tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
SiN

SiN on Ritual Entertainmentin kehittämä ja Activisionin vuonna 1998 julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. "SiN" on kehitetty modifioidun "Quake II" -pelimoottorin päälle. "SiN" oli tunnettu ohjelmointivirheistään, ja siihen jouduttiin tekemään useita päivityksiä. Suurin näistä oli 31.23 MB (yleinen koko oli tuolloin 5 MB) . 
Pelin pystyi myöhemmin ostamaan Valven Steam-palvelusta 5. huhtikuuta 2006 joko ”Standalone”-versiona tai "SiN Episodes" -pelin mukana.
Juoni.
Peli sijoittuu vuoteen 2037, jolloin kaikki poliisivoimat on lakkautettu, koska ne olivat tehottomia taistelussa rikollisuutta vastaan. Tämä oli tapahtunut kymmenen vuotta aiemmin. Poliisin tilalle oli tullut yksityisiä vartiointiliikkeitä, joista jotkut suojelivat jotain tiettyä kohdetta.
Yksi näistä turvallisuusalan yrityksistä on SiNTek, suuri monikansallinen biotekniikkayritys, jonka omistaa kaunis ja karismaattinen Elexis Sinclaire. Yrityksen perusti Elexisin isä tohtori Thrall Sinclaire vuonna 2005. Elexis otti firman haltuun isänsä kadottua.
Pelin päähenkilö on eversti John Blade, HardCorpsin komentaja Freeport-kaupungissa. Pelin alussa John työskentelee päästäkseen eroon uudesta suositusta huumeesta, U4:sta. Huumeen alkuperä on vielä tuntematon, eikä sen vaikutuksia ei ole vielä tutkittu kunnolla. Pelin alussa John Blade johtaa suuren pankkiryöstön ja panttivankitilanteen selvittämistä. Ryöstön takana on tunnettu rikollinen Mancini. Sillä aikaa kun pelaaja jahtaa ryöstäjiä, herää uusia kysymyksiä: kuka on järjestänyt rikoksen ja liittyvätkö kaupungille ilmestyneet mutantit ryöstöön jotenkin?
Tehtävien aikana Bladea auttaa HardCorpsin taitava hakkeri, JC. JC pystyy murtautumaan hyvinkin suojattuihin verkkoihin Blade löysi JCn tutkiessaan HardCorpsin tietosuojamurtoa. Blade ymmärsi JCn taidot ja pidättämisen sijaan tarjosi tälle töitä HardCorpsissa.
Mai Zetterling

Mai Elizabeth Zetterling (24. toukokuuta 1925 Västerås, Ruotsi – 17. maaliskuuta 1994 Lontoo) oli ruotsalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja.
Zetterling esiintyi näyttämöllä ensi kerran 15-vuotiaana. Hän opiskeli Dramatenin oppilaskoulussa 1942–1945, ja hänet kiinnitettiin Dramateniin vuoteen 1947. Ensimmäinen elokuvarooli hänellä oli vuonna 1941 Gunnar Olssonin elokuvassa "Lasse-Maja", ja läpilyöntinsä hän teki Alf Sjöbergin elokuvassa "Hets" vuonna 1944. Vuonna 1948 hän siirtyi Lontooseen, missä hän oli mukana yli 20 elokuvatuotannossa. Sitten hän meni Hollywoodiin, teki muutamia elokuvia mutta ei viihtynyt siellä. 35-vuotiaana hän palasi Ruotsiin. 
Zetterling teki yhteistyössä BBC:n kanssa neljä lyhytelokuvaa, muun muassa elokuvan, joka käsitteli saamelaisia.
Vuonna 1964 Zetterling toi ensi-iltaan ensimmäisen pitkän elokuvan ohjauksensa "Rakastavia pareja" ("Älskande par"), joka sai hyvän vastaanoton. Elokuva valittiin seuraavana vuonna Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun saajaehdokkaaksi. "Rakastavia pareja" on Agnes von Krusenstjernan romaanisarjan "Fröknarna von Pahlen" filmatisointi. Ruotsissa elokuva sai ylitsevuotavan myönteisen vastaanoton.
1986 Mai Zetterling teki elokuvan "Amorosa" Agnes von Krusenstjernan elämästä.
Zetterlingin toinen pitkä elokuva, "Öiset leikit" ("Nattlek", 1966), kuvattiin Penningbyn linnassa Roslagenissa. Elokuva kuvaa miehen yritystä päästä eroon muistikuvista neuroottisesta äidistään. "Öiset leikit" oli Ruotsin virallinen edustaja Venetsian biennaalissa 1966. Se herätti suurta huomiota elokuvajulisteessa olleen yhdyntää esittävän Leonardo da Vincin piirustuksen ansiosta. Elokuvan ainoa julkinen esitys peruutettiin, vain yksi näytös arvostelijoille tuomareille ja toimittajille sallittiin. Elokuvan esittäminen sallittiin Italiassa ja Ranskassa vasta sensuurin toimenpiteiden jälkeen.
David Thomson kirjoittaa teoksessaan "The New Biographical Dictionary of Film", että ""Rakastavia pareja" ja "Öiset leikit" ovat "voimakkaita, väkivaltaisia ja aitoja strindbergiläisiä kuvia seksuaalisesta tekopyhyydestä".
Zetterlingin feministinen "Näyttelijättäret" ("Flickorna", 1968), jossa näyttelivät Bibi Andersson, Harriet Andersson ja Gunnel Lindblom, sai kielteiset arvostelut ja katosi Tukholman elokuvateattereista 3,5 viikon jälkeen. Elokuva kertoo teatteriseurueesta, joka harjoittelee Aristofaneen näytelmää "Lysistrate", jossa Ateenan naiset nousevat kapinaan pakottaakseen miehet lopettamaan sotimisen.
1980-luvulla Zetterling julkaisi omaelämäkerran "Osminkat".
Lintharjun koulu

Lintharjun koulu on aiemmin Suonenjoen keskustassa, Kaatron koulun vieressä erillisenä peruskouluna toiminut yläkoulu (luokka-asteet 7–9). Vuodesta 2015 lähtien koulu on muodostanut yhdessä Kaatron koulun (alakoulu) kanssa Suonenjoen yhtenäiskoulun. 
Lintharjun koulun toiminta muutti nykyiseen kiinteistöön maaliskuussa 2005. Koulurakennuksessa toimi aiemmin ammattikoulu, jonka jälkeen rakennus korjattiin perinpohjaisesti. Tilat vihittiin käyttöön virallisesti syyskuussa 2005. Samassa kiinteistössä toimii myös Suonenjoen lukio. Alakoululle rakennettiin uudisrakennus.
Vuonna 2016 Suonenjoen yhtenäiskoulussa opiskeli yhteensä 430 oppilasta. 
Sisä-Savon kansalaisopisto käyttää Lintharjun koulun tiloja kursseissa sekä muussa toiminnassa.
Kang Kek Ieu

