tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yhdysvaltain ohjuspuolustusvirasto

Missile Defense Agency (MDA) on Yhdysvaltain puolustusministeriön alainen organisaatio, joka kehittää rajoitettua torjuntaohjusjärjestelmää, jolla voi ampua alas muutamia ballistisia ohjuksia, jos niitä ammuttaisiin Yhdysvaltoja kohti. 
Organisaation tausta yltää aina 1950-luvulta saakka mutta perustuu Ronald Reaganin hallinnon Strategic Defense Initiative-hankkeeseen, joka alkoi vuonna 1983 ja joka nimettiin Ballistic Missile Defense Organizationiksi vuonna 1993. Nykyisen nimensä se sai vuonna 2002.
Kaksi operatiivista tukikohtaa.
Organisaatiolla on torjuntaohjuksia Vandenbergin lentotukikohdassa Kaliforniassa ja Alaskassa. George W. Bushin hallinto pyrki saamaan MDA:n tutka-aseman Tšekin tasavaltaan ja torjuntaohjustukikohdan Puolaan. Tutka siirrettäisiin Tšekkiin Tyyneltämereltä.
Villin lännen villikissa

Villin lännen villikissa ("Rancho Notorious") on elokuvan alkuvuosien saksalaisen suurmiehen Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1952. Sen pääosia näyttelevät Marlene Dietrich, Arthur Kennedy ja Mel Ferrer.
Tuotanto.
Lang ja käsikirjoittaja Silvia Richards suunnittelivat elokuvaa jo 1940-luvun lopulla nimellä "The Legend of Chuck-a-Luck". Valmistelu keskeytyi, kun Langin ja Richardsin suhde viileni. Lang osti tarinan oikeudet Richardsilta syyskuussa 1949. Kuvausten piti alkaa jo marraskuussa 1950, ja Lang tutkikin myöhemmin samana vuonna Tucsonin alueella sopivia kuvauspaikkoja. Kunnollisen käsikirjoituksen puuttuminen viivästytti kuitenkin kuvausten aloittamista. Lang palkkasi Daniel Taradashin viimeistelemään käsikirjoituksen lopulliseen muotoon.
Uudessa kotimaassa Lang joutui mukautumaan tuotantoportaan valintoihin. Niin tässäkin. Kun elokuvan jälkituotantoon päästiin loppukeväästä ja alkukesästä 1951, tuottaja Howard Welsch pakotti Langin kuvaamaan elokuvalle vaihtoehtoisen lopun. Welsch piti tästä lopusta enemmän, vaikka suurin osa elokuvan leikkausryhmästä olikin eri mieltä. Welsch leikkasi lopulta itse elokuvan lopulliseen muotoonsa. Welsch muutti myös elokuvan nimen "Rancho Notorioukseksi" RKO-johtaja Howard Hughesin vaatimuksesta, sillä Hughesin mukaan aiempi kasinopeliin viittaava nimi ei aukene eurooppalaisille katsojille.. Kuultuaan muutoksesta Lang kommentoi ihmettelemällä, tietävätkö eurooppalaiset, mikä Rancho Notorious on.. Dietrichin rooliin viittaava elokuvan suomenkielinen nimi on saanut luonnehdinnan "väkisin väännetty".
Arviot.
Arvioissa on huomiota kiinnitetty siihen, että Dietrichin roolit ovat yksi toisensa jälkeen kabareelaulajan, kurtisaanin tai rikollisen rooleja, niin tässäkin elokuvassa. Toinen huomiota kiinnittänyt seikka on Langin outo lähestymistapa: elokuvan alku raiskausmurhineen saa jatkoksi kertojanäänen, joka tulkitsee tarinaa balladeina. Tätä keinoa ovat monet muutkin ohjaajat suosineet, mutta harvoin onnistuneesti.
827 Naval Air Squadron

827 Naval Air Squadron (827 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.
Palvelus.
Laivue perustettiin 15. syyskuuta 1940 RNAS Yeoviltonissa kalustonaan 12 Fairey Albacorea. Laivue koulutettiin RNAS Crailissa ennen kuin se siirrettiin rannikkolennoston alaisuuteen suojaamaan saattueita sekä miinoitustehtäviin. Miinoitustehtävien aikana laivue käytti tukikohtanaan Thorney Islandia ja St. Evadia ennen muuttoa pohjoiseen kesäkuussa 1941 Machrihanishiin ja Donibristleen, joista laivue osallistui hyökkäykseen Saksan laivaston taisteluristeilijöitä "Scharnhorstia" ja "Gneisenauta" vastaan.
Laivue siirrettiin 2. heinäkuuta "HMS Victoriousille", jonka mukana laivue osallistui 30. heinäkuuta epäonniseen Kirkkoniemen hyökkäykseen. Laivue menetti hyökkäyksessä puolet koneistaan, ja ampui alas ainoastaan yhden Junkers Ju 87:n.
Laivue täydennettiin elokuussa 1944 RNAS Hatstonissa ja siirrettiin lokakuussa "HMS Indomitablelle". Tukialuksen mukana laivue purjehti Yhdysvaltoihin ja Jamaikalle, josta se purjehti Kapkaupungin kautta Adeniin, jonne se saapui tammikuussa 1942. Laivue palveli sekä maatukikohdissa että tukialuksella sukellusveneiden torjuntatehtävissä Punaisella merellä ja Intian valtamerellä. Laivue liitettiin toukokuussa 1942 Madagaskarille hyökkäävään osastoon, vaikka sillä oli käytössään ainoastaan yhdeksän konetta.
Tukialus purjehti elokuussa Gibraltarille valmiina suojaamaan Maltalle menevää täydennyssaattuetta, operaatio Pedestalia. Operaation aikana laivue menetti viisi upseeria ilmahyökkäyksissä.
Laivue vaihtoi tammikuussa 1943 RNAS Strettonissa kalustonsa kahteentoista Fairey Barracuda II:een. Laivueen vahvuus oli pudonnut yhdeksään sen liittyessä lokakuussa 8. Laivaston torpedopommittajalennostoon. Lennosto siirrettiin "HMS Furiousille".
Laivue siirrettiin 30. maaliskuuta toiselle tilapäiselle sijoitukselleen "HMS Victoriousille". Laivue hyökkäsi yhdessä 830 laivueen kanssa Norjan vuonossa piileksivää taistelulaiva "Tirpitziä" vastaan. Laivueet saivat yhteensä 10 osumaa taistelulaivaan. Laivue suoritti huhti-toukokuussa "HMS Furiouksen" mukana merimaalien torjuntaa Norjan rannikolla vaikeista sääolosuhteista huolimatta.
Laivue teki heinäkuussa "HMS Formidablelta" toisen hyökkäyksensä "Tirpitziä" vastaan, mutta tehokas savutus esti tehokkaan pommituksen. Laivue teki elokuussa "HMS Furiousilta" seuraavan hyökkäyksen, jonka tuloksena kirjattiin kaksi osumaa.
Laivueeseen liitettiin lokakuussa 830 laivue, jolloin laivueen konevahvuus nousi 18 koneeseen. Laivue siirrettiin Becclesiin ja Langhamiin rannikkolennoston 16 ryhmän alaisuuteen operoimaan Hollannin rannikon kohteita vastaan. Laivue siirrettiin tammikuussa 1945 "HMS Colossukselle", jonka mukana oli tarkoitus siirtyä Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon. Matkalla laivueen vahvuus supistettiin kahteentoista koneeseen siirtämällä ylimääräiset Dekheilaan. Tukialuksen saavuttua Ceylonille laivue siirrettiin maihin sekä liitettiin 14. Tukialus lentorykmenttiin. Laivue ei palannut tukialukselle ennen sodan päättymistä.
Reigen

