tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pentti Rissanen

Pentti Juhani Rissanen (s. 23. toukokuuta 1943 Joensuu) on suomalainen asianajaja ja pankinjohtaja.
Koulutus ja työura.
Rissanen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1965 ja sai varatuomarin arvon 1972. Hän työskenteli kolmekymmentä vuotta (1965–1995) Kansallis-Osake-Pankissa, muun muassa konsernin hallintojohtajana 1992–1995, sekä kuului pankin johtokuntaan 1988–1995. Vuosina 1997–2006 hänellä oli oma asianajotoimisto. Hän hoiti lukuisia luottamustehtäviä muun muassa Alli Paasikiven Säätiön taloudenhoitajana vuodesta 1984, HYY-yhtiöiden hallituksen jäsenenä 1985–1995, Suomen Lääketieteen Säätiön hallintoneuvostossa 1987–1995, Suomen pankkiyhdistyksen lakivaliokunnan jäsenenä 1989–1995, Keskuskauppakamarin lakivaliokunnassa 1989–1995 ja Liiketyönantajain Keskusliiton hallituksen jäsenenä 1992–1995.
Toiminta Kansallis-Osake-Pankissa.
KOP:n johtokunnassa Rissanen piti pankin vuoden 1994 kansallisannin markkinointia lainvastaisena, kun annettiin ymmärtää suursijoittajien sitoutuneen merkitsemään osakkeita yli miljardilla markalla, vaikka niin ei ollut. Myöhemmin pankin johto, Rissanen mukaan lukien, joutui syytteeseen piensijoittajien harhauttamisesta. Helsingin käräjäoikeuden vuonna 1996 antaman tuomion mukaan osa markkinoinnista oli saattanut olla harhaanjohtavaa, mutta tahallisuudesta tai törkeästä huolimattomuudesta ei ollut näyttöä.
Rissanen oli joutunut annin järjestämistä koskevien huomautustensa sekä Kouri-kauppojen jälkiselvittelyissä antamisensa lausuntojen vuoksi pankin hallintoneuvoston epäsuosioon. Kun aiempi pääjohtaja Jaakko Lassila oli vuonna 1991 kiistänyt, että Pentti Kouri olisi toiminut KOP:n bulvaanina ja että voitonjaosta olisi ollut kiistaa. Rissanen oli kuitenkin myöntänyt "Helsingin Sanomille", että KOP oli tehnyt pankin kannalta epäedullisia sopimuksia. Lisäksi Rissasen pelättiin vastustavan KOP:n tulossa olevaa fuusiota Suomen Yhdyspankin kanssa ja olevan vuotoriski. Tammikuussa 1995 Rissanen ensin vapautettiin pankin johtokunnan jäsenyydestä. Muutamaa päivää myöhemmin pääjohtaja Pertti Voutilainen vapautti hänet hallintojohtajan tehtävästä ja hänet siirrettiin erityistehtäviin. Viikko tämän jälkeen Rissanen irtisanottiin. 
Maaliskuun 1995 yhtiökokouksessa Rissanen kuuluikin niihin, jotka vastustivat KOP:n ja SYP:n fuusiota, koska he pitivät sitä lainvastaisena.
Pitkällisen oikeusriidan päätteeksi Korkein oikeus päätti 1999, että johtokunnan jäsenet eivät ole työsuhteessa vaan heidät rinnastetaan toimitusjohtajiin eli he ovat osa toimielimiä, joilla ei ole työsuhdeturvaa. Haastehakemukseensa Rissanen oli aikanaan liittänyt myös pankin salaisia asiakirjoja.
Yksityiselämä.
Pentti Rissasen puoliso on eläkkeellä oleva kansliapäällikkö, professori Kirsti Rissanen. Heillä on neljä yhteistä lasta, joista yksi on kuollut.
Lauri Solanterä

Lauri Matias Solanterä, sukunimi aik. "Solander" (3. tammikuuta 1902 Kokemäki – 5. syyskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen nuotinpiirtäjä ja kanttori-urkuri. Hänet tunnettiin "kävelevänä musiikin tietokirjana", joka kykeni ilman hakuteoksia vastaamaan mihin tahansa musiikkia koskevaan kysymykseen.
Lauri Solanterä kävi kuusi luokkaa Porin lyseota ja opiskeli sitten 1924–1927 Helsingin musiikki- ja kirkkomusiikkiopistossa urkujen ja pianon soittoa sekä laulua. Solanterä valmistui 1927 kanttori-urkuriksi. Hän oli vähän aikaa kanttorina Pohjan pitäjässä ja siirtyi sitten 1928 Helsinkiin Westerlundin musiikkikauppaan piano- ja nuottimyyjäksi. Vuonna 1940 Solanterä nimitettiin Westerlundin liikkeen kustannuspäälliköksi ja hän hoiti tätä tehtävää eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Solanterä alkoi töiden jälkeen iltaisin piirtää nuotteja, aluksi orkesteristemmoja mutta myöhemmin painovalmiita nuotinnoksia. Solanterä piirsi painokuntoon muun muassa Lauri Parviaisen "Koulun laulukirjan" vuonna 1934, Suomen evankelis-luterilaisen kirkon koraalikirjat, useita orkesteri- ja kuoroteoksia, yksinlauluja ja iskelmiä. Solanterä julkaisi myös luettelon säveltäjä Jean Sibeliuksen käsikirjoituksista sekä täydellisen luettelon Sibeliuksen teoksista nimellä "The Works of Jean Sibelius" (1955). Hän julkaisi yhdessä Taneli Kuusiston kanssa joululaulukokoelman "In dulci jubilo".
Lauri Solanterä oli naimisissa laulajatar ja laulujen suomentaja Kyllikki Solanterän o.s. Wegelius, aiemmin Solander (1908–1965) kanssa. Taitavana pianistina tunnettu Solanterä säesti vaimoaan harjoituksissa sekä maakuntiin tehdyillä konserttimatkoilla. Kyllikki Solanterän kuoltua Lauri Solanterä meni naimisiin Hellä Seterin o.s. Laiho kanssa. Lauri Solanterä on haudattu puolisonsa Kyllikki Solanterän kanssa Honkanummen hautausmaalle.
Kansalliskirjastossa säilytettävä Kyllikki ja Lauri Solanterän arkisto sisältää suomalaisten säveltäjien, heidän joukossaan muun muassa Erik Bergman, Aarre Merikanto ja Ahti Sonninen, sävellyskäsikirjoituksia, jotka jäivät Lauri Solanterälle teoksia puhtaaksi piirrettäessä. Arkistossa on myös runsaasti Kyllikki Solanterän suomentamia lauluja nuottipainatteina.
Anu Bradford

