tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Radhia Nasraoui

Radhia Nasraoui (; s. 1953 Tunis, Ranskan Tunisia) on tunisialainen asianajaja, joka on erikoistunut ihmisoikeuksiin liittyviin kysymyksiin. Hän on Tunisiassa aktiivisesti vastustanut erityisesti kidutusta, ja hänen perustamansa järjestö on tarjonnut kidutuksesta kärsineille lääketieteellistä ja oikeudellista tukea. Nasraoui on joutunut hallinnon kritisoijana ahdisteluiden ja pelottelun kohteeksi. 
Elämä.
Nuoruus ja uran alku.
Radhia Nasraoui syntyi vuonna 1953, ja hän on kertonut saaneensa sekulaarin kasvatuksen. Hänen isänsä oli yhteiskunnallisesti aktiivinen, ja hän seurasi isänsä jalanjälkiä liittymällä opiskeluaikoinaan opiskelijajärjestö Union générale des étudiants de Tunisieen, jonka protesteihin hän myös osallistui. Nasraoui opiskeli oikeustiedettä Tunisin yliopistossa, missä hän tapasi myös tulevan miehensä, Hamma Hammamin, joka oli myöhemmin perustamassa kommunistista puoluetta.
Nasraoui valmistui vuonna 1976 ja liittyi Tunisin asianajajakuntaan. Hän aloitti työuransa lakitoimiston harjoittelijana, ja siellä hän vakuutti asianajajat puolustamaan opiskelijoita, jotka oli tuomittu osallistumisesta presidentti Habib Bourguiban vastaisiin protesteihin.
Oma toimisto ihmisoikeusasianajajana.
Nasraoui perusti vuonna 1978 oman toimistonsa, ja hän on keskittynyt puolustamaan Tunisian poliittisia vankeja. Hän oli ensimmäisiä, jotka puolusti islamistipuolueen jäsenten vaimoja, joita oli 1990-luvulla vainottu, ahdisteltu ja kidutettu. Nasraoui oli aktiivisesti vastustamassa Tunisian viranomaisten tekemiä ihmisoikeusrikkomuksia.
Nasraoui oli vuonna 2003 perustamassa kidutuksen vastaista Association de lutte contre la torture en Tunisie -järjestöä (ACTT). Siitä tuli vuonna 2011 Organisation Mondiale Contre la Torturen Tunisian-toimisto. ACTT tuomitsi julkisesti kidutuksen käyttämisen ja takasi lääketieteellistä ja oikeudellista apua kidutuksesta kärsineille.
Koska Nasraoui on aktiivisesti kritisoinut Tunisian hallitusta ja hallintokoneistoa, hän ja hänen perheensä ovat itsekin joutuneet ahdistelun ja pelottelun kohteeksi. Nasraoui on ollut poliisin valvonnan alla, ja Tunisian turvallisuusjoukot ovat pahoinpidelleet hänet. Nasrouin mies Hamma Hammami on myös istunut useita vuosia vankilassa ja joutunut elämään piilossa mahdollisen pidätyksen, kidutuksen ja kuoleman pelon takia.
Tunnustukset.
Nasraoui on saanut toimistaan useita kansainvälisiä ihmisoikeuspalkintoja. Vuonna 2012 hänelle myönnettiin Olof Palme -palkinto yli 30 vuotta kestäneestä työstä kidutusta ja rankaisemattomuutta vastaan. Vuonna 2013 hän puolestaan sai Geuzenpenning-mitalin. Nasraouista tuli vuonna 2006 Université libre de Bruxellesin ja vuonna 2013 Monsin yliopiston kunniatohtori.
NF (rap-artisti)

Nathan John Feuerstein (syntynyt 30. maaliskuuta 1991), joka tunnetaan nimikirjaimillaan NF (tyyliteltynä ИF ), on yhdysvaltalainen räppäri, laulaja ja lauluntekijä. Hän on julkaissut kaksi EP:tä, "I'm Free" (2012), ja NF -EP:n vuonna 2014 Capitol CMG:n kanssa . NF on julkaissut kuusi studioalbumia: "Moments" (2010) ", Mansion" (2015), Therapy Session (2016), Perception (2017), The Search (2019) ja "Hope (2023)". NF julkaisi mixtapen Clouds (The Mixtape) vuonna 2021. Hänen albumit ovat ansainneet useita tunnustuksia, mukaan lukien: Gospel Music Associationin Dove Awardin vuoden rap/hiphop -albumista (Therapy Session), kaksi numero 1 debyyttiä Billboard 200 -listoilla ("Perception" "ja" "The Search"), ja kolminkertaisen platinan sertifioidun singlen Yhdysvalloissa, joka pääsi listoille myös kansainvälisesti ("Let You Down").
Elämä.
Nathan John Feuerstein syntyi Gladwinissa, Michiganissa, 30. maaliskuuta 1991.
Hän meni naimisiin Bridgette Doremuksen kanssa syksyllä 2018.
Karol G

Karol G, oikealta nimeltään Carolina Giraldo Navarro (s. ), on kolumbialainen laulaja. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa, "Unstoppable", vuonna 2017 ja voitti parhaan uuden artistin Latin Grammy -palkinnon vuonna 2018. Karol G:n menestynein kappale on vuonna 2019 julkaistu ”Tusa”, jonka hän teki yhteistyönä Nicki Minajin kanssa. Kappaleen musiikkivideota oli katsottu videopalvelu YouTubessa yli miljardi kertaa vuoden 2021 maaliskuuhun mennessä.
Sammalistonsuo

Sammalistonsuo on suo Riihimäellä, kantatien 54 varrella. Suo on Vapon omistaman Kekkilä Oy:n turvetuotantoaluetta, josta on nostettu turvetta 1980-luvulta lähtien. Turpeennoston seurauksena alueelle muodostuu tulvavuosina laajoja vesialtaita. Sammalistonsuo on linnustollisesti yksi Kanta-Hämeen arvokkaimmista alueista ja valtakunnallisesti yksi merkittävimmistä lintujen levähdysalueista sisämaassa. Alueen asemaa lintukosteikkona yritetään kehittää Vapon, Kekkilän, metsästäjien, Riihimäen kaupungin ja luonnonsuojeluväen yhteistyöllä. Alue on suosittu lintujen tarkkailualue, jonne on rakennettu lintutorni. Lintutornin yhteyteen rakennettiin pysäköintialue vuonna 2020. Sammalistonsuolle avattiin 8. kesäkuuta 2022 luontopolku, jossa voi tutustua lintuharrastukseen, luonnonsuojeluun, metsästykseen, riistanhoitoon sekä vastuulliseen turvetuotantoon.
Historia.
Sammalistonsuosta raivattiin Riihimäen vankilan vankityövoimin ns. Vankilanpellot vuodesta 1927 alkaen. Pellot ehtivät olla tehokkaassa viljelykäytössä vain kymmenkunta vuotta ennen kuin ne ylituotannon takia paketoitiin vuonna 1970. 
Vapo aloitti Vankilanpelloilla turpeennoston 1980-luvulla ja alueelta jyrsittiin polttoturvetta. Turpeenoton seurauksena peltojen pinta on madaltunut ja alueelle on muodostunut laajoja altaita. Paikoin altaiden keskelle jäi matalia saarekkeita ja turvejuotteja, joihin kasvoi harvaa rikkaruohostoa. Monet vesihyönteiset pääsivät lisääntymään altaissa ja niihin kehittyi siten jonkin verran ravintoa alueelle levähtäville linnuille.
Vuosina 2013–2014 Kekkilä muutti 22 hehtaaria turvetuotannosta poistunutta suomaata kosteikoksi, jonka tehtävänä on suodattaa ja puhdistaa turpeennostoalueelta pumpattavaa humuspitoista vettä ennen kuin se lasketaan läheiseen Riihiviidanojaan. Neljä allasta käsittävä kosteikko tarjoaa myös merkittävän laskeutumis- ja pesimäpaikan alueen linnustolle. 
Alueen linnusto.
Sammalistonsuon pesimälinnusto on hyvin runsasta ja koostuu pääosin vesilinnuista, kahlaajista ja varpuslinnuista. Alueella on tavattu 245 eri lintulajia. Yleisimmät pesimälajit ovat pensaskerttu, kottarainen, viitakerttunen ja kiuru. Alueella pesii lähes vuosittain myös Kanta-Hämeessä harvalukuisia viitasirkkalintuja, luhtakerttusia ja pikkulepinkäisiä. Etelä-Suomessa voimakkaasti harvinaistuneella keltavästäräkillä on edelleen pieni, vakaa populaatio suolla. Vesilinnuista alueella pesivät laulujoutsen, tavi, sinisorsa ja telkkä sekä kahlaajista töyhtöhyyppä, pikkutylli, sekä punajalkaviklo ja valkoviklo. Hyvinä myyrävuosina alueen reunametsissä pesivät sarvipöllöt käyttävät Sammalistonsuota säännöllisesti saalistusalueenaan. 
Alueen linnustollisia arvoja korostaa Kanta-Hämeen läpi muuttavat linnut, jotka kerääntyvät suolle levähtämään. Sammalistonsuo on yksi tärkeimmistä kahlaajien levähdyspaikoista rannikkoalueiden ulkopuolella.
Écuillé

