kampanjoita. Vuonna 1892 Berkman yritti salamurhata Henry Clay Frickin. Tästä Berkman sai 22 vuoden vankeusrangaistuksen, josta hän kärsi 14 vuotta. Ensimmäisen maailmansodan aikana Berkman ja monet muut ulkomaalaistaustaiset anarkistit karkotettiin Yhdysvalloista. Berkman jatkoi toimintaansa ulkomailla. Ranskassa oleskellessaan Berkman kirjoitti tunnetuimman teoksensa Anarkismin aakkoset, joka julkaistiin vuonna 1929. Teoksen oli tarkoitus toimia selkokielisenä johdantona anarkismiin ja elvyttää anarkistiliike tai ainakin parantaa anarkismin ja anarkistien kuvaa julkisuudessa. Berkman teki itsemurhan vuonna 1936 pitkän sairastelun jälkeen.
Suomennettuja teoksia.
Berkman, Alexander – "Anarkismin aakkoset. Mitä on kommunistinen anarkismi?" Suom. Mika Iisakka, Ari Vakkilainen ja Ulla Vehaluoto. 1. painos Työväen tuotantokomitea 2008. 2. painos 2017.
Tabernasin aavikko

Tabernasin aavikko on kuiva alue 37 kilometriä Almerían kaupungista pohjoiseen Almerían maakunnassa, Espanjassa. Alueella sataa vettä vain noin 248 mm vuodessa, minkä takia sitä sanotaan joskus Euroopan ainoaksi todelliseksi aavikoksi.
Tabernasin aavikko on geologisesti kiinnostava, sillä siellä aavikoitumisen ja eroosion jäljet ovat selvästi nähtävissä. Aavikkoalueella on syviä rotkoja, jotka muodostuvat, kun harvinaiset sateet täyttävät väliaikaiset jokiuomat.
Elokuvantekijöitä on Tabernasiin houkutellut samanlainen ilmasto ja ympäristö kuin Pohjois-Amerikan lounaisosien aavikoilla. Tabernasiin onkin rakennettu muutamia villin lännen lavastekyliä, joissa on kuvattu mm. Sergio Leonen elokuvia "Kourallinen dollareita" ja "Hyvät, pahat ja rumat".
Tomi Ståhlhammar

Tomi Ståhlhammar (s. 9. maaliskuuta 1988 Turku) on suomalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija. Ståhlhammar pelasi neljä kautta SM-liigassa vuosina 2009–2013, edustaen Espoon Bluesia ja Oulun Kärppiä.
Ståhlhammarin vahvuuksiin pelaajana kuuluivat luistelu, karvaaminen, taklaaminen, joukkuepelaaminen ja puolustuspelaaminen. Hän ei ollut kuitenkaan mikään "taitopelaaja", eikä tehnyt kovin paljon tehopisteitä. Ståhlhammarin heikkouksiin kuuluivat myös ajoittaiset turhat jäähyt.
Ura.
Seuraura.
Ståhlhammar aloitti jääkiekon Espoossa. Hänen kasvattajaseuransa on Espoon Kiekkoseura. Ståhlhammar siirtyi jo varhain juniorina Espoo Bluesiin, jonka A-nuorissa hän voitti mestaruuden 2009 sekä pronssia 2006. Väliin mahtuu myös kausi 2006–2007 USHL-joukkue Cedar Rapids RoughRidersissa. 
Ståhlhammar teki SM-liigadebyyttinsä Bluesissa kaudella 2008–2009, jolloin hän pelasi 28 runkosarjaottelua tehoin 1+3=4 ja pudotuspeleissä kaikki joukkueen kymmenen ottelua tehden yhden maalin. Ståhlhammarin liigauran avausmaali syntyi 29. tammikuuta 2009 ottelussa Tampereen Ilvestä vastaan. Blues sijoittui lopulta neljänneksi hävitessään pronssiottelussa Kalevan Pallolle. Kaudella 2009–2010 Ståhlhammar pelasi 36 SM-liigaottelua tehoin 2+3=5. Pudotuspeleissä hän mahtui kokoonpanoon yhdessä ottelussa.
Bluesissa pieneen rooliin jäänyt Ståhlhammar teki toukokuussa 2010 vuoden mittaisen sopimuksen Mestiksen nousijajoukkue Kiekko-Laserin kanssa. Hän oli kaudella 2010–2011 tehoilla 12+11=23 joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä Tomi Peltosen kanssa sekä neljänneksi paras pistemies. Ståhlhammar esiintyi myös kolmessa SM-liigaottelussa Oulun Kärppien riveissä tehden yhden maalin, kun joukkueella oli loukkaantumisia. Hän sai Kärpissä vastuuta myös harjoituskaudella kahdeksasta European Trophyn ottelusta. 
Huhtikuussa 2011 Ståhlhammar teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Kiekko-Laserin kanssa. Hän oli kaudella 2011–2012 tehoilla 4+8=12 joukkueen kolmanneksi paras pistemies, kunnes K-Laser ajautui konkurssiin joulukuussa 2011 ja joukkueen kausi Mestiksessä päättyi. Tämän jälkeen Ståhlhammar siirtyi tammikuun puoleenväliin asti kestävällä ja loppukauden option sisältävällä sopimuksella Kärppiin. Hän pelasi joukkueessa kolme ottelua, jonka jälkeen Kärpät jätti Ståhlhammarin option käyttämättä. Noin viikkoa myöhemmin hän palasi loppukauden kattaneella sopimuksella Espoo Bluesiin.
Elokuussa 2012 Ståhlhammar liittyi Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan harjoitusvahvuuteen. Hän edusti joukkuetta ottelukohtaisella sopimuksella runkosarjan peleissä, kunnes palasi tammikuussa 2013 loppukauden 2012–2013 kattavalla sopimuksella Bluesiin.
Maajoukkueura.
Ståhlhammar pelasi World U-17 Hockey Challengessa sekä alle 18-vuotiaiden U-18 Junior World Cupissa vuonna 2005, jolloin hän voitti pronssia.
Kaksi partiopoikaa

