tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Halkian työväentalo

Halkian työväentalo on Pornaisissa sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Halkian ja Kupsenkylän työväenyhdistys perustettiin 21. tammikuuta 1906, ja se liittyi myös sosialidemokraattiseen puolueeseen. Jäseniä oli tuolloin 91 henkilöä. Perustavan kokouksen jälkeen seuraava kokous pidettiin Kupsenkylän Mattilassa, ja yhdistyksessä oli silloin jo 110 jäsentä. 
Rakennus.
Yhdistyksen rakennustoimikunta perustettiin 21. lokakuuta 1906. Uudesta tontista tehtiin vuokrasopimus 26. helmikuuta 1907 Johan Kalkkisen kanssa 50 vuodeksi. Rakennustyöt aloitettiin keväällä, ja tupaantuliaisjuhlat pidettiin juhannuksena 1907. Talo oli hirsirakenteinen. Vuonna 1918 sisällissodan takavarikon jälkeen rakennusta tuhottiin voimakkaasti. Talo vapautui takavarikosta kesäkuussa 1919, ja se oli korjausten jälkeen uudelleen käytössä. Mutta uuden työväentalon hanke alkoi 4. syyskuuta 1927, jolloin kauppakirjan mukaan ostettiin V. Nordmanilta 8 500 neliön suuruinen Seurakallio-tontti. Uutta työväentaloa alettiin rakentaa vuonna 1931 osaksi vanhan työväentalon hirsistä ja osaksi jo vuonna 1928 tehdyistä sementtitiilistä. Opetusministeriön tuilla vuosina 1981-1987 korjattiin ja kunnostettiin rakennusta. Vuoden 1996 avutuksella korjattiin talon ravintolapuolen lattia. 
Toimintaa.
Vuoden 1907 maaliskuussa pidettyjen eduskuntavaalien alla pidettiin leikki- ja harjoitusvaaleja. Kesäkuussa muodostettiin torvisoittokunta ja perustettin naisjaosto. Toukokuun 1907 Vappukulkue marssi Laukkokoskelle asti. Ensimmäisen maailmansodan aikana vilkas toiminta hiljeni, mutta sen jälkeen toiminta lähti uudelleen vauhtiin vuonna 1917. Halkian yhdistyksen kymmenen jäsentä kuolivat kansalaissodan 1918 vankileirillä. Työväentalo oli takavarikoituna kansalaissodan ajan. Halkian työväenyhdistys päätti kokouksessaan 13.3.1921 pysyä Sos.-dem. puolueessa. Toiminta vilkastui. Arpajaisjuhlia pidettiin 1930-luvulta alkaen. Sos.-dem. nuorisojaosto ja Nuoret Kotkat toimivat tiloissa ja Naisjaosto tuki toiminnoillaan yhdistyksen toimia.
Alexander Bah

Alexander Hartmann Bah (s. 9. joulukuuta 1997 Årslev) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 183-senttimetrinen. Hän on ulkomaille lähdettyään edustanut tšekkiläistä Slavia Prahaa ja heinäkuusta 2022 alkaen portugalilaista Benficaa. Hän pelasi Tanskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020.
Bah pelasi ensimmäiset aikuisten sarjaottelunsa alemmilla sarjatasoilla Næsbyn ja Køgen joukkueissa. Tanskan Superliigaan hän pääsi kaudella 2018–2019 siirryttyään SønderjyskEn joukkueeseen. Hän voitti vuonna 2020 Tanskan cupin ja pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki viisi cup-ottelua. Tammikuussa 2021 Bah siirtyi Tšekin jalkapalloliigassa pelaavaan Slavia Prahaan ja voitti samalla kaudella sekä liigamestaruuden että cup-mestaruuden.
Bah siirtyi heinäkuussa 2022 Portugalin Superliigassa pelaavaan Benficaan. Hän pelasi kaudella 2022–2023 muun muassa joukkueen kaikki kuusi Mestarien liigan alkulohko-ottelua ja kaksi ensimmäistä pudotuspeliä avauskokoonpanossa, mutta polvivamman vuoksi hän ei pystynyt pelaamaan puolivälierissä. Seuraavalla kaudella hän pelasi kolme Mestarien liigan ja kuusi Eurooppa-liigan ottelua. Hän on kahdella kaudellaan pelannut Portugalin liigassa yhteensä 47 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Ensimmäisellä kaudellaan hän voitti liigamestaruuden.
Bah pelasi Tanskan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Tanskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan ja teki Tanskan kahdesta maalista toisen. MM-kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle Ranskaa vastaan pelatun ottelun viime hetkillä, ja Australiaa vastaan hän pelasi toisen jakson. Hän on EM-kilpailujen 2024 kolme alkulohko-ottelua mukaan lukien pelannut 14 A-maaottelua, joissa hän on ollut kahdeksan kertaa avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä yhden maalin.
Saarislampi

Saarislampi tarkoittaa seuraavia asioita:
Sami Tissari

Sami Tissari (s. 1971 Kuopio) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoiskirjansa "Krysa" valittiin 2022 kaunokirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokkaaksi.
Tissari asui Lahdessa yhdeksänvuotiaasta 19-vuotiaaksi. Hän asui Ruolan asuinalueella ja kävi koulua aluksi Möysän koulussa, sitten Lotilan koulussa ja lopulta Tiirismaan lukiossa, jossa kirjoitti ylioppilaaksi 1990. Työuransa Tissari aloitti lahtelaisessa paikallislehdessä toimittajana ja keskittyi sitten teoreettisen filosofian opintoihin. Opintojen jälkeen hän työskenteli 18 vuotta metsurina ja hänen viimeinen työsopimuksensa päättyi lokakuun lopussa 2022. Tissari on ollut koko ajan ahkera kirjallisuuden lukija, mutta itse hän alkoi kirjoittaa vakavissaan vasta 2016.
Vuonna 2022 Tissari asuu Joensuussa .
Tissarilla on sukuyhteyksiä entiseen Neuvostoliittoon ja hän on opiskellut venäjää sekä nuorempana vieraillut usein maassa. Ilman tällaisia kokemuksia "Krysaa" tuskin olisi syntynyt. 
Tissarin esikoisromaani "Krysa" edustaa spekulatiivista fiktiota. Romaanissa Neuvostoliitto on voittanut kylmän sodan ja hallitsee maailmaa tekoälyn avulla. Finlandia-ehdokkaat valinnut raati perusteli valintaansa romaanin hienolla vaihtoehtohistorian kuvauksella, jossa Neuvostoliitto kehittää ajattelevien koneiden verkoston. "Tämä verkosto myös ennen pitkää hallitsee ihmisiä. Apokalyptisten visioiden ohella teos on sekoitus kujeilevaa nostalgiaa, veijariromaania ja vallatonta naurua, jonka omalakisuus voittaa lukijan helposti puolelleen. Romaani osoittaa loistavalla tavalla spekulatiivisen fiktion voiman kulttuurikritiikin välineenä." 
Helsingin Sanomien Antti Majander arvioi näin: "Suomalaisittain harvinainen teos ammentaa science fictionin peruskuviosta: apureita itselleen kehitellyt ihminen kompastuu älykkyyteensä. Koneet ottavat vallan. Eikä edes tulevaisuuden Neuvostoliitossa kyetä kehittämään sellaista konetta, jolla olisi tunteet."
Sam Leijonanmieli

