tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Manuel Fraga Iribarne

Manuel Fraga Iribarne (23. marraskuuta 1922 Villalba, Espanja – 15. tammikuuta 2012 Madrid, Espanja) oli espanjalainen kansanpuolueen poliitikko. Hän oli Galician aluejohtaja vuosina 1990–2005 sekä Espanjan sisäministeri ja varapääministeri kenraali Francisco Francon sotilasvallan aikana vuosina 1975–1976.
Fraga oli Francon propagandaministeri 1962–1969 ja nykyisen valtapuolueen Kansanpuolueen perustaja ja oppi-isä. Hänen ansiokseen on katsottu sotilasvallan vähittäinen avautuminen. Tiedotus-ja matkailuministerinä hänet muistetaan muun muassa siitä, että hän kutsui lehtikuvaajia todistamaan, ettei Välimeressä ole radioaktiivista saastetta sen jälkeen, kun rannikolle oli pudonnut kaksi Yhdysvaltain ilmavoimien ydinpommikonetta. Hän oli matkailuministerinä kampanjoinut ahkerasti Espanjan matkailuelinkeinon edistämiseksi. 
Vaikka Fraga oli diktatuuriajan toisinajattelijoita, hän ei jälkikäteen kommentoinut julkisesti Francon aikaa, mistä häntä arvosteltiin. Tämän arvioitiin estäneen hänen nousunsa maan pääministeriksi, joskin hän oli koti-itsehallintoalueensa Galician johtaja vuoteen 2005, jolloin rannikolla sattui vakava öljytuho, kun säiliöalus "M/S Prestige" haaksirikkoutui siellä eivätkä viranomaiset kyenneet suojelemaan kalastusvaltaisen maakunnan rannikkoa.
Kadotetut

Kadotetut on suomalainen punk- ja uuden aallon yhtye, joka perustettiin vuonna 1979 Helsingissä. Yhtyeen laulaja ja lauluntekijä Ahti Pelttari on ainoa jäsen, joka on ollut kaikissa kokoonpanoissa.
Vaikka punk-leima seurasi Kadotettuja pitkään, 1980-luvun alussa yhtyeen tyyli kehittyi omaleimaiseksi mm. epätyypillisen soitinvalikoiman (viulu, saksofoni, öljytynnyrit) ja suoraviivaisuutta kaihtavan rytmiikan ansiosta. 1980-luvun puolivälissä Kadotetut eli musiikillista huippukauttaan. 
Kadotetut on esiintynyt yksittäisten konserttien lisäksi muun muassa seuraavilla kiertueilla: Rauhanjuna (1982), Hiljaiset kyyneleet (1984), Vapauden tuulet (1985). Yhtye esiintyi myös Billy Braggin kanssa Tallinnassa ja Moskovassa vuonna 1987, mistä Rumba-lehti kirjoitti laajasti.
Kadotetut-yhtye lopetti toimintansa 1980-luvun lopussa, ja Ahti Pelttari perusti Rakkauden Prikaati -yhtyeen (jonka akustinen kokoonpano esiintyi nimellä Kadotetut siskot) ja myöhemmin 1993-94 tienoilla Nuoriso-Kadotetut -nimisen kokoonpanon. 
2000-luvun alussa Pelttari kasasi uudelleen yhtyeen alkuperäisen punk-kauden kokoonpanon. Yhtye on edelleen kasassa ja keikkailee satunnaisesti. Myös Kadotettujen 1980-luvun kokoonpano on esiintynyt muutaman kerran 2000-luvulla, kuten "Askel Taaksepäin" -kokoelmalevyn julkaisun yhteydessä Tavastia-klubilla syyskuussa 2001.
Bryan Brown

Bryan Neathway Brown (s. 23. kesäkuuta 1947) on australialainen näyttelijä.
Aiempi elämä.
Brown syntyi Sydneyssä pianisti-siivooja Molly Brownin ja John ”Jack” Brownin lapseksi. Hän kasvoi Bankstown-nimisessä lähiössä Uudessa Etelä-Walesissa, Australiassa. Brown aloitti työskentelyn AMP:llä ja aloitti amatööriteatteriesiintymiset. Sieltä hän löysi halunsa näytellä.
Ura.
Vuonna 1964 Brown meni Englantiin ja myöhemmin palasi Australiaan, jossa pääsi Genesian Theatren jäseneksi esiintymisestään 'A Man for All Seasons' -tuotannossa. Myöhemmin hän liittyi Queenslandin teatteriseuraan. Ensimmäisen esiintymisensä elokuvissa hän teki vuonna 1977 pienessä roolissa elokuvassa "The Love Letters From Teralba Road". Seuraavien kahden vuoden aikana hän näytteli vielä muutamissa australialaisissa elokuvissa.
Vuonna 1980 Brownista tuli maailmankuulu esiintymisestään elokuvassa "Kunnian kentät". Vaikka hän esitti rooleja australialaisissa tuotannoissa vielä muutaman vuoden, häntä näki myös amerikkalaisissa minisarjoissa voitettuaan suosion puolelleen Yhdysvalloissa "A Town Like Alicen" (1981) ansiosta. Hän sai myös Emmy-ehdokkuuden roolistaan "Okalinnuissa". Muutamaa vuotta myöhemmin Brown esiintyi muutamissa elokuvissa, jotka saivat maailmanlaajuista suosiota. Niihin kuuluivat muun muassa "Tai-Pan", "Sumuisten vuorten gorillat" ja "Cocktail".
1990-luvulla ja sen jälkeen Brown on esiintynyt paljon amerikkalaisissa ja australialaisissa televisiotuotannoissa ja silloin tällöin elokuvissa. Hän oli myös joissakin brittiläisissä TV-mainoksissa.
Tuotantotyö.
Brownin tuotantoyhtiö teki sarjan "Twisted Tales" ja "Two Twisted"; molemmat ovat samankaltaisia kuin Alfred Hitchcockin tuotanto.
Kunnia ja palkinnot.
Vuoden 2005 kesäkuussa Brown pääsi Order of Australian jäseneksi. Hän vastaanotti myös Australian elokuvainstituutin palkinnon parhaalle näyttelijälle kantavasta roolista "Breaker Morantissa" (1980) ja "Two Handsissa" (1999).
Yksityiselämä.
Brown on ollut näyttelijä Rachel Wardin kanssa naimisissa vuodesta 1983. He tapasivat "Okalintujen" kuvauksissa samana vuonna. Parilla on kolme lasta.
Johan Jacob Kijk

Johan Jacob Kijk (23. syyskuuta 1706 Tukholma – 3. helmikuuta 1777 Teijo) oli kauppias, teollisuusmies, ruukinpatruuna ja Suomen ensimmäinen vuorineuvos.
Kijk syntyi Tukholmassa kultaseppä Johan Ulrik Kijkin ja Sofia Barbara Messmanin lapsena. Hän jäi jo nuorena orvoksi, mutta onnistui 12-vuotiaana pääsemään Kaarle XII:n kuolinpesäkonttorin kirjuriksi. Keväällä 1721 Kijk muutti Turkuun, jossa hän ryhtyi puotiapulaiseksi vaatekauppias Hans Scheelen liikkeeseen. Scheelen kuoltua leski jätti kauppaliikkeen Kijkin hoidettavaksi. 6. elokuuta 1730 Kijkille myönnettiin porvarisoikeudet. 
Samana vuonna hän ryhtyi laivanvarustajaksi ja jatkoi sitä aina 1760-luvun lopulle saakka. Vuonna 1731 Kijk ja Johan Reinhard Heldt perustivat Turkuun Suomen ensimmäisen tupakkatehtaan. Vuonna 1733 Kijk perusti sahan Kiikalan Rekijoelle ja vuonna 1758 toisen sahan Teijon ruukin yhteyteen.
Tammikuussa 1738 Kijk ja kuusi muuta turkulaista kauppiasta vuokrasivat Perniöstä ruukkikompleksin, jonka omisti vapaaherra Claes Fleming. Kijk muutti Teijoon ja ryhtyi johtamaan ruukkien toimintaa. Vuonna 1739 hän vuokrasi Flemingiltä myös Teijon säterirusthollin ja sen aputilat. 1743 Kijk osti itselleen Teijon ja Kirjakkalan ruukit sekä niihin liittyvän maaomaisuuden. Hän osallistui myös Kiskon Orijärven kuparikaivostoimintaan. Vuonna 1755 Kijk oli osakkaana perustamassa Turun Nummelle Kupittaan tiilitehdasta.
Vuorikollegion aloitteesta kuningas Aadolf Fredrik myönsi Kijkille vuorineuvoksen arvonimen vuonna 1763. Kijk oli ensimmäinen suomalainen vuorineuvos.
Kijk oli naimisissa kolmasti. Ensimmäinen puoliso oli Hedvig Christina Schultz (s. 1711 Parainen), vihitty Paraisilla 19. marraskuuta 1734, joka kuoli jo 1735. Toinen puoliso Christina Bladh, vihitty Mustasaaressa 11. joulukuuta 1737, kuoli myös jo parin vuoden kuluttua 1739. Kolmas puoliso oli Katarina Elisabet Grubb, jonka kanssa Kijk avioitui 1740. Grubb johti Teijon ruukkia ja kartutti perimäänsä omaisuutta yli kymmenen vuoden ajan Kijkin kuoleman jälkeen.
Koska molemmat pojat Johan Jakob ja Hans Henrik kuolivat ilman elossa olevia lapsia, omaisuus siirtyi nuorimmalle tyttärelle. Tytär Anna Charlotta Kijk (1750—1800) avioitui turkulaisen suurliikemiehen ja laivanvarustajan Jacob Bremerin pojan Josef Bremerin (1743–1814) kanssa, joka hankki Teijon omistukseensa 1794.
Johan Jacob Kijk haudattiin Perniön kirkkoon. Hän oli kuitenkin ostanut itselleen hautapaikan Turun tuomiokirkosta, jonne hänen ruumiinsa siirrettiin kuukautta myöhemmin ja sijoitettiin hänen nimeään kantavaan Kijkin kuoriin.
Haiku (käyttöjärjestelmä)

Haiku (aiemmin OpenBeOS) on beetavaiheessa oleva, BeOS-yhteensopiva, avoimen lähdekoodin käyttöjärjestelmä. Sen kehitys aloitettiin vuonna 2001 ja ensimmäinen alphaversio julkaistiin syyskuussa 2009 ja ensimmäinen beetaversio 28. syyskuuta 2018. Haiku tukee useita kieliä, mm. suomea.
Käyttöjärjestelmässä on avoimen lähdekoodin toteutus BeOS:in Be File System -tiedostojärjestelmästä. Toteutus otettiin myös SkyOS:ään.
Käyttöjärjestelmään on tuotu OpenBSD:stä IEEE 802.11 (WiFi) tuki. Käyttöjärjestelmään on lisätty tuki X11- ja Wayland-ikkunoinnille, jonka myötä GTK-kirjastoa käyttäviä sovelluksia voi käyttää Haikussa.
Haiku ei ole Unixin kaltainen käyttöjärjestelmä, mutta siihen on lisätty tukea tietyille ominaisuuksille ja siinä on piirteitä, joita Unixin kaltaisissa käyttöjärjestelmissä esiintyy. Haiku sisältää POSIX-yhteensopivuuskerroksen.
Ohjelmat.
Haikun mukana tulevat ainakin seuraavat ohjelmat: LaunchBox, StyledEdit, Terminal ja DeskCalc. LaunchBoxia lukuun ottamatta ohjelmat voi käynnistää Application-valikosta. Haikun mukana tulee muitakin ohjelmia kuten verkkoselain. Haiku käyttää bashia komentotulkkina.
John Musker

John Musker (s. 8. marraskuuta 1953 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen animaatio-ohjaaja.
Musker muodostaa toisen puolen Amerikan nykyaikaisesta animaatiotiimistä Ron Clementsin kanssa. Hän tapasi Clementsin "Topi ja Tessu" -animaation tuotannon aikana vuonna 1981, jolloin hän työskenteli hahmoanimaattorina. Musker työskenteli myöhemmin uudestaan Clementsin kanssa kunnianhimoisessa animaatiossa "Hiidenpata" vuonna 1985. Vuonna 1986 Musker teki ohjaajadebyyttinsä Clementsin ja kahden muun kollegansa kanssa "Basil Hiiri – Mestarietsivässä".
Musker ja Clement kirjoittivat ja ohjasivat yhdessä "Pienen merenneidon" vuonna 1989 mukaillen H. C. Andersenin tarinaa. Elokuvasta tuli suuri menestys sen voitettua Oscar-palkinnon Alan Menkenin ja Howard Ashmanin lauluista. Vuonna 1992 Musker ja Clements kirjoittivat ohjasivat ja tuottivat "Aladdinin", joka oli vielä suurempi menestys. Vuonna 1997 Musker ja Clements ohjasivat "Herkuleksen", joka ei ollut aivan yhtä suuri menestys kuin aiemmat animaatioelokuvat. Heidän seuraava ohjauksensa oli tieteiselokuva "Aarreplaneetta", joka oli kritiikillinen menestys mutta taloudellinen floppi.
Ihmelapsi (elokuva)

Ihmelapsi on brittiläinen elokuva vuodelta 1985. Tarina liikkuu Oxfordissa ja New Yorkissa, nykyajassa ja 1930-luvun lama-ajassa. Sen päähenkilö on Alice Liddell Hargreaves, joka oli aikoinaan se pikkutyttö, jolle Lewis Carroll omisti "Liisa ihmemaassa" -kirjansa. Alice on elokuvassa 80-vuotias ja matkustaa New Yorkiin, mutta palaa samalla muistoissaan menneeseen aikaan.
Yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nimesi elokuvan yhdeksi vuoden 1985 kymmenestä parhaasta.
Säijä

Säijä on hieman yli 500 asukkaan kylä Lempäälän luoteisosassa.
Sijainti.
Säijä sijaitsee Pirkkalan ja Lempäälän rajalla Pyhäjärven rannalla, noin 14 kilometrin päässä Lempäälän kirkonkylästä ja 20 kilometriä Tampereelta. Yhteydet Nokian ja Tampereen suuntaan ovat hyvät. Toisaalta helppo kulkeminen kaupunkeihin on hiljalleen tappanut peruspalvelut kuten pankin, postin ja viimeisenä kyläkaupan.
Historiaa.
Säijässä käytiin vapaussodassa merkittäviä taisteluja rintaman kulkiessa Pyhäjärven rantaa pitkin. Säijäläissyntyinen Tuomas Hoppu on kirjoittanut aiheesta useita artikkeleita.
Säijä oli pitkään osa Vesilahtea. Vasta 1950-luvun lopulla virisi keskustelu Säijän liittymisestä Lempäälään, mikä toteutui vuoden 1964 alussa. Suurimpana syynä oli kulkuyhteyksien aiheuttama julkisten palveluiden saatavuus, olihan pääosa Vesilahtea Pyhäjärven toisella puolella.
Säijä on edelleen suurelta osin harvaan asuttua maatalousaluetta, mutta Tampereen läheisyyden vuoksi siellä on paikoitellen myös miltei esikaupungin luonteisia talokeskittymiä.
Liikenneyhteydet.
Pari kilometriä Säijän rajalta sijaitsee kansainvälinen Tampere-Pirkkalan lentoasema. Julkiset lähiyhteydet ovat vaatimattomammat, koska 1980-luvun jälkeen ainoa julkinen liikenne on taksien lisäksi ollut viisi kertaa päivässä Lempäälään liikennöivä koulubussi, lisäksi käytössä on palvelubussi.
Palvelut.
Säijään saatiin koulu yli sata vuotta sitten. Kylässä on nyt noin 50 oppilaan ala-aste, perhepäivähoitoa, kunnallinen ryhmäperhepäiväkoti, kaksi kauppapuutarhaa, tilamyyntiä, ratsastustalleja, taksi ja monitoimitalo erilaisten tilaisuuksien järjestämiseen.
Kylällä toimivat myös vireä kyläyhdistys ja nuorisoseura, jotka järjestävät erilaisia tilaisuuksia kuten talkoita, myyjäisiä ja kerhoja.
Kyläkaava.
Nurmen ja Säijän kylien maankäyttö- ja kehittämissuunnitelma on valmistunut ja se julkistettiin 26. maaliskuuta 2010. Kylälle laadittiin epävirallinen kyläkaava Satu Sarjalan diplomityössä.
Osayleiskaava.
Lempäälän kunta on laatimassa kylään osayleiskaavaa.
Kirje tuntemattomalta naiselta

Kirje tuntemattomalta naiselta on Max Ophülsin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen klassikkoelokuva vuodelta 1948. Se perustuu itävaltalaisen kirjailijan Stefan Zweigin kertomukseen "Brief einer Unbekannten", ja se kertoo nuoresta naisesta, joka rakastuu pianistiin.
Se on haikean romanttinen elokuva, jota on pidetty "naisten elokuvana". Omana aikanaan se ei ollut suuri menestys, mutta on saanut myöhemmin klassikon arvon. Se on myös valittu säilytettäväksi Yhdysvaltojen Kongressin kirjaston elokuvarekisterissä.
Hannu Leminen ohjasi 1943 samasta aiheesta elokuvan "Valkoiset ruusut".
Tarina.
1800–1900-lukujen vaihteessa loistava pianisti ja naistenmies kohtaa Wienissä häntä lapsesta asti palvoneen tytön, joka tulee raskaaksi. Seuraavan kerran tavatessaan mies ei muista koko naista.
Luigi Taveri

Luigi Taveri (19. syyskuuta 1929 Horgen, Sveitsi – 1. maaliskuuta 2018) oli sveitsiläinen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti 125cc-luokan maailmanmestaruuden kolmesti vuosina 1962, 1964 ja 1966.
Luigi Taveri aloitti kilpauransa 18-vuotiaana sivuvaunullisissa, mutta siirtyi pian tavallisiin moottoripyöriin. Ensimmäiseen MM-osakilpailuun Taveri osallistui vuonna 1954. Heti uran alkuvaiheessa hän nousi parhaiden kuljettajien joukkoon, mutta aivan terävin kärki jäi saavuttamatta. Taveri ilmoittikin lopettavansa uransa kauden 1960 jälkeen. Paluu radoille kesken kauden 1961 ja yhteistyö Hondan kanssa saivat Taverin uran uuteen nousuun ja lopulta kolmeen maailmanmestaruuteen.
Luigi Taveri ajoi 12 vuotta kestäneellä urallaan 50cc-, 125cc-, 250cc-, 350cc- ja MotoGP-luokissa voittaen 30 MM-osakilpailua. Kaikki maailmanmestaruutensa hän ajoi Hondalla. Neljän kauden ajan hänen pyöränään oli MV Agusta. Niiden lisäksi Taveri kilpaili muun muassa Ducatilla, Nortonilla ja MZ:lla. Taveri osallistui myös sivuvaunullisten moottoripyörien MM-sarjaan matkustajana, kun Hans Haldemann oli kuljettajana. Luigi Taveri ajoi MM-pisteille kaikissa sen aikaisissa ratamoottoripyöräilyn luokissa mukaan lukien sivuvaunulliset. Taveri on osallistunut myös Sveitsin kansallisiin ylämäkiajoihin ja erilaisiin klassikkopyörien tapahtumiin.
Ioffe-instituutti

Ioffe-instituutti () on Pietarissa sijaitseva suuri, Venäjän tiedeakatemian alainen teknillisen fysiikan tutkimuslaitos. Se perustettiin Petrogradissa vuonna 1918 ja oli keskeinen Neuvostoliiton fysiikan tutkimuksessa. Abram Ioffe johti laitosta 1930-luvulta kuolemaansa 1960 asti.
Instituutissa on viisi osastoa
Auguste de Montferrand

Auguste de Montferrand (koko nimeltään "Henri Louis Auguste Leger Ricard de Montferrand", ; 24. tammikuuta 1786 Pariisin esikaupunki Chaillot – 10. heinäkuuta 1858 Pietari) oli Venäjällä toiminut ranskalainen arkkitehti. Hänen työnsä edustavat siirtymävaihetta myöhäisestä klassismista eklektismiin.
Montferrandin isä oli ratsastuksen opettaja ja isoisä insinööri. Hän opiskeli polyteknisessä koulussa sekä arkkitehtien Charles Percier’n ja Pierre Fontainen johdolla Pariisissa. Ennen siirtymistään Venäjälle Montferrand työskenteli arkkitehti Pierre-Alexandre Vignonin alaisuudessa Pariisin La Madeleine -kirkon rakennus- ja suunnittelutöissä.
Aleksanteri I kutsui Montferrandin Pietariin, jossa hän toimi hoviarkkitehtina vuodesta 1816 lähtien. Hänen merkittävimpiä töitään ovat Iisakinkirkko, jonka rakentamista hän johti vuodesta 1818, sekä Palatsiaukion keskellä seisova Aleksanterin pylväs (1829–1834). Montferrand suunnitteli myös asuintaloja, Talvipalatsin sisätiloja ja johti Nižni Novgorodin markkina-alueen rakentamista 1850-luvulla.
Vuoden ravintola

Vuoden ravintola on tunnustus, jonka Suomen Gastronomien Seura on vuodesta 1985 alkaen myöntänyt ansioituneelle ravintolalle. 
Luettelo tunnustuksen saaneista ravintoloista.
Vuoden ravintolaksi on nimetty seuraavat ravintolat:&lt;br&gt;
Mikäli ravintola on saanut kansainvälisesti tunnetun Michelin-tähti -tunnustuksen, on sen kohdalla merkintä .
Gastronomien arviointiprosessista.
Vuoden ravintola on Suomen Gastronomien Seuran antama huomionosoitus, joka ei välttämättä kohdistu Suomen parhaaseen ravintolaan. Valituksi tullut ravintola edustaa valinnan tehdeiden mielestä kokonaisuutena mainiosti gastronomisia arvoja, osaamista ja asiakkaan huomioimista. Seura arvostaa hyvistä raaka-aineista hyvin valmistettua omaleimaista ruokaa, hyvää palvelua, hyvää hinta-laatusuhdetta, tasaista laatua ja asiakkaan arvostamista. 
Ravintola ei ole tähdenlento, vaan toiminut samalla liikeidealla mielellään jo muutaman vuoden taloudellisesti kannattavasti. Lounaalla, illallisella ja juhlapäivinä avoinna oleminen lasketaan eduksi, samoin keittiömestarin ja salin puolesta vastaavien pitkäjänteinen sitoutuminen ravintolaan.
Arvioita tehdessä gastronomit tarkastelevat kuutta eri gastronomista osaamisaluetta. Painoarvoltaan tärkeimmät ovat ruoan herkullisuus ja keittotaidon korkealuokkaisuus, mutta lähes yhtä tärkeänä painotetaan palvelun laatua, salityöskentelyä ja ravintolan juomavalikoimaa. Arvioinnissa huomioidaan myös, miten ravintola on kehittänyt suomalaista ruoka- ja ravintolakulttuuria, sekä millainen ravintolan sisustus ja ilmapiiri on. Arvioitavana on lähes 70 yksityiskohtaa.
Arviointikäynnistä kirjoitetaan raportti ja ravintolan tasokkuus edellä mainituilla kuudella osa-alueella pisteytetään asteikolla 1–10. Arviointikäynnin lisäksi myös muut kokemukset kyseisestä ravintolasta otetaan huomioon. Pisteytyksen avulla finaaliin valitut ravintolat saadaan järjestykseen. Piste-erot ovat usein pieniä, jolloin valinta-keskustelussa kiteytetään kärkiravintoloiden perustelut. Poikkeavat näkemykset ja kokemukset käydään huolella läpi päätöstä tehdessä.
Nikolai Morozov

Nikolai Aleksandrovitš Morozov (, 7. heinäkuuta 1854 nykyisen Jaroslavlin alueen Nekouzin piirin Borok – 30. heinäkuuta 1946 Borok) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki, kirjailija ja tiedemies.
Nikolai Morozov oli kartanonherran ja maaorjanaisen poika. Vuonna 1874 hän liittyi tšaikovskilaiseen narodnikkikerhoon ja levitti vallankumouksellista propagandaa talonpoikien keskuuteen. Saman vuoden lopulla hän matkusti Geneveen. Palattuaan Venäjälle hänet pidätettiin, mutta vapautettiin ns. 193:n oikeudenkäynnissä. Vuonna 1878 Morozov liittyi Zemlja i voljaan ja toimi vuodesta 1879 lähtien Narodnaja voljan toimeenpanevan komitean jäsenenä. Seuraavan vuoden alussa hän matkusti ulkomaille ja tutustui Lontoossa Karl Marxiin. Yrittäessään palata laittomasti Venäjälle hän joutui pidätetyksi. Ns. 20:n oikeudenkäynnissä vuonna 1882 Morozov tuomittiin elinkaudeksi vankeuteen. Hän kärsi rangaistusta Pähkinälinnan vankilan eristyssellissä vuoteen 1905 saakka.
Morozovin ensimmäinen runokokoelma "Iz-za rešetki" (”Ristikon takaa”) julkaistiin Genevessä vuonna 1877. Hänen Pähkinälinnan vankilassa kirjoittamansa vallankumousrunot julkaistiin kokoelmina "Iz sten nevoli" (”Vankilan seinien sisältä”, 1906) ja "Zvjozdnyje pesni" (”Tähtien lauluja”, 1910). Jälkimmäisen kirjan takia Morozov sai vuonna 1911 vuoden pituisen vankilatuomion. Muistelmateos "Povesti mojei žizni" (”Elämäni tarinat”, 1916–1918) kertoo Venäjän vallankumousliikkeen historiasta. Vuodesta 1918 lähtien aina kuolemaansa saakka Morozov toimi Lesgaftin luonnontieteellisen instituutin johtajana. Hän on kirjoittanut lukuisia tutkimuksia eri tieteenaloilta. Morozovin etupäässä astronomisiin ilmiöihin perustuvat yritykset tulkita uudelleen ihmiskunnan ja kristinuskon historiaa ovat tieteellisesti kestämättömiä. Nikolai Morozov oli ensimmäinen venäläinen tiedemies joka teoksessaan "Христос. История человечества в естественнонаучном освещении" alkoi epäillä, että perinteisissä historiallisissa aikajanoissa on niin sanotusti ilmaa välissä eli maailmanhistoria olisikin oletettua lyhyempi. Morozov päätteli, että Jeesuksen historiallinen prototyyppi oli Basileios Suuri ja että Jeesus ristiinnaulittiin vuonna 368. Morozovin jälkeen samaan asiaan paneutui venäläinen matemaatikko Anatoli Fomenko, joka siirsi historiankirjoitusta vielä seitsemänsataa vuotta lisää ("Uusi kronologia"). 
Nikolai Morozovin mukaan on nimetty pikkuplaneetta Morosovia, kuun kääntöpuolen kraatteri sekä Leningradin alueen Seuloskoin piirissä sijaitseva Pähkinälinnan ruutitehtaan taajama. Hänet on palkittu Leninin ja työn punaisen lipun kunniamerkeillä.
GIRD-X

GIRD-X oli vuodesta 1928 alkaen kehitetty toinen neuvostoliittolainen raketti, jossa käytettiin nestemäistä ajoainetta. Sen kehittivät GIRD-organisaatiossa toimivat Sergei Koroljov ja Fridrih Tsander. Se oli GIRDin 10. projekti. 
Moottorin massa oli 29,5 kg, josta 8,3 kg ajoainetta. Ajoaine oli 78 prosenttista etyylialkoholia ja nestehappea. Se tuotti 885 N työntövoiman. Sen ominaisimpulssi oli 1590–1715 Ns/kg.
Ensilento tapahtui 25. marraskuuta 1933 Nahabinossa, ja sen aikana kone nousi 150 metrin korkeuteen.
Nassim Akrour

Nassim Akrour (, s. 10. heinäkuuta 1974 Courbevoie, Ranska) on ranskalais-algerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Ligue 2:ssa pelaavaa Istresia.
Maajoukkueura.
Akrour on edustanut Algeriaa vuosien 2002 ja 2004 Afrikan-mestaruuskisoissa. Hän teki ensimmäisen maajoukkuemaalinsa ystävyysottelussa Beniniä vastaan 14. tammikuuta 2002.
Nikita Muravjov

Nikita Mihailovitš Muravjov (; 30. heinäkuuta 1796 Moskova – 10. toukokuuta 1843 nykyisen Irkutskin alueen Irkutskin piirin Urikin kylä) oli venäläinen upseeri ja dekabristi.
Nikita Muravjov opiskeli Moskovan yliopistossa. Vuodesta 1813 lähtien hän palveli armeijassa, osallistui taisteluihin Dresdenin ja Leipzigin lähellä ja asui myöhemmin Pariisissa. Muravjov oli yksi dekabristien "Sojuz spasenija" ja "Sojuz blagodenstvija" -järjestöjen perustajista ja kuului pohjoisen dekabristiseuran johtoon. Hän kannatti tasavaltalaista valtiojärjestystä ja laati ehdotuksen Venäjän perustuslaiksi.
Dekabristikapinan aikana Muravjov oli maaseudulla, mutta joutui pian vangituksi ja suljetuksi Pietari-Paavalin linnoitukseen. Hän sai kuolemantuomion, joka muutettiin 20 vuoden pakkotyörangaistukseksi. Hän oli rangaistusvankina Nertšinskin kaivoksilla ja vuodesta 1835 lähtien karkotettuna Irkutskin läänissä.
Andrei Mihailov

Andrei Aleksejevitš Mihailov (, 1773–1849) oli venäläinen klassismin ajan arkkitehti. Hänestä käytetään usein nimitystä ”Mihailov Toinen” erotuksena veljestään, arkkitehti Aleksandr Mihailovista.
Andrei Mihailov opiskeli Pietarin taideakatemiassa vuosina 1779–1794. Vuonna 1800 hänet nimitettiin akateemikoksi, vuodesta 1808 lähtien hän toimi akatemian professorina ja vuosina 1823–1831 sen rehtorina. Mihailovin tärkeimpiä töitä Pietarissa ovat Pyhän Katariinan kirkko Vasilinsaarella, Sadovaja-kadun komendantinvirasto sekä Jusupovin ja Bobrinskin palatsien uudelleen rakentaminen. Vuosina 1821–1825 Mihailov osallistui Iisakinkirkon suunnitteluun.
Avraam Melnikov

Avraam (Abram) Ivanovitš Melnikov (: 10. elokuuta 1784 Rampova – 13. tammikuuta 1854 Pietari) oli venäläinen arkkitehti. Hänen työnsä edustavat myöhäistä empiretyyliä.
Avraam Melnikov opiskeli Pietarin taideakatemiassa Andrejan Zaharovin johdolla. Vuonna 1812 hänestä tuli akateemikko, vuodesta 1818 lähtien hän toimi taideakatemian professorina ja vuodesta 1843 sen rehtorina. Melnikovin tärkein työ Pietarissa on Nikolaoksen vanhauskoisten kirkko (1820–1826). Hän rakensi myös useita yksityistaloja ja osallistui Iisakinkirkon suunnitteluun.
Päistärkoit

Päistärkoit (Eriocraniidae) on pieni perhosten heimo. Ne ovat alkeellisin imukärsällisten perhosten ryhmä. Joissakin lähteissä päistärkoit liitetään osalahkoon Dacnonypha yhdessä Acanthopteroctetidae-heimon kanssa, mutta jälkimmäiset kuulunevat lähemmäs "kehittyneempiä" perhosia.
Piirteitä.
Päistärkoiden levinneisyys on holarktinen ja lajeja tunnetaan yhteensä vain 24. Kaikki lajit ovat pieniä, metallinkiiltoisia ja päiväaktiivisia perhosia, joiden lentoaika sijoittuu yleensä keväälle. Siipiväli on aina alle 15 mm ja lepäävä perhonen pitää siipiään vartalon sivuilla kattolaskuisesti. Siipisuonitus on etu- ja takasiivissä samanlainen. Tunnusomainen piirre on jalkojen säärissä olevien okien määrä, joka on kaikilla lajeilla 0-1-4. Yhdistäviä tuntomerkkejä on myös aikuisen perhosen genitaaleissa sekä siipisuomujen rakenteessa. Toukka on täysin jalaton.
Elintavat.
Päistärkoit eivät käy kukilla, mutta juovat imukärsällään nestettä mm. puiden mahlaa vuotavista vioittumista. Naaras munii munat veitsimäisellä munanasettimellaan lehtien sisään ja toukat elävät lehtimiinaajina erityisesti "Fagales"-lahkon puiden lehtien sisällä. Vain muutamat lajit pajuilla tai ruusukasveilla. Toukan lehtimiinaan jättämä ulostevana on ryhmälle tunnusomainen. Toukkavaihe on lyhytkestoinen ja täysikasvuinen toukka pudottautuu maahan alkukesästä ja koteloituu maan alle tekemänsä kotelokopan sisään. Kotelo talvehtii.
Lajit Suomessa.
Suomesta päistärkoilajeja tunnetaan seitsemän
Fabio Celestini

Fabio Celestini (s. 31. lokakuuta 1975 Lausanne, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa sveitsiläistä Lausanne-Sportia.
Seurajoukkueura.
Celestini aloitti ammattilaisuransa kasvattajaseurassaan Lausanne-Sportissa, jossa hän voitti Sveitsin cupin kahdesti peräkkäin vuosina 1998–1999. Hän oli molemmissa loppuotteluissa joukkueensa avauskokoonpanossa – samoin vuonna 2000, jolloin Lausanne oli loppuottelun häviävänä osapuolena.
2000-luvun alussa Celestini pelasi Ranskan Ligue 1:ssä kahden kauden ajan sekä Troyes’ssa että Marseillessa. Jälkimmäisen kanssa hän ylsi kaudella 2003–2004 UEFA-cupin loppuotteluun, jossa hän tuli vaihdosta kentälle viime minuuteiksi.
Kauden 2004–2005 Celestini edusti Espanjan Primera Divisiónin Levantea, jonka pudottua alemmalle sarjatasolla hän siirtyi Getafeen. Getafessa hän ei ollut kautta 2006–2007 lukuun ottamatta kiistaton avauskokoonpanon pelaaja, mutta pelasi viiden kauden aikana yli 100 liigaottelussa. Kauden 2007–2008 UEFA-cupissa hän pelasi kymmenessä ottelussa, kun Getafe eteni puolivälieriin. Joukkue ylsi myös kahdesti Espanjan cupin loppuotteluun vuosina 2007–2008.
Celestinin sopimus Getafen kanssa päättyi kauteen 2009–2010, jonka jälkeen hän palasi Lausanneen.
Maajoukkueura.
Sveitsin maajoukkueessa Celestini on pelannut 35 ottelua vuosina 1998–2007. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 2004 EM-kilpailuissa, jossa hän esiintyi kahdessa ottelussa. Kilpailuiden karsinnoissa hän teki viime hetken voittomaalin vierasottelussa Irlantia vastaan.
Tuntia

Tuntia () on historiallinen kaupunginosa ja yksi Pietarin Nevan piirin kunnallishallintoalueista Venäjällä. Se sijaitsee Nevan etelärannalla Murzinkan ja Venjoen välillä.
Paikkakunta on saanut alkunsa Pietari I:n vuonna 1716 perustamasta kalastajakylästä. 1800–1900-lukujen vaihteessa se oli yksi Pietarin lähiseutujen suurimmista asutuksista. Vuonna 1906 rakennettiin Tuntian kautta Vologdaan johtanut rautatie. 1980-luvulta lähtien seudulle on rakennettu suuria lähiöitä. Vuonna 1984 avattiin Rybatskojen metroasema.
Daniel Sondell

Daniel Sondell (s. 1. maaliskuuta 1984 Uumaja, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Sondell on puolustaja.
Sondellin pelityyli on rauhallinen ja varma. Kesken kauden hän siirtyi Lappeenrantalaiseen Saimaan Palloon. Hän toi SaiPan ylivoimapeliin rauhallisuutta. Kyseisellä kaudella hän teki 16 ottelussa yhden maalin ja 12 syöttöpistettä. Jäähyillä Sondellin ei ole tapana istua, sillä hänelle on merkitty kautena 2009–2010 vain 4 jäähyä. 
Sondellilla oli sopimus SaiPan kanssa kaudesta .
Toukokuussa 2011 julkaistiin Sondellin ja Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa pelanneen Rögle BK:n välinen kolmevuotinen pelaajasopimus.
Visp

Visp (, wallisinsaksaksi: "Fischp") on kaupunki ja Vispin hallintoalueen () keskus Wallisin kantonissa, Etelä-Sveitsissä. Kaupungissa on noin 8 000 vakinaista asukasta.
Talous.
Visp on Ylä-Wallisin () kaupan ja teollisuuden keskus sekä alueen suurin kaupunki. Kaupungin suurin työnantaja on kemianyhtiö Lonza (2 700 työntekijää).
Maantiede.
Maantieteellisesti kaupunki sijaitsee kohdalla, jossa Mattertalin ja Saastalin laaksot yhdistyvät Vispertalin kautta Rhônen laaksoon ja Vispajoki yhdistyy Rhôneen. Kaupungin pohjoispuolen vuoret kuuluvat Bernin Alppeihin ja eteläpuolella sijaitsevat Valais’n Alpit.
Liikenneyhteydet.
Visp on tärkeä liikenteen solmukohta, josta kuljetaan muun muassa Zermattiin ja Saas-Feehen sekä muihin retkeily- ja laskettelukohteisiin. 
Visp on tärkeä rautateiden risteysasema. Vispin kautta kulkee arkisin noin 250 matkustajajunaa neljään eri suuntaan:
Vispistä lähtee 11 postiautoreittiä.
Itä-länsi-suunnassa kaupungin läpi kulkee Rhônen laakson myötäinen valtatie N9. Rakenteilla on uusi moottoritie (Autobahn A9), joka ohittaa Vispin yli 10-kilometrisessä tunnelissa etelän puolelta..
Urheilu.
Vispiläinen jääkiekkoseura EHC Visp pelaa Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssä.
Aiheesta muualla.
Huhkon kartano

Huhkon kartano on empire-tyylinen kartano Raisiossa. Huhkon kartanosta on jäljellä vain päärakennus. Sen vanhimmat osat ovat 1700-luvulta, mutta nykyinen empire-tyylinen ulkonäkö on peräisin noin vuosilta 1837–1842. Kartanon esikuvana on todennäköisesti ollut Carl Ludvig Engelin suunnittelemaksi arveltu Hintsan kartano vuodelta 1837.
Vanhimmat kirjalliset maininnat Huhkosta ovat 1300-luvulta. Ne käsittelevät Huhkonkosken myllyä, joka on ilmeisesti vanhempi kuin Huhkon tila. Ensimmäiset viitteet itse Huhkon kartanosta Mälikkälän kylässä ovat peräisin 1500-luvulta, jolloin se oli lampuotitalona Pernon kartanon alaisuudessa. Huhko oli Pernon kartanon omistuksessa 1600-luvulle saakka, jolloin sen omistaja vaihtui useaan kertaan. Kuuluisin Huhkon kartanon omistajista oli Turun Akatemian historian ja moraaliopin professori Johan Bilmark, joka osti tilan vuonna 1776. Kartanon hoidon vaikeudet aiheuttivat useita omistajanvaihdoksia 1800-luvulla. Raision kaupunki osti kartanon vuonna 1977. Kartanon sisätilat on kunnostettu kaupungin edustuskäyttöön ja sitä vuokrataan myös ulkopuolisille.
Huhkon kartanon itäpuolisella kallioalueella on pieni edustava ketoalue, jonka yhteydessä kasvaa muun muassa tammia, lehmuksia, saarnia ja vaahteroita. Kuivahkon kedon kasvistoon kuuluvat mäkitervakko, kurjenkello, keto-orvokki, koiranheinä ja huopakeltano.
Lokakuussa 1995 sijoitettiin Huhkon kartanon pihapiiriin Gunnar Finnen reliefi "Sadonkorjaajat" 1920-luvulta. Se kuuluu kamarineuvos Eero Rantasen säätiön kokoelmiin.
Siegmar Wätzlich

Siegmar Wätzlich (16. marraskuuta 1947 – 18. huhtikuuta 2019) oli saksalainen jalkapalloilija. Hän pelasi lähes koko uransa eli vuodet 1967–1975 Dynamo Dresdenissä. Itä-Saksan jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi 22 ottelua.
Vanhempien päivä

Vanhempien päivä on kansainvälinen vuosipäivä, jota vietetään vanhempien kunniaksi. Yhdistyneet kansakunnat on julistanut 1. kesäkuuta joka vuosi kansainväliseksi vanhemmuuden päiväksi, jolloin vanhempien epäitsekästä sitoutumista ja uhrauksia sekä heidän tärkeää asemaansa lasten suojelemisessa arvostetaan eri puolilla maailmaa.
Etelä-Koreassa vanhempien päivä on 8. toukokuuta. Samana päivänä on ollut aikaisemmin pelkkä äitienpäivä, mutta myöhemmin se muutettiin. Vaikkei kyseessä olekaan kansallinen pyhäpäivä, niin sitä juhlitaan silti aktiivisesti. Vietnamissa puolestaan päivä on 7. heinäkuuta. 
Yhdysvalloissa vanhempien päivää vietetään heinäkuun neljäntenä sunnuntaina. Presidentti Bill Clinton sääti päivän vietosta lain vuonna 1994, tarkoituksena tukea vanhempien roolia lasten kasvatuksessa.
Sixt

Sixt on saksalainen autovuokrausta harjoittava yhtiö. Se oli alallaan yksi koko maailman ensimmäisistä kansainvälisistä yhtiöstä. Se on vuonna 1912 perustettu pörssiyhtiö, jonka suurin omistaja on Sixtin perhe. Yhtiö toimii franchising-konseptilla yli 100 maassa, myös Suomessa. Suomessa Sixt toimii osana Veho-konsernia. Sixt tuottaa autonvuokrauspalvelut myös Vehon autoliikkeissä ja niiden huoltokorjaamoissa.
Betriebssportgemeinschaft

Betriebssportgemeinschaft oli Saksassa käytössä ollut urheiluseurojen järjestäytymismuoto. 
Itä-Saksassa.
Järjestelmää käytettiin erityisesti Itä-Saksassa, jossa valtio rahoitti urheiluseurojen toiminnan yksityisen rahoituksen sijaan. Seurojen nimityksissä käytettiin myös valtion antamia nimityksiä, kuten ASV, SG, HSG tai SSG. Seurat saivat tukea kokonsa mukaan, joten suuret BSG-seurat, joissa oli useita jaostoja, olivat suosittuja. BSG-seuroille annettiin standardinimi seuraavanlaisesti:
Paul Döring

Paul Döring (27. maaliskuuta 1911 – ?) oli saksalainen jalkapallovalmentaja.
Döring toimi muun muassa Dynamo Dresdenin päävalmentajana vuosina 1952–1953 voittaen seurassa DDR-Oberligan. Vuonna 1958 hän toimi alemmilla sarjatasoilla pelanneen SV Wesenitztalin päävalmentajana.
Rytmipeli

Rytmipeli on musiikkipelien alalajityyppi, jonka pelit ovat pääasiassa tanssipelejä tai soitinsimulaattoreita. Pelien tavoitteena on painaa näppäimiä oikealla ajoituksella pelin antamassa järjestyksessä, jolloin soitettava musiikkikappale toistuu onnistuneesti. Monessa rytmipelissä on moninpelitila, jossa pelaajat kisaavat toisiaan vastaan saadakseen parhaimman pistetuloksen. Vaikka pelaamiseen voi käyttää normaaleja peliohjaimia, yleensä pelejä varten on kehitetty omat ohjaimensa. Tanssipelejä pelataan tanssimatolla ja soitinsimulaattoreita oikeita soittimia muistuttavilla ohjaimilla. 
Rytmipeliksi voidaan luokitella myös pelit, joissa pelaajan liikuttelemaan hahmon liikkeisiin tulee vaikuttaa rytmin mukaan. Tavoitteena ei ole toisintaa kappaletta, vaan väistää mahdollisia vaaroja ja muita rangaistuksia mitä rytmin väärin tulkitseminen tuottaa. Tämän kaltaiset pelit sijoittuvat myös muihin videopelien alalajeihin ja niissä sekoitetaan monia eri lajityyppejä. Tasohyppelyt voivat sekoittaa pelityyliin mukaan myös rytmipelin elementtejä. Esimerkiksi osa Bit-Trip-pelisarjasta sijoittuu tasohyppelyn piiriin. Rytmipeliä on sovellettu myös roguelike-peleihin, joissa rytmin tulkitsemisesta tulee osa pelin perusmekaniikka (esim. Crypt of the NecroDancer).
Erice

Erice () on historiallinen kaupunki ja kunta Italiassa Sisilian saaren länsiosassa Trapanin maakunnassa. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2015 lopulla .
Ericen kaupunki on rakennettu Erice-vuorelle noin 750 metriä meren pinnan yläpuolelle. Sieltä on näköala Trapanin kaupunkiin, alavalle länsirannikolle kohti Marsalaa, kohti Punta del Saracenoa ja Capo san Vitoa koillisessa sekä Egadisaarille Sisilian luoteisrannikolla. Ericeen pääsee myös köysiradalla.
Historia.
Antiikki.
Antiikin aikana kaupungin nimi oli "Eryks", roomalaisella kaudella latinaksi "Eryx". Se oli saaren alkuperäisväestöön kuuluneen elymien heimon kaupunki, mutta hellenisoitui eli kreikkalaistui ajan kuluessa. Kaupungin perustaminen yhdistettiin kreikkalaiseen Eryks-nimiseen heerokseen.
Eryks oli yleensä läheisissä yhteyksissä Karthagoon tai sen vallassa. Karthagolaiset tuhosivat kaupungin ensimmäisessä puunilaissodassa, ja sen jälkeen sen merkitys väheni. Roomalaiset saivat kaupungin lopullisesti valtaansa vuonna 241 eaa.
Eryks tunnettiin antiikin aikana erityisesti kaupungin korkeimmalla kohdalla sijainneesta Afroditelle omistetusta temppelistä. Se oli Sisilian merkittävimpiä kulttipaikkoja, ja sitä kunnioittivat niin karthagolaiset, kreikkalaiset kuin roomalaisetkin. Kaupungin karthagolais- eli puunilaisaikaisia muureja on säilynyt suhteellisen hyvin.
Myöhempi historia.
Asutus säilyi ylhäällä vuorella antiikin aikaisen linnoituksen ja temppelin paikalla läpi keskiajan. Normannivallan aikana kaupunki sai nimen Monte San Giuliano. Normannit rakensivat Afroditen temppelin oletetulle paikalle linnan Castello di Vénere. Linnan ympärillä on puisto, jonka keskellä on torni, Torretta Pepoli. Monte San Giulianon kaupunki nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1934 italialaisessa nimimuodossa Erice.
Virnapunatäplä

Virnapunatäplä ("Zygaena viciae") on pieni, punamusta, päiväaktiivinen perhonen. Se on Suomessa sukunsa yleisin laji.
Koko ja ulkonäkö.
Ulkonäöltään virnapunatäplä on pieni mutta huomiota herättävä, punamusta perhonen. Etusiivessä on viisi kirkkaanpunaista täplää, joista kaksi siiven tyvessä sijaitsevaa ovat siivensuuntaisesti pitkänomaisia ja yleensä lähes yhteensulautuneet. Kolmas täplä on muita pienempi, neljäs hieman kulmikas ja uloimmainen pyöreä. Takasiivet ovat punaiset ja niissä on selvä musta reunus. Naaraat ovat väriltään himmeämpiä ja niiden siivet ovat läpikuultavammat kuin koirailla. Tuntosarvet ovat nuijamaiset, kärjestään paksut ja pituudeltaan alle 2/3 etusiiven pituudesta. Verkkosilmät ovat melko suuret ja imukärsä hyvin kehittynyt. Huulirihmat ovat tiheäkarvaiset. Siipiväli 25–30 mm.
Lajilla on tavattu myös muutamia ulkonäöltään poikkeavia muotoja. Näistä tavallisin on "f. confusa", jolla etusiiven täplät ovat venyneet juovamaisiksi. Erilaisia venyneiden täplien yhdistelmiä tunnetaan ja on nimetty useita. Muita mainittavia muunnoksia ovat keltatäpläinen "f. flava", ja ruskeatäpläiset "f. brunnea" ja "f. nigerrima", joista jälkimmäinen voi olla lähes kokonaan musta.
Levinneisyys ja lentoaika.
Virnapunatäplän levinneisyys ulottuu Pyreneiltä ja Britteinsaarilta Keski- ja Etelä-Euroopan poikki Mongoliaan, pohjoisessa Keski-Ruotsiin ja Etelä-Norjaan. Suomessa lajia tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa. Aikuiset perhoset lentävät kesäkuun lopulta elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Yleinen laji, joka viihtyy niityillä, tienpientareilla, joutomailla ja metsänreunoilla. Perhoset vierailevat ahkerasti mettä tuottavilla kukilla ja ovat aktiivisia valoisaan aikaan. Myrkyllisyytensä vuoksi punatäplien ei tarvitse erityisemmin pyrkiä välttelemään nähdyksi tulemista ja sopivalla paikalla lepääviä perhosia voi tavata massoittain. Talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi.
Toukka elää pääasiassa hiirenvirnalla ("Vicia cracca"), mutta myös muutamilla muilla hernekasveilla.
Rama Cay

Rama Cay on saari Nicaraguan itärannikolla Bluefieldsin lahdessa. 1600- tai 1700-luvuilla vahvempi etninen ryhmä, miskitot, luovuttivat saaren rama-intiaaneille kiitokseksi avusta alueen valloituksessa. Saarella asuu noin kaksi kolmasosaa Nicaraguan kaikkiaan noin 1 500 ramasta. 
Saarella, joka todellisuudessa jakautuu kahdeksi sillan yhdistämäksi saareksi, asuu noin 900 henkeä. Pikavenematka lähimmästä kaupungista, Bluefieldsistä kestää noin 20 minuuttia. Saarella on ala- ja yläasteen koulut sekä moravialainen (herrnhutilainen) kirkko.
Asukkaat puhuvat kreolienglantia. Omaa rama-kieltä puhuu vain muutama kymmenen henkeä, mutta kieltä elvytetään muun muassa kouluopetuksella.
Historiaa.
Historiantutkijat ovat päätelleet, että ensimmäiseksi Nicaraguan maaperälle astuessaan Kolumbuksen miehistö törmäsi juuri nykyisten rama-intiaanien esi-isiin.
Casa Verdi

Casa Verdi, "Casa di Riposo per Musicisti" (), on säveltäjä Giuseppe Verdin innoituksesta rakennettu vanhainkoti, joka sijaitsee Milanossa Michelangelo Buonarroti -aukiolla.
Rakennus valmistui 16. joulukuuta 1899, ja sen suunnitteli arkkitehti Camillo Boito. Tyyliltään rakennus on uusgoottilainen. Se oli aluksi kaksikerroksinen, mutta vuonna 1930 siihen lisättiin kolmas kerros.
Verdin itsensä toiveiden mukaisesti siihen ei sijoitettu asukkaita ennen hänen omaa kuolemaansa, joka tapahtui vuonna 1901. Syynä toiveeseen oli, että kenenkään ei tulisi tuntea olevansa säveltäjälle kiitollisuudenvelassa.
Ensimmäiset asukkaat, viisi miestä ja neljä naista, muuttivat taloon 10. lokakuuta 1902. Nykyisin talossa asuu 65 henkilöä. Heistä 20 on nuoria, jotka opiskelevat musiikkia vanhempien taiteilijoiden johdolla.
Talon sisustuksessa on runsaasti Verdille kuuluneita huonekaluja, esimerkiksi Kairossa vuonna 1871 tapahtuneen Verdin oopperan "Aidan" esityksen johdosta hänen Egyptin hallitsijalta saamansa huonekalut. Joukossa on myös Érard-piano, jota Arturo Toscanini käytti vuonna 1898.
Talon toiminta rahoitettiin aluksi Verdin tekijänoikeustuloilla, jotka sille oli määrätty toukokuussa 1900. Vuodesta 1962 rahoituksesta ovat vastanneet Italian valtio ja muut tukijat.
Verdi itse ja hänen puolisonsa Giuseppina Strepponi on haudattu talon kappeliin.
Juan Francisco García

Juan Francisco García García eli Juanfran (s. 15. heinäkuuta 1976 Rafelbunyol, Valencia, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Juanfran aloitti ammattilaisuransa Levantesta, jossa hän pelasi kolmen kauden ajan. Sieltä hän siirtyi suurseura Valenciaan kolmivuotisella sopimuksella. Siirtokorvaus oli arvioltaan noin miljoona euroa. 31. elokuuta 1997 hän pelasi ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa Mallorcaa vastaan.
Kaudeksi 1999–2000 Juanfran siirtyi neljän miljoonan euron siirtokorvauksella Celta Vigoon. Hän kuului alusta alkaen joukkueen avauskokoonpanoon ja pelasi kansallisen sarjan lisäksi otteluita myös Uefa-cupissa ja Mestarien liigassa. Kauden 2003–2004 päätteeksi joukkue putosi maan pääsarjasta Segunda Divisióniin.
Lähdettyään Celta Vigosta vuonna 2004, hän teki sopimuksen turkkilaisseura Beşiktaşin kanssa. Joukkuetta valmentanut Vicente del Bosque sai kauden puolivälissä potkut ja pian Juanfranin suosio myös laski uuden valmentajan myötä. Seuraavan kauden 2005–2006 hän pelasi lainalla Ajaxissa.
Lainakautensa jälkeen hän palasi kotimaahansa ja siirtyi 1,5 miljoonan euron siirtokorvauksella Real Zaragozaan. Hän oli ensimmäisen kautensa aikana joukkueen puolustuksen kulmakiviä, kun se selviytyi seuraavan kauden Uefa-cupin karsintoihin. Seuraavalle kaudelle 2007–2008 Zaragoza lähti kovin odotuksin ja satsasi kesällä pelaajahankintoihin, mutta tästä huolimatta joukkueen peli ei ottanut onnistuakseen koko kauden aikana ja lopulta sen kausi päättyi suureen pettymykseen, kun se putosi maan pääsarjasta.
30. heinäkuuta 2008 Juanfran teki kaksivuotisen sopimuksen kreikkalaisseura AEK Ateenan kanssa. Hän ansaitsi yhden kauden aikana arviolta miljoona euroa. Hän sai kohtuullisesti peliaikaa Kreikassa pelatessaan, mutta tästä huolimatta hänet lainattiin tammikuussa 2010 Levanteen loppukauden ajaksi. Muutamia viikkoja myöhemmin hän kuitenkin purki sopimuksensa AEK Ateenan kanssa ja teki uuden kesäkuuhun 2012 asti ulottuvan sopimuksen Levanteen.
Maajoukkueura.
Juanfran on pelannut 11 maaottelua Espanjan maajoukkueessa. Ensiesiintymisensä maajoukkueessa hän teki 29. maaliskuuta 2000 ystävyysottelussa Italiaa vastaan. Hänet oli mukana joukkueessa vuoden 2002 MM-kilpailuissa ja pelasi siellä kolme ottelua.
Toistaiseksi viimeisen maaottelunsa Juanfran pelasi vuoden 2004 EM-karsintaottelussa Pohjois-Irlantia vastaan vuonna 2003, pelaten täydet 90-minuuttia 0–0 päättyneessä vierastasapelissä.
Vihtakadun koulu

Vihtakadun koulu oli luokka-asteet 1-5
käsittävä peruskoulu Järvenpään Saunakalliossa. Koulussa oli noin 130 oppilasta, ja se oli oppilasmäärältään Järvenpään pienin ala-aste.
Koulu avattiin vuonna 1991. Koulu lakkautettiin vuonna 2022 ja oppilaat siirrettiin Harjulan kouluun. Ilkivallasta kärsinyt vanha koulurakennus on ollut tarkoitus jossain vaiheessa muuttaa päiväkodiksi. Koulurakennusta on tarkoitus käyttää vuosina 2026–2028 Mankalan koulun peruskorjauksen ajan väistötilana.
Norberto Alonso

Norberto Osvaldo Alonso (s. 4. tammikuuta 1953), tunnettu myös lempinimellä ”Beto” Alonso, on entinen argentiinalainen jalkapalloilija. Keskikenttämies Alonso pelasi suurimman osan urastaan argentiinalaisessa River Plate -seurassa. Seuran maineikkaimpiin pelaajiin lukeutuva Alonso on viidennellä sijalla River Platen kaikkien aikojen maalintekijätilastossa 149 osumallaan ja pelimäärässä seitsemännellä sijalla kaikkiaan 374 pelaamallaan ottelulla .
Alonson ura huipentui maailmenmestaruuteen Argentiinan kotikisoissa vuonna 1978. Turnauksessa Argentiina numeroi pelaajansa aakkosjärjestyksen mukaan, joten Norberto Alonso sai kantaa yleensä maalivahdille varattua numeroa 1.
Chitalada Finland

Chitalada Finland on tamperelainen thainyrkkeily- (muaythai) ja potkunyrkkeilyseura. Myös krav maga kuuluu sen lajeihin. Seuran jäsenillä on useita suomenmestaruuksia ja myös kansainvälisiä mestaruuksia.
Seura järjestää kursseja myös kuntoilijoille ja junioreille.
Heinrich Gätke

Heinrich Gätke (19. toukokuuta tai 19. maaliskuuta 1814 Pritzwalk Preussi - 1. tammikuuta 1897 Helgoland) oli saksalainen lintutieteilijä ja taidemaalari.
Gätken vanhemmat olivat leipuri Johann A.F.W. Gätke ja Sophia Wenzel. Hänet pantiin opiskelemaan kaupallisia aineita Berliiniin, mutta hän elätti itsensä taidemaalarina. Vuonna 1837 Gätke matkusti ensimmäisen kerran Helgolandin saarelle eteläiselle Pohjanmerelle, ja 1841 hän päätti muuttaa sinne asumaan. Vuonna 1843 hän ryhtyi tutkimaan saaren linnustoa. Hän keräsi huomattavan kokoelman lintuja, ja käytti niitä malleina teoksiinsa. Hän oli kirjeenvaihdossa saksalaisten ja englantilaisten lintutieteilijöiden kanssa.
Vuonna 1891 Gätke julkaisi tutkimuksistaan kirjan "Die Vogelwarte Helgoland", joka käännettiin englanniksi 1895. 1891 Preussin hallitus päätti perustaa Itämerimuseon alaisen "Biologischen Anstalt Helgoland" tutkimusaseman, josta myöhemmin tuli Helgolandin lintuasema. Gätken lintukokoelma sijoitettiin sinne, mutta kokoelma tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa 1944.
Hugo Weigold

Max Hugo Weigold (27. toukokuuta 1886 Dresden – 9. heinäkuuta 1973 Bruckberg, Bayern) oli saksalainen eläintieteilijä ja rengastustoiminnan pioneereja.
Weigold opiskeli luonnontieteitä ja maantiedettä Jenan ja Leipzigin yliopistoissa. Hänen väitöskirjansa vuonna 1909 käsitteli nilviäisiä. Hän työskenteli Saksan merentutkimuslaitoksen tieteellisessä komissiossa Helgolandin saarella Pohjanmerellä. Täällä Weigold keskittyi lintujen muuton tutkimiseen, ja perusti Helgolandin lintuaseman 1910. Lintujen pyydystämiseksi rengastusta varten hän suunnitteli ja rakennutti suuren helgolandrysän, jonkalaisia on sittemmin rakennettu monille lintuasemille.
Myöhemmin Weigold vietti kuusi vuotta Kiinassa ja Tiibetissä Stoetznerin retkikunnan mukana. Hän oli ensimmäinen länsimaalainen, joka näki jättiläispandan, ja jonka pennun hän osti 1916, mutta pentu kuoli pian. Hän matkusteli laajalti eri puolilla maapalloa. Sittemmin Weigold nimitettiin Ala-Saksin valtionmuseon luonnontieteiden osaston johtajaksi Hannoveriin.
Lääkintäryhmä

Lääkintäryhmä on Puolustusvoimien erikoisryhmä, joka on perehtynyt lääkintähuoltoon. Siviilitoiminnassa lääkintäryhmä toimii yleensä suuronnettomuuksissa, mutta se voidaan myös lähettää ulkomaille auttamaan esimerkiksi sodan uhreja.
Kokoonpano.
Ryhmään kuuluu ryhmän johtaja, joka yleensä on lääkintäaliupseeri. Ryhmään kuuluu myös joukko lääkintämiehiä. Ryhmään voi kuulua myös muita erikoistehtäviin koulutettuja ammattilaisia, kuten lääkäri. Lääkintäryhmä kuuluu yleensä komppaniaan tai muuhun joukkoyksikköön.