Anu H. Bradford (o.s. Piilola, s. 1975 Tampere) on suomalais-amerikkalainen oikeustieteen professori, kirjailija ja kansainvälisen kauppaoikeuden asiantuntija. Hänet nimitettiin 2014 Columbia Law Schoolin Henry L. Moses Distinguished Professor of Law and International Organization -oppituoliin. Bradford on "The Brussels Effect: How the European Union Rules the World" -teoksen tekijä.
 Bradford on naimisissa Trevor Bradfordin kanssa.
Anu Piilola, myöhempi Bradford, oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan varapuheenjohtaja ja toimi kansanedustaja Suvi Lindenin avustajana. "City-lehti" kirjoitti heinäkuussa 1999, että Piilola kuului kansanedustaja Ben Zyskowiczin "farmiin".
Hän suoritti oikeustieteen perustutkintonsa Helsingin yliopistossa vuonna 2000, opiskeli Fulbright-stipendiaattina Harvard Law Schoolissa ja suoritti siellä toisen oikeustieteen perustutkinnon valmistuen vuonna 2002. Työskenneltyään Brysselissä Cleary Gottlieb Steen &amp; Hamilton -lakitoimistossa EU:n kilpailulainsäädännön parissa hän palasi Harvardiin suorittaen Doctor of Juridical Science (S.J.D.) -tohtorintutkinnon vuonna 2007.
Ura.
Bradford toimi University of Chicagossa oikeustieteen assistant professor -tehtävässä. World Economic Forum nimesi hänet vuoden 2010 Young Global Leaderiksi. Vuonna 2012 hän julkaisi tutkimuksessaan käsitteen Bryssel-vaikutus (The Brussel Effect). Bryssel-vaikutus viittaa Euroopan unionin unilateraaliseen kykyyn säännellä globaaleja markkinoita. Käsitteen nimi mukailee Yhdysvalloissa tehtyihin vastaaviin havaintoihin viittaavaa California Effect -termiä. 
Vuonna 2012 Bradford nimitettiin Columbia Law Schoolin oikeustieteen professoriksi ja kansainvälisen kauppaoikeuden asiantuntijaksi. Hän pitää hallussaan Henry L. Moses Professor of Law and International Organization -oppituolia ja toimii johtajana European Legal Studies Center -yksikössä. Hänen tutkimuskohteensa liittyvät Euroopan unionin lainsäädäntöön, kansainväliseen kauppaoikeuteen sekä kansainvälisen kilpailun eli antitrustilakien tutkimukseen.
Karronadi

Karronadi on lyhyt, raskas ja sileäputkinen historiallinen laivatykki, joka soveltui lähitaisteluun. Sellaisia käytettiin 1700-luvun ja 1800-luvun vaihteen molemmin puolin etenkin purjelaivoissa. Tykkityyppi on nimetty skotlantilaisen rautaruukin Carron Iron Worksin mukaan, missä niitä ensimmäisenä valmistettiin vain brittilaivaston käyttöön.
Tykkityyppi oli aikakautensa tavallisiin tykkeihin verrattuna nopeampi käyttää ja kevyempi siirrellä, mutta sen kantama oli lyhyt. Lähelle ammuttaessa sen 30-kiloiset kuulat tuhosivat tehokkaasti vihollislaivojen reelinkejä ja takiloita, ja rautakuulia sisältävät säiliöammukset () silpoivat miehistöä.
Karronadit jäivät pois käytöstä teknisen kehityksen myötä, kun tykkeihin tuli rihlaus ja räjähtävät ammukset korvasivat kiinteät metallikuulat. Samalla meritaisteluita alettiin käydä pidempien etäisyyksien päästä.
Stubai Zoo

Stubai Zoo on laskettelupuisto Stubaier Gletscherin talviurheilukeskuksessa Gaiskarferner-jäätiköllä Söldenissä Itävallassa.
Stubai Zoossa on järjestetty freestylehiihdon maailmancupin slopestyle-kilpailuja vuosittain marraskuusta 2017 alkaen.
Nastja Ivlejeva

Anastasija "Nastja" Ivlejeva (; s. 8. maaliskuuta 1991 Rosmittala ) on venäläinen televisiojuontaja, valokuvamalli, blogikirjoittaja, sosiaalisen median vaikuttaja ja julkisuuden henkilö.
Ivlejeva nousi julkisuuteen alun perin sosiaalisen median kautta. Hän tuli tunnetuksi myös ukrainalaisesta, mutta venäjänkielisestä "Orjol i Reška" -matkailusarjasta, jossa hän toimi yhtenä juontajista. Maaliskuussa 2018 Ivlejeva esiintyi mallina Venäjän "Maxim"-lehden kannessa. Vuonna 2021 hän perusti dragkilpailun "Royal Cobras", josta tehtiin valituksia epäillystä "ei-perinteisten arvojen propagandasta", vaikka ensimmäisessä jaksossa huomautettiin, että ohjelman tarkoitus ei ollut "ei-perinteisten seksuaalisten asenteiden" muodostaminen. Ohjelma sai myös vastakkaista kritiikkiä Venäjän seksuaalivähemmistöjen tukalan tilanteen sivuuttamisesta. Tuomareiksi Ivlejeva kutsui muiden muassa Aleksandr Gudkovin ja Ksenija Sobtšakin.
Ivlejeva sai kolmeksi vuodeksi matkustuskiellon Ukrainaan käytyään Krimin niemimaalla Ukrainan lainsäädännön vastaisesti lentämällä Venäjän alueelta vuonna 2017. Vuonna 2021 poliisi takavarikoi Ivlejevan Lamborghini Aventador -auton, koska hän oli jättänyt maksamatta 199 yhden vuoden aikana annettua sakkoa liikennerikkomuksista. Tuohon aikaan Ivlejevalla oli jo 18,7 miljoonaa Instagram-seuraajaa.
Juhlakohu.
Ivlejeva järjesti moskovalaisessa Mutabor-yökerhossa 20. joulukuuta 2023 laajan skandaalin Venäjällä aiheuttaneet juhlat, joissa paljastavissa asuissa esiintyivät useat julkisuuden henkilöt. Juhlijoihin kuuluivat Filipp Kirkorov, Lolita Miljavskaja, Dima Bilan, Ksenija Sobtšak, laulaja Glukoza ja rapartisti Džigan. Aktivistien vaatimuksesta poliisi meni paikan päälle juhlien toisena iltana, mutta ketään ei pidätetty välittömästi vaan juhlien annettiin jatkua. Rapartisti Nikolai Vasiljev ("VACÍO") kuitenkin vangittiin 22. joulukuuta 2023 moskovalaisessa tuomioistuimessa viideksitoista päiväksi huliganismista ja hänelle langetettiin 200 000 ruplan sakot "homopropagandasta", vaikka hän itse tuomitsi seksuaalivähemmistöjen oikeuksien kannattajat. Duuman jäsen Marija Butina vaati "homopropagandaa" koskevan rikostutkinnan lisäksi selvitystä siitä, oliko Vladimir Putinin asetusta perinteisistä arvoista rikottu. Duuman perheensuojelukomitean johtaja Nina Ostanina peräänkuulutti syytteitä. Venäjän hallinnon propagandisti Vladimir Solovjov luonnehti juhliin osallistuneita "pedoiksi" ja "saastaksi". Sensuurivirasto Roskomnadzor löysi juhlista julkaistuista videoista "homopropagandaa".
Maanpaossa oleva venäläinen toimittaja Dmitri Kolezev puolestaan kritisoi julkista juhlimista Venäjän käymän verisen hyökkäyssodan aikana.
Ivlejeva teki juhlien järjestämisestä julkisia anteeksipyyntövideoita, mutta häntä kohtaan käynnistettiin verotutkinta ja häntä vastaan nostettiin kanne, jossa häneltä vaaditaan miljardin ruplan korvauksia moraalisen vahingon aiheuttamisesta. Lisäksi operaattori Mobile TeleSystems ja pankki Tinkoff katkaisivat yhteistyönsä Ivlejevan kanssa.
Frans Oskar Virtanen

