tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Helmuth James von Moltke

Helmuth James Graf von Moltke (11. maaliskuuta 1907 – 23. tammikuuta 1945) oli saksalainen juristi, Adolf Hitlerin vastaisen opposition jäsen natsi-Saksassa, ja yksi Kreisaun piirin, erään vastarintaryhmän perustajajäsen. Hän oli sotamarsalkka Helmuth von Moltken veljen pojanpojanpoika.
Helmuth von Moltke ei ollut mukana Hitlerin vastaisessa salaliitossa, mutta Gestapo pidätti hänet tammikuussa 1944, koska hän oli kertonut eräälle kollegalleen poliisin etsivän tätä. Moltke oli joka tapauksessa vastustanut Hitlerin tappamista, sillä hän uskoi natsijohtajan kuoleman tekevän hänestä vahvan marttyyrin. Siitä huolimatta vangittuja salaliittolaisia kuulusteltaessa hänen nimensä tuli esille ja hänet tuomittiin kansantuomioistuimessa kuolemaan. Moltke teloitettiin Plötzenseen vankilassa tammikuussa 1945.
Tiara

Tiara on hieman kruunua muistuttava päässä pidettävä koriste. Se on nykyisin yleensä naisten käyttämä, otsalle tai hiusten päälle sijoitettu puolikruunu, jollaista voidaan kutsua myös diadeemiksi.
Tiara kirkollisena tunnuksena.
Tiara on vanha paavillinen tunnus, joka kuului vuosisatojen ajan paavien ja Pyhän Istuimen tunnuksiin. Sen juuret ovat antiikin maailmassa ja alun perin se oli valkeasta kankaasta valmisettu päähine. Tiaran alkuperäinen nimi oli ”camelaucum” (), joka saattaa olla peräisin Syyriasta. Paavit kantoivat 500–600-luvuilta lähtien tiaraa vain ”maallisena” päähineenään, ja pitivät liturgian aikana aina piispanmitraa eli hiippaa. Tiara alkoi muistuttaa kruunua kuitenkin vasta myöhäiskeskiajalla.
Viimeinen tiaraa käyttänyt paavi oli Paavali VI, joka lopulta luopui koristeen käytöstä 1960-luvulla. Sen jälkeen paavit eivät ole enää käyttäneet paavillista tiaraa päähineenään, mutta siitä huolimatta tiara säilyi paavin ja Pyhän Istuimen tunnuksena, Pietarin avainten ohella. Paavi Benedictus XVI kuitenkin luopui tiarasta omana tunnuksenaan, ja käytti sen sijaan vaakunassaan piispanmitraa.
Tiara maallisena koristeena.
Kuninkaalliset ovat kautta aikojen käyttäneet tunnusmerkkeinään kruunua ja tiaraa, ja yhä nykyäänkin kuninkaalliset juhlivat suurissa tilaisuuksissa yleensä käyttäen joko kruunua tai tiaraa. Esimerkiksi Ruotsin Prinsessa Madeleinen hiuksille on kiinnitetty useimmiten juuri kruunu tai tiara.
Suomessa perinteisen pukeutumisetiketin mukaan tavalliset kansalaiset voivat käyttää kello 18:n jälkeen alkavissa suurissa iltapukujuhlissa (esimerkiksi itsenäisyyspäivän vastaanotto Presidentinlinnassa) kampauksien koristeena pieniä cocktail-hattuja tai hiuskoristeita. Pientä tiaraa voi siis hyvin käyttää hiuskoristeena suurissa juhlissa kuninkaallisten tapaan.
Häissä morsian voi käyttää asuaan täydentävänä koristeena hiuksissaan morsiuskruunua tai tiaraa. Tiaran käyttö hääasusteena onkin nykyisin hyvin yleistä, ja morsiuskruunun käyttö on harvinaistunut.
Naisten kauneuskilpailuissa tiaraa käytetään yleisesti kilpailun voittajan ja niin sanottujen perintöprinsessojen koristeena.
Tiara vai tiaara?
Kirjoitusasut "tiara" ja "tiaara" ovat kumpikin hyväksyttyjä. Suomen kielen sanakirjoissa on vanhastaan esiintynyt vain muoto "tiaara", mutta nykyään lyhyempi kirjoitusasu on käytössä yleisin. "Tiara" otettiin mukaan Kielitoimiston sanakirjaan vuonna 2012, ja se esitetään nyt rinnakkain "tiaara"-muodon kanssa.
Granö (Sipoo)

Granö on saari Sipoon edustalla Suomenlahdessa ja kuuluu Sipoon kuntaan.
Mantereesta sen erottaa noin kilometrin levyinen salmi. Lännessä Kalkkisaarenselän vastarannalla ovat Vuosaaren sataman lähimmät laiturit, pohjoisessa ovat Karhusaari ja Talosaari, etelän puolella Mölandet.
Historia.
Museoviraston mukaan saaren pohjoisosassa on sijainnut 1600-luvulla keskiaikainen kylä.
Isoviha tyhjensi kolmen torpan käytössä olleen Granön ja asutus palasi vasta 1700-luvun puolivälissä, kun Östersundomin kartano perusti saareen kaksi torppaa.
Saarelle rakennettiin tiilenpolttamo 1700-luvun loppupuolella (toisen lähteen mukaan 1850-luvulla).
Helsinki osti osan Granön saaresta, sillä saarta kaavailtiin 1970-luvulla Suomen ensimmäisen ydinvoimalaitoksen sijoituspaikaksi. Suunnitelma ei koskaan toteutunut ja valtaosa saaresta on edelleenkin rakentamatonta. Saaren korkein kohta kohoaa noin 30 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Kaavoitus.
Granön suunnitteluperiaatteiden mukaan Granön saari on seudullisesti mielenkiintoinen ja vetovoimainen merellinen osa kaupunkirakennetta. Granön saarelle suunnitellaan rakennettavaksi silta ja sitä kehitetään modernina kansanpuistona. Granön saarella mahdollistetaan monipuolinen veneilytoiminta. Granön saarelle osoitettava rakentaminen on luonteeltaan tiivistä kestävän ja energiatehokkaan kehityksen periaatteita toteuttavaa pientalokaupunkia, jonka alustava asukastavoite on 2 000 asukasta. Aluerakennetta suunnitellaan huomioiden saaren erityisyys, mutta maankäytön vaiheittaiseen toteuttamiseen varaudutaan.
Vaikka Granö saari sijaitsee Sipoon kunnan alueella, ei saarta ole liitetty "Sipoon saariston ja rannikon osayleiskaava" alueeseen.
Sipoon lounaisosa liitettiin Helsinkiin 1.1.2009 ja Granön kaavoitus Östersundomin kaavaan, jota kehitetään rajakuntien yhteistyönä.
Kiinteistöt Granön alueella.
Saaressa sijaitsee lomakiinteistöjen lisäksi Helsingin kaupungin nuorisoasiainkeskuksen leirintäalue.
Helsingin kaupungin omistamien alueiden pinta-ala on noin 30 ha.
Santahaminan varuskunta