Kaksi partiopoikaa on Ernest Thompson Setonin vuonna 1903 julkaisema kirja, jonka I. K. Inha suomensi 1917.
Taustaa.
Luonnontutkija, taiteilija ja kirjailija Ernest Thompson Seton (1860–1946) kirjoitti "Kaksi partiopoikaa" ("Two Little Savages") vuonna 1903. Ennen tätä hän oli julkaissut useita erähenkisiä ja luonnontieteellisiä teoksia. Tarina kertoo, että paikallisen koulun pojat aiheuttivat Setonille harmia tekemällä kolttosia hänen omaisuudelleen. Lopulta Seton marssi kouluun ja neuvotteli poikien kanssa, että he tulisivat korjaamaan aiheuttamansa vahingot mieluummin kuin saisivat selkäänsä, jos hän ottaisi asian esille koulussa ja poikien kotona. Hän tarinoi poikien kanssa intiaanien elämästä ja erätaidoista, ja sai pojat innostumaan. Tästä selkkauksesta syntyi idea poikien erä- ja intiaanihenkiselle kerholle "Woodcraft Indians" ("Eränkävijäintiaanit"). "Kaksi partiopoikaa" syntyi myös Setonin ystävän Rudyard Kiplingin painostuksesta. Myöhemmin, vuonna 1906, Seton tapasi Englannissa Robert Baden-Powellin, joka perusti Partioliikkeen paljolti Setonin ja hänen kirjojensa tarjoaman esimerkin innoittamana.
Juoni.
"Kaksi partiopoikaa" on tarina kahdesta erilaisesta pojasta, kaupunkilaisesta Janista ja maalaispoika Samista. Janissa voimme havaita piirteitä kirjailijan omasta nuoruudesta. Jania kiinnostavat kaikki luonnon tapahtumat. Erityisesti häntä kiehtovat intiaanit, joita tuolloisessa Manitobassa yhä eli luontaistaloudessa. Vaikka kirjassa tavataan oikeita intiaaneja vain yhdessä vaatimattomassa kohtauksessa, ja siinäkin puutteellisesti kuvattuna, on intiaanien elämäntapa läsnä läpi kirjan. Toisella kymmenellään olevat pojat viettävät yhteisen loman metsässä harjoittaen intiaanien eränkäyntitaitoja. Oppaanaan heillä on vanha erämies Kaleb.
"Kaksi partiopoikaa" on, paitsi oppikirja, myös kirja oppimisesta. Opettavainen asenne säilyy läpi teoksen. Setonin metodina oli kannustaminen, palkitseminen ja tosi tekeminen. Vastoinkäymiset olivat voitettavissa, eränkävijälle ei mikään ollut liian vaivalloista. Pojat kasvavat henkisesti lomaviikkojensa aikana. Samin isä, joka on huolissaan poikansa paksukalloisuudesta ja huonosta koulumenestyksestä, huomaa loman lopulla, että Sam on kasvamassa mieheksi ja pystyy jo tekemään itsenäisiä päätöksiä. Heiveröinen ja epävarma Jan kasvaa loman aikana riuskaksi ja päättäväiseksi nuorukaiseksi.
Suomenkielinen laitos on I. K. Inhan suomentama ja WSOY:n kustantama. Ensimmäinen painos on vuodelta 1917. Kirjassa on runsaasti Setonin itse piirtämiä kuvia. Mukana on myös yksityiskohtaisia ohjeita esimerkiksi tiipiin rakentamisesta ja huuhkajan täyttämisestä. Myös tulenteko tuliporalla opetetaan kirjassa tarkasti. 
Tytöt puuttuvat kirjan sivuilta. Murrosikää vasta lähestyvien poikien mielessä ei vielä kuulukaan olla tilaa tyttöhaaveille. Vuonna 1921 Seton perustaa tytöille oman partion ("Brownies"), mutta "Kaksi partiopoikaa" seikkailee vielä poikuuden ihmemaassa.
Samin pikkusisko Minnie esiintyy vain parissa kohtauksessa ja kolmannen pojan, Gui Burnsin, neljä pikkusiskoa vielä marginaalisemmin; nämä tytöt ovat kirjailijan mukaan 1–4-vuotiaita eli aivan pikkulapsia.
Radonež

