tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mälkiän sulku

Mälkiän sulku on Saimaan kanavan sulku Lappeenrannassa. Putouskorkeus on 12,4 metriä. Se on Saimaan kanavan korkein sulku. Mälkiän sulku on Saimaalta Suomenlahden suuntaan kuljettaessa ensimmäinen sulku, seuraava on Mustola. Sulun liikkuvat pollarit ovat sulun itäpuolella. Mälkiän sululla sijaitsee Saimaan kanavan kaukokäyttökeskus, josta voidaan suorittaa kaikkien kanavan sulkujen ja siltojen käyttö. Lisäksi Brusnitšnojen (suom. Juustila) sululta voidaan suorittaa kolmen alimman sulun käytöt.
Mälkiän sulun lähellä on vanha kanava museoituna, puisto ja muistopatsas. Pysäköintialueella on tiedotteita kanavasta ja sen historiasta.
Saimaan kanavan alkuperäiset, vuonna 1968 käyttöönotetut alaportit tulivat käyttöikänsä päähän ja ne uusittiin vuosien 2017–2019 aikana. Mälkiän sulun alaportit uusittiin kevättalvella 2017.
Mälkiän sulku ja sen pohjoispuolella sijaitseva asuinalue kuuluvat Lappeenrannan Mälkiän kaupunginosaan. 
Mälkiän sulun lähettyvillä kulkee valtatie 6 Mälkiän kanavasillalla noin 25 metrin korkeudella veden pinnasta.
Isoveli (yhtye)

Isoveli on helsinkiläis-tamperelainen pop rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 2011. Yhtyeeseen kuuluvat Antti Westman, Ville Moilanen, Jesse Valo, Eero Alasuutari ja Samuli Jokinen. 
Historia.
Yhtyeen perustanut kokoonpano tunnettiin vuosina 2004-2011 nimellä Brightboy. Se julkaisi kaksi englanninkielistä studioalbumia.
Brightboyn ensimmäiset demot saivat osakseen huomiota. Yhtyeen The Dead City Songs valittiin Soundin kuukauden demoksi ja yksi sen raidoista Yeah Yeah No No YleX:n tehobiisiksi.
Helsinki Music Company julkaisi tammikuussa 2006 brightboyn ensisinglen nimeltä 1989. Se keräsi hyvät arviot ja pysytteli YleX:n soittolistalla kuukausia. Kappale viihtyi myös Radio X3M:n, Uudella Kissin Radio Rogmon soittolistoilla.
"Love for the Streets" -albumi julkaistiin kesäkuussa 2006. Sen seuraaja In the Shadow of Trance Formers ilmestyi vuonna 2007. 
Vuonna 2011 yhtye vaihtoi nimekseen Isoveli ja alkoi tehdä suomenkielistä musiikkia.
Yhtye julkaisi syksyllä 2011 esikoissinglen Tanssi tai kuole, joka päätyi useaksi kuukaudeksi YleX:n soittolistalle. Kappale on kerännyt yli 83 000 klikkausta Youtubessa. Loppuvuodesta 2011 yhtye julkaisi singlenä myös kappaleen Koti-ikävä ei minnekään.
Isovelin suomenkielinen esikoisalbumi 2012 julkaistiin 7. maaliskuuta 2012 Exogenic Music Groupin kautta. Levyn yhteydessä julkaistiin kolmas single Aika olla valveilla, josta tehtiin myös musiikkivideo.
Torpvikin lentotukikohta

Torpvikin lentotukikohta oli Venäjän Itämeren laivaston 2. ilmailuprikaatin 4. Ilmailudivisioonan Granbodan lentoasemaan kuuluva laskusillalla varustettu lentoveneiden lentotukikohta ensimmäisessä maailmansodassa.
Football Manager

Football Manager on nykyään Sports Interactiven kehittämä ja Segan julkaisema jalkapallomanageripelisarja. Pohjois-Amerikassa sarja tunnettiin vuosina 2004-2008 nimellä Worldwide Soccer Manager.
Alkuperäinen, Kevin Tomsin Addictive Gamesille kehittämä, "Football Manager" -peli julkaistiin ZX Spectrum -kotitietokoneelle vuonna 1982. Suositusta pelistä tehtiin versiot muun muassa Amstrad CPC:lle, Commodore 64:lle ja Amigalle, ja se sai jatko-osat "Football Manager 2" (1988), "Football Manager World Cup Edition" (1990) ja "Football Manager 3" (1993). Viimeinen, ilman Tomsia tehty osa menestyi huonosti, ja pelisarjan julkaiseminen päättyi.
Veljekset Paul ja Oliver Collyer alkoivat kehittää "Championship Manager" peliä opiskelun lomassa harrastuksena ja ensimmäinen versio julkaistiin 1992. Sittemmin veljekset perustivat Sports Interactive pelistudion ja jatkoivat Championship Managerin pelin kehittelyä ja vuosittaista julkaisutahtia aina vuoteen 2004 saakka. Sports Interactive ajautui sopimusriitoihin pelin julkaisijan Eidoksen kanssa vuonna 2004, jolloin tehdyn sopimuksen myötä Eidos sai oikeudet pelin nimeen ja Sports Interactive koodiin. Vanhan "Championship Managerin" pohjalta Sports Interactive herätti "Football Manager" -nimen uudelleen eloon "Football Manager 2005" -pelin muodossa vuonna 2004, minkä jälkeen sarja on saanut vuosittain uuden osan. 
Vuodesta 2006 lähtien pelistä on julkaistu myös PSP-käsikonsolille tarkoitettu "Football Manager Handheld" -versio. "Football Manager Live" oli Sports Interactiven vuonna 2008 julkaistu nettimoninpeli (MMOG), joka ei lyönyt itseään läpi.
Vuoden 2025 julkaisusta alkaen mukaan on otettu myös naisjoukkueita. Lopulta kuitenkin koko 2025 jäi julkaisematta, FM2026 julkaistaan syksyllä 2025.
Love for the Streets

Love for the Streets on suomalaisen Brightboy-yhtyeen debyyttialbumi. Albumi julkaistiin 7. kesäkuuta 2006. Kappaleet "1989" ja "Vanity Fair" julkaistiin singlenä, ja jälkimmäisestä kuvattiin myös musiikkivideo. __notoc__
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 33.
Singlet.
Vanity Fair.
Ilmestyi 24. toukokuuta 2006.
Pentti Poukka

