tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Korpirastas

Korpirastas ("Catharus ustulatus") on rastaisiin kuuluva pohjoisamerikkalainen varpuslintu. Lajin kuvaili ja nimesi Thomas Nuttall 1840. Nimitys "korpirastas" on kuitenkin vanhastaan ollut käytössä suomen kielen murteissa: Satakunnassa, Hämeessä ja kirjakielessäkin sillä on viitattu etenkin laulurastaaseen ja räkättirastaaseen.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 16–18 cm ja paino 23–45 g. Korpirastas muistuttaa pienikokoista laulurastasta, mutta alapuolen tumma täplitys keskittyy rintaan ja kurkkuun, kun se laulurastaalla jatkuu kupeille ja vatsaan saakka. Lähisukuinen tundrarastas ("C. minimus") on suuresti samannäköinen, korpirastaan naaman ollessa hieman kellahtava ja tundrarastaan harmahtava. Korpirastaan silmärengas on hyvin erottuva. Kaikilla "Catharus"-lajeilla on siiven alapinnalla valkoinen-musta-valkoinen kuvio.
Lajista tunnetaan 4 alalajia: "Catharus ustulatus alame", "C. u. swainsoni", "C. u. ustulatus" ja "C. u. oedicus".
Esiintyminen.
Pohjoisamerikkalainen laji, jonka esiintymisalueen painopiste on Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjois- ja länsiosissa. Muuttolintu, joka talvehtii Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa Andeilla. Maailman populaation kooksi arvioidaan 100 miljoonaa yksilöä. Muutollaan voi joskus harhautua Atlantin yli Eurooppaan. Suomessa laji on tavattu 19.10.1974 Lemlandin Lågskärillä ja 1.11.1981 Dragsfjärdin Vänössä.
Elinympäristö.
Pesii pusikkoisissa havumetsissä pääosassa esiintymisaluettaan, länsiosissa myös lehti- ja sekametsissä.
Lisääntyminen.
Pesä on tavallisesti havupuun oksalla melko matalalla, ei 5 metriä korkeammalla. Munia on 3–4, ja naaras hautoo noin 12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä noin 12 päivän ikäisinä.
Ravinto.
Hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat sekä marjat ja hedelmät.
1,2,3-triklooribentseeni

1,2,3-triklooribentseeni on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, valkoisia kiteitä, joilla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C6H3Cl3. 1,2,3-triklooribentseenista käytetään joskus myös virheellisesti nimitystä "1,2,6-triklooribentseeni".
1,2,3-triklooribentseenin moolimassa on 181,5 g/mol, sulamispiste 53,5 °C, kiehumispiste 218,5 °C, tiheys 1,45 g/cm3, leimahduspiste 112,7 °C c.c. ja CAS-numero 87-61-6.
1,2,3-triklooribentseenin kanssa isomeerisiä yhdisteitä ovat 1,2,4-triklooribentseeni ja 1,3,5-triklooribentseeni.
1,2,3-triklooribentseeniä voidaan valmistaa 1,2,3,4,5,6-heksakloorisykloheksaanin dehydrohalogenoinnilla. Lisäksi tuotteeksi muodostuu 1,3,5-triklooribentseeni. 1,2,3-triklooribentseeniä syntyy myös pieniä määriä kloorattaeussa bentseeniä rauta(III)kloridin toimiessa katalyyttinä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
1,2,3-triklooribentseeni ärsyttää silmiä ja hengitysteitä. Aine hajoaa palaessaan, jolloin muodostuu myrkyllisiä ja syövyttäviä huuruja sisältäen esimerkiksi kloorivetyä. 1,2,3-triklooribentseeni on erittäin myrkyllistä vesieliöille. Aine kertyy ihmisen ravintoketjussa, erityisesti kaloihin.
Eila Pyrhönen

Eila Pyrhönen (myöh. Claret-Ciuró, s. 25. lokakuuta 1945 Helsinki) on suomalainen uimari ja EM-mitalisti. Pyrhönen oli ensimmäinen suomalainen nainen olympialaisten uintilajien loppukilpailussa. Tokion olympialaisissa vuonna 1964 Pyrhönen oli lähellä mitalia 100 metrin perhosuintikilpailussa, mutta SE-tulos 1.07,3 riitti vain neljänteen sijaan. Uintiurheilun parissa saavutus nähtiin kuitenkin merkkinä uudesta noususta – suomalainen uimari saattoi nousta maailmanluokkaan – ja uinti sai arvovaltaa ja myös taloudellista tukea aikaisempaa enemmän. Vuoden 1966 Euroopan-mestaruusuinneissa Utrechtissa hän sai mielimatkallaan pronssia. Tämä jäikin vuosikymmeniin ainoaksi naisuimarin pitkän radan arvokilpailuissa uimaksi mitaliksi. Vasta Hanna-Maria Seppälän vuonna 2003 voittama maailmanmestaruus palautti naiset mitaleille.
Pyrhönen edusti seuratasolla helsinkiläisseura Marjaniemen Uimareita. Hän voitti lukuisia Suomenmestaruuksia Anja-sisarensa tavoin 1950- ja 1960-luvuilla. Vuonna 1966 Pyrhönen valittiin vuoden naisurheilijaksi.
Pyrhönen – nyk. Claret-Ciuró – on asunut pitkään ulkomailla. Hän sai vuonna 2002 opetusministeriön myöntämän Pro Urheilu -mitalin.
Lapin tutkimuslaitos Kevo

Lapin tutkimuslaitos Kevo sijaitsee Utsjoella Kevojärven rannalla. Se on Turun yliopiston ympäristöntutkimuskeskukseen kuuluva tutkimus- eli kenttäasema ja pohjoisen luonnon tutkimuspaikka. Kevon tutkimuskohteita ovat erityisesti subarktisen alueen luonto sekä ihmisen ja luonnon vuorovaikutus. Tutkimusalueena on lähinnä Inarin Lappi, mutta jotkut tutkimushankkeet ulottuvat myös muualle Lappiin, Pohjois-Norjaan, Pohjois-Ruotsiin ja Kuolaan saakka. Viereinen suojeltu Kevon luonnonpuisto tarjoaa hyvät mahdollisuudet alkuperäisen luonnon tutkimukselle.
Historia.
Kevon Tutkimusaseman synty ajoittuu vuoteen 1954, jolloin alkoivat Turun Eläin- ja Kasvitieteellisen Seuran retket Inarin Lappiin. Retkillä käytettiin tukikohtana Utsjoen Kevoa. Sinä vuonna alkoivat Inarin Lapin floristiset ja faunistiset tutkimukset. Tavoitteena oli muun muassa tehdä tyypillistä metsätundraa edustavasta suomalaisesta sirkumpolaarisesta alueesta kasvistoltaan tunnettu piste. Työtä tehtiin opiskelijoiden avulla. 1955 mitattiin alueelle tontti tutkimusasemaa varten. 1957 rakennettiin ensimmäiset rakennukset alueelle.
Tutkimus.
Kevolla tehdään kansainvälisesti korkeatasoista ekologista, ympäristötieteellistä ja maantieteellistä tutkimusta. Kevo on merkittävä kokeellisen ympäristötutkimuksen suorituspaikka. Siellä tehdään syy-seuraussuhteita selvitteleviä kokeellisia ympäristötutkimuksia sekä monipuolisia ja pitkäkestoisia ympäristöseurantoja, jotka linkittyvät toisiinsa. Tutkimusasemalla on pitkä perustutkimusperinne ekologiasta ja geotieteistä sekä näillä aloilla harjoitettavasta kansainvälisesti korkeatasoisesta kokeellisesta tutkimuksesta.
Tutkimusasema on tullut tunnetuksi muun muassa herbivoriatutkimuksistaan koko sirkumpolaarisessa pohjoisessa. Inarin Lapin kasvillisuutta on tutkittu laajasti ja määritelty sen kasvillisuustyypit, josta on tehty kattava kasvillisuustyyppikartta. Tutkijat ovat kartoittaneet myös Kevon luonnonpuiston kasvillisuutta, josta on tehty myös kasvillisuuskartta. Asema on ollut lisäksi yhteydessä paliskuntien kanssa porotutkimuksissa.
Kansainvälisessä tutkimusverkostossa oleva asema on osallistunut erilaisiin lyhyt- ja pitkäaikaisiin kansainvälisiin yhteistutkimuksiin eri aiheista. Asemalla on ollut laajaa ulkomaista yhteistyötä muun muassa yliopistojen ja muiden tutkimusasemien, kuten Ruotsin Abiskon kanssa. Asemalla vierailee vuosittain huomattava määrä ulkomaisia tutkijoita Pohjois-Amerikkaa myöten.
Tilat.
Tutkimusasemalla on ympärivuotiset majoitustilat noin neljällekymmenelle vakituisen henkilökunnan lisäksi. Päärakennuksessa on kirjasto. Laboratoriorakennuksessa (580 m²) on laboratoriotilojen lisäksi 40:n hengen luentosali. Suurin osa rakennuksista on liitetty Kevoniemen paikallisverkkoon ja Internetiin, ja lisäksi syksystä 2004 alkaen on ollut WLAN-käyttömahdollisuus.
Arboretum.
Asemalle on perustettu arboretum, jossa seurataan eri kasvilajien menestymistä arktisissa oloissa. Sillä on myös parissa paikassa koivuviljelmiä, joissa tutkitaan eri koivulaleja pohjoisessa ympäristössä.
Evrydíki