Écuillé on kunta läntisessä Ranskassa Maine-et-Loiren departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Angers'n kaupungista pohjoiseen.
Kunnan nähtävyys on linna "Château du Plessis-Bourré". Se rakennettiin viidessä vuodessa 1468-1473, ja sen rakennutti Ludvig XI:n rahastonhoitaja Jean Bourré. Linna on säilynyt ulkokuoreltaan alkuperäisenä halki vuosisatojen. Vuodesta 1955 lähtien linna on ollut avoinna yleisölle. Linnassa on nähtävillä Ludvig XV:n kantotuoli, jota Catherine Deneuve käytti vuonna 1970 valmistuneessa elokuvassa Aasinnahka.
Sairasmaja

Sairasmajat olivat Suomen Punaisen Ristin Suomen rajaseuduille rakennuttamia terveydenhuollon ja sairaanhoidon toimitiloja. Sairasmajan yhteydessä sijaitsi myös majaa hoitaneen sairaanhoitajan asunto.
Sairasmajojen perustaminen alkoi 1920-luvulla Kuopion läänin maaherra, varatuomari Gustaf Ignatiuksen vuonna 1925 tekemän ehdotuksen perusteella sen jälkeen kun eduskunta oli myöntänyt määrärahoja tätä varten. Esikuvamaana oli Ruotsi, jossa sairasmajoja oli alettu perustaa 1920-luvun alussa Pohjois-Ruotsiin. Sairasmajoja perustettiin Lapin Kuolajärveltä Laatokan Karjalan Salmiin ulottuneelle alueelle. Majat rakennettiin useimmiten järven rannalle, jotta sairaskuljetuksiin käytetyille vesilentokoneille olisi tarjoutunut mahdollisuus laskeutua majan läheisyyteen. Majojen mallipiirustukset tekivät arkkitehdit Axel Mörne ja professori Onni Tarjanne.
SPR:n sairasmajatoimintaa johti lääketieteen ja kirurgian tohtori Martti Johannes Siirala (1889–1948) vuoteen 1936 saakka. Ennen talvisotaa valmistui kahdeksan sairasmajaa:
Sotavuosina useimmat sairasmajat joko tuhoutuivat tai jäivät luovutetulle alueelle. Sotien jälkeen toimivat vain Rautavaaran ja Naarvan sairasmajat ja lisäksi Ruhtinaansalmen sairasmaja jälleenrakennettiin. Uusia sairasmajoja rakennettiin nyt Lentiiraan, Kursuun, Savukoskelle ja Outakoskelle. 1950-luvulla lakkautettiin 1950 Kursun ja Savukosken sairasmajat, 1953 Rautavaaran sairasmaja, 1954 Ruhtinaansalmen sairasmaja, 1956 Lentiiran sairasmaja ja 1957 Naarvan sairasmaja. Viimeisenä lakkautettiin 1972 Outakosken sairasmaja.
Helen Sjöholm

Helen Sjöholm (s. 10. heinäkuuta 1970 Sundsvall, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja, näyttelijä ja musikaaliartisti.
Hänen suuri läpimurtonsa tapahtui vuonna 1995, kun hän sai Kristinan roolin musikaalissa "Kristina från Duvemåla" yli tuhannen hakijan joukosta.
Maksim Tank

Maksim Tank (, oikealta nimeltään "Jauhen Ivanavitš Skurko", Яўге́н Іва́навіч Скурко́; 17. syyskuuta 1912 Vilnan läänin Vileikan kihlakunnan Pilkauštšynan kylä – 7. elokuuta 1995 Minsk) oli valkovenäläinen runoilija ja poliitikko.
Jauhen Skurko syntyi maanviljelijäperheeseen. Ensimmäisen maailmansodan aikana perhe siirtyi Moskovaan ja palasi Puolan alueelle jääneeseen kotikyläänsä vuonna 1922. Skurko kävi puolalaista, venäläistä ja valkovenäläistä koulua ja liittyi maanalaiseen kommunistiseen nuorisoliittoon. Hän toimi 1930-luvulla Valko-Venäjän länsiosan nuorisoliiton ja kommunistipuolueen työntekijänä ja joutui useaan kertaan pidätetyksi ja tuomituksi vankilaan. Toisen maailmansodan aikana Skurko oli sanomalehtien toimittajana. Sodan jälkeen hän työskenteli pilalehti "Vožykissa" ja vuosina 1948–1967 hän oli kirjallisuuslehti "Polymjan" päätoimittaja.
Skurko alkoi kirjoittaa runoja 1930-luvun alussa ja esiintyi salanimellä Maksim Tank ensimmäisen kerran vuonna 1932. Hänen ensimmäinen kokoelmansa "Na etapah’" ilmestyi vuonna 1936. Runokokoelma "Kab vedali" sai Stalin-palkinnon (1948), kokoelma "Moi h’leb nadzjonny" Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon (1966) ja runokirja "Naratšanskija sosny" Lenin-palkinnon (1978). Tankin runous on sisällöltään ja muodoltaan monipuolista ja sillä on vahva yhteys valkovenäläiseen kansanperinteeseen. Hänet on palkittu puolalaisen runouden kääntäjänä.
Tank kuului Neuvostoliiton kirjailijaliittoon vuodesta 1940. Hän oli Valko-Venäjän kirjailijaliiton puheenjohtaja vuosina 1967–1990 ja Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen sihteeri vuosina 1966–1986. Tank oli Valko-Venäjän kommunistisen puolueen keskuskomitean ehdokasjäsen vuosina 1961–1966 ja varsinainen jäsen vuosina 1966–1990. Hän oli Valko-Venäjän SNT:n korkeimman neuvoston kansanedustaja vuosina 1947–1971 ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustaja vuosina 1969–1989. Tank toimi Valko-Venäjän korkeimman neuvoston puheenjohtajana vuosina 1963–1971. Hänelle on myönnetty Valko-Venäjän kansanrunoilijan (1968), Valko-Venäjän tiedeakatemian akateemikon (1972) ja sosialistisen työn sankarin (1974) arvonimet.
Grímur Thomsen

Grímur Thomsen (1820 Bessastaðir, Islanti – 1896 Bessastaðir, Islanti) oli islantilainen runoilija. Hän oli oppiarvoltaan filosofian tohtori ja edusti Islannin runouden myöhäisromantiikkaa.
Grímur Thomsen työskenteli 1848–1867 Tanskan ulkoasiainhallinnossa Belgiassa, Britannissa ja sittemmin Kööpenhaminassa ja tuli useita kertoja valituksi alltingiin. Hän kannatti skandinavismia ja kuningasvaltaa, ja hänen runoissaan romantiikka ilmenee sankarinpalvontana ja muinais- ja keskiajalta peräisin olevien aiheiden käyttönä.
Toivo Lyyn suomentama runo "Kuningas Half käy kummun yöhön" on antologiassa "Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja" (WSOY 1930)
Hawa Aden Mohamed