Reigen (, 9. heinäkuuta 1654 – 24. syyskuuta 1732) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 112. keisari. Hänen hallituskautensa kesti vuodet 1663–1687.
Ennen valtaannousuaan hänen henkilökohtainen nimensä ("imina") oli Satohito () ja arvonimensä Ate-no-miya (). 
Reigenistä tuli kruununperillinen hänen vanhimman veljensä kuoltua vuonna 1654. Reigenistä tuli keisari vuonna 1663, kun hänen veljensä, silloinen keisari Go-Sai luopui kruunustaan. Reigen taasen luopui kruunustaan vuonna 1687 prinssi Asahiton (keisari Higashiyaman) hyväksi. Vuonna 1713 Reigen muutti luostariin nimellä Sojō (素浄). Hän kuoli vuonna 1732.
Sininen gardenia

Sininen gardenia ("The Blue Gardenia") on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1953. Elokuvan pääosissa ovat Anne Baxter, Richard Conte, Ann Sothern ja Raymond Burr.
Tarina.
Elokuva kertoo Norah Larkinista, joka saa armeijassa palvelevalta poikaystävältään rukkaset ja ihastuu naistennaurattajaan. Norah herää yön juhlinnan jälkeen murhatun Harry Prebblen asunnosta. Larkinia syytetään Prebblen murhasta. Kolumnisti Casey Mayo nimittää murhia nimellä The Blue Gardenia Murderess. Larkin ja Mayo liittyvät lopulta yhteen selvittääkseen murhan taustat.
Arviot.
Matti Rämön (Tv-maailma) arvion mukaan elokuvasta heijastuu Hollywoodin studiokoneiston tasapäistävä vaikutus Fritz Langin työhön. Se voisi hänen arvionsa mukaan olla monen muunkin konkariohjaajan käsialaa.
Etkö ole ihmisparka

Etkö ole ihmisparka eli Katoovaisuudesta (alkuperäinen nimi "Yxi hengellinen weisu, josa tämän mailman catowainen meno edespannan, nijn myös cuinga ihminen cuolemata wastans itziänz lohdutta taita") on suomalaisen virsikirjan virsi, jonka sanat on kirjoittanut Juhana Cajanus perimätiedon mukaan kuolinvuoteellaan vuonna 1681. Virsi otettiin suomalaisen virsikirjan vuonna 1701 ilmestyneeseen laitokseen virreksi 278 vähän muutettuna. Nykyisessä virsikirjassa se on virsi numero 612. Sävelmä on alkujaan hollantilainen ja virressä oli alkuaan 23 säkeistöä, mutta nykyisessä virsikirjassa on jäljellä 13 säkeistöä.
Lähellä Cajanuksen virttä on myös virtenä käytetty, Henrik Achreniuksen vuonna 1832 julkaisema runo ”Katoowaisuus”, joka kuvaa kuoleman ja häviämisen kaikkivaltaa.
Säveltäjä Uuno Klami sävelsi Cajanuksen tekstiin vuonna 1936 kuoro- ja orkesteriteoksen "Psalmus".
Luettelo virus-tyypin digimoneista

Tämä on luettelo Digimon-sarjoissa esiintyvistä virus-tyypin digimoneista. Virus-tyypin digimonit ovat lähes kaikki pahoja.
Muut luettelot:
Koisat

Koisat (Pyralidae) on pienikokoisten perhosten heimo, johon kuuluu monia tuhohyönteisiä. 
Aikaisemmin heimoon kuuluivat kaikki koisaperhoset, mutta nykyisin huomattava osa lajeista on erotettu omaan Crambidae-heimoonsa. Jako ei ole vakiintunut, mutta muun muassa ITIS käyttää sitä.
Suomessa on tavattu 76 koisalajia.
Fytiinihappo

Fytiinihappo eli fytaatti (C6H18O24P6) on orgaanisiin fosforiyhdisteisiin kuuluva antiravintoaine. Fytiinihappoa on kasveissa, erityisesti vilja- ja palkokasvien siemenissä, joissa se toimii kasvin fosforivarastona. Rakenteeltaan fytiinihapossa on inositolirengas, johon on liittynyt fosfaattiryhmiä. Kasveissa fytiinihappoa esiintyy myös sen suoloina fytaatteina..
Saanti ravinnosta.
Vuonna 2007 julkaistun tutkimuksen mukaan Kiinan maaseutuväestön keskimääräinen fytaattien saanti oli 1,3 grammaa ja kaupungeissa 0,8 grammaa päivässä vaihteluvälin ollessa 0,6–1,4 grammaa.
Viljatuotteet ja etenkin leipä olivat fytiinihapon tärkeimmät lähteet Suomessa vuonna 2018, jolloin suomalaiset kuluttivat keskimäärin 220 grammaa viljatuotteita päivässä.
Jotkut pähkinät ja siemenet sisältävät erityisen runsaasti fytiinihappoa. Tällaisia ovat esimerkiksi manteli, saksanpähkinä ja seesaminsiemenet, joissa fytiinihappo muodostaa keskimäärin 4,5, 3,5 ja 3,4 prosenttia kuiva-aineesta. Pavuissa ja maississa vastaava osuus on 1,5, linsseissä 0,9 ja herneissä 0,7 %.
Fytiinihappoa esiintyy runsaasti myös täysjyväriisissä ja -vehnässä. Sata grammaa täysjyväriisiä sisältää keskimäärin 2,5 grammaa fytiinihappoa ja täysjyvävehnä vastaavasti 2,2 grammaa. Valkoinen riisi sisältää fytiiniä vain 0,6 mg ja vehnä 0,4 mg/100 g. Täysjyväkaurassa fytiinihappoa on 0,7 mg ja -rukiissa 0,5 mg. Leseen fytiinihappopitoisuus saattaa olla jopa 5 g/100 g. Perunan fytiinihappopitoisuus on noin 1 mg/100 g tai vähemmän.
Siementen idättäminen vähentää tehokkaasti niissä olevan fytaatin määrää, mutta liotus tai leivän kohottaminen ja paistaminen ovat sen sijaan suhteellisen tehottomia menetelmiä vähentää fytaattia. Hapatetussa leivässä on kuitenkin vähemmän fytiiniä kuin happamattomassa. 
Ravitsemukselliset vaikutukset.
Fytiinihapolla on voimakas taipumus kelatoida metalli-ioneja eli sitoa niitä huonosti liukenevaan muotoon. Kelaatio johtaa siihen, että ravinnon sisältämät metalliset hivenaineet muuttuvat huonosti imeytyviksi. Fytiinihappo estää voimakkaasti kalsiumin, raudan ja seleenin imeytymistä sekä myös sinkin imeytymistä, vaikkakin heikommin. Vuonna 2007 julkaistun kiinalaistutkimuksen mukaan fytaattien suurella määrällä ravinnossa on siten suuri osuus raudan ja sinkin puutteen selittäjänä.
Märehtijät pystyvät käyttämään fytiinihapon fosforia hyväkseen, koska niillä on suolistossaan fytaasientsyymiä tuottavia bakteereja.
Terveysvaikutukset.
Fytiinihappo heikentää elimistölle haitallisten metallien, kuten kadmiumin, imeytymistä. 
Futiinihapolla on havaittu olevan myös lievää antioksidatiivista vaikutusta, mikä vähentää paksusuolessa syntyviä haitallisia hydroksyyliradikaaleja. Tämä vähentää hiukan happiradikaaleista johtuvia DNA-vaurioita. Kyseinen ominaisuus perustuu fytiinihapon kykyyn sitoa metalli-ioneja.
Eläinkokeissa on havaittu, että fytiinihapolla on lisäksi syöpää ehkäisevää vaikutusta. Fytiinihapon syöpää estävä vaikutus perustuu siihen, että fytiinihappo toimii ksantiinioksidaasientsyymin inhibiittorina. Ksantiinioksidaasi tuottaa superoksideita, jotka pystyvät hapettamalla aiheuttamaan vaurioita ihmisen perimässä, mikä voi johtaa syövän kehittymiseen.
Valentin Varennikov

