tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pertti Lähteenmäki

Pertti Juhani Lähteenmäki (13. helmikuuta 1950 Saarijärvi – 18. elokuuta 2022 Saarijärvi) oli suomalainen sanoittaja ja muusikko. Hän sanoitti 1980-luvun puolesta välistä 1990-luvun alkuun kappaleet ”Merimies”, ”Näätkö sateen laantuvan”, ”Sun kuvaasi kankaalle maalaan”, ”Sydän tietää”, ”Tuulet nuo kantaa” ja ”Viisi peninkulmaa”. Hän sanoitti myös levytetyt kappaleet ”Jos aikaa vaan saan”, ”Ei koskaan rakastaa voi liikaa”, ”Tule luokseni mun taas koko elämän” ja ”Lapsuuden usko”. Hän soitti bassoa ja lauloi Markku Suominen Band -yhtyeen levyllä "Soittorasia".
Valko-Venäjän koripallomaajoukkue

Valko-Venäjän koripallomaajoukkue edustaa Valko-Venäjää koripallon arvokisoissa.
Maa edusti Neuvostoliiton koripallomaajoukkuetta aina vuoteen 1992 saakka, jolloin Valko-Venäjä itsenäistyi. Tämän jälkeen Valko-Venäjä ei ole päässyt kertaakaan koripallon arvokisoihin.
Menestys arvokilpailuissa.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut
Eero Salonen

Eero Ilmari Salonen (25. heinäkuuta 1932 Helsinki – 22. toukokuuta 2006 Thaimaa) oli suomalainen koripalloilija. 
Salonen kuului Suomen koripallomaajoukkueeseen, joka edusti maata Helsingin olympialaisissa 1952. Suomessa 180 cm pitkä Salonen edusti Helsingin Jyryä.
Swiftsure-luokka (taistelulaiva)

Swiftsure-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston kahden taistelulaivan muodostama alusluokka. Alukset olivat Chilen hallituksen tilaamia, mutta Britannian hallitus lunasti alukset ennen niiden valmistumista.
Taustaa.
Chile ja Argentiina olivat vuoden 1901 lopulla sodanpartaalla, jolloin Chile huolestui laivastonsa kyvystä vastata Argentiinan laivaston Italiasta tilattujen panssariristeilijöiden ARA "Rivadavian" ja ARA "Morenon" aiheuttamaan uhkaan. Sir Edward Reed, joka oli Chilessä terveydellisistä syistä, tapasi Chilen laivaston edustajia. Tapaamisissa tuotiin esille mahdollisuus joko ostaa tai valmistaa kaksi nopeaa vahvasti aseistettua taistelulaivaa Britanniasta. Ostamisesta luovuttiin, jolloin Reediä pyydettiin suunnittelemaan ja tilaamaan kaksi alusta. Chile tilasi 26. helmikuuta 1902 "Constituciónin" Armstrong Whitworthin Elswickin telakalta ja "Libertadin" Vickersin Barrow-in-Furnessin telakalta.
Kriisi Argentiinan kanssa hiipui ja Argentiina suostui asettamaan panssariristeilijänsä myyntiin. Chilen taloudelliset mahdollisuudet tilaamiensa taistelulaivojen lunastamiseksi heikkenivät maan talousongelmien vuoksi ja Chile asetti alukset myyntiin alkuvuodesta 1903. Britannian hallituksen pelätessä,että Venäjä ostaa alukset se itse esitti alusten lunastamista. Britannian hallitus osti keskeneräiset alukset 3. joulukuuta 1903 Chileltä 2432000 punnalla. Alukset valmistuivat kesäkuussa 1904, jolloin ne liitettiin Britannian Kuninkaalliseen laivastoon nimillä "HMS Switfsure" ja "HMS Triumph".
Rakenne.
Aseistus.
Alusten aseistus oli muita Kuninkaallisen laivaston taistelulaivoja keveämpi. Aluksilla oli 10 tuuman pääaseet eikä standardin mukaisia 12-tuumaisia. Apuaseina oli kymmenen 7,5 tuumasta tykkiä, vaikka normaalisti käytettiin 6-tuumaisia.
Suoja.
Alusten suoja oli keveämpi kuin muilla tasitelulaivoilla, koska Chilen hallituksen vaatimuksena oli ollut pienehkö uppouma. Alusten kyljissä oli seitsemän tuuman panssarivyö ja tornien suojana oli 10 tuumaa terästä.
Voimalähde.
Aluksiin asennettiin 12 kappaletta laajaputkisia hiiltä polttavia Yarrow-kattiloita, joihin kytkettiin kolme sylinteriset höyrykoneet kaksine akseleineen. Alusten hiilivarastot mahdollistivat 6250 merimailin toimintasäteen 10 solmun nopeudella.
Vysšaja Liga -kausi 2009–2010

Vysšaja Liga -kausi 2009–2010 on Venäjän toiseksi korkeimman jääkiekkosarjan Vysšaja Ligan 18. kausi. Runkosarja alkoi 12. syyskuuta 2009 ja ratkaiseva finaaliottelu pelattiin 27. huhtikuuta 2010.
Talouden huonot näkymät johti lukuisiin joukkuemuutoksiin sarjassa. Kapitan Stupino ilmoitti jättävänsä kauden väliin, HK Belgorod ja HK Sary-Arka Karaganda vetivät ykkösjoukkueensa pois sarjasta ja HK Dmitrov ja Metallurg Serov lopettivat toimintansa. Joukkuemäärä laski kuudella edelliskauden 33:sta.
Liigan mestaruuden voitti Jugra Hanty-Mansijsk, jolle mestaruus oli seurahistorian toinen ja samalla toinen perättäinen.
Sarjajärjestelmä.
Liigan sarjajärjestelmä on monimutkainen. Liiga on jaettu kolmeen divisioonaan: läntiseen, keskiseen ja itäiseen ja runkosarjassa pelataan vain divisioonan sisäisiä pelejä. Runkosarja on jaettu kahteen vaiheeseen. Vuoden vaihteen jälkeen alkaa toinen vaihe, joka pelataan edelleen divisioonittain. Jokainen joukkue etenee toiseen vaiheeseen ja kohtaavat toisensa kerran. Paremmin runkosarjassa sijoittunut joukkue saa pelata kohtaamisen kotiareenallaan.
Lopullisissa tuloksissa joukkueet laitettaan paremmuusjärjestykseen, ja jokaisen divisioonan kolme parasta etenee suoraan toiselle kierrokselle. Kolme heikoitensijoittunutta ei pääse jatkoon. Pudotuspelit alkavat karsintakierroksella, jossa sijat 9-24 ratkaisevat varsinaisten pudotuspelien joukkueet. Pudotuspeleissä jatkoon pääsee kolmella voitolla.
Runkosarja.
Lopulliset sijoitukset.
"Lähde:"
Pudotuspelit.
"Lähde:"
Tänään ei huomista murehdita

Tänään ei huomista murehdita on Lauri Tähkä &amp; Elonkerjuun kuudes albumi, joka julkaistiin 16. syyskuuta 2009. Levyn ensimmäinen single "Suudellaan" julkaistiin radioissa 15. kesäkuuta 2009. Suuresta ennakkokysynnästä johtuen sinkku julkaistiin myös kaupallisesti, sekä digitaalisesti, että perinteisenä cd-formaattina heinäkuun alussa. Se myi platinaa julkaisupäivänään. Albumi oli vuoden 2009 Suomen myydyin kotimainen albumi 66 377 myydyllä kappaleella. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.
Uuden albumin myötä yhtye lähti kattavalle kiertueelle 1. lokakuuta 2009.
Kappaleet.
Säv. &amp; san. Lauri Tähkä, paitsi "Rakasta mua" ja "Hätäästä elämää" säv. &amp; san. Simo Ralli. Sovitukset Elonkerjuu &amp; Riku Mattila.
Murmanskin alueen hallinnollinen jako

