tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Best-Rest

Oy Best-Rest Ab oli pietarsaarelainen Palokarin veljesten omistama hotelli- ja kiinteistöyhtiö, joka muodosti 1980-luvulla Suomen suurimman yksityisen hotelliketjun. Ketju työllisti suurimmillaan noin 500 ihmistä. Sen toiminta loppui Suomen 1990-luvun alun lamassa syksyllä 1992, kun päärahoittaja Skop lopetti yhteistyön, haki Best-Restin tytäryhtiöineen konkurssiin yli 300 miljoonan markan veloista ja sai kärsittäväkseen 57 miljoonan markan luottotappiot muiden kaatumiseensa johtaneiden talousvaikeuksien lisäksi.
Palokarin veljekset Vesa ja Veli aloittivat hotelliuransa 1970-luvun alussa hotellipoikina Rovaniemen Pohjanhovissa, jossa heidän äitinsä toimi tilausvastaavana ja pääluottamusmiehenä. Vuonna 1973 perhe muutti Raaheen, jossa he alkoivat hoitaa perinteikästä Kauppaklubi-ravintolaa. Pian he luopuivat siitä ja vuokrasivat naapuripitäjä Vihannista hotelli Hermanin tilat. Vesa oli sen ohella töissä Ylivieskassa, ensin Alkossa ja sitten paikallisen osuuskaupan hotelli- ja ravintolatoiminnan vastaavana. Vuonna 1976 liiketoimintaan tuli mukaan myös perheen vanhin poika Esa Palokari. Vuonna 1977 perheyritys sijoitti ensimmäiseen omaan hotelliinsa ostamalla hotelli Poolin Pietarsaaresta. Vesa jäi pois Ylivieskan osuuskaupasta 1980, ja perhe päätti alkaa hankkia omistukseensa Keski- ja Pohjois-Suomen kaupunkihotelleja kiinteistöineen. Vuonna 1989 ostettiin Nilsiän Tahkovuori Oy Lehtimiehiltä ja sen pääomistajalta Urpo Lahtiselta.
Vuonna 1983 Palokarin veljekset tuomittiin päiväsakkoihin Pietarsaaressa sijainneen kulttuurihistoriallisesti arvokkaan Fontellin puutalon purkamisesta tulossa olleen suojelupäätöksen alla. Rakennus määrättiin restauroitavaksi, mutta paloi ennen töiden aloittamista. Tilalle nousi uusi, julkisivultaan tarkoin entistä puutaloa muistuttava mutta betonirakenteinen hotelli Fontell.
Konkurssiketju alkoi Kuopiosta, jossa Palokarit olivat tehneet vanhasta Kaupunginhotellista uuden Grand Hotelin mutta vaihtaneet sen pian Iso-Valkeiseen. Best-Restin suorassa tai tytäryhtiöiden omistuksessa olivat myös hotellit Fontell ja Pool Pietarsaaressa, hotelli Lakeus Seinäjoella, Juhana Herttua Porissa, Tahkovuori Nilsiässä, Ison-Syötteen hotellikiinteistö Pudasjärvellä ja Tiiranlinna Raahessa, vuoteen 1992 asti myös Kajaanin Kajanus. Best-Rest-ketjuun kuuluivat myös hotelli Polar ja Lapponia Rovaniemellä, Merihovi Kemissä, Tulikettu Sotkamon Vuokatissa, Paljakka Puolangalla ja pari hotellia Ruotsissa. Best-Rest vastasi myös kajaanilaisen Karolineburgin kartanon hotellitoiminnasta.
Konkurssien jälkeen Palokarit jatkoivat ainakin Raahen Tiiranlinnan pitoa yhtiönimellä Firerock Ky. Suvun hotelliperinnettä jatkaa myös Vesa Palokarin tytär Hilla-Rina Palokari, jonka Oy Rova-Rest Ab -yrityksen Peerâ Hotels &amp; Cottages -ketjuun kuuluivat 2020-luvun alussa Hotelli Sodankylä, Peurasuvanto Mökit &amp; Camping ja Tietotunturi KeloVilla. Vuonna 2024 ketjun verkkosivulla luetellaan myös Karolineburg ja Kajanus Kajaanista, Budget Hotel Raahe (ent. Tiiranlinna) ja Sodankylän Budget Hotel Karhu.
Suomen Agraaritoimisto

Osakeyhtiö Suomen Agraaritoimisto (Finska Agrarbyrån Aktiebolag) oli Suomessa 1910-luvulla toiminut torppareiden rahoittamista varten perustettu pankin kaltainen yritys.
Suomen Hypoteekkiyhdistys perusti Suomen Agraaritoimiston vuonna 1915 ja merkitsi kaikki sen osakkeet. Agraaritoimiston taustalla oli tarve ratkaista torpparikysymys. Tarkoitus oli rahoittaa torppareita, jotta nämä voivat lunastaa torppansa ja palan maata omakseen. 
Hypoteekkiyhdistys ohjasi pienemmät luoton tarvitsijat Agraaritoimistoon ja keskittyi itse suuriin talonpoikais- ja säätyläistiloihin. Koska pieniä asiakkaita ei ollut tarpeeksi, Agraaritoimisto alkoi luotottaa myös suuria tiloja. Pian huomattiin, ettei Agraaritoimisto vastannut alkuperäistä tarkoitustaan.
Suomen Agraaritoimiston osakkeet listattiin Helsingin pörssiin vuonna 1918. Listaus jatkui vuoteen 1920. Tuolloin Agraaritoimiston ja Maanviljelyskonttorin omistajat päättivät perustaa Agraria-nimisen yhtiön jatkamaan perustajiensa liiketoimia. Yhdellä Agraaritoimiston osakkeella sai viisi Agrarian osaketta. Agraaritoimiston osakekirjat leimattiin Agrarian nimellä ja ne muuttuivat näin Agrarian osakekirjoiksi. Agraaritoimiston liiketoiminnot siirtyivät Agrarialle. Agraaritoimisto lakkautettiin vuonna 1923.
Berzé-la-Ville

Berzé-la-Ville on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 13 kilometriä Mâconin kaupungista luoteeseen.
Chapelle des Moines, eli munkkien luostari, on peräisin 1000-luvulta. Kappelin perusti Clunyn luostarin apottina vuosina 1049–1109 ollut Hugues de Semur. Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1700-luvun lopulla kappeli myytiin yksityiseksi maatilaksi. Vuonna 1887 Berzé-la-Villen seurakunnan pappi Philibert Jolivet havaitsi seinien paksun kalkin alta maalauksia. Kalkin poistaminen paljasti hyvin säilyneitä 1100-luvun freskoja, ja vuonna 1893 kappeli luokiteltiin historialliseksi muistomerkiksi. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1947 brittiläinen arkeologi Joan Evans osti kappelin ja lahjoitti sen Mâconin akatemialle.
Shemeikka (suku)

Shemeikka on suomenkarjalainen ortodoksinen runonlaulajasuku, tarinan mukaan muuttanut neljättäsataa vuotta sitten Pohjois-Aunuksesta Tolvajärvien ja Loimolanjärven välisille asumattomille maille Korpiselän, Suojärven ja Suistamon pitäjän kulmauksessa. Suvun nimi oli alkujaan Hoškonen, mutta Suomen puolella alettiin sitä sekä sen asuinpaikkaa nimittämään Shemeikaksi paikalle ensiksi saapuneen miehen, Semanan mukaan. Semanalla oli poika Miihkali, jonka pojasta Hilipasta suku jakautui kahteen haaraan, Juakoi ja Iivana Hilipanpojan sukuihin.
Myöhemmistä Shemeikoista ovat tunnetuimmat:
Taizé (Saône-et-Loire)