Sam Leijonanmieli (s. 6. marraskuuta 1990 Turku, ent. "Sami Gustafsson") on suomalainen kunnanjohtaja, yrittäjä ja entinen kadettikoulutettu laivastoupseeri ja laskuvarjojääkäri. Leijonanmieli valittiin kunnanjohtajaksi 2018 johtamaan Vimpelin kuntaa Järviseudulle, josta hänen sukunsa on kotoisin.
Leijonanmieli oli Vaasan vaalipiirissä Kokoomuksen kansanedustajaehdokkaana eduskuntavaaleissa 2023
Liikemaailmassa Leijonanmieli on toiminut Suomen koulutusviennin pioneerina Aasiaan suuntautuvilla markkinoilla. Kunnanjohtajana hän on tullut tunnetuksi näkyvyydestään ja tyylistään johtaa ”kentältä”. Hän käynnisti 2019 kampanjan, jossa kuntalaiset saivat kutsua hänet iltakahville keskustelemaan kunnan kehittämiseen liittyvistä asioista. ”Kutsu kunnanjohtaja iltakahville” -kampanjan aikana hän kävi yli 50 perheen luona Vimpelissä. Kampanja sai runsaasti mediahuomiota kansallisesti ja kansainvälisesti. 2022 Vimpelissä järjestettiin Leijonanmielen ideoima Pesisfestari, joka keräsi noin 12 000 kävijää.
Leijonanmieli on palkittu sitoutumisestaan Vimpelin kunnan johtamiseen. Vuonna 2020 hänet palkittiin Pro Vimpeli -mitalilla esimerkillisestä johtamisesta läpi koronapandemian.
Leijonanmieli on isänmaan, huoltovarmuuden, omavaraisuuden, maaseudun tulevaisuuden, kolmannen sektorin, digitalisaation ja elinkeinoelämän kehittämisen puolestapuhuja. Hän on osallistunut uransa aikana lukuisiin tilaisuuksiin puhujana, panelistina, sekä tv-ohjelman vieraana, joissa monissa on myös ollut aiheena nuorisoystävällinen kunta ja Järviseutu. 
Leijonanmieli on edustanut Suomea täyskontaktikaratessa kansainvälisissä kilpailuissa. Hän edusti Suomea vuoden 2017 Kyokushin karaten EM-kisoissa Ranskan Lyonissa.
Ura ja koulutus.
Leijonanmieli syntyi Turussa 6.11.1990. Ala- ja yläasteen hän kävi Ruskolla ja lukion Turun Suomalaisen Yhteiskoulun lukiossa. Hän suoritti varusmiespalveluksen maavoimien erikoisjoukoissa Utin jääkärirykmentissä laskuvarjojääkärinä 2009–2010, jossa hän suoritti reserviupseerikoulun ja valmistui 2010 vänrikin arvolla. Vuonna 2010 hänet valittiin kadettikouluun (MPKK) laivasto-opintosuunnalle. Valmistuttuaan luutnantiksi ja sotatieteiden kandidaatiksi, hän palveli valtaosan urastaan Rannikkolaivastossa aluspalveluksessa. Hän suoritti Yhdysvalloissa Havaijin osavaltiossa sotilas- ja diplomatiakoulutusohjelmassa MA in Diplomacy and Military Studies, sekä GC in National Security and Strategic Studies -tutkinnot (with academic honors) Hawaii Pacific Universityssa. Hänet valittiin (College of Liberal Arts) ainelaitoksen priimuspuhuja-ehdokkaaksi vuoden 2017 joulukuussa.
Vuonna 2018 joulukuussa Leijonanmieli valittiin Vimpelin kunnanjohtajaksi 28-vuotiaana, ja hän astui virkaan 2019 maaliskuussa.
Paralepista

Paralepista on malikkamaisten sienten suku. Lajeilla on johteiset ja hyvin tiheät heltat.
Suomesta tunnetaan kaksi lajia: ruskomalikka ("Paralepista flaccida") ja pisamamalikka ("Paralepista gilva").
Luokittelu.
"Paralepista"-lajit luokiteltiin aiemmin malikoihin ("Clitocybe") ja rusomalikoihin ("Lepista"). Vuonna 2012 "Paralepista" kuitenkin erotettiin omaksi suvukseen, koska fylogeneettisten tutkimusten mukaan se muodostaa oman kehityslinjansa, joka on kaukaista sukua varsinaisille malikoille ja rusomalikoille. Vuonna 2024 kuvattiin Paralepistaceae-heimo, joka sisältää suvut "Paralepista", "Notholepista" ja kalposet ("Ripartites").
Tsukishima

Tsukishima () on Tokion kaupunginosa Chūōn erillisalueella. Se sijaitsee Tokionlahteen 1800-luvun lopulla rakennetulla tekosaarella Sumidajoen suulla. Kaupunginosaa ympäröivät vesiväylät kolmelta sivulta, ja siellä on osin säilynyt Tokion vanhojen työläiskaupunginosien ("shitamachi") ilmapiiri. Erityisesti Tsukishima tunnetaan "okonomiyaki"-pannukakkua muistuttavasta "monjayaki"-ruokalajista. Alueen nimenä Tsukishima voi viitata myös laajempaan kokonaisuuteen, johon kuuluvat Tsukishiman kaupunginosan lisäksi viereisillä Tokionlahden saarilla sijaitsevat Harumin, Kachidokin, Toyomichōn ja Tsukudan kaupunginosat.
Tsukishiman pinta-ala on 0,52 neliökilometriä. Kaupunginosa jakautuu neljään osa-alueeseen, jotka on numeroitu Tsukishima 1-chōme–Tsukishima 4-chōme. Niissä on yhteensä 16 902 asukasta (marraskuussa 2022). Kaupunginosan väestötiheys on siten noin 32 500 asukasta neliökilometrillä.
Historia.
Tsukishiman alue oli alun perin Sumidajoen suiston kosteikkoa Tsukudajiman saaren edustalla. Meiji-kaudella vuodesta 1885 alkaen alue täytettiin ja yhdistettiin Tsukudajimaan. Saarelta Kōtōn suuralueelle johtava Aioibashi-silta valmistui vuonna 1893, ja sinne alkoi vähitellen sijoittua metalli- ja koneteollisuutta. Nimi ”Tsukishima” kirjoitettiin alun perin ’rakennettua saarta’ merkitsevin kirjoitusmerkein (築島). Tokionlahdella sijaitsi kuitenkin Tsuki no misaki -niminen (’kuunniemi’) Kuun katselupaikkana tunnettu alue, jonka mukaan Tokion kaupunginvaltuusto päätti nimetä uuden kaupunginosan. Nykyinen nimi tarkoittaakin ’kuusaarta’.
Ensimmäinen saarelta Tokion keskustan suuntaan Tsukijiin johtava silta, Kachidokibashi, avattiin vuonna 1940. 1900-luvun lopulta lähtien kaupunginosaan on rakennettu paljon korkeita asuinrakennuksia.
Kaupunkikuva ja rakennukset.
Tsukishimaa ympäröi vesi kolmelta puolelta: luoteessa virtaa Sumidajoki, lounaassa lyhyt Tsukishimajoki ja kaakossa Asashion kanava. Koillisessa Tsukishima liittyy Tsukudan kaupunginosaan. Naapurikaupunginosia vesiväylien takana ovat Sumidajoen toisella puolella sijaitsevat Akashichō ja Tsukiji, Tsukishimajoen toisella puolella sijaitseva Kachidoki ja Asashion kanavan toisella puolella sijaitseva Harumi.
Kaupunginosa on rakennettu ruutukaavaan, ja sen läpi kulkee lounaasta koilliseen pääkatu Kiyosumi-dōri. Sen pohjoispuolella on samansuuntainen ostoskatu Nishinaka-dōri, jonka varrelle on keskittynyt monia "monjayaki"-ravintoloita.
Liikenne.
Tsukishimaa palvelee kaksi Tokion metron linjaa: Tōkyō metron liikennöimä Yūrakuchō-linja ja Toei-metron liikennöimä Ōedo-linja. Molemmat linjat pysähtyvät Tsukishiman metroasemalla.
Narvikin satama