Hawa Aden Mohamed, lempinimeltään Mama Hawa (s. 1949 Baidoa) on somalialainen opettaja ja naisten oikeuksien puolustaja. Hänelle myönnettiin YK:n pakolaisjärjestön (UNHCR) vuoden 2012 Nansen-palkinto tunnustuksena poikkeuksellisesta, väsymättömästä ja inspiroivasta työstään somalialaisten pakolaisiksi ja evakkoon joutuneiden tyttöjen ja naisten parissa. Mama Hava kampanjoi äänekkäästi myös naisten oikeuksien puolesta. Hän on vastustanut erityisesti tyttöihin perinteen varjolla kohdistettua pahoinpitelyä eli naisten sukupuolielinten silpomista vastaan.
Mohamed valmistui opettajaksi Mogadishusta. Sitten hän opiskeli Intiassa alemman ja ylemmän korkeakoulututkinnon lapsen kehityksen ja elintarviketieteen aihepiireistä. Hänen opinhalunsa johdatti hänet myös Englantiin, Yhdysvaltoihin ja Tansaniaan. Vuosina 1973–1974 hän toimi opettajana Somaliassa. Vuosina 1974-1987 hän johti 13 vuoden ajan Somalian opetusministeriön naisten koulutuksen osastoa. Sitten hän oli UNICEFin konsulttina Somalian naisjärjestön parissa (1987-1988). Tätä seurasi kansallisen hallituksesta riippumattoman, Mohamedin perustaman NGO-järjestön (Somali Women Concern) johtaminen (1988-1990). Sisällissodan seurauksen hän pakeni maasta ja asettautui vuonna 1991 pakolaisena Kanadan Torontoon. Siellä hän työskenteli somalialaisille maahanmuuttajanaisille kohdistetun Women’s Health in Women’s Hands -ohjelman parissa kertoen heille naisten sukupuolielimien silpomisesta. Hänet valittiin Ontarion vuoden naiseksi 1994. 
Mohamed palasi kotimaahansa aviomiehensä kanssa vuonna 1995. Hän perusti Juban naisten koulutuskeskuksen (Juba Women Education Centre, JWDC) Kismayoon. Sotilasjoukot valtasivat Kismayon ja tuhosivat JWDC-keskuksen. Mohamed pakeni uudelleen, nyt Somalian koillisosan Puntlandin Galkayoon, jossa hän perusti lokakuussa 1999 uuden koulutuskeskuksen (Galkayo Education Centre for Peace and Development, GECPD). Sieltä joista evakkoon erilaisen väärinkäytön tai väkivallan uhriksi joutuneet naiset tai tytöt voivat löytää turvaa, kehittymismahdollisuuksia ja joissa he ovat suojeltuja ja suojassa. Mama Hawan työ kumpuaa käsityksestä, että erityisesti tytöillä kehittymisen alkuna on koulutus. Hän vertaa kouluttamattomuutta sairauteen. Hänen perustamansa ja johtamansa keskus tarjoaa toisen asteen yleissivistävää, samoin kuin ammatillista koulutusta. Tämä mahdollistaa tytöille ja naisille oman toimeentulon ja paremman mahdollisuuden vaikuttaa omaan tulevaisuuteensa ja rooliinsa somalialaisessa yhteiskunnassa. Sittemmin GECPD on laajentanut toimintaansa yhteensä neljälle eri paikkakunnalle.
Mama Hawan saamiin useisiin tunnustuksiin kuuluvat muun muassa Amnesty International USA:n myöntämä Ginetta Sagan -palkinto (2005; sisältäen 20 000 USD apurahan) ja YK:n pakolaisjärjestön (UNHCR) Nansen-palkinto (2012; sisältäen 100 000 dollarin palkintorahan).
Sandra Diaz-Twine

Sandra Diaz-Twine (s. 30. heinäkuuta 1974) on yhdysvaltalainen televisioesiintyjä, joka tuli tunnetuksi osallistumisistaan "Selviytyjät"-tositelevisio-ohjelmassa. Hän voitti kaksi ensimmäistä kautta, joihin hän osallistui: "Selviytyjät 7: Pearl Islands" ja "Selviytyjät 20: Heroes vs. Villains." Hän on ohjelman ensimmäinen kaksinkertainen voittaja. 
Diaz-Twine palasi ohjelman 34. kaudelle "Selviytyjät: Game Changers", jossa hänet äänestettiin pois pelistä kuudentena. 
Yhdessä toisen Selviytyjät-kilpailijan Rob Marianon kanssa hän toimi mentorina ohjelman 39. kaudella "Selviytyjät: Island of the Idols". Kumpikaan heistä ei osallistunut varsinaiseen peliin. 
Myöhemmin ohjelman 40. kaudella, "Selviytyjät: Winners at War." Hän oli kahdeksas pelistä pois äänestetty henkilö ja ainoa pelaaja, joka lähti vapaaehtoisesti kotiin karkotussaarelta. 
Diaz-Twineä pidetään fanien keskuudessa yhtenä ohjelman parhaimmista pelaajista.
Vera Danchakoff

Vera Mikhailovna Danchakoff (os. Grigorevskaja; ; 21. maaliskuuta 1879 Pietari Venäjä – 22. syyskuuta 1950 Yhdysvallat) oli venäläinen tieteilijä. Hänen tieteenalojaan olivat solubiologia, anatomia ja embryologia eli alkionkehitysoppi. Hän oli Venäjän ensimmäinen naispuolinen professori ja kantasolututkimuksen pioneeri.
Danchakoffin vanhemmat olisivat halunneet tyttärensä opiskelevan joko musiikkia tai piirustusta, mutta tytär valitsi luonnontieteet. Hän opiskeli Lausannessa, missä valmistui lääketieteen tohtoriksi vuonna 1906. Venäjällä hän jatkoi opintojaan Harkovan yliopistossa ja pääsi opettajaksi Pietarin yliopiston lääketieteelliseen tiedekuntaan. Moskovan yliopiston embryologian professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1908, jolloin hän oli Venäjän ensimmäinen naispuolinen professori. 
Yhdysvaltoihin Danchakoff muutti vuonna 1915. Hänestä tuli poliittisesti aktiivinen ja hän järjesti ensimmäisen maailmansodan aikaan apua pulaan joutuneille venäläisille akateemikoille. Venäjällä oli sen sisällissodan aikana vuosina 1921–1922 nälänhätä. Nyt Danchakoff suuntasi tarmonsa avun saamiseksi nälkää näkeville akateemikoille. Apu ei mennyt perille, sillä hallinto oli julistanut heidät "tyhjänpäiväisiksi loisiksi". Moni näistä "tyhjänpäiväisistä loisista" oli kansainvälisesti tunnustettuja akateemikkoja. 
Vuonna 1919 Danchakoff nimitettiin Columbian yliopiston professoriksi. Hän jätti viran vuonna 1934, jolloin työskenteli Liettuan terveystieteiden yliopistossa vuoteen 1937. Tämän jälkeen Danchakoff teki tutkimuksen testosteronin vaikutuksesta marsuihin. Hänen teki havainnon ensi kertaa tieteen historiassa, että testosteronitason lisäys naaraspuolisilla marsun poikasilla lisää maskuliinista sukupuolikäyttäytymistä aikuisuudessa. 
New Yorkissa oli 1920- ja 1930-luvuilla tiivis ja eläväinen venäläisemigranttien yhteisö. Danchakoff järjesti aviomiehensä kanssa kutsuja monille venäläistaustaisille henkilöille. Hänen tyttärensä Lina avioitui Sergei Prokofjevin kanssa.
Kroatia-Slavonian kuningaskunta

