tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yöperhonen

Yöperhosilla tarkoitetaan yöllä lentäviä perhosia, erotukseksi päivällä lentävistä päiväperhosista. Yöperhoset eivät kuitenkaan ole todellinen monofyleettinen taksonominen yksikkö, vaan niihin luetaan perhosia useasta eri heimosta, joista moniin kuuluu myös päiväperhosia.
Yöperhoset ovat yleensä väriltään harmaita tai ruskeita ja etusiivissä on monimutkaista kuviointia. Tämä naamioi päiväsaikaan lepäävän perhosen alustaansa ja näin edesauttaa niitä pysymään saalistajilta huomaamattomina. Lisäksi tumma väri kerää tehokkaasti auringon lämpöä. Jotkut yöperhoslajit kuitenkin ovat räikeän värisiä, millä ne viestivät linnuille ja muille saalistajilleen olevansa pahanmakuisia tai jopa myrkyllisiä. Kun lintu on kerran maistanut sellaista perhosta, se ei yleensä maista sitä toista kertaa. Jotkin yöaktiiviset perhoset pyrkivät pelottamaan ahdistelijaansa myös paljastamalla kirkkaanväriset takasiipensä tai silmätäplillä.
Yöperhosten tukeva ruumiinrakenne ja usein tuuhea karvaisuus ovat sopeutuma liikkumiseen yön viileinä tunteina ja edesauttavat lämmön säilymistä perhosen ruumiissa. Hämärässä tai pimeässä parittelukumppanin etsiminen on hankalaa, joten monet yöperhoset houkuttelevat parittelukumppaneita erityisten tuoksuaineiden, feromonien avulla. Tuoksuainemolekyylien haistamiseksi joillekin yöperhosryhmille on kehittynyt näyttävät ja hyvin monimutkaiset tuntosarvet, joilla perhonen saattaa sopivissa tuulioloissa haistaa mahdollisen parittelukumppanin jopa kilometrien päästä.
Yöperhoset saattavat illalla hakeutua esim. ulkovalojen lähettyville.
Yöperhosten käyttäytymisen on huomattu muuttuvan kohdatessaan pulssimaisen valon, jolla voi olla haitallisia vaikutuksia hyönteiseen ja ekosysteemiin yleisesti. 
Tärkeimpiä ja tunnetuimpia yöperhosryhmiä ovat muun muassa:
Moniin yöperhosryhmiin kuuluu myös päivällä aktiivisia lajeja.
Kiitäjät

Kiitäjät voi tarkoittaa seuraavia eläinlahkoja ja -heimoja:
Kiitäjät on myös useiden urheiluseurojen nimi.
Jane Wyatt

Jane Waddington Wyatt (12. elokuuta 1910 Campgaw, New Jersey – 20. lokakuuta 2006 Bel Air, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hänen tunnetuimpia roolitöitään oli Ronald Colmanin rakkaudenkohde Frank Capran elokuvassa "Sininen kuu (Lost Horizon)" (1937) sekä Margaret Andersonin rooli tv-sarjassa "Isä tietää kaiken" sekä "Star Trekissä" Mr. Spockin äidin, Amanda Graysonin rooli. Sen lisäksi hän näytteli monissa jo klassikoiksi tulleissa elokuvissa, kuten "Hiljainen sopimus" (Gentleman's Agreement). 
Wyatt palkittiin kolmesti Emmyllä roolistaan televisiosarjassa "Isä tietää kaiken". Hän kuoli kotonaan 20. lokakuuta 2006 luonnollisen kuoleman 96-vuotiaana.
Michael Romeo

Michael James Romeo (s. 6. maaliskuuta 1968 New York, Yhdysvallat) on progressiivista metallia soittavan Symphony X -yhtyeen kitaristi ja perustajajäsen.
Michael aloitti kitaransoiton 14-vuotiaana. Vaikutteita hän on saanut muun muassa Randy Rhoadsilta, Steve Vailta, Marty Friedmanilta, Al Di Meolalta, Johann Sebastian Bachilta, John Williamsilta, Frank Zappalta ja erityisesti Yngwie Malmsteenilta. Tästä huolimatta Michael on onnistunut säilyttämään soundin, joka erottaa hänet muista tämän musiikkigenren muusikoista. Hänelle tyypillisiä piirteitä ovat eksoottiset skaalat ja arpeggiot.
Michael tapasi soittaa kustomoidulla ESP-kitaralla, mutta nykyään hänellä on sopimus japanilaisen Caparison-kitaramerkin kanssa. Michael virittää kitaransa kokosävelaskeleen alavireeseen: (D, G, C, F, A, D). Hän käyttää Mesa/Boogie Dual Rectifier ja Line6 Vetta vahvistimia.
Anthems to the Welkin at Dusk

Anthems to the Welkin At Dusk on norjalaisen black metal -yhtye Emperorin toinen albumi. Albumia pidetään yhtenä black metallin klassikoista. 
Albumi ylsi ilmestyessään Suomen albumilistalla sijalle 28 ja sai runsaasti suosiota "parhaiten Suomessa myyneenä black metal -levynä" vuonna 1997. Yhtye pyydettiin myös haastatteluun suomalaiseen musiikkiohjelmaan Jyrkiin, jossa albumia kehuttiin ja luonnehdittiin musikaalisesti sensaatiomaiseksi omalaatuisen sävellyksen ja intensiivisen tunnelmansa vuoksi.
Emperor palasi keikkalavoille vuonna 2017 juhlistamaan albumin 20-vuotispäivää, jolloin albumi soitettiin kokonaisuudessaan.
Kappaleet.
Bonuskappaleet
IX Equilibrium

IX Equilibrium on norjalaisen black metal -yhtyeen Emperorin kolmas ja toiseksi viimeinen albumi.
Inertiasuunnistus

Inertiasuunnistus (, IRS) on navigointimenetelmä, joka perustuu kiihtyvyyksien mittaukseen. Menetelmää käytetään lentokoneissa, sukellusveneissä, ohjuksissa, raketeissa, avaruusaluksissa ja kenttätykistön mittausjärjestelmissä. Inertiasuunnistuksessa mittalaitteelle annetaan tarkka lähtöpaikka, minkä jälkeen mitataan laitteen kokemaa kiihtyvyyttä. Paikka voidaan sen jälkeen laskea kinematiikan perusyhtälöiden avulla kiihtyvyyttä integroimalla. Finnair lensi ensimmäisenä kaupallisena lentoyhtiönä Atlantin yli inertiasuunnistuksen avulla 15. toukokuuta 1969 DC-8-62CF-koneellaan. Aiemmin näillä lennoilla tarvittiin ihmissuunnistajaa, joka Finnairilla käytti mm. LORAN-C-järjestelmää sekä ruudukko- ja tähtisuunnistusta. Tämä oli tosin Finnairin käytäntönä vain pienen hetken, sillä sen DC-8:t oli alusta alkaen varustettu inertialaittein, joiden koeaikana suunnistajaa käytettiin. Suunnistajan lupakirjan suoritti yhteensä seitsemän suomalaista vuosina 1959–1965. Lupakirjatyyppinä se on edelleen (2023) olemassa, mutta hyvin harvinainen. Merkittävä vaikutus Finnairin edelläkävijäasemaan inertiasuunnistuksen käyttäjänä oli tuolloisella pääjohtajalla Gunnar Korhosella sekä lentotoiminnanjohtaja Olli Puhakalla, jotka onnistuivat saamaan Yhdysvaltain puolustusministeriöltä tuolloin paljolti kokeellista teknologiaa yhtiön käyttöön. Motiivi oli lähinnä rahallinen, sillä Korhonen halusi eroon kalliista suunnistajista. Inertiasuunnistuslaitteet ovat harvoin poikkeuksin olleet Atlantin ilmatilassa pakollisia 29. joulukuuta 1977 lähtien, minkä lisäksi valtaosassa Atlantin ilmatilaa on edellytetty GPS:ää vuodesta 2016.
Teoria.
Kun tunnetaan aluksen kokema kiihtyvyys ajan funktiona formula_1, alkunopeus formula_2 ja lähtöpaikka formula_3 hetkellä formula_4, kulloinenkin paikkavektori formula_5 saadaan kaavasta
formula_6.
Inertiasuunnistuksen tarkkuus heikkenee liikkeen kestäessä pitkään. Käytännössä tarkkuus on kymmenien–satojen metrien luokkaa, mikä on riittävä tarkkuus lentokoneille tai riittävän voimakasta hyötykuormaa kantaville ohjuksille. Tykistön tulenjohdolle tarkkuus on juuri ja juuri riittävä.
Nollanopeuspäivityksellä päivitetään kiihtyvyysintegrointia varten tieto pysähtymisestä. Käytännössä tämä onnistuu helpoimmin maan pinnalla liikkuvassa inertiapaikannuksessa, joka voidaan pysäyttää nollanopeuspäivitystä varten. Kun tehdään nollanopeuspäivitys hetkellä formula_7, saadaan tieto, että
formula_8.
Tätä voidaan puolestaan käyttää apuna integroitaessa paikkakoordinaattia. Ohjukselle tai lentokoneelle, joita ei voida pysäyttää nollanopeuskorjausta varten, nollanopeuskorjaus voidaan tehdä esimerkiksi mittaamalla niiden nopeus tutkalla ja ilmoittamalla tämä tieto radioitse ohjukselle. 
Aikaisemmin kiihtyvyysanturit vakavoitiin koordinaattiakselien suuntaisiksi nopeasti pyörivien hyrrien eli gyroskooppien avulla, mutta uusissa järjestelmissä hyödynnetään lasergyroskooppeja. Lasergyroskoopissa ei ole liikkuvia osia, vaan mittaukset tehdään tutkimalla valon aallonpituuksien muutoksia aluksen liikkuessa.
Yökköset