Valentin Ivanovitš Varennikov ( 15. joulukuuta 1923 – 6. toukokuuta 2009) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen armeijakenraali ja poliitikko, yksi Neuvostoliiton Afganistanin sodan suunnittelijoista ja johtajista. Hän osallistui vuoden 1991 kaappausyritykseen Mihail Gorbatšovia vastaan.
Varennikov syntyi köyhään kasakkaperheeseen Krasnodarissa. Hän otti osaa suureen isänmaalliseen sotaan (toinen maailmansota) vuodesta 1942. Hän valmistui Frunzen sotilasakatemiasta 1954. Myöhemmin hän lisäksi osallistui taisteluihin Angolassa, Syyriassa, Etiopiassa ja Afganistanissa. Hän oli pääorganisaattorina Tšernobylin onnettomuuden raivaustöissä.
Varennikov komensi 1962–1966 divisioonaa ja 1967–1969 Leningradin sotilaspiiriä. Vuodesta 1969 hän oli Saksassa, jossa komensi aluksi kolmatta armeijaa. Vuonna 1978 hänet ylennettiin armeijankenraaliksi, ja vuodesta 1979 hän oli pääesikunnan varapäällikkö. Vuosina 1984–1989 hän oli puolustusministeriön Afganistanin joukkojen päällikkö Kabulissa. Operaatio Magistralista hänelle myönnettiin Neuvostoliiton sankarin arvo. Vuonna 1989 Varennikov sai nimityksen maavoimien komentajaksi ja varapuolustusministeriksi.
Varennikov oli myös korkeimman neuvoston jäsen vuodesta 1974 ja 1989–1991 Neuvostoliiton kansanedustaja.
Varennikov oli 1991 Gorbatšovia vastaan tehdyn kaappausyrityksen pääsuunnittelijoita. Helmikuussa 1994 duuma myönsi armahduksen valtion hätätilakomitean jäsenille ja vuoden 1993 kriisin osallistujille, mutta Varennikov kieltäytyi armahduksesta, ja oikeudenkäynti hänen osaltaan jatkui, kunnes hänet vapautettiin maanpetossyytteistä loppuvuodesta 1994.
Varennikov valittiin 1995 Venäjään duumaan kommunistisen puolueen ehdokkaana. Hän johti veteraanien asioiden komiteaa. Vuonna 2003 hän liittyi Rodina-puolueeseen, mutta palasi kommunistiseen puolueeseen 2007.
Myllyjärvi (järvi Jyväskylässä)

Myllyjärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Myllyjärven asuinalueella sijaitseva lampi tai pieni järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se on muodostunut Keljossa kulkevan poikittaisen harjanteen taakse ja se on nykyään jäänyt asuinalueiden sisään. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven keskellä on 14 metriä syvä syvänne eikä siinä ole saaria. Järven rantaviivan pituus on 800 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Sen länsirannalla sijaitsee uimaranta, jonka kautta kulkee kävelypolku. Jyväskylästä Poriin kulkeva valtatie 23 on rakennettu järven yli pengertäen niin, että osa siitä on nykyään erillinen lampi. Pienestä koosta huolimatta Myllyjärven rannalla on kaksikin uimarantaa. Vanhempi on nykyisin koirien uimaranta.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Köhniönjärven valuma-alueeseen (14.232) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 109,9 metriä mpy. Sen vedet laskevat valtatie 23 pohjoispuolella olevasta lammesta Haapamäki–Jyväskylä-radan ali Köhniönjärvestä alkavaan Köyhänojaan. Köyhänoja laskee lopulta Päijänteen Jyväsjärveen.
Historiaa.
Vuoden 1963 peruskartassa oli järven länsipuoli peltomaata ja itäpuolelle oli osin rakennettukin kaavaan merkitty Tarhamäen asuinalue. Järven laskuoja oli piirretty yhtymään Köhnänojaan, joka on nykyään nimeltään Köyhänoja, heti Haapamäen rautatien alituksen jälkeen. Kartassa Jyväskylän maalaiskunnan kuntaraja halkaisi järven. Vuoden 1983 kartassa peltomaalle oli rakennettu omakotitaloja ja sinne oli rannan tuntumaan jätetty pieni puisto. Valtatien 23 järveä leikkaava linjaus valmistui 1969.
Uusi uimaranta syntyi paikalle, johon tulee Köyhänojasta vesiputki. Vesiputki rakennettiin, kun Myllyjärven vedenpinta laski huomattavasti Roninmäen kallioluolaston rakennustöiden aikana.
Eino Kalpala

Eino Onni Juhani Alpo Kalpala (vuoteen 1939 Sarlin, 5. elokuuta 1926 Helsinki – 12. elokuuta 2022 Espoo) oli suomalainen alppihiihtäjä, autourheilija ja yrittäjä. Hän edusti Suomea vuoden 1952 talviolympialaisissa Oslossa. Jyväskylän suurajoissa hän oli veljensä Osmo Kalpalan kartanlukijana tämän voittaessa kilpailun vuosina 1954, 1956 ja 1958. Kotimaan rallimenestyksen innoittamina Eino ja Osmo Kalpala osallistuivat yhden kerran, vuonna 1959, Monte Carlo -ralliin, jolloin heidän ajokkinaan oli Citroën.
Eino Kalpala teki työuransa omistamassaan yrityksessä, Radiotukku Oy:ssä. Kilpailuhenkisyys vei sitäkin uraa eteenpäin. ”Olin Blaupunkt-autoradioiden ja muun eletroniikan suurin myyjä Suomessa.” Lisäksi Kalpala oli urheiluvälineiden ja -vaatteiden tukkukauppias.
Alppihiihdon veteraanisarjoissa hän voitti muun muassa 80–84-vuotiaiden sarjassa MM-kultaa, MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia.
Kalpala perusti Suomen ensimmäisen laskettelukeskuksen Kalpalinnan vuonna 1963. Hän aloitti laskettelemisen 11-vuotiaana ja jatkoi sitä vielä yli 90-vuotiaana. Vuonna 2016 hän täytti 90 vuotta ja sai Ski Sport Finlandin kultaisen ansiomerkin.
Eino Kalpala kuoli Espoossa 96-vuotiaana 12. elokuuta 2022. Hänellä oli kolme lasta Jarmo Kalpala, Jyrki Kalpala ja Tuija Kalpala.
M-Bahn

