Vicúsin kulttuuri

Vicúsin kulttuuri oli Andien varhaisen välikauden arkeologinen kulttuuri Piuran yläjuoksulla lähellä Perun pohjoisrannikkoa. Kulttuurin alku ajoittuu noin vuoteen 100 jaa. ja loppu vuosien 500–700 välille. Myöhäiskauden kronologia ja suhde eteläisemmän Perun kulttuureihin on epäselvä ja aktiivinen arkeologisen tutkimuksen kohde. Vicúsin alue on lämmin ja maaperä hedelmällistä. Kulttuuri sai vaikutteita sekä vuoristosta että rannikolta, ja sen sijainti oli vaihtokaupan kannalta edullinen.
Varhaiset Vicúsin kulttuuriin liittyvät arkeologiset löydöt olivat kultaa etsineiden haudanryöstäjien tekemiä, jolloin tiedot muinaisesineiden löytöpaikasta ja -olosuhteista tuhoutuivat. Tieteellistä tutkimusta tehtiin vain muutamista alueen muinaishaudoista. Tilanne muuttui 1987–1990, kun Piuran yläjuoksun arkeologinen hanke tutki laajasti sekä julkisia rakennuksia että arkiasumuksia. Cerro Vicúsista löytyi merkittävä Vicús-kulttuurin uskonnollinen keskus, johon kuuluu nelipenkereinen kumpu ja sen huipulla suuri keskusrakennus. Julkiset rakennukset koostuvat noin 40 senttimetrin välein asetetuista puisista tukipylväistä, joiden varaan on rakennettu savirappauksella peitetty köysi- tai ruokokehikko. Asuintalojen pohjapiirros on nelikulmainen. Myös niiden materiaalina on käytetty puuta, ruokoja ja maa-ainesta. Haudat olivat hyvin syviä ja ulottuivat jopa 15 metrin syvyyteen.
Vicúsin kulttuurin tunnuspiirre on punaisesta savesta valmistettu valkoisella maalattu keramiikka sekä niin kutsuttu negatiivinen koristelu. Polttamattoman saviesineen pintaan levitettiin savilietettä, josta muotoiltiin aaltoviivojen ja ympyröiden tapaisia geometrisiä kuvioita. Saven poltossa käytettiin runsaasti savua ja nokea tuottavaa polttoainetta, joka värjäsi pinnan mustaksi. Lopuksi saviliete peitettiin, jolloin värjäytymätön alue erottui värikkäänä koristekuviona. Keramiikkaa voitiin myös kiillottaa hiertämällä sitä vedessä irtokivellä. Monissa esineissä kiilto on säilynyt nykypäivään saakka. Vicúsin kulttuurissa on Ecuadorin rannikkokulttuurien ja eteläisen Kolumbian vaikutusta. Myös Perun Gallinazo- ja Moche-kulttuurit vaikuttivat Vicúsin keramiikkaan. 
Saviesineitä monipuolisempia ovat Vicúsin metalliesineet, joiden koristekuvioissa ja valmistustavassa on havaittavissa Mochen vaikutusta. Ne ovat joka tapauksessa Vicúsin kotoperäistä tuotantoa. Vasta omaksuttuun metallurgiaan ilmeisesti panostettiin niin voimakkaasti, että keramiikan kehitys jäi toissijaiseksi. Metallin työstötekniikat olivat monipuolisia. Vicúsin ihmiset osasivat valaa, laminoida, yhteensulattaa, upottaa, leikata ja seostaa metalleja. Kultaa ja kuparia seostamalla saatiin kestävää mutta kauniisti kiiltävää ainetta. Myös hopeaa käytettiin. Metallista valmistettiin aseita, työkaluja ja koruja. Metalliveistokset pyrkivät kuvaamaan aiheitaan naturalistisesti. Ihmishahmojen työstö on kuitenkin kömpelöhköä: niillä on luonnottoman suuret nenät, kahvipavun muotoiset silmät ja laihat käsivarret.
Vicús-keramiikan tyylikaudet jaetaan kolmeen vaiheesen. Valkoiseksi maalattu punainen savi oli käytössä koko Vicúsin kulttuurin ajan. Tummalla maalilla kuviointi alkoi keskivaiheessa ja yleistyi loppuvaiheessa. Keskivaiheessa astioiden muodot osoittavat vahvaa Gallinazon kulttuurin vaikutusta. Gallinazon ja Mochen vaikutus on voimakkainta myöhäisvaiheessa.