Kalle Pentti Poukka (13. syyskuuta 1919 Tampere – 31. lokakuuta 2012 Helsinki) oli "Uuden Suomen" päätoimittaja ja Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Ura.
Poukka kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1939. Hän lähti talvisotaan varusmiehenä ja kävi upseerikoulun. Jatkosotaan Poukka osallistui reservin upseerina panssarintorjunnassa. Hän ehti olla jonkin aikaa Akateemisen Karjala-Seuran jäsen. Sodan jälkeen Poukka valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1946 ja filosofian maisteriksi vuonna 1950. Vuosina 1947–1949 hän työskenteli valtiovarainministeriön kansantalousosastolla.
Toimittajana.
Vuosina 1949−1952 Poukka työskenteli Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n tiedotus- ja koulutuspäällikkönä ja vuosina 1952−1954 Taloudellisen Tutkimuskeskuksen tutkijana. Tämän jälkeen hän siirtyi toimittajaksi ja oli "Talouselämän" päätoimittaja vuosina 1954−1955. Vuosina 1955−1957 Poukka oli "Uuden Suomen" taloustoimituksen päällikkö ja vuosina 1964–1976 lehden päätoimittaja. Välillä hän toimi "Kauppalehden" päätoimittajana vuosina 1957–1964. Poukan aikana lehden levikki kasvoi muutamasta tuhannesta yli 20 000:een.
Kun vakaviin talousvaikeuksiin joutuneen "Uuden Suomen" lakkauttaminen nousi esille 1970-luvun puolivälissä, Poukka ehdotti lehden muuttamista viisipäiväiseksi politiikan ja kulttuurin erikoislehdeksi. Lehtiyhtiön hallituksen puheenjohtaja Jaakko Lassila halusi kuitenkin vaihtaa päätoimittajaa. Poukka hyväksyi omistajan oikeuden erottaa päätoimittaja, mutta torjui tarjouksen ”vapaaehtoisesta” irtisanoutumisesta. Hänet erotettiin toukokuussa 1976, mistä lähtien hän oli vapaa toimittaja ja tietokirjailija ja julkaisi elämäkertoja, historiikkeja ja mielipidekirjoja. Vuosina 1968–1979 Poukka toimi Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton puheenjohtajana.
Politiikassa.
Poukka liittyi kokoomuksen jäseneksi vuonna 1964 ja lukeutui 1970-luvulla Tuure Junnilan ja Kullervo Rainion ohella puolueen oikeistosiipeen, joka kritisoi presidentti Urho Kekkosen politiikkaa. Niinpä hän esimerkiksi kieltäytyi käyttämästä Uuden Suomen sivuilla käsitettä Paasikiven–Kekkosen linja. Poukan suhteet Kekkoseen viilenivät jo 1960-luvun alkupuolella, kun hän paljasti "Kauppalehdessä" Maalaisliiton tukeman, pienten suomalaisten metallialan yritysten yhteenliittymän Mekes Oy:n talousepäselvyydet.
Poukka oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1965−1980 ja puheenjohtaja vuosina 1973−1979. Hän kuului lisäksi Helsingin kaupungin metrotoimikuntaan 1970- ja 1980-luvulla. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuoden 1968 vaalissa. Vuonna 1979 Poukka oli ehdokkaana Helsingin uudeksi ylipormestariksi, kun Teuvo Aura jäi eläkkeelle. Helsingin kaupunginvaltuuston äänestyksestä muodostui tiukka: Raimo Ilaskivi sai 43 ja Poukka 40 ääntä.
Yksityiselämä.
Sotilasarvoltaan Poukka oli reservin kapteeni. Hänen puolisonsa oli virolainen filosofian maisteri Ejna Jozua, ja he saivat kolme poikaa. Poukan isä oli matematiikan professori Kalle Aukusti Poukka.
Jurmon lentotukikohta

Jurmon lentotukikohta Jurmossa Korppoossa nykyisen Paraisten alueella oli ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän Itämeren laivaston 2. Ilmailuprikaatin 5. ilmailudivisioonan Turun Vähä-Heikkilän lentoaseman ja Jungfrusundin lentoaseman toimintaan liittyvä laskusilta, jota käytettiin lentoveneiden toimintaa tukemaan.
Jurmossa oli yksi puinen lentokonehalli. Tukikohtaa miehitettiin vain satunnaisesti käytön tarpeiden mukaan.
PKC Group

PKC Group Oy on suomalainen entinen pörssiyhtiö, joka toimii kansainvälisesti päätoimialueillaan johdinsarjatuotannossa ja elektroniikan sopimusvalmistajana. Yrityksen päätuotteina ovat hyötyajoneuvojen johdinsarjat. Vuonna 2017 intialainen Motherson Sumi Systems Limited (MSSL) osti PKC Groupin koko osakekannan ja yhtiö poistui pörssistä.
PKC suunnittelee, valmistaa ja integroi räätälöityjä sähkönjakelujärjestelmiä ja niihin liittyviä arkkitehtuurikomponentteja, ajoneuvoelektroniikkaa, johtoja ja kaapeleita erityisesti kuorma- ja linja-autoihin, kevyisiin ja vapaa-ajan ajoneuvoihin, rakennuskoneisiin sekä maatalous- ja metsätalouslaitteisiin. Lisäksi PKC suunnittelee ja valmistaa sähkökaappeja ja sähkönjakelujärjestelmiä johtaville kiskokaluston valmistajille.
Yhtiöllä on tehtaita Brasiliassa, Meksikossa, Kiinassa, Puolassa, Virossa, Serbiassa, Venäjällä, Liettuassa, Englannissa ja Arabiemiraateissa. 
Historiaa.
Vuonna 1969 Oy Nokia Ab:n omistama "Pohjolan Kaapeli Oy" perusti Kempeleeseen autojen johdinsarjoja valmistavan tehtaan. Uusi tehdas toimitti samaan aikaan perustetulle Uudenkaupungin autotehtaalle johdinsarjoja.
Pohjolan Kaapeli, jolla oli myös Oulun Ruskossa toimivat käämilanka-, asennusjohto- ja telekaapelitehtaat, fuusioitiin Nokia Kaapeliin vuonna 1981. Johdinsarjojen tuotanto yhtiöitettiin omaksi yhtiökseen vuonna 1990, jolloin sen nimeksi tuli "Nokia Johdinsarjat Oy". Nokian keskityttyä yhä enemmän telekommunikaatioon, johdinsarjatehdas myytiin toimivalle johdolle toimitusjohtajanaan Tom Hakalax.
"PK Cables Oy" perustettiin kesäkuussa 1994 ja kolmen vuoden kuluttua yritys listautui Helsingin pörssiin. PKC Group Oyj nimi oli käytössä vuodesta 2000 lähtien.
Huhtikuussa 2008 PKC Group vaihtoi toimitusjohtajaa kun Mika Karin tilalle nimitettiin hallituksen silloinen puheenjohtaja Harri Suutari. Talousjohtaja Sami Klemola erosi tehtävästään kesäkuussa 2008. 
Syksyllä 2008 PKC Group hankki saksalaisen MAN:in Puolan johdinsarjaliiketoiminnan 20 miljoonalla eurolla. Maaliskuussa 2009 yhtiö ilmoitti irtisanovansa 150 henkilöä ja sulkevansa Kempeleen tehtaansa.
Syksyllä 2011 PKC osti yhdysvaltalaisen johdinsarjavalmistaja AEES inc:n noin 110 miljoonan käteissummalla. Yrityskaupan myötä yhtiön työntekijämäärä kasvoi yli 13 000:lla.
Amancio Amaro

Amancio Amaro Varela (16. lokakuuta 1939 A Coruña, Espanja – 2023), pelaajanimeltään Amancio, oli espanjalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Ammattilaisurallaan hän edusti Deportivo La Coruñaa ja Real Madridia, ja pelasi useita otteluita myös Espanjan maajoukkueessa.
Ura.
Amancio aloitti uransa 15-vuotiaana kotikaupunkinsa CF Victoriassa, ja kaudella 1958–1959 hän liittyi Deportivo La Coruñaan, joka pelasi tuohon aikaan Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Segunda Divisiónissa. Deportivon noustua korkeimmalle tasolle Primera Divisióniin kauden 1961–1962 päätteeksi alkoi Amancio herättää kiinnostusta Real Madridin kaltaisissa suurseuroissa.
Siirto Real Madridiin oli jäädä vain haaveeksi johtuen Amancion tuohon aikaan suuresta 10 miljoonan pesetan siirtosummasta, mutta puheenjohtaja Santiago Bernabéu oli vakuuttunut kaupan kannattavuudesta. Amancio teki sopimuksen Realin kanssa kesäkuussa 1962, ja hänen ohellaan seuraan liittyivät myös Zoco, Müller ja Yanko. Ensimmäisen ottelunsa Real Madridin paidassa Amancio pelasi Euroopan Cupissa Anderlechtia vastaan.
Kaudella 1963–1964 Real Madrid ylsi Euroopan Cupin loppuotteluun, mutta hävisi Benficalle, ja seuraavalla kaudella Internazionale pudotti seuran jatkosta. Kaudella 1965–1966 kaudella onni oli parempi, ja Amancio voitti uransa ainoan eurocup-mestaruuden. Brysselin Heysel-stadionilla 11. toukokuuta 1966 pelatussa loppuottelussa kaatui serbialainen Partizan maalein 2–1, joista Realin toisen ampui Amancio 30 metristä. Amancion ensimmäisellä seitsemällä kaudella Real Madridissa voitti seura Primera Divisiónin kuudesti. Myöhemmin hän oli mukana voittamassa vielä kolmea mestaruutta kasvattaen yhteismäärän yhdeksään. Vuosina 1969 ja 1970 hänet palkittiin liigan parhaalle maalintekijälle myönnettävällä Pichichi-palkinnolla.
Espanjan maajoukkueessa Amancio pelasi 42 ottelua, joista ensimmäisen 25. marraskuuta 1962 Romaniaa vastaan vuoden 1964 EM-kilpailuiden karsinnoissa. Hän oli mukana myös itse EM-kilpailuissa, joissa Espanja voitti kultaa lyötyään loppuottelussa hallitsevan mestarin Neuvostoliiton maalein 2–1. Myöhemmin hän edusti maataan vielä vuoden 1966 MM-kilpailuissa. 
Amancio päätti ammattilaisuransa vuonna 1976, jonka jälkeen hän valmensi Real Madridin juniorijoukkueita yhden kauden ajan. Tämän jälkeen hän keskittyi omiin liiketoimiinsa kunnes uusi puheenjohtaja Luis de Carlos houkutteli hänet takaisin vuonna 1982. Amancio otti valmentaakseen reservijoukkue Castillan, joka sijoittui Segunda Divisiónin ensimmäiseksi hänen toisella kaudellaan. Joukkueeseen kuului tuolloin kuuluisa "Quinta del Buitre" eli Emilio Butragueño, Manuel Sanchís, Rafael Martín Vázquez, Míchel ja Miguel Pardeza. Kaudella 1984–1985 Amancio aloitti Real Madridin ykkösjoukkueen valmentajana, mutta tulos ei ollut odotettu ja hän siirtyi sivuun tehtävästä kauden jälkeen. Myöhemmin hän liittyi urheilujalkinevalmistaja Kelmen palkkalistoille.
Heinäkuussa 2000 Amancio asettui ehdolle Real Madridin puheenjohtajavaalissa. Vaalin voitti Florentino Pérez, joka suosi nimityksissään seuran entisiä pelaajia. Amancio sai vastuulleen seuran satavuotisjuhlallisuuksien järjestämisen.
Ohmimakkara