Narvikin satama (, LOCODE: NO NVK ) on Pohjois-Norjan Ofotvuonon pohjukassa, Narvikin kaupungissa toimiva satama. Se on tunnettu erityisesti irtolastisatamana ruotsalaisen LKAB-yhtiön rautamalmin vientisatamana. Narvikin satama toimii myös konttisatamana, kalasatamana ja risteilyalusliikenteen pysähdyspaikkana.
Rautatieyhteys (Ofotbanen) Narvikista Ruotsin rajalle rakennettiin 1800-luvun lopulla. 1900-luvun alussa satamatoiminta alkoi muotoutua. 
Rahdin kokonaismäärällä mitattuna Narvik on Norjan toiseksi suurin satama Bergenin sataman jälkeen. Vuonna 2022 Norjan tilastokeskus kirjasi Narvikin sataman kokonaisrahtimääräksi 23,3 miljoonaa tonnia, joka oli runsas kymmenen prosenttia kaikkien Norjan satamien rahtimäärästä.
Langeland

Langeland on Tanskan saarista yhdeksänneksi suurin. Sen naapurisaaria ovat luoteessa Fyn ja Tåsinge, lännessä Ærø ja idässä Langelandin Beltin takana Lolland.
Maantiede.
Langeland on 52 km pitkä ja 11 leveä, pohjois-etelä-suuntainen saari. Sen korkein kohta on Skøvlebjerg, 46 m merenpinnasta. Se muodostaa parin pienemmän asutun saaren kanssa Langelandin kunnan, joka on osa Etelä-Tanskan aluetta.
Saaren suurin asutuskeskus on Rudkøbing länsirannikolla, vastapäätä Siøtä ja Tåsingea. Sen asukasluku on n. 4500 henkeä. Muita asutuskeskuksia ovat Humble, Bagenkop, Lohals, Spodsbjerg, Tranekær ja Tullebølle. 
Liikenneyhteydet.
Langelandista on silta pienen Siøn saaren kautta Tåsingeen ja sieltä Fyniin. Saarelta on kolme lauttayhteyttä: Rudkøbingistä Strynøhön ja Ærøhön lännessä, sekä Spodsbjergistä Langelandin Beltin poikki Tårsiin Lollandissa.
Historiaa.
Langeland on ollut asuttuna esihistoriallisista ajoista lähtien. Saarella sijaitsee dolmeneita ja käytävähautoja, joista "Humblen kuninkaan hautana" tunnettu hauta saaren eteläosassa on merkittävin. Siellä on myös viikinkiaikaiset Borrebjergin ja Guldborgin linnavuoret, joihin asukkaat vetäytyivät suojaan vendien hyökkäyksiltä. Valdemar I:n aikana Tranekæriin rakennettiin linna, joka auttoi rauhoittamaan aluetta.
 Langeland kärsi pahoin Ruotsin ja Tanskan sodassa 1657-1650, mutta toipui seuraavalla vuosisadalla.
Tanskalainen fyysikko Hans Christian Ørsted ja tämän veli, Tanskan pääministeri Anders Sandøe Ørsted olivat kotoisin Rudkøbingistä.
Nel

Nel ASA on norjalainen vedyn energiakäytöön erikoistunut, vuonna 1927 perustettu pörssiyhtiö. Sen osake kuuluu Oslon pörssin keskeisten osakkeiden muodostamaan OBX-indeksiin.
Lerøy Seafood Group

Lerøy Seafood Group on norjalainen elintarvikealan yritys, eräs maailman suurimmista kaloja elintarvikkeiksi tuottavista yhtiöistä. Yhtiön kotipaikka on Bergen. Lerøyn osake on noteerattu vuodesta 2002 lähtien Oslon pörssissä.
Yrtyksen toiminta jakautuu kolmeen liiketoiminta-alueeseen: "The Wild Catch" -segmentti sisältää sekä Havfisk AS:n ja Norway Seafoods Group AS:n liiketoiminnot; "The Farming" -segmentti lohen, taimenen ja muiden kalojen kasvatuksen; ja "The VAP, Sales &amp; Distribution" -segmentti vastaa erityisesti lohen ja taimenen jalostamisesta asiakastuotteiksi. Yhtiöllä on kalanjalostuksen tuotanto- ja pakkaamotoimintaa Norjassa, Ruotsissa, Tanskassa, Suomessa, Ranskassa, Alankomaissa, Portugalissa, Espanjassa, Italiassa, Turkissa ja Shetlandinsaarilla.
Storebrand

Storebrand ASA on norjalainen holdingyhtiö, joka hallitsee rahoitus- ja vakuutusalan yrityskonserni Storebrand Groupia. Yhtiön kotipaikka on pääkaupunki Oslon kupeessa sijaitseva Lysaker. Storebrandin osake kuuluu Oslon pörssin keskeisten osakkeiden muodostamaan OBX-indeksiin.
Yritys oli sijalla 1161 yhdysvaltalaisen talousjulkaisun "Forbesin" maailman suurimpien pörssiyritysten Forbes Global 2000 -listalla vuonna 2022. Yhtiön edellisvuoden liikevaihto oli noin 13,8 miljardia Yhdysvaltain dollaria, jolla se teki 363,2 miljoonan dollarin liikevoiton.
Scatec

Scatec ASA on norjalainen uusiutuvan energian tuotantolaitosten suunnitteluun, rakentamiseen ja omistamiseen sekä ylläpitoon keskittynyt pörssiyhtiö. Sen osake kuuluu Oslon pörssin keskeisten osakkeiden muodostamaan OBX-indeksiin. 
Vuonna 2022 yhtiöllä oli 20–100 prosentin osuus noin 30 uusiutuvan energian tuotantolaitoksesta eri puolilla maailmaa. Kappalemääräisesti eniten oli aurinkoenergian tuotantolaitoksia, mutta omistuksiin kuului myös muutamia vesi- ja tuulivoiman tuotantolaitoksia. Yhtiöllä on yli 50 MW:n tuotantolaitoskapasiteettia muun muassa Ukrainassa (5 aurinkovoimalaitosta), Etelä-Afrikassa (4 kpl aurinkovoima), Filippiineillä (4 kpl vesivoimalaitosta), sekä yksittäisiä yli 50 MW:n voimalaitoksia (tai niiden osuuksia) Laosissa (vesivoima), Egyptissä (aurinkovoima), Ugandassa (vesivoima), Malesiassa (aurinkovoima), Brasiliassa (aurinkovoima), Argentiinassa (aurinkovoima) ja Hondurasissa (aurinkovoima). Lisäksi useissa muissa maissa on merkittäviä pienempien (9-47 MW) voimalaitosten omistusosuuksia.
Yritys on rakentanut energialaitoshankkeitaan muun muassa Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin (EBRD) myöntämällä rahoituksella. Venäjän Ukrainaan kohdistaman hyökkäyssodan vaikutuksesta yhtiö kirjasi Ukrainan aurinkovoimalaitoksia (5 kpl, yhteiskapasiteetiltaan 366 MW) koskevan tappiovarauksen keväältä 2022.
Nordic Semiconductor

