tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Brasiliandoggi

Brasiliandoggi () on brasilialainen koirarotu. Se ei ole FCI:n virallisesti tunnustama, mutta se kuuluu Brasilian kennelliitossa ryhmään 11 (FCI:n ulkopuoliset rodut).
Ulkomuoto.
Brasiliandoggi on tiivis- ja vankkarakenteinen, ja sillä on leveä ja raskas pää. Se antaa vaikutelman vahvasta, nopeasta ja ketterästä koirasta. Runko on lihaksikas, rintakehä suuri ja voimakas ja raajat voimakkaat. Karvapeite on joko lyhyt - korkeintaan 2,5 cm (sään kohdalta) pitkä - tai keskipitkä - korkeintaan 4,7 cm (sään kohdalta) pitkä. Laadultaan se on kiiltävä, tiheä ja karhea. Vaikka koira muistuttaakin paljon dogo argentinoa, erona on se että kaikki värit ja väriyhdistelmät hyväksytään. Urosten säkäkorkeus on 54–60 cm (ihanne 58 cm) ja paino 29–43 kg (ihanne 39 kg). Nartuilla vastaavat mitat ovat 50–58 cm (ihanne 56 cm) ja 23–39 kg (ihanne 33 kg).
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on rohkea ja tasapainoinen ja sillä on suuri kivunsietokyky. Se on tarkkaavainen ja usein vieraita kohtaan varautunut, mutta ei aggressiivinen ja toimii vain tarvittaessa. Se on itsepäinen ja vaatii määrätietoisen kasvatuksen. Se pitää lapsista eikä se dominoi paljoa perhettään, mutta se ei yleensä tule toimeen samaa sukupuolta olevien koirien kanssa. Se soveltuu paitsi vahtikoiraksi, myös erilaisiin koiraurheilulajeihin kuten agilityyn.
Alkuperä.
Rotu syntyi Rio Grande do Sul'n alueella Caxias do Sul'n kaupungissa vuonna 1978, kun Pedro Ribeiro Dantas alkoi kasvattaa bullterrierin ja bokserin välisiä risteytyksiä, jotka tunnettiin alun perin nimellä "Bull Boxer". Ensiksi mainitulta rotu peri rohkeutensa ja jälkimmäiseltä ryhtinsä.
Vuonna 1999 Confederação Brasileira de Cinofilia tunnusti brasiliandoggin virallisesti.
Rick Baker

Rick Baker (8. joulukuuta 1950 Binghamton, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu maskeeraaja. Hän teki esimerkiksi erikoistehosteita ja maskeerauksia elokuvassa "Tähtien sota" (1977) ja "Riiviöt" (1984) sekä paljon muita. Hän on myös näytellyt joissakin elokuvissa esimerkiksi vuoden 1976 "King Kongissa" hän esitti nimiroolia ja Michael Jacksonin "Thriller"-musiikkivideossa zombia.
Ura.
Teini-ikäisenä Baker alkoi luoda keinotekoisia ruumiinosia omassa keittiössään.
Baker sai parhaan maskeerauksen Oscar-palkinto hänen maskeerauksistaan Ihmissusi Lontoossa elokuvasta. Hän loi myös "werecat" olennon, josta muuttuu Michael Jacksonin Michael Jackson’s Thrillerissä. Tämän jälkeen Baker oli ehdolla kymmenen kertaa parhaan maskeerauksen Oscar-palkinossa, joista hän voitti seitsemän.
Hän oli naimisissa Elaine Melba Bakerin kanssa kymmenen vuoden ajan.
Baker väittää, että hänen "Harry and the Hendersons" työt ovat yksi hänen ylpeimmistä saavutuksistaan. 
Baker sai Hollywood Walk of Famen 2485:n tähden 30.11.2012.
Baker ilmoitti eläkkeestään 28.5.2015 sanojen.
Yksityiselämä.
Baker syntyi Binghamtonissa, New Yorkissa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Yhdystie 9262

 Yhdystie 9262 eli Kivalontie on yhdystie Keminmaassa, joka alkaa Lautiosaaresta seututien 926 risteyksestä ja päättyy Sompujärvellä seututien 923 risteykseen. Tie on kaksikaistainen ja päällystetty. Tien pituus on 38 kilometriä. Tien nopeusrajoitus on pääosin 80 km/h, kyläalueilla 60, kuten Hyypiössä.
Brasilianpaimenkoira

Brasilianpaimenkoira ("ovelheiro gaúcho") on brasilialainen koirarotu. Se tunnetaan myös nimillä "brasiliancollie" ja "gauchonpaimenkoira". Sitä ei ole tunnustettu FCI:ssä, mutta Brasilian kennelliitossa se kuuluu ryhmään 11 (FCI:n ulkopuoliset rodut). 
Ulkomuoto.
Brasilianpaimenkoira muistuttaa ulkoisesti bordercollieta. Sen karvapeite ole kovin pitkä ja kaikki värit sallitaan. Säkäkorkeus vaihtelee 55–65 cm välillä..
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on älykäs, kestävä ja nopea oppimaan eikä se ole aggressiivinen karjalle. Se on hyvin kestävä ja ketterä, minkä vuoksi se on ihanteellinen harrastuskoira. Se on tuntemiaan ihmisiä kohtaan ystävällinen ja sävyisä. Se ei ole aggressiivinen eikä hyökkää tunkeilijan kimppuun, mutta se varoittaa uhkaavasta vaarasta, minkä vuoksi se haukkuu jokaista outoa ääntä. Se on brittiläisiä kantarotujaan nopeampi. Eräs muunnos joka on saatu aikaan risteyttämällä rotuun saksanpaimenkoiraa on tavallista älykkäämpi, mutta sillä on taipumusta hyökätä pienempien eläinten kimppuun.
Alkuperä.
Brasilianpaimenkoira on Pampan gauchojen koira, joka kehittyi Rio Grande do Sul'n alueella. Se polveutuu collie-tyyppisistä paimenkoirista, kuten bordercolliesta ja colliesta, sekä alueen alkuperäisistä koirista, joita oli käytetty paimentamiseen löytöretkeilijöiden saapumisesta lähtien. Sitä käytettiin ja käytetään edelleen lampaiden ja muiden eläinten paimennukseen sekä niiden vartiointiin ja yleiseen työskentelyyn gauchojen maatiloilla.
Mönsterås

Mönsterås on samannimisen Mönsteråsin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Kalmarin läänissä ja Smålandin historiallisessa maakunnassa Etelä-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 4 731 asukasta.
Mönsterås oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kauppala.
Mörbylånga

Mörbylånga on samannimisen Mörbylångan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Kalmarin läänissä ja Öölannin historiallisessa maakunnassa Etelä-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 1 780 asukasta.
Mörbylånga oli aikaisemmin kauppala.
Luettelo Guinea-Bissaun kansallispuistoista

Guinea-Bissaussa sijaitsee noin viisi kansallis- tai luonnonpuistoa. Luettelossa on mainittu puiston nimi suomeksi ja portugalin kielellä, puiston kokonaispinta-ala (neliökilometreinä), perustamisvuosi ja maakunta (alue), missä suojeltu puisto sijaitsee. Listaan on sisällytetty myös kaksi merkittävää, vuonna 2000 hyväksyttyjen kansallis- ja luonnonpuistojen jälkeen muodostettua Guinea-Bissaun suojelualuetta, joilla ei vielä vuonna 2008 ollut kansallis- tai luonnonpuiston asemaa. Taulukossa on lisäksi maininta alueen mahdollisesta sijainnista Unescon listaamaan Bijagóssaariston biosfäärialueen (Reserve da Biosfera do Arquipélago dos Bijagós) sisälle.
Jukka Sakari Välimaa

Jukka Sakari Välimaa on suomalainen säveltäjä ja sanoittaja, joka on tehnyt sanoituksia mm. 
Kaija Kärkiselle, Anita Pajuselle ja Eija Kantolalle.
Myös muut laulajat ovat levyttäneet hänen sanoituksiaan.
Eemeli Toikka