Kang Kek Ieu (), sissinimeltään ”Duch”, (17. marraskuuta 1942 – 2. syyskuuta 2020 Phnom Penh, Kambodža) kuului punaisten khmerien johtajiin puolueen hallitessa Kambodžaa 1975–1979. Hän komensi pahamaineista Tuol Slengin kidutuskeskusta (S-21) Phnom Penhissä, jossa kuulusteltiin tai surmattiin arviolta 17 000 vankia.
Kang Kek Ieu oli koulutukseltaan matematiikanopettaja. Pol Potin hallinnon kumoamisen jälkeen hän palasi siviiliammattiinsa ja katosi julkisuudesta. Hänen epäiltiin jo kuolleen, kunnes irlantilainen valokuvaaja-lehtimies Nic Dunlop löysi kristinuskoon kääntyneen entisen vankilanjohtajan 1999.
Kang oli entisistä punakhmerijohtajista ensimmäinen, joka vangittiin ja asetettiin Yhdistyneiden kansakuntien tukeman Kambodžan erityistuomioistuimen eteen rikoksista ihmisyyttä vastaan. 
Oikeudenkäynti Kangia vastaan alkoi Phnom Phenissä 17. helmikuuta 2009. Heinäkuussa 2010 Duch tuomittiin 35 vuoden vapausrangaistukseen, josta hänelle määrättiin kärsittäväksi 19 vuotta, koska tutkintavankeuden lisäksi jäljelläolevasta vankeusrangaistuksesta vähennettiin viisi vuotta laittoman pidätyksen vuoksi. Syyttäjät olivat vaatineet 40 vuoden rangaistusta. Kang valitti tuomiosta, mutta helmikuussa 2012 hänet tuomittiin vetoomustuomioistuimessa elinkautiseen vankeuteen rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Kang kuoli syyskuussa 2020 phnompenhiläisessä sairaalassa, mihin hänet oli siirretty vankilasta hengitysvaikeuksien takia.
Salvatore Lo Piccolo

Salvatore Lo Piccolo (s. 20. heinäkuuta 1942 Palermo) on sisilialainen mafioso ja yksi Palermon vaikutusvaltaisimmista rikollispäälliköistä. Hän on johtanut Cardillo-Tommaso Natalen mafiaperhettä 1970-luvulta lähtien ja San Lorenzon mandamentoa (aluetta) 1990-luvun alusta, jolloin Salvatore Biondino joutui vankilaan. Lo Piccolo pakoili oikeutta vuodesta 1981 vuoteen 2007, jolloin hänet pidätettiin. .
Italialaisen Direzione Investigativa Antimafian mukaan Salvatore Lo Piccolo ja hänen poikansa Sandro Lo Piccolo isännöivät suurinta osaa Palermon kaupunkialueesta. Heidän vaikutusalueensa käsittää San Lorenzon ”mandamenton”, Gangin, Passo di Riganon sekä osan Messinan alueesta.
11. huhtikuuta 2006 tapahtuneen Bernardo Provenzanon pidätyksen jälkeen Salvatore Lo Piccolon ja Matteo Messina Denaron uskotaan toimineen Cosa Nostran uusina johtajina.
Provenzanon piilopaikasta löytyneessä pizzinissä (pieni paperiliuska, jollaisia käytetään mafiosojen välisessä viestinnässä puhelinkeskustelujen välttämiseksi) olleen tekstin perusteella Provenzanon varamiehet Palermossa olisivat kuitenkin olleet Salvatore Lo Piccolo ja Antonio Rotolo, Pagliarellin alueen johtaja, joka kannatti corleonelaisia Totò Riinan päivinä. Cosa Nostran kannalta tärkeään päätökseen liittyvässä viestissä Provenzano kertoi Rotololle: ”Tämän asian ratkaiseminen on sinun, minun ja Lo Piccolon vastuulla.”
Mafianvastaisen syyttäjän Antonio Ingroian mukaan olisi epätodennäköistä, että Provenzanon paikan täyttämisestä syttyisi täysimittainen sota. Seuraajaehdokkaista Ingroia piti Lo Piccoloa todennäköisempänä vaihtoehtona mafian seuraavaksi johtajaksi. ”Hän on Palermosta, ja se on edelleen mafian vahvinta tukialuetta”, Ingroia totesi. 
Marraskuussa 2007 Salvatore Lo Piccolo, hänen poikansa sekä kaksi muuta korkea-arvoista mafiajohtajaa pidätettiin. Italian poliisi teki pidätykset Palermon lähettyvillä.
Konstsamfundet

Föreningen Konstsamfundet on vuonna 1940 perustettu yhdistys. Sen toimintaan kuuluu Suomen ruotsinkielisen kulttuurin eri alueiden tukeminen ja edistäminen. Keskeinen yhdistyksen perustaja oli vuorineuvos Amos Anderson, joka myös määräsi testamentissaan yhdistyksen ainoaksi perijäkseen. 
Toiminta.
Yhdistyksen toiminnan tarkoituksena on 1) tukea kuvallista ja esittävää taidetta Suomessa sekä edistää ja herättää syvällistä kiinnostusta taiteisiin; 2) tukea suomenruotsalaista kulttuuria sekä ruotsinkielisten asemaa Suomessa kiinnittämällä erityisesti erityisesti huomiota tiedon levittämiseen ruotsiksi ja 3) nuorten ammatillisen koulutuksen edistäminen.
Apurahat.
Yhdistys jakaa myös apurahoja sekä yhteisöille että yksityisille henkilöille. Tämän lisäksi yhdistyksen tehtävänä on tukea opetusta ja ammattikasvatusta sekä julkaisutoimintaa.
Museotoiminta.
Föreningen Konstsamfundetin keskeinen tehtävä on ylläpitää Helsingin keskustassa sijaitsevaa Amos Andersonin taidemuseota, joka sijaitsi Andersonin entisessä kaupunkikodissa sekä Taalintehtaalla sijaitsevaa Söderlångvikin kartanomuseota, joka oli Andersonin kesäasunto.
Föreningen Konstsamfundet ehdotti syyskuussa 2013 Helsingin kaupungille uuden taidemuseon rakentamista Lasipalatsiin ja Lasipalatsin aukiolle. Toukokuussa 2014 Helsingin kaupunginvaltuusto päätti yksimielisesti hyväksyä hankkeen edellyttämän uuden kiinteistöyhtiön perustamisen ja Lasipalatsin rakennuksen siirron kiinteistöyhtiölle. Amos Rexin rakennustyöt alkoivat tammikuussa 2016.
Julkaisutoiminta.
Tuen ja sijoitustoiminnan rajalla on yhdistyksen toiminta lehtien julkaisijana. Osittain ne tuottavat taloudellista tulosta, mutta osa lehdistä toimii enemmän tai vähemmän tappiollisesti. Yhdistys omistaa täysin KSF Media-konsernin, jonka piiriin kuuluvat mm. sanomalehdet "Hangötidningen", "Hufvudstadsbladet", "Loviisan Sanomat", "Västra Nyland" ja "Östnyland."
Kustannustoiminta.
Yhdistys toimii kustannustoiminnassa julkaisemalla ruotsinkielistä talouslehti Forumia. Tämän lisäksi yhdistys omistaa kustantamo Schildts &amp; Söderströmsin.
Kiinteistöliiketoiminta.
Yhdistyksen talous on pitkään perustunut Helsingin keskustassa sijaitsevan Kauppakeskus Forumin toimintaan. Samassa korttelissa sijaitsevat myös Amos Andersonin taidemuseo, "Hufvudstadsbladetin" toimitus ja yhdistyksen muunkin toiminnan keskus. Vuoden 2016 alussa Konstsamfundet ja Forum Fastighets ilmoittivat myyvänsä Forumin kauppakeskuksen Sponda Oyj:lle 576 miljoonalla eurolla.
Sijoitustoiminta.
Investointiyhtiö "Insulanova" hallinnoi yhdistyksen lukuisia lomakiinteistöjä, joista jokaisella on oma rantaosuutensa. Yhdistyksellä on merkittäviä osakeomistuksia myös Stockmannissa, Aktia-pankissa ja kustannusyhtiö Schildts &amp; Söderströmsissä.
Hallinto.
Yhdistyksen hallituksen jäseniä vuonna 2018 ovat:
Yhdistyksen jäseniä ovat:
Yhdistyksen toimitusjohtajana toimii (2019) Stefan Björkman.
Matthew Garber