Nordic Semiconductor ASA on norjalainen puolijohdealan pörssiyhtiö, joka on keskittynyt vähän virtaa tarvitseviin langattoman viestintäteknologian komponentteihin, joita käytetään muun muassa tietokoneiden ja mobiililaitteiden langattomissa oheislaitteissa ja esineiden internetin (Internet of Things) tuotteissa. Yhtiön osake kuuluu Oslon pörssin keskeisten osakkeiden muodostamaan OBX-indeksiin.
Yhtiön valmistamia elektroniikan komponetteja käytetään muun muassa PC-tietokoneiden langattomissa oheislaitteissa, pelilaitteissa, matkapuhelimen oheislaitteissa, kuluttajaelektroniikan, -terveydenhoidon ja -automatiikan tuotteissa.
MPC Container Ships

MPC Container Ships ASA on norjalainen alueiden sisäisessä liikenteessä liikennöivien konttilaivojen varustamotoimintaan keskittynyt, vuonna 2017 perustettu ja huhtikuussa 2018 operatiivisen liiketoiminnan aloittanut pörssiyhtiö. Sen osake kuuluu Oslon pörssin keskeisten osakkeiden muodostamaan OBX-indeksiin.
Yhtiö on keskittynyt erityisesti käytettyinä hankittaviin, kooltaan pieniin ja keskisuuriin, 1 000–5 000 TEU:n konttialuksiin, joita liikennöidään alueiden sisäisessä ja alueiden välisessä liikenteessä. Yhtiöllä on yksi tämän kokoluokan suurimmista jakelualuslaivastoista maailmassa. Syksyllä 2022 varustamon laivastoon kuului 69 alusta, joiden arvo oli yhteensä 725 milj. USD. Yhtiön perustajiin ja pääomistajiin kuuluu saksalainen sijoitusyhtiö MPC Capital (MPC Münchmeyer Petersen Capital AG). 
Pyrkiessään pienentämään laivastonsa hiilidioksidipäästöjä, yhtiö kertoi kesällä 2022 tilanneensa kaksi uutta hiilineutraaleiksi väitettyä 1 300 TEU:n konttialusta kiinalaistelakalta. Loppuvuodesta 2024 valmistuvat alukset varustetaan kahta polttoainetta (myös metanolia) käyttämän kykenevillä laivamoottoreilla ja aikarahdataan eli vuokrataan eli 15 vuodeksi North Sea Container Line AS (NCL) -yhtiölle.
Oryx (verkkosivusto)

Oryx tai Oryxspioenkop on hollantilainen avoimen lähdekoodin tiedustelupalvelun (OSINT) puolustusanalyysisivusto ja sodankäynnin tutkimusryhmä. Sitä johtavat Stijn Mitzer ja Joost Oliemans. Molemmat ovat työskennelleet aiemmin hollantilaisessa Bellingcatissa. Oliemans työskenteli myös Janes Information Servicesissä, brittiläisessä avoimen lähdekoodin sotilastiedusteluyrityksessä.
Oryx aloitettiin vuonna 2013, ja se keskittyi alun perin Syyrian sisällissotaan. Mitzer ja Oliemans ovat myös kirjoittaneet kaksi kirjaa Korean kansanarmeijasta. Oryxin mukaan termi "spionkop" ( afrikaansiksi "vakoojamäki") "tarkoittaa paikkaa, josta voi seurata tapahtumia ympäri maailmaa".
Blogi saavutti kansainvälistä näkyvyyttä työllään Venäjän vuonna 2022 aloittaman hyökkäyksen aikana Ukrainaan, ja se laskee ja seurasi aineellisia menetyksiä visuaalisten todisteiden ja sosiaalisen median avoimen lähdekoodin tiedustelutietojen perusteella. Sitä on siteerattu säännöllisesti suurimmissa tiedotusvälineissä, mukaan lukien Reuters, BBC News, "The Guardian", "The Economist", "Newsweek", CNN, ja CBS News. "Forbes" on kutsunut Oryxia "toistaiseksi luotettavimmaksi lähteeksi konfliktissa" ja kutsunut sen palveluita "erinomaisiksi". Koska Oryx raportoi vain visuaalisesti vahvistetut häviöt, laitehäviöiden luvut ovat muodostaneet absoluuttiset vähimmäisperusviivat vahinkoarvioille.
Rivalba

Rivalba () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 1 151 asukasta.
Reino Saarinen

Reino Kaarlo Saarinen (2. heinäkuuta 1924 Salmi – 30. joulukuuta 1994 Seinäjoki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Saarisen vanhemmat olivat puuseppä Kalle Saarinen ja Edla Kesseli ja puoliso vuodesta 1952 Alli Marjatta Puro. Saarinen kävi kauppakoulun, kolme luokkaa keskikoulua ja Rovaniemen kauppaoppilaitoksen sekä suoritti liikealan kursseja ja LIFIM:in liikkeenjohdon kurssin 1969–1970. Hän oli T:mi V. J. Auvisen perillisten myyjä Leppävirralla 1940–1943, Tie- ja vesirakennuslaitoksen Lapin piirin työmaakirjuri ja työnjohtaja 1945–1946 ja Keskon palveluksessa varastomies, apualaisvarastohoitaja ja myyjä Rovaniemellä 1948–1952, piirineuvoja 1952–1955, apulaisosastopäällikkö 1958–1961, Joensuun konttorin konttoripäällikkö 1961–1962, neuvottelukunnan sihteeri 1961–1964, kenttäpäällikkö 1963–1964, Myllymäen konttorin johtaja Ähtärissä 1964–1965 ja Seinäjoen konttorin johtaja vuodesta 1965. Hän oli myös Lakeuden Leipä Oy:n perustajia ja kuului yhtiön hallitukseen. Seinäjoen kaupunginvaltuuston jäsen Saarinen oli 1968–1972 ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Talvisotaan, jatkosotaan ja Lapin sotaan osallistunut Saarinen oli sotilasarvoltaan reservin ylikersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1975.
Raimo Halonen

Raimo Pietari Halonen (17. huhtikuuta 1925 Kuopio – 23. marraskuuta 1998) oli suomalainen SOK:n piirissä elämäntyönsä tehnyt yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Halosen vanhemmat olivat talonomistaja Pekka Halonen ja Hanna Väänänen ja puoliso vuodesta 1952 agronomi Ilmi Anja Kaarina Eloranta. Halonen tuli ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta 1945 ja valmistui agronomiksi 1951. Hän oli SOK:n omistaman Oy Tuote-Välityksen harjoittelija 1952, SOK:n maatalousosaston tuotekaupan neuvoja 1952, Oy Tuote-Välityksen toimistonhoitaja Kotkassa 1952–1953, SOK:n Kotkan konttorin piirisihteeri 1953–1954, Oy Tuote-Välityksen apulaisjohtaja 1955–1957 ja toimitusjohtaja 1958–1969 sekä johtokunnan jäsen vuodesta 1957 ja puheenjohtaja 1958–1969, samoin kuin SOK:n maatalousosaston osastopäällikkö ja johtaja 1958–1983 ja johtokunnan jäsen 1969–1983. Halosella oli myös useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin korpraali. Kauppaneuvoksen arvonimen Halonen sai 1975.
Iso-Äiniön työväentalo