Radonež () oli nykyisellä Moskovan alueella Hotkovon lähellä sijainnut muinaisvenäläinen kaupunki. Se tunnetaan 1300-luvun alkupuolelta lähtien. Kaupunki kuului Serpuhovin ja Moskovan ruhtinaiden omistuksiin. Radonežissa syntynyt Sergei Radonežilainen perusti sen pohjoispuolelle Troitse-Sergijevin luostarin, jonka mahdin kasvu haittasi kaupungin kehitystä. 1400–1500-luvun vaihteessa Radonež muuttui maalaiskyläksi.
Nykyään paikalla sijaitsee Radonežin kylä, jossa on empiretyylinen Kristuksen kirkastumisen kirkko (1840) ja vuonna 1988 paljastettu Sergei Radonežilaisen muistomerkki.
Jermak Timofejevitš

Jermak Timofejevitš (; k. 6. elokuuta 1585) oli venäläinen kasakkapäällikkö ja Siperian valloittaja.
Iivana IV lahjoitti Stroganovin kauppias- ja teollisuussuvulle Kaman seudun vuonna 1558 ja Uralin takaiset Tura- ja Toboljokien alueet vuonna 1574. Tsaari antoi heille myös oikeuden rakentaa linnoituksia Obin ja Irtyšin rannalle. Vuoden 1577 tienoilla Stroganovit kutsuivat Jermakin joukkoineen suojelemaan omistuksiaan Siperian kaanin Kutšumin hyökkäyksiltä.
Jermak lähti sotaretkelle Siperiaan vuonna 1579 tai 1581. Lokakuussa 1582 Irtyšin rannalla käydyssä taistelussa hänen retkikuntansa tuhosi Kutšum-kaanin pääjoukot ja valtasi Siperian kaanikunnan pääkaupungin Kašlykin. Kutšum jatkoi vastarintaa ja hyökkäsi elokuussa 1585 yllättäen Jermakin retkikunnan kimppuun. Taistelussa haavoittunut Jermak sai surmansa yrittäessään uida Irtyšin sivujoen Vagain yli. Hänen joukkojensa jäänteet vetäytyivät talveksi Obin linnoitukseen.
Jermakista kertovaa kansanrunoutta syntyi jo 1500-luvulla. Myöhemmin häntä ovat kuvanneet monet kirjailijat ja taiteilijat.
Paljon melua tyhjästä

Paljon melua tyhjästä () on William Shakespearen noin vuonna 1598 kirjoittama romanttinen komedia. Se sijoittuu Sisiliaan Messinan kaupunkiin. Näytelmä kertoo rakkaussuhteista ja kepposista, joita joutilas yläluokka tekee toisilleen. Pääosissa on Messinan kuvernöörin tytär Hero ja tämän sulhanen, nuori kreivi Claudio. Sulhasen kaveri Benedikt ja morsiamen sisar Beatrice ovat toinen pari, jonka välille kehitetään romanttisia jännitteitä. Aragonian prinssi Don Pedron ja tämän velipuolen Don Juanin välille kehkeytyy jännitteitä, kateutta ja kilpailua. 
Paavo Cajander on suomentanut näytelmän ensimmäisenä 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa, ja se ilmestyi painettuna 1920-luvun alussa. Petri Pullinen käänsi tekstin uudelleen vuonna 2001. Kersti Juvan suomennos ilmestyi 2009.
Sevsk

Sevsk () on kaupunki Brjanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Ukrainan rajaa 149 kilometriä Brjanskista etelään. Kaupunki on samannimisen kunnallispiirin keskus ja sen kautta kulkee Moskovan ja Kiovan välinen M3-valtatie. Asukkaita oli 7 282 vuonna 2010, koko maaseutuvaltaisessa Sevskin piirissä väkeä oli 16 923 henkeä.
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1146 Tšernigovin ruhtinaskuntaan kuuluneena asutuksena. Vuodesta 1356 se kuului Liettuaan ja vuonna 1585 se liitettiin Moskovan Venäjään. Kaupungissa oli yksi tärkeimmistä Venäjän etelärajan linnoituksista. Vuonna 1779 siitä tuli Orjolin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1700-luvulla Sevsk menetti sotilaallisen merkityksensä ja siitä tuli hallinnon ja kaupan keskus. 1800-luvulla rautateiden rakentaminen pysäytti kaupungin taloudellisen kehityksen. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä.
Nykyään Sevskissä on lähinnä elintarviketeollisuutta. Maritsa- ja Sev-jokien yhtymäpaikassa on säilynyt linnoituksen jäänteitä. Muita nähtävyyksiä ovat vuonna 1701 rakennettu Pietari-Paavalin kirkko, barokin ja klassismin sekatyyliä edustava Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko (1765) ja klassistinen Ristin ylentämisen kirkko. Kaupungin ulkopuolella on vuonna 1618 perustettu Kristuksen kirkastumisen luostari.
Šenkursk

Šenkursk () on kaupunki Arkangelin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vienanjoen sivujoen Vagan rannalla 373 kilometriä Arkangelista kaakkoon. Kaupunki on Šenkurskin piirin keskus. Asukkaita on 5 700 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1229. Vuonna 1315 Šenkurskin pogostan osti Novgorodin posadnikka. Vuonna 1565 Iivana IV teki siitä "Vaga"-nimisen kaupungin, joka oli ympäröivän kihlakunnan keskus. 1600-luvun alussa nimenä mainitaan jälleen "Šenkursk". Vuodesta 1710 lähtien se oli Vagan alueen ja vuodesta 1780 Arkangelin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Asukkaat harjoittivat kauppaa sekä vaatteiden ja kenkien ompelua.
Nykyään Šenkurskissa on puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Sechuran aavikko

Sechuran aavikko on aavikko Perussa ja Chilessä. Se alkaa Atacaman aavikon rajoilta Chilen pohjoisosista ja jatkuu Tyynenmeren rannikkoa pitkin Pohjois-Peruun. Sechuran aavikko on leveimmilläänkin vain noin 150 kilometriä leveä, mutta pituudeltaan se on yli 2 000 kilometriä. Pinta-alaltaan aavikko on noin 180 000 neliökilometriä.
Alavilla alueilla Sechuran aavikon vuotuinen kosteusmäärä on maksimissaan vain 100 millimetriä vuodessa. Ylänköalueilla 700 metristä 1 000 metriin mereltä nouseva sumu nostaa kosteusmäärän 200 millimetriin vuodessa.
Aavikolla elää muun muassa sechurankettuja, jotka tunnetaan myös nimellä atamarankettu.
Staritsa

Staritsa () on kaupunki Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Valdain ylängön itäreunalla Volgan rannalla 77 kilometriä Tveristä lounaaseen. Kaupunki on Staritsan piirin keskus. Toržokin ja Rževin välisen rautatien samanniminen asema sijaitsee 10 kilometrin päässä kaupungista. Asukkaita on 9 100 henkeä (vuonna 2009).
Vuonna 1297 paikalle perustettiin "Novyi Gorodok" -niminen linnoitus. 1300-luvulla sen esikaupunki kasvoi ja levittäytyi Volgan vastarannalle. Vuosisadan lopussa se sai nimen "Staritsa". Vuonna 1485 kaupunki liitettiin Tverin ruhtinaskunnan mukana Moskovan Venäjään. Vuonna 1775 Staritsasta tuli Tverin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1700–1800-luvulla se oli tärkeä Volgan–Itämeren vesitien satama, joka välitti elintarvikkeita Pietariin. Toisen maailmansodan aikana lokakuusta 1941 tammikuuhun 1942 kaupunki oli saksalaisten miehittämä.
Nähtävyyksiä ovat Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen luostari ja sen vuonna 1530 rakennettu katedraali, klassistinen Kolminaisuuden katedraali (1819), Neitsyt Marian temppeliin tuomisen (1570) ja Evankelista Johanneksen kirkko (1594). Linnamäellä sijaitsee Borisin ja Glebin katedraali (1820) ja sen rinteellä Pjatnitskaja-kirkko (1750). Kaupungissa on säilynyt lukuisia kivisiä kauppiastaloja.
Outrageous

”Outrageous” on Britney Spearsin esittämä kappale, joka julkaistiin vuonna 2004 viimeisenä singlenä hänen albumiltaan "In the Zone". Kappaleen on kirjoittanut ja tuottanut R&amp;B- ja soul-artistina tunnettu R. Kelly.
Floris van Dijck

Floris Claesz van Dijck (Haarlem tai Delft, n. 1575 – Haarlem, marraskuu 1651) oli alankomaalainen taidemaalari, joka tunnetaan asetelmatöistään.
Van Dijck asui ja työskenteli suurimman osan elämästään Haarlemissa. Opiskeltuaan kotimaassaan hän teki myös opintomatkan Italiaan. Palattuaan Alankomaihin hänet hyväksyttiin Haarlemin Pyhän Luukaksen ammattikuntakiltaan, jossa hänellä oli korkea asema. Elämänsä loppupuolella hän maalasi yhä vähemmän. Yksi syy tähän saattoi olla, että hänen ei enää tarvinnut maalata elättääkseen itsensä. Hänen valmistamansa testamentti vuodelta 1605 osoittaa, että hän oli jo tuolloin hyvin rikas.
Van Dijck maalasi enimmäkseen asetelmia, joissa oli kuvattuna 1600-luvun alankomaalainen aamiaispöytäkattaus antimineen (): juustoja, hedelmiä ja pähkinöitä. Van Dijckin asetelmamaalauksia tunnetaan silti vain kymmenen kappaletta.
Rubinstein

Rubinstein ja Rubinštein on juutalainen sukunimi. Tunnettuja Rubinsteineja ovat muun muassa:
Puola yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Puola on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1934 kisoista alkaen. Yksittäisissä kisoissa se on sijoittunut mitalitilastossa kärkikolmikkoon kolmesti: vuonna 2106 Puola voitti mitalitilaston ja vuosina 1958 ja 1966 se sijoittui mitalitilastossa toiseksi. Vain vuoden 1950 kisoissa maa on jäänyt ilman mitaleja. Koko EM-kisahistorian mitalitilastossa se on seitsemäntenä.
Puolalaiset ovat EM-kilpailuissa menestyneet laaja-alaisesti; maalla on mestaruuksia niin pikajuoksuista, keskipitkiltä ja pitkiltä juoksumatkoilta, kävelystä, hypyistä, heitoista ja otteluista. Yksittäisistä lajeista puolalaiset ovat useimmin voittaneet naisten 200 metrin juoksun, neljä kertaa. Ensimmäinen puolalainen Euroopan-mestari oli molemmat naisten pikajuoksut Wienissä 1938 voittanut Stanisława Walasiewicz. Maan ensimmäinen Euroopan-mestaruuden saavuttanut mies oli keihäänheiton vuosina 1954 ja 1958 voittanut Janusz Sidło. EM-kilpailujen menestynein puolalainen on viisi mestaruutta voittanut pikajuoksija ja pituushyppääjä Irena Szewińska.
NBA-kausi 1999–2000

