tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Džani-Vedenon väijytys (2000)

Džani-Vedenon väijytys oli tšetšeenikapinallisten toteuttama Venäjän sisäministeriön erikoisjoukkojen (OMON) väijytys lähellä Džani-Vedenon kylää Tšetšeniassa 29. maaliskuuta 2000. Suurin osa väijytetyistä venäläisistä kaatui, minkä lisäksi tappioita kärsi heidän avukseen lähetetty armeijan osasto.
Tausta.
Džani-Vedeno on kylä Tšetšenian eteläosien vuoristoseudulla. Monet tšetšeenitaistelijat olivat siirtyneet maan vuoristoseudulle Venäjä edetessä Tšetšeniaan toisen Tšetsnian sodan alettua. Niiden mukana olivat myös Ibn al-Khattabin johtamat Islamilaisen kansainvälisen prikaatin taistelijat, jotka olivat vastuussa Džani-Vedenon väijytyksestä.
Väijytys.
Väijytys toteutettiin 29. maaliskuuta 2000. Väijytetyt venäläisjoukot olivat Venäjän sisäministeriön alaisia erikoisjoukkoja (OMON), Permin alueelta. Väijytyspaikka oli lähellä Džani-Vedenoa sijainneella rotkolla, jonka kautta kohti Dargon kylää liikkeellä olleet venäläiset kulkivat. Mukana oli 49 kevyesti aseistettua sotilasta ja ainakin yksi panssaroitu ajoneuvo, sekä muita ajoneuvoja. Venäläiset olivat jonkin aikaa ennen väijytystä seuranneet kapinallisten radioliikennettä ja he tiesivät näiden valmistelevan väijytystä. Jostakin syystä tieto ei kuitenkaan siirtynyt asevoimilta sisäministeriön joukoille. Ilmeisesti heitä varoitti myös mukana ollut tšetšeeniopas, joka vaati joukkojen pysäyttämistä ennen väijytyspaikkaa. Väijyttäjät saivat kulkueen loukkuun singoilla. Väijytys tallentui Sergei nimisen kaatuneen poliisin videokameraan, joka Sergein kaaduttua nauhoitti vielä taistelun ääniä. Tapioita kärsi myös Venäjän armeijan osasto, joka oli lähetetty väijytyspaikalle väijytettyjä auttamaan.
Seuraukset.
Väijytyspaikalla kaatuneiden määrästä annettiin venäläisten taholta eri lukemia. Vedenon alueen venäläisjoukkoja johtanut eversti Ilija Lukinin mukaan väijytyspaikalla kaatui 37 sotilasta. Väijytyspaikalle lähetty armeijan osasto menetti vähinään kuusi miestä kaatuneina ja 15 haavoittuneina. Kaatuneita oli yhteensä siis vähintään 43 ja heistä 23 oli lähtöisin Venäjän presidentti Boris Jeltsinin nuoruuden kotipaikkakunnalta Bereznikistä Permin alueella. Kaatuneiden ruumiita ansoitettiin miinoilla. Tšetšeenit ottivat 10 vankia. Vangit he yrittivät myöhemmin vaihtaa eversti Juri Budanoviin, joka oli pidätetty tšetšeeni Elza Kungajevan raiskauksesta ja murhasta. Vaihtoon ei kuitenkaan suostuttu. Yhdeksän vankia teloitettiin ampumalla huhtikuussa tšetšeenien antaman aikarajan päätyttyä.
Venäjän puolustusministeri Igor Sergejev sanoi huhtikuussa tapahtumien juontuneen joukkojen johdon ja kurin ongelmista, väittäen tosin myös että alueen viimeiset kapinallisjoukot oli nyt lyöty hajalle.
Kunniallinen petkuttaja

Kunniallinen petkuttaja on Ritva Nuutisen ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1985, joka perustuu Tove Janssonin samannimiseen romaaniin vuodelta 1983. Elokuva on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa MTV:n "Aitiopaikka"-ohjelmapaikalla 03. joulukuuta 1985. Soli Labbart voitti elokuvasta vuonna 1986 parhaan naispääosan Jussin.
Elokuva käsittelee kahden erilaisen elämänkatsomuksen omaavan naisen välistä konfliktia, petollisuutta sekä rehellisyyttä.
Strilets

Strilets (, suom. ’jousimies’) oli viikoittain ilmestynyt ukrainalainen sanomalehti. Se oli suunnattu Ukrainan Galitsian armeijan sotilaille, ja sitä julkaisi Ukrainan Galitsian armeijan komentajan lehdistötoimisto. Lehteä ilmestyi tammikuusta lokakuuhun 1919 kaikkiaan 95 numeroa. Lehden levikki oli enimmillään 16 000. Lehden toimittajia olivat Vasyl Patšovskyi, Ivan Krevetskyi, Hryhori Myketei ja Osyp Nazaruk.
Erik Borgström

Erik Georg Borgström (8. kesäkuuta 1882 Sipoo – 18. marraskuuta 1951 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen insinööri ja maanviljelijä, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Erik Borgströmin vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Georg Borgström ja Hilda Lovisa Charlotta Hagströmer. Professori Leonard Borgström ja maanviljelysneuvos Nils Borgström olivat hänen veljiään. Erik Borgström opiskeli Polyteknillisessä opistossa Helsingissä 1902–1904, mutta siirtyi sitten opiskelemaan Zürichin teknilliseen korkeakouluun, josta hän valmistui insinööriksi vuonna 1908. Valmistuttuaan hän opiskeli vielä maataloutta Saksassa ja oli harjoittelija kartanoissa Ruotsissa. Palattuaan Suomeen vuonna 1911 hän osti tilan Tuusulasta, mutta tuli isänsä jälkeen vuonna 1918 Östersundomin kartanon haltijaksi. Tilalla hän keskittyi etenkin karjanjalostukseen, mistä hän sai useita tunnustuksia, mutta harjoitti myös muun muassa puutarhaviljelyä ja kehitti laidunratkaisuja. Borgström osallistui Sipoon kunnalliselämään ja hänet tunnettiin varsinkin lukkoihin perehtyneenä kansatieteellisenä keräilijänä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Borgström sai vuonna 1933.
Mustaraitatuikkija

Mustaraitatuikkija ("Platytroctes apus") eli velttovalokuore on tuikkijoihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö.
Mustaraitatuikkija voi kasvaa suurimmillaan 18 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on korkea ja litteä, ovaalinmuotoinen. Selässä ja vatsassa on veltosta kudoksesta muodostunut köli. Selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa, rintaevät ovat hyvin pienet ja pyrstöevä on haarautunut. Kalalla on elin, josta se voi ruiskauttaa vihreänä hohtavaa nestettä. Mustaraitatuikkija on väriltään tumman ruskea.
Levinneisyys ja elintavat.
Mustaraitatuikkijan levinneisyysalue on hyvin laaja. Sitä tavataan lauhkeilta ja lämpimiltä alueilta niin Atlantista, Intian valtamerestä kuin Tyynestämerestäkin. Kalaa on tavattu 390–5 400 metrin syvyydestä ja tyypillisimmin se liikkuu 1 000–2 000 metrin syvyydessä. Mustaraitatuikkija kykenee sietämään hyvin vähähappisia olosuhteita. Lajin ravintoa on eläinplankton.
Luettelo myydyimmistä musiikkiartisteista Suomessa

Ohessa luettelo niistä artisteista, joilla on korkein sertifioitu levymyynti Suomessa (ja/tai nimenomaan Musiikkituottajat – IFPI Finlandin tietokannassaan vahvistama myynti ). Luettelot koostuvat IFPI Finlandin sertifioimista tai vahvistamista albumeista ja singleistä (vinyyli, CD, digitaalinen) ja musiikki-DVD:t.
Musiikkituottajat harjoittavat digitaalisten ja fyysisten albumien sekä singlejen ja musiikki-DVD-levyjen myyntiä. Lukuun ottamatta joitain Musiikkituottajien 2000-luvulta antamia sertifioimattomien levyjen myyntilukuja, nämä bestseller-listat perustuvat suurelta osin artistia kohden annettuihin "sertifiointeihin", eivätkä ne siksi välttämättä kuvasta näiden artistien saavuttamaa todellista fyysistä ja digitaalista myyntiä — sertifioimattomien levyjen yhdistetty myynti ennen 2000-lukua, sertifioimattomien levyjen myynti 2000-luvulla ja sen jälkeen sekä kaikkien aikojen sertifioitu myynti. Singles Chart -julkaisun 3. lokakuuta 2007 julkaisusta lähtien kappaleiden digitaaliset lataukset on sisällytetty singlejen myyntilukuihin. 
Nämä luettelot eivät sisällä sertifiointeja artistien kappaleista, jotka ovat tehty yhteistyössä muiden artistien kanssa osana toisen artistin kokonaissummaa.
Suuremõisan kartano

Suuremõisan kartano on Hiidenmaan tärkeimpiä nähtävyyksiä. 
Kartano kuului keskiajalla Liivinmaan ritarikunnalle, sen jälkeen Stackelbergeille, de la Gardieille ja Ungern-Sternberg-suvulle. Päärakennus on barokkityyliä ja valmistui 1750–1770-luvulla. Nykyisin rakennuksessa toimii koulu..
Rock'n'Swing Dance Club Comets

Rock’n’Swing Dance Club Comets ry (lyh. Comets) on helsinkiläinen tanssiurheiluseura, joka on erikoistunut rock’n’swing tansseihin. Seuran lajeja ovat balboa, blues, boogie woogie, bugg, collegiate shag, fusku, jazz roots, lindy hop, rockabilly, rock'n'roll ja west coast swing. 
Seuran menestynein tanssipari on Masi Saurén ja Anna Tyutyunyuk, joilla on boogie woogien maailmanmestaruus vuodelta 2021 ja MM-hopea vuodelta 2022.
Historia.
Rock’n Roll Dance Club Comets sai alkunsa vuonna 1992. Seuran perustivat Tanssiklubi Starissa harrastuksen aloittaneet tanssijat ja nimensä mukaisesti Comets perustettiin rock’n’roll -seuraksi. Pian lajeiksi tulivat myös boogie woogie, bugg sekä lindy hop. Seuran alkuperäinen nimi Rock’n Roll Dance Club Comets muutettiin Rock’n’Swing Dance Club Comets:ksi vuonna 2021.
Tietoa seurasta.
Comets on suomen suurin tanssiurheiluseura. Seurassa urheilee tällä hetkellä noin 1000 lasta, nuorta ja aikuista, joiden valmennuksesta vastaa noin 60 vapaaehtoista seuravalmentajaa ja ammattivalmentajaa. 
Comets on jäsenenä Suomen Tanssiurheiluliitossa (STUL), Suomen Seuratanssiliitossa (SUSEL) ja Etelä-Suomen Liikunta ja Urheilussa (ESLU). 
Seurassa aikuisten urheilu on laadukasta ja innostavaa, mistä kertoo muun muassa seuralle myönnetty Olympiakomitean Tähtimerkki. Seuran kehitykseen onkin viime vuosien aikana panostettu ja kehitystyö on näkynyt konkreettisesti esimerkiksi seuran viestinnässä, hallinnossa ja valmennuksen puolella.
Lindy in the Park.
Comets on järjestää kesätiistaisin kaikille avoimet ja ilmaiset puistotanssit Oopperatalon amfiteatterilla ja niissä soitetaan tanssimiseen sopivaa swing-musiikkia. Puistotansseja on järjestetty vuodesta 2004 lähtien. Puistotanssien yhteenlaskettu kävijämäärä on ollut parhaimmillaan yli 2000 henkilöä.
Dmitri Ovtšinnikov

Dmitri Ovtšinnikov (s. 19. elokuuta 2002 Tšita) on venäläinen jääkiekkoilija, joka edustaa Toronto Maple Leafsin organisaatiota. Hyökkääjänä pelaava Ovtšinnikov on Maple Leafsin viidennen kierroksen varaus .
Ura.
Ovtšinnikov on Sibir Novosibirskin kasvatti. Kaudella 2019-2020 Ovtšinnikov pääsi debytoimaan Venäjän korkeimmalla sarjatasolla KHL:ssä, jossa hän pelasi kaksi ottelua jääden pisteittä. Kauden päätteeksi Toronto Maple Leafs varasi Ovtšinnikovin viidennellä kierroksella yhteensä 137. pelaajana . Seuraavien kahden kauden aikana Ovtšinnikov pelasi yhteensä 33 KHL-ottelua. Lisäksi hän pelasi Venäjän nuorten jääkiekkosarjassa Sibirin juniorijoukkueessa, jossa hän oli joukkueensa sisäisen pistepörssin ykkönen kaudella 2020-2021 tehtyään 40 runkosarjaottelussa tehot 20+31=51.
Helmikuussa 2022 Ovtšinnikov siirtyi hänet varanneeseen Maple Leafsiin kolmivuotisella tulokassopimuksella.
Hetki lyö (vuoden 2022 elokuva)

Hetki lyö () on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut suomalainen rikoskomediaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut J-P Valkeapää. Espanjaan sijoittuvan elokuvan pääosissa esiintyvät Outi Mäenpää, Ilkka Heiskanen, Johannes Holopainen ja Jari Pehkonen.
Elokuvassa entinen missikilpailujen toinen perintöprinsessa Marjaleena (Mäenpää) pyörittää huonosti menestyvää baaria Espanjan Aurinkorannikolla poikansa Vilin (Holopainen) ja entisen rikollisen Mikon (Heiskanen) kanssa, kun Marjaleenan entinen mies Mato vapautuu vankilasta, ja alkaa juonia kolmikon pään menoksi.
Elokuvan budjetti oli 2 683 000 euroa, jota Suomen elokuvasäätiö tuki 830 000 € summalla.
Elokuvan on tuottanut Elokuvayhtiö Komeetta, ja sen levittää Scandinavian Film Distribution.
KAVI on nosti elokuvan ikärajaa sallituksi yli 16-vuotiaille voimakkaan väkivallan ja voimakasta ahdistusta aiheuttavan sisällön perusteella.
Elokuva sai teattereissa 7 429 katsojaa ja se tuotti 90 927 euron lipunmyyntitulot.
Ilkka Heiskanen palkittiin elokuvasta parhaan sivuosan Jussi-palkinnolla 2023.
Luettelo Suomen matelijoista

Suomessa elää luonnonvaraisena viisi matelijalajia. Kaikki paitsi kyy ovat rauhoitettuja.
Wilhelm Korhonen

Otto Wilhelm Korhonen (1. joulukuuta 1881 Oulu – 27. tammikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen järjestö- ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Korhosen vanhemmat olivat ahtaaja, merimies Otto Henrik Korhonen ja Maria Sofia Kaikkonen ja puoliso Ida Lovisa Karlsson. Korhonen kävi Oulun kauppakoulun 1900 ja teki opintomatkoja Skandinavian ja Keski-Euroopan maihin. Hän työskenteli Hangon satamakonttorissa ja oli Suomen Höyrylaiva -yhtiön uudestaanlastausosaston hoitaja vuodesta 1903, osastonjohtaja vuodesta 1908 ja prokuristi 1920–1948 ja Stevedoringin toimitusjohtaja 1918–1957 ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1918. Korhosen moniin luottamustehtäviin kuuluivat muun muassa Suomen Lastauttajain Liiton johtokunnan jäsenyys vuodesta 1920 ja puheenjohtajuus 1925–1955, Suomen Lastauttajain Työnantajaliiton johtokunnan jäsenyys 1920–1954 ja puheenjohtajuus 1925–1950 sekä Suomen Työnantajain Keskusliiton hallituksen jäsenyys 1923–1950. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1952.
Nokia G60

Nokia G60 on HMD Globalin 1. syyskuuta 2022 julkistama älypuhelin.
Nokia G60:ssä on kahdeksanydinprosessori ja 6,58 tuuman näyttö, joka tukee 120 hertsin virkistystaajuutta. Tallennustilaa on valittavana 64, 128 tai 256 gigatavua ja keskusmuistia neljä tai kuusi gigatavua. Suomessa myyntiin tuli versio, jossa on 64 gigatavua tallennustilaa ja neljä gigatavua keskusmuistia. Tallennustila on laajennettavissa enintään yhden teratavun microSD-kortilla. Puhelimessa on kolme takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 50 megapikseliä, ultralaajakulmakameran viisi megapikseliä ja syvyyskameran kaksi megapikseliä. Etukameran tarkkuus on kahdeksan megapikseliä. Akun kapasiteetti on 4 500 milliampeerituntia, ja se tukee 20 watin latausta. Sormenjälkilukija on sijoitettu virtapainikkeeseen. Käyttöjärjestelmänä on Android 12. Puhelimelle on luvattu kolme versiopäivityksiä ja kolme vuotta tietoturvapäivityksiä.
Eerikkilä Super Cup 2022

Eerikkälä Super Cupin kausi 2022 on Salibandyn Super Cupin 3. kausi. Super Cup pelattiin Tammelassa sijaitsevassa Eerikkilän urheiluopistossa.
Kaarlo Vilho Leino

Kaarlo Vilho (Kalle) Leino (16. joulukuuta 1877 Hausjärvi – 3. joulukuuta 1958 Jyväskylä) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Leinon vanhemmat olivat kirvesmies Manasse Johansson ja Vilhelmina Wasenius ja puoliso vuodesta 1904 Liisi Alanen. Leino suoritti kenkä- ja nahka-alan kisällinäytteen 1893. Opintomatkoja hän teki Pohjoismaihin ja Venäjälle sekä Baltian ja Keski-Eurropan maihin. Hän työskenteli paimenena ja maatyöläisenä ja oli kenkä- ja nahkateollisuuden palveluksessa useilla eri paikkakunnilla 1893–1902. Leino oli Suomen Kenkä- ja Nahkatehdas Oy:n työnjohtaja Orivedellä vuodesta 1902, Attilan kenkätehtaan työnjohtaja Tampereella vuodesta 1910 ja toimi myös kauppamatkustajana. 
Leino perusti kenkä- ja nahka-alan tukku- ja vähittäisliikkeen Jyväskylään 1914 ja oli Jyväskylän Kenkä- ja Valjastukkukaupan perustaja ja omistaja 1922–1932 ja Kenkä ja Valjas Oy Leinon perustajaosakas ja toimitusjohtaja vuodesta 1931. 
Leino oli myös Jyväskylän Nahkatehdas Tähtiniemen omistaja 1916–1946, Jyväskylän Kenkätehdas Leino ja K:iden perustajaosakas 1918–1920, Jyväskylän Kenkätehdas Oy:n perustajaosakas vuodesta 1920 sekä Jyväskylän röntgenlaitoksen perustaja 1947. 
Kulttuuria arvostanut ja musikaalinen Leino oli Jyväskylän Musiikkiopiston Kannatusyhdistyksen perustajajäsen 1948 ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana, samoin kuin Jyväskylän Musiikkiopiston Säätiön perustajia ja hallituksen eli vuodesta 1955 valtuuskunnan puheenjohtaja. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1952. Leino muistetaan puolisoineen myös merkittävänä lahjoittajana. Hänen mukaansa on nimetty 1977 rahasto Keski-Suomen musiikin edistämissäätiössä ja perustettu 1983 musiikkikilpailu.
Heta Haanperä

Heta Haanperä (s. 30. elokuuta 1973 Jyväskylä) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän on valmistunut Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi.
Haanperä on työskennellyt ohjaajana mm. Oulun kaupunginteatterissa vuodesta 2006 alkaen. Hän on ohjannut oopperoita, musikaaleja, kantaesityksiä ja klassikoita ja myös käsikirjoittanut teoksia. 
Haanperän puoliso on dramaturgi Jukka Heinänen, ja heillä on lapsia.
Ruosmanjärvi

Ruosmanjärvi on melko matala ja kalastoltaan monipuolinen metsäjärvi Lieksan pohjoisosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 95 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Ruosmanjärven pituus kaakosta luoteeseen on 3,7 kilometriä. Järven pituutta lisää luoteeseen työntyvä lähes kilometrin mittainen Jauhiaislahti. Järven leveyttä lisää itään työntyvä Piilolahti. Noin neljäsosa Ruosmanjärvestä on vähintään metrin ja enintään kaksi metriä syvä. Alle sadasosa on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvimmät alueet sijaitsevat Piilolahdella.
Ruosmanjärven saariluku on seitsemän. Saarista kaksi on alle aarin laajuisia luotoja, kolmen saaren pinta-ala on yli hehtaarin. Ruosmanjärven eteläosan ilmettä hallitsee noin 25-hehtaarinen eli neljännesneliökilometrin laajuinen Suurisaari, jonka luoteinen ja koillinen osa ovat luonnonsuojelualuetta.
Piilolahden etelärannalla on jyrkänteitä, joista itäisempi on osa Piilovaaraa, jonka laki on noin 220 metriä merenpinnan yläpuolella. Myös Ruosmanjärven etelärannalla on vaaroja. Länsirannalla on suomaata, joka ei kohoa montaakaan metriä järven pintaa korkeammalle.
Ruosmanjärvi laskee järven länsikolkasta alkavaa Ruosmanjokea länteen.
Ruosmanjärven vesitilavuus on 7 319 000 kuutiometriä.
Ruosmanjärvi (04.489.1.007) kuuluu Ruosmanjoen valuma-alueeseen (04.489), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Viekijoen valuma-alue (04.48) ja ensimmäinen on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Ruosmanjoen valuma-alueeseen kuuluu 24 vähintään hehtaarin laajuista järveä. Laajimmat ovat Ruosmanjärvi, Pieni Ruosmanjärvi ja Kalliojärvi.
Kalasto.
Ruosmanjärven kalalajeihin kuuluu muun muassa ahven, hauki, kiiski, lahna, made, siika ja särki.
Tarvitsin vuodet nuo

Tarvitsin vuodet nuo on iskelmätaiteilija Anita Hirvosen single vuodelta 1982. Kappaleen sävelsi Veikko Samuli ja sanoitti Chrisse Johansson. Singlen b-puolena on "Musta veli", jonka sävelsi Matti Puurtinen ja sanoitti Chrisse Johansson. Singlen molemmat puolet julkaistiin Anita Hirvosen studioalbumilla "De va kukku de" (1982).
"Tarvitsin vuodet nuo" on henkilöhistoriallinen katsaus, jossa kertojaminä on muuttanut pois synnyinpaikkakunnaltaan, sillä hän on halunnut kokea elämää muuallakin. Laulun nykyhetkessä hän tuntee kuuluvansa sittenkin synnyinseudulleen. Kappale on sisällytetty useille Anita Hirvosen kokoelma-albumeille ja studioalbumille "Hei Mambo" (2008).
Ronttijärvi

Ronttijärvi on saareton ja osittain syvä järvi Kuusamon pohjoisosassa 42 kilometriä Kuusamon kuntakeskuksesta pohjoiseen. Etäisyys Oulusta on 223 kilometriä koilliseen. Järven pinta-ala on 83 hehtaaria.
Maantiede.
Ronttijärven pituus kaakosta luoteeseen on 1,9 kilometriä. Järvi levenee luoteeseen kuljettaessa yli puolikilometriseksi. Järven pohjoisen rannan muodostaa nimetön niemi, joka jakaa järven pohjoisen osan kahtia. Yli viidesosa Ronttijärvestä on vähintään viisitoista metriä syvä. Syvin alue, noin 30–32 metriä, sijaitsee järven eteläosassa.
Ronttijärven ranta-alueella on melko paljon pientaloja, koillisrannalla on peltotilkkuja. Järven itäpuolella kohoavan Ronttivaaran huippu on lähes 350 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven pohjoisosa on melko matalaa ja pohjoinen ranta-alue on suurelta osin suomaata.
Ronttijärveen virtaa noin 200 metriä pitkä tulouoma kaakosta Äystöjärveltä (245,4 metriä mpy). Ronttijärvi laskee järven pohjoiskolkasta alkavaa Rysäjokea luoteeseen Ollilanjärveen (231,8 metriä mpy). Aivan Ronttijärven pohjoispuolella sijaitsee Ohtajärvi. Järvien välinen kannas on alle 200 metriä leveä.
Ronttijärven vesitilavuus on 6 887 000 kuutiometriä.
Ronttijärvi (73.063.1.001) kuuluu Rysäjoen valuma-alueeseen (73.063), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koutajoen vesistössä (73). Toinen jakovaihe on Aventojoen valuma-alue (73.06). Ronttijärvi on kolmanneksi laajin Rysäjoen valuma-alueen kolmestatoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Kallunkijärvi ja Tiermasjärvi.
Agnete Laustsen

Agnete Laustsen (25. syyskuuta 1935 Kööpenhamina – 23. lokakuuta 2018) oli tanskalainen konservatiivisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1979–1998 ja toimi Tanskan ensimmäisenä terveysministerinä 1987–1988 sekä asuntoministerinä 1988–1990. 
Laustsenille myönnettiin vuonna 1989 Dannebrogin ritarikunnan komentajan arvon kunniamerkki.
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2022

Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2022 olivat järjestyksessään 41:nnet koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut. Turnaus pelattiin syyskuussa 2022, ja kolmannen kerran peräkkäin sen alkulohkot jaettiin eri maihin. Pudotuspelivaihe pelattiin Saksan Berliinissä.
Suomi otti vuoden 2022 EM-turnauksessa historiansa ensimmäisen pudotuspelivoiton miesten arvokilpailuissa ja eteni kahdeksan parhaan joukkueen joukkoon ensimmäistä kertaa 55 vuoteen.
Televisiointi.
Suomessa kisoja esitti Yle, ottelut olivat katsottavissa myös Viaplayssa ja V Sportin kanavilla.
Vesilahden kotiseutumuseo

Vesilahden kotiseutumuseo on Narvan kylässä Vesilahdessa sijaitseva kotiseutumuseo. Sen päärakennus on entinen Svartmarkin torppa, joka oli yksi Laukon kartanon suurimmista torpista. Museo kuvaa torpparielämää ja pienten talojen elämää 1800-luvulla.
Museoalue sijaitsee Narvan markkina-alueen yhteydessä ja siihen kuuluukin useiden torppariajan rakennusten lisäksi säännöllisesti käytettävä tervahauta.
Museo perustettiin alun perin vuonna 1969 Tuulikalliolle Narvan koulun taakse, mutta terveysaseman rakentamisen takia se siirrettiin nykyiselle paikalleen Vilkinarolle vuonna 1982. Markkinat on järjestetty samalla alueella vuodesta 1985 lähtien.
Uusevankelisuus

Uusevankelisuus eli roseniolaisuus on Carl Olof Roseniuksen perustama luterilainen herätysliike, jonka uskonkäsitys perustuu sovitukseen Kristuksen uhrikuoleman kautta. Uusevankelisuus on ottanut vaikutteita lukijaisuudesta, englantilaisesta metodismista ja pietismistä. Uusevankelisuudessa on myös esiintynyt pyhitysliikkeen vaikutuksia. Roseniolaisuus on vaikuttanut myös moniin suomalaisiin herätysliikkeisiin. Uusevankelisuuden piirissä syntyi kiertävien kirjakauppiaiden ja maallikkosaarnaajien herätys. Roseniolaista evankelista liikettä yhdisti "Pietisten"-lehti.
Historia.
Nysätran seurakunnasta, Skellefteån eteläpuolelta kotoisin oleva C. O. Rosenius kuului metodistisaarnaaja George Scottin ystäviin. Rosenius opiskeli Uppsalassa 1838 teologiaa, mutta kärsi epäuskosta. Rosenius päätyi Tukholmaa, jossa hän kuunteli Scottia englantilaisessa kappelissa. Rosenius sai uutta uskoa ja hän liittyi kappelin saarnaajien joukkoon. Monet herätysliikkeiden alullepanijat olivat kirjeenvaihdossa Roseniuksen kanssa, kuten esimerkiksi Maja Lisa Söderlund Kågesta Skellefteån pohjoispuolella.
Farro

Farro viittaa kolmen vehnälajin jyviin, joita myydään kuivattuna ja keitetään vedessä pehmeiksi. Sitä syödään sellaisenaan tai käytetään salaattien, keittojen ja muiden ruokien ainesosana.
Farro on etnobiologinen termi kolmelle kuorivehnälajille: speltti ("Triticum spelta"), emmer ("Triticum dicoccum") ja einkorn ("Triticum monococcum"). Kuorivehnä on vehnää, jota ei voida puida. Italialaisessa keittiössä nämä kolme lajia erotetaan joskus nimellä "farro grande," "farro medio" ja "farro piccolo". Ranskassa nämä kolme lajia erotetaan joskus nimellä "grand épeautre", "moyen épeautre" ja "petit épeautre" – on ranskaa ja tarkoittaa spelttiä.
Emmer on yleisin farrolajike erityisesti Italian vuoristoalueilla Toscanassa ja Abruzzossa. Sitä pidetään laadukkaampana ruoanlaitossa kuin kahta muuta lajia, ja siksi sitä kutsutaan joskus "aidoksi" farroksi. Spelttiä viljellään yleisemmin Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä.
Hämmennystä näiden kolmen vehnälajikkeen terminologiassa aiheuttaa vehnän taksonomian vaikea historia sekä termin "farro" käyttö puhekielessä ja alueellisesti. Esimerkiksi Toscanan Garfagnanan alueella kasvatettu emmeri tunnetaan puhekielessä nimellä "farro". Joskus englanninkielessä oletetaan myös, että "farro" viittaa höyrytettyihin tai keitettyihin jyviin, joita tarjoillaan salaattina ja vastaavina ruokia, eikä itse kolmeen viljaan. Farroa kutsutaan joskus myös epätarkasti englanniksi "speltiksi", vaikka termi viittaa kaikkiin kolmeen vehnälajiin - emmeriin, einkorniin ja spelttiin.
Etymologia.
Italian sanan "farron" oletetaan tulevan latinan sanasta "farrum", standardi latinan sanasta "far, farris n" .: eräänlainen vehnä (kuten farinassa). "Far" puolestaan tulee indoeurooppalaisesta juuresta "*bʰar-es-": (speltti), josta syntyi myös englanninkielinen sana barley: ohra, albanialainen "bar": ruoho, vanhakirkkoslaavilainen брашьно ( "brašĭno" ): jauhot ja kreikkalainen Φήρον ( "phḗron" ): kasvijumala.
Casalborgone

Casalborgone () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 1 838 asukasta.
Oleksandr Syrskyi

Oleksandr Syrskyi (; 1965) on kenraali, joka on toiminut Ukrainan maavoimien komentajana ja saanut Ukrainan sankarin arvonimen. Syrskyi nimitettiin asevoimien komentajaksi 8. helmikuuta 2024.
Elämäkerta.
Syrskyi syntyi Vladimirin alueella silloisessa Neuvostoliitossa heinäkuussa 1965. Vladimir on nykyisin osa Venäjää, mutta Syrskyi on asunut nykyisen Ukrainan alueella 1980-luvulta lähtien. Hän opiskeli sotakorkeakoulussa Moskovassa valmistuen vuonna 1986.
Syrskyi aloitti työskentelyn Ukrainan asevoimissa vuonna 1990. Hän johti maansa 72. mekanisoitua prikaatia ja toimi sitten vastuuhenkilönä Ukrainan Nato-yhteistyötä koskeneissa asioissa. Syrskyillä oli merkittävä asema Debaltseven taistelussa vuonna 2015, jolloin hän johti saarrettuja joukkoja eturintamasta käsin. Tästä Syrskyi palkittiin kolmannen luokan Bohdan H’melnytskyin kunniamitalilla ja kenraaliluutnantin arvolla, vaikka taistelu päättyikin Ukrainan tappioon. Johdettuaan Itä-Ukrainassa terrorismin vastaisia operaatioita Syrskyi sai elokuussa 2019 nimityksen Ukrainan maavoimien komentajaksi. Vuonna 2020 hänelle myönnettiin ainoana ukrainalaisena sotilaana kenraalieverstin arvo.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022 Syrskyi vastasi Kiovan puolustuksesta. Venäjän joukot vetäytyivät Kiovan seudulta maaliskuussa, ja huhtikuussa 2022 Syrskyille myönnettiin Ukrainan sankarin arvonimi. Myöhemmin vuonna 2022 Syrskyi vastasi Ukrainan aloittamasta vastahyökkäyksestä Harkovan suunnalla. Vuonna 2023 hän johti ukrainalaisia joukkoja verisessä Bah’mutin taistelussa.
Syrskyista tuli ukrainalaisten sotilaiden keskuudessa erittäin epäsuosittu. Hän sai pilkkanimet 'teurastaja' ja 'kenraali-200', jossa 200 on sotilasslangin ilmaus kaatuneelle. Syrskyia pidettiin neuvostotyylisenä kenraalina, joka oli valmis lähettämään loppumattomasti omia miehiään lihamyllyyn vähäisten taktisten tavoitteiden täyttämiseksi.
8. helmikuuta 2024 Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi nimitti Syrskyin Ukrainan asevoimien komentajaksi Zelenskyin erotettua aikaisemman komentajan Valeri Zalužnyin. Helmikuussa 2024 Syrskyi määräsi ukrainalaiset joukot vetäytymään pitkään taistellusta Avdijivkasta.
Pecorino siciliano

Pecorino siciliano () on alkuperäsuojattu kiinteä lampaanmaitojuusto italiaiselta Sisilian saarelta. Pecorino sicilianon historia juontaa antiikin Kreikkaan, jossa sitä pidettiin yhtenä maailman parhaista juustoista.
Sitä tuotetaan koko saaren alueella, mutta erityisesti Agrigenton, Caltanissettan, Ennan, Trapanin ja Palermon maakunnissa. Se on pecorino-tyylinen juusto, kuten sen läheinen sukulainen pecorino romano, mutta ei niin tunnettu Italian ulkopuolella kuin jälkimmäinen. Se on puolikova valkoinen juusto, joka on lieriömäinen ja painaa noin 12 kilogrammaa.
Juustolle myönnettiin "denominazione di origine protetta" vuonna 1955 ja EU:n suojattu alkuperänimitys vuonna 1996.
Pesto alla trapanese

Pesto alla trapanese () on Trapanin maakunnasta kotoisin oleva sisilialainen muunnelma perinteisestä genovalaisesta pestosta. Se tunnetaan myös nimellä pesto alla siciliana () ja "" sisilian kielellä. Se on valmistettu valkosipulista, basilikasta, manteleista, raastetusta pecorinosta, tomaateista, suolasta ja pippurista, joita yhdistää ekstra-neitsytoliiviöljy.
Pesto alla trapanese on syntyi antiikin aikana, kun idästä saapuneet ja Trapanin satamassa pysähtyneet genovalaiset laivat toivat mukanaan "agliataa", valkosipuliin ja saksanpähkinöihin perustuvaa pestokastiketta. Trapanilaiset merimiehet kehittivät tämän pohjalta oman maansa tuotteita, erityisesti tomaattia ja manteleita hyödyntävän version.
”Busiati trapanilaisella pestolla” on Italian maatalous-, elintarvike- ja metsäpolitiikan ministeriön listaama perinteinen italialainen elintarviketuote (PAT).
Myh’ailo Ivtšenko

Myh’ailo Ivtšenko (; 9. elokuuta 1890 Nykolivka, Pultavan kuvernementti – 16. lokakuuta 1939 Vladikavkaz, Pohjois-Ossetia, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen kirjailija.
Ivtšenkon puoliso oli kirjailija Ljudmyla Kovalenko.
Ennen lokakuun 1917 vallankumousta Ivtšenko työskenteli tilastotieteilijänä Pultavan alueella ja kirjoitti artikkeleita taloudesta, luonnontieteistä ja kansallisesta kysymyksestä aikakauslehdille "Rada" (Kiova) ja "Hutorjanyn". Ivtšenko oli 1920-luvulla neuvostomielinen ja kuului sellaisiin kirjallisiin järjestöihin kuin Muzahet ja Aspys ja kirjoitti useita proosakokoelmia. Hänen merkittävin kirjallinen teoksena on romaani "Robitni syly" (1929, ), jossa hän esittää vertauskuvallisesti kansallisen tietoisuuden kehittymisen. Hän käänsi ukrainaksi Rabindranath Tagoren proosaa ja oli 1920-luvulla kirjeenvaihdossa tämän kanssa.
Ivtšenko oli 1930 syytettynä fiktiivisen Ukrainan vapautusliiton näytösoikeudenkäynnissä, ja hänet tuomittiin ehdollisesti. Välttääkseen uuden pidätyksen hän muutti Moskovaan ja asettui sitten Kaukasiaan Pohjois-Ossetiaan Vladykavkaziin.
Jamalin työväentalo

Jamalin työväentalo (myös Jamalin-Murtorannan työväenyhdistys) oli Lieksan kaupungin (tuolloin Pielisjärvi) Jamalin kylässä sijainnut työväentalo. Talo on purettu 1950-luvun lopulla.
Historiaa.
Jamalin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1911. Talo rakennettiin pian perustamisen jälkeen Pielisjärven rantaan. Vuonna 1926 yhdistys juhli 15-vuotisjuhliaan omalla talollaan. Ohjelmassa oli puheita, näytelmä, torvisoittoa sekä erilaisia kilpailuja yleisölle. Näytelmä tosin peruuntui viime hetkellä, sillä näyttelijät eivät tulleet paikalle. Toiminnan mainittiin tuolloin olleen ”viime aikoihin saakka” parin-kolmen jäsenen varassa. Siitä huolimatta yhdistys ja talo oli saatu pidettyä toiminnassa. Vuonna 1931 yhdistyksellä oli SDP:n puoluetilaston mukaan kuusi jäsentä.
Talon korjausta varten kerättiin vuonna 1936 rahaa arpajaisilla. Vuoteen 1938 mennessä talo olikin uusittu ja kunnostettu, ja siellä järjestettiin kesäjuhla, jonka ohjelmaan kuului muun muassa urheilukilpailut ja näytelmä. Osallistujia sanottiin olleen runsaasti.
Vielä 1950-luvun lopulla talolla pidettiin iltamia ja tansseja, minkä jälkeen talo on purettu ja yhdistyksen toiminta sammunut.
Kaliumpyrofosfaatti

 
Kaliumpyrofosfaatti (K4P2O7) eli kaliumdifosfaatti on kalium- ja pyrofosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa elintarvikkeiden lisäaineena ja puhdistusaineissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kaliumpyrofosfaatti on valkoista tai väritöntä kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Aineesta tunnetaan myös kidevedelliset mono- ja trihydraattit (K4P2O7·H2O ja K4P2O7·3H2O). Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja liuos on emäksinen.
Kaliumpyrofosfaattia valmistetaan kuumentamalla kaliumvetyfosfaattia 350–460 °C:n lämpötilaan.
2 K2HPO4 → K4P2O7 + H2O
Kaliumpyrofosfaattia käytetään muun muassa saippuoissa ja pyykinpesuaineissa, vetyperoksidin stabiloimisaineena ja elintarvikkeissa happamuudensäätöaineena.
Alysa Liu

Alysa Liu (s. 8. elokuuta 2005) on yhdysvaltalainen taitoluistelija ja maailmanmestari. 
Hän on historian nuorin luistelija joka on saavuttanut Yhdysvaltain-mestaruuden, sillä Liu voitti ensimmäisen kultansa vain 13-vuotiaana. Seuraavana vuonna hän teki lisää historiaa uusimalla mestaruutensa. Kansainvälisesti junioritasolla kilpaillessaan hän saavutti 2019-2020 kaudella MM-pronssia, kaksi juniorien Grand Prix-kultaa ja Grand Prix finaalin hopeamitalin. 
Kummassakin aikuisten sarjan Grand Prix-kilpailussaan 2021 Liu sijoittui viiden parhaan joukkoon mutta jäi niukasti mitaleilta. Samalla kaudella hän saavutti MM-pronssia ja sijoittui vuoden 2022 talviolympialaisissa Pekingissä yksinluistelun seitsemmänneksi pistein 208,95. 
9. huhtikuuta 2022 vain 16-vuotias Liu ilmoitti Instagramin kautta lopettavansa kilpaluistelun. Hän kertoi olevansa tyytyväinen saavutuksiinsa ja "haluavansa siirtyä eteenpäin elämässään". 
Hän palasi luistelun pariin alkuvuonna 2024. Kilpailemaan Liu palasi vuoden 2024 Budapest Trophyssa ja voitti. Hän jatkoi kauttaan sijoittuen neljänneksi ja kuudenneksi Grand Prix-sarjan osakilpailuissaan ja voittaen Challenger-sarjan kilpailun Golden Spin of Zagrebin. Sitä seurasi Yhdysvaltain-mestaruushopea ja neljäs sija Neljän maanosan mestaruuskilpailuissa. Paluukauden kruunasi maailmanmestaruus Bostonissa, missä hän luisteli ykköseksi niin lyhyt- kuin vapaaohjelmassa kotiyleisön edessä. 
Liu tiedetään erityisesti hänen hyppylahjoistaan, sillä hän on ensimmäinen amerikkalaisnainen joka on hypännyt kilpajäillä neloishypyn ja ensimmäinen amerikkalainen juniorinainen joka on taitanut kolmoisakselin. Hän on myös historian ensimmäinen naisluistelija joka on esittänyt samassa ohjelmassa sekä kolmoisakselin että neloishypyn.
Pataljoonan taisteluosasto

Pataljoonan taisteluosasto tai pataljoonan taktinen ryhmä (; , BTG) on Venäjän armeijan tyypillinen liikuteltava taisteluyksikkö, johon sisältyy moottoroitua jalkaväkeä ja useita muita aselajeja, kuten taistelupanssarivaunuja, tykistöä ja ilmatorjuntaa. BTG:n koko on yleensä noin 700–800 henkeä, joskus 900.
Pataljoonan taisteluosasto tuli käyttöön vuoden 2012 tienoilla, kun Venäjän maavoimat siirtyi kylmän sodan aikaisesta, divisiooniin ja rykmentteihin perustuvasta organisaatiosta prikaateihin. Ideana on, että yksi varusmiehiä kouluttava prikaati on jatkuvasti valmis lähettämään taisteluun yhden tai kaksi BTG:tä. Elokuussa 2021 Venäjän armeijalla oli ilmoituksensa mukaan käytettävissään noin 170 BTG-osastoa. Tammikuussa 2022 se oli koonnut niitä Ukrainan lähelle 83 ja helmikuussa yli 120, enemmän kuin kolme neljäsosaa käytettävissään olevasta määrästä.
Tyypilliseen BTG:hen voi sisältyä esimerkiksi kolme komppaniaa moottoroitua jalkaväkeä, joka liikkuu 30:llä BMP-2- tai BMP-3-rynnäkköpanssarivaunulla; yksi tai kaksi panssarikomppaniaa, joissa kussakin kymmenen taistelupanssarivaunua (T-72B3, T-80 tai T-90); sekä kranaatinheittimiä, haupitseja, liekinheittimiä, raketinheittimiä ja Pantsir-ilmatorjuntajärjestelmiä. Usean aselajin yhteistoiminnan komentamista BTG-tasolla on pidetty haasteellisena, koska se poikkeaa venäläisen armeijan perinteisestä toimintatavasta.
Veijo Havulinna

Veijo Havulinna, vuoteen 1906 Hummelin (30. tammikuuta 1903 Helsinki – 21. syyskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Havulinnan vanhemmat olivat opettaja Juho Werner Havulinna ja Ida Sofia Finnberg ja puolisot vuodesta 1926 Maisie Gilmour ja vuodesta 1948 Leila Mirjam Palho. Havulinna tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta 1921 ja sai päästötutkintotodistuksen Kauppakorkeakoulusta 1923. Hän suoritti tutkinnon myös Pitman's Schoolissa Lontoossa 1926. 
Havulinna oli Paperityö Oy:n konttoripäällikkö 1924–1925, W. J. Hiltunen Oy:n kaupunkimyyjä 1927–1928, Oy G.H.H. Ab:n hiiliosaston päällikkö 1928–1936 ja Toiminimi M. Havulinnan, vuodesta 1939 Havulinna Oy, omistaja ja toimitusjohtaja 1934–1974 ja johtokunnan puheenjohtaja 1934–1980. Hän oli myös 
Suomen varakonsulaatin virkailija Danzigissa 1924, kansanhuoltoministeriön kivihiili- ja koksitoimiston toimistopäällikkö 1940–1941 ja kaupallinen asiantuntija 1942–1949 sekä valtioneuvoston esittelijä 1942. 
Rohdoskeskus Oy:n toimitusjohtaja Havulinna oli 1941–1976, Oy Kemo Ab:n toimitusjohtaja vuodesta 1941, Yleinen Kemiallinen Oy YKE:n toimitusjohtaja vuodesta 1945 ja Hoover Oy:n toimitusjohtaja 1955–1962 ja johtokunnan puheenjohtaja. 1955–1963. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä. 
Kauppaneuvoksen arvonimen Havulinna sai 1953. Hänet muistetaan myös merkittävistä lahjoituksistaan koulutukseen, terveydenhoitoon ja urheilu- ja nuorisotyöhön.
Kyle MacLachlanin filmografia