Iso-Äiniön työväentalo oli Asikkalan kunnan Iso-Äiniössä sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Iso-Äiniön työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Talo rakennettiin vuosien 1914–1917 aikana. Hirret saatiin lähiseudun maanomistajilta lahjoituksina. Yhdistyksen jäsenmäärä vuonna 1937 oli 16.
Alkuvuodesta 1932 työväentalolle murtauduttiin rikkomalla ikkuna. Murtautujat, joita arveltiin Lapuan liikkeen kannattajiksi, tuhosivat talon irtaimistoa: huonekaluja, näyttämön kulisseja, uunien luukkuja ja keittiötarvikkeita, kuten kahvikuppeja ja -pannuja. Lisäksi he naulasivat talon ulko-ovet kiinni. Ilmeisesti syyllisiä ei koskaan saatu selville.
Talo oli Asikkalan Sosialidemokraatit ry:n toimitiloina 1990-luvulle saakka. Vuonna 2014 se myytiin uudelle omistajalle.
Toimintaa työväentalolla.
Työväenyhdistys järjesti talossa kokouksia, tansseja ja juhlia. Lisäksi ainakin ennen sotia siellä toimi opintokerho sekä kirjasto, jossa oli 1930-luvulla noin 160 kirjaa. Opintokerhossa opiskeltavia aiheita olivat muun muassa kunnallislait, järjestötyö sekä ”vapaa-aineina” puhe, lausunta ja kertomuksenlukuharjoittelu. Myös näytelmäseura toimi talolla vilkkaasti, ja työväentalon lavalla esitettiin muun muassa Minna Canthin "Anna Liisaa".
Rakennus.
Talossa oli alun perin 160 m²:n kokoinen juhlasali. 1960-luvulla taloa laajennettiin 80-neliöisellä keittiösiivellä. Toisen lähteen mukaan talon kokonaispinta-ala olisi kuitenkin vain 192 m². Laajennustyöt tehtiin talkoina, ja talkootunteja kertyi yhteensä 500–600. Vanha osa talosta oli hirsirunkoinen, laajennusosa rankorakenteinen. Talo vuorattiin laudoilla ja maalattiin vaaleaksi vuonna 1965. Vuonna 1972 vaihdettiin alkuperäinen pärekatto peltiin. Talossa ei ainakaan vuonna 1982 ollut vesijohtoa tai viemäröintiä, ja se oli puulämmitteinen.
Keuruun Suolahden Mäkikylän työväentalo

Keuruun Suolahden Mäkikylän työväentalo on Keuruulla Suolahden Mäkikylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas. Se edustaa aikakaudelleen ja työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.
Historia.
Talon on rakentanut Keuruun Suolahden Mäkikylän työväenyhdistys.
Rakennus.
Työväentalo on osittain hirsirunkoinen satulakattoinen rakennus. Perustana on harmaakivipilarit. Katteena on huopa. Talon ulkoväri on punamulta. Taloon on 1960-ja 1970-lukujen taitteessa rakennettu eteinen laudasta.
Talossa on sali näyttämöineen, sisäeteinen, narikka, kamari ja keittiö sekä myöhemmin rakennettu ulkoeteinen. Pihapiirissä on sauna ja wc:t.
Toimintaa työväentalolla.
Talo on autio ja huonokuntoinen vuonna 1979.
Harmoisten työväentalo

Harmoisten työväentalo sijaitsee Kuhmoisten Harmoisten kylässä. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja on rakennushistoriallisesti arvokas.
Historia.
Harmoisten työväenyhdistys on perustettu vuonna 1907. Työväentalon tontin on ostanut yhdistyksen toimihenkilö B. Heinonen J. Toivoselta Visalan Töyrynmäeltä. Hän on sitten myynyt tontin työväenyhdistykselle ehdolla, että saa asua siinä edelleen vuokralaisena. Vuonna 1917 on pohjatukkien teko annettu urakalla tehtäväksi Robert Lutoselle. Vuonna 1919 tontille on rakennettu tanssilava ja katettu näyttämö. Vuonna 1922 on taloon tehty ensimmäinen hirsikerros. Talon rakentamista on jatkettu vuonna 1923, ja se on valmistunut vuonna 1924.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen ja satulakattoinen rakennus. Katteena on huopa. Rakennuksen perusta on harmaakivestä. Talon ulkoväri on tummanruskea, ja siinä on valkoiset ikkunanpielilaudat.
Toimintaa työväentalolla.
Talo oli vuonna 1979 yksityisasuntona.
Leppäkosken työväentalo

Leppäkosken työväentalo sijaitsee Kuhmoisten Leppäkosken kylässä. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja on rakennushistoriallisesti arvokas.
Historia.
Leppäkosken työväenyhdistys on perustettu vuonna 1906. Rakennustoimikunta aloitti työväentalon hankkimisen vuonna 1916, mutta vuonna 1918 syksyllä konstaapeli Unnaslahti laittoi myyntiin kaikki hankitut rakennustarpeet. Oikeusteitse yhdistys sai pienen korvauksen menetetyistä rakennustarpeista. Vasta vuonna 1939 yhdistys ryhtyi uuteen yritykseen. Yhdistys osti lainavaroin Mäntymäki-nimisen tontin ja sillä sijainneet rakennukset. Talon vihkiäiset pidettiin heinäkuussa vuonna 1939. Velat saatiin maksettua pois vuonna 1946.
Toiminta oli aluksi vilkasta, ja taloa vuokrattiin myös ammattiosastolle ja seuratoimintaan sekä häihin ja muihin perhejuhliin. Vuonna 1947 talossa pidettiin Leppäkoskelle perustetun OTK-laisen osuusliikkeen perustava kokous. 1950-luvulla toiminta hiipu, ja talo myytiin tontteineen yksityiselle.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen ja satulakattoinen rakennus. Katteena on pelti. Rakennuksen perusta on harmaakivestä. Talon ulkoväri on punamulta, ja siinä on valkoiset ikkunanpielilaudat. Rakennuksen perustana on vanha rakennus, jota on korotettu.
Talossa on sali näyttämöineen, keittiö, eteinen, kaksi asuinhuonetta ja uuden omistajan rakentama sauna. Pihapiirissä on kaivo, puuvaja ja wc:t.
Toimintaa työväentalolla.
Talo on vuoden 1979 tiedon mukaan yksityisasuntona.
Kuhmoisten Sappeen työväentalo

Kuhmoisten Sappeen työväentalo sijaitsee Kuhmoisten Sappeen kylässä. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja on rakennushistoriallisesti arvokas.
Historia.
Työväenyhdistys osti tontin Saima Peltoselta työväentaloa varten. Työväentalo rakennettiin entisestä vesivoimalla pyörivästä meijeristä, joka sijaitsi nykyisellä Myllypihalla. Yhdistys oli talousvaikeuksissa 1920-luvulla. Työväenyhdistyksen toimihenkilö Yrjö Järvinen oli takaajana yhdistyksen lainassa. Kun Tampereen Työväen Säästöpankki sanoi lainan irti, hän joutui myymään oman kotitalonsakin pakkohuutokaupassa. Samassa pakkohuutokaupassa työväenyhdistys myi työväentalon Sappeen nuorisoseuralle.
Sappeen nuorisoseura teki talossa remonttia ja rakensi pihalle puuvajan. Nuorisoseura myi sitten talon yksityiselle kesämökiksi. Uusi omistaja rakensi entisestä narikasta ja eteisestä saunan. Lisäksi hän rakensi pihamaalle autotallin ja kaivon.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen ja satulakattoinen rakennus. Katteena on pelti. Rakennuksen perusta on harmaakivestä. Talon ulkoseinät on käsitelty jäteöljyllä. Sisäänkäynteihin on tehty katokset uusien omistajien aikana.
Talossa on sali näyttämöineen, kamari, keittiö, eteinen, ravintola ja entisen eteisen ja narikan tilalle rakennettu sauna. Pihapiirissä on kaivo, puuvaja ja autotalli.
Toimintaa työväentalolla.
Talo on vuoden 1979 tiedon mukaan yksityisellä kesämökkinä.
Laukaan kirkonkylän työväentalo