NBA-kausi 1999–2000 oli NBA-liigan 54. kausi. Runkosarja käynnistyi 2. marraskuuta 1999 ja päättyi 19. huhtikuuta 2000. Pudotuspelit päättyivät 19. kesäkuuta 2000. Mestaruuden voitti Los Angeles Lakers kaatamalla finaaleissa Indiana Pacersin otteluvoitoin 4–2.
Runkosarja.
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Klaus Lehnertz

Klaus Lehnertz (s. 13. huhtikuuta 1938) on entinen saksalainen seiväshyppääjä ja olympiamitalisti.
Lehnertz saavutti seiväshypyssä olympiapronssia Tokiossa 1964 tuloksella 500 cm. Itäsaksalainen Manfred Preussger jäi tässä noin kahdeksan tuntia ja 45 minuuttia kestäneessä kilpailussa samalla tuloksella neljänneksi. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 Lehnertz sijoittui 13:nneksi tuloksella 430 cm ja Budapestin EM-kilpailuissa 1966 yhdeksänneksi tuloksella 470 cm. Méxicon 1968 olympialaisissa hän jäi karsintaan tuloksella 475 cm.
Allan Staffans

Allan Staffans (13. helmikuuta 1880 Nikolainkaupunki – 19. lokakuuta 1946 Turku) oli suomalainen teknikko, vuorineuvos ja telakanjohtaja.
Staffansin valmistuttua teknikoksi Nikolainkaupungin Teollisuuskoulusta hän meni töihin Kone- ja Siltarakennukselle ja nimitettiin laivanrakennusmestariksi. Vuosina 1902–1914 hän toimi Siperiassa höyrylaivojen ja ruoppaajien rakennustöiden johtajana. Telakan toiminta päättyi Venäjän vallankumoukseen.
Maaliskuussa 1918 Staffans osallistui venäläisten joukkojen hallussa olleiden Viaporin tykkien sabotaasiin. Hän jatkoi puolustuslaitoksen palveluksessa toimien mm. Suomenlinnan komendanttiviraston teknisen osaston päällikkönä vuoteen 1920 asti.
Vuoden 1921 alusta Staffansista tuli turkulaisen Ab Vulcanin toimitusjohtaja. Yritys yhdistyi vuonna 1924 Aurajoen vastarannalla sijainneen Ab Crichtonin kanssa. Staffans nimitettiin uuden telakkayhtiön johtoon. Staffansin johdolla koko telakka modernisoitiin perinpohjaisesti. Hänen erinomainen venäjän kielen ja venäläisen mentaliteetin tuntemuksensa ansiosta hän onnistui saamaan lukuisia laivatilauksia Neuvostoliitosta.
Telakka vaihtoi omistajaa kahteen otteeseen 1930-luvulla. Ensin omistajaksi tuli Kone- ja Siltarakennus, jonka Wärtsilä myöhemmin otti haltuunsa. Staffans nautti Wärtsilän pääjohtajan, Wilhelm Wahlforssin luottamusta. Vuonna 1938 Staffans sai vuorineuvoksen arvon.
Staffansin ammattitaidosta ja vanhoista liikesuhteista oli suurta hyötyä sotakorvauksena toimitettavista laivoista neuvoteltaessa.
Perhe.
Staffansin puoliso oli Selma Elisabeth o.s. Kjell. He saivat kaksi tytärtä, Margitin ja Gunvorin. Margit avioitui Crichton-Vulcanin tunnetun laivasuunnittelija Gösta Ruskon kanssa. Rusko kuoli äkilliseen sairauteen 1943 ja Margit paria kuukautta myöhemmin. Allan ja Elisabeth Staffans ottivat hoiviinsa heidän kaksi lastaan.
Nguyễn Văn Toàn

Nguyễn Văn Toàn (6. lokakuuta 1932 Huế, Vietnam – 19. lokakuuta 2005) oli kenraaliluutnantti Etelä-Vietnamin tasavallan armeijassa (ARVN) Vietnamin sodan aikana.
Toàn valmistui Dalatin sotakorkeakoulusta 1952, ja hänestä tuli panssarijoukkojen upseeri.
Toàn yleni prikaatikenraaliksi 1968. Hän komensi 2. jalkaväkidivisioonaa 1968–1972. Vuonna 1972 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin komentamaan 2. armeijakuntaa. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1974, jolloin presidentti Nguyễn Văn Thiệu erotti hänet epäiltynä korruptiosta. Hänen uskotaan suorittaneen kenraali Nguyễn Văn Hiếun salamurhan presidentti Thieun käskystä huhtikuussa 1975.
Orneero