Evrydíki Theokléous (, s. 25. helmikuuta 1968), taiteilijanimeltään Evrydíki (Ευρυδίκη, kansainvälisesti usein Evridiki), on kyproslainen rock-, pop- ja laïkó-laulaja. Euroopassa hänet tunnetaan parhaiten Kyproksen euroviisuedustajana vuosilta 1992, 1994 ja 2007 kappaleilla ”Tairiázoume”, ”Eímai ánthropos ki egó” ja ”Comme ci, comme ça”.
Elämä.
Evrydíki Theokléous syntyi Limassolissa, mutta kasvoi Kyproksen pääkaupungissa Nikosiassa. Hän opiskeli musiikki Kyproksen kansallisessa konservatoriossa ja opintojensa päätyttyä hän lähti Pariisiin Ranskaan opiskelemaan musiikkia, teatteria ja tanssimista. Myöhemmin laulaja opiskeli myös Bostonissa Yhdysvalloissa. Vuonna 1989 Theokléous muutti Ateenaan ja 1991 julkaisi ensimmäisen albuminsa "Gia próti forá". 
Vuonna 1994 Evrydíki nai säveltäjä Giórgos Theofánouksen. Heille syntyi poika Ángelos marraskuussa 1996. Evrydíki ja Theofánous erosivat vuonna 2000 ja tällä hetkellä Evrydíki on kihloissa muusikko Dimítris Korgialásin kanssa.
Evrydíki on yksi Kyproksen ja Kreikan suosituimmista laulajista. Hän on työskennellyt muun muassa Sákis Rouváksen ja Chrístos Dántiksen kanssa.
Sankovo ja Medvežje

Sankovo ja Medvežje () on Valko-Venäjän ympäröimä Venäjän eksklaavi. Sillä on pinta-alaa noin 4,5 neliökilometriä. Alue sijaitsee itään valkovenäläisestä Homelin kaupungista, viisi kilometriä länteen venäläisestä Dobrodjevkan kylästä ja pohjoiseen M10 moottoritieltä. 
Historia.
Aikoinaan eräät Dobrodjevkan kylässä asuneet maanviljelijät päättivät lähteä Pohjois-Amerikkaan, Pennsylvaniaan hiilikaivoksiin töihin. Kolmen vuoden kuluttua, ennen ensimmäistä maailmansotaa he palasivat kotiin ja ostivat maata eräältä valkovenäläiseltä maanomistajalta. Viljelijät muuttivat Medvežje dubravan ja Sanina polyanan alueilla, rakensivat talonsa sinne ja asettuivat asumaan. He kalastivat pienestä Iput-joesta. Näin syntyivät Sankovon ja Medvežjen kylät, joissa molemmissa oli 10–15 maatilaa.
Saksalaiset polttivat toisen maailmansodan aikana kesällä 1943 sekä Medvežjen että Sankovon. Sodan jälkeen kylät rakennettiin uudelleen, jonka jälkeen soita alettiin kuivata suurempien satojen toivossa.
Vuonna 1986 tapahtuneen Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden vuoksi alue saastui ja hylättiin.
John Lovelock

John Edward ”Jack” Lovelock (5. tammikuuta 1910 Crushington, Uusi-Seelanti – 28. joulukuuta 1949 New York, Yhdysvallat) oli uusiseelantilainen keskimatkojen juoksija ja 1 500 metrin olympiavoittaja 1936. 
Elämä.
Lovelock opiskeli lääketiedettä aluksi kotimaassaan Otagon yliopistossa. Vuonna 1931 hänestä tuli Rhodes-stipendiaatti Oxfordin yliopistoon (Exeter College), jossa hän jatkoi opintojaan valmistuen aikanaan lääkäriksi.
Keväällä 1932 Lovelock juoksi mailin huippuajassa 4.12,9. Hänet valittiin Uuden-Seelannin olympiajoukkueeseen Los Angelesin kisoihin. Siellä hän sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän rikkoi mailin maailmanennätyksen ajalla 4.07,6. Vuonna 1934 hän voitti maililla kultaa Brittiläisen imperiumin kisoissa.
Lovelock keskittyi yleensä tosissaan yhteen ainoaan juoksuun kauden aikana. Vuonna 1936 hän kuntoutui myöhään työskenneltyään pitkiä työpäiviä lääkärinä. Kauden päätavoite oli 1 500 metrin olympiafinaali, jossa Lovelock onnistui täydellisesti voittaen kultaa pitkän kirinsä ansiosta. Aika oli uusi maailmanennätys, 3.47.8.
Keväällä 1940 Lovelock putosi hevosen selästä. Onnettomuuden seurauksena hänen näkökykynsä heikkeni ja hänelle jäi taipumus äkillisiin huimauskohtauksiin. Palveltuaan kotirintamalla lääkärinä toisessa maailmansodassa Lovelock muutti Yhdysvaltoihin. Hän sai traagisesti surmansa vuonna 1949 horjahdettuaan huimaukseen taipuvaisena ja influenssan heikentämänä metron alle.
Corin Nemec

Corin Nemec (s. 5. marraskuuta 1971, Arkansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Nemec tunnetaan parhaiten rooleistaan Parker Lewisina vuosina 1990–1993 lähetetyssä nuorten komediasarjassa "Parker Lewis Can't Lose" sekä Jonas Quinnina scifi-sarjassa "Tähtiportti".
Virallisten kotisivujensa mukaan Nemec on skientologi.
Elisabet (nimi)

Elisabet ja Elisabeth ovat kansainvälisiä naisen nimiä. Elisabet on heprealainen nimi Eliseba, joka tarkoittaa ”Jumala on valani” tai ”Jumala antaa avun”. Uudessa Testamentissa Elisabet on Johannes Kastajan äiti. Nimestä on käytössä useita muotoja, Pohjoismaissa muun muassa Betty, Elsa, Elsi, Else ja Lisa, Saksassa muun muassa Elise, Ilse ja Lisabet, Englannissa muun muassa Alice, Eliza ja Lizzie, Ranskassa Lisette, Italiassa Elisa ja Bettina, Unkarissa muun muassa Erzsébet ja Venäjällä Jelizaveta.
Elisabetin nimipäivää vietetään Suomessa 19. marraskuuta, joka on unkarilaisen pyhimykseksi julistetun prinsessan Elisabet Thüringeniläisen (1207–1231) muistopäivä. Tällä päivällä nimi on ollut vuoteen 1816 asti ja uudelleen vuodesta 1950 alkaen. Nykyään sama päivä on myös Liisan, Elisan, Eliisan, Liisin ja Elisen nimipäivä. Vuosina 1816–1928 Elisabetin nimipäivä oli 17. syyskuuta.
Elisabet on kristikunnan tavallisimpia naisen nimiä. Suomessa sen on marraskuuhun 2025 mennessä saanut 58 313 naista ja alle 30 miestä. Muodossa Elisabeth nimen on saanut 29 255 naista ja alle 35 miestä. Erityisen suosittu nimi on jälkimmäisenä etunimenä.
Rhodes-stipendi

