tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suuri-Nivunki

Suuri-Nivunki on metsäjärvi Kiteen länsiosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,7 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 63 kilometriä etelään. Järvi sijaitsee Puruveden ja Pyhäjärven välissä.
Maantiede.
Suuren-Nivungin ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 3,4 kilometriä. Pääallas käsittää järven etelä- ja keskiosan ja sen leveys on noin 800–900 metriä. Pääaltaan pohjoispuolella sijaitsee matala vesialue, jossa on runsaasti saaria. Laajin niemimaa on Paksuniemi järven koillisrannalla. Lahdet (Haapalahti, Syvälahti, Levälahti) ovat suultaan leveitä. Noin neljäsosa Suuresta-Nivungista on kolmesta kuuteen metriä syvä ja niin ikään neljäsosa vähintään kuusi metriä syvä. Syvin piste, noin yhdeksän metriä, sijaitsee järven eteläosassa.
Suuren-Nivungin saariluku on kuusi. Saarista kaksi on alle aarin laajuisia luotoja ja neljä on yli aarin mutta alle hehtaarin laajuisia. Saaret sijaitsevat järven matalassa pohjoisosassa ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on kolmisen hehtaaria ja rantaviiva 1 580 metriä.
Suuren-Nivungin rannat ovat metsä- ja suomaata. Suoalueilta, kuten Paksunniemensuolta järven koillispuolelta, virtaa useita tulo-ojia. Suuren-Nivungin luusua sijaitsee altaan pohjoiskolkassa, josta alkaa Nivunkijoki, joka virtaa Heinä-Nivungin (85,4 metriä mpy) kautta Pyhäjärven (79,6 metriä mpy) Nivunkilahteen. Suuren-Nivungin eteläpuolella sijaitsee Musta-Nivunki (88,0 metriä mpy). Järviä erottava kannas on kapeimmista kohdistaan vain noin 20 metriä leveä.
Suuren-Nivungin vesitilavuus on 9 398 000 kuutiometriä.
Suuri-Nivunki (04.397.1.002) kuuluu Nivunkijoen valuma-alueeseen (04.397), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pyhäjärven reitin valuma-alue (04.39) ja ensimmäinen jakovaihe on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Suuri-Nivunki on laajin Nivunkijoen valuma-alueen kymmenestä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Valkialampi, jota seuraa Musta-Nivunki ja Mustalampi. Valuma-alueen kuusi pienintä vakavettä ovat alle kymmenen hehtaarin laajuisia.
Bernau bei Berlin

Bernau bei Berlin on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa Saksan koillisosassa. Berliinin suurkaupunkialueella sijaitseva Bernau perustettiin 1200-luvulla.
Maantiede.
Bernau bei Berlin sijaitsee Berliinin koillispuolella noin 20 kilometriä Berliinin keskikaupungilta. Panke-joki saa alkunsa Bernaun alueelta, josta se virtaa lounaaseen ja laskee Spree-jokeen.
Bernauhin liitettiin 2000- ja 2010-luvuilla useita maalaiskuntia, joista väekkäimpiä ovat Schönow ja Ladeburg. Bernaun väestön painopiste on kaupungin hallinnollisen alueen keskiosassa, josta kaupunkirakenne jatkuu katkeamattomana lounaaseen kohti Berliiniä. Bernaun eteläosassa on entisiä maalaiskuntia (Birkenhöhe, Birkholzaue) peltomaiden keskellä. Pohjoisosa on metsäistä.
Historia.
Bernau bei Berlin perustettiin 1200-luvun alussa. Kaupungin varhaishistoria on jäänyt hämärän peittoon, sillä siitä kertovat asiakirjat tuhoutuivat 1400-luvun kahdessa suuressa kaupunginpalossa. Keskiaikana Bernau vaurastui maankuulun oluensa ja kangastuotantonsa avulla. Kaupunki kukoisti vahvojen muuriensa suojassa kolmikymmenvuotiseen sotaan saakka. Sodan seurauksena Bernau köyhtyi ja väkiluku romahti. Ruhtinas Fredrik I houkutteli 1600-luvun lopulla Bernauhin ranskalaisia uskonpakolaisia, joiden ammattiosaaminen (käsityöläisyys, maanviljely) avitti kaupungin talouselämää. Kaupunki liitettiin rautatieverkkoon 1842 ja se teollistui tekstiilituotanto johtotähtenään. Vuonna 1924 avattiin sähköinen paikallisjunayhteys Berliiniin. Bernausta tuli berliiniläisten suosittu lähimatkakohde.
Kansallissosialistien kaapattua vallan 1933 Bernausta tehtiin varuskuntakaupunki, mutta se säästyi toisen maailmansodan tuhoilta. Punainen armeija miehitti kaupungin huhtikuussa 1945. Sodan jälkeen Bernaun vanhaakaupunkia purettiin sumeilematta. Saksojen jälleenyhdistymisen jälkeen Bernaun teollisuutta ajettiin alas. Tilalle syntyi pienyrityksiä, kaupankäyntiä ja palvelualan työpaikkoja. Bernaun väkiluku kasvoi voimakkaasti.
Bernaun historiallista arkkitehtuuria edustaa muun muassa St.-Marien-Kirche ("Pyhän Marian kirkko", 1519) ja Unescon Maailmanperintöluetteloon kuuluva Bauhaus-tyyliä edustava funktionalistinen Bundesschule des Allgemeinen Deutschen Gewerkschaftsbunde (1928–1930).
Talous ja liikenne.
Bernaun talouselämä on pienyritysvetoista. Terveydenhoitoala klinikoineen on merkittävä työllistäjä ja kaupungista pendelöidään Berliiniin. Bernaun rautatieasema (Bahnhof Bernau (b Berlin)) sijaitsee rataosuudella Berliini–Szczecin. Kaupungin halki kulkee moottoritie BAB 11 (Bundesautobahn 11). Bernaussa on niin ikään panostettu polkupyöräilyyn liittyvään infrastruktuuriin.
Walter Demel

Walter Demel (1. joulukuuta 1935 Bayreuth – 19. huhtikuuta 2023 Bayreuth) oli saksalainen maastohiihtäjä. Hän edusti Länsi-Saksaa neljissä olympialaisissa ja neljissä maailmanmestaruuskilpailuissa 1960- ja 1970-luvuilla ja saavutti yhden MM-pronssimitalin.
Demel aloitti urheilu-uransa ratajuoksijana ja oli parhaimmillaan 3 000 metrin matkalla. Hän keskittyi hiihtoon vuodesta 1957 alkaen ja nousi arvokisaedustajaksi vuonna 1962 Zakopanen MM-kilpailuissa, joissa hän sijoittui 30 kilometrillä 22:nneksi ja 4 × 10 kilometrin viestihiihdossa yhdeksänneksi. Innsbruckin talviolympialaisissa 1964 hän sijoittui 30 kilometrillä kymmenenneksi, 15 kilometrillä 22:nneksi ja viestissä seitsemänneksi. Oslon MM-kilpailuissa 1966 Demel saavutti 30 kilometrillä pronssia edellään suomalaiset Eero Mäntyranta ja Kalevi Laurila. Hän sijoittui 15 kilometrillä yhdeksänneksi ja viestissä kymmenenneksi sekä keskeytti 50 kilometrillä. Grenoblen talviolympialaisissa hän oli viestissä kahdeksas, 30:llä ja 50 kilometrillä yhdeksäs sekä 15 kilometrillä kahdestoista.
Demel osallistui arvokilpailuihin 40-vuotiaaksi saakka. Vysoké Tatryn MM-kilpailuissa 1970 hän sijoittui 50 kilometrillä kuudenneksi, 15 kilometrillä seitsemänneksi, viestissä yhdeksänneksi ja 30 kilometrillä 19:nneksi. Sapporon talviolympialaisissa 1972 hän oli avajaisissa joukkueensa lipunkantaja ja sijoittui 30:llä ja 50 kilometrillä viidenneksi sekä 15 kilometrillä ja viestissä seitsemänneksi. Falunin MM-kilpailuissa 1974 hän oli viestissä 11:s, 15 kilometrillä 18:s ja 30 kilometrillä 20:s. Innsbruckin talviolympialaisissa 1976 hän sijoittui viestissä yhdeksänneksi, 50 kilometrillä 25:nneksi ja 30 kilometrillä 40:nneksi.
Demel toimi Bayreuthissa pitkään kaupunginvaltuutettuna 1960-luvulta alkaen.
Haltern am See