Santahaminan varuskunta on Santahaminan saarella Helsingissä (vuoteen 1946 asti Helsingin maalaiskunnassa) toimiva varuskunta, jolla sijaitsee muun muassa Maanpuolustuskorkeakoulu laitoksineen. Alun perin Santahaminan varustamisen aloitti Venäjän keisarikunnan armeija Suomen sodan aikana 1808 kahdella kenttätykistöpatterilla. Oolannin sodan aikana varuskunta sai Suomenlinnan ohella osansa Yhdistyneen kuningaskunnan Kuninkaallisen laivaston tykkitulesta, minkä seurauksena kuolleiden venäläisten sotilaiden muistolle on Maanpuolustuskorkeakoulun pihalle pystytetty muistomerkki.
Suomen sota ja Suomen suuriruhtinaskunnan aika.
Suomen sodan aikana Santahaminan länsikärkeen rakennettiin kahdeksantykkinen venäläinen kanuuna-mörssäripatteri. Santahaminan tiilitehtaan yhteyteen rakennettiin 1820-luvulla ensimmäinen kasarmi. 1832 rakennettiin tykistölle sopiva ampuma-alue, jota käytettiin 1800-luvulla.
Brittien ja ranskalaisten Krimin sodan (eli Oolannin sodan) yhteydessä järjestämän merisaarron aikana Santahaminan varuskunnassa oli muun muassa noin 1 100 tykkimiestä, joista 700 oli suomalaista alkuperää. He palvelivat 12 tykistöpatterissa.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa Santahaminan varuskunnassa oli vuonna 1907 kahdeksan linnoitustykistöpatteria, joilla oli yhteensä 52 tykkiä – noin neljäsosa Viaporin tykistön tykeistä. Varuskunnan ortodoksinen kirkko valmistui 1908. Alueelle rakennettiin paljon kasarmeja 1905–1916. Santahaminan varuskunnassa oli useita yksiköitä: kenraalimajuri Töpferin komentama Lesnoin 197. jalkaväkirykmentti, eversti Svjaskinin komentama Viaporin linnoitustykistön 2. pataljoona ja everstiluutnantti Serebrjakovin johtama Viaporin miinakomppania.
Ilmavalvontatoiminta alkoi 1910, kun saareen tukeutui Viaporin 3. Ilmapurjehduskomppania. Jo maailmansodan toisena vuotena 1915 saarelle tuli eversti Buchin komentaman 428. Stariskin jalkaväkirykmentin kaksi pataljoonaa.
Suomen tasavallan aika.
Suomen sisällissodan jälkeen varuskunnassa oli Santahaminan vankileiri, jossa pidettiin lähinnä naisvankeja. 
Itsenäisyyden alkuaikoina Santahaminassa toimivat muun muassa Hyökkäysvaunurykmentti 1919–, Santahaminan lentoasema 1918–, Lentopataljoona (Ilmailupataljoona), Lento-osasto II, Ilmavoimien lentokonetehdas (vuodesta 1928 Valtion lentokonetehdas) 1921–,
Toisen maailmansodan jälkeen perustettiin Puolustuslaitoksen Santahaminan tehdas, jossa rakennettiin työkoneita pääasiassa siviilikäyttöön. Yhteissisun (myöhemmin Vanajan Autotehdas) liittoutuneiden ylijäämävarastoista ostamia yhdysvaltalaisia White M2 -puolitela-autoja muutettiin salaojankaivukoneiksi, nosturiautoiksi, kompressorivaunuiksi ja kivenraivauskoneiksi vuoteen 1955 saakka. Vuonna 1953 tehtaalla aloitettiin yksittäiskappaleina hydraulisten traktorikaivureiden valmistus. Santahaminan tehdas tuhoutui tulipalossa vuonna 1957 ja sen toiminta siirrettiin Vammalaan uuteen Puolustuslaitoksen Vammaskosken tehtaaseen. Vammalassa traktorikaivureiden valmistus kehittyi sarjatuotannoksi ja niiden nimeksi tuli Vammas.
Yūji Takada

Yūji Takada (, s. 17. helmikuuta 1954 Ōta) on japanilainen vapaapainija, olympiavoittaja ja moninkertainen maailmanmestari.
Takada voitti sarjan 52 kg olympiakultaa Montréalissa 1976 ja saavutti olympiapronssia Los Angelesissa 1984. MM-tasolla Takada voitti sarjansa neljästi, ja kerran hänet palkittiin pronssimitalilla.
Takada voitti Aasian kisoissa sarjan 52 kg kultaa vuonna 1978 ja hopeaa 1974. Vuoden 1972 maailmancupissa hän sijoittui 52 kilon sarjassa toiseksi. Takada on nimetty Kansainvälisen painiliiton FILA:n hall of fameen.
Henriikka Salo

Henriikka Salo (s. 3. toukokuuta 1964 Kokemäki) on suomalainen näyttelijä.
Salo opiskeli näyttelemistä ja tanssia Teatterikorkeakoulussa 1980-luvulla. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi keväällä 2005. Hänellä on ollut teatteriurallaan kiinnitykset Q-teatteriin (vuosina 1991–2003) ja Turun kaupunginteatteriin (vuosina 1989–1991 ja uudelleen vuodesta 2006). Hän on näytellyt Turussa muun muassa Medeiaa samannimisessä näytelmässä, Jelenaa "Metsähiidessä", oppilasta "Oppitunnissa" ja Saaraa "Solveigin laulussa".
Salo on näytellyt myös elokuvissa ja televisiossa. Hän oli vuonna 1999 ehdolla Jussi-palkinnon saajaksi, kategoriassa paras naissivuosa, roolistaan taidekriitikko Naimi Saarisena, päähenkilö Tauno Saarisen siskona, elokuvassa "Säädyllinen murhenäytelmä" (1998). Hänen muita roolejaan ovat olleet muun muassa Helena Moilanen elokuvassa "Neitoperho" (1997), Hanna Ylijoki televisiosarjassa "Hyvät neuvot kalliit" (2000–2001) ja Sirpa Uitto televisiosarjassa "Tummien vesien tulkit" (2002). 
Salo oli 1990-luvulla naimisissa näyttelijä Pertti Koivulan kanssa.
Kannukset

Kannukset ovat metalliset lisävarusteet, joiden avulla selvennetään ratsastajan hevoselle jaloillaan antamia ohjeita eli pohjeapuja. Vuonna 2024 Suomen Ratsastajainliitto seurasi kansainvälisen hevosurheiluliiton päätöstä muuttaa kannusten käyttö vapaaehtoiseksi kaiken tasoisissa kouluratsastuskilpailuissa.
Aiemmin kannukset olivat pakollinen osa ratsastajan varustusta kouluratsastuskilpailuissa Helppo A-tasolta alkaen. Kannuksia voi nähdä käytettävän myös este-, kenttä- ja lännenratsastuksessa. Niiden tarkoitus on tehostaa pohjeapuja niin, että ratsastajan pohkeiden käyttö pysyy hyvin hienovaraisena ja huomaamattomana. Kankikuolainten tapaan niiden oikea ja tarkoituksenmukainen käyttö edellyttää ratsastajalta taitoa ja ennen kaikkea vakaata pohjetta, jolloin kannus vaikuttaa vain silloin ja sen verran kun sitä tarvitaan eikä sillä aiheuteta hevoselle kipua.
Kannus kiinnitetään ratsastajan saappaan tai kengän nilkkaan: U-kirjaimen muotoinen osa tulee nilkan ympärille kantapään yläpuolelle ja kiinnitetään jalkaterän ympäri kengän koron edestä kulkevalla hihnalla (kannusremmi), joka kiinnittyy U-kaaren molempiin päihin. Varsinkin ratsastussaappaissa on nilkan takaosassa yleensä pieni kieleke, joka kannattelee kannusta oikealla paikallaan.
Eurooppalaistyyppisessä ratsastuksessa kannukset ovat yleensä tylppäpäiset. Mahdollisesti kaareutuvaa kannusta (joutsenkannus) ei saa kilpailuissa käyttää sillä tavoin jalkoihin kiinnitettynä, että kärki (piikki) kaareutuu hevosta kohti tai ylöspäin. Kannuksessa voi olla pyörivä kiekko eli rissa, joka voi olla muodoltaan tähtimäinen; nykyisten rissakannusten mahdolliset sakarat ovat yleensä pieniä ja hyvin tylppiä. Poniratsastajat eivät saa ratsastaessa käyttää yli 25 mm pitkiä kannuksia tai rissakannuksia. Hevosen kylkeä repivät kannukset ovat kilpailusäännöissä yleensä selvästi kiellettyjä, ja haavoja aiheuttavaan kannusten käyttöön ylipäätään suhtaudutaan eläinrääkkäyksenä.
Lahden lyseon peruskoulu