Yökköset (Noctuidae ja Erebidae) ovat suurin perhosheimo. Siihen kuuluu yli 25 000 tunnettua lajia. Suomessa on tavattu vuoteen 2007 mennessä 423 yökköslajia.
Tuntomerkit.
Useimmat yökköset ovat vankkaruumiisia ja kapeasiipisiä. Etusiivissä on lähes aina suojaväritys. Takasiivet ovat toisinaan kirkkaanväriset. Etusiivissä on yleensä tunnusomaiset niin sanotut yökköskuviot: sisempi ja ulompi poikkiviiru, keilatäplä sisemmän poikkiviirun keskikohdan ulkopuolella, pyöreä rengastäplä keilatäplän ulkopuolella, sekä munuaisen muotoinen täplä rengastäplän ulkopuolella. Lepoasennossa siivet ovat joko litteästi ruumiin päällä tai kattolaskuisesti ruumiin sivuilla.
Vaikutukset.
Monet yökkösistä ovat merkittäviä viljelykasvien tuholaisia. Monet yökkösentoukat elävät maanpinnan alla ja nousevat öisin pinnalle pureskelemaan kasvintaimien varsia. Tämä johtaa kasvin lakastumiseen. Erityisesti viljojen oraat sekä vastaistutetut salaatin ja kaalin taimet ovat vaarassa joutua toukkien ravinnoksi.
Yökkösmäiset

Yökkösmäiset (Noctuoidea) on yöllä tai hämärissä lentävien suurten ja keskikokoisten perhosten yläheimo. Sen suurimmat heimot ovat yökköset, siilikkäät, nirkot ja villakkaat.
Provins

Provins [pʁɔvɛ̃] on Ranskan kunta ja kaupunki Seine-et-Marnen departementissa Île-de-Francen hallintoalueella. Se sijaitsee Pariisin kaakkoispuolella. Kunnan pinta-ala on 14,7 neliökilometriä ja siellä on arviolta 11 859 asukasta (vuonna 2016).
Provinsin linnoitettu vanhakaupunki valittiin vuonna 2001 Unescon maailmanperintöluetteloon merkittävänä keskiaikaisena markkinapaikkana. Provinsissa sijaitsee useita keskiaikaisia linnoituksia ja muun muassa kaupunginmuuri, joka rakennettiin vuosien 1226 ja 1314 välisenä aikana. Muuri on pituudeltaan 1 200 metriä ja siinä on 22 tornia.
United Technologies Corporation

 United Technologies Corporation (UTC) oli yhdysvaltalainen monialayritys. Se toimi muun muassa seuraavilla aloilla: lentokoneiden moottorit, helikopterit, lämmitys ja viilennys, polttokennot, hissit, liukuportaat, rakennusjärjestelmät ja turvallisuus.
UTC:lla oli 208 200 työntekijää. Yrityksen pääkonttori oli Hartfordissa, Connecticutin osavaltiossa.
Yritys kuului Dow Jones Industrial Average -indeksiin.
27. marraskuuta 2018 yhtiö ilmoitti aikeesta jakautua kolmeksi yritykseksi. Huhtikuussa 2020 yritys sulautui Raytheonin kanssa perustaen yhtiön Raytheon Technologies.
Alan Menken

Alan Menken (s. 22. heinäkuuta 1949 New Rochelle, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän on säveltänyt musiikkia varsinkin The Walt Disney Companyn piirroselokuviin. 
Menken on saanut kahdeksan Oscar-palkintoa, muun muassa "Pienen merenneidon", "Aladdinin" ja "Kaunottaren ja hirviön" elokuvamusiikista ja laulusävellyksestä. Hänellä on lisäksi muun muassa yksitoista Grammyä, seitsemän Golden Globe -palkintoa, yksi Tony-palkinto ja yksi Daytime Emmy -palkinto.
Recording Industry Association of America

Recording Industry Association of America (tai RIAA) on levy-yhtiöiden ja ääniteteollisuuden etua ajava toimialajärjestö Yhdysvalloissa. Järjestön jäseninä on suuri määrä yrityksiä, kuten levy-yhtiöitä ja jakelijoita, joiden osuus Yhdysvalloissa tuotetusta ja jaetusta musiikista on noin 90 %. RIAA perustettiin vuonna 1952. Vuodesta 2011 lähtien järjestön toimitusjohtajana on ollut Cary Sherman.
RIAA:n jäseniä ovat muun muassa kolme maailman suurinta levy-yhtiötä Universal Music Group, Sony Music Entertainment ja Warner Music Group.
Historia.
Alkuvaiheessaan RIAAn päätehtävänä oli ylläpitää äänentoistoon liittyviä standardeja. Näistä tunnetuin on ns. RIAA-taajuuskorjaus.
RIAA taajuuskorjaus.
RIAA-taajuuskorjaus on analogisisissa äänilevyissä ja levysoittimissa käytetty taajuuskorjaustapa. Se määrittelee ääntä levylle tallennettaessa ja levyltä toistettaessa käytettävät taajuuskorjaukset. Tallennuksen aikana matalia ääniä vaimennetaan ja toiston aikana vastaavasti vahvistetaan. Tämän avulla uran amplitudi levyllä pienenee ja urat voidaan kaivertaa levyn pintaan tiheään ilman että ne koskettavat toisiaan. RIAA osallistuu edelleen myös monien muiden äänentoistolaitteiden standardien tuottamiseen.
RIAA:n sertifikaatit.
Recording Industry Association of America jakaa Yhdysvalloissa myytäville musiikkialbumeille, -singleille ja -videoille myyntimäärään pohjautuvaa sertifikaattia, joka voidaan rinnastaa kulta- ja platinalevymyynteihin. Näitä ovat:
Myynnissä otetaan huomioon fyysisen myynnin lisäksi sekä teosten digitaalinen lataus että suoratoisto eli striimaus. Singleillä yhtä sertifiointiin laskettavaa myyntiyksikköä vastaa yksi digitaalinen lataus tai 150 ääni- tai videostriimausta. Albumien yhdeksi myyntiyksiköksi lasketaan fyysisen albumin myynnin ohella yhden kokonaisen albumin tai kymmenen sille kuuluvan kappaleen lataus tai 1 500 striimausta albumille kuuluvilla kappaleilla.
Oikeudenkäynnit.
RIAA on haastanut yksityisiä ihmisiä oikeuteen piratismista. RIAA on haastanut laittomasta musiikin jakamisesta vertaisverkossa oikeuteen sellaisia ihmisiä, joilla ei ole tietokonetta tai internet-yhteyttä.
RIAA:n ensimmäinen oikeuteen haastama henkilö Jammie Thomas oli syytteen mukaan jakanut verkosta 24:ää kappaletta, ja hänet tuomittiin maksamaan siitä 222 000 dollaria. Hän pyysi uutta oikeudenkäyntiä valamiehistön ohjeistamisvirheen vuoksi ja siihen suostuttiin; uusi tuomio oli 1 920 000 dollaria. Hän valitti tästä tuomiosta "perustuslain vastaisena", ja tuomari muutti summan 54 000 dollariksi. Tämän jälkeen RIAA ehdotti, että Thomas maksaisi sille 25 000 dollaria, mutta Jammie kieltäytyi tästä sopimuksesta. Oikeudenkäynnissä sakkojen suuruuden maksamiseksi 4. lokakuuta 2010 korvaussummaksi määrättiin 1,5 miljoonaa dollaria. Heinäkuussa 2011 oikeus alensi korvausta 54 000 dollariin, mutta levy-yhtiöt ilmoittivat valittavansa päätöksestä. 11. syyskuuta 2012 Yhdysvaltain kahdeksannen tuomiopiirin valitustuomioistuin kumosi 54 000 dollarin korvauksen ja palautti voimaan alkuperäisen 220 000 dollarin tuomion.
Kunta Kintehin saari

Kunta Kintehin saari (), 6. helmikuuta 2011 saakka James Island, on saari Gambiassa Gambiajoessa noin 30 kilometriä joen suulta. Se oli merkittävä Länsi-Afrikan orjakaupan keskus. Saari on saanut nykyisen nimensä gambialaissyntyisestä orjasta Kunta Kintestä.
Historia.
Ensimmäiset saarelle saapuneet eurooppalaiset uudisasukkaat tulivat Kuurinmaan herttuakunnasta, jolla oli alueella muitakin siirtomaaomistuksia, ja olivat baltiansaksalaisia. He kutsuivat saarta nimellä St. Andrews Island. Vuonna 1651 kuurinmaalaiset rakensivat saarella linnoituksen nimellä Jacob Fort herttua Jacob Kettlerin mukaan ja käyttivät sitä kauppakeskuksena. Saari siirtyi vuonna 1659 hollantilaisille ja kaksi vuotta myöhemmin englantilaisille.
Englantilaiset nimesivät saaren James Islandiksi ja linnoituksen Fort Jamesiksi Yorkin herttuan James Stuartin mukaan, joka kruunattiin myöhemmin Jaakko II:ksi. Englantilaiset käyttivät alkujaan linnoitusta kulta- ja norsunluukauppaan ja myöhemmin orjakauppaan.
Vuonna 1695 ranskalaiset valtasivat linnoituksen taistelun jälkeen. Se palautettiin englantilaisille 1697, mutta vallattiin uudestaan 1702. Englantilaisten ja ranskalaisten välikohtausten sekä merirosvojen takia linnoitus tuhottiin ja uudelleenrakennettiin monesti tänä aikana. Vuonna 1779 linnoitus hylättiin, kun Britannia luopui orjakaupasta.
Kulttuuriperintö.
Kunta Kintehin saari on nykyään osa Unescon maailmanperintöluetteloa Länsi-Afrikan orjakaupan historiallisena kohteena. Kohteeseen kuuluu seitsemän erillistä kohdetta: Kunta Kintehin saari kokonaisuudessaan, portugalilaisen kappelin jäänteet ja siirtomaa-aikainen varasto Albredan kylässä, Maurel Frères -rakennus Juffuren kylässä, portugalilaisen siirtokunnan San Domingon rauniot sekä Gambiajoen suussa olevat kuuden tykin patteri ja Fort Bullenin linnoitus .
Casting

Casting on urheilumuoto, jossa kilpaillaan tarkkuus- ja pituusheitossa urheilukalastusvavoilla ja -keloilla.
Castingissa on kilpailtu jo 1860-luvulla Yhdysvalloissa. Laji levisi Englantiin 1900-luvun alussa ja Pohjoismaihin 1910-luvulla. Toisen maailmansodan jälkeen perustettiin kansainvälinen lajiliitto "International Casting Federation (ICF)". Vuodesta 1954 lähtien on järjestetty Pohjoismaiden mestaruuskilpailuja ja vuodesta 1957 maailmanmestaruuskilpailuja.
Suomessa castingtoimintaa organisoi aluksi Suomen Kalamiesten Keskusliitto. Vuonna 1985 perustettiin Suomen Castingliitto. Helsingin Castingseura on lajin ainoa suomalainen erikoisseura. Laji kuuluu kuitenkin useiden urheilukalastusseurojen ohjelmistoon. Suomi osallistui MM-kilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 1959, jolloin Kullervo Virtanen saavutti pronssia tarkkuusheitossa multikelalla. Maailmanmestaruuden ovat voittaneet Carl-Olof Granfelt vuonna 1965 perhon tarkkuusheitossa, Reino Ihatsu vuonna 1970 yhden käden pituusheitossa multikelalla sekä Marianne Puumalainen (o.s. Kosonen) vuonna 1998 yhden käden pituusheitossa kiintokelalla.
Auteur

Auteur-teoria on 1940-luvulla syntynyt elokuvakritiikin laji, jonka mukaan elokuva kuvastaa sen ohjaajan taiteellista näkemystä. Ohjaaja on elokuvan tekijä () samaan tapaan kuin esimerkiksi kirjailija on romaanin tekijä. 
Nimeämättömänä käsitteenä auteurismi sai alkunsa ranskalaisesta elokuvakritiikistä 1940-luvun lopulla ja juontaa juurensa André Bazinin ja Alexandre Astrucin kriittisestä lähestymistavasta; amerikkalainen kriitikko Andrew Sarris kutsui sitä vuonna 1962 auteur-teoriaksi. Käsitettä käytettiin ensimmäisen kerran ranskaksi vuonna 1955, kun ohjaaja François Truffaut kutsui sitä tekijöiden politiikaksi ja tulkitsi joidenkin ohjaajien, kuten Alfred Hitchcockin elokuvia, toistuvia teemoja ja huolenaiheita paljastavaksi kokonaisuudeksi.
Auteur-teoriaa käsitteli François Truffaut artikkelissaan ”Une certaine tendance du cinéma français”, joka ilmestyi Cahiers du cinéma -lehdessä tammikuussa 1954. Truffaut ja muut lehden toimituskunnan elokuvan uuden aallon edustajat pitivät tärkeänä sitä, että elokuvan ohjaaja toimisi tärkeänä persoonallisena ja voimakkaana taiteilijana. Itsenäisesti toimiva ohjaaja ja hänen henkilökohtainen näkemyksensä tuottaisi omakohtaisia elokuvia, joissa tekijän persoonallinen jälki näkyy selvästi. Joissain tapauksissa elokuvan auteurinä voidaan myös pitää sen tuottajaa, käsikirjoittajaa tai kuvaajaa.
Uuden aallon analyyseissa keskittiin ohjaajiin, jotka oli vallitsevassa elokuvakritiikissä ohitettu tai kuitattu pelkkinä elokuvan käsityöläisinä tai viihdyttäjinä. Tällaisia ohjaajia olivat muun muassa Alfred Hitchcock ja Howard Hawks Yhdysvalloista sekä Jean Renoir ja Luis Buñuel Euroopasta.
Vehnäterrieri

Vehnäterrieri (, ) on irlantilainen, suurehko terrierirotu. Luonteeltaan vehnäterrieri on tarmokas ja sosiaalinen. Vehnäterrieri sopii hyvin seura- tai harrastuskoiraksi. Alun perin vehnäterrieri toimi monipuolisena maatilojen työkoirana.
Ulkonäkö.
Vehnäterrieri on voimakasrakenteinen, kestävä, vankka ja korkeajalkainen terrieri. Säkäkorkeus on 45–55 senttimetriä ja paino noin 14–20 kilogrammaa. Vehnäterrierejä on vaaleasta vehnänväristä aina kullanpunaiseen vivahteeseen. Aikuisessa koirassa ei saa olla mustaa rungossa, eikä se saa olla kokonaan valkoinen. Vehnäterrierit ovat syntyessään tummia, ja niillä on yleensä tumma tai musta naamio. Väri puhdistuu koiran kasvaessa aikuiseksi. Vehnäterrierin kirsu on musta.
Vehnäterrierin turkki on silkkinen ja pehmeä: karva laskeutuu laineikkaasti koiran kylkiä ja jalkoja pitkin alas. Turkki ei ole kuitenkaan pystyssä, kuten esimerkiksi villakoirilla. Pennun ja nuoren koiran karvanlaatu on erilainen ja muuttuu useita kertoja aikuisikään mennessä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Vehnäterrierit ovat omistajaansa kiintyviä, uskollisia. Vehnäterrieri pysyy kunnossa normaalilla, monipuolisella ruualla ja riittävällä liikunnalla. Rotu on hyvin tarmokas eikä sovi pelkäksi kotikoiraksi, vaan tarvitsee paljon virikkeitä ja tekemistä pysyäkseen terveenä. Vehnäterriereiden kanssa voi harrastaa esimerkiksi tokoa, mistä ne yleensä nauttivat. 
Hannes Lohen käyttäytymistutkimuksen alustavien tulosten mukaan 39 % suomalaisista vehnäterriereistä on ääniarkoja, 20 % alusta- ja paikka-arkoja, 13 % arkoja, 13 % eroahdistuneita, 12 % yliaktiivisia-impulsiivisia, 9 % pakko-oireisia ja 1 % aggressiivisia. Tutkimukseen osallistui 254 vehnäterrieriä ja vuonna 2015 julkaistut alustavat tulokset saattavat muuttua vastausmäärien kasvaessa. 
Hoito.
Vehnäterrierin turkki vaatii paljon hoitoa pysyäkseen kunnossa. Varsinkin nuoren vehnäterrierin turkkia on kammattava päivittäin, koska se menee hyvin helposti takkuun. Oikein hoidettuna vehnäterriereillä ei ole karvanlähtöä, mutta karvaa irtoaa kammatessa ja pesukertojen yhteydessä. Vehnäterrieri kuuluu trimmattaviin koirarotuihin. Trimmaus tehdään leikkaamalla 2–4 kertaa vuodessa. Vehnäterrieriä ei ole pakko trimmata.
Lasisiipismäiset

Lasisiipismäiset (Sesioidea) on perhosten yläheimo. Yläheimoon kuuluu maailmassa yli 1300 lajia. Ryhmän yhdistävät piirteet liittyvät pään ja keskiruumiin rakenteisiin. Toukat elävät tyypillisesti kovertajina ravintokasvinsa varren sisällä.
Tähän yläheimoon kuuluvan lasisiipisten heimon (Sesiidae) lajeja on tavattu Suomessa 16. Monet niistä näyttävät ensisilmäykseltä enemmän kärpäsiltä tai pistiäisiltä kuin perhosilta.
Perussuomalaisten Keski-Suomen piiri

Perussuomalaisten Keski-Suomen piiri on Keski-Suomen vaalipiirissä toimiva Perussuomalaisten piirijärjestö. Piirin puheenjohtaja on Pentti Tuomi Saarijärveltä ja piirisihteeri Pekka Kataja Jämsänkoskelta.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Keski-Suomen Perussuomalaiset asettivat 11 ehdokasta. Puolue oli vaaliliitossa Itsenäisyyspuolueen (IPU) kanssa.
Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Perussuomalaiset asettivat yhteensä 58 ehdokasta 11 kunnassa. Valtuustoihin valittiin 18 ehdokasta 9 kunnassa. Perussuomalaisten vahvin kannatus Keski-Suomessa on Uuraisten kunnassa, jossa sillä on 4 (21) kunnanvaltuutettua. Kunnissa suurimmat äänimäärät saivat Lasse Nortunen (Hankasalmi, 180) ja Erkki Sivula (Uurainen, 105) sekä jaetun ykköstilan Marko Manninen (Laukaa, 230).
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Keski-Suomen Perussuomalaiset asettivat täyden 14 ehdokkaan listan. 
Eduskuntaan heistä valittiin Teuvo Hakkarainen Viitasaarelta ja Kauko Tuupainen Jyväskylästä. Tuupainen oli ehdolla myös 2007. 
Varaedustajaksi ylsi Marke Tuominen Äänekoskelta.
Piirijärjestö on rekisteröity vuonna 1968 ja se on entinen SMP:n piirijärjestö.
Vaalitilastoja.
Äänimäärät kunnittain 
"HUOM! **) Kuntaliitos Äänekoski - Suolahti - Sumiainen 1.1.2007 "
" ***) 1.1.2008 (Joutsa - Leivonmäki) ja 1.1.2009 (muut) voimaan tuleva kuntaliitos"
" Laukaassa Harry Ruotsalainen siirtyi 2010 keskustasta perussuomalaisten valtuustoryhmään."
Paksupäät (perhosyläheimo)

Paksupäät (Hesperioidea) on päivällä tai hämärässä lentäviä perhoslajeja sisältävä perhosten yläheimo.
Piirteitä.
Paksupäihin kuuluu noin 4 000 pientä tai keskikokoista perhoslajia, jotka kaikki kuuluvat heimoon, paksupääperhoset Hesperiidae. Yläheimoon kuuluvien lajien määrä on suurin Amerikoissa, joiden trooppisilla alueilla tavataan myös hyvin läheistä sukua olevan Hedyloidea-yläheimon lajeja. Vaikka paksupäät eroavat kehityshistorialtaan ja monien tuntomerkkien suhteen varsinaisista päiväperhosista (Papilionoidea), ne usein esitetään silti päiväperhosina.
Paksupäillä on nuijamaiset tuntosarvet, kuten kaikilla päiväperhosillakin. Niillä on ryhmän nimen mukaisesti leveä pää ja tuntosarvet ovat vähintään kahden tuntosarvien tyvijaokkeen mitan päässä toisistaan. Vartalo on lihaksikas ja keskiruumiissa on laaja, Y-kirjaimen muotoinen hartialevy. Paksupäiden etu- ja takasiipeä yhdistää hakanen, jollaista varsinaisilla päiväperhosilla ei ole. Lepäävä perhonen pitää siipiään tunnusomaisessa asennossa, jossa etusiivet ovat pystyssä ja takasiivet levällään. Toukalla on pään ja muun vartalon välillä kaulamainen kaventuma. Aikuiset paksupäät syövät kukkien mettä, toukat elävät ravintokasveilla vapaina.
Lajit Suomessa.
Paksupäitä on Euroopassa yli 40 lajia. Suomessa on tavattu yksitoista lajia, joista heinähiipijä on harvinainen harhailija. Valkotäpläpaksupää on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksessa.
Humppa!

Humppa! on Eläkeläisten vuonna 2001 julkaisema kokoelmalevy.
Albumi on julkaistu ainoastaan Venäjällä levymerkillä Союз.
Kappaleet.
Media
Eino Santanen

Eino Santanen (s. 24. marraskuuta 1975 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän toimi Nuoren Voiman Liiton puheenjohtajana vuosina 2008–2011. Santanen oli "Nuori Voima" -lehden päätoimittaja vuosina 2003–2006.
Santanen on julkaissut novellikokoelman ja viisi runokokoelmaa. Hän on toimittanut "Uusi ääni" -runoantologian Saila Susiluodon kanssa ja "Runouden vuosikirja 2006 – MotMotin" Aki Salmelan kanssa. Lisäksi hänen runojaan on julkaistu Oscar Rossin ja Tiia Strandénin toimittamassa antologiassa "Tämä ei ole fiktiota – 18 pohjoismaista nykyrunoilijaa" (Teos, 2007).
Santasen taiteelliseen työhön kuuluu muitakin kuin kirjahankkeita, kuten konseptualistinen "Setelirunous", digitaalisen kirjallisuuden ryhmä Laskennallisen kirjallisuuden ystävät ja yhteisteokset koreografi Valtteri Raekallion kanssa. Santanen on Kriittisen korkeakoulun Kirjoittajakoulun vastaava opettaja. Hän on toiminut Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoraadissa.
Santasen toinen runokokoelma "Merihevonen kääntää kylkeään" palkittiin Kalevi Jäntin palkinnolla 2006. Vuonna 2015 hän sai Tanssiva karhu -runopalkinnon teoksesta "Tekniikan maailmat". Myös Santasen teos "Yleisö" oli Tanssiva karhu -ehdokas 2018. Taiteen edistämiskeskus myönsi kesäkuussa 2023 Santaselle viisivuotisen taiteilijaprofessoriapurahan vuoden 2024 alusta alkaen.
Serapio Calderón

Serapio Calderón (1843 Paucartambo, Peru – 1922 Cusco, Peru) oli Perun presidentti lyhyen aikaa vuonna 1904.
Calderón valittiin Manuel Candamon toiseksi varapresidentiksi. Ensimmäinen varapresidentti Lino Alarco kuoli ennen virkaanastujaisia. Candamon kuoltua Calderónista tuli näin Perun presidentti 7. toukokuuta 1904. Calderón kutsui uudet vaalit, joiden voittajaksi nousi José Pardo y Barreda. Calderónin lyhyt presidenttikausi päättyi 24. syyskuuta 1904.
Powerage

Powerage on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n viides studioalbumi. Se julkaistiin toukokuussa 1978 ja on yhtyeen neljäs maailmanlaajuisesti julkaistu levy. "Powerage" on ensimmäinen albumi, jolla soittaa yhtyeen pitkäaikainen basisti Cliff Williams, ja samalla viimeinen julkaisu Bon Scottin ajalta, jonka tuottivat Harry Vanda ja George Young.
Bon Scott, Malcolm Young ja Angus Young kirjoittivat kaikki levyn kappaleet. Albumilta julkaistiin myös yksi single; ”Rock ’n’ Roll Damnation”. Itse albumi oli sijalla 133 Billboard 200 -albumilistalla. Albumi on myös ensimmäinen yhtyeen julkaisu, jota ei julkaistu ensin Australiassa ja vasta sen jälkeen maailmanlaajuisesti.
"Powerage" julkaistiin vuonna 2003 remasteroituna osana AC/DC Remasters -sarjaa.
Lahjonta

Lahjonta on korruption muoto, jossa lahjova taho pyrkii antamallaan raha- tai muulla lahjalla vaikuttamaan lahjonnan kohteen käytökseen tai muuhun häneen liittyvään seikkaan. Euroopan unionin yleissopimuksen mukaan lahjonta ”tarkoittaa lahjuksen tai muun perusteettoman edun tai edun mahdollisuuden pyytämistä, tarjoamista, antamista tai hyväksymistä joko suoraan tai välillisesti siten, että se vaikuttaa tehtävien asianmukaiseen suorittamiseen tai käyttäytymiseen, jota lahjuksen, perusteettoman edun tai edun mahdollisuuden vastaanottajalta edellytetään.".
Lahjonta ei välttämättä aina ole laitonta, vaan se voi olla myös hallinnollisia määräyksiä rikkovaa tai pelkästään epäeettistä. 
Useimmissa maissa oikeuslaitos pyrkii estämään lahjomista lainsäädännöllä ja valvonnalla. Useimmat kehitysmaat ovat tässä kuitenkin epäonnistuneet ja niinpä lahjonta niissä on suhteellisen yleistä verrattuna länsimaihin.
Lahjonta manipulointikeinona.
Lahjonta on myös psykologinen manipulointimenetelmä, jossa manipuloija tarjoaa etuja, palveluksia tai palkkioita saadakseen kohteen toimimaan haluamallaan tavalla ja heikentäen tämän kykyä arvioida tilannetta objektiivisesti. Se voi ilmetä myös vastavuoroisuuden kautta: manipuloija tekee palveluksen, lupaa apua myöhemmin tai luopuu jostakin odottaen vastapalvelusta.
Lahjonta voi olla myös henkistä palkitsemista, kuten kehuja, hyväksyntää tai ylenpalttista positiivista palautetta, joilla kohde ohjataan toimimaan manipuloijan edun mukaisesti. Tällainen “palkitseminen” voi tuntua kohteesta itsetuntoa vahvistavalta, mutta tehoaa erityisesti ihmisiin, jotka kaipaavat hyväksyntää tai kärsivät heikosta itsetunnosta. Vaikka lahjonta vaikuttaa ulospäin suoraviivaiselta, sen vaikutus kohteen autonomiaan on usein hienovarainen. Kohde ei välttämättä edes miellä tulleensa manipuloiduksi, vaan kokee ansainneensa saamansa edun, ja ulkopuolinenkin voi tulkita vastuun kuuluvan kohteelle, joka ottaa lahjonnan vastaan.
OECD:n ulkomaisen lahjonnan ehkäisysopimus.
OECD:n lahjonnan ehkäisysopimus solmittiin vuonna 1997. Elokuussa 2009 sen oli allekirjoittanut 37 maata. Suomi allekirjoitti sopimuksen vuonna 1998 ja ratifioi sen 1999. Vuonna 2008 lain toimeenpano oli kuitenkin monissa maissa kesken. Eniten tapauksia tutkittiin vuonna 2008 Yhdysvalloissa, Saksassa, Ranskassa, Tanskassa ja Sveitsissä. Suomessa oli kolme tutkintaa vuonna 2008.
Lahjonta Suomen rikoslaissa.
Suomen rikoslaissa on useita rikosnimikkeitä lahjonnan muodoille.
Purppuravyöhyke

Purppuravyöhyke ("Crimson Tide") on yhdysvaltalainen sukellusvene-elokuva, jonka ensi-ilta oli 12. maaliskuuta 1995. Elokuvan ohjasi Tony Scott, ja sen pääosissa esiintyvät Denzel Washington ja Gene Hackman. Elokuva oli suuri menestys, ja palkittiin Hans Zimmerin säveltämän musiikkinsa ansiosta yhdellä Grammy-palkintolla. Juoni sijoittuu Yhdysvaltain laivaston ydinsukellusveneeseen, joka saa käskyn laukaista ballistisia ydinohjuksia Venäjälle. Aluksen päällikölle ja ensimmäiselle upseerille kuitenkin syntyy erimielisyyksiä, mikä johtaa väkivaltaiseen kapinaan sukellusveneessä.
Al Pacinoa alun perin suunniteltiin kommodori Frank Ramseyn roolia varten, ennen kuin Hackman valittiin. USS "Alabaman" ohjaamon lavasteita käytettiin myös vuoden 1996 katastrofielokuvassa "Independence Day – Maailmojen sota" kohtauksessa, joka sijoittui "Ohio"-luokan sukellusvene USS "Georgialle". Oikean USS "Alabaman" päällikkö Skip Beard tekee cameoroolin elokuvan lopussa.
Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti noin 157,4 miljoonaa dollaria.
Juoni.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuodelle 1995. Venäjällä syttyy sisällissota, jonka aikana Vladimir Radtšenkon johtamat kapinalliset äärinationalistit kaappaavat laivastotukikohdan ja uhkaavat laukaista ydinohjuksia Yhdysvaltoihin ja Japaniin, mikäli Venäjän armeija yrittää hyökätä tukikohtaan. Pahimmissa tapauksessa ohjusten laukaisu saattaisi johtaa jopa kolmanteen maailmansotaan.
Yhdysvaltain hallitus antaa Tyynellämerellä toimivalle Ohio-luokan sukellusveneelle USS "Alabamalle" käskyn tuhota äärinationalistien miehittämä tukikohta Trident-ydinohjuksin, mikäli kapinalliset alkavat valmistella omia ohjuksiaan laukaisua varten. Pian kuitenkin USS "Alabama" saa toisen käskyn, mutta viestiyhteys menetetään kapinallisten kaappaaman "Akula"-luokan sukellusveneen hyökkäyksen takia. Aluksen päällikkö, kommodori Frank Ramsey, haluaisi laukaista ydinohjukset välittömästi, mutta hänen uusi ensimmäinen upseerinsa, komentajakapteeni Ron Hunter, uskoo keskeneräiseksi jääneen viestin saattavan sisältää käskyn ohjusten laukaisun keskeyttämiseksi.
Ramseyn ja Hunterin välille alkaa syntyä erimielisyyksiä, minkä seurauksena Hunter käynnistää kapinan ja pidättää päällikön voidakseen viivyttää ohjusten laukaisua saadakseen koko viestin sisällön selville. Hunter pelkää, että Radtšenko on mahdollisesti antautunut, ja että ydinohjusten laukaisu Venäjälle voisi aiheuttaa tuhoisan ydinsodan. Ramsey kuitenkin käynnistää oman vastakapinansa ja ottaa sukellusveneen komennon takaisin haltuunsa, jolloin USS "Alabaman" miehistö jakautuu kahtia, osan pysyessä uskollisina Hunterille ja osan Ramseylle. Viime hetkellä aluksen viestintälaitteisto onnistutaan korjaamaan, ja paljastuu, että kapinalliset on kukistettu eikä ohjuslaukaisulle täten ole tarvetta.
Loppukohtauksessa Ramsey ja Hunter joutuvat Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston päämajassa Havaijilla vastuuseen teoistaan. Heidän kohtalostaan määräävät amiraalit päättävät, että Ramseylle myönnetään varhaiseläke ja että Hunter saa "seuraavan vapautuvan päällikkyyden ohjusveneessä". Käytännössä siis USS Alabamassa.
Bayamo

Bayamo on Granman provinssin pääkaupunki ja vuonna 2002 väkiluku oli 144 664 asukasta.
Bayamo perustettiin 5. marraskuuta 1513 Bayamo-joen rantaan ja vuonna 1872 se sai kaupunkioikeudet.
Joonas Vinnari

Joonas Vinnari (s. 1985 Ojakkala) on suomalainen maastopyöräilijä. Hän siirtyi Suomesta maailmalle Kona-pyörävalmistajan turvin.
Historia.
Joonas Vinnari aloitti 10-vuotiaana BMX-pyöräilyllä ja siirtyi myöhemmin maastopyöräilyyn. Siviiliammatiltaan hän on ravintolakokki. Hän on esiintynyt paljon suomalaisissa ajovideoissa.
Hän kuuluu Kona Clump -tiimiin, johon kuuluu Vinnarin lisäksi muun muassa Paul Basagoitia, Robbie Bourdon, Carlin Dunne, Dave Watson ja John Cowan. Euroopan Clump -tiimiin kuuluvat Alberto Accettulli, Niels Windfeldt ja Joonas Vinnari.
Nykyään.
Nykypäivinä Vinnari ajaa lajeina dirt-, 4X-, Freeride-, Street- ja DH-pyöräilyä - eniten kuitenkin freeridea.
Elizabeth Estensen

Elizabeth Estensen (s. 10. elokuuta 1949 Stockton-on-Tees, Englanti) on brittiläinen näyttelijä, joka on tunnettu televisiorooleistaan. Hän näytteli 1975–1979 sarjassa "The Liver Birds". Hänen tunnetuin roolinsa lienee Diane Sugden saippuasarjassa "Emmerdale". Dianen roolia Elizabeth näytteli vuodesta 1999 vuoteen 2021 ja teki pienen paluun vuonna 2022, kunnes poistui pysyvästi. Hän on näytellyt myös 1996–1998 televisiosarjassa "Coronation Street". Ennen televisiouraa hän on näytellyt myös teatterissa.
Estensen on ollut ehdolla "British Soap Awards" -gaalassa useita kertoja.
Estensen on ollut naimisissa miehensä kanssa vuodesta 1983 saakka ja heillä on yksi poika.
Viksbergin kartano (Paimio)

Viksbergin kartano, noin vuoteen 1722 saakka Hevonpää, on kartano Paimionjoen suun länsirannalla Paimiossa.
Asemies Peder Nilsson Nils Jägerhorn, af Spurila) omisti Hevonpään kartanon vuonna 1471. Kartano pysyi suvussa kunnes se siirtyi Gyllenhierta-suvulle, Nils Pederssonin pojanpojan tyttären Cecilia Christersdotterin (Jägerhorn af Spurila) mentyä naimisiin amiraali Nils Svenssonin (Gyllenhierta) kanssa 1530-luvulla. Gyllenhierta-suku käytti Hevonpäätä sukunimenään aina siihen asti kunnes Ruotsin ritarihuone perustettiin 1625. Sukua alettiin tuolloin nimittää Gyllenhiertaksi sukuvaakunan mukaan. Hevonpää oli Gyllenhiertojen pääkartano vuoteen 1670 asti. 
Viksberg-nimi esiintyy kirjoissa vasta isovihan jälkeen 1722. Viksbergin nykyisen asun on luonut Turun kaupunginarkkitehti Christian Friedrich Schröder 1770-luvulla. 
Kartanon omistajiin kuuluivat 1800-luvulla muun muassa kreivi Robert Henrik Rehbinder, ministerivaltiosihteeri. Kreivi Rehbinder omisti kartanon 1811–1841. Hänen adoptiolapsensa, Ludvig Hedenberg ja Lovisa Charlotta Vilhelmina Jägerhorn af Storby, menivät naimisiin ja perivät kartanon.
Vuonna 1905 kartanon osti Erik Dahlström. Kartano on yhä hänen jälkeläistensä hallussa.
Museoviraston vuonna 2009 julkistamassa inventoinnissa kartano on määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. 
Kartanon mailta lahjoitettiin alue 1928 valmistunutta Lars Sonckin suunnittelemaa Pyhän Jaakobin kirkkoa varten. Kirkkotarhassa on hautakappeli, jonne on haudattu paitsi kreivi Rehbinder puolisoineen, myös hänen äitinsä ja isänsä vapaaherra Reinhold Johan Rehbinder.
Jägerskiöld

Jägerskiöld on vanhaa suomalaista rälssiä, joka on lähtöisin 1500-luvun Herttoniemestä. Suku aateloitiin nimellä von Jägerhorn, mutta nimi muutettiin 1689 Jägerskiöldiksi.
Suvun tunnettuja jäseniä.
Avioliiton kautta sukuun liittyy myös:
30 Seconds to Mars

30 Seconds to Mars ("30 STM") on yhdysvaltalainen alternative rock -yhtye, jonka keulahahmo on näyttelijänäkin tunnettu Jared Leto. Yhtyeessä rumpuja soittaa Jaredin veli Shannon Leto. Yhtye perustettiin vuonna 1998 ja sen tyyliin ovat vaikuttaneet Sex Pistols, Pink Floyd, Nine Inch Nails, The Cure, Radiohead ja Björk. Matt Wachter liittyi kolmanneksi jäseneksi pian 30 Seconds to Marsin perustamisen jälkeen, mutta on sittemmin eronnut yhtyeestä. Myöhemmin 30 Seconds to Marsiin liittyi myös Tomo Miličević ja sen levy-yhtiöksi tuli Virgin Records. Jared Leto kirjoittaa ja säveltää itse kaikki yhtyeen kappaleet.
30 Seconds to Mars on julkaissut viisi albumia. Ensimmäinen on nimeltään "30 Seconds to Mars", toinen "A Beautiful Lie" kolmas "This Is War", neljäs "Love, Lust, Faith and Dreams" ja viides "America".
Yhtye on tunnettu muun muassa kappaleista ”Attack”, ”The Kill”, ”From Yesterday” ”A Beautiful Lie” ja ”Closer to the Edge”. Ensimmäistä albumia myytiin Yhdysvalloissa noin 108 000 kappaletta, toista albumia noin miljoona kappaletta.
30 Seconds to Mars on ensimmäinen yhdysvaltalainen yhtye, joka kuvasi musiikkivideon Kiinassa. ”From Yesterday” -video sai vaikutteita elokuvasta "Viimeinen keisari". "Hohto"-elokuvasta inspiraatiota saanut ”The Kill” -musiikkivideo on voittanut MTV Video Music Awards -palkinnon.
30 Seconds to Marsilla on oma street team nimeltä Echelon, joka muun muassa koettaa tehdä yhtyettä kuuluisammaksi promotoimalla. Yhtyeen tunnuslause on "Provehito In Altum" ().
30 Seconds to Mars esiintyi Helsingin jäähallissa 2. kesäkuuta 2008. Konserttia lämmittelivät Sara ja Killer Aspect. Toisen kerran yhtye esiintyi Helsingin jäähallissa 12. maaliskuuta 2010 ja sen lämmittelijöinä olivat Carpark North sekä Street Drum Corps, jonka kanssa yhtye on tehnyt yhteistyötä. 30 Seconds to Mars vieraili 18. kesäkuuta 2010 Seinäjoen Provinssirockissa. Kesällä 2013 yhtye soitti Helsingissä Rock the Beach -festivaaleilla. 8. maaliskuuta 2014 yhtye esiintyi Hartwall Arenalla. 25. huhtikuuta 2018 30 Seconds to Mars esiintyi Helsingin jäähallilla Monolith-kiertueella.
Yhtye julkaisi kolmannen albuminsa "This Is War" 4. joulukuuta 2009. Albumin ensimmäinen single ”Kings and Queens” julkaistiin 6. lokakuuta 2009. Viides albumi "America" julkaistiin huhtikuussa 2018.
Mittarimaiset

Mittarimaiset (Geometroidea) on perhosten yläheimo. Siihen kuuluu maailmanlaajuisesti yli 26 000 lajia. Yläheimo ja monet sen lajit ovat saaneet nimensä "mittarimadoista"; toukista, jotka kulkevat liikuttaen vartaloaan kuin harppia ikään kuin ne mittaisivat kulkemaansa matkaa.
Suomessa mittarimaisia tavataan yli 300 lajia; ne kaikki kuuluvat mittareiden (Geometridae) heimoon.
Mittarit

Mittarit (Geometridae) on runsaslajinen perhosten heimo. Lajeja tunnetaan noin 26 000. Heimo on saanut nimensä toukkien erikoisesta liikkumistavasta.
Tyypillisesti mittarit ovat melko pieniä ja hentoja perhosia. Aikuisilla mittariperhosilla on hoikka ruumis ja leveät siivet, jotka ovat perhosen levätessä tavallisesti auki ja takasiivet jäävät usein näkyville. Lepäävä perhonen pitää siipiään takaviistoon tai suoraan sivuille. Etu- ja takasiivet liittyvät yhteen erityisen väkäsen, "frenulum"in, välityksellä. Koirailla on usein sulkamaiset tuntosarvet, joilla ne haistavat naaraiden erittämät feromonit. Mittareiden väritys vaihtelee tavallisimmin ruskean, harmaan ja vihreän eri sävyissä. Siivissä on usein monimutkaista, aaltomaista kuviointia tai poikkijuovia, joiden avulla perhosen hahmo rikkoutuu ja ne sulautuvat hyvin ympäristöönsä. Joidenkin lajien naaraat ovat lyhytsiipisiä tai siivettömiä, ja siten lentokyvyttömiä. Takaruumiissa on parillinen tympaanielin.
Useimmat mittarilajit lentävät hämärissä tai yöllä, mutta osa lajeista on aktiivisia vain päivällä ja osa lentää ympäri vuorokauden. Yöaktiiviset lajt lentävät usein kirkkaiden valojen luokse.
Toukat ovat hoikkia ja karvattomia, yleensä suojavärin naamioimia. Osa toukan käsnäjaloista on surkastunut ja niitä on vain kaksi tai kolme paria. Tämä vaikeuttaa toukan liikkumista, joten mittaritoukat ovat kehittäneet erikoisen etenemistavan, jossa toukka liikuttaa vartaloaan kuin harppia siirtäen vuorotellen etu- ja takapäätään. Tämä antaa vaikutelman jossa toukat mittaisivat kulkemaansa matkaa ja on toiminut innoituksena ryhmän nimelle. Häirittynä toukat pudottautuvat maahan tai jähmettyvät paikoilleen tekeytyen kasvinosiksi. Ravinto on yleensä kasviperäistä ja jotkin lajit ovat merkittäviä viljelystuholaisia.
Desibeli.net

Desibeli.net on internetissä vuodesta 2001 asti ilmestynyt musiikin verkkolehti. Se on riippumaton ja vapaaehtoisvoimin toimiva. Julkaisun painopisteenä on musiikki, joka ei vielä saa julkisuutta perinteisessä mediassa - mielenkiintoista valtavirran materiaalia hylkimättä.
Desibeli.net alueita:
Verkkolehden julkaisukielenä on suomi.
Tykkivene Giljak

Tykkivene Giljak oli Suomen merivoimien tykkivene, joka oli alun perin Venäjän keisarikunnan laivaston Giljak-luokan tykkivene.
Valmistus.
Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi aluksen Pietarista Obuhovin telakalta, missä köli laskettiin 1905. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1906 nimellä "Giljak" ja otettiin palvelukseen 1908.
Palvelus.
Ensimmäisen maailmansodan alussa "Giljak" lähetettiin Turkuun vartioalukseksi ja sen sisaralus "Bobr" Hankoon.
Venäläisten poistuessa 1918 Suomesta "Giljak" jätettiin Turkuun, koska se ei ollut merikelpoinen. Suomalaiset kunnostivat aluksen ja liittivät laivastoonsa, mutta sen yleiskunto oli huono. Sotatoimiin siitä ei enää olisi ollut, mutta tykistö-, miina- ja konekoululaivana se olisi saattanut vielä kelvata, ja sellaisena sitä yritettiinkin käyttää. Virallista suomalaista nimeä alukselle ei ehditty antaa.
Kesällä 1920 alus ajoi karille. Se jouduttiin hinaamaan Turkuun, jossa runko- ja konevaurion todettiin olevan suuri. Alusta ei kannattanut enää kunnostaa, vaan se romutettiin vuonna 1922.
Miinalaiva Sveaborg

Miinalaiva Sveaborg oli Suomen merivoimien miinalaiva.
Valmistus.
Se rakennettiin 1904 Kone ja Sillan telakalla Helsingissä Venäjän keisarikunnan laivastolle.
Palvelus.
Venäläisten joukkojen poistuessa Suomesta alus jäi 1918 laituriin. Se liitettiin Suomen merivoimiin miinalaivana. Se on saanut nimensä Helsingin edustalla sijaitsevasta Suomenlinnasta, joka on ruotsiksi Sveaborg.
Alusta käytettiin pääasiassa miinalaivueen harjoituksissa tuki- ja varastoaluksena sen heikon konetehon ja huonokuntoisen rungon vuoksi. Pääasiassa alus kuitenkin oli ankkuroituna satamaan.
Alus myytiin 1930-luvulla Viroon.
Lastenkoti

Lastenkoti (joskus myös koulukoti tai orpokoti) on valtion, kunnan tai yksityisen tahon omistama koti, jossa asuu huostaan otettuja tai avohuollon tukitoimenpiteenä sinne sijoitettuja lapsia.
THL:n Lastensuojelun käsikirjan mukaan lastenkodeissa arjesta pyritään luomaan mahdollisimman kodinomaista, turvallista ja kuntouttavaa. Säännöllisen päivärytmin avulla tuodaan lasten elämään ennustettavuutta. Normaalia arkea luonnehditaan jo itsessään kuntouttavaksi.
Lastenkoti- ja muiden lastensuojelupalveluiden hankkiminen yksityisiltä palveluntuottajilta on huomattavasti lisääntynyt 2010-luvun kuluessa . Ylen selvityksessä vuonna 2019 todettiin, että joka kymmenennessä lastensuojelulaitoksessa on havaittu vakavia puutteita, jotka ovat liittyneet lastensuojelulain rikkomiseen, lapsen ihmis- ja perusoikeuksien loukkaamiseen ja dokumentointiin.
Suomen lastenkotien historia.
Suomen ensimmäinen lastenkoti perustettiin vuonna 1753 Helsingin Kulosaareen. Lastenkotien perustaminen lisääntyi 1860-luvulla ja varsinkin nälkävuosien aikana.
Sisällissodan jälkeen Suomessa oli yli 20 000 orpoa tai muuten avun tarpeessa olevaa lasta, joilla ei ollut huoltajaa. 1920-luvun alussa Suomessa kiinnitettiin erityistä huomiota näiden lasten asemaan. Julkisten palveluiden rinnalla sotaorpoja tukemaan perustettiin yksityisiä yhdistyksiä.
Lise Meitner

Lise Meitner (17. marraskuuta 1878 Wien, Itävalta-Unkari – 27. lokakuuta 1968 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta) oli itävaltalaissyntyinen fyysikko, joka tutki radioaktiivisuutta ja ydinfysiikkaa. Hän keksi ydinfission yhdessä Otto Hahnin kanssa.
Meitner opiskeli Wienin yliopistossa ja väitteli siellä fysiikan alan ensimmäisenä naistohtorina 1905. Väiteltyään hän siirtyi Berliinin yliopistoon, jossa opiskeli Max Planckin johdolla. Vastaperustettu Kaiser Wilhelm -instituutti tarjosi naistutkijalle työskentelymahdollisuuden. Siellä hän tutki radioaktiivisuutta yhdessä kemisti Otto Hahnin kanssa yli 30 vuoden ajan. Tutkimuksessaan he yhdistivät Meitnerin fysiikantiedot Hahnin kemiantietoihin. Vuonna 1918 he löysivät ensimmäisen pitkäikäisen isotoopin radioaktiivisesta alkuaineesta protaktiniumista. Vuonna 1929 Meitneristä tuli Saksan ylimääräinen professori Berliinin yliopistossa, samalla yliopiston ensimmäinen naisprofessori.
Kun neutroni oli keksitty 1930-luvulla, fyysikot alkoivat spekuloida, että pitäisi olla mahdollista luoda laboratoriossa uraania painavampia alkuaineita. Alkoi kilpajuoksu Enrico Fermin (Italia), Ernest Rutherfordin (Englanti), Irene Joliot-Curien (Ranska) työryhmien ja Meitner-Hahn-joukkueen (Saksa) välillä. Asianosaiset ajattelivat kilvan olevan akateemista tarkastelua, josta voi parhaimmillaan saada Nobelin – sovelluksista atomipommeihin ei puhuttu.
Kun natsi-Saksa valtasi Itävallan vuonna 1938, juutalaista syntyperää oleva Meitner pakeni Ruotsiin. Meitner työskenteli Manne Siegbahnin laitoksella Tukholmassa, mutta sai kovin vähän tukea, osaksi Siegbahnin naisvastaisten mielipiteiden takia. Hän tapasi Hahnin salaa Kööpenhaminassa ja jatkoi kirjeenvaihtoa, mutta poliittisista syistä he eivät voineet tehdä yhteisjulkaisuja. Kirjeenvaihdosta käy ilmi, ettei Hahn uskonut atomin fission olevan mahdollista ennen kuin Meitner osoitti sen tapahtuneen. Hän oli ensimmäinen, joka keksi että atomin ydin voi hajota: uraanista tuli bariumia ja kryptonia, ja samalla vapautui neutroneita ja paljon energiaa, joka kompensoi massan pienenemistä. Vuonna 1944 Hahn sai kemian Nobelin fission keksimisestä. Monien mielestä palkinnosta osa olisi kuulunut Meitnerille. Hahnin mielestä löytö perustui hänen omiin kemian tutkimuksiinsa.
Vaikka Meitner ei saanut Nobelin palkintoa, nimettiin alkuaine numero 109 vuonna 1997 meitneriumiksi. Hahn jäi ilman nimikkoalkuainetta.
Meitner muutti Cambridgeen 1960 ja kuoli siellä vuonna 1968 89-vuotiaana.
Saattaja Aura II

Saattaja Aura II (aiemmin "Halland", "Bore II", "Seagull" ja "Aura") oli Suomen merivoimien saattaja.
Höyrylaivaosakeyhtiö Bore.
Ensimmäisinä vuosinaan alus oli Höyrylaiva osakeyhtiö Boren matkustaja-aluksena Göteborgin ja Lyypekin välillä nimellä "Halland". Alus oli 1928 peruskorjattavana Finnbodan telakalla Tukholmassa, minkä jälkeen se nimettiin uudelleen "Bore II:ksi". Alus asetettiin matkustajaliikenteeseen välille Helsinki-Tukholma. Aluksella oli 61 matkustajapaikkaa hyteissä.
Alus joutui 1929 telakalle Crichton-Vulcanin telakalle Turkuun, mistä vapauduttuaan se myytiin 1930. Uusi omistaja Hans von Rettig teki aluksesta huvipurren ja nimesi aluksen "Seagulliksi".
Suomen merivoimat.
Alus lahjoitettiin 1936 Suomen tasavallan presidentille Per Evind Svinhufvudille huvialukseksi nimellä "Aura". Alus liitettiin 1939 Suomen merivoimiin saattajaksi nimellä "Aura II". Aluksen päällikkönä sodassa oli luutnantti Esra Terä. "Aura II" upposi 13. tammikuuta 1940 Ahvenanmerellä ollessaan suojaamassa saattuetta. Syvyyspommi räjähti heittimeensä, kun alus oli jahtaamassa Neuvostoliiton laivaston sukellusvenettä "Štš-324:ää". 26 miehistön jäsentä menehtyi ja vain 15 selvisi hengissä. Heidät pelastettiin vartiolaiva "Tursakselle".
Karl Amadeus Hartmann

Karl Amadeus Hartmann (2. elokuuta 1905 München – 5. joulukuuta 1963 München) oli saksalainen säveltäjä.
Elämä.
Hartmann opiskeli vuosina 1924–1929 Münchenin valtiollisessa säveltaideakatemiassa pasuunansoittoa sekä sävellystä Joseph Haasin johdolla. Hartmannin ensimmäisissä sävellyksissä oli vaikutteita dadaismista ja jazzista, mutta myöhemmin Hartmann tuhosi nämä varhaisteoksensa.
Vuonna 1933 Hartmann sävelsi orkesteriteoksensa "Miserae", jolla hän ilmaisi vastalauseensa kansallissosialismille. Tästä hetkestä lähtien aina kansallissosialismin päättymiseen asti vuonna 1945 Hartmannin kappaleitaan ei enää esitetty Saksassa. Hartmannia ei vainottu, ja hän vetäytyi "sisäiseen maanpakoon": hän sävelsi pöytälaatikkoon, mutta sai teoksiaan ajoittain esitetyksi ulkomailla. Tänä aikana Hartmannia elättivät hänen appivanhempansa. Hartmannin myöhempään tuotantoon vaikutti jonkin verran sodan aikaiset sävellystunnit Anton Webernin johdolla Wienin lähellä Maria Enzersdorfissa.
Vuonna 1945 Hartmann kutsuttiin Baijerin valtionteatteriin dramaturgiksi. Sodan jälkeen hän pääsi myös julkaisemaan teoksiaan. Liittoutuneiden ja Baijerin radio- ja televisioyhtiön tuella hän perusti Müncheniin uuden musiikin esittämiseen keskittyvän "Musica Viva" -konserttisarjan, josta hän piti huolta kuolemaansa asti. Konserttisarja on nykyäänkin yhä olemassa.
Sodan jälkeen Hartmann poisti tuotannostaan lähes kaikki poliittiset viittaukset ja teki sovinnon natsien aikana aktiivisena pysyneiden säveltäjien, esimerkiksi Carl Orffin kanssa.
5. joulukuuta 1963 Hartmann kuoli syövän seurauksena kotikaupungissaan Münchenissä.
Kirjallisuutta.
Dibelius, Ulrich (2004). "Karl Amadeus Hartmann. Komponist im Widerstreit". Kassel: Bärenreiter.
Hartmann, Karl Amadeus (1965). "Kleine Schriften". Mainz: Schott's Söhne.