Kroatia-Slavonian kuningaskunta (; ; ) oli Itävalta-Unkariin kuulunut autonominen kuningaskunta Balkanilla. Se perustettiin vuonna 1868 yhdistämällä aiemmat Kroatian ja Slavonian kuningaskunnat. Kroatia-Slavonia kuului Itävalta-Unkarin kaksoismonarkiassa Unkarin puoleen, ja vaikka sillä oli virallisesti laaja sisäinen autonomia, todellisuudessa Unkari kontrolloi monia keskeisiä toimintoja, kuten vero- ja sotilasasioita.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Kroatia-Slavonia julistautui itsenäiseksi ja siitä tuli yksi Jugoslavian edeltäjistä.
Noora Fagerström

Noora Karoliina Fagerström (s. 1985) on suomalainen yrittäjä ja poliitikko, joka tunnetaan Jungle Juice Barin perustajana. Hän perusti yrityksen vuonna 2010 yhdessä miehensä Petteri Fagerströmin kanssa. Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Fagerström valittiin kansanedustajaksi kokoomuksen ehdokkaana Uudenmaan vaalipiiristä.
Fagerström on koulutukseltaan ylioppilas, kuntosaliohjaaja ja tradenomi. Helmikuussa 2021 hän toimi Nelosen "Diili"-ohjelmassa Jaajo Linnonmaan neuvonantajana yhdessä Toni Lähteen kanssa. Fagerströmistä ilmestyi marraskuussa 2022 Bazarin kustantama, Laura Frimanin kirjoittama kirja "Menestysresepti".
Fagerström on kertonut käyvänsä kerran viikossa šamaanin luona, joka hänen mukaansa korjaa Fagerströmin energiaväylät.
Fagerströmillä on puolisonsa kanssa kolme lasta.
Näkemykset.
Arvot.
Fagerström sijoittuu vaalikonevastausten perusteella oikeistoon. "Ylen" vaalikoneessa Fagerström ei erotu vahvasti konservatiivina tai liberaalina. "Helsingin Sanomien" vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Fagerström on keskellä. HS:n vaalikoneeseen Fagerströmin antamissa näkemyksissä korostuu voimakkaimmin oikeistolaiset mielipiteet.
Kohu vähätuloisiin suhtautumisesta.
Fagerström sanoi elokuussa 2023 "Iltalehden" haastattelussa, että huonoista työntekijöistä pitää päästä eroon eikä pieni lapsi ole syy olla tekemättä töitä. Fagerströmin mukaan suurituloisten veroedut ovat ansaittuja ja leikkausten kohdistuminen pienituloisille on oikein. Fagerströmin mielestä Suomessa on myös liian helppoa elää tukien varassa. Fagerström myös kehotti jättämään ulkomaanmatkan väliin, mikäli rahat eivät riitä menemään yksityiseen terapiaan. Fagerström esitti myös käsityksenään, että Suomessa pyritään kaikin tavoin estämään ihmisten varallisuuden kerryttäminen ja että kaikki oikeasti varakkaat ja todella hyvätuloiset muuttavat Suomesta pois, jos voivat.
Fagerströmin kommentit herättivät sosiaalisessa mediassa keskustelua, jonka jälkimainingeissa Fagerströmin aviomies Petteri Fagerström lähetti Instagramissa aggressiivisia ja väkivaltaan viittaavia, uhkaavia viestejä ainakin Helsingin apulaispormestari Paavo Arhinmäelle sekä sarjakuvataiteilija Heidi Suotsalolle, jotka olivat kritisoineet Noora Fagerströmiä. Noora Fagerström pahoitteli miehensä käytöstä, ja myös Petteri Fagerström pyysi anteeksi omien sanojensa mukaan ”tunnekuohussa” kirjoittamiaan asiattomia viestejä.
Peter Jöback

Peter Jöback (s. 4. kesäkuuta 1971 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja, näyttelijä ja musikaaliartisti.
Jöbackin suuri läpimurto tapahtui vuonna 1995, kun hän sai Robertin roolin musikaalissa "Kristina från Duvemåla". Hänen soolokappaleensa musikaalista "Guldet blev till sand", joka julkaistiin studiolevytyksenä vuonna 1996 yhdessä musikaalin muun musiikin kanssa, oli Svensktoppen-musiikkilistalla 110 viikon ajan.
Jöback on osallistunut Ruotsin "Melodifestivaleniin" kaksi kertaa, vuosina 1990 ja 2010. Hän esitti pääroolin "The Phantom of the Opera" -musikaalin 30-vuotisjuhlanäytöksessä Broadwaylla.
Peter Jöback on naimisissa Oscar Jöbackin (o.s. Nilsson) kanssa. He menivät naimisiin 25. kesäkuuta 2010.
Vera Popova

Vera Jestafjevna Popova (os. Bogdanovskaja; ; 17. syyskuuta 1867 – 8. toukokuuta 1896) oli venäläinen kemisti. Hän oli Venäjän ensimmäisiä naispuolisia kemistejä ja ensimmäinen venäläinen kemian oppikirjan kirjoittanut nainen. Lupaavasti alkaneen tutkijan uran katkaisi laboratoriossa tapahtunut räjähdys, jonka yhteydessä Popova kuoli.
Arkadz Kuljašou

Arkadz Aljaksandravitš Kuljašou (, 6. helmikuuta 1914 Mahiljoun läänin Klimavitšyn kihlakunnan Samatevitšyn taajama – 4. helmikuuta 1978 Njasviž) oli valkovenäläinen runoilija ja kääntäjä.
Arkadz Kuljašou syntyi opettajaperheeseen. Hän opiskeli Mstsislaun opettajaopistossa ja Minskin opettajakorkeakoulun kirjallisuuden tiedekunnassa vuosina 1931–1933. Kuljašou työskenteli 1930-luvulla sanomalehdessä, radiossa ja kirjailijaliiton neuvonantajana sekä toisen maailmansodan aikana sotilaslehdessä ja Valko-Venäjän partisaaniesikunnassa. Vuosina 1945–1946 hän oli "Litaratura i mastatstva" -lehden toimittaja ja vuosina 1958–1967 elokuvastudio Belarusfilmin käsikirjoitusosaston päällikkö ja päätoimittaja. Kuljašou jäi eläkkeelle vapaana kirjailijana vuonna 1974.
Kuljašoun ensimmäinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1930. Hän kirjoitti etupäässä ajalleen tyypillistä kansalaislyriikkaa. Runoelmat "Stsjag brygady" (”Prikaatin lippu”) ja "Novaje retšyštša" (”Uusi uoma”) saivat Stalin-palkinnot vuosina 1946 ja 1949. Kuljašou sai käännöksistään Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1970. Hänelle myönnettiin Valko-Venäjän Komsomolin palkinto vuonna 1968.
Kuljašou oli Valko-Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen jäsen ja kuului Neuvostoliiton kirjailijaliittoon vuodesta 1934. Hän oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1941 ja Valko-Venäjän SNT:n korkeimman neuvoston kansanedustaja vuosina 1947–1978. Kuljašou nimitettiin Valko-Venäjän kansanrunoilijaksi vuonna 1968 ja Ukrainan SNT:n ansioituneeksi kulttuurityöntekijäksi vuonna 1973.
Caroline Flack