Lahden Lyseon peruskoulu oli Lahden kaupungin ylläpitämä peruskoulu. Lahden Lyseon tiloissa sijaitsivat sekä peruskoulu ja Lahden lyseon lukio. Lahden Lyseon peruskoulussa oli oppilaita seitsemännellä, kahdeksannella ja yhdeksännellä luokalla yhteensä 360 oppilasta ja 31 opettajaa. Koulun rehtorina toimi Pirjo Sirviö ja apulaisrehtorina Olli Kaarela. Lahden Lyseon peruskoulussa oli painotetun matematiikan sekä kuvataiteen opetusta.
Lahden Lyseolla on hyvin merkityksellinen osa Lahden koulumaailmassa. Koulun perustamisasetus annettiin Helsingissä 21. toukokuuta 1921. Lahden lyseo aloitti toimintansa entisen Hotelli Lahden tiloissa, jonne sijoitettiin poikalyseon kaksi luokkaa.
Lahden Lyseon peruskoulu lakkautettiin vuonna 2012. Oppilaat sekä opettajat siirtyivät Salpausselän peruskouluun. Lahden lyseon tiloissa toimii siis enää vain lukio.
Quảng Ngãi (maakunta)

Quảng Ngãi on Vietnamin maakunta Tây Nguyênin ja Nam Trung Bộn alueilla maan keskiosassa. Sen hallinnollinen keskus on Cẩm Thành. Maakunnan pinta-ala on 14 832,55 neliökilometriä, ja siellä on noin 2 161 755 asukasta (vuonna 2025).
Quảng Ngãi jakautuu 86 kuntaan, 9 suuralueeseen ja 1 erityisalueeseen. Maakunta suureni huomattavasti vuoden 2025 hallinnollisessa uudistuksessa, kun siihen liitettiin Kon Tumin maakunta. 
Maakunta oli keskeinen taistelutanner Vietnamin sodassa, ja Mỹ Lain verilöyly tapahtui siellä.
Bà Rịa-Vũng Tàu

Bà Rịa-Vũng Tàu on Vietnamin entinen maakunta. Se sijaitsi Đông Nam Bộn alueella maan eteläosassa. Sen pääkaupunki oli Vũng Tàu. Maakunnan pinta-ala oli 1 990 neliökilometriä, ja vuonna 2009 siellä oli 995 000 asukasta. 
Vuoden 2025 hallinnollisessa uudistuksessa Bà Rịa-Vũng Tàu liitettiin Hồ Chí Minhin kaupunkiin.
Aymen Ben Amor

Aymen Ben Amor (s. 7. syyskuuta 1985 Sidi Bouzid) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea keskikenttäpelaaja ja oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa US Monastiria.
Ura.
Ben Amor aloitti ammattilaisuransa CS Sfaxienissa, jossa hän saavutti muun muassa Tunisian mestaruuden, Afrikan Confederation Cupin ja Tunisian cupin. Tammikuussa 2010 Ben Amor siirtyi kesken kauden Espéranceen.
Bình Dương

Bình Dương on Vietnamin entinen maakunta. Se sijaitsi maan eteläosassa Đông Nam Bộn alueella. Sen pääkaupunki oli Thủ Dầu Một. Maakunnan pinta-ala oli 2 696 neliökilometriä, ja vuonna 2009 siellä oli 1,48 miljoonaa asukasta. 
Vuoden 2025 hallinnollisessa uudistuksessa Bình Dương liitettiin Hồ Chí Minhin kaupunkiin.
Alueen yleisimmät etniset ryhmät ovat vietnamilaiset, khmerit, tàyt ja hoat. Sisämaassa kasvatetaan kumia ja kahvia, alluviaalialueilla riisiä ja hedelmäpuita.
Genevieve Cortese

Genevieve Nicole Cortese Padalecki (s. 8. tammikuuta 1981 San Francisco, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka ensimmäinen merkittävä rooli oli TV-sarjassa "Wildfire". Cortese on tunnettu myös Rubyna TV-sarjassa "Supernatural".
Cortese eli lapsuutensa Idahon Sun Valleyssa. Ennen televisiodebyyttiään "Wildfiressä" hänet tunnettiin kokeneena teatterinäyttelijänä. Cortesella on kolme nuorempaa sisarusta; yksi sisko ja kaksi veljeä. Hän ja Jared Padalecki menivät naimisiin 27. helmikuuta 2010. Heidän esikoispoikansa syntyi 20. maaliskuuta 2012.
Shenanigans

Shenanigans on punkrockyhtye Green Dayn kolmas kokoelma-albumi. Albumi julkaistiin 2. heinäkuuta 2002 ja se koostuu B-puolista, lainakappaleista sekä ennenjulkaisemattomasta kappaleesta ”Ha Ha You’re Dead”, joka äänitettiin 90-luvun lopussa.
Lahnavesi

Lahnavesi on Etelä-Savossa Mäntyharjulla asemanseudun lähellä sijaitseva järvi. Se on pinta-alaltaan Suomen 240. suurin järvi.
Maantietoa.
Lahnavesi on 10,8 kilometriä pitkä, 4,1 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 1 313 hehtaaria eli 13,1 neliökilometriä. Siinä on 31 saarta, joiden pinta-ala on 17,56 hehtaaria eli noin noin 1,3 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista kolme on alle neliökilometrin ja yli hehtaarin suuruisia, 26 yli aarin ja loput kaksi ovat alle aarin kokoisia. Suurin saari on Viitanen järven pohjoisosissa. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 93,8 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0938 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 7,1 metriä. Sen syvänteessä on 33 metriä syvää ja syvänne sijaitsee pari sataa metriä Mannensaaren ja Halkosaaren pohjoispuolella . Järven rantaviivan pituus on 53,7 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 7,7 kilometriä. Valtatie 5 ylittää järven Vihantasalmen alueella.
Luontoarvoja.
Järvi on kirkasvetinen ja niukkahumuksinen. Virkistyskäyttö- ja yleisen käyttökelpoisuusluokituksen mukaan järvi kuuluu luokkaan erinomainen.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Juolasveden–Lahnaveden alueeseen (14.913) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 79,7 metriä mpy.
Bình Phước

Bình Phước on Vietnamin entinen maakunta. Se sijaitsi maan eteläosassa Đông Nam Bộn alueella, Kambodžan vastaisella rajaseudulla. Sen pääkaupunki oli Đồng Xoài. Maakunnan pinta-ala oli 6 883 neliökilometriä, ja vuonna 2009 siellä oli 875 000 asukasta.
Vuoden 2025 hallinnollisessa uudistuksessa Bình Phước liitettiin Đồng Nain maakuntaan.
Bình Thuận

Bình Thuận on Vietnamin entinen maakunta. Se sijaitsi maan etelärannikolla Đông Nam Bộn alueella, lähellä Hồ Chí Minhin kaupunkia. Sen pääkaupunki oli Phan Thiết. Maakunnan pinta-ala oli 7 837 neliökilometriä, ja vuonna 2009 siellä oli 1,17 miljoonaa asukasta. 
Vuoden 2025 hallinnollisessa uudistuksessa Bình Thuận liitettiin Lâm Đồngin maakuntaan.
Markku Siukonen

Markku Siukonen (2. helmikuuta 1948 – 14. toukokuuta 2016) oli suomalainen urheilukirjailija. Hän osallistui noin 140 kirjan toimitus- ja kirjoitustyöhön, joista yli 80 teoksessa päätoimittajana ja -kirjoittajana tai vastaavana toimittajana.
Näistä "Suuri Olympiateos" on valittu vuoden urheilukirjaksi 1988 sekä vuosikymmenen urheilukirjasarjaksi (Suomen Urheilumuseosäätiön kirjastotoimikunta) ja kaikkien aikojen urheilukirjaksi Suomessa (Suomen Urheilutietäjät, 1994). "Urheilun vuosikirja" taas on valittu vuoden urheilukirjaksi 2000 (Suomen Urheilukirjaston kirjastotoimikunta). "Kaikki urheilusta" sai Suomen Urheilumuseosäätiön palkintoraadin kunniamaininnan 2007.
Markku Siukoselle myönnettiin Kansainvälisen Olympiakomitean Olympic Movement Unity -palkinto 1995 ja Suomen Olympiakomitean ansioristi 2007. Suomen tietokirjailijat ry myönsi hänelle Tietokirjailijapalkinnon vuonna 2010.
Auringon temppeli (Tintti-sarjakuva)

Auringon temppeli () on 14. Hergén piirtämä ja käsikirjoittama Tintti-sarjakuva-albumi. Se alkoi ilmestyä ranskankielisenä jatkosarjana belgialaisessa Tintin-lehdessä vuonna 1946 ja oli ensimmäinen uusi Tintti-sarjakuva, joka lehdessä julkaistiin. Albumijulkaisu seurasi vuonna 1949. Suomessa albumi julkaistiin vuonna 1971 Soile Kaukorannan ja Heikki Kaukorannan suomentamana. Tarinallisesti "Auringon temppelin" tapahtumat sijoittuvat Peruun ja ovat "Seitsemän kristallipallon" jatko-osa. "Seitsemään kristallipalloon" ja "Auringon temppeliin" perustuva elokuva julkaistiin vuonna 1969. Albumin pohjalta on tehty myös 23 minuutin mittainen animaatio.
Juoni.
Tintti ja kapteeni Haddock seuraavat seitsemän arkeologin kimppuun hyökänneitä sekä professori Tuhatkaunon kidnapanneita miehiä Peruun. Tunkeuduttuaan "Pachacamac"-laivalle Tintti saa tietää inkojen jälkeläisiin kuuluvan Chiquiton tovereineen aikovan viedä Tuhatkaunon piilopaikkaansa teloitettavaksi, koska tämä oli ottanut muumioituneen inka Raspar Capacin pyhän rannekorun ja pannut sen ranteeseensa.
Perussa kukaan ei suostu lähtemään Tintin ja Haddockin avuksi, kunnes Tintti tapaa nuoren intiaanipojan nimeltä Zorrino ja puolustaa tätä kahdelta valkoihoselta mieheltä. Siitä hyvästä eräs toinen intiaani antaa Tintille medaljongin, jonka hän sanoo voivan pelastaa hänen henkensä. Zorrino kertoo Tintille ja Haddockille, että Tuhatkauno on viety Auringon temppeliin, jossa inkat ovat selviytyneet nykypäivään saakka. 
Heidän päästessä temppeliin, inkojen johtaja, Auringon Poika, tuomitsee heidät Tuhatkaunon mukana uhrattavaksi inkojen jumalalle, Pacha Kamaqille. Sitten Tintti antaa saamansa medaljongin Zorrinolle ja paljastuu, että medaljongin antaja oli Auringon ylipappi Huascar. Huascarin medaljongin vuoksi Auringon Poika kuitenkin säästää vain Zorrinon hengen ja antaa Tintille 30 päivää aikaa valita päivän ja hetken, jolloin aurinko sytyttää tuleen rovion, jolla hänet, Haddock ja Tuhatkauno poltetaan. Luettuaan Haddockin taskusta löytyneen sanomalehden Tintti valitsee hetken, jolloin tapahtuu auringonpimennys. Tämän avulla hän uskottelee kykenevänsä käskyttämään aurinkoa, jolloin inkat vapauttavat Tintin ystävineen.
Inkat paljastavat, että arkeologeihin käytettyjen kristallipallojen sisältämä aine oli kerätty kokapensaista ja kun arkeologit olivat vaipuneet "syvään uneen", Huascar oli langettanut heihin loitsun tekemiensä vahanukkejen avulla. Inkat polttavat nuket ja samalla hetkellä arkeologit heräävät koomasta. Zorrino päättää jäädä inkojen luokse ja Tintti lupaa, ettei kerro Auringon temppelin sijainnista kenellekään, ennen kuin lähtee takaisin kotiin Miloun, Haddockin ja Tuhatkaunon kanssa.
Asklipieío (Ródos)

Asklipieío (; ) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella ja kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Nótia Ródoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Nótia Ródoksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 483 (vuonna 2011).
Kylä sijaitsee Lárdoksen ja Gennádin kylien välissä. Rodoksen kaupunkiin on matkaa kylästä 64 kilometriä. Asklipieío muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Ασκληπιείου, "Topikí Koinótita Asklipieíou"), johon kuuluu varsinaisen Asklipieíon kylän lisäksi Kiotárin kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 646.
Kreikkalaisen mytologian lääkintätaidon jumala, Asklepios, syntyi tarun mukaan Asklipieíossa. Kylässä olikin antiikin aikana parantola, jossa työskenteli parantajien lisäksi pappeja. Parantolaan tehtiin pyhiinvaellusmatkoja eri puolilta kreikkalaista maailmaa. Nykyisin parantola on raunioina.
Asklipieíossa sijaitsee Johanniittain ritarikunnan rakentaman linnan rauniot sekä bysanttilaista arkkitehtuuria edustava Kímisis Theotókou -kirkko (Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko) 1000-luvulta. Kirkon sisätiloissa on freskoja, jotka ovat pääasiassa 1400-luvulla maalattuja.
Ródoksen muslimit

Ródoksen muslimiväestön koko on nykyisin noin 3 000 henkeä. He ovat pääosin osmanien valtakunnan sulttaanin Suleiman Suuren joukkojen vuonna 1522 Ródoksen saaren vallanneiden ja sinne asettuneiden osmanien jälkeläisiä.
Historia.
Sulttaani Suleiman Suuri joukkoineen valloitti Ródoksen osaksi osmanien valtakuntaa vuonna 1522, ja suurin osa saaren nykyisistä muslimeista on valloituksen jälkeen saarelle asettuneiden osmanien jälkeläisiä. Ródoksen kaupungin eteläpuolella sijaitsee pieni Kritikán asutuskeskus, jonne 1800-luvulla saapui Kreetan saarelta kreikankielisiä muslimeja. Muslimit pakenivat Ródokselle Kreetan levottomuuksia. Kritikáan rakennettiin ensimmäisten kreetalaismuslimien saapumisen aikoihin moskeija, jonka vieressä on myös hautausmaa.
Ródos liitettiin osaksi Kreikkaa vuonna 1947, minkä seurauksena kaikista saaren muslimeista tuli Kreikan kansalaisia. Muslimit eivät saaneet minkäänlaista erikoisasemaa, eikä heitä tunnustettu vähemmistöksi. Ródoksella ja läheisellä Kosilla toimi vuonna 1947 noin kymmenen muslimeille tarkoitettua epävirallista koulua, kuten vuonna 1876 perustettu Suleimanin moskeijan madrasa, joissa voitiin opettaa Koraania ja turkin kieltä. Italialaismiehityksen aikaan Ródoksen muslimiyhteisö pyysi Turkin hallitukselta kouluille rahoitusta ja kirjalähetyksiä. Nämä epäviralliset koulut suljettiin vuonna 1971, jonka jälkeen Ródoksella ei ole saanut turkin opetusta. Vuodesta 1972 lähtien entiset muslimikoulut aloittivat toimintansa normaaleina kouluina.
Nykytilanne.
Ródoksen muslimiväestön mielestä Kreikan hallitus ei ole ollut riittävän halukas korjaamaan ja ylläpitämään turkkilaisperäisen väestön kulttuuriperintöön kuuluvia tärkeitä rakennuksia. Muslimiväestö on pyytänyt hallitukselta myös, että moskeijoihin nimitettäisiin imaamit ja muessinit, ja että islamilaista ja turkin kielen opetusta tulisi tarjota saarella. Yhteisö on vaatinut myös, että vuonna 1971 suljetut muslimikoulut avattaisiin jälleen. Erityisesti on vaadittu Suleimanin madrasan uudelleenavaamista. Muslimiyhteisöllä oli italialaismiehityksen aikana oma edustaja samoin kuin oma mufti, joita yhteisö niin ikään on vaatinut takaisin.
Muslimeista pääosa työskentelee palvelualoilla, ja heitä asuu Ródoksen kaupungin lisäksi myös esimerkiksi Líndoksessa, Ixiássa ja Sálakoksessa.
Chathamintöpökurppa