Laukaan kirkonkylän työväentalo sijaitsee Laukaan kirkonkylässä. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja on rakennushistoriallisesti arvokas.
Historia.
Laukaan kirkonkylän työväenyhdistys on perustettu vuonna 1906 Kuntalassa. Vuonna 1911 ostettiin tontti Tiehuhdanmaalta. Vuonna 1913 ostettiin lautaa Suolahden sahalta ja rakennettiin väliaikainen rakennus, jonka urakoi Otto Lehtonen. Myös talkoita tehtiin. Tämä rakennus oli vain kesäaikaan käytössä. Se oli yksihuoneinen lautarakennus, ja se paloi vuonna 1913. Heti palon jälkeen ryhdyttiin hankkimaan uutta taloa. Yhdistys osti Joonas Viljaselta Leinolasta tuparakennukset. Se pystytettiin palaneen rakennuksen kivijalalle. Työ tehtiin pääosin talkoilla. Ensin rakennettiin sali, joka valmistui vuonna 1914. Vuonna 1917 työväentaloa laajennettiinu. Salia jatkettiin, ja lisäksi rakennettiin vahtimestarin huone, puffetti ja eteinen ja todennäköisesti myös näyttämö.
Sisällissodan aikana vuonna 1918 työväentalolla säilytettiin punavankeja Laukaasta ja Laukaan ympäristöstä. Vankileiri oli talolla kymmenen viikkoa.
Vuonna 1944 työväentalon ravintola ja näyttämö oli linnoitusporukan ruokalana, ja työväentalon tontille oli rakennettu parakkikylä.
Vuonna 1969 työväentalo myytiin kunnossapitovaikeuksien vuoksi ja käytön vähentyessä.
Rakennus.
Talo on osittain hirsi- ja osittain lautarunkoinen ja satulakattoinen rakennus. Katteena oli aluksi päre, ja se on myöhemmin vaihdettu huopaan. Rakennuksen perusta on harmaakivestä ja betonista.
Talossa on sali näyttämöineen, ravintola, keittiö, narikka ja eteinen ja portaat yläkertaan, missä on vahtimestarin huone. Vuoden 1954 remontissa tehtiin keittiöstä ja narikasta uusi keittiö, pieni eteinen hävisi ja lisäksi rakennettiin elokuvahuone. Pihapiirissä on sauna, ja aiemmin siellä oli myös putka sekä wc:t.
Toimintaa työväentalolla.
Talo on vuoden 1979 tiedon mukaan ollut yksityisellä varastona.
Lauri Kaarta

Lauri Kaarta (käytti myös nimeä Kaarto) (23. tammikuuta 1907 Kalajoki – 11. maaliskuuta 1940 Viipuri) oli suomalainen ampuja. 
Lauri Kaarta asui Kalajoella ja harrasti ammuntaa paikallisen suojeluskunnan riveissä aseenaan sotilaskivääri. Paras menestys tuli vuoden 1939 MM-kisoissa Helsingissä, jossa hän saavutti kaksi henkilökohtaista pronssimitalia. Lisäksi joukkuekilpailussa tuli myös pronssimitali. Seuraavissa MM-kisoissa Luzernissa hän oli myös mukana ja saavutti henkilökohtaisen ja joukkueena hopeamitalin. 
Kaarta osallistui Talvisotaan JR7:n riveissä tarkka-ampujana. Taistelut kulkivat Summan kautta perääntyen Viipuriin, jossa hän kaatui Viipurin Tervaniemessä kranaatin osuessa häneen.
Mitalit MM-kisoissa.
Joukkuekilpailu.
Kaartan suvussa on ollut myös muita, kuten Laurin veljenpoika Veikko ja hänen poikansa Mika, jotka ovat saaneet kivääriammunnassa SM-mitaleita.
Äijälän työväentalo

Äijälän työväentalo sijaitsee Laukaan Äijälän kylässä. Se edustaa ajankohdalle ja työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja on rakennushistoriallisesti ja historiallisesti arvokas.
Historia.
Äijälän työväenyhdistys on perustettu vuonna 1905 ja toiminta tapahtui vuokratiloissa. Ennen sotia yhdistyksellä oli avotanssilava Ketunkankaalla. Työväentalon tontti ostettiin vuonna 1945 Martti Hyvöseltä. Työväentalo rakennettiin samana vuonna talkoilla. Se jäi kuitenkin kehikkovaiheeseen. Yhdistys joutui myymään talon ja tontin vuonna 1949–1950 Jussi Kauppiselle.
Uusi omistaja muutti sisätiloja rakentaen entisen näyttämön paikalle kattilahuoneen. Yläkertaan hän teki huoneen ja entisen narikan paikalle varastohuoneen. Salia on käytetty verstaana.
Työväenyhdistyksen toiminta loppui työväentalon myyntiin, ja yhdistys liitettiin varoineen Laukaan kirkonkylän työväenyhdistykseen.
Rakennus.
Talo on lautarunkoinen ja satulakattoinen rakennus. Katteena on vihreä huopa. Rakennuksen perusta on betonista. Taon ulkoväri on punainen, ikkunanpuitteet ovat valkoiset.
Talossa on sali, jonka päässä oli aluksi näyttämö ja nyt kattilahuone, entisen narikan paikalla on nyt varasto. Talon toisessa päässä on asuntotilat ja yläkerrassa vahtimestarin huone. Pihapiirissä on sauna ja puuvaja.
Toimintaa työväentalolla.
Talo on vuoden 1979 tiedon mukaan ollut yksityisellä autokorjaamona ja yksityisasuntona.
Luhangan työväentalo

Luhangan työväentalo sijaitsee Luhangan Lempään kylässä. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja on rakennushistoriallisesti arvokas.
Historia.
Luhangan työväenyhdistys on perustettu uudelleen vuonna 1919. Toiminta oli katkennut sisällissodan aikana vuonna 1918, kun yhdistyksen johtohenkilöitä vangittiin. Omaa taloa varten ostettiin vuonna 1926 Onni ja Ida Lepistöltä Ryyttylän tilasta Hakosen perintötilaa oleva palsta Lahti-Lempää-Kesäniemi-välisen maantien risteyksestä. Taloa rakennettiin talkoilla Iivari Karilan ollessa rakennusmestarina. Rakennustarpeet saatiin pääosin lahjoituksina. Iltamia pidettiin ennen talon valmistumista Aholassa, ja iltamatuloilla rahoitettiin talon rakentamista. Työväentalo valmistui vuonna 1926, mutta ensimmäiset iltamat pidettiin vasta seuraavana kesänä. Kun 1930-luvulla putka tuli pakolliseksi, sellainen rakennettiin. Putka purettiin myöhemmin.
Sotien jälkeen talolle asennettiin sähköt.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen ja satulakattoinen rakennus. Katteena on ollut aluksi päre, nyt pelti. Rakennuksen perusta on harmaakivestä. Talon ulkoväri on punamulta.
Talossa on sali, jonka päässä on näyttämö. Salissa on lankkulattia, katossa valkoinen paneeli, salin seinät ovat paneelia ja pahvia ja siniseksi maalattu. Talon toisessa päässä on keittiö, ravintola ja eteinen. Vahtimestari on asunut lähistöllä omassa talossaan.
Toimintaa työväentalolla.
Talo on vuoden 1979 tiedon mukaan omassa käytössä.
Haarajärven työväentalo

