tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Keltapääkaljukas

Keltapääkaljukas ("Picathartes gymnocephalus") on kotoperäinen länsiafrikkalainen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Lintu on noin 40 cm:n pituinen, tästä pyrstön osuus on 18 cm. Höyhenpuku on päältä harmaa ja alapuolelta valkoinen. Pää on keltainen ja niskassa on suuri musta laikku. Nokka on voimakas, varismainen.
Esiintyminen.
Keltapääkaljukas esiintyy vain Guineanlahden rantavaltioissa Ghanassa, Norsunluurannikolla, Guineassa, Liberiassa ja Sierra Leonessa. Lajin kokonaispopulaatioksi arvellaan alle 10 000 yksilöä. Laji on uhanalainen liiallisten metsänhakkuiden seurauksena.
Elinympäristö.
Keltapääkaljukkaat elävät erilaisissa metsissä, joskus myös asutuksen tuntumassa.
Lisääntyminen.
Keltapääkaljukas pesii yhdyskunnissa, joissa on lintuja muutamasta parista jopa 40 pariin. Pesä on kallioulokkeella, onkalossa tai suuressa puunkolossa. Naaras munii yleensä kaksi munaa. Haudonta kestää 20 päivää ja pesäpoikasaika on 25 päivää. Keskimäärin vain 0,44 poikasta/pesä kasvaa lentokykyiseksi. Lajin poikastuotto on siis huono, mutta koska kaljukkaat elävät kauan, ehtivät ne tuottaa riittävästi jälkeläisiä elinaikanaan, jotta kanta ei sen takia ole vaarassa tuhoutua.
Ravinto.
Lajin ravinto koostuu pääosin selkärangattomista, joita se etsii läheltä maanpintaa.
Geresdlak

Geresdlak on kunta Baranyan läänissä Unkarin eteläosassa. Kunnan asukasluku on 741.
Maantieteellisesti se on osa Baranyan mäkiseutua, tarkemmin Geresdin seutua. Kunnan kylät sijaitsevat kukkulamaiseman ympäroiminä, osin laaksossa, osin kukkuloiden rinteillä. Kuntaan kuuluu kolme kylää: Geresdin, Puspöklak ja Kisgeresd. Asukkaita kunnassa on noin tuhat, osa heistä on saksankielisiä. Kylissä on nykyaikaiset kunnalliset palvelut, kuten vesi- ja viemäriverkosto. Lisäksi alueelle on vedetty kaasu- ja kaapeliverkko. Kunnassa asuu koko- tai osa-aikaisesti useita suomalaisia perheitä. Geresdlakin suomalaisena ystävyyskylänä on vuodesta 2007 lähtien toiminut Joensuun eteläiset kylät.
Muurahainen (Kauhajoki)

Muurahainen on kylä Kauhajoen eteläosassa. Lähimpiä kyliä ovat muun muassa Perä-Hyyppä, Vakkurinkylä ja Kauhajärvi. Kylän läpi kulkee kantatie 44. Kylästä muutama kilometri länteen sijaitsee Lauhanvuoren kansallispuisto.
Kylän nimi tulee luultavasti Muurahainen-nimisestä talosta. Nimi on vanhoissa asiakirjoissa muodossa "Murhanen". Tämä nimi selittyy 1600-luvulla tehdyllä lapsenmurhalla. Kansan suussa Murhanen on muuttunut Muurahaiseksi ja nykyisin koko kylä tunnetaan Muurahaisena.
Muurahaisessa toimi vuosina 1912–1988 koulu, jossa nykyisin toimii Muurahaisen luontomatkailukeskus. Keskus toimii maalina ja lähtönä Kauha-hiihdolle.
Fismes

Fismes on kunta Marnen departementissa Grand Estin hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku vuonna 2006 oli 5 351. Fismes’n pinta-ala on 17 km².
Cormontreuil

Cormontreuil on kunta Marnen departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku vuonna 2006 oli 6238. Cormontreuil'n pinta-ala on 5 km².
Cormontreuil kuuluu Reimsin kaupunkiseutuun ("Communauté d'agglomération de Reims").
Bétheny

Bétheny on kunta Marnen departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku oli 6 322 vuonna 2007. Béthenyn pinta-ala on 20 km².
Bétheny kuuluu Reimsin kaupunkiseutuun ("Communauté d’agglomération de Reims").
Lignell &amp; Piispanen

Lignell &amp; Piispanen (L&amp;P) on kuopiolainen alkoholijuomia valmistava yritys. Emoyritys Oy Gust. Ranin perustettiin vuonna 1852 ja Lignell &amp; Piispasen tuotteet ja tuotemerkki liitettiin yritykseen vuonna 1932.
__notoc__
Historia.
1783 nykyisen tehtaan paikalle rakennettiin kruununpolttimo. Vuonna 1856 samalle alueelle perustettiin O.W. Roeringin viinanpolttimo ja kaksi vuotta myöhemmin sen osti konjakkien ja rommien maahantuoja Gustav Ranin. Vuonna 1872 apteekkarit Lignell ja Piispanen aloittivat mesimarjaliköörin ja muiden vastaavien alkoholijuomien valmistuksen. Kieltolain tultua voimaan 1919 alkoholin valmistus loppui ja 1932 kieltolain päättymisen yhteydessä Lignell &amp; Piispasen alkoholinvalmistustoiminta myytiin Gustav Raninille. Vuonna 1985 valmistui yhtiölle uusi tehdas.
Vuonna 1995, alkoholilain muuttuessa, valikoimaan lisättiin perinteiset juomat uudelleen. Ennen lakimuutosta juomia oli tuotannossa 8–10, nyt noin 50. Yhtiön vuosituotanto on noin 2 miljoonaa pulloa ja se työllistää noin 30 henkeä. Yhtiön tuotteista noin 70–75 prosenttia myydään Alkolle, 20–25 prosenttia menee vientiin ja 5 prosenttia tukkuliikkeiden kautta ravintoloille. Vuonna 2009 yhtiö osti Marskin ryypyn tuotemerkin.. Yhtiöllä on ollut kiistaa EU-tuomioistuimen kanssa konjakki-sanan käytöstä. Sen mukaan konjakki-sanaa ei saa käyttää aidosta konjakista vaan nimenä tulee olla ranskankielinen "Cognac". Tämä nimiriita sai alkunsa Hienoa Konjakkia -tuotteesta, jossa yhtiö käyttää Ranskan Cognacin seudulla tehtyä konjakkia.
Arthur Gore

Arthur Gore (2. tammikuuta 1868 Lyndhurst, Hampshire – 1. joulukuuta 1928) oli brittiläinen tennispelaaja. Hän voitti kolme kertaa Wimbledonin kaksinpelimestaruuden sekä kultaa Lontoon olympialaisten 1908 sisätenniksen kaksin- ja nelinpelissä. Kaksinpelin loppuottelussa hän voitti George Caridian 6–3, 7–5, 6–4. Nelinpelissä hän voitti parinsa Herbert Barrettin kanssa Caridian ja George Simondin erin 6–2, 2–6, 6–3, 6–3.
Gore osallistui vuosien 1888 ja 1922 välillä Wimbledonin tennisturnaukseen kaikkiaan 30 kertaa, mikä on lajissaan ennätys. Voittaessaan turnauksen 1909 hän oli 41 vuoden ja 182 päivän ikäinen, ja hän on näin ollen vanhin Wimbledonin kaksinpelimestaruuteen yltänyt pelaaja. Gore hyväksyttiin International Tennis Hall of Fameen 2006.
Overwhelmingly Large Telescope

Overwhelmingly Large Telescope (lyhyemmin OWL) oli Euroopan eteläisen observatorion suunnitelma kaukoputkesta, jonka pääpeilin läpimitta olisi ollut 100 metriä. OWL-hanke on nykyisin korvattu pienemmällä jättiläisteleskoopilla E-ELT.
Toteutuessaan OWL olisi tehnyt havaintoja näkyvän valon ja lähi-infrapunan aallonpituusalueilla. Sen peilin valonkeräyskyky olisi ollut suurempi kuin kaikkien maailman ammattikäytössä olevien teleskooppien yhteensä. Teleskoopin suunnitteluprojekti oli työn alla vuodesta 2000 vuoteen 2004. Alkuperäiseksi rakentamisajankohdaksi päätettiin vuosi 2011, ja valmistumisajaksi arvioitiin vuotta 2021. Lopulta suunnitelma hylättiin, koska rakennelmaan liittyi liian suuria teknisiä ja aikataulullisia haasteita eikä sitä olisi luultavasti saatu toteutettua kovinkaan lähellä tulevaisuudessa. Lisäksi toteutuessaan OWL olisi vaatinut rahoitusta noin 1,2 miljardia euroa.
OWL-hankkeen takana oli tähtitieteilijä Roberto Gilmozzi, joka toimi Euroopan eteläisessä observatoriossa (ESO). Gilmozzilla oli paljon kokemusta työskentelystä erilaisten teleskooppien parissa. Hän oli ideoinut OWL-teleskoopin vuonna 1997. Vuodesta 1998 alkaen hän oli vetänyt OWL-suunnitteluhanketta Euroopan avaruusjärjestössä (ESA).
OWL-teleskoopin järjestelmällä olisi tutkijoiden mukaan voitu nähdä jopa 13 miljardin valovuoden päähän ja analysoida esimerkiksi planeettojen kaasukehän koostumusta. OWL-teleskoopin sijainniksi oltiin kaavailtu esimerkiksi Etelämannerta tai La Silla -vuorta Atacaman aavikolla, Chilessä.
Lemmikit 1998–2008

Lemmikit 1998–2008 on Jonna Tervomaan 1. lokakuuta 2008 julkaistu kokoelma-albumi. Kokoelma julkaistiin kahtena versiona: yhden albumin versiona, joka sisältää kaikki singleinä julkaistut kappaleet, sekä kahden albumin versiona, jolla on singlejen lisäksi mukana toinen albumillinen harvinaisuuksia. Erikoispainosta painettiin rajallinen määrä ja se myytiinkin nopeasti loppuun.
Albumi oli ensimmäisellä listaviikollaan albumilistan sijalla 28.
Kokoelmaa varten äänitettiin uusi kappale "Päästä yli", joka julkaistiin myös singlenä elokuussa 2008.
Kappaleet.
Lemmikit
Harvinaiset helmet
Antonio Tajani

Antonio Tajani (; s. 4. elokuuta 1953 Rooma) on italialainen poliitikko ja entinen Euroopan parlamentin puhemies. Hän nousi Barroson I komissioon liikennekomissaariksi Jacques Barrot'n tilalle 8. toukokuuta 2008. Vuosina 2010–2014 hän oli teollisuus- ja yrittäjyysasioista vastaava komissaari Barroson II komissiossa. Hän toimi molemmilla kerroilla myös komission varapuheenjohtajana.
Tajani oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 1994–2008 edustaen Forza Italia -puoluetta, joka kuului Euroopan kansanpuolueeseen. Tajani valittiin Euroopan parlamentin puhemieheksi 17. tammikuuta 2017 edellisen puhemiehen Martin Schulzin erottua.
Vuonna 2019 VoteWatch Europe arvioi Tajanin olevan vaikutusvaltaisin Euroopan parlamentin jäsen.
Koulutus ja ura.
Lähde
Nicolas Poussin

Nicolas Poussin (15. kesäkuuta 1594 Les Andelys, Ranska – 19. marraskuuta 1665 Rooma, Italia) oli ranskalainen taidemaalari. Hän on 1600-luvun klassismin keskeisiä edustajia.
Poussin vietti suurimman osan työurastaan Roomassa Italiassa.
Gordon’s Gin

Gordon’s Gin on brittiläinen ginimerkki. Sitä valmistetaan Britannian ohella Uudessa-Seelannissa sekä muutamissa kansainyhteisön maissa. Tuotemerkin omistaa monikansallinen yritysjätti Diageo.
Gordon’s Ginin kehitti skotlantilainen Alexander Gordon perustamassaan Clerkenwellin tislaamossa Lontoossa vuonna 1769. Special London Dry Ginistä tuli hyvin suosittu, ja sen resepti on säilynyt muuttumattomana aina näihin päiviin. Sen ainesosia ovat katajanmarja, korianterin siemenet, karhunputken juuri sekä yrtit. Reseptin on tuntenut ainoastaan 12 ihmistä maailmassa, ja se on säilynyt salassa yli 200 vuoden ajan.
Britanniassa Gordon’s Gin myydään vihreässä pullossa, muualla kirkkaassa pullossa. Pullo voi olla myös muovia riippuen koosta.
Dominic West

Dominic West (s. 15. lokakuuta 1969 Sheffield, Englanti) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan roolistaan Jimmy McNultyna televisiosarjassa "Langalla" (2002–2008) ja Noah Sollowayna draamasarjassa The Affair (2014–). Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Kesäyön unelma" (1999), "Rock Star" (2001), "300" (2007) ja "Johnny English – uudestisyntynyt" (2011). Hän on menestynyt myös teatterinäyttelijänä.
West syntyi Sheffieldissä katoliseen irlantilaiseen perheeseen. Hän opiskeli Eton Collegessa, Dublinin Trinity Collegessa ja Lontoon Guildhall School of Music and Dramassa.
Säräisniemen kotiseutumuseo

Säräisniemen kotiseutumuseo on Vaalan Säräisniemen kylässä sijaitseva vuonna 1961 avattu kulttuurihistoriallinen paikallismuseo.
Museon päärakennuksena toimii Säräisniemen pitäjän ensimmäinen vuonna 1884 valmistunut koulurakennus, ja museoalueella on esillä Vaalan kunnan alueelta kerättyä paikallisperinteeseen liittyvää maatalous-, kotitalous- ja kouluesineistöä, Säräisniemi-keramiikkaa ja pienoismalleja, "Häpeäpenkki" sekä taidemaalari ja taidegraafikko Olli Seppäsen (1921–1968) ja taidemaalari Paavo Leinosen (1894–1964) luonnoksia ja esineistöä.
Museoalueeseen kuuluvat vanha koulurakennus, kaksikerroksinen lainaviljamakasiini ja Säräisniemen entinen paloasema. Museoalueen päärakennuksena toimiva koulurakennus toimi kouluna 1960-luvulle saakka.
Säräisniemen kotiseutumuseo on yksi Pohjois-Pohjanmaan paikallismuseoista. Sen omistaa Säräisniemen Museo- ja Kotiseutuyhdistys ry, ja museojohtajana toimii Riitta Lämsä. Museo on avoinna kesäisin ja muulloin sopimuksesta.
Vuonna 2008 museo sai museoviraston avustuksen päärakennuksen julkisivujen kunnostukseen.
Tähtiluokka

Tähtiluokka on Suomen Idols-kilpailun vuoden 2008 semifinalistien albumi. Albumi sisältää yhden kappaleen kaikilta semifinalisteilta sekä ”Hyvää yötä ja huomenta” -kappaleen, jossa kaikki semifinalistit laulavat.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan neljännelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä kymmenen viikkoa. Albumi saavutti kultalevyn rajan julkaisuvuonnaan 2008.
Quseir Amra

Quseir Amra eli Qasr Amra on Itä-Jordanian aavikkolinnoituksista kuuluisin ja parhaiten säilynyt. Se on rakennettu 700-luvun alussa. Sitä pidetään yhtenä varhaisen islamilaisen taiteen ja arkkitehtuurin parhaista esimerkeistä.
Linnan rakennuttanut kalifi Walid I ruhtinaineen piti linnaa metsästys- ja rentoutumispaikkanaan. Sen seiniä peittävät freskot, joissa näkyy nyttemmin Lähi-idästä sukupuuttoon kuolleita eläimiä sekä hedelmiä ja vähäpukeisia naisia. Linnoituksessa on kylpyläosasto, joka kertoo roomalaisista vaikutteista.
Linnoitus on Unescon maailmanperintökohde.
Spitaalijärvi

Spitaalijärvi on pieni järvi Lauhanvuoren kansallispuistossa Isojoella. Sen syvyys on noin 1,5–2 metriä. Se kuuluu Lapväärtinjoen vesistöön.
Lauhanvuoren laelta on Spitaalijärvelle noin kahden kilometrin matka. Järven länsirannalla on nykyisin keittokatos ja tulentekopaikka. Itärannalla sijaitsee tulentekopaikan lisäksi telttailualue. Lauhanvuoren poluille on vuoren laen lisäksi helpointa lähteä Spitaalijärveltä. Järvellä on myös pysäköintialue.
Erään tarinan mukaan järven vedellä uskottiin olevan spitaalia ja muita sairauksia parantava vaikutus. Järven kuuluisaa "parannusvettä" vietiin aikoinaan myös Venäjän ruhtinaille. Spitaalijärven pH on nykyisin noin 4,7, jolla parantava vaikutus saattaa selittyä.
Changdeokgung

Changdeokgung (, hanja 昌德宮) on laajan puiston ympäröimä palatsi Etelä-Korean pääkaupungissa Soulissa. Se on yksi viidestä suuresta palatsista, jotka Joseon-dynastian kuninkaat rakennuttivat, ja koska se on palatseista itäisin, sitä sanotaan myös Itäpalatsiksi (, hanja 東闕).
Palatsin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1405. Se on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1997.
Palatsi oli Joseon-dynastian hallitsijoiden asuntona pitempään kuin mikään muu.
Lawrence Doherty

Hugh Lawrence ”Laurie” Doherty (8. lokakuuta 1875 Wimbledon – 21. elokuuta 1919 Broadstairs, Kent) oli brittiläinen tennispelaaja. Hän voitti Wimbledonin tennisturnauksen kaksinpelimestaruuden viisi kertaa peräkkäin vuosina 1902–1906 sekä kultaa Pariisin olympialaisten 1900 tenniksen kaksin- ja nelinpelissä. Hän saavutti Pariisissa myös pronssia sekanelinpelissä. Kaksinpelin loppuottelussa hän voitti Harold Mahonyn erin 6–4, 6–2, 6–3. Nelinpelin kullan hän voitti yhdessä Reginald Dohertyn kanssa.
Wimbledonin kaksinpelimestaruuksien 1902–1906 lisäksi Doherty voitti Reginal Dohertyn kanssa Wimbledonin nelinpelin kahdeksasti vuosina 1897–1901 ja 1903–1905. Voittaessaan Yhdysvaltain mestaruuskilpailuiden kaksinpelimestaruuden 1903 Dohertystä tuli ensimmäinen tennispelaaja, joka on kyennyt voittamaan Grand Slam -turnauksen kotimaansa ulkopuolella.
Lawrence Doherty oli Reggie Dohertyn nuorempi veli. Molemmat veljekset hyväksyttiin International Tennis Hall of Fameen 1980.
Lauhala

Lauhala on kylä Kankaanpään Honkajoen pohjoisosassa Satakunnassa. Kylän läpi kulkee kantatie 44. Lauhalan läpi virtaa Paholuoma-niminen joki.
Linnuntietä kylästä on matkaa Jyllinkoskelle 0,9 kilometriä, Katkoon 3,8 km, Vakkurinkylään 3,8 km ja Perä-Hyyppään 7,4 km. Kaksi viimeisenä mainittua sijaitsevat Kauhajoella.
Lauhalan postinumero on 38970.
Monimutkainen järjestelmä

Monimutkainen järjestelmä tai kompleksinen järjestelmä on sellainen systeemi eli järjestelmä, jonka käyttäytymistä tai toimintaa ei voi palauttaa järjestelmän osiin. Monimutkaisen järjestelmän kokonaisuus on enemmän tai jotain muuta kuin varsinaisesti sen osien summa. Monimutkaiset järjestelmät ovat varsin dynaamisia, ja siksi pienetkin häiriöt ja muutokset voivat muuttaa koko järjestelmää.
Tiedekirjallisuudessa puhutaan aina systeemistä, eikä järjestelmästä. Sanana "järjestelmä" sopii paremmin kertomaan rajattua ja tunnettua mekanismia, kun taas systeemi on abstrakti kokonaisuus.
Ylä-Mulkku

Ylä-Mulkku on saari Vaalan kunnan alueella Oulujärvessä Kainuussa. Se on 600 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen sinta-ala on 6,1 hehtaaria . Ylä-Mulkussa sijaitsee yksi Oulujärven käyntisatamista.
Ylä-Mulkun käyntisatamassa on neljä vierasvenepaikkaa. Saari on Oulujärven retkeilyaluetta. Sataman lisäksi Ylä-Mulkussa on nuotiopaikka, opastaulu, talousjätehuolto, käymälä ja puuvaja.
Michał Kazimierz Ogiński

Michał Kazimierz Ogiński (, 1731 Varsova, Puola-Liettua – 3. toukokuuta 1799 Słonim, Venäjä) oli puolalais-liettualainen poliitikko, sotilas, muusikko ja säveltäjä.
Elämäkerta.
Ogińskin poliittinen ura alkoi 18-vuotiaana, jolloin hänet nimitettiin Liettuan suuriruhtinaskuntaan valtion virkamieheksi. Vuonna 1764 hän oli ehdolla Puola-Liettuan kuninkaaksi, mutta hän hävisi kilvassa Stanislaus II Poniatowskille. Sen sijaan hänet nimitettiin Vilnan voivodiksi. Hän liittyi myös venäläisvastaiseen Barin konfederaatioon. Hävittyään Aleksandr Suvorovin johtamille venäläisjoukoille Stołowiczen taistelussa, hän joutui maanpakoon. Hän pystyi kuitenkin palaamaan kotimaahansa 1768 ja hänet nimitettiin Liettuan hetmaniksi, jolloin hänestä tuli toinen Puola-Liettuan korkea-arvoisimmista sotilaista. Vuosien 1788−1791 sejmissä hän oli isänmaallisen puolueen jäsen, mutta vuoden 1792 Venäjälle kärsityn tappion jälkeen hän erosi virastaan ja vetäytyi suvun kartanoon Słonimiim.
Sotilas-poliittisen uransa ohella Ogiński oli huomattava insinööri ja muusikko. Hän rakennutti Pinsk-Volhynia-maantien, Vilnan asevaraston ja Ogińskin kanavan, joka yhdistää Niemen- ja Dnepr-joet toisiinsa. Hän perusti myös monia tehtaita ja pajoja sukunsa maille.
Ogiński sävelsi ja harrasti musiikkia, sekä tuki monia muusikkoja. Słonimissa hän ylläpiti kahta teatteriryhmää, italialaista ja puolalaista, painotaloa, sekä suurta orkesteria. Hän vaikutti myös harpun rakenteeseen soittimena ja sävelsi monia teoksia.
Whitechapel (yhtye)

Whitechapel on yhdysvaltalainen deathcore-yhtye Knoxvillestä, Tennesseestä.
Historia.
Whitechapelin perustivat helmikuussa 2006 Phil Bozeman, Brandon Cagle ja Ben Savage. Pian sen jälkeen kun ajatus yhtyeestä muodostui, mukaan tulivat Alex Wade, Zach Householder, Gabe Grisp ja Derek Martin. Yhtye levytti ensimmäiset demonsa samana vuonna. Yhtyeen nimi tulee Lontoon kaupunginosasta, joka tunnetaan Viiltäjä-Jackin murhien tapahtumapaikkana. Vuonna 2007 yhtye kirjoitti sopimuksen Siege of Amida Recordsin kanssa Isossa-Britanniassa ja Candlelight Recordsin kanssa Pohjois-Amerikassa, jonka kanssa yhtye teki kokopitkän albumin, "The Somatic Defilementin" kesäkuussa samana vuonna. Lokakuussa 2007, Whitechapel kirjoitti sopimuksen Metal Bladen kanssa ja julkaisi vuonna 2008 uuden albuminsa "This is Exilen". Vuonna 2010 yhtye julkaisi "A New Era of Corruption" -albumin. Vuonna 2012 julkaistiin "Whitechapel"-albumi. Yhtyeen viides albumi, "Our Endless War", julkaistiin vuonna 2014. "Mark Of The Blade" -albumin (2016) aikana yhtye muuttui kokeellisemmaksi ja alkoi muun muassa käyttämään puhdasta laulua. The Valley -albumi julkaistiin vuonna 2019. Albumissa on enemmän puhdasta laulua ja kokeellisuutta kuin edeltäneessä albumissa. Vuoden 2021 albumi "Kin" julkaistiin 29. lokakuuta ja albumi jatkaa "The Valley" -albumin tarinaa Bozemanin vanhempien menettämisestä lapsena. Whitechapel keikkailee tällä hetkellä monien tunnettujen metalliyhtyeiden kanssa.
Julkaisut.
Studioalbumit
EP:t
Billy Talent III

Billy Talent III on kanadalaisen Billy Talent -yhtyeen albumi vuodelta 2009. Albumin tunnetuin kappale on single "Rusted from the Rain".
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 3.
Kappaleet.
Bonusraidat iTunesissa
Saksalainen painos
Guitar Villain -painos
Katriina Rinne

Ansa-Marja Katriina Rinne (s. 6. joulukuuta 1939 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on tehnyt elämäntyönsä televisiossa ja esiintynyt myös teatterissa ja elokuvissa.
Katriina Rinne kuuluu Rinteen näyttelijäsukuun. Hänen vanhempansa olivat Jalmari Rinne ja Ansa Ikonen. Myös Rinteen sisarukset Tommi, Tiina, Taneli ja Marjatta Rinne ovat näyttelijöitä.
Rinne syntyi talvisodan aikana. Hän on äitinsä Ansa Ikosen esikoinen. Rinne opiskeli näyttelijäksi Teatterikorkeakoulussa.
Mustesienet

Mustesienet ("Coprinus" ja "Coprinellus", "Coprinopsis" sekä "Parasola") ovat joukko nurmikoilla ja metsissä kasvavia usein vaaleansuomuisia sienilajeja, jotka muuttuvat vanhemmiten mustiksi. Sienten lakki saattaa suorastaan sulaa tummaksi nesteeksi, mistä juontuu suvun suomenkielinen nimi. Jotkut lajeista, kuten harmaamustesieni, ovat myrkyllisiä alkoholin kanssa nautittuna. Laji toimii antabuksena, sillä se sisältää esimerkiksi kopriinia. Suomumustesieni on nuorena hyvä ruokasieni. "Coprinus"-suku katsotaan kuuluvaksi "Agaricaceae"-heimoon, muut mustesienisuvut "Psathyrellaceae"-heimoon haprakkaiden kanssa.
Nipukkamustesieni

Nipukkamustesieni ("Coprinopsis acuminata", syn. "Coprinus acuminatus") on harmahtava mustesienilaji. Se muistuttaa sukulaistaan harmaamustesientä, ja sekaantumismahdollisuuden takia sitä ei tule nauttia ainakaan alkoholin kanssa.
Vilppulan rautatieasema

Vilppulan rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Mänttä-Vilppulan kaupungissa Tampere–Haapamäki-radan varrella. Oriveden asemalle on rautateitse etäisyyttä noin 46 kilometriä ja Haapamäelle noin 25 kilometriä . Mänttä-Vilppulan alueella on Vilppulan rautatieaseman ohella Kolhon seisake matkustajaliikenteen käytössä. Museovirasto on luokitellut Vilppulan ja Kolhon asema-alueet valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Vilppulan asemarakennus rakennettiin Knut Nylanderin laatimien IV luokan tyypin numero 1 piirustusten mukaan; Pohjanmaan rataa varten laadittiin kaksi erilaista IV luokan aseman tyyppipiirustusta. Tässä tyypissä julkisivun puolelle rakennettiin avokuisti pylväineen ja se oli koristeellisempi kuin muut IV luokan asemat. Samanlainen asema rakennettiin myös Alavudelle ja Seinäjoelle. Vilppulan vuonna 1883 valmistunut asemarakennus on säilynyt ulkoasultaan lähes alkuperäisenä, vaikka sitä laajennettiin vuonna 1903 Bruno Granholmin suunnitelmien mukaan. Asema-alueelle rakennettiin myös Jämsänkosken ja Mäntän tehtaiden varastorakennukset. Vuonna 1934 valmistui kolmepaikkainen tiilinen veturitalli, joka muutettiin 1950-luvulla VR:n Mäntän linja-autojen talliksi.
Kauko-ohjauksen myötä junasuoritus Vilppulassa lopetettiin vuonna 2004, mutta asemalle jäivät niin lipunmyynti kuin VR Cargon ja veturinkuljettajien tukikohdatkin. Vilppula on edelleen vilkas henkilö- ja tavaraliikenteen asema, joka palvelee niin Vilppulan kirkonkylän kuin Mäntän kaupunginkin tarpeita.
Vilppulan aseman pohjoispuolelta haarautuu teollisuusrata Mänttään. Serlachius Oy rakennutti alkujaan kapearaiteisen radan vuosina 1896–1897. Rata muutettiin normaaliin raideleveyteen vuonna 1929, jolloin se myös siirtyi valtion omistukseen. Asemalta rakennettiin vuonna 1907 lisäksi satamarata Vilppulankosken alapuolelle, mutta tämä rata purettiin 1980-luvun puolivälissä. Satamassa oli VR:n rataosaston varikko, jonka paikalla toimi puolustusvoimien varikko vuosina 1970–1991.
Punapääkaljukas

Punapääkaljukas, aikaisemmalta nimeltään punapääkalliotimali ("Picathartes oreas") on länsiafrikkalainen varpuslintu.
Ulkonäkö ja koko.
Tämä lintu on noin 35 senttimetrin pituinen, pyrstön osuus tästä on 14 senttiä. Punapääkaljukas on värikäs lintu: selkäpuoli on harmaa, alapuoli keltainen, pään etuosa tumma ja takaosa punainen. Koivet ovat voimakkaat ja pyrstö pitkähkö.
Esiintyminen.
Punapääkaljukas esiintyy Afrikassa Guineanlahden pohjukassa Pohjois-Nigeriasta Gabonin keski-ja eteläosiin. Lajin populaation koko on tuskin enempää kuin 10 000 yksilöä. Se on uhanalainen elinympäristöjen häviämisen takia.
Elinympäristö.
Punapääkaljukkaat elävät pääasiassa sademetsissä.
Lisääntyminen.
Laji pesii yhdyskunnittain onkaloissa, luolissa ja laajoissa puunkoloissa.
Ravinto.
Punapääkaljukas syö enimmäkseen selkärangattomia, varsinkin muurahaisia, ja myös pieniä selkärankaisia, kuten liskoja ja sammakoita.
Nuotiomustesieni

Nuotiomustesieni ("Tulosesus angulatus", syn. "Coprinellus angulatus" tai "Coprinus angulatus") on palopaikoilla viihtyvä mustesienilaji. Sen voi sekoittaa esimerkiksi on esimerkiksi palomustesieneen ("Coprinopsis jonesii"), joka kuuluu kuitenkin nykytiedon mukaan taksonomisesti aivan eri sukuunkin. Nuotiomustesieni kasvaa alkukesästä syksyyn. Se on Suomessa yleinen, ei uhanalainen.
Nuotiomustesienen lajinimi "angulatus" on kuvaava tämän lajin pienelle itiöemälle, jonka lakin läpimitta vaihtelee puolesta puoleentoista millimetriin. Siinä on uurteisuutta tai taitteisutta, hieman samettimaista päällystä, mikä kasvun myötä häiventyy. Lajinimi perustuu kuitenkin tiettävästi mikroskooppisiin tuntomerkkeihin, erityisesti itiöiden muotoon. Heltat ovat aluksi väriltään valkeat, sittemmin itiöistä aina harmaanvioletista ruskeanmustaan, kolotyviset tai jalasta kokonaan irtonaiset. Jalka itsessään on läpikuultava, ontto ja hauras ja enintään viiden senttimetrin mittainen. Maltoa voi kuvata ohueksi eikä siinä ole erityistä hajua eikä makua. Itiöemät eivät sula "musteeksi" varsinaisten mustesienten tapaan vaan niillä on taipumus hävitä kuivumalla. 
Lajin itiöemiä esiintyy suurehkoina ryppäinä kannoilla ja mätänevillä lehtipuilla. Nuotiomustesienestä ei ole vähäpätöisyytensä vuoksi ruokasieneksi, eikä sen myrkyllisyydestä ole myöskään kokemuksia. 
Vaikka nuotiomustesienen suvun "Coprinellus" on alun perin lanseerannut jo suomalainen Petter Adolf Carsten vuonna 1879, se osattiin sijoittaa varsinaisista mustesienistä "Coprinus" poiketen haprakkaiden heimoon "Psathyrellaceae" vasta 2000-luvulla.
Varjomustesieni

Varjomustesieni ("Tulosesus bisporus", syn. "Coprinellus bisporus" tai "Coprinus bisporus") on Suomessa tavattava mustesienilaji. Sen sukulaisiin kuuluu myrkyllisiä lajeja kuten harmaamustesieni. Sieni kasvaa niityillä, pelloilla ja puutarhoissa; toisten tietojen mukaan metsissä oksilla ja lehdillä, joskus jopa hevosen ja lehmän lannalla. Sieni lienee Suomessa yleinen, mutta tiedot vaihtelevat. Varjomustesieni on varmuudella tavattu Ruotsissa. Lajia ei voi varmuudella tunnistaa ilman mikroskooppisia tuntomerkkejä.
Sienen lakki on nuorena vaalean kanelinvärinen, ellipsoidi, enintään noin senttimetrin läpimittainen, mutta vanhempana laajentuessaan säteittäisuurteinen ja tummuu. Heltat ovat verraten harvassa. Jalka on lieriömainen, lähinnä valkoinen, untuvaiseksi kuvailtu.
Anapistula caecula

Anapistula caecula on ehdokas pienimmäksi tunnetuksi hämähäkkilajiksi. Se esiintyy läntisessä Afrikassa, Norsunluurannikolla ja kuvattiin tieteelle ensi kerran vasta vuonna 1993.
Aikuinen "A. caecula" -naaras on vain 0,46 millimetrin pituinen. Koska hämähäkkien koiraat ovat yleensä naaraita pienikokoisempia, lajin koiras saattaa olla pienin hämähäkki, mutta "A. caecula"n koirasyksilöä ei toistaiseksi ole löydetty. On mahdollista, että laji lisääntyy neitseellisesti, kuten eräiden pienimpien hämähäkkilajien on arveltu tekevän.
Savikkomustesieni

Savikkomustesieni ("Tulosesus hiascens", syn. "Coprinellus hiascens" tai "Coprinus hiascens") on puistoissa ja täytemailla kasvava mustesienilaji. Se viihtyy erityisesti savimailla. Laji on Suomessa yleinen.
Bell 47

Bell 47 on yhdysvaltalaisen Bell Helicopter -yhtiön vuosina 1946–1974 valmistama kevyt helikopteri. Se on kaksipaikkainen ja kaksilapainen. Voimalaitteena on yksi mäntämoottori.
Bell 47 kehitettiin Bell Model 30 –helikopteriprototyypistä, ja siitä tuli 8. maaliskuuta 1946 ensimmäinen siviili-ilma-alukseksi sertifioitu helikopteri.
Bell 47:n eri versioita valmistettiin vuoteen 1974 asti kaikkiaan 5 600 kappaletta. Lisenssivalmistusta oli Italiassa (Agusta), Japanissa (Kawasaki) ja Englannissa (Westland). Yhdysvaltain armeija käytti Bell 47:n H-13 Sioux -sotilasversiota Korean ja Vietnamin sodissa.
Lentäjän lisäksi koneella voi kuljettaa yhtä matkustajaa tai 479 kilogrammaa rahtia. Suurin lentonopeus on 169 km/h ja matkanopeus 135 km/h. Nousunopeus on 4,4 m/s. Kantama on 396 km. Koneen 6-sylinterisen Lycoming -mäntämoottorin teho on 280 hevosvoimaa (210 kW).
Bell 47J "Ranger" on matkustamolla varustettu versio.
Käyttö Suomessa.
Imatran Voima hankki vuonna 1953 Suomeen ensimmäisen helikopterin, jolla koulutettiin Suomen ilmavoimien ensimmäiset helikopterilentäjät. Kone (rek. OH-HIA) on nykyisin (2009) Suomen Ilmailumuseossa Vantaalla. Toinen Bell 47D-1-kopteri (rek. OH-HIB) on nykyään keräilijän kokoelmissa Sääksmäen Tarttilassa.
Agusta-Bellin valmistamia koptereita on ollut käytössä myös Suomessa. 2 kpl Agusta-Bell 47J-kopteria (rek. OH-HIW ja OH-HSI) on myös keräilijän kokoelmissa Sääksmäen Tarttilassa.
Ahveniston helikopterionnettomuudessa vuonna 1984 Agusta-Bell 47J –tyyppisen helikopterin epäonnistunut laskeutuminen johti yhden matkustajan ja neljän katsojan kuolemaan.
Fabianinkadun helikopterionnettomuudessa vuonna 1965 kuoli kolme ihmistä ja yksi loukkaantui, kun Agusta-Bell 47J Ranger -helikopteri putosi kadulle.
Matti Järvinen (muusikko)

Matti Järvinen (s. 22. maaliskuuta 1955 Vaasa) on suomalainen muusikko ja lauluntekijä, jonka uraan on kuulunut mm. vaasalainen S.P. Insect- sekä tamperelainen Matthews-yhtye. Parhaiten Järvinen tunnetaan vuonna 1976 ilmestyneestä sooloalbumista "Matin levy", jolla rumpuja soitti Upi Sorvali, bassoa Ilkka Hanski ja Järvinen itse kaikkia muita soittimia. Sen arvosteluissa hän sai tunnustusta erityisesti kitaristina ja säveltäjänä. 
Järvinen vetäytyi julkisuudesta ja musiikkiuralta, kun levy ei saavuttanut kaupallista menestystä. Hän ei ollut kiinnostunut keikkailusta, joten levy-yhtiökään ei enää julkaissut häneltä uutta materiaalia. Hän on tehnyt varsinaisen työuransa Keravalla kehitysvammaisten parissa.
Lähteikkömustesieni

Lähteikkömustesieni ("Coprinellus aquatilis", syn. "Coprinus aquatilis") on soistuneilla puronvarsilla ja rantakosteikoissa kasvava mustesienilaji. Laji kasvaa lahopuulla ja on Suomessa yleinen.
Korsimustesieni

Korsimustesieni ("Coprinopsis friesii", syn. "Coprinus friesii") on puistoissa, poluilla, puutarhoissa ja rantametsiköissä kasvava mustesienilaji. Se kasvaa lahoavilla ruohoilla ja kasvinjätteillä. Se on Suomessa melko yleinen ja luetaan elinvoimaiseksi. Itiöemän lakki on usein puolipallomainen tai kartiomainen, lähinnä valkoinen nahanruskein keskustoin, muuttuu tummanruskeaksi ja nesteytyy mustemaiseksi. heltat ovat tiehässä. Jalka on noin sentistä kolmeen mittainen ja vain noin millimetrin paksuinen, joten koko itiöemä on varsin pieni.
Kaljumustesieni

Kaljumustesieni ("Parasola galericuliformis", syn. "Coprinus galericuliformis") on lehdoissa, puistoissa ja puutarhoissa kasvava mustesienilaji. Se kasvaa ruohikoissa, risuissa, puruilla ja lahopuulla. Laji on Suomessa melko yleinen. Laji muistuttaa huomattavan paljon silomustesientä ("P. leiocephala") eikä ole varmuudella erotettavissa siitä kuin mikroskooppisin tuntomerkein. Sen lakki on nuorena noin senttimetrin levyinen ja kolmesta kymmeneenkin senttimetriä korkea, vanhemmiten harmaantuva, hieman keskeltä punertavankellervä. Vanhemmiten lakki aukeaa sateenvarjomaiseksi ja osittain häviää nesteeksi. Vaaleankerrertävän jalan pituus vaihtelee suunnilleen kolmesta kymmeneen senttimetriin ja paksuus alle millimetristä kolmeen.
Hupamustesieni

Hupamustesieni ("Coprinellus flocculosus", syn. "Coprinus flocculosus") on nurmikoilla, lintujen ruokintapaikoilla, sahanpurulla yms. ravinteikkailla alustoilla kasvava mustesienilaji. Se viihtyy lannalla ja lahoavilla kasvinjätteillä. Laji on Suomessa yleinen.
Hupamustesieni on pieni,1-4 cm, lakki munamainen tai kellomainen. Suojusjäte on suhteellisen valkoinen, joko kuitumaisesti tai laikkuisesti halkeileva. Heltat ovat tiheässä ja mustuvat ja vetistyvät. Itiöemiä tapaa kesästä syksyyn.
Sicarius hahni

Sicarius hahni on eteläisen Afrikan autiomaissa esiintyvä keskikokoinen hämähäkkilaji.
Muiden "Sicarius"-lajien tapaan "S. hahni" on maan pinnalla elävä hämähäkki, joka saalistaa vaanimalla. Se kaivautuu hiekkaan aivan maanpinnan alle ja syöksähtää liian lähelle eksyvän saaliin kimppuun. Hämähäkin pinnassa olevat karvat sitovat hiekanjyviä ja tarjoavat näin eläimelle toimivan naamioinnin.
"S. hahnin" myrkky ei vaikuta uhrin hermostoon vaan tuhoaa erittäin tehokkaasti kudoksia puremakohdan ympäriltä ja johtaa pureman saaneessa ruumiinosassa leviävään nekroosiin. Toisin kuin muiden myrkyllisyydestään kuuluisien hämähäkkien tapauksessa, "S. hahnin" myrkylle ei ole olemassa vastamyrkkyä ja pureman arvellaan olevan kohtalokas. Tämä tekee siitä luultavasti vaarallisimman yksittäisen hämähäkkilajin. "S. hahni" ei kuitenkaan ole aggressiivinen ja elää autiomaassa, mikä vähentää lajin vaarallisuutta käytännössä.
Katri Lindeqvist

Katri Lindeqvist (o.s. Kerkola, s. 5. syyskuuta 1980) on suomalainen suunnistaja. Hän edustaa Paimion Rastia ja häntä valmentaa Janne Salmi.
Lindeqvist suunnisti avausosuuden Suomen viestijoukkueessa, joka voitti maailmanmestaruuden Olomoucissa 2008. Samana vuonna hän avasi Suomen pronssijoukkueen viestin Ventspilsin EM-kilpailuissa.
Häivemustesieni

Häivemustesieni ("Tulosesus ephemerus", syn. "Coprinellus ephemerus" tai "Coprinus ephemerus") on laidunmailla ja lannassa viihtyvä mustesienilaji. Se kasvaa oljilla, sekä hevosten, hirvien ja lehmien lantakasoissa. Laji on Suomessa melko yleinen. Lakki on tyypilliesti kapea ellipsoidi enintään 20 mm läpimitaltaan. Myöhemmin se levenee alaosastaan. Siinä havaitaan säteittäistä uraisuutta. Keskustastaan lakki on kanelinruskea, reunemmalta vaalempi. Helttojen etäisyys toisistaan on suvun lajeille keskimääräistä luokkaa. Varmimmin lajin tunnistaa kasvupaikan ohella mikroskooppisista tuntomerkeistään ja mahdollisesti DNA-analyysillä.
Silomustesieni

Silomustesieni ("Parasola leiocephala", syn. "Coprinus leiocephalus") on esimerkiksi puistoissa, puutarhoissa ja nurmikoilla, lähinnä varjoisissa paikoissa harvakseltaan kasvava mustesienilaji. Se kasvaa puoliloisena lehtihumuksella ja mädäntyvillä kasvinjätteillä, esimerkiksi lastuilla. Laji on Suomessa melko yleinen.
Laji muistuttaa erehdyttävästi muita Parasola-suvun sieniä irtotyvisine helttoineen ja kellanruskeine keskustoineen sekä nopeasti ilmestymisensä jälkeen säteittäisen sateenvarjomaisesti avautuvine soikeine lakkeineen, mutta esimerkiksi heltat ovat hieman harvemmassa kuin esimerkiksi ratasmustesienellä ("P. plicatilis"). Jalan pituus vaihtelee 40–120 senttimetrin välillä ja paksuus on noin yhden ja kahden millimetrin välillä. Ilman mikroskooppia suvun lajeja on vaikea varmuudella erottaa toisistaan.
Nurmimustesieni

Nurmimustesieni ("Parasola megasperma", syn. "Coprinus megaspermus") on puistoissa, nurmikoilla ja tienvarsilla kasvava mustesienilaji. Se kasvaa ruohikkojen karikkeessa, myös lannalla. Lakin läpimitta on nuorella sienellä noin yhden senttimetrin verran, ellipsoidin muotoiseksi kuvattu, mutta leviää vanhetessaan, ei juurikaan sula mustemaiseksi. Väriltään se on oranssin- tai punaruskea ja se on säteittäiskuvioinen. Heltat ovat irtotyviset. Jalan pituus on kolmesta kymmeneen senttimetriin ja läpimitta yhdestä reiluun kahteen millimetriin, väri valkoinen, harmaaseen tai vaaleanruskeaan vivahtava. Laji on Suomessa melko yleinen.
Tadeusz Ogiński

Tadeusz Franciszek Andrzej Ogiński (, 26. elokuuta 1712 – 31. joulukuuta 1783 Maladzyechna, Puola-Liettua) oli puolalais-liettualainen virkamies ja kuului szlachtaan. Hän toimi korkeana virkamiehenä Liettuan suuriruhtinaskunnassa vuodesta 1737 ja Trakain linnanherrana vuodesta 1744. Vuodesta 1770 lähtien hän oli Trakain voivodi. Vuonna 1744 hän toimi 5. lokakuuta – 19. marraskuuta Puola-Liettuan parlamentin sejmin puhemiehenä Grodnossa.
Hänet lyötiin Puolan Valkoisen Kotkan ritarikunnan ritariksi 3. elokuuta 1742.
Kiillemustesieni

Kiillemustesieni ("Coprinellus micaceus", syn. "Coprinus micaceus") on suurina ryhminä kasvava mustesienilaji. Se kasvaa lehtimetsissä, puistoissa ja pihoilla useimmiten lahokantojen läheisyydessä tai lahopuulla. Lakin läpimitta vaihtelee kahdesta neljän senttimetriin. Se on punaruskean keltainen ja kostealla tummempi kuin kuivalla säällä. Myöhemmin se laakenee, ja kostealla "musteeksi" muuttuva, kuivalla säällä ei niinkään, vain itiöistä mustuva. Jalka on valkea, paksuus vaihtelee kolmesta viiteen millimetriin, korkeus viidestä kymmeneen senttimetriin. Suojusta on kuvattu ikään kuin sokeroiduksi kiillejyväksin. Laji on Suomessa yleinen. Lajia ei suositella nautittavaksi ravintona.
Pipanamustesieni

Pipanamustesieni ("Parasola misera", syn. "Coprinus miser") on esimerkiksi metson, jäniksen ja hirven lannalla kasvava hento mustesienilaji. Se kasvaa metsissä ja puutarhoissa. Laji on Suomessa melko yleinen. Sienen itiöemä on lähes läpikuultava, kellanruskehtava, myöhemmin harmaa itiöistä. Heltat ovat harvassa ja irtotyviset, mutta ulottuvat jalkaan, jonka pituus vaihtelee yhdestä viiteen millimetriin ja paksuus on korkeintaan 0,5 millimetriä, mutta usein paljon vähemmän. Lajin itiöemä ei juurikaan sula mustemaiseksi.
Chez Dominique

Chez Dominique oli Helsingin keskustassa sijainnut pohjoismais-ranskalainen arvostettu kahden Michelin-tähden ravintola. Vuonna 1998 perustetun ravintolan omisti ja sen keittiömestarina toimi Hans Välimäki. Chez Dominique toimi Ludviginkadulla vuodesta 1998 vuoteen 2006 ja sen jälkeen Rikhardinkadulla.
Vuonna 2001 Chez Dominique ja G.W. Sundmans saivat kumpikin yhden Michelin-tähden. Tätä ennen Suomessa ei ollut Michelin-tähdellä tunnustettua ravintolaa seitsemään vuoteen. Ravintola säilytti tähtensä vuonna 2002. Seuraavana vuonna Chez Dominiquelle myönnettiin toinen tähti. Näin siitä tuli Suomen historian ensimmäinen kahden Michelin-tähden arvoinen ravintola. Se säilytti asemansa ja jatkoi ainoana kahden tähden ravintolana vuoteen 2013. Vuosina 2011–2012 ravintola tavoitteli vielä kolmatta tähteä, johon ei ollut yksikään suomalainen ravintola koskaan yltänyt, eikä kolmen tähden ravintolaa ollut edes muualla Pohjoismaissa. Kolmatta tähteä ei kuitenkaan koskaan tullut ja lopulta sen tavoittelemisesta luovuttiin.
Keväällä 2013 ravintola antoi ymmärtää lopettavansa toimintansa. Kyseessä oli kuitenkin liioiteltu markkinointitempaus, ja ennen lopettamista ravintola muuttui ensin muutaman kuukauden ajaksi "Bye Bye Dominique" -nimiseksi bistroksi. Elokuussa 2013 Chez Dominique antoi todellisen lopetusilmoituksensa. Ravintola suljettiin 5. lokakuuta 2013.
Aluehallintoviraston mukaan ravintolassa oli teetetty liikaa ylitöitä, eikä niistä maksettu lain mukaisia korvauksia. 
Brittiläinen "Restaurant"-lehti sijoitti Chez Dominiquen vuonna 2009 vuosittaisella maailman 50 parhaan ravintolan listallaan parhaana suomalaisravintolana sijalle 21. Vuonna 2010 sijoitus oli 23., ja vuonna 2011 sijoitus oli 35:s. Vuonna 2013 sijoitus oli 67:s.
Malkakatto

 
Malka- eli tuohikatto on yksi historiallisesti käytetty kattojen katetyyppi. Se oli yleisessä käytössä Suomessa aina 1860-luvulle saakka. 
Malka eli malko on kattopuu, joka estää olkikaton olkia tai myös tuohikaton tuohia nousemasta ylös ja joka ulottuu harjalta räystäälle. Malkojen päät ovat harjalla ristissä ja tavallisesti puutapilla yhdistetyt. Ristikkojen varassa lepää harjapuu eli harakkapuu. Piirumaloissa on vielä pystytapit, jotka estävät pitkittäispuita liukumasta alas. Pienet malat tehdään riu’uista (riukumalka) ja yksinkertaisemmat oksaisista hakopuista (hakomalka).
Malkakaton vesieristeenä on koivuntuohi. Koska tuohi haurastuu nopeasti auringossa, tuohilevyjen suojaksi ladottiin malkoja, jotka samalla pitävät kattotuohia paikoillaan. Malat tehtiin säänkestävyyden vuoksi kuusiriu'uista halkaisemalla ja asennettiin paikoilleen halkaistu puoli alaspäin. Malkojen päälle asennettiin painopuita ja toisinaan vielä kiviä estämään tuulen tuhoja.
Malka- ja painopuita uusimalla ja siten kattotuohia auringolta ja tuulelta suojaamalla tuohinen vesieriste saattoi kestää jopa ihmisiän.
Ivan Mane Jarnovic

Ivan Mane Jarnovic (, 1740/1745–1804) oli kroatialainen viulisti ja säveltäjä. Hän oli luultavasti kotoisin Dubrovnikista.
Jarnovic esiintyi, sävelsi ja johti orkestereja ympäri Euroopan. Hän kiersi Ranskassa, Itävallassa, Saksassa, Sveitsissä, Puolassa, Skandinaviassa ja Englannissa. Hän oli ensiviulistina Katariina Suuren orkesterissa Venäjällä.
Jarnovicin tuotanto käsittää 50 kamarimusiikkiteosta, 22 viulukonserttoa, joista 17 on säilynyt. Hänen ansiokseen luetaan hitaan "romanza"-osan lisääminen viulukonserton rakenteeseen.
Gunvor Brettschneider

Gunvor Birgit Renate Brettschneider (s. 19. joulukuuta 1933 Sipoo) on Svenska social- och kommunalhögskolanin entinen rehtori ja helsinkiläinen kunnallispoliitikko. Koulutukseltaan hän on sairaanhoitaja ja yhteiskuntatieteiden maisteri.
Työura.
Brettschneider toimi Svenska social- och kommunalhögskolanin rehtorina vuosina 1975–1989. Vuonna 1984 koulusta tehtiin Helsingin yliopiston yksikkö. Työssään Brettschneider on pyrkinyt edistämään pohjoismaista yhteistyötä, erityisesti sosiaalityön koulutuksessa ja tutkimuksessa. SSHK:n jätettyään Brettschneider asui kahdeksan vuotta Ruotsissa ja toimi siellä muun muassa Suomen Tukholman-suurlähetystön sosiaaliattaseana. ja Pohjoismaiden ministerineuvoston alaisen sosiaalialan johtavien työntekijöiden jatkokoulutusohjelman vt. rehtorina Göteborgissa.
Vuonna 1987 Brettschneiderille myönnettiin Sosiaaliturvan kunniamitali.
Kunnallispoliitikkona.
Eläkkeelle siirryttyään Brettschneider on toiminut Helsingin kunnallispolitiikassa, muun muassa sosiaalilautakunnan jäsenenä vuosina 2001–2004 ja terveyslautakunnan jäsenenä 2005–2008. Brettschneider oli aiemmin varalla Helsingin kaupunginvaltuustossa Ruotsalaisen kansanpuolueen valtuustoryhmään, ja vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hänet valittiin 847 henkilökohtaisella äänellä kaupunginvaltuutetuksi. Hän on myös RKP:n puoluehallituksen varajäsen. 
Helmikuussa 2014 Brettshcneider teki Helsingin kaupunginvaltuustossa valtuustoaloitteen, jossa kaupunkia kehotetaan tutkimaan, suosiiko kaupunki auraustoimessaan miehiä. Miesvaltaisille työpaikoille vievät kadut ja kehätiet aurataan aloitteen mukaan ensimmäiseksi. Tämä on mahdollisesti syrjivä käytäntö, jota aloitteen mukaan pitää tarkastella.
Yksityiselämä.
Brettschneiderin isä oli 1920-luvun alussa Suomeen muuttanut Saksan kansalainen, äiti suomalainen. Moskovan välirauhan jälkeen Suomessa olevat Saksan ja Unkarin kansalaiset vangittiin internointileireille. Gunvor perheineen suljettiin kymmenvuotiaana leirille Oittiin ja Tammisaareen.
Brettschneider on naimisissa Tukholman suomalaisen seurakunnan entisen kirkkoherran, rovasti Urpo Kokkosen kanssa.
Pierre Baillot

Pierre Marie François de Sales Baillot (1. lokakuuta 1771 Passy, Ranska – 15. syyskuuta 1842 Pariisi) oli ranskalainen viulisti ja säveltäjä. 
Baillot opiskeli viulunsoittoa Giovanni Battista Viottin johdolla. Hän opetti viulunsoittoa Pariisin konservatoriossa. Hän kirjoitti konservatorion virallisen viulunsoittomenetelmän yhdessä Pierre Roden ja Rodolphe Kreutzerin kanssa sekä kirjoitti yksin teoksen "J'art du violon" (1834). Baillotilla oli perustavanlaatuinen rooli viulun teknisessä ja musiikillisessa kehityksessä aikana, jolloin virtuositeettia pidettiin avoimesti arvossa. Hän johti myös Pariisin oopperaa, antoi sooloresitaaleja ja oli huomattava kamarimuusikko. Hän kuoli Pariisissa.
Hanna Tainio

Hanna Maria Tainio (s. 20. syyskuuta 1960 Tampere) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko. Hän oli kansanedustaja kaudella 2011–2015. Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen hän on ollut vuodesta 1988 ja valtuuston puheenjohtaja vuosina 2005–2006.
Hanna Tainio kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen lyseon lukiosta vuonna 1979 ja valmistui Tampereen yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1984 sekä väitteli tohtoriksi vuonna 1987. Vuonna 1990 hän sai pätevyyden kirurgian ja vuonna 1992 urologian erikoislääkäriksi. Tainio toimi virkaatekevänä kirurgian osastonlääkärinä Valkeakosken aluesairaalassa vuosina 1984–1985, terveyskeskuslääkärinä Urjalassa, Viialassa ja Kylmäkoskella vuonna 1985, kirurgian ja urologian apulais- ja erikoislääkärinä Tampereen yliopistollisessa sairaalassa vuosina 1985–2002, Pirkanmaan sairaanhoitopiirin asiantuntijalääkärinä vuosina 2002–2011 sekä PSHP:n asiantuntijaylilääkärinä vuodesta 2011.
Tainio oli sosiaalidemokraattien pormestariehdokas vuosina 2006 ja 2008. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa hänet valittiin valtuustoon Tampereen toiseksi suurimmalla ja koko maan seitsemänneksi suurimmalla henkilökohtaisella äänimäärällä, yli 4 400 äänellä, voittaen istuvan pormestarin Timo P. Niemisen lähes 2 000 äänellä. Vuoden 2012 kuntavaaleissa Tainio oli Tampereen eniten ääniä saanut ehdokas 
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Tainio valittiin kansanedustajaksi Pirkanmaan vaalipiiristä 10 400 äänellä. Hän oli vaalipiirin eniten ääniä saanut ehdokas. Taino putosi eduskunnasta vuoden 2015 vaaleissa. Tämän jälkeen hänet valittiin Kuntaliiton varatoimitusjohtajaksi vastuualueinaan sosiaali- ja terveysasiat, opetus- ja kulttuuriasiat, lakiasiat, julkiset hankinnat ja kilpailupolitiikka sekä tietoyhteiskunta-asiat.
Tampereen kaupunginvaltuuston äänestäessä syyskuussa 2013 Rantatunnelin rakentamisesta Tainio ja kolme muuta SDP:n kaupunginvaltuutettua äänestivät tunnelin rakentamisen puolesta, vaikka SDP:n valtuustoryhmä oli tehnyt tunnelia vastustavan ryhmäpäätöksen. Äänestyksen jälkeen nelikko erotettiin SDP:n valtuustoryhmästä. Erotetut pääsivät palaamaan takaisin SDP:n valtuustoryhmään marraskuussa 2014. 
Tainio oli Raha-automaattiyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2013 RAY:n lakkautukseen eli vuoden 2016 loppuun asti.
Koulutukseltaan Tainio on lääketieteen tohtori sekä kirurgian ja urologian erikoislääkäri, ja hänellä on urologian dosentuuri Tampereen yliopistossa. Hänen isänsä oli Hämeen läänin maaherra Risto Tainio.
BL 8 inch Howitzer Mk 7

BL 8 inch Howitzer Mk 7 eli 203 H 17 on heinäkuusta 1916 alkaen valmistettu järeä kahdeksantuumainen haupitsi, joita ostettiin Suomeen Yhdysvalloista talvisodan aikana 32 kappaletta. Sen kantama, 12 300 jaardia eli 11 250 metriä, oli pidempi kuin Mk 6:n.
Haupitsin tuliasemapaino oli 8 700 kg, putken pituus 16 kaliiperia, ammuksen lähtönopeus 388 m/s, sivusuuntausala +/- 4 astetta, koro 0 – 50 astetta ja kantama 9,5 km.
Haupitseja valmistettiin pääasiassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa, mutta myös Midvale Steel Co:n saamalla lisenssillä Yhdysvaltojen liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan. Yhdysvalloissa valmistetut haupitsit menivät sekä briteille että yhdysvaltalaisille.
Suomessa ei 203 H/17:ää ehditty saada talvisotaan. Aluksi tykit osoitettiin 1. raskaalle, 2. raskaalle ja 3. raskaalle patteristolle, mutta uudelleen organisoinnin jälkeen ne menivät 11., 12., 13., 14., 15., ja 16. raskaalle patterille.
Koska Suomen ilmavoimilla ei ollut rynnäkkölentokoneita, käytettiin järeitä haupitseja niiden asemesta tuhoamaan raskaita bunkkereita ja muita linnoituslaitteita. Niiden tulinopeus oli ammuksen massasta johtuen vähäinen: yksi laukaus minuutissa.
Järeiden haupitsien historia Yhdistyneessä kuningaskunnassa perustuu buurisotien aikaiseen havaintoon raskaan tykistön tarpeesta, jonka britit ratkaisivat ensisijaisesti sovittamalla raskaita ja järeitä rannikkotykkejä maalla kulkeville laveteille. BL 8 inch Howitzer Mk 1, Mk 2, Mk 3, Mk 4 ja Mk 5 ovat tätä perua.
Sen sijaan uudemmat BL 8 inch Howitzer Mk 6, Mk 7 ja Mk 8 ovat alun perin kenttätykeiksi suunniteltuja.
Museohaupitsit.
Yksi 203 H/17 E eli BL 8 inch Howitzer Mk 7 on Suomen Tykistömuseon tykkipihalla, yksi Sotamuseon pihalla ja kaksi Tykistöprikaatissa Niinisalossa.
Pentti Kettunen

Pentti Herman Kettunen (s. 25. helmikuuta 1942 Iisalmi) on suomalainen poliitikko, joka toimi SMP:n kansanedustajana vuosina 1983–1987 ja 1989–1991 ja perussuomalaisten kansanedustajana vuosina 2011–2015.
Ura.
Kettunen on koulutukseltaan merkantti. Hänen toimintansa SMP:ssä alkoi vuonna 1979 puolueen Pohjois-Suomen järjestösihteerinä. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 1983 vaaleissa. Vuoden 1987 vaaleissa hän jäi varasijalle, mutta nousi vuonna 1989 takaisin eduskuntaan J. Juhani Kortesalmen tultua valituksi Mikkelin läänin maaherraksi.
SMP:n jälkeen Kettunen on toiminut muun muassa perussuomalaisissa. Hän oli ehdolla eduskuntaan vuoden 2007 eduskuntavaaleissa, muttei tullut valituksi. Kettunen palasi kansanedustajaksi vuoden 2011 vaaleissa. Hän on Kajaanin kaupunginvaltuuston ja Kainuun maakuntavaltuuston jäsen. Kettunen oli ehdolla vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Joulukuussa 2012 Kettunen jätti kohua herättäneen aloitteen vihreän eduskuntaryhmän sijoittamiseksi Urho Kekkosen kansallispuistoon. Elokuussa 2013 hän vieraili kansanedustaja Teuvo Hakkaraisen kanssa Sodankylässä ja Ivalossa tehden asiasta epävirallisen mielipidekyselyn paikallisten asukkaiden keskuudessa.
Huhtikuussa 2014 Kettunen teki eduskunnassa huomiota herättäneen lakialoitteen, jonka mukaan aviossa synnyttänyt perheen äiti saisi aikaistusta eläkeikään, mikäli jompi kumpi puolisoista on Suomen kansalainen. Kainuun Sanomat piti lakialoitetta provokaationa.
Szlachta

 
Szlachta tarkoittaa aatelistoa Puolan kuningaskunnassa, Liettuan suuriruhtinaskunnassa ja niiden vallan alla olevilla alueilla. Szlachtan jäsenet olivat maanomistajia, ja heillä oli huomattavia poliittisia etuoikeuksia, jotka poistettiin Puolan perustuslailla 1921.