Frans Oskar Virtanen (31. joulukuuta 1888 Nokia – 27. maaliskuuta 1949 Ruokolahti) oli suomalainen johtajaopettaja ja päätoimittaja.
Virtanen sai päästötodistuksen Rauman seminaarista 1910. Hän toimi johtajaopettajana Kivennavan Karvalan kansakoulussa 1910–1917 ja sen jälkeen vuodesta 1917 opettajana Linnalan kansakoululla Imatralla. Virtanen toimi lisäksi sijaisopettajana Imatran yhteiskoulussa 1921 ja 1925 opettaen luonnonhistoriaa, terveysoppia ja voimistelua. Hän oli Imatran seudun työväenopiston v.t. johtajana 1927–1928 sekä opiston opettajana ja luennoitsijana 1927–1933. Virtanen oli myös Imatran yhteiskoulun ja työväenopiston johtokuntien jäsen. Virtanen oli vuosina 1930–1947 "Ylä-Vuoksi"-lehden päätoimittaja. Virtasen aloitteesta perustettiin 1937 Imatralle Ylä-Vuoksen Kirjapaino Oy. Virtanen toimi myös "Helsingin Sanomien" kirjeenvaihtajana. Virtasen ollessa päätoimittajana "Ylä-Vuoksi"-lehti muuttui kerran viikossa ilmestyvästä lehdestä kolmepäiväiseksi lehdeksi 1936 ja nelipäiväiseksi 1940. Lehdelle rakennettiin oma toimitalo, ja lehden levikki nousi 1940 9 000:een. Virtanen kirjoitti lehteen pakinoita nimimerkillä "Jäämi". Hän myi Ylä-Vuoksen osakkeensa Kansalliskirjapaino Oy:lle sotavuosien jälkeen vuonna 1947.
Virtanen oli Ruokolahden kunnanvaltuuston, Imatran Urheilukenttä Oy:n johtokunnan, kunnallislautakunnan ja taksoituslautakunnan jäsen, ja hän toimi opetusministeriön retkellyasiamiehenä. Suomen sisällissodan aikana hän toimi valkoisten puolella rykmentin kuormastopäällikkönä. Virtanen harrasti musiikkia ja toimi kuoronjohtajana useissa palkituissa kuoroissa. Hän sävelsi pienehköjä teoksia ja lastenlauluja ja teki sovituksia.
Imatralla sijaitsee Frans Oskar Virtasen mukaan nimetty F. O. Virtasen katu.
Big Air Shougang

Big Air Shougang () on big air -hyppyri Shijingshanissa Pekingissä Kiinassa. Se on ensimmäinen pysyvärakenteinen big air -hyppyri, jotka ovat muualla rakennettu lumesta laskettelurinteisiin tai ne ovat väliäikaisia telinehyppyreitä.
Big Air Shougang rakennettiin Pekingin talviolympialaisia 2022 varten. Se rakennettiin tammikuussa 2011 ilmansaastuttamisen takia suljetun Shougang Groupin terästehtaan tontille. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 2018 ja avajaisia vietettiin 1. marraskuuta 2019.
Big Air Shougangissa kilpailtiin neljä tapahtumaa talviolympialaisissa 2022, ne olivat miesten ja naisten freestylehiihdon ja lumilautailun big air -kilpailut. Kyseisten lajien ensimmäiset maailmancupkilpailut järjestettiin siellä 14. joulukuuta 2019.
Arno Vilos

Arno Villiam Vilos (6. syyskuuta 1995 Turku) on suomalainen näyttelijä.
Vilos on näytellyt muutamissa eri elokuvissa ja televisiosarjoissa vuodesta 2018 lähtien, kuten muun muassa elokuvassa Aino. Vilos on opiskellut näyttelijäntyötä muun muassa Helsingin Teatteriakatemiassa ja hän on esiintynyt muun muassa Espoon teatterissa.
James Bennet

James Bennet (s. 1966) on yhdysvaltalainen toimittaja. Bennet työskentelee nykyisin "The Economist" -lehdelle, jossa hän muun muassa kirjoittaa Yhdysvaltoihin keskittyvää Lexington-kolumnipalstaa. Aikaisemmin Bennet on työskennellyt toimittajana muun muassa "New York Timesissa" ja "The Atlanticissa".
Bennet työskenteli vuosina 2016–2020 "New York Timesin" pääkirjoituksista ja mielipidekirjoituksista vastaavana päällikkönä. Bennet joutui eroamaan tehtävästään kesällä 2020 sen jälkeen, kun lehden mielipidepalstalla oli julkaistu senaattori Tom Cottonin kirjoitus. Kirjoituksessaan Cotton esitti, että armeijan pitäisi osallistua George Floydin kuolemaa seuranneiden mellakoiden väkivaltaisuuksien lopettamiseen. Kirjoitus herätti laajaa kohua erityisesti lehden sisällä. Bennet kirjoitti "The Economistiin" vuonna 2023 pitkän esseen, jossa hän puolusti ratkaisuaan julkaista Cottonin kirjoitus ja kertoi olevansa huolissaan "New York Timesin" suunnasta.
James Bennetin veli on poliitikko Michael Bennet.
Norheimsund

Norheimsund on taajama Kvamin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallintokeskus. Taajaman pinta-ala on 3,9 neliökilometriä ja asukasluku 4 619 vuonna 2023.
Ålvik

Ålvik on taajama Kvamin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,7 neliökilometriä ja asukasluku 426 vuonna 2023. Ålvikissa on piirautaa valmistava Bjølvefossenin valimo.
Ploganes

Ploganes on taajama Kvamin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,9 neliökilometriä ja asukasluku 392 vuonna 2023.
Oma (Kvam)

Oma (myös muodoissa Omastrand tai Omastranda) on taajama Kvamin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,3 neliökilometriä ja asukasluku 212 vuonna 2023.
Fyksesundin silta

Fyksesundin silta () on Norjassa Vestlandin läänissä sijaitseva maantiesilta, joka kulkee Fyksesundetin salmen yli Kvamin kunnassa. Silta avattiin vuonna 1937 ja se oli 346-metrisenä Norjan pisin riippusilta, kunnes Varoddin silta valmistui 1956.
Vikøyn kirkko

Vikøyn kirkko () on Kvamin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1838. Paikalla oli aiemmin sauvakirkko.
Keltatekoma

Keltatekoma ("Tecoma stans") on bignoniakasvien (Bignoniaceae) heimoon, tekomien ("Tecoma") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta pensas tai pieni puu, joka kasvaa noin 3–7,5 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat parilehdykkäisiä ja lehdykät ovat 5–10 cm pitkiä sekä hammaslaitaisia. Kukat ovat muodoltaan torvimaisia, noin 5 cm pitkiä ja väriltään kirkkaankeltaisia. Kukat myös tuoksuvat hieman. Kukat sijaitsevat terttumaisissa kukinnoissa ja laji kukkii pitkään läpi kesän. Kukinnan jälkeen kukista kehittyvät papuja muistuttavat kotahedelmät, jotka ovat noin 20 cm pitkiä ja sisältävät paljon lenninsiivellisiä siemeniä.
Keltatekoma kasvaa luontaisena Floridassa, Karibialla sekä Meksikosta Etelä-Amerikkaan ulottuvalla alueella, mutta sitä kasvatetaan koristekasvina myös muualla, jossa ilmasto on riittävän lämmin.
Castelsagrat

Castelsagrat on kunta Lounais-Ranskassa Tarn-et-Garonnen departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin 45 kilometriä Montaubanin kaupungista luoteeseen.
Castelsagrat on vanha bastide, jonka Place de la Liberté -keskusaukiota reunustavat katetut käytävät ovat peräisin 1200- ja 1300-luvuilta. Keskusaukion lähellä oleva Marian taivaaseenottamisen kirkko on myös 1300-luvulta. Kirkko joutui taisteluiden kohteeksi ensin satavuotisessa sodassa ja sitten Ranskan uskonsodissa 1500-luvulla, jotka tuhosivat sen holvin, kellotornin sekä osan muureista. Barlong-tyylinen kellotorni rakennettiin uudelleen 1600-luvulla ja holvi koottiin uudelleen 1800-luvulla. Kirkon alttaritaulu on peräisin Toulousen college Saint-Raymondin kappelista, ja sen on tehnyt kuvanveistäjä Pierre Affre vuosina 1667–1669. Kirkko on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi.
Operaatio Earnest Will