Chathamintöpökurppa ("Coenocorypha pusilla") on Uuden-Seelannin kotoperäinen kahlaaja. Se elää vain Chathamsaarilla ja siellä seuraavilla saarilla: Rangatira, Mangere, Little Mangere ja Star Keys. Lajin holotyypin kuvaili Walter Buller pieneltä kalliosaarelta Chatham Islandin edustalla 1869.
Chathamintöpökurppa on pohjaväriltään ruskea ja höyhenpuvussa on mustia ja punaruskeita juovia ja täpliä. Vatsa ja rinta ovat vaaleammat. Lajin elinympäristöä ovat rannikon pensaikot. Chathamintöpökurpan ravintoa ovat hyönteiset. Kantaa uhkaavat vieraslajit kuten kissat ja rotat.
Gordon Willis

Gordon Hugh Willis, Jr. (28. toukokuuta 1931 New York, New York – 18. toukokuuta 2014 North Falmouth, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja.
Willisin kiinnostus elokuviin alkoi jo nuorena ja hän halusi ensin näyttelijäksi, mutta myöhemmin valaistus ja lavastus alkoivat kiinnostaa enemmän. Isänsä avustuksella Willis pääsi juoksupojaksi elokuvien kuvauksiin, mutta Korean sota teki hänestä oikean kuvaaja. Siellä hän oli ilmavoimien valokuvaus- ja kartoitusyksikössä. Siviiliin palattuaan Willis päätyi kameramieheksi. Ennen pitkiin elokuviin siirtymistä, Willis kuvasi vuosia mainoksia ja dokumentteja. Lempinimen "Pimeyden prinssi" Willis sai kuvaajakollegaltaan Condrad Hallilta, Willisin Kummisetiin luoman tummasävyisen kuvauksen vuoksi.
Työstään Willis on kertonut:"Dokumentteja kuvatessani opin enemmän poistamaan kuin lisäämään. Olenkin minimalisti. On inhimillistä mieltää monimutkaisuus jotenkin paremmaksi, mutta ei se sitä ole."Willis aloitti elokuvaajana vuonna 1970. Willis teki paljon yhteistyötä ohjaaja Woody Allenin kanssa ja kuvasi muun muassa tämän elokuvat "Annie Hall" (1977) ja "Manhattan" (1979). Allenin vuonna 1983 valmistuneen elokuvan "Zelig" kuvauksesta Willis sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa. Hän toimi kuvaajana myös kaikissa "Kummisetä"-trilogian osissa ja oli Oscar-ehdokkaana trilogian viimeisestä osasta.
Muita Willisin kuvaamia elokuvia ovat muun muassa "Arvosanametsästys" (1973) ja "Pahan oma" (1997). Vuonna 2009 Willis sai Oscar-kunniapalkinnon.
Pekka Kymäläinen

Pekka Kymäläinen (s. 1958) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskenteli viimeksi "Aamulehden" toimittajana.
Kymäläinen on kirjoittanut WSOY:n vuonna 2002 julkaiseman kirjan "Pussin kuljettaja", joka kertoo sairastumisesta syöpään ja sen hoidoista.
"Aamulehden" ja "Kainuun Sanomien" (1989–2005) lisäksi Kymäläinen on työskennellyt oululaisen Radio Kaiun uutispäälliikkönä. Radio Kaiku perustettiin neljän toimittajan voimin vuonna 1986 ja se lopetti toimintansa vuonna 1991.
Kymäläinen raportoi elokuussa 1991 silloisessa Leningradissa Gennadi Janajevin juntan vallankumousyrityksestä ja seurasi myös Viron itsenäistymistä Tallinnassa 1990-1991 valokuvaaja Teijo Määttäsen kanssa.
Kymäläinen työskenteli Aamulehden ja Alman Lehtien Venäjän kirjeenvaihtajana vuosina 2011–2012. Hän joutui vuonna 2011 hetkeksi pidätetyksi raportoidessaan presidentti Vladimir Putinin vastaisista mielenosoituksia Pietarissa. Hänen lehdistöviisuminsa Venäjälle evättiin keväällä 2012. Kymäläinen seuraa edelleen aktiivisesti Venäjän tapahtumia ja on kirjoittanut kokemuksistaan ja Putinin hallinnon aloittamasta sodasta Ukrainaa vastaan eri kanavilla.
Venäjän lisäksi Kymäläinen vieraili toimittajana seuraamassa Kosovon sotatoimia 1990-luvun alussa kahteen kertaan Pristinan lähettyvillä.
Hermit Island

Hermit Island on pieni, noin 1,6 kilometrin pituinen saari Etelämantereen niemimaan lähellä Palmerin saaristossa (). Se sijaitsee suuremman Anversinsaaren kaakkoispuolella. Sen koordinaatit ovat .
Amerikantaivaanvuohi

Amerikantaivaanvuohi ("Gallinago delicata"), joka usein luokitellaan taivaanvuohen alalajiksi, on pohjoisamerikkalainen kahlaaja. Sen elinympäristö ulottuu Aleuttien itäisiltä saarilta Alaskaan, Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Se talvehtii Yhdysvaltain eteläosissa, Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Suomessa on havaittu soidintava yksilö Laukaassa kolmena peräkkäisenä vuotena 2008–2010. Lajin holotyypin kuvaili George Ord 1825.
Gregg Toland

Gregg Toland (29. toukokuuta 1904 Charleston, Illinois – 26. syyskuuta 1948 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja.
Toland oli 1930-luvun lopulta alkaen Hollywoodin halutuimpia kuvaajia, ja Metro-Goldwyn-Mayer joutui lainaamaan häntä muille studioille taatakseen Tolandin pysymisen studion palveluksessa. Tolandin töihin kuuluu muun muassa vuonna 1941 valmistunut "Citizen Kane", jossa Tolandille annettiin vapaat kädet kokeiluihin. Welles osoitti arvostustaan Tolandin työlle sijoittamalla tämän nimen elokuvan lopputeksteissä omansa rinnalle.
Toland tunnetaan laajan syväterävyysalueen käytön uranuurtajana: hänen kuvaamissaan elokuvissa tapahtumat näkyvät tarkkoina sekä kuvan etualalla että kaukana taustalla.
Toland oli kuusi kertaa ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Palkinnon hän sai vuonna 1939 elokuvasta "Humiseva harju". Hänen muihin elokuviinsa kuuluvat muun muassa William Wylerin ohjaamat "Varjojen kadut" (1937), "Nainen ei armoa antanut" (1941) ja "Parhaat vuodet" (1946). Toland kuoli sydänkohtaukseen 44-vuotiaana.
Valikoitu filmografia.
Lähde:
Maakunnansyyttäjänvirasto