Emil Arvid Toikka (, 25. elokuuta 1901 Simola, Lappeenranta – 8. syyskuuta 1983 Moskova) oli suomalaissyntyinen neuvostoarmeijan upseeri. 
Elämäkerta.
Eemeli Toikka syntyi Wilhelm (Ville) ja Iida (o.s. Kälvelä) Toikan yhdeksänlapsiseen työläisperheeseen. Hän osallistui 17-vuotiaana punaisten puolella Suomen sisällissotaan ja pakeni sen jälkeen Venäjälle.
Vuosina 1919–1920 Toikka taisteli Venäjän sisällissodan rintamilla. Hän puolusti Petroskoita Aunuksen retkikunnan hyökkäykseltä keväällä 1919, osallistui vuonna 1921 Kronstadtin kapinan kukistamiseen ja vuonna 1922 Toivo Antikaisen johtamaan Kiimasjärven retkeen, jonka tehtävänä oli ajaa Neuvosto-Karjalaan tunkeutuneet valkoiset suomalaiset takaisin rajan taakse. Hän valmistui tykistöupseeriksi Pietarin kansainvälisestä sotakoulusta.
Vuonna 1924 Toikka sai komentajan nimityksen ja siirtyi Orjolin kaupunkiin. Vuonna 1928 Antikainen pyysi Toikkaa maanalaiseen työhön Suomeen, mutta hän kieltäytyi. Hän palveli Kauko-Idässä ja Uralilla. Espanjan sisällissotaan Toikka osallistui hallituksen joukkojen neuvonantajana. Muistelmissaan hän mainitsee olleensa siellä eversti Tokko. Talvisodassa Toikka oli Suomen kansanarmeijan 1. suomalaisen armeijakunnan tykistökomentaja. Toisessa maailmansodassa Toikka oli armeijassa tykistöpäällikkönä ja vuonna 1945 osallistui Japanin vastaisiin sotatoimiin. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1945. ja siirrettiin sotilaseläkkeelle 1956. Elämänsä loppuvuodet Toikka asui tyttärensä luona Moskovassa.
Eemeli Toikka on palkittu kahdella Leninin kunniamerkillä, neljällä Punaisen lipun kunniamerkillä, Isänmaallisen sodan 1. asteen kunniamerkillä sekä lukuisilla muilla ansiomerkeillä ja mitaleilla. Hänen venäjänkielinen muistelmateoksensa "Skvoz grozovyje gody" (”Läpi myrskyisten vuosien”) ilmestyi Petroskoissa vuonna 1980.
Williamsburg (Virginia)

Williamsburg on Yhdysvaltojen kaupunki Virginian osavaltion kaakkoisosassa Virginian niemimaalla. Sen naapureita ovat James Cityn ja Yorkin piirikunnat.
Williamsburg on tunnettu historiallisesta Colonial Williamsburgin alueesta, jossa on useita säilytettyjä vanhoja rakennuksia ja museoalue. Siellä sijaitsee myös Yhdysvaltojen toiseksi vanhin yliopisto, College of William &amp; Mary. Alue on yhdessä Jamestownin ja Yorktownin kanssa suosittu matkailualue.
Historia.
Alun perin nimellä "Middle Plantation" kulkenut linnoitus perustettiin 1632 James- ja York-jokien välille. 
Williamsburg perustettiin Virginian siirtomaa-alueen pääkaupungiksi 1699. Siirtomaa-alueen johtajat halusivat muuttaa pääkaupungin Jamestownista silloiseen Middle Plantationiin. Kaupunki nimettiin Williamsburgiksi silloisen Englannin kuninkaan Vilhelm III Oranialaisen mukaan.
Williamsburg oli eräs ensimmäisistä Amerikan suunnitelmallisesti rakennetuista kaupungeista. Se kasvoi nopeasti Virginian politiikan, uskonnon, talouselämän ja sosiaalisen elämän keskukseksi. Kaupungin yliopisto, College of William and Mary, koulutti useita ajan poliittisia johtajia, kuten Thomas Jeffersonin, James Monroen ja John Tylerin. Kaupunkiin perustettiin myös Amerikan ensimmäinen mielisairaala 1773. Vuonna 1781 kenraali George Washington kokosi armeijansa Williamsburgissa hyökätäkseen läheiseen Yorktowniin Yhdysvaltojen itsenäisyyssodassa.
Vuonna 1780 Virginian pääkaupunki muutti Richmondiin ja Williamsburg taantui hiljaiseksi yliopisto- ja maaseutukaupungiksi. Toisaalta pääkaupunkistatuksen menetys saattoi aiheuttaa useiden 1700-luvun historiallisten rakennusten säilymisen nykypäiviin saakka.
Kaupungin historiallisten rakennusten restaurointi alkoi 1926, jolloin Bruton Parish -kirkon rehtori ja pastori W. A. R. Goodwin esitteli asian John D. Rockefeller, Jr.:lle. Rockefeller rahoitti ja johti suurta restaurointiohjelmaa, jonka tulokset ovat nähtävissä kaupungin historiallisessa osassa. Franklin D. Roosevelt kommentoi vieraillessaan the Duke of Cloucester -kadulla sitä "Amerikan historiallisimmaksi kaduksi".
Lehmon Pallo -77

Lehmon Pallo -77 (LehPa-77) on suomalainen jalkapalloseura Kontiolahden Lehmosta. Seuran kotikenttä on Lehmon urheilukeskus.
LehPa perustettiin vuonna 1977. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Itä- ja Keski-Suomen piirin Kolmosessa. Parhaimmillaan joukkue on pelannut Kakkosessa kaudella 2004. Edustusjoukkueen lisäksi seuralla on reservijoukkue sekä useita poikien ja tyttöjen juniorijoukkueita. Seuralla on ollut myös naisten edustusjoukkue, joka pelasi 1990-luvulla Ykkösessä.
Alkuaikoinaan seuralla oli toimintaa myös jääkiekossa ja lentopallossa.
LehPan vuonna 1999 syntyneiden poikien juniorijoukkue on kuulunut omassa ikäluokassaan Suomen parhaimpien joukkueiden joukkoon. LehPa:n vuonna 1999 syntyneiden poikien joukkue voitti Suomen suurimman turnauksen Helsinki Cupin kesällä 2012.
Nisulan monttu

Viitaniemen liikuntapuisto eli Nisulan monttu on urheilupaikka Jyväskylässä. Se sijaitsee Nisulan kaupunginosan Viitaniemessä. Nisulan montussa on jalkapallo- ja jääpallokenttä sekä pikaluistelurata. Jalkapallo- ja jääpallokenttä sekä pikaluistelurata rakennettiin Nisulan monttuun, jossa jo aiemmin sijaitsi jääkiekkokaukalo, 1970-luvun lopulla. Jäädytyslaitteisto kentälle valmistui 1990. Nisulan montun kentän koko on 65 × 110 neliömetriä ja pikaluisteluradan pituus 333 metriä. Kenttä on valaistu. Talvisin kenttää käyttävät Jyväskylän Seudun Palloseura, jonka jääpalloilijoiden kotikenttänä se toimii, sekä Kensun pikaluistelijat. 
Nisulan montun nimi juontuu kentän sijainnista entisen sorakuopan pohjalla. Aikoinaan kentän vieressä sijaitsi kivimurskaamo, josta tuuli ajoittain pöllytti kentälle luistimet tylsyttänyttä kivituhkaa. Nisulan monttu toimi Jyväskylän Palloilijoiden jääkiekkoilijoiden kotikenttänä.
Nisulan montussa on pelattu Suomi–Ruotsi-jääpallomaaottelu vuonna 1981.
Tuomo T. Vimpari

