tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rob Hollink

Rob Hollink (s. 27. maaliskuuta 1962, Enschede) on alankomaalainen pokeriammattilainen.
Hollink on saavuttanut menestystä sekä omaha että texas hold'em -turnauksissa. Pot limit omahassa Hollink on voittanut Master Classics of Pokerissa vuonna 2001, Austrian Mastersissa 2002, Euro Finals of Pokerissa 2003 ja World Heads-Up Poker Championshipissa 2004. Hän oli World Series of Pokerin 2 500 dollarin sisäänoston pot limit omaha -turnauksessa kahdeksan vuonna 2003 ja samana vuonna WSOP:n $ 5,000 Seven Card Stud -turnauksessa kuudes.
Hollinkin uran toistaiseksi suurin voitto on European Poker Tourin Grand Finalin ykköstila Monte Carlosta maaliskuulta 2005. 211 pelaajan turnauksen voitosta Hollink ansaitsi 635 000 euroa.
World Poker Tourilla Hollink on ollut kerran finaalipöydässä: kolmannen kauden WPT Championship -turnauksessa, jossa hän oli Tuan Len voittaessa viides.
Syyskuussa 2007 Hollinkin turnausansiot ylittivät 2,2 miljoonaa dollaria.
Arto Kytöhonka

Arto Olavi Kytöhonka (27. tammikuuta 1944 Pori – 16. helmikuuta 1992 Nastola) oli suomalainen runoilija ja tietokirjailija.
Kytöhonka työskenteli Ilta-Sanomien kolumnistina ja Hämeen läänintaiteilijana. Lisäksi hän veti kirjallisuuskursseja ja hänellä oli oma, Äitini talo -niminen pienkustantamo.
Kytöhonka oli 1980-luvulla myös yksi mikrotietokoneiden käytön edelläkävijöistä kirjailijoiden joukossa. Hän suomensi eräiden ohjelmien käyttöliittymiä, kehitteli runogeneraattorin ja kirjoitti tekstinkäsittelyoppaan tavallisille tietokoneen käyttäjille. Kytöhonka jaksoi myös toistuvasti muistuttaa tiedotusvälineitä käsitteiden hakkeri ja krakkeri välisestä erosta.
Arto Kytöhonka teki itsemurhan 48-vuotiaana helmikuussa 1992. Hänen isänsä oli porilainen kirjakauppias Ole Kytöhonka ja isoisänsä rakennusmestari Arthur Fagerholm.
Kenta Kobashi

Kenta Kobashi (s. 27. maaliskuuta 1967) on japanilainen showpainija. Hän painii tällä hetkellä Pro Wrestling NOAH:issa. Kobashin ensiesiintyminen tapahtui vuonna 1988, All Japan Pro Wrestlingin "(AJWP)" riveissä. Hänet on kouluttanut Masanobu Fuchi, Giant Baba, Dory Funk jr. ja Kazuharu Sonoda.
Jutta Zilliacus

Jutta Armelle Zilliacus (o.s. Kingo; s. 25. heinäkuuta 1925 Helsinki) on suomalainen toimittaja, kirjailija ja poliitikko. Hän toimi Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana Helsingin vaalipiiristä vuosina 1975–1987. Zilliacus oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1968–1984.
Elämänvaiheet.
Zilliacuksen vanhemmat olivat Pietarista Suomeen vallankumousta pakoon muuttaneet virolaiset pianonvirittäjä Johann Kingo ja kotirouva Jenny (o.s. Pihlak). Hänen Johann-isänsä oli muusikko ja suoritti asepalveluksensa torvensoittajana tsaarin armeijassa Pietarissa 1890-luvulla. Asepalveluksen jälkeen hän piti omaa pianokauppaa Pietarissa. Äiti Jenny työskenteli myös Pietarissa suuriruhtinattaren hovissa. Zilliacuksen vanhemmat tapasivat toisensa vasta Suomessa. Hän sai syntyessään Viron kansalaisuuden.
Zilliacuksen perhe asui Kaivopuistossa samassa paikassa, jossa sijaitsee nykyinen Viron suurlähetystö. Zilliacus oli Viron kansalainen 10-vuotiaaksi saakka. Hän kävi ensin ruotsinkielistä kansakoulua ja sen jälkeen Helsingin saksalaista koulua, jossa hänen paras luokkakaverinsa oli tuleva näyttelijä Kyllikki Forssell. Myös Jutta näytteli jonkin verran, esimerkiksi elokuvissa, jolloin hän käytti nimeä Jutta Armela. Hän toimi nuoruudessaan myös muun muassa mannekiinina, televisiokuuluttajana ja Mannerheimin sihteerinä.
Kesäisin perhe asui Zilliacuksen sukulaisten luona Haapsalussa. Toisen maailmansodan aikana Zilliacuksen Viron-sukulaiset joko vietiin Siperiaan tai he pakenivat Saksaan.
Zilliacuksen puoliso oli toimittaja ja kirjailija Benedict Zilliacus. Koulutukseltaan Jutta Zilliacus on ylioppilas.
Kunnianosoituksia.
Zilliacukselle on myönnetty Axel Olof Freudenthal -mitali vuonna 1996.
Radek Zelenka

Radek Zelenka on kuvitteellinen hahmo scifi-sarjassa "Stargate Atlantis". Hän toimii Atlantiksessa tiedemiehenä, ja häntä näyttelee kanadantšekkiläinen David Nykl.
Zelenka on Atlantis-retkikunnan tšekkiläinen tiedemies, joka on moneen otteeseen auttanut Atlantiksen henkilökuntaa tukalissa tilanteissa. Hän on asiantuntija muinaisten teknologian suhteen ja toimii yleensä tiiviissä yhteistyössä Rodney McKayn kanssa, jolla on tunnetusti vaikeuksia antaa kiitosta kenellekään hyvin tehdystä työstä. Zelenka on kuitenkin jopa McKayn mielestä etevä tiedemies, ja hän jopa kehui tätä henkilökohtaisesti sen jälkeen, kun Zelenka oli haavoittunut hengenvaarallisesti voimakkaassa energiapurkauksessa. Miesten keskinäistä kinailu kuitenkin jatkuu kuten ennenkin.
Jaksossa "Hot Zone" ilmenee, että Zelenkaan on rokotettu muinaisten geeni, mutta hänen kehonsa hylkii geeniä eikä hän näin ollen pysty käyttämään kaikkia muinaisten laitteita.
Jaakko Syrjä

Jaakko Johannes Syrjä (7. maaliskuuta 1926 Pälkäne – 22. toukokuuta 2022 Ylöjärvi) oli suomalainen kirjailija ja kustannustoimittaja.
Ura.
Syrjän vanhemmat olivat maanviljelijä, karjakauppias Juho Nestori Syrjä ja Martta Syrjä o.s. Niemiö. Syrjän ollessa seitsemänvuotias perhe muutti Juupajoelle. Käytyään kansakoulun Syrjä muutti sota-aikana Tampereelle ja työskenteli Lokomolla varastoapulaisena ja jyrsijäoppilaana, sitten kenkätehtaalla varastoapulaisena ja vuodesta 1947 lähtien palomiehenä. 
Vuonna 1953 Syrjä voitti Tampereen kaupunginkirjaston kirjoituskilpailun novellillaan ”Sinne tuli karhu”. Voittonsa jälkeen Syrjästä tuli kirjastonjohtaja Mikko Mäkelän vetämän kirjallisen piirin jäsen, ja hän tutustui tällöin myös kirjailija Väinö Linnaan, josta tuli hänen pitkäaikainen ystävänsä. Syrjän esikoisromaani "Lumpeenkylässä" syntyi Linnalta ja Mäkelän piiristä saatujen vaikutteiden perusteella. Syrjä käytti myös Alex Matsonin kirjaa "Romaanitaide" apuna teoksen rakenteen suunnittelussa.
Syrjä toimi pitkään WSOY:n ja Gummeruksen kustannustoimittajana, mainospäällikkönä ja kotimaisen kirjallisuuden osaston johtajana. Hän toimi myös Kalle Päätalon kanssa yhteistyössä ja muokkasi tämän teoksia julkaisukuntoon. Vuodesta 1973 alkaen Syrjä oli vapaa kirjailija.
Syrjä toimi Suomen kirjailijaliiton puheenjohtajana 1975–1980, Pirkkalaiskirjailijoiden puheenjohtajana 1973–1975 ja johtokunnan jäsenenä niissä sekä Väinö Linna -seurassa vuodesta 1978 alkaen.
Yksityiselämä.
Jaakko Syrjän puoliso oli kirjailija Kirsi Kunnas, jonka kanssa avioitui vuonna 1957. Heidän poikiaan ovat muusikot Mikko ja Martti Syrjä. Kirjailija Juhani Syrjä ja pilapiirtäjä Seppo Syrjä ovat Jaakko Syrjän veljiä.
Muistisairautta potenut Syrjä vietti viimeiset vuotensa hoitokodissa Ylöjärvellä. Hän kuoli hoitokodissa toukokuussa 2022. Syrjä oli sairastunut koronaan viikkoa ennen kuolemaansa. Hänen vaimonsa Kirsi Kunnas oli kuollut noin kuusi kuukautta aikasemmin marraskuussa 2021.
Timo Töyrylä

Timo Sakari Töyrylä (11. elokuuta 1921 Asikkala – 1. tammikuuta 1987) oli suomalainen opettaja, toimittaja ja runoilija. 
Henkilöhistoria.
Töyrylän vanhemmat olivat opettaja Eemeli Töyrylä ja Vaava Rebekka Vesanen ja puoliso vuodesta 1945 Sirkka-Liisa Vuorinen. Hän kävi seitsemän luokkaa oppikoulua. Töyrylä toimi kansakoulunopettajana Kemijärvellä, Lohtajalla, Lestijärvellä ja Viitasaarella 1948−1958 sekä Päijät-Häme-lehden päätoimittajana 1960−1975 ja lehden erikoistoimittajana vuodesta 1975. Hän sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen.
Kirjallinen tuotanto.
Töyrylä julkaisi ensimmäiset sodasta aiheensa saaneet runokokoelmansa jo 1940-luvulla.
Leo Kalervo

Leo Kalervo Eklin (kirjailijanimi Leo Kalervo) (27. syyskuuta 1924 Leppävesi, Laukaa – 22. kesäkuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Vapaana kirjailijana vuodesta 1958 toiminut Leo Kalervo sai Valtion kirjallisuuspalkinnon kolmesti (1961, 1967 ja 1978), Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon 1985 ja Pro Finlandia -mitalin 1973. Hänen tuotantonsa aiheena on muuttuva maaseutu.
Kalervo kertoo esikoisteoksessaan "Malttamaton nuoruus" nuoren kamppailusta pahaa sairautta vastaan. Jouko Tyyri on tiivistänyt Kalervon kirjallisen sanoman sanoihin "maa ja maltti". Tyyrin näkemys Kalervosta on, että tämä on kuin maratoonari: pääsee vauhtiin vasta parin sadan sivun jälkeen. Kalervo kehitti ihmisen sisäisestä kriisistä kumpuavaa muutosta teoksessa "Pelivara" (1961) ja sen jälkeisissä teoksissa. 
Kalervoa oli luonnehdittu vanhakantaiseksi maalaisrealistiksi, mutta vähitellen ilmeni, että hän oli osunut ajan hermoon. Ekologinen ajattelu liikkui samoilla linjoilla kuin Kalervo esimerkiksi romaanissa "Maa kuuntelee sinua" (1977), jossa raskas ruumiillinen työ saa kunnian koneiden edellä. Teoksessa "Vuonna 1932" (1978) hän korostaa perustyön merkitystä aikakauden talouslamassa. 
Novellikokoelmassa "Elämän koulussa" (1986) Kalervo kuvaa tarkasti maalaiselämää, ja romaanin "Syömäköyhä" (1983) päähenkilö on maaseutua kiertävä halkokauppias, jonka varovaisuus on eduksi talouslaman iskiessä mutta haitaksi naisten iskennässä. Muistelmiaan hän kirjasi teoksiin "Itseäni jäljittämässä" (1981) ja "Hyötysuhde" (1989).
Kalervo kävi Suomen osuuskauppakoulun ja Alkio-opiston.
Leo Kalervo Eklin kuoli kesäkuussa 2011 86-vuotiaana sairastettuaan pitkään Alzheimerin tautia.
Aapo Junkola

Aapo Kustaa Niemi-Junkola (14. joulukuuta 1935 Helsinki – 14. marraskuuta 2017 Tampere) oli suomalainen kirjailija, joka toimi kirjailijatyön lisäksi kihlakunnansyyttäjänä. Hänen kirjailijanimensä oli Aapo Junkola.
Junkola valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1960 ja varatuomariksi 1963.
Junkolan pääteoksia ovat 1960-luvulla ilmestyneet romaanit "Lintujen aika" (1965) ja "Varjojen aika" (1966), joissa kritisoitiin tuomioistuinlaitosta. 
Junkola on tehnyt myös käännöstöitä. Hän on kääntänyt suomeksi kreikkalaisia klassikoita (Sapfo, Lukianos) ja Kreikan kansallisrunoilijan Konstantinos Kavafisin runoja sekä japanilaista kaunokirjallisuutta.
Riot-On!

Riot-On! on suomalainen dokumenttielokuva, joka kertoo Riot-E-peliyrityksen tarinan 2000-luvun käänteessä. Suuret yritykset, muun muassa Nokia, sijoittivat runsaasti riskirahaa yhtiöön, joka ei kuitenkaan onnistunut tuottamaan peleillään vastinetta sijoitetuille rahoille.
"Riot-On!" oli ensimmäinen suomalaisen ohjaama elokuva, jonka Ison-Britannian yleisradioyhtiö BBC esitti parhaaseen katseluaikaan. Elokuva on esitetty valtakunnallisilla televisiokanavilla myös Ranskassa, Alankomaissa, Tanskassa, Ruotsissa, Australiassa, Israelissa ja Virossa. Suomessa elokuva esitettiin Yle TV 2:ssa vuonna 2007. Canal+ esitti sitä muualla Skandinaviassa ja lisäksi Espanjassa.
Osa elokuvassa esiintyneistä vaati elokuvaa esityskieltoon, mutta vaatimukselle ei ollut juridisia perusteita. Tilanne elokuvantekijöiden ja yrityksen entisten työntekijöiden välillä kärjistyi niin paljon, että elokuvan ensi-iltaan jouduttiin palkkaamaan turvamiehiä.
Arvioita ja kritiikkejä.
Elokuvaa luonnehdittiin "Helsingin Sanomien" Nyt-liitteen arvostelussa "vähemmän pohtivaksi", ja sitä arvosteltiin vähäpukeisten naisten käytöstä kuvituksessa sekä siitä, että se on yhtiön entisten työntekijöiden tekemä. Tosin elokuvan haastattelut ja taustatutkimuksen teki brittiläinen toimittaja Peter Day. Elokuvan televisioesityksen aikoihin Helsingin Sanomien Marjatta Möttölä julkaisi elokuvasta hieman myönteisemmän arvion. MTV3:n nettisivujen arvostelija Minna Karila kuvaili elokuvaa "hyväksi viihteeksi", jonka jutut ovat "oikeasti hauskoja".
Ulkomailla elokuva sai myönteisiä arvosteluja, ja muun muassa brittilehti "The Times" kuvaili elokuvaa "yltäkylläisesti leikatuksi", "poikkeuksellisen rääväsuiseksi" ja "ratkiriemukkaaksi" dokumentiksi IT-buumista. Kun elokuvasta julkaistiin DVD Australiassa, muun muassa elokuvalehti Film Ink Magazine kirjoitti siitä artikkelin. Levitysyhtiö totesi, ettei pohjoismainen dokumentti ole koskaan saanut alueella yhtä suurta huomiota.
Palkinnot.
Elokuva sai kansainvälisiä palkintoja, muun muassa Grand Festival Awardin Berkeleyn elokuvajuhlilla vuonna 2006 sekä juryn erikoismaininnan Raindance-elokuvajuhlilla. Suomessa elokuva oli ehdolla parhaan dokumentin Jussi-palkinnon saajaksi. "Nöjesguidenin" lukijat valitsivat sen vuoden parhaaksi elokuvaksi vuonna 2005.
Aaro Pakaslahti

Aaro Antti Pakaslahti (7. kesäkuuta 1903 Oulu – 20. toukokuuta 1969 Madrid, Espanja) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan filosofian tohtori. Johannes Pakaslahti on hänen poikansa.
Henkilöhistoria.
Aaro Pakaslahti osallistui lukioikäisenä Oulun lyseon suojeluskuntalaisena sisällissodan aikana Oulun taisteluihin helmikuussa 1918 sekä sen jälkeen Heimosodissa Aunuksen retkeen keväällä 1919, jossa hän haavoittui. Vuosina 1926–1927 Pakaslahti toimi Ylioppilaslehden päätoimittajana ja vuosina 1927–1928 Suomalaisuuden Liiton yleissihteerinä. Opiskeluaikoinaan ja työuransa alussa Pakaslahti oli aktiivinen toimija Akateemisessa Karjala-Seurassa, johon hän liittyi jo sen perustamisvaiheessa vuonna 1922. Hän oli AKS:n johtokunnan jäsen vuosina 1922–1924 ja sihteeri vuonna 1924.
Pakaslahti siirtyi ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1928. Hän oli ulkoasiainministeriön poliittisen osaston päällikkönä 1939–1941 ja kansliapäällikkönä 1941–1943. Sen jälkeen hän oli Suomen lähettiläänä Vichyn Ranskassa 1943–1944. 
Jatkosodan päätyttyä ja poliittisen suhdanteen muututtua Pakaslahti joutui ensin disponibiliteettiin ja edelleen pois ulkoministeriön tehtävistä. Vuosina 1949–1956 hän oli teknisen alan järjestöjen asiamiehenä. Presidentti Urho Kekkonen palautti hänet jälleen diplomaatiksi.
Pakaslahti toimi suurlähettiläänä New Delhissä Intiassa vuosina 1956–1959, Bangkokissa Thaimaassa ja samalla Jakartassa Indonesiassa 1958–1959, Ankarassa Turkissa ja samalla Bagdadissa Irakissa, Teheranissa Iranissa sekä Islamabadissa Pakistanissa 1959–1966 ja Madridissa Espanjassa 1966–1969.
Talvisodan alla ja sen aikana Pakaslahti kuului virka-asemansa vuoksi Suomen ulkosuhteita hoitaneeseen ulkoministeriön suppeaan sisärenkaaseen esimiehinään ulkoministerit Eljas Erkko ja Väinö Tanner. Muistelmansa talvisodan ajalta Pakaslahti kirjoitti jo vuosina 1944–1945, mutta viivytti niiden julkaisua, kunnes Erkko ja Tanner olivat kuolleet. Lopullisen aiheen muistelmiensa julkaisemiseen Pakaslahti kertoi saaneensa, kun kokoomuksen ehdokas vuoden 1968 presidentinvaalissa, pankinjohtaja Matti Virkkunen oli eräässä vaalipuheessaan syksyllä 1967 väittänyt Pakaslahden vastustaneen Moskovan rauhansopimuksen hyväksymistä vuonna 1940. Pakaslahti täsmensi sanelleensa eriävän mielipiteensä valtioneuvoston pöytäkirjaan presidentin esittelyssä 12. maaliskuuta 1940, jolloin Moskovassa olleille suomalaisille rauhanneuvottelijoille annettiin valtuudet allekirjoittaa rauhansopimus.
Alex Matson

 
Alex (Alexander) Matson, kirjailijanimet: "Aaro Evä, Aleksi Valkeakylä" (8. marraskuuta 1888 Koivisto – 29. marraskuuta 1972 Tampere) oli suomalainen kirjailija, kriitikko, taiteilija ja kirjallisuudentutkija, jonka pääteoksella "Romaanitaide" oli suuri vaikutus sodanjälkeiseen suomalaiseen kirjallisuuteen.
Elämäkerta.
Matsonin vanhemmat olivat merimies ja kauppias Matias Matson ja Judit Torckel. Pian Alexin syntymän jälkeen perhe muutti Englantiin. Matsonin perhe eli aluksi vaikeissa oloissa, ja Alex Matson sairastui aliravitsemuksen takia riisitautiin. Hän aloitti koulun viisivuotiaana, ja saatuaan koulunsa päätökseen 14-vuotiaana hän ryhtyi avustamaan isäänsä tämän omistamassa räätälinverstaassa Hullin kaupungissa. Sairastuttuaan tuberkuloosiin Alex Matson oli vuoden verran parantolassa Saksassa ja palasi sitten Suomeen.
Vuosina 1905–1909 Matson työskenteli eräässä vientiliikkeessä ja luki tänä aikana runoutta, sosialistista kirjallisuutta sekä Nietzschen ja Bernard Shaw’n teoksia. Matson aikoi aluksi ryhtyä taiteilijaksi, harjoitteli piirtämistä ja vesivärimaalausta ja opiskeli Hullissa taidetta. Lopetettuaan taideopintonsa Matson toimi tulkkina Montrealiin matkanneessa laivassa.
Palattuaan Suomeen Matson piti ensimmäisen taidenäyttelynsä Helsingissä ja työskenteli vuodesta 1914 lähtien taiteilijana ja taideopettajana. Ensimmäisen romaaninsa "Maata paossa" hän julkaisi 1920. 
Vuosina 1922–1929 Matson oli naimisissa kirjailija Kersti Bergrothin kanssa. He asuivat ensin Lontoossa, jossa Matsonilla oli työpaikka Suomen suurlähetystössä, ja sitten Tyrisevällä Karjalankannaksella. Matsonin aloitteesta Bergroth julkaisi vuosina 1927–1930 "Sininen kirja" -nimistä kirjallisuuslehteä, jossa esiteltiin englantilaista kulttuuria suomalaisille. Toisen avioliiton Matson solmi Kerttu Kailan kanssa.
1930-luvulla Matson kirjoitti "Finnish Trade Review" -lehteen ja alkoi myös toimia kääntäjänä. Sodan jälkeen hän oli mukana Tampereelle perustetussa Mäkelän piirissä, joka oli kirjastonjohtaja Mikko Mäkelän johdolla toiminut kirjallinen piiri. Se kokoontui säännöllisesti Tampereen kaupunginkirjastossa, ja sen jäseninä olivat muun muassa Lauri Viita, Väinö Linna, Harri Kaasalainen, Viljo Paula, Reino Mantere ja Mirkka Rekola. Matson julkaisi pääteoksensa "Romaanitaide" 1947, tätä teosta Väinö Linna käytti apuna suunnitellessaan kirjansa "Tuntematon sotilas" rakennetta, samoin Lauri Viita sai siitä vaikutteita.
Atte Pakkanen

Atte Mikael Johannes Pakkanen (13. marraskuuta 1912 Urjala – 22. joulukuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja Suomen Säästöpankkiliiton toimitusjohtajan varamies 1955–1975. Hän oli koulutukseltaan agronomi. Maaseudun Nuorten Liiton toiminnanjohtaja 1945–1950. Yleisradion hallintoneuvoston puheenjohtajuus oli yksi hänen monista luottamustoimistaan.
Pakkanen oli kansanedustajana 1948–1970 (Maalaisliitto, Keskusta), puolustusministerinä ja 2. sosiaaliministerinä 1957 ja sisäasiainministerinä 1958–1959.
Kalliokoski (Kotka)

Kalliokoski (aiemmin ruots. "Bergfors") on Kotkan kaupunginosa, joka sijaitsee Kolkansaarella entisen Karhulan kauppalan keskustan länsipuolella. Kaupunginosa on pääosin omakotitaloaluetta. Kalliokoskella sijaitsee Kyminkartanon koulu, jonka vieressä on elementtikerrostaloalue. Kaupunginosan pohjoisosissa kohoaa Äijänvuori (Äijönvuori), jonka korkeus on 56 metriä merenpinnasta. Äijänvuoren ympärillä kiertää kuntorata.
Tilastoissa käytettävän aluejaotuksen mukaisella Kalliokoskella asuu 227 henkeä ja Kolkkalassa 1 237 henkeä (31.12.2012), joten yhteensä näillä alueilla on 1 464 asukasta.
Historia.
Kalliokosken kylä sijaitsi alun perin Kyminkartanon lähellä samannimisen pikkukosken varrella. Kyminkartanon alueen laajennuttua 1500-luvulla kylä siirrettiin pohjoiseen Kierikkalan naapuriksi. Kylästä on käytetty rinnakkaisnimeä Hortola. Kaupunginosa kuului Kymin kuntaan vuoteen 1950 ja Karhulan kauppalaan vuoteen 1976 saakka.
RIA Novosti

RIA Novosti eli Ria Novosti (, lyh. РИА Новости, "RIA Novosti") oli valtio-omisteinen Venäjän kansainvälinen tietotoimisto (ven. "novosti" = 'uutiset'). Joulukuussa 2013 sen suhteellisen itsenäinen asema päättyi ja siitä tuli osa Venäjän presidentinhallinnon ohjaamaa viestintäkonserni Rossija segodnjaa. Vuoden 2014 budjetissa uutistoimisto RIA Novostille myönnettiin 2,604 miljardia ruplaa eli noin 57,5 miljoonaa euroa Venäjän federaation sisä- ja ulkopolitiikan sekä Venäjän maakuvan tukemiseen. Yhteiskunnallisen tehtävän vuoksi RIA Novostin saama tuki valtionbudjetista on perinteisesti ollut suurempi kuin Venäjän valtion toiselle uutistoimistolle, Itar-Tassille myönnetty tuki. Itar-Tass sai esimerkiksi vuonna 2014 tukea 1,224 miljardia ruplaa eli noin 27,0 miljoonaa euroa.
Historia.
Toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 perustettiin "Sovetskoje informatsionnoje bjuro" (Sovinformbjuro), jonka tehtävänä oli koota Neuvostoliiton tiedotusvälineille tietoa sodan etulinjasta, työstä kotirintamalla ja partisaanitoiminnasta. Sen jatkajaksi perustettiin vuonna 1961 "Agentstvo petšati Novosti" (APN), josta tuli julkisten laitosten pääasiallinen tiedottaja ja uutistoimisto. Vuonna 1990 APN:stä tuli "Informatsionnoje agentstvo Novosti" (IAN).
Neuvostovallan murentuessa syyskuussa 1991 IAN ja Venäjän tietotoimisto "Rossijskoje informatsionnoje agentstvo" (RIA) yhdistyivät nimellä "Rossijskoje informatsionnoje agentstvo Novosti" (RIA Novosti, Ria Novosti). Sen nimeksi tuli 1998 "Rossijskoje informatsionnoje agentstvo Vesti" (Vesti), kunnes vuonna 2004 se sai nykyisen nimensä. Yritysmuodoltaan uutis- ja tietotoimisto RIA Novosti oli vielä vuonna 2013 unitaarinen yritys.
RIA Novostilla ja sen edeltäjällä APN:llä oli toimitus Suomessa useiden vuosikymmenten ajan. Toiminta Suomessa lakkautettiin toukokuussa 2007 ilmeisesti taloudellisista syistä.
RIA Novostista osa presidentinhallinnon ohjaamaa Rossija Segodnjaa.
Venäjän presidentti Vladimir Putin allekirjoitti joulukuussa 2013 asetuksen, jolla Ria Novostin organisatorinen itsenäisyys lakkautettiin. Tilalle luotiin Rossija segodnja (), . Eräänä syynä Ria Novostin itsenäisyyden lakkauttamiseen pidettiin sen Ukrainaa koskevia lausuntoja, mutta toiminta oli jo aiemmin poikennut liiaksi virallisesta linjasta. Myös monet muut Venäjällä toimineet uutisia tuottavat yritykset, jotka välittivät totalitaristista viestintää ajavan Kremlin näkemyksistä poikkeavia uutisia Ukrainasta joutuivat ennen Krimin kriisiä ja sen aikana sulkemaan toimintojaan ja kokivat kasvavaa painostusta valtion taholta. Viimeisenä riippumattomana pidetty televisiokanava Dožd joutui taloudellisiin vaikeuksiin, kun alkuvuonna 2014 kaikki suuret kaapelitelevisio-operaattorit lopettivat välittämästä asiakkailleen sen kanavaa. Sananvapautta ajavan Glasnostin puolustamisen säätiön johtaja Aleksei Siminov uskoi Venäjän sananvapaustilanteen heikkenevän entisestään.
John Spadavecchia

John Spadavecchia (17. heinäkuuta 1938 Molfetta, Italia – 10. kesäkuuta 2023) oli yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Spadavecchia kiersi pokeriturnauksia 1980-luvulta alkaen. Vuonna 1988 hän oli World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksen 28.. Kolme vuotta myöhemmin toukokuussa 1991 John Spadavecchia sai uransa toistaiseksi ainoan WSOP-rannekkeen voittaessaan $ 5,000 Deuce to Seven Draw -turnauksen. Vuoden 1994 WSOP:n pääturnauksessa hän sijoittui kolmanneksi voittaen 294 000 dollaria. Sen jälkeen hän oli useissa WSOP-turnauksissa finaalipöydässä, esimerkiksi toisena hän oli kolme kertaa.
Toukokuussa 2006 Spadavecchia voitti WSOP:n oheisturnauksen (circuit tournament), 9 700 dollarin sisäänoston no limit texas hold'em -turnauksen Caesars Palacessa, Las Vegasissa. Voitostaan hän ansaitsi 648 320 dollaria. Vastaavassa turnauksessa joulukuussa 2005 hän oli ollut viides.
Huhtikuussa 2008 Spadavecchian pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,5 miljoonaa dollaria.
Guayana Esequiba

Guyana Esequiba on Venezuelan vaatima alue Guyanasta. Vain Venezuela käyttää alueesta nimitystä "Guyana Esequibe". Alue koostuu kuudesta hallinnollisesta osasta: Barima-Waini, Cuyuni-Mazaruni, Pomeroon-Supenaam, Potaro-Siparuni, Ylempi Takatu-Ylempi Essequibo ja Essequibo saaret-Länsi Demerara. Alueen pinta-ala on 159 500 km².
Venezuela järjesti 3. joulukuuta 2023 kansanäänestyksen, jossa äänestäjiltä kysyttiin muun muassa pitäisikö Esequiban alue liittää osaksi Venezuelaa sen yhtenä osavaltiona. Maan virallisten tietojen mukaan 95 % äänestäjistä kannatti alueen liittämistä Venezuelaan.
Hyeena Hämäläinen

Erkki Juhani ”Hyeena” Hämäläinen (20. marraskuuta 1944 Helsinki – 23. marraskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen jännityskirjailija. Erkki Hämäläinen toimi 1970-luvun alkuvuosina lennonopettajana Helsinki-Malmin lentoasemalla ja sai innoituksen kirjoittaa romaaninsa "MayDay! Mayday!" näistä yhteyksistä. Osa myös muissa hänen kirjoissaan esiintyvistä nimistä ja hahmoista ovat peräisin ilmailupiireistä. Lempinimi Hyeena on myös peräisin Helsinki-Malmin lentokentältä.
Arboristi

Arboristi eli puunhoitaja on puuvartisten kasvien ja puisto- ja maisemametsien hoidon ammattilainen. Tutkintonimike tulee latinankielisestä puuta tarkoittavasta sanasta, "arbor". Pääsyvaatimuksena arboristin koulutukseen on metsä- tai puutarhatalouden perustutkinto, mutta riittävä työkokemus puisto- tai luonnonvara-alan töistä tai muu soveltuva työkokemus voi korvata tutkintovaatimuksen. Arboristin tulee selviytyä turvallisesti puussa kiipeilytekniikalla tehtävistä töistä eikä hän saa pelätä korkeita paikkoja (akrofobia).
Lisäksi ammatin vaativuuden takia arboristilla tulee olla erittäin hyvä psyykkinen, fyysinen terveys sekä terveet elämäntavat. Ammatissa vaaditaan laajaa luonnontieteellistä päättelykykyä. Arboristin ammattitutkinnon laajuus on 40–52 opintoviikkoa. Tutkinto suoritetaan näyttöinä. Suomessa arboristiksi voi opiskella aikuiskoulutuksena Hyrian oppilaitoksessa Hyvinkäällä, missä arboristikoulutusta on järjestetty syksystä 1998, sekä Ammattiopisto Liviassa ja SEDUn Tuomarniemen kampuksella Ähtärissä. Kaikki hakijat haastatellaan. 
Arboristin tulee tunnistaa Suomessa yleisimmin käytetyt puuvartiset puu- ja pensaslajit sekä tuntea niiden erityisominaisuudet, kasvupaikkavaatimukset ja hoitomenetelmät. 
Koulutuksen pakollisia tutkinnon osia ovat puiden istuttaminen ja istutusalueiden hoitaminen, puiden leikkaaminen ja latvustuentojen tekeminen, puiden kunnon arvioiminen, puiden poistaminen. 
Valinnaisia tutkinnon osia ovat taajamametsien hoitaminen, puiden arvon määrittäminen ja vaurioilta suojaaminen, vaativien puunpoistojen tekeminen, suurten puiden siirtäminen ja kasvualustan kunnostaminen, puulajiston lisäysarvon ylläpitäminen, puunhoitoalan työtehtäviin opastaminen sekä yrittäjänä toimiminen puunhoitoalalla.
Arboristin työkaluja ovat muun muassa kiipeilyvaljaat, kiipeilyköydet ja lukuisat muut kiipeilyvälineet, moottorisaha, käsisaha, tankosaha, raivaussaha, voimasakset, oksasakset sekä lahonetsintämikropora puiden kunnon selvittämiseen. Arboristi saattaa myös käyttää erityistä puutomografialaitetta arvioidessaan puun terveyttä. Rakennetussa ympäristössä arboristi poistaa modernia puunhoitotekniikkaa käyttäen vaikeista paikoista mm. huonokuntoiset ja vaaraa aiheuttavat puut. Arboristit työllistyvät julkiselle sektorille ja puunhoitoon erikoistuneisiin yrityksiin tai voivat toimia itse alan yrittäjinä.
Leena Härmä

Leena Härmä (9. tammikuuta 1914 Tampere – 5. marraskuuta 2008 Tampere) oli suomalainen näytelmä- ja nuortenkirjailija. Nuorempana hän harrasti yleisurheilua ja teki korkeushypyssä kaksi epävirallista Suomen ennätystä.
Kirjallinen ura.
Leena Härmä kirjoitti aluksi lasten- ja nuortenkirjoja ("Tuittupää"-sarja) ja myöhemmin näytelmiä. Tunnetuin Härmän näytelmistä lienee "Viekää tuhkakin pesästä". Muita suosittuja Härmän näytelmiä olivat "Virtaset ja Lahtiset" (1957), "Voi sinua Pietu" (1976) ja Tampereen kaupungin 200-vuotisjuhlia varten kirjoitettu "Rieväkylän rapsodia" (1978).
Monien Härmän nuortenkirjojen tapahtumapaikkana on Tampereen Järvensivun kaupunginosa.
Ura urheilijana.
Nuoruudessaan Härmä kilpaili yleisurheilijana. Hän teki korkeushypyssä epäviralliset Suomen ennätykset 142 cm (vuonna 1932) ja 148 cm (vuonna 1933). Hän edusti Tampereen Säkeniä ja voitti TUL:n mestaruuden korkeushypyssä vuosina 1932 ja 1937 sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1933.
Elektronisen sodankäynnin keskus

Elektronisen sodankäynnin keskus (ELSOK, puolustusvoimien sisällä Elektronisen Sodankäynnin Keskus) on vuoden 2007 alussa toimintansa aloittanut joukkoyksikkö, johon kuuluu kaksi Elso-komppaniaa sekä tutkimus- ja kehitysyksiköt. Se on puolustusvoimien elektronisen sodankäynnin valtakunnallinen kehittämiskeskus. Elektronisen sodankäynnin keskuksen henkilövahvuus on 140 henkilöä, joista puolet on puolustusvoimien palkattua henkikökuntaa ja puolet varusmiehiä tai -naisia. Keskus kuului aiemmin Viestirykmenttiin, joka lakkautettiin vuonna 2014. Elsokeskus on siitä lähtien ollut panssariprikaatin alaisuudessa.
Elsokeskuksessa annetaan koulutusta maavoimien elektronisen tiedustelun ja häirinnän erikoisjoukkoja varten. Varusmiehistä kaikki palvelevat 347 vuorokautta (muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta).
Joukkoyksikön radiokomppania toimii Riihimäellä ja tutkakomppania Parolassa.
Perinteet.
Maavoimien elektronisen sodankäynnin perinteiden vaalimista ja yhteydenpitoa tukemaan perustettiin vuonna 2008 Maavoimien elektronisen sodankäynnin perinnekilta ry.
Johto.
Ensimmäisenä päällikkönä toimi insinöörimajuri Marko Saarela. Keskuksen nykyinen johtaja on everstiluutnantti Petri Siivonen.
Saara Pakkasvirta

Saara Tellervo Pakkasvirta (o.s. Pulkkinen, s. 23. heinäkuuta 1938 Viipuri) on suomalainen näyttelijä. Pakkasvirta näytteli MTV:n teatterissa vuosina 1965–1973, minkä jälkeen hän siirtyi vuonna 1973 Helsingin kaupunginteatteriin. Hän on myöhemmin työskennellyt KOM-teatterissa. Pakkasvirta on näytellyt useissa suomalaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten pääosaa vuoden 1971 sarjassa "Mummoni ja Mannerheim". Vuonna 1995 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali ja vuonna 1999 Ida Aalberg -palkinto.
2010-luvulla hänet on nähty vierailevana tähtenä muutamassa televiosarjassa, kuten "Salatut elämät" (2010), "Roba" (2012) ja "Syke" (2014). Vuonna 2020 ensi-iltansa sai "Teräsleidit"-elokuva, josta hänet palkittiin parhaan naissivuosan Jussi-palkinnolla seuraavana vuonna.
Aldo Palazzeschi

Aldo Palazzeschi (oik. "Giurlani" 1885–1974) oli italialainen kirjailija. Hänen lyriikkansa on yhdistetty paitsi futurismiin, myös niin sanottuun hämyrunouteen. 
Teokset.
Suomennetut teokset.
Lähde
Runoja teoksessa "Italian runoutta 1900-luvulta: 33 runoilijaa – 120 runoa", toim. Rolando Pieraccini, Helsinki: Lauttasaari Press 2004 , runot suomentanut Hannimari Heino
Heinänuha

Heinänuha on eri kasvien siitepölyn aiheuttamaa allergista nuhaa. Heinänuhaa esiintyy pääasiassa keväisin ja kesäisin: lehtipuiden kukinta-aikaan keväällä (leppä, pähkinäpensas ja koivu), heinien kukkiessa kesällä sekä pujon kukkiessa loppukesästä. Heinänuhan lievitykseen voi käyttää mm. antihistamiinilääkkeitä. Siitepölyallergia aiheuttaa monesti myös silmäoireita. 
Siitepölyallergia on lasten yleisin allergia, ja kaikkiaan siitä kärsii arviolta noin 20 % suomalaisista.
Haldir

Haldir on J. R. R. Tolkienin luoma kuvitteellinen hahmo Keski-Maassa.
Haldir oli Lothlórienin haltia. Haldir oli vartioimassa Lorienin rajoja Sormuksen saattueen saapuessa Lorienin pohjoisille rajoille. Haldir myös opasti saattueen Caras Galadhoniin. Haldirin mukana olivat hänen veljensä Rúmil ja Orophin, jotka eivät olleet saattueen kanssa paljonkaan tekemisissä, sillä he eivät juurikaan puhuneet Keski-Maan yleiskieltä westronia. Haldir olikin yksi harvoista westronia puhuvista haltioista Lórienissa. Saattueen lähdettyä Lórienista Haldir ei esiinny kirjoissa.
Toinen Silmarillionissa esiintyvä Haldir Halmirin poika Halethin huoneesta kuoli Nírnaeth Arnoediadissa, eli lukemattomien kyynelten taistelussa. 
Elokuvissa.
Peter Jacksonin "Taru sormusten herrasta" -trilogiassa Haldiria näytteli Craig Parker merkittävästi kirjaa suuremmassa roolissa. Alkuperäisessä kirjatrilogiassa Ämyrilinnan taistelussa ei ollut Legolasia lukuun ottamatta muita haltioita. Elokuvassa "Kaksi Tornia" Haldir kuoli Helmin Syvänteen taistelussa vuonna 3019 Kolmatta Aikaa.
Mieczysław Horszowski

Mieczysław Horszowski (23. kesäkuuta 1892 – 22. toukokuuta 1993) oli puolalainen pianisti.
Horszowski syntyi Lvivissä ja sai varhaisimman opetuksensa äidiltään. 7-vuotiaana hän pääsi Teodor Leszetyckin oppilaaksi Wienissä. Jo vuonna 1901 Horszowski esitti Ludwig van Beethovenin pianokonserton Varsovassa. Hän kuitenkin keskeytti uransa tilapäisesti opiskellakseen kirjallisuutta, filosofiaa ja taidehistoriaa Pariisissa.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Horszowski asettui Milanoon ja jatkoi pianistinuraansa Pablo Casalsin rohkaisusta. Hän muutti vuonna 1940 New Yorkiin. 
Horszowskin tulkintoja on levytetty laajalti mm. Deutsche Grammophonille ja Columbia Recordsille. Hän kuoli Philadelphiassa kuukautta aiemmin, kuin olisi täyttänyt 101 vuotta.
Ferd’nand

Ferd’nand on tanskalainen sarjakuva, jota kirjoitti ja aluksi piirsi nimimerkki Mik eli tanskalainen Henning Dahl Mikkelsen vuodesta 1937 aina kuolemaansa eli vuoteen 1982 asti. Vuosina 1968–1989 piirtäjä oli yhdysvaltalainen Al Plastino (aikaisemmin "Teräsmies"-piirtäjä); Mikkelsenin kuoleman jälkeen sarjat signeerattiin ”Al + Mik”. Sittemmin sarjan piirtäjänä on ollut tanskalainen taiteilija Henrik Rehr vuoteen 2012 saakka, jolloin sarjan teko päättyi. Vanhoja sarjakuvajaksoja on sittemmin julkaistu ajanmukaistettuna, niin että esimerkiksi vanhanaikainen putkiradio on korvattu stereolaitteistolla ja vanha automalli nykyaikaisella.
Sarja on siitä erikoinen, että siinä ei ole puhekuplia, vaan se on pantomiimi. Siksi se onkin levinnyt moniin maihin.
"Aamulehti" on julkaissut sarjaa nimellä "Aapeli". "Hufvudstadsbladetissa" sarjaa on julkaistu keskeytyksettä lokakuusta 1937 alkaen. 1950-luvulla sarjaa julkaistiin Suomessa vuosialbumeina.
Antoine Pinay

Antoine Pinay (30. joulukuuta 1891 Saint-Symphorien-sur-Coise – 13. joulukuuta 1994 Saint-Chamond) oli ranskalainen konservatiivipoliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä maaliskuusta joulukuuhun vuonna 1952. 
Pinay toimi Saint-Chamondin pormestarina 1929–1977 ja tuli valituksi Ranskan kansalliskokoukseen vuonna 1936. Vaikka hän oli tukenut Philippe Pétainia, häntä ei pidetty natsien tukijana ja hänet valittiin parlamenttiin myös toisen maailmansodan jälkeen. Hän toimi useissa ministerin tehtävissä vuosien 1948 ja 1956 välillä. 
Pinay tuki Charles de Gaullen valtaan paluuta 1958 ja toimi Ranskan talousministerinä vuoteen 1960 asti. Hän loi "uuden frangin" tipauttamalla kaksi nollaa pois vanhoista rahamääristä.
Hänen oikea käsivartensa oli halvaantunut ensimmäisessä maailmansodassa saatujen vammojen seurauksena. Hän sai Ranskan korkeimman mitalin urheudestaan.
Pari viikkoa ennen 103-vuotispäiväänsä vuonna 1994 kuollut Pinay on Ranskan kaikkien aikojen pitkäikäisin pääministeri.
Outo vieras Muumitalossa

Outo vieras Muumitalossa () on vuonna 1980 ilmestynyt Tove Janssonin viimeinen muumikirja. Tove Janssonin veli Per Olov Jansson on tehnyt kirjaan valokuvakuvituksen.
Hahmot ja juoni.
Kirjan päähenkilöitä ovat muumiperhe, esi-isä, Pikku Myy, Miska ja Haisuli. Tapahtumat sijoittuvat Muumitaloon. 
Eräänä täysikuisena syysyönä muumit ajattelevat, että on aika mennä talviunille. Keskellä yötä Muumitaloon tulee outo vieras ja pian kaikkialla haisee ja on sotkuista. Pikku Myy alkaa tutkia tapausta. Vieras paljastuu Muumipapan vanhaksi tuttavaksi, Haisuliksi.
Toteutus.
Kirjan kuvissa käytetyn Muumitalon pienoismallin ovat rakentaneet Pentti Eistola, Tuulikki Pietilä ja Tove Jansson vuosina 1976–1979. Rakennuspiirustuksia ei käytetty, vaan rakentaminen eteni vapaasti. Kyseessä on itsenäinen taideteos, joka ei muistuta aiemmissa muumikirjoissa kuvattua Muumitaloa. Teos kuuluu nykyään Tampereen taidemuseon osana toimivan Muumimuseon kokoelmaan.
Kuvissa esiintyvät hahmot ovat Tuulikki Pietilän suunnittelemia nukkeja.
Lähteet.
Viitteet.
Abbath Doom Occulta

Abbath Doom Occulta (oik. Olve Eikemo) (s. 27. kesäkuuta 1973 Bergen, Norja) on norjalainen metallimuusikko. Hän toimi Immortalin ja I:n laulajana, kitaristina ja basistina. Hän on soittanut myös rumpuja albumeilla "Pure Holocaust" ja "Battles in the North".
Vuonna 2014 Abbath jätti Immortalin, ja perusti seuraavana vuonna uuden nimeään kantavan yhtyeen.
Rosasiitti

Rosasiitti on mineraali, joka kemialliselta koostumukseltaan on hydroksyyli-ionin sisältävää kupari- ja sinkkikarbonaattia ([(Cu,Zn)2CO3(OH)2]). Mineraali sisältää kuparia ja sinkkiä suhteessa 3:2. Mineraali löydettiin vuonna 1908 Rosaksesta Sardiniasta ja sai nimensä löytöpaikkansa mukaan. Malmista eristetään jonkin verran sinkkiä ja kuparia. 
Rosasiittia löydetään usein kupari- ja sinkkimalmien hapettumisvyöhykkeestä . Mineraali esiintyy usein yhdessä muiden värillisten mineraalien, kuten punaisen limoniitin tai sinisen aurikalsiitin kanssa. Aurikalsiitista rosasiitti eroaa olemalla kovempi. Mohsin asteikolla sen kovuus on 4, kun taas aurikalsiitin kovuus on 2.
Fédération équestre internationale

Fédération équestre internationale (FEI, ) eli Kansainvälinen ratsastajainliitto on ratsastusurheilun kansainvälinen kattojärjestö. FEI hallinnoi monin eri tavoin useita yleisimpiä kilparatsastusurheilun lajeja.
FEI:n päämaja sijaitsee Sveitsin Lausannessa. FEI perustettiin vuonna 1921, jolloin jäsenmaina olivat Belgia, Italia, Japani, Norja, Ranska, Ruotsi, Tanska ja Yhdysvallat. Nykyään järjestöön kuuluu 132 jäsenmaata. FEI on järjestänyt ratsastuksen maailmanmestaruuskilpailuita neljän vuoden välein vuodesta 1990 lähtien. FEI:n nykyisenä puheenjohtajana toimii Ingmar De Vos, joka aloitti tehtävässä vuonna 2014.
FEI hyväksymät lajit.
FEI hallinnoi kilpailuja ja määrää kansainvälisten kilpailujen säännöt ratsastusurheilun lajeissa, joissa kilpaillaan kansainvälisesti. Sen alaisuuteen eivät kuitenkaan kuulu hevospoolo eikä laukkaurheilu.
Noordoostpolder

Noordoostpolder on kunta Flevolandin provinssissa, keskellä Alankomaita. Asukkaita kunnassa on 45 788 (30.6.2008) ja pinta-alaa sillä on 595,41 neliökilometriä, josta vettä on 135,36 km². Aiemmin kuntaa kutsuttiin Urker Landiksi. Emmeloord on Noordoostpolderin hallinnollinen keskus. 
Kunnassa sijaitseva Schokland on valittu UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Asutuskeskukset.
Bant, Creil, Emmeloord, Ens, Espel, Kraggenburg, Luttelgeest, Marknesse, Nagele, Rutten ja Tollebeek.
Halla (Kotka)

Halla on Kotkan kaupunginosa ja saari Suomenlahdessa. Halla on kaavoitettu Kymenlaakson seutukaavassa teollisuusalueeksi. Itärannalla sijaitsee Hallan satama. Saarella ei ole nykyisin asutusta. 
Maantiede.
Hallan mantereesta erottava salmi on nimeltään Karhusalmi. Halla on nykyisin pengerretty kiinni sen eteläpuolella sijaitsevan Tiutisen saaren kanssa. Halla rajoittuu Popinniemen, Suulisniemen ja Tiutisen kaupunginosiin.
Historia.
Hallan saarelle valmistui vuonna 1876 höyrysaha toiminimellä Hallan Osakeyhtiö. Sahan rakennuttajina toimi norjalainen yhtiö N. Otterstad &amp; Co. Saha siirtyi suomalaisomistukseen vuonna 1916, jolloin sen osti UPM:n edeltäjä Kymiyhtiö. Saarella on ollut myös Hallan sellutehdas. Saha lopetti toimintansa vuonna 1986. Saaren omistaa nykyisin UPM, joka on suunnitellut Hallan sataman muuttamista yksityiseksi yleiseksi satamaksi.
Halla liitettiin vuonna 1951 Kymistä Karhulan kauppalaan ja vuonna 1977 muun Karhulan mukana Kotkan kaupunkiin.
Hallaan ja Tiutiseen pääsi ennen ainoastaan Karhulan–Sunilan rautatien Hallaan ulottuvan sillan kautta. Se huomattiin heikoksi ja vaikeaksi kulkureitiksi, jonka jälkeen vanhan Hallan sillan viereen rakennettiin maantiesilta. Rautatiesilta purettiin vuonna 2019.
Reino Breilin

Reino Volmar Breilin (20. tammikuuta 1928 Paimio – 23. elokuuta 2010 Salo) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1966–1983 ja liikenneministerinä 1982–1983.
Elämä.
Reino Breilinin vanhemmat olivat Joensuun kartanon seppä Oskar Volmar Breilin (1903-1982) ja meijeriapulainen Lyyli Saarinen (1909-1991). Hän työskenteli viilarina Kymi Oy:n Salon tehtaalla 1942-1947 ja VR:n veturinlämmittäjänä 1947-1948. Vuonna 1952 Breilin suoritti koneteknikon tutkinnon, jonka jälkeen hän perusti Saloon oman lämpö- ja saniteettiteknillisen suunnittelutoimiston. Breilin toimi myös metallityön opettajana kansalaiskoulussa ja myöhemmin peruskoulussa. Vuonna 1962 hän hankki kansalaiskoulunopettajan pätevyyden. 
Breilin valittiin Salon kaupunginvaltuustoon vuonna 1961 ja kansanedustajaksi 1966. Vuonna 1977 paljastuneen Salora-jutun yhteydessä myös Breilinin toiminta tai paljon valtakunnallista julkisuutta, kun kävi ilmi että hän oli välittänyt puoluepampuille kotikaupungissaan toimivan Saloran viihde-elektroniikkaa alennettuun hintaan. SDP:n puheenjohtaja Kalevi Sorsa ei pitänyt toimintaa mitenkään merkillisenä ja myönsi myös itse ostaneensa Breilinin kautta kaksi televisiota. Myös Ulf Sundqvist oli hankkinut Breilinin välityksellä stereolaitteet ja television, jotka hän oli maksanut käteisellä yhtiön Konalan varastolla. Selvittäessään osuuttaan tapaukseen Breilin kertoi välittäneensä kansanedustajille kolmisenkymmentä televisiota niin sanottuun "tehtaan hintaan".
Kalevi Sorsan hallitusta ravistelleen kriisin yhteydessä Breilinistä tuli joulukuussa 1982 liikenneministeri, kun SKDL jätti hallituksen. Hän sai hoidettavakseen kaikki edeltäjänsä Jarmo Wahlströmin tehtävät lukuun ottamatta kalastus- ja metsästysasioita, jotka siirrettiin maatalousministeri Taisto Tähkämaalle. Sosialidemokraattien vaalivoitosta huolimatta Breilin putosi yllättäen eduskunnasta kevään 1983 vaaleissa ja hänen ministerikautensa loppui toukokuussa. Breilin toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1968, 1978, 1982 ja 1988. Hän oli Salon kaupunginvaltuuston jäsen 1961–2004 ja toimi sen puheenjohtajana 1965–1988 sekä 1993–1996. Vuonna 1982 Breilinille myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi. 
Perhe.
Reino Breilinin puoliso oli toimistoapulainen Soili Soukainen (1933-2010), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1952. Pariskunnalla oli neljä lasta. Hänen veljensä on teollisuusneuvos Kauko Breilin.
Zeewolde

Zeewolde on kunta Flevolandin provinssissa, keskellä Alankomaita. Pinta-alaa kunnalla on 268,97 neliökilometriä, josta vettä on 20,21 km² ja asukkaita siellä on 20 567 (30.6.2008).
Kunta sijaitsee Flevolandin polderilla, itään pieneltä järveltä, jota kutsutaan Wolderwijdiksi ja etelään suuresta Horsterwoldin lehtimetsästä. Lännessä on paljon maanviljelyä. Zeewolde on kuuluisa muun muassa maisemistaan. 
Historia.
Zeewolden kunta perustettiin vuonna 1984, joten se onkin yksi Alankomaiden nuorimmista kunnista. Ennen vuotta 1984, aluetta hallinnoi "Openbaar Lichaam Zuidelijke IJsselmeerpolders" (OLZIJ), jonka oli perustanut Alankomaiden hallitus ennen Flevolandin provinssin perustamista.
Zeewolden ensimmäiset asukkaat olivat niin kutsuttuja "pioneereja", jotka tulivat "vanhalta maalta" vastaperustetulle polderille vuonna 1979. He olivat pääasiassa maanviljelijöitä, joiden täytyi aluksi järjestää, että mistä he saavat palveluja kuten sähköä tai vesijohtovettä. Kylä suunniteltiin pääasiassa huolehtimaan palveluista, joita maanviljelijät tarvitsevat. 
Alueelle on perustettu kaksi lomakeskusta.
Nehemia

Nehemia on merkittävä henkilö juutalaisten historiassa Babylonian pakkosiirtolaisuuden jälkeiseltä ajalta. Hänet on mainittu Raamatussa ja hänen uskotaan olevan Nehemian kirjan kirjoittaja. Hän oli Hakaljan poika (Neh. 1:1) ja kuului luultavasti Juudan heimoon. Hänen perheensä asui Jerusalemissa ennen pakkosiirtolaisuutta. (Neh. 2:3)
Nehemian historia.
Nehemia eli Juudan kuningaskunnan ollessa osa Persian valtakuntaa. Hän oli kuninkaallinen juomankantaja Susassa, kuningas Artakserkses I:n hovissa. Nehemia ja kuningas olivat hyvissä väleissä ja kuningas salli Nehemian lähteä jälleenrakentamaan Jerusalemia.
Veljeltään Hananilta hän kuuli surullisia uutisia Jerusalemin kunnosta (Neh. 1:2), ja hän suri ja rukoili monta päivää. Pitkään kuningas seurasi hänen suruaan ja kysyi sen syytä. Nehemia kertoi kuninkaalle ja sai luvan lähteä Jerusalemiin Juudean käskynhaltijana.
Nehemia saapui Jerusalemiin Artakserkses I:n kahdentenakymmenentenä hallitusvuonna suuren saattueen kera. 
Jerusalemin uudelleenrakentaminen.
Saavuttuaan Jerusalemiin Nehemia alkoi tutkia kaupungin kuntoa salaa iltaisin ja suunnitteli kunnostustöitä. Suunnitelma vaati paljon taitoja ja voimavaroja, jotta se valmistuisi kuudessa kuukaudessa. 
Nehemia pysyi kolmetoista vuotta Juudean käskynhaltijana säätäen useita lakeja vastustuksesta huolimatta. (Neh 13:11) Hän pystytti hallinnon vanhoja perinteitä noudattaen, "täydentämään ja tukemaan Esran työtä", ja kaikki valmistelut olivat kaupungin parhaaksi. Pian tämän jälkeen hän palasi Persiaan palvelemaan kuningastaan, eikä kestänyt kauankaan, kun Jerusalem alkoi taas rappeutua.
Jotkut tutkijat uskovat, että Malakia ilmestyi nyt kansan keskuuteen kertoen varoituksia moraalisesta rappeutumisesta, ja Nehemia palasi Persiasta - oltuaan poissa kaksi vuotta. Hän suri nähdessään levinneet moraalittomuuden. Nehemia palautti vanhan Mooseksen lain kansan moraaliseksi opiksi.
Tämän jälkeisestä historiasta ei ole tietoa. Todennäköisesti Nehemia jäi käskynhaltijaksi kuolemaansa saakka (n. 412 eaa.).
Nehemia oli viimeinen käskynhaltija, joka lähetettiin Juudeaan Persiasta. Coele-Syyrian satraappi otti Juudean haltuunsa ja toimi sen käskynhaltijana.
Nehemian kirja.
Nehemian kirja kertoo historiallista tietoa Nehemian tehtävästä uskonnollisen sisällön muassa. Poliittisesta näkökulmasta hänen työnsä oli Persialle tärkeää, joka halusi turvata Levantin alueen hallitsemisen.
400-luvulla eaa. Egypti kapinoi Persian valtakuntaa vastaan, ja Kreikan vaikutusvalta kasvoi valtakunnan länsiosissa. Persian turvallisuus tarvitsi strategisia muutoksia, kuten Jerusalemin uudelleen linnoittamisen ja paremman Levantin kansojen erottelun. (Nehemian aikana kiellettiin avioliitot muiden kansojen kanssa).
Erfurtin ohjelma

Erfurtin ohjelma on Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen vuonna 1891 Erfurtissa käyttöönsä hyväksymä puolueohjelma. Ohjelman kirjoitti Karl Kautsky apunaan ohjelmakomitea, johon kuului muun muassa Eduard Bernstein. Tavoitteena oli luoda ”Sosialidemokraattinen katekismus” ja tapahtuneen historian valossa teoksesta sellainen syntyikin.
Ohjelma jakaantui kahteen osaan: periaatteelliseen ja käytännölliseen. Edellisessä käsitellään sosiaalidemokratian päämääriä ja jälkimmäisessä puolueen (nyky-)yhteiskunnalle vaatimuksia päämäärien saavuttamiseksi. Ohjelman periaatteellinen osa alkaa "pikkutuotannon" puolustuksella, toisin sanoen sellaisen käsityöläisyyden ja yrittämisen puolustamisella, jossa
työntekijä omistaa itse työ- ja tuotantovälineensä. Ohjelman mukaan
Tavoitteena ei kuitenkaan ollut jonkun tietyn luokan etujen ajaminen, vaan luokkavallan ja luokkien poistaminen ja samanlaisten oikeuksien ja velvollisuuksien antaminen kaikille syntyperään tai sukupuoleen katsomatta. 
Suomeksi Erfurtin ohjelman periaatteellinen osuus ilmestyi ensimmäisen kerran jo 1899 J. K. Karin suomentamana. Teoksesta on otettu useita painoksia; teoksen uusittu laitos ilmestyi 1974 Tammen kustantamana.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue otti ohjelman käytännöllisen osan vaatimukset melkein sellaisenaan ensimmäiseksi puolueohjelmakseen Forssan puoluekokouksessa 1903 Forssan ohjelmana. Myös monien muiden maiden sosiaalidemokraattiset puolueet omaksuivat ohjelman ohjenuorakseen.
Lempäälän Kisa

Lempäälän Kisa (LeKi) on vuonna 1904 perustettu urheilun yleisseura. LeKissä toimii seitsemän eri lajijaosta: hiihto, judo, kuntoilu, lentopallo, painonnosto, salibandy ja ultimate &amp; frisbeegolf. Viimeinen jaosto vastaa molemmista liitokiekkoilulajeista.
Jääkiekko.
LeKin jääkiekkotoiminta eriytyi oman yhdistyksensä Lempäälän Kisa 1955 jääkiekko ry:n alle vuonna 2017. LeKi on pelannut parhaimmillaan miesten Mestiksessä. Joukkue ei saanut enää uusittua lisenssiään, joten se putosi kohtuullisen hyvin pelatun kauden 2018–2019 jälkeen. Seuran kasvatteihin lukeutuu muun muassa maailmanmestari Marko Anttila.
Yleisurheilu.
Yleisurheilussa LeKiä ovat edustaneet muun muassa Ari Pinomäki, Raimo Eskola, Santeri Kuusiniemi, Santtu Heikkinen, Aleksi Kivelä, Matias Mustonen ja Markus Kyrölä.
Vuonna 2014 seuran yleisurheilujaosto erikoistui omaksi seurakseen Lempäälän Kisa Yleisurheilu.
Thait

Thait [tait] () ovat Kaakkois-Aasiassa asuva kansa, josta suurin osa asuu Thaimaassa ja muualla Aasiassa. Thait puhuvat äidinkielenään thain kieltä ja suurin osa heistä on uskonnoltaan buddhalaisia.
Francisco Varallo

Francisco ”Pancho” Varallo (5. helmikuuta 1910 La Plata, Argentiina – 30. elokuuta 2010) oli argentiinalainen jalkapalloilija. Hän oli viimeinen elossa ollut henkilö, joka pelasi ensimmäisten jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden loppuottelussa Montevideossa, Uruguayssa 30. heinäkuuta 1930, ja ylipäätään viimeinen elossa ollut henkilö joka pelasi koko kisoissa. Vielä 95-vuotiaana hän muisti Argentiinan tässä ottelussa kokeman tappion (4–2 Uruguayn hyväksi).
MM-kilpailuiden 1930 jälkeen Boca Juniors osti Varallon, josta tuli sen kaikkien aikojen maalintekijä: hän teki kahdeksan vuoden aikana yhteensä 181 maalia 209 ottelussa. Vuonna 2009 Martin Palermo rikkoi tämän ennätyksen. Varallo lopetti pelaamisen vuonna 1940 loukkaantumisen vuoksi.
Varallolle myönnettiin Kansainvälisen jalkapalloliiton ansiomerkki (Fifa Order of Merit) vuonna 1994.
Jean-Marie Pfaff

Jean-Marie Pfaff (s. 4. joulukuuta 1953 Lebbeke) on belgialainen jalkapallomaalivahti.
Pfaff liittyi KSK Beverenin vahvuuteen ja voitti seuran mukana niin Belgian mestaruuden kuin cupinkin. Vuonna 1982 hän siirtyi Bayern Müncheniin ja voitti sen kanssa kolme Bundesliigan mestaruutta ja kaksi Länsi-Saksan cupmestaruutta.
Pfaff pelasi Belgian maajoukkueessa ensi kertaa 1976 Alankomaat-kohtaamisessa. Hän pelasi kahdesti sekä maailmanmestaruuskisoissa että Euroopan-mestaruuskisoissa. Hän saavutti EM-hopeaa vuonna 1980. Kaikkiaan hän pelasi 64 maaottelua, mikä oli belgialaismaalivahdeista eniten vuoteen 2018 saakka.
Hän on nykyisin perheensä kanssa Belgian television tosi-TV -tähti.