Ohmimakkara (myös sähkömiehenmakkara) on temppu, jossa makkaraa kuumennetaan johtamalla 230 V sähkövirtaa pistorasiasta sen läpi. Menetelmä voi olla hengenvaarallinen, jos sitä ei suoriteta sähköturvallisissa olosuhteissa.
Horn (Salo)

Horn on Salon kaupunginosa aivan ydinkeskustassa. Se rajoittuu Salonjokeen, Horninkatuun, Vähäjokeen, rantarataan ja päättyy lähelle Kirjolansiltaa.
Historiaa.
Alueella on Salon tori, jolla on pitkä perinne markkinapaikkana. Ensimmäinen virallinen toripäivä oli lauantai 14. syyskuuta 1886.
Alfred Norrmén

Johan Alfred Norrmén (22. huhtikuuta 1858 Ylöjärvi – 6. heinäkuuta 1942 Helsinki) oli helsinkiläinen pankinjohtaja, valtiopäivämies ja pitkäaikainen kunnallispoliitikko.
Suku.
Alfred Norrmén kuului Norrménin aatelissukuun. Hänen isänsä oli senaattori ja salaneuvos Oscar Norrmén ja äiti Selma Emelie Stjernvall (1837–1917), joka oli insinöörikenraalimajuri, Lielahden kartanon ratsutilan omistaja Claes Alfred Stjernvallin (1803–1869) ja Selma Aurora von Kraemerin (1803–1888) viides tytär. Alfred Norrménin äidinpuoleinen isoisä, majuri Casper Henrik von Kræmer (1764–1819) aateloitiin vuonna 1818. 
Norrménin puoliso vuodesta 1884 oli ruotsalainen Eliza Ida Eva Pauliina Björkstén (1860–1928), joka oli Clas Gustaf Richard Björksténin (1824–1889) ja Paulina Concordia Elisabet Trotzigin (1831–1889) tytär ja kotoisin Göteborgista. Heillä oli viisi lasta: vuonna 1885 pienenä kuollut poikalapsi; varatuomari Gustaf Alfred Norrmén (1886–1940); Martha Norrmén Zilliacus (1888–1944); Oskar Richard Norrmén (1890–1929) ja Anna Margaretha (Maggie) Norrmén Procopé (1893–1956). 
Työura.
Alfred Norrmén valmistui hovioikeuden auskultantiksi vuonna 1880 ja toimi sitten asianajajana Helsingissä vuodesta 1882 vuoteen 1890, jolloin hänet kutsuttiin Suomen Yhdyspankin johtokunnan jäseneksi. Hän toimi pankin pääjohtajana vuosina 1907–1913 ja vaikutti merkittävästi tuolloin maan suurimman talletuspankin kehittymiseen.
Yhdyspankin pääjohtajana Alfred Norrmén vastaanotti viestejä ja varoituksia Tampereen konttorin pankinjohtaja Nils Idmanista. Norrmén oli todennut: "Kehenkä minä voin luottaa, jollen Idmaniin?" Suomen suurin pankkipetos paljastui Tampereen konttoriin tehdyssä yllätystarkastuksessa. Pankin sisäinen valvonta oli pettänyt täysin. Pääjohtaja Norrmén joutui eroamaan.
Luottamustoiminta.
Norrmén osallistui aatelissäädyssä sukunsa edustajana valtiopäiville vuonna 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. 
Helsingin kaupungin rahatoimikamarin puheenjohtaja hän oli vuosina 1888–1889, kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1890–1918 ja puheenjohtaja vuosina 1904–1918. Hän oli myös vuonna 1910 perustetun Pörssiklubin ensimmäinen hallituksen puheenjohtaja. Vuosina 1919–1932 hän toimi kauppasopimuskomitean puheenjohtajana, vuosina 1912–1932 Suomen Teollisuudenharjoittajain paloapuyhdistyksen hallintoneuvoston puheenjohtajana sekä vuodesta 1928 alkaen kuolemaansa asti Finlayson &amp; Co:n johtokunnan puheenjohtajana. Norrmén muistetaan myös Katajanokalla sijainneesta Norrménin talosta, jossa hän asui kuolemaansa saakka.
Kuten muistakin entisistä valtuuston puheenjohtajista, Helsingin kaupunki on maalauttanut Norrménista muotokuvan, joka on esillä Helsingin kaupungintalossa. Sen on maalannut vuonna 1919 Eero Järnefelt.
Kullervo Killinen

Paolo Kullervo Killinen (15. maaliskuuta 1912 Rooma, Italia – 18. helmikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen valtiotieteilijä, kommodori ja valtiotieteen tohtori. Hän toimi merivoimien palveluksessa vuosina 1934–1960. Sen jälkeen hän siirtyi Suomen Tietotoimiston toimitusjohtajaksi vuosiksi 1961-1972. Hän oli perehtynyt erityisesti kansainväliseen politiikkaan. Ulkopoliittinen Instituutti myöntää hänen muistokseen perustetun Kullervo Killinen -palkinnon merkittävälle tutkijalle, joka osallistuu aktiivisesti kansainvälistä politiikkaa koskevaan keskusteluun ja jonka ajatukset ansaitsevat huomiota Suomessa. Ensimmäisenä sen sai brittiläinen historioitsija Timothy Garton Ash vuonna 2006.
Killinen toimi puheenjohtajana lukuisissa yhdistyksissä ja järjestöissä, esimerkiksi Meriupseeriyhdistys, Saaristomeren kadettipiiri, Valtiotieteellinen yhdistys, Laivaston kilta, Suomi Merellä -säätiö, Purjelaivasäätiö, Suomenlahden Nuorisopurjelaivat Oy, Jertec Oy, Pyhän Konstantinus Suuren ritarikunnan kv. neuvosto, sekä lukuisat maanpuolustuskillat.
Killinen sai urallaan muun muassa Puolustusvoimain hopeisen ja kultaisen ansiomitalin, Laivaston Killan kultaisen ansiomerkin, SVUL:n kultaisen ansiomerkin, Meriupseeriyhdistyksen kultaisen ansiomerkin. Hänet nimitettiin myös Teksasin laivaston kunnia-amiraaliksi.
Kullervo Killisen vanhemmat olivat arkkitehti Väinämö Killinen ja Aino Ester Immonen.
Zé Castro