Rhodes-stipendi on maailman vanhimpiin ja arvostetuimpiin kuuluva opiskelijoiden stipendijärjestelmä. 
Stipendi perustettiin Cecil Rhodesin testamentin määräysten mukaisesti ja niitä on myönnetty vuodesta 1902 alkaen. Stipendi kustantaa kahden vuoden (joissain tapauksissa kolmen) opiskelun Oxfordin yliopistossa Englannissa.
Stipendi myönnetään opiskelijalle, jonka opilliset saavutukset ovat korkeatasoiset. Lisäksi edellytetään, että opiskelija on riittävän energinen käyttääkseen lahjojaan täydellä teholla (urheilullisuutta käytetään usein indikaattorina), on omistautunut velvollisuuksilleen, toimii yhteisössään rakentavasti ja on moraaliltaan korkeatasoinen sekä osoittaa riittäviä johtajanominaisuuksia.
Vuosittain valitaan noin 90 stipendiaattia. Alun perin stipendiaatit valittiin testamentin ohjeiden mukaisesti Britannian siirtomaista, Yhdysvalloista ja Saksasta kaikkien ollessa miehiä. Saksalaiset olivat poissuljettuja molempien maailmansotien aikana sekä jonkin aikaa kummankin jälkeen. Nykyään stipendejä myönnetään edelleen samojen maiden opiskelijoille, joskin suurin osa siirtomaista on itsenäistynyt. Naiset hyväksyttiin stipendiaateiksi vasta vuodesta 1977 alkaen.
Stipendiaateista on tullut menestyneitä tiedemiehiä ja poliitikkoja, tunnetuin kaikista lienee Bill Clinton.
1,2,4-triklooribentseeni

1,2,4-triklooribentseeni on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa 0 °C olomuodoltaan kiinteää, valkoisia kiteitä ja huoneenlämmössä 20 °C väritöntä nestettä, joilla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C6H3Cl3. 1,2,4-triklooribentseenista käytetään myös nimitystä "1,2,4-triklooribentsoli" ja "triklooribentseeni (epäsymmetrinen)". Ainetta käytetään liuottimena ja se liuottaa muun muassa fulleriiniä.
1,2,4-triklooribentseenin moolimassa on 181,5 g/mol, sulamispiste 17 °C, kiehumispiste 213 °C, tiheys 1,5 g/cm3, leimahduspiste 105 °C c.c., itsesyttymislämpötila 571 °C ja CAS-numero 120-82-1. Aineen liukoisuus veteen on 34,6 mg/l.
1,2,4-triklooribentseenin kanssa isomeerisiä yhdisteitä ovat 1,2,3-triklooribentseeni ja 1,3,5-triklooribentseeni.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
1,2,4-triklooribentseeni ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Pitkäaikaisessa ja toistuvassa altistumisessa neste kuivattaa ihoa. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia maksassa. Aine hajoaa palaessaan, jolloin muodostuu myrkyllisiä ja syövyttäviä huuruja sisältäen esimerkiksi kloorivetyä. Aine reagoi kiivaasti hapettimien kanssa. 1,2,4-triklooribentseeni on myrkyllistä vesieliöille ja se kertyy ihmisen ravintoketjussa erityisesti kaloihin.
Valmistus ja käyttö.
1,2,4-triklooribentseeniä valmistetaan 1,4-diklooribentseeniä klooraamalla. Sitä voidaan valmistaa myös emästen avulla dehydrohalogenoimalla 1,2,3,4,5,6-heksakloorisykloheksaania tai sivutuotteena bentseenin kloorauksessa rauta(III)kloridin katalysoimana. 1,2,4-bentseeniä käytetään orgaanisissa synteeseissä liuottimina, apuaineena värien valmistuksessa ja valmistettaessa eräitä kemikaaleja. Yhdistettä voidaan käyttää myös lämmönsiirtolaitteissa.
Eklund TE-1

Eklund TE-1 on diplomi-insinööri Torolf Eklundin suunnittelema lentovene. 
Koneen ensilento tapahtui 25. helmikuuta 1949 Kuoreveden Hallissa. Se rakennettiin alun perin amfibiolentokoneeksi. Alkuperäisen voimalaitteen osoittauduttua liian heikoksi koneeseen vaihdettiin voimakkaampi moottori, joka lisäsi painoa niin että koneesta poistettiin pyörät, jolloin koneen tyyppi muuttui lentoveneeksi. Koneen suunnittelija toimi Valtion Lentokonetehtaan (VL)suunnittelijana. Kun VL käytännössä lopetti lentokoneiden suunnittelun, monet suomalaiset lentokonesuunnittelijan koulutuksen omaavat miehet alkoivat suunnitella itselleen harrastekoneita. Eklundin tapaus kuuluu tähän kategoriaan. 
Kone oli siviili-ilma-alusten rekisterissä tunnuksella OH-TEA vuodesta 1954 vuoteen 1969. Kone on nykyisin Suomen ilmailumuseon kokoelmassa.
Esko A. Repo

Esko Aulis Repo (s. 3. elokuuta 1935, Iisalmi) on suomalainen poliitikko, arkkitehti ja alue- ja ympäristösuunnittelun dosentti. Hän oli Suomen Senioripuolueen puheenjohtaja vuosina 2006–2009.
Repo valmistui arkkitehdiksi vuonna 1963 ja toimi sen jälkeen arkkitehtinä muun muassa Rovaniemellä. Repo valmistui vuonna 1985 hallintotieteiden maisteriksi, 1988 -lisensiaatiksi ja 1990 -tohtoriksi. Hänestä tuli vuonna 1993 Lapin yliopiston alue- ja ympäristösuunnittelun dosentti. Sotilasarvoltaan hän on majuri. Repo jäi eläkkeelle vuonna 2000 Helsingin yliopiston Maaseudun tutkimus- ja koulutuskeskuksen johtajan tehtävästä. Hän asuu Seinäjoella ja on toiminut "Ilkka"-lehden pitkäaikaisena kolumnistina. 
Repo meni vuonna 1960 naimisiin Aira Kosusen kanssa. Heillä on vuosina 1961, 1963 ja 1964 syntyneet lapset.
Repo oli eduskuntavaaleissa 2007 ehdokkaana Vaasan vaalipiiristä. Hän sai 851 ääntä.
Alfred Hugenberg

Alfred Hugenberg (19. kesäkuuta 1865 Hannover – 12. maaliskuuta 1951 Kükenbruch) oli saksalainen liikemies ja Weimarin tasavallan loppuaikojen merkittävä oikeistopoliitikko, jolla oli keskeinen rooli kansallissosialistien nousussa Saksan hallitukseen vuoden 1933 alussa.
Hugenberg toimi vuosina 1909–1918 Krupp-yhtiössä hallituksen puheenjohtajana. 1920-luvulla hän rakensi suuren mediakonsernin, johon kuului aikakauslehtiä ja UFA-filmiyhtiö. Hän oli 1928–1933 konservatiivisen Saksalaiskansallisen kansanpuolueen (DNVP) puheenjohtaja ja siirsi puolueen linjaa entistä jyrkemmin oikealle. Hugenberg vei vuoden 1933 alussa puolueensa hallitusyhteistyöhön kansallissosialistisen puolueen (NSDAP) kanssa ja toimi Adolf Hitlerin ensimmäisen hallituksen valtiovarainministerinä (Minister für Wirtschaft und Ernährung). Hugenberg kuvitteli voivansa ohjailla Hitleriä ja pääsevänsä hallituksen todelliseksi voimahahmoksi, mutta hän joutui pian syrjään. Hänet pakotettiin eroamaan ministerinvirasta 27. kesäkuuta 1933 ja samoihin aikoihin hänen puolueensa kiellettiin.
Politiikasta syrjään joutunut Hugenberg myi UFA-filmiyhtiön vuonna 1937 ja Scherl-kustantamon 1944. Hänet internoitiin toisen maailmansodan jälkeen ja vapautettiin syyttömänä 1951.
1,3,5-triklooribentseeni