Matthew Garber (25. maaliskuuta 1956 Stepney, Lontoo – 13. kesäkuuta 1977 Hampstead, Lontoo) oli brittiläinen näyttelijä. Hänen muistetaan parhaiten ”Mikko Pankin” roolistaan Walt Disneyn "Maija Poppasessa" (1964). 
Garber syntyi Lontoossa vanhemmille, joilla molemmilla oli takanaan näyttelijänuraa, ja opiskeli St Paul's Schoolissa (Winchmore Hill) ja Highgate Schoolissa. Hän teki debyyttinsä elokuvanäyttelijänä 7-vuotiaana, mutta ehti esittää elämänsä aikana Disneylle ainoastaan kolme roolia elokuvissa Karen Dotricen kanssa.
Garber kuoli 21-vuotiaana Lontoon Royal Free Hospitalissa vaikeaan haimatulehdukseen. Garberin kahdeksan vuotta nuorempi pikkuveli Fergus ilmoitti 24. lokakuuta 2004 "Mail on Sundayn" haastattelussa Matthew'n saaneen hepatiitin Intiassa vuonna 1976. Väitteeseen mahdollisesta huumausaineidenkäytöstä hän ei uskonut.
Garber on polttohaudattu. Hänet hyväksyttiin vuonna 2004 postuumisti ”Disney-legendaksi”.
Filmografia.
Lähde:
Perses (titaani)

Perses (, "tuho, hävitys") oli titaani, joka liitettiin sotaa seuraavaan hävitykseen. Hänen oli yksi kolmesta Krioksen ja Eurybian pojasta; kaksi muuta olivat Astraios ja Pallas.
Hekaten kerrotaan useimmissa lähteissä olevan Perseseksen ja hänen vaimonsa Asterian, joka myös oli titaani, tytär
Doris McCarthy

Doris McCarthy CM, O.Ont (7. heinäkuuta 1910 Calgary – 25. marraskuuta 2010) oli kanadalainen kuvataiteilija. Hän tuli tunnetuksi maisemamaalauksestaan. Vaikka hän asui ja työskenteli pääasiassa Ontariossa, hän kiersi maalaamassa muun muassa Costa Ricassa, Espanjassa, Italiassa, Japanissa, Intiassa, Englannissa ja Irlannissa. Parhaiten hänet tunnetaan kanadalaisten maisemien kuvauksista.
McCarthy opiskeli vuosina 1926–1930 Ontario College of Artissa. Vuodesta 1932 hän toimi opettajana Toronton Central Technical Schoolissa. Jäätyään eläkkeelle 1972 hän teki myös ensimmäisen matkansa arktiseen ympäristöön. Myöhemmän uransa aikana hän piti muun muassa kursseja kirjallisuudesta Toronton yliopistossa. 
McCarthy julkaisi omaelämäkerralliset kirjat "A Fool in Paradise" (1990), "The Good Wine" (1991) ja "Ninety Years Wise" (2004). Hän oli Kanadan ja Ontarion ritarikuntien jäsen, voitti useita palkintoja ja kunnianosoituksia sekä lisäksi sai muun muassa mukaansa nimetyn gallerian Toronton yliopiston Scarboroughin-kampukselle.
Jean-Michel Charlier

Jean-Michel Charlier (30. lokakuuta 1924 Liège – 10. kesäkuuta 1989) oli belgialainen sarjakuvien käsikirjoittaja. Hän oli myös perustamassa maineikasta eurooppalaista sarjakuvalehteä "Pilote".
Elämä ja ura.
Charlier aloitti vuonna 1945 World Pressin piirtäjänä ja pääsi tekemään töitä "Spirou"-sarjakuvalehteen. Seuraavana vuonna hän ja piirtäjä Victor Hubinon loivat sarjakuvan "L'Agonie du Bismarck". Charlier teki käsikirjoitukset mutta myös osallistui piirtämiseen varsinkin laivojen ja lentokoneiden osalta. Vuonna 1947 hän ja Hubinon aloittivat pitkäikäisen lentoseikkailusarjakuvan "Buck Danny". Muutaman vuoden sisällä Charlier siirtyi kokonaan käsikirjoittajaksi Jijén suosituksesta.
Koska kustantaja Dupuis keskittyi tuolloin lähes kokonaan lehtien julkaisuun ja albumeja julkaistiin vain harvakseltaan, Charlier hankki lentolupakirjan vuonna 1949 ja oli hetken SABENA-lentoyhtiön leivissä.
Seuraavana vuonna Charlier palasi kuitenkin sarjakuvien pariin. Jälleen yhteistyössä Hubinon kanssa hän loi sarjakuvasankari Tiger Joen "La Libre Juniorille", joka oli viikoittainen sarjakuvaliite "La Libre Belgique" -lehdessä. Charlie jatkoi käsikirjoitusten tekoa yhä myös "Spiroulle" tehden yhteistyötä Eddy Paapen ("Valhardi") ja Albert Uderzon kanssa ("Belloy"). 
Charlier, Hubinon, Uderzo ja sarjakuvakäsikirjoittaja René Goscinny perustivat liiketoiminnallisen sarjakuvastudion Edifrancen ja "Pistolin"-lehden vuonna 1955 sekä merkittäväksi muodostuvan "Pilote"-lehden vuonna 1959. Charlier toimi päätoimittajana ja kirjoitti lisäksi kahta tarinaa ensimmäiseen numeroon: "Punapartaa" Hubinonin ja "Haikaralaivuetta" ("Tanguy ja Laverdure") Uderzon kanssa. "Haikaralaivueesta" tehtiin myöhemmin televisiosarja (1967–69), jonka nimi ranskaksi oli "Les Chevaliers du Ciel" ja jota englanniksi dubattuna esitettiin nimellä "The Aeronauts".
Charlier vieraili Yhdysvalloissa vuonna 1963. Se innoitti häntä luomaan villiin länteen sijoittuvan sarjakuvan "Fort Navajo", joka alkoi ilmestyä "Pilotessa". "Fort Navajon" nimi muuttui muotoon "Blueberry" sen päähenkilön mukaan. "Blueberryn" piirtäjäksi Charlier valitsi Jean Giraudin.
Toimitukselliset erimielisyydet pakottivat Charlierin luopumaan asemastaan "Pilote"-lehdessä ja hän siirtyi Ranskan television palvelukseen vuoteen 1976 saakka. Sen jälkeen hän oli kaksi vuotta päätoimittajana "Tintin"-lehdessä. Hän jatkoi "Blueberryn" ja "Buck Dannyn" kirjoittamista.
Jean-Michel Charlier kuoli Ranskassa Saint-Cloudissa vuonna 1989. Muut käsikirjoittajat, usein Charlierin jo aikaisemmin itsensä valitsemat, jatkoivat hänen sarjakuviensa kirjoittamista.
Kuorajärvi