M-Bahn tai Magnetbahn oli Maglev-junalinja, joka toimi Berliinissä Saksassa vuodesta 1989 vuoteen 1991.
Linja oli 1,6 km pitkä, ja se sisälsi kolme asemaa, joista kaksi oli uusia asemia. Gleisdreieckin asemalla M-Bahn käytti vanhaa Berliinin metron linjan U2 laituria, joka oli ollut käyttämätön siitä asti, kun Berliinin muuri rakennettiin. M-Bahn avattiin Birmingham maglevin rakentamisen jälkeen ja ennen Shanghain maglev-junan rakentamista, mutta se oli ensimmäinen maglev-juna kaupallisessa liikenteessä.
Historia.
M-Bahn-rata ja vaunut rakennettiin 1980-luvulla. Koeajo matkustajaliikenteessä alkoi elokuussa 1989, ja virallinen säännöllinen matkustajaliikenne alkoi heinäkuussa 1991 - samana kuukautena se joutui myös lopettamaan liikenteensä.
Berliinin muurin murtuessa ja Saksan yhdentyminen mahdollistivat U2:n liikennöinnin uudelleenaloittamisen. Liikennemuutokset tarkoittivat lyhyen M-Bahn-linjan purkamista. Purkutyöt alkoivat vain kaksi kuukautta M-Bahnin virallisen avaamisen jälkeen ja päättyivät helmikuussa 1992. Katkaistu metrolinja oli nyt palautettu takaisin.
M-Bahnin työntövoimana käytettiin pitkästaattorista lineaarista moottoria. Toisin kuin Transrapidissa ja muissa maglev-junissa, vain 85 % M-Bahn-junan painosta oli kannatettu magneettisella levitaatiolla, ja tasapaino tuettiin perinteisillä pyörillä.
Liikennöinnin ajan Berliinin M-bahn kulki automaattisesti ilman kuljettajaa, mutta järjestelmä oli valmistettu tarvittaessa kuljettajakäyttöiseksi.
Ratalinja.
Linja kulki suunnilleen pohjois-eteläsuunnassa Kemperplatzin asemalta Tiergartenin puiston reunalta Bernburger Strassen aseman kautta etelään nykyiselle Gleisdreieckin metroasemalle.
Asemat olivat Kemperplatz (nykyään paikalla on Sony Center, lähellä nykyistä Berliinin Potsdamer Platzin rautatieasemaa), Bernburger Str. (lähellä nykyistä Mendelssohn-Bartholdy-Parkin metroasemaa) ja Gleisdreieck (nykyään palautettu alkuperäiseen tarkoitukseensa U2-metrolinjan käyttöön) 
Ratalinja Kemperplatzista Bernburger Strassen asemalle oli kaksiraiteinen ja sisälsi kaksi samansuuntaista vaihdetta. Bernburgerin aseman jälkeen puolivälissä matkaa Gleisdreickiin rata kapeni yksiraiteiseksi, kun se siirtyi olemassa olevalle metron ratalinjalle. M-Bahnin vaihde oli ratalinjan länsipuolella ennen saapumista Gleisdreieckin asemalle yksittäiselle laiturille. Itäpuolella oli metron rata, joka käyttää normaalia raideleveyttä. Vaihde sijaitsi aivan Kemperplatzin aseman eteläpuolella, mikä mahdollisti kaksiraiteisen ajon.
Gran Chaco

Gran Chaco on harvaan asuttu puoliaron peittämä tasankoalue Etelä-Amerikassa. Alueen pinta-ala on 850 000 km², josta Argentiinalle kuuluu 520 000 km², Paraguaylle 230 000 km², Bolivialle 90 000 km² ja Brasilialle 9 000 km². Alue sijaitsee Andien itäpuolella, Paraguayjoen länsipuolella. 
Etelä-Amerikan kuumimmat paikat ovat Gran Chacossa: Argentiinan puolella on mitattu yli 48 asteen lämpötiloja. Argentiinassa Chacon ja pampan raja määritellään siten, että Chacoon kuuluvat alueet, joilla vuoden keskilämpötila on yli 20 astetta. Sademäärän mukaan Chaco voidaan jakaa kolmeen vyöhykkeeseen. Kosteimmalla alueella Chacon itäosassa sataa 1 000 – 1 250 mm vuodessa, keskialueella 700 – 1 000 mm vuodessa ja kuivimmalla alueella länsiosassa 450–600 mm vuodessa.
Alueen hallinnasta käytiin Bolivian ja Paraguayn välillä Chacon sota vuosina 1932–1935, sillä alueella uskottiin virheellisesti olevan runsaita luonnonvaroja, etenkin maaöljyä. Nykyisin alue on harvaan asuttua ja sijaitsee kaukana asutuskeskuksista. Sen asukkaita uhkaavat sekä kuivuus että tulvat, sillä maa ei ime vettä. Esimerkiksi vuonna 2008 Paraguayn puolella julistettiin kuivuuden takia hätätila.
São Francisco

São Francisco on 3 160 km pitkä joki Brasiliassa. Se on Etelä-Amerikan neljänneksi pisin joki. Joen tärkeimmät sivujoet ovat Paraopeba, Abaeté, das Velhas, Jequitaí, Paracatu, Urucuia, Verde Grande, Carinhanha, Corrente ja Grande. Joen valuma-alue on laaja, 630 000 km2, ja harvaan asuttu, mutta jokivarressa on joitakin kaupunkeja. Niistä suurin on kahta puolta jokea Petrolinan ja Juazeiron kaksoiskaupunki, jossa on yhteensä lähes puoli miljoona asukasta.
Sadekaudella jokea pitkin voi kulkea kohtalaisen kookkailla aluksilla, ja se muodostaa alueen tärkeän kulkureitin. Joesta on kulkukelpoista 1 800 kilometrin osuus Piraporasta Minais Gerasin osavaltiossa aina Paulo Afonson putouksille asti. Se tarjoaa myös kasteluvettä Petrolinan lähistön hedelmäviljellyksille.
Michelle Forbes

Michelle Renee Forbes Guajardo (s. 8. tammikuuta 1965 Austin, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi rooleistaan useissa televisiosarjoissa. Forbesin ensimmäisiä rooleja oli Sonni Wells y Carrera saippuaoopperassa "Guiding Light", jossa hän esiintyi vuosina 1987–1989. Hän sai roolistaan sarjassa Daytime Emmy -ehdokkuuden vuonna 1990. Vuosina 1991–1994 Forbes esitti Daraa ja myöhemmin Ro Larenia sarjassa "Star Trek – uusi sukupolvi" yhteensä yhdeksän jakson verran. Ro Laren oli suosittu hahmo, jolle suunniteltiin omaa spin-offia. Forbes oli kuitenkin haluton sitoutumaan pitkäaikaiseen rooliin siinä vaiheessa uraansa. 
Forbes oli mukana sarjassa "Homicide – pelon kadut" vuosina 1996–1998 ja sarjaan perustuvassa vuonna 2000. Hän esitti sarjassa "24" Lynne Kresgeä 18 jakson verran vuosina 2002–2003. Forbes vieraili myös sarjassa "Taisteluplaneetta Galactica" amiraali Helena Cainina kolmessa jaksossa vuosina 2005–2006 ja oli myös mukana sarjan pohjalta tehdyssä tv-elokuvassa "Razor" (2007). Hän on vieraillut myös monissa muissa televisiosarjoissa. Hänen tekemiinsä elokuviin kuuluu esimerkiksi vuoden 1993 elokuva "Kalifornia.
Higashiyama

 oli Japanin 113. keisari perinteisellä järjestyksessä peräkkäin.
Hänen hallituskautensa kesti vuodet 1687–1709.
Ennen valtaannousuaan hänen henkilökohtainen nimensä ("imina") oli Asahito () ja arvonimensä Go-no-miya (). 
Higashiyamasta tuli keisari hänen isänsä, keisari Reigenin luovuttua kruunusta vuonna 1687. Reigen tosin jatkoi vallassa Higashiyaman taustalla, mikä aiheutti eripuraa Tokugawa-shōgunaatin kanssa. Higashiyama onnistui kuitenkin liennyttämään välejä shōgunaattiin, ja keisarikunnan omaisuus kasvoi. Higashiyama luopui kruunusta heinäkuussa 1709 ja kuoli viisi kuukautta myöhemmin.
Aparecida de Goiânia