Zé Castro, koko nimeltään José Eduardo Rosa Vale Castro (s. 13. tammikuuta 1983 Coimbra, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan toppari. 
Vuosina 2003–2006 Zé Castro edusti Portugalin Superliigassa pelaavaa Académicaa. Vuonna 2006 hän liittyi Atléticon riveihin, josta hänet lainattiin Deportivoon kesällä 2008. Kauden jälkeen hän siirtyi pysyvällä siirrolla Deportivoon.
Anjala (Salo)

Anjala on Salon kaupunginosa, joka käsittää Mahlakankareen asuntoalueen ja Anjalan asuntoalueen. Alue rajoittuu Inkereentiehen, Uskelanjokeen, Greulantien kautta puistojen halki seututiehen 110 ja Mahlakankareen reunaa takaisin Inkereentielle. Alueella sijaitsee Anjalan koulu. Anjala on saanut nimensä Anjalan kylästä, joka sijaitsee kaupunginosan pohjoispuolella Tupurissa.
Nuori Hannibal

Nuori Hannibal ("Hannibal Rising") on Thomas Harrisin neljäs Hannibal Lecter -aiheinen teos. Kirjasta on tehty Peter Webberin ohjaama samanniminen elokuva (2007), jonka ensi-ilta Suomessa oli helmikuussa 2007. Tapahtumat sijoittuvat Hannibalin lapsuuteen ja nuoruuteen alkaen vuodesta 1944, jolloin Lecterit asuivat sukulinnassaan Liettuassa.
Juoni.
Teoksen alussa, vuonna 1941 Hannibal on kahdeksanvuotias ja joutuu pakenemaan kotilinnastaan natsi-Saksan operaatio Barbarossan vuoksi. Lecterin perhe pakenee suvun metsästysmökille, jossa perhe aikoo odottaa sodan loppumista. Kolmen vuoden päästä neuvostoliittolainen panssarivaunu osuu mökille etsiessään vettä ja pian Hannibalin vanhemmat kuolevat räjähdyksessä, kun saksalainen hävittäjälentokone pommittaa panssarivaunua. Hannibal jää sisarensa Mischan kanssa mökille, kunnes heidät yllättävät saksalaisten hyväksi toimivat liettualaiset sotilaat. Hannibalin läsnä ollessa nälkäiset sotilaat tappavat Mischan syödäkseen hänet. Myöhemmin neuvostoliittolaiset sotilaat löytävät Hannibalin vaeltamasta metsästä traumatisoituneena ja puhekykynsä menettäneenä ja vievät hänet takaisin perheen linnaan, joka toimii nyt orpokotina. Vuoden päästä Hannibalin setä, Robert kuitenkin hakee Hannibalin orpokodista asumaan luokseen Ranskaan. Yhteiseloa ei kestä kauan, sillä Robert kuolee äkillisesti, jolloin Hannibal menee asumaan japanilaisen tätinsä, Murasakin luokse. Opiskellessaan lääketiedettä Ranskassa Hannibal tappaa ensimmäisen uhrinsa, teurastajan nimeltä Paul Momund, joka on loukannut Murasakia. Häntä epäillään murhasta mutta Murasakin keskeytyksen ansiosta hän ei joudu vastuuseen teoistaan.
Murhan myötä Hannibal päättää kostaa sotilaille, jotka murhasivat hänen siskonsa tappamalla heidät mahdollisimman raa’asti.
Italiansusikoira

Italiansusikoira ("lupo italiano") on italialainen koirarotu. 
Ulkonäkö.
Koiran sukupuolen pystyy päättelemään sen päästä ja ilmeestä. Sillä on mustat huulet ja vahvat leuat. Täyden hampaiston purenta on leikkaava. Runko on tukeva olematta turhan pitkänomainen. Vatsa on vahva ja vatsaviiva ylösvetäytynyt. Selkä on suora ja erittäin hyvin kehittynyt. Italiansusikoiralla on kokoonsa nähden nopeat ja sulavat liikkeet: sen ravin tulisi antaa vaikutelma "elegantista voimasta". Raajat ovat pitkät, lihaksikkaat ja hieman kulmautuneet. Häntä riippuu alhaalla ja kuten siperianhuskyllä, ei kierry kerälle. Karvapeite on keskipitkä ja kohtuullisen kova, lyhyempää ja hienompaa se on päässä ja raajoissa. Väritys vaihtelee harmaasta (erinäisin merkein) kermaan, ja selässä on tumma satulakuvio. 
Alkuperä.
Mario Messi aloitti rodun kehittämisen pyrkimyksenään saada aikaan koira, joka soveltuisi väestön suojeluun ja armeijan käyttöön ihmishenkiä pelastamaan. Saavuttaakseen päämääränsä hän risteytti suden ja saksanpaimenkoiran keskenään. Myöhemmin Italian hallitus otti tehtäväkseen rodun vaalimisen ja jalostuksen, sekä tunnusti sen virallisesti roduksi. Italiansusikoiran kasvatuskeskus perustettiin Piemonten Cumianaan, missä populaation koko kasvoi vähitellen 700 yksilöön. Rotua on käytetty palveluskoirana erilaisissa tehtävissä laviinikoirasta rauniokoiraksi, ja sen hajuaisti onkin todettu korvaamattomaksi. Sitä tavataan kotimaansa lisäksi myös Ranskassa, missä se on niin ikään palveluskoira.
Juha Kuivanen

Juha Kuivanen (s. 1961) on suomalainen kuoronjohtaja. Hän on johtanut helsinkiläistä Cantabile-kuoroa 2013-2017, turkulaista Chorus Cathedralis Aboensista vuosina 1990–2006 ja 2014-2015, toiminut Suomen Kansallisoopperan kuoromestarina vuosina 2006–2011, johtanut Polyteknikkojen Kuoroa vuosina 2004–2013. Muita kuoroja, joita hän on johtanut, ovat mm. Hämäläis-Osakunnan Laulajat (HOL); Vantaan Kamarikuoro, Kauniaisten kamarikuoro, Tapiolan Kamarikuoro, Savonlinnan oopperajuhlakuoro, Bassokuoro Bambit ja Suomen filharmoninen kuoro. Hän on vieraillut myös entisen Radion kamarikuoron johtajana.
Kuivanen on toiminut kuoronjohdon opettajana Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1991 (sekä kirkkomuusikoiden että musiikkikasvattajien perusopetus) toimien muutamia vuosia myös Turun konservatorion ja taideakatemian kuoronjohdon opettajana.
Näissä suurissa opetusryhmissä oppilaita on kaiken kaikkiaan ollut jo lähes tuhat.
Kuivanen on toiminut kuoromestarina useiden maailmantähtien suurkonserteissa: Karita Mattila, Kiri Te Kanawa, Luciano Pavarotti, Placido Domingo, José Carreras (eli kaikki "kolme tenoria"), Matti Salminen ja Jaakko Ryhänen.
Juha Kuivasen johtamista äänitteistä mainittakoon Tapiolan kamarikuoron levy "Penderecki: Stabat Mater", joka valittiin vuoden kuorolevyksi v. 1995 ja joka on ollut kansainvälinen myynti- ja arvostelumenestys. Niin ikään Tapiolan kamarikuoron "Homages to Bach" (Brahmsin ja Regerin motetteja) palkittiin Janne-palkinnolla vuonna 2000. Polyteknikkojen Kuoron joululevy "Joulu on meillä" (solistina Matti Salminen) on sekin ollut myyntimenestys ja ylitti platinalevyrajan (yli 30.000 myytyä albumia) vuonna 2009. Polyteknikkojen Kuoron "Kuunteletko sinä" valittiin puolestaan vuoden kuorolevyksi vuonna 2013.
Suomen kuoronjohtajayhdistys valitsi Juha Kuivasen Vuoden kuoronjohtajaksi vuonna 2012.
Keväästä 2024 lähtien Kuivanen on johtanut Helsingin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan opiskelijoiden Uvula Aurea -kuoroa, ja talvesta 2025 lähtien Psykologikuoro Candomentea.
Vuodesta 2017 Kuivanen on toiminut kuorotöiden ohella myös gospelmuusikkona. Hän esiintyy Elvis Is Back -yhtyeessä esittäen Elvis Presleyn gospel-lauluja pastori Seppo Juntusen toimiessa solistina. Ilosanomaa Jeesuksesta Kristuksesta on konserteissa välitetty jo kymmenissä konserteissa ympäri Suomea. Näinä vuosina Kuivanen on myös säveltänyt hengellisiä lauluja, joita hän esittää eri seurakunnissa.
Harlekiinipinseri