1,3,5-triklooribentseeni on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa 0 °C olomuodoltaan kiinteää, valkoisia tai keltaisia kiteitä tai jauhetta, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C6H3Cl3. 1,3,5-triklooribentseenista käytetään myös nimitystä "triklooribentseeni (symmetrinen)".
1,3,5-triklooribentseenin moolimassa on 181,5 g/mol, sulamispiste 63 °C, kiehumispiste 208 °C, tiheys 1,5 g/cm3, leimahduspiste 107 °C ja CAS-numero 108-70-3. Aineen liukoisuus veteen (25 °C) on 0,0006 g/100 ml.
1,3,5-triklooribentseenin kanssa isomeerisiä yhdisteitä ovat 1,2,3-triklooribentseeni ja 1,2,4-triklooribentseeni.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
1,3,5-triklooribentseeni ärsyttää silmiä ja hengitysteitä. Aine hajoaa palaessaan, jolloin muodostuu myrkyllisiä ja syövyttäviä huuruja. Aine reagoi hapettimien kanssa. 1,3,5-triklooribentseeni voi aiheuttaa vaaraa ympäristölle ja se kertyy ihmisen ravintoketjussa erityisesti kaloihin.
Valmistus ja käyttö.
1,3,5-triklooribentseeniä valmistetaan Sandmeyer-reaktiolla 3,5-dikloorianiliinista tai bentseeni-1,3,5-trisulfonihapon ja fosgeenin, tai klooramalla 1,3-diklooribentseeniä, 3,5-dikloorinitrobentseeniä tai 1-bromi-3,5-diklooribentseeniä. Yhdistettä käytetään eräiden yhdisteiden, kuten 1,2,3,5-tetraklooribentseenin valmistukseen.
Radio-Aktivität

Radio-Aktivität () on Kraftwerkin albumi, joka julkaistiin lokakuussa 1975. 
Levy oli yhtyeen ensimmäinen, josta otettiin erikseen englannin- ja saksankielinen painos, mutta tulevista useampikielisistä albumeista poiketen tässä vain levyn kannet ja kappaleiden nimet poikkesivat toisistaan eri painoksessa – musiikki on molemmissa painoksissa sama, ja laulua kuullaan sekä englanniksi että saksaksi.
"Radio-Aktivität" oli ensimmäinen albumi, jonka Ralf Hütter ja Florian Schneider tuottivat itse Kling Klang -studioillaan. Albumi on myös ensimmäinen, jolla soitti Kraftwerkin klassiseksi luonnehdittu kokoonpano Hütter/Schneider/Bartos/Flür.
Albumin kaikki kappaleet ovat Hütterin ja Schneiderin sävellyksiä. Sanoituksia on Hütterin ja Schneiderin lisäksi albumille tehnyt myös Emil Schult. Schult on suunnitellut myös levyn kannen, jossa on Deutscher Kleinempfänger -vintageradio 1930-luvulta.
Nimikappale ”Radioactivity” julkaistiin myös singlenä ja siitä tuli hitti Ranskassa. Myöhemmin Kraftwerk teki kappaleesta uuden version vuoden 1991 albumilleen "The Mix".
Exit Wounds

Exit Wounds on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Andrzej Bartkowiak ja pääosassa ovat Steven Seagal ja DMX.
Juoni.
Elokuva kertoo kovaotteisesta poliisista Orin Boydista ja salaperäisestä kulmien kundista Latrell Walkerista, jotka joutuvat keskelle huumekaupan ja laajalle levinneen korruption ahneita lonkeroita. Keneenkään ei voi luottaa, mutta yksi asia on varma: Detroitilaisen poliisiasemaniturvasäilöön lukittu 50 kilon heroiinilasti ei lähtenyt kävelemään itsestään. Huumerahoista tulisi hyvä lisä jonkun työhönsä leipääntyneen poliisin eläkerahastoon... 
Lähteet.
Sosioniikka

Sosioniikka () on liettualaisen sosiologin Aušra Augustinavičiūtėn (1927–2005) kehittämä psykologinen teoria persoonallisuudesta sekä ihmisten välisestä yhteensopivuudesta. Sen mukaan kaikki ihmisten erilaisuus voidaan luokitella 16 eri tyyppiin.
Kuvaus.
Sosioniikka on johdettu sanasta yhteiskunta (), koska Augustinavičiūtė katsoi jokaisella persoonallisuustyypillä olevan oma tehtävänsä yhteiskunnassa. Sosioniikka ei luonut omaa psykologisten tyyppien järjestelmäänsä, vaan se perustuu Carl Jungin, Sigmund Freudin ja Antoni Kępińskin persoonallisuusteorioihin.
Osa sosionisteista katsoo psyykkisten ilmiöiden ilmenevän fyysisissä piirteissämme. Muun muassa frenologiassa tutkittiin vastaavia yhteyksiä, ja se sai osakseen raskasta kritiikkiä ja osoittautui käyttökelvottomaksi teoriaksi.
Into the Sun

Into the Sun on vuonna 2005 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen-Japanin toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi mink ja pääosassa on Steven Seagal.
Juonta.
Kun Tokion kuvernööri murhataan, saa entinen CIA-agentti Travis Hunter tehtäväkseen selvittää murhan yhdessä FBI-agentin Sean Mackin kanssa. Samaan aikaan ultraväkivaltainen Yakuza-jengi rakentaa uutta syndikaattia kiinalaisen Tong-järjestön kanssa tavoitteenaan luoda massiivinen huumekartelli ja tuhota valtaa pitävät jengit. Salajuoni alkaa selvitä ja Travisin vaarallinen tehtävä muuttuu raivokkaaksi eloonjäämistaisteluksi.
Clifford Olson

Clifford Robert Olson Jr. (1. tammikuuta 1940 – 30. syyskuuta 2011) oli kanadalainen sarjamurhaaja, joka surmasi yhteensä 11 lasta ja nuorta.
Lapsuus ja nuoruus.
Olsonin ei tiedetä joutuneen lapsena hyväksikäytön tai pahoinpitelyn uhriksi. Hän lintsasi koulusta säännöllisesti ja joutui pidätetyksi varkaudesta 13-vuotiaana. Hän oli koulukiusaaja sekä kidutti ja tappoi eläimiä. Aikuisena hän sai lukuisia tuomioita erilaisista rikoksista.
Murhat.
17. marraskuuta 1980 Olson sieppasi 12-vuotiaan Christine Wellerin Surreyssä. Kuristetun ja puukotetun tytön ruumis löytyi joulupäivänä. Olsonin toinen uhri, 13-vuotias Colleen Marian Daignault katosi huhtikuussa 1981. Ruumis löytyi viisi kuukautta myöhemmin. Olson surmasi myös raa’asti 16-vuotiaan Daryn Todd Johnsruden.
Olson meni naimisiin toukokuussa 1981. Häntä syytettiin 5-vuotiaan tytön seksuaalisesta hyväksikäytöstä, mutta todistusaineisto ei riittänyt tuomioon. 19. toukokuuta Olson surmasi 16-vuotiaan Sandra Wolfsteinerin ja seuraavan kuukauden aikana 13-vuotiaan Ada Courtin. Heinäkuun 1981 aikana Olson surmasi viimeiset uhrinsa: Simon Partingtonin (9), Judy Kozman (14), Raymond King Jr:n (15), Sigrun Arndin (18), Terri Lyn Carsonin (15) ja Louise Chartrandin (17). Viranomaiset eivät osanneet heti liittää tapauksia yhteen, mutta kiinni jäätyään Olson tunnusti murhat.
Tuomio.
Tammikuussa 1982 Olson tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Hän anoi armahdusta vuonna 2006, mutta sitä ei myönnetty. 30. syyskuuta 2011 Olson kuoli vankilassa syöpään 71-vuotiaana.
Bulgarian alueet

Bulgaria jaetaan aluehallinnon ylemmällä tasolla 28 alueeseen (, yksikkö област, "oblast"; englanniksi 'district'). 
Aluejako on ollut voimassa vuodesta 1999 lähtien. Alueet vastaavat suunnilleen 28 okrugia, jotka olivat olemassa vuoteen 1987 saakka. Vuosien 1987–1999 välillä Bulgaria oli jakautunut yhdeksään isompaan maakuntaan.
Alueet on jaettu edelleen kuntiin ().
Paula Sihto

Paula Eeva Katariina Sihto (o.s. Leikkola, s. 25. toukokuuta 1961 Lapua) on Ilmajoelta kotoisin oleva suomalainen poliitikko ja aiempi Keskustan kansanedustaja. Ennen kansanedustajan uraansa Sihto toimi erikoissairaanhoitajana. Eduskuntaan Sihto valittiin eduskuntavaaleissa 2007 Vaasan vaalipiiristä Suomen Keskustan vaalilistalta 7 313 äänellä. Hän jäi valitsematta eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa. Hän oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta 4 572 ääntä ei riittänyt valintaan.
Paula Sihto toimii myös Tehyn valtuuston puheenjohtajana.
Jyrki Yrttiaho

Jyrki Valto Yrttiaho (4. toukokuuta 1952 Pelkosenniemi – 17. helmikuuta 2021 Raisio) oli suomalainen vasemmistoliittolainen poliitikko, joka toimi kansanedustajana (2007–2015) ja Raision kaupunginvaltuutettuna.
Yrttiaho erotettiin vasemmistoliiton eduskuntaryhmästä kesäkuussa 2011 yhdessä Markus Mustajärven kanssa, sillä he vastustivat puolueen osallistumista Kataisen hallitukseen ja äänestivät hallitukselle epäluottamusta. He perustivat syyskuussa vasenryhmä-nimisen oman eduskuntaryhmän.
Ennen eduskuntauraansa Yrttiaho työskenteli vuodesta 1982 Metalliliiton suurimman osaston Metalli 49:n toimitsijana.
Poliittinen ura.
Yrttiaho toimi Raision kaupunginvaltuustossa vuodesta 2005. Hänet valittiin eduskuntaan Varsinais-Suomen vaalipiiristä vaaleissa 2007 4492 äänellä ja neljä vuotta myöhemmin 4634 äänellä. Kansanedustajana Yrttiaho toimi eduskunnan työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan, tulevaisuusvaliokunnan, suuren valiokunnan, puolustusvaliokunnan ja Ulkopoliittisen instituutin neuvottelukunnan jäsenenä.
Ennen vasemmistoliiton perustamista Yrttiaho toimi Suomen kommunistisessa puolueessa. Yrttiaho liittyi vuonna 1959 SKDL:n varhaisnuorisojärjestö pioneereihin ja myöhemmin Suomen Demokraattiseen Nuorisoliittoon, Kemijärven Demokraattisiin nuoriin (SDNL). Jo kouluvuosinaan hän toimi muun muassa Suomi-Neuvostoliitto-Seurassa.
Yrttiaho opiskeli Turun yliopistossa oikeus- ja yhteiskuntatieteitä. Ennen toimitsijan uraansa hän työskenteli muun muassa metsä-, rakennus- ja tehdastöissä. Lisäksi hän työskenteli työväenlehtien ja radion toimittajana. Hän oli myös ollut perustamassa yhteisöradio Radio Robin Hoodia ja toimi sen päätoimittajana sekä Turun Lähiradioyhdistyksen puheenjohtajana. Joulukuussa 2007 hänet valittiin tuolloin perustetun Suomen yhteisöradioliiton puheenjohtajaksi.
Vasemmistoliiton puoluehallitus vaati kesäkuussa 2013 Yrttiahon erottamista koko puolueesta, sillä samaan aikaan vasemmistoliiton edustajakokouksen kanssa Yrttiaho oli pitänyt SKP:n edustajakokouksessa Vasemmistoliiton hallituspolitiikkaa arvostelleen tervehdyspuheen. Vasemmistoliiton puoluehallitus oli erottamisasiassa erimielinen. Puheenjohtaja Paavo Arhinmäki vaati Yrttiahon raisiolaista puolueosastoa päättämään erottamisesta. Osasto kieltäytyi yksimielisesti. Myös osastoa uhattiin erottamisella. Lopulta puoluehallitus luopui erottamisvaatimuksestaan. Yrttiaho ilmoitti sittemmin, ettei hän asetu ehdolle seuraavissa eduskuntavaaleissa. Yrttiaho toimi Vasemmistoliitossa Raision kuntapolitiikassa ja oli Turun työn ja tutkimuksen vasemmistoyhdistyksen puheenjohtaja.
Yksityiselämä.
Yrttiahon poika on eduskuntavaaleissa 2019 kansanedustajaksi valittu Johannes Yrttiaho.
Hannakaisa Heikkinen

Hannakaisa Heikkinen (s. 7. huhtikuuta 1974 Juankoski) on suomalainen keskustalainen poliitikko ja puolueensa entinen varapuheenjohtaja. Hän on ollut kansanedustaja Pohjois-Savon vaalipiiristä vuosina 2007–2011 ja Savo-Karjalan vaalipiiristä vuosina 2015–2023.
Koulutus.
Heikkinen valmistui gerontologiseksi sairaanhoitajaksi vuonna 1999 Jyväskylän ammattikorkeakoulusta ja terveystieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2006. Hän on työskennellyt osastonhoitajana. Eduskuntauransa jälkeen hän kertoi opiskelleensa myös energiahoitoja.
Poliittinen ura.
Vuosina 1998–2000 Heikkinen oli keskustanuorten Jyväskylän osaston puheenjohtaja ja vuosina 1999–2000 Keskustanuorten hallituksen jäsen. 
Heikkinen valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa. Eduskuntavaaleissa 2011 hän ei enää asettunut ehdolle, mutta hän palasi eduskuntaan tultuaan valituksi vuoden 2015 vaaleissa Savo-Karjalan vaalipiiristä 10 714 äänellä. Vaalikaudella 2015–2019 Heikkinen toimi myös Sosiaali- ja terveysvaliokunnan varapuheenjohtajana.
Sosiaali- ja terveysvaliokunnan äänestys helmikuussa 2019.
27. helmikuuta 2019 sote-valiokunnan puheenjohtaja Krista Kiuru (SDP) joutui jättämään kokouksen 12 minuutiksi eduskunnan puhemiesneuvoston neuvottelun ajaksi – neuvottelu koski sitä, miltä eduskunnan mahdollinen käsittelyaikataulu suhteessa sosiaali- ja terveysvaliokunnan työkuormaan näyttäisi. Varapuheenjohtaja Heikkinen äänestytti valiokunnassa sillä aikaa päätöksen, ettei enempää asiantuntija-arvioita tarvita hallituksen esityksestä maakunta- ja soteuudistuksen osalta. Opposition edustajista esimerkiksi Satu Taavitsainen, Outi Alanko-Kahiluoto ja Anna-Maja Henriksson tuomitsivat hallituspuolueiden menettelyn, koska muun muassa valiokunnan jäsenten pyydettyjä puheenvuoroja oli käyttämättä. 
Seuraavana päivänä puhemiesneuvoston kokouksessa 28. helmikuuta 2019 eduskunnan puhemies Paula Risikko totesi, ettei tapahtunut, jossa varapuheenjohtaja Heikkinen vei kiistanalaisen asian äänestykseen, ollut menettelytavaltaan valiokunnissa noudatettavien periaatteiden mukainen. Eduskunnan varapuhemies Tuula Haatainen ilmoitti myös, että valiokunnan on järjestettävä Heikkisen vastustamat asiantuntijakuulemiset joko kirjallisten tai suullisten kuulemisten kautta esityksen perustuslainmukaisuuden varmistamiseksi.
Professorit Mikael Hidén ja Juha Lavapuro arvelevat, että Heikkinen on loukannut kansanedustajan perustuslaillista puheoikeutta.
Sosiaali- ja terveyslautakunnan oli muutenkin pyörrettävä Heikkisen junailema äänestyspäätös, koska perustuslakivaliokunnan johtohahmot Annika Lapintie ja Tapani Tölli kävivät 4. maaliskuuta 2019 ilmoittamassa lautakunnalle, että asiantuntijoita on joka tapauksessa kuunneltava lisää lakien perustuslainmukaisuuden varmistamiseksi.
Yksityiselämä.
Heikkinen on naimisissa maatalousyrittäjä Harri Kärkkäisen kanssa. Aiemmin hän oli avioliitossa yrittäjä Mikko Torppavirran kanssa vuoteen 2007 saakka. Heikkisellä on kolme lasta.
Maalaisliiton pitkäaikaisin puheenjohtaja (1919–1940), kansanedustaja ja seitsemän hallituksen ministeri P. V. Heikkinen on Hannakaisa Heikkisen isoisoisä.
Mirja Vehkaperä