Orneero ("Furnarius rufus") on laajalla alueella Etelä-Amerikassa elävä orneeroiden heimoon ja sukuun kuuluva varpuslintu. Orneero on Argentiinan kansallislintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan orneero on noin 18–20 cm. Selästään ja pyrstöstään orneerot ovat väritykseltään ruosteenruskeita. Pää on muuta yläruumista harmaampi. Vatsastaan laji on vaaleamman ruskea. Kurkku ja keskivatsa ovat muuta alaruumista vaaleampia. Pyrstö on muodoltaan suorakulmainen. Naaraat ja koiraat ovat ulkonäöltään samanlaisia. Nuoret linnut ovat hieman aikuisia lintuja vaaleampia.
Elinympäristö.
Orneeroa tavataan alueelta, joka ulottuu Boliviasta eteläiseen ja itäiseen Brasiliaan, Uruguayhyn ja Argentiinaan. Lajin elinympäristöä ovat pensaikot, kosteikot, maatalousmaat ja kaupunkien puistot ja puutarhat. Yleensä lajia tavataan vesialueiden läheisyydestä. Laji elää yleensä ympäristöissä, jotka sijaitsevat 1 000–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ravinto.
Orneerot syövät hyönteisiä ja muita niveljalkaisia eläimiä. Ravintoa laji etsii maasta kävellen sipsuttavalla tyylillään.
Pesintä.
Orneerojen pesimäkausi kestää syyskuusta helmikuulle. Naaras ja koiras orneerot rakentavat suurikokoisen umpinaisen pesän kosteasta savesta, johon tehdään sisäänkäynti sivusta. Pesä sisustetaan ruohoilla. Orneeron pesä sijaitsee puussa, puhelinpylväässä tai katon reunalla. Naaras munii kahdesta viiteen valkoista munaa, joita myös koiras hautoo. Molemmat vanhemmat myös ruokkivat kuoriutuneita poikasia.
Anya Seton

Anya Seton, oikealta nimeltään Ann Seton, (23. tammikuuta 1904 New York – 8. marraskuuta 1990 Old Greenwich, Connecticut) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Ann Setonin vanhemmat olivat luonnontutkija, kirjailija ja taiteilija Ernest Thompson Seton ja naisasialiikkeen aktiivi ja kirjailija Grace Gallatin Seton.
Anya Seton kirjoitti romanttisia historiallisia romaaneja, joissa historialliset tosiasiat olivat oikein. Kirjoista on suomennettu ainakin "Pirunpyörre" (1962), "Vihreä hämärä" (1974), "Muistojen majatalo" (1976) ja "Menneisyyden liekit" (Gummerus, 1978).
"Katherine" kertoo tarinan Katherine Swynfordista, joka jälkeläisineen muodostaa englantilaisten Tudor- ja Stuart-sukujen perustan. "Devil Waters" on kertomus onnettomasta Jamesistä Britanniaa repivissä sodissa 1700-luvun alkupuolella. "Vihreä hämärä" tapahtuu nykyajassa, jossa pariskunta kohtaa menneisyytensä inkarnaatioita. "Dragonwyck" ja "Foxfire" olivat bestsellereitä ja ne on filmatisoitu nimillä "Turha oli unelmani" (1946) ja "Ole aina luonani" (1955).
Anya Seton on haudattu Putnamin hautausmaalle Greenwichissä.
Pyöräsuunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut

Pyöräsuunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut ovat pyöräsuunnistuksen kansainväliset arvokilpailut. Maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin ensi kerran vuonna 2002 Ranskassa, ja vuoden 2004 kisojen jälkeen ne on järjestetty joka vuosi.
Kilpailumatkat.
Ensimmäisissä kisoissa matkoina olivat sprintti, pitkä matka ja viesti. Vuosina 2004–2006 kilpailtiin keskimatkalla, pitkällä matkalla ja viestissä. Vuodesta 2007 neljällä eri matkalla: sprintti, keskimatka, pitkä matka ja viesti. Uusimpana kilpailuna mukaan on tullut yhteislähtö.
Cahenin vakio

Matematiikassa Cahenin vakio on määritelty yksikkömurtolukujen muodostaman alternoivana sarjan, ja se on saatu Sylvesterin jonosta. Cahenin vakio on
formula_1
Cahenin vakio on nimetty Eugène Cahenin mukaan, joka tutki sarjaa.
Cahenin vakio on transkendenttinen. (Davison ja Shallit 1991). Se on yksi harvoista transkendenttiluvuista, joiden ketjumurtolukuesitys tunnetaan täysin: Jos muodostetaan sarja
1, 1, 2, 3, 14, 129, 25298, 420984147, ... ,
jossa termit muodostavat rekursion
formula_2,
niin Cahenin vakion ketjumurtolukuesitys on
formula_3
(Davison ja Shallit 1991).
Arktika (jäänmurtaja)

Arktika () on Venäjän federaation "Arktika"-luokan ydinkäyttöinen jäänmurtaja. Alus toimi Neuvostoliiton ja sittemmin Venäjän arktisilla vesillä. "Arktika" otettiin käyttöön 1975. Alus oli 17. elokuuta 1977 ensimmäinen pinta-alus, joka saavutti pohjoisnavan.
"Arktika" ehdittiin poistaa käytöstä useampaan kertaan, mutta se korjattiin käyttökuntoon 1990-luvun lopulla. Alus poistettiin lopulta käytöstä 2007 sattuneen tulipalon jälkeen.
Tulipalo.
9. huhtikuuta 2007 aluksella syttyi tulipalo, joka tuhosi kolme hyttiä ja vioitti sähkölaitteita. Aluksen ydinreaktori ei vaurioitunut. Tulipalon sattuessa "Arktika" oli Karanmerellä, josta se palasi Murmanskiin.
Lopullisesti alus poistettiin käytöstä lokakuussa 2008.
Manfred Preußger