Operation Earnest Will oli 23. heinäkuuta 1987 alkanut Yhdysvaltain laivaston operaatio Persianlahdella, missä suojeltiin kuwaitilaisia tankkereita Iranin tekemiltä hyökkäyksiltä. Operaatio päättyi 26. syyskuuta 1988.
Tausta.
Irakin–Iranin sodan niin kutsuttu "tankkerisota" alkoi, kun Irak hyökkäsi öljyterminaalia ja öljytankkereita vastaan ​​Iranin Khargin saarella vuoden 1984 alussa. Iran olisi saattanut sulkea Hormuzinsalmen kaikelta meriliikenteeltä, mikä olisi tarkoittanut Yhdysvaltojen väliintuloa. Iran ei sulkenut salmea.
Koska Irak oli menettänyt taisteluissa rannikot ja Syyria sulki Välimerelle kulkevat öljyputket, täytyi Irakin luottaa Kuwaitiin ja muihin Persianlahden liittolaisiinsa öljynsä kuljettamiseksi. Iran alkoi hyökätä keväästä 1984 lähtien irakilaista öljyä kuljettavia kuwaitilaisia ​​tankkereita vastaan ​​ja myöhemmin minkä tahansa Irakia tukevan valtion tankkereihin. Lopulta molemmat maat hyökkäilivät puolueettomienkin maiden öljytankkereihin ja kauppa-aluksiin yrittääkseen estää vihollisensa kaupankäynnin.
Joulukuussa 1986 Kuwait pyysi Yhdysvaltoja auttamaan tankkereidensa suojauksessa. Lopulta Ronald Reaganin hallinto suostui turvaamaan tankkereita sotalaivoilla ja kuwaitilaisia tankkereita rekisteröitiin Yhdysvaltain lipun alle. Kuwait oli pyytänyt apua myös Neuvostoliitosta. Juuri ennen saattueen käynnistämistä tapahtui välikohtaus, jossa Irak ampui oman lausuntonsa mukaan vahingossa Exocet-ohjuksilla yhdysvaltalaista ohjushävittäjää "USS Starkia", jossa sai surmansa 37 merimiestä.
Operaatiot.
23. heinäkuuta 1987 Yhdysvaltain laivasto aloitti Operaatio Earnest Willin. "USS Crommelin", "USS Fox", "USS Worden", "USS Kidd" ja "USS Klakring" olivat ensimmäiset saattuetehtävän saaneet sotalaivat. Suurimmillaan alueella oli kymmeniä Yhdysvaltain laivaston aluksia.
Operaation aikana suoritettiin lukuisia pienempiä operaatioita, merkittävimpinä operaatiot Prime Chance, Nimble Archer ja Praying Mantis.
Yhdysvaltojen sotatoimien ansiosta hyökkäykset neutraaleita laivoja vastaan vähenivät huomattavasti. "USS Vincennes" ampui 3. heinäkuuta 1988 Iran Airin lennon 655 alas, koska luuli sitä Iranin ilmavoimien hävittäjäksi. Kaikki 290 matkustajaa ja miehistön jäsentä kuolivat. Nämä tapahtumat auttoivat Irania suostumaan tulitaukoon ja lopulta lopettamaan 20. elokuuta 1988 kahdeksanvuotisen sodan Irakin kanssa. Viimeinen tankkeri saatettiin 26. syyskuuta Kuwaitiin ja operaatio päättyi.
Giorgio Scalvini

Giorgio Scalvini (s. 11. joulukuuta 2003 Chiari) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 194-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Atalantaa. Hän on pelannut Italian A-maajoukkueessa vuodesta 2022.
Scalvini siirtyi Brescian junioreista Atalantaan vuonna 2015. Hän nousi Atalantan edustusjoukkueeseen kaudella 2021–2022 ja pelasi ensimmäiset Serie A -ottelunsa 17-vuotiaana lokakuussa 2021. Hän pelasi kauden aikana 18 Serie A -ottelua, joista puolet avauskokoonpanossa, ja teki maalin huhtikuussa Hellas Veronaa vastaan. Eurooppa-liigassa hän pääsi vaihdosta kentälle kahdessa puolivälieräottelussa RB Leipzigia vastaan. Kaudella 2022–2023 Scalvini pelasi 32 Serie A -ottelua, joista 29 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin syyskuussa 0–1-vierasvoittoon päättyneessä ottelussa AS Romaa ja tammikuussa Salernitanaa vastaan. Eurooppa-liigan lohkovaiheessa hän pelasi neljä ottelua ja teki maalin voittoisassa vierasottelussa Sporting Lissabonia vastaan.
Scalvini on pelannut Italian nuorisomaajoukkueissa alle 15-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Hän pelasi kolme ottelua alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2023.
Scalvini pelasi Italian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Saksaa vastaan. Marraskuussa 2022 hän pelasi kaksi ystävyysottelua ja vuonna 2023 neljä EM-karsintaottelua. Hän on ollut seitsemässä A-maaottelussaan neljä kertaa avauskokoonpanossa.
"Tuttosport"-lehti palkitsi Scalvinin Best Italian Golden Boy -palkinnolla vuoden 2023 parhaana italialaisena alle 21-vuotiaana pelaajana.
Bakun ilmastokokous 2024

Bakun ilmastokokous (COP29, "Conference of the Parties") järjestettiin Bakussa Azerbaidžanissa marras-joulukuussa 2024. Siinä allekirjoittajamaat kokoontuivat jälleen tarkastelemaan ilmastopolitiikkaansa.
Puheenjohtajana toimi maan luonnonvaraministeri Muxtar Babayev, joka ennen politiikkaan tuloaan toimi 26 vuotta Azerbaidžanin valtiollisen öljy-yhtiön johtajana.
Kokouksessa lähes 200 maata hyväksyi uuden sopimuksen, jonka mukaan kehittyneiltä mailta kehittyville maille suunnattava ilmastorahoitus nousee kolminkertaiseksi aiemmin sovittuun verrattna eli ainakin 300 miljardiin dollariin vuodessa vuoteen 2035 mennessä. Kehittyvät maat olivat vaatineet vielä suurempaa summaa. Kasvihuonekaasujen päästöjen vähentämisestä ei saatu sovittua mitään.
Kokous myönnettiin Azerbaidžanille Dubain ilmastokokouksessa 2023. Valinnan puolesta äänesti lähes kaksisataa jäsenmaata, vaikka ilmastonsuojelijat vastustivat kokouksen pitämistä jälleen yhdessä öljyntuottajamaassa. Azerbaidžan markkinoi kokouksen yhteydessä omaa maakaasuntuotantoaan "vihreänä siirtymänä" – maakaasua käyttävän energiatuotannon päästöt ovat alemmat kun kivihiilen tai öljyn mutta silti paljon korkeammat kuin uusiutuvien energialähteiden. Maa on panostanut viime vuosina myös tuulivoimaan ja aurinkovoimaan, ja suunnittelee sähköverkon runkolinjan vetämistä Mustanmeren ali tuulivoiman käytön tehostamiseksi.
YK:n sääntöjen mukaan 2024 on Itä-Euroopan vuoro, ja kaikkien Itä-Euroopan maiden on kannatettava ehdokasta. Venäjän ilmoitti, että ei kannata yhtäkään EU-maata. Armenia ja Azerbaidžan ilmoittivat ensin vastustavansa toinen toistaan; joulukuussa Armenia kuitenkin suostui Azerbaidžanin ehdokkuuteen.
Taidetta kouluihin