Haltern am See on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee historiallisen Münsterlandin eteläosassa. Kaupungin alueella on useita tekojärviä.
Maantiede.
Haltern am See sijaitsee Nordrhein-Westfalenin luoteisessa osassa ja Ruhrin alueen pohjoisreunalla runsaat 30 kilometriä Dortmundista luoteeseen ja noin 35 kilometriä Essenistä pohjoiskoilliseen. Etäisyys Kölnistä on noin 90 kilometriä pohjoiseen ja matka Kölnistä on maanteitse noin 115 kilometriä.
Halternin kantakaupunki sijaitsee Halternin tekojärven (Halterner Stausee) länsipuolella. Lippe virtaa kaupungin eteläpuolitse länteen kohti Pohjanmereen laskevaa Reiniä. Pohjoisesta virtaa Lippen sivujoki Stever Halternin tekojärven kautta ja yhtyy Lippeen kantakaupungin kaakkoiskulmassa. Nykyinen Haltern syntyi vuonna 1975, kun Halternin kantakaupunkiin liitettiin Kirchspiel Haltern ja useita muita maalaiskuntia. Liitoskunnista suurimmat ovat Sythen ja Lippramsdorf.
Historia.
Roomalaisten sotajoukot vaelsivat nykyisen Halternin seudulla jo ajanlaskun alussa. Haltern sai kaupunkioikeudet strategisesti merkittävän sijaintinsa ansiosta 1289. Se ympäröitiin puolustusmuurein ja -tornein, joista on jäljellä Siebenteufelsturm vuodelta 1502. Kuten useat Münsterlandin kaupungit, myös Haltern kuului Hansaliittoon (1554–1611) ja sen talouselämä oli virkeää. Napoleonin sotien jälkeen 1815 Haltern liitettiin Preussiin. Halternin tekojärvi valmistui vuoden 1930 paikkeilla ja sen itäpuolelle valmistui Hullernin tekojärvi 1985.
Halternin goottilaistyylinen vanha raatihuone rakennettiin 1575–1577. Raatihuoneen päätykolmiot ovat renessanssivaikutteisia. Halternin merkittävin kirkko on 1877 valmistunut St. Sixtuskirche. Kirkko sijaitsee vanhankaupungin torin eteläreunalla raatihuonetta vastapäätä.
Talous ja liikenne.
Haltern am Seen talouselämä on palveluvaltaista ja sen logistinen sijainti on hyvä. Kaupungin rautatieasema, Bahnhof Haltern am See, sijaitsee rataosuudella Wanne-Eickel–Hampuri. Kaupungin halki kulkee moottoritie BAB 43.
Otto Grieg Tidemand

Otto Grieg Tidemand (18. kesäkuuta 1921 Oslo – 10. kesäkuuta 2006 Oslo) oli norjalainen laivanvarustaja ja Høyren poliitikko. Hän toimi Norjan puolustusministerinä 1965–1970 sekä ulkomaankauppa- ja merenkulkuministerinä 1970–1971. Toisessa maailmansodassa Tidemand palveli sotilaslentäjänä.
Matti Jalasvuori

Matti Jalasvuori (s. 1982) on suomalainen virologi. Hän on tutkinut virusten hyödyntämistä antibiooteille vastustuskykyisten bakteeritartuntojen hoitoon. Jalasvuori on toiminut PrecisionPhage Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 2022 alkaen. Sen ohella hän on tutkinut muun muassa astrobiologiaa ja virusten käyttämistä syöpien hoitoon.
Jalasvuori valmistui vuonna 2010 tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta pääaineenaan molekyylibiologia. Hänet nimitettiin Jyväskylän yliopiston virusgenetiikan dosentiksi 2014.
Elisabeth Schweigaard Selmer

Elisabeth Schweigaard Selmer (18. lokakuuta 1923 Oslo – 18. kesäkuuta 2009 Oslo) oli norjalainen juristi ja Høyren poliitikko. Hän toimi Norjan oikeusministerinä 1965–1970. Vuosina 1970–1990 hän oli tuomari Norjan korkeimmassa oikeudessa.
Pentti Vahvaselkä

Pentti Vahvaselkä (s. 20. maaliskuuta 1950 Mikkelin maalaiskunta) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edusti Suomea Lahden maailmanmestaruuskilpailuissa 1978 ja sijoittui 15 kilometrin kilpailussa 32:nneksi.
Vahvaselkä nousi tietoisuuteen voittamalla 15 kilometrin kilpailun Rukalla 1975 ja jättämällä taakseen useita arvokilpailumenestyjiä. Vuonna 1978 hän saavutti SM-hopeaa 15 kilometrillä ja pääsi Lahden MM-kisajoukkueeseen. Hän voitti kahdeksan kertaa viestihiihdon Suomen-mestaruuden Mikkelin Hiihtäjien joukkueessa vuosina 1979–1986. Veteraanien MM-kilpailuissa Lake Placidissa 1986 hän voitti 35-vuotiaiden sarjassa neljä kultamitalia.
Vahvaselkä kilpaili myös ampumahiihdossa. Hän sijoittui Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 1982 viestissä toiseksi, 10 kilometrillä viidenneksi ja 20 kilometrillä kahdeksanneksi.
Porsgrunns Dagblad

Porsgrunns Dagblad (lyh. PD) on norjalainen vuonna 1914 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Porsgrunn. Lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-koserniin.
Fidžin ritarikunta

Fidžin ritarikunta () on fidžiläinen ritarikunta, joka perustettiin presidentti Josefa Iloilovatu Uluivudan käskystä 8. maaliskuuta 1995. Kunnianosoitusta myönnetään tunnustuksena poikkeuksellisista ansioista jonkin tietyn yhteisön tai kansakunnan hyväksi tai erityisen rohkeista teoista, joilla pyritään pelastamaan fidžiläisen henkilön henki. Saajan ei tarvitse olla Fidžin kansalainen.
Kunnianosoitusta jaetaan kolmessa luokassa jonka lisäksi on olemassa myös erillinen ritarikuntaan kuuluva mitali. Ritarikunnan nauha on erilainen sen mukaan, onko se myönnetty sotilas- vai siviiliansioista. Ritarikunnan ketju toimii maan istuvan presidentin vallan symbolina.
Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 1939

Suomen jääkiekkomaajoukkue vuoden 1939 maailmanmestaruuskisoissa, jotka järjestettiin Sveitsissä Davosissa ja Zürichissä
Kokoonpano.
Joukkueen johtajana Kauko Karvonen sekä valmentajina Martti Tiitola, Erkki Saarinen ja Karl Rask.
Bengt Eriksson (yhdistetyn hiihtäjä)