 
Aparecida de Goiânia on kaupunki 22 kilometriä Brasilian osavaltion Goiásin pääkaupungista Goiâniasta etelään. Aparecida de Goiânian asukasluku on noin 455 000 (vuonna 2010). Se sijaitsee 804 m merenpinnan yläpuolella. Kaupungin rajalla virtaa Meia Ponte -joki, ja Lages, Santo António ja Córrego da Serra virtaavat kaupungin läpi. Vuonna 1960 Cachoeira Douradan vesiputoukseen tehtiin voimala, joka huolehtii kaupungin sähköntuotannosta.
Aparecida de Goiânia sai kaupunginoikeudet 1963. Vuonna 1991 kaupungissa asukasluku oli 175 000, mikä on 20 vuodessa kasvanut 2,5-kertaiseksi.
Northrop

Northrop oli yhdysvaltalainen lentokonevalmistaja, jonka John Knudsen Northrop perusti nimellä Northrop Aircraft vuonna 1939. Yrityksen nimeksi tuli Northrop Corporation vuonna 1958.
Northrop kehitti XB-35 ja YB-49 lentävän siiven prototyypit toisen maailmansodan lopulla. Edeltäviä koemalleja olivat N-1M ja N-9M. Prototyypien taipumusta nostaa koneen nokkaa liian jyrkästi, joka aiheutti hallitsemattoman sakkauksen, aiheutti kehityksessä ongelmia. Lentävän siiven kehitystyö johti lopulta B-2 pommikoneen kehittämiseen.
Yrityksen NASAn tuella kehittämä Northrop YF-17 hävisi tarjouskilpailussa F-16-hävittäjälle, mutta johti Hornetin tuotantoon.
Vuonna 1994 Grummanin oston jälkeen yrityksestä tuli Northrop Grumman.
Tauno Suojanen

Tauno ”Tappi” Suojanen (17. helmikuuta 1935 Tampere – 19. tammikuuta 2022 Hämeenkyrö) oli suomalainen viihdemusiikin manageri, ja alansa ensimmäisiä Suomessa. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten 1970-luvun mittavien juhannusjuhlien järjestämisestä Yyterissä. Suojanen toimi liki neljä vuosikymmentä suomalaisen populaarikulttuurin taustahahmona, artistien maahantuojana ja esiintymisten järjestäjänä, nuorten kotimaisten artistien uran vauhdittajana, tanssilavakulttuurin puolesta toimijana. Suojanen toimi myös monien rock-artistien, muun muassa Hectorin, keikkamyyjänä. 
Suojanen aloitti uransa 1950-luvulla kierrellen tanssipaikkoja oman yhtyeensä solistina. Hänen nimistään löytyy myös muutama rautalankamusiikin levytys 1960-luvun puolivälistä muun muassa nimellä Tauno Suojasen kitarayhtye. 
Ystävänsä Pauli Lehtisen kanssa Suojanen perusti Tampereelle ohjelmatoimiston nimeltään Viihdeohjelma Oy, joka alkoi järjestää ohjelmaa ensin Tampereen VPK:n talolle mutta myöhemmin laajentui koko Suomen alueelle ja pian vastasi muun muassa Paula Koivuniemen, Olavi Virran, Tapio Rautavaaran ja Irwin Goodmanin esiintymisistä. Irwinin elämästä kertovassa elokuvassa "Rentun ruusu" Tappi Suojasta näytteli Mikko Kivinen. Suojasen vaikutuksesta monet aikansa suositut muusikot ja superjulkkikset vierailivat Suomessa, muun muassa "Peyton Place" -televisiosarjan tähti Ryan O’Neal juhannuksena 1970. Jo 1960-luvun alkupuolella Suojasen yritys oli tuonut Suomeen esiintymään englantilaisia rautalankayhtyeitä, muun muassa The Swinging Blue Jeansin. Vuonna 1965 Suojanen järjesti Rolling Stones -yhtyeen esiintymään Porin Yyteriin. Suojanen sanoo ”luoneensa” vain yhden kotimaisen iskelmätähden, Ray Charlesin esikuvan mukaisen sokean laulajan Kari Purhosen.
Eläkepäiviään Suojanen asettui viettämään Kyröskoskelle, jonka tanssipaikka Suurlava rakennettiin hänen aloitteestaan vuonna 1967. Suojasen liikemiestaidoista kertonee jotain sekin, että talviaikaan kun lavalla ei järjestetty tansseja, Suojanen käytti tilaa auton talvirenkaiden varastointiin ja myyntiin. Suojanen myi Kyröskosken suurlavan uudelle omistajalle vuonna 1999. Lava tuhoutui tulipalossa huhtikuussa 2012.
Suojasen hurjista ideoista, omaperäisistä myyntimetodeista, suorasukaisista tempauksista sekä alkoholinhuuruisista seikkailuista maailman supertähtien kanssa liikkuu Suomen viihdemaailmassa lukuisia tarinoita. Osan näistä tarinoista hän kertoo itse vuonna 2004 Yleisradion Teema -sarjassa ilmestyneessä Hannu Puttosen dokumenttielokuvassa "Impressaari (Takamaa VI)". Suojasen itsensä lisäksi elokuvassa nähdään Ryan O’Neal, James Drury (lännensarja "Virginialaisen" päänäyttelijä, jonka Suojanen niin ikään oli tuonut Suomen-vierailulle), Kari Purhonen ja Seppo Korjus.
Suojanen kuoli 19. tammikuuta 2022. Hän oli kuollessaan 86-vuotias.
Ikonografia

Ikonografia tutkii taideteosten aiheita, ideoita ja merkitystä. Se on myös aiheiden alkuperän ja kehityksen vertailevaa tutkimusta.
Ikonologia eli tulkitseva ikonografia perustuu ikonografisen analyysin tuloksiin ja pyrkii tulkitsemaan aiheen sisäistä merkitystä ja sisältöä, kuvan välittämää maailmankatsomusta.
Alun perin sanalla "Iconographia" otsikoitiin kuva-antologioita, joihin oli koottu samanaiheisia kuvia (esimerkiksi muotokuvia tietystä henkilöstä). Ikonografiasta tuli oppi kuva-aiheista 1800-luvun alussa kristillisten kuva-aiheiden tutkimusten myötä. Ikonografista tutkimusmenetelmää on sovellettu muun muassa taiteen, arkeologian, historian ja teologian erikoistutkimuksiin. Sen pääsoveltaja on kuitenkin taidehistoria, jossa se alkoi voittaa alaa tyylihistorialliselta tutkimukselta, joka koettiin riittämättömäksi. 1900-luvun alussa Saksassa taidehistorioitsijat Aby Warburg (1866–1929) ja hänen seuraajansa Fritz Saxl (1890–1948) sekä Erwin Panofsky (1892–1968) laativat yksityiskohtaisen käytännön kuvien aiheiden tunnistamiseen ja luokitteluun.
Muodon vastakohta.
Taidehistorioitsija Erwin Panofsky oli ikonografisen metodologian ja tutkimuksen edelläkävijä. Hänen sanojensa mukaan ikonografia on ”se taidehistorian haara, joka huolehtii taideteosten aiheesta tai merkityksestä, vastakohtana niiden muodolle”. Lähestymistapa on siis vastapainoa Heinrich Wöllflinin formalismille.
Tavallisesti ikonografia vaatii myös aiheeseen liittyvän kulttuurin ja älyllisen ilmapiirin laajaa tietämystä. Esimerkki tästä on Panofskyn tutkimus van Eyckin maalauksesta "Giovanni Arnolfini ja hänen vaimonsa" (1434) hänen kirjassaan "Early Netherlandish Painting" (1953).
Ikonografia ja ikonologia.
Panofsky piti tärkeänä, että ikonografia ja ikonologia erotetaan toisistaan. Kirjassaan "Studies in Iconology" (1939) hän määritteli ikonografian olevan aiheen ja ikonologian merkityksen tutkimista. Hänen klassinen esimerkkinsä käsitteiden erosta on mies, joka nostaa hattunsa kohteliaisuuden eleenä. Teko sinänsä on selkeästi ymmärrettävissä, mutta sen merkitys juontuu keskiajan ritareiden harjoittamasta tavasta riisua kypäränsä rauhanomaisen aikomuksensa ilmaisemiseksi.
Panofskyn mukaan: ”Tuon herrasmiehen tekojen merkityksen ymmärtämiseksi minun täytyy olla tutustunut, ei ainoastaan esineiden ja tapahtumien käytännölliseen maailmaan, vaan myös enemmän kuin käytännöllisiin tapoihin ja kulttuuritraditioihin tietyssä kulttuurissa.” Niinpä teolla on kaksi merkitystä, eli ilmeinen ja toissijainen tai sopimukseen perustuva. Viimeksi mainittu viittaa taideteoksessa olevan piilevään merkitykseen.
Ikonografisessa tutkimuksessa selvitetään, mitä kuva esittää, mitä henkilöitä, tapahtumia ynnä muita se kuvaa, sekä mihin kirjallisiin ja kuvallisiin lähteisiin aihe ja sen esitystapa perustuvat. Lisäksi selvitetään erilaisten muotoaiheiden ja kuvatyyppien synty- ja kehityshistoriaa ja levinneisyyttä.
Canutus Johannis