Caroline Flack (9. marraskuuta 1979 Lontoo – 15. helmikuuta 2020 Lontoo) oli brittiläinen televisio- ja radiojuontaja. Flack tunnettiin "Love Island" -televisiosarjasta, jota hän juonsi vuosina 2015–2019. Hän juonsi myös "X-Factor" ja "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelmia.
Flackilla oli kaksoissisko sekä isoveli ja isosisko.
Vuonna 2014 Flack julkaisi omaelämäkerran nimeltä "Storm in a C Cup." Kirjassaan hän kertoi suhteestaan prinssi Harryyn, jota hän tapaili vuonna 2009. Vuonna 2011 Flack seurusteli One Direction -bändistä tutun Harry Stylesin kanssa. Flack oli kihloissa Andrew Bradyn kanssa ja seurusteli Sam Smithin managerin Jack Streetin kanssa.
Helmikuussa 2020 Flack löydettiin kuolleena asunnostaan Lontoosta. Hän teki itsemurhan saatuaan tietää, että pahoinpitelytapaus, jossa hän oli syytettynä, etenee oikeuteen. Flack oli saanut syytteen poikaystävänsä Lewis Burtonin pahoinpitelystä. Ennen kuolemaansa Flack kärsi mielenterveysongelmista.
Kelppiklini

Kelppiklini ("Heterostichus rostratus") on klineihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikan länsirannikolla. Toisinaan sitä pidetään myös akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Kelppiklini voi kasvaa suurimmillaan noin 60 cm pitkäksi, ja naaraat ovat koiraita kookkaampia. Ruumiinmuodoltaan kala on virtaviivaisen pitkänomainen ja litteäkö, kuono on pitkä. Kelppiklinin väritys on vaihteleva. Pohjaväriltään laji on vihreä, punainen tai ruskea, ja ruumiissa on tummia tai hopeanvärisiä kuvioita. Kelppiklini kykenee myös muuttamaan väriään ja kuviointiaan ympäristön mukaan. Kelppiklinin selkä- ja peräevät ovat pitkät ja pyrstöevä on haarautunut.
Levinneisyys ja elintavat.
Kelppiklinin levinneisyysalue ulottuu länsirannikkoa pitkin Kanadasta Meksikoon. Lajin elinympäristöä ovat runsaasti suurikokoisia ruskoleviä (kelppejä) ja muita leviä kasvavat kivipohjaiset alueet. Se on peto, jonka ravintoa ovat kalat, äyriäiset ja nilviäiset. Nuoret kelppiklinit liikkuvat parvissa, ja täysikasvuiset elävät yksin. Kalan kutuaika on keväällä, ja naaras kutee leviin mätirykelmiä, joita koiras vartioi.
Kelppiklinin liha on syötävää mutta ei kovin arvostettua, ja lajia kalastetaan pieniä määriä. Satunnaisesti sitä pidetään myös akvaarioissa.
Marija Kuznetsova

Marija Nikolajevna Kuznetsova-Benua (; 10. heinäkuuta / 22. heinäkuuta 1880 Odessa – 25. huhtikuuta 1966 Pariisi) oli venäläinen oopperalaulaja. Hänen äänialansa oli sopraano.
Elämänvaiheita.
Kuznetsova aloitti uransa balettitanssijana Pietarissa. Hän päätti kuitenkin ryhtyä laulajaksi ja lauluopintojen jälkeen debytoi Mariinski-teatterissa. Hän lauloi siellä vuoteen 1913 saakka, muun muassa Rimski-Korsakovin tuotannoissa. Venäjän vallankumouksen jälkeen hän katsoi viisaammaksi siirtyä Ruotsiin. Hän herätti huomiota yhtä paljon laulu- kuin näyttelijän taidoillaan.
Chicagon ooppera kutsui Kutznetsovan laulamaan Cleopatran roolin, mutta kilpaileva laulaja Mary Garden sai aikaan, että Kuznetsovaa ei kutsuttu sinne uudelleen. Talossa ei ollut tilaa kahdelle suurelle tähdelle. Kutznetsova asettui nyt pysyvästi Pariisiin, missä hän perusti Opéra Russen, joka antoi työtilaisuuksia venäläisille emigranttilaulajille ja -muusikoille. Hän antoi konsertteja venäläisistä lauluista ja lauloi ja tanssi esityksissään. Kiertueita hän teki Barcelonaan, Milanoon, Madridiin ja Buenos Airesiin. Hän teki myös levytyksiä.
Litaratura i mastatstva

Litaratura i mastatstva (, ”Kirjallisuus ja taide”) on valkovenäläinen kulttuurilehti. Se ilmestyy Minskissä kerran viikossa valkovenäjän kielellä.
Vuonna 1932 perustettu lehti oli Valko-Venäjän neuvostokirjailijoiden liiton ja taidehallinnon äänenkannattaja. Toisen maailmansodan jälkeen se perustettiin uudelleen vuonna 1945 ja vuosina 1957–1970 se ilmestyi kahdesti viikossa. "Litaratura i mastatstvan" teemoja ovat Valko-Venäjän kirjallisuus-, kulttuuri- ja yhteiskuntaelämä. Se julkaisee myös kaunokirjallisia teoksia.
Laura Whitmore

Laura Whitmore (s. 4. toukokuuta 1985) on irlantilainen televisiojuontaja ja malli. Hän on juontanut tv-ohjelmia "I'm A Celebrity after show Get Me Out Of Here Now" ja Love Island.
Whitmore kiinnitettiin Love Island -sarjan juontajaksi vuonna 2019, kun sarjan aiempi juontaja Caroline Flack sai syytteen poikaystävänsä pahoinpitelystä.
Vuonna 2020 Whitmore meni naimisiin skottilaisen Iain Stirlingin kanssa, joka toimii Love Island -ohjelmassa kertojana. Vuonna 2021 pariskunnalle syntyi tyttövauva.
Villem Gross

Villem Gross, kirjailijanimi Ott Varangu, (11. tammikuuta 1922 Tartto, Viro – 6. huhtikuuta 2001) oli virolainen kirjailija. Hänen romaaniensa aiheena ovat sosiaalipsykologiset ilmiöt, joita hän kuvaa realistisesti. Hän on kirjoittanut romaaneja ja näytelmiä.
Melody Thomas Scott

Melody Thomas Scott (alk. "Melody Ann Thomas", s. 18. huhtikuuta 1956 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti saippuasarjasta "Tunteita ja tuoksuja", jossa hän on näytellyt Nikki Newmania yli 40 vuoden ajan.
Scott teki ensimmäiset roolityönsä lapsinäyttelijänä. Hän esiintyi 8-vuotiaana Alfred Hitchcockin elokuvassa "Marnie – vaarallisella tiellä" (1964). Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Korpraali McB" (1971), "Revolverimies" (1976) ja "Piraija" (1978).
Max von der Grün

Max von der Grün (1926 Bayreuth, Saksa – 2005) oli saksalainen kirjailija ja länsisaksalaisen työläiskirjallisuuden merkittävimpiä edustajia. Hänen aiheitaan ovat kaivos- ja tehdasteollisuustyön vaarat ja raskaus. Myöhemmissä teoksissaan hän käsittelee työttömyyttä, työntekijöiden oikeusturvaa ja oikeistoradikalismia.
Belarusfilm

Belarusfilm () on Valko-Venäjällä Minskissä toimiva elokuvastudio.
Elokuvien tuotannon Valko-Venäjällä aloitti vuonna 1924 perustettu tasavallan valistusasiain kansankomissariaatin elokuvahallinto Beldzjaržkino. Se teki uutis- ja dokumenttielokuvia ja ensimmäisen näytelmäelokuvan "Ljasnaja byl" (”Metsän satu”) vuonna 1927. Vuonna 1928 perustettiin elokuvastudio Savetskaja Belarus, joka toimi vuoteen 1939 saakka Leningradissa. Minskissä aloitettiin uutiselokuvien valmistus vuonna 1931 ja näytelmäelokuvien tuotanto siirtyi sinne vuonna 1939.
Elokuvastudio sai nimen Belarusfilm vuonna 1946. Toisen maailmansodan keskeyttämä näytelmäelokuvien tuotanto palasi 1950-luvulla Minskiin ja ensimmäinen värielokuva "Dzetsi partyzana" (”Partisaanin lapset”) tehtiin vuonna 1954. Belarusfilm sai uudet tilat vuonna 1961. Vuonna 1968 siihen liitettiin Minskin tiede-, uutis- ja dokumenttielokuvastudio. Samana vuonna alettiin tuottaa televisioelokuvia ja vuonna 1973 animaatioelokuvia. 1980-luvulla Belarusfilm valmisti vuosittain kuusi tai seitsemän näytelmäelokuvaa, 10–11 televisioelokuvaa, 110–120 jaksoa dokumentti- ja tiede-elokuvia sekä neljä animaatioelokuvaa.
Belarusfilmin omistus on Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen säilynyt valtion käsissä. Sen tuotanto on jatkunut ja kalustoa on uusittu. 2000-luvun alussa studiolla tehtiin vuosittain viidestä kuuteen näytelmäelokuvaa, kymmenen dokumenttia ja viisi animaatiota. Siellä on kuvattu myös venäläisiä televisioelokuvia.
Matti Teerisalo

