Einar Schadewitz

Einar Schadewitz (1. lokakuuta 1917 Juva – 10. helmikuuta 1981 Hamina) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 110. Jalkaväkirykmentti 7:ssä joukkueen varajohtajana toiminut Schadewitz nimitettiin ritariksi 10. helmikuuta 1943. Nimityshetkellä hän oli sotilasarvoltaan ylikersantti.
Asepalvelus ja sodat.
Schadewitz suoritti asevelvollisuuden Jääkäripataljoona 3:ssa Mikkelissä. Hän taisteli talvisodassa JP 3:n riveissä Karjalankannaksella. Jatkosotaan Schadewitz lähti kersanttina palvellen Jalkaväkirykmentti 7:n kolmannen pataljoonan (III/JR 7) jääkärijoukkueen varajohtajana. Sodan aikana hän toimi myös mainitun joukkueen johtajana osoittaen ritarinimityksen perusteluissa mainittua rohkeutta, päättäväisyyttä ja peräänantamatonta taistelutahtoa.
Summan Munasuon taistelussa helmikuussa 1940 Schadewitz hyppäsi vihollisen panssarivaunun tornin päälle yrittäen avata puukollaan torniluukkua. Luukku ei auennut, joten hän koputti luukkua käsikranaatilla saadakseen vihollisen avaamaan sen. Vihollinen raottikin luukkua jolloin Schadewitz heitti viritetyn käsikranaatin vaunun sisään. Tilanteen jälkeen Schadewitzilta kysyttiin mitä hän oli vaunun päällä huutanut. Schadewitz ei muistanut itsekään huutoaan, mutta sanoi kuitenkin kysyjälle: "Ymmärsihän se savoa. Huusin sille, että avvoo iivana, tiällä kuolema kolokuttaa".
”Ylipäällikkö on pvm:llä 10.2.43 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi kersantti Einar Schadewitzin. Kersantti Schadewitz osoittautui jo talvisodassa täysin pelottomaksi taistelijaksi. Sitä todistaa muun muassa monet kertomukset hänen toiminnastaan vihollisen hyökkäysvaunuja tuhotessaan. Samaa reipasta ja pelotonta toimintaa hän on jatkanut tämänkin sodan aikana, josta mainittakoon: Oravakydön maastossa kersantti Schadewitz oli ryhmänsä kanssa väijyksissä, kun vihollisen marssirivistö tuli tietä Vuosalmi–Oravakydön tienhaara. Tällöin hän avaamalla yllättäen tulen tuhosi rivistön alkupäässä ratsastaneet 8 upseeria, sai toiminnallaan rivistön sekasortoon ja esti sen yhtymisen Oravakydön tienhaaran maastossa olevaan pääjoukkoon. Vihollisen suorittaessa eräässä maastossa suurin voimin hyökkäyksen joukkojemme sivustaan, tuhosi kersantti Schadewitz kiivaassa lähitaistelussa kahden konekiväärin miehistöt vaikuttaen tällä teollaan ratkaisevasti taistelun tulokseen, jossa vihollinen kärsi huomattavia tappioita. Eräällä rintamanosalla [Riihiössä] suoritetussa vihollisen eteentyönnetyn tukikohdan valtauksessa kersantti Schadewitz kasapanoksella tuhosi pesäkkeen, joka suuresti haittasi partion toimintaa. Itse ensimmäisenä taisteluhaudassa edeten ja tehokkaasti konepistooliaan käyttäen hän vaikutti tukikohdan erittäin nopeaan tuhoamiseen viimeistä miestä myöten ja ilman vähimpiäkään omia tappioita. Samassa paikassa hieman myöhemmin suoritetussa väkivaltaisessa tiedustelussa toimi hän jälleen vapaaehtoisesti mukaan päästyään, iskuryhmän johtajana. Suureksi osaksi juuri hänen reippaan toimintansa ja neuvokkuutensa ansioksi on luettava n. joukkueen vahvuisen tukikohdan nopea valtaaminen jälleen ilman tappioita ja ainoastaan muutaman vihollisen päästessä pakenemaan. Kersantti Schadewitz on aina ollut valmis vapaaehtoisesti ottamaan vaikeimmat ja vaarallisimmat tehtävät ja suorittanut ne kylmäverisen rohkeasti ja päättävästi. Hänen esimerkkinsä on vaikeissa tilanteissa ratkaisevasti tehostanut joukon taistelumieltä.”
Sotien jälkeen.
Sotien jälkeen Schadewitz toimi puolustusvoimien palveluksessa vuoteen 1967 asti, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Hän palveli koulutusaliupseerina Jalkaväkirykmentti 9:ssä 1946–1952, Jääkäripataljoona 3:ssa 1952–1957 ja Kymen Jääkäripataljoonassa 1957–1966 sekä komppanianvääpelinä Kymen Jääkäripataljoonassa 1966–1967. Erottuaan vakinaisesta palveluksesta Schadewitz työskenteli varastonhoitajana Haminan satamalaitoksella 1967–1980.