 
Murmanskin alue jakautuu hallinnollisesti 12 kaupunkipiirikuntaan, joista viisi on suljettuja alueita, sekä viiteen kunnallispiiriin, joihin kuuluu 13 kaupunkikuntaa ja 10 maalaiskuntaa.
Kaupunkipiirikunnat
1. Murmansk (Мурманск)
3. Apatity (Апатиты)
4. Kirovsk (Кировск)
5. Montšegorsk (Мончегорск)
6. Olenegorsk (Оленегорск)
8. Poljarnyje Zori (Полярные Зори)
9. Kouteron piiri (Ковдорский район, "Kovdorski raion")
Suljetut kaupunkipiirikunnat
2. Aleksandrovsk (Александровск)
7. Ostrovnoi (Островной)
10. Zaozersk (Заозерск)
11. Severomorsk (Североморск)
12. Vidjajevo (Видяево)
Kunnallispiirit
A. Kantalahden piiri (Кандалакшский район, "Kandalakšski raion")
B. Kuolan piiri (Кольский район, "Kolski raion")
C. Lovozeron piiri (Ловозерский район, "Lovozerski raion")
D. Petsamon piiri (Печенгский район, "Petšengski raion")
E. Turjan piiri (Терский район, "Terski raion")
Pesäpallon B-sarja 1932

Pesäpallon B-sarja 1932 pelattiin pudotuspeli systeemillä kahdeksan aluemestarin kesken. B-mestaruuden voitti Helsingin Pallonlyöjät. 
Pudotuspelit.
' Pyrintö voitti 1.ottelun 5-4, mutta SMJ teki protestin, joka hyväksyttiin ja peli pelattiin uudelleen.
Helsingin Pallonlyöjät ja Enso nousivat Suursarjaan 1933.
Merijärvi (Masku)

Merijärvi on pieni 22,8 hehtaarin järvi Maskun ja Naantalin kuntien rajalla, Askaisten taajamassa. Järven suurin syvyys on noin 4 metriä, valuma-alue 173,5 hehtaaria, arvioitu tilavuus 540 000 m³, saapuvan veden määrä 451 100 m³/vuosi ja viipymä 1,2 vuotta.
Järven etelä-, luoteis- ja pohjoispuolella on peltoja, itä- ja länsipuolella kalliometsää sekä soita. Järvenrannalla on muutamia taloja. Järven lasku-oja virtaa peltojen läpi etelään Raudustenselälle mereen. Koska lähellä sijaitsee järveen vetensä laskevia soita, on luultavasti niiden takia järvellä havaittu hajuhaittoja ja todennäköisesti humusaineiden aiheuttamaa näkösyvyyden heikkenemistä. Järven länsireunaa kulkee yhdystie 1930 eli Velkuantie.
Järven laskuoja perattiin vuonna 2000, jotta veden pinta pysyisi normaalitasolla ja veden vaihtuvuus olisi suurempi. Osa ojasta kuitenkin sortui ja vedenpinnan taso jäi korkeaksi.
Anastasija Sevastova

Anastasija Sevastova (s. 13. huhtikuuta 1990 Liepāja) on latvialainen tennispelaaja. Hän on parhaimmillaan sijoittunut WTA-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 11 ja nelinpelissä sijalle 56. Hän on selviytynyt parhaimmillaan Grand Slam -turnauksessa Yhdysvaltain avoimissa välieriin 2018 sekä puolivälieriin 2016 ja 2017. Ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa hän saavutti Estorilissa toukokuussa 2010. Tämän jälkeen hän on voittanut myös Mallorcalla 2017 ja Bukarestissa 2018. Sevastova ehti jo kertaalleen lopettaa uransa, kunnes päätti vielä vuonna 2015 palata tennisammattilaiseksi.
Ura.
Uransa ensimmäisen WTA-kaksinpeliturnauksen Sevastova pelasi Istanbul Cupissa 2007. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Nastassja Jakimavan lukemin 6–1, 6–3, mutta hävisi toisella kierroksella turnauksen viidenneksi sijoitetulle Alona Bondarenkolle lukemin 4–6, 6–3, 6–7(5).
Ranskan avointen 2009 pääsarjaan hän selviytyi karsintojen kautta, mutta hävisi ensimmäisen kierroksen ottelunsa Melinda Czinkille lukemin 6–3, 4–6, 1–6. Wimbledonin 2009 ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Kateryna Bondarenkolle. Yhdysvaltain avoimissa 2009 hän voitti ensimmäisellä kierroksella Tamarine Tanasugarnin lukemin 6–3, 7–5. Toisella kierroksella hän hävisi turnauksen kuudenneksi sijoitetulle Svetlana Kuznetsovalle lukemin 4–6, 2–6.
Australian avoimissa 2010 hän hävisi avauskierroksella Anastasija Pavljutšenkovalle. Maaliskuussa Monterreyn WTA-turnauksen avauskierroksella hän voitti maailmanlistan yhdeksänneksi sijoitetun Jelena Jankovićin. Hän tippui lopulta välierissä hävittyään Anastasija Pavljutšenkovalle. Ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa hän saavutti toukokuussa Estorilissa voittamalla finaalissa Arantxa Parra Santonjan lukemin 6–2, 7–5. Ranskan avoimissa 2010 Sevastova hävisi ensimmäisellä kierroksella Johanna Larssonille luvuin 6–2, 6–2. Wimbledonissa hän hävisi avauskierroksella Justine Heninille. Yhdysvaltain avoimissa 2010 hän voitti avauskierroksella Regina Kulikovan, joka luovutti toisessa erässä. Toisen kierroksen ottelunsa hän hävisi Svetlana Kuznetsovalle edellisen vuoden tapaan.
Vuoden 2011 Australian avoimissa Sevastova voitti Polona Hercogin, Yanina Wickmayerin ja Vesna Manasievan, kunnes hävisi neljännellä kierroksella maailmanlistan ykköselle, Caroline Wozniackille. Monterreyssa hän pääsi puolivälieriin asti, jossa hävisi ykköseksi sijoitetulle Jelena Jankovićille. Ranskan avoimissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Lucie Hradeckálle ja Wimbledonissa Sabine Lisickille. Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi myös ensimmäisen kierroksen ottelunsa.
Vuonna 2012 Sevastova joutui jättämään väliin neljä ensimmäistä kuukautta loukkaantumisen vuoksi eikä yltänyt vuoden aikana WTA-turnauksissa ensimmäistä kierrosta pidemmälle. Vuonna 2013 hänen paras saavutuksensa oli puolivälieriin pääsy Pattaya Cityllä. Toukokuussa 2013 hän ilmoitti lopettavansa uransa. Hän palasi kentille 2015 ilman listasijoitusta, mutta loppuvuodesta hän oli jo listasijalla 110. Parhaimpina saavutuksina välieräpaikka Florianopoliksessa ja puolivälieräpaikka Moskovassa.
Hiski Mikkonen

Hiski Mikkonen (2. helmikuuta 1891 Keitele – 15. kesäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja kirjailija.
Henkilöhistoria.
Mikkosen vanhemmat olivat maanviljelijä Hiskias Mikkonen ja Potentia Laukkanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta klassisesta lyseosta 1913 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1925. Kirurgiaan Mikkonen erikoistui 1933. Hän toimi Rääkkylän kunnanlääkärinä 1925–1928, Kuopion lääninsairaalan vapaaehtoisena apulaislääkärinä 1928–1929 ja apulaislääkärinä 1929–1932, Helsingin yleisen sairaalan kirurgisen osaston vapaaehtoisena apulaislääkärinä 1932–1933, Marian sairaalan kirurgisen osaston apulaislääkärinä 1933–1936, Uudenkaupungin kaupunginlääkärinä 1936–1947, Uudenkaupungin seudun sairaalan ylilääkärinä 1930–1960 ja yksityislääkärinä vuodesta 1960. Sodissa Mikkonen oli sotasairaalan ja sotavammasairaalan lääkäri, sotilasarvoltaan hän oli lääkintäkapteeni (1941).
Teoksia.
Lääketieteellisten julkaisujen, aikakauslehti- ja sanomalehtiartikkeleiden sekä joidenkin muiden tekstien ohella Mikkonen julkaisi novellikokoelman ja romaanin:
Projektipäällikkö

Projektipäällikkö tarkoittaa projektinhallinnan ammattilaista, esimerkiksi työprojektin johtajaa tai vastuuhenkilöä. Projektipäällikkö on vastuussa projektin tavoitteiden saavuttamisesta. Hän ei yleensä osallistu projektin varsinaisten tehtävien tekemiseen, vaan projektipäällikön pääasialliset tehtävät ovat yleensä selkeiden ja saavutettavien projektitavoitteiden määrittely, projektin vaatimusmäärittely, kommunikointi sidosryhmien välillä, eri osapuolten yhteistyön varmistaminen sekä projektin ajan, kustannusten ja laadun valvonta. Usein projektipäällikkö myös toimii asiakkaan edustajana. 
Projektipäällikkö vastaa projektisuunnitelman laatimisesta ja projektin operatiivisesta johtamisesta hyväksytyn projektisuunnitelman mukaan. Projektipäällikkö ohjaa projektiryhmän työskentelyä ja raportoi projektin etenemisestä projektin omistajalle ja ohjausryhmälle. 
Eri alojen projektipäälliköitä.
Projektipäälliköitä työskentelee monilla aloilla, tyypillisesti esimerkiksi rakennusalalla, arkkitehtuurissa, tietoliikenteessä tai ohjelmistokehityksessä. Projektipäälliköiden koulutustaustat vaihtelevat suuresti. Yleisimpiä ovat tekniikan ja tietotekniikan alan korkeakoulututkinnot.
Ohjelmistokehityksen projektipäällikkö.
Ohjelmistokehityksen projektipäällikkö jakaa monet taitonsa ja velvollisuutensa muiden alojen kollegoidensa kanssa. Tavallisten projektinhallinnan tietojen ja taitojen lisäksi ohjelmistokehityksen projektipäälliköllä on usein kokemusta ohjelmistokehityksestä. Monilla ohjelmistokehityksen projektipäälliköillä on tutkintoja tietojenkäsittelytieteestä tai tietotekniikasta, ja he ovat usein työskennelleet alalla ohjelmistoinsinööreinä.
Perinteisesti ohjelmistokehityksen projektipäälliköt ovat käyttäneet raskaampia suunnittelumalleja kuten vesiputousmallia, mutta erityisesti viime aikoina myös ns. ketterät suunnittelumenetelmät kuten DSDM, Scrum ja XP ovat kasvattaneet suosiotaan. Ohjelmistojen tuotantoon liittyvään epävarmuuteen perustuen nämä projektinhallintamenetelmät suosivat ohjelmistokehityksen jakamista pienempiin lyhytkestoisiin vaiheisiin.
Ohjelmistokehityksen projektipäällikön tulisi myös tuntea ohjelmistokehityksen elinkaari, joka yleensä vaatii tietämystä mm. vaatimusmäärittelystä, ohjelmistotuotannosta ja tietokannoista. Tämä on yleensä seurausta yllä mainituista opinnoista ja kokemuksesta, eikä ohjelmistokehityksen projektipäälliköille vielä ole yleisesti hyväksyttyä kelpuutuksen antavaa tutkintoa.
Granatwerfer 42

Granatwerfer 42 (tunnetaan myös lyhyemmällä nimellä 12cm GrW 42) oli Wehrmachtin käyttämä raskas kranaatinheitin toisessa maailmansodassa.
Granatwerfer 42 oli 120 millimetrin kranaatinheitin, joka kehitettiin vuonna 1941. Heittimen oli tarkoitus tarjota saksalaisille jalkaväenjoukoille tulivoimaisemman vaihtoehdon silloin yleisesti käytössä olleelle 81,4 millin kaliiperiselle 8 cm Granatwerfer 34 -kranaatinheittimelle. Käytännössä heitin oli kopio neuvostoliittolaisesta 120 millimetrin raskaasta kranaatinheittimestä PM 38:sta, joita saksalaiset olivat saaneet sotasaaliiksi ja ottaneet käyttöön itärintamalla.
Rakenteeltaan Granatwerfer 42 koostui pohjalevystä, putkesta ja putkea tukevasta kolmijalasta. Ase painoi noin 280 kiloa ja painosta johtuen siinä oli kahdella pyörällä varustettu akseli, jonka varassa ase saatettiin hinata taistelupaikalle. Ennen heittimen käyttöä akseli irrotettiin.
Kärhöt

Kärhöt ("Clematis") on leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon kuuluva suku. Kärhöt ovat suosittuja koristekasveja ja suvun lajeista on jalostettu runsaasti lajikkeita.
Kuvaus.
Kärhöt ovat monivuotisia ja kesävihantia puuvartisia tai ainakin tyvestä puutuneita köynnöksiä. Lehdet ovat vastakkaisia, korvakkeettomia ja kerrannaisia. Kasvit ovat yksikotisia ja kukat kaksineuvoisia. Kukissa on tavallisesti neljä teriömäistä kehälehteä. Heteitä on paljon. Hedelmä on pähkylä, joka on tavallisesti lenninhaivenellinen.
Kärhöjen tuholaisena on Suomeen levinnyt kärhöpistiäinen ("Eurhadinoceraea ventralis").
Kärhölajeja.
Koristekasvina tunnettuja lajeja:
Muita lajeja:
Siperianjokilohi

Siperianjokilohi ("Hucho taimen") on suurin lohien heimon ("Salmonidae") kaloista. Useimmissa kielissä, mm. venäjässä, ruotsissa, saksassa, ranskassa ja englannissa se tunnetaan nimellä "taimen." Nimi on peräisin suomen kielen sanasta taimen ("Salmo trutta"), mutta näillä lajeilla ei ole mitään tekemistä toistensa kanssa. Siperianjokilohi voi kasvaa yli 1,5-metriseksi ja satakiloiseksi.
Levinneisyys ja systematiikka.
Siperianjokilohi on Euraasian itäosien sisävesien kala, jonka levinneisyys ulottuu Euroopan-puoleisen Venäjän itäosista Tyynenmeren rannikolle. Se elää Jäämereen laskevissa vesistöissä Petšorasta Janajoelle sekä Volgassa ja muissa Kaspianmeren joissa. Itä-Aasiassa se elää myös Tyyneenmereen laskevissa joissa, erityisesti Amurissa ja Ussurissa, myös Mongolian ja Kiinan alueella.
Keski-Euroopassa siperianjokilohen korvaa lähisukuinen tonavanjokilohi ("Hucho hucho"), ja jotkut pitävät sitä tämän alalajina ("Hucho hucho taimen").
Elintavat.
Siperianjokilohi elää etenkin suurissa, vahvasti virtaavissa joissa, mutta myös kylmissä järvissä. Se tekee jokseenkin lyhyitä kutuvaelluksia, muttei koskaan laskeudu mereen. Kutu tapahtuu pienissä matalissa sivujoissa toukokuulla.
Siperianjokilohi on kalaa syövä petokala, mutta voi saalistaa myös nisäkkäitä ja lintuja. Se on urheilu- ja salakalastuksen haluttu kohde, muttei taloudellisesti kovin tärkeä ruokakala. Sen ympärille pyritään kehittämään pyydä- ja päästä –kalastukseen perustuvaa ekoturismia.
Tauno Koistinen

Tauno Tapio Koistinen (23. joulukuuta 1918 – 5. kesäkuuta 1977) oli suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja.
Keskustukena pelannut Koistinen edusti koko uransa ajan Vaasan Palloseuraa vuosina 1938–1952. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1945 ja 1948. Kaikkiaan Koistinen pelasi 13 kauden aikana 130 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki yhden maalin. 
Koistinen pelasi maajoukkueessa vuosina 1945–1947 kuusi maaottelua.
Pelaajauran loppuvaiheilla Koistinen ryhtyi myös valmentamaan. Hän toimi muun muassa VPS:n päävalmentajana 1950 ja 1952–1953.
Pertti Koivisto

Pertti Tapani Koivisto (8. joulukuuta 1924 Kotka – 1. lokakuuta 2004 Kotka) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Koivisto nousi Kotkan Kirin edustusjoukkueeseen 1948. Hän siirtyi 1949 Kotkan Työväen Palloilijoihin, jossa hän pelasi vuonna 1957 päättyneen uransa loppuun asti. Koivisto voitti KTP:ssa Suomen mestaruuden 1951 ja 1952. Kaikkiaan Koivisto pelasi 10 kauden aikana 154 pääsarjatason ottelua. 
Koivisto pelasi maajoukkueessa vuosina 1951–1955 kaksi A-maaottelua ja yhdeksän B-maaottelua.
Koivisto on saanut KTP:n kultaisen ja SPL:n hopeisen ansiomerkin sekä TUL:n kultaisen mestarimerkin. Koivisto toimi vahtimestarina ja hän harrasti kalastusta.
Einstossflammenwerfer 46

Einstossflammenwerfer 46 oli saksalainen toisen maailmansodan aikana suunniteltu liekinheitin. Ase suunniteltiin mahdollisimman halvaksi ja sarjatuotantoon sopivaksi. Se oli kertakäyttöinen ja pystyi ampumaan noin puoli sekuntia kestävän tulipurkauksen 27 metrin etäisyydelle. 
Einstossflammenwerfer 46:n pääkäyttäjäkunnaksi suunniteltiin Volkssturm- ja Werwolf-joukkoja, mutta myös saksalaiset laskuvarjojääkärit käyttivät sitä.
Uusmaurilainen tyyli

Uusmaurilainen tyyli on länsimaisessa arkkitehtuurissa vaikuttanut suuntaus, joka oli osa 1800-luvun orientalismia ja romanttista kiinnostusta kaikkea historiallista ja vierasta kohtaan. Se haki vaikutteita islamilaisen maailman arkkitehtuurista, etenkin Espanjaa hallinneiden maurien tärkeimmistä rakennuksista, Granadan Alhambrasta ja Sevillan Alcázarista. Näin ollen se kuuluu kertaustyyleihin.
Uusmaurilainen tyyli ei koskaan noussut länsimaissa yhtä vallitsevaksi kuin muut kertaustyylit. Tyyliä käytettiin erityisissä rakennuksissa, kuten synagogissa kautta Euroopan sekä joissakin teattereissa.
Andienhirvi

Andienhirvi, guemuli eli perunhemuli ("Hippocamelus antisensis") on uhanalainen, eteläamerikkalainen kauriiden alaheimon hirvieläinlaji. Se elää Perun ja Bolivian Andeilla, Chilen pohjoisosassa sekä Luoteis-Argentiinassa. Se painaa 45–65 kg ja sen korkeus on 70–80 cm.
Hooley Smith

Reginald ”Hooley” Smith (7. tammikuuta 1903 – 24. elokuuta 1963) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka edusti ammattilaisena Ottawa Senatorsia, Montreal Maroonsia, Boston Bruinsia ja New York Americansia. Hän saavutti NHL-mestaruus Stanley Cupin kahdesti.
NHL-urallaan hän pelasi 715 runkosarjaottelua, joissa teki 200 maalia ja antoi 225 syöttöä (425 tehopistettä). Jäähyminuutteja kertyi 1 013.
Torsö (Tammisaari)

Torsö on Raaseporissa Tammisaaren saaristossa sijaitseva saari. Torsön väestö on suurin osin ruotsinkielistä. Torsöhön kuljetaan Skåldön lossilla joka kulkee saaren ja mantereen väliä 19 tuntia vuorokaudessa, tarvittaessa myös muina aikoina. Torsössä sijaitsee myös Kemianliiton Ängesholmenin lomakylä, josta liiton jäsenet voivat vuokrata itselleen mökin kesällä.
Bars-luokka

Bars-luokka oli Venäjän keisarikunnan laivaston 24 sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka veneet rakennettiin vuosina 1914–1917. Aluksista kahdeksantoista tilattiin vuoden 1912 laivasto-ohjelmassa. Näistä kaksitoista sijoitettiin Itämeren laivastoon ja loput Siperian laivueelle, jonka alukset liitettiin maaliskuussa 1915 Itämeren laivastoon. Vuoden 1914 laivasto-ohjelmaan sisällytettiin kuusi venettä Mustanmeren laivastolle.
Luokan alukset olivat tyypiltään niin kutsuttua Bubnov-tyyppiä, jotka perustuivat Morž-luokkaan lisättynä keskilaivaan etrin lisäkappale. Alukset olivat yksirunkoisia, mikä rajoitti niiden sukellussyvyyttä. Bubnovin tyyppinä aluksilla ei ollut vesitiiviitä väliseiniä, painolastitankit täytettiin pumppaamalla, mikä aiheutti sukellusajan kasvamisen aina kolmeen minuuttiin.
Luokan alukset kärsivät dieselmoottoreiden saatavuudesta, minkä seurauksena ainoastaan kahteen alukseen asennettiin suunnitellut koneet. Muihin asennettiin kaksi jokitykkiveneistä poistettua 250 hevosvoiman moottoria, kaksi paikallista tuotantoa olevia 240 hevosvoiman moottoreita tai maahan tuotettu 420 hevosvoiman moottori. Nämä vaihtoehtoiset voimanlähteet mahdollistivat 13-11,5 solmun nopeuden pinnalla alkuperäisen 18 solmun sijaan.
Sargo-luokka

Sargo-luokka oli Yhdysvaltain laivaston sukellusveneluokka, jonka muodostaneet kymmenen sukellusvenettä laskettiin vesille 1938-1939. Ne olivat ensimmäisiä Yhdysvaltain sukellusveneitä, jotka osallistuivat toiseen maailmansotaan Japanin hyökättyä Pearl Harborin laivastotukikohtaan 7. joulukuuta 1941.
Luokan sukellusvene "USS Swordfish" oli ensimmäinen japanilaisen laivan upottanut Yhdysvaltain laivaston alus toisessa maailmansodassa. Yhteensä Sargo-luokan sukellusveneet upottivat 73 alusta mukaan lukien yhden japanilaisen sukellusveneen.
"USS Sailfish" upotti 3. joulukuuta 1943 keisarillisen Japanin laivaston lentotukialus "Chūyōn", joka kuljetti kahtakymmentäyhtä pelastettua "USS Sculpinin" miehistön jäsentä, joista vain yksi selvisi hengissä. "USS Sculpin" oli 1939 avustanut haaksirikkoutunutta "USS Squaluksen", joka myöhemmin nostettiin ja nimettiin uudelleen "USS Sailfishiksi".
Ala-Honkajoki

Ala-Honkajoki (myös Lemppu) on kylä Kankaanpäässä Satakunnassa. Se sijaitsee 8 kilometriä Kankaanpään keskustasta luoteeseen, eli Kauhajoen suuntaan. Asukkaita on n. 600. Ala-Honkajoki muodostuu Koukunkylän, Ristilänperän, Lamminkylän, Viidanperän ja Alhonjärven alueista. Kylässä toimi Laurin koulu vuoteen 2017. Karvianjoki virtaa kylän halki.
Elektrėnai

Elektrėnai on kaupunki Liettuan kaakkoisosassa, Vilnan läänissä, Vilnan ja Kaunasin välissä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli&lt;br&gt; 13 663 asukasta.
Kaupungin nimi "Elektrėnai" viittaa käsitteeseen "sähkö". Nimitys on peräisin kaupunkiin rakennetusta sähköä tuottavasta lämpö-voimalasta.
Historia.
Elektrėnain asuinpaikka perustettiin vuonna 1961 paikallisen lämpövoimalan työntekijöille. Voimalan rakentamisesta päätettiin vuonna 1960 ja sitä rakennettiin vuoteen 1972 asti. Elektrėnain voimala on teholtaan 1 800 megawatin voimala, jossa poltetaan raskasta öljyä, luonnonkaasuja ja Venezuelasta tuotavaa bitumipohjaista orimulsionia. Kaupunginoikeudet Elektrėnai sai vuonna 1962. Elektrėnain kaupunki on vuonna 2000 perustetun Elektrėnain kunnan pääkaupunki. Kunta onkin Liettuan yksi uusimmista kunnista.
Elektrėnai on Liettuan vahvimpia jääkiekkokaupunkeja. Tunnetuimmat elektrėnailaiset pelaajat ovat Darius Kasparaitis ja Dainius Zubrus.
Ystävyyskaupungit.
Lähde:
Prokrustes

Prokrustes (, ”venyttäjä”) tai Prokoptes (”lyhentäjä”) oli kreikkalaisessa mytologiassa Attikasta kotoisin olleen Damastes- tai Polypemon-nimisen maantierosvon ja sepän liikanimi. Hän oli Poseidonin poika, joka kutsui ohikulkijoita Eleusiin ja Ateenan välisellä tiellä joen varrella asettumaan vuoteelleen.
Mikäli vieras osoittautui liian lyhyeksi sänkyyn, Prokrustes sitoi alasimet tämän jalkoihin, kunnes uhri oli venynyt täyttämään koko vuoteen. Liian pitkiltä vierailtaan hän amputoi ylimenevän osuuden. Prokrustes toi vieraalle aina sellaisen vuoteen, ettei se ollut tälle sopivankokoinen.
Prokrusteen piinasi matkalaisia siihen saakka, kunnes hän kohtasi Troizenista Ateenaan matkalla olleen Theseuksen, joka imitoiden Heraklesta rankaisi Prokrustesta sovittamalla hänet itsensä sänkyynsä.
Prokrusteen vuode.
Prokrusteen vuoteella tarkoitetaan myytin mukaisesti mielivaltaista normia, johon siihen sopimaton asia mukautetaan ilman perusteltavissa olevaa syytä.
Juho (kirjasarja)

Juho on Juhani Syrjän vuosina 1998–2001 kirjoittama palkittu monologiromaani, joka kertoo kirjailijan isän Juho Syrjän (1900–1984) elämästä osissa "Juho 18 (1998)", "Juho 19-33" (1999), "Juho 34-63" (2000) ja "Juho 63-84" (2001). Vuonna 2008 sarja ilmestyi yhteisniteenä nimellä "Juho".
Romaanissa Juhon elämää seurataan alkaen Suomen kansalaissodasta, jossa punakaartiin kuulunut Juho joutuu vankileirille. Kun Juhon lapsista tulee kirjailijoita, tutustuu Juho myös näiden tamperelaisiin kirjailijatovereihin. Vanhana hän ehtii nähdä lapsenlapsiaan tunnettuina muusikoina.
Juho Syrjän seitsemästä lapsesta ovat tunnettuja kirjailijat Jaakko Syrjä ja Juhani Syrjä sekä graafikko Seppo Syrjä. Muista lapsista Lauri Syrjä toimi palopäällikkönä Porissa, Pertti Syrjä palomestarina Tampereella ja palomiehen uraa Tampereella kokeillut Hannu Syrjä opiskeli lääkäriksi. 
Jaakko Syrjän kautta Juho Syrjä tutustui tämän kirjailijatoveriin Väinö Linnaan, joka sittemmin käytti Juho Syrjän kertomia tapahtumia vuodelta 1918 aineksina romaanissaan "Täällä Pohjantähden alla", ja tuli sekä yhdessä Linnan kanssa että erikseen myös suomen kielen tutkija Pertti Virtarannan haastattelemaksi. 
Jaakko Syrjän ja kirjailija Kirsi Kunnaksen poikia ovat muusikot Martti Syrjä ja Mikko Syrjä. Seppo Syrjän poika on muusikko Aku Syrjä. Romaanissa Juho Syrjän henkilöhahmo kommentoi sekä poikiensa Jaakon ja Juhanin kirjallista tuotantoa että pojanpoikiensa Martti, Mikko ja Aku Syrjän perustaman Eppu Normaali -yhtyeen musiikkia.
Punatorvijäkälä

 
Punatorvijäkälä ("Cladonia coccifera") on torvijäkälä, jonka itiölavat ovat kirkkaan punaiset.
Ulkonäkö.
Punatorvijäkälän kasvullinen sekovarsi on suurisuomuinen. Sen pikarinmalliset podeetiot ovat noin 3 cm korkeita ja pikarin halkaisija on yleensä alle senttimetrin. Torven pinta on yläosasta jyväksinen ja pyöreäsuomuinen. Punatorvijäkälän kotelomaljat ovat punaisia. Muita Suomessa kasvavia torvijäkäliä, joilla on punaiset itiölavat: koreatorvijäkälä ("Cladonia bellidiflora"), kalliotorvijäkälä ("Cladonia borealis"), paasitorvijäkälä ("Cladonia diversa"), helotorvijäkälä ("Cladonia floerkeana"), tappitorvijäkälä ("Cladonia macilenta"), vihertorvijäkälä ("Cladonia metacorallifera") ja suppilotorvijäkälä ("Cladonia pleurota").
Levinneisyys.
Punatorvijäkälä on yleinen koko Suomessa. Sitä tavataan myös ympäri maailmaa Etelämannerta lukuun ottamatta.
Elinympäristö.
Punatorvijäkälää tavataan kuivista kangasmetsistä sekä kallioilta. Se voi kasvaa myös lahopuulla.
Punatorvijäkälän jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy usniinihappoa (C18H16O7), zeoriinia (C30H52O2) ja rodokladonihappoa (C15H10O8), usein myös porfyriilihappoa (C16H10O7) ja isousniinihappoa (C18H16O7)..
Taivalkosken vesivoimalaitos

Taivalkosken voimalaitos on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijoessa Keminmaassa.
Voimalaitos on toistaiseksi viimeinen Kemijoen pääuomaan rakennettu voimala. Se rakennettiin vuosina 1972–1976. Voimalaitostyömaalla oli töissä enimmillään noin 830 henkeä. Laitoksen suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikköinä diplomi-insinööri Reijo Hanhinen ja insinööri Erkki Laakso.
Voimalaitoksen alueella on maapatoa 591 metriä, suurin korkeus 29 metriä, ja betonipatoa 148 metriä. Voimalaitoksessa on viisi tulva-aukkoa ja sen putouskorkeus on 14,5 metriä. Kolmessa pystyakselisessa koneessa on Kaplan-turbiinit, jotka tuottavat tehoa yhteensä 133 MW eli jokainen 44,3 MW. Turbiinien juoksupyörän halkaisija on 6,756 metriä ja pyörimisnopeus 88,2 kierrosta minuutissa. Koneistot kunnostettiin vuosina 1998–1999, jolloin niiden teho nousi yhteensä 18 MW. Keskivesiolosuhteissa Taivalkosken vuotuinen energiantuotto on 529 GWh, kun rakennusvirtaama on 1 110 kuutiometriä vettä sekunnissa. 
Voimalaitoksen alakanava on kilometrin pituinen, ja sen pohjan leveys on 50 metriä.
Petäjäskosken vesivoimalaitos

Petäjäskosken vesivoimalaitos on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijoessa Rovaniemellä, noin 85 kilometriä jokisuusta ylävirtaan. Voimalaitokseen liittyvä patoallas ulottuu Häkinvaaraan ja Heikkilänrannalle asti, eli noin 7 kilometriä Rovaniemeltä lounaaseen.
Voimalaitos.
Voimalaitos oli ensimmäinen Kemijoki Oy:n rakennuttamista voimalaitoksista, joka valmistui vuosien 1953 ja 1957 välisenä aikana, työvoimaa rakennustöissä oli enimmillään noin 2 500 henkeä. Voimalaitoksen suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Hemmo Arponen.
Voimalaitoksen alueella on maapatoa 838 metriä, korkeimmillaan 23 metriä, sekä betonipatoa 230,5 metriä. Voimalaitoksen padossa on seitsemän tulva-aukkoa. Putouskorkeus on 20,5 metriä ja siinä on kolme pystyakselista koneistoa. Niissä on Kaplan-turbiinit, jotka tuottavat tehoa yhteensä 153 MW eli kukin 50,7 MW. Turbiinien juoksupyörän halkaisija on 6,2 metriä ja pyörimisnopeus 100 kierrosta minuutissa. Keskivesiolosuhteissa laitoksen vuotuinen energiantuotto on 638 GWh, kun rakennusvirtaama on 830 kuutiota vettä sekunnissa. Voimalaitoksen alakanava on 3,3 kilometriä pitkä.
Vuosina 2005-2011 suoritettujen tehonnostojen jälkeen voimalaitoksen suurin teho nousi 182 megawattiin ja vuosituotanto 687 gigawattituntiin. Petäjäskoski on sekä teholla että tuotannolla mitattuna Kemijoen suurin vesivoimalaitos.
Patoallas.
Patojärven pinta-ala on 1 900 hehtaaria eli 19 km². Se on 18,8 kilometriä pitkä ja 2,4 kilometriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 46 kilometriä.
Järven vedenpinnan keskikorkeus on noin 62,5 metriä mpy. Järvi on säännöstely siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 62,14 metriä ja 62,64 metriä mpy.
Laitospalokunta.
Voimalaitoksella oli oma laitospalokunta vuoteen 2016 asti. Sen toiminta jakaantui operatiiviseen palo- ja pelastustoimintaan, öljyntorjuntaan sekä ehkäisevään palosuojeluun. Operatiivisella toiminnalla tarkoitettiin pääasiassa palokunnan suorittamia hälytystehtäviä, kuten palonsammutus- ja pelastustehtäviä tai erilaisia torjuntatehtäviä. Voimalaitosympäristö on hankala mahdollisissa tulipalotilanteissa. Paikallistuntemuksella on sen vuoksi suuri merkitys. Lisäksi etäisyydet ja laitoksille kulkeminen vie oman aikansa, joten omat laitospalokunnat olivat aikanaan hyvin perusteltuja.
Voimalaitosalueella olevat hälytystehtävät liittyivät pääasiassa erilaisiin automaattisten hälytysten aiheuttamiin tarkastuksiin ja laitteiden ylikuumenemisesta johtuneisiin käryämisiin. Varsinaisista tulipaloista johtuvia hälytystilanteita oli varsin harvoin.
Alan Dzagojev

Alan Jelizbarovitš Dzagojev (, s. 17. kesäkuuta 1990 Beslan, Pohjois-Ossetian ASNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Venäjän valioliigassa pelaavaa TsSKA Moskovaa.
Dzagojev aloitti uransa Venäjän 2. divisioonassa pelanneessa Krylja Sovetov-SOK:ssa kaudella 2006. Kaudeksi 2008 hän siirtyi TsSKA:han, jonka riveissä hän debytoi Venäjän valioliigassa 26. huhtikuuta 2008 ottelussa Lutš-Energija Vladivostokia vastaan. Vajaata kuukautta myöhemmin hän oli voittamassa joukkueen kanssa Venäjän cupia. Dzagojev vakiinnutti paikkansa TsSKA:n avauskokoonpanossa jo ensimmäisen kautensa aikana, ja kauden päätteeksi hänet palkittiin liigan parhaalle nuorelle pelaajalle annettavalla Pervaja pjatjorka -palkinnolla. Hän on pelannut TsSKA:n kanssa myös UEFA-cupia ja Mestarien liigaa.
Venäjän maajoukkueessa Dzagojev debytoi Saksaa vastaan 11. lokakuuta 2008.
Dzagojev on etniseltä taustaltaan osseetti. Hänen perheensä pakeni Georgiasta Etelä-Ossetian konfliktia 1990-luvun alussa ja asettui Beslaniin, jossa hän syntyi.
Valajaskosken vesivoimalaitos

Valajaskosken voimalaitos on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijoessa Rovaniemellä noin 15 kilometriä kaupungista alavirtaan eli etelään.
Voimala.
Voimalan alueella on maapatoa 370 metriä, korkeimmillaan 26 metriä, sekä betonipatoa 158 metriä. Voimalapadossa on neljä tulva-aukkoa. Voimalan putouskorkeus on 11,5 metriä, ja siinä on kolme pystyakselista koneistoa. Niissä on Kaplan-turbiinit, jotka tuottavat tehoa yhteensä 101 MW eli kukin 33,6 MW. Koneistot peruskorjattiin vuosina 2001–2003. Peruskorjauksen ja vuonna 2003 tehdyn perkauksen jälkeen voimalan teho nousi 31 MW. Koneistojen turbiinien juoksupyörän halkaisija on 6,756 metriä ja pyörimisnopeus 75 kierrosta minuutissa. Keskivesiolosuhteissa voimalan vuotuinen energiantuotto on 365 GWh, kun rakennusvirtaama on 1 050 m³ vettä sekunnissa.
Voimalan yläkanava on 150 metriä ja alakanava 330 metriä pitkä. Alakanavan pohjan leveys on 95 metriä.
Valmetin Rautpohjan tehdas Jyväskylästä toimitti voimalaitoksen patoon kolme patoluukua, joiden koko on 16*14,4 metriä ja yhden kooltaan 16*10,4 metriä. Ne olivat kaikkien aikojen suurimmat Rautpohjan tehtaan valmistamat voimalaitoksen patoluukut. Patoluukkujen valmistaminen lopetettiin tämän tilauksen jälkeen ja tehdas keskittyi pelkästään paperikoneiden valmistamiseen.
Patoallas.
Valajaskosken voimalan altaan pinta-ala on 1 400 hehtaaria eli 14 km². Se on 13,1 kilometriä pitkä ja 9,8 kilometriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 81 kilometriä. Patoaltaan vedenpinnan korkeus on 74,1 metriä mpy.
Historiaa.
Voimalaitos valmistui vuosien 1957 ja 1960 välisenä aikana. Työvoimaa rakennustöissä oli enimmillään noin 1 400 henkeä. Voimalan suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Hemmo Arponen.
Vesistösuhteet.
Järvi kuuluu Kemijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 65) Ala-Kemijoen alueella (65.1) Petäjäskosken voimalaitoksen alueeseen (65.13), jonka Niskanperän alueella (65.132) patoallas sijaitsee.
Valajaskosken voimalan altaan alueella on 20 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Salmijärvi (128 ha), Harjulampi (43 ha) ja 
Keinuvuopaja (24 ha), joita erottaa joesta penger tai kannas. Rautiojärvi (22 ha) laskee altaaseen Paavonojaa myöten ja Mäntylampi (10 ha) Povariojaa myöten Illinvuopajaan.
Jali ja suklaatehdas (vuoden 1971 elokuva)

Jali ja suklaatehdas () on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen musikaalielokuva, jonka on ohjannut Mel Stuart. Elokuva perustuu Roald Dahlin samannimiseen kirjaan. Pääosassa esiintyy Gene Wilder. "Jali ja suklaatehdas" oli ehdokkaana parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi. 
Elokuvassa köyhä poika voittaa pääsylipun kierrokselle ihmeelliseen suklaatehtaaseen yhdessä neljän muun lapsen kanssa. Lasten seikkailua säestävät kummallisen, lyhytkasvuisen umppa-lumppa-heimon laulut.
Alkuperäisen kirjan kirjoittaneen Dahlin tiedettiin olleen elokuvasovitukseen "hyvin pettynyt", koska hänen mielestään "elokuvan tarina painottui liikaa Villi Vonkan hahmoon, eikä niinkään päähahmoksi tarkoitettuun Jaliin".
Arvosteluja.
"Episodin" Tom Kajaslampi antoi elokuvan UHD-julkaisulle neljä tähteä viidestä, sanoen 4K-kuvan olleen lähes virheetön.
Pentti Kokko

Pentti Kokko (s. 2. helmikuuta 1944) on suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Kokko edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia 1962–1971, Kiffeniä 1972, Helsingin Palloseuraa 1972, FC Honkaa 1974 ja Finnairin Palloilijoita 1975–1977 sekä 1982. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1964 ja Suomen Cupin 1966. Kaikkiaan Kokko pelasi yhdeksän kauden aikana 168 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki viisi maalia. 
Kokko pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1967.
Vanttauskosken vesivoimalaitos

Vanttauskosken vesivoimalaitos sijaitsee Rovaniemeltä noin 50 kilometriä itään päin ja se on Kemijoessa toimiva jokivoimalaitos. Voimalan omistaa Kemijoki Oy.
Pato ja patoallas.
Joen yli kulkee pato, jossa on 124 metriä pitkä betonipadon osuus ja sen molemmilla puolilla 620 metriä maapatoa. Pato kohoaa jopa 33 metrin korkeuteen. Patoallas muodostuu poikittaispadosta ja maaperään syvälle uurretusta jokilaaksosta. Betonipadossa on kaksi patoluukuin varustettua tulva-aukkoa. Niiden kautta juoksutettava vesi joutuu Hyypiöperän jokilahteen.
Voimalaitos.
Voimalan putouskorkeus on 22 metriä, mutta patoaltaan vedenpintaa säännöstellään kahdeksan metrin sisällä . Voimalassa toimii kaksi pystyakselista Kaplan-turbiinin tyyppistä vesiturbiinia. Kummankin teho on 47,5 megawattia (MW) ja voimalaitoksen kokonaissähköteho on 95 megawattia. Turbiinien juoksupyörän halkaisija on 5,950 metriä ja ne pyörivät noin 100 kierrosta minuutissa. Voimalan vuosituotanto on noin 448 gigawattituntia (GWh).
Historiaa.
Voimalaitosta rakennettiin vuosina 1967–1972 ja työvoimaa oli rakennustöissä enimmillään noin 900 henkeä. Voimalan suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Urpo Oksanen.
Voimalan asennettiin Kaplan-turbiinit, jotka tuottivat aluksi sähköä yhteensä 83 megawatin teholla eli kumpikin turbiini oli kapasiteetiltaan 41,5 MW. Voimalan vuotuinen energiantuotto oli noin 424 GWh, kun voimalan keskimääräinen virtaama oli 500 kuutiometriä sekunnissa . Vuosien 2010–2011 aikana voimalaitos peruskorjattiin, jolloin voimalaitoksen kapasiteetti kasvoi 12 MW.
Ympäristövaikutuksia.
Vedennosto padon takana kohotti vedenpintaa noin kymmenen metriä, jolloin jokilaakson loivemmat rannat tulvivat ja joki leveni kymmeniä metrejä. Veden alle jäi muutamia jokisaaria. Uusi vedenpinnan korkeus ja vedenpinnan korkeusmuutokset ovat aiheuttaneet uusille rannoille näkyvää eroosiota. Myös esimerkiksi Törmälän kivikautinen asuinpaikka jäi veden alle. Voimalaitosrakentamisen seurausta on padon alle kaivettu alakanava "Viinaväylä", jonka kaivanteet on kasattu joenuoman keskelle yli 600 metriä pitkäksi niemeksi. Alempana joenuomassa kaivanne jatkuu ja myös sen viereen on kaivanteet kasattu 1,3 kilometriä pitkäksi ja viivoittimensuoraksi saareksi.
Simo Kokko

Simo Kokko (s. 21. syyskuuta 1963 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Kokko edusti urallaan mestaruussarjassa Helsingin Jalkapalloklubia 1983–1985 ja 1. divisioonassa FC Honkaa 1980–1982 sekä Finnairin Palloilijoita 1986. Hän voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1985 ja Suomen Cupin 1984. Kaikkiaan Kokko pelasi kolmen pääsarjakauden aikana 40 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. 1. divisioonan otteluita hänelle kertyi 67.
Kokko pelasi maajoukkueessa kaksi maaottelua vuonna 1983.
Permantokosken voimalaitos

Permantokosken voimalaitos on Kemijoki Oy:n omistama vesivoimalaitos Kemijokeen laskevassa Raudanjoessa Rovaniemellä, linnuntietä parikymmentä kilometriä kaupungista itään eli Kemijokea ylävirtaan. 
Voimalaitos valmistui vuosien 1960 ja 1961 aikana, työvoimaa rakennustöissä oli enimmillään noin 550 henkeä. Voimalan suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Eino Manninen.
Voimalan alueella on maapatoa 190 metriä, korkeimmillaan 15 metriä, ja betonipatoa 107,5 metriä. Voimalapadossa on yksi tulva-aukko. Voimalan putouskorkeus on 24 metriä ja siinä on yksi pystyakselinen koneisto. Sen Kaplan-turbiini tuottaa tehoa 11 MW. Turbiinin juoksupyörän halkaisija on 2,968 metriä ja pyörimisnopeus 214,3 kierrosta minuutissa. Keskivesiolosuhteissa voimalan vuotuinen energiantuotto on 47 GWh, kun rakennusvirtaama on 67 kuutiota vettä sekunnissa. 
Voimalan alakanava on 2,2 kilometriä pitkä ja sen pohjan leveys on kallio-osalla 11 metriä.
Helles Kontkanen

Harry Helles Kontkanen (4. marraskuuta 1932 – (kuoleman julkistamispäivä 12. huhtikuuta) 2003 Espoo) oli suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Kontkanen edusti urallaan Helsingin Jyryä, Helsingin Kullervoa 1952–1954, Kiffeniä 1955–1958 ja 1960–1964 sekä Susia 1959. Hän voitti Dennis Lindellin johdolla Kiffenissä Suomen mestaruuden 1955. Kaikkiaan Kontkanen pelasi kahdeksan kauden aikana 142 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 21 maalia. 1960-luvulla Kontkanen toimi Kiffenin pelaajavalmentajana sen SM-sarjajoukkueessa.
Kontkanen pelasi maajoukkueessa vuosina 1955–1962 kaksi A- ja viisi B-maaottelua. Jääpallossa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1956 Käpylän Urheilu-Veikoissa. Monien tuon ajan jalkapalloilijoiden tapaan Kontkasella oli työpaikka Ab Lindell yrityksessä, jossa hän pysyi eläkeikään asti.
Kontkanen kuoli vuonna 2003 ja hänet on haudattu Helsingissä Hietaniemen hautausmaan muistolehtoon.
Nuorisoasuntoliitto

Nuorisoasuntoliitto NAL ry on suomalainen nuorten asunnottomuutta ennaltaehkäisevä ja itsenäistymistä tukeva asiantuntija- ja edunvalvontajärjestö. NAL omistaa nuorille asuntoja rakentavan ja vuokraavan yleishyödyllisen yhtiön NAL Asunnot Oy:n sekä sosiaalipalveluja tuottavan yhteiskunnallisen yrityksen NAL Palvelut Oy:n.
NAL on 19 nuorisoasuntoyhdistyksen valtakunnallinen kattojärjestö. Liitolla on kuusi valtakunnallista jäsenjärjestöä: Mielenterveyden keskusliitto ja Suomen Kuntaliitto sekä keskustan, kokoomuksen, SDP:n ja vasemmistoliiton nuorisojärjestöt (Keskustanuoret, KNL, Sosialidemokraattiset Nuoret, Vasemmistonuoret). 
Perustehtävät.
Nuorisoasuntoliitto määrittelee perustehtävikseen seuraavat asiat:
Epäily avustusten väärinkäytöstä.
Liiton omistama Alkuasunnot Oy tuki eurovaaleissa 2009 neljää jäsenjärjestöjensä ehdokasta 500 eurolla. Tämän käytyä ilmi Raha-automaattiyhdistys (RAY) aloitti Nuorisoasuntoliiton tarkastuksen. Tarkastuksessa Alkuasuntojen todettiin hoitaneen tehtävänsä asiallisesti eikä huomautettavaa ollut.
Jämsän jäähalli

Jämsän jäähalli (tunnetaan myös nimellä Jämsänjokilaakson jäähalli) on vuonna 1994 valmistunut jäähalli Jämsässä. Hallin katsojakapasiteetti on 1000 ja näistä 700 on istumapaikkoja. Jämsän jäähallia kotihallinaan käyttävät kaukalopalloseura Duo 96, sekä jääkiekkoseura Jämsänkosken Ilves. Duo Jämsä pelasi kaukalopalloa miesten pääsarjassa. Kaukalopallossa silloinen yleisöennätys Duon ja Lieksan Innon välisessä ottelussa 15. maaliskuuta, jolloin katsojia oli 202. Ensimmäisellä liigakaudella ennätys kuitenkin rikottiin. 8. helmikuuta 2009 RB-Oulun vierailua oli seuraamassa 315 katsojaa.
Jämsän jäähallissa pelatussa hyväntenväisyysottelussa. K-market vilja allstars vs Miki Salmio allstars oli katsojia 880. Tämä lienee ennätysyleisö. Ottelussa nähtiin pelaajia Liigasta, Mestiksestä, Naisten liigasta, Naisten Elitserien:stä, Vanhoja legendoja ja tulevia tähtiä useista sarjoista.
Marja Kyllönen

Marja Susanna Kyllönen (s. 30. kesäkuuta 1975 Kajaani) on tamperelainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri. Kyllösen esikoisromaani "Lyijyuuma" (WSOY, 1997) voitti Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon. Kyllösen toinen romaani "Rikot" ilmestyi WSOY:n kustantamana 2001. Vuosikymmenten tauon jälkeen ilmestyi Teoksen kustantama kolmas romaani "Vainajaiset" (2022), josta Kyllönen sai Finlandia-palkintoehdokkuuden ja Runeberg-palkinnon.
Ura.
Ensimmäiset kirjat.
Kyllönen alkoi kirjoittaa päämäärätietoisesti 15-vuotiaana. Kolme vuotta myöhemmin hän osallistui J. H. Erkon kirjoituskilpailuun, jossa hänelle myönnettiin ensimmäinen kunniamaininta. Kyllösen esikoisromaani "Lyijyuuma" ilmestyi WSOY:lta vuonna 1997. Teos sai ristiriitaisen vastaanoton, mutta sen omintakeinen kieli ja sanasto saivat huomiota. Kyllönen sai romaanistaan esikosteoksille tarkoitetun Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon.
Kyllösen toinen romaani "Rikot" ilmestyi 2001 ja sai kiittäviä arvioita. Tämän jälkeen Kyllönen valmistui Tampereen yliopistosta teatterin ja draaman tutkimuksen alalta filosofian maisteriksi. Kyllönen meni naimisiin ja sai kolme lasta.
Kyllöseltä julkaistiin vuonna 2008 kuunnelma "Äänetön osakas". Teatteriohjaaja Mikko Kanninen oli pyytänyt Kyllöseltä kuunnelmaa, jonka Kanninen myös vuonna 2010 ohjasi Radioteatterille. Kuunnelma valittiin Suomen edustajaksi Prix Italia -tapahtumaan, mutta Kyllönen koki romaanikirjoittamisen olevan kuitenkin hänelle omin muoto.
Vainajaiset.
Kyllönen oli jo 1998 aloittanut kolmannen romaaninsa kirjoittamisen, joten hän kirjoitti sitä samaan aikaan toisen romaaninsa ja pro gradu -työn kanssa. Hän kirjoitti sitä pitkään ja lähetti syksyllä 2006 käsikirjoituksen WSOY:lle. Kyllösen löytänyt kustannustoimittaja Eila Kostamo oli jäänyt kolme vuotta aiemmin eläkkeelle ja Kyllönen oli saanut uuden kustannustoimittajan. Kustantamo hylkäsi käsikirjoituksen. 
Kyllönen on kertonut kustannustoimittajan menetyksen ja käsikirjoituksen torjumisen saattaneen hänet halvaannuttavaan häpeään, ammatilliseen kriisiin ja kirjailijaidentiteetin musertumiseen. Kyllönen antoi 2018 "Nuori Voima" -lehteen haastatteluun, missä kertoi siitä, miksi on lopettanut kirjoittamisen. Hän kuvaili itseään epäonnistuneeksi ja tähtensä sammuttaneeksi kirjailijaksi.
Kyllösen entinen kustannustoimittaja Eila Kostamo näki haastattelun ja otti yhteyttä. Kostamo kannusti Kyllöstä jatkamaan "Vainajaisten" kirjoittamista, ja tämä myös tarjosi kirjaa Teos-kustantamolle. Kyllönen alkoi kirjoittaa Teoksen kanssa kirjaa valmiiksi, ja se julkaistiin vuonna 2022. "Vainajaiset" sai jälleen myönteisen vastaanoton, esimerkiksi "Helsingin Sanomien" arvostelussa sitä kutsuttiin ”kirjasyksyn tapaukseksi”. Kyllönen sai romaanista Finlandia-palkinto-ehdokkuuden, mutta palkinnon voitti Iida Rauma romaanillaan . Sen sijaan Kyllönen voitti teoksellaan Runeberg-palkinnon.
Ilmavalvontakomppania

Ilmavalvontakomppania (IVK) on sotilasyksikkö, jonka tehtävänä on suorittaa ilmavalvontaa. Yleensä ilmavalvontakomppaniat suorittivat aisti-ilmavalvontaa toisen maailmansodan aikana. Sotilaiden lisäksi lotat olivat merkittävä osa sodan ajan ilmavalvontaa.
Suomen puolustusvoimissa ja Israelin puolustusvoimissa opetetaan edelleen ilmavalvontasotilaita osana ilmapuolustuksen aisti-ilmavalvontaa täydentämään tutkailmavalvontaa.
Toisen maailmansodan aikaisia ilmavalvontakomppanioita.
44. ilmavalvontakomppania.
Yksikkö oli Suomen puolustusvoimien yksikkö Virossa.
Porin taidekoulu

Porin taidekoulu oli taiteen oppilaitos Porissa. Koulu perustettiin vuonna 1966 "Porin Piirustuskoulu" -nimellä kannatusyhdistyksen alaisena. Nimi muuttui taidekouluksi, kun siitä tuli Porin kaupungin ylläpitämä vuonna 1981. 
Porin taidekoululla on ollut monia vaiheita. Se aloitti iltakouluna ja toimi välillä päätoimisena päiväkouluna. Taideteollisen korkeakoulun Porin taiteen ja median osaston aloitettua toimintansa taidekoulu siirtyi jälleen iltakouluksi.
Taidekoulu toimi Porin keskustassa entisessä Kallelan koulussa lähellä pääkirjastoa. Se on toiminut myös Porin taidemuseon yläkerrassa. 2020-luvulla nimellä Porin taidekoulu järjestetään taiteen perusopetusta.
Porin taidekoulussa ovat opiskelleet muun muassa Ilkka Lammi, Laura Lilja, Pasi Tammi, Samppa Törmälehto ja Tuomo Rosenlund.
Porin taidekoulun rehtorina toimi Anne Koskinen vuosina 2001-2006. Hän käynnisti Taideteollisen korkeakoulun Porin visuaalisen kulttuurin erillisen laitoksen (myöh. Taiteen ja median osasto, nyk. Taiteen ja median laitos) toiminnan vuonna 2002 ja toimi laitoksen ensimmäisenä johtajana (myöh. dekaanina) vuosina 2002-2006. Vuosina 1992–2001 Porin taidekoulun rehtorina oli Eero Markuksela, aiemmin muun muassa Juho Karjalainen ja Pertti Ala-Outinen.