tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Valo (kirja)

Valo (eng. "Light") on M. John Harrisonin kirjoittama, vuonna 2002 julkaistu science fiction -romaani. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 2004 ja voitti Tähtivaeltaja-palkinnon. 
Valossa Harrison palasi science fictionin ja avaruusoopperan pariin kirjoitettuaan vuosia mainstream-kirjallisuutta.
Valon taustaa.
Valo oli Harrisonin paluu science fictionin pariin. Kirjailija on kertonut, että ei ollut pitkään aikaan kirjoittanut avaruusooppera ja pohti, että voisi olla mielenkiintoista kirjoittaa kyseistä science fictionin alalajia. Valossa Harrison pyrki myös yhdistämään scifin valtavirtakirjallisuuteen. Myös Iain M. Banksin uutuusteos, jossa Banks yhdisti tarinan langat toisiinsa vasta viimeisessä lauseessa, innosti Harrisonia. Edellisessä avaruusoopperassaan "The Centauri Device" Harrison oli pyrkinyt tuhoamaan koko lajityypin.
Harrison on sanonut, että Valolla on ollut myös merkitystä hänen henkilökohtaiseen elämäänsä. Kirjailija koki vuosien ajan itsensä vihaiseksi ja kiipeili vuorilla paetakseen todellisuutta. Hän myös piti kirjoitustensa tarkoituksena taistella kirjallisuutta vastaan. Valon kirjoitettuaan Harrison totesi teoksensa vapauttaneen hänet tekemään mitä tahtoo ja sanoi, ettei enää koe olevansa vihainen.
Juoni.
Valossa Michael Kearny -niminen tappaja ja fyysikko pakenee häntä vaanivaa varjoa ja koittaa hoitaa suhdetta entiseen naisystäväänsä Annaan. Yhdessä Brian Taten kanssa Kearny on kehittänyt kvanttiteoriaa siten, että sen avulla voidaan kehittää uudenlaisia avaruusaluksia.
Tulevaisuudessa Seria Mau Genlicher etsii tapaa palata ihmiseksi. Seria Mauta on käytetty seksuaalisesti hyväksi hänen lapsuudessaan ja tyttö on antanut kytkeä itsensä avaruusalukseen.
Ed Chinese on Seria Maun ajassa elävä entinen seikkailija, nykyinen narkomaani, joka joutuu monien seikkailuiden jälkeen päätyy pienelle asteroidille, missä hän tapaa Kearnyn pelkäämän varjon, joka osoittautuu muukalaisrodun edustajaksi. Kyseinen rotu on luonut ihmiset tutkiakseen "singulariteettia ilman tapahtumahorisonttia". Kirjan lopussa Ed ja avaruusolento lähtevät tutkimaan kyseistä ilmiötä.
Hieman ennen Edin saapumista asteroidille myös Kearny ja Seria Mau ovat käyneet siellä. Ensimmäisen varjo on kaapannut omasta ajastaan ja tuonut katsomaan singulariteettia. Toisen varjo taas on leikkauksella palautunut ihmiseksi.
Vastaanotto.
Harrison oli kirjan julkaisusta huolissaan, sillä hän pelkäsi, että lukijat eivät ymmärtäisi Valoa ja kirjan ensipainos oli pieni. Valo kuitenkin keräsi ilmestyttyään kiitosta niin kriitikoilta kuin muilta kirjailijoiltakin ja voitti Suomessa vuoden 2005 Tähtivaeltaja-palkinnon. 
Teemat.
Monien muiden Harrisonin kirjojen tapaan Valo käsittelee eskapismia. Myös viattomuuden saaminen takaisin on Valon tärkeitä teemoja, päinvastoin kuin monissa muissa Harrisonin kirjoissa.
Valo pohtii myös elämän tarkoitusta, yksilön osaa maailmankaikkeudessa ja minuutta.
ATP Finals

Nitto ATP Finals on vuosittainen marraskuussa pelattava miesten tennisturnaus, johon osallistuvat maailmanlistan kahdeksan parhaiten sijoitettua pelaajaa.
Toisin kuin useissa muissa tennisturnauksissa, ATP Finalseissa ei ole pudotuspelijärjestelmää, vaan kahdeksan pelaajaa on jaettu kahteen ryhmään ja he pelaavat kolme kierrosta kolmen muun ryhmässä pelaavan kanssa. Ryhmien kaksi parasta pelaajaa pääsevät välieriin, joista voittajat selviävät loppuotteluun.
Historiaa.
Tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1970. Alun perin se toimi nimellä Masters Grand Prix ja järjestäjänä toimi International Tennis Federation (ITF). Tällöin turnaukseen valitut pelaajat eivät välttämättä olleet maailmanlistan kärkipelaajia. Vuodesta 1990 lähtien Association of Tennis Professionals (ATP) alkoi järjestää turnausta, muuttaen sen nimeksi ATP Tour World Championships. Turnauksesta tuli samalla yhtäläinen Grand Slamin kanssa siltä saralta, että voitosta saa ATP-pisteitä yhtä paljon. Vuonna 1999 ITF suostui tekemään yhteistyötä ATP:n kanssa ja tapahtuma sai nimen Tennis Masters Cup. Säännöt muuttuivat sen verran, että voittamalla ainakin yhden Grand Slam -turnauksen saattaa saavuttaa paikan turnauksessa, vaikka sijoittuisikin maailmanlistalla kahdeksan parhaan ulkopuolelle.
Vuosina 2009–2016 turnauksen nimi oli ATP World Tour Finals ja vuodesta 2017 lähtien ATP Finals. Turnaus järjestettiin marraskuussa O2-areenalla, Lontoossa. Huhtikuussa 2019 vahvistettiin, että ATP Finals tullaan järjestämään vuosina 2021–2025 Palasport Olimpicossa, Torinossa. 
Eniten kaksinpelin turnauksia on voittanut serbialainen Novak Đoković, kaikkiaan seitsemän kertaa.
Eksponenttifunktion sarjakehitelmä

Eksponenttifunktion sarjakehitelmä muuttujan x potenssisarjana on muotoa
formula_1
Kertoimet formula_2 voidaan määrittää tarkastelemalla myös eksponenttifunktion derivaatan formula_3
sarjakehitelmää
formula_4
Mutta koska eksponenttifunktion määritelmän perusteella
formula_5,
saadaan rekursioyhtälö
formula_6,
alkuarvolla formula_7.
Kertoimet ovat siis
formula_8, 
formula_9,
formula_10,
formula_11,
formula_12
ja niin edelleen. Yleinen ratkaisu voidaan kirjoittaa kertoman avulla muodossa 
formula_13.
Kantaluvun formula_14 eksponenttifunktio voidaan siten määritellä päättymättömänä potenssisarjana seuraavasti:
formula_15
Tässä määritelmässä formula_16 on luonnollinen luku, formula_17 on mielivaltainen reaaliluku tai kompleksiluku ja formula_18 on kertoma.
Tampereen Suomalainen Klubi

Tampereen Suomalainen Klubi on yksityisklubi Tampereella. Klubin tarkoituksena on vaalia suomalaista kulttuuria, suomalaiskansallisia perinteitä ja suomen kieltä, antaa jäsenilleen tilaisuus kehittävään keskinäiseen kanssakäymiseen suomalaiskansallisessa hengessä sekä toimia suomalaisuuden hyväksi ylläpitämällä isänmaallisten, sivistyksellisten, yhteiskunnallisten ja kansainvälisten kysymysten harrastusta. Klubin keskeisiä arvoja ovat suomalaiskansallinen, isänmaallinen ja oikeistomielinen maailmankatsomus sekä suomalaisuuden parhaiden perinteiden kunnioittaminen.
Tampereen Suomalainen Klubi järjestää jäsenilleen kokouksia ja esitelmätilaisuuksia, juhlia ja muita kulttuuritapahtumia, kulttuurimatkoja kotimaahan ja ulkomaille sekä muita harrastusmahdollisuuksia. Klubi julkaisee kahdesti vuodessa ilmestyvää jäsen- ja tiedotuslehteä.
Klubi perustettiin 22. syyskuuta 1891 kirjakauppias Otto Palanderin aloitteesta kaupungissa jo aiemmin toimineen epävirallisen Suomalaisen Klubin seuraajaksi. Sen ensimmäinen esimies oli kaupunginlääkäri G. R. Idman. Perustajajäseniin kuuluivat myös F. E. Jernberg ja Kustaa Hiekka.
Tampereen Suomalaisen Klubin huoneisto kokous-, ravintola- ja klubitiloineen sijaitsee Tampereen keskustassa osoitteessa Puutarhakatu 13. Klubilla on noin 820 jäsentä. Klubin johtokunnan puheenjohtaja on vuorineuvos Kari Neilimo ja esimies on hallintotieteiden maisteri Timo Tulosmaa.
Wei Jianhua

