tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Miina Maasola

Miina Maija Emilia Maasola () oli suomalainen näyttelijä. Hän oli tamperelainen freelancer, joka oli vuodet 2003–2006 kiinnitettynä Vaasan kaupunginteatteriin. Maasola oli tamperelaisen Teatteri Siperian perustajajäsen. 
Ura.
Maasola opiskeli vuodet 1997–2000 Lancasterin teatterikoulussa Englannissa näyttelijäksi ja vuonna 2003 teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta.
Maasola näytteli naispääosaa televisiosarjoissa "Tukka auki" ja "Vastaparit" sekä elokuvassa "Rakkauden rasvaprosentti". Hän näytteli sivuosia elokuvissa "Levottomat 3", "Käsky" ja "Vuonna 85".
Yksityiselämä.
Maasolan puoliso oli näyttelijä-ohjaaja Antti Mikkola, ja hänellä oli kaksi lasta. Näyttelijä Juho Markkanen on Maasolan pikkuserkku.
Miina Maasola joutui vakavaan liikenneonnettomuuteen 27. marraskuuta 2013 palatessaan työmatkalta kotiin. Hän vaipui koomaan ja kuoli onnettomuudessa saamiinsa vammoihin 8. helmikuuta 2014.
Eino Hosia

Eino Johannes Hosia (14. marraskuuta 1905 Punkalaidun – 19. heinäkuuta 1941 Joutseno) oli suomalainen kirjailija, jonka ura katkesi ennenaikaisesti kaatumiseen jatkosodan alussa.
Henkilöhistoria.
Hosian vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Vihtori Hosia ja Karoliina Vilhelmiina Yli-Uotila ja puoliso vuodesta 1939 Auvo Marjatta Ripsaluoma.
Punkalaitumen Korpi-Hosian -tilalta kotoisin ollut Hosia aikoi ensin taiteilijaksi, mutta teini-iässä kirjoittaminen vei voiton. Hosia toimi lyhyitä aikoja sanomalehtimiehenä muun muassa "Satakunnan Kansassa", mutta oli vapaa kirjailija vuodesta 1932. Hän opiskeli Oriveden kansankorkeakoulussa ja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa, mutta teki myös siinä sivussa maa- ja metsätöitä kotitilallaan, jota hänen Jaakko-veljensä isännöi. Hosia muutti vaimonsa kanssa maaliskuussa 1941 Helsingistä Peipohjaan, jossa hän alkoi valmistella suurta Satakunta-eepostaan. Peipohjassa syntyi myös hänen Jaakko-poikansa, myöhemmin taidemaalari Jaakko Hosia. Satakunta-eepos jäi lopullisesti kesken, kun jatkosota alkoi. Siihen Hosia osallistui Helsingissä muodostetussa JR26:ssa eli Ässärykmentissä, koska hän ei halunnut liittyä tiedotuskomppaniaan tk-mieheksi. Alikersantti Hosia kaatui rykmentin ensimmäisissä taisteluissa Joutsenossa tiedustelutehtävän aikana, kun venäläisen tarkka-ampujan luoti osui häntä päähän.
Kirjallinen tuotanto.
Hosia julkaisi ensin yksittäisiä novelleja, kertomuksia ja pakinoita ja lopulta pitkän ponnistelun jälkeen esikoisromaaninsa "Kypsynyttä viljaa" (1937). Teoksissaan Hosia kuvasi kotiseutuaan ja myös silloisen maatalousyhteiskunnan marginaaliryhmiä – köyhiä, sairaita ja vaivaisia. Romaanissaan "Tulipunaiset ratsastajat" (1938) hän tarkasteli tositapahtumiin perustuen Huittisten seudulla toiminutta kartanolaisten uskonlahkoa.Otettuaan osaa talvisotaan Hosia julkaisi pääteoksensa "Tuliholvin alla" (1940), joka perustui hänen omiin sotakokemuksiinsa Taipaleella ja Vuosalmella. Romaani oli omistettu Hosian Summassa kadonneelle Jaakko-veljelle. Kirjasta ilmestyi uusi painos marraskuussa 2005 Hosian syntymän 100-vuotisjuhlan kunniaksi. Uudessa painoksessa on mukana luku vangitun venäläisen luutnantin Andrei Nitshikovin päiväkirjasta, josta ilmenee puna-armeijan kehno johto ja summittainen strategia. Tätä lukua ei otettu mukaan vuonna 1940 ilmestyneeseen kirjan ensimmäiseen painokseen sen silloisen poliittisen arkaluontoisuuden takia.
Lasse Heikkilä (runoilija)

Lasse Matias Heikkilä, sukunimi vuoteen 1930 "Levola" (6. marraskuuta 1925 Kiikoinen – 26. maaliskuuta 1961 Sipoo) oli suomalainen runoilija, jota pidettiin yhtenä 1950-luvun modernismin keskeisistä vaikuttajista. Heikkilän esikoisteos "Miekkalintu" (1949) oli ensimmäisiä tietoisesti modernistisia runoteoksia Suomessa. 
Elämä.
Heikkilän äiti kuoli Heikkilän syntyessä ja hänet sijoitettiin Tampereelle varakkaan tehtailijaenonsa K. E. Heikkilän perheeseen kasvattilapseksi. Perhe siirtyi enon kuoltua 1933 Helsinkiin. Kun Heikkilän kasvattiäitikin kuoli vuonna 1940, Heikkilä muutti kasvattisisarensa, Uuden Suomen päätoimittajan Lauri Ahon vaimon, kotiin. Heikkilän lapsuus- ja nuoruusvuodet olivat taloudellisesti turvattuja, mutta häntä koettelivat läheisten henkilöiden kuolema ja toisaalta vieraantuminen oikeasta isästään ja sisaruksistaan. Heikkilä kävi Helsingin reaalilyseota, jossa hänen luokkatovereihinsa kuului muun muassa myöhemmin poliitikkona tunnettu Ele Alenius. Kesiään Heikkilä vietti tuttavaperheen luona Ikaalisissa.
Heikkilä oli jatkosodan aikana 18-vuotiaana mukana Talin–Ihantalan taistelussa panssarintorjuntamiehenä. Hänen yksikkönsä oli tilapäismuodostelma, 1. erillinen panssarintorjuntaosasto. Kokemukset jättivät Heikkilään syvät jäljet: hänen jäämistöstään löytynyt "Balladi Ihantalasta" kertoo 26:n Ihantalassa kaatuneen suomalaisen sotilaan tarinan. Sotavuosina Heikkilä alkoi myös käyttää alkoholin ohella unilääkkeitä ja piristäviä aineita, mikä johti myöhemmin hänen ennenaikaiseen kuolemaansa.
Sodan jälkeen Heikkilä oli Helsingissä filosofi Uuno Saarnion (1896–1977) oppilaana. Hän kuului nuorten intellektuellien Urania-piiriin, jossa tutkittiin kirjallisuutta ja filosofiaa, mutta myös matematiikkaa ja äärettömyyden teoriaa. Heikkilä oli kiinnostunut ranskalaisesta ja espanjalaisesta kulttuurista. Tätä kautta hän tutustui roomalaiskatoliseen kirkkoon. Heikkilää viehättivät katoliset pyhimystarinat ja Neitsyt Maria -kultti. Hän oleskeli runsaan kuukauden Ranskassa Le Saulchoirin dominikaaniluostarissa. Tätä aihepiiriä käsittelee Heikkilän viimeinen runokokoelma, vuonna 1959 ilmestynyt "Terra Mariana" (Marian maa). Tärkeitä vaikutteiden antajia Heikkilälle olivat ensimmäisessä maailmansodassa kaatunut ranskalainen runoilija ja sotasankari Charles Péguy, englantilainen runoilija T. S. Eliot ja saksalainen filosofi Friedrich Nietzsche.
Heikkilällä oli kahdesta avioliitosta kolme lasta. Hänen toinen vaimonsa oli (1952–1960) teatterineuvos Ritva Heikkilä. Hän työskenteli kirjastovirkailijana Helsingin Rikhardinkadun kirjastossa, jonka kirjastonjohtajana hänen oppi-isänsä Uuno Saarnio oli. Viimeiset elinvuotensa Heikkilä vietti alkoholin ja lääkkeiden sekakäytön aiheuttamien ongelmien vuoksi Sipoon Nikkilän mielisairaalassa. Sekakäyttöä seurannut viiltely viittasi mahdollisesti myös itsemurhaan, sillä Heikkilän kuolinsyytä ei tutkittu kunnolla.
Lasse Heikkilä on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle samaan hautaan kasvattivanhempiensa kanssa.
Teokset.
Runoja on myös antologioissa.
Sandakfu

Sandakfu tai Sandakphu (3 636 m) on korkein vuori Länsi-Bengalin osavaltion Intiassa. Vuori sijaitsee Singalilan kansallispuistossa Länsi-Bengalin ja Sikkimin rajalla. Sandakfu on Singalila Ridgen korkein kohta.
Arlesin synodi

Arlesin synodi () oli Etelä-Ranskassa Arlesin kaupungissa vuonna 314 pidetty kirkolliskokous. Se oli ensimmäinen Konstantinus Suuren koollekutsumista kirkolliskokouksista, mutta vaikka Augustinus nimitti sitä ekumeeniseksi eli yleiseksi, on se kuitenkin korkeintaan vain läntisen kirkon kirkolliskokous. Arlesin synodia pidetään kuitenkin merkittävänä Nikean kirkolliskokouksen edeltäjänä. Kokoukseen osallistui 36 piispaa, ja vaikka paavi pyhä Sylvester I ei osallistunut, häntä edusti kaksi presbyteeriä ja diakonia.
Kokouksen merkittävimmät päätökset liittyvät donatolaisuuden tuomitsemiseen, Donatuksen ekskommunikointiin sekä 22 kanoniin, jotka käsittelevät pääsiäisenvieton ajankohtaa. Lisäksi kokouksessa kiellettiin kristityiltä gladiaattoritaisteluihin ja kilpa-ajoihin osallistuminen ja tuomittiin kerettiläisten uudelleenkastaminen.
Arlesissa on pidetty myös myöhemmin useita kirkolliskokouksia, joista toinen sijoittui areiolaisuuden aikakauteen vuonna 353.
Billy Smith

William John "Battlin' Billy" Smith (s. 12. joulukuuta 1950 Perth, Ontario, Kanada) on entinen jääkiekkomaalivahti, joka tunnetaan useista Stanley Cup -voitoistaan sekä siitä, että hänelle merkittiin ensimmäisenä NHL-maalivahtina maali. Tämä tapahtui 28. marraskuuta 1979 pelissä Colorado Rockiesia vastaan.
Lempinimi "Battlin' Billy" tuli hänen temperamenttisuudestaan ja säälimättömästä mailankäytöstään maalin edustalle maskiksi tulleille pelaajille.
Playoff-otteluihin Smith suhtautui niin suurella vakavuudella, ettei hän koskaan kätellyt vastustajan pelaajia otteluiden jälkeen. Ei liene yllätys että temperamenttisuuden ja intohimoisen voitontahdon tuloksena Smithillä on NHL-maalivahdeista eniten jäähyminuutteja.
Eräissä harjoituksissa Smith oli hyökätä mailansa kanssa häntä kohti laukoneen Mike Bossyn kimppuun, mutta joukkuetoverit estivät tämän.
Lembat

Lembat ovat etninen ryhmä eteläisessä Afrikassa. Heitä on etupäässä Zimbabwessa ja Etelä-Afrikan tasavallan pohjoisosissa yhteensä 50 000–80 000, jakaantuneena 12 klaaniin. Suuri osa lemboista on uskonnoltaan kristittyjä, osa muslimeja, ja osa määrittelee itsensä uskonnoltaan lemboiksi. He puhuvat bantukieliä.
Lembojen suullinen kansanperinne kertoo heidän kansansa syntyneen 2500 vuotta sitten alueelle laivalla Sanaasta nykyisestä Jemenistä tulleista juutalaismiehistä. Lembat noudattavatkin monia juutalaisuuteen viittaavia tapoja, kuten sianlihansyöntikielto, poikien ympärileikkaus, kipan käyttö, rituaaliteurastus ja Daavidin tähden käyttö hautakivissä. He käyttävät rukouksissaan kieltä, jossa on heprealaisia ja arabialaisia elementtejä. Geenisukututkimukset ovat vahvistaneet, että lembojen isälinjoissa onkin merkittävä seemiläinen vaikutus, mutta äitilinjoissa ei minkäänlaista.
Jaroslav Otevřel

Jaroslav Otevřel (s. 16. syyskuuta 1968 Gottwaldov, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi 16 NHL-ottelua San Jose Sharksin riveissä ja lisäksi Kansas City Bladesin paidassa 124 IHL-sarjan ottelua. Euroopassa Otevřel pelasi kotimaassaan Tšekissä Dukla Trencinin ja HC Zlínin sekä Suomessa Porin Ässien riveissä. Otevřel pelasi yleensä vasempana laitahyökkääjänä ja hän laukoi vasemmalta. 
Halvaantuminen.
11. helmikuuta 1996 pelattu ottelu Porin Ässät - Jyp HT jäi Otevřelin viimeiseksi peliksi. Ottelun kolmannessa erässä hänen luistimensa tarttuivat vastustajan luistimiin, ja hän lensi leuka edellä Jyp-pelaaja Vitali Karamnovin polveen. Hänen kaularankansa vioittui, mikä johti halvaantumiseen kaulasta alaspäin. 
Ässien joukkueessa ei ole käytetty Otevřelin loukkaatumisen jälkeen hänen pelinumeroaan 89.
Nykyään Otevřel asuu kotonaan Zlínissä vaimonsa ja tyttärensä kanssa ja työskentelee tietokoneella suutikun avulla.
Düzcen maakunta

Düzcen maakunta () on maakunta Pohjois-Turkissa Mustanmeren rannalla. Düzcestä on liikenneyhteydet Ankaraan ja Istanbuliin.
Düzce hajosi Bolun maakunnasta marraskuussa 1999, jolloin siitä tuli oma maakunta.
Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 360 388.
Piirikunnat.
Düzcen maakunnassa on 8 piirikuntaa. (Pääkaupunki lihavoidulla tekstillä):
Evelyn Lear

Evelyn Lear (8. tammikuuta 1926 – 1. heinäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen oopperasopraano.
Lear syntyi Brooklynissä, New Yorkissa. Hän opiskeli mm. Juilliard School of Musicissa ja esiintyi sellaisissa huomattavissa oopperataloissa kuin Metropolitan-oopperassa, La Scalassa ja Covent Gardenissa. 
Lear tulkitsi esimerkiksi Claudio Monteverdin, Alban Bergin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Richard Straussin, Georges Bizet'n, Hector Berliozin ja Henry Purcellin tuotantoa. 
Learillä oli myös ura elokuva- ja musikaalinäyttelijänä. Hän piti jäähyväisesiintymisensä Metropolitan-oopperassa vuonna 1985. 
Lear oli naimisissa oopperalaulaja Thomas Stewartin kanssa vuodesta 1955 tämän kuolemaan saakka 24. syyskuuta 2006. Pari sai kaksi yhteistä lasta.
Arvo Kemppainen

Arvo Kari Kemppainen (30. syyskuuta 1946 Suomussalmi – 22. helmikuuta 1991 Kajaani) oli suomalainen lääkäri ja poliitikko. Kemppainen oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton ja Vasemmistoliiton kansanedustaja Oulun läänin vaalipiiristä 1979–1991. Hän oli myös valitsijamies presidentinvaalissa 1982 sekä eduskunnan talousvaliokunnan puheenjohtaja 1987–1990.
Kemppainen kuului kansandemokraatteja johtaneen Suomen Kommunistisen Puolueen keskuskomiteaan 1972–1990 ja poliittiseen toimikuntaan 1981–1988. Puolueen varapuheenjohtajana hän oli 1987–1988. Kemppainen lukeutui SKP:n enemmistöön. 1980-luvun alussa hän oli yksi niin sanotun kirveslinjan keulakuvista. Kemppainen julkaisi tuolloin Kansan Uutisissa "Lastuja kirveestäni" -kolumnin. 
Arvo sai lisänimen "Vitsi-Kemppainen" kerrottuaan kaskuja neuvostojohtajista. Niitä julkaistiin myös kirjana "Vitsitkö vähissä?" Toinen lisänimi "Kymppi-Kemppainen" liittyi hänen koulutodistuksensa numeroihin.
Arvo Kemppainen oli koulutukseltaan lääketieteen lisensiaatti. Siviiliammatissaan hän toimi muun muassa johtavana ylilääkärinä Kajaanissa. Hän eli avioliitossa Vuokko Kemppaisen kanssa.
Kemppainen kuului Suomussalmen kunnanvaltuustoon vuosina 1968–1974 ja Kajaanin kaupunginvaltuustoon 1977–1991.
Arvo Kemppainen näytteli puna-armeijan tulkkia Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon ohjaamassa elokuvassa Kainuu 39 (1979).
Viimeisinä vuosinaan Arvo Kemppainen kärsi vaikeasta alkoholiongelmasta.
Pentti Skön

Pentti Olavi Skön (20. maaliskuuta 1930 Iisalmen maalaiskunta – 23. helmikuuta 2013 Pieksämäki) oli suomalainen Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustaja. Hän edusti Mikkelin läänin vaalipiiriä 1983–1987.
Skön toimi liikenteenharjoittajana 1951–1972, torinvalvojana 1972–1983, kunnes nousi kansanedustajaksi. Kansanedustajakauden jälkeen hän toimi edelleen kunnallispolitiikassa ja luottamustehtävissä.
Worcesterkastike

Worcesterkastike eli worcestershirekastike [vorsester- t. wustə-] on käyttämällä valmistettu voimakkaanmakuinen ja väriltään musta tai tummanruskea maustekastike. Kastiketta valmistaa muun muassa Lea &amp; Perrins, jonka kastiketta myydään tuotenimellä Worcestershire sauce.
Kastike on saanut nimensä Englannin Worcesterin kaupungin ja sitä ympäröivän Worcestershiren kreivikunnan mukaan. Sen valmistus alkoi Worcesterissa vuonna 1838.
Worcesterkastikkeen kehittivät englantilaiset apteekkarit John Lea ja William Perrins. He saivat vuonna 1835 lordi Sandysiltä tehtäväksi kehittää kastikkeen, joka muistuttaisi lordin Intiassa maistamia kastikkeita. Apteekkarit eivät mielestään onnistuneet valmistamaan oikeanlaista kastiketta ja unohtivat tekemänsä kastikkeen kellarissa olevaan tynnyriin kahdeksi vuodeksi. Kun he sattumalta löysivät sen uudelleen, se osoittautui maustetun viinin makuiseksi. Lea &amp; Perrins alkoi valmistaa sitä, ja siitä tuli nopeasti suosittua.
Nykyisin worcesterkastiketta valmistavat muutkin kuin Lea &amp; Perrins. Jokaisella valmistajalla on hiukan erilainen salainen resepti. Kastikkeen tärkeimmät raaka-aineet ovat tamarindipuun hedelmä, chili, anjovis, mallasviinietikka, melassi, sipuli, valkosipuli, sokeri ja erilaiset mausteet. Sekoitettu kastike laitetaan kolmeksi vuodeksi puutynnyriin, jossa se kypsyy ja saa sherryn kaltaisen mausteisen ja makeahkon aromin.
Worcesterkastiketta käytetään erityisesti kevyisiin kastikkeisiin ja höystöihin sekä kala- ja munaruokiin. Sitä käytetään myös grillatun lihan marinoimiseen. Worcesterkastike on yksi Bloody Mary -cocktailin ainesosista.
Henri Troyat

Henri Troyat (s. Levon Aslan Torossian, ; 1. marraskuuta 1911 Moskova, Venäjän keisarikunta – 4. maaliskuuta 2007 Pariisi, Ranska) oli armenialaissyntyinen jo nuorena ranskalaistunut romaani- ja tietokirjailija, joka oli tunnettu etenkin venäläisiä suurhenkilöitä käsittelevistä elämäkerroistaan.
Troyat syntyi Moskovassa armenialaislähtöiseen perheeseen. Hän pakeni Venäjän vallankumouksen jälkeen perheensä mukana Kaukasuksen, Krimin, Istanbulin ja Venetsian kautta vuonna 1920 Pariisiin.
Troyat kirjoitti yli sata romaania, historiallista teosta tai elämäkertaa. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat elämäkerrat Katariina Suuresta, Rasputinista, Iivana Julmasta, Pietari Suuresta, Anton Tšehovista, Fjodor Dostojevskista ja Lev Tolstoista.
Troyat’sta tuli Ranskan akatemian jäsen vuonna 1959. Kuollessaan hän oli virkaiältään vanhin akateemikko ("doyen d’élection").
Troyat on saanut Goncourt-palkinnon teoksestaan "L’Araigne" vuonna 1938.
Kasola

Kasola Oyj oli suomalainen yhtiö, jonka liiketoimintaa harjoitti kaksi tytäryhtiötä, "Kaso Oy" ja "MK-Tresmer Oy". 
Kaso Oy valmistaa turvallisuustuotteita, joihin kuuluvat mm. metalliset kassa-, paloturva-, data-, vaate- ja lokerokaapit sekä myös tuotteisiin liittyvät erilaiset turvallisuuspalvelut.
MK-Tresmer Oy valmistaa muovituotteita, jotka tarjoavat ratkaisuja säilyttämiseen ja järjestyksen pitoon koteihin, konttoreihin ja myymälöihin. Tunnetuin brändi on "Palaset", jolle mm. Risto-Matti Ratia on suunnitellut tuotteita. Yhtiö valmistaa mm. vaateripustimia, muovikoreja, koteloita, purkkeja ja kulhoja sekä säästölippaita ja toimii myös muovituotteiden sopimusvalmistajana. 
Suurin osa Kasola-konsernin liikevaihdosta tuli Kaso Oy:n toiminnasta.
7. syyskuuta 2007 Kasola tiedotti toimenpiteistä, joilla John Nurminen Oy:n liiketoiminta siirtyi Kasola Oy:lle ja Kasolan tytäryhtiöt Kaso Oy ja MK-Tresmer Oy siirtyivät Kasolan nykyisille henkilöomistajille. Kasolan nimi muutettiin tässä yhteydessä Nurminen Logistics Oy:ksi. Kysymyksessä oli John Nurmisen muuttaminen pörssiyhtiöksi ja Kasolan tytäryhtiöiden siirtäminen yksityisomistukseen.
Pauline Baynes

Pauline Baynes (9. syyskuuta 1922 Hove, Sussex – 1. elokuuta 2008 Surrey) oli englantilainen kuvittaja. Hän vietti nuoruusvuotensa Intiassa isänsä työpaikan vuoksi, kunnes muutti vanhemman sisaruksensa ja äitinsä kanssa Englantiin. Taidetta hän opiskeli Farnham School of Art ja Slade School of Fine Art -oppilaitoksissa. Baynes siirtyi kuitenkin työskentelemään Britannian puolustusministeriön tehtävissä ensin naamiointimaalarina ja sittemmin karttojen parissa. Baynes asui pitkään yksinään hoitaen vanhempiaan, kunnes hän meni vuonna 1961 naimisiin Fritz Otto Gaschin, saksalaisen entisen sotavangin, kanssa. Gasch kuoli vuonna 1988.
Baynes kuvitti yli sata kirjaa, joiden aihepiirit vaihtelevat lastenkirjoista fantasiaan ja ruokakirjoihin. Vuonna 1969 hän voitti Kate Greenaway -mitalin Grant Udenin toimittaman "The Dictionary of Chivalry" -teoksen kuvituksesta. Erityisesti Baynes kuitenkin muistetaan C. S. Lewisin Narnia-kirjasarjan ja useiden J. R. R. Tolkienin kirjojen kuvituksista. Baynesin alkuperäiset Narnia-kuvitukset olivat mustavalkoisia, mutta myöhemmin hän väritti ne ja ne julkaistiin Narnia-kirjojen juhlapainoksissa, jotka painettiin Lewisin syntymän satavuotispäivän kunniaksi vuonna 1998.
Tolkien valitsi Baynesin kuvittamaan "Maamies ja lohikäärme" -teoksensa 1940-luvun lopulla ja piti tämän työstä niin paljon, että Baynes sai kuvittaa myös kirjat "Tom Bombadilin seikkailut", "Seppä ja Satumaa" sekä "Puu ja lehti". Tolkienin kuoleman jälkeen hän kuvitti "Bilbon viimeinen laulu" -julisteen (1974), joka julkaistiin vuonna 1990 myös kirjaksi taitettuna. Baynes on myös maalannut kannet brittiläisiin "Taru sormusten herrasta" -taskukirjapainoksiin (yhteislaitos 1973 ja kolmiosainen painos 1981) sekä piirtänyt Sormusten herran ja "Hobitin" tapahtumapaikkojen kartat. Tolkien arvosti häntä kuvittajana suuresti, mutta Lewis arvosteli hänen kuvituksiaan, joskaan ei koskaan henkilökohtaisesti.
Heimo Linna

Heimo Immanuel Linna (11. joulukuuta 1925 Perho – 14. marraskuuta 2022 Kannus) oli suomalainen keskustan kansanedustaja, joka toimi kahdesti ministerinä.
Elämä.
Linna valmistui agrologiksi Pienviljelysneuvojaopistosta Hyvinkäältä vuonna 1952, toimi maatalouden neuvontatehtävissä Koillismaalla vuosina 1953–1954, työskenteli Maataloustuottajain Keski-Pohjanmaan liiton toiminnanjohtajana vuosina 1954–1966 sekä maanviljelijänä kotikunnassaan Perhossa vuodesta 1962. Linna toimi Perhon kunnanvaltuustossa vuosina 1965–1992.
Kansanedustajana hän toimi vuosina 1966–1987 Vaasan läänin vaalipiiristä. Maa- ja metsätalousministerinä hän oli vuosina 1973–1975 sekä 1975–1976. Linna toimi myös kotikuntansa Perhon kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Maanviljelysneuvoksen arvonimi Linnalle myönnettiin vuonna 1985.
Linna oli puolueensa tiukimpia EU-jäsenyyden vastustajia sekä vastusti muun muassa turvapaikanhakijoiden ja pakolaisten ottamista 
Linnan katsottiin kuuluneen myös Keskustapuolueen sisällä toimineeseen niin sanottuun mustaan tusinaan. 
Eduskuntavaaleiksi 2019 Heimo Linna kirjoitti Perhonjokilaakso-sanomalehteen artikkelin, missä hän ilmoitti tukevansa Paavo Väyrysen Seitsemän tähden liikettä, jotta Suomi voisi välttyä jäsenyydeltä Pohjois-Atlantin liitossa.
Heimo Linnan veli oli agrologi Lauri Linna, joka toimi SMP:n ja SKYP:n kansanedustajana 1970-luvulla.
Total Recall – Unohda tai kuole

Total Recall – Unohda tai kuole on Philip K. Dickin vuonna 1966 julkaistuun novelliin "We Can Remember It For You Wholesale" löyhästi perustuva tieteistoimintaelokuva vuodelta 1990, jonka pääosaa näyttelee Arnold Schwarzenegger.
Elokuva voitti vuonna 1991 erikois-Oscarin (Special Achievement Award) tehosteistaan. Se oli ehdolla myös kahdessa muussa luokassa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Total Recallin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Elokuvasta tehtiin uudelleenfilmatisointi "Total Recall", jonka ensi-ilta oli elokuussa 2012.
Elokuvasta on tehty myös peliversio Nintendo Entertainment Systemille ja suosituille kotitietokoneille Commodore 64:lle ja Amigalle.
Juoni.
Quaid-niminen kivenporaaja (Arnold Schwarzenegger) huomaa unelmoivansa jostain syystä jatkuvasti matkasta Marsiin. Hänen vaimonsa Lori (Sharon Stone) ei kuitenkaan suostu matkaan, sillä Marsissa on käynnissä kapina planeettaa hallitsevaa yhtiötä vastaan, joka vaatii kiskurihintaa ilmasta. Quaid unelmoi myös salaperäisestä ruskeaveriköstä, jonka nimeä hän ei tiedä. Sitten Quaid näkee mainoksen paikasta, jossa luodaan muistoja lomamatkoista.
Quaidin kaveri yrittää estää häntä menemästä sinne, mutta tämä päättää silti kokeilla. Hän tilaa kahden viikon lomamatkan Marsiin ja lisukkeeksi hän haluaa olla salainen agentti. Kun muistisiirrännäistä ollaan antamassa, jotakin tapahtuu. Selviää, että Quaid ei olekaan se, joka luulee olevansa, vaan onkin todellisuudessa salainen agentti Hauser. Hänen muistiaan on sorkittu jo aiemmin. "Muistolan" (Suom. huom.) väki palauttaa peloissaan Quaidin muistin sellaiseksi, kuin se oli ennen hänen tuloaan ja antaa rahat takaisin. Tämän jälkeen kaikki muuttuu; Quaidin ystävät ja jopa vaimo haluavat tappaa hänet.
Tämän jälkeen Quaid matkustaa Marsiin, jossa hänen ongelmansa voivat ratketa. Marsin alueita asuttavat huonoista aurinkokilvistä johtuen mutantit, joilla on kyky nähdä ihmisten muistiin tai tulevaan. Mutantit nousevat kapinaan ja Quaidin tehtäväksi jää Marsin, sekä maapallon, pelastaminen.
Hakkarin maakunta

Hakkarin maakunta (; ) on maakunta itäisessä Turkissa. Vuoristoinen maakunta rajoittuu etelässä Irakiin ja idässä Iraniin. Maakunnan hallintokeskus on Hakkarin (Hakkâri) kaupunki (57 585 as. vuonna 2014, arvio). Toinen suurempi kaupunki on Yüksekova (68 757 as.). 
Hakkarin maakunnan pinta-ala on 7 095 neliökilometriä ja asukasluku 276 287 (vuonna 2014, arvio). Kurdit muodostavat enemmistön Hakkarin asukkaista.
Hakkarin piirikunnat.
Maakunta jakautuu neljään piirikuntaan:
Ian Richardson

Ian William Richardson (7. huhtikuuta 1934 Edinburgh, Skotlanti – 9. helmikuuta 2007 Lontoo, Englanti) oli skotlantilainen näyttelijä. 
Ura.
Koulun päätyttyä Richardson aloitti opinnot Royal Scottish Academy of Music and Dramassa Glasgow'ssa. Näyteltyään jonkin aikaa Birmingham Repertory Theatressa hän siirtyi vuosiksi 1960–1975 Royal Shakespeare Companyyn, jonka perustajajäseniin hän kuului.
Hän näytteli Peter Brookin tuottamassa näytelmässä "Marat/Sade" RSC:ssä ja Broadwayllä 1965. Myöhemmin 1967 hän näytteli Jean-Paul Marat'n osan elokuvaversiossa. Vuonna 1976 hän esitti professori Henry Higginsin osan uudessa "My Fair Lady" -versiossa ja hänet nimettiin Tony-palkinnon saajaehdokkaaksi. Hän esiintyi Broadwaylla 1981 Edward Albeen näytelmässä "Lolita", joka on mukaelma Vladimir Nabokovin kirjasta, mutta se ei ollut kovin suuri menestys.
Musikaalielokuvassa "Don Quijote – mies La Manchasta" ("Man of La Mancha") vuodelta 1972 hän oli papin roolissa. Vuonna 1987 hän esitti roolista muunnelman piispa Motopon osassa televisioelokuvassa "Monsignor Quixote", joka perustui Graham Greenen nykyaikaistettuun versioon Don Quijoten tarinasta. Mainetta hänelle toi vallanhimoisen poliitikon Francis Urquhartin rooli TV-sarjassa "House of Cards" (1990) ja sen jatko-osissa "To Play the King" (1994) ja "The Final Cut" (1995). Rooli toi Richardsonille BAFTA-palkinnon. Tunnettuihin elokuvarooleihin kuuluu herra Kirjan rooli tieteisfantasiassa "Dark City" (1998).
Richardson sai arvonimen Commander of the British Empire (CBE) vuonna 1989.
Ian Richardson kuoli sydänkohtaukseen helmikuun 9. päivän aamuna vuonna 2007. Hän oli 72-vuotias. Agenttinsa mukaan Richardson ei ollut sairastellut ennen kuolemaansa ja hänen oli ollut tarkoitus jatkaa työntekoa seuraavalla viikolla TV-sarjassa "Midsomerin murhat".
Matilda Ziegler

Matilda Ziegler (s. 1964) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan brittiläisestä televisiosta, jonka lisäksi hän näyttelee veteraaniteatterissa.
Hän on näytellyt muun muassa BBC:n sarjassa "EastEnders" (1987), "Mr. Bean" -komediasarjassa Irma Gobblen-roolissa, draamasarjassa "Missä sydän on" (1997) ja "Pisnesmies Toni" (2003–2004).
Hän on voittanut brittiläisen akatemian televisiopalkinnon.
Malediivien vaakuna

Malediivien vaakuna on Malediivien yksi kansallissymboleista yhdessä lipun ja kansallislaulun kanssa. 
Vaakunassa esiintyvät esineet symboloivat seuraavia asioita:
Isomaksaruoho

Isomaksaruoho ("Hylotelephium telephium", syn. "Sedum telephium") on eteläisessä Suomessa yleinen kuivien kallioiden kasvi ja Suomen luonnonvaraisista maksaruohoista suurin. Sitä on aikoinaan käytetty hyötykasvina ja sen paksuista mehevistä juurista juontuukin kansankielinen nimitys "kallioperuna". Isomaksaruoho itse käyttää juuriaan lehtiensä ohella vesivarastona. Varastoimaansa veteen luottaen se kukkiikin vasta heinäkuussa vaaleankeltaisin kukin. Se onkin suosittu kasvi kivikkopuutarhoissa. Isomaksaruoho on monivuotinen. Suomessa kasvaa kolme isomaksaruohon alalajia: lännenisomaksaruoho, vahamaksaruoho ja punamaksaruoho.
Ulkonäkö.
Isomaksaruoho on tanakkavartinen pystykasvuinen kasvi, jonka lehdet ovat ruodittomat. Kukinnan väri ja lehtien muoto vaihtelevat kasvupaikan ja rodun mukaan. Lehdet yleensä punertuvat pitkien kuivien jaksojen aikana.
Uskomuksia.
Isomaksaruohoa kutsutaan ruotsin kielessä "rakkauden yrtiksi" ("kärleksört") kahdestakin syystä. Ensinnäkin kasvi jatkaa kukkimistaan katkaistunakin. Lisäksi on uskottu, että jos kaksi kattoon ripustettua versoa kaartuvat kuivuessaan toisiaan kohti, rakastavaisetkin löytävät toisensa.
Muuta.
Isomaksaruoho on tärkeä ravinnonlähde isoapolloperhosen ja kalliosinisiiven toukalle.
Nikolai Kapustin

Nikolai Kapustin (22. marraskuuta 1937 – 2. heinäkuuta 2020) oli ukrainalainen säveltäjä ja pianisti.
Kapustin syntyi Horlivkassa, Ukrainassa, ja sai pianonsoiton opetusta Avrelian Rubahilta sekä myöhemmin vuodesta 1961 Aleksandr Goldenveizerilta Moskovan konservatoriossa. 
Kapustin on tunnettu jazzvaikutteisesta taidemusiikistaan, mutta on korostanut olevansa nimenomaan klassinen säveltäjä eikä jazzmuusikko. Hänen tuotantoonsa kuuluu mm. "Sarja vanhaan tyyliin" (1977), "24 preludia ja fuugaa" (1997), 16 pianosonaattia sekä kuusi pianokonserttoa.
Maria Vuorio

Maria Vuorio (s. 30. joulukuuta 1954 Jokioinen) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut satuja, kertomuksia, novelleja, romaaneja ja runoja. Osa teoksista on julkaistu Maria Mikkolan nimellä.
Vuorio on toiminut vapaana kirjailijana vuodesta 1983. Kirjailijan uransa lisäksi hän on ollut lasten- ja nuortenkirjallisuuden kustannustoimittaja, kirjoittanut arvosteluja ja kääntänyt kirjallisuutta.
Neljä Vuorion teosta on ollut Finlandia Junior -palkintoehdokkaana: "Olen nähnyt sellaisen" (1999), "Kultaraha nurkan alla" (2000), "Siitä ei kukaan tiedä" (2005) ja "Orava ja pääskynen" (2007).
Vuoriolle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.
Morton Berger

Morton Robert Berger (s. 2. heinäkuuta 1951) on opettaja, joka tuomittiin Arizonassa Yhdysvalloissa 20:n lapsipornoa esittävän kuvan hallussapidosta 200 vuodeksi vankeuteen. Arizonan korkein oikeus ei muuttanut tuomiota, eikä Yhdysvaltain korkein oikeus ottanut sitä käsittelyyn, joten tuomio jäi voimaan.
Vuonna 2002 52-vuotiaan Bergerin tietokoneelta löydettiin tuhansia lapsipornoa esittäviä kuvia. Syyttäjä vaati 340 vuoden tuomiota, mutta tuomari määräsi 20 kuvasta jokaisesta 10 vuoden tuomion, mikä oli osavaltiossa tuomion minimipituus kyseisestä teosta. Tuomion mukaan Berger ei voi päästä ehdonalaiseen, eikä häntä voida armahtaa. 
Berger pyysi Yhdysvaltain korkeinta oikeutta ottamaan tapauksen käsittelyyn sillä perusteella, että tuomion pituus rikkoisi maan perustuslakia. Anomuksen mukaan missä tahansa muussa osavaltiossa sekä liittovaltion tuomioistuimessa tuomion pituus olisi luultavasti ollut noin viisi vuotta. Helmikuussa 2007 korkein oikeus hylkäsi anomuksen.
Bernhard Meyer

Bernhard Meyer (1767 Hanau – 1836 Offenbach am Main) oli saksalainen lääkäri, kasvitieteilijä ja ornitologi.
Meyer teki lintutieteellisiä retkiä Hollantiin, Sveitsiin ja Tanskaan vuosina 1805–1827.
Meyer kirjoitti yhdessä Philipp Gottfried Gaertnerin (1754–1825) ja Johannes Scherbiuksen (1769–1813) kanssa kasvitieteellisen teoksen "Flora der Wetterau" (1799). Yhdessä Johann Wolfin kanssa hän kirjoitti lintutieteellisen teoksen "Taschenbuch der deutschen Vögelkunde Oder kurze Beschreibung aller Vögel Deutschlands" (Frankfurt am Main, 1810).
Meyer antoi tieteellisen nimen grönlanninlokille vuonna 1822. Hän perusti lintukokoelman Senckenbergin luonnonhistorialliseen museoon Frankfurt am Mainiin.
Kasettitreidaus

Kasettitreidaus (myös treidaus, nauhatreidaus tai treidausskene) tarkoittaa musiikkikasettikopioiden vaihtamista postitse. Sitä harrastettiin pääasiassa 1980–1990-luvuilla.
Kasettitreidauksella oli merkittävä rooli varsinkin punkin ja metallimusiikin, sen yhtyeiden ja tyylilajien ääri-ilmiöiden tunnetuksi tulemisessa sekä suosion kasvussa. Artistit ja fanit kopioivat etenkin demonauhoja C-kaseteille ja postittivat niitä saatekirjeineen toisille yhtyeille ja faneille. Treidauskontakteja solmittiin yhtyeiden konserteissa, musiikkilehtien ilmoituspalstoilla sekä samantyyppistä musiikkia kuuntelevien kavereiden kesken. Treidauksen lieveilmiö oli levy-yhtiöiden tulonmenetykset jokaista kopioitua albumia kohden, sekä nauhoitetun musiikin laadun heikentyminen, koska analogisilla kasettinauhureilla kopioitujen nauhojen äänenlaatu heikkeni jokaisella kuuntelu- ja kopiointikerralla.
Laajimmillaan kopioiden vaihtaminen oli maailmanlaajuista, ja toimintaa pyörittivät musiikkifanien ja -yhtyeiden lisäksi fanzinet, pienet levy-yhtiöt sekä levykaupat, joissa kasettikopiodemojen kautta saattoi tutustua uusiin yhtyeisiin.
Kasettitreidaus lakkasi 1990-luvun lopulla internetin ja MP3-äänenpakkausmenetelmän myötä.
Heinrich Ignaz Franz Biber

Heinrich Ignaz Franz von Biber (kastettu 12. elokuuta 1644 Wartenberg (nyk. Stráž pod Ralskem) lähellä Reichenbergiä (nyk. Liberec) – 3. toukokuuta 1704 Salzburg) oli böömiläissyntyinen itävaltalainen säveltäjä ja viulisti.
Elämä.
Biber syntyi nykyisen Tšekin tasavallan alueella ja opiskeli Troppaun (nyk. Opava) jesuiittaseminaarissa. 1660-luvulla hän työskenteli Grazissa, vuosina 1668–1670 Kremsierissä (nyk. Kroměříž) Olmützin piispa Karl Liechtenstein-Castelcornon palveluksessa ja siitä alkaen Salzburgin arkkipiispanhovissa, vuodesta 1684 kuolemaansa asti hovikapellimestarina. Biber aateloitiin vuonna 1681, jolloin hän omaksui sukunimekseen von Bibern.
Biber oli omana aikanaan arvostettu viuluvirtuoosi, ja huomattava osa hänen tuotannostaan on viulumusiikkia. Muuten hän sävelsi mm. oopperoita, messuja ja motetteja.
Franz von Suppè

Franz von Suppè, oikea nimi Francesco Ezechiele Ermenegildo cavaliere de Suppè, (18. huhtikuuta 1819 Split, Kroatia – 21. toukokuuta 1895 Wien, Itävalta) oli kymmenistä opereteistaan tunnetuksi tullut romantiikan ajan itävaltalainen säveltäjä ja teatterikapellimestari. Muutamaa hänen 190 näyttämöteoksestaan esitetään yhä:"Die schöne Galathée" ("Kaunis Galathea"), "Boccaccio" ja "Fatinitza". Suppèn tunnetuin yksittäinen sävellys lienee vuonna 1866 valmistuneen "Kevyt ratsuväki" -operetin alkusoitto.
Suppè syntyi Splitissä. Hän asui ja opiskeli varhaisina vuosinaan musiikkia Kroatian Zadarissa. Vuonna 1835 hän muutti Wieniin opiskelemaan musiikkia.
Suppè esiintyi myös laulajana: hän debytoi vuonna 1842 Gaetano Donizettin oopperassa "Lemmenjuoma" tohtori Dulcamaran bassoroolissa. 
Suppè työskenteli Wienissä ja kuoli siellä vuonna 1895. Hänet haudattiin Zentralfriedhofiin.
Georges Rodenbach

Georges Rodenbach (16. heinäkuuta 1855 Tournai, Belgia – 25. joulukuuta 1898 Pariisi, Ranska) oli ranskankielinen belgialainen kirjailija, joka edusti symbolismia. Hän aloitti runoilijana, mutta hänen pääteoksensa on kuitenkin romaani "Bruges-la-morte" (1892, suom. "Kuollut Brügge", 1915).
Rodenbach oli hyvin varhain omistautunut muistojen ja mystiikan runoudelle. Hänen nuoruutensa kotikaupunki oli Gent. Taloudellisesti riippumattomana hän saattoi omistautua yksinomaan kirjoittamiselle. Hänen esikoisteoksensa oli Brysselissä ilmestynyt runokokoelma "Le foyer et les champs" (1878), jota seurasivat "Les tristesses" (1879) ja "Ode à la Belgique" (1880). Muutettuaan Pariisiin hän liikkui lähinnä Goncourt-veljesten piireissä, mutta vuosien mittaan ilmensi yhä selvemmin liittymisensä dekadenttien symbolistis-mystiseen taiteeseen. Kuollessaan hän oli saavuttanut teoksillaan vakiintuneen aseman aikansa Belgian merkittävimpiin kuuluvana kirjailijana.
Erich Wolfgang Korngoldin ooppera "Die tote Stadt" perustuu Rodenbachin teokseen "Kuollut Brügge" ("Bruges-la-morte", 1892).
Cris

Cristiano Marques Gomes, (synt. 3. kesäkuuta 1977, Guarulhos, São Paulo, Brasilia) paremmin tunnettu nimellä Cris, on brasilialainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi keskuspuolustajan pelipaikalla. Hän on pituudeltaan 183-senttimetrinen. Hän pelasi 17 ottelua Brasilian A-maajoukkueessa ja teki yhden maalin. Hän kuului joukkueensa kokoonpanoon vuoden 2006 MM-kilpailuissa, jossa hän ei kuitenkaan pelannut otteluakaan.
Pelaajauransa jälkeen Cris on toiminut valmennustehtävissä, viimeisimpänä vuodet 2024–2025 LB Châteauroux’lle.
Automorfinen luku

Matematiikassa "n"-automorfinen luku on positiivinen kokonaisluku "k" niin, että formula_1:n viimeiset numerot ovat samat kuin "k". 1-automorfinen luku on luku "k", jonka neliö päättyy lukuun "k".
1-automorfisia lukuja ovat esimerkiksi 52 = 25, 762 = 5776 ja 8906252 = 793212890625.
Ensimmäisiä 1-automorfisia lukuja ovat 1, 5, 6, 25, 76, 376, 625, 9376, 90625 ja 109376.
Jules Bordet

Jules Jean Baptiste Vincent Bordet (13. kesäkuuta 1870 – 6. huhtikuuta 1961) oli belgialainen immunologi ja mikrobiologi. "Bordetella"-proteobakteerit on nimetty hänen mukaansa. 
Bordet valmistui lääketieteen tohtoriksi vuonna 1892 ja aloitti vuonna 1894 työskentelyn Pariisin Pasteur-instituutissa. Hän palasi Belgiaan ja perusti Brysseliin paikallisen Pasteur-instituutin vuonna 1901.
Yksi Bordet’n tunnetuimmista ansioista on hinkuyskän aiheuttavan "Bordetella pertussis" -bakteerin eristäminen Octave Gengoun kanssa vuonna 1906. Hänestä tuli vuonna 1907 bakteriologian professori Brysselissä.
Bordet’lle myönnettiin vuonna 1919 Nobelin lääketieteen palkinto.
Aleksandr Rodtšenko

Aleksandr Mihailovitš Rodtšenko (: 5. joulukuuta 1891 Pietari – 3. joulukuuta 1956 Moskova) oli neuvostoliittolainen muotoilija, kuvanveistäjä, taidemaalari, teatteri- ja elokuvalavastaja, arkkitehti, taidegraafikko ja valokuvaaja.
Rodtšenko opiskeli Kazanin taidekoulussa (1907–1914) opettajinaan Nikolai Fešin ja G. D. Medvedev sekä myöhemmin Stroganovin taideteollisessa korkeakoulussa Moskovassa (1914–1917).
Alkuun hän teki abstrakteja töitä ja kuului Kazimir Malevitšin perustamaan ryhmään, mutta siirtyi myöhemmin konstruktivismiin, jonka perustajia hän oli. 1920-luvun alussa hän ryhtyi valokuvaajaksi ja kiinnostui grafiikasta ja suunnittelutöistä.
Hänen puolisonsa oli taiteilija Varvara Stepanova.
Unia

Unia on metalliyhtye Sonata Arctican viides studioalbumi, joka julkaistiin 25. toukokuuta 2007. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.
Sisältö.
"Unian" materiaali on melko paljon toisenlaista kun yhtyeen aiempi materiaali. Haastattelussa laulaja Tony Kakko kertoi, että edellisen, "Reckoning Night" -albumin 160 konsertin maailmankiertue oli liikaa yhtyeelle. Seuraavalla levylle yhtye halusi toisenlaista materiaalia, jonka soittamiseen he eivät kyllästyisi. Niin yhtye toimikin: Unia on tyyliltään progressiivisempaa ja raskaampaa kuin yhtyeen aiempi tuotanto. Tuplabasarikomppeja, joihin etenkin oltiin kyllästytty, ei albumilta löydy, vaan niiden tilalla on huomattavasti monipuolisempia rumpukuvioita. Kappaleiden tempoja on keskimäärin pudotettu edellisiin albumeihin verrattuna ja niistä löytyy enemmän monimutkaisia rakenteita ja koukkuja. Yhtyeen tyyli on siltikin tunnistettavissa. Tony Kakko itse kutsui albumia yhtyeen monipuolisimmaksi ja parhaaksi.
Digipak-version bonuskappaleessa "To Create a Warlike Feel" YUP-yhtyeen Jarkko Martikainen laulaa suomeksi Tony Kakon englanninkielisen laulun päälle. Albumin muutamilla kappaleilla vierailee jousiorkesteri, huomattavimmin kappaleella "Good Enough is Good Enough", jolla ei ole ollenkaan rumpuja, bassoa tai kitaraa.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin "Paid in Full", joka sisältää lisäksi Gary Moore -coverkappaleen "Out in the Fields". Single nousi julkaisuviikollaan singlelistan kärkeen ja oli listan top 20:ssä 7 viikkoa.
Välirikko kitaristin kanssa.
"Unia" on yhtyeen viimeinen pitkäsoitto kitaristi Jani Liimataisen kanssa. Hänet erotettiin välirikon takia, joka oli syntynyt hänen yhteiskuntapalveluksensa suorittamisen laiminlyönnistä. Liimatainen ei ehtinyt soittaa yhtään konserttia albumin maailmankiertueella. Julkaisun aikoihin ilmoitettiin, että hänet korvaa "väliaikaisesti" Elias Viljanen. Vasta 6. elokuuta yhtyeen internetsivuilla julkaistiin tiedote Liimataisen virallisesta erottamisesta ja Viljasen virallisesta jäsenyydestä yhtyeessä. Syyksi asiasta tiedottamisen viiveelle ilmoitettiin mahdollisuuden antaminen Jani Liimataiselle järjestellä yksityiselämänsä kuntoon. Tiedotteessa painotettiin, että erottaminen tapahtui yhteisymmärryksessä.
Menestys.
Ensimmäisellä listaviikollaan Unia nousi suoraan Suomen virallisen albumilistan ensimmäiselle sijalle. Siitä tuli täten Sonata Arctican ensimmäinen listaykkösalbumi. Listalla se viihtyi 18 viikkoa. Vain kahden kuukauden päästä julkaisustaan, 11. heinäkuuta 2007, yhtyeen kotisivulla ilmoitettiin albumin myyneen Suomessa kultaa. Näin siitä tuli yhtyeen nopeiten kultaa myynyt albumi.
Unia on listasijoitusten mukaan Sonata Arctican tähän mennessä myös ulkomailla menestynein albumi. Japanissa sijoitus on ulkomaalaisten levyjen listalla seitsemäs, kaikkien levyjen 22.; Ruotsissa 27.; Saksassa 35.; Sveitsissä 40. ja Itävallassa 62.
William MacGillivray

William MacGillivray (25. tammikuuta 1796, Aberdeen– 4. syyskuuta 1852, Aberdeen) oli skotlantilainen luonnontieteilijä, ornitologi ja taidemaalari.
MacGillivray syntyi Aberdeenissä William MacGillivrayn ja Ann Wishartin aviottomana lapsena. Williamin ollessa 3-vuotias perhe muutti Harrisin saarelle Ulko-Hebrideille. Hän kasvoi isänsä perheen luona. Syntyperänsä vuoksi hän koki lievää halveksuntaa myöhemmin tiedemiespiireissä, muun muassa Charles Darwin sanoi ettei MacGillivraylla ollut herrasmiehen tapoja ja ulkomuotoa.
Hän opiskeli lääketiedettä Aberdeenin King's Collegessa, mutta ei kuitenkaan saattanut opintojaan päätökseen, vaan palasi 3 vuoden kuluttua takaisin Harrisiin ja harjoitti siellä ajoittain lääkärin ammattia. Vuonna 1823 hän pääsi luonnonhistorian professori R. Jamesonin assistentiksi Edinburghin yliopistoon. Hän oli "The Royal College of Surgeons of Edinburgh" museon kuraattori vuodesta 1831, ja luonnonhistorian professori Marischal Collegessa Aberdeenissä vuodesta 1841. Hänet on haudattu Edinburghin New Caltonin hautausmaalle.
MacGillivray oli John James Audubonin ystävä ja kirjoitti suuren osan Audubonin "Ornithological Biographies" teoksesta vuosina 1830–1839. Audubon nimesi valkoluomikerttulin ("Oporornis tolmiei") ystävänsä kunniaksi MacGillivray's Warbleriksi. MacGillivray kuvaili ja nimesi ruusulokin vuonna 1824.
Hänen poikansa John (1822–1867) ja Paul Howard MacGillivray (1834–1895) olivat myös luonnontieteilijöitä.
Paul MacGillivray lahjoitti 214 isänsä maalausta Lontoon Natural History Museumille 1892.
Jan Edström

Jan Edström (s. 22. syyskuuta 1960 Pietarsaari) on suomalainen pastori ja teologi, joka toimi Suomen ekumeenisen neuvoston pääsihteerinä vuosina 1993–2006. Edström edusti Suomen ruotsinkielisiä baptisteja eli Finlands svenska baptistmissionia. Tämän jälkeen hän on toiminut Kirkon Ulkomaanavussa ja kirkon ruotsinkielisessä työssä Ekumeenisen vastuuviikon ruotsinkielisenä projektisihteerinä. 2011 hänet valittiin Suomen ruotsinkielisten vapaakirkkojen yhteistyöelimen Frikyrklig Samverkanin puheenjohtajaksi kahdeksi vuodeksi. 
Edström on opiskellut Åbo Akademissa ja seminaarissa Kaliforniassa. Hän on toiminut Pietarsaaren, Vaasan ja Helsingin ruotsinkielisten baptistiseurakuntien palveluksessa. Edström asuu Espoossa, hänellä on viisi lasta.
Toimiessaan Suomen ekumeenisen neuvoston pääsihteerinä Edström osallistui suurta keskustelua herättäneen Kirkko turvapaikkana- oppaan kirjoittamiseen. Vuonna 2011 hänet valittiin Uskontojen yhteistyö Suomessa USKOT-foorumin puheenjohtajaksi kahdeksi vuodeksi. Foorumi oli tuolloin kolmen monoteistisen uskonnon (juutalaisuus, kristinusko, islam) yhteistyöelin, joka laajeni myöhemmin edustamaan useampia uskontokuntia.
Edströmiä seurasi ekumeenisen neuvoston pääsihteerinä ortodoksipappi Heikki Huttunen.
Edström on aktiivinen trumpetisti ja on tuottanut levyn Vingar (IMU-CD 113), jossa esitetään uusia suomenruotsalaisten säveltäjien sovittamia virsiä ja lauluja.
Jeghegnadzor

Jeghegnadzor () on Armeniassa sijaitsevan Vajots' Dzorin maakunnan pääkaupunki. Asukkaita kaupungissa on 8 357 (2009). Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 7 724 asukasta. Kaupunki sijaitsee viinintuotantoalueella.
Kaupungissa sijaitsee 1200-luvulla rakennettu Arpa-joen ylittävä silta. Puolen tunnin matkan päässä kaupungista sijaitsevat muun muassa Noravankin, Tanahatin ja Tsakhatskarin luostarit sekä pieniä kirkkoja.
Jalkapalloseura Arpa Jeghegnadzor on kotoisin kaupungista.
Eurooppatie E20

E20 eli Eurooppatie 20 on 1 880 kilometriä pitkä eurooppatie, joka johtaa Irlannista Shannonin lentoasemalta Venäjän Pietariin. Tie kulkee useiden lauttamatkojen sekä logistisesti ja rakennusteknisesti merkittävien kohteiden, kuten Juutinrauman ja Ison-Beltin siltojen kautta.
Reitti.
Shannonin lentoasema – Limerick – Dublin … Liverpool – Manchester – Bradford – Leeds – Kingston upon Hull … Esbjerg – Odense – Kööpenhamina – Peberholm – Malmö – Halmstad – Göteborg – Skara – Örebro – Eskilstuna – Södertälje – Tukholma … Tallinna – Kohtla-Järve – Narva – Pietari.
Theodore Roethke

Theodore Huebner Roethke (25. toukokuuta 1908, Saginaw, Michigan, Yhdysvallat – 1. elokuuta 1963 Bainbridge Island, Washington, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hän opetti englantia useissa yliopistoissa. Hänen tuotannossaan ovat keskeisiä luontokuvat ja rytmi. Hän sai Pulitzer-palkinnon 1954 teoksestaan "The Waking".
Roethken isä Otto Roethke oli saksalainen siirtolainen, jolla oli kauppapuutarha.
Hugo Harmia

 
Hugo Edvard Harmia, vuoteen 1927 Hackstedt (30. kesäkuuta 1907 Salmi – 9. maaliskuuta 1952 Kuopio) oli suomalainen arkkitehti. 
Harmian vanhemmat olivat ylimetsänhoitaja John Gustaf Hackstedt ja Lyyli Johanna Huotinen ja puoliso vuodesta 1934 Ruth Margit Kristina Sjöman. Harmia tuli ylioppilaaksi 1927 ja valmistui arkkitehdiksi 1933. Hän teki opintomatkan Keski-Eurooppaan 1937. Helsingin kaupungin rakennustoimiston arkkitehtina Harmia toimi 1934–1947, omaa arkkitehtitoimistoa hän piti Woldemar Baeckmanin kanssa vuodesta 1941. Harmian tunnetuimpia töitä ovat Baeckmanin kanssa suunniteltu Helsingin kauppakorkeakoulu (1950) sekä Porin lyhytaaltoasema (1939).
Pohjois-Italia

Pohjois-Italia tarkoittaa yleensä maantieteellistä aluetta, johon kuuluvat Italian niemimaan pohjoisosa, Pojoen laakso ja Alppien vuoriston eteläisiä osia. Pohjois-Italian suurin kaupunki on Milano.
Pohjois-Italiaan kuuluvat seuraavat kahdeksan Italian kahdestakymmenestä alueesta:
Tomoji Tanabe

Tomoji Tanabe ( "Tanabe Tomoji", 18. syyskuuta 1895 – 19. kesäkuuta 2009) oli maailman vanhin elossa ollut mies. Tanabea vanhempia naisia oli Japanissa tuolloin elossa kaksi ja koko maailmassakin vain kuusi. Hän oli kotoisin Kyūshūn saarelta Japanista. Omien sanojensa mukaan hänen pitkäikäisyytensä johtui päivittäisestä maitomukillisesta.
Tanabesta tuli Japanin vanhin elossa oleva mies, kun Nijiro Tokuda kuoli 111-vuotiaana 12. kesäkuuta 2006. Puertoricolainen Emiliano Mercado del Toro (115) kuoli 24. tammikuuta 2007, jolloin Tanabesta tuli virallisesti maailman vanhin elossa oleva mies. Tanabe kuoli 113-vuotiaana sydämen vajaatoimintaan, jolloin maailman vanhimmaksi elossa olevaksi mieheksi tuli Henry Allingham.
Tomoji Tanaben kuollessa maailman vanhin elossa oleva ihminen oli Gertrude Baines, johon hänellä oli yli vuoden ja viiden kuukauden ikäero.
Miyakonojossa syntynyt Tanabe työskenteli insinöörinä. Hänellä oli kahdeksan lasta, 25 lastenlasta, 53 lastenlastenlasta sekä kuusi lastenlastenlastenlasta. Ennen kuolemaansa Tanabe asui yhdessä viidennen poikansa ja miniänsä kanssa.
Johanna Booyson

Johanna Booyson (17. tammikuuta 1857 – 16. kesäkuuta 1968) oli pitkäikäinen eteläafrikkalainen.
Booyson on virallisesti Etelä-Afrikan historian vanhin ihminen, vaikka Moloko Temon väitettiin olleen 130-vuotias, kun hän äänesti vuonna 2004. Tämä tekisi Temosta maailman kaikkien aikojen vanhimman ihmisen – "Guinnessin ennätysten kirja" ei kuitenkaan tunnusta tätä.
Booyson oli 104-vuotias, kun Etelä-Afrikan tasavalta itsenäistyi Yhdistyneestä kuningaskunnasta täysin. Hän oli muutamien kuukausien ajan maailman vanhin elossa oleva ihminen. Häntä edelsi John Mosely Turner, mutta Booyson ehti olla maailmanennätyksen haltija vain muutaman kuukauden ajan ennen kuin kuoli 111-vuotiaana. Häntä seurasi ennätyksen haltijana Marie Bernátková.
Ramona Trinidad Iglesias-Jordan

Ramona Trinidad Iglesias-Jordan de Soler (31. elokuuta tai 1. syyskuuta 1889 – 29. toukokuuta 2004) oli maailman vanhin elossa oleva ihminen marraskuusta 2003 kuolemaansa. Hän oli kotoisin Puerto Ricosta.
Iglesias-Jordan syntyi ja kasvoi Utuadossa Eduardo Iglesias-Ortizin ja Luisa Jordan-Correan tyttärenä. Viralliset lähteet tarjoavat kahta eri syntymäpäivää, 31.8. ja 1.9.1889. Vuoden 1910 väestönlaskennassa hänen iäkseen mainittiin 20. Hän oli 23-vuotias mennessään 26. joulukuuta 1912 naimisiin Alfonso Solerin kanssa. Pariskunta asui Arecibossa. Heillä ei ollut yhteisiä lapsia, mutta he adoptoivat Roberto Torresin. 
Iglesias-Jordan kävi koulunsa Puerto Ricolla. Hän sai vain perustason koulutuksen, mutta osasi puhua äidinkielensä espanjan lisäksi sujuvasti englantia. Hänen aviomiehensä kuoli 1970-luvulla.
Mitoyo Kawate kuoli 13. marraskuuta 2003, jolloin Iglesias-Jordanista tuli maailman vanhin elossa oleva ihminen. Guinnessin ennätysten kirja tunnusti tämän kuitenkin vasta 2004, ja kunnia meni aluksi virheellisesti Charlotte Benknerille.
Iglesias-Jordan kuoli keuhkokuumeeseen lyhyen sairaalassaolon jälkeen Río Piedrasissa 114 vuoden ja 272 päivän iässä.