Kuorajärvi on Lieksaan kuuluva kylä, joka sijaitsee noin 38 kilometriä Lieksan keskustasta etelään. Kylä rajautuu pohjoisessa Jaakonvaran kylään, etelässä ja idässä Ilomantsin kuntaan sekä lännessä Vuonislahden kylään. Lisäksi kylän alueella sijaitsee kolmen kunnan (Lieksan, Ilomantsin ja Enon) yhteinen rajapyykki.
Kylä on saanut nimensä karjalan kielen kalaa tarkoittavasta sanasta "kuore".
Kylä perustettiin 1670-luvulla jolloin se kuului vielä Vuonislahteen. Vuonna 1683 Kuorajärvi on kuitenkin jo esiintynyt omana kylänään. Talvisodan aikana koko kylä evakuoitiin läheisen itärajan vuoksi. Pääosa evakoista siirrettiin Keski-Suomeen ja Pohjois-Savoon. Jatkosodan aikana kylää ravisteli neuvostopartisaanien terrori: mm. Sormivaarassa ammuttiin 13 siviiliä, mukana naisia ja lapsia. Myös pienempiä kahakoita ja väijytyksiä tapahtui kylän alueella. Sormivaarassa on siviiliuhrien kunniaksi pystytetty muistomerkki.
Elinkeinoihin kuului ennen maatalouden ohella metsästys, kalastus ja keräilytalous. Riistaisat vaaramaisemat, järvi ja useat lammet takasivat toimeentulon. Myös puun uittaminen Kuorajokea pitkin Koitereeseen työllisti paikallista ja vierailevaa väestöä. Nykyään kylällä toimii yksi lypsykarjatila. Järven ympäristössä on useita kesämökkejä.
Himalajankivikkorastas

Himalajankivikkorastas ("Monticola cinclorhyncha") on Himalajan rinteillä pesivä varpuslintu. Suomenkielisestä nimestään huolimatta laji kuuluu sieppojen ei rastaiden heimoon. Lajin nimesi ja kuvaili Nicholas Aylward Vigors 1832.
Koko ja ulkonäkö.
Koiraan pää, kurkku, niska ja yläselkä ovat kirkkaansiniset ja muu yläosa musta, alapuolelta se on ruosteenpunainen. Siivellä on valkoinen laikku. Naaras on tumman oliivinruskea ja alapuolelta tummaviiruinen. Nuori lintu on kokonaan tumma valkoisin täplin. 
Esiintyminen.
Laji pesii Himalajan rinteillä noin 50 000–100 000 neliökilometrin alalla ja talvehtii Intiassa ja Pakistanissa. Lajin kanta on elinvoimainen. 
Elinympäristö.
Pesimäaikana mäntymetsissä ja kukkuloiden rinteillä, talvella tiheissä sulkeutuneissa metsissä.
Ravinto.
Syö selkärangattomia sekä marjoja ja hedelmiä.
Donald Bragg

Donald George Bragg (15. toukokuuta 1935 Penns Grove, New Jersey – 16. helmikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen seiväshyppääjä ja olympiavoittaja.
Don ”Tarzan” Bragg voitti Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa 1960 seiväshypyn ME-tuloksella 480, joka jäi viimeiseksi metalliseipäällä tehdyksi maailmanennätykseksi. Seuraavana vuonna hänen ennätyksensä ylitettiin lasikuituseipäällä. Rooman 1960 olympiakisoissa Bragg voitti kultaa tuloksella 470.
Philadelphiassa 13. helmikuuta 1959 190-senttinen ja 90-kiloinen Bragg hyppäsi epävirallisen halli-ME:n 481. Hän ei uskonut lasikuituseipäisiin ja lupasi suuria rahasummia sille, joka ylittäisi viisi metriä vanhalla terässeipäällä, mutta kukaan ei ole rahoja noutanut.
Paper Lace

Paper Lace on brittiläinen popyhtye. Se perustettiin alun perin vuonna 1967 nimellä Music Box, mutta nimi Paper Lace otettiin käyttöön vasta Phil Wrightin liityttyä yhtyeeseen rumpaliksi ja päävokalistiksi. Yhtye on kotoisin Nottinghamista. 
Paper Lace sai 1970-luvun puolessavälissä muutaman suuren hitin: 
Yhtyeen maine rakentuu pitkälti näiden laulujen varaan. Sen ainoat studioalbumit ovat "Paper Lace and Other Bits of Material" (1974) ja "First Edition" (1975). Tästä huolimatta se on jatkanut ajoittaisia esiintymisiään vuosikymmenen jälkeen.
Jäsenet.
http://www.carlopaulsantanna.com/
Alicia Rhett

Alicia Rhett (1. helmikuuta 1915 Savannah, Georgia – 3. tammikuuta 2014 Charleston, Etelä-Carolina) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja muotokuvamaalari, joka muistetaan parhaiten India Wilkesin roolista elokuvassa "Tuulen viemää" (1939).
Rhett syntyi Savannah’ssa, Georgian osavaltiossa. Hänen äitinsä oli liverpoolilainen maahanmuuttaja Isabelle Murdoch ja isänsä armeijan työntekijä ja insinööri Edmund M. Rhett. Isä kuoli tyttärensä varhaislapsuudessa, ja Alicia muutti äitinsä kanssa Charlestoniin, Etelä-Carolinaan, jossa hän ajan mittaan sai töitä teatterista.
Rhettin maine perustuu pitkälti yhteen elokuvaan. Hän sai roolinsa Hollywood-ohjaaja George Cukorin löydettyä hänet vuonna 1936. Pian Rhett kuitenkin palasi Etelä-Carolinaan ja vetäytyi elokuvamaailmasta 1941 ”sopivien roolien” vähyyden vuoksi.
Rhett harrasti kuvataidetta jo lyhyen näyttelijänuransa aikana. Hän piirsi kuvausten välissä muotokuvia ja sketsejä kanssanäyttelijöistä; myöhemmin hän maalasi muotokuvat mm. amiraali Louis E. Denfeldistä sekä Estellene P. Walkerista, jonka kuva on Etelä-Carolinan osavaltion kirjastossa. Hän myös kuvitti kirjoja, kuten "South Carolina Indians" -teoksen vuonna 1965.
Fred Hansen

