tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tiedediplomatia

Tiedediplomatia on tutkijoiden ja politiikan päättäjien vuorovaikutuksen lisäämistä, missä tiede auttaa etsimään ratkaisuja globaaleihin ongelmiin tai konflikteihin. Tiedediplomatia on noussut ilmiönä esiin 2000-luvun alkupuolella, mutta sillä on toiminnassaan historiallisia muotoja, jotka eivät ole olleet nimeltään tiedediplomatiaa. 
Tiedediplomatian historia.
Ydinaseiden ja ydinenergian kehityksellä on ollut keskeinen rooli tiedediplomatian kehityksessä. Ensimmäinen tieteeseen perustuva diplomaattinen aloite oli Baruch-suunnitelma, joka pyrki kansainvälistämään fissiotuotannon Yhdistyneiden Kansakuntien (YK) Atomienergiakomission alaisuudessa ja estämään ydinasekilpailun. Suunnitelman epäonnistuminen oli yksi syy kylmän sodan alkuun, ja suurvallat toteuttivat omaa politiikkansa. Yhdysvallat esimerkiksi kehitti fissioenergian diplomaattisen ohjelman, 'Atoms for Peace' -aloitteen.
Tiedediplomatian määritelmä ja toimintaperusteet.
2000-luvun tiedediplomatian peruste on kaksijakoinen: edistää valtion kansallisia etuja ja käsitellä globaaleja haasteita. Tiedediplomatia kattaa laajan valikoiman toimia edistääkseen ja turvatakseen valtion ulkopolitiikan tavoitteita ja toimia turvatakseen globaalia yleistä hyvää kansainvälisellä tasolla, kuten tieteellisen neuvon ja asiantuntemuksen käyttämistä, kansainvälisen tieteellisen yhteistyön mahdollistamista, tiedemiesten ottamista mukaan diplomaattisiin neuvotteluihin tai tiedeasiamiesten nimeämistä suurlähetystöihin.
Tieteidiplomatia on läheisessä suhteessa valtion poliittiseen järjestelmään ja uskomuksiin, koska tieteidiplomatian tehokas käyttö edistää valtion valtaa ja vaikutusvaltaa maailmanpolitiikassa ja kansainvälisissä suhteissa, ja se auttaa synnyttämään pehmeää vetovoimaa ja yhteistyötä. 
Kansainvälisiä tiedediplomatiaorganisaatioita.
Tiedediplomatian kentässä toimivat organisaatiot pyrkivät edistämään kansainvälistä vuoropuhelua globaaleista kysymyksistä, levittämään käytäntöjä ja osallistumaan tieteidiplomatian käsitteelliseen keskusteluun. Niihin kuuluvat esimerkiksi American Association for the Advancement of Science (AAAS) -tiedediplomatian keskus, International Network for Government Science Advice (INGSA) ja Tufts-yliopiston tiedediplomatian keskus.
Hortytsjan piiri

Hortytsjan piiri () on yksi Ukrainan Zaporižžjan seitsemästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Zaporižžjan länsiosassa, Dneprin oikealla rannalla sijaitsevan asuinalueen rakentaminen alkoi vuonna 1969. Vuonna 1995 piiri irroitettiin silloisesta Leninin piiristä (nyk. Dnipron piiri) omaksi kaupunkipiirikseen.
Kaupunkipiirin pinta-ala on 18,8 neliökilometriä. Piirin väestöarvio on 115 641 (2015), ja aiemmin noin 122 400 (VL 2001).
Hortytsjan piiri on nimetty Hortytsjan saaren mukaan, joka kuitenkin sijaitsee naapuripiirissä.
Mama’s Gun

Mama's Gun on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijän Erykah Badun toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 21. marraskuuta 2000 Motown Recordsin kautta. 
Rolling Stone on nimennyt albumin vuoden 2000 Top 10 albumin listaan.
Taustaa.
Badu palasi kolmen vuoden tauoltaan musiikin tekemiseen Mama's Gunin myötä. Badu alkoi kuitenkin äänittämään albumia Electric Lady Studiosilla vuonna 1998 pian hänen ja André "3000" Benjaminin ensimmäisen lapsen, Sevenin syntymän jälkeen. Badun lisäksiä albumia on ollut tekemässä muun muassa Roots-yhtyeen rumpali Questlove.
Palkinnot ja menestys.
Albumin single "Bag Lady" oli Badun ensimmäinen Billboard Hot 100 -listalla. Levy itse nousi 11. sijalle Billboard 200-listalla ja myi RIAA platinaa.
San Fernando (1717)

San Fernando oli Espanjan laivaston vuonna 1717 vesillelaskettu kaksikantinen 60-tykkinen Santa Isabel -luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Oriosta, missä töistä vastasi José de Iriberri. Alus laskettiin vesille 27. kesäkuuta 1716, minkä jälkeen se siirrettiin Pasajesiin viimeisteltäväksi ja takiloitavaksi.
Palvelus.
Alus lähti 7. huhtikuuta 1717 Pasajesista "San Pedron" ja "San Luisin" kanssa Cádiziin päällikkönään Gaztañeta. Se saapui 29. huhtikuuta laivueen mukana Coruñaan ja Cádiziin 22. toukokuuta. Alus lähti 24. heinäkuuta Barcelonasta Sardinian sotaretkelle. Alus täydensi varastojaan Alcudiassa ja Palma de Mallorcalla, mistä se lähti 6. elokuuta. Alukselta laskettiin 20. elokuuta joukkoja maihin Sardiniassa. Aluksen osallistuminen Sardinian sotaretkeen päättyi 18. marraskuuta, minkä jälkeen se lähti Algherosta Barcelonaan. Maaliskuussa 1718 alus saapui Cádiziin. Se lähti 19. heinäkuuta Barcelonasta Gaztañetan laivaston mukana Sisilian sotaretkelle.
Alus saapui 30. heinäkuuta Palermoon. Se osallistui 11. elokuuta 1718 Cape Passeron taisteluun päällikkönään George Gammock. Alus kykeni irtautumaan taistelusta ja vetäytymään Maltalle. Elokuussa 1718 alus saapui Korfulle, jonne sen pääsy estettiin. Syyskuussa alus oli jälleen Maltalla, missä se liittyi laivastoon, jonka muut alukset olivat "San Pedro" ja fregatit "San Juanico", "Perla", "Victoria Galera" ja "Conde de Tolosa". Syyskuussa 1719 alus lähti Palermosta Messinaan. Miehistö upotti 14. marraskuuta aluksensa, jotta se ei joutuisi Messinaa piirittäneiden Itävallan joukkojen käsiin.
Kerttutiainen

Kerttutiainen ("Sylviparus modestus") on tiaisiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasiassa.
Koko ja ulkonäkö.
Kerttutiainen kasvaa 9–10 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, selkä ja siivet ovat ruskehtavan vihreät. Kerttutiaisen siivissä on vaalea juova. Päälaella on lyhyt töyhtö ja silmäkulmissa on heikosti erottuva keltainen juova. Linnun rinta ja vatsa ovat vaalean keltaiset tai harmahtavat. Alalajin "S. m. klossi" värisävyt ovat muita alalajeja kirkkaammat. 
Levinneisyys ja elintavat.
Kerttutiaisen levinneisyysalue on laaja mutta laikuttainen ja ulottuu Intiaista Vietnamiin ja Kiinan eteläosiin. Lajin elinympäristöä ovat ainavihannat tammimetsät, tiheiköt ja pensaikot. Se liikkuu useimmiten yksin tai pareittain, mutta myös pieninä ryhminä tai osana sekaparvia. Kerttutiaisen ravintoa ovat hyönteiset ja siemenet. Linnun pesimäkausi on huhtikuusta toukokuulle. Pesä on puunkolossa ja naaras munii neljästä kuuteen munaa.
Cambi-luokka