Manfred Preußger (s. 10. heinäkuuta 1932) on entinen itäsaksalainen seiväshyppääjä.
Preußger sijoittui Melbournen 1956 olympialaisten seiväshypyssä kahdeksanneksi tuloksella 425 cm. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän saavutti hopeaa tuloksella 450 cm. Saman tuloksen saivat myös kultamitalisti Eeles Landström ja pronssimitalisti Vladimir Bulatov. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 Preußger sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 450 cm. Tokion 1964 olympialaisissa hän ylitti viisi metriä ja sijoittui neljänneksi samalla tuloksella kolmanneksi sijoittuneen länsisaksalaisen Klaus Lehnertzin kanssa.
OpenSolaris

OpenSolaris oli Sun Microsystemsin avoimen lähdekoodin projekti Solaris-käyttöjärjestelmän ympärillä. OpenSolaris oli tarkoitettu kehittäjille, järjestelmäylläpitäjille ja käyttäjille, jotka haluavat kehittää ja parantaa käyttöjärjestelmiä. Kesäkuussa 2007 yli 60 000 yhteisön jäsentä oli rekisteröitynyt opensolaris.org-sivustolle, joista noin 2 000 oli palkattu Sun Microsystemsille.
Sunin vuonna 2009 ostanut Oracle Corporation lakkautti käyttöjärjestelmän kehityksen lopullisesti elokuussa 2010. Tavoitteena on saada käyttäjät siirtymään Solaris 11 -alustalle.
Projektista on haarautunut illumos-niminen projekti.
I’m Not a Girl, Not Yet a Woman

I’m Not a Girl, Not Yet a Woman on Britney Spearsin kolmas single hänen albumiltaan "Britney".
Kappale esittettiin myös Crossroads-elokuvassa, jossa Britney itse myös näytteli.
Claus Schiprowski

Claus Schiprowski (s. 27. joulukuuta 1942) on entinen saksalainen seiväshyppääjä ja olympiamitalisti.
Schiprowski sijoittui Budapestin EM-kilpailuissa 1966 seiväshypyssä kahdeksanneksi tuloksella 470 cm. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti hopeaa parannettuaan viisi kertaa omaa ennätystään ja päädyttyään tulokseen 540 cm. Saman tuloksen saivat myös kultamitalin voittanut Bob Seagren ja pronssimitalisti Wolfgang Nordwig.
Abdeslam Ouaddou

Abdeslam Ouaddou (, s. 1. marraskuuta 1978 Ksar Azekour, Marokko) on marokkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Qatarin pääsarjassa Qatar SC:tä.
Maajoukkueura.
Ouaddou pelasi ensimmäisen kerran Marokon maajoukkueessa vuonna 2002, jolloin hän pelasi ensimmäiset arvokisansa vuoden 2002 Afrikan kisoissa. Sittemmin Ouaddou kuului maan vakiopuolustajiin ja pelasi myös vuoden 2004, 2006 ja 2008 kisoissa.
Helmikuussa 2010 Ouaddou ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa muun muassa antaakseen tilaa nuoremmille pelaajille. Ouaddou pelasi yhteensä 57 maaottelua ja onnistui maalinteossa kolmesti.
Ei kenenkään maa (elokuva vuodelta 2001)

Ei kenenkään maa ("No Man's Land") on Danis Tanovićin käsikirjoittama ja ohjaama elokuva vuodelta 2001. Se on satiiri ei kenenkään maalle pattitilanteeseen juuttuneista sotilaista Jugoslavian hajoamisotien ajalta. Elokuva voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin.
Juoni.
"Ei kenenkään maa" alkaa, kun joitakin bosnialaisia sotilaita eksyy taistelukentällä sumussa. Kun sumu hälvenee, he ovat suoraan serbialaisten joukkojen edessä ei kenenkään maalla, ja taistelussa jotkut bosnialaisista saavat surmansa. Bosnialainen Čiki (Branko Đurić) putoaa kaivantoon ja selviää hengissä. Hän näkee, kuinka serbit tulevat tarkistamaan kuolleet ja asettavat yhden hänen aseveljistään miinan päälle syötiksi ansaan. Čiki tappaa yhden serbisotilaan ja haavoittaa serbialokasta Ninoa (Rene Bitorajac). Nyt he ovat loukussa ei kenenkään maalla kaivannossa, kun miinan päälle asetettu sotilas Cera (Filip Šovagović) herää henkiin – jos hän liikahtaa, niin koko kaivanto räjähtää, ja he kaikki kuolevat. Koska he ovat taistelevien osapuolien välissä, eivät he voi hakea apua kummaltakaan osapuolelta. Apuun hälytetään YK:n rauhanturvaajat, jotka saapuvat auttamaan, mutta ranskalainen kenraali Marchand (Georges Siatidis) käskee olemaan puuttumatta asiaan, ja kaapeliuutisten toimittaja Jane Livingstone (Katrin Cartlidge) uhkaa tehdä asiasta maailmanlaajuisen skandaalin.
Rooleissa.
Lähde:
Griffin Dunne

Thomas Griffin Dunne (s. 8. kesäkuuta 1955 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja. Hänet tunnetaan muun muassa lyhytelokuvasta "Duke of Groove" (1996), jonka hän myös ohjasi, ja elokuvasta "Illasta aamuun" (1985). Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa "Frasier", "Alias", "L.A. Law", "Saturday Night Live" ja "Alfred Hitchcock esittää".
Yksityiselämä.
Griffin Dunne oli naimisissa ensin Kate Forten kanssa 1973–1974 ja sitten 1989–1995 näyttelijä Carey Lowellin kanssa. Heillä on yhteinen tytär Hannah (s. 1990). Dunnen sisko oli näyttelijä Dominique Dunne. Dunne on hyvä ystävä näyttelijä Michael Keatonin kanssa.
Vaarallinen nainen