Taidetta kouluihin oli taidemaalari Venny Soldan-Brofeldtin aloitteesta Helsinkiin 3. helmikuuta 1906 perustettu yhdistys, jonka tarkoituksena oli toimia taiteen levittämiseksi Suomen kouluihin. Yhdistys toimi vuoteen 1980..
Yhdistyksen esikuvina olivat monissa Euroopan maissa, muun muassa Ruotsissa (1896), Englannissa ja Saksassa, toimineet samanlaiset taiteen levittämistä harrastavat yhdistykset. Yhdistyksen vaikutusala käsitti koulujen lisäksi muutkin kansansivistystä edistävät tahot, kuten kirjastot, nuorisoseurat, raittiusyhdistykset. Yhdistyksen kilpailun kautta toimittamana ilmestyi kokoelma "Piirustuksia maalaiskansakoulurakennuksiin" (1907), joka lahjoitettiin kaikille kunnille. Yhdistys lahjoitti ja myi suomalaisten ja ulkomaisten taiteilijoiden piirustuksia, värietsauksia, kipsiteoksia ja taulujäljennöksiä, ja lisäksi se toimitti kouluille lahjaksi saamiaan alkuperäismaalauksia. Se kustansi kolmeen Helsingin kansakouluun suuret koristeelliset seinämaalaukset, joista Pekka Halosen "Huviretki" tuli Töölön kansakouluun, Verner Thomén teos Ratakadun ja Yrjö Ollilan Tehtaankadun kansakouluun.
Yhdistyksen alaosasto perustettiin 1907 Turkuun, ja sillä oli Venny Soldan-Brofeldtin suunnittelema logo. Tiedot paikallisyhdistyksen ensimmäisten vuosikymmenien lahjoituksista ovat kadonneet. Oppikouluihin ostettiin taidetta yhdistyksen kautta, ja niitä on luetteloitu viitisenkymmentä työtä vuosilta 1955–1974.
Taidetta kouluihin -yhdistys järjesti maata kiertäviä näyttelyitä, joihin pääsivät maksua vastaan muutkin kuin koululaiset. Niistä sai ostaa taidetta ja taidejäljennöksiä. Yhdistys järjesti arkkitehtuurikilpailuja, joiden kautta saatujen piirustusten perusteella rakennettiin noin 60 koulua, muun muassa Jokioisiin Kalakosken koulu ja kilpailupiirustusta mukaillen rakennettiin myös Uskelan Sirkkulan koulu.
Valtakunnallinen taideteosten jakelu kouluille päättyi, kun yhdistys lakkasi saamasta valtionapua 1970-luvulla, jolloin koulut saivat tarkoitukseen omat määrärahat.
Oma

Oma tai OMA tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Didveli

Didveli on laskettelurinne Bakurianin talviurheilukeskuksessa Bordžomissa Georgiassa.
Didveli-rinteeseen tehdyllä cross-radalla järjestettiin vuoden 2023 freestylehiihdon ja lumilautailun maailmanmestaruuskilpailujen skicross- ja lumilautacrosskilpailut, sekä lumilautailun parisuurpujottelu- ja paripujottelukilpailut. Esikilpailuina toimivat talven 2021 maailmancupkilpailut.
Bakuriani Halfpipe ja Slopestyle

Bakuriani Halfpipe ja Slopestyle muodostavat laskettelupuiston Bakurianin talviurheilukeskuksessa Bordžomissa Georgiassa.
Bakuriani Halfpipe ja Slopestyle -rinteillä järjestettiin vuoden 2023 freestylehiihdon ja lumilautailun maailmanmestaruuskilpailujen lumikouru-, slopestyle- ja big air -kilpailut. Big air -hyppyrinä toimi yksi slopestyle-radan hyppyreistä. Esikilpailuina toimivat talven 2022 freestylehiihdon ja lumilautailun maailmancupin slopestylekilpailut.
Jukka Suominen

Jukka Suominen (s. 18. heinäkuuta 1947) on suomalainen urheiluvaikuttaja ja entinen jääpalloilija. Hän toimi Suomen Jääpalloliiton toiminnanjohtajana ja toimitusjohtajana vuosina 1972–1989. Veikkausliigan ensimmäisenä toimitusjohtajana hän toimi vuosina 1989–1997.
Elämäkerta.
Suominen valmistui voimistelunopettajaksi vuonna 1969 ja hän työskenteli opettajana Käpylän yhteiskoulussa.
Suominen pelasi jääpalloa SM-sarjassa vuosina 1964–1968 Käpylän Urheilu-Veikoissa ja vuosina 1970–1985 HIFK:ssa, jossa hän voitti yhden mestaruuden ja kolme hopeaa. Hän toimi myös HIFK:n valmentajana. Jääpallon lisäksi Suominen pelasi SM-tasolla maahockeya.
Suominen aloitti Jääpalloliiton toiminnanjohtajana vuonna 1972 ja toimi tehtävässä vuoteen 1989 asti. Lisäksi hänellä oli tehtäviä Kansainvälisessä jääpalloliitossa Pohjois-Amerikassa ja toimi kahden jääpallon MM-kisojen pääsihteerinä.
Jalkapallon pääsarja Veikkausliigan ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi Suominen nimettiin vuonna 1989 ja hän toimi tehtävässä vuoteen 1997 asti. Veikkausliigasta Suominen siirtyi Suomen Purjehtijaliittoon, jonka toiminnanjohtajana hän toimi neljä ja puoli kuukautta vuosina 1997–1998.
Suominen aloitti maaliskuussa 1998 Allergia- ja astmaliitossa työskentelyn.
Perunkerttuli

Perunkerttuli ("Nephelornis oneilli") on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan vain Perussa. 
Koko ja ulkonäkö.
Perunkerttuli kasvaa 13–14 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Yleisväriltään laji on ruskea. Sen pää, selkä ja siivet ovat tummat ja rinta ja vatsa vaaleammat ja kellertävämmät. Perunkerttulin väri on vaalein kurkussa. 
Levinneisyys ja elintavat.
Perunkerttulia esiintyy Perun Andeilla erityisesti itärinteillä. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät, metsien reunamaat ja ruohomaat 3 000–3 800 metrin korkeudella merenpinnasta. Lintu liikkuu enintään 15 yksilön ryhmissä ja voi liittyä sekaparviin. Perunkerttuli syö enimmäkseen hyönteisiä.
Kokhta-Gora 1

Kokhta-Gora 1 on laskettelurinne Bakurianin talviurheilukeskuksessa Bordžomissa Georgiassa.
Kokhta-Gora 1 -rinteeseen tehdyillä kumpareikolla (Kokhta Moguls) ja hyppypaikalla (Kokhta Aerials) järjestettiin vuoden 2023 freestylehiihdon ja lumilautailun maailmanmestaruuskilpailujen kumparelasku ja perinteisten hyppyjen kilpailut.
Teräs (yritys)

Teräs Oy oli suomalainen vuonna 1910 perustettu rautakauppayritys, joka toimi vuoteen 1982 saakka. Teräs Oy oli listattuna pörssissä 1942–1943 ja 1963–1982. Yhtiön pääkonttori sijaitsi Klemetinkatu 17:ssa Vaasassa. 
Teräs Oy:n pitkäaikainen toimitusjohtaja 1910–1951 oli Nestori Eskola (1878–1956). Vuonna 1959 Teräkseen fuusioitiiin 1920 perustettu Oy Kotkan Rauta Ab, jonka Teräs oli hankkinut omistukseensa 1953.
1960-luvun alussa Teräs Oy oli Suomen suurin rautakauppa-alan yritys päämyymälän sijaitessa Vaasassa. Yritys velkaantui 1970-luvulla nopeasti ja sen oli luovuttava myymälöistään vuonna 1982. Yhtiön päävelkojia olivat Kansallis-Osake-Pankki ja Rautakonttori Oy. Teräs Oy:n osake-enemmistö siirrettiin Rautakonttori Oy:lle ja se fuusioitiin 1984 Rautakonttoriin. Tukkukauppojen Oy osti 1987 Rautakonttori Oy:n osake-enemmistön ja Rautakonttorin nimeksi muuttui 1989 Tukoanttila Oy. Vuonna 1991 se muuttui Kesko Oyj:n omistamaksi Anttila Oy:ksi, joka toimi sitten vuoteen 2016 saakka.
Entiset Teräksen myymälät toimivat Rautia-tunnuksella, joka siirtyi sitten ensin Tukolle ja sitten edelleen Keskolle.
Teräs Oy valmisti myös polkupyöriä, tunnetuin tuotemerkki oli Terässiipi. Polkupyörien valmistusta jatkaa nykyisin Mustasaaressa toimiva Tähtipyörä.
Ossi-Petteri Jaakola

