tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Katie Zaferes

Katie Zaferes (o.s. Hursey, s. 9. kesäkuuta 1989 Hampstead, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen triathlonisti, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Zaferes kilpaili ensimmäistä kertaa eliittisarjassa vuonna 2013. Ensimmäisen voiton Zaferes saavutti vuonna 2013 ITU Triathlon World Cupissa. Samana vuonna hän aloitti kilpailemisen myös triathlonin MM-kilpailuissa. Vuonna 2015 Zaferes saavutti MM-kilpailusarjassa useita palkintopallisijoja ja oli kauden päätteeksi viides. Vuonna 2016 hän oli MM-sarjassa neljäs voitettuaan Hampurin osakilpailun. Zaferes osallistui myös Rio de Janeiron olympialaisiin 2016. Hän oli uintiosuuden jälkeen toinen ja pyöräosuuden kymmeneksi nopein, mutta juoksuosuuden 42. nopein ja hänen loppusijoituksensa oli 18.
Vuoden 2017 MM-kilpailusarjassa Zaferes saavutti usean palkintopallisijoituksen sekä saavutti uransa ensimmäisen MM-mitalin oltuaan lopulta kolmas. Vuonna 2018 Zaferes saavutti MM-hopeaa oltuaan useasti joko toinen tai kolmas MM-osakilpailuissa. Vuonna 2019 Zaferes voitti MM-sarjan osakilpailuista Abu Dhabin, Bermudan, Yokohaman, Montrealin ja Lausannen osakilpailun. Tämä riitti Zaferesin uran ensimmäiseen maailmanmestaruuteen. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Zaferes sai naisten yksilökilpailussa pronssia. Hän oli lisäksi mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti sekaviestin olympiahopeaa.
FS Gloire

Gloire on ollut usean Ranskan laivaston aluksen nimenä, kuten:
Anna Nurmi

Anna Nurmi (s. 9. joulukuuta 1997) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja tai keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kaudella 2025 Kansallisessa Liigassa Åland Unitedia.
Nurmi on edustanut Kansallisessa Liigassa Tikkurilan Palloseuraa kausina 2020–2021, Kuopion Palloseuraa kaudella 2022 ja Åland Unitedia kaudella 2023. Kaudella 2020 hän pelasi Liigassa 17 ottelua. TiPS ylsi liigassa SM-hopealle ja pelasi myös Suomen Cupin loppuottelussa. Kaudella 2021 Nurmi pelasi liigassa 22 ottelua ja teki yhden maalin PK-35 Vantaata vastaan. Joukkue saavutti tuolloin toistamiseen SM-hopeaa. Kaudella 2022 Nurmi voitti KuPS:in joukkueessa liigamestaruuden. Hän pelasi kauden aikana 19 liigaottelua ja teki yhden maalin Oulu Nice Socceria vastaan. Kaudella 2023 Nurmi pelasi SM-pronssia saavuttaneessa Åland Unitedin joukkueessa 23 liigaottelua ja teki niissä kuusi maalia. Nurmi edusti Ykkösessä Malmin Palloseuraa kausina 2016–2017 ja Pallokerho-35:tä kausina 2018–2019.
Nurmi pelasi kauden 2024 Islannissa, jossa hän edusti Breiðablikia ja FH Hafnarfjörðuria. Hän palasi Åland Unitediin kaudeksi 2025.
Harha-askel

Harha-askel voi tarkoittaa seuraavia:
Garcilaso de la Vega

Garcilaso de la Vega (1501 Toledo, Espanja – 1536 Nizza, Ranska) oli espanjalainen runoilija.
Garcilaso de la Vega oli arvostettua sukua ja hovimies. Hän osallistui Fréjusin taisteluun, jossa hän haavoittui kuolettavasti.
Garcilaso de la Vega oli Espanjan merkittävimpiä renessanssilyyrikoita ja sai runoihinsa vaikutteita Vergiliukselta, Petrarcalta ja Torquato Tassolta. Hän sovelsi oktametria, ja hänen ansiostaan se omaksuttiin espanjalaisessa runoudessa laajalti käyttöön. Hänen tuotantonsa oli varsin suppea.
Jenni Huttunen

Jenni Huttunen (s. 27. toukokuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai hyökkääjä. Hän on edustanut Kansallisessa Liigassa Tikkurilan Palloseuraa kaudella 2020 ja PK-35 Vantaata kaudella 2022. Kaudella 2020 hän pelasi Liigassa 15 ottelua ja teki niissä kolme maalia, joista jokaisen TiPS:in yhden maalin erolla voittamassa ottelussa (vastustajina TPS, KuPS ja Ilves). TiPS ylsi Liigassa SM-hopealle ja pelasi myös Suomen Cupin loppuottelussa. 
Huttunen on edustanut Futsal-liigassa Team Vanpaa vuosina 2019–2020 ja HIFK Futsalia vuonna 2021.
Puikkounikot

Puikkounikot ("Roemeria") on unikkokasveihin kuuluva kasvisuku. Se on nimetty sveitsiläisen kasvitieteilijän Johann Jacob Roemerin mukaan. Puikkounikoihin kuuluu kahdesta kuuteen lajia, jotka kaikki on sijoitettu tai sijoitetaan joidenkin lajitietokantojen mukaan laajempaan unikoiden ("Papaver") sukuun.
Lajeja.
Puikkounikoihin luettevia lajeja erään taksonomian mukaan:
Annika Haanpää

Annika Haanpää (s. 7. heinäkuuta 1998) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut Liigassa Turun Palloseuraa kausina 2014–2019, Tikkurilan Palloseuraa kausina 2020–2021 ja Helsingin Jalkapalloklubia kaudella 2022. Hän on pelannut Liigassa ennen kauden 2023 alkua kaikkiaan 143 ottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia, joista kolme kaudella 2017, kolme kaudella 2019 ja kolme kaudella 2021. Haanpää saavutti SM-hopeaa kausina 2016, 2020, 2021 ja 2022 sekä ylsi Suomen Cupissa loppuotteluun kausina 2020 ja 2022. 
Haanpään kasvattajaseura on Euran Pallo.
Mari Rosendahl

Mari Rosendahl on suomalainen tanssija-koreografi ja tanssinopettaja. Hän on opiskellut Suomen Kansallisoopperan balettikoulussa, ja on lisäksi suorittanut draamaopintoja Eino Salmelaisen koulussa ja osallistunut kursseille Suomessa ja muun muassa Lontoossa ja Barcelonassa. Hän on kuulunut Tanssiteatteri MD:hen sen perustamisesta lähtien vuonna 1997 ja on ollut perustamassa Tanssiteatteri Danscoa vuonna 1988.
Ura.
Rosendahl on esiintynyt urallaan useissa tanssi-, teatteri-, ooppera- ja tv-tuotannoissa, joiden koreografeina ovat olleet muiden muassa Tommi Kitti, Jyrki Karttunen, Helena Franzén, Ari Numminen, Tero Saarinen, Jeanne Yasko, Alpo Aaltokoski, Susanna Leinonen ja Jenni Kivelä.
Hänen omia nykytanssikoreografioitaan on esitetty kansainvälisesti tanssi- ja teatterifestivaaleilla Saksassa, Virossa. Saksassa on esitetty koreografiat "Pieni lelukauppa" (2015), "Klaffi" (2013), "400 askelta" (2015, 2012), "Rafael" (2010), "Maitoo" (2006).
Rosendahl on toteuttanut koreografioita useille eri teattereille, kuten Tampereen Teatterille, Seinäjoen kaupunginteatterille ja Teatteri 2000:lle, Tampereen Konservatoriolle ja Tampereen Musiikkiakatemialle, useille kesäteattereille sekä Tampereen Oopperan tuotantoihin. Hän on työskennellyt koreografina mm. Kari Heiskasen, Ilari Nummen, Jotaarkka Pennasen, Anna-Elina Lyytikäisen teatteriohjauksissa. Hänen muita koreografioitaan ovat muiden muassa Puccinin "La Bohéme" (Tampereen Ooppera 2019), "Teatteri Taistelussa" (Tampereen Teatteri 2018), "Verdin Kohtalon Voima" (Tampereen Ooppera 2016), Stravinskyn "Hulttion tie" (Tampereen Musiikkiakatemia 2013), Stravinskyn "Sotilaan Tarina" (Tampereen Musiikkiakatemia 2012) ja "Rauta-aika" (Pyynikin kesäteatteri 2011) sekä useita yhteistyökoreografioita, kuten "Kummeli Revyy" (Tampereen Teatteri 1997), "Ronja Ryövärintytär" (Pyynikin kesäteatteri 1996) ja "Vanki" (Tampereen Ooppera 1996).
Rosendahl on työskennellyt yhteistyössä muotoilija Stefan Lindforsin kanssa useassa eri yhteydessä. Hän on ollut mukana Muntra Musikanter-kuoron 140-vuotisjuhlakonsertin tuotannossa vuonna 2018. "Secunda Prattica" vuodelta 2016 on Rosendahlin, Stefan Lindforsin ja säveltäjä Jussi-Pekka Nuton monitaiteellinen nykytanssiteos viidelle tanssijalle. Hän esiintyi Stefan Lindforsin suunnittelemien bussikatosten avajaisissa Helsingissä 2012, Ismo Alangon ja Lindforsin "Labrassa" Helsingin Kulttuuripääkaupunkivuonna 2000 ja Lindforsin suunnitteleman "Abaqus"-tuolin lanseeraustilaidessa Kööpenhaminassa 1999.
Rosendahl on opettanut balettia ja nykytanssia eri tanssialan oppilaitoksissa niin tanssialan ammattiopiskelijoille kuin harrastajille.
Neea Hassinen

Neea Hassinen (s. 2001) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Liigassa Tikkurilan Palloseuraa kausina 2019–2021, PK-35 Helsinkiä kausina 2021-2022 sekä Naisten ykkösessä Jyväskylän Pallokerhoa kautena 2022. Hän on pelannut Liigassa kaikkiaan 41 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Ensimmäinen liigamaali tapahtui kauden 2021 ensimmäisessä ottelussaan Tampereen Ilvestä vastaan.
Hassinen on juniorisarjoissa edustanut Laajasalon Palloseuraa ja Helsingin Jalkapalloklubia.
Hassinen on pelannut Futsal-liigassa Team Vanpan joukkueessa.
Pikkupalpakko

Pikkupalpakko ("Sparganium natans") on palpakoihin kuuluva monivuotinen vesikasvi.
Se on 8–30 senttimetriä pitkäksi kasvava kohenevavartinen juurakollinen ruohokasvi. Lehdet kasvavat lyhyehköiksi tai virtavedessä melko pitkiksikin, tavallisesti 3–6 millimetriä leveiksi. Ne ovat tupellisia, litteitä, velttoja, vaaleanvihreitä, läpikuultavia, monisuonisia ja tylpähköjä. Kukintoranka on haaraton, lyhyt ja tiheä. Kukinnossa on useita pallomaisia, monikukkaisia sykeröitä tiheänä ryhmänä, hedesykeröt kasvavat emisykeröiden yläpuolella. Hedesykeröitä on tavallisesti yksi tai harvoin kaksi, emisykeröitä on yhdestä kolmeen, jälkimmäiset ovat kaikki lehtihankaisia. Pikkupalpakon hedelmä on kuivahko luumarja, leveän sukkulamainen, väriltään vaaleanruskea tai kellertävä, 3–4 mm pitkä, kärkiodan pituus on noin 1 mm. Pikkupalpakko risteytyy muun muassa kaitapalpakon, rantapalpakon, siimapalpakon ja pohjanpalpakon kanssa.
Suomessa pikkupalpakkoa esiintyy yleisenä koko maassa. Vain pohjoisessa Lapissa se on vähälukuisempi. Laji kasvaa Suomessa ojissa, lammikoissa, allikoissa ja suojaisissa poukamissa matalassa vedessä muta- ja turvepohjalla. Toisinaan se kasvaa märällä maalla, joskus puroissa ja joissa virtaavassa vedessä.
Kaitapalpakko

Kaitapalpakko ("Sparganium angustifolium") on palpakoihin kuuluva monivuotinen vesikasvi.
Se on 20–100 senttimetriä pitkäksi kasvava juurakollinen ruohokasvi. Lehdet ovat pystyhköjä ilmalehtiä tai velttoja kelluslehtiä vedessä. Kukinto koostuu useista pallomaisista ja monikukkaisista sykeröistä, hedesykeröt ja emisykeröt kasvavat erillään. Kaitapalpakko risteytyy usein rantapalpakon ("Sparganium emersum") tai siimapalpakon ("Sparganium gramineum") kanssa.
Suomessa kaitapalpakkoa esiintyy koko maassa. Se on yleisempi maan itä- ja pohjoisosassa kuin lännessä ja etelässä. Laji kasvaa Suomessa karuissa järvissä, joissa, kalliolammikoissa, suolammissa ja kaivannoissa matalassa vedessä mutapohjalla. Se kasvaa harvoin vesirajan yläpuolella.
Georgia Taylor-Brown

Georgia Taylor-Brown (s. 15. maaliskuuta 1994, Manchester) on brittiläinen triathlonisti ja olympiavoittaja. Taylor-Brown on kilpaillut triathlonin eliittisarjassa vuodesta 2016 lähtien. Vuonna 2017 hän osallistui joihinkin triathlonin MM-kilpailujen osakilpailuihin, mutta vuonna 2018 hän kilpaili lähes kaikissa osakilpailuissa saavuttaen kauden päätteeksi MM-hopeaa. Vuonna 2019 MM-sarjassa Taylor-Brown voitti Leedsin osakilpailun ja saavutti myös yhden toisen ja yhden kolmannen sijan. Lopputuloksissa hän oli jälleen kolmas.
Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Taylor-Brown sai naisten yksilökilpailussa hopeaa. Hän oli lisäksi mukana Ison-Britannian joukkueessa, joka voitti sekaviestin olympiakultaa.
IIT Delhi

Intian teknillinen korkeakoulu Delhissä (, , lyh. IIT Delhi, tai IITD) on Intian Delhin pääkaupunkiterritorion South-Delhin piirikunnan alueella toimiva julkinen, kooltaan pienehkö, monialainen teknillinen korkeakoulu ja tutkimusyliopisto. Vuonna 1961 (1963) perustettu IIT Delhi on ikäjärjestyksessä viides Intian nykyään 23 Intian teknillisen korkeakoulun (engl. Indian Institutes of Technology, IITs) ryhmään kuuluvista korkeakouluista.
IIT Delhi tarjoaa alempaan korkeakoulututkintoon johtavaa insinöörikoulutusta yhdeksässä oppiaineessa ja yhdistettyä insinöörin ja maisterivaiheenkoulutusta viidessä oppiaineessa. Näiden lisäksi on monia muitakin ylemmän korkeakoulututkinnon opiskelumahdollisuuksia. Insinööritieteiden ohella opetusta annetaan muun muassa fysikaalisissa tieteissä, johtamisessa sekä humanistisissa ja yhteiskuntatieteissä.
Vuonna 2020 IIT Delhissä opiskeli runsas 3 200 opiskelijaa nelivuotisissa koulutusohjelmissa, vajaa 600 viisivuotisissa koulutusohjelmissa ja runsas 2 100 opiskelijaa kaksivuotisissa koulutusohjelmissa. Opiskelijoista vain 35 oli kotoisin Intian ulkopuolelta. Painotus tutkimukseen ja jatko-opintoihin on viime vuosina ollut vahvaa, sillä lukuvuonna 2018-2019 päätoimisia tohtoriopiskelijoita oli runsas 2 100 ja osa-aikaisia noin 650. Perustamisensa jälkeen IIT Delhistä on valmistunut yli 48 000 opiskelijaa. Alemman tekniikan korkeakoulututkinnon on suorittanut yli 15 700 opiskelijaa ja tohtoreita on valmistunut runsas 5 000.
Vuonna 2020 ARWU-yliopistoranking luokitteli IIT Delhin maailman kärkiyliopistojen listallaan sijaluokkaan 701-800. Kiinalaisen koulutuspolitiikan välineeksi kehitetyssä ARWU:n vertailussa IIT Delhi oli Intian viidenneksi korkeatasoin korkeakoulu yhdessä samalle tasolle arvioitujen IIT Kharagpurin ja Jawaharlal Nehrun yliopiston kanssa. Times Higher Education luokitteli IIT Delhin jaetulle 4. sijalle Intiassa. Verkkonäkyvyyttä korostava espanjalainen Webometrics-yliopistolistaus IIT Delhin sijoitti maailmanlistansa sijalle 561, Intian neljänneksi korkeimman sijaluvun saaneena yliopistona. 
Intian kansallisessa korkeakoulujen paremmuusluokittelussa (NIRF) IIT Delhi arvioitiin vuonna 2020 Intian kolmanneksi parhaaksi korkeakouluksi. Tällöin sen edellä oli IIT Madras ja Intian tiedeinstituutti. IIT Delhi kuuluu Intian kärkiyliopistojen kansainvälistymiseksi käynnistetyn Institution of Eminence -ohjelman piiriin.
Taylor Spivey

Taylor Spivey (s. 13. huhtikuuta 1991 Redondo Beach) on yhdysvaltalainen triathlonisti. Spivey on kilpaillut triathlonin eliittisarjassa vuodesta 2014 lähtien. MM-tasolla hän kilpaili ensimmäistä kertaa vuonna 2014, mutta vasta vuonna 2016 osallistui useampaan MM-osakilpailuun ollen lopputuloksissa 50. Vuonna 2017 Spivey saavutti MM-tasolla ensimmäiset palkintopallisijan, kun hän oli toinen Leedsin kilpailussa. Hänen lopullinen sijoituksensa MM-sarjassa oli 12. Vuonna 2018 hän oli MM-sarjassa kahdeksas ja vuonna 2019 neljäs.
Pariisin olympialaisissa 2024 Spivey sijoittui yksilökilpailussa parhaana yhdysvaltalaisena kymmenenneksi. Sekaviestikilpailussa hän saavutti olympiahopeaa.
Purovita

Purovita ("Potamogeton alpinus") on lapavitoihin eli vitoihin kuuluva monivuotinen vesikasvi.
Purovidan varsi kasvaa 30–100 senttimetriä pitkäksi. Sen lehdet voivat olla kelluslehtiä, uposlehtiä tai niiden välimuotolehtiä. Uposlehdet ovat ruodittomia ja niiden lapa on 10–20 cm pitkä. Kelluslehdet ovat lyhytruotisia ja niiden lapa on 4–10 cm pitkä. Kukintona on perällinen tähkä, joka on 2–3 cm pitkä. Kukat ovat kaksineuvoisia. Kehä on nelilehtinen ja verhiömäinen. Purovidan hedelmä on luumarjamainen, noin 3 mm pitkä ja vaaleanruskea. Laji voi risteytyä ainakin heinävidan ("Potamogeton gramineus") kanssa.
Suomessa purovita on yleinen koko maan alueella, paitsi Ahvenanmaalla melko harvinainen. Laji kasvaa Suomessa puroissa, ojissa, lammissa, järvien ja jokien rantavedessä, harvoin maalla.
Jessica Learmonth

Jessica Learmonth (s. 18. huhtikuuta 1988 Leeds) on brittiläinen triathlonisti ja olympiavoittaja.
Learmonth on kilpaillut naisten elittisarjassa vuodesta 2014 lähtien. MM-sarjassa hän kilpaili ensimmäistä kertaa vuonna 2015. Saman vuoden EM-kilpailuissa hän oli 11. Vuonna 2016 Learmonth kilpaili lähinnä ETU Triathlon European Cupissa ja vain muutamassa MM-tason osakilpailussa. Hän saavutti kuitenkin EM-pronssia sprinttikilpailusta. Vuonna 2017 Learmonth kilpaili jo useammassa MM-sarjan osakilpailussa ollen parhaimmillaan toinen Tukholman osakilpailussa ja kolmas Rotterdamin osakilpailussa. Hän oli MM-sarjan loppukilpailun kuudes. Hän voitti myös vuoden 2017 EM-kultaa. Vuonna 2018 Learmonth kilpaili lähinnä ITU MM-sarjassa ollen parhaimmillaan toinen Abu Dhabin osakilpailussa. Kokonaiskilpailussa hän oli viides. Hän oli myös EM-kilpailujen toinen. Vuonna 2019 hän oli toinen Bermudan ja Lausannen osakilpailussa sekä kolmesti kolmas. Learmonth oli kokonaiskilpailun toinen.
Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Learmonth oli mukana Ison-Britannian joukkueessa, joka voitti sekaviestin olympiakultaa. Yksilökilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi.
Laura Lindemann

Laura Lindemann (s. 26. kesäkuuta 1996) on saksalainen triathlonisti. Lindemann on kilpaillut naisten eliittisarjassa vuodesta 2014 lähtien. MM-sarjassa hän on kilpaillut vuodesta 2015 lähtien. Vuonna 2016 Lindemann kilpaili Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Hän oli uintiosuuden 28:s, pyöräilyn 31:s ja juoksuosuuden 21:s. Lopputuloksissa hän oli 28:s Vuonna 2017 Lindemann saavutti ensimmäisen palkintopallisijan, kun oli kolmas Hampurin osakilpailussa. Vuonna 2018 hän kilpaili useammassa ITU MM-sarjan osakilpailussa. Lindemann oli MM-sarjan kokonaiskilpailun yhdeksäs. Hän oli myös saman vuoden EM-kilpailuissa naisten kilpailussa neljäs ja sekaviestissä kuudes. Vuonna 2019 hän oli MM-sarjan kokonaiskilpailun 10.
Vuonna 2021 kilpailuissa Tokion olympialaisissa Lindemann sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksanneksi ja sekajoukkueiden viestissä kuudenneksi. Pariisin olympialaisissa 2024 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa jälleen kahdeksas. Sekaviestikilpailussa hän voitti kultaa voitettuaan viimeisen osuuden kilpailijana loppukirissä yhdellä sekunnilla Yhdysvaltojen Taylor Knibbin ja Ison-Britannian Beth Potterin.
Kokkolan seurakuntayhtymä

Kokkolan seurakuntayhtymä on Kokkolan kaupungissa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntayhtymä, joka koostuu viidestä suomenkielisestä seurakunnasta sekä koko alueen kattavasta ruotsinkielisestä seurakunnasta. Seurakuntayhtymä hoitaa siihen kuuluvien seurakuntien talouden sekä kiinteistö- ja hautaustoimet. Suomenkieliset seurakunnat ovat hallinnollisesti Oulun hiippakunnan alaisuudessa ja kuuluvat Kokkolan rovastikuntaan. Ruotsinkielinen seurakunta on Porvoon hiippakunnan alaisuudessa ja kuuluu Pedersören rovastikuntaan.
Yhtymään kuuluvat seurakunnat ovat jäsenmäärän mukaisessa suuruusjärjestyksessä:
Hallinto.
Kokkolan seurakuntayhtymän kaikki kuusi seurakuntaa ovat toiminnallisesti itsenäisiä yksiköitä, joita kutakin johtaa kirkkoherra yhdessä joka neljäs vuosi seurakuntavaaleilla valittavan seurakuntaneuvoston kanssa. Yhtymän seurakunnilla on yhteinen kirkkovaltuusto, joka käyttää ylintä päätösvaltaa yhtymässä. Sen jäsenet valitaan myös seurakuntavaaleilla neljän vuoden välein. Yhteisen kirkkovaltuuston apuna toimii sen nimeämä yhteinen kirkkoneuvosto, joka valmistelee asioita kirkkovaltuustolle.
Herätysliikkeet.
Kokkolan seurakuntayhtymä kuuluu muun Keski-Pohjanmaan tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Kokkolan alueella on voimakasta kannatusta erityisesti lestadiolaisuuden parissa. Kokkolassa vaikuttavat niin vanhoillislestadiolaisuus kuin rauhansanalaisuus. Kokkolassa on voimakasta kannatusta myös evankelisen herätysliikkeen sekä kansanlähetyksen parissa. Lohtajan ja Kälviän alueella on voimakasta kannatusta evankelisen herätysliikkeen parissa. Kälviällä vaikuttaa jossain määrin myös herännäisyys.
Merivita

Merivita ("Stuckenia filiformis", syn. "Potamogeton filiformis") on kaitavitoihin ("Stuckenia") ja aiemmin lapavitoihin eli vitoihin ("Potamogeton") kuuluva monivuotinen vesikasvi.
Merividan varsi kasvaa 10–50 senttimetriä pitkäksi. Se on rento, ohut, liereä ja alaosasta haarova. Lehdet ovat tupellisia ja kasvavat kierteisesti. Ne ovat kaikki uposlehtiä. Lehtituppi on 0,5–2 cm pitkä, kielekkeellinen ja tummalaitainen. Korvakkeet ovat noin 5 mm pitkiä. Lehtien lapa on ruoditon ja yleensä 5–15 cm pitkä, usein vain 0,2 millimetriä leveä, jouhimainen, tylppä- tai pyöreäkärkinen ja yksisuoninen. Kukintona on perällinen tähkä, jonka perä on 5–20 cm pitkä ja pehmeä. Tähkä on 2–10 cm pitkä. Kukat ovat kaksineuvoisia. Kehä on nelilehtinen ja verhiömäinen. Hedelmä on 2–3 mm pitkä, luumarjamainen, vihreä tai ruskea ja odaton.
Suomessa merivita esiintyy yleisenä koko rannikon pituudella. Se kasvaa myös harvinaisena sisämaan vesistöissä, muun muassa Kuusamon ja Kittilän seuduilla. Laji esiintyy Suomessa rannikon murtovesissä ja myös emäksisissä tai neutraaleissa järvissä, varsinkin Pohjois-Suomessa. Se kasvaa matalahkossa vedessä, harvoin märällä maalla.
Pirjo Aittomäki

Pirjo Aittomäki (s. 1963) on suomalainen laulaja. Hän on yksi kolmesta How Many Sisters -lauluyhtyeen jäsenestä yhdessä Mervi Multamäen ja Anna-Mari Kähärän kanssa. Aittomäki liittyi kokoonpanoon vuonna 1989. Hän on esiintynyt ja levyttänyt myös Tango-orkesteri Unton laulusolistina. 
Aittomäki on kiertänyt Karl Jenkinsin Adiemus -kokoonpanon kanssa ympäri maailmaa. Euroviisuissa on ollut taustalaulajana kahdesti, vuonna 1991 Roomassa ja vuonna 1992 Malmössa. Vuonna 2019 hän osallistui Tangomarkkinoille ja ylsi finaaliin.
Musikaalinäyttelijänä Aittomäki on esiintynyt useissa musikaaleissa, kuten musikaaleissa Les Misérables, Aspects of Love ja Astoria. Hänen ensimmäinen soololevynsä nimeltään Meidän piti matkustaa on julkaistu vuonna 2016.
Marina Meinander

Marina Helena Charlotta Meinander (s. 4. tammikuuta 1967 Torino, Italia) on suomalainen dramaturgi ja teatteriohjaaja. Hän on kirjoittanut näytelmiä, elokuvakäsikirjoituksia ja librettoja musikaaleihin. Hän toimii myös kääntäjänä"."
Elämä ja ura.
Marina Meinander syntyi Torinossa, Italiassa, mutta kasvoi Suomessa ja Saksassa. Hän pääsi ylioppilaaksi Saksalaisesta koulusta Helsingissä, jonka jälkeen hän opiskeli journalismia Helsingin yliopiston Svenska social- och kommunalhögskolanissa ja työskenteli useita vuosia Ylen toimittajana. Hän valmistui dramaturgiksi Teatterikorkeakoulussa 1997 ja suoritti työharjoittelun Berliinin Deutsches-teatterissa. 
Vuodesta 2000 Meinander toimi kiinnitettynä dramaturgina Svenska Teaternissa ja Yle Draamalla vuodesta 2013 alkaen. Vuonna 2016 Meinander valittiin Lilla Teaternin taiteelliseksi johtajaksi. Hänen edeltäjänsä tehtävässä oli Raila Leppäkoski.
Meinander on tehnyt merkittävän osan tuotannostaan yhteistyössä Kirsi Porkan kanssa. Kaksikko aloitti yhteistyön Teatterikorkeakoulussa, missä he tekivät kaksikielisen esityksen "Jotain annat". He perustivat vuonna 1999 IRTI-ryhmän, johon kuuluvat myös näyttelijät Kirsti Kuosmanen ja Harriet Abrahamsson. Ryhmä sai alkunsa Ateneum-saliin toteutetusta "Irti rakastumiskierteestä".
Meinanderin yhdessä Carita Holmströmin kanssa kirjoittama musikaali "Kick" kantaesitettiin helmikuussa 2003 Svenska Teaternissa. Se käännettiin saksaksi ja ensiesitettiin Saksassa 5. maaliskuuta 2005 Vorpommerschen Landesbühnen ja Greifswaldin Theater Vorpommernin yhteistuotantona.
Meinander on kirjoittanut käsikirjoituksia televisiolle ja elokuviin. Vuonna 1998 hän käsikirjoitti TV-minisarjan "Vägsjälar" ja vuosina 2011–2012 hän tuotti TV-sarja "Kotikatua". Hän on toiminut käsikirjoituskonsulttina vuonna 2018 julkaistussa TV-sarjassa "Karppi". Hän työskentelee myös kääntäjänä, kirjoittaa ja ohjaa itsenäisille teatteriryhmille.
Marina Meinander asuu Helsingissä.
Zaynab bint Khuzaima

Zaynab bint Khuzaima (arab. زينب بنت خزيمة‎) (596–626), esi-islamilaisena aikana tunnettu myös nimellä "Umm al-Masakin" eli "köyhien äiti", oli yksi islamin profeetta Muhammedin vaimoista. 
Zaynab oli aikaisemmin naimisissa al-Tufaylin kanssa, mutta avioliitto oli päättynyt eroon. Sen jälkeen hän meni naimisiin Ubayda ibn al-Harithin kanssa, mutta tämä kuoli Badrin taistelussa. Perimätiedon mukaan hän sai Ubaydan kanssa kymmenen lasta.
Tämän jälkeen Muhammed pyysi Zaynabia vaimokseen. Myötäjäisiksi Muhammed antoi 12,5 unssia kultaa. Avioliitto solmittiin Ramadan-kuussa vuonna 625. Zaynab kuoli vain kahdeksan kuukautta myöhemmin. Hänet haudattiin al-Baqiin, missä hänen kolme veljeään laskeutui hänen hautaansa muinaistavan mukaisesti.
Zaynab oli Khadijan ohella ainoa Jumalan lähettilään puolisoista, jotka kuolivat ennen häntä. Zaynabia oppineet eivät lue uskovien ädiksi, sillä hänen nimeään ei esiinny yhdenkään "hadithin" kertojaketjussa.
Hapsivita

Hapsivita ("Stuckenia pectinata", syn. "Potamogeton pectinatus") on kaitavitoihin ("Stuckenia") ja aiemmin lapavitoihin eli vitoihin ("Potamogeton") kuuluva monivuotinen vesikasvi. Se on uposkasvi, jonka varsi kasvaa 50–150 senttimetriä pitkäksi.
Lajia esiintyy koko Euroopassa paitsi Islannissa. Suomessa hapsivita esiintyy yleisenä koko rannikon pituudella. Se kasvaa hyvin harvinaisena myös sisämaan vesistöissä, muun muassa Köyliössä ja Joroisissa. Hapsivita kasvaa melko matalasta melko syvään veteen, hiekka-, lieju- ja kivikkopohjalla. Sen sisävesikasvustot Suomessa ovat emäksisissä tai neutraaleissa järvissä.
Riikka Pynnönen

Riikka Pynnönen (s. 29. toukokuuta 1979) on suomalainen uransa lopettanut maantiepyöräilijä.
Pynnönen saavutti pronssia maantieajon SM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2013.
Eveliina Tistelgren

Eveliina Tistelgren on suomalainen entinen urheilija, valmentaja ja joogaopettaja.
Tistelgren lopetti urheilu-uransa fitnessin maailmanmestaruuteen marraskuussa 2019. Tistelgren on vuodesta 2011 tuottanut sosiaalisessa mediassa sisältöä nimellä Eevsku. Hän on voittanut useita sosiaalisen median palkintoja, kuten The Blog Awards Finlandin paras sportblogi 2015 ja vuoden paras hyvinvointisomekanava 2019.
Tistelgren on toiminut yrittäjänä vuodesta 2013. Hänellä on oma nettivalmennusbrändi Eevsku Flow, joka keskittyy kehonpaino- ja taitoharjoitteluun, mielen voimaan ja kokonaisvaltaiseen hyvinvointiin. Tistelgrenillä on liikunnanohjaajan amk-koulutus, joogaopettajan koulutus (YTT200) ja NLP Practitioner -pätevyys. Tistelgren on toiminut myös ryhmäliikunnan parissa, personal trainerina, yritysten hyvinvointivalmentajana, luennoitsijana sekä liikunta-alan kouluttajana. Tistelgren oli yksi "Selviytyjät Suomi" -ohjelman 6. kauden kilpailijoista. Hän sijoittui kisassa kolmanneksi.
Yksityiselämä.
Tistelgren on kotoisin Savonrannalta, käynyt koulunsa Lahdessa ja asunut Helsingissä vuosina 2013–2020. Hän asuu Kittilän Sirkassa puolisonsa Aapo Lappalaisen kanssa, joka on paikallinen matkailuyrittäjä. Pariskunta sai lapsen syksyllä 2022.
Ahopaju

Ahopaju ("Salix starkeana") pajujen sukuun kuuluva laji. Se muodostaa yhdessä kangaspajun ("Salix bebbiana") kanssa ahopajuryhmän ja toisinaan ne luokitellaan kuuluviksi samaan lajiin eri alalajeina. Aho- ja kangaspaju myös risteytyvät keskenään.
Ahopaju kasvaa korkeintaan metrin korkuiseksi. Sen lehdet ovat kooltaan 2,5–5 cm pitkiä ja muodoltaan leveänsoikeasta vastapuikeaan ja niiden kärki on usein vino. 
Ahopajua tavataan Euroopassa. Suomessa sitä kasvaa koko maassa, etelässä runsaampana kuin pohjoisessa. Se viihtyy kuivemmilla paikoilla kuin useimmat muut pajut. Sen ensisijaisiin elinympäristöihin kuuluvat kuivat niityt, kedot ja nummet.
Jenny Nordberg

Jenny Nordberg (syntynyt 1972 Uppsalassa) on ruotsalainen toimittaja ja kirjailija. 
Jenny Nordberg valmistui Tukholman yliopistossa kandidaatiksi ja Columbia-yliopistossa maisteriksi. Hän on toiminut toimittajana televisiossa, radiossa ja sanomalehtitoimittajana Svenska Dagbladetissa. 
Hän on saanut vuonna 2005 rautateiden tasoristeysonnettomuuksista ja yhdysvaltalaisesta rautatieteollisuudesta kertovalla juttusarjalla Pulitzer-palkinnon osana New York Times -lehden työryhmää sekä Robert F. Kennedy Journalism Award -palkinnon. 
Nordberg on kirjoittanut afganistanilaisesta bacha posh -perinteestä kirjassaan "Kabulin tyttöjen salaisuus: vaietun vastarinnan jäljillä Afganistanissa". Kirja on käännetty muun muassa ruotsiksi, hollanniksi, italiaksi, turkiksi, tanskaksi, portugaliksi ja ranskaksi.
Sunna Kangas

Sunna Kangas (s. 1974 Helsinki) on nykytaiteilija, tekstiilitaiteilija ja taiteen maisteri.
Kankaan teoksia on ollut esillä vuodesta 2000 lähtien yksityisnäyttelyissä, ryhmänäyttelyissä sekä koti- ja ulkomaisissa kuratoiduissa näyttelyissä 17 maassa. Hän on ottanut osaa erilaisiin taiteilijaryhmiin ja organisoinut kansainvälisiä ryhmänäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Keskeisiä teemoja hänen taiteessaan ovat olleet ympäristö ekologisesta näkökulmasta, väkivallan vastustaminen ja ihmisyys. Teokset ovat käsitteellisiä ja kantaaottavia, hänen tekemänsä taide on kokeellista.
Koulutus ja opinnot.
Kangas on valmistunut tekstiilisuunnittelun Artenomiksi EVTEK:in Muotoiluinstituutista (nyk. Metropolia) vuonna 2000 ja tekstiilitaiteilijaksi Taideteollisesta korkeakoulusta (nyk. Aalto-yliopisto) vuonna 2007.
Luottamustehtävät ja jäsenyydet.
Kuvataide- ja kulttuurialojen aktiivina Kangas on ollut perustamassa Uuden tekstiilitaiteen yhdistys UUTE ry:tä sekä Taiteilijat O ry:tä, hän on toiminut UUTE ry:n puheenjohtajana sekä muun muassa O ry:n hallituksessa, Kasvis, Consequenses ja Mind Mappers -taiteilijaryhmissä. Lisäksi Kangas on MUU ry:n, Helsingin Taiteilijaseuran ja Kuvaston jäsen.
William H. Gass

William Howard Gass (30. heinäkuuta 1924 Fargo, Pohjois-Dakota, Yhdysvallat – 6. joulukuuta 2017 University City, Missouri, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja filosofian professori.
Gass on esseissään käsitellyt kieltä ja sen epäsuhtaa todellisuuteen. Hän katsoo, että kirjallisuus luo kielen kautta oman todellisuutensa. Hän on käsitellyt myös sinisen värin merkityksiä teoksessaan "On Being Blue" (1976).
Kirje (vuoden 1978 elokuva)

Kirje on Pekka Hyytiäisen ohjaama suomalainen jännityselokuva vuodelta 1978. Elokuva oli ensimmäinen Hyytiäisen ohjaama pitkä näytelmäelokuva ja sen käsikirjoittajana toimivat Hyytiäinen sekä elokuvan tuottaja Markku Oikkonen salanimellä "Erik Sutinen". Elokuvan yleisömenestys jäi varsin vaatimattomaksi saaden teatterikierroksella 629 katsojaa.
Apollonie Sabatier

Apollonie Sabatier , alun perin Aglaé Joséphine Savatier, (8. huhtikuuta 1822 Charleville-Mézières - 3. tammikuuta 1890 Neuilly-sur-Seine) oli ranskalainen taiteilijoiden tukija, muusa. boheemi ja kurtisaani. Hän piti taiteellista salonkia, jossa vierailivat monet ajan kuuluisuudet. 
Aglaé Joséphine Savatier oli pyykkäri Marguerite Martinin tytär. Äiti työskenteli kreivi Louis Harmand d'Abancourtin taloudessa. D'Abancourt oli Aglaén biologinen isä. Kreivi järjesti asian niin, että kersantti André Savatier meni Aglaén äidin kanssa naimisiin ja tunnusti tytön isyyden.
Perhe muutti Pariisiin, missä Aglaé pääsi koulun jälkeen laulajaksi Opéra Garnieriin. Hän otti itselleen taiteilijanimen Apollonie ja ryhtyi työskentelemään myös taidemallina muun muassa Auguste Clésingerin skandaalin aiheuttaneessa teoksessa "Nainen jota käärme on purrut". Teos oli esillä Pariisin salongissa, ja sekä malli että kuvanveistäjä saivat mainetta. Teoksen osti belgialainen aristokraatti ja liikemies Alfred Mosselman, jonka rakastajatar Apollonie Sabatier oli.
Sabatier emännöi kuuluisaa salonkiaan, jossa kävivät "kaikki". Siellä vierailivat muiden muassa Gustave Flaubert, Charles Baudelaire, Victor Hugo, Alfred de Musset, Judith Gautier ja Hector Berlioz. Hän inspiroi Charles Baudelairea tämä kirjoittaessa teosta "Pahan kukkia", ja hänellä oli myös rakkaussuhde Sabatier`n kanssa. Lisäksi hän omisti runojaan Sabatier`lle. 
Salongin pitäminen loppui vuonna 1864. Kun Mosselman kuoli, Sabatier löysi uuden rakastajan, englantilaisen taidekeräilijän Richard Wallacen. Wallace lahjoitti Pariisiin nimeään kantavan suihkulähteen. Sabatier kuoli sairastuttuaan influenssaan. 
Sabatier teki taidetta itsekin. Hänen töitään oli esillä Pariisin salongissa ja myös kuuluisassa vaihtoehtosalongissa, jonne päätyivät virallisesta salongista hylätyt liian moderneina pidetyt työt.
I + i

i + i on Pekka Hyytiäisen ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1981. Elokuvan esitteen mukaan se on "elokuva epäonnistumisesta" ja Hyytiäisen aikaisempaa Kirje-elokuvaa kokeellisempi kuvaus olemassaolon ahdistuksesta. Elokuva sai elokuvateattereissa esityskierroksella 469 katsojaa.
Sophie Arnould

Sophie Arnould (13. helmikuuta 1740 Pariisi – 18. lokakuuta 1802 Pariisi) oli ranskalainen oopperalaulaja. Hänen äänialansa oli sopraano. 
Porvarisperheeseen syntyneen Arnouldin vanhemmat olivat kiinnostuneita valistusfilosofiasta ja tunsivat Voltairen ja Diderot´n. Tytär oppi jo varhain puhumaan latinaa ja italiaa. Eniten herättivät huomiota kuitenkin hänen laulu- ja tanssitaitonsa. 
Arnould opiskeli laulua Marie Felin ja La Claironin johdolla ja debytoi Pariisin oopperassa vuonna 1757. Hän lauloi siellä seuraavat 20 vuotta. Tämä mahdollistui, kun Madame Pompadour kuuli hänen laulavan ja järjesti rakastajansa kuningas Ludvig XV:n avulla sopimuksen oopperaan. Arnouldin vanhemmat eivät olisi halunneet päästää tytärtään lauljaksi näin nuorena, mutta tytär piti päänsä. 
Aikalaistodisteiden mukaan Armouldin ääni ei ollut voimakas, mutta sen sijaan se oli erittäin kaunis. Hän lauloi kaikki tuon ajan oopperoiden merkittävät naisroolit. Hän alkoi saavuttaa kuuluisuutta myös lukuisten rakkaussuhteidensa vuoksi. Elämäntyyli oli ylellinen ja hänen salongissaan vierailivat monet kuuluisuudet, kuten Benjamin Franklin, Rousseau ja Voltaire. 
Huoleton elämäntyyli ja väärä laulutekniikka aiheuttivat, että Arnould joutui lopettamaan laulu-uransa jo vuonna 1777. Hän menetti rooleja myös seurapiirijuonittelujen vuoksi. Hän kävi tekemässä yhden roolin vielä 1788, mutta sitten ura oli ohi. Vuotta myöhemmin puhkesi vallankumous ja poliitikot pitivät hänen salonkiaan kokoontumispaikkanaan. Terrorin aikana hän vetäytyi Pariisista. 
Napoleonin aikana Arnouldille myönnettiin eläke, jonka turvin hän eli viimeiset vuotensa. Hänen muistelmansa julkaistiin vuonna 1837.
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1979

Vuoden 1979 koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Soulissa, Etelä-Koreassa 29. huhtikuuta – 13. toukokuuta 1979. Turnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Yhdysvallat sekä kunkin kolmen alkulohkon kaksi parasta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Yhdysvallat, hopeaa sai Etelä-Korea ja pronssille sijoittui Kanada, jotka päätyivät loppusarjassa tasapisteisiin jokaisen hävittyä otteluistaan yhden. Viimeisenä päivänä pelatussa ratkaisuottelussa Yhdysvallat voitti Kanadan pistein 77–61.
Parhaat korintekijät olivat alemmassa loppusarjassa pelanneet Brasilian Hortência de Fatima Marcari ja Alankomaiden Kerweerd Marschal, jotka tekivät kuudessa ottelussaan 125 pistettä eli 20,8 pistettä ottelua kohden. Kolmantena koritilastossa oli ylemmässä loppusarjassa pelannut kanadalainen Silvia Sweeney, jonka pistekeskiarvo kahdeksassa ottelussa oli 20,4.
Yhdysvaltain kultamitalijoukkue.
Tara Heiss, Holly Warlick, Ann Meyers, Jan Trombly, Jackie Swaim, Jill Rankin, Nancy Lieberman, Barbara Brown, Carol Blazejowski, Denise Curry, Rosie Walker, Kris Kirehner.
Rosa Zafferani

Rosa Zafferani (s. 16. elokuuta 1960) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa kapteenivaltionhoitajana eli valtionpäämiehenä kaksi kertaa: ensimmäinen kausi alkoi huhtikuussa 1999 ja toinen huhtikuussa 2008.
Zafferani on syntynyt Yhdysvalloissa vuonna 1960. Syntyperästään huolimatta hän on kuitenkin San Marinon kansalainen vanhempiensa kansalaisuuden kautta. Koska San Marino ei salli kaksoiskansalaisuuksia, Zafferanilla ei ole Yhdysvaltain kansalaisuutta. Zafferani opiskeli taloustiedettä Bolognan yliopistossa. Vuosina 1995–1998 hän työskenteli San Marinon posti- ja telekommunikaatiolaitoksen pääjohtajana.
Zafferani on naimisissa Giuseppe Valentinin kanssa vuodesta 1987 ja hänellä on kaksi lasta.
MP – Minä pelkään

MP - Minä pelkään on Pekka Hyytiäisen ohjaama suomalainen draama- ja kauhuelokuva vuodelta 1982. Elokuva käsittelee temaattisesti pelkoa ja sodan uhkaa tavallisen perheen näkökulmasta. Elokuva sai elokuvateatterikierroksella 302 katsojaa ja esitettiin ensi kerran televisiossa vasta 40 vuotta valmistumisensa jälkeen toukokuussa 2022..
Vastaanotto.
Elokuvakriitikot pitivät elokuvaa ilmestyessään Hyytiäisen siihen asti parhaana, mutta suhtautuvat eri tavoin sen hitauteen ja minimalismiin. Helena Ylänen (HS 27.3.1982) kirjoitti, että Hyytiäisen voima on omintakeisessa vähäisten viittausten ja viivyttelyn yhdistelmässä: ”Hän pitää jotain kuvaa niin kauan katsojan edessä, että se taatusti alkaa vaikuttaa, koska mitään uutta katsottavaa ei tule sen tilalle. Hyytiäinen on taikurimaisella tavalla kääntänyt kaupallisen elokuvan tehokeinot päälaelleen. Nopeus ei ole hänelle mitään, tiukka leikkaus ei myöskään. Hitaus, kesto, tauot, ne ovat tärkeitä.” "Kansan Uutisten" Antti Lindqvist oli elokuvan suhteen kriittisempi: ”Sen onnistuneinta antia ovat taitavasti trikkitekniikkaa hyödyntämällä toteutetut, mustavalkoisuudessaan karmeat unijaksot, joihin on tavoitettu modernien sielunmaisemien hehkua. Sen sijaan arjen kuvaukset kesämökiltä ovat seisovine, sisällöttömine kuvineen usein tuskastuttavan lähellä kotielokuvan tyhjänpäiväisyyttä, pelkkää kestoa.”
MP:n ensimmäisen TV-esityksen yhteydessä 40 vuotta myöhemmin HS:n Harri Römpötti kuvaili kuvakerrontaa yritteliääksi ja paikoitellen kokeelliseksi, mutta "psykologia jää alkeelliseksi". Hän ei suhtautunut myönteisesti elokuvan hitauteen ja minimalismiin: "Perinteinen kerronta ei tainnut kiinnostaa kokeilijaa. Henkilöhahmot jäävät pahvisiksi ja tarina luonnoksen asteelle. MP ei vakuuta, ei vaikka siviilien kärsimykset Ukrainassa antavat sille juuri nyt kaikupohjaa."
Jeremei Aipin

Jeremei Danilovitš Aipin (, s. 27. kesäkuuta 1948 Hanti-Mansian Surgutin piirin Varjoganin kylä) on hantilainen kirjailija.
Jeremei Aipin syntyi metsästäjän ja kalastajan perheeseen. Hän opiskeli Hanty-Mansijskin opettajaopistossa ja Gorkille nimetyssä kirjallisuusinstituutissa Moskovassa. Aipin työskenteli sen jälkeen Hanty-Mansijskissa toimittajana ja kulttuurityöntekijänä sekä tallensi hantien kulttuuriperintöä.
Aipinin ensimmäinen kirja ilmestyi vuonna 1979. Hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1981. Pääteoksenaan Aipin pitää vuonna 1990 ilmestynyttä romaania "Viimeinen aamutähti" ("Hanty, ili Zvezda utrennei zari"). Se on surullinen tarina hantien selviytymisestä öljyteollisuuden jaloissa. Aipin kirjoittaa teoksensa nykyään venäjäksi.
Aipin valittiin Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajaksi vuonna 1989. Vuosina 1992–1994 hän oli Venäjän presidentin edustaja Hanti-Mansiassa ja vuosina 1994–1996 Venäjän duuman kansanedustaja. Vuodesta 2001 Aipin on toiminut Hanti-Mansian duuman edustajana. Hän on työskennellyt aktiivisesti Venäjän pienten kansojen oikeuksien puolesta, osallistunut kansainväliseen yhteistyöhön ja kirjoittanut aihetta käsitteleviä teoksia. Samalla hän on jatkanut uraansa myös kaunokirjailijana.
Taru sormusten herrasta (täsmennyssivu)

Taru sormusten herrasta tarkoittaa seuraavia:
Olesno

Olesno (historiallisesti ) on kaupunki Olesnon kunnassa Olesnon piirikunnassa Opolen voivodikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 9 407. Olesno on sekä kuntansa että piirikuntansa hallintokeskus.
Maantiede.
Olesnon pinta-ala on 15 neliökilometriä. Sen alue sijaitsee fyysis-maantieteellisesti Równina Opolskan (”Opolen tasanko”) ja Wyżyna Woźnicko-Wieluńskan (”Woźnikin-Wielunin ylänkö”) alueiden rajalla. Stobrawą-joki virtaa kaupungin läpi.
Historia.
Olesno sai Magdeburgin kaupunginoikeudet ennen vuotta 1292, milloin se oli osa Wrocławin herttuakuntaa. Se kuului vuodesta 1294 Opolen herttuakuntaan ja vuodesta 1327 Böömin kuningaskuntaan. 1400-luvulla kaupunki kärsi hussilaissodissa mittavia vahinkoja. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Olesno paloi useita kertoja. Vuonna 1532 Olesno liitettiin Habsburgien monarkiaan. Vuonna 1708 kulkutauti surmasi valtaosan kaupungin väestöstä. Vuonna 1742 Olesnosta tuli osa Preussin valtiota.
Vuonna 1816 Olesnosta tuli Opolen hallintopiirissä Olesnon piirikunnan hallintokeskus. Olesnolaiset osallistuivat vuonna 1921 Sleesian kolmanteen kansannousuun. Vaikka ”Olesnon kansannousua” oli suunniteltu jo ennen Sleesian ensimmäistä kansannousua, kaupunki jäi kansanäänestyksen perusteella Saksaan. Toisessa maailmansodassa 1945 Neuvostoliitto miehitti kaupungin. Sodan taisteluissa tuhoutui 70 prosenttia kaupungin rakennuksista. Vuonna 1945 Olesno liitettiin Puolaan.
Talous.
Olesnon työttömyysaste oli vuonna 2019 3,5 prosenttia. Työssäkäyvistä asukkaista 38,3 prosenttia työskentelee maatalousalalla, 31,1 prosenttia teollisuus- ja rakennusalalla, 10,9 prosenttia palvelualalla ja 0,9 prosenttia rahoitusalalla.
Väestö.
Vuoden 2019 joulukuussa Olesnossa asui 9 407 asukasta, joista 52,4 prosenttia oli naisia ja 47,6 prosenttia miehiä. Vuonna 1995 kaupungin väkiluku oli 10 699. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 14,6 prosenttia, työikäisten 60,8 prosenttia ja eläkeikäisten 24,6 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 44,2 vuotta.
Liikenneyhteydet.
Olesnon alueen läpi kulkevat Kołobrzeg–Bytom-välillä sijaitseva valtatie 11, voivodikunnan tiet 494, 487 ja 901 sekä Kaletysta Wrocławiin kulkeva rautatielinja 143. Kaupungin tieverkon pituus on yhteensä noin 55,5 kilometriä.
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1975

Vuoden 1975 koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Kolumbiassa 23. syyskuuta – 4. lokakuuta 1975. Kisakaupunkeina olivat Cali, Bogotá ja Bucaramanga. Turnaukseen osallistui 13 joukkuetta. Emäntäjoukkue Kolumbia sekä kunkin kolmen alkulohkon kaksi parasta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa, historiansa ensimmäisen aikuisten MM-mitalin, saavutti Japani ja pronssille sijoittui Tšekkoslovakia. Neuvostoliitto voitti kaikki kahdeksan otteluaan ja joutui tiukimmille Tšekkoslovakiaa vastaan voittaen sen pistein 62–50.
Parhaat korintekijät ottelukohtaisen pistekeskiarvon mukaan olivat kuusi ottelua pelannut Kolumbian Nancy Nieto (20,7), seitsemän ottelua pelannut Unkarin Lenke Kiss (19,9), kahdeksan ottelua pelannut Italian Liliana Mabel Bocchi (18,3) ja seitsemän ottelua pelannut Neuvostoliiton Uljana Semjonova (17,9).
Denise Bronzetti

Denise Bronzetti (s. 12. joulukuuta 1972) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa valtionpäämiehenä eli kapteenivaltionhoitajana.
Bronzetti edustaa PSD-puoluetta, joka kuuluu keskustavasemmistolaiseen Noi per la Repubblica -vaaliliittoon San Marinon suur- ja yleisneuvostossa. Bronzetti liittyi PSD:tä edeltäneen sosialistipuolueen nuorisoliittoon ollessaan 15-vuotias.
Syyskuussa 2012 Bronzetti valittiin kapteenivaltionhoitajaksi yhdessä Teodoro Lonferninin kanssa. Bronzetti valittiin ensimmäistä kertaa maansa parlamenttiin vuonna 2006.
Bronzetti on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Jousi (verotus)

Jousivero oli Suomessa keskiaikaan käytössä ollut veroyksikkö, joka koski talonpoikien tilolla täysikasvuista työhön kykenevää miestä suorittamaan veroa tehdystä työstään, jousiveroluettelo oli 1500-luvulla maakirjaan sisältyvä kymmennysluettelo, johon kirjattiin veroparseleiden ohella jousiluku. Jousivero tarkoitti veroa, joka koski jokaista 15 vuotta täyttänyttä miestä eli jokaista, jolla oli kylliksi voimia jännittää jalkajousi. 
Jousivero oli 1539 kaksi äyriä mieheltä, 1540-luvulla vero ulotettiin myös tilallisen ala-ikäisiin poikalapsiin, jotka maksoivat puolta veroa.
Kellankoski

Kellankoski on Keski-Suomessa, Konnevedellä Rautalammin pääreitillä sijaitsevan Kellanvirran lopussa sijaitseva koski. Kellanvirran muita koskia ovat lisäksi Siikakoski, Taikinainen ja Karinkoski. Koskea markkinoidaan Konneveden Kosket -brändin alla, johon kuuluvat Konneveden koskireitillä Kellankosken lisäksi kuusi muuta koskea. Kosken omistaa Kellankosken Voima Oy, joka on Konneveden kunnan tytäryhtiö. 
Yleistä.
Kellanvirta alkaa Konnevedestä ja sen vesi on yhtä kirkasta ja vedenlaadultaan erinomaista kuten Konnevedessäkin. Se on karu ja niukkaravinteinen koski, joka kuohuu voimakkaasti yläosiltaan ja rauhoittuu hiljalleen alajuoksua kohti. Kellankoski on 50–60 metriä leveä ja on tulkinnasta riippuen noin 600 metriä tai 650 metriä pitkä . Kartasta mitattuna koski on noin 550 metriä pitkä. Kosken pinta-ala on noin 4,5 hehtaaria. Koskeen on rakennettu kalastuslaitureita kalastusta helpottamaan. Koski tunnetaan erittäin hyvänä taimenkoskena ja se onkin yksi Suomen tunnetuimmista sekä arvostetuimmista urheilukalastuskoskista.
Koski on jaettu kahteen rinnakkaiseen uomaan keskellä sijaitsevalla 300 metriä pitkällä penkereellä. Vasemman uoman alussa sijaitsee pohjapato, jonka yli vesi kuohu. Pato nostaa yläpuolisia vesi hieman korkeammalle, jolloin oikeaan uomaan virtaa esteettä vettä uoman keskivaiheilla sijaitsevaan Kellankosken vesivoimalaitokselle. Pienvoimalan jälkeen vesi virtaa alemmaksi yhtyen taas pääuoman virtaukseen.
Luontoarvoja.
Kellanvirran eri koskissa saaliiksi saaduista taimenista on 70–90 % ollut villejä yksilöitä ja loput istukkaita. Kellankoskessa kuteekin joukko yksilöitä vuosittain ja kutupesiä löytyykin vuosittain noin 5–13. Näistä selviää kesänvanhoiksi poikasiksi Kellankoskella noin 13 yksilöä aarille.
Kosken alkupäässä sijaitsee itärannalla laavu. Kosken itärannat ja suuri osa länsirannoista kuuluvat luonnonsuojelualueeseen.
Hydrologiaa.
Kellankosken valuma-alueen pinta-ala on 5 781,79 neliökilometriä ja sen järvisyys on 20,82 %. Kellankosken virtaamiksi ilmoitetaan Siikakosken arvoja, jotka mitataan Konneveden luusuasta. Keskivirtaamaksi (MQ) on mitattu 56 kuutiometriä sekunnissa (m³/s, vuosina 1981–2010 , tai 53 m³/s ), keskiylivirtaamaksi (MHQ) 93,28 m³/s ja keskialivirtaamaksi (MNQ) 32,92 m³/s. Virtaama-arvot on mitattu vuosina 1967–2022. Pienin mitattu virtaama (NQ) on 17,8 m³/s havaittiin 24.10.2006, ja suurin virtaama (HQ) on 143,00 m³/s vastaavasti 21.6.1988.
Historiaa.
Kellankosken historiasta on tarkemmin Kellanvirran ja Kellankosken vesivoimalaitoksen artikkeleissa.
Hraniteli

Hraniteli () on Natalja Serebrjakovan käsikirjoittama ja ohjaama venäläinen televisionäytelmä vuodelta 1991. Se perustuu J. R. R. Tolkienin "Taru sormusten herrasta" -trilogian ensimmäiseen osaan "Sormuksen ritarit". Musiikin näytelmään on säveltänyt Andrei Romanov.
Näytelmä esitettiin Leningradin televisiossa vain kerran. Taltioinnin luultiin kadonneen, mutta kanavan seuraaja Pjatyi kanal latasi sen Youtubeen maaliskuussa 2021.
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1971

Vuoden 1971 koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Brasiliassa 15.–29. toukokuuta 1971. Kisakaupunkeina olivat São Paulo, Recife, Niterói, Brasília ja Araraquara. Turnaukseen osallistui 13 joukkuetta. Emäntäjoukkue Brasilia sekä kunkin kolmen alkulohkon kaksi parasta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa sai Tšekkoslovakia ja pronssille sijoittui Brasilia. Neuvostoliitto voitti kaikki yhdeksän otteluaan ja joutui tiukimmille Tšekkoslovakiaa vastaan voittaen sen pistein 88–69.
Parhaat korintekijät ottelukohtaisen pistekeskiarvon mukaan olivat kahdeksan ottelua pelanneet Neuvostoliiton Uljana Semjonova (21,0), Argentiinan Lidia Ravazzoli (18,8) ja Argentiinan Leonor Maria Rivero (16,8), yhdeksän ottelua pelannut Kuuban Margarita Skeete Rojas (15,3) sekä kuusi ottelua pelannut Japanin Eiko Kumagai (15,2).
Neuvostoliiton kultamitalijoukkue.
Angelė Jankūnaitė, Zinaida Tšernikova, Raisa Kurjakova, Tatjana Lemijova, Uljana Semjonova, Larisa Vinchaite, Viktorija Dmitrijeva, Nadežda Zaharova, Nelli Ferjabnikova, Lida Guseva, Tamara Kaljanina, Natalija Nazemblo.
Zura Karuhimbi

Zura Karuhimbi (n. 1925 – 17. joulukuuta 2018) oli ruandalainen nainen, joka pelasti yli 150 ihmistä Ruandan vuoden 1994 kansanmurhan aikana. Kansanparantajana tunnettu Karuhimbi kätki suojaa etsineet pakolaiset taloonsa ja pelotteli hyökkääjiä käyttämällä hyväksi noidan mainettaan. 
Ruandan kansanmurhan aikaan eri kansanryhmien välinen väkivalta tappoi yli 800 000 ihmistä, Karuhimbi oli iäkäs leski, joka oli järkyttynyt maansa tapahtumista. Karuhimbi kätki pakolaiset kahden huoneen taloonsa sekä kuoppaan pellollaan. Kun kiertävien ääri-hutujen sotilaat uhkasivat tutkia talon, Karuhimbi uhkasi kirota kaikki, jotka uskalsivat lähestyä taloa. Karuhimbi itse ei harjoittanut perinteistä noituutta, jota alueella myös harjoitettiin, mutta hyödynsi ympärillään liikkuvia huhuja. Uskomusten mukaan hän oli vaarallinen noita, ja sotilaat pelkäsivät häntä. Karuhimbi itse oli kristitty. Karuhimbi pelotteli hyökkääjiä muun muassa kalisuttelemalla rannerenkaitaan ja peltipurkkia, jonka sisään hän oli laittanut herneitä.
Karuhimbi auttoi tutseja, burundilaisia ja kolmea eurooppalaista piiloutumaan sotilailta. Ruandan presidentti Paul Kagame myönsi Karuhimbille tämän teoista kunniamitalin vuonna 2006.
Chançay

Chançay on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Brennejoen varrella, noin 19 kilometriä Toursin kaupungista koilliseen.
"Château de Valmer" on ollut 1500-luvulta saakka viinintuotantotila. Tilan 32 hehtaarin viinitarha on Brennen laakson kalkkikivirinteillä. Tilalla tuotetaan kuohu- ja valkoviiniä. Linnalla on myös viisi hehtaaria renessanssipuutarhoja. Päälinna tuhoutui tulipalossa vuonna 1948. Tuhoutuneen linnan paikalle on istutettu marjakuusia symboloimaan linnaa.