Harlekiinipinseri () on sukupuuttoon kuollut saksalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Harlekiinipinseri oli täplikäs, solakka ja neliömäinen koira. Sillä oli vahva luusto ja lihakset. Sen korvat olivat pystyt tai kärjistä taittuneet. Sen säkäkorkeus oli 30–35 cm ja se oli kooltaan kääpiöpinserin ja pinserin välimuoto. Se painoi keskimäärin 12 kg. Karvapeite oli sileää ja lyhyttä. Pohjaväri oli vaalea tai puhtaanvalkoinen. Värityksistä esiintyivät erilaiset harlekiinin sävymuunnokset, kuten blue roan (siniharmaa mustin laikuin) ja valkoinen mustin merkein. Myös valkoisia brindlein (jota rodulla kutsuttiin termillä brand) sekä brindlein ja parkinruskein merkein tavattiin.
Luonne ja käyttäytyminen.
Harlekiinipinseri oli eloisa, aktiivinen, rohkea ja älykäs. Se oli rotutyyppiinsä nähden poikkeuksellisen lempeäluonteinen. Sillä oli vahva oma tahto ja se oli toisinaan itsepäinen. Se oli pääasiassa seurakoira, mutta se sopi myös vahtikoiraksi pienestä koostaan huolimatta.
Alkuperä.
Harlekiinipinserin kantamuoto oli eräs lyhytkarvainen pinserirotu, joka oli nykyistä pinseriä kookkaampi. Merle-väritys saattoi johtua myös mahdollisista risteytyksistä pienten shetlanninlammaskoiran tai pyreneittenpaimenkoiran kaltaisten lammaskoirien, tai jopa laikukkaan mäyräkoiran kanssa. Se hyväksyttiin virallisesti omaksi rodukseen vuonna 1958. 1960−70-luvuilla se alkoi harvinaistua muiden pinsereiden yleistyessä. Vuonna 1981 rotumääritelmää jouduttiin muuttamaan siten, että se salli rekisteröimättömienkin yksilöiden jalostuskäytön. Pelastusyritykset olivat kuitenkin turhia, sillä FCI poisti rodun listoiltaan lakattuaan uskomasta sen selviämiseen. 1990-luvulla osa kasvattajista yritti vielä elvyttää sen, mutta huonoin tuloksin.
Armenian jalkapalloliiga

Armenian jalkapalloliiga () on Armenian korkein miesten jalkapallosarja. Sarjassa pelaa kahdeksan joukkuetta, jotka kukin kohtaavat toisensa neljästi. Armenian liiga on kaudesta 2012–2013 alkanut syksyllä ja päättynyt keväällä. Sitä ennen se alkoi keväällä ja päättyi syksyllä. 
Vuodesta 1992 alkaen liiga on toiminut itsenäisesti Armenian jalkapalloliiton hallitsemana. Aiemmin Armenian liigaa pelattiin alueellisena turnauksena Neuvostoliiton alaisuudessa.
Leikanger

Leikanger on kunta ja sen samanniminen keskustaajama Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 2 251 asukasta.
Leikangerissa toimii läänin toiseksi suurin sanomalehti, Sogn Avis. Siellä on myös kolme lastentarhaa, alakoulu, yläkoulu ja musiikkiopisto.
Tapiolan Kamarikuoro

Tapiolan Kamarikuoro on suomalainen sekakuoro, joka perustettiin vuonna 1983 ja piti ensimmäisen konserttinsa vuonna 1984. Ensimmäisinä vuosinaan kuoro työskenteli projektikohtaisesti eri johtajien kanssa. Nykyään sitä johtaa Hannu Norjanen, ja se on esiintynyt merkittävien orkesterien kuten Radion sinfoniaorkesterin, Helsingin kaupunginorkesterin, Tapiola Sinfoniettan ja Suomen Kansallisoopperan orkesterin kanssa. Kuoro on levyttänyt muun muassa Toivo Kuulan ja Jean Sibeliuksen koko sekakuorotuotannon sekä Jaakko Mäntyjärven ja Kaija Saariahon teoksia. Kuoro on esiintynyt lukuisilla festivaaleilla, muun muassa Taipein kuorofestivaalilla Taiwanissa, Kuhmon kamarimusiikissa ja Urkuyö ja Aaria -festivaalilla, Helsingin juhlaviikoilla sekä Saimaan kauneimmissa sävelissä Puumalassa. Kuoro on tehnyt useita ulkomaanmatkoja, mm. Yhdysvaltoihin, Taiwaniin, Englantiin ja Saksaan sekä Ruotsiin, Tanskaan ja Viroon. Kuoro on kantaesittänyt monia teoksia: mm. Kaija Saariaholta, Jouni Kaipaiselta, Perttu Haapaselta, Jaakko Mäntyjärveltä ja Jacob Mühlradilta.
Tapiolan Kamarikuorolle on myönnetty Suomen Kuoronjohtajayhdistyksen ja Sulasolin Vuoden kuorolevy -palkinto kokoelmasta Mitä tuosta, jos mä laulan (2010).
Levytykset.
"Lähde:"
Molde

Molde on Norjan Møren ja Romsdalin läänin pääkaupunki. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 32 446 asukasta. Molde sijaitsee Romsdalsfjordin rannalla, ja sai 1800-luvulla lempinimen "Ruusujen kaupunki" lukuisten puutarhojensa takia. Se oli tuolloin suosittu matkailukohde.
Vuoden 2020 alussa Midsund ja Nesset liitettiin Moldeen.
Molde on Mikkelin ystävyyskaupunki.
Historia.
Kaupungin tärkeimmät muut elinkeinot ovat olleet kalastus ja puunjalostus. Merkittävä osa kaupungista tuhoutui tulipalossa 1916. Saksalaisten hyökätessä Norjaan 1940 kuningas Haakon VII ja muu valtionjohto pakenivat Moldeen, joka oli käytännössä maan pääkaupunki yhden huhtikuisen viikon ajan. Saksalaisten pommitukset raunioittivat kaupunkia pahoin.
Kulttuuri.
Moldessa järjestetään joka kesä kansainvälinen Molde Jazz -festivaali.
Media.
Sanomalehti "Romsdals Budstikke" ilmestyy kuudesti viikossa.
Soranî

Soranî (, myös keskikurdi) on kurdin kielen murre, jota puhutaan Etelä- ja Itä-Kurdistanissa. Kurdin kielessä on kaksi päämurretta, joista toinen on kurmancî (kurmandži). Nämä murteet eroavat puhuttuna toisistaan vähän, mutta kirjoitettuna paljon, koska kurmancîa kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla ja soranîa arabialaisilla aakkosilla.
Soranîlla on virallisen kielen asema (muodossa "kurdi") Irakissa arabian rinnalla.
Steinkjer