Mirja Tellervo Vehkaperä (s. 6. huhtikuuta 1976 Haukipudas) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko. Hänet valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2007 vaaleissa Oulun vaalipiiristä. Vehkaperä siirtyi Euroopan parlamenttiin kesäkuussa 2018.
Vuonna 1996 Vehkaperä valittiin Haukiputaan kunnanvaltuustoon, jossa hän toimi vuoteen 2012, jolloin kunta liittyi Ouluun. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hänet valittiin Oulun kaupunginvaltuustoon. Vehkaperä on ollut 1.3.2020 alkaen Oulun kaupunginhallituksen puheenjohtaja. Hänen muihin luottamustehtäviinsä kuuluu muiden muassa Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuuston jäsenyys. Vehkaperä oli ehdolla vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa saaden 16 135 ääntä muttei tullut valituksi.
Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialue Pohteen aluevaltuustoon Vehkaperä valittiin sekä vuoden 2022 että 2025 aluevaaleissa. Vehkaperä valittiin myös Pohteen aluehallituksen puheenjohtajaksi vaalikaudelle 2025 - 2029.
Vehkaperä on jäsen eduskunnan liikenne- ja viestintävaliokunnassa ja ympäristövaliokunnassa. Lisäksi hän on Yleisradion hallintoneuvoston jäsen ja arktisen alueen parlamentaarikkokonferenssin Suomen valtuuskunnan toinen varapuheenjohtaja.
Koulutukseltaan Vehkaperä on kasvatustieteiden maisteri ja ammatiltaan luokanopettaja.
Mirja Vehkaperän tilalle eduskuntaan nousi Oulun vaalipiiristä Ylivieskan kirkkoherraksi valittu Eija Nivala.
Elsi Katainen

Elsi Kaarina Katainen (o.s. Niiranen, s. 17. joulukuuta 1966 Haapajärvi) on suomalainen opettaja ja maatilayrittäjä. Maaliskuusta 2018 alkaen hän on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä. Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Katainen valittiin toiselle kaudelleen Europarlamenttiin 54 627 äänellä. Vuoden 2024 Eurovaaleissa hänet valittiin Euroopan parlamenttiin kolmennelle kaudelle.
Ura.
Katainen valittiin vuoden 2007 vaaleissa kansanedustajaksi Pohjois-Savon vaalipiiristä Suomen Keskustan listalta 5 683 äänellä. Hän tuli uudelleen valituksi vuoden 2011 vaaleissa samasta vaalipiiristä 6 960 äänellä. Katainen oli ehdolla EU-vaaleissa 2014 ja pääsi keskustan toiseksi varaedustajaksi saatuaan 19 882 ääntä. Hänet valittiin kolmannelle eduskuntakaudelle vuoden 2015 vaaleissa uudesta Savo-Karjalan vaalipiiristä 7 084 äänellä.
Katainen jätti kansanedustajan tehtävät 1. maaliskuuta 2018 ja siirtyi Euroopan parlamenttiin kun siihen asti euroedustajana toiminut Hannu Takkula tuli valituksi Euroopan tilintarkastustuomioistuimeen.
Toimielinjäsenyydet.
Muut.
Lähde:
Timo V. Korhonen

Timo Vesa Korhonen (s. 23. syyskuuta 1959 Sotkamo) on suomalainen kansanedustaja, joka tuli valituksi eduskuntaan MTK-Kainuun toiminnanjohtajan tehtävästä Suomen Keskustan vaalilistalta eduskuntavaaleissa 2007 Oulun vaalipiiristä. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Korhonen valittiin toiselle kaudelle 5369 äänellä. Korhonen valittiin kolmannelle kaudelle eduskuntavaaleissa 2015. Hän putosi eduskunnasta vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Eduskunnassa Korhonen työskentelee hallintovaliokunnan ja maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsenenä sekä puolustusvaliokunnan varajäsenenä. Kaudella 2007–2011 Korhonen toimi hallintovaliokunnan ja ympäristövaliokunnan jäsenenä sekä suuren valiokunnan ja maa- ja metsätalousvaliokunnan varajäsenenä. Timo Korhonen on Kainuun maakuntahallituksen puheenjohtaja ja toimi myös ensimmäisen kansanvaalilla valitun Kainuun maakuntavaltuuston puheenjohtajana. Hän on myös Pohjois-Suomen neuvottelukunnan puheenjohtaja.
Eduskuntavaalit 2007.
Kainuusta oli kahdeksan vuotta (1999–2007) valittuna vain kaksi kansanedustajaa, Anne Huotari (vas.) ja Paula Lehtomäki (kesk.). Huotarin luopuessa monet kainuulaiset vaikuttajat ja tiedotusvälineet pyysivät maakunnan väkeä erityisesti keskittämään äänensä kainuulaisille ehdokkaille, ja Lehtomäen lisäksi Timo Korhonen ja vasemmistoliiton Merja Kyllönen valittiin eduskuntaan, sosiaalidemokraattien Raimo Piirainen pääsi ensimmäiselle varasijalle.
Janne Seurujärvi

Janne Antero Seurujärvi (s. 15. toukokuuta 1975 Inari) on suomensaamelainen toimitusjohtaja ja kansanedustajana toiminut poliitikko. Hän toimi keskustan kansanedustajana Lapin vaalipiiristä vaalikauden 2007–2011, muttei säilyttänyt paikkaansa vuoden 2011 vaaleissa. Hän oli Suomen ensimmäinen saamelainen kansanedustaja.
Koulutukseltaan Seurujärvi on tradenomi. Hän toimi vuosina 2000–2007 elinkeinoyhtiö InLiken toimitusjohtajana ennen valintaansa eduskuntaan. Seurujärvi jatkoi tehtävässä keväällä 2011 pudottuaan eduskunnasta vuoden 2011 vaaleissa.
Seurujärvi valittiin Inarin kunnanvaltuustoon vuoden 2008 kuntavaaleissa. Rovaniemen hallinto-oikeus ja myöhemmin korkein hallinto-oikeus kuitenkin totesivat hänet vaalikelvottomaksi, koska hänen katsottiin edelleen olevan palvelussuhteessa kunnan omistamaan InLike-yhtiöön.
Kesäkuussa 2014 Seurujärvi asettui ehdolle keskustan puoluesihteeriksi. Hän oli ehdokkaana vuoden 2015 eduskuntavaaleissa.
ja sai vajaat 3 000 ääntä, mikä ei riittänyt läpipääsyyn.
Vuonna 2015 Seurujärvi aloitti Inarissa toimivan Test World -yrityksen toimitusjohtajana. Test World tekee lumi- ja jääratoja sekä testaa renkaita.
Markku Pakkanen