Haarajärven työväentalo sijaitsee Multian Sahrajärven kylässä. Se edustaa aikakaudelle ja työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja on rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas.
Historia.
Haarajärven työväenyhdistys on perustettu vuonna 1906. Työväenyhdistys perustettiin Munnisperän Haarajärvelle, josta sen toiminta siirtyi Sahrajärvelle. Yhdistys piti kokouksia ennen työväentalon rakentamista Sauna-aholla, Honkalassa, Hetemäessä ja Konttiahossa Nikaranperällä. Työväentalon tontti ostettiin Hetemäestä. Keuruun puolelta Munninperältä ostettiin Etelämäen talon vanha rakennus. Siitä kunnostettiin työväentalo vuonna 1938, ja se on säilynyt alkuperäisessä asussaan. Laudasta rakennettiin eteinen samana vuonna. Rakentaminen tehtiin talkoilla.
Työväentalon tontilla on saunarakennus, jossa on käymälät. Siinä on ollut myös putka.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen ja satulakattoinen rakennus. Katteena on huopa 1960-luvulta lähtien. Rakennuksen perusta on luonnonkivestä.
Talossa on sali, jonka päässä on näyttämö. Talon toisessa päässä on keittiö ja ravintola. Talon edessä on laudasta tehty eteinen ja narikka.
Toimintaa työväentalolla.
Talo on vuoden 1979 tiedon mukaan omassa käytössä.
Bangweulujärvi

Bangweulujärvi on Sambian koillisosissa sijaitseva suojainen järvi, jonka ympärillä on laajat suoalueet. Järven vedenpinnan korkeus vaihtelee sadekausien mukaan, mutta järvi kattaa suunnilleen 9 800 neliökilometrin alueen. Järvessä on kolme asutettua saarta, joiden lisäksi suoalueella on paljon matalia saaria.
David Livingstone oli ensimmäinen järven nähnyt eurooppalainen. Hän löysi järven vuonna 1868 ja kuoli sen eteläiselle rannalle vuonna 1873.
Bangweulujärvestä pyydettyä kalaa kuivataan ja viedään myyntiin erityisesti Copperbeltin alueelle, joka sijaitsee noin 160 kilometrin päässä lännessä.
Palokan työväentalo Tarmola

Palokan työväentalo Tarmola sijaitsee Jyväskylässä Keski-Palokassa.
Historia.
Talon on rakentanut SKDL:n Palokan Työväenyhdistys.
Rakennus.
Työväentalo on runkorakenteinen, ja se on vuorattu laudoilla ja maalattu punaiseksi. Talon katteena oli aluksi päre, mutta vuonna 1977 laitettiin peltikatto. Sisäkatto vuorattiin lastulevyillä vuonna 1977. Samaan aikaan myös sisäseiniin laitettiin lastulevyt. Talossa oli aluksi uunilämmitys. Vuonna 1976 asennettiin sähkölämmitys. Ikkunat, ovet ja kuistit on muutettu vuonna 1977.
Talossa on juhlasali, jossa on ollut näyttämö. Näyttämö purettiin vuonna 1976. Lisäksi talossa on keittiö, eteinen ja huoneen ja keittiön asunto. Pihapiirissä on käymälät. Talossa ei ole vesijohtoa eikä viemäriä.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on vuoden 1982 tiedon mukaan järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, elokuvanäytöksiä ja juhlia.
Tarmolan pohjoispäässä on Voimistelu- ja urheiluseura Palokan Pyry ry:n omistama tila, joka on rakennettu 1950-luvulla seuran kokoontumistilaksi ja "painikämpäksi". Tilan käyttötarkoitus muutettiin 1980-luvun lopulla. Sisätilat purettiin ja yhtenäisen salin tilalle rakennettiin saunatilat, pieni keittiösyvennys ja takkahuone. Pyryn toimitilassa on vakituinen vuokraaja eikä se ole tällä hetkellä vuokrattavissa muuhun käyttöön. Koko talon katto uusittiin 2000-luvun alkupuolella.
Kivistön (Halssilan) työväentalo

Kivistön (Halssilan) työväentalo oli Jyväskylässä Kivistön asuinalueella Vaajakoskentien varrella sijainnut työväentalo. Rakennus purettiin vuoden 2024 lopussa.
Historia.
Rakennus on alun perin ollut saksalaisparakki. Se on hankittu vuonna 1946 Oulun Tuirasta ja siirretty nykyiselle paikalle. Työ tehtiin talkoilla.
Rakennus.
Työväentalo oli rakennettu levyelementeistä ja laudoista. Ulkovuorauksena oli pystylaudoitus. Talo oli maalattu tummanvihreäksi. Katteena on huopa. Sisäkattona oli lautasäleikkö. Sisäseinät oli vuorattu kuitulevyillä. Taloa on aluksi lämmitetty halkokamiinalla, myöhemmin asennettiin öljylämmittimet.
Talossa oli juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja huoneen ja keittiön asunto sekä kokoushuone ja naulakko. Talossa ei ollut vesijohtoa eikä viemäriä.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on vuoden 1982 tiedon mukaan järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, bingoa, teatteriesityksiä ja juhlia.
Koivuranta (työväentalo)

Koivuranta on työväentalo Jyväskylässä Halssilassa.
Historia.
Talon on piirtänyt Kaj Michael vuonna 1957. Työ on tehty osittain urakalla ja osittain talkoilla.
Rakennus.
Talo on rankorakenteinen ja laudoitettu, ja se on maalattu keltaiseksi. Katteena on huopa. Sisäkatto on laudoitettu ja sisäseinät paneloitu. Taloon on asennettu vesijohto ja viemäri sekä wc vuonna 1958. Vuonna 1968 asennettiin kuumailmapuhallin.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on vuoden 1982 tiedon mukaan järjestetty kesäisin kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, bingoa ja urheiluharjoituksia.
Jyskän työväenjärjestöjen talo

Jyskän työväenjärjestöjen talo sijaitsee Jyväskylässä Jyskässä.
Historia.
Talon on piirtänyt Tapio Siekkinen. Talo on rakennettu talkoilla.
Rakennus.
Talo on ulkoa pystylaudoitettu. Väri on ollut alun perin keltainen. Vuonna 1977 talo on maalattu punaiseksi. Katteena oli aluksi päre, joka vuonna 1975 vaihdettiin peltiin. Sisäseinät on vuorattu aaltopahvilla ja sisäkatto pahvilla. Osa ovista on muutettu vuonna 1978. Talossa aluksi ollut puulämmitys vaihdettiin sähkölämmitykseen vuonna 1975.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja huoneen ja keittiön asunto.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on vuoden 1982 tiedon mukaan järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvia, bingoa, urheiluharjoituksia, teatteriesityksiä ja juhlia.
Suolahden Kansantalo

Suolahden Kansantalo on Äänekosken Suolahden keskustassa sijaitseva vuonna 1954 rakennettu työväentalo.
Historia.
Talo on rakennettu talkoilla ja rahoitettu osittain lainoituksella ja osittain lahjoituksilla ja järjestöjen omalla rahoituksella.
Rakennus.
Talo on rankorakenteinen. Ulkoseinät on pystylaudoitettu. Katteena on huopa. Sisäseinät on vuorattu kovalevyllä ja lastulevyllä. Sisäkatto on vuorattu laudoilla ja kovalevyllä. Alkuperäiset puulla lämmitetyt uunit on korvattu vuonna 1962 öljylämmityksellä. Samana vuonna asennettiin vesijohto, viemäri ja rakennettiin wc:t.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa järjestetään kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, teatteriesityksiä ja juhlia(1982).
Sydänmaan työväentalo