Matti Teerisalo, sukunimi vuoteen 1906 "Fast" ja sitä ennen "Hållfast" (8. heinäkuuta 1856 Ilmajoki – 28. elokuuta 1950 Alavus) oli suomalainen poliisi, palstatilallinen ja viimeinen elossa ollut Turkin sodan suomalainen veteraani. Sotilasarvoltaan hän oli jefreittari. Jefreittari tulee venäjän kielen kautta saksan sansta Jefreiter, mikä tarkoittaa korpraalia. Korpraali on tarkoittanut miehistöön kuuluvaa sotilasta, jonka ei ole tarvinnut osallistua tupansa tupapalvelukseen muiden sotilaiden tapaan, vaan on ollut vapautettuna mm. siivouspalveluksesta. Korpraali nykyään voi olla alikersantin johtaman jalkaväkiryhmän varajohtaja tai yhden sen kolmesta partion johtaja. 
Teerisalo oli nuoruudessaan paimenena ja renkinä. Marraskuussa 1876 hän värväytyi kuudeksi vuodeksi sotaväkeen ja liittyi Suomen kaartiin. Teerisalo osallistui Suomen kaartin mukana vuosina 1877–1878 käytyyn Turkin-Venäjän sotaan. Suomalaiset matkasivat Helsingistä junalla Viipurin ja Pietarin kautta ja edelleen Venäjän, Puolan ja Romanian läpi Tonavan varrelle. Ensimmäinen sotatoimi käytiin Gornyi Dubniakin linnoituksen valtaamiseksi 24. lokakuuta 1877. Täältä sotaretki jatkui Bulgariaan ja Sofiaan ja edelleen Marmarameren rantaan. Kotimaahan Suomen Kaarti palasi 9. toukokuuta 1878 matkattuuan Konstantinopolin ja Mustan meren kautta Odessaan ja sieltä Venäjän läpi. Teerisalo sai sota-ansioistaan Bulgarian kuninkaan mitalin, Plevnan taistelujen muistomitalin ja Turkin sodan yleisen muistomitalin.
Sotilasuransa jälkeen Teerisalo työskenteli muun muassa poliisina Seinäjoella. Hän meni naimisiin Maria Teerisalon (ent. Pistol) kanssa ja heillä oli kahdeksan lasta. Teerisalo muutti sittemmin perheineen Alavuden Sydänmaalle. Hän oli kuollessaan vuonna 1950 viimeinen elossa ollut Turkin sodan suomalainen veteraani.
Beninin presidentinvaali 2016

Beninin presidentinvaali 2016 järjestettiin 6. maaliskuuta ja vaalin toinen kierros 20. maaliskuuta 2016. Vaalissa valittiin Beninin tasavallan presidentti viiden vuoden toimikaudeksi. Istuva presidentti Thomas Boni Yayi ei voinut perustuslain mukaan asettua enää ehdolle, koska hän oli toiminut kaksi peräkkäistä kautta presidenttinä. Uudeksi presidentiksi nousi sitoutumaton ehdokas Patrice Talon. Hänen vastaehdokkaansa oli Lionel Zinsou.
Jukka Vornanen

Jukka Tapio Vornanen (s. 1985) on turkulainen poliitikko ja historiantutkija. Hän oli vuosina 2017-2021 Turun kaupunginhallituksen ensimmäinen varapuheenjohtaja sekä konsernijaoston puheenjohtaja. Vornanen on toiminut Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 2012 alkaen ja toimii Vihreän liiton puoluehallituksen jäsenenä Varsinais-Suomen vihreiden edustajana. Vornanen on toiminut opiskelijapoliitikkona Turun yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana vuonna 2009 ja Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksen jäsenenä vuonna 2010. Vornanen on toinen "Lihansyöjien maa" -kirjan kirjoittajista ja yksi "Nälkävuodet" -kirjan kirjoittajista.
Syksyllä 2021 Vornasesta tuli ympäristö- ja ilmastoministeri Krista Mikkosen erityisavustaja.
Vornanen avioitui heinäkuussa 2022 Turun kaupunginvaltuutettu Niina Ratilaisen kanssa.
Guðbergur Bergsson

Guðbergur Bergsson (16. lokakuuta 1932 Grindavík, Islanti – 4. syyskuuta 2023 Mosfellsbær, Islanti) oli islantilainen kirjailija. Hän toimi myös opettajana.
Guðbergur Bergsson opiskeli kirjallisuutta ja taidehistoriaa. Hänen läpimurtoteoksensa oli "Tómas Jónsson, metsölubók", joka oli samalla modernismin läpimurto. Se aloitti kuusiosaisen romaanisarjan, joka kuvaa satiirin keinoin sodanjälkeistä islantilaista yhteiskuntaa. Romaanien lisäksi hän julkaisi novelli- ja runokokoelmia.
Guðbergur Bergsson sai vuonna 2004 Ruotsin akatemian pohjoismaisen palkinnon.
Vihtijärven kappeli

Vihtijärven kappeli (ruots. "Vihtijärvi kapell") on Vihdin seurakunnan kappeli Vihdin Vihtijärvellä. Vihtijärven tiilestä ja graniitista rakennettu kappeli valmistui vuonna 1961 ja sen on suunnitellut Esko Toiviainen ja Tarja Toiviainen. Maa-alueen Vihtijärven kappelille on lahjoittanut Hiiskulan kartanon isäntä Hans Brummer vuonna 1946 kartanon autonkuljettajan kahden Vihtijärveen hukkuneen lapsen muistoksi. Kappeliin mahtuu noin sata henkeä istumaan.
Esineistö.
Kappelin alttaritaulun ´Paimenten kumarrus´ on maalannut Severin Falkman vuonna 1871. Urut ovat urkurakentamo Veikko Virtasen käsialaa vuodelta 1975. Uruissa on viisi äänikertaa.
Vihtijärven kappelin etuosan ristin muotoisessa ikkunassa on yksitoista punaista ruutua, jotka symbolisoivat Kristuksen sovintoverta.
Minna Passi

Minna Passi (s. 1982) on suomalainen tietokirjailija ja rikostoimittaja. Hän on työskennellyt pitkään "Helsingin Sanomien" rikostoimittajana.
Passi on valmistunut Jyväskylän yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 2011.
Passi on kirjoittanut yhdessä Susanna Reinbothin kanssa "Keisari Aarnio" -kirjan, joka kertoo Helsingin huumepoliisin entisestä päälliköstä Jari Aarniosta. Passi ja Reinboth palkittiin vuonna 2014 Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinnolla ja vuonna 2018 Lauri Jäntin säätiön tietokirjapalkinnolla. Passi oli myös päähenkilö Jari Aarniosta kertovassa televisiosarjassa "Keisari Aarnio". Sarjassa häntä näytteli Pilvi Hämäläinen.
Joulukuussa 2018 Passi aloitti työn Suojelupoliisin viestinnän asiantuntijana.
Pelješacin silta