Taizé on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Grosnejoen varrella, noin 34 kilometriä Mâconin kaupungista pohjoiseen.
Taizé on pieni kylä kukkulalla, josta on näkymät Grosnejoelle. Kylän vanhat talot ovat ryhmittyneet sen 1100-luvulta peräisin olevan romaanisen Sainte-Marie-Madeleinen kirkon ympärille. Kirkko luokiteltiin historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1913. Taizé on maatalouskunta, jonka tärkeimpiä tuotteita ovat marjat, viljat, maito ja juusto. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945 kunnassa perustettiin uskonnollinen Taizé-yhteisö.
Hjalmar Tammilehto

Johan Hjalmar Tammilehto (13. heinäkuuta 1884 Helsinki – 30. syyskuuta 1945) oli suomalainen Helsingissä vaikuttanut kangastavarain tukkukauppias.
Tammilehto siirtyi jo nuorena liikealalle ja perusti kangas- ja trikootavarain vähittäiskaupan. Hän laajensi liikettään saman alan tukkumyyntiä harjoittavaksi tukkuliikkeeksi, joka kasvoi huomattavaksi trikootavarain tukkuliikkeeksi. Liikkeen muutettiin vuonna 1920 osakeyhtiöksi Oy Hj. Tammilehto ja Tammilehto oli yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1924 saakka. Oy Hj. Tammilehto joutui taloudelliseen vaikeuksiin ja yhtiö jätti konkurssihakemuksen maaliskuussa 1924, konkurssipesän varat vastasivat suunnilleen 7 miljoonan markan velkoja. Tammilehto hoiti sittemmin eri tehtaitten edustuksia Helsingissä, hän on muun muassa turkulaisten Kudos Oy Silon ja Kestilän Pukimo Oy:n pääedustajana Helsingissä. 
Tammilehto tuki taloudellisesti Turun yliopiston, Kansan Näyttämön ja useiden urheiluseurojen syntymistä ja kehitystä ja hän kuului useiden seurojen ja yhdistyksien johtokuntiin. Vuosina 1920–192l Tammilehto hoiti Kansan Näyttämön taloudenhoitajan tehtäviä. Hjalmar Tammilehto omisti 17 prosenttia vuonna 1920 perustetun Kansan Näyttämön Kannatus-Osakeyhtiön osakkeista, muita osakkaita olivat Lauri af Heurlin, Väinö Leander ja Akseli W. Malmi kukin 6,7 prosentin osuudella.
Hjalmar Tammilehto oli naimisissa kauppias Maria Valtosen kanssa. Heidän tyttärensä Irja Maria Liuksiala o.s.Tammilehto (1909–2004) meni 1934 naimisiin metsänhoitaja Aarno Liuksialan kanssa. Vuonna 1945 Irja Liuksiala alkoi hoitaa äitinsä perustamaa M. Valtosen herrainasusteliikettä Helsingissä. Liike siirtyi 1986 Aleksanterinkadun ja Keskuskadun kulmasta Leppävaaran ostoskeskukseen, missä se jatkoi toimintaansa Alexander-nimisenä.
Syyskuussa 1945 kuollut Hjalmar Tammilehto on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Amur-Nyžnodniprovskin piiri

Amur-Nyžnodniprovskin piiri () on yksi Ukrainan Dnipron kahdeksasta hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Dneprin vasemmalla rannalla, Dnipron pohjoisosassa sijaitsevan kaupunkipiirin pinta-ala on 71,626 neliökilometriä. Amur-Nyžnodniprovskin piiri on perustettu vuonna 1918.
Amur-Nyžnodniprovskin piiri rajautuu lännessä ja pohjoisessa Dnipropetrovskin alueen Dnipron piirin muihin osiin; esimerkiksi Obuh’ivkan kylä sijaitsee Amur-Nyžnodniprovskin piirin länsipuolella. Idässä naapureina ovat Dnipron kaupungin Teollisuuspiiri ja Samaran piiri. Etelässä virtaa Dnepr ja sen vastarannalla on viisi Dnipron kaupungin keskustan ja länsiosan kaupunkipiiriä (idästä länteen lukien): Kirkkopiiri, Ševtšenkon piiri, Keskustan piiri, Tšetšelivkan piiri ja Novokodakin piiri.
Piirin väestöarvio on 144 852 (1.1.2016). Aiemmin väkiluvut olivat 168 768 (VL 1989), 160 572 (VL 2001) ja 151 515 (2008, arvio). Vuonna 2001 piirin asukkaiden yleisimmät äidinkielet olivat väestönlaskennan mukaan: ukraina ( %), venäjä %) ja muut kielet ( %). 
Amur-Nyžnodniprovskin piirissä sijaitsevat tai sinne johtavat muun muassa:
&lt;br&gt;
Väinö Laurola

Erik Väinö Laurola, sukunimi vuoteen 1920 "Leander" (5. elokuuta 1882 Sortavala – 21. tammikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja pankinjohtaja.
Väinö Laurolan vanhemmat olivat huone­­kalu­­tehtai­­lija, rakennusmestari ja Sortavalan kunnallisraatimies Johan Oskar Leander (1848–1920) ja Evelina Olivia Gröndahl. Hän kävi 7 luokkaa Sortavalan lyseota, opiskeli Polyteknillisessä opistossa vuoteen 1908 saakka ja valmistui arkkitehdiksi Konstanzin insinööriakatemiasta 1912. Laurola teki sitten laajoja opintomatkoja aina 1919–1920 Yhdysvaltoihin saakka. 
Laurola oli vuodesta 1908 Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan taloudenhoitajana 25 vuoden ajan aina kuolemaansa saakka ja jo aiemmin hän oli toiminut polyteknikkojen yhdistyksen taloudenhoitajana 1906-1908. Laurolan kaudella valmistui ylioppilaskunnalle Uusi ylioppilastalo ja ylioppilaskunnan talous saatiin niin vakaalle pohjalle että ylioppilaskunnan jäsenvero voitiin poistaa ja perustaa opintolainarahasto tukemaan varattomien ylioppilaiden ja nuorten tieteenharjoittajien opiskelua. Laurola ei työskennellyt pitkään arkkitehtinä vaan hän siirtyi liikealalle ja toimi vuoteen 1917 saakka Vuokravakuutus Oy:n tarkastajana, Palovakuutus Oy Imatran arviomiehenä ja omistamansa Helsingin Talonhoitotoimiston johtajana. Laurola oli sitten Luottopankki Oy:n toisena johtajana 1917—1933 sekä Kansallis-Osake-Pankin sivukonttorin Luottopankin esimiehenä vuodesta 1933 alkaen.
Laurola oli Helsingin kaupungin tilintarkastajana sekä tilintarkastajain puheenjohtajana, Suomen kaupunkien talonomistajain keskustoimikunnan puheenjohtajana ja palovakuutusyhtiö Imatran johtokunnan jäsenenä. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuustossa valtuutettuna ja kuului useisiin kaupungin valiokuntiin. Laurola kuului Kansan Näyttämön hallintoneuvostoon ja teatterin johtokuntaan toimien johtokunnan puheenjohtajana ja teatterin taloudenhoitajana. Hän oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan keskeisimpiä johto- ja toimihenkilöitä. Hän kuului myös Suomen Rakennusmestariliittoon ja sen Helsingin osastoon. Hänelle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki.
Väinö Laurola suunnitteli Sortavalaan Raamattutaloksi kutsutun Suomen Kirkon Sisälähetysseuran kirjapainon ja kirjasitomon talon, talossa painettiin suomenkielisiä Raamattuja. Lisäksi Laurola suunnitteli Sortavalaan kaksi asuinrakennusta.
Väinö Laurolan veli oli rakennusmestari, pankinjohtaja ja Sortavalan kaupunginkamreeri Oskar Johannes (Oski) Leander (1873–1942).
Väinö Laurola kuoli tammikuussa 1935 sydänkohtaukseen 52-vuotiaana. Väinö Laurolan hautapatsas paljastettiin Hietaniemen hautausmaalla 21. tammikuuta 1939.
Sky Tower (Abu Dhabi)