Bengt Eriksson (22. tammikuuta 1931 Malung – 19. marraskuuta 2014 Hudiksvall) oli ruotsalainen yhdistetyn hiihtäjä ja mäkihyppääjä. Hän saavutti olympiahopeaa vuonna 1956.
Eriksson sijoittui Falunin MM-kilpailuissa 1954 yhdistetyssä 13:nneksi. Cortina d’Ampezzon talviolympialaisissa 1956 hän oli yhdistetyn mäkihyppyosuudella kolmas ja saavutti hopeaa vaikka oli hiihto-osuudella vasta viidestoista ja hävisi kultamitalisti Sverre Stenersenille 15 kilometrillä yli neljä minuuttia. Lahden MM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui seitsemänneksi sekä yhdistetyssä että mäkihypyssä. Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 hän oli yhdistetyssä kymmenes ja mäkihypyssä 19:s. Oslon MM-kilpailuissa 1966 hän sijoittui yhdistetyssä 19:nneksi.
Eriksson voitti yhdistetyn Ruotsin hiihtokisoissa Falunissa 1956 ja Kiirunassa 1958. Hän sijoittui Holmenkollenilla toiseksi vuonna 1958. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden yhdistetyssä kahdeksan kertaa ja mäkihypyssä kahdesti.
Power (Dilján kappale)

Power on islantilaisen laulajan Dilján kappale. Hän edusti Islantia Eurovision laulukilpailussa 2023 Liverpoolissa voitettuaan Islannin euroviisukarsinnan "Söngvakeppnin 2023". Kappale kilpaili toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui yhdenneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
What They Say

What They Say () on kreikkalais-tanskalaisen laulajan Victor Vernicosin kappale. Hän edusti Kreikkaa Eurovision laulukilpailussa 2023 Liverpoolissa. Kappale kilpaili toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kolmanneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Forum Aurelii

Forum Aurelii oli antiikin aikainen kaupunki Etruriassa Italiassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Viterbon maakunnan Montalto di Castroa.
Maantiede.
Forum Aurelii, suomeksi ”Aureliuksen markkinapaikka”, sijaitsi Etrurian rannikolla Via Aurelian varrella. Se oli rakennettu kohtaan, jossa tie ylitti Armenta (nyk. Fiora) -joen. "Itinerarium Antonini Augusti" sijoittaa Forum Aureliin 24 roomalaisen mailin eli noin 35 kilometrin päähän Centumcellaesta ja 25 mailin eli noin 37 kilometrin päähän Cosasta. Mainitut etäisyydet eivät täysin täsmää. Kaupunki esiintyy myös "Tabula Peutingerinassa", jossa etäisyydet ovat vielä enemmän sekaisin.
Historia.
Forum Aurelii perustettiin nimensä perusteella samoihin aikoihin Via Aurelian rakentamisen kanssa. Tarkemmasta ajankohdasta ei kuitenkaan ole tietoa. Antiikin lähteistä tiedetään vain, että kaupunki oli olemassa viimeistään Ciceron aikana ensimmäisellä vuosisadalla eaa., sillä hän mainitsee sen käsitellessään Catilinaan liittyneitä tapahtumia. Cicero käyttää kaupungista nimimuotoa Forum Aurelium. Kaupunki ei vaikuta koskaan olleen erityisen merkittävä, ja tätä mainintaa lukuun ottamatta sen nimi esiintyy vain "itinerariumeissa".
Forum Cassii

Forum Cassii oli antiikin aikainen kaupunki Etruriassa Italiassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Viterbon maakunnan Vetrallaa.
Maantiede.
Forum Cassii, suomeksi ”Cassiuksen markkinapaikka”, sijaitsi Etruriassa Via Cassian varrella. Se on paikannettu noin kaksi kilometriä itäkoilliseen nykyisessä Vetrallasta. Forum Cassii tunnetaan lähinnä "itinerariumeista", jotka sijoittavat sen 11 roomalaisen mailin eli noin 16 kilometrin päähän Sutriumista sen ja Volsiniin välille, ja 44 mailin eli noin 65 kilometrin päähän Roomasta.
Historia.
Forum Cassii perustettiin nimensäkin mukaisesti Via Cassian rakentamisen yhteydessä viimeistään 100-luvulla eaa. Keskiajalla asukkaat siirtyivät Vetrallan paikalle. Nykyisin Forum Cassiin paikalla on vanha kirkko, joka tunnetaan edelleen nimellä Santa Maria in Forcassi.
Rakennukset ja löydökset.
Kaupungin paikalta on löydetty roomalaisaikaisten rakennusten jäänteitä. Niihin lukeutuvat muun muassa huvilan rauniot sekä vesisäiliöitä ja hautarakennus. Kaupungissa on ilmeisesti ollut pienehkö amfiteatteri. Santa Maria in Forcassin kirkossa on käytetty antiikin aikaista materiaalia. Myös Vetrallan San Francescon kirkossa on käytetty Forum Cassiista siirrettyjen antiikin aikaisten rakennusten osia, kuten pylväitä.
Solo (Blankan kappale)

Solo () on puolalais-bulgarialaisen laulajan Blankan kappale. Hän edusti Puolaa Eurovision laulukilpailussa 2023 Liverpoolissa voitettuaan Puolan euroviisukarsinnan "Tu bije serce Europy! Wybieramy hit na Eurowizję". Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 93 pistettä ja sijoittui yhdeksänneksitoista.
Forum Clodi

Forum Clodi oli antiikin aikainen kaupunki Liguriassa Italiassa. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Luccan maakunnan Piazza al Serchion kylää.
Forum Clodi sijaitsi Apenniinien vuoristossa koilliseen Lunasta. Sen historiasta ei tiedetä antiikin lähteistä mitään. Nimensä ja sijaintinsa perusteella sen perustamisen on päätelty liittyneen seudun roomalaisten teiden Via Clodian ja Via Cassian rakentamiseen.
Kaupunkia ei tule sekoittaa Etruriassa sijainneeseen Forum Clodiin kaupunkiin.
Forum Clodii

Forum Clodii oli antiikin aikainen kaupunki Etruriassa Italiassa. Se sijaitsi nykyisen Braccianon kunnan San Liberaton kylän paikalla.
Maantiede.
Forum Clodii sijaitsi Etrurian eteläosassa Via Clodian varrella Sabaten ja Bleran välillä, luoteeseen Roomasta ja lähellä Sabatinus-järven ("Sabatinus lacus", nyk. Bolsenanjärvi) länsirantaa. "Itinerarium Antonini Augusti" sijoittaa Forum Clodiin 32 roomalaisen mailin eli noin 47 kilometrin päähän Roomasta. Se esiintyy tien asemapaikkojen joukossa myös "Tabula Peutingerianassa", mutta siinä olevat etäisyydet ovat tässä kohdin virheelliset.
Kaupunkia ei tule sekoittaa Liguriassa sijainneeseen Forum Clodin kaupunkiin.
Historia.
Forum Clodii perustettiin nimensä perusteella oletettavasti samoihin aikoihin Via Clodian rakentamisen kanssa. Kaupungin historiasta tiedetään vain vähän, ja se tunnetaan lähinnä "itinerariumeista", mutta sen mainitsee Etrurian kaupunkien joukossa myös Klaudios Ptolemaios. Varhaisella kristillisellä kaudella kaupunki oli piispanistuin. Nykyisin se on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin Forum Clodii ("Foroclodiensis").
Kaupungin paikkaa ei tiedetty vielä 1800-luvulla. Nykyisin se tiedetään, mutta siellä ei ole tehty laajempia kaivauksia. Paikalta on löydetty joitakin antiikin aikaisia jäänteitä, kuten piirtokirjoituksia.
Forum Decii

Forum Decii oli antiikin aikainen kaupunki Samniumissa Italiassa. Se sijaitsi lähellä nykyisen Rietin maakunnan Bacugnoa ja Postaa.
Forum Decii oli sabiinien kaupunki. Se sijaitsi tiellä, joka johti Interocriumista Asculumiin ja Castrum Truentinumiin. Kaupungin vaiheista ei tiedetä antiikin lähteistä mitään. Kirjallisuudessa sen mainitsee vain Plinius vanhempi.
Forum Diuguntorum