Pelješacin silta on vinoköysisilta Dubrovnik-Neretvan piirikunnassa Kroatiassa. Sillan pituus on 2,4 kilometriä, ja se valmistui 26. heinäkuuta 2022. 
Silta yhdistää Adrianmereen kuuluvan Mali Stonin merenlahden pohjoisrannan lahden eteläpuolella olevaan Pelješacin niemimaahan. Lahden pohjoisrannalla sijaitseva Neumin kaupunki on osa Bosnia ja Hertsegovinaa ja erottaa Kroatiaan kuuluvan Dubrovnik-Neretvan piirikunnan eteläosan ja siellä sijaitsevan Dubrovnikin rannikkokaupungin eksklaaviksi muusta Kroatian mannerosasta. Valmistuttuaan silta tarjoaa suoran maayhteyden muusta Kroatiasta Dubrovnikiin ilman tarvetta rajanylitykseen Bosnia-Hertsegovinan kautta.
Minna Santakari

Minna Santakari (s. 9. huhtikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen elokuvalavastaja, visuaalinen suunnittelija ja tietokirjailija. 
Santakari on valmistunut taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta ja hän on opiskellut taidehistoriaa Helsingin yliopistossa, sekä lavastustaidetta Ecole Nationale Supérieure des Arts Décoratifs -korkeakoulussa Pariisissa. Hän on toiminut Aalto-yliopiston elokuvataiteen ja lavastustaiteen laitoksen lehtorina vuosina 2012—2017.
Santakari sai Jussi-palkinnon parhaasta lavastuksesta vuonna 1994 elokuvista "Onnen maa" ja "Akvaariorakkaus" sekä vuonna 2001 elokuvasta "Badding". 
Santakarille myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2025.
Katariina Vuori

Katariina Vuori (s. 1971 Oulu) on suomalainen kirjailija, taidepedagogi ja kirjallisuusterapiaohjaaja. Hänet on palkittu Suomen tietokirjailijat ry:n myöntämällä tietokirjailijapalkinnolla vuonna 2019. Vuori on kirjoittanut kaunokirjallisuuden teoksen Avokadopastaa taiteilijanimellä Kia Walli. Hänen kirjojaan ovat toimittaneet mm. Atena, BoD, Like, Nordbooks, Otava ja Tammi.
Vuori on opiskellut arkeologiaa, fysioterapiaa, kulttuuriantropologiaa, tulevaisuuden tutkimista ja PR-viestintää. Hän on työskennellyt mm. fysioterapeuttina Lähi-idässä, kuntosalivastaavana Singaporen USA:n ilmavoimien tukikohdassa sekä oppaana valaiden tarkkailualuksella. Lisäksi Vuori on työskennellyt toimittajana sanomalehti Kalevassa 2002–2005 sekä freelancerina useissa eri aikakauslehdissä.
Nykyään Vuori asuu Oulussa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Teokset.
Nimellä Katariina Vuori
Nimellä Kia Walli
Kansainvälinen liberaalien naisten verkosto

Kansainvälinen liberaalien naisten verkosto (eng. International Network of Liberal Women, lyh. INLW) on Liberal Internationaliin kuuluva naisjärjestö. Sen päämaja sijaitsee Wassenaarissa, Alankomaissa..
Liiton puheenjohtajana toimii Jayanthi Devi Balaguru ja pääsihteerinä Mireia Huerte Sala.
Historia.
Järjestö on perustettu vuonna 1990 Helsingissä ja se pyrkii toimimaan liberaalien arvojen puolustajana naisnäkökulmasta. 
Perustamiskokouksessa oli edustajia Suomen lisäksi myös Belgiasta, Kanadasta, Ranskasta, Saksasta, Israelista, Italiasta, Alankomaista, Ruotsista, Sveitsistä ja Isosta-Britanniasta. Ruotsin valtiopäivien edustajana toiminut Barbro Westerholm oli tapahtuman koordinaattori..
Jessica Henwick

Jessica Yu Li Henwick ( s. 30. elokuuta 1992) on englantilainen näyttelijä ja kirjailija. Hän näytteli lasten televisiosarjassa "Spirit Warriors" (2010) ja oli täten ensimmäinen britanniankiinalainen näyttelijä, joka näyttelee pääroolia brittiläisessä tv-sarjassa. Hänet tunnetaan myös rooleistaan Nymeria Hietana HBO-sarjassa "Game of Thrones" (2015–2017), X-siipilentäjä Jessika Pavan roolista elokuvassa "" (2015) ja Colleen Wingin roolista Marvel Televisionin Netflix-sarjoissa "Iron Fistissä" (2017–2018), "The Defenders" (2017) ja "Luke Cage" (2018). Hän näytteli myös elokuvassa Underwater (2020) Emily Havershamin roolia.
Henwick syntyi ja kasvoi Surreyssä, Englannissa, kiinalaisen äidin ja englantilaisen isän tyttärenä Hänen isänsä, Mark, on kirjailija ja hänen äitinsä on eläkkeellä myyntialalta. Hän on keskimmäinen lapsi ja hänellä on kaksi veljeä. Hän kouluttautui Redroofsin teatterikoulussa.
Kroatian presidentinvaali 2005

Kroatian presidentinvaalit 2005 järjestettiin Kroatiassa tammikuussa 2005. Ne olivat ensimmäiset presidentinvaalit, jotka pidettiin marraskuussa 2000 tehtyjen perustuslakimuutosten jälkeen, jotka korvaavat puolipresidenttisen järjestelmän epätäydellisellä parlamentaarisella järjestelmällä, mikä vähentää huomattavasti presidentin valtuuksia pääministerin ja heidän kabinettinsa hyväksi. Istuva presidentti Stjepan Mesić, joka oli valittu Kroatian kansanpuolueen ehdokkaaksi vuonna 2000, oli oikeutettu hakemaan uudelleenvalintaa toiseksi toimikaudeksi. Hän oli sitoutumattomana ehdokkaana, koska perustuslaki kieltää presidenttiä pitämästä puolueen jäsenyyttä virassaan.
Stjepan Mesić valittiin uudelleen toiselle viisivuotis kaudelle. He olivat myös ensimmäiset, joissa nainen, HDZ-ehdokas Jadranka Kosor, osallistui vaaleihin. Mesićin toisella kierroksella saamien äänten prosenttiosuus - 65,93% - on korkein kaikista presidenteistä tähän mennessä. Äänestysprosentti oli ensimmäisellä kierroksella 50,57 % ja toisella kierroksella 51,04 %.
Kroatian kansanpuolue – Liberaalidemokraatit

Kroatian kansanpuolue - Liberaalidemokraatit (kroatiaksi: "Hrvatska narodna stranka – Liberalni demokrati" tai HNS – LD), on kroatialainen poliittinen puolue. Ideologialtaan puolue on sosiaaliliberaalinen.
Huhtikuusta 2015 lähtien HNS muodostaa Kroatian parlamentissa parlamentaarisen klubin, jossa on 5 jäsentä, mikä tekee niistä Kroatian neljänneksi suurimman puolueen parlamentin edustuksen suhteen. HNS on Euroopan liberaalidemokraattien liiton täysjäsen. Puolueen johtaja on ollut 17. joulukuuta 2017 alkaen Ivan Vrdoljak.
Mainau

Mainau on 45 hehtaarin saari Bodenjärvellä Saksassa lähellä Sveitsin rajaa. Se on kuuluisa puutarhasaari ja sen lempinimi saksaksi onkin Blumeninsel eli kukkasaari. Hallinnollisesti saari on ollut osa Konstanzin kaupunkia 1. joulukuuta 1971 lähtien, jolloin Litzelstettenin kunta, johon Mainau kuului, liitettiin Konstanziin. Mainau on edelleen osa Litzelstetteniä, joka on nyt yksi Konstanzin 15 kaupunkipiiristä.
Mainau on yksi Bodenjärven tärkeimmistä nähtävyyksistä. Siellä on myös kasvihuone, jossa trooppinen ilmasto ja tuhansia perhosia.
Vanha Ortopedia