Sydänmaan Työväentalo sijaitsee Pihtiputaalla Sydänmaan kylässä.
Historiaa.
Talo on rakennettu talkoilla ja rahoitettu jäsenten avustuksilla.
Rakennus.
Talossa oli juhlasali näyttämöineen, keittiö ja eteinen.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on vuoden 1982 tiedon mukaan järjestetty kokouksia.
Vehniän työväentalo

Vehniän työväentalo sijaitsee Laukaassa Vehniän kylässä haja-asutusalueella.
Historia.
Talo on rakennettu 1945–1946 talkoilla ja rahoitettu aluksi pankkilainalla. Materiaalia on hankittu keräyksillä. Laajennukset ja remontit on tehty omalla rahoituksella.
Rakennus.
Työväentalo on rankorakenteinen, ja se on maalattu punaiseksi. Katteena on ollut aluksi päre, joka korvattiin vuonna 1962 peltikatolla. Sisäkatto on vuorattu maalatulla kuitulevyllä. Myös sisäseinien verhoiluna on maalatut kuitulevyt. Laajennusosassa on lastulevyt. Laajennuksia on tehty vuosina 1975–1977. Alkuperäinen puulämmitys on korvattu vuonna 1976 öljy- ja sähkölämmityksellä. Viemäri on rakennettu vuonna 1977. Vesijohtoa ei ole.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen, kokoushuone, näyttämöhuone ja varasto. Ulkorakennuksessa on käymälä ja puuvaja.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on vuoden 1982 tiedon mukaan järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, bingoa, urheiluharjoituksia ja juhlia.
Lähteet.
Urajärven työväentalo

Urajärven työväentalo oli Asikkalan kunnan Urajärven kylässä sijainnut työväentalo. Se paloi vuonna 1946.
Historiaa.
Urajärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Yhdistys sai yhden lähteen mukaan talon vuonna 1916. Tuolloin yhdistys oli Asikkalan suurin, vaikkakin jäsenmäärä oli vain 16. Talon vihkiäisiä tosin vietettiin jo vuonna 1914, joten se oli ainakin käyttökunnossa jo tuolloin, vaikka olisikin valmistunut vasta myöhemmin. Talossa oli juhlasali näyttämöineen, kaksi huonetta ja eteinen. 1920–1930-lukujen vaihteessa yhdistyksen jäsenmäärä oli kymmenen paikkeilla.
Vuonna 1932 yhdistys määrättiin lakkautettavaksi kommunistilakien nojalla. Se oli 1920-luvun alussa kuulunut Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, ja vaikka yhdistys oli sittemmin eronnut puolueesta, sen tulkittiin olleen edelleen kommunistinen. Työväentalo päätyi paikalliselle nuorisoseuralle.
Vuonna 1946 hyväksyttiin eduskunnassa laki, jonka perusteella 1930-luvulla takavarikoituja työväentaloja palautettiin työväenyhdistyksille. Pian tämän jälkeen Urajärven työväentalo tuhoutui tulipalossa, joka todettiin tahallaan sytytetyksi. Palon sytyttäjiksi epäiltiin nuorisoseuran jäseniä, sillä heidän kerrottiin puhuneen, että talon annettaisiin mieluummin vaikka palaa kuin palautettaisiin sitä työväenyhdistykselle.
Urajärven työväenyhdistys osti keskeltä kylää uuden tontin, jolle suunniteltiin uutta, entistä ehompaa taloa. Suunnitelman toteutumisesta ei kuitenkaan ole tietoa. 
Toimintaa työväentalolla.
Vuonna 1915 talolla järjestettiin iltamat, joiden yhteydessä pidettiin näytelmäkilpailu. Kilpailuun osallistui Urajärven työväenyhdistyksen lisäksi Hollolan Vesikansan työväenyhdistys. Näytelmien taso ei "Työmies"-lehden selostuksen mukaan ollut kovin korkea. Esimerkiksi Urajärven oma näytelmäseura oli joutunut jättämään harjoittelun viimeiseen iltaan, sillä seurueen jäsenet asuivat kovin kaukana toisistaan. Niinpä kilpailussa ei jaettu ensimmäistä palkintoa ollenkaan, kun todettiin, ettei esityksistä mikään ollut tarpeeksi tasokas.
Säynätsalon Salorinteen työväentalo

Säynätsalon Salorinteen työväentalo oli Säynätsalon Muuratsalossa sijainnut työväentalo. Rakennus valmistui talkoilla vuonna 1946 ja se purettiin vuonna 2020.
Historia.
Työväentalo on rahoitettu huvitoiminnalla saaduilla varoilla ja lahjoituksilla. Se rakennettiin talkoilla.
Talon toiminnan ansiosta on voitettu vuonna 1950 Tukholman rauhanvetoomuksen nimienkeruussa valtakunnallinen ensimmäinen sija.
Talo jäi tyhjilleen ja pääsi rapistumaan huonokuntoiseksi. Rakennuksen ostanut yksityishenkilö sai sille purkuluvan vuonna 2020 ja purki sen pois omakotitalon tieltä.
Rakennus.
Talo oli rakennettu sementtitiilestä ja rapattu. Talon ulkoväri oli harmaa. Kate oli ensin huopa, vuonna 1957 siihen laitettiin peltikatto. Sisäkatto ravintolassa ja eteisessä oli rapattu lauta, salissa oli puupalkit ja levyt. Talossa oli aluksi kamiinalämmitys, vuodesta 1955 öljykamiina ja sähköistys. Vesijohto ja viemäri sekä wc:t laitettiin vuonna 1978. Talon ulko-ovet ja kuisti muutettiin vuonna 1978.
Talossa oli juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen. Eri rakennuksessa oli talonmiehen huoneen ja keittiön käsittävä asunto.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on vuoden 1982 tiedon mukaan järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvanäytöksiä, bingoa, urheiluharjoituksia, teatteria, juhlia ja näyttelyitä.
Bangweulun suoalue

Bangweulun suoalue ( tai "Bangweulu Wetlands") on laaja suomaan, tulvatasangon, jokien ja suojaisten järvien muodostama alue Sambian pohjoisosissa. Alueen kokonaispinta-ala on noin 790000 hehtaaria, josta 520000 hehtaaria on pysyvää suoaluetta.
Suoalueelle tulee vettä Chambeshi-joen kautta koillisesta ja ylimääräinen vesi virtaa lounaasta Luapula-jokea pitkin pois. Alueen vedenpinnan taso vaihtelee vuoden aikana voimakkaasti, mutta ennustettavasti, ja vuosien väliset vaihtelut ovat suhteellisen pieniä. Alueen vesistö on vähäravinteista (oligotrofista) ja veteen liuenneen kiintoaineksen määrä on yleisesti ottaen pieni. Suoalueen runsas kasvillisuus, erityisesti papyruskaisla, käyttää suurimman osan Chambeshi-joen alueelle tuomista ravinteista ja näin ikään kuin suodattaa ravinteet pois vedestä.
Suoalueen vesiväylien varsilla kasvaa papyrussädekaislaa ("Cyperus papyrus") laajoina kasvustoina ja kasvustojen reunoilla kasvaa vyöhykkeinä pilliluikkia ("Eleocharis") sekä lumpeita ("Nymphaea"). Hiekkaisilla rannoilla ja vesiväylillä kasvaa puolestaan järviruokoa ("Phragmites australis") sekä kastanjaluikkaa ("Eleocharis dulcis"). Maaperältään kiinteämpää maa-ainesta olevilla alueilla kasvaa erilaisia saroja ("Carex"), leinikkejä ("Ranunculus") ja riisejä ("Oryza") sekä "virtahepoheinäksi" kutsuttua "Vossia cuspidata" -heinälajia.