Steinkjer (eteläsaameksi "Stïentjie") on Norjan kunta Trøndelagin läänissä ja lääninsä hallinnollinen keskus Trondheimin rinnalla. Steinkjer sijaitsee läänin keskiosassa noin puolivälissä Ruotsin rajan ja Atlantin rannikon välillä. Sillä on kuitenkin meriyhteys kapean Skarnsundetin salmen kautta. Vuonna 2020 Verranin kunta liitettiin Steinkjeriin.
Samannimisen keskustaajaman lisäksi Steinkjerin kunnan alueella sijaitsevat Malmin, Sparbun, Velden, Mæren ja Follafossin taajamat.
Historia.
Kaupunki on vaurioitunut pahoin kahdesti: vuonna 1900 oli tulipalo ja 1940 Saksa pommitti sitä pahoin. Niinpä iso osa nykyisestä rakennuskannasta on 1950- ja 1960-luvuilta.
Maantiede.
Steinkjerin kunnan alueella on suuret korkeuserot ja moninaisia kasvillisuustyyppejä: siellä on kuusimetsää, puurajan yläpuolista paljakkaa sekä maailman pohjoisin hemiboreaalinen lehtimetsä, jossa kasvaa muun muassa pyökkiä ja pähkinäpensaita. Myös vehnää voidaan kasvattaa kunnan suotuisimmissa osissa. Korkein Steinkjerissä mitattu lämpötila on ollut +32 °C, alimmat lämpötilat kylmimmillään –25 °C. 
Talous.
Steinkjer on merkittävä maatalouskunta ja lisäksi siellä on puunjalostusteollisuutta.
Koulutus.
Nord-yliopistolla on kampus Steinkjerissä.
Media.
Paikallislehti "Trønder-Avisa" ilmestyy paperisena kolmesti viikossa, ja lisäksi sen omistama "Steinkjer-Avisa" perjantaisin.
Kurmandži

Kurmandži (myös kurmancî tai pohjoiskurdi) on yksi kurdin kielen kahdesta päämurteesta. Kurmandžia puhutaan Pohjois-Syyriassa, Itä-Turkissa, Länsi-Iranissa ja Pohjois-Irakissa. Kurmandži on puhutuin kurdin kielen murre ja sitä puhuu arviolta noin 80% kurdeista. Sillä on noin 14,6 miljoonaa puhujaa, mikä tekee siitä maailman 77. puhutuimman kielen. Kurmandži on myös jesidien kieli, jolla on kirjoitettu jesidien pyhät kirjat Kitab al-Jilwa eli Paljastusten kirja ja Mashafrash eli Musta kirjoitus sekä muut uskonkappaleet. Kurmandži (toisinaan nimellä "jesidikurdi") on tunnustettu Armeniassa viralliseksi vähemmistökieleksi. 
Toinen on soranî, joka eroaa kurmandžista jonkin verran. Kurmandžin kielioppi on monimutkaisempi verrattuna soranîn murteeseen. Kurmandžia kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla ja soranîa arabialaisilla aakkosilla. Suomessa kurmandžia puhuu suurin osa Turkista muuttaneista kurdeista. Heitä on Suomessa arvioilta useita tuhansia.
Kurmandži voidaan myös toisinaan laskea omaksi kielekseen, koska sillä on oma ISO 639-3-tunnus: kmr. Kurmandžin ja soranîn puhujat eivät myöskään ymmärrä toisiaan täysin, sillä kurdeilla ei ole yhtä yhteistä valtiota tai kirjakieltä, minkä lisäksi lähiympäristön kielet ovat vaikuttaneet kurdiin. Kurmadži lasketaan elinvoimaiseksi, se jaetaan neljään päämurteeseen pääilmansuuntien mukaan..
Fonologia.
Vokaalit.
Lähde:
Konsonantit.
Faryngaaliset äänteet esiintyvät lähes yksinomaan arabiankielisissä lainasanoissa. Joissain murteissa soinnittomien klusiilien ja affrikaattojen yhteydessä voi esiintyä lievä faryngalisaatio: [pˤ], [tˤ], [kˤ] ja [ʧˤ]. Soranîn verrattuna kurmandžista puuttuu äänne [ɫ]. 
Lähde:
FC Pyunik Jerevan

FC Pyunik Jerevan (lyh. Pyunik) on armenialainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on maan pääkaupunki Jerevan. Se on ylivoimaisesti maan menestynein seura neljällätoista Armenian mestaruudellaan ja kahdeksalla Armenian cupin voitollaan.
Pyunik sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 176.
Jussi Kumpumäki

Jussi Kumpumäki (s. 21. lokakuuta 1989 Uusikaupunki) on suomalainen ralliautoilija. Hänen isänsä Arto Kumpumäki on rallin suomenmestari.
Kumpumäki oli kärkikuljettajia nuorten luokassa sprintin puolella ja siirtyi rallin pariin tammikuussa 2008. Hänet valittiin vuonna 2007 nuorten rallivalmennusryhmään yhdessä kolmen muun kuljettajan kanssa. Vuonna 2008 Kumpumäki voitti nuorten SM-hopeaa nuorimpana suomalaisena SM-mitalistina sekä nuorimpana, 18-vuotiaana, SM-rallin yleiskilpailun voittaneena kuljettajana. Suomen MM-ralliin hän on osallistunut vuonna 2010.
Poikasopraano

Poikasopraano tarkoittaa poikalaulajaa, jonka ääniala yltää sopraanon tasolle ennen murrosiän aloittamaa äänenmurrosta. Puhdas poikasopraano soi kirkkaana ja ilman vibratoa. Äänenmurroksen jälkeen pojista tulee tyypillisesti bassoja, baritoneja tai tenoreita.
Pojat aloittavat harrastuksensa yleensä 7-9 vuoden iässä. He laulavat poikaäänissä (sopraanossa tai altossa) äänenmurrokseen asti. Suomessa Helsingin Tuomiokirkon Cantores Minores -poikakuoro on kouluttanut jo yli viidenkymmenen vuoden ajan poikasolisteja, jotka ovat esiintyneet mm. Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan oopperajuhlilla, Nilsiän Opera Cava -festivaalilla sekä kuoron omissa konserteissa.
Johann Sebastian Bach sävelsi musiikkia poikakuorolle. Nykyään äänenmurros alkaa pojilla yhä aikaisemmin verrattuna Bachin elinvuosiin. Bach lauloi itse poikasopraanona 16-vuotiaaksi. 
Tunnettuja poikasopraanorooleja oopperoissa on säveltänyt muun muassa Mozart (Taikahuilun 3 poikaa), Puccini (Toscan paimenpoika ja Gianni Schicchin Gherardino) ja Claude Debussy oopperassaan Pélléas ja Mélisande. Poikasopraanoa käytetään myös kevyen musiikin parissa (Suomessa esimerkiksi Stratovarius).
Poikasopraanona aloitti mm. brittiläinen Aled Jones. Populäärimusiikin poikasopraanoja ovat olleet mm. nuori Michael Jackson ja Billy Gilman. Poplaulajana tunnettu Justin Bieber aloitti poikasopraanona.
Mastiffi (koirarotu)

Mastiffi () on erittäin suurikokoinen englantilainen koirarotu. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty "Canis urcanus".
Ulkonäkö.
Mastiffi on raskasrakenteinen molossikoira. Sen ruumiinrakenne on kookas, massiivinen, vahva, tasapainoinen ja tiivis. Sen pää on suuri suhteessa sen vartaloon. Säkäkorkeutta ei yleensä ilmoiteta rotumääritelmässä. Mitä isompi mastiffi on, sitä parempi, edellyttäen kuitenkin, että koira on terverakenteinen. Painavin mastiffi on painanut 156 kilogrammaa. Karvapeite on lyhyttä ja ihonmyötäistä. Sallitut värit ovat aprikoosi, kellanruskea, hopeankellertävä ja "brindle" (juovikas).
Luonne ja käyttäytyminen.
Mastiffi on rauhallinen, itsevarma ja kiintyy omistajaansa. Rotu sopii vahtikoiraksi ja on valmis puolustamaan perhettään. Kotioloissa mastiffi on kuitenkin ystävällinen niin ihmisiä kuin muita koiriakin kohtaan, mutta vieraisiin mastiffi saattaa suhtautua varautuneesti.
Terveys.
Mastiffien kanta Suomessa on kohtalaisen pieni. Suurena rotuna mastiffilla tavataan nivel- ja lonkkasairauksia. Isoilla koirilla esiintyy mahalaukun kiertymää. Myöskään allergiat, ihotaudit tai silmäsairaudet sekä harvinaisemmat perinnölliset sairaudet eivät ole poissuljettuja, vaikka nämä eivät olekaan niin yleisiä. Pentuja hankkiessa on erittäin tärkeää selvittää vanhempien terveystilanne.
Alkuperä.
Mastiffi on hyvin vanha rotu. Rotua on aikaisemmin pidetty taistelukoirana, mutta kun koirataistelut 1800-luvun alussa kiellettiin, mastiffien suosio romahti. Mastiffeja käytettiin taisteluareenoilla tappelemaan karhuja, leijonia, härkiä ja jopa ihmisiä vastaan. Toisen maailmansodan aikana mastiffeja vietiin Amerikkaan ja sieltä niitä ostettiin sodan jälkeen takaisin Isoon-Britanniaan. Ellei niin olisi tehty, rotu olisi saattanut hävitä.
Beto (brasilialainen jalkapalloilija, 1976)