Fred Hansen (29. joulukuuta 1940, Cuero, Texas) on entinen yhdysvaltalainen seiväshyppääjä ja olympiavoittaja.
Fred Hansen ylitti vuonna 1961 terässeipäällä tuloksen 457. Vuonna 1963 hän hyppäsi lasikuituseipäällä tuloksen 490, jolla hän oli sen vuoden maailmantilastossa jaetulla kymmenennellä sijalla. Kesällä 1964 hän paransi kahdesti maailmanennätystä. Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton maaottelussa 25. heinäkuuta hän hyppäsi lähes kaksi vuotta kestävän ennätyksen 528. Tokion 1964 olympialaisten yhdeksän tuntia kestäneessä kisassa Hansen ylitti 510 ja voitti kultamitalin ensimmäisenä lasikuituaikakauden seiväshyppääjänä. Hän päätti seiväshyppyuransa siihen.
Ammatiltaan Fred Hansen on hammaslääkäri.
Matteo Brighi

Matteo Brighi (s. 14. helmikuuta 1981 Rimini, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Hän pelaa AS Romassa.
Brighi on pelannut yhden maaottelun, vuonna 2002 Sloveniaa vastaan. Nuorten maajoukkueessa hän oli vakiopelaajia.
Vuoritalekana

Vuoritalekana ("Talegalla jobiensis") on kanalintujen lahkoon kuuluva lintulaji. Sen nimesi ja kuvaili Adolf Bernard Meyer vuonna 1874.
Koko ja ulkonäkö.
Lajista tunnetaan kaksi alalajia, nimialalaji "T. j. jobiensis" ja "T. j. longicaudus".
Esiintyminen.
Vuoritalekana elää Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin maailmanpopulaation koko on noin 10 000–1 000 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö.
Vuoritalekanan elinympäristöä ovat trooppiset ja subtrooppiset alavat metsät ja vuoristometsät.
Lisääntyminen.
Vuoritalekana rakentaa korkean pesäkummun kasveista ja naaras munii munansa tämän kummun sisään. Munat hautuvat lahoavien kasvien lämmössä. Laji käyttää myös helttatalekanan ("Aepypodius arfakianus") pesäkumpua tämän päätettyä pesimisensä.
Jeff Madsen

Jeff Madsen (s. 7. kesäkuuta 1985, Santa Monica) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Elämä.
Madsen kasvoi Los Angelesissa. Hän asui kotona kunnes pääsi Kalifornian yliopistoon opiskelemaan elokuvatutkimusta. Collegessa Madsen pääsi pelaamaan ensi kerran no limit texas hold'emia. Hän oli tosin muutama vuosi aiemmin pelannut pokeria Chumash Casinolla. 
Vuonna 2006 Madsen pääsi osallistumaan myös ensi kertaa World Series of Pokeriin täytettyään 21 vuotta. WSOP:sta muodostui Madsenille menestyksekäs hänen voitettuaan kaksi turnausta. 21-vuotiaana ja viisi viikkoa vanhana hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin WSOP-rannekkeen voittanut pelaaja (ennätyksen rikkoi seuraavana vuonna Steve Billirakis). Madsen valittiin myös WSOP:n vuoden pelaajaksi.
Keväällä 2007 Madsen oli kahdeksas WPT:n Bay 101 Shooting Stars -turnauksessa. Saman vuoden WSOP:ssa hän saavutti kaksi rahasijaa.
Madsen edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta.
Elokuussa 2007 Madsenin pokeriuran turnauspalkkiot ylittivät 1,6 miljoonaa dollaria..
Oulun asemakeskus

Oulun asemakeskus on Ouluun rautatieaseman alueelle suunniteltu matka- ja kauppakeskus. Keskuksen rakentamisen piti alkaa vuosina 2008–2009, mutta rakentamisen aloitus on viivästynyt.
Alueen asemakaava ja kansalaiskeskustelu.
Uutta asemakaavaa 3,2 hehtaarin kokoiselle alueelle haki maanomistaja VR-kiinteistöt. Kaupunki kaavoitti alueelle kaikkiaan runsaat 20 000 kerrosneliötä, joista varsinaista liikennepalvelujen tilaa on noin kahdeksan prosenttia, loput yrityksille myytävää liike- ja toimistotilaa. Kerroksia kauppakeskukseen tulee kahdesta kuuteen. Alue oli Oulussa ensimmäinen kaavoitushanke jossa kaavan suunnitteluvaiheessa käytettiin hyväksi 3D-virtuaalimallia.
Ympäristöministeriö, VR-Yhtymä Oy, Museovirasto, Ratahallintokeskus, Valtion kiinteistölaitos ja Metsäntutkimuslaitos olivat vuonna 1998 tehneet menettelytapasopimuksen valtakunnallisesti merkittävien rautatie- ja asema-alueiden suojelusta, jossa Oulun asemanseudulta säilytettävän arvoisiksi listattiin ainoastaan asemarakennus ja entinen asemaravintolarakennus. Kaava noudatti tätä sopimusta, vaikka asemakaavaa varten laaditun rakennushistoria selvityksessä lähes kaikki alueen rakennukset todettiin yhtä arvokkaiksi. Oulun asema-alueella on kymmenkunta rakennusta, joista vanhimmat ovat 1800-luvulta. 
Kaavaluonnos sai aikaan runsaasti keskustelua oululaisessa mediassa. Keskustelussa nousi päällimmäisiksi asioiksi vanhojen rakennusten suojelu ja kaavamuutos alueen suppea tarkastelu. Purettavien rakennusten, erityisesti sodanaikaisen sirpalesuojatun vara-aseman, kivikukon, ja punatiilisen VR:n entisen toimistorakennuksen säilytystarpeesta keskusteltiin vilkkaasti. Lisäksi keskustelussa nousi esille rautatie- linja-autoasemien välisen yhteyden parantaminen: hanke ei toteuta pitkään vireillä ollutta ajatusta yhdistää rautatieaseman ja viereisen linja-autoaseman toimintoja saman katon alle.. Laajentamalla kaavamuutosaluetta radan toiselle puolelle oltaisiin voitu samalla ratkaista sekä joukkoliikenteen ongelmia että säilyttää aseman vanhat rakennukset. 
Kaupunginvaltuusto vahvisti asemakaavan elokuussa 2005. Korkein hallinto-oikeus hylkäsi kaavasta tehdyt valitukset kesäkuussa 2007. Muotovirheen vuoksi Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus joutuu kuitenkin käsittelemään asemanseudun suojeluesityksen uudestaan: mikäli lausunto on suojelulle kielteinen hanke toteutuu, mikäli kielteinen, on koko asemakaava suunniteltava uudestaan.
Kauppakeskus.
Kauppakeskukseen sijoitetaan VR:n henkilöliikennepalveluiden lisäksi runsaasti kaupallista tilaa: erikoistavarakaupan liiketilaa, päivittäistavarakauppa, ravintoloita, hotelli ja toimistotilaa. Hanke on suunnitteluasteella ainakin vuoteen 2008. Hankkeesta on teetetty erilaisia visualisointeja ja virtuaalimalleja.
Adolf Bernard Meyer