Vaarallinen nainen (, myös "Born to Be Kissed") on yhdysvaltalainen Jack Conwayn ohjaama romanttinen draamaelokuva vuodelta 1934. "Vaarallisen naisen" käsikirjoittivat Anita Loos ja John Emerson Loosin romaanin pohjalta. Pääosia näyttelevät Jean Harlow, Lionel Barrymore ja Franchot Tone. Sivuosissa nähdään muiden muassa Lewis Stone, joka näytteli Harlowin kanssa komediassa "Punatukkainen Lilli" vuonna 1932, Patsy Kelly ja Clara Blandick.
"Vaarallinen nainen" on mustavalkoinen ja 75 minuutin pituinen. "Vaarallinen nainen" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 3. elokuuta vuonna 1934 ja Suomen teattereihin elokuva tuli 17. helmikuuta vuonna 1935. Metro-Goldwyn-Mayer tuotti elokuvan.
Juoni.
"Vaarallinen nainen" kertoo revyytyttö Edith "Eadie" Chapmanista (Harlow), joka on päättänyt mennä naimisiin miljonäärin kanssa. Hänen ensimmäinen mahdollisuutensa kuolee yllättäen, jolloin hän alkaa tavoitella toista, iäkästä Thomas Randall "T.R." Paigea (Barrymore). Kun Paigen poika, T.R. "Tom" Paige Junior (Tone) rakastuu häneen, Eadielle koituu pulmia.
Unkari yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Unkari on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1934 kisoista alkaen. Yksittäisissä kisoissa se on saavuttanut nollasta kahteen kultamitalia lukuun ottamatta vuoden 1954 kisoja, kun se voitti neljä kultamitalia ja sijoittui mitalitilastossa kolmanneksi. Vain vuosien 1950 ja 1986 kisoissa maa on jäänyt ilman mitaleja. Koko EM-kisahistorian mitalitilastossa se on sijalla 14. EM-kilpailujen isäntämaana se on toiminut kahdesti: Budapest oli vuosien 1966 ja 1998 kisakaupunki.
Unkarilaiset ovat EM-kilpailuissa menestyneet parhaiten heittolajeissa. Maan 18 mestaruudesta viisi on saavutettu moukarinheitossa, kaksi kuulantyönnössä, yksi kiekonheitossa ja yksi keihäänheitossa. Hyppylajeissa unkarilainen on voittanut mestaruuden kolme kertaa, juoksulajeissa viisi kertaa sekä otteluissa kerran. Maan ainoat kaksinkertaiset Euroopan-mestarit ovat kuulantyöntäjä Vilmos Varjú ja moukarinheittäjä Krisztián Pars.
Hiillostaminen

Hiillostaminen eli halstraaminen tarkoittaa etenkin kalan, toisinaan myös lihan, kypsentämistä hiilloksella erityisessä pitimessä eli halsterissa, jonka puoliskojen väliin hiillostettava erä puristetaan.
__notoc__
Halsteri.
Halsteri on paksusta teräslangasta tai ohuesta terästangosta muotoiltu paistoväline. Siinä on kahva ja usean kymmenen senttimetrin pituisen varren jatkeena kaksiosainen, päästä saranoitu ritilä, jonka puoliskojen pysyminen toisiaan vasten varmistetaan esimerkiksi varren ympäri kiinnittyvällä koukulla.
Kalan hiillostaminen.
Hiillostettavaksi käyvät erityisesti rasvaiset kalat, kuten silakka, lahna, lohi tai säynävä. Ennen hiillostamista kalat perataan, suolataan ja tarvittaessa suomustetaan. Halsterin ritilä voidaan voidella ruokaöljyllä tai muulla ruoanlaittorasvalla tarttumisen estämiseksi. Kala on kypsää, kun sen selkäevä irtoaa helposti.
Carey Lowell

Carey Lowell (s. 11. helmikuuta 1961 Huntington, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista "Kova laki", "Empire Falls" ja "Kuuden ketju" sekä elokuvista "007 ja lupa tappaa" (1989) ja "Paholaisen lapsenvahti" (1990).
Yksityiselämä.
Carey Lowell on ollut kolme kertaa naimisissa. Ensimmäisen puolisonsa John Stemberin kanssa hän oli naimisissa 1984–1988 ja toisen puolisonsa, näyttelijä-ohjaaja Griffin Dunnen kanssa 1989–1995. Vuonna 2002 hän meni naimisiin näyttelijä Richard Geren kanssa. Hänellä on lapsi Dunnen ja Geren kanssa. Tytär syntyi vuonna 1990 ja poika syntyi vuonna 2000. Lowell on merkittävän pohjoisamerikkalaisen geologin tytär, hän matkusti ympäri maailmaa jo hyvin nuorena. Hän asui suuren osan lapsuuttaan Libyassa. Hän palasi Yhdysvaltoihin ja aloitti mallin uransa työskentelemällä muun muassa Ralph Laurenille ja Calvin Kleinille.