Canutus Johannis (k. 1564) oli Viipurin toinen piispa. Hänen toimiaikansa kesti vain vuoden 1563–1564.
Canutus Johannis oli kotoisin Eurajoelta, tuli ylioppilaaksi 1532 Wittenbergin yliopistossa ja maisteriksi 1536. Kotiin palattuaan hänet nimitettiin Turun kirkkoherraksi ja samalla kaniikiksi tuomiokapituliin. 1556 Canutus Johannis kävi lähettiläänä Venäjällä suurruhtinaan luona. Ruotsin kuningas Eerik XIV näyttää kuitenkin epäilleen kirkkoherraa Juhana-herttuaan ystäväksi, koska syksyllä 1562 pani hänet viralta. 1563 kuningas kuitenkin nimitti Canutis Johanniksen Viipurin piispaksi, missä virassa hän ennen kuolemaansa toimi vain vuoden.
Kolmisoppinen (Jyväskylä)

Kolmisoppinen eli Korloppinen on Keski-Suomessa Jyväskylässä Taka-Keljon lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 14 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Se sijaitsee viiden pikkumäen välisessä painanteessa. Korkein mäistä on Taipaleenmäki, joka kohoaa lähes 40 metrin korkeuteen. 
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 0,61 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 4,2 metriä ja suurin syvyys on 10,6 metriä. Järvellä on kaksi yli 10 metriä syvää syvännettä, joista pohjoisin syvänne on syvin. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Sen rannalla on uimaranta sekä Ladun maja, Jyväskylän ladun ylläpitämä hiihtomaja. Sen länsirannalla sijaitsee viisi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet yhdystieltä 16607, joka ohittaa järven sen pohjoispuolelta. Muuramen vastaisen kuntarajan rajapyykki sijaitsee sen etelärannassa. Järven pohjoispuolella toimii Mustankorkean jätteenkäsittelylaitos, jonka vaikutukset eivät ulotu järvelle asti.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Ristiselän–Murtoselän alueeseen (14.231) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 192,3 metriä mpy. Siihen laskee pieni metsäoja pohjoisesta Lonsterin notkosta ja sen laskuoja lähtee järven kaakkoispäästä Etelä-Keljon suuntaan. Siellä se virtaa Tekolammen läpi ennen laskemistaan Kaijanlampeen. Kaijanlammen laskuoja Myllyoja laskee Keljonkankaalla Päijänteen Murtoselän Keljonlahteen.
Historiaa.
Vuoden 1752 pitäjänkartalla järven nimi esiintyy muodossa "Colm Loppinen".
Vuoden 1963 peruskartassa oli merkitty pohjoisrantaan hiihtomaja ja leirintäalue. Rantamökitkin olivat jo rakennettu. Järven kohdalla ollutta tien mutkaa oikaistiin vasta. Seuraavassa vuoden 1980 kartassa leirintäaluetoiminta oli lopetettu ja järven ympärillä olleet pienet peltopalstat oli metsitetty.
Santa Cruz (Kalifornia)

 
Santa Cruz on kaupunki Santa Cruzin piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Kaupungissa asui vuoden 2013 väestönlaskennassa 62 864 ihmistä. Kaupunki sijaitsee Monterey Bayn pohjoisosassa. Santa Cruz sai kaupunkioikeudet vuonna 1866.
Historia.
Vuonna 1769 espanjalainen Don Gaspar de Portolá saapui paikalle ja antoi alueen joelle nimeksi San Lorenzo Pyhän Laurentiuksen kunniaksi. Kukkulat hän nimitti Santa Cruziksi (suom. pyhä risti).
Vuonna 1791 isä Fermín Lasuén perusti lähetysaseman Santa Cruziin. Vuonna 1797 espanjalaiset perustivat siirtokunnan (Villa de Branciforte), joka toisin kuin lähetysasemat, oli maallinen yhteisö. Siirtokunnan tarkoitus oli Uuden-Espanjan provinssin ja territorion Alta Californian (engl. Upper California) asuttaminen ja puolustaminen Venäjää, Englantia ja Ranskaa vastaan. Villa de Branciforte yhdistyi myöhemmin Santa Cruzin lähetysasemaan.
1820-luvulla Meksiko otti alueen hallintaansa. Vuonna 1846 alue palasi Yhdysvalloille. Amerikkalaisia oli jo saapunut suurin joukoin. Kaliforniasta tuli osavaltio 1850. Santa Cruzin piirikunta perustettiin 1850. Vuosisadan vaihteessa puunkorjuu, maatalous, kalkin jalostaminen ja kalastus olivat alueen pääelinkeinot. Suosiollisen ilmaston ja luonnonkauneuden ansiosta Santa Cruzista tuli suosittu lomakeskus. 
Väestö.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan valkoihoisia oli 74,5 %, latinoja (mitä tahansa rotua; alkuperä espanjankielisessä Latinalaisessa Amerikassa tai Espanjassa) 19,4 %, aasialaisia 7,7 %, mustia 1,8 % ja intiaaneja 0,7 %. Valkoihoisia (pois lukien latinot) oli 66,7 %.
Maantiede.
Santa Cruz sijaitsee Tyynenmeren rannalla Santa Cruz Mountains -vuorijonon läheisyydessä. San Franciscoon on matkaa maanteitse noin 118 km.
Elokuu on keskimääräisesti lämpimin kuukausi, joulukuu kylmin. Ylin mitattu lämpötila on 42 °C (1971) ja alin –7 °C (1990). Suurin sadanta on helmikuussa.
Talous.
Tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous, matkailu, koulutus ja teknologia. University of California on suurin työnantaja. Santa Cruz on luonnonmukaisen viljelyn keskus. 
Kulttuuri ja nähtävyydet.
Santa Cruzissa ovat vuonna 1791 perustetun lähetysaseman Mission Santa Cruzin jäljennös, luonnonhistoriallinen museo Santa Cruz Museum of Natural History ja surffauksen historiaa esittelevä Santa Cruz Surfing Museum.
Kuumbwa Jazz Center on huomattava jazz-keskus. Santa Cruz Arboretum on Kalifornian yliopiston ylläpitämä puutarha. Año Nuevo State Park on luonnonpuisto, jossa voi tutustua muun muassa merinorsuihin.
Kaupungissa järjestetään vuosittain lukuisia yleisötapahtumia.
Main Beach ja Cowell Beach ovat kaupungin ranta-alueet.
Turun verilöyly

Turun verilöyly oli Turun Vanhalla Suurtorilla 10. marraskuuta 1599 toimeenpantu joukkorangaistus, jossa mestattiin 14 Kaarle-herttuan (myöhemmin kuningas Kaarle IX) Suomessa vaikuttanutta vastustajaa. Sigismundin ja Kaarlen valtataistelussa Kaarle löi Sigismundin joukot Ruotsissa Stångebron taistelussa 1598 ja teki sen jälkeen retken Suomeen, jossa hän nujersi vastarinnan ja mestautti säätyjä kuulematta Suomen johtavia aatelisia. Oikeudenkäynti Sigismundin kannattajia vastaan käytiin Turussa, josta mestaukset ja vangitsemiset ulotettiin muualle maahan. Kaarlen tavoitteena oli Sigismundin suomalaisten kannattajien murskaaminen. Tuomioiden seurauksena Suomen poliittinen asema heikkeni huomattavasti, sillä kuninkaaksi noussut Kaarle piti maan johtavia aatelisia epäluotettavina.
Suomen kuningasmielisten varsinaiset johtajat Arvid Stålarm ja Aksel Kurki saivat kuolemantuomion, mutta poliittisista syistä heidät vietiin vangittuina Tukholmaan. Nimekkäimpiä mestattuja olivat:
Tokion olympiastadion

Tokion olympiastadion () oli stadion Shinjukussa, Tokion erillisalueella Japanissa. Stadion oli vuoden 1964 Tokion olympialaisten päästadion. Stadionilla on myös pidetty vuoden 1991 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut. 
Stadion suljettiin toukokuussa 2014, koska paikalle rakennetaan uusi stadion. Vuonna 1958 valmistuneen stadionin purkaminen uuden tieltä saatiin päätökseen vuoden 2015 alkupuolella. Uusi stadion rakennetaan Rugbyn maailmanmestaruuskilpailuiden 2019 ja Kesäolympialaisten 2020 järjestämiseksi. Stadion voi hakea myös yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuita kesäolympialaisten 2020 jälkeen ja tulee isännöimään myös vuosittaista Golden Grand Prix -yleisurheilukilpailua, joka siirtyy nyt neljän vuoden ajaksi muualle.
Suwon World Cup Stadium

Suwon World Cup Stadium eli Big Bird Stadium on jalkapallostadion Suwonissa, Korean tasavallassa. Areena rakennettiin vuoden 2002 jalkapallon MM-kilpailuja varten. Stadionilla pelattiin neljä MM-turnauksen ottelua. Jo vuonna 2001 se isännöi muutamia Maanosaliittojen cupin otteluita. Sittemmin se on toiminut AFC:n mestarien liigankin voittaneen Suwon Samsung Bluewingsin kotistadionina.
Lentomaksu

Lentomaksu on vapaaehtoinen maksu, jolla lentomatkustaja voi tukea ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi tehtävää työtä ja kompensoida näin lentomatkastaan aiheutuneet kasvihuonekaasupäästöt. Lentomaksuja keräävät lentoyhtiöt ja järjestöt, jotka käyttävät tuotot ilmastonmuutoksen torjumiseen eri tavoilla. Maksu voi olla esimerkiksi 10 prosenttia lentolipun hinnasta.
Maksu on kompensaatio eli hyvitys siitä, että lentäminen edistää ilmastonmuutosta. Vastineeksi aiheutetuista päästöistä rahoitetaan toisaalla päästöjä vähentäviä hankkeita. Esimerkiksi lentomatkasta aiheutuvat hiilidioksiditonnit lasketaan ja istutetaan päästöjen hyvittämiseksi puita, joiden lasketaan sitovan saman määrän hiilidioksidia tiettynä aikana.
Tampereen kaupunki on ensimmäinen kaupunki Suomessa, joka alkoi maksaa päästömaksua työntekijöidensä lentomatkoista. Kohde on Unicef Tansaniassa. Vuodelta 2007 maksettavaa arvioitiin tulevan noin 10 000 euroa. Vuonna 2008 lennoista kertyi 11 500 euroa. Tampere-talo Osakeyhtiö ryhtyi 1. heinäkuuta 2008 maksamaan kahden prosentin lentomaksua henkilökunnan lentoteitse tehtävistä työmatkoista. Kohde päätetään vuosittain.
Gloria Bistrița

Clubul de Fotbal Gloria 1922 Bistrița (CF Gloria 1922 Bistrița) eli Gloria Bistrița on romanialainen jalkapalloseura Bistrițan kaupungista. Joukkue on parhaimmillaan ollut kaudella 2002–2003 Liga I:n kolmas. Romanian Cupin seura voitti 1993–1994.
Suomessa joukkue vieraili kesällä 2001 kohdatessaan Intertoto-cupin ensimmäisellä kierroksella FC Jazzin.
HMS Fiji

HMS Fiji (viirinumero 58) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Fiji-luokan ilmatorjuntaristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 1937 vuoden 1937 laivasto-ohjelmassa John Brown and Companyltä, missä köli laskettiin 30. maaliskuuta 1938. Alus laskettiin vesille 31. toukokuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 5. toukokuuta 1940.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon. Alus lähti Clydestä 31. elokuuta 1940 osallistuakseen hyökkäykseen Dakariin (operaatio Menace). Alukseen osui 1. syyskuuta Saksan laivaston sukellusveneen "U-32" laukaisema torpedo, joka pakotti sen palaamaan Englantiin korjattavaksi. Alus palasi palvelukseen kuusi kuukautta myöhemmin.
Maaliskuussa 1941 alus oli partiomatkalla Tanskan salmessa, jossa se epäonnistui kotiinpalaavan Saksan laivaston risteilijän "Admiral Scheerin" havaitsemisessa. Huhtikuussa alus oli Force H:n mukana sulkemassa Brestissä olevia Saksan laivaston raskaita yksiköitä satamaan, kunnes se purjehti suojaamaan Maltalle lentokoneita toimittavia lentotukialuksia.
Alus suojasi Maltan saattueita, kunnes se siirrettiin Kreetan taisteluihin. Alus upposi 22. toukokuuta 1941 1/LG2:n Messerschmitt Bf 109:n suorittamassa ilmahyökkäyksessä, jolloin alus oli ilman ilmatorjuntatykkien kranaatteja.
Lapinvuokot

Lapinvuokot ("Dryas") on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Lapinvuokot ovat monivuotisia, matalakasvuisia ruohovartisia kasveja, jotka kasvavat arktisilla alueilla tai vuoristoissa. Lapinvuokkojen kukat ovat suuria ja kasvavat yksitellen noin kymmensenttisen kukkavarren päässä.
Lapinvuokkoja tunnetaan 11 lajia, joita esiintyy pohjoisen subarktisella alueella.
Suomenkielisestä nimestään huolimatta lapinvuokot eivät ole kovin läheistä sukua vuokoille ("Anemone"), sillä ne kuuluvat eri heimoon.
HMS Gambia

HMS Gambia (viirinumero 48) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Fiji-luokan ilmatorjuntaristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin maaliskuussa 1938 vuoden 1938 laivasto-ohjelmassa Swan Hunterilta, missä köli laskettiin 24. heinäkuuta 1939. Alus laskettiin vesille 30. marraskuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 21. helmikuuta 1942.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Itä-Intian laivastoasemaan, jonka mukana se osallistui syyskuussa 1942 Madagaskarin valtaukseen. Alus valvoi 1943 Itäisen laivaston mukana kauppareittejä Intian valtamerellä, kunnes palasi Liverpooliin huollettavaksi kesäkuusta syyskuuhun. Palvelukseen palattuaan alus operoi joulukuussa Biskajanlahdella rannikkoliikennettä vastaan. Alus siirrettiin vuoden 1943 lopulla Uuden-Seelannin laivastolle.
HMNZS Gambia.
Helmikuussa 1944 "HMNZS Gambia" palasi Itäiseen laivastoon etsimään saarronmurtajia Kookossaarten alueelta. Alus suojasi lentotukialusrynnäköitä japanilaisten hallussa oleville öljykentille ja lentokentille, kunnes se liitettiin marraskuussa Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon.
Alus osallistui Okinawan taisteluun ja Formosan operaatioihin ennen lopullista etenemistä Japanin pääsaarille. Alus palasi 27. maaliskuuta 1946 Kuninkaallisen laivaston hallintaan Portsmouthissa, minkä jälkeen se siirrettiin huoltoon. Alus palautettiin palvelukseen 1. heinäkuuta 1946 ja liitettiin Kauko-Idän laivaston 5. risteilijäviirikköön.
Loppupalvelus.
"HMS Gambia" palasi 6. tammikuuta 1948 Englantiin. Se liitettiin tammikuussa Brittiläiseen Välimeren laivaston 2. risteilijäviirikköön, mistä se siirrettiin 1. risteilijäviirikköön. Alus siirrettiin lokakuussa 1954 Itä-Intian laivastoasemalle, missä siitä tuli 1955 4. risteilijäviirikön lippulaiva sekä samalla aseman viimeinen lippulaiva. Alus palasi 19. syyskuuta 1958 Chathamiin.
Alus palasi palvelukseen 4. marraskuuta 1958 Välimeren laivaston 1. risteilijäviirikköön. Alus palveli 1960 Etelä-Atlantilla ja Kotilaivastossa ennen joulukuista siirtoaan reserviin. Alus oli Portsmouthissa reservissä, kunnes se sijoitettiin poistolistalle ja myytiin T W Wardille romutettavaksi. Alus hinattiin 2. joulukuuta 1968 Portsmouthista ja se saapui 5. joulukuuta Inverkeithingiin romutettavaksi.
Kastehelmi

Kastehelmi on suomalainen naisen nimi. Kastehelmen nimipäivä on 7. toukokuuta. 
Nimi on luontoaiheinen ja on ollut käytössä jo 1900-luvun alussa. Entistä tunnetummaksi sen teki Astrid Lindgrenin vuonna 1951 suomeksi julkaistu tarina "Kastehelmi" (). Siinä Kastehelmi esiintyi päähenkilön, Riitta-Kaisan, nukelleen antamana nimenä. Kastehelmi on ainoa yhdysviivaton yhdyssananimi Suomen nimipäiväkalenterissa. Toukokuuhun 2025 mennessä Suomessa oli nimi Kastehelmi annettu noin 890 naiselle.
Kastehelmi sukunimenä.
Kastehelmi on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pihkainmäki

Pihkainmäki on kylä ja asuinalue lounaisessa Kuopiossa, aikaisemmassa Karttulan pitäjässä, paikallisesti Karttulantienä (seututie 551) tunnetun Sinisen tien osuuden pohjoispuolella. Pihkainmäki sijaitsee entisen (Kuopioon liitetyn) Karttulan kirkonkylän ja Kuopion keskustan puolivälissä, noin 25 km Kuopion keskustasta ja 15 km Pitkälahdesta länteen. Pihkainmäen kylältä löytyy muun muassa Pihkapirtin päiväkoti ja Pihkainmäen koulu sekä harrastustoimintaa lapsille ja aikuisille.
Tilastokeskuksen mukaan Pihkainmäen taajaman maapinta-ala oli 1,81 neliökilometriä ja siellä asuu vuonna 2021 noin 800 ihmistä. Koko Karttulassa (aiemman kunnan alueella) asuu noin 3 500 henkeä.
Kyläyhdistys.
Pihkainmäessä toimii kyläyhdistys, jonka tarkoituksena on toiminta-alueensa kaikinpuolinen kehittäminen. Sen toiminta-alue käsittää Pihkainmäen lisäksi myös Kalliorannan ja Vakkakuusen kylät. Yhdistys pyrkii lisäämään asukkaiden harrastus- ja kulttuuritoimintaa sekä parantamaan alueiden viihtyisyyttä. 
Kyläyhdistyksen tehtävänä on myös tuoda esiin kyläläisten näkökantoja ja valvoa heidän etujaan sekä tehdä kunnan päättäville elimille aloitteita kylien kehittämiseksi. Kyläyhdistys on poliittisesti sitoutumaton, eikä se harjoita minkäänlaista poliittista toimintaa.
Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys järjestää kokouksia ja tapahtumia yksin ja muiden yhteisöjen kanssa. Toimintansa tukemiseksi yhdistys järjestää myyjäisiä, talkoita, arpajaisia ja erilaisia yleisötapahtumia.
Kylätoimikunta on perustettu Pihkainmäkeen 7. kesäkuuta 1981. Yhdistysrekisteriin se merkittiin vuonna 2007.
Holiday Club

Holiday Club Resorts Oy on suomalainen matkailualan yritys. Yritys kuuluu intialaiseen Mahindra &amp; Mahindra -konserniin. Holiday Clubilla on yli 30 lomakohdetta, joissa on yhteensä yli 2 200 loma-asuntoa ja seitsemän kylpylähotellia. Kohteista 26 sijaitsee Suomessa, yksi Ruotsissa, viisi Kanariansaarilla ja yksi Espanjan Aurinkorannikolla. Vuonna 2022 konsernin liikevaihto oli noin 110 miljoonaa euroa. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Helsingissä.
Holiday Clubin päätuote on viikko-osake, joka tarkoittaa viikon pituista osuutta lomakiinteistöstä. Holiday Club -loma-osakkeen omistajia on yli 120 000, joista yritysasiakkaita on yli tuhat. Holiday Club myös vuokraa omistamiaan loma-asuntoja. Uusin Holiday Clubin tarjoama lomailumuoto on Holiday Club Villas, joka tarjoaa mahdollisuuden ostaa koko loma-asunto omaksi.
Holiday Club on kehittänyt lomanvaihto-organisaatio RCI:n kanssa Holiday Club Points -lomanvaihtojärjestelmän. Holiday Club Points on viikko-osakkaille tarjottu etu, jonka avulla osakkaat voivat vaihtaa lomaviikkonsa yli 4 000 lomakohteeseen sadassa eri maassa.
Historiaa.
Yritys perustettiin vuonna 1986, ja 31. maaliskuuta 2006 saakka se toimi nimellä Holiday Club Finland Oy. Ensimmäinen lomakeskus sijaitsi Kihniön Pyhäniemessä. Kymmenen vuotta myöhemmin Holiday Clubilla oli Suomessa yhdeksän lomakohdetta. Vuodesta 2006 Holiday Club Finland Oy on toiminut nimellä Holiday Club Resorts Oy.
Holiday Club Vierumäelle avattiin uusi kylpylä loppuvuodesta 2024.
Omistajat ja hallitus.
Holiday Club Resorts Oy:n omistaa intialainen Mahindra &amp; Mahindra -monialayhtiö tytäryhtiönsä Mahindra Holidays &amp; Resorts India Ltd:n kautta.
Hallitus.
Holiday Clubin hallitukseen kuuluivat vuonna 2025:
Kohteet.
Loma-asunnot.
Lähde: