tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anne-Lise Berntsen

Anne-Lise Berntsen (28. elokuuta 1943 Drammen – 3. marraskuuta 2012 Oslo) oli norjalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Berntsen opiskeli Salzburgin Mozarteumissa, Aarhusissa, Haagissa, Lontoossa ja Tukholman Operahögskolanissa. Hän teki debyyttinsä Oslossa vuonna 1978 ja oopperadebyyttinsä vuonna 1984 Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa, jossa hän esiintyi vakituisena työntekijänä vuoteen 1987. Folkoperanissa Berntsen teki läpimurtonsa vuonna 1988 tulkitsemalla nimiroolin Giacomo Puccinin oopperassa "Turandot". Hän lauloi Den Norske Opera &amp; Balletissa ensimmäisen kerran vuonna 1991 Leoš Janáčekin oopperan "Jenůfa" esityksessä. Lisäksi Berntsen esiintyi muun muassa nimiroolissa Richard Straussin oopperassa "Ariadne auf Naxos" Göteborgin Stora Teaternissa vuonna 1989. Tanskan kuninkaallisessa teatterissa hän tulkitsi Marian roolin Alban Bergin "Wozzeckissa" vuonna 1990 ja Georges Bizet'n "Carmenin" nimiroolin vuonna 1992. Berntsen piti myös säännöllisesti solistisia konsertteja Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Japanissa. Hän tuli erityisesti tunnetuksi aikansa musiikin, kuten Arnold Schönbergin "Pierrot lunairen" ja Magne Hegdalin teoksen "Make beLieve rag" tulkinnoista.
Jake Adam York

Jake Adam York (10. elokuuta 1972 West Palm Beach, Florida – 16. joulukuuta 2012) oli yhdysvaltalainen runoilija.
York varttui Gadsdenissa, Alabamassa. Hän oli terästyöntekijän ja historianopettajan poika. Hän sai kandidaatin arvon englannin kielessä Auburnin yliopistosta. Maisterin ja filosofian tohtorin arvot luovassa kirjoittamisessa ja englanninkielisessä kirjallisuudessa hän sai Cornellin yliopistosta. Yorkin ensimmäisenä runokokoelmana ilmestyi vuonna 2005 Elixir Press -kustantamon kautta "Murder Ballads", joka toi kirjoittajalleen Elixir-palkinnon. Vuonna 2008 julkaistiin Southern Illinois University Pressilla "A Murmuration of Starlings", josta Yorkille myönnettiin Coloradon kirjapalkinto runoudessa. Southern Illinois University Pressin kautta julkaistiin myös Yorkin kolmas runokokoelma "Persons Unknown" (2010). Vuonna 2014 Yorkilta ilmestyi postuumisti teos "Abide" (2014), joka eteni finaaliin National Book Critics Circle Award -jaossa. Lisäksi Yorkin tuotantoon kuuluu kirjallisuushistoriaa käsittelevä kirja "The Architecture of Address: The Monument and Public Speech in American Poetry" (2005).
York oli associate professor Coloradon yliopistossa, Denverissä. Hän perusti siellä yliopiston luovan kirjoittamisen ohjelman. Lisäksi hän oli mukana perustamassa yliopiston kansallista kirjallisuuslehteä "Copper Nickel" vuonna 2002. York työskenteli toimituksellisissa tehtävissä myös lehdissä "Shenandoah", "storySouth" ja "The Kenyon Review". Hän oli kiinnostunut sosiaalisesta, erityisesti kansalaisoikeusliikettä koskevasta historiasta. Hän oli henkilökunnan vierailevana tutkijana Emory Universityn James Weldon Johnson Institute for the Study of Race and Differencessa, jossa hän aloitti kriittisen tutkimuksen "Two or Three Forevers: Contemporary Art and Civil Rights Memory". York oli vuonna 2011 Kenyon Collegen luovan kirjoittamisen Richard L. Thomas -professori.
York sai muiden palkintojensa lsäksi Third Coast Poetry Prizen. Hänelle myönnettiin vuodelle 2013 National Endowment for the Artsin stipendi, mutta hän kuoli äkillisesti 40-vuotiaana aivoverenkiertohäiriöön. Vuonna 2014 York oli postuumi Witter Bynner -stipendiaatti.
Wäisi

Wäisi (, ) oli uskonnollinen, yhteiskunnallinen ja poliittinen liike Tatarstanissa ja muilla tataarien asuttamilla Venäjän alueilla 1800- ja 1900-luvun taitteessa. Wäisi sisälsi luokkataistelun ja nationalismin elementtejä. Liike liittyi myös muihin Venäjän keisarikunnan ja Neuvostoliiton muslimiliikkeisiin, kuten "Jadidismiin (Cäditçelek)." Liikkeen ensisijainen perustaja oli Bahawetdin Wäisev. 
Liike nautti laajaa suosiota ja yhdisti tataarilaiset maanviljelijät, käsityöläiset ja pikkuporvariston. Bahawetdin Wäisevin pidätyksen jälkeen vuonna 1884 jäsenmäärä pysyi korkeana. Vuonna 1908 seuraajia oli noin 15 000, etenkin Kazanin kuvernementissa ja Orenburgissa.
Wäisi-liikkeen tärkeimmät opit olivat tottelemattomuus siviililakeja ja hallintoa kohtaan, Šarian ja Koraanin noudattaminen hallituksen määräysten sijaan, "kafir"-armeijan palveluksen välttäminen sekä kieltäytyminen hankkimasta Venäjän passia. Bahawetdin Wäisevin ja joidenkin muiden johtajien pidätyksen jälkeen jäljellä olevat jäsenet siirtyivät maanalaiseen toimintaan. 100 Wäisin seuraajaa pidätettiin ja karkotettiin vuonna 1897, kun he kehottivat ihmisiä olemaan osallistumatta väestönlaskentaan. Bahawetdin Wäisev kuoli vuonna 1893 ollessaan vangittuna. 1900-luvun alussa hänen poikansa Ğaynan Wäisev otti liikkeen johdon.
Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen Wäisi-liike laajeni, ja se muotoiltiin uudelleen edustamaan "islamilaista sosialismia". Lokakuun vallankumouksen jälkeen Wäisin kannattajat tukivat Neuvostoliittoa. Mirsaid Sultan-Galijev ja Mullanur Waxitov olivat sen vaikutusvaltaisimpia seuraajia, jotka perustivat "Kazanin muslimi-sosialistisen komitean". Venäjän sisällissodan aikana Wäisin kannattajat järjestivät rykmentin Puna-armeijaan. 28. helmikuuta 1918 Ğaynan Wäisev joutui murhatuksi. 1920-luvulla Wäisi-liikkeen kannattajat perustivat kommuunin "Yaña Bolğar" (Uusi Bolgar) Tšistopolin piirikuntaan edistääkseen autonomisen wäisiyhteisön kasvua. 1930-luvulla Stalinin vainojen aikana liike tukahdutettiin.
S. C. Johnson &amp; Son

S. C. Johnson &amp; Son, Inc. (tunnetaan yleisesti nimellä S. C. Johnson) on yhdysvaltalainen monikansallinen, yksityisessä omistuksessa oleva kotitalouksien siivoustarvikkeiden ja muiden kulutuskemikaalien valmistaja, joka sijaitsee Racinessa, Wisconsinissa. Vuonna 2017 S. C. Johnson työllisti noin 13 000 henkilöä ja sen arvioitu liikevaihto oli 10 miljardia dollaria.
Yhtiön omistaa Johnsonin perhe. H. Fisk Johnson, hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja vuodesta 2004, on Johnson-perheen viides sukupolvi yritystä johtamassa.
Antti Lindqvist (kauppaneuvos)

Antti Aleksi Lindqvist (19. helmikuuta 1928 Turku – 12. joulukuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Lindqvistin vanhemmat olivat kauppias Kustaa Aleksinus Lindqvist ja Anna Amanda Mäkelä ja puoliso vuodesta 1957 talousopettaja Aino Annikki Hulmi. Lindqvist tuli ylioppilaaksi Turun II lyseosta 1946 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1949. Hän suoritti myös useita liikealan ja liikkeenjohdon kursseja. Lindqvist oli koko työuransa Keskon palveluksessa. Hän oli Keskon Turun konttorin kesäapulainen 1946–1948, elintarvikeosaston myyjä 1949–1950, maatalous- ja koneosaston jaostonhoitaja 1950–1952, elintarvikeosaston hoitaja 1952–1957, Helsingin konttorin rautaosaston hoitaja 1957–1960, rautaryhmän markkinointipäällikkö 1960, rautakauppaosaston osastonjohtaja 1960–1969, Porin konttorin johtaja 1969–1976 ja Keskon materiaalijohtaja 1976–1980, hallituksen jäsen 1976–1988 ja rautaryhmän johtaja 1979–1988. Lindqvist oli myös "K-rautaviestin" päätoimittaja 1967–1969 ja hänellä oli useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Lindqvist oli reservin kapteeni (1975). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1980.
Mauri Matikainen

Jorma Mauri Matikainen (20. lokakuuta 1930 Punkaharju – 16. kesäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Henkilöhistoria.
Matikaisen vanhemmat olivat ylikonduktööri Matti Matikainen ja Ida Naukkarinen ja puolisot 1954–1993 Clara Henrietta Dahlqvist ja vuodesta 1993 Riitta Marjut Björklund. Matikainen tuli ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta 1950 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1954. Helsingin kauppakamarin hyväksymä tilintarkastaja hänestä tuli 1959. Matikainen oli Raahe Oy:n kustannuslaskija 1954–1955, Suomen Malmi Oy:n konttoripäällikkö 1955–1957, Suomen Tukkukauppiaiden Liiton neuvotteleva tutkija 1957–1960, Oy Paragon Ab:n myyntipäällikkö 1960–1962, myyntijohtaja 1962–1967, varatoimitusjohtaja 1967–1969, toimitusjohtaja 1969–1986, hallituksen jäsen 1966–1985 ja hallituksen varapuheenjohtaja vuodesta 1988. Oy PG-yhtiöt Ab:n toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen hän oli 1987–1988 ja Aamulehti-yhtymä Oy:n varatoimitusjohtaja 1989–1990. Hän oli myös Oy Paraforms Ab:n toimitusjohtaja 1970–1981, Oy Parasystems Ab:n toimitusjohtaja 1973–1982 ja Systek Oy:n toimitusjohtaja 1982–1986. Matikaisella oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Hän oli sotilasarvoltaan reservin luutnantti (1965). Kauppaneuvoksen arvonimen Matikainen sai 1980.
Matti Mutikainen

Matti Olavi Mutikainen (29. lokakuuta 1930 Kurkijoki – 13. toukokuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Mutikaisen vanhemmat olivat varastonhoitaja Juho Mutikainen ja Emilia Nykänen ja puoliso vuodesta 1953 Airi Koponen. Mutikaine ntuli ylioppilaaksi Oulun yhteislyseosta 1951. Hän oli Kokoomuksen Nuorten Liiton ja Helsingin Kansallisliiton järjestösihteeri 1952–1956, Oy myyntipäällikkö 1956–1961, Karjakunnan markkinointijohtaja 1961–1966, Oy ElektroHelios Ab:n, vuodesta 1975 Oy Electrolux-Yhtiöt Ab, toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1966–1979 ja Oy Electrolux Ab:n pääjohtaja ja hallituksen varapuheenjohtaja 1980–1988. Mutikainen oli myös Oy Liesimyynnin toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen vuodesta 1972. Sotilasarvoltaan hän oli reservin korpraali. Mutikainen sai kauppaneuvoksen arvonimen 1980.
Mutikainen

Mutikainen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
40 (albumi)

40 on suomalaisen Neljä Ruusua -yhtyeen albumi, joka julkaistiin 2. joulukuuta 2022. Se sisältää uusia versioita yhtyeen kappaleista. Albumi on noussut Suomen virallisen listan 31. sijalle.
Sumatrandillenia

Sumatrandillenia ("Dillenia ovata") on dillenioiden ("Dillenia") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta puulaji, joka voi kasvaa korkeimmillaan noin 40 metriä korkeaksi. Lehtiasento on vuorottainen ja lehdet ovat ruodillisia, hammaslaitaisia ja muodoltaan soikeasta vastapuikeaan. Kukat ovat keltaisia ja ne sijaitsevat tertuissa. Hedelmät ovat meheviä, noin 1,8 cm pitkiä ja kypsinä auki halkeavia. Linnut syövät kasvin vaipallisia siemeniä.
Sumatrandillenia kasvaa alankoalueiden soistuneissa ja tavallisissa metsissä alle 200 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia kasvaa luontaisena Malakan niemimaalla, Sumatralla ja Borneolla.
Sumatrandilleniaa voidaan kasvattaa koristekasvina näyttävien kukkiensa myötä. Toisaalta puun rungosta saadaan myös puutavaraa.
Mohsin Hamid

Mohsin Hamid (s. 1971 Lahore, Pakistan) on brittiläis-pakistanilainen kirjailija. Hänen kirjojaan on käännetty yli 35 kielelle.
Hamid muutti 18-vuotiaana Yhdysvaltoihin opiskelemaan Princetonin yliopistossa ja Harvardin yliopiston Law Schoolissa. Hänen esikoisromaaninsa "Moth Smoke" ilmestyi vuonna 2000. Hamidin toinen romaani "The Reluctant Fundamentalist" (suom. "Fundamentalisti vasten tahtoaan") oli ehdolla Man Booker -palkinnon saajaksi 2007. Siitä on tehty myös samanniminen elokuva. Hamidin neljäs romaani "Exit West" oli Booker-ehdokas 2017.
Hamid asuu Lontoossa.
Rovaniemen III hautausmaa

Rovaniemen III hautausmaa on Rovaniemen seurakunnan hautausmaa Rovaniemen Viirinkankaalla, runsaan kilometrin päässä Rovaniemen kirkosta. Hautausmaa on vihitty käyttöön vuonna 1895. Sinne voidaan haudata vain vanhoihin sukuhautoihin; näitä hautauksia on vuodessa nelisenkymmentä. Hautapaikkoja on kaikkiaan noin 5 200.
Hautausmaalla on vuonna 1919 espanjantautiin kuolleille rajamiehille samana vuonna pystytetty muistomerkki ja vuonna 1918 vakaumuksensa puolesta kuolleille omistettu muistomerkki, jonka suunnitteli Wäinö Aaltonen ja joka paljastettiin vuonna 1954. Hautausmaalla on myös muualle haudattujen vainajien muistelupaikka.
Hautausmaalla ollut vainajien siunaukseen käytetty "hautaushuone" tuhoutui Lapin sodassa.
Zoe Burtsow

Zoe Burtsow-Huelvan (vuoteen 1985 Rea Outi Kristiina Peltola) on suomalainen maskeeraaja, kampaaja ja peruukintekijä, joka on työskennellyt monissa Ylen televisio-ohjelmissa ja muidenkin yhtiöiden elokuvatuotannoissa. Hän on toiminut 1980-luvun alkupuolelta lähtien myös laulusolistina sekä taustalaulajana äänilevyillä ja muun muassa Suurlähettiläät-yhtyeessä vuosina 1993–2000. 
Vuonna 2016 Burtsow sai yhtenä työryhmän jäsenenä Koulutusrahasto Kouran palkinnon Yle TV2:n lasten- ja nuortenohjelmasta "Heroes of the Baltic Sea".
1960-luvun keskivaiheilla syntynyt Burtsow toimi 1980-luvun alkupuolella laulusolistina turkulaisessa, yhden albumin levyttäneessä Ret Marut -yhtyeessä. Hän muodosti 1980-luvun lopulla Outi Poppin ja Riikka Haapasalon kanssa laulutrion nimeltä Jasmine Go-Go, joka esiintyy myös elokuvassa "Iskelmäprinssi" (1991).
Iver Tildheim Andersen

Iver Tildheim Andersen (s. 29. syyskuuta 2000) on norjalainen maastohiihtäjä. Hänen seuransa on Rustad IL.
Nuorten MM-kilpailut.
Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Lahdessa 2019 Andersen saavutti pronssia kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja oli yhdestoista 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Lisäksi hän oli mukana neljänneksi sijoittuneessa Norjan viestijoukkueessa. Seuraavissa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Oberwiesenthalissa 2020 Andersen voitti 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähdön ja hiihti myös viestissä, jossa Norja oli kymmenes.
Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Andersen kilpaili Vuokatissa 2021 ja Lygnassa 2022. Molemmissa kisoissa hän kilpaili vain yhdellä matkalla. Vuokatissa Andersen saavutti pronssia 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa ja Lygnassa hän oli kahdeksas 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kisassa.
Maailmancup.
Maailmancupissa Tildheim kilpaili ensimmäisen kerran 6. maaliskuuta 2022 Oslossa sijoittuen 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökisassa 24:nneksi. Toisen maailmancupkilpailunsa, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kisan Lillehammerissa 2. joulukuuta 2022, Tildheim voitti. Hän sijoittui Jällivaaran 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kolmanneksi joulukuussa 2023. Hän voitti Les Roussesin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun tammikuussa 2025. Hän sijoittui toiseksi Engadinin 20 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa ja Cognen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa.
Norjan-mestaruuskilpailut.
Norjan-mestaruuskilpailuissa Tildheim hiihti ensimmäisen kerran 20 parhaan joukkoon 29. maaliskuuta 2019, kun hän oli vapaan hiihtotavan kymmenen kilometrin kisassa 18:s. Kymmenen parhaan joukkoon ja samalla mitaleille Tildheim sijoittui ensimmäistä kertaa 29. maaliskuuta 2022 ollen kolmas 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa. Hän sai pronssia myös 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2023. Hän saavutti 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa hopeaa 2024.
Gratiini

Gratiini () on kuumassa uunissa tai grillissä nopeasti ruskistettu tai kuorrutettu (gratinoitu) liha-, kala- tai kasvisruoka, joka on ennen paistamista peitetty juustoraasteella, korppujauholla, kastikkeella tai vastaavalla päällysteellä.
Kasvisgratiinin aineksina voi olla esim. peruna, sipuli tai kukkakaali.
Aleksandar Rakić (vapaaottelija)

Aleksandar Rakić (s. 6. helmikuuta 1992 Wien) on itävaltalais-serbialainen alemman raskaansarjan vapaaottelija ja entinen potkunyrkkeilijä. Hän on otellut UFC:ssä vuodesta 2017 lähtien.
Alkuvuodet.
Rakić syntyi Itävallassa serbialaisille vanhemmille. Hän harrasti lapsena jalkapalloa puolustajana, mutta liiallisen aggressiivisuuden vuoksi hänet erotettiin joukkueesta saadessaan useimmiten liukutaklauksista punaisen kortin. Rakić vaihtoi lajia ja aloitti 13-vuotiaana potkunyrkkeilyn ja vuosi sen jälkeen nyrkkeilyn. Hän otteli potkunyrkkeilyn parissa ensimmäisen kerran 14-vuotiaana ja kävi lähes 40 amatööri- ja ammattilaisottelua. Nyrkkeilyssä Rakić otteli kahdesti. Hän saavutti potkunyrkkeilyssä Itävallan mestaruuden, kunnes siirtyi vapaaottelun pariin. Rakić työskenteli samalla hotellissa tarjoilijana ja vastaanottovirkailijana.
Vapaaottelu (2011–).
Rakić siirtyi vapaaotteluun ja kävi ensimmäiset kaksi kamppailua Saksassa. Ensimmäisen hän otteli lokakuussa 2011, jossa hävisi Christian Radkelle giljotiinikuristuksella. Toisen ottelun Rakić kävi Carsten Lorenzia vastaan helmikuussa 2012, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä lyönnein ensimmäisessä erässä.
Vuodet 2012–2017 Rakić otteli kotimaassaan Itävallassa eri vapaaotteluorganisaatioissa, joissa hän voitti kaikki seitsemän käymäänsä ottelua. Kuusi ottelua päättyi tyrmäyksellä ja yksi luovutuksella.
UFC (2017–).
Elokuussa 2020 kohdatessaan Anthony Smithin Rakić päätti alkaa edustamaan vanhempiensa kotimaata Serbiaa. Hän perusteli valintaansa saadessaan paljon kannatusta Serbiasta ja muilta Balkanin mailta, sekä Itävallan kritiikistä vapaaottelua kohtaan.
Muualla.
Rakić on pelattavana hahmona vapaaottelupelissä "EA Sports UFC 4" (2020).
Timo Koste

Timo Koste (3. elokuuta 1923 – 18. syyskuuta 1986) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja.
Timo Koste oli työssä SKP:n talouspoliittisella osastolla ja hän muun muassa keksi käsitteen "20 perhettä" tutkiessaan Suomen talouselämän omistussuhteita.
Lazarus Chakwera

Lazarus Macarthy Chakwera (s. 5. huhtikuuta 1955 Lilongwe) on malawilainen poliitikko, joka on toiminut Malawin presidenttinä kesäkuusta 2020 alkaen.
Chakwera on opiskellut teologiaa Malawissa, Etelä-Afrikassa ja Yhdysvalloissa ja toiminut sekä pastorina, opettajana että johtajana erilaisissa kirkollisissa järjestöissä. Ennen politiikkaan lähtemistään hän johti Malawin helluntailaisten kirkkojen yhteistyöjärjestöä Malawi Assemblies of God.
Chakweran valinta tapahtui kaksien vaalien jälkeen: kesäkuussa 2019 järjestettyjen vaalien lopputulos todettiin vilpilliseksi (lippuja oli muutettu korjauslakalla). Malawin perustuslakituomioistuin määräsi pidettäviksi uusintavaalit, jotka Chakwera voitti selvällä ääntenenemmistöllä. Chakwera oli ehdolla myös vuoden 2025 vaaleissa, mutta hänen sijaan valittiin jo aiemmin presidenttinä toiminut Peter Mutharika.
Urho Perkko

Urho Immanuel Perkko, sukunimi vuoteen 1906 "Liljelund" (4. joulukuuta 1888 Helsinki – 22. syyskuuta 1959) oli suomalainen kelloseppä ja toimitusjohtaja. Hän perusti vuonna 1918 yhdessä veljiensä kanssa kelloalan tukkukaupan Oy Perkko Ab:n.
Perkon vanhemmat olivat räätäli Aksel Adrian Liljelund ja Hedvig Liljelund. Hänen veljiään olivat kultaseppä Oiva Perkko (1881–1934) ja toimitusjohtaja Jalo Perkko (1885–1942).
Urho Perkko tuli vuonna 1910 "Ab Schweiziska Uraffären A. E. Haglund Oy Sveitsiläisen Kelloliikkeen" kaupanhoitajaksi Helsinkiin. Alfred Eliel Haglundin (1864–1915) vuonna 1896 perustama liike oli Helsingin merkittävin kelloliike 1900-luvun alussa. Vuosina 1917–1923 Urho Perkolla oli oma kelloalan liike "Urho Perkko &amp; Co" Helsingissä. Perkko perusti vuonna 1918 "Oy Perkko Ab" nimisen kelloalan tukkuliikkeen veljiensä kanssa. Liike osti samana vuonna J. W. Lindroosin vuonna 1894 Tampereelle perustaman kelloalan maahantuonti- ja tukkuliikkeen, joka oli 1910-luvulla Suomen suurin alallaan. Oy Perkko Ab harjoitti kellojen, kultasepäntarvikkeiden ja -tuotteiden sekä hienomekaanisten työkalujen tukkukauppaa, sen sisaryhtiö oli "Suomen Kellokeskus Oy" ja tytäryhtiö "Hopeatehdas Oy". Liikkeen toimitusjohtajana ja suurimpana omistajana oli Urho Perkon veli Jalo Perkko. Vuonna 1922 Oy Perkko Ab perusti Viipuriin sivuliikkeen, jonka johtajaksi Urho Perkko siirtyi. Vuodesta 1926 alkaen hän toimi "Sveitsiläinen Kelloliike A. E. Haglund Ab":n toimitusjohtajana. Vuonna 1958 perustettu "Urho Perkko Oy" toimi Helsingissä Aleksanterinkatu 48:ssa ja harjoitti kello- ja kultasepänalan sekä silmälasilinssien tukku- ja vähittäiskauppaa. Urho Perkko Oy ja Sveitsiläinen Kelloliike A. E. Haglund Ab tekivät konkurssin vuonna 1972. Oy Perkko on edelleen olemassa ja se on ollut vuodesta 1979 Nurmi-Yhtiöt Oy:n omistuksessa. Yritys on nykyisin korujen, kellojen ja toimistotekniikan maahantuoja. Liikkeellä on myös oma "Leijona"-kellobrändi.
Urho Perkko teki opintomatkoja Skandinavian ja Keski-Europan maihin sekä Englantiin. Hän toimi Helsingin Kelloseppäyhdistyksen puheenjohtajana ja Suomen Kelloseppäliitossa varapuheenjohtajana ja johtokunnan jäsenenä sekä kuului myös liiton työnäytteiden arvostelulautakuntaan.
Hyperisiini

Hyperisiini on mäkikuisman sisältämä aine. Enimmäisannos, joka on suositeltavaa vuorokaudessa on 0.2-3 mg. Hyperisiini herkistää auringonvalolle. Se on vaikuttavana aineena mäkikuismarohdosvalmisteissa, jotka lievittävät lievää masennusta. Se on väriltään punaista ja sitä voidaan käyttää väriaineena.
Mäkikuismalle hyperisiini on vasta-aine, jonka avulla kasvi suojautuu kasvinsyöjiltä.
Hyperisiinin kemiallinen kaava on C30H16O8, moolimassa 504.4 g/mol, sulamispiste 300 °C, kiehumispiste 1020,33 °C ja CAS-numero 548-04-9.
Ukrainan valtion päivä

 
Ukrainan valtion päivä () on kansallinen juhla- ja vapaapäivä Ukrainassa. Sitä vietetään 15. heinäkuuta. Juhlapäivää vietettiin ensimmäisen kerran heinäkuussa 2022.
Jalo Perkko

Jalo Vilho Perkko, sukunimi vuoteen 1906 "Liljelund" (8. syyskuuta 1885 Helsinki – 20. marraskuuta 1942) oli suomalainen toimitusjohtaja. Hän perusti vuonna 1918 yhdessä veljiensä kanssa kelloalan tukkukaupan Oy Perkko Ab:n.
Jalo Perkon vanhemmat olivat räätäli Aksel Adrian Liljelund ja Hedvig Liljelund. Hänen veljiään olivat kultaseppä Oiva Perkko (1881–1934) ja kelloseppä ja toimitusjohtaja Urho Perkko (1888–1959).
Jalo Perkko meni jo 14-vuotiaana vuonna 1899 Suomen Höyrylaiva Oy:n palvelukseen ja oli siellä työssä viiden vuoden ajan eri osastoilla. Hän siirtyi sitten vuonna 1904 Oy Lars Krogius &amp; Co Ab:n huolintaosaston johtoon ja hoiti tätä tehtävää vuoteen 1918 saakka. Perkko perusti tänä aikana liikkeen sivukonttoreita useisiin Suomen rannikkokaupunkeihin. Perkko perusti vuonna 1918 "Oy Perkko Ab" nimisen kelloalan ja tarkkuustyökalujen tukkuliikkeen yhdessä veljiensä kanssa. Liike osti samana vuonna J. W. Lindroosin vuonna 1894 Tampereelle perustaman kelloalan maahantuonti- ja tukkuliikkeen, joka oli 1910-luvulla Suomen suurin alallaan. Oy Perkko Ab harjoitti kellojen, kultasepäntarvikkeiden ja -tuotteiden sekä hienomekaanisten työkalujen tukkukauppaa, sen sisaryhtiö oli "Suomen Kellokeskus Oy" ja tytäryhtiö "Hopeatehdas Oy". Jalo Perkko oli yhtiön toimitusjohtaja ja suurin omistaja. Oy Perkko on edelleen olemassa ja se on ollut vuodesta 1979 Nurmi-Yhtiöt Oy:n omistuksessa. Yritys on nykyisin korujen, kellojen ja toimistotekniikan maahantuoja. Liikkeellä on myös oma "Leijona"-kellobrändi.
Jalo Perkko oli myös Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen johtokunnan jäsen ja Raamattutalo-Osakeyhtiön johtokunnan jäsen. Hän teki useita opintomatkoja ulkomaille. Suomen sisällissodan aikana Jalo Perkko toimi tykistökoulun intendenttinä ja hänet nimitettiin reservivänrikiksi.
Jalo Perkon kuoltua 1942 Oy Perkko Ab:n suurimpana omistajana ja johtajana oli hänen leskensä Ester Perkko (1891–1967).
Oiva Perkko

Oiva Akseli Perkko, sukunimi vuoteen 1906 "Liljelund" (22. joulukuuta 1881 Helsinki – 2. maaliskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen kultaseppä. Hän perusti vuonna 1918 yhdessä veljiensä kanssa kelloalan tukkukaupan Oy Perkko Ab:n.
Oiva Perkon vanhemmat olivat räätäli Aksel Adrian Liljelund ja Hedvig Liljelund. Hänen veljiään olivat toimitusjohtaja Jalo Perkko (1885–1942) ja kelloseppä, toimitusjohtaja Urho Perkko (1888–1959).
Oiva Perkko kävi kansakoulun sekä suomalaista normaalilyseota ja Taideteollisuuskeskuskoulua. Hän meni sitten vuonna 1896 oppiin kultaseppä Karl Hägglundin liikkeeseen Helsingissä ja hänestä tuli kisälli vuonna 1901. Oiva Perkko työskenteli "Suomen Kultaseppä Oy":ssä kahdenkymmenen vuoden ajan. Perkko perusti vuonna 1918 "Oy Perkko Ab" nimisen kelloalan ja tarkkuustyökalujen tukkuliikkeen yhdessä veljiensä kanssa. Liike osti samana vuonna J. W. Lindroosin vuonna 1894 Tampereelle perustaman kelloalan maahantuonti- ja tukkuliikkeen, joka oli 1910-luvulla Suomen suurin alallaan. Oy Perkko Ab harjoitti kellojen, kultasepäntarvikkeiden ja -tuotteiden sekä hienomekaanisten työkalujen tukkukauppaa, sen sisaryhtiö oli "Suomen Kellokeskus Oy" ja tytäryhtiö "Hopeatehdas Oy". Jalo Perkko oli yhtiön toimitusjohtaja ja suurin omistaja Oiva Perkon toimiessa Oy Perkko Ab:n johtokunnan puheenjohtajana. Oiva Perkko muutti Tampereelle ja toimi siellä "Suomen Kellokeskus Oy":n johtajana. Oy Perkko on edelleen olemassa ja sen on ollut vuodesta 1979 Nurmi-Yhtiöt Oy:n omistukseen. Se on nykyisin korujen, kellojen ja toimistotekniikan maahantuoja. Liikkeellä on myös oma "Leijona"-kellobrändi.
Oiva Perkko oli vuodesta 1922 alkaen Tampereen Käsityö- ja Tehdasyhdistyksen valtuutettuna ja myös yhdistyksen sihteerinä. Hän teki ulkomaanmatkoja muun muassa Englantiin, Ranskaan, Sveitsiin, Saksaan ja Tanskaan.
Oiva Perkko kuoli 52-vuotiaana maaliskuussa 1934 Helsingin Diakonissalaitoksella.
Hyperforiini

Hyperforiini on mäkikuisman sisältämä aine, joka on yksi vaikuttavista aineista mäkikuismaa sisältävissä rohdosvalmisteissa. Tämä vaikuttava aine on antibioottinen suoja mikrobeja vastaan. Sitä käytetään hyperisiinin kanssa esimerkiksi mäkikuismauutteessa. Hyperforiinilla on lievää masennusta lievittävää vaikutusta.
Hyperforiinin kemiallinen kaava on C35H52O4, moolimassa 536,8 g/mol, sulamispiste 79 - 80 °C ja CAS-numero 11079-53-1.
Axel W. Lindfors

Axel William Lindfors (5. kesäkuuta 1888 Helsinki – 31. joulukuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja eduskunnan tulkki ja ruotsinkielisen kanslian notaari. 
Axel Lindforsin vanhemmat olivat liikemies August Wilhelm Lindfors ja Matilda Amalia Nyberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1907. Opiskeltuaan pari vuotta yliopistossa hän siirtyi lehtialalle ja oli aluksi Tammerfors Aftonblad- ja Hangö-lehdissä toimittajana. Hän oli sitten Hufvudstadsbladet-lehden toimittajana 1911–1918. Hän oli kauppa- ja teollisuuskomission lehdistöosaston päällikkönä 1918–1919 ja sitten Svenska Tidningen-lehden toimittajana 1919–1921. Lindfors toimi sitten talousalan lehdissä ja oli ensin Finansbladetin avustajana 1923–1926 ja sitten Mercator-lehden avustajana 1926–1934. Hän toimitti myös kahden vuosikymmenen ajan Farmaceutiskt Notisblad-lehteä.
Lindfors tuli vuonna 1915 työhön eduskuntaan ja toimi aluksi tulkkina eri valiokunnissa. Vuosina 1921–1935 hän toimi eduskunnan täysistunnoissa tulkkina ja vuonna 1935 hänestä tuli eduskunnan ruotsinkielisen kanslian notaari.
Lindfors oli mukana perustamassa Suomen Sanomalehtimiesten Liittoa ja oli vuodesta 1921 alkaen tämän liiton ja Helsingin sanomalehtimiesyhdistyksen johtokunnan jäsenenä. 
Axel Lindfors oli naimisissa vuodesta 1935 Alma Sofia Helinin kanssa. Lindfors kuoli 59-vuotiaana sydänkohtaukseen uudenvuodenaattona 1947.
Vaaleapuumuura

Vaaleapuumuura ("Thamnophilus pelzelni") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Vaaleapuumuuraa tavataan Brasilian keski- ja itäosissa. Sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 320 000 km2. Vuonna 2003 lajin arvioitiin olevan yleinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, vaikkakin se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Laajan levinneisyysalueen ansiosta se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rannikkopuumuura

Rannikkopuumuura ("Thamnophilus ambiguus") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Rannikkopuumuuraa tavataan Brasilian kaakkoisosissa rannikon läheisyydessä, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 342 000 km2. Vuonna 2003 lajin arvioitiin olevan melko yleinen ainakin osissa levinneisyysaluettaan, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Köynnöspuumuura

Köynnöspuumuura ("Thamnophilus caerulescens") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Köynnöspuumuuraa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa, Perussa ja Uruguayssa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 10 600 000 km2. Se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia, mutta hyvin laajan levinneisyysalueen ansiosta se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Bahatševe

Bahatševe () on kaupunki Ukrainan Tšerkasyn alueen Zvenyhorodkan piirissä. Vatutine sijaitsee 11 kilometriä piirikeskus Zvenyhorodkan keskustasta kaakkoon ja linnuntietä 88 kilometriä aluekeskus Tšerkasystä lounaaseen. Bahatševe on rautatien risteyspaikkakunta.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 16 200 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 Bahatševen asukasluku oli 20 156. Enimmäkseen asukkaat olivat etniseltä taustaltaan ukrainalaisia.
Bahatševe on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Zvenyhorodkan piiriin. Tätä ennen se muodosti Tšerkasyn alueen alainen kaupunkipiirin.
Bahatševe perustettiin vuonna 1946 työtaajamaksi ja sai nykynimensä vuonna 1949. Kaupungin aseman Bahatševe sai vuonna 1952.
Špola

Špola () on kaupunki Ukrainan Tšerkasyn alueen Zvenyhorodkan piirissä. Špola sijaitsee linnuntietä 33 kilometriä piirikeskus Zvenyhorodkan keskustasta itään ja 68 kilometriä aluekeskus Tšerkasystä lounaaseen. Špolassa on rautatieasema ja linja-autoasena, kaupungin kautta kulkee rautatieyhteys Smelasta Vatutineen.
Tammikuun keskilämpötila on -5,6 astetta, ja heinäkuun +20,3 Celsius-astetta. Vuotuinen sademäärä noin 509 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 16 616 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 1990 asukkaita oli noin 22 500.
Špola sai kaupungin aseman vuonna 1938. on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Zvenyhorodkan piiriin; tätä ennen se oli Špolan piirin hallintokeskus.
Bar (Ukraina)

Bar () on kaupunki Ukrainan Vinnytsjan alueen Žmerynkan piirissä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 15 775 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 asukkaita oli 17 284. Bar on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Žmerynkan piiriin; tätä ennen se oli Barin piirin hallintokeskus.
Paikkakunta mainitaan historiallisissa asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1425 nimellä Rov. Puolan kuningatar Bona antoi sille nimen Bar vuonna 1537; sinne rakennettiin tuolloin linnoitus. 1630-luvulla Guillaume Le Vasseur de Beauplan rakensi linnan paikkakunnalle. Barin sijainti Puolan ja Turkin välillä merkitsi että siellä taisteltiin usein.
Vuoden koulu, oppilaitos tai päiväkoti

Vuoden koulu, oppilaitos tai päiväkoti, usein lyhyemmin Vuoden koulu, on Opetusalan Ammattijärjestö OAJ:n myöntämä samannimisen vuosittaisen kilpailun tunnustus, jolla halutaan kiinnittää huomiota jonkin suomalaisen tai suomalaisia ulkomailla kasvattavan koulun, oppilaitoksen tai päiväkodin onnistuneeseen toimintaan koulutuksessa. Palkitun oppilaitoksen toiminnan tulee olla esimerkillistä ja sekä opettajien että oppilaiden, opiskelijoiden tai päiväkodin lasten siellä viihtyä. Esimerkiksi vuonna 2021 palkittua Könönpellon koulua kiiteltiin onnistuneesta positiivisen ryhmässä oppimisen lähestymisen käytöstä (Pro-koulu). Palkintoa on jaettu vuodesta 1991 lähtien.
Palkinnonsaajat.
Tunnustuksen ovat saaneita Vuoden kouluja ovat (vuodesta 1991 lähtien):
 1991 Meri-Porin lukio
 1992 Kokkolan ammattioppilaitos
 1993 Turun normaalikoulu
 1994 Ylikylän koulu, Kempele
 1995 Eskolanmäen yläaste, Kouvola
 1996 Karviaistien koulu, Helsinki
 1997 Sibelius-Akatemia, Helsinki
 1998 Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitos
 1999 Opetusravintola Paviljonki, Savonlinna
 2000 Kajaanin opettajankoulutuslaitos
 2001 Auroran sairaalakoulu, Helsinki
 2002 Aurinkorannikon suomalainen koulu, Espanja
 2003 Jokiniemen päiväkoti, Vantaa
 2004 Orajärven koulu, Sodankylä (luokat 1–6)
 2005 Aninkoulu, Kauhajoki (erityiskoulu)
 2006 Taivalkosken metsäoppilaitos
 2007 Keskustan koulu, Eurajoki (esiopetus ja perusopetus)
 2008 Mäntylän yksikkö: päiväkoti ja koulu, Oulu
 2009 Riihenmäen koulu, Mäntsälä (7–9)
 2010 Klinkbackan koulu, Raasepori (1–6)
 2011 Tiistilän koulu, Espoo (1–6)
 2012 Kaurialan lukio, Hämeenlinna
 2013 Seinäjoen yhteiskoulu
 2014 Hämeenkylän koulu, ja kunniamaininta Rinnekodin koulu, 
 2015 Taalintehtaan koulu, Kemiönsaari
 2016 Lintulaakson koulu, Espoo
 2017 Ro­va­nie­men kau­pun­gin kan­sa­lais­opis­to; kunniamaininnat Kirkonkylän koulu, Lapinjärvi, ja Västerby skola, Tammisaari
 2018 Tarvaalan koulu, Saarijärvi
 2019 Ylivieskan seudun kansalaisopisto
 2020 Kosken lukio, Koski Tl
 2021 Könönpellon koulu, Varkaus 
 2022 Talvisalon koulu, Savonlinna ja Tampereen aikuiskoulutuskeskus (TAKK)
 2023 Sasin päiväkoti, Hämeenkyrö 
 2024 Saaren koulu, Pyhäjoki
 2025 Kajaanin ammattikorkeakoulu, Kajaani.
Balta

Balta () on kaupunki Ukrainan Odessan alueen Podilskin piirissä, Etelä-Bugin vesistöön kuuluvan Kodymajoen varrella. Balta sijaitsee 24 kilometriä piirikeskus Podilskin keskustasta pohjoiseen ja linnuntietä 183 kilometriä aluekeskus Odessasta pohjoisluoteeseen.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 18 242 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2011 väkiluku oli 19 353, vuonna 1998 noin 23 600.
Balta on ollut asuttuna paikkakuntana olemassa ainakin 1500-luvulta lähtien. Se kuului Turkkiin vuoteen 1791 saakka, ja Iaşin rauhansopimuksen jälkeen Venäjän keisarikuntaan. Vuonna 1797 siitä tuli Podilian kuvernementtiin kuuluva kaupunki. Vuonna 1880 asukkaista 80 prosenttia oli juutalaisia. Balta on vuodesta 1923 alkaen Baltan piirin hallintokeskus. Vuosina 1924–1929 se oli Moldavan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan (Moldovan ASNT) pääkaupunki. Balta on vuodesta 1940 lähtien kuulunut Odessan alueeseen. Ukrainan vuoden 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kaupunki on kuulunut Podilskin piiriin.
Roure (Italia)

Roure () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 767 asukasta.
Joe Baksi

Joseph "Joe" William Baksi (14. tammikuuta 1922, Kulpmont, Pennsylvania, Yhdysvallat – 6. elokuuta, 1977, Albany, New York, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen 1940-luvun raskaansarjan nyrkkeilijä, jonka vanhemmat olivat slovakkisiirtolaisia.
Ammattilaisuuden alkuvuodet.
Joe Baksi aloitti ammattilaisnyrkkeilyn vuonna 1940 nyrkkeillen voitokkaasti ensimmäisenä vuonna kymmenen ottelua. Yksi voitto tuli tulevan näyttelijän Jack Palancen kanssa (käytti ottelussa taiteilijanimeä "Jack Brazzo") käydyssä nelieräisessä ottelussa. Seuraavana vuonna hän otteli jo suuremmilla areenoilla ja useampieräisiä eli pääosin kuusieräisiä otteluita. Óteltuaan 11 ottelua vuonna 1941 hän hävisi ensimmäisen kerran. 
Ammattilaisuuden huippuvuodet.
Vuoden 1941 jälkeen hän jatkoi uraansa voitokkaasti, kunnes helmikuussa 1944 kohtasi Tami Mauriellon, jonka hän löi kanveesiin 1. erässä ja voitti hänet 10-eräisessä ottelussa pistein. Tässä vaiheessa Baksi oli noussut "The Ringin" listalla sijalla 6. Seuraavaksi hän kohtasi vuoden 1944 aikana Lee Savoldin kolmessa ottelussa, joista hän voitti kaksi. Sen jälkeen vastustajat olivat nimekkäämpiä, joista hän sai voiton Gunnar Bärlundista ja Lou Novasta, mutta hävisi Lee Omalle ja Jersey Joe Walcottille. "The Ringin" listalla sijoitus Baksin uran paras eli 4. 
Vuoden 1946 aikana Baksi siirtyi ottelemaan Eurooppaan, jossa hän kohtasi voitokkaasti Freddie Millsin ja Bruce Woodcockin. Woodcock-voiton jälkeen oli suunnitelmissa käydä MM-ottelu Joe Louisia vastaan. Sitä ennen oli tarkoitus otella vielä Ruotsissa Olle Tandbergia vastaan. Amerikkalaisten yllätykseksi Tandberg voitti Baksin pistein. Tämän jälkeen Baksin MM-ottelu lykkääntyi. Hän oli tässä vaiheessa Louisin kolmas haastaja Ezzard Charlesin ja Walcottin jälkeen. Hän otteli ennen suunnitelmissa vielä ollutta MM-ottelua Charlesia vastaan, mutta hävisi keskeytyksellä 11. erässä.
Ammatttilaisuuden loppuvuodet.
Charles-tappion jälkeen Baksi otteli vielä seitsemän ottelua joulukuuhun 1951 mennessä, jolloin hän ilmoitti päättäneensä nyrkkeilyuransa. Baksi palasi kuitenkin vielä keväällä 1954 eli reilu kaksi vuotta lopetuspäätöksen jälkeen vielä kehään kahden ottelun verran.
Urheilu-uran päätteeksi hän toimi muutamia vuosia metallityöläisten ammattiliiton toimihenkilönä kotiseudullaan Pennsylvaniassa.
Roure (Ranska)

Roure on kunta Alpes-Maritimesin departementissa Ranskassa. Siellä on 119 asukasta (vuonna 2019), ja sen pinta-ala on 40,3 neliökilometriä.
Bilopillja

Bilopillja () on kaupunki Ukrainan Sumyn alueen Sumyn piirissä, Desnajoen Seim-haarajoen vesistöön kuuluvan Vyrjoen varrella. Bilopillja sijaitsee 45 kilometriä piiri- ja aluekeskus Sumystä luoteeseen. Bilopillja ja sen luoteenpuoleinen naapurikaupunki Vorožba muodostavat on rautateiden kahden risteysalueseudun. Bilopillja sijaitsee maanteitse vain 10 kilometriä Venäjän Kurskin alueen rajanylityspaikasta etelään. Siellä on rautatie- ja linja-autoasema.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 15 981 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 väkiluku oli 18 384. Tuolloin 80 prosenttia asukkaista oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia ja 17 prosenttia venäläisiä.
Kiovan Rusin aikana nykyisen kaupungin paikalla sijaitsi Tšernihivin ruhtinaskuntaan kuulunut Vyrin kaupunki, tästä on kirjallinen maininta vuodelta 1096. Siellä oli linnoitus 1300-luvulta lähtien kuului Liettuan suuriruhtinaskuntaan, 1500-luvulta lähtien Moskovan suuriruhtinaskuntaan. 1600-luvun jälkimmäisellä puoliskolla Vyrin paikalle rakennettiin kukkulalinnoitus (nimeltään Kriga). Se tuhoutui mongolien ja tataarien hyökkäysten aikana. Oikean rannan Ukrainan alueelta, silloisesta Puola-Liettuasta saapuneet kasakat perustivat Bilopilljan vuonna 1672. Vuoteen 1765 saakka se oli Sumyn rykmenttiin kuuluva asutus paikkakunta. 1800-luvulla se oli vilkas maataloustuotteiden ja leivän kauppapaikka. Nyttemmin Bilopilljan kaupungissa on koneenrakennuksen ja -korjauksen tuotantolaitoksia, huonekalutehdas ja elintarviketeollisuutta.
Bilopillja on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Sumyn piiriin; tätä ennen se oli vuodesta 1923 lähtien Bilopilljan piirin hallintokeskus.
Venäjän hyökkäyssodassa (2022–) kaupunki miehitettiin... Ukrainan asevoimat vapauttivat...
101 (albumi)

101 on Depeche Moden livealbumi, joka julkaistiin 13. maaliskuuta 1989. Albumi äänitettiin 18. kesäkuuta 1988 Rose Bowl -stadionilla Pasadenassa Kaliforniassa. Konsertti oli yhtyeen Music for the Masses -kiertueen 101. ja viimeinen.
Livealbumin lisäksi kiertueelta julkaistiin samanniminen dokumenttielokuva Depeche Mode 101.
Mohamed Hussein Roble

Mohamed Hussein Roble () on somalialainen poliitikko, joka on toimi maansa pääministerinä vuosina 2020–2022. 
Virkakautensa aikana hän joutui useaan kertaan välirikkoon presidentti Mohamed Abdullahi Mohamedin kanssa, joka pidätti Roblen virastaan toistuvasti.
Hamza Abdi Barre

Hamza Abdi Barre on somalialainen poliitikko, joka on Somalian pääministeri kesäkuusta 2022 alkaen. 
Hän oli nimityksensä aikaan 48-vuotias ja kotoisin Jubamaasta. Ennen politiikkaan siirtymistään hän toimi akateemisella uralla ja kuului Kismayon yliopiston perustajiin.
Ensimmäisessä puheessaan parlamentille Barre lupasi keskittyä poliittiseen vakauteen, turvallisuuteen, sovintoon ja vuoropuheluun Somalimaan kanssa.
Sean Bergin

Sean Bergin (29. kesäkuuta 1948 Durban, Etelä-Afrikka – 1. syyskuuta 2012 Amsterdam, Alankomaat) oli eteläafrikkalaissyntyinen jazzsaksofonisti, -huilisti, -säveltäjä ja -laulaja. Hän asettui pysyvästi Alankomaihin 1970-luvun puolessavälissä. Bergin oli taustaltaan puoliksi irlantilainen.
Bergin lopetti koulunkäynnin Etelä-Afrikassa 15-vuotiaana, mutta sai opetusta klarinetinsoitossa. Hän soitti sekä valkoisten että mustien kanssa, mutta apartheidpolitiikka vaikutti ilmapiiriin niin kielteisellä tavalla, että se sai myös monet Berginin ystävistä lähtemään kotimaastaan. Bergin aloitti Alankomaissa työskentelyn monien paikallisten jazzpiirien toimijoiden kanssa. Hän perusti M.O.B.-kokoonpanon ("My Own Band"), johon liittyi muun muassa monia ICP:n orkesterin jäseniä. Berginin brittiläisiin yhteistyökumppaneihin kuuluivat Phil Minton ja Maggie Nicols. Bergin perusti myös yhtyeet Song MOB ja Nansika. M.O.B. ja Song MOB ottivat ohjelmistoihinsa vain Berginin itse säveltämää musiikkia, mutta Nansika tulkitsi muiden muassa Abdullah Ibrahimin, Dudu Pukwanan, Chris McGregorin, Johnny Dyanin ja Winston Mankunku Ngozin kappaleita. Bergin oli aktiivinen myös muissa kokoonpanoissa. Vuonna 2000 hänelle myönnettiin alankomaalainen VPRO-/Boy Edgar -palkinto. 
Bergin kuoli Amsterdamissa 64-vuotiaana. Hän oli ollut sairaana vuosien ajan kuolemaansa, mutta jatkanut soittamista niin kauan kuin tämä oli ollut mahdollista. Berginin New Mob -yhtyettä alkoi tämän kuoltua johtaa hänen tyttärensä Una Bergin. Ohjaaja Remy Vlek teki Sean Berginistä tämän kuoltua dokumenttielokuvan.
Fritz Pauer

Fritz Pauer (14. lokakuuta 1943 Wien – 1. heinäkuuta 2012) oli itävaltalainen jazzpianisti.
Pauer aloitti jazzin soittamisen teini-ikäisenä Hans Kollerin ja Friedrich Guldan kanssa. Hän pääsi sittemmin johtamaan omia yhtyeitään Berliiniin. Vuonna 1966 Pauer voitti ensimmäisen palkinnon Modernin jazzin kilpailussa Wienissä. Tässä yhteydessä hän myös tapasi Art Farmerin, jonka kokoonpanon jäsenenä hän tuli tunnetuksi. Hänen uransa eteni muiden muassa Dexter Gordonin, Don Byasin, Klaus Weissin ja Booker Ervinin kanssa tehdyn yhteistyön muodossa. Vuonna 1967 Pauer esiintyi Annie Rossin ja Pony Poindexterin konserttialbumilla "Annie Ross &amp; Pony Poindexter", joka äänitettiin Deutsches Jazzfestivalilla Frankfurtissa. Vuonna 1969 hän soitti Carmell Jonesin festivaalikonserttialbumilla "Carmell Jones in Europe".
Pauer aloitti opettamisen Wienin kunnallisessa konservatoriossa vuonna 1968 ja jatkoi opetustyötä esiintymisten ohella 1970-luvulla. Hän alkoi tehdä myös omia albumeitaan, joihin kuuluivat "Water Plants" (1977) ja "Blues Inside Out" (1978). 1980-luvulla Pauer asui jonkin aikaa Perussa ennen asettumistaan Sveitsiin vuonna 1986. Seuraavana vuonna hän aloitti uudelleen yhteistyönsä Art Farmerin kanssa albumia "Azure" varten. Hän jatkoi tätä yhteistyötä pitkin myöhempää uraansa. Lopulta Pauer palasi Itävaltaan, jossa hän opetti vuosien ajan Universität für Musik und darstellende Kunst Grazissa. Hän pysyi myös aktiivisena muusikkona ja julkaisi albumeita, kuten "City Blues" (1996), "New York Meeting" (2000) ja "Moods from Wonderland" (2008). Pauer kuoli 69-vuotiaana vuonna 2012. Vuonna 2020 ilmestyi albumi "3 for the Road", joka sisältää Pauerin, Jay Claytonin ja Ed Neumeisterin triosession vuodelta 2001.
Aadam islaminuskossa

Aadam islaminuskossa () oli ensimmäinen ihminen ja ensimmäinen islamin profeetoista. Koraanin mukaan maailma luotiin kuudessa päivässä, ja Jumala loi Aadamin ja hänen vaimonsa Eevan savesta ja yhdestä sielusta. Koraanissa Aadam mainitaan 25 kertaa. Islaminuskon mukaan Aadam rakensi Kaaban temppelin, mutta Abraham ja hänen poikansa Ismael rakensivat sen vedenpaisumuksen jälkeen uudelleen. 
Ibn Sa'din kertomus.
Islamin varhainen historioitsija Ibn Sa'd kertoo islamilaisena perimätietona, että Aadam luotiin osissa savesta. Jumala loi ensin Aadamin pään, ja sen jälkeen Aadam pääsi silmillään seuraamaan muun kehon luomista. Alkoi tulla jo ilta, kun Aadamin jalat olivat vielä luomatta. Sen takia Aadam sanoi Jumalalle: "Oi yön Herra, pidä kiirettä, sillä yö lähestyy." Tähän Jumala lausui Koraaniin päätyneet sanat: "Hätäiseksi on ihminen luotu, mutta kyllä Minä näytän merkkini: älkää kiirehtikö Minua" (Koraani 21: 37). Jumala loi Aadamin ensin 15 metrin pituiseksi, jolloin hänen päänsä koski taivasta. Koska se oli liikaa, Jumala lyhensi hänet nykyihmisen mittaan.
Lehmän suuran tarina Adamista.
Lehmän suura (2:30–39) sisältää kertomuksen Adamista. Jumala kertoo enkeleille, että hän aikoo asettaa itselleen sijaisen maan päälle. Enkelit tyrmistyvät ja ovat vastaan. Jumala ilmoittaa, että hän tietää sellaista, mitä enkelit eivät tiedä. Tämän jälkeen hän opettaa Adamille kaikkien asioiden nimet. Jumala pyytää nyt enkeleitä nimeämään eri asioita, "jos väitätte puhuvanne totta". Enkelit eivät pysty ja vetoavat siihen, ettei heitä ole opetettu. Jumala pyytää samaa Adamilta, joka helposti nimeää kysytyt asiat. Jumala kehottaa enkeleitä kumartamaan Adamia, ja kaikki tottelivat paitsi Iblis (Saatana). Seuraavaksi Jumala ilmoittaa, Adam saa puolisonsa kanssa asua Paratiisissa, mutta ei saa lähestyä "tätä puuta". Saatana saa heidät kuitenkin horjahtamaan, ja kaikki kolme syöstään maan päälle toistensa vihollisina. Suurassa 20 (115–123) esiintyy tarinan muunnelma, jossa Saatana houkuttelee Adamia syömään ikuisen elämän puusta, kun Raamatussa syödään tiedon puusta.
Koraanin tarinaa ei sellaisenaan löydy Raamatusta. Geiger toteaa, että Lehmän suuran tarina on saatu Mooseksen kirjojen juutalaisesta "Midrash Rabbah -"selitysteoksesta. Siinä Jumala kertoo enkeleille, että hän tekee ihmisen omaksi kuvakseen. Enkelit kysyvät, mikä ihmisessä on erikoista ja Jumala kertoo, että tämä on enkeleitä viisaampi. Hän tuo enkeleiden eteen erilaisia eläimiä, mutta enkelit eivät tunne niiden nimiä. Koe onnistuu kuitenkin ihmisen kohdalla. Tarina Paratiisista ja Saatanasta löytyy 1. Mooseksen kirjasta tosin pidempänä ja osittain erilaisena.
Jalkapallon alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 2016

Jalkapallon alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 olivat järjestyksessään 15. alle 19-vuotiaiden EM-kilpailut sen jälkeen, kun ikärajaa nostettiin 19:ään vuodesta 2002 alkaen. Karsinnoista selviytyi kahdeksan joukkuetta lopputurnaukseen, joka pelattiin Saksassa 11.–24. heinäkuuta. Isäntäkaupunkeina olivat Aalen, Aspach, Heidenheim, Mannheim, Reutlingen, Sandhausen, Sinsheim, Stuttgart ja Ulm. Kahdesta neljän joukkueen alkulohkosta kaksi parasta joukkuetta pääsivät välieriin, joiden voittajat pelasivat loppuottelun. Pronssiottelua ei pelattu.
Mestaruuden voitti Ranska, jolle mestaruus oli kahdeksas, kun mukaan lasketaan turnauksen aiemmat versiot vuodesta 1948 alkaen, ja kolmas vuonna 2002 alkaneissa alle 19-vuotiaiden kilpailuissa. Hopeaa saavutti Italia, ja hävinneet välieräjoukkueet olivat Englanti ja Portugali. Alkulohkojen kolmanneksi sijoittuneet joukkueet pelasivat viidennestä paikasta seuraavan vuoden alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuihin, ja sen sai Saksa voittamalla Alankomaat.
Ottelut.
Alkulohkot.
Lähde: 
Merkkien selitykset: &lt;br&gt; V = voitot &lt;br&gt; T = tasapelit &lt;br&gt; H = häviöt &lt;br&gt; TM = tehdyt maalit &lt;br&gt; PM = päästetyt maalit
Lauritz Christian Lindhardt

Lauritz Christian Lindhardt (20. elokuuta 1842 – 25. syyskuuta 1906) oli tanskalainen hammaslääkäri, Kööpenhaminan hammaslääketieteellisen korkeakoulun professori ja Tanskan hammaslääkäriliiton puheenjohtaja 1888–1890 ja 1891–1898. Vuonna 1870 hän auttoi tuomaan markkinoille ensimmäisen hammasharjan Amerikasta.
Tausta ja ura.
Laurtiz Christian Lindhardt oli Bendt Lindhardt ja Johanne Thomasine Nicoline Lauritsdatter Prom ja tuli isä Orla Holger Lindhardt, hammaslääkäri Rønne. Hänen jälkeläisiään ovat muun muassa vastarintataistelija Orla Holger Lindhardt ja nykyinen kirjailija Claes Lindhardt.
Lindhardt nimitettiin professoriksi vuonna 1894.
Vuonna 1893 Lindhardtista tehtiin Dannebrog-ristin ritari.
Colleen Thibaudeau

Colleen Thibaudeau (29. joulukuuta 1925 Toronto, Ontario – 6. helmikuuta 2012 London, Ontario) oli kanadalainen runoilija ja novellikirjailija.
Thibaudeau oli John Stewart Thibaudeaun ja tämän vaimon Alice Prycen tytär. Isä oli acadialaista syntyperää ollut high schoolin rehtori, ja äiti oli belfastilaissyntyinen. Thibaudeau varttui Ontarion St. Thomasissa. Hän opiskeli Toronton yliopistossa, jossa hän omaksui vaikutteita Margaret Avisonilta ja teki vuonna 1949 maisterintyönsä aikansa kanadalaisesta runoudesta. Syntymäpäivänään 29. joulukuuta 1951 Thibaudeau meni naimisiin runoilija, näytelmäkirjailija James Reaneyn kanssa. Pariskunnalle syntyi kolme lasta: James, Susan ja vuonna 1966 aivokalvontulehdukseen menehtynyt John. Vuonna 1965 ilmestyi Thibaudeaun ensimmäinen kirja ("Lozenges: Poems in the Shapes of Things"), jota seurasivat hänelle laajan lukijakunnan tuoneet kokoelmat "Ten Letters" (1975) ja "My Granddaughters Are Combing Out Their Long Hair" (1977). Hänen myöhempiä teoksaan olivat "The Martha Landscapes" (1984), "The Artemesia Book" (valikoituja ja uusia runoja, 1991) ja "The "Patricia" Album" (1992).
Thibaudeau asui perheensä kanssa muun muassa Winnipegissä ja Victoriassa, mutta suurimman osan ajasta Ontarion Londonissa. Hän sai runoihinsa usein inspiraationsa kodin sisältä ja tavallisista kodin esineistä. Thibaudeau kuoli Londonissa yliopistollisessa sairaalassa kärsittyään useita kertoja toistuneista aivoverenkiertohäiriöistä.