Gilberto Galdino dos Santos (s. 20. marraskuuta 1976 Carpina), joka tunnetaan nimellä Beto, on brasilialainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajan pelipaikalla. Hän pelasi urallaan muun muassa Portugalissa ja voitti Benfican joukkueessa Portugalin supercupin kaudella 2006.
Prototyyppi

Prototyyppi eli koekappale tarkoittaa alkuperäistä, ensimmäistä versiota. Sanaa käytetään yleensä teollisuuden tuotekehitystoiminnan yhteydessä, mutta proto-käsite voidaan liittää niin eliöihin kuin teorioihinkin.
Jos prototyypillä tarkoitetaan esinettä, esimerkiksi ensimmäistä painokappaletta, jolla ei ole testattavia toiminnallisuuksia, niin silloin suomen kielen vastine on mallikappale.
Prototyypillä tarkoitetaan tuotteen ensimmäistä konkreettista ja fyysistä versiota, jota käytetään tuotteen muotojen ja toimintojen tarkasteluun ja testaukseen. Se voi olla hyvinkin lähellä lopullista tuotetta, tai se on tehty vain tiettyjen ominaisuuksien testaamista varten . Prototyyppejä voi olla useissa eri vaiheissa tuotekehityksen edetessä ja prototyyppejä ei yleensä toimiteta asiakkaille. 
Prototyyppejä voidaan käyttää useaa eri tarkoitusta varten:
Prototyypit eri toimialoilla.
Autotehtaat ja muut teollisuusyritykset.
Autotehtaiden ja muiden teollisuusyritysten sisäisissä laatuohjeissa prototyyppitestausta luokitellaan seuraavilla periaatteilla:
Autoteollisuus tekee uudesta mallista jopa 100 kpl:n nollasarjan pelkästään törmäyskokeita varten.
Ohjelmistoyritykset.
Prototyyppejä hyödynnetään erityisesti käyttöliittymäkonseptien suunnittelussa. Käyttöliittymäkuvilla saadaan nopeasti aikaan demoja, joita voidaan käyttää potentiaalisten asiakkaiden kanssa keskustellessa. 
Prototyyppi voi olla evoluutioprototyyppi, josta voidaan kehittää lopullinen tuote, tai vaihtoehtoisesti kertakäyttöinen prototyyppi. Tavoitteet prototyypille on asetettava alkuvaiheessa, koska kertakäyttöisestä prototyypistä ei välttämättä saada lainkaan kehitettyä kaupallista tuotetta.
The Agony Scene (albumi)

The Agony Scene on The Agony Scenen debyyttialbumi. Se julkaistiin 10. kesäkuuta 2003 Tooth &amp; Nail Recordsin kautta.
Robert Langdon

Robert Langdon on kuvitteellinen Harvardin yliopiston uskonnollisen symbologian professori, joka esiintyy päähenkilönä Dan Brownin romaaneissa "Enkelit ja demonit", "Da Vinci -koodi", "Kadonnut symboli", "Inferno" ja "Alku". Romaaneissa Langdon joutuu soveltamaan erityistietouttaan ratkaistakseen muun muassa Graalin ja Illuminatien arvoitukset.
Dan Brown nimesi romaanihahmonsa professori John Langdonin mukaan. Tämä suunnitteli ja piirsi "Enkeleissä ja demoneissa" esiintyvät ambigrammit.
Vuonna 2006 ilmestyneessä "Da Vinci -koodin" elokuvaversiossa Robert Langdonia näytteli Tom Hanks. Hanks palasi Langdonin rooliin myös "Enkelit ja Demonit" -elokuvassa vuonna 2009 sekä vuonna 2016 ilmestyneessä elokuvassa "Inferno".
Vaalimaan raja-asema

Vaalimaan raja-asema on Vaalimaan kylässä Virolahden kunnassa sijaitseva Suomen itärajan vilkkain matkustajaliikenteen rajanylityspaikka. Vuonna 2012 asemalla tilastointiin 3 495 458 matkustajan rajatarkistusta. Vaalimaan liikenne oli vuosina 2011 ja 2012 matkustajien osalta hieman Lappeenrannan Nuijamaan raja-asemaa vilkkaampaa. Venäjän puoleinen raja-asema on nimeltään Ylä-Urpala (, Ylä-Urpalan kansainvälinen ajoneuvojen tarkastuspiste), joten ylityspaikkaa kutsutaan myös nimellä Vaalimaa–Ylä-Urpala. Raja-asema avattiin vuonna 1958.
Raja-asemalla on ajoittain ruuhkautumista. Merkittävien pyhien aikaan saattaa Vaalimaan raja-asemalta olla jopa mittavia jonoja kummallakin puolella rajaa. Rajanylityspaikan Venäjän puolen toimintaan vaikuttavat Venäjän tullin ja Venäjän FSB:n rajapalvelun lisäksi kuorma-autoliikennettä tarkastavan Väyläviraston tarkastustoiminta sekä muiden rajalla rajanylitykseen liittyen toimivien virastojen toiminta.
Kuorma-autot ja henkilöautot tullataan eri jonoissa.
Vaalimaan rajanylityspaikka suljettiin 24.11.2023 klo 00.00 alkaen valtioneuvoston päätöksellä. Kansainvälisen suojelun hakeminen keskitettiin Raja-Joosepin rajanylityspaikalle. Päätös on voimassa 23.12.2023 asti. Rajanylityspaikkojen alueille ja niiden sivustoille oli rakennettu esteaitaa. Rajojen valvontaa tehostettiin Kaakkois-Suomen rajavartioston valvomalla rajaosuudella jalka- ja ajoneuvopartioinnilla, teknisellä valvonnalla, sekä miehitetyllä ja miehittämättömällä lentotoiminnalla.
Aiheesta muualla.
Vaalimaan rajavartio- ja rajatarkastusasema
Rhodesiankoira

