tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tour de Ski 2009–2010

Tour de Ski 2009–2010 kilpailtiin 1. – 10. tammikuuta 2010. Kilpailusarjan hiihdot hiihdettiin Oberhofissa, Prahassa, Cortina d'Ampezzossa, Dobbiacossa ja Val di Fiemmessä.
Naisten kokonaiskilpailun voiton vei puolalainen Justyna Kowalczyk, joka kukisti viimeisellä osuudella kärjessä lähteneen slovenialaisen Petra Majdičin lähes 20 sekunnilla. Miesten kilpailun voitti Tšekin Lukáš Bauer, joka nousi kilpailun kärkitaisteluun mukaan vasta viimeisissä osakilpailussa. Bauer oli ylivoimainen viimeisellä osuudella nousussa Alpe Cermisiin, jossa hän ohitti kolme osakilpailua voittaneen ja lähes koko kilpailusarjan ajan johdossa olleen norjalaisen Petter Northugin.
Suomalaisille tämän vuoden Tour de Ski ei ollut edellisvuosien kaltaista juhlaa. Naisten puolella kaksinkertainen voittaja Virpi Kuitunen jätti kilpailun kesken kolmen osakilpailun jälkeen ja palasi kotimaahan valmistautumaan Vancouverin olympialaisiin. Aino-Kaisa Saarisen taistelu voitosta ratkesi toiseksi viimeisen osakilpailun väärään suksivalintaan, ja hän sijoittui lopulta neljänneksi. Miesten puolella paras oli 12. sijoittunut Matti Heikkinen. 
Moni hiihtäjä jätti kilpailun kesken, koska muun muassa sprinttereille sopivimmat matkat käytiin kilpailusarjan alkupuolella ja ensimmäistä kertaa maailmancup-pisteet jaettiin vaikkei kilpailija hiihtänytkään viimeisen osuuden maaliin asti.
Osakilpailut.
1. osakilpailu.
1. tammikuuta 2010, Oberhof - prologi (v)
2. osakilpailu.
2. tammikuuta 2010, Oberhof - takaa-ajo (p)
3. osakilpailu.
3. tammikuuta 2010, Oberhof - sprintti (p)
4. osakilpailu.
4. tammikuuta 2010, Praha - sprintti (v)
5. osakilpailu.
6. tammikuuta 2010, Cortina d'Ampezzo / Dobbiaco - takaa-ajo (v)
6. osakilpailu.
7. tammikuuta 2010, Dobbiaco - väliaikalähtö (p)
7. osakilpailu.
9. tammikuuta 2010, Val di Fiemme - yhteislähtö (p)
8. osakilpailu.
10. tammikuuta 2010, Val di Fiemme - takaa-ajo (v)
Palkintosummat.
Palkintosummat Sveitsin frangeina kauden 2009–2010 kilpailusarjassa. Lisäksi seitsemän ensimmäisen osakilpailun jälkeen kokonaiskilpailun sen hetkinen johtaja saa 2 500 frangia.
Solomon Grundy

Solomon Grundy on DC Comics -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Alfred Besterin ja Paul Reinmanin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1944 All-American Comics -sarjakuvalehden numerossa 61. Hahmon nimi on peräisin vanhasta englantilaisesta lastenlorusta.
Sarjakuvissa.
Solomon Grundy on yli-inhimilliset voimat omaava zombie, joka oli alun perin gangsteri nimeltään Cyrus Gold, joka tapettiin ja heitettiin suolle. Hän kuitenkin heräsi mystisesti henkiin zombiena, mutta ei muistanut entisestä elämästään mitään. Ensimmäiset kohtaamansa ihmiset, kaksi karannutta rikollista, Grundy tappoi ja varasti heidän vaatteensa. Grundy on toiminut pääosin Vihreän Lyhdyn vihollisena, mutta on ollut myös useiden muiden DC Comicsin sankareiden vihollisena, joista mainittakoon Teräsmies ja Batman. Grundy ei ole kovin älykäs, joten hän toimii yleensä jonkun alaisuudessa tai ryhmässä. Hän työskentelee myös yksin, mutta usein rikokset rajoittuvat pankkiryöstöihin. Kun Grundy luuli tappaneensa Vihreän Lyhdyn ensimmäisen taistelunsa jälkeen, hän näki vihreän välähdyksen. Hän piti siitä ja aloitti murha-aallon toivoen näkevänsä välähdyksen aina, kun tappaa jonkun.
The New 52.
The New 52 -sarjakuvissa Solomon Grundy on Vihreä Lyhty Alan Scottin vihollinen. Hän työskenteli teurastamolla 1898. Tuolloin hänen työnjohtaja raiskasi vaimonsa, joka teki pian itsemurhan. Työnjohtaja laittoi työntekijänsä syöttämään ruumiin osat krokotiileille piilotellakseen todistusaineistoa. Grundy ei pitänyt tästä ja raivostui. Hän tappoi työnjohtajansa ja kaikki teurastamolla olleet työntekijät. Grundy teki lopulta itsemurhan.
Grundyn palattua takaisin maan päälle hän muun muassa hyökkäsi Washington DC:hen saadakseen arkkivihollisensa Alan Scottin huomion. Hän joutui kuitenkin sitä vastoin taistelemaan Atomia vastaan.
Muissa medioissa.
Animaatio.
Superystävät.
Grundy esiintyi vuonna 1978 Superystävissä, jossa hahmon äänenä toimi Jimmy Weldon. Grundy oli yksi Lex Luthorin alaisista johtamassa Tuomion Legioonassa. Grundy oli sarjakuvaansa nähden älykkäämpi versio.
Superman/Batman: Public Enemies.
Grundylla oli pieni rooli elokuvassa ", jossa hahmon äänenä oli Corey Burton. Elokuvassa Grundy oli Gorilla Groddin mielenhallinnassa ja yritti hukuttaa Batmanin hengiltä.
Batman: The Long Halloween.
Solomon Grundy esiintyi pienessä roolissa animaatioelokuvassa ", jossa häntä ääninäytteli Fred Tatasciore.
Catwoman: Hunted.
Solomon Grundylla oli pieni rooli animaatioelokuvassa "", jossa häntä ääninäytteli Steve Blum.
Wipeout (televisiosarja)