Vanha Ortopedia (ent. Jyväskylän yleinen sairaala, Ortopediasairaala) on Jyväskylän keskustassa, Hannikaisenkadun ja Vaasankadun kulmassa sijaitseva entinen sairaala. 
Vanhan Ortopedian Hannikaisenkadun puoleinen rakennus on valmistunut vuonna 1888 ja sen on suunnitellut Josef Stenbäck. Arkkitehti Yrjö Blomstedt on suunnitellut Vaasankadun puoleisen sairaalarakennuksen ja se valmistui vuonna 1901. 
Sairaalan edeltäjä oli Jyväskylän yleinen sairaala, joka tuhoutui vuoden 1901 tulipalossa. Uusi sairaala rakennettiin samalle paikalle. Sairaalassa oli sisätautien osasto sekä kirurgiset osastot miehille ja naisille. Lapset sijoitettiin naistenosastolle ja koska lastenlääkäriä ei ollut, hoidettiin lapset yleislääketieteen ohjein. Sairaalassa oli myös leikkausosasto, johon kuului kaksi huonetta. Toinen toimi leikkaussalina ja toinen sterilointi-, välinehuolto- ja kansliatilana. Pääsääntöisesti synnytykset keisarinleikkauksia lukuun ottamatta hoidettiin muualla sijainneessa synnytyslaitoksessa. Sairaalasta löytyi myös kaupungin ensimmäinen röntgenlaite. Poliklinikka muodostui kahdesta eri huoneesta.
Yleinen sairaala oli osa Jyväskylässä toiminutta 30. sotasairaalaa. Sairaalassa oli yhteensä 100 A-kirurgista sairaansijaa. 
Ortopediasairaala liitettiin osaksi Keski-Suomen keskussairaalan kuntainliittoa 1967. Kuntainliitto perusti sinne keskussairaalan II kirurgian osaston, jossa hoidettiin ortopedisia potilaita. Sairaalan toiminta loppui joulukuussa 1990 kun Keski-Suomen keskussairaalan laajennusosa valmistui. 
Vanhan Ortopedian nykyiseen toimintaan sisältyvät esimerkiksi kokoustilat ja tilaussauna. Lisäksi tontille on kaavoitettu lisää asuntoja.
Karoliina Autio

Karoliina Autio (s. 7. maaliskuuta 2000) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut PK-35 Vantaata kaudella 2019 Ykkösessä ja kaudesta 2020 alkaen Kansallisessa liigassa. Hän pelasi ensimmäisellä liigakaudellaan yhdeksän ottelua. Toisella kaudellaan hän pelasi 19 liigaottelua ja teki ensimmäisen liigamaalinsa huhtikuussa kauden ensimmäisessä ottelussa Åland Unitedia vastaan sekä toisen toukokuussa kauden seitsemännessä ottelussa Tampereen Ilvestä vastaan. Kaudella 2022 hän pelasi 17 liigaottelua ja teki niissä 11 maalia, millä hän oli joukkueensa paras maalintekijä yhdessä Wilma Forsblomin kanssa. Kaudella 2023 Autio pelasi 12 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudella 2024 hän pelasi 18 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Välillä hän oli vaihto-opiskelijana Kanadassa.
Reetta Suomela

Reetta Suomela (s. 7. syyskuuta 1998) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Helsingin Jalkapalloklubia.
Suomela aloitti jalkapalloilun Rajamäen Kehityksessä. Hän edusti kauteen 2020 saakka Vantaan Jalkapalloseuraa muun muassa B-tyttöjen SM-sarjassa, kausina 2015–2016 Ykkösessä ja kausina kausina 2017–2020 Kakkosessa. Kausina 2021–2023 hän edusti Kansallisessa liigassa pelaavaa PK-35 Vantaata. Hän pelasi ensimmäisellä liigakaudellaan 20 liigaottelua, toisella 21 ja kolmannella 22. Hän teki liigassa ensimmäisen maalinsa huhtikuussa 2022 Helsingin Palloseuraa vastaan. Hän teki kaikkiaan neljä liigamaalia kaudella 2022 ja seitsemän maalia kaudella 2023. Kaudella 2024 Suomela pelasi Helsingin Jalkapalloklubissa 19 liigaottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän voitti HJK:ssa liigamestaruuden ja Suomen Cupin. Kaudella 2025 Suomela pelasi HJK:ssa jälleen 19 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän voitti toistamiseen liigamestaruuden ja Suomen Cupin.
Guðmundur Daníelsson

Guðmundur Daníelsson (1910 Rangárvallasýsla, Islanti – 1990) oli islantilainen kirjailija.
Guðmundur Daníelssonin esikoisteos ilmestyi 1933. Hän julkaisi kaikkiaan yli 40 teosta, joista lähes 20 on romaaneja, lisäksi novelli- ja runokokoelmia, matkakuvauksia ja muistelmia.
Guðmundur Daníelsson oli vuonna 1963 ehdolla Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi teoksella "Sonur minn Sinfjötli" ja vuonna 1965 teoksella "Húsid".
Guðmundur G. Hagalín

Guðmundur G. Hagalín (1898 Lokinhamrar, Islanti – 1985 Akranes, Islanti) oli islantilainen kirjailija.
Kirjailijantyön rinnalla Guðmundur G. Hagalín toimi kirjastonhoitajana ja opettajana. Hän oli mukana myös kunnallispolitiikassa. Hänen tuotantoonsa kuuluu 12 romaania ja 12 novellikokoelmaa, joissa hän kuvaa kotiseutunsa länsivuonojen kalastajia.
Ivan Šamjakin

Ivan Pjatrovitš Šamjakin (, 30. tammikuuta 1921 Homelin alueen Dobrušin piirin Karman kylä – 14. lokakuuta 2004 Minsk) oli valkovenäläinen kirjailija ja yhteiskuntavaikuttaja.
Ivan Šamjakin syntyi metsänhoitajan perheeseen. Hän valmistui teknisestä opistosta vuonna 1940 ja osallistui toiseen maailmansotaan. Sodan jälkeen Šamjakin toimi opettajana ja valmistui Minskin puoluekoulusta vuonna 1950. Hän työskenteli Valko-Venäjän kirjakustantamon ja "Sovetskaja ottšizna" -aikakauskirjan toimittajana. Vuodesta 1954 lähtien Šamjakin toimi Valko-Venäjän kirjailijaliiton hallintotehtävissä. Vuosina 1980–1992 hän oli Valko-Venäjän tietosanakirjan päätoimittaja.
Šamjakinin kirjailijanura alkoi toisen maailmansodan kuvaajana. Hänen romaaninsa "Glybokaja plyn" (”Syvä virta”) sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. Myöhemmin hän kirjoitti myös kriittisiä maaseudun ja nykyajan kuvauksia. Kertomuskokoelma "Tryvožnaje štšastse" (”Levoton onni”) ja romaani "Sertsa na daloni" (”Sydämet kämmenellä”) saivat Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1967. Šamjakin kirjoitti myös näytelmiä, joiden pohjalta on tehty elokuvia. Elokuva "Vazmu tvoi bol" (”Otan kipusi”) sai Valko-Venäjän valtionpalkinnon vuonna 1982.
Šamjakin oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1947. Hän toimi Valko-Venäjän kirjailijaliiton sihteerinä ja varapuheenjohtajana. Šamjakin liittyi NKP:n jäseneksi vuonna 1943. Hän oli Valko-Venäjän kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsen vuodesta 1976, Valko-Venäjän korkeimman neuvoston kansanedustaja vuosina 1963–1985 ja puheenjohtaja vuosina 1971–1985 sekä Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustaja vuosina 1980–1989.
Šamjakin nimitettiin Valko-Venäjän kansankirjailijaksi vuonna 1972 ja Valko-Venäjän tiedeakatemian akateemikoksi vuonna 1994. Hän sai sosialistisen työn sankarin arvonimen vuonna 1981.