Forum Diuguntorum (lat.; ) eli "Forum Juguntorum" (lat.; ) oli antiikin aikainen kaupunki Gallia transpadanassa Italiassa. Sen olemassaolo tunnetaan ainoastaan Klaudios Ptolemaiokselta, joka sijoitti sen cenomanien alueelle lounaaseen Bergomumista, mutta sen tarkempaa sijaintipaikkaa ei tunneta.
Forum Hadriani

Forum Hadriani oli antiikin aikainen kaupunki Germania inferiorissa. Se sijaitsi nykyisessä Voorburgissa lähellä nykyistä Haagia.
Maantiede.
Forum Hadriani oli satamakaupunki, joka sijaitsi Germania inferiorin eli Ala-Germanian rannikolla. Se oli kaikkein pohjoisin roomalainen kaupunki Manner-Euroopassa. Sen pohjoispuolella kulki rajalinnakkeiden ketju, jonka toinen puoli oli Rooman valtakuntaan kuulumatonta Germaniaa. Linnakkeista merkittävin oli Praetorium Agrippinae. "Tabula Peutingerianassa" Forum Hadrianin kuvataan sijainneen tiellä, joka johti Lugdunum Batavorumista (nyk. Leiden) Flenion kautta Noviomagus Batavorumiin (nyk. Nijmegen). Se on merkitty Lugdunumin ja Flenion välille, mutta etäisyyttä ei ole mainittu.
Kaupungin eteläpuolelta kulki Fossa Corbulonis, nykyinen Vlietin kanava. Nykyisin kaupungin paikka on Haagin esikaupunkialuetta, ja siinä sijaitsevat muun muassa Park Arentsburg -puisto sekä diakonissalaitos (Diaconessenhuis Voorburg).
Historia.
Forum Hadrianin paikalla on ollut paikallisen "Cananefates"-heimon asutus viimeistään ensimmäisen vuosisadan alkupuoliskolla. Sitä laajennettiin saman vuosisadan jälkimmäisellä puoliskolla Domitianuksen aikana. Hadrianus antoi paikalle markkinapaikkaoikeudet noin vuonna 120–121, jonka jälkeen kaupunki tunnettiin nimellä "Forum Hadriani", suomeksi ”Hadrianuksen markkinapaikka". Kaupunkiin alettiin rakentaa kivirakennuksia noin ajalla 120–160. Joskus ennen vuotta 162 kaupungista tehtiin "municipium", ja siihen viitataan myös nimellä "Municipium Aurelium Cananefatium".
Joskus kaupungin on ehdotettu olleen rajalinnoitusten aputukikohta ja laivastoasema, mutta tästä ei ole selviä arkeologisia todisteita. Kaupunki säilyi olemassa noin vuoteen 260–270 saakka, jolloin se tuhottiin. Paikka asutettiin mahdollisesti myöhemmin uudelleen, sillä sieltä on tehty esinelöytöjä vielä myöhäisantiikin ajalta.
Kaupungin paikalta löydettiin roomalaisaikaisia jäänteitä jo 1500-luvulla, ja siellä on suoritettu arkeologisia kaivauksia jo varhain. Nykyisin kaupungin arkeologinen kohde on Alankomaiden länsiosan tärkein roomalaisaikainen kohde.
Rakennukset ja löydökset.
Forum Hadriani on ollut ympäröity muureilla, jotka ovat sulkeneet sisäänsä suunnilleen neliskulmaisen alueen. Muureista ja sen porteista on löydetty jäänteitä. Länsimuurin lasketaan olleen pituudeltaan noin 400 metriä ja pohjoismuurin noin 200 metriä. Eteläpuolella eli kanavan puolella ei ollut muuria. Kaupungin paikalta on löydetty myös muun muassa rakennusten perustuksia, lattiamosaiikkeja, piirtokirjoituksia, keramiiikkaa, monenlaisia metalliesineitä sekä koruja ja rahoja.
Forum Fulvii

Forum Fulvii oli antiikin aikainen kaupunki Liguriassa Italiassa. Se sijaitsi nykyisen Alessandrian maakunnan Valenzan paikalla.
Maantiede.
Forum Fulvii, suomeksi ”Fulviuksen markkinapaikka", sijaitsi Ligurian sisäosissa Apenniinien ja Padus (nyk. Po) -joen välissä joen eteläpuolella. Se oli Via Fulvian varrella Dertonan ja Hastan eli Astan kaupunkien välillä. Plinius vanhempi mainitsee Forum Fulviin Ligurian huomattavien kaupunkien (”"nobilia oppida"”) luettelossaan. Hän lisää sen nimeen epiteetin "Valentinum" (”"Forum Fulvii, quod Valentinum"”), vaikkakaan yhtään toista samannimistä kaupunkia ei tunneta. Forum Fulvii mainitaan myös "Tabula Peutingerianassa", mutta siitä saa vain vähän vihjeitä sen sijainnista. Annettu etäisyys 22 roomalaista mailia eli noin 32,5 kilometriä Hastasta (kirjoitettu virheellisesti Hasia) vastaa nykyisen Valenzan sijaintia.
Historia.
Forum Fulviin perusti ja rakennutti Marcus Fulvius Flaccus Via Fulvian rakentamistöiden yhteydessä. "Notitia dignitatumissa" kaupunki esiintyy nimellä "Forum Fulviense", ja se mainitaan joukkojen asemapaikkana. Sen tarkoituksena oli todennäköisesti puolustaa läheistä Paduksen ylityskohtaa. Nykyinen Valenza on mitä todennäköisimmin saanut nimensä kaupungin lisänimestä "Valentinum".
Forum Ligneum

Forum Ligneum oli antiikin aikainen kaupunki Gallia Aquitaniassa nykyisen Ranskan alueella. Se sijoitetaan nykyisen Lescunin paikalle.
Forum Ligneum sijaitsi Pyreneiden vuoristossa. Se mainitaan vain "Itinerarium Antonini Augustissa", joka sijoittaa sen vuorten läpi kulkeneelle tielle, joka johti Caesaraugustasta Hispaniasta Beneharnumiin Gallian puolella. Samalla tiellä kaupungista etelään sijaitsi Summus Pyreneus ja pohjoiseen Aspalluga eli Aspa Luca.
Forum Licinii

Forum Licinii oli antiikin aikainen kaupunki Gallia transpadanassa Italiassa. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Comon maakunnan Erbaa (myös Incino d’Erba).
Forum Licinii oli nimensä, suomeksi ”Liciniuksen markkinapaikka", perusteella alkuperältään roomalainen kaupunki. Antiikin lähteistä sen mainitsee vain Plinius vanhempi nimellä "Licinitorum". Hän sanoo jostakin syystä, että se olisi ollut orobien heimon kaupunki. Pliniukselta käy myös ilmi, että kaupunki sijaitsi lähellä Comumia ja Bergomumia.
Kaupungin paikalta on löydetty joitakin rakennusten jäänteitä ja piirtokirjoituksia.
Serikulttuuri