Tämä on Kyle MacLachlanin filmografia.
Aarno Aho

Aarno Vilho Aho, vuoteen 1906 Mattson (3. toukokuuta 1896 Nousiainen – 1. tammikuuta 1987 Turku) oli suomalainen kultaseppä, kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Ahn vanhemmat olivat työmies Matti Vilhelm Aho, aiemmin Mattson, ja Maria Viktoria Elers ja puolisot vuodesta 1922 Hilli Aleksandra Jalonen ja vuodesta 1971 Taimi Lahdelma Lilja. Aho kävi kansa- ja jatkokoulun ja suoritti kulta- ja hopeateosten tarkastusleimatutkinnon 1931. Virallisen mestarinarvon kultasepänammatissa hän sai 1949. Aho oli Suomen Kultaseppä Oy:n palveluksessa, emaloijana 1911–1931, Osuusliike Kultasepän jäsen 1918–1937, Auran Kultaseppä -yhtiön toimitusjohtaja 1946–1971, Pohjolan Kultaseppä Oy:n eli vuodesta 1932 Turun Kultaseppä Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1931, Kultaseppä Helenius Oy:n ja Turussa sittemmin Oy Kulta-Hovi Ab:n toimitusjohtaja vuodesta 1945 ja Auran Kotka Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1953 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1955. Hänellä oli useita oman alansa ja muita luottamustehtäviä. Hän oli esimerkiksi Suomen Kultaseppien Liiton kunniajäsen vuodesta 1965 ja Turun Kultaseppien yhdistyksen kunniapuheenjohtaja. Kauppaneuvoksen arvonimen Aho sai 1953. Hänet muistetaan myös merkittävänä lahjoittajana muun muassa koulutuksen sekä terveyden ja hyvinvoinnin kohteisiin.
Yūma Kagiyama

Yūma Kagiyama (; s. 5. toukokuuta 2003) on japanilainen taitoluistelija.
Hän voitti yksinluistelun olympiahopeaa vuoden 2022 talviolympialaisissa Pekingissä pistein 310,05. Kagiyama myös auttoi Japanin joukkueen hopealle luisteltuaan joukkuekilpailun vapaaohjelman ensimmäiseksi.
Kagiyama on kolminkertainen MM-hopeamitalisti. Hän on hallitseva Neljän maanosan mestari. Japanin mestaruuskilpailuissa hän on saavuttanut kultaa kaudella 2024-2025, hopeaa 2023–2024 ja pronssia 2019–2021. 
Junioreissa hän on saavuttanut nuorten olympialaisten yksinluistelun kultaa vuonna 2020 ja joukkuehopeaa samoissa kilpailuissa. Hän voitti samalla kaudella myös MM-hopeaa ja junioreiden Japanin-mestaruuden.
Kagiyama alkoi luistelemaan 5-vuotiaana. Häntä valmentaa hänen oma isänsä, kolminkertainen taitoluistelun Japanin-mestari Masakazu Kagiyama.
Garfagnana

Garfagnana () on historiallis-maantieteellinen alue Keski-Italiassa, nykyään osa Luccan maakuntaa Toscanassa. Se sijaitsee Serchio -joen ylemmässä laaksossa, koillisessa olevan Pohjois-Apenniinien pääharjanteen ja lännessä olevan Alpi Apuanen välissä. Tärkeimmät kaupungit ovat Castelnuovo di Garfagnana ja Barga.
Historia.
Garfagnana oli historiallisesti ligurialaisten (Apuani ja Friniati) ja etruskien asuttama. Roomalaiset valloittivat alueen vuonna 180 eaa. Karolingien valtakunnan kaatumisen jälkeen vuonna 888 se joutui useiden feodaaliherrojen hallintaan ja joutui myöhemmin guelfien ja gibelliinien väliseen kiistaan. Vuonna 1248 Pyhän Rooman keisari Fredrik II luovutti sen Luccan tasavallalle. 1400-luvulla suuri osa alueesta joutui Ferraran d'Esten perheen hallintaan, ja vuonna 1847 loput osasta sulautui Modenan herttuakuntaan. Italian yhdistymisen myötä Garfagnanasta tuli osa Massa e Carraran maakuntaa, ja vuonna 1923 se siirtyi osaksi Luccan maakuntaa.
Maantiede.
Garfagnana on lähes kokonaan vuoristoinen. Siellä on runsaasti sateita, ja suuri osa siitä on tiheää metsää, jossa kasvaa yleisesti makeakastanjaa, "Castanea sativaa". Kastanjat ovat olleet viime aikoihin asti tärkeä ravinnonlähde; Farina di Neccio della Garfagnana -kastanjajauholla, on DOP-alkuperämerkintä. Alueen farrolla, Farro della Garfagnanalla, on Indicazione Geografica Protetta -alkuperämerkintä; Alue tunnetaan myös linsseistään ja porcini -sienistään. Se on Garfagnina -nautarodun, Garfagnina -vuohirodun sekä Garfagnina Bianca -lammasrodun alkuperäalue.
Alueen pääkaupunki on Castelnuovo di Garfagnana.
Garfagnanaan ja Lunigianaan iski voimakas maanjäristys 7. syyskuuta 1920. Pahimmat vahingot ja suurin kuolonuhrien määrä olivat Villa Collemandinassa; suurin järistyksen voimakkuus mitattiin siellä ja Fivizzanossa.
Langhe

Langhe; ("Langa" tulee vanhasta murteesta Mons Langa et Bassa Langa ) on mäkinen alue Tanaro-joen etelä- ja itäpuolella Cuneon maakunnassa ja Astin maakunnassa Piemontessa, Pohjois-Italiassa.
Langhe on kuuluisa viineistään, juustoistaan ja tryffeleistään – erityisesti Alban valkoisista tryffeleistä. Maaseutu 1900-luvun alkupuolen asussaan, on näkyvästi esillä Beppe Fenoglion ja Santo Stefano Belbossa syntyneen Cesare Pavesen kirjoituksissa.
Osa Langhesta merkittiin 22. kesäkuuta 2014 Unescon maailmanperintöluetteloon sen kulttuurimaisemien ja pitkän viininviljely- ja viininvalmistusperinteiden ansiosta, joita on kehitetty ja mukautettu nykypäiviin asti. Ne ovat todisteita erittäin kattavasta sosiaalisesta, maaseutu- ja kaupunkimaailmasta sekä kestävistä talousrakenteista. Ne sisältävät useita harmoniassa koottuja elementtejä, jotka kuvastavat Langhen historiaa ja ammatillisia osaamista.
Sen viinitarhat ovat erinomainen esimerkki ihmisen luonnollisesta vuorovaikutuksesta ympäristönsä kanssa. Viininviljelyn pitkän asiantuntemuksen ja maltillisen kehityksen perusteella on toteutettu rypälelajikkeiden paras mahdollinen sopeuttaminen maaperään, jossa on erityisiä maaperä- ja ilmastokomponentteja, mikä jo itsessään vaatii merkittävää asiantuntemusta ja on muodostunut siten kansainvälisesti tunnustetuksi huippulaaduksi. Viininviljelymaisema ilmentää myös erinomaisia esteettisiä arvoja, mikä tekee siitä eurooppalaisten viinitarhojen arkkityypin.
Crutin- juusto valmistetaan Langhessa.
Geologiassa mioseenikauden langhian aika on nimetty Langhen alueen mukaan.
Viininviljely.
Tällä alueella tuotettuja DOC- ja DOCG -viinejä ovat mm.
Varpaisjärven työväentalo

Varpaisjärven työväentalo oli Varpaisjärven kunnan (nykyään osa Lapinlahtea) kirkonkylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Varpaisjärvelle yritettiin perustaa työväenyhdistystä useaan otteeseen 1900-luvun alussa. Vuonna 1906 yhdistykseen liittyi agitaattorin pitämän esitelmän jälkeen 23 ihmistä, mutta toiminta tyrehtyi heti perustamiskokouksen jälkeen. Vuoden 1907 tammikuussa yritettiin uudelleen, ja jäseniä liittyi tällä kertaa mukaan 58. Toiminta lakkasi kesään mennessä. Yhdistystä yritettiin herätellä vielä vuosina 1909 ja 1912, ja yksi lähde mainitsee perustamisvuodeksi vuoden 1910.
Talo valmistui kirkonkylän keskustaan vuonna 1915, toisen lähteen mukaan 1916. Tuolloin yhdistyksessä oli noin 50 jäsentä. Yhden lähteen mukaan yhdistys rakensi toisen talon jo 1920-luvulla, ilmeisesti aiemman tilalle. Vuonna 1930 yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla, ja vuonna 1932 talo pakkohuutokaupattiin Ylä-Savon Osuusliikkeelle, joka myi sen edelleen Varpaisjärven Säästöpankille. Säästöpankki puolestaan myi puolet tontista kunnalle.
Lakkautetun yhdistyksen tilalle perustettiin Varpaisjärven Sosialidemokraattinen Työväenyhdistys vuonna 1930. Se rakennutti vuokratontille vuonna 1935 tanssilavan, joka purettiin vuonna 1952. 
Vuonna 1947 sosialidemokraattinen yhdistys sai aiemmin pakkohuutokaupatun talon takaisin. Yhdistys päätti kuitenkin vuonna 1950 antaa talon kunnantoimistoksi, ja otti vaihdossa tontin, jälleen kirkonkylän keskustasta. Kunnantoimistoksi päätynyt entinen työväentalo purettiin vuonna 1983. Uusi talo valmistui vuonna 1952, samana vuonna, kun yhdistyksen omistama tanssilava purettiin. Yhdistyksen toiminta oli kuitenkin tappiollista, ja talo täytyi myydä vuoden 1970 alussa Kuopion Osuusliikkeelle. Kyseisen talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.
Varpaisjärven sosialidemokraattinen työväenyhdistys lakkasi toimimasta vuonna 2012 ja sulautui Lapinlahden sosialidemokraatteihin.
Rakennus.
Ensimmäinen talo oli hirsirakenteinen, mansardikattoinen ja joko 1,5- tai 2-kerroksinen. Vuonna 1952 valmistunut talo oli runkorakenteinen, ja siinä oli lautavuoraus raakaponttilaudasta. Sen alapohja oli teräsbetonia ja välipohjat puuta. Talon pinta-ala oli 397 neliömetriä, tilavuus 2606 kuutiometriä ja korkeus 6 metriä. Kerrosluvuksi on mainittu 1,5. Talossa oli 50 neliömetriä ullakko- ja 40 neliömetriä kellaritilaa. Talo koostui juhlasalista, jossa istumapaikkoja oli 400, näyttämöstä ja ravintolasta. Vuonna 1966 taloon asennettiin sisävessa. Tontilla oli myös 5 x 9 metrin kokoinen ulkorakennus, jossa oli sauna.
Teodosi Osmatška

Teodosi Osmatška (3. toukokuuta 1895 Kutsivka, Kiovan kuvernementti – 7. syyskuuta 1962 Long Island, New York, Yhdysvallat) oli ukrainalaissyntyinen runoilija, prosaisti ja kääntäjä.
Osmatška kirjoitti ensimmäiset runonsa 1916, mutta hän aloitti kirjallisen uransa varsinaisesti ollessaan opiskelemassa Kiovan aikuiskoulutusinstituutissa 1920–1923. Hän oli kirjallisuusjärjestöjen Aspysin ja Lankan (myöhemmin nimellä MARS) jäsen. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa "Krutša" () ilmestyi 1922, ja kaksi kokoelmaa ilmestyi vielä 1920-luvulla. Hän, kuten muutkin MARSin jäsenet, joutui hyökkäysten kohteeksi, ja hänet pidätettiin ”epäpoliittisten” runojen vuoksi. Hän säästyi teloitukselta heittäydyttyään psyykkisesti sairaaksi. 1930-luvulla hän ei siksi voinut julkaista mitään.
Osmatška pakeni toisen maailmansodan aikana Länsi-Ukrainaan, sieltä Saksaan pakolaisleirille ja viimein Yhdysvaltoihin. Osmatška kärsi kuolemaansa asti vainon seurauksista, mutta hän aloitti kuitenkin kirjallisen uransa uudestaan 1943 Lvivissä, jossa hän julkaisi neljännen runokokoelman "Sutšasnykam" (). Ollessaan pakolaisleirillä Saksassa hän oli kirjallisen järjestön MURin jäsen ja julkaisi eeppisen runon ”Poet” (1946, ) sekä ensimmäisen proosateoksensa "Staršyi bojaryn" (1946, ). Hänen runotuotantonsa päättyi 1950-luvulla julkaistuihin kahteen runokokoelmaan.
Myöhemmässä proosassa Osmatška keskittyi kuvaamaan neuvostohallinnon harjoittamaa Ukrainan tuhoa. Osmatškan maineikkain ja vahvin teos on omaelämäkerrallinen "Rotonda dušohubtsiv" (1956, ), jossa hän kuvaa tuhoavaa valtiota ja osoittaa, että yksilön ainoa pakotie on usein kuolema tai mielensairaus. Osmatška käänsi muutamia Byronin runoja ja Oscar Wilden "The Ballad of Reading Gaol" (1958) sekä William Shakespearea. Hänen runojaan ja proosaansa on julkaistu Ukrainassa neuvostoajan jälkeen, muun muassa valikoidut runot 1991.
Karisimbi

Karisimbi on vulkaanisiin Virungavuoriin kuuluva tulivuori Afrikassa. Se sijaitsee Kongon demokraattisen tasavallan ja Ruandan rajalla Virungan kansallispuiston alueella, noin 29 km koilliseen Kongon demokraattisessa tasavallassa sijaitsevasta Goman kaupungista. Vuoren korkein kohta kohoaa 4507 metrin korkeuteen.
Karisimbin ympäristössä elää gorilloja ja alue on tunnettu eksoottisista kasveistaan. Vuoren rinteiden kasvillisuus voidaan jakaa neljään vyöhykkeeseen alaosien tiheistä metsistä huipun lähes kasvittomaan kraatterialueeseen.
Semliki

Semliki on Edwardinjärven ja Albertinjärven yhdistävä joki Itä-Afrikan hautavajoaman läntisessä haarassa. Joki saa alkunsa Edwardinjärven luoteispäästä Kongon demokraattisen tasavallan alueelta ja virtaa sitten noin 230 kilometrin matkan pohjoiseen tai koilliseen Albertinjärveen. Joki virtaa Ruwenzorivuorten länsireunaa ja loppuosaltaan muodostaa Kongon demokraattisen tasavallan ja Ugandan välistä rajaa.
Virratessaan Semliki-joki on muodostanut alluviaalitasangon, josta osa kuuluu Virungan kansallispuistoon. Alueella elää erilaisia eläimiä, muun muassa norsuja, virtahepoja, krokotiilejä sekä erilaisia antilooppeja. Joen suisto on kasvanut umpeen "Aeschynomene elaphroxylon" -hernekasvilajia sekä papyruskaislaa, jonka kasvustot ulottuvat jokisuulta Albertinjärvelle.
James Guthrie

James Guthrie (s. 1953 tai 1954) on englantilainen musiikkituottaja. Hän on tehnyt pitkään yhteistyötä Pink Floyd -yhtyeen sekä yhtyeestä soolouralle lähteneen Roger Watersin kanssa. Kumpikin yhteistyö on tuonut hänelle Grammy-palkinnon. Guthrie on työskennellyt myös muun muassa Kate Bushin, Judas Priestin, Toton ja Madonnan kanssa.
Ura.
Guthrie aloitti uransa vuonna 1973 harjoittelijana Lontoon Mayfair Studios -yhtiössä. Vuonna 1978 hän alkoi työskentelemään Pink Floydin "The Wall" -albumin tuottajana ja äänisuunnittelijana. Guthrie sai albumista vuonna 1980 Grammy-palkinnon ja vuonna 1983 BAFTA-palkinnon.
Usean Pink Floyd -albumin lisäksi Guthrie on ollut mukana monella menestysalbumilla, kuten Kate Bushin "Hounds of Love" (1985), Queensrÿchen "The Warning" (1984), The Boomtown Ratsin "In The Long Grass" (1984) ja Toton "Past to Present 1977-1990" (1990). Guthrie sai vuonna 2016 Roger Watersin albumista "Amused to Death" toisen Grammy-palkintonsa.