Cambi-luokka oli Espanjan laivaston kahden kaksikantisen 64/66-tykkisen linjalaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu.
Alukset tilattiin San Feliú de Guixolsin Catalunan telakalta, missä töitä valvoi Bernardo Cambi.
Harper’s Bazaar

Harper's Bazaar (alun perin "Harper's Bazar") on vuonna 1867 perustettu yhdysvaltalainen kerran kuukaudessa ilmestyvä naisten muotilehti. Sen ensimmäinen numero julkaistiin 2. marraskuuta 1867. Lehteä julkaisi alun perin Harper &amp; Brothers -kustantamo. Lehden nykyinen kustantaja on Hearst Communications.
Historia.
Lehden perustivat Harperin veljekset, Harper &amp; Brothers -kustantamon omistajat. Harperin veljekset olivat jo tuolloin huomattavia kustantajia, ja he julkaisivat kirjojen lisäksi kahta kuvitettua aikakauslehteä Harper's New Monthlya ja Harper's Weeklyä.
Veljessarjan nuorin, Fletcher Harper, sai idean uuden lehden perustamisesta selailtuaan Berliinissä julkaistua "Der Bazar" -lehteä, jossa oli tyypillisten aikakauslehdissä julkaistujen artikkelien lisäksi piirroksia Pariisin, Wienin ja Lontoon viimeisimmästä muodista.
Fletcher Harper sai selville, että Der Bazar myi sisältönsä ja kuvitustensa oikeuksia muille lehdille, ja päätti, että järjestely voisi toimia myös Yhdysvalloissa, jossa oltiin erittäin kiinnostuneita kaikesta eurooppalaisesta. Fletcher ajatteli, että Harper &amp; Brothersin kannattaisi julkaista varakkaille naisille suunnattua lehteä, joka opastaisi, miten nykyaikana voi elää muodikasta ja hyvää elämää. Hän onnistui myös vakuuttamaan veljensä lehden perustamisesta.
Lehden nimeksi tuli Harper's Bazaar. Fletcher Harper palkkasi uuden lehden päätoimittajaksi Mary Louise Boothin, 36-vuotiaan kirjailijan, toimittajan ja kääntäjän, joka osasi ranskaa, saksaa ja latinaa sekä oli ollut yksi New York Timesin ensimmäisistä naistoimittajista. Booth oli myös orjuuden lakkauttamisen kannattaja ja aktiivinen naisten oikeuksien ajaja. Alusta lähtien lehdessä käsiteltiin muutakin kuin vain muotia. Harper's Bazaar julkaisi teräviä kaunokirjallisia ja runollisia teoksia sekä pohdintoja perheestä, työstä ja sosiaalisista asioista. Charles Dickensin, George Eliotin, Henry Jamesin ja myöhemmin Thomas Hardyn kaltaiset kirjailijat kirjoittivat Harper's Bazariin. 
Bazarin Pariisin-kirjeenvaihtajana toimi Emmeline Raymond. Kirjailija James Payn puolestaan kertoi "English Gossip" -palstallaan elämästä Isossa-Britanniassa. Lehdellä oli myös useita vakiokolumnisteja. Harper's Bazaar pyrki pysymään erossa päivänpolitiikasta, mutta oli kuitenkin ensimmäisiä valtalehtiä, joka tuki avoimesti naisten äänioikeuspyrkimyksiä. Lehti myös julkaisi säännöllisesti artikkeleita naisten työ- ja koulutusmahdollisuuksien tärkeydestä.
Harper’s Bazaar ilmestyi alun perin viikoittain, mutta mutta alkoi vuodesta 1901 ilmestyä kerran kuukaudessa. Vuonna 1913 Hearst osti lehden Harperien kustannusyhtiöltä. Hearst on edelleen Harper's Bazaarin julkaisija.
Kati Annika Häkkinen

Kati Annika Häkkinen (s. 17. kesäkuuta 1980 Haukivuori) on suomalainen yrittäjä, poliitikko ja kirjailija. 
Häkkinen on kirjoittanut ylioppilaaksi Haukivuoren lukiosta vuonna 2000. Hän aloitti korkeakouluopinnot Lahden AMK:ssa 2001 ja opiskeli Erasmus-vaihdossa Espanjan Alicantessa vuosina 2003-2004. Vuonna 2008 Häkkinen ja kumppaninsa ostivat maata Thaimaan Khanomista ja rakennuttivat Aava Resort &amp; Spa -nimisen hotellin. Aava Resort &amp; Spa on voittanut useana vuonna World Luxury Hotel Awards palkintoja ja vuonna 2016 se nimettiin Aasian parhaaksi resortiksi.
Häkkinen palasi Suomeen 2019 ja toimi muun muassa Mikkelin keskustan kehittämisyhdisty Mikke ry:n toiminnanjohtajana. Vuonna 2021 hänet valittiin keskustan ehdokkaana Mikkelin kaupunginvaltuustoon. Häkkinen valmistui tradenomiksi Xamk – Kaakkois-Suomen AMK:sta joulukuussa 2020. Hän toimii myös muun muassa Mikkelin kehitysyhtiö Miksein ja konserttitalo Mikaelin hallituksissa. Tammikuussa 2024 hänet nimettiin kaupunginhallituksen varajäseneksi.
Yhdessä tietokirjailija Antti Helinin kanssa kirjoitettu esikoisteos "Tuhansien hymyjen hotelli" julkaistiin tammikuussa 2024.
Lawless Darkness

Lawless Darkness on ruotsalaisen black metal-yhtye Watainin neljäs studioalbumi. Levy julkaistiin Season of Mistin toimesta 7. kesäkuuta 2010. 
Tuotanto.
Levy nauhoitettiin Necromorbus Studiosissa tammi-helmikuun aikana 2010. Tuottajana toimi Tore Stjerna. Yhtye lohkaisi albumilta myös singlen, "Reaping Death". Tästä tehtiin kahta eri versiota, CD, jota jaettiin Sweden Rock Magazinen mukana Ruotsissa, sekä kuva-LP. Singlen toisena kappaleena on cover Bathoryn kappaleesta "The Return of Darkness and Evil". Molemmat julkaistiin vappu-aattona 30. huhtikuuta.
Joonatan Väisänen

Otso Joonatan Väisänen (s. 4. joulukuuta 1996 Kiiminki), taiteilija­nimeltään Jokrates, on suomalainen rap-artisti. Väisänen on voittanut freestyle-rapin Suomen-mestaruuden vuonna 2019. Hän julkaisi ensimmäisen kappaleensa ”Ääliö Meno” vuonna 2018. Väisänen oli jäsenenä Iha Just Imuksessa vuosina 2021–2024.
Ura.
Väisänen on sanonut rapin kiinnostaneen häntä jo 10-vuotiaasta alkaen. Hänellä on isoveli Johannes Väisänen. Väisänen julkaisi ensimmäisen kappaleensa ”Ääliö Meno” tammikuussa 2018.
Väisänen on osallistunut Rapin Suomen-mestaruus kilpailuihin vuosina 2017, 2018 ja 2019. Ensimmäisellä ja toisella kerralla hän osallistui Jone nimellä, jonka hän sai lempinimekseen käydessään lukiota. Joonatan sijouttautui kahdeksan parhaan joukkoon vuosina 2017, 2018 ja vuonna 2019 hän voitti freestyle-rapin Suomen-mestaruuden. 
Mukana Iha Just Imuksessa.
Väisänen liittyi mukaan suomalaiseen huumorivideotrioon Iha Just Imukseen vuonna 2021. Hän esiintyi ensimmäisen kerran kanavalla vuonna 2020 videossa ”Lukitaan Jokrates TULIKUUMAAN pakohuoneeseen”. Väisänen rahoitti musiikintekoaan Iha Just Imuksesta saamillaan tuotoilla. 
Vuoden 2024 alussa Väisänen teki hänen tunnetuimman tempauksensa Iha Just Imuksessa, kun hän vietti noin 207 tuntia (lähes 9 vrk) 2 × 2 × 2 metrin kokoisessa laatikossa, samalla kun Imuksen muut pääjäsenet Konsta Saajanto ja Olli Litmanen lähtivät matkalle Rio de Janeiroon, Brasiliaan. Vessaan Väisäsen piti ryömiä 15 metrisessä koiran agilityputkessa. Hän kirjoitti "Laatikko EP":n sinä aikana. 
Väisänen poistui Iha Just Imuksesta 2. marraskuussa 2024 ja hänen viimeiseksi videoksi jäi ”Lukittiin Joonatan pakohuoneeseen keskellä merta”. Väisänen ilmoitti ryhmästä poistumisen syyksi sen, että hän haluaa jatkossa keskittyä oman musiikin tekoon.
Namsskogan familiepark

Namsskogan familiepark on Namsskoganissa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva huvipuisto ja eläintarha. Se on avattu vuonna 1989 ja siellä käy vuodessa noin 50 000 ihmistä. Eläintarhassa on edustettuna noin kolmekymmentä lajia, muun muassa karhuja, susia, ilveksiä, ahmoja, hirviä, lampaita ja kanoja. Huvipuistossa on muun muassa kiipeilyrata, vaijeriliuku ja kanootteja sekä laitteita lapsille.
Tronesin kirkko

Tronesin kirkko () on Namsskoganissa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1832.
Zvenyhora

Zvenyhora (, ) on Oleksandr Dovženkon ohjaama, Odessan elokuvastudiolla toteutettu neuvostoliittolainen mustavalkoinen mykkäelokuva, jonka ensi-ilta oli vuonna 1928. 
Alkuperäiset vuoden 1927 ukrainankieliset välitekstit korvattiin 1930-luvulla venäjänkielisillä teksteillä. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli vuonna 1967. Elokuvasta on myös Mosfilmin vuonna 1973 julkaisema, musiikilla taustoitettu 92-minuuttinen restauroitu versio. Vuonna 2011 elokuva restauroitiin digitaaliseen muotoon Dovženko-keskuksessa ja samalla ukrainankieliset välitekstit palautettiin Dovženkon käsikirjoituksen avulla. Vuonna 2011 julkaistun, musiikilla taustoitetun version kesto on 97 minuuttia. 
Elokuva oli ensimmäinen Dovženkon mykkäelokuvan trilogiasta, ja loi hänelle johtavan ukrainalaisen elokuvaohjaajan maineen. Sergei Eisenstein totesi elokuvan nähtyään: "Kun valot tulivat jälleen päälle me tunsimme, että olimme todistaneet elokuvan kehityksen muistiin jäävää tapahtumaa."
Vuonna 2021 elokuva arvioitiin Ukrainan elokuvahistorian 19. parhaaksi teokseksi Dovženko-keskuksen julkaisemalla Ukrainan elokuvahistorian sata parasta elokuvaa -listalla.
Landespolizei

Landespolizei on nimitys Saksan osavaltion poliisille. Jokaisella liittotasavallan osavaltiolla on oma poliisi, joka vastaa kyseisen alueen turvallisuudesta ja järjestyksestä. Liittovaltion poliisi on Bundespolizei.
Organisaatio.
Landespolizein alueelliset päämajat (Präsidium) kuuluvat osavaltion sisäministeriön alaisuuteen. Ne johtavat tehtäviä laajalla alueella tai suuressa kaupungissa ja erikoisyksiköt ovat yleensä suoraan niiden alaisuudessa. Präsidiumien alaisuudessa on useita poliisilaitoksia (Direktion), jotka jakautuvat paikallisiin poliisiasemiin tai piireihin (Inspection/Revier). Ne ovat yleensä aina miehitettyjä. Niiden alapuolella voi olla vielä muutaman hengen poliisitoimistoja (Polizeipost).
Landespolizeit ovat erilaisia osavaltioittain, mutta niistä voi löytyä seuraavia yksiköitä:
Iranin siveyspoliisi

Iranin siveyspoliisi (, ’opastuspartio’) on Iranissa toimiva poliisiyksikkö, jonka tehtävä on valvoa šaria-lain mukaista pukeutumista ja julkista käytöstä. Siveyspoliisi perustettiin vuonna 2005. Virallisesti poliisin tehtäviin kuuluu yhtä lailla niin naisten kuin miestenkin pukeutumisen ja käytöksen valvonta. Käytännössä poliisi valvoo lähinnä naisten hijabin käyttöä sekä miesten ja naisten välistä julkista kanssakäymistä. Vuonna 2022 siveyspoliisi luvattiin lakkautta sen toimintaa vastustaneiden protestien (ns. Iranin huivikapina) myötä. Vuonna 2023 siveyspoliisi kuitenkin palasi takaisin toimintaan.
Historia.
Šaria-lain mukaista moraalinormistoa alettiin Iranissa valvoa valtion toimesta heti vuoden 1979 vallankumouksen jälkeen. Vallankumouksen yhteydessä perustettu islamilainen tasavalta pyrki heti valtaan päästyään vakiinnuttamaan ideologiansa osaksi kansalaisten jokapäiväistä elämää. Alussa uskonnollista moraalilakia valvoivat erilaiset puoliviralliset ryhmät, kuten vallankumouskomiteat. 
Uuden vallan vakiinnuttua myös moraalilain valvontaa alettiin institutionalisoida. Aluksi valvontaa ei kuitenkaan annettu minkään yksittäisen viranomaisen tehtäväksi. Valvonta myös hieman hellitti suhteellisen uudistusmielisen presidentti Mohammad Khatamin valtakaudella 1997-2005.
Siveyspoliisi perustettiin vuonna 2005 Mahmud Ahmadinežadin valtakauden alettua. Yksikkö perustettiin sisäministeriön alaisuuteen, osaksi valtion virallista lainvalvontaa.
Huivikapina ja väitetty lakkauttaminen.
Vuonna 2022 protestit siveyspoliisia vastaan Iranissa kiihtyivät suoranaiseksi kapinaksi. Kiihtyneiden mielenosoitusten taustalla oli Mahsa Aminin kuolema siveyspoliisin käsissä, siveyspoliisin syytettyä tätä puutteellisesta pukeutumisesta. Protestien myötä Iranin oikeuskansleri Mohammed Jafar Montazeri ilmoitti lopulta joulukuussa 2022 siveyspoliisin lakkauttamisesta. 
Lakkautuspäätös osoittautui alusta alkaen riitaisaksi ja epäselväksi. Iranin sisäministeriö, jonka alaisuudessa siveyspoliisi toimii, ei vahvistanut lakkautuspäätöstä. Julkilausutun lakkautusilmoituksen taustalla myös epäiltiin olevan halua hillitä kapinoita, ilman aitoa aietta lakkauttaa siveyspoliisin toimintaa.
Vuonna 2023 Iran ilmoitti virallisesti siveyspoliisin jatkavan toimintaansa. Siveyspoliisin myös ilmoitettiin jatkossakin pidättävän henkilöitä, joiden pukeutuminen tulkittaisiin epäsopivaksi.
Blue Weaver

Derek John ”Blue” Weaver (s. 11. maaliskuuta 1947 Cardiff, Wales) on brittiläinen kosketinsoittaja. Hän oli walesilaisen Amen Corner -yhtyeen perustajajäseniä. Vuonna 1974 hän oli mukana Mott the Hooplen Yhdysvaltain-kiertueella, ja hänen soittoaan kuullaan myös samana vuonna ilmestyneellä yhtyeen livealbumilla.
Vuosina 1975–1983 Weaver soitti Bee Geesin kanssa. Hänestä tuli ensimmäinen Gibbin veljesten ulkopuolinen henkilö, joka sai nimensä yhtyeen kappaleen tekijätietoihin. Kyseinen laulu oli "Main Course" -albumilla (1975) julkaistu ”Songbird”.
Weaver on toiminut myös sessiomuusikkona ja soittanut muun muassa Stevie Wonderin, Pet Shop Boysin, The Damnedin ja Chicagon levyillä. Hän ei ole julkaissut sooloalbumeja.
Zalištšyky

Zalištšyky () on kaupunki Ukrainan Ternopilin alueen etelärajalla Tšortkivin piirissä. Zalištšyky sijaitsee Dnestrin varrella, valtatien M19 (eurooppatie ) varrella, 125 kilometriä aluekeskus Ternopilistä etelään. 
Kaupungin väkiluvuksi vuoden 2022 alussa arvioitiin 8 928 asukasta (2022). Vuonna 2001 väkiluku oli 9 739.
Historiallinen maininta 1340, kaupungiksi 1939.
Voznesenkan piiri

Voznesenkan piiri () on yksi Ukrainan Zaporižžjan seitsemästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Zaporižžjan keskustan länsiosassa, Dneprin vasemmalla rannalla ja joen saarilla sijaitsevan piirin pinta-ala on 50,8 neliökilometriä. Piiri on Zaporižžjan hallinnollinen, teollinen, kaupallinen, kulttuurielämän ja terveydenhoidon keskus. 
Vuonna 1939 perustetun hallinnollisen piirin aiempi nimi oli Ordžonikidzen piiri (), vallankumousjohtaja Grigori Ordžonikidzen mukaan. Vuonna 1995 piirin alueeseen liitettiin Hortytsjan ja Baidan saaret. Piiri nimettiin vuonna 2016 Voznesenkan kylän mukaan. 
Piirin väestöarvio on 101 349 (2015), ja aiemmin noin 106 300 (VL 2001).
Ukrainan kansallinen korruption vastainen toimisto

Ukrainan kansallinen korruption vastainen toimisto (, lyhenne НАБУ; , lyhenne NABU) on Ukrainan korruptioon keskittynyt poliisiviranomainen. Se tutkii mahdollisia korruptiotapauksia ja kerää tarvittavat aineiston syyteharkintaan korruptiosyyttäjille.
NABU on yksi kolmesta keskeisestä korruptiota vastaan taistelevasta virastosta Ukrainassa. Korruptiota vastaan työskentelevät myös ennaltaehkäisyä painottava Ukrainan kansallinen korruptiontorjuntavirasto (NACP) ja korruptiopoliisin tutkintaa hyödyntävä Ukrainan korruption vastainen erityissyyttäjänvirasto (SAP).
NABUa koskeva lainsäädäntö laadittiin vuosina 2014–2015. Viraston toiminta alkoi vuonna 2015. Vuonna 2021 viraston itsenäistä asemaa vahvistettiin. Heinäkuussa 2025 Ukrainan parlamentti hyväksyi lain, jolla NABU menetti itsenäisyyden. Suurten mielenosoitusten ja Euroopan unionin painostamana presidentti Volodymyr Zelenskyi ilmoitti tuovansa parlamenttiin uuden lain, joka palautti viraston itsenäisen aseman.
Maa ilmasta

Maa ilmasta on suomalainen instrumentaalirock-yhtye. Se on perustettu Jyväskylässä vuonna 2016 ja on julkaissut kaksi albumia, "ISO YÖ" vuonna 2021 ja "Kaunis kesäkaupunki" vuonna 2023. Jälkimmäisellä albumilla vierailee muun muassa Olavi Uusivirran yhtyeessä vaikuttava Timo Kämäräinen.
Kontratanssi

Kontratanssi on yhteisnimitys monelle sellaiselle vanhalle seuratanssille, jossa tanssiparit sijoittuvat vastakkain. Se oli 1700-luvulla tanssittu yleiseurooppalainen seuratanssi, joka oli lähtöisin Ranskasta (), ja se pohjautui oletettavasti englantilaiseen tanssiin, jonka kanssa sillä on yhtäläisyyttä musiikissa ja tanssimistavassa. Tämä tanssi tunnettiin Englannissa nimellä "country dance" eli maalaistanssi. Kontratanssin erikoismuodot kuten anglaise, écossaise, française ja kotiljonki olivat 1700- ja 1800-luvuilla suosittuja ympäri Eurooppaa. Kontratanssin nimi juontuu joko ranskan sanasta "contre", vastaan, tai englannin nimityksestä "country dance".
Ruotsissa kontratanssi oli suosittu 1760–1810 ja tunnettiin nimellä "svensk contre". Sen muunnoksia levisi myös Etelä- ja Kaakkois-Suomeen ja tanssia kutsuttiin kontraksi ja ristikontraksi. Tanssille oli tunnusomaista nais- ja miesrivin vastakkaiskäynti, piiri sekä ketju.
Åke Malmfors

Samuel Åke Malmfors (2. joulukuuta 1918 Tukholma – 7. maaliskuuta 1951 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, kuoronjohtaja ja kapellimestari.
Malmfors opiskeli lapsena Tukholmassa Einar Ralfin johdolla. Muutettuaan perheensä kanssa Faluniin hän jatkoi opintojaan Anders Jobsin johdolla. Malmfors soitti pianoa, urkuja ja selloa sekä lauloi kuorossa. Palattuaan Tukholmaan hän sai vuodesta 1935 harmonian opetusta Melcher Melchersiltä. Vuosina 1936–1938 Malmfors sai myös sellonsoiton opetusta Gunnar Norrbylta. Vuonna 1936 julkaistiin hänen ensimmäiset sävellyksensä, jotka olivat yksinlauluja. Keväällä 1938 Malmfors pääsi Melchersin kontrapunktiluokalle Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun. Vuonna 1940 hän pääsi siellä Melchersin sävellysluokalle. Melchersin ranskalaisvaikutteinen tyyli kuuluu myös Malmforsin tuotannossa. Kuoronjohtoa Malmforsille opetti David Åhlén ja orkesterinjohtoa Tor Mann. Malmfors valmistui musiikinopettajan pätevyydellä vuonna 1943 ja sävellysopinnoistaan vuonna 1945.
Vuonna 1942 Malmfors alkoi johtaa Tukholman hiippakunnassa kirkon nuorisojärjestön kuoroa. Vuonna 1943 hän pääsi johtamaan Huddingen orkesteria. Vuonna 1946 hänet valittiin orkesterin johtoon Eskilstunaan. Keväällä 1948 Malmfors teki opintomatkan Italiaan. Siellä hän sai kuoronjohdon opetusta Bonaventura Sommalta ja orkesterinjohdon opetusta Tullio Serafinilta. Hän menetti työnsä Eskilstunassa, mutta sai lyhytaikaisempia työmahdollisuuksia muun muassa Ruotsin radion viihdeorkesterilta ja Radioköreniltä. Kapellimestarina Malmfors menetti useita työmahdollisuuksia oikean käsivarren synnynnäisen vamman johdosta. Vamma rajoitti liikkuvuutta ja aiheutti osittaisen atrofian. Säveltäjänä Malmfors saavutti menestystä kuoroteoksillaan "Gammal nederländare" ja "Månsken" (sanat Bo Bergman). Ne julkaistiin jo vuonna 1945, mutta saavuttivat laajempaa suosiota Einar Ralfin johtamien Radiokörenin esitysten myötä vuonna 1947. Eric Ericsonin johdolla "Månsken" myös levytettiin. Siitä tuli osa ruotsalaisten kuorojen vakiintunutta ohjelmistoa. Vuonna 1948 radiossa esitettiin Malmforsin jousikvartetto vuodelta 1943. Suositummiksi kuitenkin osoittautuivat hänen kuoroteoksensa, joihin kuuluivat myös vuonna 1949 julkaistut "Pilarna", "I fjärran dis" ja "Mångård". Martin Lidstam tilasi Malmforsilta teoksen "Kontrabasen" mieskuorolle ja pianolle. Se esitettiin menestyksekkäästi 8. toukokuuta 1950.
Malmfors sävelsi myös muun muassa viulusonaatin, urku- ja pianokappaleita, orkesterisävellyksiä sekä teoksen "Introduktion och Allegro" saksofonikvartetille. Syksyllä 1950 Malmfors seurasi Hildor Lundvikia Bellmanskörenin johdossa. Hän kuitenkin kuoli 32-vuotiaana maaliskuussa 1951 äkillisesti sairastuttuaan.
Pikkukaupungin poika

Pikkukaupungin poika ("The Bay Boy") on Daniel Petrien käsikirjoittama ja ohjaama kanadalais-ranskalainen, englanninkielinen draamaelokuva vuodelta 1984. Petrien omiin nuoruudenkokemuksiin pohjautuva elokuva on kasvutarina teini-ikäisestä pojasta 1930-luvun lopun Nova Scotian provinssin rannikkokaupungissa Kanadassa. Poikaa näyttelee Kiefer Sutherland ja hänen vanhempiaan Liv Ullmann ja Peter Donat.
Juoni.
16-vuotias Donald Campbell hoitaa vammaista veljeään, käy katolista koulua ja toimii kirkon kuoripoikana. Äiti haluaisi pojastaan pappia, mutta pojan mieltä askarruttavat moraaliset kysymykset, kuten tyttöjen ja homoseksuaalisen papin lähentelyt ja paikallisen poliisin väärinkäytökset.
Vastaanotto.
"Pikkukaupungin poika" palkittiin Genie Awards -palkintogaalassa vuoden parhaana kanadalaiselokuvana.
Elokuva sai Suomessa teatteriensi-iltansa tammikuussa 1987. Se julkaistiin myös VHS-videona ja esitettiin Kolmoskanavalla 1991 ja MTV3-kanavalla 1999. "Helsingin Sanomien" Pertti Avolan mielestä "Pikkukaupungin poika" on sympaattinen ja pienimuotoinen nuoren pojan kehityskertomus, jossa hyvä paikallisväri ja aito tunnelma luovat varsinaisen jännitteen, kun taas itse tarina on varsin tavanomainen. Hänestä Kiefer Sutherland on tässä ensimmäisessä pääosassaan parempi kuin monissa sen jälkeisissä 1980-luvun elokuvissa. Sen sijaan äitiä esittävän Liv Ullmannin roolityö ei Avolaa vakuuttanut. "Video-oppaan" Asko Alasen mielestä elokuvan on haihatteleva mutta tunnelmallinen nuoruusmuisto, kolmen tähden viidestä arvoinen.
Lennart Lundberg

Lennart Arvid Lundberg (29. syyskuuta 1863 Norrköping – 27. heinäkuuta 1931 Karlshamn) oli ruotsalainen säveltäjä, pianisti ja pianopedagogi.
Lundberg syntyi Magnus Lundbergin ja tämän vaimon Augustan perheeseen. Perheen isä kuoli vuonna 1864. Lundberg osoitti varhain musikaalista lahjakkuutta ja pääsi vuonna 1881 Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun, jossa hän sai pianonsoiton opetusta Hilda Thegerströmiltä. Lundberg opiskeli myös lyhyesti Berliinissä Heinrich Ehrlichin johdolla. Vuoden 1887 lopussa hän lähti Pariisiin, jossa pysyi kesään 1890 saakka. Hän vietti myös tätä opintojaksoa seuranneet kaksi talvikautta Pariisissa. Lundberg opiskeli siellä Ignacy Paderewskin ja Camille Dubois'n sekä ilmeisesti Louis Diémerin johdolla. Hän sai samalla sävellyksen ja kontrapunktin opetusta Ernest Le Tourneux'lta. Pariisin-vuosinaan Lundberg ystävystyi Zygmunt Stojowskin kanssa. Hän esitti Hilda Thegerströmille omistetun sävellyksensä "Au bord de la mer" Salle Érardissa vuonna 1890. Pian tämä kappale ja laulu "Sorg" julkaistiin Pariisissa.
Lundberg esiintyi konserttipianistina Tukholmassa jo ennen Pariisiin lähtemistään. Vuonna 1904 hän seurasi eläkkeelle jäänyttä Hilda Thegerströmiä tämän virassa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Hän opetti siellä professorin arvolla vuodesta 1913, kunnes jäi itse eläkkeelle vuonna 1928. Lundbergin johdolla opiskelivat Stina Sundell, Sven Brandel, Olof Wibergh, Gunnar de Frumerie, Märtha Ohlson, Gösta Nystroem, Harry Ebert ja Henning Mankell.
Lundberg oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1904. Hän sävelsi aikaansa suhteutettuna harmonisesti rohkeaa pianomusiikkia, kuten neljä pianosonaattia. Musiikkikriitikko Walter Niemann kirjoitti vuonna 1918 Lundbergin olevan ruotsalaisista pianomusiikin säveltäjistä modernistisin. Lundberg keskittyi laulujen lisäksi lähes yksinomaan pianomusiikin säveltämiseen. Hän vietti eläkepäivänsä Karlshamnissa, jossa kuoli sydänsairauteen vuonna 1931.
Kauhukalkkarokäärme

Kauhukalkkarokäärme ("Crotalus durissus") on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava kalkkarokäärmelaji.
Kauhukalkkarokäärme kasvaa tyypillisesti vajaan metrin mittaiseksi, pisimmillään 1,6 metriä. Pää on suuri ja leveä ja erottuu selvästi kapean kaulan takia. Silmät ovat keskikokoiset tai pienet, ja niissä on pystysuunnassa soikeat pupillit. Vartalo on tukeva, häntä lyhyt ja sen päässä on sarvimainen helistin.
Kauhukalkkarokäärmeet elävät monenlaisissa ympäristöissä, kuivasta kivikosta savannille ja ruohikkomaille. Se syö pääosin nisäkkäitä, lähinnä jyrsijöitä.
Kauhukalkkarokäärme on myrkyllinen, ja aiheuttaa Brasiliassa enemmän kuolemaan johtavia käärmeenpuremia kuin mikään muu laji.
Suomen presidentinvaali 2030

Suomen presidentinvaalin 2030 ensimmäinen kierros järjestettäneen 27. tammikuuta 2030. Istuva tasavallan presidentti Alexander Stubb voi asettua vaaleissa ehdolle jatkokaudelle.
Äänioikeus vaaleissa on kaikilla Suomen kansalaisilla, jotka ovat ensimmäisen kierroksen vaalipäivään mennessä vähintään 18-vuotiaita. Asuinpaikka ei vaikuta äänioikeuteen.
Ehdokasasettelu.
Entinen kansanedustaja Paavo Väyrynen (sit.) ilmoitti Aamulehden haastattelussa lokakuussa 2025, että hän ei ole asettumassa ehdokkaaksi vuoden 2030 presidentinvaalissa.
Åke Senning

Åke Senning (14. joulukuuta 1915 – 21. heinäkuuta 2000) oli ruotsalainen sydänkirurgi, joka kehitti 8. lokakuuta 1958 ensimmäisen ihonalaisen sydämentahdistimen 43-vuotiaalle miehelle. Tahdistin toimi kuusi tuntia. Senning kuoli Zürichissä pitkällisen sairauden jälkeen 21. heinäkuuta 2000.
Kyparissos

Kyparissos (, ; ”Sypressi”) tai Kypárissos () voi viitata seuraaviin:
Kangasalan helluntaiseurakunta

Kangasalan helluntaiseurakunta on Kangasalla toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1985. Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi nuorisotyö, lähetystyö ja työttömien ruokailutoiminta. Seurakunta julkaisee kaksi kertaa vuodessa "Torin laidalla" -nimistä lehteä. Seurakunnan pastori on Mika Rantanen. Kangasalan helluntaiseurakunnan yhteydessä toimii Royal Rangers-partiojärjestö.
Seurakunta toimi aluksi Tampereen helluntaiseurakunnan alaisena rukouspiirinä vuosikymmenten ajan, kunnes se järjestäytyi seurakunnaksi. Seurakunnan rukoushuone Kangasalan torin varrella vihittiin käyttöön 15. tammikuuta 1989.
Historia.
Helluntaiherätys saapui Kangasalle vuosina 1917–1918, jolloin evankelistat Martta Hellen, Frans Lieslehto ja Onni Viitanen piti kokouksia Suinulan alueella. Vuonna 1924 Huutijärven alueella Valde Kuusisto piti kokouksia, joissa useita perheitä tuli uskoon. Ensimmäiset helluntaiseurakunta liittyneistä olivat Majaalahdesta.
Seurakunta ryhtyi pitämään säännöllisesti kokouksia Kangasalan asemalla. Sodan jälkeen seurakunta sai Vääksyn kartanolta vanhan meijerirakennuksen rukoushuonekäyttöön. Täällä pidettiin myös suuria kesäjuhlia, joissa vieriili runsaasti vierailevia puhujia.
Toiminta Suinulassa.
Toisen maailmansodan jälkeen helluntaiherätys aktivoitui Suinulan suunnalla uudelleen. Kivennavalta lähtöisin oleva Onni Hännikäinen ryhtyi järjestämämään kokouksia. Kokouksia pidettiin vuokrahuoneistossa ja vuonna 1951 operustettiin Suinulan rukoushuoneyhdistys, joka osti Pajalan kokoushuoneen tontteineen. Suinulaan kehittyi noin 70 hengen rukouspiiri, joka piti kokouksia myös Siltamaalla ja Sahalahdessa. Seurakunnan perustamisen jälkeen seurakunnan vakituiseksi työntekijäksi palkattiin Erkki Jääskeläinen.
1960-luvulla Suinulaan saatiin uusi rukushuone, mutta vähitellen Suinulan toiminta liittyi Tampereen helluntaiseurakunnan alaisuuteen vuonna 1974.
Toiminnan keskittyminen kirkonkylälle.
Helluntaiherätys laajentui kirkonkylälle, jossa seurakunta piti kokouksia työväentalolla. Vuonna 1956 helluntaiherätys levisi myös Liuksialaan ja Haapaniemeen. Samoihin aikoihin seurakunnassa ryhdyttiin toimeen vaktuisen työntekijän palkkaamiseksi.
Kirkonkylän helluntailaiset kuuluivat 1970-luvulla rukouspiirinä Tampereen helluntaiseurakunann alaisuuteen. Vuonna 1977 helluntailaiset hankkivat oman kiinteistön kokouskäyttöön, mutta suurempia kokouksia pidettiin kouluilla. 1970-luvulla rukouspiiriin kuului noin 200 jäsentä.
Seurakunta järjestäytyi itsenäiseksi paikallisseurakunnaksi vuonna 1984. Seurakunnan rukoushuone Kangasalan vihittiin käyttöön 15. tammikuuta 1989.
Toimitilat.
Kangasalan helluntaiseurakunnan rukoushuone on valmistunut vuonna 1989. Rukoushuoneen pinta-ala on 600 neliömetriä ja kirkkosalissa on istumapaikkoja 485 henkilölle. Rukoushuoneen suunnittelija on arkkitehti Veikko Gröhn.
Jämsän helluntaiseurakunta

Jämsän helluntaiseurakunta eli Jämsän Betania on Jämsässä toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1933 ja se kuuluu Suomen Helluntaikirkkoon. Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten ja Sanan ja rukouksen iltojen lisäksi lapsi- ja nuorisotyö, diakonia (Gospel-kolo), puhelinhartaus sekä lähetystyön tuki Japaniin ja Israeliin. Seurakunnan kirpputorin tuotto kanavoidaan Vepsän lähetystyöhön. Seurakunta on tukenut naisten turvakotia Boliviassa. Helluntaiseurakunta sijaitsee Jämsän Vitikkalassa Peltotiellä.
Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.
Toimitilat.
Jämsän helluntaiseurakunnan ensimmäinen rukoushuone, vanha "Betania", valmistui Pääskyläntielle vuonna 1967. Seurakunnan nykyinen toimitalo, uusi "Betania", valmistui Peltotielle vuonna 1983.
Vanhakylä (Inkeri)

Vanhakylä () oli inkeriläinen kylä, joka kuului Kelton luterilaisen seurakuntaan. Entinen kylän alue kuului vuoteen 2023 saakka Seuloskoin piiriin. 
Kylä mainitaan ensimmäinen kerta vuonna 1696 ("Nobria") ja Kelton seurakunnassa (22 kylää) oli silloin 127 taloa. 
Vuonna 1745 Kelton kirkonkirjassa kylä mainitaan nimellä "Keltinkylä" ja sen suvut oli Virolainen, Rikkinen, Kukkonen, Jääskeläinen, Anttonen, Häväli, Husu ja Levonen. 
Vuonna 1849 siellä asui 266 ihmistä, niistä inkeriläisiä (savakoita) - 196 (82 miestä ja 114 naista), ja Suomen karjalaisia - 70 (miehiä 43, naisia 27). 
1900-luvun alussa kylän suurin suku oli Jääskeläinen. Muut isot suvut oli Anttonen, Ronkonen, Huuhka, Kelkka ja Kokko. Vanhakylän tilat oli Aatola, Tommola, Juhala, Henilä, Eskola, Eskolmattila, Huuska, Antursla, Sakarla, Saksala, Siprelä, Junuskila ja Pristava. Kylässä kukoisti maatalous, eritoten perunaviljeily ja karjanhoito. 1910-luvussa Vanhakylässä toimi osuuskauppa, maatalousseura, raittiusseura, oli oma voimistelujoukkue. Kylässä avattiin suomenkielinen koulu vuonna 1910, opettajina toimi P. Hutter ja Keltosta kotoisin ollut J. Parkkinen. 
Vuonna 1926 Vanhakylässä oli 97 taloa ja 475 asukasta, niistä 437 (86 taloa) - inkeriläisiä.
1930-luvun alussa kylässä oli perustettu Kelton ensimmäinen kolhoosi, "Murros", joka "mursi myös pohjan" monilla kylän asukkailla. Vuodesta 1931 varakkaita sukuja karkotettiin "kulakkeina" Keski-Aasiaan ja Hiipinään, missä osa kuoli nälkään ja vaikeiden asuinolosuhteiden takia. Vanhakylästä kotoisin ollut Matti Jääskeläinen kertoi näistä tapahtumista sanoittamalla uusiksi vanhan kansanlaulun. 
Toisen maailmansodan aikana kylä joutui Leningradin saartoon. Maaliskuussa vuonna 1942 kaikki kylän suomalaiset (470 ihmistä eli 124 perheettä) karkotettiin, vietiin Laatokan jään kautta läheiselle rautatieasemalle ja sieltä jälleen Siperiaan. Sodan jälkeen entisille asukkaille kiellettiin asumasta kotikylässä.
Uudenkaupungin helluntaiseurakunta

Uudenkaupungin helluntaiseurakunta eli Uudenkaupungin Ruksa on Uudessakaupungissassä toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1974. Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten ja sanan ja rukouksen iltojen lisäksi lapsi- ja nuorisotyö sekä lähetystyö Thaimaassa. Ruksa sijaitsee Uudenkaupungin keskustassa. Seurakunta on Suomen Helluntaikirkon jäsenseurakunta.
Historia.
Helluntaiherätys saapui Uuteenkaupunkiin ensimmäisen kerran 1930-luvulla, jolloin paikkakunnalla järjestettiin helluntaiaheärtyksen evankelioimistilaisuuksia. Vuonna 1947 Uuteenkaupunkiin perustettiin helluntailainen rukouspiiri, joka toimi Turun helluntaiseurakunnan alaisuudessa. Itsenäinen paikallisseurakunta perustettiin 28. huhtikuuta 1974. Seurakunnan perustajia olivat Veli Syrjä, Matti Kesälahti ja Jukka Valopaasi.
Toimitilat.
Uudenkaupungin helluntaiseurakunta osti Ylinenkadun rukosuhuoneen vuonna 1977. Toimitilojen sisustusta on uusittu 2000-luvulla, jolloin tilaan hankitttiin pehmustetut tuolit puupenkkien tilalle.
Gro Hagemann

Gro Hagemann (s. 3. syyskuuta 1945 Oslo) on norjalainen historioitsija, joka on erikoistunut naisten aseman tutkimiseen. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1989, ja vuonna 1996 hänet nimettiin Oslon yliopiston professoriksi. Hagemann oli 1970-luvulla mukana perustamassa Kvinnefronten-järjestöä. Vuonna 2009 hän sai Gina Krog -palkinnon yhdessä neljän muun historioitsijan kanssa.
Amal Aden

Amal Aden (s. 1983 Somalia) on somalialaissyntyinen norjalainen kirjailija ja yhteiskunnallinen keskustelija. Amal Aden ei ole hänen oikea nimensä, vaan pseudonyymi. Hän saapui Norjaan pakolaisena vuonna 1996 ja nostaa teoksissaan esiin maahanmuuttajanaisten asemaa, integroitumista ja tasa-arvoa koskevia epäkohtia omia kokemuksiaan hyödyntäen.
Anja Breien

Anja Breien (s. 12. heinäkuuta 1940 Oslo) on norjalainen elokuvaohjaaja. Hän opiskeli Pariisissa ja debytoi lyhytelokuvalla "Voks opp" vuonna 1967. Ensimmäisen kokoillan elokuvansa "Voldtekt" Breien julkaisi vuonna 1971. Vuonna 1986 hän voitti parhaan ohjauksen Amandan elokuvalla "Hustruer ti år etter". Breienin elokuvat käsittelevät usein naisen ja miehen välisiä suhteita.
Troy de Haas

Troy de Haas (s. 1979) on australialainen suunnistaja. MM-kilpailuissa de Haasin paras saavutus henkilökohtaisilla matkoilla on sprintin seitsemäs sija Aichin MM-kilpailuista 2005. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on keskimatkan neljäs sija Sümegin EM-kilpailuista vuodelta 2002. Sama tulos on myös hänen paras sijoituksensa suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hänen paras saavutuksensa on 36:s sija vuodelta 2002. Nuorten MM-kilpailuissa de Haas saavutti pronssia pitkällä matkalla Varnassa vuonna 1999. De Haas voitti Jukolan viestin vuonna 2001 Turun Suunnistajien joukkueessa.
Rosław Szaybo

Rosław Szaybo (13. elokuuta 1933 – 21. toukokuuta 2019) oli puolalainen graafinen suunnittelija, kuvittaja ja valokuvaaja.
Hän suunnitteli julisteita, näyttelyitä sekä albumien ja kirjojen kansia. Hän teki myös satiirisia piirustuksia.
Szaybo asui vuodet 1966–1993 Lontoossa. Sinä aikana hän työskenteli muun muassa Young and Rubicam -mainostoimiston taiteellinen johtaja (1967–1972) sekä levy-yhtiö CBS Recordsin luovana johtajana (1972–1988). Vuonna 2002 hän sai Puolassa professorin arvonimen.
Tiina Lepistö

Tiina ”Tina” Lepistö (s. 14. tammikuuta 1963 Hyvinkää) on suomalainen käsikirjoittaja, radiojuontaja ja koomikko. Lisäksi hän on toiminut esiintyvien hevosten kouluttajana vuodesta 2002.
Hän aloitti radiouransa Ylen radion 2-verkossa vuonna 1985. Tämän jälkeen hän on toiminut käsikirjoittajana ja koomikkona Radiomafialla (1990–1993) ja Radio Suomessa (1993–2008). Hänen tunnetuimpia radiosketsejä olivat ”Kyllikki Pöppönen” ja ”Taisto ja Irmeli”.
Hän on myös ollut käsikirjoittamassa vuosina 1995–1999 Yle TV1:llä näytettyä poliittista satiiriohjelmaa Iltalypsyä. 
Vuonna 2003 hän oli käsikirjoittamassa MTV3:lla ja Sub Juniorilla esitettyä lastenohjelmaa Pelle Positiivi ja Sinisilmä.
Hänen poikansa on punkyhtye Kirkkoveneen laulaja ja kitaristi Mitja Lepistö.
Hiroshi Teshigahara

Hiroshi Teshigahara (; 17. tammikuuta 1927 Chiyoda, Tokio – 14. huhtikuuta 2001 Tokio) oli japanilainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja Sogetsu-koulun "iemoto" (pääopettaja), joka tuli tunnetuksi avantgardistisista elokuvistaan ja myötävaikutuksestaan ikebana-taiteen edistämiseen.
Varhainen elämä ja koulutus.
Teshigahara syntyi Tokiossa vuonna 1927. Hänen isänsä oli Sogetsu-koulun perustaja, Sofu Teshigahara. Nuorena Hiroshi opiskeli taidetta ja arkkitehtuuria, mutta hän löysi pian intohimonsa elokuvaa kohtaan. Vuonna 1953 hän liittyi Sogetsu-kouluun, jossa hän sai perusteellisen koulutuksen ikebana-taiteessa.
Elokuvaura.
Teshigahara aloitti elokuvauransa dokumentaarisilla teoksilla, mutta nousi pian kansainväliseen maineeseen ensimmäisellä fiktiivisellä elokuvallaan "Otoshiana" (1962). Elokuva voitti Cannesin elokuvajuhlilla Kultaisen leijonan, ja se esitteli Teshigaharan ainutlaatuisen tyylin, joka yhdisti surrealismin, symbolismin ja japanilaisen estetiikan.
Hänen seuraavat elokuvansa, kuten "Dyynien daami" ("Suna no onna", 1964) ja "Tanin no kao" (1966), jatkoivat samaa eksistentiaalista teemaa ja saavuttivat kansainvälistä kiitosta. Teshigahara tunnetaan myös yhteistyöstään kirjailija Kōbō Aben kanssa, joka kirjoitti useimpien hänen elokuviensa käsikirjoitukset.
Ikebana ja taide-edistäminen.
Vaikka Teshigahara oli menestyksekäs elokuvaohjaaja, hän ei unohtanut juuriaan ikebanassa. Hänestä tuli Sogetsu-koulun "iemoto" eli pääopettaja vuonna 1980, ja hän omisti suuren osan elämästään ikebanan edistämiselle ja sen modernisoinnille. Hän matkusti ympäri maailmaa opettamassa ikebanan merkitystä ja kauneutta.
Myöhempi elämä ja perintö.
Teshigahara jatkoi elokuvaohjaajan uraansa ja ikebanan edistämistä aina kuolemaansa asti vuonna 2001. Hänen työnsä jätti pysyvän jäljen japanilaiseen elokuvakulttuuriin ja ikebana-taiteeseen. Hänet muistetaan visionäärisestä lähestymistavastaan elokuvaan ja sitoutumisestaan perinteiseen japanilaiseen taiteeseen.
Teshigaharaa pidetään yhtenä japanilaisen elokuvan suurista mestareista, ja hänen vaikutuksensa näkyy edelleen nykyajan elokuvantekijöissä ja ikebana-harrastajissa ympäri maailmaa.
Jouko Vehmas

Jouko Seppo Armas Vehmas (s. 5. toukokuuta 1956 Riihimäki) on suomalainen eläköitynyt yritysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.
Jouko Vehmas syntyi Armas Emil Vehmaksen ja Vieno Kyllikki Korkeemäen perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi Riihimäen yhteislyseosta 1975 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1979. Vehmas oli SOK:n kenttäkoulutettava 1980–1982, Tukon kenttäpäällikkö 1982–1983 ja SOK:n Oulun konttorin osastopäällikkö 1983–1985 ja jakelukeskuksen päällikkö 1985–1987. Osuuskauppa Ympäristön kaupallinen johtaja Kouvolassa hän oli 1987–1994, toimitusjohtaja 1994–2012, hallituksen jäsen 1987–2012 ja hallituksen puheenjohtaja 1994–2012, ja sitten Kymen Seudun Osuuskaupan toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 2013–2017.
Vehmas oli myös Kouvolan Autola Oy:n hallituksen toimitusjohtaja 2005–2009, Kouvolan Auto-Prisma Oy:n toimitusjohtaja 2004–2009 ja Osuuskauppa Ympyrän toimitusjohtaja Haminassa vuonna 2012. Vehmaksella on ollut myös useita osuustoiminnan, liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. SOK:n hallintoneuvoston jäsen hän oli 1994–2000 ja ensimmäinen varapuheenjohtaja vuodesta 2004 ja SOK:n hallituksen jäsen 2001–2003. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 2007.
Cambi (1718)

Cambi oli Espanjan laivaston vuonna 1718 vesillelaskettu kaksikantinen 64-tykkinen Cambi-luokan linjalaiva.
Hankinta.
Alus valmistettiin San Feliú de Guixolsissa, missä töistä vastasivat Bernardo Cambi. Köli laskettiin 21. lokakuuta 1717. Alus laskettiin vesille 24. elokuuta 1718. Syyskuussa 1718 Espanja osti aluksen, joka liitettiin laivastoon ensimmäisenä päällikkönään Francisco Javier Cornejo y Vallejo.
Palvelus.
Britannian kuninkaallisen laivaston alukset ajoivat 13. joulukuuta 1718 "Combia" takaa matkalla San Feliú de Guixolsista Cádiziin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Alus siirrettiin 23. helmikuuta 1720 Havannaan, mistä se palasi 17. joulukuuta 1720 Baltasar de Guevaran laivueen mukana Cádiziin. Laivue kuljetti Veracruzista 3,6 miljoonaa pesoa Espanjaan.
Vuonna 1722 alus kohtasi algerialaisia merirosvoja. Se lähti 9. heinäkuuta 1723 Cádizista "Nuestra Señora del Pilarin" ja fregatti "San Josén" kanssa Veracruziin Nueva Españan laivastoon laivueen lippulaivana päällikkönään Antonio Serrano. Laivueen tehtävänä oli saattaa 15 kauppalaivaa Veracruzista Cádiziin, jonne ne saapuivat 23. elokuuta 1724 mukanaan 12 miljoonan peson arvosta aarteita ja kauppatavaraa.
Alus lähti 15. heinäkuuta 1725 Cádizista Veracruziin, jonne se saapui 21. syyskuuta. Alus lähti 9. kesäkuuta 1726 Veracruzista liittyäkseen Antonio Gaztañetan laivastoon Havannassa, mutta se paloi 26. syyskuuta onnettomuudessa Campechen edustalla, jolloin 400 miestä menetti henkensä.
Bundeszollverwaltung

Bundeszollverwaltung on Saksan tulliviranomainen. Se on osa valtiovarainministeriötä ja on myös eräänlainen talousviranomainen. Tullin tehtävänä on hallinnoida liittovaltion veroja, suorittaa maksuvaatimuksia liittovaltion ja liittovaltion yhtiöiden puolesta, valvoa tavaroiden rajat ylittävää liikkumista sekä estää harmaata taloutta.
Yleistä.
Tulli perustettiin Länsi-Saksassa vuonna 1949. Sen pääkonttori sijaitsee Bonnissa. Sillä on yli 48 000 työntekijää.
Tehtävä.
Saksan tulli toimii tavararajavalvonnan lisäksi hyvin moninaisissa taloustehtävissä. Tulli perii tullimaksuja ja valmistusveroja, torjuu pimeää työtä, järjestäytynyttä rikollisuutta sekä savukkeiden, huumeiden ja aseiden salakuljetusta ja laitonta kauppaa sekä suojelee Euroopan teollisuutta ja Saksan työmarkkinoita. Näiden lisäksi tullin tehtävä on turvata myiden viranomaisten ohella yleistä turvallisuutta ja järjestystä.
Leaf International

Leaf International oli Chicagossa perustettu makeisvalmistaja. 1920-luvulla Sol Leaf ja hänen veljensä Harry omistivat useita yrityksiä, jotka 1940-luvulla yhdistyivät muodostaen Leaf Confectionary Company -yrityksen, josta myöhemmin tuli Leaf Brands International.
Suomalainen Huhtamäki-yhtiö osti vuonna 1983 kolme yhdysvaltalaista yhtiötä (Leaf Candy Company, Phoenix Candy Company, Donruss) ja yhdisti ne Leafiin. 1990-luvulla Leafin Pohjois-Amerikan toiminnot myytiin Hershey Foodsille. Vastaavasti Huhtamäki osti Hersheyltä tämän Euroopan toiminnot.
Hellas yhdistettiin Leafiin vuonna 1987.
Huhtamäki myi Leaf-makeisryhmän vuonna 1999.
Joulukuussa 2011 ilmoitettiin, että CVC Capital Partnersin omistama Leaf yhdistyy ruotsalaisen Cloettan kanssa.
Cambin linna

Cambin linna ("Kaštel Cambio") on linna Kroatiassa Kaštel Kambelovacissa. Linnan rakennuttivat 1517 splitiläiset veljekset Jerolim ja Nikola Cambi.
Linna on rakennettu puolustuslinnaksi, ja se sijaitsee merellä kallioluodolla. Linna on pyöreä ja siten helposti puolustettava. Lähellä on säilynyt myös kylän portti.
Vejin Apollo

Vejin Apollo on maalattu terrakottaveistos 500-luvulta eaa. Sitä pidetään yhtenä etruskien kuvanveistotaiteen mestariteoksista. Vejin Apollo oli yksi lukuisista patsaista, jotka koristivat Vejin Minervan temppeliä. Vejin Apollo kuului ilmeisesti yhdessä Heraklesta ja Merkuriusta esittävien patsaiden kanssa veistosryhmään, joka kuvasi yhtä Herkaleen sankaritöistä. Nämä veistokset edustavat joonialaista tyyliä.
Veistos on 181 cm korkea, ja sen on mahdollisesti veistänyt Vejistä kotoisin ollut kuvanveistäjä Vulca. Vejin Apollossa on osittain säilynyt sen alkuperäistä maalauskoristelua. Patsas on nykyisin esillä Rooman Villa Giulian etruskimuseossa.
Luettelo Suomen helluntaiseurakunnista

Tämä on luettelo Suomen helluntaiseurakunnista. Luettelo käsittää nykyisin toiminnassa olevat ja lakkautetut seurakunnat, jotka toimivat itsenäisesti helluntaiherätyksen piirissä tai ovat järjestäytyneet Suomen Helluntaikirkkoon, Finlands svenska pingstsamfundiin tai toimivat "Helluntaikansan" piirissä.
AAA-luokan peli

AAA-luokan peli on epävirallinen termi, jolla tarkoitetaan tarkoitetaan suuren kokoluokan ja budjetin videopelejä, jotka ovat usein isojen ja tunnettujen pelitalojen valmistamia. Tarkkaa määritelmää sille mitkä videopelit tulkitaan AAA-luokan videopeleiksi ei ole. AAA-luokan pelin vastakohta on indie-peli, eli pienemmän budjetin videopeli.
Myös termiä AAAA-peli on käytetty, mutta se ei ole vakiintunut videopeliyhteisön keskuudessa.
Historia.
Termiä AAA-luokan videopeli alettiin käyttämään jo 1990-luvulla ja se on vakiinnuttanut asemansa videopeliyhteisössä. Yksi ensimmäisistä AAA-luokan videopeleistä oli Squaresoft-pelitalon videopeli Final Fantasy VII (1997), minkä tuotannon on arvioitu kustantaneen 45 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.