Ossi-Petteri Jaakola (s. 16. helmikuuta 2002 Hamina) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue KooKoossa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura.
Jaakola on Haminan Kiekkoympyrät -80:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin KooKoohon. Jaakola toimi kaudella 2017–2018 seuran C-nuorten varakapteenina. Hän oli C-nuorten SM-sarjassa joukkueen paras maalintekijä 13 osumallaan. Kaudella 2020–2021 Jaakola oli yhdeksällä osumallaan KooKoon U20-joukkueen paras maalintekijä. Kaudella 2021–2022 hän oli tehoilla 14+26=40 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Akseli Mäkisen jälkeen. Kaudella 2022–2023 Jaakola oli KooKoon paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 10+34=44. Pudotuspeleissä hän oli joukkueen paras pistemies tehoilla 2+2=4.
Kaudeksi 2023–2024 Jaakola siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Mestis-joukkue Imatran Ketterään. Hän pelasi siellä tulokaskaudellaan 39 runkosarjaottelua tehopistein 8+15=23 ja 16 pudotuspeliottelua tehopistein 2+13=15. Jaakola jakoi pudotuspeleissä sarjan syöttöpörssin voiton IPK:n Austin Algerin ja Alex Berardinellin kanssa sekä joukkueensa sisäisen pistepörssin voiton Akseli Mäkisen kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Joulukuussa 2023 Ketterä lainasi Jaakolan ottelukohtaisella sopimuksella KooKoon SM-liigajoukkueeseen, jossa hän pelasi kaksi ottelua. Jaakola teki näin ollen liigadebyyttinsä 21. joulukuuta 2023 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Hänet merkittiin KooKoon nelosketjun vasempaan laitaan Olli Korhosen ja Samuel Valkeejärven viereen. Jaakola sai ottelussa jääaikaa 12.58 minuuttia. Hän teki myös liigauransa avausmaalin. Jaakola pelasi KooKoossa kaikkiaan kolme ottelua.
Jaakola palasi kaudeksi 2024–2025 1+1-vuotisella sopimuksella KooKoohon. 14. helmikuuta 2025 vierasottelussa Rauman Lukkoa vastaan hän teki kaksi maalia ja viisi tehopistettä, kun KooKoo voitti ottelun lukemin 3–8. Erikoista saavutuksessa oli, että Jaakola sai joukkueen pelaajista toiseksi vähiten peliaikaa (11.55 minuuttia). Hänen ensimmäinen maalinsa jäi joukkueen voittomaaliksi. Samu Isosalo valitsi Jaakolan ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Hänestä tuli KooKoon SM-liigahistorian eniten tehopisteitä yhdessä ottelussa tehnyt pelaaja. Kaikkiaan Jaakola pelasi tulokaskautensa aikana 33 runkosarjaottelua tehopistein 8+6=14 ja kaksi pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi myös kolme ottelua lainalla Ketterän Mestis-joukkueessa. Maaliskuussa seura käytti Jaakolan sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. 
Muuta.
Jaakolan isoveli Jere-Oskari on pelannut puolustajana II-divisioonassa.
Kummitusjuttu (kirja)

Kummitusjuttu () on Peter Straubin kirjoittama kauhuromaani vuodelta 1979. Teoksen amerikkalaisesta kustannuksesta vastasi Coward, McCann &amp; Geoghegan. Matti Kannoston lyhennetty suomenkielinen käännös ilmestyi Kirjayhtymän julkaisemana samana vuonna. Teosta pidetään yleisesti Straubin läpimurtoromaanina, jota muun muassa kauhukirjailija Stephen King on vuolaasti ylistänyt.
Romaanin pohjalta on ilmestynyt vuonna 1981 John Irvinin ohjaama samanniminen elokuvasovitus, jonka pääosassa nähdään Fred Astaire, Melvyn Douglas, Douglas Fairbanks Jr., John Houseman ja Craig Wasson.
Juoni.
Tarina sijoittuu New Yorkin osavaltiossa sijaitsevaan pikkukaupunkiin Milburniin, jossa joukko iäkkäitä herrasmiehiä kokoontuu vuosittain "Riistakeittoseura" -nimellä järjestettäviin illanistujaisiin, jossa jonkun jäseneen on tarkoitus kertoa jokin hyytävä kummitusjuttu pitääkseen loitolla todelliset pelkonsa. Jäseniin kuuluu tohtori John Jaffrey, eläköitynyt yrittäjä Lewis Benedikt sekä asianajaja Sears James ja hänen yhtiökumppaninsa Ricky Hawthorne. Aiemmin viisihenkisenä tunnettuun seurueeseen lukeutui myös Edward Wanderley, joka oli vuotta aiemmin kuollut mystisesti jonkinlaiseen pelkotilaan. Tapaus on jättänyt seurueen muihin jäsenien ylle synkeän varjon ja tämän viimeisimmän illanistujaisen jälkeen miehet alkavat kärsiä painajaisista. Kun Milburnissa alkaa ilmetä outoja kuolemantapauksia, joihin lukeutuu tohtori Jaffreyn eriskummallinen itsemurhalta näyttävä tapaturma, muut jäsenet alkavat ottaa yhteyttä Edward Wanderleyn veljenpoikaan, kirjailija Donald "Don" Wanderleyhin, tarkoituksena tulla selvittämään tapausta ja antamaan kenties kauhutarinoita asiantuntevana jonkin rationaalisen selityksen tapahtumille. Kun Don lopulta saapuu lumisen talven saartamaan Milburniin, hän tulee todistaneeksi ilmiöitä, jossa omat menneisyyden tapahtumat ovat jollain lailla yhteydessä "Riistakeittoseuran" jäsenten omaan menneisyyteen, joka on silkkaa kostonhimoisuuttaan palanut kauhistuttavassa muodossaan kylväämään kuolemaa ja tekemään viattomista kummitusjutuista enemmänkin kuin totta.
Mellanönin tuulivoimalaitos