Serikulttuuri, tai silkinviljely, on mulperiperhosen viljelyä silkintuotantoa varten. Vaikkakin on useita kaupallisia silkkiä kehrääviä perhoslajeja, on mulperiperhosen toukka käytetyin ja tutkituin. Silkin uskotaan syntyneen Kiinassa niinkin aikaisin kuin neoliittisella kaudella. Serikulttuurista on tullut tärkeä pienviljelyn toimiala Brasiliassa, Kiinassa, Ranskassa, Intiassa, Italiassa, Japanissa, Koreassa, ja Venäjällä. Tänä päivänä Kiina ja Intia ovat silkin suurimmat tuottajat, jotka vastaavat maailman vuotuisesta tuotannosta yli 60 prosenttia.
Kestävä silkki.
Erisilkki, rauhansilkki, Assamsillkki.
Tunnetuin vastine perinteiselle silkille on erisilkki eli rauhansilkki, "assamsilkkii tai ahimsa"-silkki (ahiṃsā: Sanskrit for 'väkivallaton'). Se kehrätään vapaina elävien silkkiäisperhosten kokongeista, kun perhonen on kuoriutunut ja jättänyt kokongin. Silkkiäisperhosen toukkaa ei siis tapeta silkin takia. Erisilkkiä tuotetaan muun muassa Assamin alueella Koillis-Intiassa, ja pieniä määriä myös Kiinassa ja Thaimaassa. Merkittävin ero tavanomaiseen silkintuotantoon on se, että silkkiperhosten annetaan kuoriutua ja lentää pois ennen kuin kotelot keitetään. 
Villisilkki.
Villisilkki on puolivapaina luonnossa elävistä silkkiperhosista tuotettua kuitua. Siitä saadaan schappe- ja bourette-lankaa. Tärkein villisilkkilaji on tussah-silkki. Villisilkki on yleensä värillistä. Villisilkkiä saadaan "Riikinkukkokehrääjien" kuuluvien perhoslajien (Kiinantammisilkkikehrääjä, Ailanthuskehrääjä) silkkiperhosten toukkien koteloista. Kun kotelot kerätään vasta perhosten putkahdettua ja hylättyään kuorensa, tekee se villisilkistä siitä eettisemmän vaihtoehdon perinteisesti tuotetulle silkille. Kankaan valmistuksessa käytetään myös vähemmän kemikaaleja.
Mahatma Gandhi oli kriittinen silkinvalmistusta kohtaan filosofiansa mukaisesti ja kannatti ahimsa-silkkä.
Qobuz

Qobuz on ranskalainen musiikkipalvelu, josta voi vuokrata ja ostaa musiikkia. Palvelun omistaa Xandrie SA. Qobuz julkaistiin ja vuonna 2023 se tarjosi yli 100 miljoonaa kappaletta. Palvelu avattiin Suomessa huhtikuussa 2021.
Qobuzin hallintapaneeli toimii verkkoselaimessa ja sillä on asiakasohjelmina Web-, Android-, iOS-, macOS- ja Windows-sovellukset. Se tarjosi aiemmin myös julkisen rajapinnan (API). Qobuz tarjoaa kappaleet pakkaamattomana tai häviöttömällä FLAC-pakkauksella korkealaatuisena. Kappaleet saa joko CD-tasoisena tai korkeampana (korkeimmillaan 192 kHz/24-bit, CD-taso on 16-bit/44,1 kHz). Palvelu sisältää suoratoiston ja digitaalisen latauksen mahdollisuuden omalle koneelle.
Qobuz saa nimensä soittimesta nimeltä kobyz/qobyz.
Maksut artisteille.
Qobuzin mukaan riippumattoman auditoinnin tuloksien perusteella sen korvaukset musiikin tekijöille on reilumpi ja keskimääräinen korvaus toistosta on korkeampi. Maksut suoritetaan levymerkeille ja julkaisijoille, jotka jakavat maksut varsinaisille artisteille, jotka saavat maksusta pienemmän osuuden. Laskutapojen eroista johtuen suora vertailu on vaikeaa: esimerkiksi Presto Music sanoo maksavansa 40 pennyä albumin kuuntelusta, Qobuz maksaa 27-64 pennyä ja Spotify 6-14 pennyä, mutta Presto Music laskee maksettavan määrän sekuntien mukaan ja Qobuz laskee toistokerran mukaan.
Katalogi.
Vuonna 2022 Qobuz tarjoaa yli 80 miljoonaa kappaletta vuokrattavaksi ja ostettavaksi. Rajoittamattoman pääsyn suoratoistaa kappaleita voi vuokrata kuukausi- tai vuosimaksulla. Ostettettaessa kappaleen sen saa tiedostona, jossa ei ole DRM-rajoituksia.
Angelika Leikola

Angelika Leikola (s. 1974) on suomalainen toimittaja, tiedottaja ja kirjailija. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri pääaineenaan kirjallisuus ja sivuaineenaan elokuvatutkimus.
Leikola on ollut naimisissa koomikko Ismo Leikolan kanssa. He tapasivat vuonna 2007 ja ovat tehneet yhteistyötä vuodesta 2010. Vuoden 2021 avioeron jälkeen he ovat olleet ystäviä ja työtovereita. Angelika Leikola oli pysytellyt yhteistyössä aiemmin enemmän taustalla. He ovat käsikirjoittaneet stand up -komiikkaa ja kirjoittaneet kaksi kirjaa. Teoksessa "Suo, kuokka ja Hollywood" (Siltala 2021) he kertovat amerikkalaisesta elämäntavasta ja tiestään hollywoodilaisiin komiikkapiireihin. Äänikirjan lukee Ismo Leikola. Maaliskuussa 2023 ilmestyneessä teoksessa "Unelmaero – Elämä 2.0" (Siltala 2023) Leikolat kertovat koronavuoden ja avioeron jälkeisestä paluusta Yhdysvaltoihin ja myös avioerostaan ja sen vaikutuksesta yhteistyöhön.
Yrjö Timonen

Yrjö Ilmari Timonen (5. elokuuta 1905 Kiuruvesi – 24. toukokuuta 1999) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Timosen vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Timonen ja Kaisa Kämäräinen ja puoliso 1934–1984 liikeapulainen Helmi Nenonen. Timonen tuli ylioppilaaksi Iisalmen yhteislyseosta 1925 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1929. Maatalousministeriön riistanhoitokurssin Suomussalmella hän suoritti 1954 ja teki opintomatkan Neuvostoliittoon 1958. Timonen oli Metsähallituksessa ylimääräinen metsänhoitaja vuodesta 1929, samasta vuodesta avustava metsänhoitaja Perä-Pohjolan piirikunnassa ja Itä-Suomen piirikunnassa 1930–1938, apulaismetsänhoitaja 1938, 1. luokan apulaismetsänhoitaja 1939–1941, hankintametsänhoitaja Itä-Suomen piirikunnassa 1942–1945, Pohjanmaan piirikunnan piiritarkastaja 1945–1956 ja Itä-Suomen piirikunnan vt. piirikuntapäällikkö 1956–1961 ja piirikuntapäällikkö 1961–1971. 
Timonen oli myös Nurmeksen hoitoalueen aluekassanhoitaja 1940, Savonlinnan hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1941, Pielisen tarkastuspiirin piiritarkastaja 1943–1944 ja 1945 sekä Suomen Pankin pyöreän puutavaran ja polttopuun viennin tarkastaja Oulun läänissä 1951–1953. Nurmeksen väestönsuojelukeskuksen komentotoimiston päällikkö hän oli 1939–1940 ja esikuntakirjuri 1941 sekä toimistoupseeri luutnantin vakanssilla Päämajan sotilashallinto-osaston metsätaloudellisessa toimistossa 1941–1942 ja Palautetun Karjalan metsätaloudellisessa toimistossa 1942–1943. Timosella oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1964.
Josyp Hirnjak

Josyp Hirnjak (14. huhtikuuta 1895 Strusiv, Terebovljan piiri, Galitsia – 17. tammikuuta 1989 New York, New York, Yhdysvallat) oli johtava ukrainalainen teatterinäyttelijä ja teatteriohjaaja.
Hirnjak aloitti uransa 1914 Ukrainan Sitšin kiväärimiesten amatööriseurueessa ja työskenteli sitten Ukrajinska Besidan ammattilaisseurueissa 1916–1918, Lvivin uudessa teatterissa 1919–1920, Kiovan ukrainalaisessa draamateatterissa ja sen studiossa 1920–1922 ja Berezil-teatterissa Kiovassa ja Harkovassa 1922–1933. Hän työskenteli yhteistyössä ohjaaja Les Kurbasin kanssa. Hänet pidätettiin Stalinin vainojen aikana 1933, ja hänet karkotettiin Siperiaan Tšibjuun, missä hän esiintyi Kosolapkinin teatterissa 1934–1940. Hän näytteli 1942–1944 ja ohjasi Lvivin oopperateatteriin muun muassa ensimmäisen ukrainankielisen tuotannon William Shakespearen "Hamletista".
Pakolaisina toisen maailmansodan jälkeen 1946 Hirnjak ja hänen vaimonsa Olimpija Dobrovolska perustivat Itävaltaan Landeckiin ukrainankielisen teatteristudion (J. Hirnjakin ja O. Dobrovolskan teatteristudio), esiintyivät kiertueilla Itävallassa ja Böömissä. Muutettuaan Yhdysvaltoihin he tuottivat ja ohjasivat ukrainalaisia ja länsieurooppalalaisia näytelmiä, joissa he näyttelivät. Hän oli 1954–1964 Amerikan ukrainalaisen teatterin taiteellinen johtaja, ja hän kuului myös sen perustajiin. Hirnjak kehitti edelleen Kurbasin ”transformaatiojärjestelmää” ja pyrki yhdistämään ukrainalaista perinnettä moderniin teatteriin. Hän kirjoitti artikkeleita ukrainalaisen teatterin historiasta ja muistelmat "Spomyny".
Hirnjakin veli oli upseeri Nykyfor Hirnjak, joka muutettuaan 1949 Yhdysvaltoihin kirjoitti useita kirjoja Ukrainan itsenäisyystaistelusta 1920-luvun alussa.
Luke Black

Luka Ivanović (s. 18. toukokuuta 1992 Čačak, Serbia ja Montenegro), taiteilijanimeltään Luke Black on serbialainen laulaja ja lauluntekijä. Hän osallistui Serbian vuoden 2023 euroviisukarsintaan "Pesma za Evroviziju '23" ja voitti sen. Hän edusti Serbiaa Eurovision laulukilpailussa 2023 Liverpoolissa kappaleella Samo mi se spava.
Nukketeatteri Vihreä Omena

Nukketeatteri Vihreä Omena oli suomalainen nukketeatteri. Teatteri perustettiin Helsingissä 1971, ja sen toiminta päättyi joulukuussa 2004 taloudellisiin vaikeuksiin. Teatterin taiteellinen johtaja oli 1975–1995 Sirppa Sivori-Asp. Näyttelijä Petra Frey kirjoitti teatterille näytelmiä.
Teatterilla oli vuosittain 300–350 esitystä.
Teatterin perustajiin kuuluivat Ritva Laatto, Sirppa Sivori-Asp, Lea Wallin ja Kirsi Aropaltio. Ensimmäinen näytelmä oli "Intiaanisatuja". Teatteri sai 1979 oman teatteritilan Kallion kaupunginosasta osoitteesta Eläintarhan huvila 7. Vihreä Omena teki 1970-luvulta lähtien joulukalenteri-ohjelmia TV1:n "Lasten ruutuun".
Bengt Eriksson

Bengt Eriksson -nimisiä henkilöitä ovat:
Malin Nyqvist

Malin Elisabeth Nyqvist, (s. 1988 Helsinki) on suomenruotsalainen ohjaaja, käsikirjoittaja, DJ ja taiteilija. 
Nyqvist valmistui Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta ohjaajaksi vuonna 2020. Hän on toiminut Ylellä radio- ja verkkotoimittajana. 
Nyqvist on käsikirjoittanut ja ohjannut sarjan "Kiitos elämä" yhdessä Milla Pelkosen kanssa.
Nyqvist on ohjannut musiikkivideoita mm Vesalalle, Ricky-Tick Big Bandille ja LCMDF:ille.
Nyqvist oli 2006–2010 LCMDF-yhtyeen kosketinsoittaja.
Filmografia.
2024 girl code. (SVT &amp; Kieli Film Ab)
2023 Kiitos elämä (Tekele Productions)
2020 Distant Dildos - Whatever Happened to the Porn Horror Musical (Svenska YLE &amp; Hangö Teaterträff)
2020 Micke &amp; Steffe Show (Five Corners Productions)
2020 De rasande
Lasse Blom

Lars Ture Blom (25. tammikuuta 1920 Helsinki – 19. maaliskuuta 1944 Ontajärvi oli suomalainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi uransa helsinkiläisissä Karhu-Kissoissa ja pelasi Suomen jääkiekkomaajoukkueessa, joka osallistui ensimäisen kerran MM-kisoihin Sveitsissä keväällä 1939. 
Opiskelija Lasse Blom aloitti jääkiekkouransa vuonna 1938 perustetussa uudessa helsinkiläisessä jääkiekon erikoisseurassa Karhu-Kissoissa. Vaikka seura ei pelannut vielä pääsarjaa, Lasse Blom valittiin toiseksi Suomen jääkiekkomaajoukkueen maalivahdiksi Sveitsin MM-kisoihin. Siellä hän pelasi kolme ottelua eli Saksaa, Yhdysvaltoja ja Italiaa vastaan. Ottelussa Yhdysvaltoja vastaan hän oli joukkueen parhaimmistoa, vaikka Suomi hävi numeroin 0–4. Jääkiekon pääsarjaa Blom pääsi pelaamaan vasta talvella 1942–1943. Kaikkiaan hänen pääsarjauransa kesti kaksi kautta ennen kaatumista keväällä 1944.
Lasse Blom osallistui sotiimme ja toimi jatkosodassa vänrikkinä Rajajääkäripataljoona 6:ssa. Hän kaatui maaliskussa 1944 Itä-Karjalassa Ontajärvellä. Näin hänestä tuli neljäs sodan uhri vuoden 1939 MM-joukkueesta. Häntä ennen olivat kaatuneet Holger Granström, Olof Nyholm ja Erkki Rintala.
Echo (Iru Khetšanovin kappale)

Echo () on georgialaisen laulajan Iru Khetšanovin kappale. Hän voitti "The Voice of Georgia" -ohjelman viidennen kauden ja edusti Georgiaa Eurovision laulukilpailussa 2023 Liverpoolissa. Kappale kilpaili toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kahdenneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Like an Animal

Like an Animal () on italialaisen rockyhtyeen Piqued Jacksin kappale. He edustavat San Marinoa Eurovision laulukilpailussa 2023 Liverpoolissa voitettuaan San Marinon euroviisukarsinnan "Una voce per San Marino". Kappale kilpaili toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kuudenneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Antro Säilä

Antro Säilä (s. 29. maaliskuuta 1963) on Suomen Pakkausyhdistys ry:n toimitusjohtaja. Koulutukseltaan hän on metsänhoitaja, M.Sc. (Forestry). 
Ura.
Antro Säilä aloitti uransa vuonna 1989 Yhtyneet Paperitehtaat Oy:ssä, jossa hän toimi Simpeleen kartonkitehtaan apulaismyyntipäällikkönä. Simpeleeltä hän muutti Ranskaan kesällä 1992 Schauman S.A. Bihorelin eli Ranskan Kymmene Oyj:n palvelukseen tittelillä Chef des ventes. Muutto takaisin Suomeen koitti keväällä 1996 kun Säilä aloitti UPM-Kymmene Oyj:n vaneriliiketoiminnan tuotepäällikkönä. Myöhemmin hän jatkoi Business Managerina samassa liiketoimintayksikössä. UPM Kymmene Oyj:n Puutuotetoimialan tutkimus- ja kehitysjohtajana Antro Säilä toimi vuodet 2003-2007 ja saman yhtiön vaneriliiketoiminnan tutkimus-ja kehitysjohtajana 2007-2008. UPM Kymmenestä hän siirtyi Metsäteollisuus ry:hyn. 
Metsäteollisuus ry:n liiketoiminta- ja innovaatioyksikön johtajana Säilä toimi 1.4.2008-31.12.2014, jossa hänen vastuulleen kuului metsäteollisuuden kilpailukykyyn, liiketoiminnan sektoreihin ja standardisointiin sekä tutkimus-, kehitys- ja innovaatioympäristöön liittyneet kysymykset. 
Suomen Pakkausyhdistys ry:n toimitusjohtajana Antro Säilä aloitti 1.1.2015. Hän toimii myös yhdistyksen julkaiseman Pakkaus-lehden päätoimittajana.
Yksityiselämä.
Vaimo: lastenlääkäri Hanna Säilä, kolme lasta, harrastukset: Golf (tasoitus 9.7)
Purokatka

Purokatka ("Gammarus pulex") on makeassa vedessä esiintyvä katkalaji, joka esiintyy tyypillisesti puroissa, ojissa ja muissa virtaavissa vesissä. Lajia on havaittu laajalti eri puolilta Länsi- ja Pohjois-Eurooppaa, ja sen levinneisyysalue kattaa koko Suomen. Esiintyessään laji voi olla erittäin runsaslukuinen.
Purokatkalla on päässä kaksi paria tuntosarvia, keskiruumiissa kaksi paria kynnellisiä tarttumaraajoja ja viisi paria kävelyraajoja ja takaruumiissa kolme paria uropodeja. Ensimmäisessä tuntosarvessa on pieni sukanen eli biflagellum. Yleisväritykseltään laji on ruskehtavanharmaa ja muodoltaan sivuttaissuunnassa litistynyt muiden katkojen tapaan. Purokatka voidaan erottaa toisesta Suomen sisävesissä esiintyvästä lajista, järvikatkasta, toisen jaokkeen takakulmaa tarkastelemalla: purokatkalla se on lähes suorassa kulmassa, kun taas järvikatkalla kulma on terävä.
Lajilla on voimakasta seksuaalidimorfismia eli eroja sukupuolten välillä. Esimerkiksi koiraiden toinen tuntosarvipari on pidempi ja kärjestään sukasellisempi kuin naarailla, ja 21 millimetrin mittaisiksi kasvavat koiraat ovat selvästi kookkaampia kuin naaraat, joiden pituus jää 14 millimetriin. Koiraan ensimmäinen tuntosarvipari on puolet ruumiinpituudesta, mutta toinen on tätä lyhyempi.
Purokatkan lisääntymisaika on alkukeväästä syksyyn. Ravintonaan se käyttää monenlaista orgaanista ainesta, kuten puiden lehtiä. Purokatka itse on puolestaan monien kalojen tärkeää ravintoa.
Who the Hell is Edgar?

Who the Hell Is Edgar? () on itävaltalaisten laulajien Teyan ja Salenan kappale. He edustivat Itävaltaa Eurovision laulukilpailussa 2023 Liverpoolissa. Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 120 pistettä ja sijoittui viidenneksitoista.
Promise (Voyagerin kappale)

Promise () on australialaisen metalliyhtyeen Voyagerin kappale. He edustivat Australiaa Eurovision laulukilpailussa 2023 Liverpoolissa. Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 151 pistettä ja sijoittui yhdeksänneksi.
Lähteet.
Nihattula

Nihattula on kylä Kanta-Hämeessä Hattulassa. Se sijaitsee Armijärven rannalla. Kylä kuuluu merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin kokonaisuudessa "Ihalemmen, Leiniälän, Nihattulan, Pelkolan ja Sattulan kyläasutus". Kylän rakennuskantaan vaikutti lähellä sijaitseva Parolan leirialue: kesälomiaan kylässä viettivät venäläisten upseerien perheet ja sinne rakennettiin myös huviloita. Emil Aaltonen perusti 1900-luvun alkupuolella kylään kenkätehtaan. Kylässä on koulu, jossa opetetaan 1.-6. luokkien oppilaita ja jonka oppilasmäärä lukuvuonna 2022-2023 on 45 oppilasta.
SHRDLU

SHRDLU on varhainen luonnollista kieltä ymmärtävä tietokoneohjelma, jonka kehitti Terry Winograd MIT:n tekoälylaboratoriossa vuosina 1968–1970.
SHRDLU käsitteli yksinkertaisiin geometrisiin kappaleisiin perustuvaa maailmaa.
SHRDLU:n ”lohkomaailma” on yksinkertaistettu maailma, joka sisältää erilaisia ​​perusesineitä: lohkoja, kartioita, palloja, kuutioita jne. SHRDLU oli pääasiassa kieliparseri, joka salli käyttäjän vuorovaikutuksen englanninkielisillä termeillä. Käyttäjä ohjeisti SHRDLUa liikuttamaan näitä esineitä ja voi kysyä niiden tilasta englanninkielisillä termeillä.
SHRDLU ymmärsi noin 50 sanaa: substantiiveja kuten ”kuutio” ja ”kartio”, verbejä kuten ”aseta päälle” ja ”siirrä”, ja adjektiiveja kuten ”iso” ja ”sininen”. Käyttäjä voi myös antaa kappaleille nimiä ja käyttää niitä. Sanoja voi yhdistellä käskyiksi kuten ”nosta iso punainen kuutio", ”etsi kuutio joka on suurempi kuin se mitä pidät ja laita se laatikkoon”, ”mitä laatikko pitää sisällään”.
SHRDLU on kirjoitettu MacLispillä ITS-käyttöjärjestelmälle PDP-6-koneelle. Käyttäjä käytti päätettä komentojen antamiseen ja maailman tila visualisoitiin DEC-340-monitorille.
SHRDLU kuvattiin Winogradin väitöskirjassa "Procedures as a Representation for Data in a Computer Program for Understanding Natural Language", joka julkaistiin MIT AI Technical Report 235 -julkaisussa helmikuussa 1971, "Cognitive Psychology" -lehdessä 1972 ja kirjana Understanding Natural Language (1972).
Ohjelman nimi ei varsinaisesti tarkoita mitään. Kyseessä on Linotype-ladontakoneiden näppäimistön kirjainten järjestys ja merkkijonoa saatettiin käyttää täytetekstinä lorem ipsumin tapaan.
Chakri-dynastian ritarikunta

Chakri-dynastian ritarikunta () on thaimaalainen ritarikunta. Se perustettiin vuonna 1882 kuningas Rama V:n kaudella.
Kunnianosoitusta myönnetään vain Thaimaan kuningashuoneen, eli Chakri-dynastian, jäsenille sekä ulkomaalaisille valtionpäämiehille. Ritarikunnassa on vain yksi luokka.
Egil Endresen

Egil Endresen (28. huhtikuuta 1920 Stavanger – 10. toukokuuta 1992) oli norjalainen juristi ja Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1965–1973 ja toimi Norjan oikeusministerinä 1970–1971.
Musta kaarti

Musta kaarti (, ’al-Bukharin orjat’) oli Saharasta kaapatuista mustista orjista koottu armeija, jonka perusti Marokon alaviittihallitsija Ismail ibn Šarif (1672–1727). Mustia orjasotilaita olivat jo käyttäneet Marokossa saadit (1554–1659), mutta nyt toiminta laajeni. Orjien hankkimiseksi tehtiin hävitys- ja ryöstöretkiä Senegaliin ja Nigerjoelle valtavassa mittakaavassa. Nimensä kaarti sai islamilaiselta imaamilta ja pyhän "hadith"-kokoelman tekijältä Muhammad al-Bukharilta (810–870), jota Ismail ihaili.
Ismailin orjatehdas.
Orjiksi siepatut mustat sijoitettiin Mechraʿ er-Remelissä sijaitsevaan leiriin tekemään lapsia. Kymmenen vuoden ikäisinä leireissä syntyneet poikalapset pantiin opettelemaan rakennustöitä, ratsastustaitoja, jousiammuntaa ja musketin käsittelyä. Tytöt harjoittelivat kodinhoitoa ja kauneimmat viihdytystaitoja. Kun pojat olivat viiden- tai kuudentoista ikäisiä, heidät sijoitettiin armeijaan ja naitettiin. Kiertokulku jatkui heidän lapsissaan. Ismailin armeija koostui enimmillään 150 000 miehestä, jotka pääasiassa olivat mustaa kaartia tai muita mustia orjia. 
Ismailin jälkeen.
Ismailin kuolemaa seurasi anarkistinen kaaos, jota on kuvattu mustien ja valkoisten rotusodaksi. Siitä kuuli myös filosofi David Hume (1711–1776), joka piti tällaista ihonväriin perustuvaa sotimista järkevämpänä kuin eurooppalaisia uskonsotia. Ismailin orja-armeijan kerrotaan osittain hajonneen, kun palkkoja ei maksettu, jolloin jotkut kaartilaiset ryhtyivät maantierosvoiksi, toiset muuttivat kaupunkeihin tai heistä tuli maanviljelijöitä. Jäljelle jäänyt kaarti oli poliittisesti epäluotettavaa ja sekaantui valtiollisiin juonitteluihin.
Orja-armeija hajotettiin vasta 1800-luvun lopulla. Pieni osa siitä jatkoi kuninkaan henkivartijoina. Noin kymmenesosa Marokon asukkaista on nykyisin mustien orjien jälkeläisiä väestön pääosan ollessa berbereitä tai beduiineja.
Sverre Walter Rostoft

Sverre Walter Rostoft (12. joulukuuta 1912 Fredrikstad – 26. huhtikuuta 2001) oli norjalainen liikemies ja Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1954–1957 ja 1965–1969 sekä toimi Norjan elinkeinoministerinä 1965–1971. Koulutukseltaan hän oli juristi.
Aperture Desk Job

Aperture Desk Job on Valve Corporationin kehittämä ja julkaisema toimintapeli, joka on julkaistu vuonna .
Peli on kehitetty oppaana ja tekniikkademona Steam Deckille, mutta sitä on mahdollista pelata peliohjaimella muillakin alustoilla. Peli on tarkoitettu opastamaan miten Steam Deckin ohjaimet ja ominaisuudet toimivat. Peli käyttää Valven Source 2 -pelimoottoria. "Portal"-pelien maailmaan sijoittuva peli on julkaistu ilmaiseksi ladattavana 1. maaliskuuta 2022. Peliä voi pelata myös Linuxilla ja Windowsilla.
Pelaaminen.
Pelissä pelaaja on vastapalkattu työntekijä Aperture Sciencella, jossa tämän tehtävä on testata vessanpönttöjä. Pelaajaa opastaa tekoäly nimeltä Grady, jonka ääninäyttelijä on Nate Bargatze. Eri nappien painaminen täyttää vessanpöntön vedellä ja asettaa sen rasitukselle.
SSTV

SSTV ("slow-scan television") on nimitys tekniikoille, joilla kuvaa välitetään kapean kaistan radioaalloilla. SSTV on lähinnä radioamatöörien käytössä.
Normaali televisiolähetys vie varsin paljon tiedonsiirtokaistaa, esim. eurooppalainen PAL 7–8 MHz ja DVB-T 8 MHz.
SSTV käyttää kapeaa kaistaa, jota normaalisti käytettäisiin puheen välittämiseen, jolloin joko kuvan laatua, resoluutiota tai kuvataajuutta on laskettava. Jotkut asemat lähettävät pelkkiä staattisia kuvia, jotka nekin voivat viedä minuutteja siirtää kaistasta riippuen.
SSTV käyttää säännönmukaisesti analogista tekniikkaa ja taajuusmodulaatiota, jossa kuvan kirkkaus koodataan signaalin taajuudeksi. Värikuvien tuottamiseksi jokainen RGB-järjestelmä väri on lähetettävä erikseen. Myös Y/C-värimalli ja mustavalkokuvat ovat mahdollisia.
SSTV:n keksijäksi on mainittu Copthorn Macdonald, joka 1958 julkaisi aiheesta artikkelin "The Kentucky Engineer " -lehdessä.
SSTV-tekniikkaa käytettiin laajasti avaruusluotaimissa.
1990-luvulta lähtien SSTV:n käyttö helpottui huomattavasti, kun PC-tietokoneita voitiin käyttää kuvien koodaamiseen ja dekoodaamiseen ja signaali lähettää tietokoneen äänikortilla, eikä sitä varten tarvinnut ostaa tai rakentaa erityistä laitteistoa.
Koska SSTV-signaali on kapeakaistainen äänisignaali, se voidaan tallentaa äänitiedostoon.
SSTV:lle ei ole varsinaista standardia. Kuitenkin Euroopassa käytetään yleisesti Martin M1 -lähetysmuotoa ja Yhdysvalloissa lähinnä Scottie S1:tä ja Japanissa Robot- ja AVT-muotoja (Amiga Video Transceiver).
Euroopassa yleinen Martin M1 käyttää 240 pikselin pystyresoluutiota RGB-väreillä. Kuvan alku synkronoidaan 30 ms 1 200 Hz äänimerkillä ja kuvan raidat 5 ms merkillä. Kuvasuhde on tyypillisesti 4:3. Yhden kuvan lähetys kestää 114 sekuntia.
Kerttu Hakkarainen

Kerttu Hakkarainen (s. 1987) on suomalainen elokuvaaja. Hän voitti parhaan kuvauksen Jussi-palkinnon elokuvasta "Sydänpeto" (2022).
Hakkarainen oli ehdolla myös Golden Frog -palkinnon saajaksi elokuvasta "Själö" (ohj. Lotta Petronella) vuoden 2020 Camerimage-festivaaleilla.
Østlendingen

Østlendingen (vuosina 1901–1931 "Østlændingen") on norjalainen vuonna 1901 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Elverum. Se ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin. Vuodesta 1987 lehti on ollut tabloid-kokoinen.
Paris-Soir

Paris-Soir oli vuosina 1923–1944 ilmestynyt ranskalainen iltapäivälehti. Se oli 1930-luvun loppupuolella maan suurin sanomalehti.
Eugène Merlen vuonna 1923 perustaman "Paris-Soirin" omistajat ja poliittiset kannat vaihtuivat viisi kertaa ensimmäisten seitsemän vuoden aikana. Vuonna 1930 sen osti teollisuusmies Jean Prouvost, joka oli julkaissut vuodesta 1924 "Paris-Midi" -nimistä lehteä. "Paris-Soirista" tuli hänen johdollaan Ranskan suurin sanomalehti. Sen levikki nousi 60 000 kappaleesta miljoonaan vuonna 1934, 1,7 miljoonaan vuonna 1939 ja kahteen miljoonaan vuonna 1940. Prouvost omisti myös naistenlehti "Marie-Clairen" ja kuvitetun viikkolehden "Matchin", joilla oli kummallakin yli miljoonan kappaleen levikki.
Lehtien menestys perustui Prouvostin pääomiin ja liikemiestaitoihin sekä Paul Gemonin, Gabriel Perreuxin, Raymond Manevyn, Pierre Lazareffin ja Paul Renaudonin kaltaisten toimittajien ja valokuvaajien työhön. "Paris-Soir" teki uudenlaista journalismia, jossa tärkeä rooli oli reportaasilla, kuvituksella ja taitolla. Lehti oli uutisoinnissaan riippumaton, vältti voimakkaita kannanottoja ja pyrki myös viihdyttämään lukijoitaan.
Ranskan tappion jälkeen vuonna 1940 "Paris-Soir" ilmestyi Lyonissa, Marseillessa ja Toulousessa ja lakkasi vuonna 1943. Saksan miehityshallinto julkaisi Pariisissa samannimistä lehteä, joka lakkasi vuonna 1944. "Paris-Soirin" paikan otti sodan jälkeen "France-Soir", ja Jean Prouvost perusti vuonna 1949 uuden viikkolehden "Paris-Matchin".