Markku Veli Pakkanen (s. 31. tammikuuta 1960 Sippola) on suomalainen kuljetusyrittäjä ja 
poliitikko. Pakkanen on koulutukseltaan maatilateknikko ja on toiminut Suomen Keskustan kansanedustaja vuosina 2007–2011 ja 2015-2019. Vaalipiiri olivat Kymen vaalipiiri ja Kaakkois-Suomen vaalipiiri. Pakkanen ei tullut valituksi vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Hän sai 4 755 ääntä, mikä oli 308 vähemmän kuin vuoden 2007 vaaleissa. Hän palasi eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa. Vuodesta 2015 hän on ollut myös Yleisradion hallintoneuvoston jäsen. Pakkanen putosi uudestaan eduskunnasta vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Pakkanen tavoitteli Suomen Keskustan varapuheenjohtajan paikkaa Rovaniemellä järjestetyssä puoluekokouksessa 8.–10. kesäkuuta 2012. 
Pakkanen on ollut YK:n rauhanturvajoukoissa UNTAGissa Namibiassa.
Jäsenyydet.
Lisäksi Pakkanen toimi Anjalankosken kaupunginvaltuustossa 1993–2008, kaupunginhallituksessa, kaupunginhallituksen varapuheenjohtajana sekä valtuuston puheenjohtajana. Vuodesta 2009 hän on toiminut kuntaliitoksen myötä myös Kouvolan kaupunginvaltuustossa, jonka varapuheenjohtajana hän toimi 2013–2017, Pakkanen on ollut Kouvolan kaupunginhallituksen jäsen vuodesta 2021 lähtien ja Kymenlaakson aluevaltuutettuna vuodesta 2022 lähtien.
Rino Romano

Rino Romano (s. 1. heinäkuuta 1969 Toronto, Ontario) on kanadalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi animaatiosarja The Batmanin nimiroolista.
Elämäkerta.
Romano opiskeli näyttelemistä New Yorkissa American Academy of Dramatic Artsissa. Uransa alkuvaiheessa Romano näytteli eri televisiosarjoissa ja lyhytelokuvissa. Elokuvissa hän ei kuitenkaan saanut koskaan merkittäviä rooleja ja 1990-luvun lopulla Romano keskittyi näyttelemisen sijaan enemmän ääninäyttelemiseen.
Ääninäyttelijänä.
2000-luvulta lähtien itseään ääninäyttelijänä pitävä Romano aloitti ääniroolien tekemisen animaatioihin vuonna 1995. Tämän jälkeen hän on ääninäytellyt Batmanin lisäksi muita kuvitteellisia sankareita, kuten Hämähäkkimiestä Spider-Man Unlimitedissa vuosina 1999–2001. 2000-luvun alussa Romano ääninäytteli seitsemässätoista eri videopelissä. Hän kertoi suosikkiääniroolinsa olleen Batmanin lisäksi Eduardo animaatiosarjassa "Tosi viilee haamujengi". Animaatioroolien lisäksi hän on toiminut myös mainoksissa juontajaäänenä.
Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta

Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta VAMOK on noin 1800 opiskelijan muodostama Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijoiden palvelu- ja edunvalvontaorganisaatio. Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta VAMOK on perustettu 15.10.1996.
Organisaatio.
Opiskelijakunnan ylintä päätösvaltaa käyttää 20-jäseninen edustajisto, joka valitaan demokraattisesti henkilövaaleilla kerran vuodessa. Edustajistovaaleissa ovat äänioikeutettuja kaikki VAMOKin jäsenet. Edustajiston toimikausi on kalenterivuosi. Edustajiston sihteerinä toimii opiskelijakunnan toiminnanjohtaja.
Opiskelijakunnan hallinto- ja toimeenpanovaltaa käyttää hallitus, joka valitaan edustajiston järjestäytymiskokouksessa äänestämällä. Jokainen edustajiston jäsen on äänioikeutettu. 
Hallitukseen kuuluu puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja 5-7 jäsentä. Jokaisella jäsenellä on oma vastuualueensa. Perinteisesti vastuualueet ovat olleet koulutuspolitiikka, sosiaalipolitiikka, vapaa-aika, kansainvälisyys ja tutorointi. 
Tehtävät.
VAMOKin pääasiallisena tehtävänä on toimia opiskelijoiden edunvalvojana. Edunvalvonta voidaan jakaa koulutuspoliittiseen ja sosiaalipoliittisen edunvalvontaan.
Koulutuspoliittiseen edunvalvontaan kuuluu opiskelijoiden näkökulman saattaminen hallinnon tietoisuuteen ja koulutuksen rakenteellisen kehityksen seuraaminen. 
Sosiaalipoliittisen edunvalvontaan kuuluu opiskelijoiden opiskeluedellytysten turvaaminen. Opiskelijakunta valvoo näitä olosuhteita, tiedottaa opiskelijoita niissä tapahtuvista muutoksista ja nostaa tarvittaessa esiin ilmeneviä epäkohtia. 
Edunvalvonnan lisäksi VAMOK järjestää erilaisia tapahtumia, järjestää liikuntavuoroja, kouluttaa tutoreita ja turvaa ulkomailta saapuvien vaihto-opiskelijoiden mahdollisuudet sopeutua ammattikorkeakouluun, Vaasaan ja Suomeen. VAMOK julkaisee joka syksy Nivaska-opiskelijalehden, joka lähetetään kaikille uusille opiskelijoille. Lehti on luettavissa myös VAMOKin nettisivuilla.
Jince

Jince () on kunta Tšekissä Keski-Böömin läänissä Příbramin piirikunnassa. Se sijaitsee 11 kilometriä Příbramin kaupungista pohjoiseen. Kunnassa on 2 199 asukasta (vuonna 2008).
Kuntaan kuuluvat Běřínin, Jincen ja Rejkovicen osa-alueet.
Jarmo Jokinen

Jarmo Tapani Jokinen (1. syyskuuta 1957 Järvenpää – 27. marraskuuta 1987 Seinäjoki) oli suomalainen pöytätennispelaaja. Hän voitti 25 Suomen mestaruutta pöytätenniksessä: kymmenen miesten kaksinpelissä, kuusi miesten nelinpelissä ja yhdeksän sekanelinpelissä. Hän oli maailmanlistalla parhaimmillaan 76:s, joka oli siihen mennessä kaikkien aikojen paras suomalaissijoitus miesten puolella. Vuonna 1983 hän voitti sekanelinpelin Pohjoismaiden mestaruuden yhdessä Sonja Grefbergin kanssa. 
Jokinen voitti myös yhden Suomen mestaruuden pesäpallossa (Seinäjoen Maila-Jussit 1987). Maila-Jussit etsivät lukkaria joukkueeseensa ja pöytätennistähti päätti kokeilla. Historiankirjat muistavat hänen 14 tappiottoman ottelun putken Maila-Jussien riveissä mestaruusvuonna. Hän kuoli työtapaturmassa pian mestaruuden jälkeen 1987. Hänet on haudattu Keravan hautausmaalle. Hän työskenteli myös maalarina ja palomiehenä. Vuonna 2018 hänet kiinnitettiin Suomen Pöytätennisliiton kunniagalleriaan.
Progressiivinen supranukleaarinen halvaus

Progressiivinen supranukleaarinen halvaus eli PSP on etenevä keskushermoston rappeumasairaus. Siihen kuuluu Parkinsonin ja Alzheimerin taudin piirteitä sekä tasapaino-ongelmia, silmien liikehäiriöitä, niskajäykkyyttä, nielemis- ja puhevaikeuksia sekä muutoksia potilaan persoonallisuudessa.
PSP on parantumaton, lopulta kuolemaan johtava sairaus. Sen aiheuttamaa jäykkyyttä saatetaan hoitaa Parkinsonin taudin lääkityksellä. Lääkkeet eivät kuitenkaan poista silmien liikehäiriöitä eivätkä nielemis– ja puhevaikeuksia. Sairaus on yleisempi miehillä, ja Suomessa potilaita uskotaan olevan noin sata.
Taudinkulku on yksilöllistä. Keskimäärin potilas elää toteamishetkestä noin kuusi vuotta. Alle kolmannes sairastuneista elää yli kymmenen vuotta. Elinajanodote vaihtelee kuitenkin suuresti.
Jarl Hemmer

Jarl Robert Hemmer (18. syyskuuta 1893 Vaasa – 6. joulukuuta 1944 Porvoo) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Elämä ja ura.
Hemmerin vanhemmat olivat varatuomari Balder (1864–1947) ja Emmy Hemmer o.s. Finnilä (1866–1943).
Hemmer kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1912, opiskeli venäjän kieltä ja kirjallisuutta Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1917. Hemmer oli naimisissa Saga Södermanin (1897–1987) kanssa, ja heillä oli kaksi lasta.
Jarl Hemmer aloitti kirjailijanuransa 1914 runokokoelmalla "Rösterna" ja teki varsinaisen läpimurtonsa julkaistuaan runokokoelman "Rågens rike" ("Viljan valtakunta"). Tunnetuin Hemmerin teoksista on Suomen sisällissotaan sijoittuva "Mies ja hänen omatuntonsa" ("En man och hans samvete"), joka ilmestyi 1931 ja josta Hemmer sai suuren pohjoismaisen romaanipalkinnon. Romaani kuvasi punaisten vankileirillä toiminutta pappia, joka menee teloitettavaksi erään punavangin asemesta.
Vuonna 1927 Hemmer osti Eckerössä Ahvenanmaalla sijainneen 1700-luvulta peräisin olevan vanhan "Ängstorp"-nimisen postitalon. Tässä talossa hän asui kesäisin elämänsä loppuun asti. Talvet Hemmer vietti 1933 alkaen Porvoon suomenruotsalaisessa Runoilijakodissa (Diktarhemmet). Viimeisiä Hemmerin elinvuosia varjosti alkoholismi ja lääkkeiden väärinkäyttö, ja hän teki itsemurhan Porvoossa itsenäisyyspäivänä 6. joulukuuta 1944.
Hemmerin vuonna 1886 rakennettu lapsuudenkoti Koulukatu 8:ssa Vaasassa siirrettiin vuonna 1977 Stundarsin ulkoilmamuseoon Sulvalle. Hemmer-talon nimellä tunnetussa talossa on näytteillä Hemmerin lesken Saga Hemmerin vuonna 1979 lahjoittamaa Hemmerin jäämistöä, kuten kirjoja, asiapapereita, lehtileikkeitä ja esineitä.
Gordon Bell

C. Gordon Bell (19. elokuuta 1934 Kirksville, Missouri, Yhdysvallat – 17. toukokuuta 2024) oli yhdysvaltalainen tietokoneinsinööri. Hän toimi Digital Equipment Corporationin tutkimus- ja kehitysosaston varajohtajana vuosina 1960–1983. Hän osallistui merkittävästi DEC:n PDP-sarjan minitietokoneiden suunnitteluun ja johti VAX-tietokoneiden kehitystä 1970-luvulla. Vuonna 1995 hän siirtyi Microsoftin palvelukseen ja toimi yhtiön Media Presence -tutkimusyksikössä vanhempana tutkijana.
Uransa aikana Bell oli perustamassa tietokoneyrityksiä Ardent Computer ja Encore Computer. Hän oli myös erilaisten tunnettujen tiede- ja tekniikka-alan järjestöjen jäsen, muun muassa IEEE:n.
Bell oli pitkään kiinnostunut moniprosessorijärjestelmistä ja urallaan osallistui noin 30 tällaisen järjestelmän suunnitteluun (esimerkiksi DEC:n PDP-6). Microsoftille siirryttyään hän suuntautui enemmän tietokoneiden käyttöön liittyviin kysymyksiin.
Bellin nimellä on Association for Computing Machineryn Gordon Bell -palkinto, joka myönnetään vuosittain saavutuksille suurteholaskennassa.
Davide Rebellin

Davide Rebellin (9. elokuuta 1971 San Bonifacio, Italia – 30. marraskuuta 2022) oli italialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1992–2022. Rebellin menestyi etenkin yhden päivän klassikkokilpailuissa. Hän voitti La Flèche Wallonne -kilpailun kolmesti vuosina 2004, 2007 ja 2009. Lisäksi hän voitti Liège–Bastogne–Liègen ja Amstel Gold Racen vuonna 2004. Etappiajoista hän voitti Tirreno–Adriaticon vuonna 2001 ja Pariisi–Nizza-ajon vuonna 2008. Italian ympäriajossa hän onnistui saamaan yhden etappivoiton vuonna 1996.
Rebellin kuoli marraskuussa 2022 jäätyään pyörälenkillä kuorma-auton alle.
Kilpaura.
Jo vuonna 1997 Rebellin oli voittanut maailmancupin syyskilpailut Züri-Metzgeten ja Clásica de San Sebastiánin, ja vuonna 2001 hän oli ykkönen alkukauden etappikilpailussa Tirreno–Adriatico sekä 2003 Rund um den Henninger Turm -klassikossa.
Rebellin muistetaan parhaiten erittäin hyvin sujuneesta vuodesta 2004, jolloin hän Gerolsteiner-tallin joukkueessa voitti kaikkiaan seitsemän kilpailua, mukaan lukien Amstel Gold Race, La Flèche Wallonne ja Liège–Bastogne–Liège -kilpailut. Hän sijoittui myös toiseksi useissa merkittävissä kilpailuissa, kuten Pariisi-Nizza ja Clásica de San Sebastián. Hän ei kuitenkaan kyennyt voittamaan UCI:n maantiepyöräilyn maailmancupia. 
Rebellin osallistui Gerolsteiner-tallin joukkueessa vuoden 2005 Ranskan ympäriajoon. Kaudella hän menestyi kohtuullisesti, ollen muun muassa toinen Vuelta al País Vasco -etappikilpailussa ja kolmas La Flèche Wallonessa, mutta ei kuitenkaan voittanut yhtään yksittäistä kilpailua. UCI ProTour -sarjassa hän sijoittui lopputuloksissa kolmanneksi. Vuoden 2006 paras saavutus oli kolmostila Züri-Metzgete-kilpailussa.
Kauden 2007 avauskilpailussa Pariisi–Nizza-ajossa Rebellin sijoittui toiseksi. Amstel Gold Racen kakkossijan jälkeen hän uusi kolmen vuoden takaisen voittonsa La Flèche Wallone -klassikossa. Vuonna 2008 hän voitti Pariisi–Nizzan kolmen sekunnin erolla Rinaldo Nocentiniin. Pekingin olympialaisissa hän saavutti alun perin Samuel Sánchezin jälkeen hopeaa maantieajossa. Huhtikuussa 2009 Italian olympiakomitea kertoi kuitenkin Rebellinin jääneen Pekingissä kiinni Cera-hormonin käytöstä. Marraskuussa olympiakomitea ilmoitti, että Rebellin menettää olympiahopeansa. Uusituissa tuloksissa Fabian Cancellara nousi hopealle ja Aleksandr Kolobnev pronssille. 
Kilpailukiellosta vapauduttuaan Rebellin teki toukokuussa 2011 sopimuksen UCI Continental -tason Miche-Guerciotti-tallin kanssa. Hän edusti Meridiana Kamen Teamia 2012, CCC Polsat Polkowice / CCC Sprandi Polkowicea 2013−2016, Kuwait - Cartucho.es -joukkuetta 2017 sekä Sovac-tallia vuodesta 2018 lähtien.