Mellanönin tuulivoimavoimalaitos oli Ahvenanmaalla Eckerön Mellanönillä toiminut tuulivoimalaitos. Sen kapasiteetti oli 500 kilowattia ja vuosituotanto oli keskimäärin 1,1 gigawattituntia . Voimalan omisti osuuskunta Ålands Vindenergi Andelslag ja siitä käytettiin osuuskunnassa myös nimeä "Preciosa". Se oli alkuaikoina pitkään Ahvenanmaan toiseksi vanhin tuulivoimalaitos. Voimalaitos myytiin eteenpäin vuonna 2016 .
Yleistä.
Ahvenanmaalla on ollut tavallista ladata lyijyakkuja pienillä tuulivoimalla pyörivillä sähkögeneraattoreilla. 1980-luvun tuulivoimatrendi ei innostanut vielä ahvenanmaalaisia riittävästi, jotta he olisivat rakentaneet suuria tuulivoimaloita. Vasta kun maakunta rakennutti Vinghalsin tuulivoimalan, heräsi kiinnostus tuulivoiman hyödyntämiseen. Helmikuussa 1992 kerääntyivät tuulivoimasta kiinnostuneet asukkaat keskustelemaan asiasta ja innokkaimmat kiirehtivät osuuskunnan perustamista. Pian kerättiinkin osuuskunnalle satoja jäseniä ja sen nimeksi otettiin Ålands Vindenergi Andelslag (ÅVA). Sen ensimmäinen tuulivoimalaitos oli tämä voimalaitos, joka valmistui elokuussa 1995. Voimalaitokselle annettiin nimeksi "Preciosa", jolla viitattiin ensimmäiseen ahvenanmaalaiseen Atlantin ylittäneeseen parkkilaivaan.
VTT:n keräämässä tuulivoiman vuositilastoissa on tätä voimalaa aluksi kutsuttu nimellä "Eckerö" ja sitten "Eckerö 1", ja myöhemmin erehdyksessä nimellä "Bredvik". Oikea VTT:n nimitys olisi ollut "Mellanön", mutta se annettiin erehdyksessä heinäkuussa 2004 perustetulle pienemmälle Bredvikin tuulivoimalaitokselle.
Voimalaitos oli pitkään Ahvenanmaan toiseksi vanhin voimalaitos, mutta vuonna 2010 tapahtuneen Vinghalsin tuulivoimalan purkamisen jälkeen se oli maakunnan vanhin toimiva tuulivoimalaitos .
Tuulivoimalaitos.
Tuulivoimalaitos sijaitsi Mellanönin keskellä kohoavan kallioisen Kalugdan huipulla. Voimala sijaitsi 35 metrin korkeudella mpy. Sinne johtaa Storbystä pieni ja mutkainen hiekkatie.
Mellanönin tuulivoimala oli tanskalaisen Vestasin valmistamaa V39-mallia, jonka napakorkeus on 40 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 39 metriä ja kapasiteetti 500 kilowattia eli 0,5 megawattia. Voimalan torni oli putkimainen teräsrakenne .
Uutisia.
Kun voimalalle oli heinäkuussa 2015 kertynyt ikää 20 vuotta, putosi se pois Ahvenanmaan tariffitukijärjestelmästä . Siihen aikaan oli sähkön hinta alhainen, joten osuuskunta päätti myydä hyväkuntoisen tuulivoimalaitoksen. Tuulivoimala asetettiin tarjolle käytettyjen tuulivoimaloiden markkinoille ja siitä alkoi lopulta huutokauppa irlantilaisen ja liettualaisen ostajan välillä. Tarjouskilpailun voitti huhtikuussa 2016 erään tiedon mukaan yksityishenkilö Liettuasta ja toisen tiedon mukaan irlantilainen taho.
Voimalaitos kytkettiin irti kantaverkosta 24.5.2016, johon mennessä se oli tuottanut 23 272 560 kilowattituntia eli 23,3 gigawattituntia sähköenergiaa, ja joka tekee vuositasolla noin 1,1 gigawattituntia energiaa.
Venejärvi (Käsivarsi)

Venejärvi on saareton ylänköjärvi Enontekiön pohjoisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 347 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Tromssasta 109 kilometriä itäkaakkoon.
Maantiede.
Venejärvi koostuu läntisestä Skádjajávrista ja itäisestä Venejärvestä, jonka toisena karttanimenä on Vancajávri. Järvenosia erottaa Venemaa-niminen alue ja siitä koilliseen pistävä kapea niemi. Venemaan toinen nimi on Vanaseanan. Järvenosia puolestaan yhdistää runsaan kilometrin pituinen salmi. Venejärven pohjoispuolella sijaitsee Andreankenttä, jonka korkeustaso on noin 5–20 metriä järven pintaa ylempänä. Andreankentän pohjoispuolella maasto kohoaa jyrkästi. Venejärven eteläpuolella kohoaa Saivaara, jonka laki on noin 830 metriä merenpinnan yläpuolella.
Haltilta alkunsa saava Vuomakasjoki virtaa luoteesta Meekonjärven (596,5 metriä mpy) kautta Venejärveen ja jatkuu Venejärveltä Reikämaan etelä- ja pohjoispuolitse Jogasjavriin (585,1 metriä mpy). Alavirta jatkuu Porojärven kautta kaakkoon Poroeno-nimisenä jokena. Vedet päätyvät Tornionjokea Perämereen. Lännestä Venejärveen laskee Bierfejohka.
Venejärvi (67.740.1.006) kuuluu Porojärven alueeseen (67.74), joka on toisen jakovaiheen vesistö Tornionjoen vesistössä (67). Ensimmäinen jakovaihe on Lätäsenon valuma-alue (67.7). Venejärvi on kolmanneksi laajin Porojärven alueen 86:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Kaksi laajinta ovat Pitsusjärvi ja Porojärvi. Neljänneksi laajin on Jogasjavri.
Henry Augustus Rowland

Henry Augustus Rowland (1848–1901) oli yhdysvaltalainen fyysikko.
17-vuotiaana Rowland lähetettiin opiskelemaan Rensselaerin Teknilliseen Instituuttiin. Vuonna 1870 Rowland valmistui insinööriksi, mutta hän ei saanut töitä, joten kaksi vuotta myöhemmin hän palasi Rensselaerin Teknilliseen Instituuttiin luonnonfilosofian opettajaksi. Kaiken opetustehtävistä jääneen vapaa-aikansa Rowland käytti magneettisen permeabiliteetin tutkimukseen. Rowlandin tutkimuksistaan kirjoittamaa artikkelia ei hyväksytty "American Journal of Science" -lehteen, joten Rowland lähetti työnsä Britanniaan James Maxwellille, joka vaikuttui Rowlandin työstä ja julkaisi työn "Philosophical Magazine" -lehdessä. Yhdysvalloissa vain muutamat huomioivat Rowlandin artikkelin.
Rowland joutui epäsuosioon Rensselaerin Teknillisessä Instituutissa ja joutui etsimään uuden paikan, jossa tehdä tutkimustyötä. Rowlandin uuden työpaikan etsintä päättyi yllättäen vuonna 1875, kun hän tapasi Daniel Coit Gilmanin. Gilman oli luomassa tiedekuntaa uudelleen luotuun Johns Hopkinsin yliopistoon, josta oli tarkoitus tulla Yhdysvaltojen ensimmäinen todellinen tutkimusinstituutti saksalaisen mallin mukaisesti. Rowland liittyi mukaan luomaan uutta tiedekuntaa ja hänet lähetettiin Eurooppaan tutkimaan laboratoriojärjestelyjä sekä ostamaan välineitä. Berliinissä Helmholtzin laboratoriossa Rowland viipyi hieman pidempään ja siellä hän suoritti erään perustavanlaatuisen kokeen, jota hän oli suunnitellut jo aiemmin, mutta jota hänellä ei ollut aiemmin mahdollisuutta toteuttaa. Rowlandin koe oli ensimmäinen kokeellinen osoitus siitä, että liikkeessä oleva varattu kappale tuottaa magneettikentän. Koe oli vaikea toteuttaa käytännössä, mutta Rowland onnistui siinä ja sai työstään paljon huomiota. Tuohon aikaan tiedekentässä keskusteltiin paljon Maxwellin yhtälöistä.
Euroopasta Rowland palasi takaisin Johns Hopkinsin yliopistoon mukanaan laaja kokoelma erilaisia tutkimusvälineitä. Yliopistossa Rowland vietti aikansa 1870- ja 1880-luvuilla pääasiassa laboratoriossa tutkimustensa parissa ja hoiti opetustyötä sekä hallinnollisia tehtäviä niin vähän kuin mahdollista. Rowland oli hyvä matemaatikko ja työskenteli jonkin verran elektromagneettisen teorian parissa, mutta ensisijaisesti hän oli kokeellisten töiden tekijä. Rowland määritti tarkkoja arvoja erilaisille asioille, ja yksi Rowlandin ohjaamista opiskelijoista löysi Rowlandin ohjaamien kokeiden myötä Hallin ilmiön. Rowlandin merkittävin panos tieteelle oli kuitenkin erilaisten hilojen rakentaminen, jonka hän aloitti vuonna 1882. Rowlandin hilat olivat suurempia ja tarkempia kuin mitkään aiemmin käytössä olleet.
Vuonna 1890 Rowland avioitui, mutta varsin pian avioitumisensa jälkeen Rowland kuoli diabetekseen.
Magnesiumbentsoaatti

