tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Prostasykliinisyntaasi

Prostasykliinisyntaasi on entsyymi, joka katalysoi prostaglandiineihin kuuluvan prostasykliinin biosynteesiä prostaglandiini H2:sta (PGH2). Entsyymiä on useissa elimistön kudoksissa ja voimakkainta prostasykliinin tuotanto on endoteelisoluissa.
Toimintamekanismi.
Substraattina olevan PGH2:n sisältämä endoperoksidiryhmä sitoutuu prostasykliinisyntaasin koentsyyminä toimivaan hemiin ja entsyymi hajottaa endoperoksidiryhmän. Sitoutuminen tapahtuu substraatin C-11-hiilestä. Synteesi on monivaiheinen ja sisältää useita radikaalimuotoja, joita prostasykliinisyntaasin hemi-tiolaatti-rakenne stabilisoi.
Koentsyymit ja inhibiittorit.
Prostasykliinisyntaasin koentsyymeinä toimivat hemi ja Sytokromi P450 -ryhmän entsyymit.
Entsyymiä inhiboivat muun muassa tetranitrometaani sekä lääkeaineista minoksidiili, rofekoksibi ja tranyylisypromiini.
Prostasykliinisyntaasi nitrautuu hyvin helposti. Yksi tehokkaimmista entsyymin inhiboijista onkin peroksinitriitti-ioni, joka nitraa entsyymin hyvin nopeasti muutamassa sekunnissa ja estää siten sen toiminnan.
José Montilla

José Montilla i Aguilera (s. 1955 Iznájar, Espanja) on espanjalainen Katalonian sosialistisen työväenpuolueen poliitikko ja Espanjan senaatin jäsen. Hän toimi Katalonian aluejohtajana vuodesta 2006 vuoteen 2010 asti. Aikaisemmin Montilla on toiminut Espanjan elinkeinoministerinä.
Itävallan liittopresidentti

Itävallan liittopresidentti on Itävallan valtionpäämies. Hänet valitaan kuuden vuoden välein suoralla kaksivaiheisella kansanvaalilla, ja hän nimittää liittokanslerin sekä toimii asevoimien ylipäällikkönä. Liittopresidentti nimittää liittokanslerin ehdotuksesta myös ministerit. Nykyisen presidentin Alexander Van der Bellen kausi alkoi 26. tammikuuta 2017.
Kallela (Kalanti)

Kallela on Uudessakaupungissa sijaitseva kylä, joka on osa entistä Kalannin kuntaa. Se sijaitsee paikallistien 12497 varrella noin viisi kilometriä Kalannin kirkonkylän itäpuolella. Kallelan naapurikyliä ovat Hallu ja Varhela. 
Kallelan kylää on asuttu jo rautakaudelta lähtien. Sen asutus on syntynyt viimeistään 400-luvulla Sirppujoen muinaislahden alueelle. Kylässä on useita kiinteitä muinaisjäännöksiä. Kallelan kylänraitti muodostuu 1800-luvulla rakennetuista talonpoikaistaloista. Se on yksi Museoviraston inventoimista valtakunnallisesti merkittävistä kulttuuriympäristöistä.
Kallelassa toimii yksi Suomen suurimmista hevossiittoloista.
Silkkiunikko

Silkkiunikko ("Papaver rhoeas", syn. "P. strigosum") on unikoiden sukuun kuuluva kukkakasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Silkkiunikon korkeus vaihtelee 30–100 senttimetrin välillä. Sen varsi on ylös asti siirottavakarvainen. Lehdet ovat soikeita tai vastapuikeita ja parijakoisia. Ainakin alempien lehtien liuskat ovat leveitä ja tylpähköjä. Kukat ovat suuret ja punaiset, halkaisijaltaan 7–8 cm. Verhiö on kaksilehtinen, mutta verholehdet varisevat varhain. Teriö on nelilehtinen ja säteittäinen. Punaisten terälehtien tyvellä on joskus tumma täplä. Heteitä on runsaasti. Monilehtinen emiö on yhdislehtinen. Silkkiunikko on yksivuotinen laji ja kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on tynnyrimäis-pallomainen ja kalju kota, jonka päällä on tähtimäinen ja monisäteinen luottilevy. Siemenet varisevat luottilevyn alle avautuvista rei’istä.
Suomessa tavattavista unikkolajeista silkkiunikko muistuttaa lähinnä ruisunikkoa ("Papaver dubium").
Levinneisyys.
Silkkiunikko on alkuperältään eurooppalainen laji, jossa sitä tavataan Ukrainaa, Länsi-Venäjää ja Fennoskandian keskiosia myöten. Lajia kasvaa myös suurimmassa osassa Saharan pohjoispuolista Afrikkaa, Turkissa, Lähi-idässä sekä paikoin Keski-Aasiassa. Silkkiunikkoa tavataan myös eri puolilla Yhdysvaltoja sekä eteläistä Kanadaa, missä se on tulokaslaji. Samoin laji on levinnyt paikoin Etelä-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Silkkiunikko on Suomessa tulokaslaji muiden unikkolajien tapaan. Sitä on tavattu Suomessa Oulun korkeudelle saakka. Yleisin laji on Ahvenanmaalla ja eteläisimmässä Suomessa.
Elinympäristö.
Silkkiunikkoa kasvaa yleisesti maanviljelysalueilla, tienvarsilla ja joutomailla. Suomessa silkkiunikkoa tavataan satunnaisena muun muassa kaatopaikoilla, pihoilla ja satamissa, jossa se on tyypillinen painolastimaiden kasvi. Jo Ahvenanmaalla ja Ruotsin Gotlannissa ja Öölannissa silkkiunikko on hyvin tavallinen rikkakasvi esimerkiksi viljapelloilla, samoin etelämpänä Euroopassa. Silkkiunikko viihtyy aurinkoisella paikalla vähäravinteisessa maassa.
Käyttö.
Silkkiunikkoa viljellään myös koristekasvina. Viljellyissä lajikkeissa kukkien väri saattaa vaihdella valkoisesta vaaleanpunaiseen ja punaiseen. Myös kerrottukukkaisia lajikkeita tunnetaan.
Silkkiunikosta on muodostunut ensimmäisen maailmansodan päättymisen muistopäivän, Remembrance Dayn, symboli, jota käytetään muun muassa Isossa-Britanniassa ja Kanadassa.
Kurseniekit

Kurseniekit eli kuurit (, , ) on nimi, jota käytetään sekä muinaisesta balttilaisesta heimosta että Kuurin kynnäällä eläneistä latvialaisista. Osa Palangan kaupungin asukkaista kutsuu itseään kuureiksi, mutta virallisesti heidät lasketaan latvialaisiksi. Myös osa latvialaisista mieltää itsensä edelleen kuureiksi. Muinaiset kuurit puhuivat kuuria ja nykyiset kuurit samannimistä latvian murretta. Nykyiset kuurit käyttävät itsestään nimitystä "kursenieki".
Historia.
 
Kuurien heimo asutti nykyistä Kuurinmaata ja osia Liettuasta 500–1500-luvuilla. Nimitystä kuuri käytettiin sekä alueen latvialaisista että liiviläisistä. Myöhemmin nimitys tarkentui tarkoittamaan vain balttialaisia. Kuurilaiset tunnettiin hyvinä merimiehinä ja merirosvoina. Mahdollisesti kuurit olivat saarenmaalaisten kanssa hävittämässä Ruotsin vanhaa kaupunkia Sigtunaa vuonna 1187. Saksalainen ritarikunta kukisti kuurit Baltian ristiretkien aikana ja Kuurin kynnäs jäi miltei asuttamattomaksi tuhojen takia. Kuurilainen etninen identiteetti hävisi, kun kuurit omaksuivat latvialaisen tai liettualaisen identiteetin. Nykyiset kuurit ovat 1400–1600-luvuilla kynnäälle tulleiden Kuurinmaalaisten siirtolaisten jälkeläisiä. Kuurin kynnäälle muuttaneet säilyttivät kuurilaisen identiteettinsä kun taas Kuurinmaan kuureista tuli latvialaisia ja liettualaisia. Kuurilaisia eli myös muissa Itä-Preussin osissa, mutta he sulautuivat saksalaisiin. 1800-luvun lopulla kuurilaisia arvioitiin olevan 4 000 ja heitä eli Memelistä Danzigiin ulottuvalla alueella.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeisissä aluejärjestelyissä kuurilaiset katsottiin latvialaisiksi. Latvialla oli tältä pohjalta jopa aluevaatimuksia Kuurin kynnään sekä joidenkin muiden Itä-Preussin ja Liettuan alueiden suhteen. Latvia luopui aluevaatimuksistaan, mutta jatkoi kuurilaisen kulttuurin tukemista muun muassa lähettämällä Kuurin kynnäälle latviankielisiä kirjoja. Toisen maailmansodan aikana suurin osa kuureista pakeni Neuvostoliiton sotilaiden tieltä. Vain 219 kuuria asui Kuurin kynnäällä vuonna 1955. Koska monilla kuureilla oli saksalainen nimi, he joutuivat syrjinnän kohteiksi. Tämä johti monien muuttoon Saksaan.
Kulttuuri.
Suurin osa nykypäivän kuureista oli luterilaisia vaikka joitakin pakanallisia tapoja olikin säilynyt. Surin osa kuureista oli kaksikielisiä ja osasivat sekä kuuria että saksaa. Suurin osa kuureista oli kalastajia. Ensimmäisiä kuurilaisia kulttuuri vaikuttajia oli Paul Kwauka, jonka kirjoittama kirja "Kurisches Worterbuch" on merkittävimpiä kuureja käsitteleviä teoksia. Nykyisiä vaikuttajia ovat muun muassa Richard Pietsch, joka on itse yksi viimeisistä kuurilaisista. Kuurilaiset jättivät jälkeensä monia paikannimiä kuten Cranz (nyk. Zelenogradsk) ja Neukuhren (nyk. Pionerski).
Aiheesta muualla.
Kerim Kerimov

Kerim Alijevitš Kerimov (, ; 14. marraskuuta 1917 – 29. maaliskuuta 2003) oli azeritaustainen neuvostoliittolainen raketti-insinööri ja eräs Neuvostoliiton avaruusteollisuuden ja avaruusohjelman perustajista. 
Nuoruus.
Kerim Kerimov syntyi 14. marraskuuta 1917 insinööriperheeseen Bakussa, lyhytikäisessä Azerbaidžanin demokraattisessa tasavallassa. Hän valmistui insinööriksi Azerbaidžanin teollisesta instituutista vuonna 1942. Hän jatkoi opintojaan Dzeržinskin tykistöakatemiassa, jossa hän erikoistui rakettien kehittämiseen, muun muassa Katjuša-rakettien.
Ura.
Kerim Kerimov alkoi työskennellä pitkän kantaman ja sitten mannertenvälisten ohjusten kehittelyssä. Vuonna 1946 hän tutki itäisessä Saksassa ja Puolassa kukistetun natsi-Saksan V-2-ohjusten tutkimusfasiliteetteja. Vuonna 1960 hän oli noussut ohjusten pääosaston kolmannen direktoraatin johtajaksi (GURVO) Neuvostoliiton puolustusministeriössä. Tämä direktoraatti valvoi ohjusten koelaukaisuja. Vuonna 1964 hän nousi uuden Avaruusjoukkojen keskusdirektoraatin (TsUKOS) johtoon. Kun Sergei Koroljov kuoli vuonna 1966, Kerimov nousi miehitettyjen lentojen valtionkomission puheenjohtajaksi vuoteen 1991 asti. Tässä roolissa hän valvoi myös planeettaluotainten kehitystä. 
Kerimov johti vuodet 1965–1974 Koneenrakennuksen ministeriön pääosastoa, joka valvoi rakettien tuotantoa.
Vanhuus.
Vuonna 1991 hän siirtyi eläkkeelle, mutta toimi Venäjän avaruusjärjestön neuvonantajana. Hänen kirjansa (englanniksi "The Way to Space") kertoo Neuvostoliiton avaruustoiminnan historian. 
Kerimov sai urallaan Sosialistisen työn sankarin, Stalinin ja Leninin mitalit. Hänen sotilasarvonsa oli kenraaliluutnantti. Hän kuoli Moskovassa 85-vuotiaana 29. maaliskuuta 2003.
Leo Smit

Leo Smit (14. toukokuuta 1900 Amsterdam – 30. huhtikuuta 1943 Sobibór) oli alankomaalainen säveltäjä. Hän opiskeli pianonsoittoa Amsterdamin konservatoriossa ja sitten sävellystä Bernard Zweersin sekä Sem Dresdenin johdolla. Smit muutti vuonna 1927 Pariisiin, mutta palasi vuonna 1937 Amsterdamiin. Hän kuoli vuonna 1943 holokaustissa. 
Smit oli taustaltaan portugalilais-juutalainen. Vielä ennen vuotta 1940 hänen musiikkiaan esitettiin säännöllisesti. Sodan jälkeen tuotanto kuitenkin vaipui pitkälti unohduksiin. Leo Smit -säätiö () on perustettu vuonna 1996.
Smitin teosten joukossa on esimerkiksi helmikuussa 1943 valmistunut sonaatti huilulle ja pianolle.
Nguyễn Văn Linh

Nguyễn Văn Linh (1. heinäkuuta 1915 – 27. huhtikuuta 1998) oli vietnamilainen poliitikko, joka johti kommunistien joukkoja Vietnamin sodan aikana ja maansa kommunistista puoluetta vuosina 1986–1991.
Nguyen Van Linh liittyi nuorena ranskalaisten siirtomaavaltaa vastustaneeseen nuorison vastarintaliikkeeseen. Vietnamin itsenäistyttyä vuonna 1945 hän sai kommunistipuolueessa merkittäviä tehtäviä ja nousi sen keskuskomiteaan vuonna 1960. Hän oli yksi Yhdysvaltojen tukemaa Etelä-Vietnamia vastaan tammikuussa 1968 tehdyn Tet-hyökkäyksen keskeisiä suunnittelijoita. Hyökkäys oli Vietnamin sodan merkittävä käännekohta.
Hänet syrjäytettiin 1982 puoluejohdosta, koska hän vastusti Etelä-Vietnamin liian nopeaa sosialisointia. Ollessaan puoluejohtajana vuodesta 1986 alkaen hän pyrki edistämään liberaalia "doi moi" -talousuudistusta, joka muistutti Neuvostoliiton "perestroikaa".
Kasvot kuvaruudussa

Kasvot kuvaruudussa ("Network") on Sidney Lumetin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1976. Elokuva on satiirinen kuvaus televisioverkkojen toiminnasta ja sen päähenkilönä on Peter Finchin näyttelemä uutisankkuri Howard Beale, joka 25 vuoden jälkeen siirretään pois tehtävästään. Elokuva sai kymmenen Oscar-ehdokkuutta, joista se sai palkinnon neljässä kategoriassa. Palkinnon saivat Peter Finch miespääosasta, Faye Dunaway naispääosasta, Beatrice Straight naissivuosasta ja Paddy Chayefsky alkuperäiskäsikirjoituksesta.
Elokuva valittiin vuonna 1993 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kasvot kuvaruudussa" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Teatterisovitus 2017.
Lontoon National Theatre toi vuonna 2017 ensi-iltaan näyttämösovituksen elokuvan "Kasvot kuvaruudussa" tarinasta. Paddy Chayefskyn käsikirjoituksen sovitti näytelmäksi "Billy Elliot" -elokuvan ja -musikaalin kirjoittanut Lee Hall. Howard Bealen roolia esitti televisiosarjasta "Breaking Bad" tunnettu Bryan Cranston.
Disney Music Group

Disney Music Group (ennen Buena Vista Music Group) on joukko The Walt Disney Company -yritykseen kuuluvia levy-yhtiöitä. Se levittää alkuperäistä musiikkia ja elokuva-soundtrackeja Walt Disney Recordsin, (mukaan lukien Buena Vista Records ja Disney Sound), Hollywood Recordsin, Lyric Street Recordsin (mukaan lukien Carolwood Records), sekä Buena Vista Concertsin ja Disney Music Publishingin kautta.
Disney Music Groupin johdossa on vuodesta 2013 alkaen Ken Bunt.
Vuonna 2008 Disney Music Groupilla oli neljä levyä Billboard 200 -albumilistan kymmenen parhaan joukossa, jo neljäntenä peräkkäisenä vuotena.
Viktor Ullmann

Viktor Ullmann (1. tammikuuta 1898 Teschen – noin 18. lokakuuta 1944 Auschwitz) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hänelle opetti vuosina 1918–1921 sävellystä Arnold Schönberg. Lisäksi hän sai pianonsoiton opetusta Eduard Steuermannilta. Hän muutti vuonna 1919 Prahaan, jossa työskenteli Alexander von Zemlinskyn johtamassa Neues deutsches Theaterissa.
Ullmann toimi Aussigin oopperan johdossa kaudella 1927–1928. Sen jälkeen hän työskenteli vuosina 1929–1931 Schauspielhausissa Zürichissä. Hän myös piti puolisonsa kanssa antroposofista kirjakauppaa Stuttgartissa.
Ullmann pakeni puolisonsa ja poikansa kanssa natsismia Prahaan, jossa hän sai Alois Hábalta opetusta mikrointervallimusiikissa. 8. syyskuuta 1942 Ullmann päätyi Theresienstadtiin, jossa hän jatkoi toimimista musiikin parissa. 16. lokakuuta 1944 hän kuitenkin joutui Auschwitziin, jossa hän kuolikin todennäköisesti kaasukammiossa.
Ullmannin tuotantoon kuuluu muun muassa kaksi sinfoniaa, pianokonsertto (op. 25) ja oopperoita. Oopperoiden joukossa on Theresienstadtissa Petr Kienin librettoon sävelletty yksinäytöksinen "Der Kaiser von Atlantis", joka kantaesitettiin Amsterdamissa 16. joulukuuta 1975. Pianosonaatteja Ullmann sävelsi seitsemän.
Đỗ Mười

Đỗ Mười (2. helmikuuta 1917 – 1. lokakuuta 2018) oli vietnamilainen poliitikko. Hän toimi maansa kommunistisen puolueen pääsihteerinä vuosina 1991–1997 ja maan pääministerinä 1988–1991.
Đỗ Mười liittyi silloiseen Indokiinan kommunistipuolueeseen vuonna 1939. Ranskalaiset vangitsivat hänet 1941. Hän kuitenkin onnistui karkaamaan vuonna 1945 ja toimi sodan aikana poliittisena komissaarina. Hän nousi tasaisesti puoluehierarkiassa ja pääsi keskuskomitean täysjäseneksi vuonna 1960. Keskushallinnon vuosinaan Đỗ Mười sai maineen perinteisten arvojen kannattajana, joka vastusti liberaaleja talousuudistuksia ja kommunistisen puolueen yksinvallan murentamista.
Elämän maku (Dannyn albumi)

Elämän maku on Dannyn studioalbumi vuodelta 1976.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Miten ois?

Miten ois? on suomalaisen iskelmälaulaja Aaronin ainoaksi jäänyt studioalbumi vuodelta 1975.
Muutamalla raidalla Aaronin mukana duetoi Chrisse Johansson, joka tuotti albumin ja on tehnyt myös valtaosan sen suomenkielisistä sanoituksista.
"Helsingin Sanomien" musiikki- ja elokuvakriitikko Helena Ylänen piti Aaronin taiteilijanimeä aivan kamalana, mutta albumi oli hänestä miellyttävää viihdemusiikkia, jota Aaron laulaa ”sivistyneen sopuisalla” äänellä viileän tyylikkäästi.
Discopress

Discopress on Pentti Teräväisen omistama yritys, joka maksua vastaan huolehtii äänitteiden promojakelusta tiskijukille ja radiotoimittajlle. Lisäksi artisti tai artistin levy-yhtiö voi ostaa haastattelun ja soittokertoja kappaleilleen Discopressin tuottamissa radio-ohjelmissa. Discopress julkaisee Hitit-lehteä, joka sisältää yhtiön asiakkaiden kuulumisia, ranking-listoja ja muuta musiikkiasiaa. Lisäksi yhtiö tuottaa positiivissävytteisiä levyarvioita.. 
Yhtiön omistaja Pentti Teräväinen vetää myös useita paikallisradioiden musiikkiohjelmia kuten: 
Discopress ylläpitää artistiasiakkaistaan myös kuukausittaisia ranking-listoja jotka tunnetaan nimillä: 
Vuonna 2009 Ylöjärven yrittäjät valitsivat Discopressin vuoden yrittäjäksi.
Gil’eadin taistelu

Gil'eadin taistelu käytiin Christopher Paolinin Perillinen-kirjasarjan kolmannen kirjan Brisingrin lopussa Galbatorixin valtakunnan kaupungissa nimeltä Gil'ead, joka sijaitsi pohjoisessa lähellä haltioiden kotimaata Du Weldenvardenia.
Juoni.
Vardenien, surdalaisten, kääpiöiden ja urgaleiden hyökätessä liitossa etelästä kohti Valtakunnan pääkaupunkia Uru'baenia päätti haltioiden kuningatar Izlanzadí tehdä saman pohjoisesta ja valloitti ensitöikseen Ceunonin kaupungin, jonka asukkaat olivat käyneet hakkaamassa Du Weldevardenin puita. Seuraavaksi käänsivät haltiat armeijansa kohti Valtakunnan suurimpiin kuuluvaa kaupunkia Gil'eadia.
Juuri ennen kaupunkiin hyökkäystä haltioihin liittyivät yllättäen vuosikaudet Ellesmérassa piileskelleet lohikäärmeratsastaja Oromis ja tämän lohikäärme Glaedr. Haltiat hyökkäsivät kaupunkiin ja valloittivat sen nopeasti. Taistelun aikana Oromis ja Glaedr kohtasivat Murtaghin ja Thornin; kaksintaistelu jatkui tasaisena, kunnes Galbatorix puuttui siihen ja tarjosi Oromikselle tilaisuutta astua hänen riveihinsä, mutta Oromis kieltäytyi, ja Murtagh tappoi hänet.
Länsi-Uudenmaan Urheilijat

Länsi-Uudenmaan Urheilijat (LUU) on nuorisotoimintaan (5–19-vuotiaat) keskittyvä yleisurheilun erikoisseura. LUU on ollut SLU:n sinettiseura vuodesta 2002, ja se nousi superluokan seuraksi SUL:n seuraluokittelussa kerättyään vuoden 2009 Kalevan malja -kisassa 14. sijaan oikeuttavan ja seurahistoriansa parhaan pistesaaliin 103,5.
Historia.
1900-luvun alkuvuosikymmeninä paikallisesta urheiluherruudesta kamppailivat Lohjan Louhi ja Lohjan Urheilijat. Helsingin olympialaisissa vuonna 1952 Lohjalta oli mukana kaksi yleisurheilijaa: Kauko Lusenius 3 000 metrin esteissä ja Runar Holmberg 400 metrillä. 1990-luvun alussa Antti Wathén (ennätys 1500 metrillä 3.47) oli ajamassa koko läntisen Uudenmaan yleisurheilua yhden seuran alaisuuteen, mutta vain (vuosituhannen vaihteessa yhteisöjäsenyydestä luopunut) Virkkalan Kiri lähti mukaan. Lohjalle syntyi kuitenkin lasten ja nuorten liikuttamiseen erikoistunut seura (LUU), joka on koko toimintansa ajan järjestänyt yhtä Suomen suurimmista nuorison yleisurheilutapahtumista nimeltään Lohja Junior Games (LJG). Lisäksi LUU on järjestänyt 1990-luvulla vuosittain yhden nuorten eliittikisasarjan kilpailuista, vuonna 1996 moniotteluiden SM-kilpailut yhdessä Vihdin Viestin kanssa ja 2000-luvun alussa maratonin SM-kilpailut.
Islannin presidentti

Islannin presidentti () on Islannin valtionpäämies. Nykyisenä presidenttinä toimii Halla Tómasdóttir. Hän on toiminut virassa elokuusta 2024 lähtien. Ensimmäisenä presidenttinä toimi Sveinn Björnsson, joka oli aikaisemmin toiminut Tanskan kuninkaan sijaishallitsijana Natsi-Saksan miehitettyä Tanskan. Tasavallan perustamisen jälkeen Sveinn valittiin presidentiksi vuonna 1944, ja hän pysyi virassa aina kuolemaansa saakka.
Toisin kuin useimmissa muissa maissa, Islannissa presidentin toimikausia ei ole rajattu.
Vuonna 2016 presidentin palkka oli 13,2 miljoonaa kruunua vuodessa. Perustuslain mukaan presidentin on asuttava Reykjavikissa tai sen läheisyydessä. Presidentin virka-asunto, Bessastaðir, sijaitsee Álftanesissa, noin 13 kilometriä pääkaupungista. 
Valinta ja valtaoikeudet.
Presidentti valitaan aina neljäksi vuodeksi kerrallaan suoralla kansanäänestyksellä. Valituksi tulevan henkilön tulee täyttää seuraavat maan perustuslain määräämät ehdot:
Presidentillä ei ole paljon valtaa, mutta hänellä on veto-oikeus parlamentin lakialoitteisiin ja oikeus järjestää kansanäänestys.
Anttila (Kouvola)

Anttila on kylä Kouvolan Valkealassa, Vekaranjärven kaupunginosassa. Kylä sijaitsee entisen Valkealan kunnan pohjoisosassa, toisen Salpauselän Selänpäänkankaan eteläpuolella. Anttilan naapurikyliä ovat Hevosoja, Kääpälä, Pihlajasaari, Selänpää, Multamäki, Toikkala, Vekaranjärvi ja Vuohijärvi. 
Anttilan kylässä oli vuonna 2015 asukkaita 325. Kylässä oli 1990-luvulle saakka postikonttori, pankki, kaksi kauppaa ja koulu. Viimeisenä näistä viidestä, juuri 90 vuotta täyttänyt kyläkoulu lopetti toimintansa vuoden 2003 elokuussa. Nykyisin yksityisomistukseen siirtyneen koulun sivurakennuksessa toimii kesäkahvila Pehtoori, joka on palvelupiste myös Repoveden kansallispuistoon matkaaville. Kesäkahvilan lisäksi paikallisia asukkaita ja matkailijoita kylässä palvelevat Aholan Vierastalo, parturikampaamo, ravitalli ja ratsastuskoulu. 1970-luvulla kylän maamiesseura rakensi talkoilla kyläläisten yhteiskäyttöön suuren Jukola nimisen rantamajan saunoineen Vuohijärven rantaan Muukonlahteen. Anttilan kylän yrityksistä tunnetuin on Siekkelin Puutyö Ky. Vekaranjärven varuskunta on kaupunginosan merkittävä työllistäjä.
Historia.
Anttilan alkuperäinen nimi oli Metsännenä ("Medhsennenä"). Varhaisin mainita Metsännenästä on vuodelta 1543, jolloin kylässä oli kolme taloa. Vuonna 1551 taloluku oli noussut huomattavasti, talojen määrä oli 12. Laajetessaan kylä jakautui Ala-, Kesk- ja Yläkylään sekä Mietunahoon. Kylännimi Anttila ilmestyy asiakirjoihin 1560-luvulla. Kylässä on ollut ilmeisesti Anttila-niminen talo, joka on saanut nimensä talon ensimmäisestä isännästä Antista. Vanhempia kylän kantataloja oli kymmenen ja vielä pian 1500-luvulla isäntiä oli jo lähes kaksikymmentä. Alakylässä oli 1700-luvun lopulla 12 taloa, Keskkylässä nykyisten Seppälän ja Heikkilän tienoilla oli 7 taloa ja Yläkylässä nykyisen Jaakkolan läheisyydessä oli 4 taloa. Mietunahossa oli 7 taloa.
Nähtävyyksiä.
Anttilan Yläkylässä on luonnonmuistomerkki Nekkakivi, Jaakkolanmäellä sijaitseva 4,9 m korkea ja 8 m leveä sfinksiä muistuttava siirtolohkare. 
Torasjoen Ulpaskoskessa on Anttilan mylly ja saha. Myllyn rakennutti Haminasta Anttilaan muuttanut mamselli Sofia Bruun 1850-luvulla. Mamsellin tilaa kutsuttiin Anttilan hoviksi. Koskessa oli alkuaan lankkupato ja kivipato on rakennettu vuonna 1921. Ensimmäinen saha rakennettiin paikalle 1800-luvun lopulla ja nykyinen saha rakennettiin 1920-luvun puolivälissä.
Kylän alueelle suunnitellaan 227 hehtaarin kokoista luonnonsuojelualuetta, koska toisen Salpausselän Lautakorven lähteiköllä kasvaa uhanalaiseksi luokiteltua harsosammalta.
Mark Tuitert

 
Mark Tuitert (s. 4. huhtikuuta 1980 Holten, Overijssel, Alankomaat) on alankomaalainen pikaluistelija.
Tuitert saavutti Torinon olympialaisissa 2006 pronssia joukkuetakaa-ajossa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän voitti kultaa 1 500 metrillä ajalla 1.45,57 ja pronssia joukkuetakaa-ajossa. 1 000 metrillä Tuitert oli viides. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi ja 1 000 metrillä kymmenenneksi.
Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Tuitert on saanut Soulissa 2004 hopeaa 1 500 metrillä ja Inzellissä 2005 kultaa joukkuetakaa-ajossa ja hopeaa 1 500 metrillä. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän on sijoittunut neljänneksi 2003 ja viidenneksi 2004. EM-kilpailuissa hän on saanut Heerenveenissä pronssia 2003 ja kultaa 2004. Junioreiden yleisluistelun MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa 1998 ja kultaa 1999.
Hän on voittanut 1 500 metrin maailmancupin kokonaiskilpailun kausilla 2003–2004 ja 2004–2005 sekä sijoittunut kolmanneksi kaudella 2007–2008. 1 000 metrin maailmancupissa hän oli toinen kaudella 2009–2010.
Kenian anglikaanikirkko

Kenian anglikaanikirkko on anglikaanisen yhteisön ja Kirkkojen maailmanneuvoston jäsenkirkko, johon kuuluu 29 hiippakuntaa. Kirkkokunnassa on noin viisi miljoonaa jäsentä. Sen nykyinen arkkipiispa on Benjamin M. Nzimbi.
Kirkko ylläpitää useita koulutus- ja muita laitoksia, kuten kielikoulua ulkomaalaisille ja paikallisille työntekijöille, yhteisökeskusta orvoille ja köyhille lapsille, useita teologisia korkeakouluja ja maakunnallista teologian jatkokoulutusohjelmaa.
Historia.
Kirkko perustettiin vuonna 1884 alun perin Itäisen päiväntasaajan Afrikan hiippakunnaksi, jonka toimialue käsitti Ugandan, Kenian ja Tansanian. Lähetystyö levisi Keski- ja Länsi-Keniaan vuodesta 1900 lähtien. Työ hyötyi suuresti Itä-Afrikan herätyksistä 1900-luvun alkupuoliskolla, jolloin tapahtui massakääntymyksiä. Vuonna 1927 Keniasta tuli oma hiippakuntansa. Ensimmäiset kenialaiset piispat vihittiin virkaansa vuonna 1955, ja vuonna 1960 perustettiin Itä-Afrikan provinssi, joka kattoi Kenian ja Tansanian. Kymmenen vuotta myöhemmin näistä kahdesta maasta tuli erilliset provinssit. Samana vuonna 1970 nimitettiin Kenian ensimmäinen afrikkalainen arkkipiispa. Vuonna 1998 provinssin nimi muutettiin Kenian anglikaaniseksi kirkoksi. Ensimmäinen piispa oli James Hannington.
Gar Samuelson

Gar Samuelson (oik. Gary C. Samuelson, 12. kesäkuuta 1958 – 22. heinäkuuta 1999) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka oli Megadeth-yhtyeen rumpalina vuosina 1984–1987.
Elämäkerta.
Samuelsonin elämästä ennen Megadethia on vain vähän tietoa. Ennen Megadethiin liittymistään Samuelson soitti fuusiojazz-yhtyeessä The New Yorkers. Yhtyeessä soitti myös Chris Poland, joka liittyi Megadethiin kitaristiksi samaan aikaan Samuelsonin liityttyä yhtyeeseen myös. Kaksikko oli soittanut yhdessä jo vuosia.
Samuelsonin ensimmäinen levytys Megadethin kanssa oli yhtyeen debyyttialbumi "Killing Is My Business... And Business is Good!", joka julkaistiin 1985. Albumi herätti pientä kiinnostusta metallipiireissä, mutta Samuelson nousi kuuluisuuteen vasta seuraavalla Megadeth-albumilla "Peace Sells... But Who's Buying?" (1986). Tämä albumi jäi kuitenkin Samuelsonin viimeiseksi Megadethissa, sillä hän joutui jättämään yhtyeen "Tour Sells... But Who's Buyin?" -kiertueen jälkeen 1987. 
Samuelson vietti hiljaiseloa musiikkibisneksestä vuoteen 1993, jolloin liittyi Fatal Opera -yhtyeeseen. Fatal Opera julkaisi kaksi albumia: "Fatal Opera" (1995) ja "Elevent Hour" (1997). Yhtye lopetti Samuelsonin kuoltua
Kuolema.
Samuelson kuoli maksan vajaatoimintaan vuonna 1999. Megadethin keulahahmo Dave Mustaine omisti "Peace Sells" -kappaleen Samuelsonin muistolle konsertissa 1999.
HMS Vanity (D28)

HMS Vanity (viirinumerot D28, kesäkuusta 1918 G18, syyskuusta 1918 G19, L38 ja I28) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin kesäkuussa 1918 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 9. tilauksessa William Beardmore and Companyltä Glasgowista, missä köli laskettiin 28. heinäkuuta 1917. Alus laskettiin vesille 3. toukokuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 21. kesäkuuta.
Palvelus.
Alus palveli laivastossa 1930-luvulle, jolloin se sijoitettiin reserviin. Elokuussa 1939 alus siirrettiin Rosythissa ylläpidettävään reserviin, jolloin se osallistui laivastokatselmukseen reservilaivaston mukana. Se pysyi palveluksessa liitettynä Rosythiin sijoitettuun 15. hävittäjälaivueeseen. Se määrättiin muutettavaksi ilmatorjuntakykyiseksi saattajaksi (WAIR), minkä vuoksi se siirrettiin lokakuussa muutostöitä varten telakalle.
Heinäkuussa 1940 aluksella aloitettiin muutostöiden jälkeiset koeajot ja se aloitti valmistautumisen saattuetehtäviin. Se siirrettiin elokuussa Pohjanmeren saattueiden suojaksi, kunnes alus siirrettiin tammikuussa 1942 Scapa Flowhun Kotilaivastoon.
Tammikuussa alus suojasi Ruotsista terästuotteita kuljettaneita saarronmurtajia Pohjanmeren ylitse (operaatio Performance), minkä jälkeen se palasi helmikuussa Pohjanmeren saattueiden suojaksi. Alus suojasi Pohjanmeren saattueita, kunnes se siirrettiin helmikuussa 1945 Kanaaliin.
Euroopan sotatoimien päätyttyä alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin 1946 poistolistalle ja myytiin seuraavana vuonna romutettavaksi Grangemouthiin.
Bắc Trung Bộ

Bắc Trung Bộ (Pohjoinen keskialue tai Pohjoinen keskirannikko) on yksi Vietnamin kahdeksasta epävirallisesta suuralueesta. Alue muodostuu kuudesta maakunnasta ("tinh"): Thanh Hóa, Nghệ An, Hà Tĩnh, Quảng Bình, Quảng Trị ja maakuntien kaupungit ("thành phố") : Huế. Huhtikuussa 2009 alueella oli noin kymmenen miljoonaa asukasta. 
Ennen vuotta 1975 Etelä- ja Pohjois-Vietnamin välinen raja kulki Bắc Trung Bộn halki.
Bắc Trung Bộssa on kaksi Unescon maailmanperintökohdetta: entisen kuninkaallisen pääkaupungin Huến monumentit ja Phong Nha-Kẻ Bàngin kansallispuisto. Alueella on myös neljä muuta kansallispuistoa: Bến Enin kansallispuisto, Pù Mátin kansallispuisto, Vũ Quangin kansallispuisto ja Bạch Mãn kansallispuisto. Niissä elää harvinaisia eläimiä, kuten aasiannorsuja, apinoita ja saoloja. Osa alueen metsät on kärsinyt pahoin Vietnamin sodan aikana käytetyistä myrkyistä.
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa

Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt (RKY) oli Museoviraston toteuttama inventointi, joka valtioneuvoston päätöksen 22. joulukuuta 2009 mukaisesti toimii maankäyttö- ja rakennuslaissa määriteltyjen valtakunnallisten alueidenkäyttötavoitteiden tarkoittamana inventointina rakennetun kulttuuriympäristön osalta vuoden 2010 alusta alkaen.
Luettelo ja kuvaukset vuoden 2009 inventoinnin kohteista on julkaistu Museoviraston ylläpitämänä verkkopalveluna vuonna 2009. Luetteloon valittuja, rakentamisen kehitystä eri aikakausina kuvaavia kohteita on yli 1200. Tavoitteena on, että alueita kaavoitettaessa niiden rakenne ja kylä- tai kaupunkikuva turvataan ja alueilla olevia rakennuksia ja ympäristöjä säilytetään.
Rakennettuja kulttuuriympäristöjä esitellään myös Museoviraston ja Suomalaisen kirjallisuuden seuran toukokuussa 2010 julkaisemassa kirjassa "Linnoista lähiöihin. Rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa". Kirjassa esitellään yli 120 kulttuuriympäristöä, jotka on valittu inventointiin sisältyvistä kohteista. Lisäksi kirjassa on luettelo kaikista inventointiin sisältyvistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Inventoinnin tarkoitus.
Inventointi pyrkii ilmentämään Suomen rakennetun ympäristön monipuolisuutta ja nostamaan esiin kohteita, jotka mahdollisimman hyvin ja monipuolisesti kuvaavat Suomen historiaa ja kehitystä. Kohteet ovat yleensä yksittäisiä rakennuksia laajempia ja saattavat ulottua yli kuntarajojen. Edustettuina ovat niin maanviljelysympäristöt ja talonpoikaisrakentaminen kuin teollisuushistoria ja jo historiaan jääneet elinkeinot. Mukana on myös valtion laitoksia ja liikenteen ympäristöjä, kirkkoja, kartanoita, linnoja, vanhoja puutalokaupunkeja ja kaupunkien uusia osia sekä toisen maailmansodan jälkeisen jälleenrakennuksen tuottamia ympäristöjä.
Uusi inventointi korvasi aiemman, vuonna 1993 julkaistun inventoinnin, ”Valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt”, joka on ilmestynyt sekä painettuna julkaisuna että verkkopalveluna.
Kritiikki.
Valtioneuvoston inventointia koskeneesta päätöksestä tehtiin valitus, jonka korkein hallinto-oikeus hylkäsi 30. kesäkuuta 2010, ja päätös on näin lainvoimainen. Puutteena inventoinnissa ympäristöministeriön ja maa- ja metsätalousministeriön lausuntojen ja päätöksestä tehdyn valituksen mukaan oli, että sen valmistelussa ei ollut kuultu rakennusten tai kiinteistön omistajia. Korkeimman hallinto-oikeuden 30. kesäkuuta 2010 antaman päätöksen mukaan valitus tuli kuitenkin jättää tutkimatta.
Casamance

Casamance () on maantieteellinen alue sekä entinen maakunta Etelä-Senegalissa Gambian ja Guinea-Bissaun välissä. Nimensä alue on saanut siellä virtaavan Casamancejoen mukaan. Casamance jakautuu hallinnollisesti Ziguinchorin, Sédhioun ja Kédougoun alueisiin. Alueen suurin kaupunki on Ziguinchor. Casamancen pinta-ala on 30 000 km².
Casamance eroaa muusta Senegalista maantieteellisesti, etnisesti ja kulttuurillisesti. Vuonna 1982 alkoivat avoimet väkivaltaisuudet Casamancen itsenäisyyttä ajavien ryhmien ja hallituksen välillä, jotka ovat jatkuneet näihin päiviin saakka. Senegal uusi aluejakoaan vuonna 1984 sitten, että virallisesti Casamance jaettiin uusiksi Ziguinchorin ja Koldan alueiksi.
Maantiede.
Casamance on Senegalin sateisimpia ja metsäisimpiä alueita. Casamancejoen tulvatasangoilla viljellään valtaosa Senegalin riisistä. Alueen rannikolta on löydetty viime aikoina öljyesiintymiä. Rannikolla ja jokien uomissa kasvaa mangroverämeikköjä.
Väestö.
Valtaosa Casamancen väestösta on dioloja ja heihin sulautuneita floup-, diamate-, mandjak- ja balanteheimoja. Senegalin pohjoisosista on muuttanut alueelle paljon wolofeja.
Galapagoksenpartamato

Galapagoksenpartamato ("Riftia pachyptila") on yli kaksi metriä pitkäksi kasvava putkimatolaji, joka esiintyy Tyynessä valtameressä, mustien savuttajien läheisyydessä. Galapagoksenpartamato sietää ympäristössään korkeaa lämpötilaa ja korkeita rikkipitoisuuksia. Se on esimerkki ekstremofiilisestä eliölajista. Laji kuvattiin tieteelle vuonna 1981.
Suurin osa madosta on pysyvästi eläimen ympärilleen erittämän putken sisällä. Ainoa putken ulkopuolelle tuleva osa on punainen kidus, jonka väri aiheutuu pitkälle erikoistuneesta hemoglobiinista, joka kykenee sitomaan sekä happea että rikkiä. Häirittynä galapagoksenpartamato vetää kiduksen suojaan putken sisään. Kiduksen avulla mato kerää ympäröivästä merivedestä happea, hiilidioksidia sekä rikkivetyä. Galapagoksenpartamadon aineenvaihdunta on sikäli erikoinen, ettei sillä ole lainkaan suuta tai suolistoa vaan kaikki madon tarvitsema ravinto syntyy sen sisällä, trofosomiksi kutsutussa kudoksessa elävien rikkibakteerien tuottamana. Näiden bakteerien energianlähteenä toimii rikkivedyn hapettaminen ja hiilen lähteenä madon keräämä hiilidioksidi. Erikoinen strategia on tehokas ja galapagoksenpartamato onkin nopeimmin kasvava meressä elävä selkärangaton ja se kasvaa jopa 3 millimetriä vuorokaudessa. Galapagoksenpartamadon tiedetään saavuttaneen 1,5 metrin pituuden alle kahdessa vuodessa.
Galapagoksenpartamadon saalistajiin kuuluvat savuttajan ympäristössä elävät ravut. Yksittäinen musta savuttaja ei ole välttämättä kovin pitkäikäinen ja lähteen sammuttua myös kaikki sen ympärillä elävät putkimadot menehtyvät. Laji kuitenkin lisääntyy tehokkaasti. Hedelmöitys on ulkoinen: koiras ja naarasmadot laskevat sukusolunsa meriveteen, missä munasolut hedelmöityvät. Hedelmöityneestä munasolusta syntyvät toukat kiinnittyvät kiviin hydrotermisen lähteen läheisyydessä, mahdollisesti jopa satojen kilometrien päässä paikasta, jolla niiden vanhemmat elävät.
Nailpin

Nailpin on vuonna 2001 perustettu belgialainen rockyhtye. Se on julkaissut kolme albumia "12 To Go", "White Lies and Butterflies" ja "III". Tunnetuimpia kappaleita ovat "The Ending", "This Coma" ja "They Don't Know". Yhtye on ollut lämmittelijänä Avril Lavignen ja Bon Jovin keikoilla.
An Giang

An Giang on Vietnamin maakunta Mekongjoen suiston alueella maan eteläosassa. Se sijaitsee Kambodžan vastaisella rajalla. Sen hallinnollinen keskus on Rạch Giá. Maakunnan pinta-ala on 9 888,91 neliökilometriä, ja siellä on noin 4 952 238 asukasta (vuonna 2025).
An Giang jakautuu 85 kuntaan, 14 suuralueeseen ja 3 erityisalueeseen. Maakunta suureni huomattavasti vuoden 2025 hallinnollisessa uudistuksessa, kun siihen liitettiin Kiên Giangin maakunta. 
Maantiede.
An Giang on melko tasaista aluetta, vaikkakin maakunnan luoteisosissa lähellä Kambodžan rajaa on myös Cam-vuoristo, johon kuuluu seitsemän vuorta. Koska sen alueella virtaa monia jokia, maaperä on hedelmällistä ja maakunta tuottaakin paljon riisiä. An Giangin suurimmat kaupungit olivat ennen vuotta 2025 sen pääkaupunki Long Xuyên sekä Châu Đốc. Sen lämpötila on vuoden ympäri yleensä noin 26–28 astetta. Säätilassa on kaksi kautta, kuiva kausi joulukuusta huhtikuuhun ja monsuunikausi toukokuusta marraskuuhun. Alueella on usein tulvia elokuusta marraskuuhun. 
Ennen vuotta 2025 maakunta jaettiin yhdeksään piirikuntaan, jotka ovat An Phú, Tân Châu, Phú Tân, Châu Phú, Thoại Sơn, Chợ Mới, Tịnh Biên, Châu Thành ja Tri Tôn. 
Historia.
An Giangia asuttivat ensin vietnamilaiset siirtolaiset, jotka muuttivat pohjoisesta etsiessään uutta asuinpaikkaa. Uskotaan, että se oli Óc Eo-kulttuurin tärkeä keskus sen hyvän sijainnin ansiosta. An Giang tunnetaan sen silkkituotannosta. Siitä tuli maakunta vuonna 1832. An Giangissa asuu useita etnisiä vähemmistöjä, joista suurin on krom-khmerit. Maakunnan alueella tapahtui Ba Chúcin verilöyly huhtikuussa 1978. Tuolloin punaiset khmerit aloittivat hyökkäyksensä Vietnamin rajalle ja tappoivat yli 3 000 ihmistä.
Vorkuta (joki)

Vorkuta (, ) on Petšoran vesistöön kuuluvan Usan sivujoki Nenetsian autonomisessa piirikunnassa ja Komin tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 182 kilometriä, valuma-alueen laajuus 4 550 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama joen keskijuoksulla 43,4 kuutiometriä sekunnissa.
Vorkuta saa alkunsa Uralin pohjoisrinteellä sijaitsevasta Vorkuta-Hasyrei-Ty -järvestä. Sen valuma-alueella on 2 000 järveä ja paljon soita. Joen varrella sijaitsee Vorkutan kaupunki.
Joen nimi perustuu nenetsin sanoihin "vark" ’karhu’ ja "jaha" ’joki’ (”Karhujoki”).
Vym

Vym (, ) on Vienanjoen vesistöön kuuluvan Vytšegdan sivujoki Komin tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 499 kilometriä, valuma-alueen laajuus 25 600 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama Vesljanan kylän luona 196 kuutiometriä sekunnissa.
Vym saa alkunsa Timanin selänteeltä, virtaa kohti etelää ja laskee Vytšegdaan Ust-Vymin kylän luona. Tärkeimmät sivujoet ovat Vorykva, Jelva, Požeg, Tšub, Koin ja Vesljana. Joki on liikennöintikelpoinen Vesljanan suuhun saakka. Sen varrella sijaitsee Jemvan kaupunki.
Jarenga

Jarenga (, ) on Vienanjoen vesistöön kuuluvan Vytšegdan sivujoki Komin tasavallassa ja Arkangelin alueella Venäjällä. Sen pituus on 281 kilometriä, valuma-alueen laajuus 5 140 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 23 kilometrin päässä joen suusta 48,8 kuutiometriä sekunnissa.
Joen suussa sijaitsee Jarenskin piirikeskus.
Usa (Petšoran sivujoki)

Usa (komiksi ja venäjäksi Уса́) on Petšoran sivujoki Komin tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 565 kilometriä, valuma-alueen laajuus 93 600 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama 1310 kuutiometriä sekunnissa.
Joki syntyy Uralilta alkunsa saavien Bolšaja ja Malaja Usan yhtyessä Vorkutan kaupungin itäpuolella. Se virtaa soistuneella alangolla kohti lounasta. Usa on liikennöintikelpoinen 325 kilometrin matkalla. Sen varrella sijaitsee Usinskin kaupunki ja Parman kaupunkimainen taajama. Joella on sivujoki Adzva.
Vaška

Vaška (, ) on Mezenin sivujoki Komin tasavallassa ja Arkangelin alueella Venäjällä. Sen pituus on 605 kilometriä, valuma-alueen laajuus 21 000 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama Reštšelskajan kylän luona 184 kuutiometriä sekunnissa.
Vaška saa alkunsa Mezenin ja Vienanjoen vedenjakajalta, virtaa kohti pohjoista ja laskee Mezeniin Lešukonskojen piirikeskuksen luona. Joen varrella sijaitsee Blagojevon taajama.
Pyöreän pöydän ritarit (albumi)

Pyöreän pöydän ritarit on suomalaisen hip hop -kokoonpano Royal Familyn ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 24. maaliskuuta 2004. Albumilta julkaistiin singlet "Kaikki yhden puolest" ja "Mä voisin", joista jälkimmäinen sai paljon radiosoittoa.
"Pyöreän pöydän ritarit" myi lähes kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Mekongjoen suisto

Mekongjoen suisto () on yksi Vietnamin kahdeksasta epävirallisesta suuralueesta. Alue muodostuu 13 maakunnasta ("tỉnh"). Huhtikuussa 2009 alueella oli noin 17 miljoonaa asukasta. 
Alue käsittää Mekongin suiston. Alueella on seitsemän kansallispuistoa, joista kuusi on perustettu 2000-luvulla. Vanhin Tràm Chimin kansallispuisto on perustettu harvinaisten lintujen, ennen kaikkea saruskurjen suojelemiseksi. 
Mekongin suistoalue on vanhastaan toinen Vietnamin kahdesta vilja-aitasta (Punaisenjoen suiston ohella). Riisin lisäksi siellä kasvatetaan monia trooppisia hedelmiä. Se on ollut perinteistä khmerien asuinaluetta. Nykyisin etniset vietnamilaiset ovat enemmistönä, mutta alueella elää myös kiinalaisia, khmerejä ja chameja. Kanavat ja joet muodostavat tärkeän kulkuväylän, ja kanavien risteyskohdissa pidetään kelluvia kauppatoreja, joilla paikalliset myyvät hedelmiä, vihanneksia ja kalaa.
Saarenmaa (muinaismaakunta)

Saarenmaan muinaismaakunta oli maakunta nykyisessä Virossa. Se käsitti Saarenmaan, Hiidenmaan ja Muhun saaret Viron länsirannikolta, sen keskuksena oli Valjalan linna. Saarenmaan asukkaat mainitaan useissa saagoissa, kuten esimerkiksi Heimskringlanissa. Siinä heistä käytetään nimitystä "Víkingr frá Esthland" eli virolaiset viikingit. Tämä viitannee heidän tapaansa tehdä ryöstöretkiä laivoillaan viikinkiajan jälkeen. Saarenmaa oli tiettävästi vahvin Viron muinaismaakunnista. Se oli viimeinen kukistunut itsenäinen Viron maakunta Baltian ristiretkien jälkeen, Kalparitaristo kukisti sen vuonna 1227.
Hallinto.
Saarenmaa oli jakautunut neljään kihlakuntaan, jotka käsittivät yhteensä 3 000 koukkua eli täysivahvuista verotilaa. Asutusta oli pääasiallisesti Saarenmaan ja Muhun saarilla, Hiidenmaa oli lähes asumatonta nautinta-aluetta. Saarenmaa oli läheisessä yhteistyössä kuurien kanssa, joita silloin hallitsi liiviläinen yläluokka. Saarenmaalla oli ilmeisesti myös paljon vaikutusvaltaa Läänemaalla. Saarenmaan vanhimpina eli paikallisina päälliköinä on mainittu muun muassa "Ylle", "Culle", "Env", "Muntelene", "Tappete", "Yalde", "Melete" ja "Cake".
Historia.
Saxo Grammaticus kirjoitti saarenmaalaisten osallistuneen Bråvallan taisteluun, joka käytiin 700-luvun puolivälissä. Poltetun Njálin saaga taas mainitsee islantilaisten ja saarenmaalaisten taistelleen Saarenmaan edustalla vuonna 972. 1100-luvulla saarenmaalaiset ryöstelivät Ruotsin ja Tanskan rannikkoa ilmeisesti viikingeiltä oppimallaan taktiikalla. Erään teorian mukaan he olivat vastuussa Sigtunan tuhosta vuonna 1187, mutta asiasta ei ole varmuutta. Saarenmaalaiset tekivät vuonna 1203 ryöstöretken Tanskaan 16 laivan ja 480 miehen voimin. Vuonna 1206 alkoivat Saarenmaan kahnaukset Saksalaisen ritarikunnan ja Tanskan kuningas Valdemar II Sejrin kanssa. Henrik Lättiläinen mainitsee Metsepoleen vuonna 1218 hyökänneillä Saarenmaalaisilla olleen 300 laivaa. Saksalaiset ja tanskalaiset valtasivat lopulta Viron mannermaan. Saarenmaalaisten vuonna 1222 aloittama virolaisten suuri kapina epäonnistui ja kukistettiin vuonna 1224. Saarenmaa valloitettiin kolme vuotta myöhemmin vuonna 1227. Saksalainen ristirekiläisjoukko piiritti Valjalan linnan, valloitti sen ja kastoi saarenmaalaiset kristinuskoon. Sen jälkeen Saarenmaa jaettiin Kalparitariston ja Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan hallitsemiin alueisiin.
Komsomolski

Komsomolski () on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Vorkutan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee 20 kilometriä Vorkutasta länteen. Asukkaita on 2 900 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt hiilikaivoksen yhteyteen. Vuonna 1949 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. 1950-luvun alussa rakennettiin tiilitehdas ja konepaja. Vuonna 1970 Komsomolskin väkiluku oli 17 100 henkeä, mutta 1990-luvun jälkeen se on vähentynyt nopeasti. Vorkutan kaupunginhallinto suunnittelee taajaman lakkauttamista.
Tây Nguyên

Tây Nguyên (Läntinen ylänkö tai Keskinen ylänköalue) on yksi Vietnamin kahdeksasta epävirallisesta suuralueesta. Alue muodostuu viidestä maakunnasta ("tinh"): Đắk Lắk , Đắk Nông, Gia Lai, Kon Tum, ja Lâm Đồng. Huhtikuussa 2009 alueella oli 5,1 miljoonaa asukasta.
Tây Nguyên on vuoristoista aluetta, ja siellä elää monia eri etnisiä ryhmiä.
Alueella elää monia harvinaisia eläimiä: bantengi, gauri, tiikeri, aasiannorsu ja puhveli. 
Niitä suojaamaan on perustettu viisi kansallispuistoa: Chư Mom Rayn kansallispuisto, Kon Ka Kinhin kansallispuisto, Yok Đônin kansallispuisto, Chư Yang Sinin kansallispuisto ja Bidoup Núi Bàn kansallispuisto.
Lâm Đồngin pääkaupunki Đà Lạt on myös vietnamilaisten kotimaanmatkailijoiden suosiossa kesällä, koska ylängöllä on selvästi viileämpää kun rannikon helle käy sietämättömäksi.
Promyšlennyi

Promyšlennyi () on autioituva kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Vorkutan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vorkuta-joen sivujoen Izjurvožin varrella 26 kilometriä Vorkutan kaupungista luoteeseen. Asukkaita on 446 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1940–1950-lukujen vaihteessa voimalaitoksen ja hiilikaivoksen yhteyteen. Vuonna 1956 se sai kaupunkimaisen taajaman aseman. Promyšlennyin väkiluku 13 800 vuonna 1970 ja 5 700 vuonna 1999. Taajama päätetettiin lakkauttaa Tsentralnaja-kaivoksessa vuonna 1998 tapahtuneen räjähdysonnettomuuden jälkeen.
Severnyi

Severnyi (, ) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Vorkutan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vorkutajoen varrella 18 kilometriä Vorkutan kaupungista pohjoiseen. Asukkaita on 14 000 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1940-luvun alussa hiilikaivoksen yhteyteen. Vuonna 1954 se sai kaupunkimaisen taajaman aseman. Vuonna 1989 Severnyin väkiluku oli 20 400 henkeä.
Verhnjaja Inta

Verhnjaja Inta (, ) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Intan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee 12 kilometriä Intasta kaakkoon Kotlasin ja Vorkutan välisen rautatien varrella. Asukkaita on 2 100 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1941 perustetun rautatieaseman lähellä sijainneesta vankileiristä. Vuonna 1952 se sai kaupunkimaisen taajaman aseman. Vuonna 1989 asukkaita oli 4 500 henkeä.
Verhnjaja Intassa on Tšaika-järjestelmän radionavigaatioasema, jonka 460 metrin korkuinen antennitorni on Euroopan toiseksi korkein rakennelma.
Ajoneuvon massa

Ajoneuvolle määritellään erilaisia massoja tekniseen käyttöön ja liittyen katsastuksiin.
Omamassa (omapaino).
Omamassa tarkoittaa massaa täydessä ajokunnossa ja tavanomaisilla varusteilla varustettuna. Varusteisiin lasketaan muun muassa vararengas, työkalut, voiteluaineet ja jäähdytysneste sekä 90 % polttoaineesta. Massaan on mukaan luettuna myös kuljettaja 75 kg, mikäli kyseessä ei ole L-luokan ajoneuvo (mopo, moottoripyörä, mönkijä). Matkailuautolle lisätään 90% vesi- ja kaasusäiliöiden tilavuudesta. 
"ARVA 25 §, 1256/92 + 1122/94 + 671/97 + 1051/97"
Kantavuus.
Kantavuudella tarkoitetaan ajoneuvon suurinta sallittua tavara- ja henkilökuormitusta. Kuljettajan ja matkustajien painoksi lasketaan 75 kg henkilö kohti. EY-direktiivissä massa määritellään siten, että matkustaja painaa 68 kg ja matkatavarat 7 kg, yhteensä siis 75 kg. "Asetus ajoneuvojen rakenteesta ja varusteista 25 § 6 mom.:" "Kuljettajan ja matkustajien massaksi lasketaan 75 kg, jollei jäljempänä tarkoitetussa EY-direktiivissä, E-säännössä tai ministeriön päätöksessä toisin määrätä". Matkailuautoissa edellytetään myös istumapaikkojen mukaisen henkilökantavuuden lisäksi tavarakantavuutta vähintään 10 kg x matkustajien lukumäärä + 10 kg x matkailuauton kokonaispituus (m).
Kokonaismassa (kokonaispaino).
Kokonaismassa tarkoittaa omamassan ja kantavuuden summaa, eli tieliikenteessä hyväksyttyä suurinta sallittua kuormatun auton painoa. Ajoneuvon tekninen kokonaismassa, jonka valmistaja asettaa, voi joissain tapauksissa olla tätä suurempi.
Akselimassa (akselipaino) etu- ja taka-akselilla.
Ajoneuvon kokonaismassa vaikuttaa painopisteen mukaisesti eri akselien välityksellä tiehen. Akselimassa tarkoittaa kyseisen akselin kannattelemaa massan osuutta.
Kožym

Kožym (, venäjäksi myös Кожим, "Kožim") on lähes kokonaan autioitunut kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Intan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Usan sivujokeen Kosjuun laskevan Kožimjoen varrella 54 kilometriä Intasta lounaaseen. Taajaman ohi kulkee Kotlasin ja Vorkutan välinen rautatie. Asukkaita on 5 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta syntyi 1930–1940-lukujen vaihteessa rakennetun rautatieaseman yhteyteen. 1950-luvun lopulle saakka siellä oli vankityövoimalla toiminut hiilikaivos. Vuonna 1954 muodostettiin Kožimin kaupunkimainen taajama. Vuonna 1989 asukkaita oli yli 700 henkeä. Kaivostoiminta loppui 1990-luvun alussa.
Ecuadorinaratti

Ecuadorinaratti ("Pyrrhura orcesi") on uhanalainen Lounais-Ecuadorissa elävä papukaija. Sen holotyypin kuvailivat Robert Ridgely ja Mark B. Robbins El Oron provinssista Ecuadorista 1988. Sitä uhkaa elinympäristön häviäminen.
Ecuadorinaratti on enimmäkseen vihreä. Koiraalla on otsassa punaista ja molemmilla sukupuolilla on punaista myös vatsassa. Siivissä on sinistä väriä. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja se syö hedelmiä.