Maakunnansyyttäjänvirasto () on Ahvenanmaan maakunnassa vuodesta 1978 toiminut oikeusministeriön alainen virasto, jonka päällikkönä on johtava maakunnansyyttäjä. Valtakunnansyyttäjän välittömän määräysvallan alainen johtava maakunnansyyttäjä ja maakunnansyyttäjä toimivat virallisena syyttäjänä Ahvenanmaalla. Heiltä edellytetään oikeustieteen kandidaatin tutkinnon suorittamista.
Maakunnansyyttäjänviraston perustaminen oli osa sitä muutostyötä, jolla Suomen raastuvanoikeudet ja kaupunkien syyttäjälaitos siirrettiin valtion haltuun. Ahvenanmaan poliisitoimesta huolehti ennen uudistusta osaksi valtio ja osaksi maakunnan viranomaiset. Aiemmin neljä valtion alaisuudessa toimivaa nimismiestä työskentelivät muiden töidensä ohessa syyttäjinä Ahvenanmaan kihlakunnanoikeudessa. Maarianhaminan raastuvanoikeudessa syyttäjän tehtäviä hoiti kaupunginviskaali. Ahvenanmaan syrjäisen sijainnin ja kielen vuoksi maakunnan lakimiesvirkoihin oli vaikea saada päteviä henkilöitä. Esimerkiksi Jomalan ja Sundin nimismiespiirien nimismiehinä työskenteli virkakelpoisuutta vailla olevat viransijaiset. Näistä syistä ja siksi, että syyteharkinta ja syytteen ajaminen olisi yhtenäistä, katsottiin 1977 parhaaksi keskittää maakunnan syyttäjäntehtävät yhdelle maakunnansyyttäjälle, joka hoitaisi työtään päätoimisesti. Nykyinen virkarakenne luotiin myöhemmin.
Siipiprofiili

Siipiprofiili on kaasumaisessa tai nestemäisessä väliaineessa liikuvan nostovoimaa tuottavan virtaviivaisen rakenteen, esimerkiksi siiven tai potkurin, poikkileikkauksen muoto. 
Eri siipiprofiileilla on erilaiset ominaisuudet kuten optimaalinen virtausnopeusalue, sakkauskohtauskulma, maksimaalisen nosteen suuruus. Siipiprofiilin muoto valitaan lentokoneen käytön (purjelentokone, suihkukone, ylisooninen lento jne.) ja osin sen toimintaympäristön (purjelento puhtaalla koneella, lannoituslennot, ylisooninen lento) mukaan. 
Virtaava väliaine (aerodynamiikassa ilma, hydrodynamiikassa vesi) määrittää väliaineen tiheyden, viskositeetin, lämpötilan, paineen(lentokorkeus).
Siipiprofiili tuottaa pääosan nostovoimasta yläpinnan alipaineen ja virtauksen alastaitteen. Alapinnan vaikutus on alle kolmasosa syntyvästä nostovoimasta. Tämä selittää, miksi lentämisen alkuaikoina lentokoneen siivessä oli toisinaan viritetty kangas vain siiven yläpintaan. Siipiprofiilia hyödynnetään lentokoneiden lisäksi muun muassa purjelentokoneissa, liitovarjoissa ja tuuliturbiineissa.
Siipiprofiilille olennaisia parametreja
Siipiprofiilin tuottama nostovoima on verrannollinen virtauksen kohtauskulmaan siiven jänteen suhteen siihen asti, kun virtaus irtoaa sakkauskohtauskulmalla (tyypillisesti 15 astetta).
Petäjäveden kirkonkylä

Petäjäveden kirkonkylä on Petäjäveden kunnan hallinnollinen keskus. Se sijaitsee Jämsänveden itärannalla. Kirkonkylän muodostamassa taajamassa oli 1 857 asukasta vuoden 2014 lopussa. Valtatie 18 vie kirkonkylästä luoteeseen Multialle ja valtatie 23 länteen Keuruulle. Molemmat valtatiet vievät itään Jyväskylään. Kirkonkylässä on Petäjäveden rautatieasema, joka kuuluu Haapamäki-Jyväskylä-rataan.
Kirkonkylästä länteen kolmen kilometrin päässä on "Rautakylä"-niminen metalliteollisuuteen suuntautuva yksityinen teollisuusalue.
One Step Closer

One Step Closer on kappale Linkin Parkilta. Se on yhtyeen ensimmäinen single. Single julkaistiin vuonna 2000 ilmestyneeltä studioalbumilta, Hybrid Theorylta. Single julkaistiin 15. tammikuuta 2001.
Vuoteen 2007 asti Linkin Park oli päättänyt kaikki konserttinsa "One Step Closer" -kappaleeseen, mukaan lukien Live 8 ja heidän esiintymisensä Summer Sonicissa. Tämän jälkeen Linkin Park esitti kappaleen konserttien alussa. Nykyään yhtye soittaa taas kappaletta keikkojensa lopussa.
Alkuperäinen musiikkivideo kappaleesta on tehty yhtyeen live-esiintymisistä. Videon on ohjannut Gregory Dark ja se on kuvattu Los Angelesissa. Tässä videossa bassoa soittaa Scott Koziol, joka oli väliaikaisesti liittynyt yhtyeeseen ennen Dave Farrellin paluuta.
Kappale löytyy myös musiikkipeleistä: Rock Band 2, joka on tehty Xbox 360:lle, PlayStation 3:lle, PlayStation 2:lle ja Wiille. Lisäksi kappaletta voi soittaa -pelissä, joka on Nintendo DS:lle.
Listasijoitukset.
Kappale sijoittui Billboard Hot 100 -listalla parhaimmillaan sijalle 75, Billboard Mainstream Rock Tracks -listalla neljänneksi ja Billboard Modern Rock Tracks -listalla viidenneksi. Australiassa kappale oli singlelistan neljäs, Britanniassa 24:s ja Saksassa 32:s.
Sigurd Erixon

Sigurd Emanuel Erixon (26. maaliskuuta 1888 – 18. helmikuuta 1968) oli ruotsalainen etnologi.
Erixon jäi varhain isättömäksi, ja hänellä oli kolme sisarta. Hän adoptoi vaimonsa Edit Josefsonin kanssa talvisodan aikana suomalaisen sotalapsen, koska heille ei syntynyt omia lapsia. 
Erixon lasketaan yhdeksi Ruotsin etnologian merkittävimmistä henkilöistä. Kokonainen sukupolvi hänen jälkeensä sai häneltä suuria vaikutteita. Erixon työskenteli vuodesta 1914 lähtien Nordiska museetissa Tukholmassa. 
Uransa aikana Erixon matkusti paljon Ruotsissa. Hänen omien sanojensa mukaan maassa ei ollut yhtään pitäjää, jossa hän ei olisi käynyt. Hän myös kirjoitti paljon, kuten aikakauskirjoissa "Fataburenissä", "Rigissä" ja "Ymerissä". Hän kirjoitti magnum opuksensa vuonna 1921 Skultunasta ("Skultuna bruks historia", 1) Hän myös toimitti suurteokset "Svenska kulturbilder" (1929–) ja "Nordisk kultur" (1931–).
Harmaaviklo

Harmaaviklo ("Tringa incana," aiemmin "Heteroscelus incanus") on Venäjän koilliskolkassa, Alaskassa, Yukonissa ja Brittiläisessä Kolumbiassa elävä kahlaaja. Se talvehtii laajalla alueella Tyynenmeren eteläisillä rannoilla. Lajin holotyypin kuvaili Johann Friedrich Gmelin Seurasaarten Mooreasta 1789.
Harmaaviklon aiempi suku "Heteroscelus" on Birdlifen uusimmassa taksonomisessa luettelossa poistettu, ja taiga- ja harmaaviklo kuuluvatkin nykyään sukuun "Tringa".
Taigaviklo

Taigaviklo, aikaisemmalta nimeltään lyhytjalkaviklo ("Tringa brevipes," aiemmin "Heteroscelus brevipes") on siperialainen kahlaajalintu. Sen pesimäalue käsittää Siperian keski- ja itäosien vuoristoseutuja Putoranan laakiolta Verhojanskvuoristoon ja Taka-Baikaliaan sekä Anadyrille. Se talvehtii laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa ja Oseaniassa.
Taigaviklon aiempi suku "Heteroscelus" on Birdlifen uusimmassa taksonomisessa luettelossa poistettu, ja taiga- ja harmaaviklo kuuluvatkin nykyään sukuun "Tringa".
Crawling

Crawling on Linkin Parkin toinen single vuonna 2000 julkaistulta studioalbumilta, "Hybrid Theorylta". Single julkaistiin 1. toukokuuta 2001.
Kappale voitti Grammyn parhaasta hard rock -suorituksesta vuonna 2002. "Crawling" on yksi albumin kappaleista, joka sisältää hieman räppiä: Mike Shinodalla on vain yksi lyhyt pätkä, jonka hän räppää ennen kertosäettä. 
Kappaleeseen musiikkivideon on ohjannut Brothers Strause. Video oli ehdolla parhaaksi rock-videoksi MTV Video Music Awardsissa, mutta se hävisi Limp Bizkitin "Rollin"-kappaleen videolle.
Listasijoitukset.
Kappale sijoittui Billboardin Hot 100 -listalla parhaimmillaan sijalle 74, Billboard Mainstream Rock Tracks -listalla neljänneksi ja Billboard Modern Rock Tracks -listalla viidenneksi. Kanadassa kappale oli singlelistan kolmas, Itävallassa kahdeksas ja Britanniassa 16:s.
Papercut

Papercut on Linkin Parkin kolmas single vuonna 2000 julkaistulta studioalbumilta, "Hybrid Theorylta". Single julkaistiin 25. syyskuuta 2001.
Yhtyeen laulaja Chester Bennington on kertonut, että "Papercut" on hänen suosikkikappaleensa Hybrid Theorylta. Live-esiintymissä kohta "something in here's not right today" on vaihdettu "something inside's not right today":ksi. Kappale löytyy The One-elokuvan soundtrackilta. Linkin Parkin remix-albumi Reanimation (2002) sisältää remix-version tästä kappaleesta nimellä "Ppr:Kut", jonka on remixannut Cheapshot.
Musiikkivideon ovat ohjanneet Nathan Cox ja Linkin Parkin jäsen, Joe Hahn.
Listasijoitukset.
"Papercut"-kappaleesta ei julkaistu virallista singleä ollenkaan Yhdysvalloissa. Kappale sijoittui sijalle 14 Britannian singlelistalla vuonna 2001 ja se oli listalla kuusi viikkoa.. Modern Rock Tracks -listalla se oli parhaimmillaan 32:s vuonna 2002.
Pts.OF.Athrty

Pts.OF.Athrty on kappale Linkin Parkilta. Se on yhtyeen ensimmäinen remix-single. Single julkaistiin vuonna 2002 ilmestyneeltä remix-albumilta, Reanimationilta. Single julkaistiin 15. heinäkuuta 2002.
Single-julkaisu sisältää remix-versiot Linkin Parkin kappaleista "Points of Authority", "High Voltage" ja "By Myself". Kappaleiden uudet nimet tällä albumilla ovat "Pts.OF.Athrty", "H! Vltg3" ja "By_Myslf".
Listasijoitukset.
Britannian singlelistalla kappale oli parhaimmillaan yhdeksäs, Saksassa 31:s, Italiassa 39:s ja Australiassa 44:s.
Vertti

Vertti on suomalainen miehen etunimi, alkujaan lyhentymä nimestä Eevert tai Ferdinand.. 
Suomessa nimi Vertti on 1900-luvun alusta toukokuuhun 2025 mennessä annettu noin 1870 1628 henkilölle, joista suurin osa on 2000-luvulla syntyneitä. Almanakkaan nimi lisättiin vuonna 2010, ja nimipäivä on 9. syyskuuta.
Ensimmäinen Saksan–Tanskan sota

Ensimmäinen Saksan–Tanskan sota käytiin vuosina 1848–1851. Sota päättyi Tanskalle edulliseen Lontoon rauhansopimukseen vuonna 1852, jolla Schleswigin ja Holsteinin herttuakunnat siirtyivät Tanskan hallintaan. Preussi valtasi alueet toisessa Saksan-Tanskan sodassa vuonna 1864.
Sota alkoi Schleswigin ja Holsteinin herttuakuntien saksalaisväestön kansallisaatteen sytyttyä ja herttuakuntien irrottauduttua Tanskan hallinnasta. Preussi tuki kapinoivia herttuakuntia, mutta Tanska pyrki palauttamaan alueet sotatoimin hallintaansa. 
Alkuun saksalaiset menestyivät sodassa, mutta tanskalaiset onnistuivat lopulta kääntämään sodan voitokseen. Schleswigin luona 23. huhtikuuta 1848 käyty pääsiäistaistelu alkoi Friedrich von Wrangelin johtamien preussilaisten hyökkäyksellä. He olivat miesmäärältään ylivoimaisia, mutta kärsivät tanskalaisten tavoin suuria menetyksiä. Tanskalaiset vetäytyivät pimeän tullen taistelukentältä. Sota jatkui pari vuotta, kunnes 25. heinäkuuta 1850 käydyn Istedin taistelun jälkeen se oli käytännössä ohi, sillä saksalaisten oli joulukuussa 1850 hajotettava armeijansa Venäjän painostuksen vuoksi.
FUAS-liittouma

FUAS-liittouma () oli Hämeen ammattikorkeakoulun, Lahden ammattikorkeakoulun ja Laurea-ammattikorkeakoulun muodostama strateginen liittouma vuosina 2012–2017. Liittouma toimi Uudenmaan, Itä-Uudenmaan, Päijät-Hämeen ja Kanta-Hämeen alueilla.
FUAS-liittouma pyrki toimimaan korkeakoulupoliittisena ja yhteiskunnallisena vaikuttajana ja vahvistamaan sen jäsenammattikorkeakoulujen alueellisia toimintaedellytyksiä sekä valtakunnallista ja kansainvälistä kilpailuasemaa. Liittouman tavoitteena oli mahdollistaa jäsenkorkeakoulujen opiskelijoille laajat ympärivuotiset opiskelumahdollisuudet sekä jäsenkorkeakoulujen toiminta-alueiden pk-yrityksille ja yhteisöille kattavat ja monipuoliseen asiantuntijuuteen pohjautuvat TKI-palvelutuotteet. Jäsenkorkeakoulujen opiskelijoiden ulottuvilla oli kolmen ammattikorkeakoulun opintotarjonta. 
Liittouman toiminta pohjasi yhteiseen strategiaan ja vuonna 2012 allekirjoitettuun liittoumasopimukseen. Liittouman pohjana toimi vuonna 2008 solmittu kumppanuussopimus, jossa edellä mainittujen lisäksi mukana oli myös Metropolia Ammattikorkeakoulu. Metropolia Ammattikorkeakoulu ei ollut liittoumassa mukana.
FUAS-liittouma purkautui 1.1.2018.
Unarmed – Best of 25th Anniversary

Unarmed – Best of 25th Anniversary on power metal -yhtye Helloweenin 19. tammikuuta 2010 julkaistu albumi. Levy koostuu yhtyeen aiemmin levyttämien kappaleiden täysin uudelleen sovitetuista versioista.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Saksan virallisen albumilistan sijalle 39.
Ohotankuovi

Ohotankuovi ("Numenius madagascariensis") on itäaasialainen kahlaajalintu. Sen esiintymisalue käsittää itäisen Siperian Kamtšatkaan asti, Mongolian koillisosan ja Kiinan Mantšurian ja Ussurinmaassa. Se talvehtii laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa ja Oseaniassa, mutta Madagaskarilla sitä ei ole koskaan tavattu. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné Sulawesin Macassarista vuonna 1766.
Ohotankuovi on harmahtavanruskeankirjava ja juovikas. Selkä, siivet ja perä ovat tummat. Lähes 20 cm pitkä nokka on alaspäinkaartuva. Lajin elinympäristöä ovat suot, järvien rannat ja kosteat niityt. Ohotankuovin ravintoa ovat selkärangattomat eläimet, kuten hyönteiset ja äyriäiset. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen.
Traditionalistinen koulukunta

Traditionalistinen koulukunta ("perennialismi", "integraalinen traditionalismi") on uskonnollis-filosofinen liike, jonka juuret ovat ranskalaisen metafyysikon René Guénonin maailmansotien välisen kauden ajattelussa. Muita liikkeen edustajia ja edelleen kehittäjiä ovat srilankalainen filosofi Ananda Coomaraswamy ja sveitsiläinen mystikko Frithjof Schuon, Titus Burkhardt, Martin Lings, Huston Smith, James S. Cutsinger sekä Seyyed Hossein Nasr.
Perenniaalinen filosofia.
Guénon katsoi, että kaikilla aidoilla perinteisillä uskonnoilla on yhteinen esoteerinen ydin, josta hän käytti käsitettä "philosophia perennis", ”ikuinen filosofia”. Hän perusti työnsä pääosin hindulaisiin, taolaisiin, islamilaisiin, juutalaisiin ja kristillisiin lähteisiin. Esoteerinen tieto on "puhdasta metafysiikkaa", rationaalisuuden ylittävää tietoa jumalallisesta, jonka perimmäinen päämäärä on yksilön yhtyminen absoluuttiseen, ylipersoonalliseen olemukseen. Yksilö nähdään pohjimmiltaan absoluutista erottamattomana, missä kohtaa Guénon viittaa hindulaisen veda-uskonnon käsityksiin atmanista, brahmanista ja mokšasta. Guénonin mukaan hindulainen "Sanatana Dharma" "polveutuu suoremmin alkuperäisestä perinteestä". Hänestä idän uskonnot ylipäätään ilmensivät paremmin puhdasta metafysiikkaa, joka ei kuitenkaan itsessään ole kulttuurisidonnaista.
Suhde uskontoon.
Guénon luopui jo hyvin varhaisessa vaiheessa tavoitteesta elvyttää länsimainen hengellisyys puhtaan kristilliseltä pohjalta. Hän myös suhtautui kriittisesti teosofiaan ja muuhun aikansa uushenkisyyteen. Vuonna 1912 Guénon initioitiin suufilaiseen Shadhiliyya-veljeskuntaan ja hän muutti Kairoon. Myös monet myöhemmät traditionalistisen koulukunnan edustajat, muun muassa Frithjof Schuon, Martin Lings ja Titus Burkhardt, on sen jälkeen initioitu sufilaisuuteen. 
Liikkeellä on myös kristittyjä (esim. Jean Borella, Wolfgang Smith, James S. Cutsinger, Rama Coomaraswamy, Philip Sherrard), buddhalaisia (Marco Pallis) ja hindulaisia (Ananda Coomaraswamy) edustajia.
Pohjoismaiden vaikutusvaltaisimmat kannattajat (Kurt Almqvist, Tage Lindblom, Ashk Dahlén) ovat kaikki muslimikäännynnäisiä.
Modernismin kritiikki.
Traditionalistinen koulukunta suhtautuu moderniin kehitysajatteluun kielteisesti, nähden sen ensisijaisesti hengellisenä rappiona. Guénonin mukaan moderni aika vastaa hindulaisen syklisen aikakäsityksen Kali Yugaa. Guénon kutsuu modernia aikakautta myös ”määrän valtakaudeksi”, jossa ihminen ja maailmankaikkeus ymmärretään ontologisessa mielessä entistä enemmän materian kautta. Guénon näkee länsimaiden suurena tragediana, että ne ovat renessanssista lähtien kadottaneet lähes täysin yhteytensä perenniaaliseen filosofiaan. Näin ollen henkisen etsijän on lännessä käytännössä mahdotonta ottaa vastaan pätevää initiaatiota ja seurata esoteerista polkua.
Vaikutus.
Traditionalistiselta koulukunnalta ovat saaneet voimakkaita vaikutteita muun muassa uskontotieteilijä Mircea Eliade sekä italialainen okkultisti ja yhteiskunnallinen ajattelija Julius Evola.
Kaliumpropionaatti

Kaliumpropionaatti eli kaliumpropanaatti (C3H5O2K, CH3CH2COOK) on propaanihapon kaliumsuola eli koostuu kalium- ja propionaatti-ioneista. Se on rakenteeltaan valkoista kiteistä jauhetta. Kaliumpropionaattia lisätään leipiin ja levonnaisiin säilöntäaineeksi. Kaliumpropionaatille ei ole määritelty hyväksyttävää päivittäistä enimmäismäärää eli ADI-arvoa.
Käyttö.
Kaliumpropionaatti estää bakteereiden ja sienien kasvua ja itämistä ja siksi sitä käytetään säilöntäaineena. Kaliumpropionaattia saa käyttää leivissä ja juustoissa. Sen E-koodi on E283.
Alaskankuovi

Alaskankuovi ("Numenius tahitiensis") on Alaskan kotoperäinen kahlaajalaji. Sen elinympäristö ulottuu Länsi-Alaskan Sewardin niemimaalta Yukonjoen suistoon. Se talvehtii Tyynenmeren eteläisillä saarilla. Lajin holotyypin kuvaili Johann Friedrich Gmelin Tahitista vuonna 1789. Alaskankuovi syö äyriäisiä, hyönteisiä, marjoja, etanoita, pieniä kaloja ja merilintujen munia.
Amerikankuovi

Amerikankuovi ("Numenius americanus") on pohjoisamerikkalainen kahlaaja. Sen elinympäristö käsittää Kanadan lounaisosia ja Yhdysvaltain keskilänttä Teksasin pohjoisosiin. Se talvehtii Kaliforniassa, Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Lajin holotyypin kuvaili Johann Matthäus Bechstein New Yorkista 1812. Laji syö hyönteisiä kuten kuoriaisia, heinäsirkkoja, toukkia ja hämähäkkejä sekä muuta kuten sammakoita, toisten lintujen munia ja poikasia, marjoja, rapuja, nilviäisiä, matoja ja muita isoja selkärangattomia.
Molukkienkurppa

Molukkienkurppa ("Scolopax rochussenii") on Indonesian Obin ja Bacanin saarten kotoperäinen kahlaaja. Lajin holotyypin kuvaili Hermann Schlegel Obista 1866.