tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sytokromi P450

Sytokromi P450 (CYP, P450, CYP450) on ryhmä hemiä sisältäviä sytokromientsyymejä, joita esiintyy erittäin laajalti eliökunnassa. CYP-entsyymeille on tunnusomaista kyky oksidatiiviseen metaboliaan. CYP-entsyymejä on ihmisen elimistössä käytännössä kaikkialla, mutta erityisen paljon niitä on maksassa. CYP-entsyymit ovat keskeisiä vierasaineiden kuten lääkeaineiden metaboliassa.
CYP-entsyymit ovat tyypillisesti hyvin epäspesifejä; yhdenlainen CYP-entsyymi pystyy siis muokkaamaan useita erilaisia yhdisteitä. CYP-entsyymit toimivat osana P450-järjestelmiä, joiden komponentteina on CYP-entsyymien lisäksi molekulaarinen happi ja elektroneja siirtävä NADPH-sytokromi P450-reduktaasi.
CYP-entsyymejä on löydetty nisäkkäiden lisäksi suurimmalta osalta muitakin eliöitä, kuten hyönteisiltä, kasveilta, sieniltä, prokaryooteilta ja arkeilta. Eliökunnasta tunnetaan tuhansia P450-entsyymien alamuotoja, jotka on jaoteltu perheisiin ja edelleen alaperheisiin. P450-entsyymien kehitys alkoi todennäköisesti yli kolme miljardia vuotta sitten, ja varhaisimpien muotojen tehtävänä saattoi olla rasvahappojen ja kolesterolin metabolia solukalvojen rakenneosiksi. Nykyään P450-entsyymit ovat tärkeä osa elimistön vierasainemetaboliajärjestelmää.
Teemu Sippo

Teemu Jyrki Juhani Sippo SCJ (s. 20. toukokuuta 1947 Lahti) on suomalainen katolinen pappi ja Suomessa toimivan katolisen kirkon emerituspiispa. Hänestä tuli 5. syyskuuta 2009 ensimmäinen suomalaissyntyinen katolisen kirkon johtaja Suomessa Arvid Kurjen (1464–1522) jälkeen. Paavi Franciscus myönsi hänelle 20. toukokuuta 2019 hänen omasta pyynnöstään eron piispan tehtävästä.
Ura ja elämänvaiheet.
Teemu Sippo syntyi luterilaiseen perheeseen, mutta kiinnostui jo koululaisena katolisesta kirkosta ja katsoi, että hänen on lähdettävä ”sille tielle”. Sippo liittyi katoliseen kirkkoon 1966 ollessaan 19-vuotias. Sippo on opiskellut teologiaa Freiburgissa (Albert-Ludwigs-Universität) Saksassa ja on suorittanut diplomiteologin perustutkinnon. Papiksi hänet vihittiin vuonna 1977. Sippo on työskennellyt muun muassa kappalaisena Jyväskylässä Pyhän Olavin seurakunnassa, Katolisen tiedotuskeskuksen johtajana sekä Helsingissä Pyhän Marian seurakunnassa ja Pyhän Henrikin katedraaliseurakunnassa, jälkimmäisessä pitkään myös kirkkoherrana. Hän toimi Helsingin katolisen hiippakunnan asiainhoitajana, kun piispa Józef Wróbel siirrettiin 2008 Helsingistä Puolaan Lublinin arkkihiippakunnan apulaispiispaksi. Piispa Wróbelin aikana Sippo toimi piispanvikaarina ekumeenisia asioita varten. Vuonna 2009 Siposta tuli Helsingin roomalaiskatolisen hiippakunnan piispa. Hän on myös ollut mukana Suomen Ekumeenisen Neuvoston hallituksessa, ja Sippo on valittu kahdesti Suomen Ekumeenisen Neuvoston puheenjohtajaksi vuosina 2010 ja 2013.
Vuonna 2015 Sippo osallistui Pohjoismaiden piispainkokouksen edustajana Vatikaanissa pidettyyn perhettä käsitelleeseen piispainsynodiin. Samana syksynä hänet nimitettiin myös piispainkokouksen pysyvän neuvoston jäseneksi.
Tapaninpäivänä 2018 piispa Sippo loukkaantui vakavasti liukastuttuaan kadulla Helsingissä. Hän palasi työhön kolmen kuukauden sairausloman jälkeen. Toukokuussa 2019 Sippo kuitenkin luopui Helsingin katolisen hiippakunnan piispan virasta terveyssyistä.
Sippo tunnetaan vapaamielisenä katolilaisena, vaikka hän määrittelee itsensä ”keskitien kulkijaksi”. Liturgisesti Teemu Sippo on joskus ottanut varovaisen konservatiivisia kantoja.
Piispana Teemu Sippo oli moneen mukautuva avomielinen kirkkonsa paimen, mutta hän myös jatkoi perinteisen avioliittokäsityksen puolustamista sekä yhteiskunnassa että Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa kaavailtuja muutoksia vastaan. Hänen kaudellaan Suomessa toimiva katolinen kirkko jatkoi kasvuaan useiden prosenttien vuosivauhdilla.
Suomennokset.
Teemu Sippo on suomentanut M. Angela Toigon teoksen "Erään hiiren rukouksia" ja Terhi Kiiskisen kanssa Bernhard Welten teoksen "Olemattomuuden valo".
Nea Kontio

Nea Kontio (s. 1953) on suomalainen uskonnonopettaja ja poliitikko.
Kontio oli vihreiden edustaja Lahden kaupunginvaltuustossa vuodet 1985–2000. Hän on ollut perustamassa Lahden Vihreitä.
Vuodesta 1984 Kontio on taistellut Lahden Karjusaaren lehmuslehdon suojelemiseksi. Vuonna 2003 hän oli mukana yhdessä muiden luonnonsuojelijoiden kanssa maalaamassa puita ja kiviä punamultamaalilla Villikarju-luonnonsuojeluryhmän järjestämässä tempauksessa. Kontio tuomittiin Lahden käräjäoikeudessa vahingonteosta sakkoihin. Hänet määrättiin maksamaan vahingonkorvauksia yksityisille maanomistajille ja Lahden kaupungille. Sakkorangaistusta korotti se, että hän jatkoi maalaamista vielä toisenakin päivänä.
Lahden Vihreät erotti Kontion jäsenyydestä alkuvuodesta 2004. Kunnallisvaaleissa 2004 Kontio valittiin Lahden kaupunginvaltuustoon Vaihtoehtoväen listoilta. Hän muodosti oman, yhden jäsenen valtuustoryhmänsä, kun Lahden vihreistä irronneessa Wellamo-valtuustoryhmässä olleet vihreät eivät ottaneet häntä kunnallisvaalilistalle. Asia koski pääasiassa Lahden alueelle suunniteltua logistiikkakeskusta. Vaaleissa 2008 Kontio oli vaihtoehtoväen ehdokas, mutta putosi valtuustosta.
Ammatiltaan Kontio on uskonnonopettaja ja pappi. Kontio oli töissä Lahden yhteiskoulussa ja erosi virastaan, koska ei pitänyt koulun työhengestä. Myöhemmin hän on moittinut koulua ja kritisoinut siitä Etelä-Suomen Sanomien yleisön osastolla. Kirjoituksissaan hän on esimerkiksi väittänyt koulun suosivan tyttöoppilaita, jotka omistautuvat täysin koulutyölle ja saavat täydellisiä numeroita ja uskaltavat protestoida opettajien tahtoa vain kehittämällä itselleen syömishäiriön.
Bambi (palkinto)

Bambi on saksalaisen Hubert Burda Media -kustannusyhtiön jakama media-alan palkinto. 
Bambi jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1948, ja ensimmäisinä palkinnon saivat Jean Marais ja Marika Rökk. Palkinnon nimi tuli siitä, että Rökkin tytär kutsui sitä ”Bambiksi”, luultavasti Felix Saltenin ""-kirjan mukaan. Alkuaan patsas oli posliinia, mutta vuodesta 1958 lähtien se on valettu kultaan. Palkinto voidaan myöntää samalle henkilölle useamman kerran. Palkintoluokkia on 19.
Johan Lilius

Johan Lilius (17. tammikuuta 1724 Längelmäki – 27. lokakuuta 1803 Turku) oli suomalainen hovioikeudenneuvos ja Aurora-seuran perustajia. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra Henrik Lilius ja Hedvig Margareta Wanochius.
Lilius oli vaikuttajana Suomen kirjallisuuden kasvuun osallistumalla muun muassa Aurora-seuran julkaiseman lehdenÅbo Tidningar toimittamiseen kirjoittamalla siihen kahdeksan artikkelia. Hän oli Turun Soitannollisen Seuran jäsen, kuten myös hänen veljenpoikansa Gustaf Adolf Lilius.
Bruno Loerzer

Bruno Loerzer (22. tammikuuta 1891 Berliini, Saksa – 22. elokuuta 1960 Hampuri, Länsi-Saksa) oli Saksan ilmavoimien kenraalieversti toisen maailmansodan aikana. Loerzer oli myös yksi johtavista ensimmäisen maailmansodan hävittäjä-ässistä 44 ilmavoitolla.
Ensimmäinen maailmansota.
Loerzer värväytyi jalkaväkeen 1911. Hän siirtyi vastaperustettujen ilmailujoukkojen lentokoulutukseen kesällä 1914. Ensimmäisen maailmansodan alussa hän lensi tarkkailukonetta, jonka tarkkailijana toimi Hermann Göring. Kesäkuussa 1915 Loerzer siirtyi taistelulentokoulutukseen, josta hän pääsi kenttälentoyksikköön elokuussa. Hän haavoittui vaikeasti huhtikuussa 1916 ja vietti loppuvuoden sairaalassa. Tammikuussa 1917 hänet nimitettiin hävittäjälaivue 26:n komentajaksi. Siihen mennessä hän oli ansainnut kaksi pudotusta. Lokakuussa 1917 Loerzerin tilillä oli jo 20 voitettua ilmataistelua. Loerzerin alaisuudessa palveli hänen veljensä Fritz, joka saavutti sodan aikana 11 ilmavoittoa.
Loerzer palkittiin Pour le Meritellä helmikuussa 1918. Samassa yhteydessä hänet nimitettiin Jagdgeschwader 3:n komentajaksi. Lentoyksikkö teki tuhojaan BMW:n moottoreilla varustetuilla Fokker D.VII -koneillaan ja Loerzer saavutti viimeisen eli 44. ilmavoittonsa syyskuussa 1918. Hänet ylennettiin kapteeniksi hiukan ennen keskusvaltojen antautumista marraskuussa 1918.
Sotien välinen aika.
Sodan jälkeen Loerzer toimi kommunistien kapinoita tukahduttaneissa vapaajoukoissa (Freikorps). Hän lensi Baltian alueella tukien "Eiserne Division"-vapaajoukkoa. Hän erosi armeijasta maaliskuussa 1920 pysyen mukana siviili-ilmailussa. 
Vuonna 1930 Loerzerista tuli Saksan lentokoneen omistajien liiton puheenjohtaja. Adolf Hitlerin ja kansallissosialistisen puolueen valtaantulon myötä vanha sotakaveri Göring nimitti Loerzerin tuli Saksan ilmailu-urheiluyhdistyksen puheenjohtajaksi ja natsi-Saksan ilmailu-urheilujohtajaksi. 
Luftwaffe perustettiin uudelleen virallisesti 1935. Loerzer toimi komentajana eri yksiköissä ja hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1938.
Toinen maailmansota.
Toisen maailmansodan alussa Loerzer komensi 2. lentodivisioonaa ja Puolan offensiivin jälkeen II lentoarmeijakuntaa, joka osallistui Ranskan valtaukseen alkukesällä 1940. Ranskassa käytettiin Loerzerin ja Heinz Guderianin yhdessä kehittämää maavoimia tukevaa pommitustaktiikkaa, jossa pienet osastot pommittivat vihollisen maajoukkoja jatkuvana tasaisena virtana, sen sijaan että suuri osasto olisi hyökännyt kerran tai kahdesti päivän aikana. Guderian ja Loerzer olivat kokeilleet taktiikkaa jo Mlawassa puolalaisia vastaan 3. syyskuuta 1939.
Loerzer johti II lentoarmeijakuntaa taistelussa Britanniasta 1940–1941. Yksikkö osallistui operaatio Barbarossaan itärintamalla 1941, kunnes se siirrettiin Välimerelle joulukuussa 1941. Helmikuussa 1943 Loerzer ylennettiin kenraalieverstiksi ja siirrettiin ilmailuministeriöön. Joulukuussa 1944 hänet siirrettiin Wehrmachtin komentajareserviin, eikä hän saanut enää uusia tehtäviä sodan aikana.
Arturo García

Arturo García Muñoz eli Arzu (s. 17. maaliskuuta 1981 Dos Hermanas, Sevilla, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä thaimaalaista BEC Tero Sasanaa. Hän on pelipaikaltaan joko puolustava keskikenttäpelaaja tai keskuspuolustaja.
Ura.
Arzu on Real Betisin junioriakatemian kasvatti. Hän pelasi kauden 1999–2000 Betisin kakkosjoukkueessa ja teki kaksi maalia 19 ottelussa. Kaudella 2000–2001 hän debytoi Betisin edustusjoukkueessa, joka pelasi silloin Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Arzu lainattiin kaudeksi 2001–2002 Córdobaan.
Ensimmäisenä kautenaan pääsarjassa Arzu pelasi yhteensä 25 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Yksi maaleista syntyi kauden avausottelussa Deportivo La Coruñaa vastaan, ottelu päättyi Betisin 4–2-voittoon. Kausien 2003–2005 aikana Arzu pelasi yhteensä 60 liigaottelua. Kauden 2004–2005 päätteeksi Betis sijoittui pääsarjassa neljänneksi.
Kaudella 2005–2006 Arzu pääsi pelaamaan Mestarien liigan sekä UEFA Cupin otteluita. Hän teki myös näissä otteluissa yhden maalin Liverpoolin verkkoon, mutta ottelu päättyi kuitenkin Betisin 1–2-kotitappioon. 13. toukokuuta 2006 viimeisellä pääsarjakierroksella Arzu teki tärkeän tasoitusmaalin Atlético Madridia vastaan, ja tällä maalilla Betis vältti putoamisen pääsarjasta.
Ulrich Grauert

Ulrich Grauert (6. maaliskuuta 1889 Berliini, Saksa – 15. toukokuuta 1941 Saint-Omer, Ranska) oli natsi-Saksan ilmavoimien Luftwaffen kenraalieversti toisen maailmansodan aikana.
Kadettikoulua käynyt Grauert liittyi vänrikiksi Saksan keisarilliseen armeijan tykistöön vuonna 1909. Ensimmäisen maailmansodan alun hän palveli tykistössä, kunnes siirtyi ilmavoimiin maaliskuussa 1915. Hän lensi aluksi tarkkailijana, kunnes siirtyi taistelulentäjäksi joulukuussa 1915. Hän yleni kapteeniksi 1917 ja ehti toimia sodan viimeisenä vuonna myös tykistönupseerina. 
Saksan ilmavoimat lakkautettiin itsenäisenä haarana Versailles’n rauhansopimuksen nojalla 1920. Weimarin tasavallan aikana Grauert siirtyi jälleen tykistöön toimien muun muassa komentajana eri yksiköissä sekä esikuntaupseerina.
Adolf Hitlerin johtaman kansallissosialistisen puolueen noustessa valtaan vuonna 1933 everstiluutnantin arvoinen Grauert työskenteli sotaministeriössä ilmapuolustustehtävissä. Hänet siirrettiin pian uuteen ilmailuministeriöön osastopäälliköksi.
Toisen maailmansodan syttyessä Grauert johti 1. ilmadivisioonan Puolan offensiivin kääntyessä nopeasti voittoisaksi Grauert ylennettiin kenraaliksi ("General der Flieger") lokakuussa 1939. Hän osallistui Ranskan taisteluun ja sitä seuranneeseen taisteluun Britanniasta I lentoarmeijakunnan komentajana. Ranskan antauduttua heinäkuussa 1940 hyvin ammattitaitoinen Grauert palkittiin kenraalieverstin arvolla ja rautaristin ritariristillä. 
Luftwaffe menetti yhden pätevimmistä komentajistaan, kun Kuninkaallisten ilmavoimien hävittäjäkone ampui alas Grauertia kuljettaneen Junker Ju 52 -koneen Englannin kanaalin rannikolla lähellä Saint-Omeria.
Lilius &amp; Hertzberg

Lilius &amp; Hertzberg oli 1898 perustettu kirjankustantamo ja kirjapaino, jonka perustajina olivat kapteeni Kasimir Lilius ja Weilin &amp; Göösin apulaisjohtaja Hugo Hertzberg. Kirjapainossa painettiin mm. Viron tasavallan ensimmäiset joukkovelkakirjat, jotka toimivat maan ensimmäisinä maksuvälineinä.
Hertzberg jatkoi yhtiön johdossa vuoteen 1907, jolloin hän siirtyi Suomen Kauppapankin Helsingin konttorin johtajaksi ja toiseksi osakkaaksi tuli rehtori Ferdinand Lilius. Vuonna 1918 koko osakekanta myytiin Holger Schildtin kustannusliikkeelle.
Kustantamon punatiilinen talo oli Helsingissä entisellä Hallituskadulla (nykyinen Yliopistokatu), vastapäätä Helsingin yliopiston Porthanian rakennusta.
Sotaveromerkki

Sotaveromerkki on postimerkkilaji, joka kiinnitetään postilähetykseen tavallisen postimerkin lisäksi. Se on samankaltainen kuin postiveromerkki, mutta siitä saatavat tulot käytetään sotakulujen maksamiseen. Kuten muidenkin postiverojen maksaminen sotaveromerkkien käyttäminen on ollut pakollista tiettyinä aikoina.
Ensi kerran sotaveromerkit otettiin käyttöön Espanjassa 1874 kolmannen karlistisodan aikana. Useita muitakin merkkejä julkaistiin vuonna 1879. Ne olivat peruspainatukseltaan samanlaisia kuin sinä vuonna julkaistut tavalliset postimerkit, mutta niissä oli lisäteksti "Impuesto de Guerra" tai "Impto de Guerra". Ensimmäisen maailmansodan aikana brittiläiset territoriot tuottivat sotaveromerkkejä päällepainamalla tavallisiin postimerkkeihin sanat "WAR" (sota) tai "WAR TAX" (sotavero).
Kanada meni askeleen pidemmälle ja alkoi 1915 muunnella amiraaleja esittävän postimerkkisarjansa painolevyjä. Aluksi merkkeihin lisättiin teksti "WAR TAX" ja vuonna 1916 teksti "1 T C", joka tarkoitti että merkistä kannettiin siihen merkityn postimaksun lisäksi yhden sentin suuruinen vero. Tällaisten merkkien käyttö postilähetyksissä oli välttämätöntä, eikä suinkaan vapaaehtoista.
Paistetut vihreät tomaatit

Paistetut vihreät tomaatit ("Fried Green Tomatoes") on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu Fannie Flaggin romaaniin "Fried Green Tomatoes at the Whistle Stop Cafe". Elokuvan on ohjannut Jon Avnet.
Juoni.
1980-luvun etelävaltioissa elävä Evelyn Couch (Bates) on ikääntyvä nainen, jonka avioelämä on ikävystyttävää ja elämä muutenkin tarkoituksetonta. Hän vierailee miehensä kanssa vanhusten hoitokodissa, jossa miehen täti ajaa Evelynin ulos huoneesta. Evelyn alkaa jutella elämäniloisen vanhan Ninnyn (Tandy) kanssa. Evelyn lumoutuu Ninnyn tarinoista ja alkaa käydä ahkerasti häntä tapaamassa.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä luonnehtii elokuvaa lämminhenkiseksi tunnelmoinniksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Anne-Marie Snellman

Anne-Marie Snellman (o.s. Frostell; 23. huhtikuuta 1897 Helsinki – 17. marraskuuta 1976 Karjaa) oli suomalainen toimittaja ja kirjeenvaihtaja, joka tuli tunnetuksi 1950-luvulla seurustelustaan pääministeri ja myöhemmin presidentti Urho Kekkosen kanssa.
Snellman oli valmistunut ekonomiksi Svenska Handelshögskolanin diplomikirjeenvaihtajalinjalta vuonna 1917 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1930-luvun puolivälissä. Hän oli ensin naimisissa Björn Damsténin kanssa ja heille syntyi yksi lapsi, mutta tämä liitto päättyi eroon. Oleskeltuaan parin vuoden ajan Italiassa hän meni naimisiin Suomen Rooman lähetystön sotilasasiamiehenä 1930-luvulla toimineen eversti Gustaf Snellmanin kanssa, joka kuoli syyskuussa 1944 Kannaksen taisteluissa saamiinsa haavoihin. Ann-Marie Snellman avusti 1930-luvulla Italian Helsingin-lähetystöä lehdistökatsauksilla ja toimitti sodan aikana vuoteen 1943 jatkuneita Italiaan suunnattuja radion uutislähetyksiä. Hän toimi 1940-luvun lopulla ja 1950-luvulla amerikkalaisen uutistoimiston Associated Pressin (AP) kirjeenvaihtajana Helsingissä.
Kekkonen ja Snellman tutustuivat vuonna 1948. Heidän suhteensa tuli julkisuuteen, kun Helsingin Sanomat kertoi 29. joulukuuta 1950 Snellmanin kuuluneen kahdeksi viikoksi Italiaan matkustaneen pääministeri Kekkosen matkaseurueeseen. Snellman puhui suomen ja ruotsin lisäksi italiaa, venäjää, englantia ja ranskaa, ja hän toimi lehden mukaan Kekkosen tulkkina. Kekkosen suhdetta alettiin nyt käsitellä muidenkin lehtien juorupalstoilla, ja tapaus johti myös Helsingin Sanomien omistajan Eljas Erkon ja Kekkosen välien rikkoontumiseen, sillä Kekkonen uskoi Erkon olleen itse laatimassa tätä uutista.
Kekkosen ja Snellmanin seurustelu jatkui aina 1960-luvun alkuun, siihen saakka kunnes Kekkonen 1963 Jugoslavian-matkansa aikana tutustui Suomen silloisen Moskovan-suurlähettilään Jaakko Hallaman puolisoon Anita Hallamaan.
Presidentti Kekkonen myönsi Snellmanille Suomen Leijonan komentajamerkin vuonna 1974.
Joseph Alanen

Otto Joseph Alanen (myös "Joseph-Alanen"; 2. marraskuuta 1885 Tampere – 6. toukokuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen jugend-tyylisuuntaa edustanut taidemaalari. Hänen maalauksensa olivat pääasiassa Kalevala-aiheisia ja edustivat muinaissuomalaista koristetyyliä.
Tausta ja koulutus.
Joseph Alanen oli tamperelaisen työnjohtajan poika. Hänen veljiään olivat osuustoimintavaikuttaja ja vuorineuvos Julius Alanen sekä lääninrovasti Eelis Alanen. Alanen valmistui 1905 sähköteknikoksi Tampereen teollisuuskoulusta. Hän opiskeli Kaarlo Vuoren yksityisoppilaana piirustusta, maalausta ja anatomiaa ja jatkoi taideopintoja Tukholmassa. Hän opiskeli myös Berliinissä ja Dresdenissä vuosina 1906–1910. Siellä hänen opettajinaan olivat muun muassa Hans Dahl ja Lovis Corinth (1858–1925). Suomeen palattuaan Alanen toimi Tampereen käsityöseminaarin piirustuksen ja väriopin opettajana 1910–1916 ja oli myös tamperelaisen Aamulehden taidearvostelijana vuosina 1912–1916.
Joseph Alanen kuoli Helsingissä vuonna 1920 espanjantautiin 34-vuotiaana.
Tuotanto taiteilijana.
Ensimmäisen näyttelynsä Alanen piti Tampereella Palanderin talon ateljeessa vuonna 1910. Seuraava Kalevala-aiheinen näyttely oli Helsingissä. Myöhemmin hän piti omia taidenäyttelyitä muun muassa Helsingissä Strindbergin taidesalongissa.
Vuonna 1918 Joseph Alanen vuokrasi Helsingin Siltasaaresta taiteilija-ateljeen yhdessä kuvanveistäjä Aarre Aaltosen ja säveltäjä J. A. A. Pohjanmiehen kanssa.
Alanen keskittyi maalauksissaan pitkälti "Kalevalaan", jota hän lähestyi jugend-tyylistä käsin. Alasella oli muihin suomalaisiin "Kalevalan" kuvaajiin verrattuna aivan oma muotokielensä. Hän tulkitsi "Kalevalaa" vahvasti vertauskuvallisena runoelmana. Hänen tyylinsä mukaili tekstiilitaidetta, ja temperatekniikan ansiosta maalaukset olivat usein freskomaisia. Alanen uudisti "Kalevala"-taiteen muotokieltä, mutta hänen maalatessaan teoksia jugend-tyyli oli jo hieman vanhanaikaista. Hän kuitenkin jatkoi aiheen parissa kuolemaansa saakka. Alanen maalasi yli sata Kalevala-aiheista teosta.
Alanen maalasi myös julkisia monumentaaliteoksia, joiden aiheet olivat Suomen historiasta. Tampereen kaupungille hän maalasi "Elinan surma" -triptyykin (1917) ja Tampereen työväenteatteriin teoksen "Hämeen valloitus" (1912). Kansallis-Osake-Pankin Tampereen-konttoriin (myöhempi Osuuspankintalo) hän teki seinämaalaukset "Ilmarinen kyntää kyisen pellon" (ennen vuotta 1912) ja "Elonkorjuu" (1917). Niistä ensimmäinen, joka oli lähinnä jäljitelmä Akseli Gallen-Kallelan tunnetusta maalauksesta, tuhottiin pankin väliseinän purkamisen yhteydessä vuosina 1962–1963.
Alanen teki myös isänmaallishenkisiä postikorttisarjoja ja muun muassa puuleikkausina toteutetun "Aktivisti-sarjan". Siinä esiteltiin sisällissodan valkoisen puolen kuuluisia aktivisteja. Vuonna 1919 Alanen suunnitteli Viron vapaustaistelua varten Hans Kalmin johtaman Pohjan Pojat -rykmentin lipun ja käsivarsimerkin. Myös suojeluskuntamerkin perusversio sekä toistakymmentä suojeluskuntalippua ovat Alasen suunnittelemia.
TTR

World Snowboard Tour (WST) (entinen TTR) on Terje Håkonsenin, Drew Stevensonin ja Reto Lammin vuonna 2002 perustama lumilautailun maailmankiertue. Kilpailukiertueella on rankingjärjestelmä, joka yhdistää yli 180 itsenäistä eri tasoista lumilautailutapahtumaa. Kaiken tasoiset lumilautailijat kilpailevat kiertueen eri osakilpailuissa keräten rankingpisteitä, joiden perusteella kauden päätteeksi jaetaan "WST World Snowboard Champion" – titteli.
Swatch World Snowboard Tour on voittoa tuottamaton organisaatio, jonka tavoitteena on kehittää lumilautailua huippu-urheilulajina ja säilyttää kilpailujen korkealaatuinen taso. WST tekee töitä sen eteen että laji säilyttää perinteisen hauskuutensa ja lajin luovat piirteet huolimatta siitä että kilpaillaan pisteistä freestyle kiertueella.
Formaatti.
WST-kilpailuja järjestävät ympäri maailmaa yksittäiset kisajärjestäjät. Kilpailuja on eriarvoisia asteikolla 1–6 tähteä. Yksi kiertue kestää noin 10 kuukautta ja huipentuu finaaliin, johon pääsevät eniten pisteitä keränneet laskijat sekä suurempien kisojen voittajat.
Kilpailut.
Kaudella 2012-2013
6 tähteä
Lajit.
WST-kisoissa on neljä lajia:
Fredrik Wilhelm Grönqvist

Fredrik Wilhelm Grönqvist (5. maaliskuuta 1838 Helsinki – 21. huhtikuuta 1912 Helsinki) oli suomalainen liikemies, joka rakennutti 1880-luvulla Helsingin keskustaan Pohjois-Esplanadin varrelle arkkitehti Theodor Höijerin suunnittelemat Grönqvistin talon ja Hotelli Kämpin. Grönqvist toimi myös rakennusaineteollisuuden suuryrittäjänä.
Grönqvistin vanhemmat olivat puuseppämestari Anders Johan Grönqvist ja Agneta Forsström. Jäätyään orvoksi 10-vuotiaana hän joutui lopettamaan koulunkäynnin ja ryhtymään satulasepän oppilaaksi. Grönqvist omisti vuosina 1861–1880 ajokalutehtaan Helsingissä ja ryhtyi sitten rakentamaan kiinteistöjä Helsingin keskustaan. Näitä olivat muun muassa 1882–1883 rakennettu Grönqvistin talo Pohjois-Esplanadi 25–27:ssa ja saman kadun varrelle 1886 valmistunut Hotelli Kämp. Grönqvist osti 1886 Helsingin Hietaniemessä toimineen Sanduddin tapettitehtaan ja oli sen toimitusjohtajana 1886–1912. Hän oli perustamassa 1887 Helsingin Asfaltti Oy:tä joka valmisti asfaltin ohella sementtivalutöitä, parkettia ja keinomarmoria. Grönqvist oli tämän yrityksen toimitusjohtajana 1903–1908. Hän omisti vuosina 1907–1912 Jokelan tiilitehtaan Tuusulassa.
Grönqvist osti myös hienon Rauhanlinna-huvilan Helsingin Kaivopuistosta ja vuonna 1904 Raalan kartanon Nurmijärveltä mutta ei asettunut asumaan kumpaankaan vaan myi sijoituksensa muutaman vuoden kuluttua eteenpäin.
Grönqvist oli mukana Helsingin kunnallispolitiikassa kaupunginvaltuuston jäsenenä 1877–1879 ja 1881–1895 sekä rahatoimikamarin jäsenenä 1880–1889. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1885.
Yritysjohtaja, tilanomistaja ja maanviljelysneuvos Walter Grönqvist oli Fredrik Wilhelm Grönqvistin ja tämän puolison Josefina Fredrika Björklundin poika.
Ruth Benedict

Ruth Benedict (oik. Ruth Fulton; 5. kesäkuuta 1887 – 17. syyskuuta 1948) oli yhdysvaltalainen antropologi. Hän oli merkittävä sosiaaliantropologian pioneeri ja feministinen pioneeri yhteiskuntatieteissä.
Benedict syntyi New Yorkissa ja valmistui Vassar Collegesta vuonna 1909. Vuonna 1919 hän meni opiskelemaan Columbian yliopistoon, jossa hän opiskeli Franz Boasin oppilaana, ja valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1923. Margaret Mead, jonka kanssa Benedictillä epäillään olleen romanttinen suhde, ja Marvin Opler opiskelivat samassa paikassa ja samaan aikaan Benedictin kanssa.
Benedictin opettajaa ja mentoria Franz Boasia on kutsuttu yhdysvaltalaisen antropologian isäksi, ja hänen opetuksensa ja näkökulmansa ovat selvästi nähtävissä Benedictin töissä. Boasin kiihkeä egalitarismi vaikutti Benedictiin, joka jatkoi sitä tutkimuksissaan ja kirjoituksissaan.
Benedictin keskeiset teokset "Kulttuurin muodot" sekä "Krysanteemi ja miekka" ovat menestyksekkäimpiä ja myydyimpiä antropologian kirjoja. Ne levittivät käsitystä, jonka mukaan kulttuurin merkitys persoonallisuuden kehittymiseen on suuri.
Benedict oli rasismin ja uskonnollisen kiihkoilun suorapuheinen vastustaja. Suvaitsevaisuus korostui kaikessa hänen työssään. Benedict oli kiinnostunut dynamiikasta yksilön ja yhteiskunnan välillä, persoonallisuuden kehittymisestä ja kulttuurin tavoista määrittää persoonallisuutta.
Teos: Kulttuurin muodot.
Ruth Benedictin teos "Kulttuurin muodot" on yksi myydyimpiä ja merkittävimpiä antropologian teoksia. Teos tiivistää kirjoittajan käsitykset kulttuurista perinpohjaisesti ja teoreettisesti. Benedict uskoi opettajansa Franz Boasin tavoin kulttuurin olevan ihmisten valinnan tulos. Kirja koostuu seuraavalla tavalla: Ensimmäiset kappaleet selittävät ”kulttuuristen muotojen teorian” huolellisesti. Kolme etnografista kappaletta kuvaavat Zuni-, Dobu- ja Kwakiutl-intiaanien yhteisöjä selvittäen eri yhteisöjen ”kansanluonnetta”.
Benedictin mukaan kulttuurit rakentuvat sen mukaan, mitä ihmisyhteisöt kulttuurilaitoksissaan arvostavat ja millaisia sosiaalisia merkityksiä asioille annetaan: nuoruuden korostus, puberteetti, sota, avioliitto, taide. Muut kulttuurin osat muotoutuvat palvelemaan tätä tiettyä ja tietyllä tavalla arvossa pidettyä asiaa. Kulttuurin muotojen tuntemus on sosiaaliselle ajattelulle välttämätöntä ja ajattelu muotoutuu kulttuurin eri muotojen toteutuessa. Benedictin teoreettinen lähestymistapa on kulttuurisissa teorioissa ja vertailuissa. Benedict teki itse kenttätöitä ja Kulttuurin muodot - teoksessa olevat etnografiset esimerkit ovat myös hänen kenttätyötään. Pääpaino ei antropologille epätyypilliseen tapaan ole kuitenkaan etnografioissa ja vertailussa, vaan kulttuurisissa teorioissa. Benedict tutki pienimuotoisia yhteisöjä ja laajensi ymmärrystä suurempien yhteiskuntien ongelmiin soveltaen tutkimustuloksia siellä. Benedictin mukaan ihmiset sitoo yhteen kulttuuri: Yhteiset ideat, tavat, käytänteet ja standardit. Edellä mainittujen tutkiminen on hänen mukaan tie kulttuurin ymmärtämiseen.
Monimuotoinen punavihoittuma

Monimuotoinen punavihoittuma, joka tunnetaan yleisesti lääketieteessä paremmin nimellä erythema multiforme on ihosairaus, jolle ovat tyypillisiä pyöreät, ihosta koholla olevat kutiavat, punoittavat tai punarenkaiset kokardimaiset muutokset. Taudin vakavassa muodossa muutoksia on myös limakalvoilla. Taudin hengenvaaralliseksi muodoksi on joskus nimetty Stevens–Johnsonin oireyhtymä, jota kuitenkin pidetään myös omana erillisenä häiriönään toksisen epidermaalisen nekrolyysin ohella. Punavihoittuman diagnoosi hahmottuu kliinisen taudinkuvan perusteella, ja se varmistetaan koepalan avulla.
Varsinkin taudin lievä muoto on suhteellisen yleinen. Sitä hoidetaan paikallisesti vesisuihkein, miedoilla kortisonivoiteilla ja varsinkin kutinaa lievittävillä antihistamiineilla. Tauti paranee usein ilman lisäkortisonia itsestäänkin, mutta joskus se voi kestää pitkään eikä hoito tehoa hyvin. Taudin aiheuttaja jää usein tuntemattomaksi, eikä sen syntymekanismia ole täysin selvitetty. Taudin syntyyn näkyy usein liittyvän immunoglobuliini IgM. Taustatekijöistä tiedetään muun muassa infektiot, kuten herpes simplex -virus. Usein kyseessä on lääkeaineihottuma, syynä esimerkiksi sulfa tai antibiootti. Myös epäillyn lääkeaineen nauttiminen on lopetettava.
Stevens-Johnsonin syndrooma on hoidettava sairaalassa. Se on hengenvaarallinen ja saattaa vaatia tehohoidon yksikköä. Siellä annetaan kortikosteroideja suun kautta tai laskimoon, ja siellä on valmiudet hengityksen turvaamiseen, vaikkapa nopeaan hengitysteiden avaamiseen.
Patogeneesi.
Erythema multiformen ihomuutokset aiheutuvat CLA-positiivisten, sytotoksisten T-solujen ryhmittäytymisestä ihomuutoksen keskellä. Muutoksen reunoilla on CD4+ -auttaja-T- ja Langerhanin soluja. Sytotoksiset T-solut reagoivat lääkkeeseen tai mikrobiin ja todennäköisesti ristireagoivat basaalisolukerroksen ja mukoosan antigeenien kanssa aiheuttaen kudostuhoa.
Histologia.
Histologisessa kuvassa nähdään iholeesioiden kohdalla pinnallista perivaskulaarista lymfosyytti-infiltraattia, jonka aiheuttamana dermis on ödeeminen. Lymfosyytit kerääntyvät nauhana dermoepidermaaliseen junktioon ja tuhoavat basaalisen epidermaalisen solukerroksen soluja. Ajan saatossa muutoskohta nekrotisoituu ja rakkuloituu. Vakavissa tautimuodoissa nähdään toksista epidermaalista nekroosia, jossa nekroosi ulottuu koko epidermiksen paksuudelle.
Kansainvälisessä ICD-10-tautiluokituksessa sairaus on koodilla L 51.
Golden Globe 2009

Golden Globe 2009&lt;br&gt;
11. tammikuuta 2009
Paras draamaelokuva: &lt;br&gt;
Slummien miljonääri
Paras musikaali- tai komediaelokuva: &lt;br&gt;
Vicky Cristina Barcelona
Paras draamasarja: &lt;br&gt;
Mad Men
Paras musikaali- tai komediasarja: &lt;br&gt;
30 Rock
Paras minisarja tai televisioelokuva: &lt;br&gt;
 John Adams 
Golden Globe 2009 oli järjestyksessään 66. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2008 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa 11. tammikuuta 2009.
Voittajat ja ehdokkaat.
Elokuvat.
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
Tommi Martikainen

Tommi Martikainen (s. 13. tammikuuta 1982) on suomalainen maantiekilpapyöräilijä. 
Martikainen otti tähän asti merkittävimmän kansainvälisen voittonsa 31. toukokuuta 2008 Tour du Maroc -ajon kolmannella etapilla, jossa hän ajoi yksin karkuun muilta kilpailijoilta.
Martikainen voitti aika-ajon Suomen mestaruuden vuonna 2005 sekä sai SM-pronssia maantieajosta vuosina 2006 ja 2016.
Martikainen edustaa Suomessa porilaista Koiviston Iskua.
Quake Live

Quake Live (entiseltä nimeltään Quake Zero) on id Softwaren kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka julkistettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2007. Kyseessä on selaimella pelattava ilmainen versio Quake III Goldista (Quake 3 Arena ja Team Arena samassa), jota rahoitetaan pelissä olevilla mainoksilla. Peli alkoi suljetulla beta-testillä jo vuonna 2008, mutta avautui kaikille vasta 24. helmikuuta, 2009.
Pelistä poistui ilmaispelimahdollisuus syksyn 2015 päivityksen yhteydessä ja pelille tuli 10$ hintalappu. Samassa yhdeydessä peli siirtyi Steamin Steamworks-alustalle, joka ylläpitää mm. statistiikkaa, pelaajien saavutuksia ja ystävälistoja. Kaikki entiset tiedot poistuivat pelin päivityksen yhteydessä.
Kehitys.
Quakecon 2008:n keynotepuheessa, John Carmack kertoi ettei Quake Livessä tule olemaan tukea pelimodifikaatioille mutta sitä tullaan päivittämään jatkuvasti ja saattaa tulla sisältämään id:n hyväksymiä pelaajien tekemiä karttoja.
Alexandra Ripley

Alexandra Ripley (8. tammikuuta 1934 – 10. tammikuuta 2004) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän julkaisi Tuulen viemää-kirjalle Scarlett-jatko-osan vuonna 1991.
Hän on julkaissut teoksia myös salanimellä B.K. Ripley.
3-fosfoglyseriinihappo

3-fosfoglyseriinihappo (C3H7O7P) ja sen anionimuoto 3-fosfoglyseraatti ovat biologisesti tärkeitä molekyylejä. 3-fosfoglyseriinihappo esiintyy välituotteena muun muassa glykolyysissä. 
Tehtävät bioreaktioissa.
Glykolyysi.
Glykolyysissä fosfoglyseraattikinaasientsyymi katalysoi 1,3-bisfosfoglyseraatin muuntumista 3-fosfoglyseriinihapoksi. Samalla vapautuu ATP-molekyyli. 3-fosfoglyseriinihappo muuttuu edelleen 2-fosfoglyseriinihapoksi fosfoglyseraattimutaasientsyymin avulla. Entsyymi siirtää fosfaattiryhmän kolmannesta hiilestä toiseen.
Aminihappojen synteesi.
3-fosfoglyseriinihappo on erään aminohapon seriinin esiaste. 3-fosfoglyseraattidehydrogenaasientsyymi katalysoi synteesin ensimmäistä vaihetta, jossa substraattina on 3-fosfoglyseriinihappo. Kolmivaiheisen synteesin lopputuotteina ovat fosfoseriini ja seriini.
Moran Norris

Torrance Moran Norris (s. 16. kesäkuuta 1978 Houston, Teksas) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Pelattuaan yliopistotasolla Kansasin yliopistossa hänet varattiin NFL-liigaan vuonna 2001. Hän edusti 11 kautta kestäneellä urallaan New Orleans Saintsia, Houston Texansia, San Francisco 49ersia ja Detroit Lionsia.
Li (kiinalainen kosmologia)

Li（理 lǐ）on kiinalaisen kosmologian käsite, jota erityisesti uuskungfutselaiset käyttivät ja kehittivät. Se tarkoittaa periaatetta, jonka mukaan qi (氣 energia, elämänenergia) järjestäytyy muodoiksi. "Li" voidaan kääntää sanoilla periaate, laki, luonnonlaki ja kaava tai kaavio. Lin ja qin liitto tuottaa taijin.
"Qi" ja "li" olivat keskeiset käsitteet Zhu Xin filosofiassa, kun hän pyrki yhdistämään buddhalaisen ja kungfutselaisen maailmankatsomuksen. Vaikka buddhismissa on litä vastaava käsite, Zhu Xin mielestä se on läsnä jo Yijingissä eli Muutosten kirjassa. Hänen koulunsa tunnetaan "lin koulukuntana".
Mukaillen Kongfuzin ja Mengzin näkemystä ihmisen synnynnäisestä hyvyydestä Zhu Xi esitti, että lin (luonnon periaatteiden) ymmärtäminen auttoi elämään esimerkillistä elämää. Tässä mielessä li muistuttaa daolaisuuden keskeistä käsitettä, daoa.
Wang Yangming, filosofi, joka vastusti Zhu Xin ajatuksia, oli sitä mieltä, että li ei löydy ympäröivästä maailmasta vaan ihmisestä itsestään.
Pirjo Kauppinen

Pirjo Helena Kauppinen (3. lokakuuta 1961 – 5. maaliskuuta 2018), tunnettu myös lempinimellä ”Kaustinen”, oli suomalainen toimittaja ja televisiojuontaja, joka tuli tunnetuksi muun muassa MTV3:n "Ei koskaan sunnuntaisin"- ja "Divaani"-ohjelmista. Hän oli myös yksi Timo T. A. Mikkosen Kolmoskanavalle tuottaman päivittäismakasiinin "Tänään, tässä ja nyt" (1987–1989) juontajista. Ennen televisiouraansa Kauppinen työskenteli muun muassa "Jaana"-lehden toimittajana. 1980-luvun puolivälissä Kauppinen oli mukana helsinkiläisen paikallisradioaseman Radio Ykkösen toiminnassa ja palasi 1990-luvun puolivälissä sen loppuaikojen päätoimittajaksi.
Kauppinen kaatui vuonna 1998 kotinsa kierreportaissa, minkä seurauksena hänen kaularangasta murtui nikamia ja selkäydin meni lähes kokonaan poikki. Tämä johti monta kuukautta kestäneeseen neliraajahalvaukseen sekä pysyviin kipuihin ja pyörätuolia vaativaan liikuntarajoitteeseen. Kauppinen palasi työelämään runsaan vuoden kuluttua ja alkoi juontamaan "Naisten makasiini" -nimistä ohjelmaa (myöhemmin "Helmi"). Lisäksi hän työskenteli luennoitsijana, kolumnistina ja tiedottajana. Kauppinen valittiin vuonna 2002 vuoden positiivisimmaksi suomalaiseksi. 
Kauppinen oli naimisissa, ja hänellä oli kaksi aikuista lasta. Kauppisen yhdessä Anssi Järvisen kanssa kirjoittama omaelämäkerta "Elämän polte" ilmestyi vuonna 2003. Kauppinen kuoli vuonna 2018 vain 56-vuotiaana.
Merida (polkupyörävalmistaja)

Merida Industry co., ltd. on taiwanilainen polkupyörävalmistaja. 
Yhtiö on perustettu 1972, ja sen perustaja on Ike Tseng. Kaupallinen toiminta alkoi kesällä 1973, jolloin sillä oli 57 työntekijää.
Merida on tukenut useita huippupyöräilijöitä etenkin maastopyöräilyssä. Heitä ovat mm. Gunn-Rita Dahle Flesjå, Jose Antonio Hermida ja Ralph Näf, sekä maastopyöräilyjoukkueista Multivan Merida biking teamia. Lisäksi Merida on tukenut myös maantiepyöräilyjoukkueita, kuten puolalainen CCC-Polsat-Polkowice sekä virolainen Kalev Sport.
Sedevakantismi

Sedevakantismi tai sedevacantismi (latinan sanoista "sedes" ’istuin’ ja "vacans" ’vapaa’) on yhteisnimike ajatussuunnille, jotka katsovat, että roomalaiskatolisen kirkon Pyhä istuin on tyhjänä ja että kirkko näin ollen on ilman paavia. Sedevakantismin juuret juontavat Vatikaanin 2. konsiiliin ja sitä seuranneisiin tapahtumiin, sillä se katsoo kirkon silloin jättäneen puhtaan opin ja tradition.
Klassisen sedevakantismin kannattajat katsovat, että koska kirkosta on tullut hereettinen, ei sillä voi myöskään olla oikeutta vihkiä paaveja itselleen. Näin ollen nykyajan hereettiset paavit (Johannes XXIII:sta tai Paavali VI:sta lähtien) eivät ole oikeita paaveja. Ennen kaikkea sedevakantismit vastustavat Vatikaanin 2. konsiilin avoimuutta ekumenialle ja uskonnonvapaudelle, sekä konsiilia seuranneita jumalanpalvelusuudistuksia.
Sedevakantisteja löytyy niin roomalaiskatolisen kirkon sisä- kuin myös ulkopuolelta. Jotkut sedevakantistit ovat perustaneet omia kirkkojaan ja nimennyt niille omat paavinsa. Yleisesti näitä "paaveja" pidetään kuitenkin vastapaaveina.
Tunnettuja sedevakantisteja ovat muun muassa Hutton Gibson ja Lucian Pulvermacher.
Bill Duke

William Henry "Bill" Duke (s. 26. helmikuuta 1943 Poughkeepsie, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Predator – saalistaja" (1987), "A Rage In Harlem" (1991), "Hoodlum" (1997) ja "Deacons For Defense" (2003). Hän on ohjannut myös minisarjan "Miracle's Boys" (2005). Hän on näytellyt myös tv-sarjoissa "Miami Vice", "Karen Sisco", "Fastlane", "Charlien enkelit" ja "Kojak". Bill Duke on afrikkalaista alkuperää oleva amerikkalainen.
Vuonna 2018 julkaistiin hänen omaelämäkertansa "Bill Duke: My 40-Year Career on Screen and Behind the Camera" ().
Myllymäki (Kankaanpää)

Myllymäki on Kankaanpään kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin keskustan länsipuolella. Kaupunginosan katuja on nimetty Aleksis Kiven Seitsemän veljeksen mukaan. Lisäksi Myllymäessä on muun muassa kansanedustaja Paavo Aarniokosken mukaan nimetty katu. Myllymäessä on myös liikekeskus, jossa on Ristomatti Hakolan mukaan nimetty kauppa.
Peabody-palkinto

George Foster Peabody -palkinnot, tavallisemmin Peabody-palkinnot, jaetaan saavutuksista sähköisen viestinnän alalla. Palkinto on nimetty yhdysvaltalaisen liikemiehen ja hyväntekeväisyyden harrastajan George Foster Peabodyn mukaan, ja sen voivat saada sekä tuotantoyhtiöt että yksittäiset henkilöt. Palkinnoista vastaa Georgian yliopistoon kuuluva Grady College of Journalism and Mass Communication, ja valinnat tekee 16-henkinen asiantuntijaraati.
Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1941, tuolloin ainoastaan radion alalta. Televisio-ohjelmia alettiin palkita vuonna 1948. Myöhempinä vuosina mukaan on tullut uusia kategorioita, kuten www-julkaisut. Teatterilevitykseen tarkoitetut elokuvat on rajattu palkinnon ulkopuolelle.
Orajärvi (Pello)

Orajärvi on kylä Pellon kunnassa. Kylä sijaitsee vaaramaisemien keskellä noin 16 kilometrin päässä Pellon kirkonkylästä pohjoiseen samannimisen järven rannalla Torniosta Kolariin ja edelleen Kilpisjärvelle johtavan valtatien 21 Kolarintien varrella. Järvi on noin kolme kilometriä pitkä ja noin kilometrin levyinen. Järven luoteispäästä alkaa Orankijoki, jota pitkin vedet laskevat Naamijokeen ja edelleen Tornionjokeen. Kylän asutus on keskittynyt järven lännen puoleiselle sivulle. Etelästä tultaessa kylä alkaa Kiimavaaralta ja kylän asutus sijoittuu pääosin, vanhan valtatien, Orajärventien molemmin puolin sekä Kolarintien varteen. Lisäksi Orajärven kylän asutusta on levittäytynyt pienten yksityisteiden varsille Orajärven läheisyydessä.
Orajärvellä on asukkaita n. 150. Kylällä toimi aikanaan peruskoulu, joka nyt on lakkautettu. Entinen koulukiinteistö on kyläseuran ja kyläläisten omistuksessa ja aktiivisessa käytössä kylätalona. Kylätalolla on myös kansalaisopiston toimintaa. 
Historiaa.
Orajärvi oli, ennen kuin asutus levisi sinne, pellolaisten verotalojen nautinta-aluetta. Järven ympäristössä oli laajat metsästysmaat ja kalastukseen soveltuvia järviä. Järvien ja jokien rannoilla oli luonnonniittyjä. Uudisasutus syntyi Orajärvelle suhteellisen myöhään. Tornionjoen jokivarren asutus oli noussut jo ylös pohjoiseen, ja Ylitornion ja Pellon isoille järville oli uudisasutus myös jo levinnyt ennen kuin Orajärvelle perustettiin 1783 ensimmäinen uudistalo. Pysyvä asutus syntyi, tosin vasta useiden talonpitoa yrittäneiden jälkeen, vuoden 1833 tienoilla, jolloin uudistaloon asettuneen isännän ja hänen jälkeläistensä voidaan katsoa aloittaneen kylän pysyvän asutuksen.
Turkmenistanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna

Turkmenistanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna oli Turkmenistanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Sen otti käyttöön Turkmenistanin sosialistisen neuvostotasavallan hallitus 2. maaliskuuta 1937. Vaakunassa on tyypilliset kommunismin symbolit; sirppi ja vasara, punainen tähti ja auringonnousu. Vaakunan keskellä on öljynporaustorni ja öljyputki ja vaakunan sivuilla vehnän tähkät ja puuvillaa. Vaakunan sivuilla lukee neuvostotasavaltojen yhteinen tunnuslause "Kaikkien maiden työläiset, liittykää yhteen!" (, "Ähli ýurtlaryň proletarlary, birleşiň!") ja (). Itsenäistyttyään Turkmenistan poisti neuvostoaikaisen vaakunan käytöstä vuonna 1992.
Historia.
Turkmenistanin sosialistisen neuvostotasavallan perustamisen jälkeen vuonna 1924 sillä ei aluksi ollut minkäänlaista tunnusta. Ensimmäisen version suunnitteli Andrei Karelin 1926 ja sitä muutettiin hiukan vuonna 1927. Siinä oli vehnäseppeleiden ympäröimässä sinisessä kentässä neljään osaan jaettu kuvio, jonka keskellä oli perinteinen Turkmenistanissa käytetty mattokuvio. Kentissä oli ylhäältä vasemmalta lueteltuna:
Alhaalla on kuvattu nouseva aurinko sekä alasin, sirppi ja vasara. Vehnälyhteitä kiertävässä nauhassa lukee Neuvostoliiton motto venäjäksi ja turkmeeniksi.
Vuonna 1937 otettiin käyttöön uusi vaakuna. Vuonna 1940 turkmeeninkielinen motto muutettiin kyrillisille kirjaimille. 1977 lisättiin vielä yläreunaan lyhenne "TSSR".
Süper Star

Süper Star on Sibel Tüzünin esittämä kappale, joka edusti Turkkia Eurovision laulukilpailuissa 2006. Kappale sijoittui semifinaalissa 8. sijalle ja finaalissa 11. sijalle.
Ihmislepakko

Ihmislepakko () on kuvitteellinen sarjakuvahahmo, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa sarjakuvissa. Ihmislepakko on yksi Batmanin vihollisista ja DC Comicsin superroistoista, mutta on toisinaan sarjakuvissa esiintynyt myös sankarillisena hahmona. Ihmislepakon loivat piirtäjä-käsikirjoittaja Frank Robbins ja piirtäjä Neal Adams, ja se teki ensiesiintymisensä vuoden 1970 kesäkuussa "Detective Comics" -lehden numerossa 400.
Ihmislepakko on todellisuudessa tohtori Robert Kirkland ”Kirk” Langstrom, joka on erikoistunut lepakkojen tutkimiseen. Hän kehittää yhdisteen, jonka avulla ihminen voi saada lepakkojen saalistuksessa käyttämän kyvyn suunnistaa kaikuluotauksen avulla. Koska Langstrom on itse kuuroutumassa, hän päättää testata kehittämäänsä yhdistettä itseensä. Yhdiste antaa Langstromille kyvyn kaikuluotaamiseen, mutta sivuvaikutuksena hän muuttuu ihmisen kokoiseksi jättiläislepakoksi. Lepakoksi muuttumisen ja sen mukanaan tuomien yliluonnollisten voimien ohella yhdiste vaikuttaa hänen älykkyyteensä ja muistiinsa.
Michael John Nicoll

Michael John Nicoll (29. syyskuuta 1880 Midhurst, Sussex – 31. lokakuuta 1925 Leeds Englanti) oli englantilainen lintutieteilijä.
Nicoll kävi koulua St. Leonards Schoolissa. Hän teki kaksi vuotta töitä maatilalla, mutta intohimo luontoon ja etenkin lintuihin estivät häntä ryhtymästä maanviljelijäksi. Tutustuminen tohtori Philip Lutley Sclateriin avasi hänelle tien Lontoon eläintieteellisen seuran ("Zoological Society") puutarhoihin ja kirjastoon. Sclaterin suosituksesta Nicoll pääsi luonnontieteilijänä mukaan kolmelle lordi Crawfordin johtamalle tutkimusmatkalle höyrylaiva "Valhalla"lla vuosina 1902–1906. Matkoistaan Nicoll kirjoitti kirjassaan "Three Voyages of a Naturalist" vuonna 1908. Havaitsemistaan linnuista hän laati raportit "The Ibis"-lehteen (1904 ja 1906). Nicoll toimitti British Museumiin 732 linnun kokoelman. Hän kuvaili seitsemän uutta lintulajia, jotka eivät enää nykyisin ole omia lajeja. Viisi alalajia on edelleen Nicollin nimeämiä, muun muassa afrikantervakiitäjän ("Apus barbatus") alalaji "mayottensis".
Vuonna 1906 Nicoll sai apulaisjohtajan viran Egyptin hallituksen puutarhoissa Gizassa. Egyptissä hän keräsi 4 000 linnun kokoelman ja kirjoitti kirjan Egyptin linnuista "Hand-list of the Birds of Egypt" (1919). Vuonna 1923 Nicoll yleni puutarhojen johtajaksi, mutta hänen terveytensä petti, ja jo vuoden päästä hän joutui eroamaan ja palaamaan Englantiin.
Nicoll avioitui Norris Lyonin kanssa vuonna 1912.
Xx

XX tai xx tarkoittaa seuraavia asioita:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Anette Latva-Piikkilä

 Anette Latva-Piikkilä (s. 1979) on suomalainen urheilutoimittaja ja karting-kuljettaja. Hän luki vuosina 2005–2011 urheilu-uutisia MTV3-kanavalla ja toimi myös toimittajana joissain urheilutapahtumissa sekä aiemmin Motor Forum -ohjelmassa. Hän kirjoitti myös Racegirl-blogia MTV3:n internet-sivuille.
Latva-Piikkilä oli mukana suomalaisten naisrata-autoilijoiden Team Womena -tiimissä. Hän ajoi muun muassa kartingia Cup-, SM-, PM-, EM- ja MM-tasoilla eri luokissa. Hän ajoi nuorena kartingissa kilpaa muun muassa Kimi Räikkösen, Lewis Hamiltonin ja Nico Rosbergin kanssa. Toimittajan töiden jälkeen hän toimi Suomen Red Bullin viestintäpäällikkönä vuosina 2011–2014.
Nykyään (vuonna 2020) hän toimii Levillä Lapissa matkailualan yrittäjänä perustamassaan Discover Lapland -nimisessä yrityksessä.
Greatest Hits (Kari Peitsamo ja Ankkuli)

Greatest Hits on Kari Peitsamon ja Ankkulin viides ja Peitsamon seitsemäs albumi vuodelta 1980. Se on samalla ensimmäinen Ankkuli-yhtyeen albumi, jonka kaikilla raidoilla soittaa varsinainen Ankkuli-yhtye Peitsamo–Majamaa–Siirtola. Levyn kannessa on kuva Peitsamosta esiintymässä Ylen "Hepskukkuu"-ohjelmassa studio-orkesterin kanssa. 
Levyltä julkaistiin single "Koputa kolmasti (oveen rakkauden) / Aabrahamin kapakka". 
Albumi ei nimestään huolimatta ole kokoelmalevy vaan sisältää ainoastaan ennenjulkaisemattomia levytyksiä. Kappaleista neljä on merkitty käännösversioiksi kansainvälisesti tunnetuista rock-kappaleista. Toimittaja Juha Merimaan mukaan lisäksi "Synnyin rokkaamaan" on Creedence Clearwater Revival -käännös, "Mystiikkaa" on käännös John Mayallin kappaleesta "Dream with Me" ja "Täytyy mennä Viikiin" Mayallin kappaleesta "Thinking of my Woman". Vuonna 2015 Peitsamo kommentoi, että kappaleita merkittiin omiin nimiin, koska niiden käännöksille ei saatu lupia. 
Rocket Records julkaisi albumin yhteispainoksena yhtyeen seuraavan Vallankumous-abumin kanssa alkuvuodesta 2015.
Sekurokratia

Sekurokratia on eräs länsimaisen Venäjä-tutkimuksen käyttämä nimitys Venäjän poliittisesta järjestelmästä Vladimir Putinin aikana, jolla käsitteellä tuodaan esille, että merkittävässä valta-asemassa ovat valtion turvallisuuskoneistot, kuten armeija, poliisi ja turvallisuuspalvelu. Sekurokratia pitää valtion turvallisuutta ja vakautta ylimpänä tavoitteenaan ellei peräti pakkomielteenä. Suomessa termiä on käyttänyt tuotannossaan erityisesti dosentti Arto Luukkanen. Sekurokratia perustellaan joko ulkoisella tai sisäisellä kriisillä, jossa järjestelmän ja valtion viholliset ovat koko ajan valmiina tuhoamaan järjestelmän. Sekurokratia tarvitsee elääkseen vaikutelman turvallisuuden puutteesta.
Vallan rakennetta on Venäjällä verrattu kolmiosaiseen sipuliin: hallinnon ytimen muodostavat Putin ja sisäpiiriläiset eli (kesän 2012 tilanteen mukaan) pääministeri Medvedev, presidentinhallinnon päällikkö Ivanov ja turvallisuusneuvoston sihteeri Patrušev. Seuraavaksi tulevat niin sanotut voimakkaat ministeriöt, kuten sisä- ja ulkoministeriöt, joilla voi olla käytössään myös aseellisia joukkoja. Kolmantena osana ja kaikkien edellisten instituutioiden pohjana on Venäjän federaation turvallisuusneuvosto, joka toimii läheisessä yhteistyössä sekä presidentinhallinnon että turvallisuuspalvelu FSB:n kanssa.
Putinin luoman järjestelmän piirteitä.
Venäjän toisen presidentin Vladimir Putinin luomaa valtamallia sanottiin vallan vertikaalin, sekurokratian, ohjatun ja suvereenin demokratian lisäksi myös putinismiksi. Medvedevin hallituskaudella putinismi jatkui samanlaisena.
Putinismia luonnehtivat seuraavat piirteet:
Muita piirteitä.
Maata hallitsevan eliitin uskotaan pyrkivän entistä enemmän haalimaan taloudellista ja poliittista valtaa itselleen, luoden autoritaarista poliisivaltiota, jossa on valtiojohtoinen talous.
Hamid Dastmalchi

Hamid Dastmalchi on iranilais-yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Dastmalchi voitti World Series of Pokerin pääturnauksen vuonna 1992. Vuoden 1995 pääturnauksessa hän sijoittui neljänneksi.