tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Laukkosken työväentalo

Laukkosken työväentalo on Pornaisissa sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Laukkosken työväenyhdistys perustettiin Pornaisten kunnan alueella seppä Jussi Hagelinin asunnossa 14.1.1906. Virallinen perustamispäivä on 28.1.1906, ja SDP:n jäseneksi yhdistys merkittiin 28.5.1906. Arkistotietojen mukaan yhdistys oli perustettu jo vuonna 1904, mutta lakkautettu viranomaisten toimesta. Lakkautetun yhdistyksen varat saatiin takaisin Laukkosken yhdistyksen käyttöön. Asessori Lundenilta kesäkuussa 1906 ostettu rakennus purettiin ja siirrettiin marraskuussa 1906 Siivolan maista vuokratulle tontille. Talo valmistui 1907.
Rakennus.
Laukkosken työväentalon vihkiäisiä vietettiin 16.8.1907. Vuonna 1911 vain salin ja keittiön käsittäneeseen taloon rakennettiin lisää uusi juhlasali. Vuonna 1918 rakennus takavarikoitiin ja toiminta pysähtyi. Talo vapautettiin jo vapuksi 1919. Vuosina 1927 ja 1929 rakennusta remontoitiin monta kertaa. Vuonna 1946 yhdistys osti Kotojärven kartanon maista Haapalan tontin. Vuonna 1950 päätettiin siirtää vanha rakennus tukkitalkoin sille uudelle lunastetulle omalle tontille osoitteeseen Vanhatie 1, 07150 Laukkoski. Saliin lisättiin uusi näyttämö, ja entinen sali muuttui talon ravintolaksi. Valtion rakennusavustuksia on saatu vuosina 1981–1984 sekä vuonna 1997.
Toimintaa.
Ensimmäisen perustamisen jälkeen vuonna 1904 yhdistyksessä oli jäseniä 70 ja kirjastossa kirjoja 149 kappaletta. Vappujuhlat päästiin järjestämään jo vappuna 1919 omassa talossa. Toiminta rakennuksessa jatkui iltamien, juhlien ja järjestöjen toimintojen merkeissä. Uudessa talossa toiminta on jatkunut vilkkaana. Maarianpäivän juhlat ja kuusijuhlat ovat perinteenä. Mukana ovat olleet naisjaosto ja urheiluseura Taimi sekä yhdistyksen jäsenperheet talkoovoimin.
Askolan Monninkylän työväentalo

Askolan Monninkylän työväentalo oli Askolan kunnassa Monninkylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Askolan Monninkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Työväentalo valmistui vuonna 1909. Aluksi yhdistyksellä oli noin 40 jäsentä, mutta vuonna 1910 vain 10 maksavaa jäsentä. Vielä 1930-luvulla taloa pystyttiin yhdistyksen omin voimin kunnostamaan. Työväenyhdistyksen toiminta elpyi vuonna 1960. Silloin vanha työväentalo korjattiin, ja uudistuneen talon vihkiäisjuhlia vietettiin marraskuussa. Kesällä 1961 työväentalolla aloitti Askolan ensimmäinen elokuvateatteri Kino Toivola. Sen toiminta jatkui vuoteen 1968 saakka. Työväenyhdistys joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja oli jopa konkurssiuhan alainen vuonna 1971. Työväentalo myytiin vuonna 1974 tai 1975.
Kahden pyhän moskeijan suojelija

Kahden pyhän moskeijan suojelija (arab. خَادِمُ ٱلْحَرَمَيْنِ ٱلشَّرِيفَيْنِ "Khādim al-Ḥaramayn aš-Šarīfayn" ) on islamilaisissa monarkioissa käytössä oleva korkea-arvoinen titteli. Kahdella pyhällä moskeijalla viitataan muslimien kahteen pyhimpään moskeijaan: Masjid al-Haram (Mekka) ja Masjid al-Nabawi (Medina).
Saladinin uskotaan olleen ensimmäinen titteliä käyttänyt henkilö. Aikaisemmin sitä ovat käyttäneet myös Osmanivaltakunnan sulttaanit, joista ensimmäisenä sulttaanina sitä käytti Selim I. Nykyään titteliä käyttävät Saudi-Arabian kuninkaat.
Luettelo kahden pyhän moskeijan suojelijoista.
Mameluk-sulttaanit (1250–1517).
Baḥrī (turkkilaiset) mamelukit (1250–1382)
Burjī (tšerkessit) mamelukit (1382–1517)
Ottomaanien sulttaanit (1517–1924).
Kaikki ottomaanien sulttaanit mamelukien valloituksesta vuonna 1517 kalifaatin lakkauttamiseen vuonna 1924 kantoivat arvonimeä "Kahden pyhän moskeijan suojelija". Merkittäviä hallitsijoita vuoden 1517 jälkeen ovat:
Saudi-Arabian kuninkaat (1986–).
Vuonna 1986 Saudi-Arabian kuningas Fahd korvasi sanan "Hänen Majesteettinsa" arvolla "Kahden pyhän moskeijan suojelija". Kaikki myöhemmät Saudi-Arabian kuninkaat ovat jatkaneet sen käyttöä:
Mesivahakas

Mesivahakas ("Hygrocybe marchii") on huonosti tunnettu vahakaslaji, jolla on oranssi tai oranssinpunainen lakki. Sen elinympäristöä ovat ruohikot.
Mesivahakas muistuttaa hunajavahakasta ("Hygrocybe reidii"), ja on ollut epäselvyyttä siitä, onko "Hygrocybe marchii" -nimellä kuvattu sieni todellisuudessa mesi- vai hunajavahakas. Lajit erottaa muun muassa siitä, että hunajavahakkaan lakki on kuiva ja malto tuoksuu hunajalta, kun sitä hierotaan sormien välissä. Mesivahakkaalla puolestaan on tahmea tai liukas lakki ja merkityksetön tuoksu. Toinen samankaltainen laji on punavahakas ("Hygrocybe coccinea").
Henry Benedict Stuart

Henry Benedict Maria Clement Stuart (suomeksi myös Henrik Benedikt Stuart) (11. maaliskuuta 1725 Rooma – 13. heinäkuuta 1807 Frascati) oli toinen James Stuartin (1688–1766), lisänimeltään "vanhempi kruununtavoittelija" () ja Maria Klementyna Sobieskan (1702–1735) pojista. Hänen veljensä oli "nuori kruununtavoittelija" (, myös "Bonnie Prince Charlie") Charles Edward Stuart (1720–1788). Hän oli Englannin "mainiossa vallankumouksessa" syrjäytetyn katolisen Stuart-suvun kuninkaan Jaakko II:n viimeinen laillinen jälkeläinen. 
Hänen veljensä kuoltua hänen jakobiitti-kannattajansa kutsuivat häntä Ison-Britannian kuninkaaksi hallitsijanimellä Henrik IX. 
Elämä.
Pian syntymänsä jälkeen hänen maanpaossa ollut isänsä nimitti hänet Yorkin herttuaksi. Stuart keräsi Ranskassa joukkoja auttaakseen Skotlannissa taistellutta vanhempaa veljeään epäonnistuneen jakobiittikapinan aikana 1745–1746, mutta kapina murskattiin ennen kuin joukot ehdittiin ottaa käyttöön. Vietettyään tuloksetta useita kuukausia Dunkerquessa hän palasi Roomaan aikomuksenaan siirtyä kirkolliseen virkaan veljensä vastustuksesta huolimatta. Vuonna 1747 paavi Benedictus XIV nimitti hänet muodollisesti Yorkin kardinaaliksi 22-vuotiaana, ja seuraavan vuonna hänet vihittiin papiksi. Hänet nimitettiin välittömästi Pietarinkirkon arkkipapiksi ja pian sen jälkeen camerlengoksi. Stuart suhtautui tehtäviinsä hurskaan vakavasti, uudisti papistoa ja perusti laadukkaalla kirjastolla varustetun seminaarin. Hän oli yksi aikakauden rikkaimmista kirkonmiehistä. 
Hänet vihittiin nimellisesti Korintin arkkipiispaksi vuonna 1758, ja vuosina 1761–1803 hän oli Frascatin kardinaalipiispa. Hänen veljensä kuoltua vuonna 1788 Stuart julisti olevansa "Henrik IX, Ison-Britannian, Ranskan ja Irlannin kuningas". Hän menetti omaisuutensa Napoleonin valloitettua Italian, ja vanhana ja heikkokuntoisena hän pakeni Padovaan ja sieltä Venetsiaan. Vuoden 1800 jälkeen hän selvisi Englannin kuningas Yrjö III:n hänelle myöntämällä vuosittaisella eläkkeellä. Vastineeksi tästä ystävällisyydestä Stuart testamenttasi Walesin prinssille, sittemmin Yrjö IV:lle, Jaakko II:n kruununjalokivet. Syyskuussa 1803 hänestä tuli Ostian ja Velletrin piispa ja kardinaalikollegion dekaani. Stuartin kuoltua Yrjö IV osti hänen hallussaan olleet Stuart-suvun paperit kuninkaallista kirjastoa varten. Stuart on haudattu Pietarinkirkkoon.
SkyShowtime

SkyShowtime on maksullinen suoratoistopalvelu, jonka omistavat yhdysvaltalaiset mediakonsernit Comcast ja Paramount Global. SkyShowtime lanseerattiin pohjoismaissa 20. syyskuuta 2022.
Victor Gram

Victor Bernhard Gram (30. tammikuuta 1910 Højby – 12. helmikuuta 1969) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1943–1969 ja toimi Tanskan puolustusministerinä 1962–1968. Vuosina 1942–1946 hän oli puolueensa nuorisojärjestön DSU:n puheenjohtaja.
Hossein Alizadeh

Hossein Alizadeh (; s. 24. elokuuta 1951 Teheran) on iranilainen säveltäjä sekä setarin- ja tarinsoittaja. Hän on esittänyt musiikkia sekä perinteisillä persialaisilla instrumenteilla että 11-kielisellä azerbaidžanilaisella tarilla.
Alizadehin äiti oli Arakista lähtöisin ollut persialainen ja isä azeri Urmiasta. Hänen vanhemmistaan molemmat olivat musiikin ystäviä. Alizadeh aloitti tarinsoiton oppitunneilla käymisen vuonna 1962. Hän sai kandidaatin arvon sävellyksessä ja esityksessä Teheranin yliopiston musiikkikoulusta ja jatkoi opintojaan Teheranin taideyliopistossa. Alizadehin opettajien joukossa olivat monet perinteisen persialaisen musiikin mestarit, kuten Ali-Akbar Shahnazi, Nur-Ali Borumand, Abdollah Davami ja Houshang Zarif. Iranin islamilaisen vallankumouksen (1979) jälkimainingeissa Alizadeh kiinnostui kasvavissa määrin azerien musiikkiperinteistä ja lähti Tabriziin opiskelemaan Ali Salimin johdolla. 1980-luvun alkupuolella Alizadeh opiskeli sävellystä ja musiikkitiedettä Berliinissä. Hän on opettanut Teheranin yliopistossa, Teheranin musiikkikonservatoriossa ja California Institute of the Artsissa.
Alizadeh perusti Aref Ensemblen ja työskenteli myös Shayda Ensemblen kanssa. Ensimmäisen kokemuksensa ammattimaisena muusikkona Euroopasta hän sai liittyessään Maurice Béjart'n balettiseurueen orkesteriin Béjart'n baletin "Gulistan" esityksiä varten. Iranissa Alizadeh on työskennellyt paikallisten orkesterien kanssa solistina ja kapellimestarina. Hän on säveltänyt monia nykyaikaisia ja uusklassisia iranilaisen musiikin teoksia. Hän on myös julkaissut etydejä tarille ja setarille. Hän on lisäksi säveltänyt musiikkia elokuviin (joukossa "Juopuneiden hevosten aika") ja levyttänyt kaikki radifit Mirza Abdollahin tulkintoihin pohjautuen. Alizadeh on esiintynyt laajalti Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Aasiassa.
Alizadeh on tehnyt 1970-luvulta lähtien lukuisia levytyksiä, joita on julkaissut muiden muassa Ba Music Records -yhtiö. "Endless Vision" -albumi toi hänelle Grammy-ehdokkuuden vuoden 2006 parhaasta maailmanmusiikin albumista.
Pikraatit

Pikraatit ovat suoloja, joissa on pikraattianioni (O2N)3C6H2O− tai tämän anionin esterijohdannaisia. Ne muodostuvat yleensä pikriinihapon eli "2-4-6-trinitrofenolin" reaktioissa. Pikraatti-ioni on voimakkaan keltainen vesiliuoksessa, mutta pikraattisuolat ovat usein ruskeita tai oranssinpunaisia.
Räjähdysaineet.
Useat pikraatit ovat räjähtäviä, esim. ammoniumpikraatti (dunniitti). Aloiteräjähteenä on käytetty lyijypikraattia ja kaliumpikraattia, mm. nalleissa. Pikriinihapon metallisuolat ovat yleensä huomattavasti herkempiä tärähdyksille, iskuille ja hankaukselle kuin pelkkä pikriinihappo itse. Tämän takia pikriinihappoa tai sitä sisältäviä seoksia ei pitäisi säilyttää metalliastioissa, missä metallipikraattien muodostuminen aiheuttaa räjähdysvaaran.
Muita käyttökohteita.
Rauta(II)pikraattia on käytetty dieselöljyn lisäaineena pienentämään polttoaineenkulutusta.
Natriumpikraattia käytetään etsausaineena metallografiassa, koska se syövyttää sementiittiä mutta ei ferriittiä.
Eetterit ja esterit.
Pikriinihapon eettereitä ja estereitä kutsutaan myös pikraateiksi.
Bodil Koch

Bodil Koch (25. lokakuuta 1903 Kööpenhamina – 7. tammikuuta 1972) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1947–1971 ja toimi Tanskan kirkkoministerinä 1950 sekä 1953–1966 ja kulttuuriministerinä 1966–1968.
Yksityiselämä.
Myös Kochin tytär Dorte Bennedsen oli poliitikko ja toimi ministerinä 1970-luvulla.
Presidentin mitali (Israel)

Presidentin mitali () on Israelin presidentin jakama korkein mahdollinen kunnianosoitus. Se perustettiin vuonna 2012 presidentti Shimon Peresin käskystä ja sitä jaetaan kiitoksena poikkeuksellisista ansioista Israelin tai ihmiskunnan hyväksi. Saajan ei tarvitse Israelin kansalainen tai juutalainen. Saajien määrä on rajattu kuuteen henkilöön vuodessa.
Kunnianosoitusta jaetaan yhdessä luokassa:
Michael Maloney

Michael Maloney (s. 19. kesäkuuta 1957 Bury St Edmunds, Suffolk) on brittiläinen näyttelijä.
Maloney on näytellyt muun muassa elokuvissa "Hamlet" (1990), "Othello" (1995), "Talviyön tarina" (1995), "Babel" (2006), "Paljastavat merkinnät" (2006) ja "Nuori Victoria" (2009). Televisiorooleja hänellä on ollut esimerkiksi brittisarjoissa "Etsiväpari Shakespeare &amp; Hathaway", "Valkoinen kuningatar" ja "Menneisyyden salaisuudet" ("Bonekickers"). Netflix-sarja "The Crownin" kolmannella tuotantokaudella Maloney esitti pääministeri Edward Heathia.
Kaustisen Pohjan-Veikot

Kaustisen Pohjan-Veikot ry on vuonna 1914 perustettu urheilun yleisseura, ja sen lyhenne on KP-V. Seura toimii Kaustisella ja lähialueilla. Vuoden 2022 toimintasuunnitelman mukaan ”seuran tavoitteena on aktivoida kuntalaisia liikkumaan tarjoamalla matalan kynnyksen liikuntamahdollisuuksia, mutta myös edistää tavoitteellista ja kilpaurheilua”. 
Pohjan-Veikkojen lajeihin kuuluvat hiihto, suunnistus, jalkapallo, futsal, judo, yleisurheilu, ammunta, naisvoimistelu, voimailu, salibandy, lentopallo ja frisbeegolf, joilla kaikilla on seuran organisaatiossa oma jaostonsa. Puheenjohtaja on Minna Anttila. Seuran toimisto Kaustisen urheilutalolla, ja siellä työskentelee puolipäiväinen seuravastaava.
Urheilutapahtumia.
Kaustisen Pohjan-Veikot järjestivät vuonna 2022 muun muassa seuraavat tapahtumat: hiihdon Keski-Pohjanmaan cupin sprintit, moukarin talvi-SM-kisat, moukarikarnevaalit, SM-ammunnat, maakunta-suunnistusviesti ja yleisurheilun seuracupin osakilpailu. Lisäksi palloilulajeissa järjestettiin pelejä sarjakalentereiden mukaisesti.
Vuonna 2023 KP-V ja Kaustisen kunta järjestivät hiihdon Keski-Pohjanmaan maakuntaviestin.
Vuonna 2029 KP-V on yksi Kaustisen Järvelän maastoissa juostavan Jukolan viestin, Pelimanni-Jukolan, järjestäjistä.
Shahram Nazeri

Shahram Nazeri (, ; s. 18. helmikuuta 1950 Kermānšāh) on iranilainen laulaja. Hän on erikoistunut klassiseen persialaiseen ja suufilaiseen ohjelmistoon.
Nazeri syntyi musikaaliseen kurdiperheeseen. Hän aloitti 8-vuotiaana toimimisen suufilaisen musiikin kokoonpanoissa, ja 11-vuotiaana hän lauloi Iranin kansallistelevision lähetyksessä. Hän aloitti perinteisen radifohjelmiston opiskelun. Nazerin opettajien joukossa olivat Abdollah Davami ja Nur-Ali Borumand. Nazeri oli ensimmäinen laulaja, joka teki persialaista musiikkia Jalal ad-Din Muhammad Balkhi-Rumin runouteen. Hänestä tuli johtava suufilaisten perinteiden edistäjä sekä persialaisen klassisen musiikin että kurdimusiikin piireissä. Hänen musiikillaan oli tärkeä rooli myös länsimaisten yleisöjen tutustuttamisessa suufilaisuuteen ja Rumin runouteen.
Nazeri on laulanut Iranin johtavien kokoonpanojen, kuten Dastan Ensemblen, Sheyda Ensemblen, Aref Ensemblen ja Kamkaranin kanssa. Hän on esiintynyt Euroopassa, Lähi-idässä sekä Pohjois-Amerikassa ja tehnyt lukuisia levytyksiä. Nazeri on saanut monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Ordre des Arts et des Lettres'n ja Ordre National du Mériten ritarin arvot.
Peter Anvin

Hans Peter Anvin (s. 12. tammikuuta 1972) on ruotsalainen ohjelmoija, joka on osallistunut useisiin avoimen lähdekoodin projekteihin. Hän on osallistunut muun muassa Linux-käyttöjärjestelmäytimen kehittämiseen.
Anvin on osallistunut muun muassa RAID6 -tuen kehittämiseen.
Israelin kansalaisuus

Israelin kansalaisuus on laillinen suhde yksittäisen henkilön ja Israelin valtion välillä. Maassa noudatetaan pääsääntöisesti ius sanguinis -periaatetta, mutta myös juutalaisuuteen perustuvaa periaatetta.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä tai adoptiolla.
Syntyperäisiä Israelin kansalaisia ovat sellaiset henkilöt, joiden vanhemmista vähintään toinen on maan kansalainen. Mikäli lapsi syntyy ulkomailla tai avioliiton ulkopuolella, Israelin maahanmuuttoviranomaiset vaativat usein DNA-testiä vanhemmuuden todistamiseksi. Israelin kansalaiset, jotka ovat adoptoineet ulkomailta, voivat hakea alaikäiselle lapselle maan kansalaisuutta.
Israelin kansalaisuus voidaan saada syntyperän perusteella myös isovanhempien kansalaisuuden kautta, muttä tästä täytyy tehdä erillinen hakemus Israelin suurlähetystössä.
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella.
Israelissa pysyvällä oleskeluluvalla oleskelevat henkilöt voivat saada maan kansalaisuuden hakemuksella, mikäli hakija täyttää seuraavat ehdot:
Juutalaisten paluulaki.
Israelin kansalaisuuslaki takaa, että kaikki juutalaiset, jotka muuttavat pysyvästi Israeliin, saavat automaattisesti maan kansalaisuuden. Paluumuuttajaohjelman taustalla on ollut alusta asti olla yhtäältä vastareaktio juutalaisten syrjimiseen muiden maiden kansalaisuuslaeissa ja toisaalta ylläpitää juutalaisenemmistö Israelissa. Paluumuuttajaohjelman perusteella kansalaisuutta hakevan henkilön tulee olla todistettavasti juutalainen, juutalaisen lapsi tai lapsenlapsi taikka tällaisen henkilön aviopuoliso, eikä hän saa harjoittaa mitään muuta uskontoa.
Juutalainen paluumuuttaja saa tuoda mukanaan puolisonsa ja alaikäiset lapsensa, jotka saavat myös kansalaisuuden samalla hakemuksella. Pariskuntien tulee tosin usein avioitua ulkomailla, sillä Israelin valtio ei tunnusta muita kuin uskonnollisen yhteisön toimittamia avioliittoja, eivätkä nämä puolestaan salli eri uskontokuntien välisten avioliittojen solmimista Israelin valtion alueella.
Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuuden seuraamukset.
Israel sallii kaksoiskansalaisuuden paluulain nojalla saaneille kansalaisille, joiden ei tarvitse luopua aikaisemmasta kansalaisuudestaan. Knessetin edustajat tai muissa kriittisissä turvallisuusviroissa toimivat henkilöt eivät saa olla kaksoiskansalaisia. Myöskään Israelin vihollisvaltioiden kansalaisuus ei ole sallittu. Arviolta noin kymmenesosa israelilaisista on kaksoiskansalaisia.
Israelin kansalaiset, sekä miehet että naiset, ovat asevelvollisia. Poikkeuksia ovat Israelin arabit sekä druusi- ja tšerkessinaiset. Vuonna 2013 maan hallitus hyväksyi lain, jonka nojalla ääriortodoksisten juutalaisten erillisvapaus välttyä asevelvollisuudelta kumottiin.
Conmebolin karsinnat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin 2022

Vuoden 2022 jalkapallon MM-kilpailujen karsintoihin osallistui Etelä-Amerikan maanosaliitosta CONMEBOL:sta 10 joukkuetta. Karsinnat alkoivat lokakuussa 2020.
Karsintasysteemi.
Kaikki kymmenen maata pelasivat samassa lohkossa siten, että kaikki kohtasivat muut maat kahdesti kerran kotiottelussa ja kerran vierasottelussa. Neljä parasta joukkuetta etenivät suoraan lopputurnaukseen ja viides pääsi kansainväliseen karsintaotteluun AFC:n karsintojen viidenneksi sijoittunutta vastaan.
Sarjataulukko.
&lt;section begin=CONMEBOL/&gt;
&lt;section end=CONMEBOL/&gt;
Väinö Lähteinen

Väinö Kustaa Lähteinen (25. heinäkuuta 1886 Teisko - 5. syyskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja ja urheilutoimittaja, joka kuului Työväen Urheiluliiton perustajiin ja toimi sen varapuheenjohtajana.
Länsi-Teiskossa syntyntyt Lähteinen muutti vuonna 1905 Helsinkiin, jossa hän meni verhoilijan oppiin ja perusti myöhemmin oman liikkeen. Nuoruudessaan Lähteinen harrasti aktiivisesti hiihtoa ja painia. Hän oli perustamassa Helsingin Visaa ja Helsingin Työväen Hiihtäjiä. Lähteinen toimi myös eri tehtävissä Helsingin Jyryssä muun muassa yhdentoista vuoden ajan seuran sihteerinä. Vuonna 1912 Lähteinen esitti Työväen Urheiluliiton perustamista, mutta järjestö syntyi vasta sisällissodan jälkeen 1919. Lähteinen oli TUL:n hallituksen jäsen 1919 ja 1924-1931 ja toimi järjestön varapuheenjohtajana 1929-1931. Vuoden 1925 työläisolympialaisissa Lähteinen oli TUL:n joukkueenjohtaja.
Vuodesta 1910 lähtien Lähteinen oli "Työmiehen" urheiluavustaja nimimerkillä ”-ö-n” ja vastasi myöhemmin "Suomen Sosialidemokraatin" urheiluosastosta vuoteen 1927 saakka. Hän kuului myös vuonna 1917 ilmestymisensä aloittaneen "Työväen Urheilulehden" perustajiin ja sen ensimmäiseen toimituskuntaan. Lisäksi Lähteinen oli muun muassa Helsingin kaupungin urheilulautakunnan sekä Töölön pallokentän johtokunnan jäsen.
Väinö Lähteisen isä oli voimailijana tunnettu urheilumies K. A. Lähteinen (1858-1936). Hänen veljiään olivat Teiskon punakaartin päällikkö Onni Lähteinen ja Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitean puheenjohtajana toiminut Urho Lähteinen.
Hänelle myönnettiin Suomen urheilun kultainen ansioristi vuonna 1949.
Windows Server 2012

Windows Server 2012 on Microsoftin palvelinkäyttöjärjestelmä, joka on osa Windows NT -käyttöjärjestelmäperhettä ja jota on kehitetty samanaikaisesti Windows 8:n kanssa. Se julkaistiin 4. syyskuuta 2012.
Järjestelmävaatimukset.
Windows Server 2012 toimii x86-64 alustalla. Se ei tue Intel Itanium -prosessoreita.
Päivittäminen Windows Server 2012 -versioon vaatii vähintään Windows Server 2008 -käyttöjärjestelmän.
Julkaisuversiot.
Microsoft julkaisee Windows Server 2012:sta neljää pääversiota: Foundation, Essentials, Standard ja Datacenter.
Issam Jebali

Issam Jebali (, s. 25. joulukuuta 1991 Medjez el-Bab) on tunisialainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä ja keskikentän vasemmalla laidalla pelaava Jebali edustaa Tanskan pääsarjassa pelaavaa Odensea.
Seurajoukkueura.
Jebali aloitti uransa kotimaassaan Tunisiassa, jossa hän nousi ES Sahelin nuorten joukkueesta edustukseen kaudella 2009–2010. Jebali pelasi joukkueessa aina vuoteen 2015 saakka. Hän onnistui voittamaan tuona aikana kahdesti Tunisian cupin (2012 ja 2014).
Värnamo (2015–2016).
Jebali siirtyi Tunisian ulkopuolelle kaudella 2015, kun hän allekirjoitti sopimuksen Ruotsin Superettanissa pelanneen Värnamon kanssa. Jebali teki avauskaudellaan kuusi maalia ja toisella kaudella viisi maalia.
Elfsborg (2016–2018).
Heinäkuussa 2016 Jebali siirtyi Ruotsin pääsarjaan Allsvenskanissa pelanneeseen Elfsborgiin.
Odense (2019–).
Jebali siirtyi heinäkuussa 2019 Tanskan pääsarjaan Odenseen. Hän pelasi avauskaudellaan 19 sarjaottelua, joissa Jebali teki kolme maalia.
Toisella kaudella 2020–2021 Jebali onnistui maalinteossa kymmenen kertaa pelaamissaan 30 sarjaottelussa.
Maajoukkueura.
Jebali pelasi ensimmäisen maaottelunsa 9. syyskuuta 2018 Afrikan kisojen karsintaottelussa Swazimaata vastaan.
Jebali teki ensimmäiset maalinsa Tunisialle Kirin cupissa Japanissa kesäkuussa 2022. Ensin Chileä vastaan ja sitten Japania.
Jebali valittiin Tunisian maajoukkueeseen 2022 MM-kilpailuihin Qatariin.
Bertie Carvel

Bertie Carvel (s. 6. syyskuuta 1977 Lontoo) on brittiläinen näyttelijä.
Carvel on ansioitunut teatteriesiintyjä, joka on voittanut kaksi Olivier-palkintoa. Vuonna 2012 hänelle myönnettiin parhaan miesnäyttelijän musikaalipalkinto näytelmästä "Matilda" ja vuonna 2018 parhaan miessivuosan palkinto näytelmästä "Ink". Jälkimmäisestä hän sai myös Tony-palkinnon vuonna 2019.
Television puolella Carvel on nähty Bafta-palkitussa draamasarjassa "Doctor Foster", jossa hän esitti lääkäri Gemma Fosterin (Suranne Jones) aviomiestä Simon Fosteria. Carvel on esiintynyt myös poliisisarjassa "Dalgliesh", minisarjassa "Haamu menneisyydestä" ja elokuvassa "The Tragedy of Macbeth". Netflix-sarja "The Crownin" viidennellä ja kuudennella tuotantokaudella Carvel näyttelee pääministeri Tony Blairia.
Tevin Campbell

Tevin Campbell (s. 12. marraskuuta 1976) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä.
Campbell esiintyi Quincy Jonesin albumilla "Back on the Block" vuonna 1989 ja oli mukana tämän kappaleessa ”Tomorrow (A Better You, Better Me)”, joka nousi R&amp;B-listan suosituimmaksi kesäkuussa 1990. Samana vuonna hän esiintyi Princen elokuvassa "Graffiti Bridge", jossa hän lauloi kultaa myyneen kappaleen ”Round and Round”.
Esikoisalbumi "T.E.V.I.N." (1991) myi platinaa ja vuonna 1993 julkaistu "I'm Ready" tuplaplatinaa. Myöhemmät albumit 1996 ja 1999 eivät menestyneet.
Campbell esitti Powerlinen roolin animaatioelokuvassa "Hopon poppoo" (1995), jossa hän lauloi kappaleet ”Stand Out” ja ”I 2 I”. Hän alkoi esiintyä Broadwayllä vuonna 2005, jolloin hän liittyi mukaan "Hairspray"-musikaaliin.
Campbell on ollut Grammy-ehdokkaana viisi kertaa.
Närhinsalo

Närhinsalo on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Raipia

Raipia on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Länstidningen Södertälje

Länstidningen Södertälje (lyh. LT) on ruotsalainen sanomalehti, jonka kotikunta on Södertälje. Se perustettiin vuonna 1930, kun sanomalehdet "Stockholms Läns Tidning" ja "Södertälje Tidning" yhdistyivät. Länstidningen ilmestyy paperisena kuudesti viikossa, on poliittiselta linjaltaan keskustalainen ja kuuluu Bonnier-konserniin.
UNISOC

UNISOC (aiemmin Spreadtrum Communications) on Kiinan toiseksi suurin mikropiirien suunnittelija mobiilaitteisiin. Yritys on tehtaaton valmistaja () eli sillä ei ole omia tuotantolaitoksia. Yrityksellä oli vuonna 2021 yhdeksän prosentin osuus mobiililaitteiden mikroprosessorien globaaleista markkinoista. Yritys valmistaa piirejä 4G- ja 5G-verkkojen laitteisiin ja sen asiakkaita ovat muun muassa Samsung, Honor ja Motorola. Yritys on lisensoinut tekniikkaa muun muassa Imagination Technologiesilta.
Vuonna 2013 Tsinghua Holdings (valtion omistama yhtiö, jota rahoittaa Tsinghuan yliopisto) osti Spreadtrum Communicationsin noin 1,78 miljardin dollarin hinnalla, jolloin se liitettiin Tsinghua Unigroupiin.
Vuonna 2018 Spreadtrum nimettiin uudelleen Unisociksi.
Vuonna 2014 Tsinghua Unigroup osti RDA Microelectronicsin 907 miljoonan dollarin hinnalla.
Teuvo Rouvali

Teuvo Vento Olavi Rouvali (22. maaliskuuta 1921 Viipuri – 9. tammikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Rouvalin vanhemmat olivat työmies Herman Rouvali ja Ida Korpelainen ja puoliso vuodesta 1946 Rauni Niemi. Rouvali kävi kansakoulun, kauppakoulun ja Sirola-opiston 1952–1953 ja suoritti kaupallisen alan kursseja. Hän oli sähköasentaja 1936–1939, Valtiollisen poliisin rikoskuulustelija 1945–1949, Suomen Petrooli Oy:n myynti- ja tuontiosaston palveluksessa 1949–1951, Seximo Oy:n sosiaalijohtaja 1951–1955 ja Oy Konela Ab:n henkilökuntapäällikkö 1955–1964, hallintojohtaja 1964–1970 ja toimitusjohtaja 1970–1989, samoin kuin yhtiön hallituksen jäsen. Rouvali oli myös Fexima Oy:n perustajia 1980 ja yhtiön hallituksen jäsen. Hänet tuomittiin sotilaskarkuruudesta ja viranomaisen erehdyttämisestä vankeuteen 1943–1945. Rouvali oli vuodesta 1944 Suomen Kommunistinen Puolueen, Suomen Kansan Demokraattisen Liiton ja Suomi–Neuvostoliitto-seuran jäsen. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1978.
Åke Stenström

Åke Johannes Stenström (3. tammikuuta 1925 Dragsfjärd – 16. elokuuta 2023 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos.
Elämä ja ura.
Stenströmin vanhemmat olivat maanviljelijä Emil Isidor Stenström ja Lydia Vilhelmina Johansson. Hänen puolisonsa 1955–1974 oli myymäläpäällikkö Margit Charlotta Ståhl. Vuonna 1986 hän avioitui kirjanpitäjä Marja Anneli Luotolan, aiemmin Eloheimo, kanssa. Stenström kävi Suomen Osuuskauppakoulun 1943 ja valmistui merkonomiksi Svenska handelsinstitut i Helsingforsista 1948. Diplomiekonomiksi hän tuli 1954 ja kauppatieteiden maisteriksi 1958 Åbo Akademista ja sai KHT-tilintarkastajan pätevyyden 1961. Lontoossa Stenström opiskeli kaupallista alaa 1957, LIFIM:in liikkeenjohdon kurssin hän suoritti 1975. 
Stenström oli Dragsfjärds Andelshandelin myymäläapulainen 1939–1942 ja myymälänhoitaja 1943–1945, Pargas Andelshandelin myymälätarkastaja 1948–1949, SOK:n Turun konttorin tarkastaja 1949–1951, tilintarkastajan apulainen Axel Grandellin omistamassa toimistossa 1953–1954, SOK:n Osuuskauppakoulun opettaja Helsingissä 1954, SOK:n pääkonttorin tarkastaja 1954–1958, Helsingin konttorin apulaiskonttorinjohtaja 1958–1960, pääkonttorin tarkastusosaston osastopäällikkö 1960–1962, Andelslaget Varubodenin toimitusjohtaja 1962–1972 ja SOK:n materiaalitoimintojen johtaja 1972–1982, johtokunnan jäsen 1972–1982 ja tarkastusjohtaja 1982–1987. Hän oli myös Nya Restaurant Ab Royalin toimitusjohtaja 1967–1972 ja hänellä oli lukuisia osuustoiminnallisia ja muita kotimaisia ja kansainvälisiä luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Sotilasarvoltaan Stenström oli reservin korpraali (1949). Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1978.
Stenström

Stenström on ruotsinkielinen sukunimi, joka on seuraavilla henkilöillä (suomalaisia, ellei toisin mainita):
Nunes

Nunes on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lukusuzin kansallispuisto

Lukusuzin kansallispuisto (Lukusuzi National Park) on Sambian itäosissa sijaitseva kansallispuisto. Se sijaitsee syrjäisellä seudulla Luangwanlaakson itäisellä laidalla ja hieman korkeammalla kuin muut samassa laaksossa sijaitsevat kansallispuistot. Lukusuzin kansallispuistossa ei ole mitään palveluja, ja sinne johtava tie on huonokuntoinen – sateiden aikaan mahdollisesti jopa kulkukelvoton. Kansallispuiston portin lähellä sijaitsee vain puistonvartijoiden leiripaikka.
Kansallispuiston kasvillisuus on suurelta osin miombotyyppistä metsäsavannia, jonka seassa on heinikkomaita. Puiston eläimistössä huippupetona arvellaan olevan todennäköisemmin täplähyeenan kuin leijonan. Ei kuitenkaan tiedetä, kuinka paljon puiston eläimistö on kärsinyt salametsästyksestä.
Askolan Tiilään työväentalo

Askolan Tiilään työväentalo oli Askolan kunnassa Tiilään kylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Tiilään työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Sen puheenjohtajana oli kansanedustaja Juho Laakso. Työväenyhdistys osti vuonna 1909 Mäki-Slotin talon ja maat 16 500 markalla. Päärakennus jäi yhdistyksen käyttöön, maat myytiin palstoiksi.Työväentalo paloi vuonna 1919. Se oli tuolloin valtion takavarikossa.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla pidettiin yhdistyksen kokoukset kuukausittain. Iltamilla hankittiin varoja yhdistyksen käyttöön. Yhteisiä vappujuhlia vietettiin Itäpuolen ja Juornaankylän työväenyhdistysten kanssa. Vapuksi 1908 valmistui Tiilään yhdistyksen lippu, johon oli kirjailtu teksti ”Alas sortajat”. Tiilään omalla talolla järjestettiin suuret arpajaiset juhannusjuhlassa vuonna 1909.V. ja U. seura Sisukas järjesti piirin johtokunnan luvalla yleiset urheilujuhlat ja iltaman.Kaikki mäkitupalaiset ja torpparit kutsuttiin työväentalolle elokuussa 1910. Kutsujana kansanedustaja Juho Laakso.Talolla järjestettiin myös "huomiota herättävät" teeiltamat, ja tilaisuudessa oli puhujana toimittaja K. Manner.
Taivassalon pappila

Taivassalon pappila (ruots. "Tövsala prästgård") on entinen kirkkoherran virka-asunto Taivassalossa, Varsinais-Suomen maakunnassa. Pappila on sijainnut samalla paikalla jo keskiajalta ja nykyisin se koostuu vanhasta ja uudesta päärakennuksesta, jotka ovat vuosilta 1756 ja 1823.
Nykyisin pappila ei ole enää Taivassalon seurakunnan käytössä vaan yksityisomistuksessa. Pappila kuuluu Taivassalon kirkon ja pappilan valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön ja on täten suojeltu.
Historia ja arkkitehtuuri.
Taivassalon seurakunta tunnetaan jo 1300-luvun puolivälistä. Seurakunnan kivikirkko on rakennettu noin 1450–1460-lukujen aikana. Pappiloita on samalla paikalla ollut keskiajalta lähtien ja esimerkiksi kirjallisissa lähteissä mainitaan, että vuonna 1618 koko pappila paloi. Tulipalossa tuhoutui myös seurakunnan asiakirjoja.
Vanha pappila.
Taivassalon vanha pappila on valmistunut vuonna 1756 ja se rakennettiin vuoden 1727 pappila-asetuksen mukaisesti. Hirsinen rakennus edustaa karoliinista tyylisuuntaa ja on nykyisin ulkoväritykseltään punainen. Vanhassa pappilassa on luonnonkivinen kivijalka ja kaksi muurattua savupiippua. Rakennuksessa on ennen ollut kaksi sisäänkäyntikuistia, jotka on sittemmin purettu ja muutettu yhdeksi avokuistiksi.
Uusi pappila.
1800-luvulle tultaessa vanhan pappilan katsottiin käyneen liian pieneksi ja sen olevan huonokuntoinen. Tästä syystä Taivassalon pitäjänkokous päätti uuden pappilan rakentamisesta vuonna 1809. Pappilan rakentaminen kuitenkin viivästyi, jonka vuoksi kirkkoherra Erland joutui korjaamaan vanhaa pappilaa omakustanteisesti vielä vuoteen 1823, jolloin Taivassalon uusi pappila valmistui pihan pohjoislaidalle.
Keltaisen värisessä hirsirakenteisessa pappilassa on luonnonkivistä tehty kivijalka ja myöskin kaksi muurattua savupiippua. Alun perin savupiippuja on ollut useampi. Rakennusta on myös laajennettu länsipäädystä parin kamarin verran. Rakennuksen alkuperäisestä sisustuksesta on säilynyt jäljellä vanhoja kaakeliuuneja.
Muut rakennukset.
Pappilan pihapiirissä on lisäksi uudempi talousrakennus, joka on rakennettu 1940. Talousrakennuksessa sijaitsee autotalli ja sauna. Rakennuksen alla on kaksihuoneinen holvattu kivikellari, joka saattaa olla osa Taivassalon pappilan keskiaikaista rakennuskantaa. Kellari on suojeltu ja tulee säilyttää sellaisenaan.
Lisäksi pappilalle johtavan tien varrelta löytyy toisen rakennuksen kivijalkaa.
William Wilson Hunter

William Wilson Hunter (1840–1900) oli skotlantilainen tilastotieteilijä ja historioitsija. Hän oli Intian hallinnon palveluksessa vuodesta 1861. Vuodesta 1869 hän oli suunnittelemansa Intiaa käsittävän tilastollisen tutkimustyön johtaja. Hän julkaisi sen tuloksista tiivistelmän "The Imperial Gazetteer of India" (1881). Hunter kirjoitti Intian historiaa käsitteleviä teoksia, muun muassa teokset "A Brief History of the Indian Peoples" (1880) ja "The Indian Empire: its People, History and Products" (1895). Laajaksi tarkoitettua Intian historiaa "History of British India" Hunter ehti saada valmiiksi vain kaksi ensimmäistä osaa (1899, 1900), jotka kattavat ajan vuoteen 1700. Julkaisemaansa elämäkerralliseen kokoelmaan "Rulers of India" hän kirjoitti tutkimukset James Dalhousiesta (1890) ja Mayon kuudennesta jaarlista Richard Bourkesta (1892).
Backa Lillgård

Backa Lillgård on entinen kappalaisen puustelli Siuntiossa, Uudellamaalla. Nykyisin rakennus toimii Siuntion ruotsinkielisen seurakunnan kirkkoherran asuntona. Backa Lillgård sijaitsee lähellä Siuntion kirkonkylää Backan kylässä ja rakennuksen omistaa Siuntion seurakuntayhtymä.
Historia.
Ennen vuotta 1600 Backa Lillgårdin tila oli pitkään autiona. Kuitenkin vuodesta 1600 eteenpäin alkoi tilaa viljellä Siuntion seurakunnan kirkkoherra Martinus Eschilli, joka oli ostanut tilan. Vuonna 1604 Backa Lillgårdilla vietettiin kirkkoherra Eschillin tyttären häitä, joka oli mennyt naimisiin kappalaisen Johannes Martini Forsiuksen kanssa. Kirkkoherra Eschilli lahjoitti tuolloin Backa Lillgårdin uudelle vävylleen ja lahjakirjaa kirjoitettaessa paikalla todistajana oli muun muassa Sigrid Vaasa.
Johannes Martini asui Backa Lillgårdilla aina vuoteen 1618, jolloin hän muutti asumaan Siuntion pappilaan tultuaan valituksi seurakunnan uudeksi kirkkoherraksi. Backa Lillgård autioitui hetkeksi, jonka jälkeen tila toimi esimerkiksi pursimiehen asuntona.
Vuonna 1681 Backa Lillgård palautettiin kruunulle redutkiossa. Siuntion seurakunta oli tästä eteenpäin ilman kappalaisen asuntoa, kunnes 18. tammikuuta 1684 kuningas Kaarle XI ilmoitti lahjoittavansa Backa Lillgårdin seurakunnalle kappalaisen asunnoksi. Tästä eteenpäin Backa Lillgård on toiminut kappalaisen ja sen jälkeen kirkkoherran asuntona nykypäivään asti.
Lee Marvinin filmografia

Tämä on yhdysvaltalaisen näyttelijän Lee Marvinin filmografia.
Lähde:
Biloberežžja Svjatoslavan kansallispuisto

Biloberežžja Svjatoslavan kansallispuisto (; suom. "Svjatoslavan valkorannikon kansallispuisto") on kansallispuisto Ukrainan eteläosassa Mykolajivin alueen Mykolajivin piirissä Kinburnin niemimaalla. Kansallispuisto rajautuu pohjoisessa Dnepr–Bugin limaaniin, lännessä ja etelässä Mustaanmereen, idässä Hersonin alueen Hersonin piiriin.
Kansallispuiston alue on osa länttä kohti työntyvää noin 40 kilometriä pitkää ja luokkaa 5 kilometriä leveää Kinburnin niemimaata. Niemimaan länsiosassa luoteeseen kurottautuu Kinburnin kynnäs (), kapeampi hiekkasärkästä muodostunut 10 kilometriä pitkä, 100–1 500 metriä leveä niemi. Se tunnetaan muun muassa Krimin sodan aikaisesta Kinburnin taistelusta (1855). Kinburnin kynnään eteläisenä jatkeena on Jahoplykinlahteen () työntyvä Pokrovin kynnäs. Kinburnin niemimaan länsiosan kolme kylää on rajattu kansallispuiston ulkopuolelle. 
Kansallispuisto on perustettu vuonna 2009 ja sen pinta-ala on 352,2 neliökilometriä. Kansallispuisto kuuluu Mustanmeren biosfäärialueen ydin- tai puskurivyöhykkeisiin.
Ammoniumbentsoaatti

Ammoniumbentsoaatti (C6H5COONH4) on ammonium- ja bentsoaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa polymeerien säilöntäaineena. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa ammoniumbentsoaatti on valkoista kiteistä ainetta, jolla on ammoniakinkaltainen haju. Ammoniumbentsoaatti liukenee hyvin veteen ja hieman myös alkoholeihin. Yhdisteen vesiliuos on heikosti hapan.
Ammoniumbentsoaattia valmistetaan ammoniakin ja bentsoehapon reaktiolla.
Ammoniumbentsoaattia käytetään maalien, kumien ja liimojen säilöntäaineena sekä kumien käsittelyssä.
Sea Finland

Sea Finland oli Britannian kansallisessa merimuseossa Lontoon Greenwichissä vuonna 1985 pidetty laaja näyttely, joka esitteli suomalaisen merenkulun historiaa. Suomen Museoviraston tuottama näyttely oli siihen asti suurin ulkomailla toteutettu Suomen kulttuurihistorian esittely. Se sai Lontoossa seitsemän kuukauden aikana yli 500 000 kävijää, oli sitten esillä supistettuna ja sovitettuna Turussa ja pystytettiin kesäksi 1988 Yhdysvaltojen Philadelphiaan suomalaisen Amerikan-siirtolaisuuden 350-vuotisjuhlan merkeissä.
Historiaa.
Ajatus Suomen merenkulun esittelystä Lontoossa sai alkunsa 1980-luvun alussa "Helsingin Sanomien" Lontoon-kirjeenvaihtajan Erkki Arnin keskusteluista National Maritime Museumin johtajan Basil Greenhillin kanssa. Hanketta varten koottuun työryhmään kuului museoalan, merialan ja talouselämän edustajia. Näyttelyn suunnittelija ja komissaari oli mainosgraafikko, tietokirjailija ja meriharrastaja Erkki Riimala ja hankeen johtaja Museoviraston Aarne Kopisto. Näyttelyn suojelijoina toimivat tasavallan presidentti Mauno Koivisto ja Edinburghin herttua, prinssi Philip. Näyttely rakennettiin Lontoon merimuseon 1 200 neliömetrin galleriatilaan, ja se käsitti 60 pienempää osastoa. Näyttelyn avasi Suomen pääministeri Kalevi Sorsa 22. toukokuuta 1985. Jäänmurtaja Urho oli "Sea Finlandin" avajaisviikon ajan kiinnitettynä Thamesjoen laituriin merimuseon edustalla, ja sitä käytettiin tapahtumaan liittyviin edustustilaisuuksiin.
Näyttely oli avoinna Greenwichissä vuoden 1985 loppuun ja keräsi puolisen miljoonaa kävijää. Kesällä 1986 näyttely sovitettiin suomalaiselle yleisölle Turun satamassa, jossa se sai 85 000 vierasta. Kesällä 1988 "Sea Finland" pystytettiin siirtolaisaiheilla täydennettynä Yhdysvaltojen Pennsylvanian osavaltioon, Philadelphian Port of History -museoon (samoissa tiloissa toimii nyt Independence Seaport Museum). Tähän näyttelyyn liittyi miinalaiva "Pohjanmaan" vierailu Philadelphiaan.
Näyttelyyn liittyi Henry Forssellin toimittama, myös ruotsiksi ja englanniksi julkaistu kirja "Sea Finland, kuvia Suomen merihistoriasta".
Hans Sølvhøj

Hans Juul Sølvhøj (11. heinäkuuta 1919 Kööpenhamina – 28. joulukuuta 1989) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimi Tanskan kulttuuriministerinä 1964–1966 ja salkuttomana ministerinä 1966–1967. Tätä ennen hän oli työskennellyt Danmarks Radiossa ohjelmapäällikkönä ja pääjohtajana. Vuonna 1976 kuningatar Margareeta II nimitti hänet hovimarsalkaksi.
Camma Larsen-Ledet

Camma Sylvia Larsen-Ledet (22. lokakuuta 1915 Esbjerg – 16. elokuuta 1991) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1964–1968 ja toimi Tanskan perheministerinä 1966–1968. Vuosina 1970–1986 hän oli Aabenraan pormestari.
Sala Allehanda

Sala Allehanda on ruotsalainen vuonna 1879 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Sala. Se ilmestyy kolmesti viikossa, on poliittisesti sitoutumaton ja kuuluu Bonnier-konserniin.
SMIC

Semiconductor Manufacturing International Corporation, yleisesti SMIC on Kiinan suurin puolijohdevalmistaja. Yritys on poistunut vapaaehtoisesti New Yorkin pörssistä vuonna 2019 johtuen Yhdysvaltojen pakotteista kiinalaisia teknologiayrityksiä kohtaan.
SMIC kykenee valmistamaan mikropiirejä 7 nanometrin tekniikalla. Aiemmin yrityksen on todettu kykenevän 14 nanometrin valmistustekniikkaan. Yritys saavutti 7 nm valmistuksen ennakoitua nopeammin: yritykselle ei ole myönnetty pääsyä ASML:n EUV-litografian (extreme ultraviolet) laitteisiin ja yrityksen on pitänyt kehittää vastaavaa valmistustekniikkaa "deep-UV" tekniikalla, joka on monimutkaisempaa, tuottaa vähemmän ja on kalliimpaa.
Jane Bowles

Jane Bowles ( /b oʊ l s / ;s. Jane Sydney Auer; 22. helmikuuta 1917 – 4. toukokuuta 1973) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja näytelmäkirjailija.
Nuoruus.
Jane Bowles syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa 22. helmikuuta 1917 Sydney Auerille (isä) ja Claire Stajerille (äiti). Jane Bowles vietti lapsuutensa Woodmeressa, New Yorkissa, Long Islandilla. Hänellä oli syntymästä lähtien ollut huono polvi, joka murtui myöhemmin teini-ikäisenä, kun Bowles putosi hevosen selästä. Polvileikkauksen jälkeen hänelle kehittyi tuberkuloottinen niveltulehdus, ja hänen äitinsä vei hänet Sveitsiin hoitoon, missä hän kävi sisäoppilaitoksessa. Hän osallistui myös Julia Richmond High Schooliin New Yorkissa ja Stoneleigh School for Girls -kouluun Greenfieldissä, Massachusettsissa.
Tässä vaiheessa elämäänsä hänessä heräsi intohimo kirjallisuuteen, mihin liittyi epävarmuuksia. Bowles pelkäsi koiria, haita, vuoria, viidakoita ja hissejä sekä elävältä poltetuksi tulemista. 1930-luvun puolivälissä hän palasi New Yorkiin, missä hän kiintyi Greenwich Villagen intellektuaaliseen boheemiyhteisöön. [2]
Hän meni naimisiin säveltäjä ja kirjailija Paul Bowlesin kanssa vuonna 1938. Kuherruskuukauden sijainti inspiroi hänen romaaninsa "Two Serious Ladies" - paikat . [2]
Ura.
Vuonna 1943 julkaistiin hänen romaaninsa "Kaksi vakavaa naista" ("Two Serious Ladies"). 
Bowlesit asuivat New Yorkissa vuoteen 1947 asti, jolloin Paul muutti Tangeriin Marokkoon, jonne Jane seurasi häntä vuonna 1948. Marokossa Janella oli intensiivinen ja monimutkainen suhde marokkolaisen naisen kanssa nimeltä Cherifa. Hänellä oli myös läheinen suhde laulaja Libby Holmaniin , joka oli kiinnostunut sekä Janesta että Paulista, mutta Paul ei vastannut Libbyn kiinnostukseen. 
Kustantaja Art House julkaisi Kaksi vakavaa naista -romaanin suomeksi 1990 Irmeli Ruuskan suomentamana. 
Jane Bowles kirjoitti näytelmän "In the Summer House", joka esitettiin Broadwaylla vuonna 1953 ja sai vaihtelevia arvosteluja. Tennessee Williams, Truman Capote ja John Ashbery ylistivät hänen työtään. 
"In the Summer House" on Bowlesin ainoa täyspitkä näytelmä. Se esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1951 Hedgerow Theaterissä Moylanissa, Pennsylvaniassa . Näytelmän ensi-ilta Broadwaylla Playhouse Theatressa 29. joulukuuta 1953 Paul Bowlesin musiikilla, missä sitä esitettiin kaksi kuukautta pienille yleisölle vaihtelevien arvostelujen saattamana. Näytelmä herätettiin uudelleen henkiin vuonna 1993 Vivian Beaumont -teatterissa Philip Glassin satunnaisella musiikilla . Tämä esitys sai ehdokkuuden vuoden 1994 Drama Desk Awards -palkinnon saajaksi erinomaisesta näytelmän ohjauksesta, lavastustavasta ja naissivuosasta ( JoAnne Akalaitis, George Tsypin ja Frances Conroy ).
Sallan kansantalo

Sallan Kansantalo oli Sallan kunnan keskustassa sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Talkoilla rakennettu Sallan Kansantalo valmistui 1952. Talon laajennus siipirakennuksella valmistui 1963. Molemmat osat on suunnitellut rakennusmestari Olavi Nurmi. Lisärakentamisen yhteydessä uusittiin ikkunat ja vanhan puolen lattia. Vuonna 1986 paneloitiin kahvilan seinät ja uusittiin uuden puolen lattia. Vuonna 1997 lattia uusittiin uudelleen.
Rakennus.
Alkuperäinen osa on ollut puurunkoinen lautavuorattu kaksikerroksinen rakennus, jossa katteena oli huopakate. Laajennusosa on ollut tiilivuorattu, peltikatteinen ja yksikerroksinen. Talossa oli eteinen, sali, näyttämö, kahvio, joka toimi oleskelutilana ennen laajennusta. Ensimmäisessä kerroksessa on huoneen ja keittiön asunto ja yläkerroksessa kaksi majoitukseen käytettyä huonetta. Vanhan puolen kellarissa on ollut ns. bändihuone. Talo on sijainnut 8 500 m²:n tontilla, ja sen huoneistoala oli 650 m².
Toimintaa.
Sallan Järjestöyhdistys vuokrasi taloa Sallan kunnalle ainakin vuoteen 2000 asti.
Talo on purettu noin vuonna 2010.
Lamminkoski (kylä)

Lamminkoski on kylä Kuivasjärven eteläpuolella ja Linnanjärven länsi- ja pohjoispuolella Pirkanmaalla Parkanon keskustan pohjoispuolella valtatien 3 varrella ja Tampere–Seinäjoki -oikoradan välittömässä läheisyydessä. Kylä sijaitsee noin 10 kilometriä Parkanon keskustasta pohjoiseen ja noin 13 kilometriä länteen Kihniön keskustaajamasta. Lamminkosken rautatieliikennepaikka sijaitsee kylän itäpuolella. 
Lamminkosken alueen vesistöt.
Lamminkosken kylän läpi virtaa Kuivasjoki ja kylän keskeltä löytyy Niemenlampi. Joki jatkuu Ruonanlampeen asti Ruonanjokena ja siitä eteenpäin Jarvanjokena kohti Linnanjärveä. Kylän alueeseen kuuluu myös Kivilammen metsätien päästä löytyvä Kivilampi. 
Toimintaa kylällä.
Kylällä toimii Lamminkosken kyläseura ry joka ylläpitää nuotiopaikkoja ja uimarantaa, sekä järjestää erilaisia tapahtumia vuosittain. Kylältä löytyy myös teollisuutta, Luoman Oy Voman saha.
Dreamwear Club

Dreamwear Club DwC ry on valtakunnallinen yhdistys, joka pyrkii edistämään seksuaalista ja sukupuolista tasavertaisuutta ja kansalaisten muiden perusoikeuksien toteutumista yhteiskunnassa. Järjestö perustettiin vuonna 1991 transvestiittien ja heidän puolisoidensa vertaistukijärjestöksi, mutta maailma on muuttunut ja Dreamwear Club sen mukana: nykyään järjestö tukee laajemmin erilaisten sukupuolen moninaisuutta edustavien ihmisten jaksamista ja valvoo heidän etujaan. Järjestön jäsenmäärä on vaihdellut välillä 80–120.
Historia.
Dreamwear Club perustettiin alun alkaen vuonna 1991 Joensuussa. Toiminta oli jo alun perin valtakunnallista. Järjestöllä oli varsin varhain läheinen suhde Setaan ja Transtukipisteeseen ja se oli tärkeässä roolissa TransHelsinki-tapahtuman luomisessa Transtukipisteen ja Trasek ry:n rinnalla. Vuonna 1996 perustettiin Dreamwear Club DwC ry. Tällöin ajateltiin rekisteröitynä Setan jäsenjärjestönä katsottiin voitavan paremmin vaikuttaa tukipisteen toiminnan painopisteisiin, joiden pelättiin unohtavan transvestiitit kokonaan.
Vuosina 1990–2011 järjestö julkaisi "Dreamwear"-lehteä.
Poliittinen vaikuttaminen.
Dreamwear Club DwC ry on ollut aktiivinen poliittinen toimija. Sen keskeisinä agendan osina on ollut stigmatisoivan sairausstatuksen poistaminen transvestisuudelta Suomessa käytettävästä tautiluokituksesta. Tässä tavoitteessa onnistuttiin vuonna 2011 Setan ja eräiden muiden järjestöjen ja asiantuntijoiden kanssa, kun transvestisuus ja fetisismin monet lajit poistettiin ICD-10:n Suomessa käytetyssä sovelluksessa. Toinen tärkeä tavoite on ollut oikeus olla omana itsenä myös työpaikalla. Tässä onnistuttiin, kun tasa-arvolakia uudistettaessa transvestisuuden ilmentämistä tarkoittava sukupuolen ilmaisu kirjattiin syrjintäperusteeksi. Dreamwear Club DwC ry on ollut aktiivinen nimilain muutosta tehtäessä, ja oli myötävaikuttamassa siinä, että laissa mahdollistettiin miehelle ja naiselle tarkoitettujen etunimien yhdistelmän. Järjestö on ollut tiiviisti mukana translain uudistamiskampanjassa. Dreamwear Club DwC on antanut lausuntoja muihinkin sukupuolivähemmistöjä koskeviin lakialoitteisiin. Järjestön toimin on laadittu selvityksiä sukupuolivähemmistöjen kohtaamisesta työelämässä.
Vuonna 2021 Dreamwear Club DwC ry:.n puheenjohtaja sai Helsinki Priden antaman "Ylpeys muuttaa maailmaa" -tunnustuksen työstään ihmisoikeuksien puolesta. Palkinnon perusteiden mukaan palkittavana oli myös koko järjestö.
Vertaistoiminta.
Dreamwear Club DwC ry:llä on vertaistuki-iltoja Helsingissä Sukupuolen moninaisuuden osaamiskeskukseen tiloissa kahdesti kuussa. Sen lisäksi tukitoimintaa on Turussa ja Jyväskylässä yhteistyössä paikallisten Seta-järjestöjen kanssa. Näiden lisäksi järjestetään virtuaalisia vertaistapaamisia. Yhdistyksellä on valtakunnalliset tapaamiset keväisin ja syksyisin. Auttava puhelin vastaa kerran viikossa.
96 (lehti)

96 (kutsumanimeltään Ysikutonen) oli Psyken julkaisema, vuosina 1969–1986 ilmestynyt aikakauslehti.
"Ysikutonen" oli suunnattu seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille itselleen. Lehti sisälsi muun muassa tietoa lainsäädännön muutoksista, eroottisia kuvia ja tarinoita sekä kontakti-ilmoituksia.
Torajyvä (lehti)

Torajyvä oli helsinkiläisen Akanat-lesboryhmän vuosina 1983–1988 julkaisema lehti. Lehti oli hyvin tärkeä väline oman yhteisön löytämiseen noina aikoina.
"Torajyvä" monistettiin ensin Setan kopiokoneella, mutta myöhemmin se painettiin kirjapainossa.
"Torajyvä" rakensi pohjaa myös lesbotutkimuksen synnylle Suomessa.
Holger Glan

Holger Glan (1928 Viipuri – 1989 Helsinki), myös tunnettu nimellä Holger Von Glan, oli yksi ensimmäisistä näkyvistä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajaneista aktivisteista ja ensimmäinen omalla nimellään homona julkisuudessa esiintynyt suomalainen. Glan valittiin Psyke ry:n puheenjohtajaksi vuonna 1970, järjestön historian toisena puheenjohtajana. Glan tuli julkisuuteen Marraskuun liikkeen tilaisuudessa vuonna 1968, jolloin hän kertoi avoimesti syrjinnästä, jota on kokenut homoseksuaalisuutensa takia. Tätä ennen Glan oli esiintynyt tunnistamattomana Reino Paasilinnan dokumenttielokuvassa "Viimeisellä rannalla" (1967), jossa kertoi ”seksuaalisesti poikkevan” ihmisen kokemuksista suomalaisessa yhteiskunnassa.
”Homopesä”-skandaali.
Holger Glan joutui "Ilta-Sanomien" skandaalijutun kohteeksi vuonna 1965. Tuolloin Ilta-Sanomat teki lööppijutun ”Homopesä Helsingissä”, jossa seurattiin Glanin elämää ja toimintaa, ystäväpiiriä ja homoutta skandaalinkäryisesti ja häneltä itseltään salaa.