Wipeout on yhdysvaltalainen tosi-tv-sarja, josta on tehty monissa maissa jo omia versioita. Wipeout on "maailman suurin esterata". Sen pääpalkintona kussakin jaksossa on 50 000 dollaria.
Yhdysvalloissa ABC-kanava on esittänyt sarjaa 24. kesäkuuta 2008 lähtien. Ohjelmaa juontavat John Henson ja John Anderson. Anderson toimii myös selostajana kilpailussa. Jill Wagner ja Vanessa Lachey haastattelevat kilpailuun osallistujia. Sarjan vastaavat tuottajat ovat Matt Kunitz (Pelkokerroin) ja Scott Larsen. Kolmannella tuotantokaudella yksi kilpailija kuoli aivohalvaukseen pian nauhoitusten jälkeen.
Sarja on hyvin samantyylinen kuin japanilaiset sarjat Hullut japanilaiset ja Kahjot ninjat.
Suomessa Nelonen näytti yhdysvaltalaisen version ensimmäisen tuotantokauden loppuvuodesta 2009 ja Australian ensimmäisen tuotantokauden vuonna 2010. Tammikuusta 2011 lähtien kanava esittää britannialaista versiota sarjasta. Yhdysvaltalainen sarja siirtyi kuitenkin FOX-kanavalle.
Ohjelmasta on eri versioita eri maissa. Norjalla, Ruotsilla ja Tanskalla on yhteinen Wipeout-kilpailu, johon ikäraja on 18-60 vuotta ja osallistujien täytyy mm. osata uida.
Suomalainen versio, Wipeout Suomi esitettiin keväällä 2013 Foxilla. Siinä on osallistujia Suomesta, Venäjältä, Ukrainasta ja Kazakstanista.
Kilpailu.
Kilpailun ideana on suorittaa mahdollisimman nopeasti rata, jossa on pehmustettuja, vesialtaan päällä usean metrin korkeudessa olevia esteitä. Niitä kuitenkin liikutellaan paineilman avulla. Esteet voivat olla muun muassa heiluvia tasoja, pyöriviä keinuja, esimerkiksi seinistä yllättäen ponnahtavia luukkuja tai liukumäkiä, joiden päässä on pyöriviä siipiä. Esteissä on joka jaksossa jotain erilaista, mutta aika ajoin ne vaihdetaan kokonaan. Ohjelman tunnetuin este on Big Balls (), joka sisältää neljä veden yllä olevaa punaista palloa. Se on aina karsintaradalla.
Kussakin jaksossa aloittaa 24 kilpailijaa. Ensimmäisellä kierroksella kilpailijoiden on suoritettava karsintarata yksi kerrallaan. 12 karsintakierroksen nopeimmin suorittanutta kilpailijaa pääsevät seuraavalle kierrokselle. Toisella kierroksella kilpailijoiden pitää usein loikkia suuren pylvään ympärillä olevien pienten, korkealla olevien tasanteiden kautta maaliin. Heidän on kuitenkin esimerkiksi väisteltävä vaakatasossa olevia, tasanteiden ohi pyöriviä puomeja tai tartuttava tasanteiden yläpuolella roikkuviin köysiin. Kilpailijat suorittavat tämän kierroksen yhtä aikaa. Kuusi ensimmäistä maaliin tulevaa pääsevät seuraavalle kierrokselle. Myös kolmannella kierroksella kilpaillaan yhtä aikaa. Kolmannen kierroksen radalla on usein joku tietty teema. Aina, kun yksi kilpailija tulee maaliin, kierros aloitetaan alusta, kunnes kolme kilpailijaa on päässyt maaliin. He pääsevät finaaliin eli "Loppukoitokseen", jossa kolmen parhaan kilpailijan pitää peräjälkeen suorittaa finaalirata. Se, joka selvittää radan nopeimmin, voittaa Wipeoutin kyseisen jakson ja saa itselleen 50 000 dollaria.
Olavi Helo

Juho Olavi Helo (29. marraskuuta 1914 Helsinki – 19. joulukuuta 1939 Impilahti) oli suomalainen pesäpalloilija ja jääkiekkoilija.
Helon vanhemmat olivat rakennusmestari Kustaa Helo ja Hilja Maria Kaukonen. Hänellä ja hänen puolisollaan Aino Nuotiolla oli yksi lapsi. Helo oli tullut ylioppilaaksi 1935 ja aloitti Helsingin yliopistossa lainopilliset opinnot syksyllä 1936. Hän toimi samalla Helsingin verovalmisteluvirastossa tarkastajana ja oli pitämättä jääneiden vuoden 1940 Helsingin olympialaisten sanaomalehtiosastolla.
Helo oli pesäpallossa Helsingin Pallonlyöjien edustusjoukkueessa kopparina 1930, 1933-36 ja 1938 ja sai jokaisella pääsarjakaudellaan SM-mitalin. Suomen mestaruuden hän sai 1934 ja 1938. Lisäksi hän osallistui Itä–Länsi-otteluun 1933 ja 1934. Jääkiekossa Helo saavutti HJK:n riveissä SM-kultaa 1935 ja SM-pronssia 1937. Kausi 1936/37 oli Helon jääkiekon pääsarjauran kolmas ja samalla viimeinen. 
Asevelvollisuutensa 1935-1936 suorittanut reservin vänrikki Helo oli Talvisodassa Jalkaväkirykmentti 38:n 1. konekiväärikomppanian joukkueenjohtaja. Hän kaatui sodan alkuvaiheessa vastahyökkäyksessä Impilahden Syskyjärvellä 19. joulukuuta 1939.
Interstate 980

Interstate 980 (I-980) on Interstate Highway Systemiin kuuluva I-80:n yhdystie Oaklandissa, Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. I-980 alkaa lännestä Interstate 880 -tieltä ja päättyy idässä Interstate 580 -tiehen. Tien pituus on 2,03 mailia (n. 3,3 km).
Tien ensimmäinen 0,80 mailin jakso hyväksyttiin lisättäväksi Kalifornian Highway Systemiin vuonna 1976, johon se lisättiinkin vuonna 1984. Tie avattiin liikenteelle vuonna 6. maaliskuuta 1985. Tien vuotuinen liikennemäärä on keskiarvoltaan noin 100 000 autoa päivässä.
SRAM (yritys)

SRAM on yhdysvaltalainen vuonna 1987 perustettu polkupyörien osasarjojen valmistaja. SRAM valmistaa osia maastopyöriin ja maantiepyöriin. SRAMin osia ovat käyttäneet jotkut maantiepyöräilyn World Tour -tason tallit, kuten Trek-Segafredo ja Movistar.
SRAM-yritys on kasvaessaan hankkinut alaisuuteensa useita pyöränosia valmistavia yrityksiä, joita ovat muun muassa Avid, RockShox, Truvativ, Quarq, Zipp ja TIME.
Sram

Sram tai SRAM voi tarkoittaa seuraavia:
InstallShield

InstallShield on työkalu asennusohjelmien ja ohjelmapakettien tekoon. InstallShield on pääasiassa Windows-alustalle, mutta sitä voidaan hallita myös erilaisilla mobiililaitteilla.
SKA-Neva

SKA-Neva () on venäläinen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Pietarista. Seura pelaa Venäjän toisella sarjatasolla VHL:ssä.
Seura perustettiin nimellä "HK VMF" (ven. ХК ВМФ) Pietarissa vuonna 2008 SKA Pietarin farmijoukkueeksi. HK VMF siirrettiin siirrettiin Kontupohjaan kesken kauden 2012–2013 ja sen nimi vaihdettiin seuraavalla kaudella. Kaudella 2014–2015 seura otti käyttöön nimen "SKA Karjala" ja kaudella 2015–2016 nykyisen nimensä "SKA-Neva". Samalla se siirtyi takaisin Pietariin.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"päivitetty 8.11.2025"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Meredith Vieira

Meredith Vieira (s. 30. joulukuuta 1953 Providence, Rhode Island, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja talk show -juontaja. Hän on voittanut monta Daytime Emmy -palkintoa. Hänet tunnetaan muun muassa televisio-ohjelmista "The Rosie O'Donnell Show", "The View", "Late Night with Conan O'Brien", "Today", "Entertainment Tonight" ja "Haluatko miljonääriksi?".
Hän on näytellyt myös muutamissa elokuvissa.
Yksityiselämä.
Meredith Vieira on naimisissa Richard M. Cohenin kanssa, heillä on kolme lasta (s. 1989, 1991 ja 1993). Vieira on portugalilaista syntyperää.
Chevrolet El Camino

Chevrolet El Camino on Chevroletin valmistama coupé-mallinen avolavainen hyötyajoneuvo. Autoa valmistettiin vuosina 1959–1960 ja 1964–1987. Nimensä malli sai "El Camino Real" -tiestä (esp. Kuninkaantie), joka yhdisti Alta Californian 21 Espanjan lähetysasemaa, ja jonka reititystä Kalifornian etelä-pohjoissuunnassa halkova US Highway 101 laajalti noudatti. 
Erikoismallit.
El Caminon tunnetuin erikoismalli on El Camino SS, El Caminon perusmallia tehokkaampi, suuremmalla moottorilla varustettu urheilumalli.
Vuodesta 1978 lähtien oli saatavana myös "Royal Knight" -varustepaketti.
Entinen pääministeri Juha Sipilä on valmistanut El Caminosta häkäpönttökäyttöisen modifikaation nimeltä El Kamina.
Moottorit.
El Caminon perusmoottori oli V8, jonka koko vaihteli 283–454 kuutiotuumman välillä, mutta saatavana oli myös kuusisylinterinen rivimoottori. Vuodesta 1978 lähtien El Caminoa sai myös V6-moottorilla.
Mannuistenvuori