Tuomo T. Vimpari (s. 29. elokuuta 1968) on suomalainen monsignore ja katolinen pappi. Hänet vihittiin papiksi 1999. Vuonna 2006 hänet nimitettiin Pyhän istuimen diplomaattipalveluun sen historian ensimmäisenä pohjoismaalaisena jäsenenä.
Vimparin sukuhaara kuuluu 1500-luvun suomalaisen vapaustaistelijan Pekka Antinpoika (Juho) Vesaisen jälkeläisiin.
Tuomo T. Vimpari on käynyt katolista poikakoulua Ranskassa. Hän on kirjoittanut ylioppilaaksi Tampereen ruotsalaisesta yhteiskoulusta 1988 ja suorittanut valtiotieteiden maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1994. Hän on väitellyt kanonisen oikeustieteen tohtoriksi Rooman "Pontificia Universitas Gregoriana" -yliopistossa 2003 sekä suorittanut Vatikaanin Paavillisen diplomaattiakatemian loppututkinnon 2006 ja teologian lisensiaatin tutkinnon Budapestin Péter Pázmányn katolisessa yliopistossa 2008.
Vimpari on vaikuttanut kotimaassaan muun muassa Katolisen tiedotuskeskuksen johtajana ja Helsingin katolisen hiippakunnan yleisvikaarina. Pyhän istuimen diplomaattina hän on palvellut apostolisissa nuntiatuureissa muun muassa Ukrainassa, Saksassa, Intiassa, Nigeriassa sekä Pyhän istuimen valtiosihteeristössä Vatikaanissa ja lopulta 1. nuntiatuurineuvoksena Romaniassa.
Elokuussa 2024 paavi Franciscus nimitti hänet esimieheksi Rooman kuuriaan, Vatikaanin lainsäädäntötekstien dikasterion eli viraston alisihteeriksi.
Vimpari on ollut vuodesta 2009 hänen pyhyytensä kappalainen arvonimenään monsignore. Vuonna 2019 paavi korotti hänet hänen pyhyytensä kunniaprelaatiksi.
Hän on sekä Suomen että Vatikaanin kansalainen.
Blonde Crazy

Blonde Crazy (engl. "Blonde Crazy") on vuonna 1931 ensi-iltansa saanut Roy Del Ruthin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komedia-/rikos-/draamaelokuva, jonka päätähtinä ovat James Cagney ja Joan Blondell. Sivuosissa ovat muiden muassa Louis Calhern ja Ray Milland.
Kubec Glasmon ja John Bright kirjoittivat käsikirjoituksen heidän tarinansa alta. "Blonde Crazy" on mustavalkoinen ja pituudeltaan 79 minuuttia. "Blonde Crazy" sai ensi-iltansa kotimaassaan 3. joulukuuta vuonna 1931. Warner Bros. -yhtiö tuotti elokuvan. "Blonde Crazy" on neljäs seitsemästä Blondellin ja Cagneyn yhteistyöstä.
Juoni.
Keskilännen hotellissa, juonittelevalla hotellipoika Bert Harrisilla (Cagney) on sormi jokaiseen piiraaseen. Harris tukee työpaikkaa hohdokkaalle Anne Robertsille (Blondell), mutta Roberts ei välittömästi anna periksi Harrisin charmille. Kuitenkin Bert pian värvää Annen hänen kumppanikseen uuteen huijarin ammattiinsa. Useimmat uhreista, jotka he "kynii" ovat lainrikkojia keskenään. Mutta Bertillä on houkutus yrittää todellista varastamista ja Anne pelkää sen tuovan huonoa onnea.
Lainauksia.
[tarraa panttilainaamon pitäjän korvasta]
Duke Dinsmore

John Carlyle "Duke" Dinsmore (10. huhtikuuta 1913 Williamstown, Länsi-Virginia, Yhdysvallat – 12. lokakuuta 1985 Fort Lauderdale, Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui seitsemään Indianapolis 500 -kilpailuun kausilla 1946–1947, 1949–1951, 1953 ja 1956. Hän oli parhaimmillaan kymmenes vuoden 1947 kilpailussa. Hän ei koskaan päässyt kilpailuissaan maaliin asti. Hän ajoi enimmillään 191 kierrosta vuoden 1956 kilpailussa.
Bulgarian koripallomaajoukkue

Bulgarian koripallomaajoukkue edustaa Bulgariaa koripallon arvokisoissa.
Historia.
Bulgaria osallistui heti ensimmäisiin EM-kisoihin, jotka pidettiin vuonna 1935. Maan lopullinen sijoitus oli kahdeksas, kun se voitti neljästä pelistään yhden. Ensimmäinen mitali tuli vuoden 1957 kotikisoista, jolloin Bulgaria voitti hopeaa. Viimeisessä pelissä Bulgaria sai vastaan Neuvostoliiton, joka voitti ottelun 57–60 ja voitti Euroopan mestaruuden. Ainoan esiintymisensä MM-kisoissa maa teki vuonna 1959, jolloin se sijoittui seitsemänneksi.
EM-pronssia tuli neljä vuotta myöhemmin vuoden 1961 kisoista, joissa maa voitti Ranskan pronssiottelussa.
Menestys arvokilpailuissa.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut
Len Duncan

Leonard "Len" Duncan (25. heinäkuuta 1911 Brooklyn, New York – 1. elokuuta 1998 Lansdale, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija. Hän kilpaili kääpiöautokilpailuissa 1920-luvulta aina 1980-luvulle asti. Hän voitti American Automobile Associationin Eastern Midget -mestaruuden. Hän voitti myös kahdeksan American Racing Drivers Club -mestaruutta vuosien 1955–1967 välillä. Duncan osallistui myös vuoden 1954 Indianapolis 500 -kilpailuun, jossa hän sijoittui sijalle 31 ajettuaan 101 kierrosta ennen jarrujen rikkoutumista.
Toisen maailmansodan aikana Duncan sai kunnian olla presidentti Harry S. Trumanin autonkuljettaja tämän matkalla Englantiin ja Saksaan. Duncan valittiin National Midget Auto Racing Hall of Fameen vuonna 1991.
Seikkailujen joki

Seikkailujen joki on Enid Blytonin kirjoittama Seikkailu-sarjaan kuuluva nuortenkirja.
Juoni.
Anne, Jack, Filip ja Dinah ovat olleet sairaina. Lääkäri määrää heidät toipumislomalle. Billin salaiset tehtävät vievät hänet etelään, ja hän päättää ottaa koko perheensä mukaan. Joella odottaa laiva, ja he pääsevät vesille. Lapset eivät ole koskaan kokeneet samanlaista jännitystä, kuin elokuvakaupungissa, maanalaisessa virrassa ja unohdetussa temppelissä.
Claudia

Claudia oli suomalainen yhtye, joka julkaisi kaksi levyä 1980-luvulla. Yhtyeen tunnetuin kappale on ensimmäisen levyn nimikkokappale "Korallia". Laulusolistina oli Petri Möller, joka on myöhemmin julkaissut soololevyjä. Yhtye voitti Rockin Suomen-mestaruuden 1985.
Werwolf (Hitlerin päämaja)

Werwolf (”Ihmissusi”) oli yksi Adolf Hitlerin käyttämistä päämajoista itärintamalla. Se sijaitsi noin 12 kilometrin etäisyydellä Vinnytsjasta läntisessä Ukrainassa. Hitler johti sieltä käsin operaatio Sinistä vuosina 1942 ja 1943.
Kompleksiin kuului noin 20 puista rakennusta, parakkeja ja kolme B-luokan bunkkeria. Rakennustyöt aloitti Organisation Todt marraskuussa 1941.
Historia.
Saksalaiset tuhosivat ennen lähtöään alueen, mukaan lukien maanalaiset kompleksit. Aluetta tutkittiin saksalaisten vetäytymisen jälkeen maaliskuussa 1944 Josif Stalinin käskystä, mutta mitään asiakirjoja ei löytynyt. Neuvostoliitto yritti sulkea pysyvästi kaikki maanalaiset kompleksit.
Nykyään rakennelmasta ovat näkyvissä vain uima-allas ja betonilohkareita. Alue on avoin virkistysalue.
Ala-Satakunta

Ala-Satakunta on osasta Satakunnan historiallista maakuntaa historiantutkimuksessa käytetty nimitys. Nimitys perustuu 1400-luvulla tehtyyn kihlakuntajakoon, jossa Satakuntaan muodostettiin kaksi kihlakuntaa: Ala-Satakunnan kihlakunta () ja Ylä-Satakunnan kihlakunta (). 
Historiallinen Ala-Satakunta.
Ala-Satakunnan kihlakuntaan kuuluivat vuonna 1636 Ulvilan, Kokemäen, Huittisten, Eurajoen, Lapin, Euran ja Loimaan hallintopitäjät. Hallintopitäjät eivät rajoiltaan olleet yhteneviä silloisten tai myöhempien kirkkopitäjien kanssa vaan muodostivat näistä paikallisesti vaihdellen enemmän tai vähemmän poikkeavan aluejaon.
Nykyinen Satakunnan maakunta käsittää pääosan Ala-Satakunnasta ja nykyinen Pirkanmaan maakunta pääosan Ylä-Satakunnasta. Ala-Satakunta ei kuitenkaan ole sama kuin nykyinen Satakunnan maakunta eikä Ylä-Satakunta ole sama kuin nykyinen Pirkanmaan maakunta. 
Ylä-Satakuntaan nykyisen Satakunnan maakunnan kunnista ovat kuuluneet Kankaanpää, Jämijärvi, Honkajoki, Karvia, Lavia ja Kiikoinen. Nykyisen Pirkanmaan alueesta Ala-Satakuntaan ovat kuuluneet aikoinaan Huittisista itsenäistynyt Keikyä, josta osana Äetsän kuntaa tuli vuonna 2009 osa Sastamalan kaupunkia, sekä niin ikään aikoinaan Huittisista itsenäistynyt Punkalaidun, joka siirtyi Satakunnasta Pirkanmaahan vuonna 2005. Lisäksi Ala-Satakuntaan ovat kuuluneet Loimaa ja Oripää nykyisestä Varsinais-Suomen maakunnasta.
Käsitteen käyttö nykyään.
Nykyään käsitteitä Ylä-Satakunta ja Ala-Satakunta alkuperäisissä merkityksissään käytetään vain historiallisissa yhteyksissä. Käsitteet elävät kuitenkin muuttuneessa merkityksessä sanomalehtien, yhdistysten ja yritysten nimissä. Lounaisessa Satakunnassa Alasatakunta on nimenä Eurassa ilmestyvällä Euran, Kiukaisten, Köyliön, Lapin, Säkylän ja Yläneen paikallislehdellä. Tämän lisäksi nimitystä Ala-Satakunta käyttävät nimessään myös samalla alueella toimivat järjestöt.
Ylä-Satakunta

Ylä-Satakunta on historiantutkimuksessa käytetty nimitys osasta Satakunnan historiallista maakuntaa. Nimitys perustuu 1400-luvulla tehtyyn kihlakuntajakoon, jossa Satakuntaan muodostettiin kaksi kihlakuntaa: Ala-Satakunnan kihlakunta (, voidaan suomentaa myös "Satakunnan alinen kihlakunta") ja Ylä-Satakunnan kihlakunta (, voidaan suomentaa myös "Satakunnan ylinen kihlakunta"). 
Pääosa Ylä-Satakunnasta kuuluu nykyään Pirkanmaan maakuntaan, kun taas nykyinen Satakunnan maakunta käsittää pääosan Ala-Satakunnasta. Ylä-Satakunta ole kuitenkaan sama kuin nykyinen Pirkanmaan maakunta eikä Ala-Satakunta sama kuin nykyinen Satakunnan maakunta. 
Historiallinen Ylä-Satakunta.
Ylä-Satakunnan kihlakuntaan kuuluivat vuonna 1636 Hämeenkyrön, Karkun, Tyrvään, Ruoveden, Pirkkalan, Kangasalan, Lempäälän ja Vesilahden hallintopitäjät. Hallintopitäjät eivät rajoiltaan olleet yhteneviä silloisten tai myöhempien kirkkopitäjien kanssa vaan muodostivat näistä paikallisesti vaihdellen enemmän tai vähemmän poikkeavan aluejaon.
Nykyisen Satakunnan maakunnan kunnista Ylä-Satakuntaan ovat kuuluneet Kankaanpää, Jämijärvi, Honkajoki, Karvia ja Lavia. Nykyisestä Pirkanmaan maakunnasta Ylä-Satakuntaan on kuulunut maakunnan pääosa, pois lukien kuitenkin Ala-Satakuntaan kuuluneet aikoinaan Huittisista itsenäistynyt Keikyä, josta osana Äetsän kuntaa tuli vuonna 2009 osa pirkanmaalaista Sastamalan kaupunkia, sekä niin ikään aikoinaan Huittisista itsenäistynyt Punkalaidun, joka siirtyi Satakunnasta Pirkanmaahan vuonna 2005. Tämän lisäksi nykyisestä Pirkanmaan maakunnasta Ylä-Satakuntaan kuulumattomia ovat historialliseen Hämeen maakuntaan luetut nykyiset Urjala, Kylmäkoski, Akaa, pääosa nykyisestä Valkeakoskesta, nykyinen Pälkäne ja nykyiseen Oriveteen liitetty osa Längelmäkeä. Pirkanmaan ja Satakunnan nykymaakuntien ulkopuolelta Ylä-Satakuntaan ovat kuuluneet lisäksi pääosiltaan nykyiset Keuruu ja Multia nykyisestä Keski-Suomen maakunnasta ja Ähtäri ja Soini nykyisestä Etelä-Pohjanmaan maakunnasta.
Käsitteen käyttö nykyään.
Nykyään käsitteitä Ylä-Satakunta ja Ala-Satakunta alkuperäisissä merkityksissään käytetään vain historiallisissa yhteyksissä. Käsitteet elävät kuitenkin muuttuneessa merkityksessä sanomalehtien, yhdistysten ja liikeyritysten nimissä. Luoteisella Pirkanmaalla ja Satakunnan maakunnan koillisimmassa osassa Ylä-Satakunta on nimenä Parkanossa ilmestyvällä, Parkanoon, Karviaan ja Kihniöön leviävällä paikallislehdellä. Tämän lisäksi nimitystä Ylä-Satakunta käyttävät nimessään myös samalla alueella toimivat järjestöt, oppilaitokset ja yritykset.
Itä–Länsi-ottelu 2009

Vuoden 2009 Itä–Länsi-ottelu oli järjestyksessään miesten 75. pesäpallon vuotuinen arvo-ottelu. Ottelutapahtuma järjestettiin Kuopiossa 26.–28. kesäkuuta. Idän ja Lännen paremmuus ratkottiin uusitulla Puijonlaakson pesäpallostadionilla viidessä sarjassa: miehet, naiset, A-pojat, B-pojat ja B-tytöt. Itä voitti jokaisen ottelun.
Miesten joukkueet.
Molempiin joukkueisiin valittiin kolme pelaajaa yleisöäänestyksen perusteella. Loput valitsi Idälle Pasi Varonen ja Lännelle Kari Kuusiniemi.
Idän pelinjohtajaksi valittiin Kiteen Pallon Raimo Bragge, kakkospelinjohtajaksi Puijon Pesiksen Jaska Huttunen ja huoltajaksi Hannu Kiiski. Lännen molemmat pelinjohtajat valittiin Vimpelin Vedosta: varsinaiseksi pelinjohtajaksi Riku Lehto ja kakkospelinjohtajaksi Vesa Liikala. Lännen huoltajana toimi Jouni Vainikainen.
Miesten ottelu.
Historian 75. miesten Itä–Länsi-ottelu käytiin 28. kesäkuuta poutaisessa säässä. Ottelua seurasi 6312 katsojaa, ja sen tuomareina toimivat Juha Laurila ja Mika Kääriäinen. Itä voitti ottelun jaksoin 2–1. Kentän parhaana pelaajana palkittiin jo 13:nnen Itä–Länsi-ottelunsa pelannut Pasi Pirinen. Idän ykköspalkinnon pokkasi Jani Komulainen ja kakkospalkinnon Toni Kohonen. Länneltä puolestaan ykköspalkinnolla palkittiin Marko Pelkonen ja kakkospalkinnolla Sami Haapakoski.
Starman (yritys)

Starman AS oli vuonna 1992 perustettu virolainen kaapeli-tv ja internet-palveluntarjoaja, jonka suomalainen Elisa osti vuonna 2016.
Starman listautui Tallinnan pörssiin kesäkuussa 2005, mutta yhtiön pörssitaipale tuli päätökseensä vain muutamaa vuotta myöhemmin Starman pääomistajien päätettyä yhtiön ottamisesta pois pörssilistalta lokakuussa 2008. Starman hankki vuonna 2015 omistukseensa liettualaisen televisio- ja internet-palveluntarjoajan Cgatesin.
Elisa tiedotti joulukuussa 2016 ostaneensa Starmanin Viron liiketoiminnan Polaris Invest ja Com Holding -yhtiöiltä 151 miljoonan euron kauppahintaan. Elisan mukaan yrityskaupan oli tarkoitus tulla päätökseen vuoden 2017 ensimmäisen neljänneksen aikana. Polaris Invest ja Com Holding säilyttivät omistuksensa liettualaisessa Cgatesissa. Kaupan vahvistamisen jälkeen Elisa luopui Starman-brändin käytöstä vuoden 2018 alussa ja toi Starmanin palvelut oman nimensä alle.
Transmontanonmastiffi

Transmontanonmastiffi () on portugalilainen laumanvartija koirarotu, josta pitää huolta sen kasvattajien perustama yhdistys Associaçăo de Criadores do Căo de Gado Transmontano. Se oli vuonna 2019 kotimaassaan kolmanneksi suosituin portugalilainen rotu. Vuoden 2020 alussa Kansainvälinen Kennelliitto FCI tunnusti sen virallisesti roduksi. Vuoden 2020 lopulla Suomeen tuotiin ensimmäiset yksilöt, vuonna 2018 syntyneet uros ja narttu Portugalista.
Ulkomuoto.
Rotu on keskipitkäkarvainen ja muistuttaa alentejonkoiraa ja keskiaasiankoiraa. Yleisin väritys ovat valkokirjava fawn-värisin, keltaisin, sudenharmain tai mustin merkein. Yksivärisistä sallitaan fawn, keltainen, sudenharmaa ja brindle. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 75–85 cm ja paino 60–75 kg välillä, kun taas nartuilla vastaavat mitat ovat 68–78 cm ja 50–60 kg.
Luonne ja käyttäytyminen.
Transmontanonmastiffi on työssään väsymätön vartija.
Alkuperä.
Rotu on kotoisin Tras-os-Montes'n alueelta eli entisestä "Transmontanosta", jossa sitä tavataan edelleen paljon. Sen alkuperä on yhteinen kaikkien muiden iberialaisten mastiffien kanssa, ja se on sukua alentejonkoiralle, estrelanvuoristokoiralle ja castro laboreironkoiralle. Pohjois-Portugalissa transmontanonmastiffilla on edelleen jäljellä hyvät ominaisuudet alkuperäiseen työhönsä laumanvartijana ja yli 95 % populaatiosta toimii vieläkin kyseisessä tehtävässä.
Iivo

Iivo on suomalainen ja virolainen miehen etunimi, Iivari-nimen alkujaan karjalainen muunnelma. Iivon nimipäivä on samana päivänä kuin Iivarinkin niin Suomessa kuin Virossakin eli 22. elokuuta. Virossa käytössä ovat myös muodot Ivo, Ivar ja Ivari. 
Nimi Ivo on eri maissa syntynyt muistakin lähtökohdista. Germaanisissa kielissä nimi on todennäköisesti syntynyt lyhentymänä nimistä, joiden alkuosana on marjakuusta tarkoittava sana "iv". Toisaalta nimen syntyyn ovat saattaneet vaikuttaa kelttiläistä alkuperää olevat nimet Ives ja Yves, jotka ovat esiintyneet myös useilla pyhimyksillä. Sen sijaan Bulgariassa, Serbiassa ja Makedoniassa nimi Ivo on syntynyt diminutiivimuotona nimestä Ivan, joka on Johannes-nimen slaavilainen muoto. 
Suomessa nimi Iivo on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 1 111:lle ja Ivo noin 570 henkilölle.
Tunnettuja Iivoja.
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Hilja

Hilja on suomalainen naisen etunimi, jonka nimipäivä on 8. lokakuuta. Pohjanmaalla nimi on ääntynyt "Hilia". Hilja-nimen oli saanut 1900-luvun alusta lokakuuhun 2025 mennessä 25 581 henkilöä.
Stefano Mancinelli

Stefano Mancinelli (s. 17. maaliskuuta 1983, Chieti) on italialainen koripalloilija, joka edustaa Fortitudo Bolognaa.
Ura.
Seurajoukkue.
Mancinelli aloitti koripallon pelaamisen Pallacanestro Chietin juniorijoukkueissa, joissa hän pelasi aina vuoteen 1999 saakka. Kaudeksi 1999–2000 hän siirtyi pelaamaan Fortitudo Bolognan juniorijoukkueihin, joista hän nousi edustusjoukkueeseen seuraavana vuonna. Kaudella 2003–2004 Mancivelli johdatti joukkueensa Euroliigan finaaliin, jossa Fortitudo hävisi Maccabi Tel Aviville. Hän voitti joukkueensa kanssa Italian mestaruuden kaudella 2004–2005. Kauden jälkeen Gianluca Basile vaihtoi seuraa, jolloin Mancinellista tuli joukkueen kapteeni. Kausi 2008–2009 päättyi seuralta putoamiseen ja Mancinelli joutui lähtemään talousvaikeuksiin joutuneesta seurasta. Tämän jälkeen kolme NBA-seuraa osoitti kiinnostuksensa Mancinelliin. Uusi seura löytyi kuitenkin Italiasta, kun hän siirtyi Olimpia Milanoon kaksivuotisella sopimuksella.
Kauden 2012–2013 Mancinelli oli ilman seuraa, mutta siirtyi tammikuussa Cantùun. Elokuussa 2013 hän teki sopimuksen Torinon kanssa. Vuodesta 2016 lähtien Mancinelli on edustanut jälleen Fortitudo Bolognaa.
Maajoukkue.
Mancinelli on kuulunut maansa alle 18- ja 20-vuotiaiden maajoukkueisiin. Vuodesta 2005 lähtien hän on kuulunut Italian maajoukkueeseen. Mancinelli oli mukana vuosien 2005 ja 2007 EM-kisoissa, sekä vuoden 2006 MM-kisoissa. Elokuussa 2009 hän sai aikaan joukkotappelun harjoitusmaaottelussa Kanadaa vastaan. Vuoden 2011 kisoissa Mancinelli teki 6,8 pistettä ottelua kohden ja toimi maajoukkueen kapteenina.
Kuollut mies kummittelee

Kuollut mies kummittelee on Jorma Nortimon ohjaama elokuva vuodelta 1952. Elokuva on kolmas ja viimeinen Simo Penttilän omien tarinoidensa pohjalta käsikirjoittamasta Kuollut mies -sarjan elokuvasta. Tekijöinä ovat uusi tuotantoyhtiö ja uusi ohjaaja.
Juoni.
Elokuvassa eversti evp. Sarmo (Joel Rinne) selvittelee kuolleen miehen Helsinkiin toimittaman sormuksen arvoitusta, kun sormuksen saajiksi osoitetut eteläamerikkalaisten valtioiden ”Bindoran”, ”Bolivarin”, ”Punta Negran” ja ”Costa Rosan” konsulit alkavat saada murhauhkauksia. Arvokasta maapalaa tavoittelevat konnat epäonnistuvat yrityksessään.
Tuotanto.
Ohjaaja Nortimo esiintyy elokuvan alkupuolella pienessä roolissa. Atomipommin valmistusaine uraani saa repliikeissä ajankohtaan sopivia viittauksia. Samoin mainitaan euroopanmestaruuden voittanut Elis Ask. Elokuvan yleisömenestys oli vaatimaton.
Arviot.
Arvioijat eivät juuri innostuneet elokuvasta, joskin käsikirjoitusta kiitettiin melko yleisesti paremmaksi kuin itse elokuvaa. Esimerkiksi Olavi Veistäjän ("Aamulehti") mielestä sitä ei ollut osattu hyödyntää riittävästi: ”Tavallisestihan juuri käsikirjoitus on suomalaisen filmin heikko kohta, mutta tässä tapauksessa asia on päinvastainen: aiheesta olisi saanut paljon paremman elokuvan.”
Pertti Avola ("Helsingin Sanomat") pitää Nortimon ohjausta löysänä. Hän pitää kuitenkin sarjan elokuvia kiinnostavina ”vanhan kotimaisen jännitysviihteen huipaisasti vanhentuneina edustajina”.
Hermann Weingärtner

Hermann Weingärtner (27. elokuuta 1864 Frankfurt – 22. joulukuuta 1919 Frankfurt) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti yhteensä kuusi mitalia, joista kolme oli kultaisia, kaksi hopeisia ja yksi pronssinen. Weingärtner voitti kultaa nojapuiden ja rekin joukkuekilpailuista sekä rekin henkilökohtaisesta kilpailusta. Lisäksi hän sai hopeaa hevosesta ja renkaista sekä pronssia hypystä. Weingärtner aloitti uransa kotikaupunkinsa "Frankfurter Turnverein 1860"-joukkueessa, mutta myöhemmin hän muutti Berliiniin edustaakseen "Deutsche Turnerschaft"ia. Hänen palattuaan Saksaan suurin osa saksalaisvoimistelijoista jäi pois olympialaisista, sillä maan voimisteluliiton mukaan kilpaileminen oli "epäsaksalaista". Tästä syystä hän muutti takaisin Frankfurtiin, jossa hän hoiti isänsä tekemää ulkoilmauima-allasta Ziegenwerder-saarella. 
Weingärtner hukkui yrittäessään pelastaa toista henkilöä hukkumasta Oderiin. Vuonna 1996 Ziegenwerderin suurin polku nimettiin Hermann-Weingärtner-Wegiksi.
Gennadi Manakov

Gennadi Mihailovitš Manakov (; 1. kesäkuuta 1950 Jefimovka – 26. syyskuuta 2019) oli neuvostoliittolainen ja venäläinen kosmonautti.
Gennadi Manakov syntyi Jefimovkassa Venäjän neuvostotasavallassa, Neuvostoliitossa 1. kesäkuuta 1950. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 2. syyskuuta 1985 ja hän lensi Sojuz TM-10 -avaruusaluksen päällikkönä ja myös Sojuz TM-16 -aluksella. Hän siirtyi eläkkeelle 20. joulukuuta 1996. Manakov toimi uransa aikana myös koelentäjänä.
Hän on naimisissa ja perheessä on kaksi lasta.
Bafatán alue

Bafatán alue () on Guinea-Bissaun keskiosissa sijaitseva maakunta, jossa vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan asui 225 516 ihmistä. 
Bafatán alue rajoittuu pohjoisessa Senegaliin. Idässä naapurina on Guinea-Bissaun Gabún alue, etelässä Tombalin alue ja lännessä Quinaran ja Oion alueet. Bafatán alue on pinta-alaltaan Gabún jälkeen maan toiseksi suurin hallintoalue.
Alueen hallinnollinen keskus on Bafatán kaupunki, jonne on linnuntietä noin 110 kilometriä ja maanteitse noin 140 kilometriä (satelliittikuvan perusteella) länsilounaassa sijaitsevasta maan pääkaupungista Bissausta. Bafatán kaupungissa on pienlentokenttä.
Bafatán maakunta jakautuu hallinnollisesti kuuteen osa-alueeseen eli sektoriin, jotka ovat Bafatá, Bambadinca, Contuboel, Cossé, Gãmamudo ja Xitole. Suurimmat etniset ryhmät ovat fulbet (60,0 %), mandinkat (22,9 %) ja balantet (8,0 %).
Aleksandr Poleštšuk

Aleksandr Fjodorovitš Poleštšuk (, s. 10. lokakuuta 1953 Tšeremhovo, Irkutskin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen kosmonautti.
Poleštšuk valmistui Moskovan ilmailuinstituutista vuonna 1977 koneinsinöörinä. Hän toimi Energija-yhtymässä, jossa hän erikoistui avaruusalusten lennonaikaiseen korjauksiin ja kokoonpanotöihin. Helmikuussa 1989 hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen. Koulutus päättyi tammikuussa 1991. Hän lensi Sojuz TM-16-avaruusaluksella 24. tammikuuta – 22. heinäkuuta 1993 ja teki avaruusaluksen ulkopuolista työtä liki kymmenen tuntia.
Poleštšuk on naimisissa ja perheessä on yksi lapsi.
John Levén

John Gunnar Levén (s. 25. lokakuuta 1963 Tukholma, Ruotsi) on basisti ruotsalaisessa hard rock -yhtye Europessa. Levén ja laulaja Joey Tempest ovat yhtyeen ainoat jäsenet, jotka ovat esiintyneet kaikilla sen studioalbumeilla.
Nuoruus ja Europen alkuajat.
Kun Levén oli seitsemänvuotias, hän muutti perheensä kanssa Upplands Väsbyn esikaupunkiin, joissa useat Europen jäsenet kasvoivat. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 1981, jolloin hän korvasi Peter Olssonin. Vuonna 1985 Levén ehdotti, että Joey Tempestin pitäisi kirjoittaa laulu, joka perustuisi vanhaan syntikkariffiin, jonka laulaja oli kirjoittanut noin 1981–1982. Tuloksena oli kappale ”The Final Countdown”. 
Kun Europe jäi tauolle vuonna 1992, Levén äänitti ja oli kiertueilla yhtyeiden kuten Brazen Abbot, Clockwise, Last Autumn's Dream, Southpaw, Europe-kollegansa John Norum ja entisen Black Sabbath/Deep Purple -vokalistin Glenn Hughesin kanssa. 
Europe yhdistyi uudelleen vuonna 2003 ja Levén kirjoitti yhdessä Tempestin kanssa singlen ”Always Pretenders” vuoden 2006 "Secret Society" -albumille.
Levénillä on kolme poikaa, Daniel, Alex ja Adrian.
Alfred Flatow

Alfred Flatow (3. lokakuuta 1869 Gdańsk, Preussi – 28. joulukuuta 1942 Theresienstadt) oli saksalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa nojapuiden ja rekin joukkuekilpailuista sekä nojapuiden henkilökohtaisesta kilpailusta. Palattuaan Kreikasta takaisin Saksan keisarikuntaan, hän ja useimmat muut voimistelujoukkueen jäsenet jättäytyivät pois taantumuksellisesta Saksan voimisteluliitosta, sillä he olivat osallistuneet kansainvälistymiseen liittyvään urheilutapahtumaan. Heitä kiellettiin osallistumasta Berliinissä pidettyyn kansalliseen kilpailuun.
Hän toimi voimistelunopettajana vuodesta 1890 lähtien ja hän kirjoitti urheiluun liittyviä kirjoja 1900-luvun alkupuolella. Vuonna 1933 hän joutui luopumaan voimistelukerhon jäsenyydestä, sillä hän oli juutalainen. Häntä kuitenkin kunnioitettiin Berliinin vuoden 1936 olympialaisissa, johon oli kutsuttu kaikki saksalaiset olympiavoittajat. Vuonna 1938 hän joutui pakenemaan yhä antisemitistisempää Saksaa Alankomaihin, jossa asui myös hänen serkkunsa Gustav Flatow, joka myös oli vuoden 1896 olympialaisten olympiavoittajia.
Natsi-Saksan Alankomaiden valtauksen jälkeen juutalaisten vaino levisi myös Alankomaihin ja Alfred Flatow vangittiin. Hänet vietiin Theresienstadtin keskitysleirille, jossa hän menehtyi nälkään vuonna 1942 73-vuotiaana. Myös hänen serkkunsa Gustav menehtyi holokaustin uhrina.
Vuonna 1996 Deutsche Post julkaisi neljän merkin sarjan postimerkkejä nykyaikaisten olympialaisten 100-vuotisjuhlan kunniaksi. Yhdessä merkissä on kuva Flatoweista. Vuonna 1997 Berliinin kaupunki kunnioitti Flatowien muistoa nimeämällä heidän mukaansa kadun ja urheiluhallin, lähellä Berliinin olympiastadionia.
Gary Hocking

Gary Stuart Hocking (30. syyskuuta 1937 – 21. joulukuuta 1962) oli rhodesialainen ratamoottoripyöräilijä ja lajin maailmanmestari 350- ja 500-kuutioisissa vuodelta 1961.
Hocking syntyi Caerleonissa, lähellä Newportia, Monmouthshiressa, Kaakkois-Walesissa, mutta eli lapsuutensa eteläisessä Rhodesiassa, nykyisessä Zimbabwessa. Teini-ikäisenä hän aloitti moottoripyöräilyn ruohokentillä ja siirtyi pian kilparadoille.
Moottoripyöräura.
Hocking lähti Rhodesiasta vuonna 1958 kilpaillakseen Euroopassa ja teki vaikutuksen saavuttaessaan kolmannen sijan MV Agustalla Nürburgringillä. Hockingia sponsoroi manchesterilainen välittäjä Reg Dearden, joka toimitti hänelle uudet 350- ja 500-kuutioiset Manx Norton -pyörät. Hän vietti talven 1958–1959 Castletownissa opetellen ajamaan Man-saaren Snaefell Mountain Coursea Senior Manx Grand Prixin vuonna 1954 voittaneen ja Dearden-tallin perustaneen George Costainin johdolla. Hocking sijoittui vuonna 1959 Junior TT:ssa 22. lähtöruudusta startanneena kymmenenneksi, mikä oli suuri saavutus vasta-alkajalle. Vuonna 1959 hän sijoittui 250-kuutioisten MM-sarjassa toiseksi. Vuoden 1959 Junior TT -harjoitusten aikana hänen kuten myös tallikavereidensa Terry Shepherdin ja John Hartlen pyöriin asennettiin huippusalaiset 350-kuutioiset Desmodromic-moottorit mutta itse kilpailussa he ajoivat tavallisilla moottoreilla. MV Agusta tarjosi täyden tukensa MM-kaudelle 1960, jossa Hocking sijoittui toiseksi niin 125-, 250- kuin 350-kuutioisissakin. 
Kun seitsenkertainen maailmanmestari John Surtees siirtyi vuonna 1961 moottoripyöräilystä Formula 1:een, tuli Hockingista MV Agustan ykköskuljettaja ja hän voitti maailmanmestaruuden sekä 350- että 500-kuutioisissa.
Autourheilu-ura.
Hockingin ystävä, vuoden 1961 125-kuutioisten maailmanmestari Tom Phillis, kuoli vuonna 1962 Mansaaren osakilpailussa, mikä sai Hockingin jättämään moottoripyöräilyn ja palaamaan Rhodesiaan. Hän piti moottoripyöräilyä turhan vaarallisena ja siirtyi turvallisempana pitämänsä autourheilun pariin. Samana vuonna hän kuitenkin kuoli Natal Grand Prixin harjoituksissa, kun hänen Lotus 24 -autonsa pyörähti ympäri nopeassa mutkassa ja iskeytyi ojaan. Hocking oli kuollessaan 25-vuotias.
Georgi Beregovoi

Georgi Beregovoi (; s. 15. huhtikuuta 1921 Fedorovka, Ukrainan neuvostotasavalta, Neuvostoliitto – 30. heinäkuuta 1995 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.
Georgi Beregovoi liittyi Neuvostoliiton ilmavoimiin vuonna 1941 ja lensi toisessa maailmansodassa 185 taistelulentoa Iljushin Il-2 -rynnäkkölentokoneella. Hänet palkittiin Neuvostoliiton sankarimitalilla.
Sodan jälkeen Beregovoi toimi 16 vuotta koelentäjänä ja yleni everstiksi. Hän oli Neuvostoliiton ilmavoimien koelento-osaston varapäällikkö. Vuonna 1962 hän haki kosmonauttikoulutukseen. Hän lensi avaruudessa vain kerran, Sojuz 3 -avaruusaluksella. Hän jäi toimeen kosmonauttien koulutuskeskukseen, jonka johtajaksi hän nousi vuonna 1972.
Beregovoin siirryttyä eläkkeelle hänet valittiin Ukrainan neuvostotasavallasta kansanedustajaksi Neuvostoliiton parlamenttiin.
Water Island

Water Island on yksi Yhdysvaltain Neitsytsaarten pääsaarista Pienten Antillien saaristossa Karibianmerellä. Saari on tuliperäinen ja sijaitsee Yhdysvaltain Neitsytsaarten pääkaupungin Charlotte Amalien edustalla. Niiden välillä on vajaan kilometrin levyinen salmi, jossa kulkee lauttayhteys. Water Islandin pinta-ala on 1,989 km2 ja se on pääsaarista pienin. Hallinnollisesti se kuuluu Saint Thomasin piiriin. Vakituisia asukkaita saarella on noin 160. Monet saaren asunnoista ovat tarjolla vuokralle matkailijoille. Pääasialliset matkailijoita kiinnostavat kohteet saarella ovat sen hiekkarannat ja toisen maailmansodan aikana rakennettu maanalainen linnoitus. Saaren pohjoisosassa on ulkopuolisilta suljettu yhdyskunta Sprat Bay Estates.
Historia.
Ensimmäiset tunnetut asukkaat Water Islandilla olivat 1400-luvulla saapuneet tainointiaanit. Nimen Water Island () antoivat eurooppalaiset saaren juomavesivarojen johdosta. Useimmilla Pienten Antillien saarilla on puutetta luonnollisista juotavaksi kelpaavan veden lähteistä. Tanskalaiset ottivat saaren haltuunsa vuonna 1769. Tanskan hallussa nykyiset Yhdysvaltain Neitsytsaaret olivat Tanskan Länsi-Intian nimellä vuoteen 1917, jolloin ne myytiin Yhdysvalloille lukuun ottamatta Water Islandia. Vuonna 1944 Water Island myytiin Yhdysvalloille 10 000 dollarin hinnasta.
Vuosina 1944–1950 saari oli yhdysvaltalaisten sotilaskäytössä, sen yhtä osaa käytettiin muun muassa kemiallisten aseiden testauspaikkana. Tämän jälkeen saaren maat vuokrattiin asumiskäyttöön.
Sitraali

Sitraali (C10H16O) eli lemonaali on tyydyttymätön aldehydi, joka on rakenteeltaan geometristen isomeerien seos. Se koostuu kahdesta E,Z-isomeeristä. E-isomeeria kutsutaan geraniaaliksi (CAS 141-27-5) tai sitraali A:ksi ja Z-isomeeria neraaliksi (CAS 106-26-3) eli sitraali B:ksi. Sitraali sisältää geraniaalia noin 55–70 % ja neraalia noin 35–45 %. Molemmat isomeereista ovat vaaleankeltaisia nesteitä, joilla on sitruunankaltainen tuoksu. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Sitraalin leimahduspiste on 82 °C (c.c.) ja itsesyttymislämpötila 225 °C.
Esiintyminen kasveissa.
Sitraalia on erityisen paljon sitruunaruohojen ja "Litsea cubeba" -kasvin eteerisissä öljyissä. Sitruunaruohoissa sitraalipitoisuus on jopa 85 prosenttia ja "Litsea cubeba"ssa noin 75 prosenttia. Tämän lisäksi sitraalia esiintyy pienemmissä määrin muun muassa sitruunamelissassa ja tuoksuampiaisyrtissä.
Valmistus ja käyttö.
Pieniä määriä sitraalia valmistetaan eristämällä sitä kasveista. Teollisesti ainetta voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Geraniolia hapetettaessa syntyy seos, jonka pääkomponentti on sitraali A eli geraniaali. Vastaavasti nerolin hapetuksessa syntyy pääasiassa sitraali B:tä eli neraalia. Sitraalia voidaan valmistaa myös isobutyleenin ja formaldehydin reaktiolla, jolloin syntyy isoprenolia (C5H10O), joka voidaan edelleen muokata sitraaliksi.
Sitruunankaltaisen tuoksunsa vuoksi sitraalia käytetään muun muassa hajusteteollisuudessa. Tämän lisäksi sitraalia käytetään useiden eri yhdisteiden synteesissä. Siitä voidaan valmistaa muun muassa jononeja, joista erityisesti β-iononia käytetään A-vitamiinin synteesissä.
Euroopan unionin satelliittikeskus

Euroopan unionin satelliittikeskus (, "EUSC") on Euroopan unionin neuvoston alainen virasto, jonka satelliittimaa-aseman kautta EU hankkii esimerkiksi osan EU:n konfliktintorjunnan ja humanitaaristen operaatioiden käyttämästä satelliittikuva-aineistosta.
EU:n erillisvirastoksi EUSC perustettiin vuonna 2002. Se jatkoi vuosikymmen aiemmin luodun Länsi-Euroopan unionin WEU:n satelliittikeskuksen toimintaa. Asema toimii Madrid–Torrejón lentoaseman alueella, Torrejón de Ardozissa, Madridin itsehallintoalueella Espanjassa. Virastoa johtaa Pascal Legai.
Music &amp; Me

Music &amp; Me on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin huhtikuussa 1973. Levyltä julkaistiin neljä singleä: ”With a Child’s Heart” ja ”Morning Glow” vuonna 1973 sekä ”Music and Me” ja ”Happy” vuonna 1974.
Hyper Crush

Hyper Crush on yhtye Los Angelesista, Kaliforniasta. Se koostuu kahdesta laulajasta, Holly Valentinesta ja Donnie Fontainesta ja DJ ja "kevytartistista", Preston Meroniesta.
Taustaa.
Alkuvaiheet (2006–2007).
Alussa Hyper Crushissa oli vain Donnie ja Preston. Yhtyeen nimi oli aluksi Bel-Airs, mutta kun heidän tyyli vaihtui, niin samalla muuttui yhtyeen nimi. He etsivät naisvokalistia Donnyn pariksi. Donny ja Preston kysyivät heidän pitkäaikaisystävää Hollya, joka otti paikan. 
Ryhmä sai ensimmäiseksi kuuluisuutta heidän MySpace sivuillaan. He aloittivat soittamaan Los Angelesissa ja Kalifornian läheisyydessä. 2007 loppupuolella he julkaisivat debyyttinsä "Mixtape Volume 1" joka koostui 31 biisistä Hyper Crushilta. Sen ohella he julkaisivat myös omatekemiä musiikkivideoita "The Deloreo"nille, joka on poistettu Hyper Crushin YouTube-kanavalta, eikä "Slow Motion" tai "Mixtape Volume 1" voi ostaa tai ladata. 
Hyper Crushin musiikki liittyy paljon vuosikymmeniin 1950 ja 1980, niin kuin heidän ulkoasu. He viittaavat musiikillaan Nintendoon, Technicoloriin, Hyper Coloriin ja Genesikseen. He jopa käyttivät ääniä Nintendon Duck Huntista "The Arcade"n alussa ja musiikkia The Legend of Zeldasta sen lopussa.
Slovakian koripallomaajoukkue

Slovakian koripallomaajoukkue edustaa Slovakiaa koripallon maajoukkuekilpailuissa. Se ei ole koskaan päässyt EM-kisojen lopputurnaukseen. Maa liittyi FIBA:an vuonna 1993, jota ennen se oli kilpaillut Tšekkoslovakian maajoukkueen alaisuudessa.
Menestys arvokilpailuissa.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut
Vladimir Šatalov

Vladimir Aleksandrovitš Šatalov (; 8. joulukuuta 1927 Petropavlovsk, Neuvostoliitto – 15. kesäkuuta 2021) oli neuvostoliittolainen kosmonautti, joka lensi kolme avaruuslentoa: Sojuz 4, Sojuz 8 ja Sojuz 10.
Hän toimi vuodet 1971–1987 kosmonauttien koulutuspäällikkönä ja sen jälkeen vuoteen 1991 asti kosmonauttien koulutuskeskuksen johtajana.
Biombon alue

Biombon alue () on Guinea-Bissaun länsiosassa sijaitseva pieni hallinnollinen alue, jossa vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan asui 94 869 ihmistä.
Biombon aluetta rajaa pohjoisessa Guinea-Bissaun Cacheun alue, idässä Oion alue ja Bissaun autonominen sektori eli pääkaupunki Bissau. Etelässä ja lännessä on Atlantin valtameri ja Bolaman alue saaristoineen. 
Alueen hallinnollinen keskus on pientalovaltainen Quinhamel, jonka keskustaan on linnuntietä vain noin 30 kilometrin ja maanteitse noin 37 kilometrin (satelliittikuvan perusteella) matka idässä sijaitsevasta pääkaupunki Bissausta. 
Biombon alue on pinta-alaltaan maan toiseksi pienin maakunta (maan pääkaupungin jälkeen). Suuren osan alavasta rannikkoalueesta muodostaa säännöllisesti vuorovesien alle peittyvä mangrovemetsikkö. Maakunta jakautuu hallinnollisesti kolmeen osa-alueeseen eli sektoriin, jotka ovat Quinhamel, Safim ja Prabis. Suurimmat etniset ryhmät ovat pepelit (64,7 %) ja balantet (19,4 %).
Vladimir Aksjonov

Vladimir Viktorovitš Aksjonov (; 1. helmikuuta 1935 Giblitsy, Venäjän SFNT – 9. huhtikuuta 2024) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.
Aksjonov valmistui insinööriksi ja sen jälkeen Ilmavoimien instituutista. Hänet valittiin kosmonautiksi 3. maaliskuuta 1975. Hän lensi Sojuz 22- ja Sojuz T-2 -avaruuslennoilla. Hän siirtyi eläkkeelle 17. lokakuuta 1988. Hän toimi sen jälkeen tutkimusinstituutin johtajana.
Pekka Eronen

Pekka Jarmo Veikko Eronen (s. 1961 Helsinki) on suomalainen sanoittaja ja elokuvakriitikko, jonka arvosteluja julkaisee muun muassa "Aamulehti".
Musiikkiura.
1980-luvulla Eronen teki musiikkia E. Sarmo &amp; Elite -yhtyeen nimissä jolloin hän julkaisi kaksi levyä joiden kappaleista suurin osa oli Erosen tekemiä. Eronen esiintyi E. Sarmo -taiteilijanimellä ja lisäksi hän teki E. Sarmo -nimellä biisejä mm. TikTakille, Aija Puurtiselle ja XS-yhtyeelle.
Eronen työskentelee myös lauluntekijänä ja laulunkirjoittamisen kouluttajana. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Robinin, TikTakin, Indican, Haloo Helsingin, Irinan, Sirun, Stina Girsin, Topi Sorsakosken, Jani &amp; Jetsettersin, Pentti Hietasen, Johanna Pakosen ja Aki Sirkesalon kanssa sekä lastenlauluja muun muassa Munamiehen, Jani-Petterin ja Smurffien levyille. Vuonna 2009 Eronen ja säveltäjä Jussi Rasinkangas voittivat Seinäjoen Tangomarkkinoiden sävellys- ja sanoituskilpailun kappaleella ”Häätango”. Vuonna 2015 hän osallistui taiteilijanimellään Aikuinen Uuden Musiikin Kilpailuun, kappaleella ”Kyynelten lahti”. Lisäksi Aikuinen on julkaissut myös muutamia muita singlejä. 
Vuonna 2021 Eronen perusti Petri Savolaisen kanssa B-kasetti -yhtyeen.
Tuomo Tihinen

Tuomo Hermanni Tihinen (s. 12. joulukuuta 1977 Yli-ii) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edustaa Oulun Pyrintöä, ja häntä valmentaa Alpo Nisula.
Tihinen voitti kuulantyönnön Suomen mestaruuden Espoossa 2009 tuloksella 18,47 m. Se oli hänen ensimmäinen aikuisten sarjan SM-mitalinsa. Hän on edustanut Suomea maaottelussa Barcelonassa 2004 ja Göteborgissa 2009 sijoittuen molemmilla kerroilla toiseksi. Hän työnsi ennätyksensä 18,99 Pudasjärvellä 24. kesäkuuta 2004. Hallissa hän on työntänyt parhaimmillaan 18,42 Oulussa 8. helmikuuta 2004.