Sky Tower () on Yhdistyneiden arabiemiraattien pääkaupungissa Abu Dhabissa sijaitseva 292 metriä korkea pilvenpiirtäjä. Rakennuksessa on 74 kerrosta. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 2006, ja rakennus valmistui 2010.
World Trade Center Abu Dhabi

World Trade Center Abu Dhabi () on kahdesta pilvenpiirtäjästä koostuva rakennuskokonaisuus Yhdistyneiden arabiemiraattien pääkaupungissa Abu Dhabissa. Siihen kuuluvat 381 metriä korkea asuinhuoneistoja sisältävä Burj Mohammed Bin Rashid () ja toimistotiloja sisältävä 277 metriä korkea toimistotorni (). Molempien tornien rakentaminen aloitettiin vuonna 2007, ja ne valmistuivat 2014. Kompleksiin oli tarkoitus kuulua myös kolmas pilvenpiirtäjä, hotellina toimiva hotellitorni (), mutta sitä ei koskaan saatu rakennettua. Burj Mohammed Bin Rashid on kaupungin korkein rakennus.
Niilinsininen

Niilinsininen (C20H20N3O+) on aromaattinen oksatsiinirakenteinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää väriaineena esimerkiksi solubiologisissa tutkimuksissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Niilinsininen on rakenteeltaan kationi, ja useimmiten sitä käytetään kloridi-, perkloraatti- tai sulfaattisuolana. Ne ovat huoneenlämpötilassa vihreitä kiteisiä aineita. Kloridi- ja sulfaattisuolat liukenevat muun muassa veteen ja etanoliin, ja perkloraattisuola on niitä niukkaliukoisempi. Yhdiste on solvatokromista eli liuoksen väri riippuu liuottimesta. Niilinsininen absorboi pidempiä aallonpituuksia poolisissa kuin poolittomissa liuottimissa. Aine on pH-indikaattori ja liuokset muuttavat väriään sinisestä punavioletiksi pH-välillä 9,4–11,0. Niilinsininen on lisäksi redox-indikaattori ja muuttuu pelkistyessään värittömäksi.
Niilinsinistä valmistetaan happamissa oloissa 4-nitroso-3-hydroksidietyylianiliinin ja 1-naftyyliamiinin reaktiolla.
Niilinsinistä on käytetty puuvillan värjäämiseen. Yhdistettä käytetään väriaineena mikroskopiassa tutkittaessa esimerkiksi lipidejä, amyloidinkertymäsairauksia, syöpäsoluja ja mikrobeja. Ainetta käytetään lisäksi väriainelasereissa ja niilinpunaisen valmistukseen.
Oski Leander

Oskar (Oski) Johannes Leander (23. heinäkuuta 1873 Sortavala – 19. huhtikuuta 1942 Kuopio) oli suomalainen rakennusmestari, Sortavalan kaupunginkamreeri ja pankinjohtaja.
Oski Leanderin vanhemmat olivat Sortavalan kunnallisraatimies Johan Oskar Leander ja Evelina Olivia Gröndahl. Hän kävi Kuopion teollisuuskoulun ja suunnitteli Sortavalaan 1890-luvulta lähtien toistasataa rakennusta. Oski Leander oli 1897–1914 Sortavalan kaupunginvaltuuston sihteerinä, 1904–1906 Sortavalan kaupunginkamreerina ja vuodesta 1914 alkaen Kansallis-Osake-Pankin Sortavalan konttorin johtajana aina eläkkeelle jäämiseensä saakka. Lisäksi hän oli kymmenkunta vuotta Sortavalan Telefoni Oy:n toimitusjohtajana ja oli Sortavalan Kirjapaino Oy:n sekä Sortavalan Kirjakauppa Oy:n johtokunnan jäsen ja Sortavalan Säästöpankin isännistön jäsen.
Oski Leander oli Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana, kaupungin tilintarkastajana ja useiden kaupungin toimikuntien jäsenenä. Nuoruudessaan hän oli mukana palokuntatyössä sekä osallistui urheilutoimintaan. 
Oski Leanderin veli oli arkkitehti ja pankinjohtaja Väinö Laurola, vuoteen 1920 Leander.
Mark Grotjahn

Mark Grotjahn (s. 1968 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja piirtäjä.
Grotjahn sai kuvataiteessa kandidaatin oppiarvon Coloradon yliopistosta ja maisterin arvon Kalifornian yliopistosta, Berkeleysta. Hänellä oli residenssi Skowhegan School of Painting and Sculpture -ohjelmassa Mainen Madisonissa vuonna 1995. Tämän jälkeen Grotjahn muutti Los Angelesiin. Hänen ensimmäinen oma näyttelynsä pidettiin Santa Monicassa. Siinä oli töitä hänen teossarjoistaan "Sign Exchange 1993-98" ja "Tiered Perspectives". Tärkeä asema Grotjahnin taiteellisessa kehityksessä on ollut vuonna 2001 aloitetulla teossarjalla "Butterfly", joka on nimetty siipien kaltaisten muotojen mukaan. Veistoksista koostuu Grotjahnin teossarja "Masks".
Grotjahnin teoksia kuuluu muun muassa Museum of Modern Artin, San Francisco Museum of Modern Artin, Solomon R. Guggenheim -museon, Stedelijk-museon, Tate Modernin, Whitney Museum of American Artin, Walker Art Centerin ja Hirshhorn Museum and Sculpture Gardenin kokoelmiin. Hänen teoksiaan on ollut näytteillä muun muassa eri puolilla Yhdysvaltoja, Saksassa ja Sveitsissä.
Kalliokielopistiäinen

Kalliokielopistiäinen ("Phymatocera aterrima") on lehtipistiäisten heimoon kuuluva laji. Aikuinen kalliokielopistiäinen on väritykseltään kiiltävän musta. Lajin siivet ovat kirkkaan kimaltelevat. Aikuinen kalliokielopistiäinen on kooltaan 8–9 mm. Lajin toukilla pää on musta ja ruumis harmahtavan valkoinen. Toukan nahka näyttää ryppyiseltä ja pinnassa on pieniä mustia pisteitä. Nuoret toukat ovat hieman vihertäviä, isommat ovat harmaanvaaleita. Täysikasvuinen toukka on noin 20 mm pitkä. Toukat kuoriutuvat heinäkuun alussa ja hakeutuvat täysikasvuisina maahan koteloitumaan. Kalliokielopistiäisen toukat syövät muun muassa kalliokielojen ("Polygonatum") lehtiä, erityisesti lehtokielo on niiden suosiossa. Toukat voivat syödä kasvin nopeasti lehdettömäksi. 
Kalliokielopistiäinen on luokiteltu Suomessa vakiintuneeksi ja elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy Suomessa suunnilleen Vaasa–Joensuu-akselin eteläpuolella. Lajia esiintyy laajemmin Pohjoismaiden eteläosissa ja Euroopassa.
Thomas Kinkade

Thomas Kinkade (19. tammikuuta 1958 – 6. huhtikuuta 2012 Monte Sereno, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän tuli tunnetuksi 1980-luvulta lähtien tekemistään idyllisistä maisemamaalauksista. Hän käytti teoksissaan myös raamatullisia teemoja ja viittauksia. Kinkade halusi kertomansa mukaan puhutella taiteellaan laajaa yleisöä. Hänestä tuli yleisön parissa suosittu, mutta hän ei saavuttanut arvostelumenestystä vaan taidekriitikot usein pitivät hänen tuotantoaan kitschinä.
Kinkade varttui Placervillessä Kaliforniassa. Hänellä oli kaksi sisarusta. Kinkade sai varhaista tukea Glenn Wesselsiltä ja aloitti opinnot Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssa. Hän siirtyi sieltä ArtCenter College of Designiin ja keskeytti lopulta opintonsa. Kinkade ystävystyi taiteilija-kirjailija James Gurneyn kanssa. Kaksikko muutti New Yorkiin ja julkaisi yhdessä kirjan "The Artist's Guide to Sketching". Kinkade palasi Kaliforniaan ja meni vuonna 1982 naimisiin Nanette-nimisen naisen kanssa. Pariskunnalle syntyi neljä lasta. Kinkade ryhtyi omien sanojensa mukaan vuonna 1980 uudestisyntyneeksi kristityksi, minkä hän kertoi myös vahvasti vaikuttaneen taiteeseensa. Kinkaden usein kitschiksi kuvailluista teoksista massatuotettiin näköispainoksia, ja Kinkade johti omaa yritystään, joka perusti franchising-periaatteella gallerioita kauppakeskuksiin eri puolille Yhdysvaltoja. Hän piti kohtaamaansa kritiikkiä elitistisenä.
Vuonna 2001 Kinkade kertoi "The New York Timesille", että halusi tarjota taiteellaan vaihtoehdon uutistarjonnan välittämälle maailmankuvalle ja muistuttaa ihmisiä siitä, että maailmassa ei ole pelkkää rumuutta. Vuonna 2004 Etelä-Kaliforniassa pidettiin Kinkaden retrospektiivinäyttely, jonka yhteydessä taiteilija kertoi, ettei kokenut olevansa vastakkainasettelussa modernimpaa taidetta tekeviä vastaan. Samalla hän nimesi Franz Klinen ja Robert Rauschenbergin eräiksi suosikkitaiteilijoistaan. Vuonna 2006 "Los Angeles Times" julkaisi jutun, jossa Kinkadea syytettiin häikäilemättömyydestä liiketoimissa ja asiattomasta käytöksestä henkilökohtaisessa elämässä. Kinkade oli poliittisesti konservatiivi ja vieraili usein George W. Bushin luona Valkoisessa talossa.
Kinkade kärsi viimeisinä vuosinaan alkoholismista. Hänet pidätettiin 11. kesäkuuta 2010 Carmel-by-the-Seassa rattijuopumuksesta, josta hänet myöhemmin tuomittiin kymmenen päivän vankeusrangaistukseen. Hän oli asumuserossa vaimostaan. Kinkade kuoli huhtikuussa 2012 kotonaan tapaturmaiseen alkoholi- ja diatsepaamimyrkytykseen. Ruumiinavausraportin mukaan myötävaikuttavina tekijöinä kuolemaan olivat kohonneen verenpaineen ja sepelvaltimotaudin aiheuttamat sydänongelmat.
Gran Torre Santiago

Gran Torre Santiago on Santiagossa Chilessä sijaitseva 300 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on Etelä-Amerikan korkein rakennus. Siinä on yhteenä 68 kerrosta, joista 62 maan päällä ja loput maan alla. Rakentaminen aloitettiin vuonna 2006, ja torni valmistui vuonna 2014.
Gran Torre Santiago sijaitsee Costanera Center -finanssialueella. Tornin ylimmissä kerroksissa sijaitsee näköalatasanne, joka avaa näkymät Santiagon kaupunkiin ja sitä ympäröiville vuorille. Torni on saanut ympäristöystävällisyydestään kultaisen LEED-sertifikaatin.
Paulina Ołowska

Paulina Ołowska (s. 27. tammikuuta 1976 Gdańsk) on puolalainen taidemaalari, valokuvaaja ja elokuvantekijä.
Ołowska opiskeli School of the Art Institute of Chicagossa vuosina 1995–1996 ja Gdańskin kuvataideakatemiassa vuosina 1997–2000. Hän sai myös stipendejä Haagista, Amsterdamista, Lissabonista ja Kitakyushusta. Ołowska on taiteessaan usein yhdistänyt länsimaisen avantgarden piirteet kommunismin ajan Puolan kuvastoon. Hänen taidettaan on luonnehdittu "optimistiseksi"; siinä on usein kuvastunut mielenkiinto utopiaa kohtaan.
Ołowska on pitänyt näyttelyitä monissa Euroopan maissa ja Pohjois-Amerikassa. Hänelle myönnettiin vuonna 2014 Aachenin taidepalkinto.
Paulina Peavy

Paulina Peavy (1901 Colorado Springs, Colorado – 1999 Bethesda, Maryland) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, piirtäjä ja väitetty ufokontaktihenkilö.
Peavy opiskeli vuosina 1919–1923 Oregonin osavaltionyliopistossa ammatillista kasvatusta ja sai kandidaatin arvon. Vuosina 1927–1932 hän opiskeli Chouinard Art Institutessa Los Angelesissa ja valmistui maisteriksi. Vuosina 1932–1942 hän kuului Los Angelesin ja Long Beachin opetuslautakuntaan. Peavy väitti kohdanneensa vuonna 1932 Lacamo-nimisen toisesta maailmasta tulleen henkiolennon ja uskoi kanavoivansa tämän välittämiä energioita taiteessaan. Peavy kehitti uskomusmaailman, johon kuuluivat syklinen aikakäsitys, reinkarnaatio ja ajatus ihmiskunnan kehityksestä kohti yhden sukupuolen muodostavaa täydellistymää. Kertomansa mukaan Peavy oppi Lacamolta maailmankaikkeuden salaisuudet, jotka sitten olivat hänen taiteensa aiheita. Hän käytti maalauksen ja piirtämisen lisäksi veistoa, tekstiä ja elokuvaa ilmaisukeinoinaan. Hän myös valmisti "transsinaamioita" virittäytyäkseen paremmin kokemiinsa Lacamo-olennon värähtelyihin.
Peavyn seinämaalaus "The Eternal Supper" oli vuonna 1939 osa San Franciscon Golden Gate International Expositionia.
Grodås

Grodås on taajama Voldan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,7 neliökilometriä ja asukasluku 493 vuonna 2023. Vuoteen 2020 se oli Hornindalin kuntakeskus.
Mork

Mork on taajama Voldan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 473 vuonna 2023.
Møre

Møre on norjalainen vuonna 1903 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Volda. Se ilmestyy painettuna kahdesti viikossa. Lehden ensimmäinen edeltäjä "Norsk Landboeblad" perustettiin vuonna 1810 ja lakkautettiin 1816. Samaan Aarflotin perheeseen kuuluneet henkilöt perustivat lehden uudelleen nimillä "Landboe-Avisen" (1833–1843), "Postbudet" (1845–1868), "Møringen" (1869–1874) ja "Ugebladet" (1888–1902).
Voldan kirkko

Voldan kirkko () on Voldan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1932.
Austefjordin kirkko

Austefjordin kirkko () on Voldan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1766.
Dalsfjordin kirkko

Dalsfjordin kirkko () on Voldan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1910.
Kilsfjordin kirkko

Kilsfjordin kirkko () on Voldan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva betoninen pitkäkirkko vuodelta 1974.
Voldan korkeakoulu

Voldan korkeakoulu () on Voldan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva valtiollinen korkeakoulu. Se muodostettiin vuonna 1994 yhdistämällä Møren ja Romsdalin alueellinen korkeakoulu ja Voldan opettajakorkeakoulu. Vuonna 2024 Voldan korkeakoulussa oli noin 4 600 opiskelijaa.
Myrsky ja raivo

Myrsky ja raivo ("The Sound and the Fury") on Martin Rittin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1959. William Faulknerin romaaniin "Ääni ja vimma" (1929) väljästi perustuvan elokuvan pääosissa näyttelevät Yul Brynner, Joanne Woodward ja Margaret Leighton. Elokuva kertoo Yhdysvaltojen etelävaltioissa sijaitsevan suvun jäsenten välisistä selvittelyistä tilanteessa, jossa suvun vauraus ja yhteiskunnallinen arvostus ovat hupenemassa.
Tino Polsini

Tino Polsini (s. 1999) on sveitsiläinen suunnistaja. MM-kilpailuissa Polsini saavutti hopeaa sprintissä Edinburghin MM-kilpailuissa 2024. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on sprintin 30:s sija Veronan EM-kilpailuista 2023. Suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa hänen paras sijoituksensa on sprintin 11:s sija Oltenin sprintistä vuodelta 2024. Nuorten MM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on keskimatkan 14. sija vuodelta 2018.
Marco Evaristti

Marco Evaristti (s. 1963 Santiago de Chile) on chileläissyntyinen, Tanskassa 1980-luvulta lähtien asunut taiteilija, joka on tullut tunnetuksi shokkitaiteestaan.
Evaristti kouluttautui arkkitehdiksi. Hän sai maisterin arvon Tanskan kuninkaallisesta taideakatemiasta. Evaristti on suunnitellut toimistoja Tanskassa ja loistohotellin Bangkokissa. Eniten hän sai kuitenkin julkisuutta teoksellaan "Helena &amp; El Pescador", joka esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 2000 Trapholt-museossa Koldingissa. Teokseen kuului kymmenen Moulinex-merkkistä tehosekoitinta, joista jokaisessa ui kultakala. Yleisölle annettiin mahdollisuus käynnistää tehosekoittimia ja tappaa kaloja tai "armahtaa" niitä ja antaa niiden jatkaa uimistaan. Museon johtaja Peter S. Meyer asetettiin syytteeseen eläinrääkkäyksestä, koska hän ei suostunut kytkemään tehosekoittimia irti poliisin käskystä huolimatta. Meyer kuitenkin vapautettiin syytteistä. Evaristti on itse todennut tulevansa aina yhdistetyksi teokseen "Helena &amp; El Pescador". Teoksen nimen osa "El Pescador" ("kalastaja") viittaa taiteilijan itsestään alastomana ottamaan kuvaan, johon on liitetty alatyylistä saksankielistä kirjoitusta. "Helena &amp; El Pescador" -näytös toistettiin Evaristtin 50-vuotispäivän kunniaksi vuonna 2013 järjestetyssä retrospektiivissä, mutta kultakalat olivat tällä kertaa valmiiksi kuolleita ja säilöttyinä hyydykkeeseen tehosekoitinten sisällä.
Evaristti on selittänyt taiteensa julmuutta humanismista kumpuavana. Hän onkin kuolemanrangaistuksen kriitikko. Hän on suunnitellut kuolemaantuomituille asuja teloitukseen ja sisällyttänyt näyttelyyn pinkin teloitussängyn. Vuonna 2008 Evaristti teki kuolemaantuomitun yhdysvaltalaisen Gene Hathornin kanssa sopimuksen, jossa Hathorn testamenttasi ruumiinsa taiteelle. Evaristtin suunnitelmaan kuului Hathornin jauhaminen teloituksen jälkeen kalanruoaksi. Yleisö saisi tällöin ruokkia jauhetulla ruumiilla satoja akvaariossa uivia kultakaloja.
Teoksessaan "Forgive Me Helena" Evaristti sijoitti kultakaloja akvaarioon, jossa Toora, Raamattu ja Koraani olivat hitaasti hajoamassa veteen. Taiteilija teki myös teoksen, joka koostui hänen oman kehonsa rasvoista valmistetuista lihapullista, jotka syötettiin illallisseurueelle. Lisäksi Evaristti on muun muassa kullannut ja myynyt omia ulosteitaan. Luonnonsuojeluaiheisessa teoksessaan "Ice Cube Project" Evaristti maalasi Grönlannissa jäävuoren punaiseksi. Hän yritti toistaa vastaavan teon Mont Blancin huipulla, mutta tuli pidätetyksi. Evaristtin kuvataidetta kuuluu lukuisten museoiden kokoelmiin muun muassa Chilessä, Tanskassa, Australiassa, Argentiinassa, Kuuballa ja Thaimaassa.
Novokodakin piiri

Novokodakin piiri (; marraskuuhun 2015 saakka Leninin piiri, ) on yksi Ukrainan Dnipron kahdeksasta hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Dneprin oikealla rannalla, Dnipron länsiosassa sijaitsevan kaupunkipiirin pinta-ala on 88,702 neliökilometriä. Novokodakin piiri on perustettu vuonna 1920. Se on nimetty 1600-luvun Kodakin kasakkalinnoituksen mukaan nimetyn Novyi Kodakin (Новий Кодак) asutuksen pohjalta. 
Novokodakin piiri rajautuu etelässä ja lännessä Dnipropetrovskin alueen Dnipron piirin muihin osiin. Koillisessa on Dneprin vastarannalla Amur-Nyžnodniprovskin kaupunkipiiri ja idässä Tšetšelivkan piiri.
Piirin väestöarvio on 151 700 (2011). Aiemmin väkiluvut olivat 180 149 (VL 1989), 162 451 (VL 2001) ja 169 756 (2006, arvio). Vuonna 2001 piirin asukkaiden yleisimmät äidinkielet olivat väestönlaskennan mukaan: ukraina ( %), venäjä ( %) ja muut kielet ( %).
Novokodakin piirissä sijaitsevat muun muassa:&lt;br&gt;
Matti Kallioinen

Matti Kallioinen (s. 1974 Uppsala) on ruotsalainen kuva- ja performanssitaiteilija.
Kallioinen on kolmannen polven ruotsinsuomalainen. Hän opiskeli Tukholman Konstfackissa vuosina 1995–2000. Hän pääsi pitämään omia näyttelyitä muun muassa Moderna Museetiin, Berliiniin ja Pekingiin. Kallioinen on hyödyntänyt taiteessaan absurdismia, ja häntä on kuvailtu taiteilijana "leikkisäksi". Vuonna 2002 hän tuotti elektronisista poplauluista koostuvan levyn "Koncentrerad saft", jonka kappaleita hän myös käytti performansseissaan.
Kallioinen on tehnyt monia julkisia installaatioita. Hän on tehnyt myös veistoksia, kuten Dansens husin eteisaulan mustan kangasveistoksen tilaustyönä vuonna 2009 voittamansa kilpailun myötä.
One Shell Plaza

One Shell Plaza on Houstonissa Yhdysvalloissa sijaitseva 218 metriä korkea pilvenpiirtäjä. Rakennus on valmistunut vuonna 1970, ja siinä on 50 kerrosta.
One Shell Plazaa käytetään toimistotarkoituksessa, ja se on valmistettu kokonaisuudestaan betonista. Se on saanut ympäristöystävällisyydestään kultaisen LEED-sertifikaatin.
Marina 101

Marina 101 () on Dubaissa Yhdistyneissä arabiemiraateissa sijaitseva 425 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on Arabiemiraattien toiseksi korkein rakennus Burj Khalifan jälkeen. Rakennuksessa on yhteensä 107 kerrosta, joista 101 maan päällä ja loput maan alla.
Marina 101:n käyttötarkoitus on hotelli ja asuinrakennus, ja se on valmistettu täysin betonista. Rakentaminen aloitettiin vuonna 2006, ja torni valmistui 2017. Rakennuksen hissit toimitti suomalainen Kone.
Al Hamra Tower

Al Hamra Tower () on 413 metriä korkea pilvenpiirtäjä Kuwaitin pääkaupungissa Kuwaitissa, ja se on maan korkein rakennus. Rakennuksessa on yhteensä 83 kerrosta, joista 80 maan päällä ja loput maan alla. Rakentaminen aloitettiin vuonna 2005, ja torni valmistui 2011.
Al Hamra Towerin käyttötarkoitus on toimistorakennus, ja se on valmistettu täysin betonista.
Pierre Brassau

Pierre Brassau oli taiteilijanimi, jonka "Göteborgs-Tidningenin" toimittaja Åke "Dacke" Axelsson antoi Boråsin eläintarhassa asuneelle länsiafrikkalaiselle simpanssi Peterille. Axelsson lähetti neljä simpanssin tekemää maalausta taidenäyttelyyn Gallerie Christinaeen Göteborgiin helmikuussa 1964. Hän halusi tutkia, erottaisivatko tarkastelijat modernin taiteen apinan tekemästä taiteesta.
Peter-simpanssi oli syntynyt vuonna 1959. Axelssonin pilaa varten Peterille annettiin maalaamiseen tarvittavat välineet, mutta aluksi se mieluummin söi maalin. Lopulta se kuitenkin saatiin maalaamaan. Kun simpanssin katsottiin tehneen riittävästi maalauksia, Axelsson valitsi neljä hienoimpana pitämäänsä työtä ja lähetti ne taidenäyttelyyn. Työt esiteltiin ranskalaisen avantgardisti Pierre Brassaun teoksina. "Göteborgs-Postenin" taidekriitikko Rolf Anderberg kehui teoksia. Yksityinen keräilijä osti yhden "Pierre Brassaun" töistä 90 Yhdysvaltain dollaria vastanneeseen hintaan. "Timen" mukaan yksi kriitikko kuitenkin kirjoitti jo ennen huijauksen paljastamista, että "vain apina on voinut tehdä tämän". Axelssonin paljastettua juonensa simpanssin taidetta kehunut Rolf Anderberg totesi, että joka tapauksessa simpanssin työ oli näyttelyn paras.
Vuonna 1969 simpanssi Peter siirrettiin englantilaiseen Chesterin eläintarhaan, jossa se vietti loppuelämänsä ajan.
Shirin Aliabadi

Shirin Aliabadi (; 10. maaliskuuta 1973 Teheran – 1. lokakuuta 2018 Teheran) oli iranilainen valokuvaaja. Hän tuli tunnetuksi varsinkin värikkäistä kuvistaan, joissa esiteltiin nuorten iranilaisten naisten elämää.
Aliabadi sai taidehistoriassa maisterin arvon Pariisin yliopistosta, jossa hän opiskeli lisäksi arkeologiaa. Hän meni vuonna 1993 naimisiin Farhad Moshirin kanssa. Pariskunta teki myös taiteellista yhteistyötä muun muassa konsumerismia ja kapitalismia kritisoineessa valokuvasarjassa "Operation Supermarket". Aliabadi oli miehensä kanssa tällä valokuvasarjalla edustettuna Singaporen biennaalissa. Aliabadin tunnetuimmat teokset olivat valokuvasarjat "Girls in Cars" (2005) ja "Miss Hybrid" (2008), jotka heijastavat iranilaisten naisten yksilöllisyyden ilmenemistä valtion asettamien pukeutumisen ja käyttäytymisen rajoitusten puitteissa. Länsimaiset kriitikot pitivät teoksia osana Iranin hallinnon sortotoimien haastamista, mutta Aliabadi pyrki pidättäytymään käsittelemästä suoraan aiheita, jotka voisivat johtaa viranomaisten puuttumiseen. 
Aliabadin teoksia oli näytteillä muun muassa Pariisin Institut des cultures d'Islamissa, Glasgow'n Gallery of Modern Artissa, Bristol Museum &amp; Art Galleryssa ja Chelsea Art Museumissa. Hänen töitään otettiin myös The Farjam Foundationin (Dubai) ja Deutsche Bankin kokoelmiin. Aliabadi kuoli 45-vuotiaana syöpään. Leskensä mukaan hän halusi välittää taiteen kautta Teheranista kuvan, joka ei tule esiin länsimaiden tiedotusvälineissä.
Butler (Pennsylvania)

Butler on kaupunki Pennsylvaniassa Yhdysvalloissa. Siellä on noin 13 000 asukasta, ja kaupunki tunnetaan jeepin synnyinpaikkana, sillä siellä toiminut American Bantam kehitti ensimmäisen jeepin prototyypin.
Maantiede.
Butlerin kaupunki sijaitsee Pennsylvanian länsiosassa kukkulaisella alueella. Se sijaitsee noin 55 kilometriä Pittsburghista pohjoiseen ja kuuluu sen metropolialueeseen. Butlerin pinta-ala on noin seitsemän neliökilometriä.
Historia.
Butler perustettiin vuonna 1800, ja se nimettiin kenraali Richard Butlerin mukaan. Kaupunki kaavoitettiin 1803 John ja Samuel Cunninghamin lahjoittamalle maalle, ja siellä oli jo vuonna 1805 viisi tavernaa ja ensimmäinen kirkko rakennettiin 1815.
Butleriin perustettiin 1810 villatehdas ja 1823 tiilitehdas. Kaupungin rauta- ja terästeollisuus alkoi 1840-luvulla, mutta erityisesti 1800-luvun lopun Pennsylvanian öljybuumi toi lisää vaurautta. Standard Steel Car Company alkoi vuonna 1902 valmistaa junanvaunuja. Tehtaalla työskenteli jopa 2 500 ihmistä, ja varma työpaikka toi alueelle erityisesti itäeurooppalaisia maahanmuuttajia. Tehdas valmisti toisen maailmansodan aikana kranaatteja.
Butlerissa kehitettiin toisen maailmansodan aikana alkuperäisen jeepin malli, josta kehittyi Willys MB, minkä takia kaupunkia kutsutaan jeepin synnyinpaikaksi. Yhdysvaltain maavoimat pyysi 1940 traktori- ja autovalmistajalta prototyyppiä nelivetoisesta tiedusteluautosta, joka pystyisi kuljettamaan sotilaita ja kranaatteja. Maavoimien vaatimuksen mukaan prototyypin piti olla testiajossa 49 päivässä. Kaksi yritystä vastasi haasteeseen, ja Butlerissa toiminut American Bantam voitti toimeksiannon. Yritys ei kuitenkaan pystynyt valmistamaan tarpeeksi montaa autoa päivässä, joten asevoimat antoi mallin valmistusoikeudet Fordille ja Willysille.
Butlerin teollisuustuotanto alkoi 1900-luvun jälkipuoliskolla hiipua. Terästeollisuus kaatui ja alueen öljylähteet ehtyivät. Matkailusta on sittemmin tullut kaupungin talouden kivijalka.
Politiikka.
Yhdysvaltain entinen presidentti Donald Trump joutui kesken pitämänsä kampanjatilaisuuden salamurhayrityksen kohteeksi lähellä Butlerin kaupunkia 13. heinäkuuta 2024.
Nepalin kuningas

Nepalin kuningas (, ’suuri kuningasten kuningas’) oli Nepalin valtionpäämies ja hallitsija vuosina 1768–2008. Hän toimi Nepalia hallinneen Shah-dynastian päämiehenä. Parlamentti lakkautti monarkian 28. toukokuuta 2008. Mustangin, Bajhangin, Salyanin ja Jajarkotin alueelliset monarkiat lakkautettiin samana vuonna lokakuussa. 
History.
Nepalin kuningaskunnan perusti 25. syyskuuta 1768 Gorkhakuningas Prith I Narayan Shah, joka onnistui yhdistämään Kathmandun, Patanin ja Bhaktapurin kuningaskunnat yhdeksi osavaltioksi Shah-dynastiansa alaisuuteen. Nepalin kuningaskunta oli "de jure" absoluuttinen monarkia suurimman osan historiastaan. Vuodesta 1846 vuoden 1951 vallankumoukseen saakka maata hallitsivat kuitenkin "de facto" Rana-dynastian perinnölliset pääministerit, mikä lopulta vähensi Shah-monarkin roolia poliittisena vallankäyttäjänä ja hänestä tuli enemmän keulakuva. Marraskuussa 1990, Jana Andolan -liikkeen jälkeen hyväksyttiin uusi perustuslaki jolloin maasta tuli perustuslaillinen monarkia.
Nepalin sisällissota.
13. helmikuuta 1996 Nepalin (maolainen) kommunistinen puolue käynnisti Nepalin sisällissodan tavoitteenaan syrjäyttää monarkia.
Nepalin kuninkaallinen verilöyly.
Kesäkuun 1. päivänä 2001 yhdeksän kuninkaallisen perheen jäsentä, mukaan lukien kuningas Birendra ja kuningatar Aishwarya, tapettiin kuninkaallisen asuinpaikan joukkoampumisessa. Kruununprinssi Dipendra oli osallisena virallisessa tutkimuksessa. Tästä on valtava kiista, koska hänen osallisuudestaan tapahtumaan ei ole tehty käytännön tutkimusta. Monet nepalilaiset uskovat, että joukkomurhan toteuttamisessa saattoi olla mukana monia muita ihmisiä. Välittömästi verilöylyn jälkeen Dipendra julistettiin kuninkaaksi ollessaan koomassa, mutta hän kuoli 4. kesäkuuta 2001 kolmen päivän hallituskauden jälkeen. Hänen setänsä, prinssi Gyanendra, nimitettiin valtionhoitajaksi kolmeksi päiväksi, minkä jälkeen hän nousi itse valtaistuimelle Dipendran kuoltua.
Kuninkaallisen verilöylyn jälkeinen aika.
Kun turvallisuustilanne heikkeni sisällissodassa, 1. helmikuuta 2005, kuningas Gyanendra järjesti 24. huhtikuuta 2006, Loktantra Andolan -liikkeen jälkeen, kuningas suostui luopumaan absoluuttisesta vallasta ja palauttamaan hajotetun edustajainhuoneen. Sisällissota päättyi 21. marraskuuta 2006.
Imatra (vakuutusyhtiö)

Imatra oli Suomessa vuosina 1911–1955 toiminut vakuutusyhtiö. Yhtiö aloitti toimintansa nimellä Palovakuutusosakeyhtiö Imatra. Nimeksi tuli Vakuutusosakeyhtiö Imatra vuodesta 1943 ja Vakuutusosakeyhtiö Imatra-Karjala vuodesta 1948.
"Palovakuutusosakeyhtiö Imatra" perustettiin vuonna 1911. Imatran osake noteerattiin Helsingin pörssissä vuodesta 1915 vuoteen 1933. 
Pohjola hankki Imatran osake-enemmistön vuonna 1933 tekemällä vaihtotarjouksen, jossa kahdella Imatran osakkeella sai yhden Pohjolan osakkeen. Pörssinoteeraus lopetettiin tämän jälkeen.
Yhtiön nimeksi vaihdettiin "Vakuutusosakeyhtiö Imatra" osakeannin yhteydessä vuonna 1943.
Vuoden 1948 alusta Imatraan fuusioitiin Pohjolan tytäryhtiöt Tapaturmavakuutusosakeyhtiö Ilmarinen ja "Vakuutus-oy Karjala". Imatran uudeksi nimeksi tuli "Vakuutusosakeyhtiö Imatra-Karjala". 
Imatra-Karjala fuusioitiin Pohjolaan vuonna 1955.
Elite Residence

Elite Residence () on Dubaissa Yhdistyneissä arabiemiraateissa sijaitseva 381 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on Arabiemiraattien kuudenneksi korkein rakennus. Tornin rakentaminen aloitettiin vuonna 2007, ja se valmistui 2012. Rakennuksessa on 87 kerrosta.
Elite Residencen käyttötarkoitus on asuinrakennus. Sen hissit on toimittanut suomalainen Kone, ja rakennus on valmistettu täysin betonista.
Eton Place Dalian

Eton Place Dalian () on viidestä pilvenpiirtäjästä koostuva rakennuskokonaisuus Dalianissa Kiinassa. Sen korkein rakennus, korkeudeltaan 383 metriä, on valmistunut vuonna 2016. Toiseksi korkein on valmistunut vuonna 2015, ja sen korkeus on 279 metriä. Loput rakennuksista valmistuivat aiemmin vuonna 2010, ja ne ovat 147 metrin korkuisia. Rakennuksissa on asuin-, hotelli- ja toimistotiloja. Rakennukset suunnitteli yhdysvaltalainen arkkitehtitoimisto NBBJ.
Zifeng Tower

Zifeng Tower () on 450 metriä korkea pilvenpiirtäjä Nanjingissa Kiinassa. Rakennuksessa on hotelli ja toimistotiloja. Se rakennettiin vuosina 2005–2010, ja siinä on 66 kerrosta.
Rakennuksen suunnitteli yhdysvaltalainen arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings and Merrill. Rakennuksen hotellissa on 500 huonetta, ja sen huipulla on julkinen näköalatasanne. Rakennuksen lattiapinta-ala on 308 000 neliömetriä.
Central Plaza

Central Plaza () on Hongkongissa sijaitseva 374 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on kaupungin kolmanneksi korkein rakennus. Rakennuksessa on toimistotiloja, ja se on valmistettu täysin betonista. Torni rakennettiin vuosina 1989–1992, ja siinä on 78 kerrosta.
Central Plaza on kolmionmuotoinen, ja kahdelta puolelta on näkymät viereiseen satamaan. Viimeinen puoli taas tarjoaa näkymät kaupungiin ja sitä ympäröiviin vuoriin. Rakennuksen julkisivun lasit ovat kolmenvärisiä.
Burj Rafal

Burj Rafal () on Saudi-Arabian pääkaupungissa Riadissa sijaitseva 308 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on maan kolmanneksi korkein rakennus. Se on tarkoitettu hotelli- ja asumiskäyttöön. Torni rakennettiin vuosina 2010–2014, ja siinä on 68 kerrosta. Rakennus on valmistettu täysin betonista.
Arraya Tower

Arraya Tower () on Kuwaitin pääkaupunissa Kuwaitissa sijaitseva 300 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on maan kolmanneksi korkein rakennus. Torni on tarkoitettu toimistokäyttöön, ja se on valmistettu betonista. Torni rakennettiin vuosina 2005–2009, ja siinä on 60 kerrosta.
Tianjin CTF Finance Centre

Tianjin CTF Finance Centre () on Tianjinissa Kiinassa sijaitseva 530 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on kaupungin korkein, Kiinan kolmanneksi korkein ja maailman kahdeksanneksi korkein rakennus. Siinä on yhteensä 101 kerrosta, joista 97 maan päällä ja loput maan alla.
Rakennuksen lattiapinta-ala on 252 100 neliömetriä. Rakennuksessa on korkean tason toimistotiloja, 300 korkean tason asuinhuoneistoa ja 350 huonetta käsittävä Rosewood-hotelli. Tornin rakentaminen aloitettiin vuonna 2013, ja se valmistui 2019.
Wuhan Greenland Center

Wuhan Greenland Center () on Wuhanissa Kiinassa sijaitseva 476 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on kaupungin korkein ja Kiinan yhdeksänneksi korkein rakennus. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 2012, ja se valmistui 2023. 
Wuhan Greenland Centerissä on hotelli, asuinhuoneistoja ja toimistotiloja. Rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Adrian Smith + Gordon Gill Architecture, ja siinä on 101 kerrosta. Hissit rakennukseen toimitti suomalainen Kone.
Eurasia

Eurasia on Moskovassa Venäjällä sijaitseva 309 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on maan kuudenneksi korkein ja Euroopan seitsemänneksi korkein rakennus. Torni rakennettiin vuosina 2006–2015, ja siinä on 72 kerrosta.
Eurasiassa on hotelli, asuinhuoneistoja ja toimistotiloja. Hissit rakennukseen toimitti suomalainen Kone.
Ceija Stojka

Ceija Stojka (1933 Kraubath an der Mur – 2013 Wien) oli itävaltalainen taidemaalari, piirtäjä, kirjailija ja muusikko. Hän selviytyi lapsena holokaustista ja kuvasi tätä kokemusta luovassa työssään.
Stojka syntyi romaneihin kuuluneen hevoskauppiasperheen kuudesta lapsesta viidentenä. Hänet siirrettiin lapsena Auschwitziin ja sieltä Ravensbrückin keskitysleirille. Vuonna 1945 hänet vapautettiin Bergen-Belsenin keskitysleiriltä. Stojkan kirja "Wir leben im Verborgenen – Erinnerungen einer Rom-Zigeunerin" (1988) oli yksi ensimmäisistä romanin kirjoittamista holokaustiaiheisista muistelmateoksista. Stojka julkaisi myös kolme muuta kirjaa, joihin kuului "Reisende auf dieser Welt" (1992). 
Stojka maalasi 1980-luvulta lähtien itseoppineena. Hänen teoksiaan otettiin näyttelyihin Itävallassa, Saksassa, Ranskassa, Espanjassa, Yhdysvalloissa ja Japanissa. Hän kuvasi taiteen keinoin paitsi kokemuksiaan vainosta, myös romanien elämää ennen holokaustia. Stojka äänitti albumin "Me Diklem Suno". Hän kuului lovariheimoon.
Tianjin Modern City Office Tower

Tianjin Modern City Office Tower ( tai ) on Tianjinissa Kiinassa sijaitseva 338 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on kaupungin toisiksi korkein rakennus. Torni rakennettiin vuosina 2011–2016, ja siinä on 72 kerrosta.
Tianjin Modern City Office Toweria käytetään toimistotarkoituksessa, ja sen on suunnittelut arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings and Merrill.
Suomen Kiinteistöpankki

Suomen Kiinteistöpankki, Osakeyhtiö (ruots. Fastighetsbanken i Finland, Aktiebolag) oli Suomessa toiminut pankki.
Suomen Kiinteistöpankki perustettiin vuonna 1907. Se myönsi pitkäaikaisia luottoja kiinteän omaisuuden kiinnitystä vastaan. Varoja pankki rahoitti laskemalla liikkeeseen obligaatioita. Pankki toimi Hypoteekkiyhdistyksen talossa Helsingissä. 
Kun Suomen Kaupunkien Hypoteekkikassa kaatui vuonna 1922, Kiinteistöpankki sai suurimman osan sen toiminnasta hoitoonsa. Kiinteistöpankki itse ajautui obligaatioihin liittyvään kriisiin vuonna 1928. Erittäin suuria tappioita Kiinteistöpankki koki Suomen aluemenetysten johdosta vuonna 1944; niistä pankki pelastui SKOP:in pääomatuella ja valtion korvauksilla.
Pankin osakkeet noteerattiin Helsingin pörssissä vuosina 1912–1944. Vaihto oli vähäistä. SKOP sai pankin osake-enemmistön haltuunsa 1945. Myöhemmin Kiinteistöpankista tuli SKOP:n tytäryhtiö. 
Kiinteistöpankki fuusioitiin "Handelsbanken Finans Ab":hen vuonna 1996 sen jälkeen, kun SKOP oli ajautunut vakaviin vaikeuksiin pankkikriisissä.
Loistonuoliaiset

Loistonuoliaiset (Botiidae) on karppikaloihin kuuluva kalaheimo. Lajeja tavataan makeissa vesissä Aasiassa. Heimon lajit on aiemmin luokiteltu kuuluviksi piikkinuoliaisiin alaheimona Botiinae. Useita loistonuoliaislajeja pidetään akvaarioissa.
Lajit ja anatomia.
Loistonuoliaisiin kuuluu kahdeksan sukua ja noin 60 lajia. Useimmiten heimon kalat jäävät alle 14 cm pitkiksi, mutta suurimmat lajit voivat saavuttaa 30 cm pituuden. Akvaariokalat ovat luonnonvesissä eläviä lajitovereitaan pienempiä. "Botia"-suvun lajit ovat muita heimon sukujen lajeja vankempia, ja niiden selkä on korkeampi. Loistonuoliaisten ominaispiirteitä ovat kuonon viiksisäikeet, piikit silmien alla, pienet suomut, haarautunut pyrstöevä ja ruotojen osittain suojaama uimarakko. Varsinkin nuoret loistonuoliaiset ovat raidallisia, mutta kalojen ikääntyessä värit vaalenevat.
Levinneisyys ja elintavat.
Loistonuoliaisten levinneisyysalue ulottuu Intiasta, Kaakkois-Aasiaan, Kiinaan ja Japaniin. Ne elävät makeissa vesissä lähellä pohjaa.
Aleksei Sergijenko

Aleksei Sergijenko (; s. 1968 Leningrad) on venäläinen kuvataiteilija. Hänen taidettaan on Venäjällä kuvattu poptaiteeksi ja poliittiseksi taiteeksi. Sergijenko on tehnyt muun muassa muotokuvia Vladimir Putinista. Hänen teostensa pohjalta on tehty Venäjällä muoti- ja huonekalumerkkejä. Ilmiötä on tarkasteltu kansainvälisesti osana Venäjällä valtavirtaistunutta Vladimir Putinin henkilökulttia.
Sergijenko opiskeli Herzenin pedagogisessa yliopistossa ja valmistui liikunnanopettajaksi. Hän opiskeli myös karatea ja ryhtyi opettamaan sitä. Sergijenko on maalausten lisäksi tehnyt veistoksia ja installaatioita sekä pitänyt performansseja. Vuonna 1991 hän perusti Pietariin taiteiden tukikeskuksen.
Vuonna 2012 Sergijenko esitteli viisitoista Putinin muotokuvaa näyttelyssä, jossa Putin esiteltiin hyväsydämisenä johtajana. Vuonna 2013 hän teki Putinin kunniaksi musiikkivideon, jossa Putinia kannustettiin vastaamaan päättäväisesti haasteisiin, joiksi katsottiin muiden muassa Pussy Riot sekä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeudet. Vuonna 2017 Sergijenko lahjoitti Putinille 65-vuotispäivälahjaksi teoksen, joka esittää Putinia halaamassa koiraa. Vuonna 2017 hän myös esitteli teoksen, jossa Putinin kasvot oli yhdistetty Donald Trumpin kasvoihin. Teoksessa luki venäjän ja englannin kielillä sana "rauha". Vuonna 2022 Sergijenko teki Putinille 70-vuotispäivälahjan, tälläkin kertaa kuvan presidentistä halaamassa koiranpentua. Muissa teoksissaan hän on muun muassa kuvannut Putinia supersankarina ja itkemässä. Yhteistyössä miljardööri Igor Rybakovin kanssa Sergijenko teki luodinkestävästä lasista tuolin, jonka täytteenä oli miljoonan dollarin arvosta seteleitä.
Sergijenkon monet työt ovat tyylillisesti Andy Warhol -vaikutteisia. Hänen teoksiaan on muun muassa Kremlissä, valtioduumassa, Vjatšeslav Volodinin ja Anton Vainon toimistoissa sekä Tina Kandelakin ja Vera Brežnevan kokoelmissa. Sergijenko on muiden toimiensa ohella omistanut yökerhon ja opettanut studiollaan joogaa. Hän myös piti kesäkuussa 2016 Eremitaašissa joogaperformanssin, jossa joogaa lähestyttiin taiteen näkökulmasta. Vuonna 2000 Sergijenko avasi Viktor Tsoille omistetun museon. Hänellä on seitsemän lasta.