Magnesiumbentsoaatti (C14H10MgO4) on magnesiumin yhdiste. Sitä on käytetty lääkkeenä kihtiin ja reumaan sekä säilöntäaineena. Magnesiumbentsoaatin leimahduspiste on 111,4 °C.
Peter Guthrie Tait

Peter Guthrie Tait (1831–1901) oli skotlantilainen matemaatikko ja fyysikko. Harjoitettuaan opintoja Edinburghin ja Cambridgen yliopistoissa hän sai 1854 matematiikan professorin paikan Belfastin Queen’s Collegessa. Hänet kutsuttiin 1860 fysiikan professoriksi Edinburghiin. Taitin tieteellinen toiminta kohdistui matematiikkaan ja matemaattiseen fysiikkaan.
Taitin aikaisemmat fysikaaliset tutkimukset käsittävät termodynamiikkaa ja matemaattiset etenkin kvaternioita. Jälkimmäisistä hän julkaisi kaksi teosta, "Elementary treatise on Quaternions" (1867) ja "Introduction to quaternions" (1873), sekä termodynamiikasta teoksen "Sketch of thermodynamics" (1868). Vuosina 1880–1892 Tait suoritti joukon kineettistä kaasuteoriaa koskevia tutkimuksia. Yhdessä William Thomsonin (lordi Kelvin) kanssa hän toimitti kuuluisan matemaattisen fysiikan kehitykseen vaikuttaneen teoksen "Treatise on Natural Philosophy" (1868). Taitin julkaisuja ovat "Light" (1884), "Heat" (1884); yhdessä Balfour Stewartin kanssa Tait toimitti teoksen "The unseen universe" (1875).
Loimaan lukio

Loimaan lukio on Loimaan kaupungissa toimiva lukio ja toinen Loimaan seutukunnan lukioista Elisenvaaran lukion ohella. Lukio toimi vuosina 1909–1976 nimellä Loimaan yhteiskoulu, ja sen toimintaa jatkamaan perustettiin Loimaan lukio ja Loimaan yläaste eli Puistokadun koulu. Koulut toimivat yhä samassa, vuonna 1957 valmistuneessa rakennuksessa.
Opiskelijoita lukiossa on noin 250, ja sen yhteydessä toimii urheilulinja.
Hallinnollisesti lukio kuuluu Lounais-Suomen koulutuskuntayhtymä Novidaan, joka toimii Loimaan lisäksi Liedossa ja Uudessakaupungissa.
Lolita Miljavskaja

Lolita Markovna Miljavskaja (, ; s. 14. marraskuuta 1963 Mukatševo) on ukrainalaissyntyinen, suurimmaksi osaksi Venäjällä uransa luonut poplaulaja, näyttelijä ja televisiojuontaja.
Miljavskajan isä oli näyttelijä Mark Gorelik ja äiti jazzlaulaja Alla Nikiforova. Miljavskaja oli 4-vuotias isänsä muuttaessa Israeliin. Hän jäi äitinsä kanssa Neuvostoliittoon. Nuorena Miljavskaja esiintyi Irina Ponarovskajan taustalaulajana. Hän valmistui Moskovan kulttuurin ja taiteen valtionyliopistosta vuonna 1985, muutti Odessaan ja sai työpaikan Odessan aluefilharmonikoista. Tässä työpaikassa Miljavskaja tapasi tulevan miehensä Aleksandr Tsekalon. Pariskunta perusti kabareeduo Akademijan, joka oli suosittu 1990-luvulla. Lisäksi Miljavskaja ja Tsekalo juonsivat yhdessä televisio-ohjelmia. Pariskunnan erottua vuonna 2000 Miljavskaja aloitti soolouran, jonka aikana hän on julkaissut lukuisia albumeita. Lisäksi hän on jatkanut aktiivista esiintymistä televisiossa ja elokuvissa. Hän sai TEFI-palkinnon vuosina 2005–2007 pitämästään puheohjelmasta "Lolita. Bez kompleksov". Miljavskajalla on ollut rooleja muiden muassa elokuvissa "Popsa" ja "Korolevstvo krivyh zerkal" sekä televisiosarjassa "Tšuma!".
Miljavskaja on ollut kaikkiaan viidesti naimisissa. Hänellä on vuonna 1998 syntynyt tytär.
Poliittiset kannanotot, kohut ja pakotteet.
Miljavskaja on voimakas Vladimir Putinin kannattaja. Vuonna 2014 hän kommentoi Venäjälle asetettuja pakotteita toteamalla mielellään syövänsä vain venäläisiä tuotteita loppuelämänsä ajan. Vuonna 2017 Miljavskaja poistettiin Ukrainassa junasta ja hänelle asetettiin kolmen vuoden matkustuskielto maahan. Syynä oli hänen laiton matkustamisensa Venäjän miehittämälle Krimin niemimaalle vuonna 2015 Venäjän puolelta. Vuonna 2017 Miljavskaja oli matkalla Ukrainassa perhesyistä, mutta sanojensa mukaan hän oli käynyt maassa toistuvasti vuosien 2015–2017 välillä, myös videoita kuvaamassa. Miljavskaja on luonnehtinut Venäjän vuonna 2022 aloittamaa suurhyökkäystä Ukrainaan "erikoisoperaatioksi". Hän kuului moniin venäläisiin kulttuurivaikuttajiin, joita kohtaan Ukraina asetti tammikuussa 2023 henkilökohtaisia pakotteita Krimin miehityksen ja Venäjän sotatoimien tukemisesta. Miljavskaja on itse kertonut kokeneensa Ukrainan "pettäneen" hänet.
NTV kertoi Miljavskajan käyttäytyneen humalassa häiritsevästi Moskovan metrossa vuonna 2014. Miljavskaja kiisti väitteen ja ilmoitti vaativansa sadan miljoonan ruplan korvauksia NTV:lta.
Joulukuussa 2023 Miljavskaja osallistui Nastja Ivlejevan järjestämiin juhliin, joista aiheutui Venäjällä kohu osallistujien liian paljastavaksi koetun vaatetuksen ja "homopropagandaa" koskeneiden syytösten johdosta. Miljavskaja kertoi, että kohun seurauksena häneltä peruttiin konsertteja ja hänen laulunsa poistettiin radioiden valikoimista.
Joditrifluoridi

Joditrifluoridi (F3I) on jodin ja fluorin muodostama epäorgaaninen interhalogeeniyhdiste, jonka moolimassa on 183,8997 g/mol Alhaisissa lämpötiloissa joditrifluoridi on ulkomuodoltaan keltaista ja kiinteää ainetta. Yli -28 celsiusasteen lämpötilassa joditrifluoridi hajoaa. Ainetta voidaan valmistaa synteettisesti esimerkiksi jodilla ja ksenondifluoridilla.
Mykola Oleštšuk

Mykola Mykolaiovytš Oleštšuk (; s. 25. toukokuuta 1972 Lutsk, Ukrainan SNT) on ukrainalainen kenraaliluutnantti. Hänet nimitettiin Ukrainan ilmavoimien komentajaksi elokuussa 2021.
Oleštšuk valmistui Harkovan sotilasyliopistosta kunniamaininnoin vuonna 2004 ja Ukrainan kansallisesta puolustusyliopistosta vuonna 2010. Oleštšuk sai kenraaliluutnantin arvon 14. lokakuuta 2021. Huhtikuussa 2022 hänelle myönnettiin Bohdan H’melnytskyin ritarikunnan kolmannen luokan kunniamerkki ja lokakuussa 2022 Ukrainan sankarin arvonimi. Oleštšuk on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta.