Hiilijalanjälki

Hiilijalanjälki tarkoittaa jonkin tuotteen, toiminnan tai palvelun aiheuttamaa ilmastokuormaa eli sitä, kuinka paljon kasvihuonekaasuja tuotteen tai toiminnan elinkaaren aikana syntyy. Toisinaan hiilijalanjäljellä viitataan kasvihuonekaasujen kokonaispäästöjen sijaan pelkkiin hiilidioksidipäästöihin.
Hiilijalanjäljen ja ilmastokuorman käsitteet on kehitetty mittariksi, jonka avulla voidaan arvioida erilaisten tekojen ja kulutusvalintojen vaikutusta ilmaston lämpenemiseen. Hiilijalanjälki mittaa, paljonko kasvihuonekaasuja esimerkiksi autolla ajaminen tai juuston syöminen aiheuttaa. Tilannetta, jossa nettohiilijalanjälki on nolla, kutsutaan hiilineutraaliksi: toiminta ei vaikuta ilmaston lämpenemiseen lainkaan.
Termin alkuperä.
"Hiilijalanjälki" on käännöslaina englannin kielen termistä "carbon footprint", joka kehitettiin öljy-yhtiö BP:n mainoskampanjaan vuonna 2004. Tavoitteena oli siirtää vastuuta hiilidioksidipäästöistä fossiilisia polttoaineita tuottavilta yrityksiltä kuluttajien kannettavaksi. Tätä on pidetty yhtenä kaikkien aikojen menestyneimmistä PR-kampanjoista.
Mittaus.
Toisin kuin ekologinen jalanjälki, hiilijalanjälki ilmoitetaan massana eikä pinta-alana. Hiilijalanjäljen yksikkönä käytetään tapauksesta riippuen tonnia, kilogrammaa tai grammaa. Yleensä hiilijalanjälki ilmoitetaan kasvihuonekaasujen yhteenlaskettuna määränä eli hiilidioksidiekvivalentteina, joskus kuitenkin pelkkänä hiilidioksidin määränä. Hiilidioksidiekvivalentit lasketaan kaikista kasvihuonekaasuista ottamalla huomioon niiden ilmastoa lämmittävä vaikutus verrattuna hiilidioksidiin.
Kasvihuonekaasuista hiilidioksidipäästöjen osuus oli vuonna 2022 Euroopan unionin alueella 81 prosenttia.
Suurimmat päästölähteet vuonna 2022 olivat:
Suorat ja epäsuorat päästöt.
Kuluttajan hiilijalanjälki voidaan jakaa suoriin ja epäsuoriin päästöihin. Suorat päästöt syntyvät välittömästi kuluttajan oman toiminnan, esimerkiksi autolla ajamisen, seurauksena. Joukkoliikennevälineillä matkustamisen taas katsotaan aiheuttavan epäsuoria päästöjä, jotka jaetaan kaikkien matkustajien kesken henkilökilometrien suhteessa. Kuluttajan epäsuoriin päästöihin luetaan myös kuuluviksi hyödykkeiden ja palvelujen tuotannon, myynnin ja mahdollisen käytöstä poiston yhteydessä syntyvät päästöt.
Englanninkielisessä kirjallisuudessa viitataan suoriin ja epäsuoriin päästöihin "Scope"-termin avulla. Erityisesti yritykset ja organisaatiot voivat luokitella päästönsä näiden mukaan. "Scope 1" -päästöt viittaavat organisaation suoriin päästöihin, joita ovat esimerkiksi organisaation oma energiantuotanto ja muut polttoprosessit sekä organisaation omien ajoneuvojen käyttö. "Scope 2" -päästöt viittavat epäsuoriin energiantuotannon päästöihin, esimerkiksi organisaation ostamaan sähkö- ja lämpöenergiaan. "Scope 3" -päästöt viittaavat organisaation muihin epäsuoriin päästöihin, joita ovat muun muassa työmatkaliikenne ja työmatkustaminen, hankinnat, rakentaminen sekä vesi- ja jätehuollon päästöt. "Scope 3" -päästöt eivät ole suoraan organisaation hallinnassa, mutta ovat suoraa vaikutusta organisaation toiminnoista.
Rakennusten hiilijalanjälki.
Rakennuksen hiilijalanjäljellä tarkoitetaan niitä päästöjä, joita rakennus tuottaa koko olemassaolonsa aikana alkaen sen rakennustuotteiden valmistuksesta päättyen rakennuksen purkamiseen. Nykyisin suurin osa rakennuksen hiilijalanjäljestä aiheutuu energiankulutuksesta.
Rakennuksen hiilijalanjälkilaskenta on 2020-luvulla tulossa osaksi Suomen rakentamismääräyksiä.
Ilmastoselvitys.
Suomen lainsäädäntöön on tulossa uusi dokumentti, joka on nimeltään ilmastoselvitys. Ilmastoselvityksessä ilmoitetaan rakennushankkeen hiilijalanjälki ja hiilikädenjälki. Laskenta tehdään "Rakennuksen vähähiilisyyden arviointimenetelmän" mukaisesti. Vaatimus tulee voimaa 1.1.2026 jälkeen rakentamislupaa hakeville hankkeille. Ilmastoselvitystä ei tulla vaatimaan esimerkiksi korjausrakennushankkeilta ja pientaloilta.
Yleistä ilmastoselvityksen hintatasoa ei ole vielä muodostunut, koska lainsäädäntökin on vielä kesken. Karkeasti arvioituna pientalon hinta on joitain satoja euroja, tyypillisen kerrostalon hinta on noin 2 000 – 3 000 €, suurempien rakennusten, kuten koulujen tai toimistojen hinta on joitain tuhansia euroja rakennusten koosta riippuen.
Ilmastoselvitys ja raja-arvot.
Suomen uudisrakennuksille olisi tulossa raja-arvovaatimus käyttötarkoitusluokille 1d–8 eli rivitaloille ja sitä suuremmille rakennuksille. Myös käyttötarkoitusluokan 9 rakennuksilta, jotka ylittävät lämmitetyltä nettoalaltaan 1000 m2, tullaan vaatimaan ilmastoselvitystä raja-arvoineen. Rakennushankkeen hiilijalanjälki ei saa ylittää asetettua raja-arvoa. Hiilijalanjälki todennetaan lopputarkastuksen yhteydessä toimitettavalla ilmastoselvityksellä. Pientaloille raja-arvovaatimusta ei olisi tulossa, eikä niille olisi tehtävä ilmastoselvitystä. Raja-arvovaatimusten on arvioitu olevan lainsäädännössä vuoden 2026 alusta lähtien.
Yksilön hiilijalanjäljen jakautuminen ja vähennyskeinot Suomessa.
Tutkimuksen mukaan ylivoimaisesti vaikuttavin teko kasvihuonepäästöjen pienentämiseksi on lasten tekemättä jättäminen. Vauraassa maassa yhden lapsen tekemättä jättäminen säästää vuodessa arviolta 58,6 tonnia hiilidioksidipäästöjä. Toiseksi tehokkain keino, autosta luopuminen, säästää 2,4 tonnia.
Seuraavassa taulukossa on jaoteltu yksilön hiilijalanjälki neljään osa-alueeseen, määritelty suomalainen keskiarvo-osuus päästöistä ja esitetty esimerkki siitä, miten hiilijalanjälkeä voi osa-alueen osalta pienentää.
Hiilikädenjälki.
Hiilikädenjäljeksi lasketaan tuotteen, prosessin tai palvelun positiivinen ilmastovaikutus eli päästövähennyspotentiaali käyttäjälle. Valtion, yrityksen, yhdistyksen tai yksittäisen ihmisen tuottaessa hiilikädenjälkeä ”asiakkaalleen” asiakkaan oma hiilijalanjälki alenee. Hiilikädenjälki ilmaisee tulevaisuuden myönteiset päästövaikutukset: suuri hiilikädenjälki on hyvä asia.
Esimerkiksi rakennuksen hiilikädenjälki tarkoittaa rakentamisesta aiheutuvia myönteisiä ilmastovaikutuksia, joita ei syntyisi ilman rakennuksen rakentamista. Näitä ovat esimerkiksi puupohjaisiin rakenteisiin sitoutunut hiili ja rakennustuotteiden kierrätys.
Hiilipäästöjen verottaminen.
Hiilivero eli päästömaksu voidaan periä päästöjä tuotettaessa, esimerkiksi mittaamalla tai estimoimalla päästöt. Fossiilisista polttoaineista aiheutuvia päästöjä voidaan kuitenkin usein helpommin verottaa jo polttoainetta tuotettaessa tai maahantuotaessa polttoaineen hiilipitoisuuden perusteella.
Vaikka hiilijalanjäljen vero on hiilipäästömaksua epätarkempi ja subjektiivisempi haittavero, sitä on ehdotettu käytettäväksi tuontituotteille maista, joissa hiiliveroa ei ole.
Luonnonvarakeskuksen erikoistutkija Juha-Matti Katajajuuren mukaan yksittäisille ruoka-aineille ei voi laskea selkeää hiilijalanjälkeä, mikä tekee ongelmalliseksi ruoan päästöperusteisen verotuksen.