Mannuistenvuori on 55,6 metriä korkea mäki Varsinais-Suomessa. Vuoren huippu ja sen pohjoisosat sijaitsevat Mynämäen kunnan Mietoisissa, Mannuisten kylässä. Vuoren länsi- ja eteläosa puolestaan kuuluvat Orkovakkisten ja Kivivuoren kyliin. Mynämäen ja Maskun kunnan raja kulkee Mannuistenvuoren huipun kautta siten, että vuoren itäpuoli jää Lemun Kaivosten kylään.
Vuoren huipulla on aiemmin sijainnut kolmiomittaustorni, jonka jäänteet ovat vielä havaittavissa vuoren huipulla. Mannuistenvuoren rinteessä on myös noin kolme metriä syvä, halkaisijaltaan puolitoistametrinen hiidenkirnu. Harrastajatutkija Keijo Parkkunen tyhjensi kirnun ja merkitsi sinne vievän polun sekä itse kirnun maalilla vuonna 2008, jonka vuoksi Turun käräjäoikeus tuomitsi Parkkusen sakkoihin. Vuorelle johtaa Lemusta myös Kolkanpolun retkeilyreitti, joka yhdistyy vuorella Mietoisten reitistöön.
Inlandsbanan (yritys)

Inlandsbanan AB (IBAB) on ruotsalainen osakeyhtiö, joka hallinnoi ja ylläpitää nimellä Inlandsbanan tunnettua Ruotsin sisäosissa kulkevaa noin 1 300 kilometrin pituista vähäliikenteistä rataosaa sekä sen sivuratoja. Sen vastuulla ovat myös lupa-asiat sekä liikenteenohjaus. Yhtiö on perustettu 1993, ja sen omistavat 15 kuntaa joiden halki rata johtaa.
Inlandsbanan AB:n toiminnot jaettiin 1. kesäkuuta 2009 alkaen kahteen osaan. Tuolloin perustettiin tytäryhtiö Inlandståget AB, jonka vastuulle siirtyi rautatieliikenteen vetopalvelujen tarjonta. IBAB omistaa tytäryhtiön koko osakekannan. Inlandståget AB työllisti yhtiöjärjestelyn aikaan 15 henkilöä.
Neron taakka

Neron taakka on tamperelaisen rap-artisti Raimssin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 3. toukokuuta 2006. Albumin julkaisi Turnin' Records -levy-yhtiö ja sen tuottivat Big Vili, Skem, Jivefunk ja Otniel. Albumilta julkaistiin singlet "Syntynyt Tampereelle" ja "Vuosia myöhemmin".
Ichiya Kumagai

Ichiya Kumagai (, 10. syyskuuta 1890 Ōmuta – 9. lokakuuta 1968 Ōmuta) oli japanilainen tennispelaaja.
Antwerbenin olympialaisissa 1920 Kumagai voitti hopeaa sekä kaksin- että nelinpelistä. Kaksinpelin loppuottelussa hän hävisi eteläafrikkalaiselle Louis Raymondille erin 7–5, 4–6, 5–7, 4–6. Nelinpelin loppuottelussa Kumagai ja Seiichirō Kashio hävisivät brittiläisille Noel Turnbullille ja Max Woosnamille. He taipuivat briteille loppuottelussa erälukemin 2–6, 7–5, 5–7, 5–7.
Davis Cupissa 1921 Kumagai edusti Japania yhdessä Zenzō Shimizun kanssa. He selviytyivät Davis Cupin loppuotteluun, mutta hävisivät loppuottelun Yhdysvalloille.
Vuohimäen seisake

Vuohimäen seisake (, , ratakm 41+075) oli seisake Rantaradalla. Se sijaitsi Vuohimäen kylässä Kirkkonummen länsilaidalla noin 3,5 kilometrin päässä Kirkkonummen rautatieasemasta. 
Laituri avattiin ensimmäisen kerran 1. kesäkuuta 1909 ruotsinkielisellä nimellä Getberg. Suomenkielinen nimi Vuohimäki lisättiin 1928. Radan eteläpuolella sijainneessa liikennepaikkarakennuksessa toimi myös posti, jota hoiti Valtionrautateiden laiturinhoitaja. Laituri lakkautettiin 3. lokakuuta 1944 sen jäätyä Porkkalan vuokra-alueelle. 
Porkkalan palautuksen jälkeen Vuohimäki avattiin seisakkeena 15. elokuuta 1956. Seisakkeelle rakennettiin uusi 50 metriä pitkä laituri 1984. Junapysähdykset Vuohimäessä lopetettiin vuoden 1991 alussa, ja seisake lakkautettiin virallisesti 2. kesäkuuta 1991.
Jeppaksen seisake

Jeppaksen seisake () oli seisake Rantaradalla. Se sijaitsi Överbyn kylässä Kirkkonummen länsilaidalla noin kahden kilometrin päässä Kirkkonummen rautatieasemasta. 
Seisake avattiin ensimmäisen kerran 1. lokakuuta 1937, mutta lakkautettiin jo 3. lokakuuta 1944 sen jäätyä Porkkalan vuokra-alueelle. Porkkalan palautuksen jälkeen Jeppas avattiin uudelleen 15. elokuuta 1956. Junapysähdykset seisakkeella lopetettiin vuoden 1991 alussa, ja seisake lakkautettiin virallisesti 2. kesäkuuta 1991. Entisen seisakkeen vieressä on yhä jäljellä puolipuomein varustettu LED-tasoristeys ja Kirkkonummen suuntaan ratavartijan talo.
Kelan seisake

Kela (, ) oli liikennepaikka rantaradalla. Se sijaitsi Bölen kylässä Siuntiossa 6,7 kilometrin päässä Siuntion rautatieasemasta. 
Liikennepaikka avattiin ensimmäisen kerran 1. syyskuuta 1903 nimellä ruotsinkielisellä nimellä Käla. Suomenkielinen nimi Kela lisättiin 1925. Asemarakennus sijaitsi radan pohjoispuolella. Radan eteläpuolelle rakennettiin kaksi sivuraidetta. Liikennepaikka lakkautettiin 3. lokakuuta 1944 sen jäätyä Porkkalan vuokra-alueelle. Neuvostoliittolaiset rakensivat Kelasta alkaneen Båtvikin satamaradan 1940-luvun puolivälissä.
Kelan asemarakennus rakennettiin Bruno Granholmin laatimien V luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan vuonna 1903 samanlaisena kuin Masalan, Tähtelän ja Päivölän asemarakennukset samalla rataosalla. Liikennepaikka sai nimensä samannimisen kylän ja kartanon mukaan. Asemaa ei kuitenkaan sijoitettu kartanon kohdalle, vaan pari kilometriä idemmäs rautatien ja Helsingin ja Tammisaaren välisen maantien risteykseen.
Porkkalan palautuksen jälkeen Kela avattiin uudelleen seisakkeena 1. toukokuuta 1956. Båtvikin rata avattiin VR:n käyttöön kunnostuksen jälkeen helmikuussa 1959, jolloin Kela muutettiin seisakkeesta seisakevaihteeksi. Båtvikin rataa käyttivät niin Helsingistä Båtvikiin vuonna 1956 muuttanut Suomen Kaapelitehdas kuin Helsingin Töölöstä Kantvikiin vuonna 1963 muuttanut Suomen Sokeri. Kelan ratapihan itäpään pääraidevaihde purettiin 1983, jonka jälkeen sivuraiteille ja Båtvikin radalle ajo tapahtui vain Siuntion päästä. 
Henkilöliikenteen pysähdykset Kelassa lopetettiin vuoden 1993 alussa. Tavaraliikenne Kelasta hiljeni 1990-luvun lopussa, ja virallisesti 1. maaliskuuta 2002, jolloin VR Cargo (nykyään VR Transpoint) lakkautti Båtvikin radan tavaraliikenteen. Ratapihan länsipään vaihde purettiin toukokuussa 2003 ja liikennepaikka lakkautettiin virallisesti 1. kesäkuuta 2003.
Paikallinen kylätoimikunta vuokrasi Kelan liikennepaikan rakennukset vuonna 1991. Museovirasto on luokitellut Kelan asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi suojelukohteeksi. Henkilöliikenteen palauttamista Kelaan on tutkittu, mikäli radan varteen kaavoitetaan uusia asuinalueita.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1967

Pesäpallon SM-sarja 1967. Kouvolan Pallonlyöjät voitti toisen peräkkäisen mestaruuden, joka tällä kertaa tuli melko suurella piste-erolla. Pohjois-Karjalasta oli mestaruussarjassa ensi kertaa samanaikaisesti kaksi joukkuetta. Ne kuitenkin sijoittuivat sarjan viimeisille sijoille. 
Alemmissa sarjoissa tehtiin organisaatiomuutoksia niin, että muun muassa Suomensarjan lohkomäärä väheni neljästä kolmeen. Se tarkoitti myös sitä, että mestaruussarjasta putosi vain kolme joukkuetta. Kolmas putoaja oli takavuosien huippujoukkue Jyväskylän Kiri.
Mestaruussarja.
Sarjataulukko.
Kolme viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Tilalle nousivat suomensarjan lohkovoittajat Oulun Lippo, Puurtilan Kisa-Pojat ja Kankaanpään Maila.
Ottelut.
Kouvolan joukkue: Paavo Jaakkola,
Ilkka Kauppinen,
Anssi Vesala, 
Antero Vatto, 
Pekka Taulasalo, 
Pertti Lonka, 
Matti Lautala, 
Hannu Kiuru, 
Markku Löfman, 
Mikko Pöyhönen,
Jorma Juutilainen.
Pelinjohtajana Timo Raussi.
Etenijätilasto.
Tehotilaston (lyödyt + tuodut) voitti Kari Lindberg, HP 49+31 = 80
Palkinnot.
Etenijäkuningattaren titteli jaettiin, molemmilla 33 tuotua juoksua.
Sputnik Nižni Tagil

Sputnik Nižni Tagil () on venäläinen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Nižni Tagilista, Keski-Venäjän Sverdlovskin alueelta. Seura pelaa Venäjän toisella sarjatasolla VHL-liigssa. Seuralla on myös kakkosjoukkue "Junior-Sputnik", joka pelaa RHL:ää.
Historia.
Joukkueella on ollut historiansa aikana monta nimeä:
Progress Glazov

Progress Glazov () on venäläinen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Glazovista, Keski-Venäjältä Udmurtian tasavallasta. Nykyisin seura pelaa nuorten toisella sarjatasolla NMHL-liigassa.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1954 ja tuolloin joukkueen nimi Traktor Glazov. Kausina 1957–1961 joukkue tunnettiin nimellä Torpedo Glazov. Nykyisen nimen joukkue sai vuonna 1962. Progress Glazov pelasi Neuvostoliiton aikana pääasiassa maan toisella sarjatasolla Pervaja Ligassa ja jatkoi Venäjän toisella tasolla Vysšaja Ligassa. Sarjan uudelleenjärjestelyiden myötä Progress putosi vuonna 2010 kolmannelle sarjatasolle Pervaja Ligaan. Seuran miesten kilpatoiminta loppui vuonna 2014, jonka jälkeen seura on osallistunut vain maan juniorisarjoihin. Kaudella 2016–2017 seura pelasi Iževskin kaupungissa nimellä Progress Iževsk.
Linnake (elokuva)

Linnake ("The Mission") on vuonna 1986 valmistunut historiallinen seikkailuelokuva ja se sijoittuu 1700-luvun Latinalaiseen Amerikkaan, jossa espanjalaiset ja portugalilaiset taistelevat siirtomaaherruudesta.
Jeremy Irons esittää jesuiittapappia, joka haluaa tehdä "villeistä" kristittyjä. Maallisempia pyyteitä elokuvassa edustaa kapteeni Mendoza (Robert De Niro). Elokuvassa tekee pienen roolin myös tunnettu yhdysvaltalainen jesuiittapappi ja rauhanaktivisti Daniel Berrigan.
Vastaanotto.
"Linnake" palkittiin Kultaisella palmulla Cannesin elokuvajuhlilla. Chris Menges sai elokuvasta parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon. Yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nimesi "Linnakkeen" yhdeksi vuoden kymmenestä parhaasta elokuvasta.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti, ettei Roland Joffé suoriudu vaikeasta ohjaustyöstään aivan moitteitta: ”Henkilökuvat ja tapahtumat ova kiinnostavia, maisemakuvaus todella upeaa, mutta jotakin kirjallista ja jähmeää toteutukseen on vielä jäänyt.” Fränti kehui Jeremy Ironsin roolityötä, mutta kirjoitti ettei Robert De Niro ehkä ole paras valinta rooliinsa. ”Linnake on klassisen kaavan mukaan tehty asiaelokuva, jossa ajatusten ja kuvien filosofia ei ole aina tasapainossa. Rohkeuden puutteesta sen tekijöitä ei voi syyttää, kaikkineen he ovat myös avanneet melko täyteläisen näkymän historiaan, jonka raaimpiakaan kuvia jälkeen tulevat sukupolvetkaan eivät voi kieltää.”
"Suomen Kuvalehdessä" Ywe Jalander kirjoitti "Linnakkeen" olevan sisäisesti ristiriitainen elokuva: ”Se tuo esille monia ajankohtaisia ja tärkeitä kysymyksiä, mutta tekee sen muodossa, joka vesittää ne viihteen välikappaleiksi.” Hän moitti komeiden Iguassun putousten saavan tarinassa liian suuren osan ja piti loppupuolen taistelukohtausta itsetarkoituksellisena ja turhana. ”"Linnakkeen" jakomielisyys vie pohjan katsojan luottamukselta käsikirjoittajaa ja ohjaajaa kohtaan. Uskonto, moraali ja ongelmat ovat muuttuneet kauppatavaraksi.”
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen luonnehtii "Linnaketta" laadukkaaksi mutta asetelmaltaan hieman liian itsestään selväksi ja pateettiseksi. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä.
Globe-teatteri

Globe-teatteri oli teatteri Lontoossa. Useat William Shakespearen näytelmät saivat ensi-iltansa siellä. Teatterin rakensi vuonna 1599 Shakespearen näyttelijäseurue "The Lord Chamberlain's Men". Teatteri tuhoutui 29. kesäkuuta 1613, kun Henrik VIII:n esityksen teatterikanuuna sytytti tulipalon. Toinen Globe-teatteri rakennettiin samalle paikalle kesäkuussa 1614 ja suljettiin vuonna 1642.
Vuonna 1997 avattu Shakespeare's Globe on alkuperäisen teatterin rekonstruktio, joka sijaitsee noin 230 metriä alkuperäisen teatterin paikalta. Sen perusti amerikkalainen näyttelijä ja ohjaaja Sam Wanamaker. Shakespeare's Globe on kokonaan yksityisrahoitteinen.
Clifton (sarjakuva)

Clifton on belgialais-ranskalainen humoristinen vakoiluaiheisten sarjakuvien sarja, jonka tarinoiden pääosissa on englantilainen eversti Sir Harold Wilberforce Clifton. Sarjan loi Raymond Macherot vuonna 1959, ja se on jatkunut muiden sarjakuvantekijöiden toimesta yli viidenkymmenen vuoden ajan. Sarjassa on ilmestynyt parikymmentä sarjakuvakirjaa sekä kaksikymmentä pienempää tarinaa, yhteensä noin 800 sivun verran.
Päähenkilö.
Lontoon lähistöllä Puddingtonissa asuva eversti Sir Harold Wilberforce Clifton on eläkkeellä oleva MI5:n vakooja, joka ajoittain suorittaa tehtäviä Britannian hallituksen laskuun. Tarinoissa Cliftonin flegmaattinen suhtautuminen stressiin johtaa humoristisiin tilanteisiin. Cliftonin harrastuksiin kuuluvat partiotoiminta, kissat sekä sikarivöiden keräily. Clifton sai ritarin arvon vuonna 1993 pelastettuaan kuninkaallisen perheen jäsenen.
Cliftonin ajoneuvo, MG TD 1950-luvun alusta, ruhjoutuu usein tarinoissa mutta korjataan ennalleen kustannuksista piittaamatta. 
Cliftonin vakoilutehtävät vievät hänet useiden tapausten pariin, usein poliisin tai MI5:n avustakasi. Hänen yhteyshenkilönsä MI5:ssä on eversti Donald Spruce, joka jalkavammansa vuoksi usein kutsuu Cliftonin avustamaan arkaluontoisissa tehtävissä.
Myöhemmissä tarinoissa Cliftonin kerrotaan palvelleen myös toisessa maailmansodassa Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien taistelulentäjänä.
Julkaisuhistoria.
Cliftonin hahmon loi sarjakuvataiteilija Raymond Macherot, ja ensimmäinen tarina julkaistiin "Tintin"-lehdessä 16. joulukuuta 1959. Alun perin Macherot oli käyttänyt hahmon työnimenä eversti Horatio Amaory Crickettia, mutta ennen enemmän tarinan julkaisua hän päätyi nimeämään hahmon eversti Cliftoniksi. Cliftonin etunimet mainittiin ensimmäisen kerran vasta toisessa tarinassa.
Kolmen vuosina 1959–1960 julkaistun tarinan jälkeen Macherot siirtyi muiden tehtävien pariin, ja lopulta siirtyi "Tintin"-lehden toimituksesta ja siirtyi kilpailevan "Spiroun" työntekijäksi. Cliftonin oikeudet kuitenkin jäivät "Tintin"-lehdelle. Tämän seurauksena Clifton hyllytettiin kuudeksi vuodeksi.
Vuonna 1969 Jo-El Azara ja Greg herättivät sarjan henkiin piirtämällä yhteistyössä tarinan "Les lutins diaboliques". Vuonna 1975 Turk ja Bob de Groot julkaisivat tarinan "Le mystère de la voix qui court", josta alkoi pitkään kestänyt yhteistyö hahmon parissa.
Turk siirtyi syrjään vuonna 1983 ja hänen tilalleen piirtäjäksi tuli Bédu. Bédu ja de Groot työskentelivät yhdessä aina 1990-luvulle saakka. Vuonna 1991 Bédun vastuulle jäivät sekä sarjan piirtäminen että kirjoittaminen. Tauon jälkeen vuonna 2003 Michel Rodrigue ja de Groot aloittivat yhteistyön.
Julkaisut Suomessa.
Clifton-albumeita on Suomessa julkaistu vain muutamia pääasiassa 1970- ja 1980-luvuilla:
Južnyi Ural Orsk

Južnyi Ural Orsk () on venäläinen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Orskista, Orenburgin alueella Etelä-Uralilta. Seura pelaa Venäjän toisella sarjatasolla Vysšaja Ligassa.
Historia.
Joukkue perustettiin vuonna 1958, jolloin se tunnettiin nimellä Komanda Orsk. Kausina 1961–1962 seura tunnettiin nimellä Trud Orsk. Vuonna 1962 syksyllä joukkue sai nykyisen nimen.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1968

Pesäpallon SM-sarjassa 1968 Kouvola otti jo kolmannen peräkkäisen mestaruutensa eikä mitalikolmikossa muutenkaan koettu minkäänlaisia muutoksia edellisvuoteen. Nousija Oulun Lippo jäi mitalista vain pisteen päähän. Ulvila-Kouvola -ottelussa saavutettiin uusi ennätys SM-sarjan yhden ottelun yleisömäärissä - 5 764 katsojaa.
Mestaruussarja.
Sarjataulukko.
Uusinta säilymisestä 29. syyskuuta: Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat - Puurtilan Kisa-Pojat 15–10
Kolme viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Tilalle nousivat suomensarjan lohkovoittajat Jyväskylän Kiri, Seinäjoen Maila-Jussit ja Keravan Pallokerho.
Ottelut.
Kouvolan joukkue: Pertti Salonen, 
Paavo Jaakkola, 
Ilkka Kauppinen, 
Anssi Vesala, 
Antero Vatto, 
Pekka Taulasalo, 
Pertti Lonka, 
Matti Lautala, 
Hannu Kiuru, 
Markku Löfman, 
Mikko Pöyhönen.
Pelinjohtajana Timo Raussi.
Etenijätilasto.
Tehotilason voittaja oli Kari Lindberg, Hamina. 36+28 = 64
Naisten SM.
Naisten mestaruussarjassa Helsingin Pallo-Toverit oli vetäytynyt sarjasta 18 peräkkäisen mitalikauden jälkeen ja Työväen Mailapojat vei mestaruuden puhtaalla pelillä.
Jugra Hanty-Mansijsk

Jugra Hanty-Mansijsk () on venäläinen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Hanty-Mansijskista, Hanti-Mansian autonomisesta piirikunnasta Länsi-Siperiasta. Seura siirtyi kaudeksi 2010–2011 KHL:ään. Kauden 2017–2018 päätteeksi seura tiputettiin KHL:stä pois. Tällä hetkellä seura pelaa VHL-liigassa ja toimii KHL-joukkue Avangard Omskin yhteistyöseurana.
Historia.
Jugra Hanty-Mansijsk perustettiin vuonna 2006 Venäjän kolmannelle sarjatasolle Vtoraja Ligaan. Seura voitti ensimmäisellä kaudellaan Vtoraja Ligan mestaruuden ja nousi Pervaja Ligaan kaudeksi 2007–2008, josta se nousi edelleen Vysšaja Ligaan. Seuran uusi jäähalli Arena Jugra valmistui syksyllä 2008. Jugra voitti Vysšaja Ligan mestaruuden kahdesti 2009 ja 2010.
Kaudeksi 2010–2011 Jugra siirtyi pelaamaan KHL-liigaan, jossa se korvasi talousvaikeuksiin joutuneen Lada Toljatin.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Karel Loprais

Karel Loprais (4. maaliskuuta 1949 Ostrava, Tšekkoslovakia – 30. joulukuuta 2021) oli ralliautoilija ja Dakar-rallin moninkertainen voittaja.
Ura.
Valmistuttuaan mekaanikoksi Loprais toimi aluksi asentajana ja sitten testikuljettajana Tatran tehtaalla Kopřivnicessa vuodesta 1967 lähtien. Työssään Loprais oppi käsittelemään kuorma-autoja äärimmäisissä olosuhteissa. Tatran myynninedistämismatkoilla Irakissa ja Libyassa hän sai ensituntumansa aavikolla ajamiseen.
Toimittuaan testikuljettajana kahdeksantoista vuoden ajan Loprais aloitti uransa Tatran tehdastiimin kuljettajana vuonna 1986 ja osallistui Dakar-ralliin. Seuraavana vuonna hän saavutti toisen sijan ja vuotta myöhemmin Loprais ajoi ensimmäistä kertaa kilpailun voittoon. Vuosina 1988–2001 hän voitti rallin kuuteen kertaan, mikä oli useammin kuin kukaan muu kuljettaja siihen asti. Hänen joukkueeseensa kuuluivat useimmiten Radomír Stachura ja Josef Kalina. Menestyksensä ansiosta Lopraisia alettiin kutsua nimellä "Monsieur Dakar". Vuoden 2020 tilastojen perusteella Lopraisilla oli vielä toiseksi eniten kuorma-autojen mestaruuksia Vladimir Tšaginin jälkeen.
Dakarin lisäksi Loprais osallistui muun muassa Pariisi-Peking -ralliin vuonna 1992.
Tatran vetäydyttyä kilpatoiminnasta vuonna 1999 Loprais perusti oman kilpatallin. Talli toimii Frenštát pod Radhoštěmissa Määrin-Sleesian alueella. Karel Loprais lopetti ajamisen vuonna 2007, jonka jälkeen tiimin kuljettajana on toiminut hänen veljenpoikansa Aleš Loprais.
Tunnustuksena urastaan Karel Loprais on valittu 1900-luvun parhaaksi tšekkiläiseksi rallikuljettajaksi.
Toukokuussa 2011 Loprais nimitettiin Tšekin liikenneministeriön palvelukseen liikenneturvallisuuden parantamisesta vastaavaksi asiamieheksi.
Perhe.
Lopraisilla on vaimonsa Danušen kanssa pojat Tomáš ja Leoš.
Jermak Angarsk

Jermak Angarsk () on venäläinen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Angarskista, Irkutskin alueelta. Seura pelaa Venäjän toisella sarjatasolla VHL:ssä. Seura tekee yhteistyötä KHL:ssä pelaavan Admiral Vladivostokin kanssa.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1958 nimellä "Trud Angarsk". Vuonna 1964 joukkue sai nykyisen nimen. 
Joukkue kaudella 2023–2024.
Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Zauralje Kurgan

Zauralje Kurgan () on venäläinen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Kurganista, Kurganin alueelta, Länsi-Siperiasta. Seura pelaa Venäjän toisella sarjatasolla VHL-liigassa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Tiberius Petasius

Tiberius Petasius oli Bysantin valtakunnan usurpaattori Italiassa vuosien 729 ja 730 aikana. Tiberius Petasiuksen vallananastus on vähän tunnettu osa Bysantin historiaa, eivätkä ajoittaiset lähteet, joihin häntä koskevat vähäiset tiedot perustuvat, mainitse häntä kuin hyvin ohimennen.
Elämä.
Hänen varhaisesta elämästään ei tiedetä mitään, mutta latinalaisesta nimestä "Petasius" päätellen hän oli syntyjään italialainen. Hän tuli valtaan vuoden 729 aikana, kun suuria osia Italiaa ja muuta keisarikuntaa nousi kapinaan keisari Leon ikonoklasmia vastaan. Hänet oli saattanut valita paikallinen italialainen neuvosto tarkoituksena asettaa hänet lopulta keisariksi Konstantinopoliin, mutta kapinan epäonnistuminen Kreikassa vaikuttaisi lamauttaneen italialaisten intoa tähän. Tiberius Petasiuksen valta näyttäisi rajoittuneen Rooman maakunnan alueelle, eikä hänen lyhyestä hallinnostaan ole muita tietoja. Tiberius Petasius kuoli vuoden 730 aikana Monteranon kylässä Rooman maakunnassa, kun Ravennan eksarkaatti Eutychius kukisti tämän paavi Gregoriuksen tuella, jonka jälkeen hänen päänsä lähetettiin keisari Leolle lahjaksi Konstantinopoliin.
Dorothy Metcalf-Lindenburger

Dorothy Marie ”Dottie” Metcalf-Lindenburger (s. 2. toukokuuta 1975 Colorado Springs, Colorado) on opettaja ja NASAn astronautti. Hän osallistui 5. huhtikuuta 2010 laukaistulle avaruussukkulalennolle STS-131 tehtäväspesialistina.
Metcalf-Lindenburger syntyi Colorado Springsissä mutta pitää Fort Collinsia Coloradossa kotikaupunkinaan. Hän meni naimisiin 7. luokan opettajan Jason Metcalf-Lindenburgerin kanssa vuonna 2000. Heillä on yksi lapsi. 
Metcalf-Lindenburger harrastaa juoksua. Hän on juossut yli kymmenen maratonia, mukaan lukien Bostonin maratonin vuonna 2004.
Ura NASAssa.
Metcalf-Lindenburger valittiin NASAn astronauttikoulutukseen tehtäväspesialistiksi ja opettaja-astronautiksi toukokuussa 2004. Hän suoritti koulutuksen helmikuussa 2006, minkä jälkeen hän toimi teknisissä tehtävissä astronauttitoimistossa ja tulevien lentojen parissa. Viimeksi hän on toiminut avaruusaseman järjestelmien ja miehistön käyttöliittymien parissa. Hänet nimitettiin sukkulalennon STS-131 miehistöön. STS-131 laukaistiin kohti Kansainvälistä avaruusasemaa (ISS) 5. huhtikuuta 2010.
James Dutton

James Patrick Dutton (s. 20. marraskuuta 1968) on NASAn astronautti ja Yhdysvaltain ilmavoimien koelentäjä, sotilasarvoltaan eversti. Hän toimi 5. huhtikuuta 2010 laukaistun avaruussukkulalennon STS-131 pilottina.
Hän on naimisissa Erin Duttonin (o.s. Ruhoff) kanssa ja heillä on neljä poikaa. 
Koulutus.
Dutton valmistui Yhdysvaltain ilmavoimien akatemiasta luokkansa parhaana vuonna 1991 suorittaen alemman korkeakoulututkinnon (B.Sc.) ilmailu- ja avaruustieteessä. Ylemmän korkeakoulututkinnon (M.Sc.) hän suoritti vuonna 1994 aeronautiikasta ja astronautiikassa University of Washingtonissa. 
Ura ilmavoimissa.
Dutton toimi vuosina 1995–1998 F-15C lentäjänä RAF Lakenheatissa Englannissa. Tuona aikana hän lensi Irakin yllä yli 100 taistelulentoa. Toukokuussa 1998 hän siirtyi Nellisin lentotukikohtaan suorittamaan F-15C:n testausta ja arviointia. Hänet valittiin ilmavoimein koelentokouluun (TPS) mistä hän valmistui joulukuussa 2000. Hän suoritti F-16:n koelentoja kesäkuuhun 2002. Hän lensi F-22 Raptorilla koelentoja Edwardsin lentotukikohdassa yli 350 tuntia elokuusta 2002 kesäkuuhun 2004.
Ura NASAssa.
Dutton valittiin NASAn astronauttikoulutukseen toukokuussa 2004. Hän suoritti koulutuksen 10. helmikuuta 2006. Hän toimi avaruussukkulalennon STS-124 lennonvalvonnan ja sukkulamiehistön yhteyshenkilönä maassa (CAPCOM). Hänet nimitettiin sukkulalennon STS-131 miehistöön pilotiksi. STS-131 laukaistiin avaruuteen 5. huhtikuuta 2010.
Jersey Shore

Jersey Shore on yhdysvaltalainen Music Televisionin tositelevisiosarja, joka seuraa kahdeksan nuoren aikuisen kesää. Jersey Shoresta on nähty neljä tuotantokautta, ja viides tuotantokausi alkoi MTV:lla Yhdysvalloissa 5. tammikuuta 2012. Suomessa viidennen kauden ensiesitys alkoi 18.3.2012. Kuudes tuotantokausi kuvattiin vuonna 2012 heti viidennen kauden jälkeen. Ja vuonna 2018 kuvattiin epävirallinen seitsemäs kausi nimeltä Jersey Shore: Family Vacation. sarjalle on tehty kolme spinoff sarjaa Snooki &amp; Jwoww, The Pauly D Project ja The Show with Vinny.
Kaudet.
Ensimmäinen kausi kuvattiin ohjelman nimen mukaisesti New Jerseyn rannikolla ja sen läheisyydessä. Toinen kausi jouduttiin kuitenkin kuvaamaan Floridan Miami Beachilla, sillä kuvausryhmä sai ensimmäisen kauden aikana porttikiellon lähes kaikkiin Jerseyn rannikkoalueen yökerhoihin. Kolmas kausi kuvattiin taas New Jerseyssä. Neljännen kauden kuvaukset on siirretty Italian Firenzeen, kun taas viides ja kuudes kausi on kuvattu tutuissa New Jerseyn maisemissa.
Vuonna 2018 Jersey Shoren epävirallinen seitsemäs kausi Jersey Shore: Family Vacation kuvattiin tuttuun tapaan New Jerseyn maisemissa.
Osallistujat.
Osallistujat ovat pysyneet samana kaksi ensimmäistä tuontantokautta, lukuun ottamatta Angelina Pivarnickin poistumista molemmilla tuotantokausilla. Kolmannella tuotantokaudella Pivarnick korvattiin Nicole Polizzin pitkäaikaisella ystävällä, Deena Nicole Cortesella. Tämän jälkeen muutoksia ei ole näyttelijäkaartissa tapahtunut. Seitsemännellä kaudella ei nähty Samantha Giancolaa, kun taas Angelina Pivarnick teki paluun.
Musta = vakituinen
Harmaa = vieraileva
Valkoinen = ei esiinny
Vastaanotto.
Ohjelma on saavuttanut suuren suosion Yhdysvalloissa. Jersey Shore on rikkonut MTV:n katsojaennätykset joka kaudella, ja kolmannen kauden avausjakson 8,45 miljoonan katsojamäärä teki sarjasta MTV:n katsotuimman sarjan kautta aikain. Lisäksi se on tehnyt tunnetuksi nykyaikaisen amerikanitalialaiskulttuurin ja sen ilmiöitä. Michael Sorrentinon mainitsema elämäntapa GTL (engl. gym, tan, laundry ()) on muuttunut maailmanlaajuisesti tunnetuksi termiksi.
Suosion mukana ohjelma on saanut myös paljon kritiikkiä lähinnä amerikanitalialaiselta yleisöltä, jonka mielestä se leimaa amerikanitalialaista kulttuuria pinnalliseksi. Näyttelijöiden itsestään käyttämän 'guido'-ilmauksen on myös koettu halventavan amerikanitalialaisia, sillä sitä on yleisesti käytetty lähinnä negatiivisessa mielessä. Näyttelijöiden etninen tausta on myös saanut palautetta, sillä ainakin Jenni Farley on kertonut juurensa olevan Irlannissa ja Espanjassa, kun taas Nicole Polizzi on kertonut olevansa chileläinen, tosin amerikanitalialaisen perheen adoptoima.
Musiikki ja Tunnus.
Jersey Shoren tunnus musiikki on "Get Crazy" joka on LMFAOn kappale.
DeWitt Clinton (veturi)

DeWitt Clinton oli ensimmäinen höyryveturi, joka liikennöi New Yorkin osavaltiossa. Veturin omisti Mohawk and Hudson Railroad ja se oli neljäs Yhdysvalloissa rakennettu veturi – ennen sitä rakennettuja olivat Stourbridge Lion, Pride of Newcastle ja Best Friend of Charleston.
DeWitt Clinton aloitti liikennöinnin vuonna 1831 ja sen ensimmäinen matka oli New Yorkin osavaltion pääkaupungin Albanyn ja Schenectadyn välillä New Yorkin osavaltiossa. Veturi on nimetty Erien kanavan rakennuttajan DeWitt Clintonin mukaan. Veturi on romutettu, mutta siitä on tehty toimiva kopio, joka on näytillä Ford Museumissa Dearbornissa Michiganissa.
Red Buttons

Red Buttons (5. helmikuuta 1919 New York, New York – 13. heinäkuuta 2006 Century City, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä.
Ura.
Buttons aloitti uransa teatterin parista. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli elokuvassa "Siivekäs voitto" ("Winged Victory", 1944). Buttonsin todellinen läpimurtorooli oli elokuvassa "Sayonara" (1957), jossa hän esitti Joe Kellyä. Rooli toi hänelle sekä parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon että parhaan miessivuosan Golden Globen. Muita hänen tunnettuja elokuvia ovat muun muassa "Atlantin valli murtuu" ("The Longest Day", 1962), "Harlow – seksityttö" ("Harlow", 1965) ja "Ammutaanhan hevosiakin" ("They Shoot Horses, Don't They?", 1969). Elokuvien lisäksi Buttons loi mittavan uran televisiossa ja hän onkin saanut televisiourastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Yksityiselämä.
Buttonsin syntymänimi oli Aaron Chwatt ja hän oli juutalaissiirtolaisten lapsi. Red Buttons oli naimisissa kolme kertaa, joista viimeinen Alicia Pratsin kanssa kesti aina vuodesta 1964 aina vuoteen 2001, jolloin Alicia kuoli. Alician kanssa hänellä oli kaksi lasta. Hän kuoli verisuonisairauteen 87-vuotiaana.
Papuanpöllö

Papuanpöllö ("Uroglaux dimorpha") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Uuden-Guinean saarella Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa.
Se on keskikokoinen, sulavalinjainen pöllö, jolla on suhteellisen pieni pää, pitkä pyrstö ja lyhyet pyöreät siivet. Sen valkoinen naama on pieni ja erottuu huonosti, ja siinä on mustia viiruja ja valkoiset kulmakarvat. Sen selkäpuoli on ruskeankeltainen, ja alta se on musta-ruskeajuovainen. Silmät ovat kirkkaankeltaiset, ja nokka harmaa tai musta. Koiras on suurempi kuin naaras, mikä pöllöissä on harvinaista, sillä useimmissa lajeissa on päinvastoin.
Vaikka papuanpöllö esiintyy yleensä alavissa sademetsissä tai alavien savannien reunametsissä, sitä on joskus nähty 1 500 metrin korkeudessa. Se on luultavasti paikkalintu rajatulla asuinalueellaan Uudessa-Guineassa.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on luokitellut lajin elinvoimaiseksi, vaikka sen yksilömäärä ei tunneta ja se on levinneisyysalueellaan suhteellisen harvinainen. Sen levinneisyysalue on kuitenkin todennäköisesti laaja Uudella-Guinealla.
Luonnonmarjat

Luonnonmarjat ovat luonnonvaraisten kasvien tuottamia marjoja. Suomessa kasvaa 37 luonnonvaraista syötävää marjaa. Ravintokäyttöön näistä hyödynnetään pariakymmentä lajia. Tunnetuimmat ja kaupallisesti arvokkaimmat marjat ovat puolukka, mustikka, variksenmarja, vadelma, lakka, karpalo, pihlajanmarja, tyrni, juolukka ja mesimarja.
Pohjoisen luonnon valoisa kesä kypsyttää metsiin ja soille marjasadon, jota jokainen luonnossa liikkuja voi jokamiehenoikeuksien turvin hyödyntää. Suomen vuotuisen metsämarjasadon on arvioitu olevan yli 500 miljoonaa kiloa. Huononakin satovuonna luonnonmarjoja kypsyy yli 100 kg eli parikymmentä ämpärillistä jokaista suomalaista kohti.
Luonnonmarjasadosta poimitaan talteen vain murto-osa. Esimerkiksi puolukan ja mustikan sadosta on arvioitu poimittavan vain 5–10 %. Lakan sadosta poimitaan talteen enemmän, kun taas esimerkiksi variksenmarjan suuri sato jää miltei kokonaan hyödyntämättä. 
Luonnonmarjatuotteita jalostavien suomalaisyritysten marjatarpeesta jopa 90 prosenttia poimivat ulkomailta, kuten Thaimaasta, tulevat marjanpoimijat.
Luonnonmarjoja syödään Suomessa keskimäärin kahdeksan kiloa henkeä kohden vuodessa.
Uhanalaisia, rauhoitettuja luonnonmarjoja Suomessa ovat euroopanmarjakuusi, lehtokielo, lehtovatukka ja sinikuusama. Näistä lehtokielon sekä sinikuusaman marjat ovat myrkyllisiä ja euroopanmarjakuusi on kokonaan marjamaisten käpyjensä punaista siemenvaippaa lukuun ottamatta tappavan myrkyllinen.
Luonnontuotteet

Luonnontuotteet ovat metsistä ja muualta luonnosta maanomistajan luvalla tai jokamiehenoikeuksien turvin kerättäviä luonnonmarjoja, metsäsieniä ja yrttejä sekä muita ruuan tai käsitöiden raaka-aineiksi soveltuvia materiaaleja (nk. erikoisluonnontuotteet). Jokamiehenoikeuksien rajoitukset on otettava huomioon keräystoiminnassa. Esimerkiksi kasvavien puiden kaataminen ja vahingoittaminen sekä varpujen, sammalien ja kuivuneen puun kerääminen toisen maalta ilman lupaa on kiellettyä.
Luonnonmarjat.
Syötäviä luonnonmarjoja kasvaa Suomen luonnossa 37, joista pariakymmentä voidaan hyödyntää laajemmin. Muutama tavallisin luonnonmarja tuottaa vuosittain yli 500 miljoonan kilon sadon, josta hyödynnetään vain alle kymmenen prosenttia.
Metsäsienet.
Syötäviä luonnonsieniä kasvaa satoja, ja ne tuottavat vuosittain yli miljardin kilon sadon. Tästä hyödynnetään vain prosentin verran. Syötävistä luonnonsienistä 23 lajia tai lajiryhmää on määritelty kauppasieniksi. Nämä ovat kohtalaisen helposti tunnistettavissa, ja niitä voidaan Suomessa myydä esimerkiksi toreilla ja kaupoissa.
Yrtit.
Yrteiksi luetaan luonnonvaraiset kasvit, joita voidaan käyttää ravinnoksi. Yrttejä käytetään esimerkiksi juomissa, salaateissa, leivissä, keitoissa, muhennoksissa tai muissa ruoissa. Luonnonyrteistä vain osaa voidaan poimia jokamiehenoikeuksien turvin. Niitä poimivan onkin tärkeää perehtyä jokamiehenoikeuksiin ja selvittää, minkä yrttien poimintaan tarvitaan maanomistajan lupa.
Erikoisluonnontuotteet.
Lisäksi luonnontuotteisiin lasketaan kuuluviksi erikoisluonnontuotteet, joita ovat muun muassa pettu, mahla, terva, puuhiili, turve, tupasvilla, poronjäkälä, sammal, tuohi, paju, luonnon kuitukasvit, kaarna, koivunoksat, varvut, lieot, puun juuret, liekopuut, kaislat, heinät, oljet, ruo´ot, luonnonkukat, pahkat, käävät, luonnonvärit ja korukivet.
Luonnontuoteala.
Luonnontuoteala on elinkeino, johon kuuluu luonnontuotteiden talteenotto sekä niihin liittyvä yritystoiminta, neuvonta, koulutus ja tutkimus.
Soo Line 1003

Soo Line 1003 on 2-8-2-pyörästön omaava kunnostettu Minneapolis, St. Paul and Sault Ste. Marie Railwayn (”Soo Line”) L-1-sarjan höyryveturi. ALCO rakensi sen vuonna 1913 ja se oli käytössä Soo Linellä vuoteen 1954 asti, minkä jälkeen se meni käyttövarastoon Gladstoneen, Michiganiin. 
Joulukuussa 1954 veturi luovutettiin Superiorin kaupungille Wisconsiniin, jossa se laitettiin näytteille. 1970-luvulla Superior Shortline Steam Railroad Ltd. organisoitiin veturin kunnostamiseksi käyttökuntoon. Se liikennöi muutaman lyhyen matkan vuonna 1983, kunnes se laitettiin takaisin kunnostukseen. Kunnostus viivästyi rahanpuutteen ja muutaman muun virheen takia. 
Veturi myytiin vuonna 1994 Wisconsin Railway Preservation Trustille (WRPT) osittain purettuna. WRPT sai kerättyä 250 000 dollaria varoja veturin kunnostamiseksi ja lopulta se saatiin kunnostetuksi. Ensimmäisen koeajon se suoritti 27. lokakuuta 1996, mutta ensimmäiset julkiset museoajot jäivät vuoden 1997 puolelle.
Hv4

Hv4 oli Valtionrautateiden käytössä ollut höyryveturi. Se kehitettiin vanhemmista Hk1–Hk3-sarjoista, ja se muistutti suuresti Hk3:a mutta oli raskaampi ja tehokkaampi. Tampella ja Lokomo valmistivat vetureita 28 kappaletta vuosina 1912–1933. Alun perin veturit saivat sarjamerkinnän H7, joka vaihdettiin Hv4:ksi vuonna 1942. 
Hv4-sarjaa käytettiin henkilö- ja pikajunissa. Materiaaliltaan raskaamman kiskotuksen tultua käyttöön ne siirrettiin pääasiassa kevytkiskoisille radoille, josta puolestaan Dm6- ja Dm7 -kiskobussit eli "Lättähatut" syrjäyttivät niitä 1950-luvulta lähtien.
Hv4-vetureissa oli muun H-sarjan kaltainen 4-6-0 pyörästöjärjestys, johon kuului kaksiakselinen kiertyvä ja heilahtava etuteli sekä kolme vetoakselia. Rakenne perustui levykehykseen, ja vetureissa oli tulistinkattila sekä Walschaertin luistikoneisto. Numerosta 524 alkaen veturin kehystä vahvistettiin ja korotettiin 135 mm, minkä vuoksi myöhempien vetureiden kattila ja hytti sijaitsivat korkeammalla. Uudempiin vetureihin (742–751 ja 757–760) asennettiin tehokkaammat tandem-ilmapumput ja vedensyöttölaitteet. Alun perin vanhemmat veturit olivat hiililämmitteisiä ja uudemmat halkolämmitteisiä.
Sarjaan tehtiin sen käyttöiän aikana useita muutoksia. Veturien 516–523 kehyksiä vahvistettiin ja ne uusittiin kokonaan vuosina 1932–1939. Vuosina 1926–1927 toteutettiin muutos, jossa ilmapumpun poistohöyry ohjattiin tenderiin lämmittämään vettä. Poistohöyryimureita alettiin asentaa vuodesta 1930 alkaen. Viimeisestä valmistuserästä poistettiin AEG-sähkövalaistus vuonna 1940 ja korvattiin Aga-valaistuksella, mutta kaikkiin Hv4-vetureihin asennettiin sähköinen veturivalaistus vuosina 1950–1953. Sarjan suurin sallittu nopeus nostettiin 80 km/h:sta 85 km/h:iin vuonna 1934.
Vuonna 1918 seitsemän veturia jäi Venäjälle, mutta ne ostettiin takaisin viisi vuotta myöhemmin. Vuonna 1940 kolme vanhinta veturia luovutettiin Neuvostoliitolle sotakorvauksina. Muut Hv4-veturit hylättiin vuosina 1964–1965. Veturit 742 ja 751 ovat säilyneet, ja ne odottavat mahdollista kunnostusta Haapamäen museoveturiyhdistyksen raiteistolla.
Teknisiä tietoja.
Lähde:
Jean Peters

Elizabeth Jean Peters (15. lokakuuta 1926 Canton, Ohio – 13. lokakuuta 2000 Carlsbad, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijätär, joka oli 1940- ja 1950-luvulla kiinnitetty 20th Century Foxille. Hän esiintyi Joseph Cottenin ja Marilyn Monroen rinnalla elokuvassa "Niagara" (1953) ja Marlon Brandon tähdittämässä elokuvassa "Viva Zapata!" (1952). Jean Peters vetäytyi vähitellen julkisuudesta 1950-luvun puolivälin jälkeen. Hänen viimeinen elokuvansa oli "Mieheni Peter" (1955). 
Erottuaan ensimmäisestä avioliitostaan teksasilaisen öljy-yrittäjän Stuart Cramerin kanssa Jean Peters nai miljonääri Howard Hughesin 1957. Liitto, joka oli Hughesin kolmas, kesti vuoteen 1971, mutta pari oli asunut erillään jo vuosia tätä ennen, ja keskustellutkin vain puhelimitse Hughesin erakoiduttua. Jean Peters aktivoitui uudelleen vasta 1970- ja 1980-luvulla esiintyen televisiosarjoissa, kuten "Ristin varjossa" ja "Murhasta tuli totta".
Jean Peters kuoli leukemiaan Kalifornian Carsbadissa vuonna 2000.