 Wei Jianhua (; s. 23. maaliskuuta 1979) on kiinalainen keihäänheittäjä. Wei heitti 18. elokuuta 2000 Pekingissä naisten keihäänheiton Aasian ennätyksen 63,92 metriä. Hänen maannaisensa Lu Huihui rikkoi ennätyksen huhtikuussa 2012 tuloksella 64,95 m.
Wei voitti pronssia yleisurheilun nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 1998, jotka järjestettiin Ranskan Annecyssa. Sevillan MM-kilpailuissa seuraavana vuonna hän oli loppukilpailun seitsemäs 62,97 metriä kantaneella heitollaan. Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 Wei sijoittui kymmenenneksi tuloksella 58,33. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 58,45.
Markku Koskenniemi

Markku Koskenniemi (27. huhtikuuta 1942 Kolari – 21. tammikuuta 2022 Tampere) oli suomalainen yritysjohtaja ja valomainoksia valmistavan Tammerneon Oy:n perustaja.
Kolarin Sieppijärven kylästä kotoisin oleva Koskenniemi pääsi kansakoulusta 1957 ja teki sitten jonkin aikaa metsätöitä kotiseudullaan. Hän lähti 17-vuotiaana työnhakuun etelään ja pääsi asentajaksi helsinkiläiseen valomainoksia valmistavaan yritykseen. Koskenniemi perusti oman valomainoksia valmistavan yrityksensä Tammerneon Oy:n Tampereelle 1967. Samaan konserniin kuuluva Tamware valmistaa linja-auton ja junan ovia. Tamware on nykyisin konsernin emoyhtiö. 
Koskenniemi sai yrittäjäneuvoksen arvonimen ja vuonna 1997 hänestä tuli Tampereen teknillisen korkeakoulun tekniikan kunniatohtori.
Markku-liitto valitsi vuonna 1999 Koskenniemen kolmanneksi "vuoden Markuksi".
Eero Rekola

Eero Tauno Arvid Rekola (7. toukokuuta 1897 Virrat – 3. kesäkuuta 1970 Tampere) oli suomalainen toimittaja ja Lapuan liikkeen aktivisti, joka asui Tampereella.
Rekola otti vänrikkinä osaa Viron vapaussotaan ja vääpelinä Aunuksen retkeen. Rekola toimi Aamulehden toimitussihteerinä, ja hän oli myös Vapaussodan Rintamamiesliiton sihteeri. Vuonna 1930 Rekola oli mukana lapualaisten 18. heinäkuuta suorittamassa eduskunnan varapuhemiehen, pormestari Väinö Hakkilan muilutuksessa. Rekola ja Vapaussodan Rintamamiesliiton puheenjohtaja Eino Haarla värväsivät muilutuksen viisi tekijää, joita johti jääkärikapteeni Arvi Kalsta. Jatkosodan aikana Rekola toimi Rintamamies-lehden päätoimittajana.
Eero Rekola oli naimisissa kansakoulunopettaja Helmi Ollilan kanssa. Runoilija Mirkka Rekola oli heidän tyttärensä.
Rekola kirjoitti ainoan romaaninsa "Kahden vaiheilla" salanimellä Arvi Kyrö.
Teoksia.
Nimimerkillä Arvi Kyrö
Sabina Moya

Sabina Moya (s. 27. tammikuuta 1977) on kolumbialainen keihäänheittäjä. Moya piti hallussaan naisten keihäänheiton Etelä-Amerikan ennätystä. Hän heitti kesäkuussa 1999 ennätykseksi 58,81. Brasilialainen Sueli dos Santos rikkoi tämän tuloksen vuonna 2000. Moya otti ennätyksen takaisin nimiinsä 12. toukokuuta 2002 Ciudad de Guatemalassa, jossa heitti 62,62 metriä. Tämän ennätyksen rikkoi brasilialainen Jucilene de Lima vuonna 2014.
Moya voitti lajinsa Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa 2002. Etelä-Amerikan mestaruuskisoissa hän voitti mestaruuden vuosina 1999 ja 2003, sijoittui toiseksi 1997 ja kolmanneksi 2006. Moya osallistui myös yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuihin 1999 ja 2003 sekä Sydneyn kesäolympialaisiin 2000, mutta yhdessäkään näistä hän ei päässyt loppukilpailuun saakka.
Colin Bell

Colin Bell (26. helmikuuta 1946 Hesleden, Durham, Englanti – 5. tammikuuta 2021) oli englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Monet pitävät häntä Manchester Cityn kaikkien aikojen parhaana pelaajana.
Bell aloitti ammattilaisuransa 2. divisioonassa pelanneessa Buryssa 1963. Hän pelasi seurassa 82 liigaottelua ja teki 25 maalia, kunnes samalla sarjatasolla pelannut Manchester City osti hänet maaliskuussa 1966 tuolloisella ennätyssummallaan, 45 000 punnalla. City voitti tuolla kaudella toisen divisioonan mestaruuden ja sijoittui kaudella 1966–1967 1. divisioonassa 15:nneksi Bellin tehdessä 12 maalia. Seuraavalla kaudella Bell, Francis Lee ja Mike Summerbee johdattivat Cityn liigamestaruuteen ennen toiseksi sijoittunutta Manchester Unitedia.
Bell voitti Cityssä pelatessaan myös FA Cupin 1969 sekä Cup-voittajien cupin ja liigacupin 1970. Hän teki yli kymmenen liigamaalia kuudella ensimmäisellä City-kaudellaan ja kaudella 1969–1970 hän teki cup-kilpailuissa yhteensä 12 maalia. Hän oli paitsi hyvä maalintekijä, myös juoksuvoimainen ja energinen pelintekijä, ja tunnettiinkin kuuluisan laukkahevosen mukaan lempinimellä Nijinsky.
Bell teki maalin Cityn tappiollisessa liigacupin loppuottelussa 1974, ja seuraavalla liigakaudella hän teki 15 maalia. Hän loukkaantui pahasti liigacupin ottelussa kaudella 1975–1976. Yritettyään väärän diagnoosin seurauksena paluuta kauden lopulla hän joutui uudelleen sivuun 18 kuukaudeksi. Hän palasi kentille tapaninpäivänä 1977, muttei ollut enää entisellä tasollaan, ja lopetti uransa Cityssä keväällä 1979. Hän pelasi seurassa yhteensä 394 liigaottelua ja teki 117 maalia. Tämän jälkeen hän pelasi vielä viisi ottelua San Jose Earthquakes -seurassa NASL:ssa.
Bell pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Englannin paidassa Ruotsia vastaan toukokuussa 1968. Hän kuului Englannin pronssijoukkueeseen Italian EM-kilpailuissa 1968. Hän oli mukana myös Meksikon MM-kilpailuissa 1970 joutuen kuitenkin tyytymään vaihtopelaajan rooliin. Hän pelasi maajoukkueessa kaikkiaan 48 ottelua ja teki yhdeksän maalia.
Manchester Cityn uuden kotikentän, City of Manchester Stadiumin länsipääty nimettiin vuonna 2004 The Colin Bell Standiksi. Vuonna 2005 Bell sai hyväntekeväisyystyönsä ansioista MBE:n arvonimen.
Ximena Restrepo

Ximena Restrepo (s. 10. maaliskuuta 1969) on kolumbialainen pikajuoksija. Hänen päälajinsa oli 400 metrin juoksu.
Restrepo sijoittui Tokion MM-kilpailuissa 1991 kuudenneksi 400 metrin juoksussa ajalla 50,79 s. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän saavutti pronssia uransa parhaalla ajalla 49,64 s; se oli Kolumbian ensimmäinen yleisurheilun olympiamitali. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 Restrepo sijoittui viidenneksi ajalla 50,91 s.
Restrepon puoliso on chileläinen kuulantyöntäjä Gert Weil ja tytär pikajuoksija Martina Weil Restrepo (s. 1999). Martina Weil on juossut 400 metrin juoksun Chilen ennätyksen.
Restrepo valittiin yhdeksi kansainvälisen yleisurheiluliiton varapuheenjohtajista vuonna 2019.
Erowid

Erowid (myös The Vaults of Erowid tai The Erowid Center) on järjestö, jonka keskeisin osa on psykoaktiivisista kasveista ja kemikaaleista sekä muista muuntuneita tajunnantiloja koskevista aiheista tietoa tarjoava verkkosivusto Erowid.org. Erowidin ovat luoneet salanimillä Fire ja Earth Erowid esiintyvät henkilöt. Nykyään sivustoa ylläpitävän rekisteröityneen järjestön The Erowid Centerin hallituksen jäsenten nimet löytyvät sekä järjestön omilta kotisivuilta että GuideStar-järjestöpalvelun sivuilta. Sivusto sisältää tietoa niin laillisista kuin laittomistakin aineista ja kertoo sekä niiden toivotuista että haitallisista vaikutuksista.
Sivustolta löytyvä tieto pohjautuu kirjallisuuslähteisiin, alan tutkijoiden lausuntoihin ja tavallisten ihmisten kokemuksiin. Erowid toimii uusien tietojen julkaisijana, mutta samalla myös muualla julkaistujen dokumenttien ja kuvien arkistona.
Sivuston omien tilastojen mukaan siellä kävi vuonna 2008 päivittäin keskimäärin noin 57 000 vierailijaa. Erowidiin viitataan paljon myös mediassa ja muissa julkaisuissa.
Historia.
Esiaste Erowidista syntyi huhtikuussa 1995, mutta itse sivusto ilmestyi kuusi kuukautta myöhemmin. Earth oli opiskellut kielten historiaa ja nimi Erowid löydettiinkin Calvert Watkinsin teoksesta "Dictionary of Indo-European Roots". Erowid tarkoittaa "Maan viisautta" tai "olemassaolon tietoa". 1. tammikuuta 2008 alkaen se on toiminut opetuksellisena IRS:n vahvistamana yleishyödyllisenä 501(c)(3)-järjestönä nimellä The Erowid Center.
Ennen Erowidin syntyä Fire ja Earth olivat jo jonkin aikaa tutkineet ja keränneet aineistoa päihdeaihepiireistä. Fire oli tutkinut kuukausien ajan Euroopan noitakulttuuria ja Earth oli alkanut koota sähköistä kokoelmaa, joka järjesteltiin lopulta Firen suunnittelemille verkkosivuille. Vuoden 1995 lokakuussa sivusto avattiin julkiseen käyttöön, minkä aikana hankkeesta ei ollut tarkoitusta tehdä laajaa tai yleistä tietokantaa eikä sitä ilmoitettu hakukoneiden listoille. Perustajien käyttämissä verkkokeskusteluryhmissä syntyi kuitenkin kiinnostusta laadukasta tietoa kohtaan ja käyttäjien esittämiin kysymyksiin alettiin vastata eräällä Erowid-sivulla. Keskusteluryhmien käyttäjät ryhtyivät ehdottelemaan uusia tutkimuksen aiheita hanketta varten ja sivusta kiihtyi laajenemaan.
Marina Takalo

Marina Takalo (1890 Oulanka, Vienan Karjala – 22. heinäkuuta 1970 Kemi) oli vienankarjalainen Suomeen muuttanut runonlaulaja.
Takalo tuli perheensä kanssa Suomeen helmikuussa 1922 pakolaisina ja he asuivat sitten Kuusamossa muun muassa Määttälänvaaralla ja Heikkilässä. Vuodesta 1961 Takalo asui Kemissä lastensa luona.
Takalo sai Kalevala-seuran tunnustuspalkinnon 1965. Takalon kertomia satuja ja tarinoita sekä runonlausuntaa on tallennettu yhteensä 60 tunnin verran ääninauhoille. Helsingin yliopiston uskontotieteen professori Juha Pentikäinen tapasi nuorena opiskelijana Takalon Kuusamossa 1960 ollessaan siellä kotiseututukimusretkellä. Pentikäistä kiinnosti Takalon uskonnollinen maailmankuva johon oli sekoittunut kalevalaisia ja vanhauskoisia aineksia ja hän kirjoitti tästä aiheesta 1971 teoksen "Marina Takalon uskonto".
Vuonna 1990 paljastettiin Kuusamon kansanopiston edustalla Marina Takalon muistomerkki jonka on suunnitellut taiteilija Nina Sailo. Kemissä on "Marina Takalon katu" ja Kemin kaupunginkirjastossa on Takalon pronssinen muistoreliefi (Sanna Koivisto, 1991).
Tinakenkätyttö

Tinakenkätyttö on Kaija Koon studio-albumi, joka julkaistiin vuonna 1999.
Kappaleet.
Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Markku Impiö, ellei toisin mainita.
Martti Järvinen (jalkapalloilija)

Martti Järvinen (s. 21. syyskuuta 1933) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Järvinen edusti urallaan Vaasan Palloseuraa 1952–1955, Helsingin Palloseuraa 1956–1958 ja Helsingin Jalkapalloklubia 1959–1962. Hän voitti HPS:ssa Suomen mestaruuden 1957. Kaikkiaan Järvinen pelasi yhdeksän kauden aikana 81 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 32 maalia. 
Maajoukkueessa Järvinen pelasi vuosina 1955–1957 kaksi maaottelua.
Man Ray (sarjakuvahahmo)

Man Ray (oikealta nimeltään Ray Fillet) on Mirage Studios -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankari. Ryan Brownin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1989 Archie Comicsin kustantamassa "Teenage Mutant Ninja Turtles Adventures" -sarjakuvalehden numerossa 5. Miragen sarjakuvissa Man Ray esiintyi ensi kerran vuonna 2009 "Tales of the TMNT" -sarjakuvalehden numerossa 58.
Man Ray on paholaisrauskua muistuttava sankari, joka suojelee luontoa ja sen eläimiä. Vesieläimenä se kykenee elämään maan päällä vain rajoitetun ajan. Käsiaseista huolimatta Man Ray käyttää mieluusti käsiään tappeluissa.
Sarjakuva.
Man Ray oli aikaisemmin Jack Finney -niminen meribiologi Burroughsin akvaariolla New Jerseyssä. Hän oli erityisen kiinnostunut paholaisrauskuista. Eräänä yönä hän päätti sulkea kaupan hivenen aikaisemmin saadakseen tehtyä omasta mielestään kunnollista työtä. Ennen lähtöään Finney toivotti hyvää yötä paholairauskulle ja matkasi kohti paikallisia viemäriputkia. Hän epäili viemäriputkien kautta joutuneen laittomasti jätteitä mereen ja joutui pian tutkimisen aikana suuren virran viemänä mereen. Pian Finney muuttui paholaisrauskun näköiseksi humanoidiksi, sillä vihreä neste, jota hän löysi viemäriputkista oli Bebopin ja Rocksteadyn vahingossa läikyttämä aine, joka muutti hänet Man Rayksi. Se antoi hänelle kyvyn kommunikoida useiden eri merieläinten kanssa.
Uuden kehonsa myötä Man Ray päätti suojella meren asukkeja ja taistella erityisesti Silppuria vastaan. Sittemmin hän on taistellut hetkittäin myös Turtlesien rinnalla ja perusti oman ryhmän nimeltä "Mighty Mutanimals". 
Muissa medioissa.
Animaatio.
Turtles – mutanttikilpikonnat.
Man Ray esiintyi vierailevana vihollisena sankarin sijasta vuonna 1990 Turtles – mutanttikilpikonnat -sarjan jaksossa "Rebel Without a Fin", jossa se tunnettiin pelkästään nimellä Ray. Sarjassa hahmo oli sarjakuvan tavoin puoliksi ihminen ja puoliksi mutantti, mutta sen sijaan hänet loi hullu tiedemies tohtori Polidorius.
Jari Jäväjä

Jari Petteri Jäväjä (s. 16. elokuuta 1973 Kemi) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Jäväjä aloitti uransa mestaruussarjan Kemin Palloseurassa 1989. KePS putosi seuraavaksi kaudeksi 1. divisioonaan, mutta Jäväjä jatkoi Kemissä pelaamista vielä viisi kautta, minkä jälkeen hän siirtyi Vaasan Palloseuraan. VPS:ssa hän pelasi kaudet 1995–1997 ja saavutti viimeisellä kaudellaan SM-hopeaa. Vaasasta Jäväjä siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin, jota hän edusti 1998–1999. HJK voitti SM-hopeaa 1999, mutta Jäväjä siirtyi kesken kauden Tampereen Pallo-Veikkoihin. TPV:n jälkeen Jäväjä pelasi vielä 2. divisioonan Oulun Luistinseurassa 2000–2002 ja 1. divisioonan AC Oulussa 2003–2004. Kaikkiaan Jäväjä pelasi seitsemän kauden aikana 110 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 22 maalia.
Maajoukkueessa Jäväjä pelasi vuosina 1995–1997 yhteensä 6 maaottelua.
Pelaajauran jälkeen Jäväjä on toiminut valmentajana. Hän nousi Kakkosessa pelaavan Oulun Luistinseuran päävalmentaksi kaudeksi 2009.
Marko Talli

Marko Talli on suomalainen elokuva- ja televisiotuottaja sekä ohjaaja.
Tuottajana Talli tunnetaan parhaiten Venla-palkitusta menestyssarjasta "M/S Romantic" (2019) sekä elokuvista "Levoton Tuhkimo" (2024), "Spede" (2023)," Napapiirin sankarit 4" (2022), "Punttikomedia" (2022), "Supermarsu 2" (2022), "Häät ennen hautajaisia" (2022), "Peruna" (2020), "Juice" (2018), "Supermarsu" (2018), "95" (2017) ja "Sel8nne" (2013).
Marko Talli on tuottanut myös useita Venla-palkittuja draamasarjoja kuten "Roba" ja "Suojelijat" sekä Venla-palkitut komediasarjat "Ihmebantu", "Ihmisten puolue" sekä "Jopet-Show". Lisäksi hän on tuottanut mm. draamasarjat "Kaikki anteeksi", "Downshiftaajat" ja "Parasta aikaa" sekä useita lyhytelokuvia ja mainoselokuvia.
Marko Tallin ohjaama dokumenttielokuva "Jope ite" tuli ensi-iltaan 10.2.2023.
Lasisilmäpeli

Lasisilmäpeli oli suomalaisen uuden aallon rockyhtye Vaarallisten lelujen vuodenvaihteessa 1980/1981 ilmestynyt debyyttialbumi. Vuonna 2020 Ainoa Productions uudelleenjulkaisi levyn CD:nä ja LP:nä.
Michael Byrne

Michael Byrne (s. 7. marraskuuta 1943 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Indiana Jones ja viimeinen ristiretki" (1989), "Navaronen haukat" (1978), "Braveheart – taipumaton" (1995), "Yksi silta liikaa" (1977) "Huominen ei koskaan kuole" (1997), "Gangs of New York" (2002) ja "Peloista pahin" (2002).
Tommi Kainulainen (jalkapalloilija)

Tommi Kainulainen (s. 8. tammikuuta 1974 Iisalmi) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Kainulainen edusti urallaan Veikkausliigassa FC Hakaa 1994–1996, Ilvestä 1995 ja FF Jaroa 1997–1998. Lisäksi hän pelasi Ykkösessä PK-37:ssa 1990–1993 ja AC Vantaassa 1999. Kainulainen voitti Suomen mestaruuden Hakassa kaudella 1995, mutta oli kauden aikana kentällä vain yhdessä ottelussa. Kaikkiaan Kainulainen pelasi seitsemän kauden aikana 87 pääsarjatason ottelua.
Maajoukkueessa Kainulainen pelasi yhden maaottelun vuonna 1997.
Jarmo Kaivonurmi

Jarmo Kaivonurmi (s. 12. marraskuuta 1957 Kuopio) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Kaivonurmi edusti urallaan Kuopion Pallotovereita 1976–1981 ja 1987–1990 sekä Kuusysiä 1982–1986. Hän voitti Kuusysissä Suomen mestaruuden 1982, 1984 ja 1986 sekä Suomen Cupin 1983. Kaikkiaan Kaivonurmi pelasi 11 kauden aikana 233 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 35 maalia.
Maajoukkueessa Kaivonurmi pelasi kaksi maaottelua vuonna 1979.
Breda M35

Cannone-Mitragliera da 20/65 modello 35 (Breda) tai Breda M35 on italialaisen Breda-asetehtaan vuodesta 1935 valmistama ilmatorjuntaan tarkoitettu sarjatulta ampuva 20 mm:n tykki. Sitä valmistettiin Italiassa runsaasti ja se oli käytössä useilla toisen maailmansodan rintamilla muun muassa suomalaisten ja saksalaisten käytössä. Suomeen niitä hankittiin talvi- ja jatkosodan aikana yhteensä 92 kappaletta. 
Tekniset tiedot.
Tykin varsinainen ase toimii kaasurekyylillä ja se pystyy automaattisen latauskoneistonsa avulla ampumaan myös sarjatulta. Ammusten syöttäminen tapahtuu syöttölevyjen avulla, kussakin syöttölevyssä voi olla 12 patruunaa. Tykillä on kolmihaarainen jalusta, joka on keskeltä pyörivä. Tykki on varustettu istuimella ja irrotettavilla ajopyörillä. Tykin siirtäminen on sen keveyden vuoksi mahdollista paitsi moottoriajoneuvolla myös hevosella. Tykin jalusta mahdollistaa sekä ilma- että suora-ammunnan (jälkimmäinen esim. maamaaliin).
Käyttö Suomessa.
Talvisodan aikana Suomeen tilattiin kaikkiaan 48 kappaletta 20 mm:n Breda-tykkejä. Suomeen tykit saapuivat helmikuussa 1940, mutta rintamajoukoille niitä ei ehditty enää jakaa ennen sodan päättymistä. Myöhemmin (välirauhan ja jatkosodan aikana) aseita tilattiin lisää joitakin kymmeniä kappaleita, joista osa oli kiinteälavettisia laivoihin tapahtuvaa asennusta varten. Breda-tykkien melko suuresta lukumäärästä johtuen ne osallistuivat sangen näkyvästi sotatoimiin useilla jatkosodan rintamilla.
Sotien jälkeen Breda-tykit huollettiin ja varastoitiin. 1960-luvun alussa puolustusvoimien varastoissa tykkejä oli edelleen jäljellä 83 kappaletta ja vielä vuonna 1985 niitä oli varastoituna 76 asetta. Tämän jälkeen kymmenen näistä aseista jätettiin puolustusvoimien omiin kokoelmiin ja loput joko myytiin tai hävitettiin.
Raptarr

Raptarr on Mirage Studiosin kustantama sarjakuvahahmo ja supersankari, jonka loi Peter Laird. Se teki ensi esiintymisensä "Teenage Mutant Ninja Turtles" -lehden neljännen osan numerossa 2, vuonna 2002. Varsinaisesti hahmo esiteltiin seuraavassa numerossa, jonka jälkeen Raptarr on auttanut satunnaisesti Turtleseja esiintymisestään lähtien.
Muissa medioissa.
Animaatio.
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat.
Vuoden 2003 sarjassa Raptarr tekee ensi esiintymisensä jaksossa "Rukouksella on siivet", vuonna 2005. Hän on rodultaan lintumies, yksi roduista, jotka lyntialaiset loivat vuosituhansia sitten orjuuttamistaan ihmisistä. Kun lyntialaisten saari (jota ihmiset kutsuivat nimellä Atlantis) upposi, lintumiehet olivat vapaita. Osa lintuihmisistä kuitenkin kapinoi ja halusi orjuuttaa ihmiset niin kuin lyntialaiset olivat tehneet. Sisällissodan jälkeen kapinan johtaja, Mephos, tuomittiin menettämään siipensä ja elämään maan pinnalla. Raptarr sai tehtäväkseen tarkkailla häntä. Samalla hän ryhtyi tarkkailun ohella supersankariksi ja esti useita kertoja Mephosin pahat aikeet ja juonet kostoa varten. Hän sai Turtleseilta apua joutuessaan pahaan pulaan Mephosia vastaan, joka yritti uutta vallankaappausta. Sarjassa hahmon äänenä toimi Marc Diraison.
Hannes Torpo

Kaarlo Johannes (Hannes) Torpo (22. tammikuuta 1901 Keikyä – 10. syyskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kuulantyöntö.
Torpo sijoittui Pariisin 1924 olympialaisten kuulantyönnössä parhaana eurooppalaisena neljänneksi tuloksella 14,45 m. Hän edusti Suomea kolmessa maaottelussa.
Seuratasolla Torpo edusti Porin Tarmoa ja Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän voitti kuulantyönnön kahden käden yhteistuloskilpailussa Suomen mestaruuden vuonna 1923. Hän saavutti SM-hopeaa kuulantyönnön paremman käden kilpailussa vuosina 1922, 1923 ja 1924, kuulantyönnön yhteistuloskilpailussa vuonna 1924 sekä kiekonheiton paremman käden kilpailussa vuonna 1926. Hän saavutti SM-pronssia kuulantyönnön paremman käden kilpailussa vuosina 1926, 1929 ja 1930, kuulantyönnön yhteistuloskilpailussa vuonna 1922, kiekonheiton paremman käden kilpailussa vuosina 1924, 1927 ja 1929 sekä kiekonheiton yhteistuloskilpailussa vuonna 1923.
Torpon henkilökohtaiset ennätykset olivat 14,56 m kuulantyönnössä (vuodelta 1923) ja 44,77 m kiekonheitossa (vuodelta 1924).
Torpo oli ammatiltaan voimistelunopettaja. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1923 Tyrvään yhteiskoulusta, jossa hänen luokkatovereinaan olivat muiden muassa tuleva runoilija Kaarlo Sulin (myöh. Sarkia) ja myöhempi vakuutusmatemaatikko Arvo Junnila. Torpo valmistui voimistelunopettajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1934 ja työskenteli voimistelunopettajana Kallion yhteiskoulussa vuosina 1935–1970. Hän toimi Suomen Urheiluliiton kiertävänä valmentajana vuosina 1935–1945 sekä naisyleisurheilun vastaavana valmentajana. Hän näytteli urheiluhierojaa Orvo Saarikiven ohjaamassa elokuvassa "Avoveteen" (1939).
Markku Kallio

Markku Allan Kallio (18. syyskuuta 1961 Rovaniemi – 6. tammikuuta 2020 Pattaya) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Kallio edusti urallaan mestaruussarjassa ja Veikkausliigassa Rovaniemen Palloseuraa 1983–1985, 1987–1990 ja 1993. Lisäksi hän pelasi 1. divisioonaa Joutsenon Kullervossa 1992 ja Kontulan Urheilijoissa 1993 sekä alempia sarjoja Rovaniemen Reippaassa 1979–1982 ja 1990–1991. Kallio oli myös yhden kauden ajan ruotsalaisessa IFK Kalixissa 1986. Hänen parhaat saavutuksensa olivat kaksi SM-pronssia 1988 ja 1989. Kaikkiaan Kallio pelasi kahdeksan kauden aikana 163 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia.
Maajoukkueessa Kallio pelasi yhden maaottelun vuonna 1988.
Tanja Damaske

Tanja Damaske (s. 16. marraskuuta 1971 Berliini) on entinen saksalainen keihäänheittäjä. Hän voitti lajissaan kultaa Budapestin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1998 tuloksella 69,10 metriä. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän saavutti pronssia 67,12 metriä kantaneella heitollaan.
Damaske voitti keihäässä junioreiden maailmanmestaruuden Plovdivissa 1990 tuloksella 61,06. Göteborgin maailmanmestaruuskilpailuissa 1995 hän sijoittui kuudenneksi. Vuosina 1996 ja 1998 Damaske voitti IAAF:n GP-finaalin tuloksilla 66,28 ja 68,40. Hänen ennätyksensä nykyisellä vuonna 1999 käyttöön otetulla keihäsmallilla on 66,91 metriä, jonka hän heitti Erfurtissa 4. heinäkuuta 1999. Aiemmalla keihäsmallilla hän heitti vuonna 1998 tuloksen 70,10 m, jolla hän sijoittui kaikkien aikojen maailmantilastossa 18:nneksi.
Kontaktimenetelmä

Kontaktimenetelmä eli kontaktiprosessi on teollinen menetelmä rikkihapon valmistamiseksi. Sen patentoi vuonna 1831 brittiläinen viinietikkakauppias Peregrine Phillips. Nykyään kontaktiprosessi ja sen muunnelmat ovat korvanneet aikaisemmin käytössä olleen lyijykammiomenetelmän, koska kontaktiprosessilla voidaan tuottaa huomattavasti väkevämpää rikkihappoa.
Menetelmä.
Kontaktimenetelmän ensimmäisessä vaiheessa tuotetaan rikkidioksidia, joko polttamalla rikkiä tai kuumentamalla rikkiä sisältäviä malmeja kuten pyriittiä, sinkkisulfidia tai lyijysulfidia.
S + O2 → SO2
4 FeS2 + 11 O2 → 2 Fe2O3 + 8 SO2
Seuraavaksi rikkidioksidikaasu kuivataan ja siitä poistetaan epäpuhtaudet, jotka voisivat haitata katalyytin toimintaa. Tärkein epäpuhtauksista on arseenitrioksidi, joka poistetaan rauta(III)hydroksidin avulla rauta-arseniittina.
As2O3 + 2 Fe(OH)3 → 2 FeAsO3 + 3 H2O
Puhdistuksen jälkeen rikkidioksidi johdetaan kammioon, jossa se katalyytin avulla hapetetaan rikkitrioksidiksi. Phillipsin patentoimassa kontaktimenetelmässä katalyyttinä oli platina. Nykyään yleensä käytetään divanadiinipentoksidia, joka on halvempaa ja kestää paremmin epäpuhtauksia. Reaktiokammiossa lämpötila on 400–450 °C ja paine on yhdestä kahteen ilmakehän painetta. Näissä olosuhteissa jopa 99,5 % rikkidioksidista hapettuu rikkitrioksidimolekyyleiksi. Divanadiinipentaoksidi auttaa rikkidioksidin hapettumista pelkistymällä divanadiinitetraoksidiksi, joka reaktiokammion hapen vaikutuksesta hapettuu jälleen alkuperäiseen muotoonsa. 
SO2 + V2O5 → SO3 + V2O4
V2O4 + ½ O2 → V2O5
Kokonaisreaktio on eksoterminen ja voidaan kirjoittaa muodossa: 
2 SO2 + O2 → 2 SO3, ΔH = -196 kJ/mol 
Rikkitrioksidia ei voi johtaa suoraan veteen, jolloin syntyisi rikkihappoa, koska reaktio on hyvin eksoterminen eli runsaasti lämpöä vapauttava rikkihappo haihtuisi höyryinä. Rikkitrioksidikaasu johdetaan sen sijaan väkevään rikkihappoliuokseen. Tällöin syntyy pyrorikkihappoa eli dirikkihappoa, joka tunnetaan myös savuavan rikkihapon tai oleumin nimellä. Pyrorikkihappo reagoi veden kanssa muodostaen rikkihappoa.
H2SO4 + SO3 → H2S2O7
H2S2O7 + H2O → 2 H2SO4
Syntyvä erittäin väkevä rikkihappo laimennetaan käyttötarkoituksesta riippuen joko 98- tai 93-prosenttiseksi vesiliuokseksi. Lyijykammiomenetelmällä voidaan tuottaa vain huomattavasti laimeampaa rikkihappoa, jonka pitoisuus on korkeintaan 62–77 %.
Phillipsin kontaktimenetelmä levisi käyttöön melko hitaasti melko pienen kysynnän vuoksi. Rikkihapon tarve kasvoi varsinkin Saksassa fosfaattilannoitteiden valmistuksen ja petrokemianteollisuuden lisääntymisen myötä. Vuonna 1875 perustettiin Freibergiin rikkihappoa kontaktimenetelmällä valmistava tehdas. 1880-luvun puoliväliin mennessä kontaktimenetelmän avulla valmistetun hapon määrä oli kasvanut nopeasti.
Vesa Kallio (jalkapalloilija)

Vesa Kallio (s. 31. elokuuta 1951 Kokkola) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Kallio edusti yhtä kautta lukuun ottamatta koko uransa Kokkolan Pallo-Veikkoja vuosina 1969–1983. Kauden 1978 hän pelasi 1. divisioonassa Kuusysissä. Hän voitti Suomen mestaruuden KPV:ssa 1969, mutta pelasi kauden aikana vain yhden ottelun. Kaikkiaan Kallio pelasi 13 kauden aikana 227 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 22 maalia.
Maajoukkueessa Kallio pelasi vuosina 1972–1974 kolme maaottelua.
Eurooppa-liigan kausi 2009–2010

UEFA Europa Leaguen kausi 2009–2010 oli jalkapallokilpailu Europa Leaguen 38. kausi. Europa League -nimellä pelattiin tänä vuonna ensimmäistä kertaa. Aiemmin kilpailu tunnettiin nimellä UEFA Cup. Loppuottelu pelattiin, 12. toukokuuta 2010, HSH Nordbank Arenalla, Hampurissa Saksassa.
Osallistujat.
Osallistujat UEFA Europa Leagueen tai sen karsintaan jakautuvat maittain mukaan.
Ensimmäinen karsintakierros (46 joukkuetta)
Toinen karsintakierros (80 joukkuetta)
Kolmas karsintakierros (70 joukkuetta)
Play-off kierros (76 joukkuetta)
Lohkovaihe (48 joukkuetta)
Pudotuspelit (32 joukkuetta)
Karsintakierrokset.
Ensimmäinen karsintakierros.
Ensimmäisen karsintakierroksen arvonta suoritettiin 22. kesäkuuta 2009. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 2. heinäkuuta 2009 ja toiset osaottelut 9. heinäkuuta 2008.
Toinen karsintakierros.
Toisen karsintakierroksen arvonta suoritettiin yhdessä ensimmäisen kierroksen arvonnan kanssa 22. kesäkuuta 2009. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 16. heinäkuuta 2009 ja toiset osaottelut 23. heinäkuuta 2009.
Kolmas karsintakierros.
Kolmannen karsintakierroksen arvonta suoritettiin 17. heinäkuuta 2009 Sveitsin Nyonissa. Kolmannen karsintakierroksen ensimmäiset osaottelut pelattiin 30. heinäkuuta 2009 ja toiset osaottelut 6. elokuuta 2009
Play-off -kierros.
Play-off -kierroksen arvonta suoritettiin 7. elokuuta 2009. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 20. elokuuta ja toiset osaottelut 27. elokuuta.
Lohkovaihe.
Lohkovaiheen arvonta suoritettiin 28. elokuuta 2009. Lohkovaiheen ensimmäiset ottelut pelattiin 17. syyskuuta ja viimeiset 16. ja 17. joulukuuta. Jokaisen lohkon kaksi parasta joukkuetta eteni pudotuspelivaiheeseen.
Pudotuspelit.
Finaali.
Eurooppa-liigan finaali pelattiin HSH Nordbank Arenalla, Hampuriissa Saksassa. Finaali järjestettiin stadionilla toista kertaa. Ensimmäinen oli kaudella 1981–1982.
Heikki Taskinen (yleisurheilija)

Klaus Heikki Taskinen (28. heinäkuuta 1905 Nilsiä – 15. toukokuuta 1988 Kuopio) oli suomalainen yleisurheilija. Hän edusti Suomea olympialaisissa kiekonheittäjänä ja voitti Suomen mestaruuden viisiottelussa.
Taskinen sijoittui Amsterdamin 1928 olympialaisten kiekonheitossa 11:nneksi. Hän edusti seuratasolla Kuopion Sisu-Veikkoja, Paltamon Urheilijoita, Kiuruveden Jännettä ja Heinäveden Hyrskettä. Hän voitti Suomen mestaruuden viisiottelussa vuonna 1934. Hän saavutti SM-hopeaa kiekonheitossa vuosina 1932 ja 1936 sekä viisiottelussa vuonna 1933. Hän saavutti SM-pronssia viisiottelussa vuonna 1931 sekä kiekonheitossa vuonna 1937.
Taskisen henkilökohtainen ennätys kiekonheitossa oli 45,81 m, kuulantyönnössä 14,50 m, keihäänheitossa 62,00 m sekä 100 metrin juoksussa 11,1 s.
Aktiiviuransa jälkeen Taskinen toimi valmentajana sekä muun muassa Helsingin 1952 olympialaisissa tuomaritehtävissä. Hän oli Heinäveden Hyrskeen puheenjohtaja vuosina 1945–1950 ja kuului Suomen Urheiluliiton liittovaltuustoon. Ammatiltaan hän oli kansakoulunopettaja.
Rullaverho

Rullaverho on esimerkiksi kankaasta, puuvillasta tai polyesteristä valmistettu verho. Rullaverhoja on myös pimentäviä: pimennysverho, jolloin huone saadaan hämäräksi myös keskikesällä puoliltapäivin, ja huone saadaan pysymään viileänä hellepäivinä. Kankaasta valmistetut rullaverhot eivät usein pimennä huonetta.
Tuotetta voi hyödyntää myös, jos käytetään videotykkiä aurinkoisena päivänä.
Yleensä rullaverhoissa on jommallakummalla puolella naru, josta se vedetään kiinni. Vanhemmissa rullaverhoissa oli keskellä naru, josta se vedettiin kiinni. Rullaverho on usein jousitoiminen siten, että vasemmalta puolelta saadaan jousta kiristettyä. Jousi vetää rullaverhon ylös ja vastaavasti vapauttaa alas vedettäessä.
Mark Philippoussis

Mark Anthony Philippoussis (s. 7. marraskuuta 1976 Melbourne, Australia) on australialainen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1994.
Urallaan Philippoussis on ollut Grand Slamin loppuottelussa kaksi kertaa ja voittanut 11 miesten kaksinpelin turnausta. Hän on myös osallistunut vuosien 1996, 2000 ja 2004 kesäolympialaisiin.
Ura.
Vuonna 1995 19-vuotias Philippoussis nousi maailmanlistalla sijalle 32 ja hän oli nuorin pelaaja 50 parhaan joukossa. Seuraavana vuonna hän eteni neljännelle kierrokselle Australian avoimissa. Lokakuussa 1996 Philippoussis voitti ensimmäisen ATP-tason turnauksensa, jolloin loppuottelussa kaatui ruotsalainen Magnus Larsson erin 6–1, 5–7, 6–4.
25. toukokuuta 1997 Philippoussis syötti uransa tähän mennessä nopeimman (229 km/h) syöttönsä, kun hän pelasi espanjalaista Albert Costaa vastaan Düsseldorfissa.
Yhdysvaltain avoimissa 1998 hän pääsi ensimmäistä kertaa uransa aikana Grand Slamin loppuotteluun, häviten maanmiehelleen Patrick Rafterille.
29. maaliskuuta 1999 hän nousi ATP-listalla kymmenen parhaan joukkoon ja pysyi siellä 10 viikkoa. Samana vuonna hän eteni Wimbledonissa puolivälieriin, jossa kohtasi yhdysvaltalaisen Pete Samprasin. Kyseisessä ottelussa Philippoussis kärsi rustokudosvauriosta vasemmassa polvessaan ja joutui neljän päivän jälkeen käymään leikkauksessa. Tämä vaikutti hänen tennisuraansa siten, että joutui jättämään maansa Davis Cup -joukkueen vuoteen 2003 asti.
Yhteensä kolmen polvileikkauksen jälkeen vuonna 2003 Philippoussis palasi ammattilaisuralle ja alkoi pelata yhä vakavammin. Hän palasi maansa Davis Cup -joukkueeseen ja Wimbledonissa eteni loppuotteluun Roger Federeriä vastaan, häviten erin 7–6(5), 6–2, 7–6(3). Samassa turnauksessa hän teki myös australialaisen tennisennätyksen syöttämällä yhteensä 46 "ässää" ottelussa Andre Agassia vastaan.
Seuraavat vuodet olivat australialaiselle pettymyksiä ja vasta vuonna 2006 hän katkaisi häviöputkensa voittamalla Hall of Fame Tennis Championships -turnauksen Newportissa Yhdysvalloissa. Tämä on hänen toistaiseksi viimeisin turnausvoittonsa urallaan.
Yksityiselämä.
Philippoussis aloitti tennisuransa kuusivuotiaana ja hänen valmentajaan on toiminut isä Nick, joka on entinen jalkapallomaalivahti.
Kesäkuussa 2007 hän osallistui amerikkalaiseen tositelevisiosarjaan "Age of Love".
Gareth David-Lloyd

Gareth David-Lloyd (s. 28. maaliskuuta 1981 Newport, Wales) on walesilainen näyttelijä.
David-Lloyd kävi Bettws Comprehensive and Coleg Gwent, Cross Keys -koulun. Hänen ensimmäinen suuri roolinsa oli "Doctor Who" spin-off-televisiosarjassa "Torchwood", jossa hän näyttelee Ianto Jonesia.
Elämä.
David-Lloydin ensimmäinen rooli oli näytellä robottia koulunäytelmässä. Sen jälkeen hän otti näyttelytunteja Risca Leisure Centerissä, ennen kuin liittyi Dolmanin nuorten teatteriin sekä Gwentin nuorten ihmisten teatteriin.
David-Lloyd asuu nykyään Lontoossa, koska haluaa edistää uraansa.
"Torchwood".
"Torchwoodin" kolmannella tuotantokaudella (Children of Earth), David-Lloydin esittämä hahmo, Ianto Jones, kuoli jaksossa "Day Four".
Perhostonnikala

Perhostonnikala ("Gasterochisma melampus") on makrillikalojen lahkoon kuuluva suurikokoinen kalalaji. Se on sukunsa ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö.
Perhostonnikalalla voi kertyä pituutta 165 cm ja painoa 40–50 kg. Kalan erottaa muista makrillilajeista helposti suurten suomujensa takia.
Perhostonnikalan vartalo on selän puolelta sinivihreä, ja väri vaihtu hiljalleen keltaiseen vatsassa. Pyrstö on puolikuun muotoinen. Nuorilla yksilöillä rintaevät ovat päätä pidemmät. Kaikki evät ovat mustia tai tummanharmaita.
Levinneisyys.
Perhostonnikalaa tavataan eteläisen pallonpuoliskon subtrooppisissa vesissä. Verenkiertojärjestelmänsä avulla se voi pitää ruumiinlämpönsä merivettä reilusti lämpimämpänä. Niitä tavataan kuitenkin harvoin yli 200 metrin syvyydestä.
Ravinto.
Perhostonnikala on nopealiikkeinen ja aggressiivinen petokala, joka syö enimmäkseen muita kaloja. Havaijin lähettyviltä pyydetyistä yksilöistä on löydetty kuitenkin myös kalmarin jäänteitä ja lintujen höyheniä.
Kalastus.
Perhostonnikalalla ei ole suurta kaupallista merkitystä. Sitä saadaan Japanissa lähinnä sivusaaliina sinievätonnikalan pyynnistä pitkälläsiimalla. Kuitenkin avomerellä liikkuvat kalastajat pyytävät suurikokoisia perhostonnikaloja mielellään. Urheilukalastajatkin pyytävät perhostonnikalaa. Saalis myydään pääasiassa pakastettuna, savustettuna tai säilykkeenä, ja se kypsennetään tavallisesti paistinpannulla, uunissa tai hiilloksella.
Bushranger

Bushrangerit olivat lainsuojattomia, jotka pakoilivat virkavaltaa Australian erämaissa, joista käytetään englanniksi nimitystä ”The Bush”. Bushrangerit toimivat pitkälti samoin kuin Britannian maantierosvot ja villin lännen lainsuojattomat, ja heidän rikoksiinsa kuuluivat postivaunujen ja pikkukaupunkien pankkien ryöstöt.
Britannian Australian-kolonisaation alkuvuosina termiä käytettiin karkureista. Vuodesta 1788 alkaen britit perustivat maahan rangaistussiirtoloita, joihin ehdittiin tuoda yli 100 000 rikollista. Bushrangereiksi kutsuttiin niitä rangaistusvankeja, jotka pakenivat siirtoloista metsiköihin. Myös nämä bushrangerit huolsivat itseään varastelemalla ja ryöstämällä tarvikkeita.
Aikaa myöten termiä alettiin käyttää niistä, jotka hylkäsivät oikeutensa ja velvollisuutensa yhteisön jäseninä elääkseen rikollisen ja henkipaton elämää käyttäen Australian metsäalueita tukikohtanaan. Varsinaisten rikollisjengien kulta-aika koitti vuoden 1850 aikoihin, kun Australiasta löytyi kultaa. Useat poliisit ja virkamiehet hylkäsivät tällöin tehtävänsä liittyäkseen mukaan kultaryntäyksiin nopean rikastumisen toivossa. Bushrangerit hyötyivät tästä virkavallan heikentymisestä ja yksittäisten pienien valtauksien syrjäisyydestä. Viimeiset heistä olivat vielä toiminnassa vuoden 1900 aikoihin.
Kuuluisia bushrangereita olivat muun muassa Ned Kelly ja Frank Gardiner, joka vuonna 1862 teki Australian historian suurimman kultaryöstön.
Kai Owen

Kai Owen (s. 4. syyskuuta 1975 Conwy, Wales) on walesilainen näyttelijä.
Elämä.
Kai Owen kasvoi Pohjois-Walesissa, missä hänen rakkautensa esiintymiselle näkyi jo nuorella iällä. Hän näytteli Oliver and Fiddlerissä Roofilla, kun hän oli Senior Schoolissa. 18-vuotiaana Owen muutti Lontooseen opiskellakseen Mountview Theatre School -teatterikoulussa, mistä hän valmistui kolmen vuoden opintojen jälkeen 1998.
Owenin ensimmäinen ammattimainen rooli lavalla oli Ariel The Tempest:ssä, mutta hänen iso televisioläpimurtonsa oli Robson Greenin kanssa Rocket Manissä. Owen esittää Rhys Williamsia, Gwen Cooperin aviomiestä Torchwoodissa.
Owen elää Itä-Finchleyssä kihlattunsa näyttelijä Sarah Wilsonin kanssa ja pari suunnittelee menevänsä naimisiin 2009.
Sopor

Sopor (latinaa, sukua latinan sanalle "somnus") eli horros tarkoittaa syvää unta, josta nukkujaa ei helposti saa hereille kuin enintään hetkellisesti. Tilan voivat aiheuttaa esimerkiksi unilääkkeet. Sanasta johtuvat myös termit "soporoosi" ja "soporoosinen", "horroksissa oleva", "horteinen".
Insuliinišokkihoidon toisen vaiheen ensimmäistä jaksoa sanotaan soporiksi, toinen on kooma.
Metakvaloni-unilääkettä on myös markkinoitu tuotenimellä Sopor.
Frank Gardiner

Frank Gardiner (n. 1829–1904) oli australialainen lainsuojaton, bushranger.
Gardinerin syntymäpaikasta ei ole tarkkaa tietoa. Hän syntyi joko Skotlannissa ennen vanhempiensa muuttoa Australiaan tai Boron asutusyhteisössä lähellä Goulburnia Australiassa. Hänen oikean nimensä uskotaan olleen Frank Christie, mutta hän käytti useita salanimiä. Joka tapauksessa hän allekirjoitti viestinsä nimellä Frank Gardiner. 
15. kesäkuuta 1862 Gardiner ryösti Lachlanin kultasaattueen lähellä Eugowraa. Hänen apunaan olivat Ben Hall ja Johnny Gilbert. Ryöstöä pidetään kaikkien aikojen arvokkaimpana vankkurikuljetuksen ryöstönä ja Australian suurimpana kultaryöstönä. Saaliin kokonaisarvoksi arvioitiin 14 000 puntaa, joka nykyrahana vastaa noin kahta miljoonaa Australian dollaria. Lähes puolet kultasaaliista saatiin takaisin, kun poliisi teki iskun erääseen Gardinerin pakopaikoista. Lopun saaliin kohtalosta ei ole tietoa, ja aarteenmetsästäjät tutkivat Gardinerin toimialueita vielä nykyäänkin.
Vuonna 1864 Gardiner eli vaimonsa Kittyn kanssa työskennellen kauppiaana Apis Creekissä Queenslandissa lähellä Rockhamptonia. Eräs asiakas tunnisti hänet ja ilmoitti poliisille. Uuden Etelä-Walesin poliisi pidätti hänet huolimatta toimivalta-alueen ylittämisestä. Gardiner tuomittiin vankilaan 32 vuodeksi, josta hän istui vain noin kymmenen vuotta, sillä Gardinerin sisaren vetoomukset hänen vapauttamisekseen auttoivat. Gardiner pääsi vapaaksi aikaisin sillä ehdolla, että hän muuttaisi maasta. Vuoden 1874 lopulla hän päätyi Kaliforniaan Yhdysvaltoihin. Gardinerin uskotaan olevan ainoa Australian kansalainen, joka on karkotettu kotimaastaan. 
Gardiner piti saluunaa San Franciscossa, mutta hänen Yhdysvaltojen-ajastaan ei tiedetä juurikaan muuta. 1904 "Sydney Morning Herald" -lehti kertoi hänen kuolleen keuhkokuumeeseen samana vuonna.
Burn Gorman

Burn Gorman (s. 1. syyskuuta 1974 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) on brittiläinen näyttelijä ja muusikko.
Elämä.
Burn Gorman syntyi Hollywoodissa, mutta muutti perheensä kanssa Lontooseen seitsemänvuotiaana. Burnin isä oli lingvistiikan eli kielitieteen professori Kalifornian yliopistossa. Vuonna 2006 Burn ja hänen vaimonsa Sarah saivat pojan ja tammikuussa 2009 heille syntyi tytär. 
Burnin ensimmäinen merkittävä televisioesiintyminen oli Mr. Guppyn rooli vuoden 2005 televisiosarjassa "Kolea talo". Hänellä on ollut monia pieniä rooleja televisiosarjoissa "Funland", "Yorkshiren etsivät" ja "Mersey Beat". Burnilla oli myös rooli tohtori Owen Harperina tieteissarjassa "Torchwood". 
Gorman on työskennellyt Englannin kansallisoopperan parissa ja hän on myös ottanut osaa moniin lukutilaisuuksiin ja työpajoihin.
Klaus Tafelmeier

Klaus Tafelmeier (s. 12. huhtikuuta 1958 Singen) on entinen saksalainen keihäänheittäjä. Hän voitti lajissaan kultaa Stuttgartissa 1986 järjestetyissä yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa tuloksella 84,76 metriä.
Syyskuussa 1986 Tafelmeier heitti Comossa 85,74 metriä ja teki näin ensimmäisen virallisen maailmanennätyksen uudella, huhtikuun 1986 alussa käyttöön otetulla keihäsmallilla. Ennätys rikottiin seuraavan vuoden toukokuussa, jolloin Jan Železný heitti 87,66 metriä. Tafelmeierin oma ennätys on 86,64, joka syntyi Gelsenkirchenissä 12. heinäkuuta 1987.
Tafelmeier voitti keihäässä junioreiden Euroopan-mestaruuden Donetskissa 1977. Helsingin maailmanmestaruuskilpailuissa 1983 hän oli kahdeksas 80,42 metriä kantaneella heitollaan. Soulin olympialaisissa 1988 Tafelmeier sijoittui Seppo Rädyn jälkeen neljänneksi tuloksella 82,72.
"10 parhaan tuloksen keskiarvo 90,41" 
"10 parhaan tuloksen keskiarvo 84,24"
Naoko Mori

Naoko Mori (s. 19. marraskuuta 1971 Nagoya, Japani) on japanilainen näyttelijä.
Elämä.
Moki muutti perheensä kanssa New Jerseyyn, Yhdysvaltoihin, kun hän oli 4-vuotias ja kahdeksan vuotta myöhemmin Surreyyn, Isoon-Britanniaan.
Hän otti laulutunteja, kävi näyttämökoulua ja 17-vuotiaana, näytteli Lontoon West Endissä Kimin pääroolissa "Miss Saigonissa" John Barrowmanin kanssa, jonka kanssa hän myöhemmin näytteli "Torchwoodissa".
Ennen "Torchwoodia", kuten myös John Barrowman ja Eve Myles, Mori näytteli "Doctor Whossa", esittäen tietokone-eksperttiä, Tosh Satoa jaksossa, "Aliens of London". Se oli rooli, jonka näyttelemistä hän jatkoi "Torchwoodissa".
1990-luvulla Mori esiintyi säännöllisesti sairaalan vastaanottoapulaisena brittiläisessä televisiosarjassa "Casualty".
Johannes Gezelius (Porvoon piispa)

Johannes Gezelius nuorin ( ["nepos" ’pojan tai tyttären poika’], joskus vastaavasti suomeksi Johannes Gezelius pojanpoika; 1686–1733) oli Porvoon piispa, nuorin kolmesta samannimisestä piispasta. Hänen isoisänsä Johannes Gezelius vanhempi ja isänsä Johannes Gezelius nuorempi toimivat molemmat vuorollaan Turun piispoina. Piispana Johannes Gezelius nuorin pyrki nostamaan kirkollisia oloja vaikeiden aikojen aiheuttamasta rappiosta.
Gezelius opiskeli vuosina 1704–1707 Alankomaissa, Englannissa ja Saksassa. Vuonna 1710 hänestä tuli teologian professori Turkuun. Isonvihan aikana hän oli pakolaisena Ruotsissa. Hän palasi Suomeen 1720. Miehityksen päätyttyä vuonna 1721 Uudenkaupungin rauhaan hänet nimitettiin Porvoon piispaksi, ja hän siirtyi Porvooseen seuraavana vuonna.