Rhodesiankoira (, pohjois-ndebeleksi "simba inja", šonaksi "shumba imbwa"), joka tunnetaan myös nimillä vanrooyeninleijonakoira () ja afrikanleijonakoira () on afrikkalaissyntyinen ja nykyisin ainoa eteläisen Afrikan rekisteröity koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 6.
Ulkonäkö.
Rhodesiankoira on suuri, voimakas ja lihaksikas rotu. Se on myös erittäin kestävä ja ketterä. Rodulle tyypillinen tunnusmerkki on selässä oleva kuvio, jota kutsutaan ridgeksi. Ridge muodostuu vastakarvaan kasvavista karvoista. Ridge on yleensä noin 5 cm leveä ja sen tulee olla symmetrinen ja selväpiirteinen. Rhodensiankoiran pään kallo-osa on pitkä ja leveä. Kuonon tulee olla myös pitkä ja voimakas. Silmien tulisi sijaita melko kaukana toisistaan ja olla pyöreät sekä eloisat. Silmistä tulisi korostua koiralle älykäs ilme. Karva on lyhyttä ja tiheää, hyvin sileältä näyttävää. Karvan väri on vehnänväri vaaleasta punaiseen. Pienet valkoiset merkit sallitaan ja tumma kuono sekä korvat. 
Luonne.
Rhodesiankoira on rohkea, uskollinen, tarmokas ja kunnioitusta herättävä rotu. Aktiivisuutensa vuoksi se tarvitsee runsaasti toimintaa ja liikuntaa. Ketteryytensä ja oppivaisuutensa takia rhodesiankoira on erittäin sopiva ja hyvä agilityyn. Vieraita kohtaan rhodesiankoira on varautunut, mutta ei aggressiivinen. Kotioloissa se on rauhallinen, mutta lenkeillä kuitenkin energinen. Rauhallinen kotikoira muuttuu kuitenkin voimakastahtoiseksi vahtikoiraksi vieraan tullessa sen reviirille.
Alkuperä.
Rhodesiankoira on peräisin Afrikasta ja sen esi-isät Etelä-Afrikasta Kapmaasta. Siellä hottentottien paikalliset puolikesyt metsästyskoirat risteytyivät hollantilaisten maahanmuuttajien mukana tuomien mastiffien ja ajokoirien kanssa. Buureilla oli ns. "Steekbaard"-metsästyskoiria, jotka edustivat hirvikoira-tyyppiä ja joilla oli ridge. Nämä koirat olivat paikallisten ja maahantuotujen koirien - kuten skotlanninhirvikoiran - välisiä risteytyksiä. Hottentottikoiran perimästä on jäänyt muistuttamaan rodulle tyypillinen ridge, ja erään teorian mukaan hottentotit olisivatkin tuoneet paikalliset kyläkoiransa alun perin Aasiasta (jossa tunnetaan kaksi ridgellistä rotua, thai ridgeback ja phu quocinkoira).
Rhodesiankoiran alkuperäinen tehtävä oli suuren ketteryytensä avulla suurriistan, erityisesti leijonan, jäljittäminen ja pysäyttäminen ja sen aloillaan pitäminen, kunnes metsästäjä saapui paikalle. Ne metsästivät leijonia yleensä muutaman koiran ryhmissä. Myöhemmin sitä käytettiin myös vartiointitehtävissä. Nykyään rotua pidetään myös seurakoirana.
Kaakkois-Suomen rajavartiosto

Kaakkois-Suomen rajavartiosto () yksi Suomen Rajavartiolaitoksen alueellisista organisaatioista, joka vastaa 228 kilometriä pitkän rajan osan valvonnasta Virolahdesta Parikkalan kunnan Uukuniemen pitäjään. 
Vartiosto jakautui 31.12.2010 asti Virolahden, Lappeenrannan ja Imatran rajavartioalueisiin. Vartioalueet lakkautettiin 1.1.2011, jolloin rajavartio- ja rajatarkastusasemat ovat suoraan vartioston esikunnan alaisia.
Organisaatio.
Rajavartioston (K-SR) komentajana toimii Mika Rytkönen. Aiemmin komentajina ovat toimineet mm. eversti Vesa Blomqvist ja eversti Ismo Kurki.
Muuta.
Kaakkois-Suomen rajavartiostossa toimii Imatran Immolasta Rajavartiokoululta käsin sotilasradioamatööriasema OI5R, jonka nimi on "Immolan radistit".
Aiheesta muualla.
Niiralan raja-asema

Niiralan raja-asema eli Niirala–Värtsilä on Tohmajärven Värtsilässä sijaitseva Suomen itärajan kansainvälinen rajanylityspaikka, valtatie 9 itäinen päätepiste, raja-aseman kautta kulkee Norjan Nesnasta Atlantin rannikolta Petroskoihin johtava Sininen tie. Vuonna 2005 Niirala muutettiin ympäri vuorokauden auki olevaksi rajanylityspaikaksi. Matkustajamäärältään Niiralan rajanylityspaikka oli vuonna 2012 Suomen itärajan 4. vilkkain ylityspaikka Vaalimaan, Nuijamaan ja Imatran raja-asemien jälkeen. Niiralan rajanylityspaikalla tehtiin vuonna 2012 yhteensä 1 501 511 matkustajien rajatarkastusta.
Paikka on tunnettu myös Värtsilän raja-asemana. Tähän on kaksi syytä. Niirala sijaitsee Värtsilässä, joka oli itsenäinen kunta vuoden 2004 loppuun saakka. Myös rajanylityspaikan Venäjän puolella oleva raja-asema on nimeltään Värtsilä sijaintipaikkansa Värtsilän kaupunkimaisen taajaman mukaan, joka on osa Karjalan tasavallan Sortavalan piiriä. Venäjän puoleisella rajanylityspaikalla esimerkiksi Venäjän federaation tullilla on kaksi eri tullipistettä, joista maantieliikennettä palvelee MAPP Värtsilä (). Toinen tullauspiste hoitaa rautatieliikenteen tavaravirran.
Niiralan kautta kulkee maantie- ja rautatieliikennettä Suomesta Sortavalaan, Petroskoihin ja muualle Karjalan tasavaltaan.
Keihäänheittäjä Seppo Räty työskenteli aiemmin Niiralan raja-asemalla.
Niiralan rajanylityspaikka suljettiin 24.11.2023 klo 00.00 alkaen valtioneuvoston päätöksellä. Kansainvälisen suojelun hakeminen keskitettiin Raja-Joosepin rajanylityspaikalle. Päätös on voimassa 23.12.2023 asti. Rajanylityspaikkojen alueille ja niiden sivustoille oli rakennettu esteaitaa. Rajojen valvontaa tehostettiin Kaakkois-Suomen rajavartioston valvomalla rajaosuudella jalka- ja ajoneuvopartioinnilla, teknisellä valvonnalla, sekä miehitetyllä ja miehittämättömällä lentotoiminnalla.
Vainikkalan rautatieasema

Vainikkalan rautatieasema () on Lappeenrannan Vainikkalassa sijaitseva kansainvälinen rajanylityspaikka, jota käytetään vain rautatieliikenteessä. Vuonna 2012 Kaakkois-Suomen rajavartiosto teki Vainikkalan kautta kulkeville matkustajille yhteensä 483 988 rajatarkastusta. Tämä oli runsas 10 prosenttia edellisvuotta enemmän.
Vainikkalan asema avattiin vuonna 1898 Riihimäki–Pietari-radalle. Vanha puinen asemarakennus rakennettiin V-luokan asemaksi, mutta se korotettiin III-luokkaan valtakunnanrajan siirtyessä aseman itäpuolelle. Uusi, punatiilinen asemarakennus valmistui vuonna 1963. Vanha asema purettiin vuonna 1972 uuden aseman laajennuksen yhteydessä.
Kotimaan sisäinen henkilöliikenne Vainikkalassa lopetettiin toukokuussa 1977. Nykyisin asema toimii Suomen ja Venäjän välisen henkilö- ja tavaraliikenteen rajatarkastuspaikkana. Asemalla ei ole lipunmyyntiä.
Venäjän puoleinen rajanylityspaikka ja lähin asema on runsaan kahden kilometrin päässä rajasta sijaitseva Buslovskaja (ent. Loukon seisake), joka esiintyy joskus rautatieliikenteen tarkastuspistettä tarkoittavan lyhenteen kanssa muodossa ŽDPP Buslovskaja. Suomesta Pietariin tai Moskovaan kulkevat junat eivät yleensä pysähdy tällä asemalla, vaan jatkavat 26 kilometriä pidemmälle Viipuriin.
Vainikkalan asema sijaitsi alun perin Lappeen kunnan alueella, joka liitettiin Lappeenrannan kaupunkiin vuoden 1967 alussa.
Vainikkala on jaettu 9. tammikuuta 2005 kahteen liikennepaikkaan, jotka ovat "Vainikkala tavara" ja "Vainikkala asema". Vainikkalassa on myös Vainikkala-raja -niminen liikennepaikka, joka ei kuulu Vainikkalan liikennepaikkaan.
Vuodesta 2022 lähtien Venäjän ja Suomen välillä ei ole ollut henkilöjunaliikennettä.