Adolf Bernard Meyer (11. lokakuuta 1840 Hampuri – 5. helmikuuta 1911 Berliini) oli saksalainen antropologi ja lintutieteilijä.
Meyer oli Dresdenin antropologian ja kansatieteen museon professori. Hän matkusteli Indonesiassa, Filippiineillä ja Papua-Uudessa-Guineassa, ja kuvaili tieteelle useita uusia lintulajeja, kuten vuoritalekanan. Hän tutki myös kädellisiä. Hänen kunniakseen on nimetty ruskosirppinokka ("Epimachus meyeri").
The Zeta Project

The Zeta Project on yhdysvaltalainen Warner Bros. Animationin tuottama animaatiosarja, joka on Batman of the Futuresta tehty spin-off sarja. Sen loi Robert Goodman ja pääosissa esiintyivät Diedrich Bader ja Julie Nathanson. Sarja palkittiin vuosina 2001 ja 2002 WIN-palkinnolla ja se sai myös kaksi Daytime Emmy ehdokkuutta vuosina 2002 ja 2003.
Tarina.
Sarja kertoo päähahmosta nimeltä Infiltration Unit Zeta, joka on hallituksen suunnittelema robotti, jonka tehtävänä on tuhota kohteensa ja myös esittää sitä hologrammisen projektorin avulla. Erään tehtävän aikana Zeta koki kriisin itsensä kanssa hyvyydestä ja elämän tärkeydestä, jonka myötä se ei enää halunnut tappaa ketään. Samalla Zeta karkasi hallituksen palveluksesta, jolloin se sai peräänsä NSA agentteja. Heitä johtaa agentti Bennett, mukanaan agentit Lee, West ja Rush. Karkumatkallaan Zeta kohtaa 15-vuotiaan karkulaistytön, Ro Rowenin, jonka kanssa Zeta etsii luojaansa tohtori Seligiä, todistaakseen olevansa muuttunut hyväksi ja toivoen saavansa vapauden.
Jaksoluettelo.
1. tuotantokausi (2001)
2. tuotantokausi (2002)
Vastaanotto ja arvostelu.
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 The Zeta Projectin sijalle 73 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla.
Blemmyit

Blemmyit (; ) olivat nubialainen paimentolaisheimo, joka mainitaan useaan otteeseen roomalaisten historioitsijoiden kirjoituksissa. Keisariajalla blemmyit tekivät usein ryöstöretkiä Rooman hallitsemaan Aegyptuksen provinssiin. 
Joissakin kuvitteellisissa kirjoituksissa blemmyitä kuvataan afrikkalaiseksi tai intialaiseksi ihmisheimoksi, jonka jäsenillä ei ollut päätä, vaan heidän kasvonsa olivat heidän rinnassaan. Roomalainen maantieteilijä Plinius vanhempi kertoo heimon olemassaolosta "Naturalis historia" -teoksessa. Ennen Pliniusta Herodotos kertoo itäisessä Libyassa elävän paimentolaisia alavalla ja hiekkaisella alueella. Tämän alueen länsipuoli taas on vuoristoista ja metsien peittämää aluetta, jossa asuu villipetoja. Herodotoksen mukaan alueella elää päättömiä miehiä ("akefaloi"). Keskiajalla ihmisiä peloteltiin väittämällä, että tällaisia heimoja asuu tuntemattomilla mailla, Heimoja käytettiin myös verukkeena huonolle valloitusmenestyksille tuntemattomilla mailla.
Sastamala (pitäjä)

Sastamalan pitäjä eli Saastamala oli suuri Satakunnan historialliseen maakuntaan kuulunut pitäjä. Se lienee muodostunut jo 1200-luvulla. Sastamala-nimi esiintyi ensimmäisen kerran muodossa "Sastamall" eräässä kuningas Birger Maununpojan kirjeessä vuodelta 1300 tai 1303. Piispa Pentti Gregoriuksenpoika mainitsi Sastamalan itsenäisenä seurakuntana vuonna 1328.
Ennen Sastamalan kirkkopitäjää oli arkeologi Unto Salon mukaan olemassa kaksi rautakautista muinaispitäjää, Karkku ja "Tyrvää" (jälkimmäisen alkuperäisestä nimestä ei ole tietoa).
Keskiajalta lähtien Sastamala kuului 1300-luvulla syntyneeseen Kokemäenkartanon linnalääniin ja myöhemmin vuonna 1634 perustettuun Turun ja Porin lääniin. Vuonna 1412 Kokemäenkartanon lääni jaettiin kahteen kihlakuntaan, Ylä- ja Ala-Satakuntaan. Sastamala kuului Ylä-Satakuntaan. 
Kirkkopitäjä.
Sastamalan kirkkopitäjän seurakuntakirkkoon nykyisen Sastamalan kirkon paikalle vaelsi seurakuntaa Pohjanmaalta asti. Kirkkopitäjän keskuskirkot lienevät olleet erilaisia puisia kirkkoja ennen Sastamalassa vielä tänäkin päivänä seisovan harmaakivisen Sastamalan kirkon rakentamista 1500-luvulla. Kirkkopitäjä ulottui ”Näsijärvestä Pohjanlahteen ja nykyisen Vammalan seuduilta Pohjanmaan lakeuksien rajoille asti”. Siihen kuului myös koko pohjoinen Satakunta. 
Tästä kirkkopitäjästä muodostuivat alueen myöhemmät seurakunnat. Muistona Sastamalan pitäjän vanhoista eräomistuksista on myös Pohjanlahden rannalla sijaitsevan Merikarvian ruotsinkielinen nimi Sastmola. Kirkollisesti Merikarvian ei kuitenkaan uskota koskaan kuuluneen Sastamalaan, sillä se oli jo keskiajalla osa Ulvilan kirkkopitäjää, josta se erotettiin itsenäiseksi seurakunnaksi vuonna 1639. Siikainen puolestaan erosi Merikarviasta omaksi seurakunnakseen vuonna 1861.
Sastamalan hajoaminen ja uudelleen muodostuminen.
Myöhemmin Sastamala hajosi kahteen osaan. Sastamalasta irtaantui ensimmäisenä Kyrön pitäjä (Hämeenkyröstä-Kankaanpäästä Kyröjoen suistoon Pohjanlahdelle ulottuva alue), keskuksenaan Hämeenkyrö. Ala-Sastamalan alueesta kehittyivät Tyrvää, Vammala, Kiikoinen ja Kiikka. 
Pietari Brahen aikoina 1600-luvun alkupuolella, jolloin seurakuntia pilkottiin yleisemminkin, Sastamalasta irtautui Ylä-Sastamala eli Mouhijärvi, joka oli jo jonkin aikaa ennen irtautumista ollut kappeliseurakuntana. Ylä-Sastamalasta muodostuivat sittemmin Mouhijärvi, Suodenniemi ja Lavia. Viimeisenä seurakunnallisesti itsenäistyi Suoniemi vuonna 1908 (kunta perustettiin jo 1868). Tyrväätä eli Kallialaa nimitettiin Ala-Sastamalaksi.
Vammala erosi itsenäiseksi kauppalaksi Tyrväästä vuonna 1915, mutta jäi seurakunnallisesti osaksi Tyrväätä. Karkku ja Tyrvää liitettiin Vammalaan (kaupunki vuoden 1965 alusta lukien) sekä Suoniemi silloiseen Nokian kauppalaan vuoden 1973 alussa. Vuonna 1993 Mouhijärvi siirtyi Turun ja Porin läänistä Hämeen lääniin. 
Uusi Sastamalan kaupunki syntyi vuoden 2009 alussa, kun Vammala, Mouhijärvi ja Äetsä yhdistyivät; Suodenniemi oli liitetty Vammalaan jo vuoden 2007 alussa. Lisäksi Kiikoinen yhdistettiin Sastamalaan vuoden 2013 alussa.
Otto Finsch

Friedrich Hermann Otto Finsch (8. elokuuta 1839 Warmbrunn, Sleesia – 31. tammikuuta 1917 Braunschweig) oli saksalainen kansatieteilijä, luonnontutkija ja tutkimusretkeilijä.
Finsch matkusti 19-vuotiaana vuonna 1859 Bulgariaan lintutieteelliselle tutkimusmatkalle ja yksityisopettajaksi. Vapaa-ajallaan hän opiskeli luonnonhistoriaa ja julkaisi Bulgarian linnustoa käsittelevän kirjoituksen "Journal fur Ornithologie"-sarjassa. Hän sai apulaishoitajan viran Hollannin kansallisesta luonnonhistoriallisesta museosta Leidenissa. Vuonna 1864 hänestä tuli museonhoitaja Bremeniin. 1876 hän tutki yhdessä Alfred Edmund Brehmin kanssa Turkestania ja Luoteis-Kiinaa. Näihin aikoihin hän toimi myös Hermann Schlegelin apulaisena.
Finsch luopui virastaan 1878 voidakseen matkustella. Vaimonsa Josephinen kanssa hän vieraili Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Polynesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. 1882 hän palasi Saksaan. 1884 hän matkusti takaisin Uuteen-Guineaan Otto von Bismarckin Keisarillisena komissaarina ja neuvotteli alueen koillisosasta Saksan protektoraatin, johon kuuluivat myös Uusi-Britannia ja Uusi-Irlanti. Alue nimettiin Keisari Wilhelmin maaksi ja Bismarckinmereksi. Alueen pääkaupunki nimettiin Finschhafeniksi hänen kunniakseen. Finsch purjehti ensimmäisenä eurooppalaisena Sepikjokea, noin 50 kilometriä suistosta sisämaahan, ja hän nimesi joen "Kaiserin Augustaksi".
Palattuaan Berliiniin Finsch toimi kaksi vuotta Uuden-Guinean komppanian neuvonantajana. 1898 hänet valittiin Leidenin valtionmuseon lintukokoelmien hoitajaksi. 1904 hän sai viran Braunschweigin kunnallisen museon kansatieteellisen osaston johtajana.
Finsch nimesi useita lintulajeja, kuten ruskosirppinokan ("Epimachus meyeri") Adolf Bernard Meyerin kunniaksi. Finschin kunniaksi on nimetty muutama papukaijalaji: lila-amatsoni ("Amazona finschi") ja harmaapääkaija ("Psittacula finschii").
Agadirin maanjäristys

Agadirin maanjäristys sattui Marokossa 29. helmikuuta 1960 kello 23:40 paikallista aikaa. Maanjäristys sattui eteläistä Marokkoa ja Agadirin kaupunki tuhoutui. Agadirin maanjäristys oli Marokon tuhoisin järistys koskaan. Maanjäristyksen tarkkoja uhrimääriä ei tiedetä, mutta arviolta siinä kuoli noin 12 000 ihmistä ja 12 000 loukkaantui.
Phil Rizzuto

Philip Francis (Phil) Rizzuto (25. syyskuuta 1917 – 14. elokuuta 2007) oli yhdysvaltalainen Major League Baseball -pelaaja ja urheiluselostaja. Hän syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, ja pelasi New York Yankeesille vuosina 1941–1942 ja 1946–1956. Uran keskeytti tilapäisesti palvelu Yhdysvaltain laivastossa toisessa maailmansodassa. Hän tuli myöhemmällä urallaan tunnetuksi televisiosta ja radiosta, ja hänelle myönnettiin muun muassa Babe Ruth -palkinto 1951 sekä vuonna 1994 paikka Baseball Hall of Famesta. Vuonna 1950 hän oli American Leaguen "Most Valuable Player".
Useat lähteet antavat Rizzuton syntymäajankohdaksi vuoden 1918, mutta hän on tunnustanut muunnelleensa totuutta iästään uransa alkuvaiheina, mikä antaa oikeaksi syntymäajaksi päivämäärän 25. syyskuuta 1917.
Rizzuto menehtyi 14. elokuuta 2007 kärsittyään viimeisinä vuosinaan huomattavan heikosta terveydestä. Hän eli hoitokodissa New Jerseyn West Orangessa.
Lisa Edelstein

Lisa Edelstein (s. 21. toukokuuta 1966 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa "House", josta hän sai vuonna 2005 Satellite-palkinnon.
Edelstein aloitti ammattinäyttelijänä opiskeluaikoinaan New Yorkin yliopiston Tisch School of the Arts -taidekoulussa. Hän näytteli lukuisissa pikku teattereissa useissa eri produktioissa sekä käsikirjoitti ja sävelsi aids-aiheisen musikaalin "Positive Me", jossa hän myös itse esiintyi. 
Edward Nortonin ohjaamassa elokuvassa "Usko koetuksella" ("Keeping the Faith") Edelstein näytteli Ben Stillerin aerobicia harrastavaa tyttöystävää. Muita elokuvia joissa hän on esiintynyt ovat muun muassa "Mitä nainen haluaa", "Isi hoitaa", "Elämä on ihanaa", "Mrs. Harris", "Fathers and Sons", "Petollinen suunnitelma" ("Susan’s Plan"), "Menetyksen tuska" ("I’m Losing You"), "Donut Holes" ja "Grilled".
Edelstein on näytellyt televisiosarjoissa mitä erilaisimmissa rooleissa. Hän on näytellyt ilotyttöä "West Wingissä" ja James LeGrosin transsukupuolista poikaystävää "Ally McBealissa" ja vieraillut monissa muissakin televisiosarjoissa, kuten "Oikeus ja kohtuus", "Frasier", "Teho-osasto" ja "Ilman johtolankaa".
Mika Kaurismäen elokuvassa "LA Without a Map" (1998) hän näytteli Sandran roolia.
Edelstein seurusteli jonkin aikaa suomalaisen joogaopettaja Petri Räisäsen kanssa, mutta he erosivat vuonna 2008.
Yoshiyuki Tsuruta

Yoshiyuki Tsuruta (; 1. marraskuuta 1903 – 24. heinäkuuta 1986) oli japanilainen uimari ja olympiavoittaja.
Tsuruta oli ensimmäinen japanilainen uinnin olympiavoittaja. Hän voitti 200 metrin rintauinnin olympiakultaa kahdesti. Amsterdamin 1928 kisoissa hän ui olympiaennätyksen 2.48,8 ja voitti Saksan Erich Rademacherin 1,8 sekunnilla. Los Angelesin 1932 kisoissa Tsuruta ui välierässä ajan 2.45,4 ja hävisi maanmiehelleen Reizo Koikelle. Finaalissa Tsuruta ui uudelleen saman ajan ja se riitti voittoon.
Tsuruta valittiin International Swimming Hall of Fameen 1968.
Juovavaanija

Juovavaanija ("Aplocheilus lineatus" vanh. "Haplochilus lineatus") on pitkänomainen, Intiasta kotoisin oleva vanhanmaailman killeihin kuuluva kala, joka oli aikaisemmalta nimeltään juovasukkulakala. Myös afrikkalaista kiilavaanijaa ("Epiplatys dageti") on kutsuttu juovavaanijaksi tai juovavaanijakalaksi.
Koko ja ulkonäkö.
Juovavaanija kasvaa noin kymmenen senttiä pitkäksi. Se on vartaloltaan pitkulainen. Erilaisia värimuotoja on muutamia, joissa on enemmän tai vähemmän selvät raidat ja vihreän tai kullan sävyinen väritys.
Alkuperä.
Juovavaanija on kotoisin Etelä- ja Keski-Intiasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Jos juovavaanijoiden halutaan lisääntyvän akvaariossa, yhtä koirasta kohti pidetään vähintään kaksi naarasta. Kutuakvaarion pintaa pitää peittää kelluvien kasvien tiheikkö, johon kalat kutevat. Mätimunat kuoriutuvat 12–14 päivässä.
Vesiolot ja ravinto.
Juovavaanijalle sopivan veden pH on 6–7,5, dH &lt; 15, lämpötila 22–30 °C.
Yasuji Miyazaki

Yasuji Miyazaki (; 15. lokakuuta 1916 – 30. joulukuuta 1989) oli japanilainen uimari ja olympiavoittaja
Miyazaki voitti 15-vuotiaana Los Angelesin olympiakisoissa vuonna 1932 kaksi kultamitalia. Hän ui 100 metrin vapaauinnin välierässä olympiaennätyksen 58,0 ja voitti finaalissa ajallaan 58,2 maanmiehensä Tatsugo Kawaishin 0,4 sekunnilla. Toisen kultamitalin Miyazaki sai 4 x 200 metrin vapaauintiviestissä, jossa Japani ui maailmanennätyksen 8.58,4. Miyazaki ui viestin ensimmäisen osuuden.
Miyazaki valittiin International Swimming Hall of Fameen 1981.
Kusuo Kitamura

Kusuo Kitamura (; 9. lokakuuta 1917 – 6. kesäkuuta 1996) oli japanilainen uimari ja olympiavoittaja
Kitamura voitti 14-vuotiaana Los Angelesin 1932 olympiakisoissa 1500 metrin vapaauinnin kultamitalin. Hän on yhä nuorin miesten uinnin olympiavoittaja.
Kitamura valittiin International Swimming Hall of Fameen 1965.
Fight Club (kirja)

Fight Club on Chuck Palahniukin ensimmäinen julkaistu romaani vuodelta 1996. Elokuvaversion ohjasi vuonna 1999 David Fincher.
Juoni.
Kirja kertoo nimettömästä kertojasta, joka vihaa elämäänsä ja työtään autoja valmistavassa yhtiössä. Tyytymättömyys ja jatkuvat työmatkat eri aikavyöhykkeille aiheuttavat hänelle unettomuutta, johon ei tunnu auttavan muu kuin tukiryhmissä käyminen. Vaikkei hänellä mitään ryhmien käsitteleviä sairauksia olekaan, kertoja saa rauhassa käydä niissä, kunnes toinen hänen kaltaisensa "turisti", Marla Singer, ilmaantuu pilaamaan tunnelman. Hieman myöhemmin hän tapaa Tyler Durdenin, joka suostuu majoittamaan kertojan kotiinsa sen jälkeen, kun hänen oma asuntonsa tuhoutuu räjähdyksessä. Tyler pyytää vastapalvelukseksi ainoastaan, että kertoja löisi häntä niin kovaa kuin pystyy. Molempien huomattua saavansa suurta nautintoa tappelemisesta he yhdessä perustavat Fight Clubin (tappelukerhon), jossa tavalliset työssä käyvät miehet illalla hakkaavat toisiaan ilman kenkiä, ilman solmioita ja ilman paitoja. 
Henkilöt.
Kertoja.
Kertoja on nimeämättä jätetty mies, jonka näkökulmasta tarinan tapahtumat koetaan. Hän kärsii unettomuudesta, johon ei tunnu auttavan muu kuin erilaisissa tukiryhmissä käyminen.
Tyler Durden.
Tyler on nihilisti ja kulutusyhteiskunnan vastustaja. Hän työskentelee öisin ja aiheuttaa työnantajilleen jatkuvasti vaikeuksia. Hän on myös toinen fight clubin, tappelukerhon, perustajista. 
Marla Singer.
Nainen, jonka kertoja tapaa käydessään tukiryhmissä, ja joka estää häntä nauttimasta niistä samalla tavalla kuin ennen. Myöhemmin Marlasta tulee Tylerin rakastajatar.
Robert "Bob" Paulson.
Kertoja tapaa Robertin kivessyöpäryhmässä. Hän on entinen kehonrakentaja, joka sairastui steroidien takia kivessyöpään. Bob osallistuu myös tappelukerhoihin.
Crash! Boom! Bang!

Crash! Boom! Bang! on ruotsalaisen pop-yhtye Roxetten kuudes albumi. Se julkaistiin vuonna 1994. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Sleeping In My Car” sekä nimikappale ”Crash! Boom! Bang!”.
Albumin kappaleita on nauhoitettu EMI:n studiossa Tukholmassa, Mayfair Studioissa Lontoossa, Capri Digital Studioissa Isola Di Caprissa Italiassa sekä Tits &amp; Ass Studiossa Halmstadissa.
Andie MacDowell

Rosalie Anderson ”Andie” MacDowell (s. 21. huhtikuuta 1958 Gaffney, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Andie MacDowell aloitti uransa mallina ja siirtyi sitten elokuviin. Hänen uransa kulta-aikaa oli 1990-luvun alkupuoli. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "Seksiä, valheita ja videonauhaa" (1989), "Green Card" (1990), "Hudson Hawk – varkaista parhain" (1991), "Päiväni murmelina" (1993), "Short Cuts – oikopolkuja" (1993), "Bad Girls – naiset satulassa" (1994), "Neljät häät ja yhdet hautajaiset" (1994), "Sodan kukat" (2000) ja "Talo Dublinissa" (2005).
Yksityiselämä.
MacDowell on ollut kaksi kertaa naimisissa, mutta kumpikin avioliitto on päättynyt eroon. Ensimmäisestä liitostaan hänellä on kolme lasta.
Kiilavaanija

Kiilavaanija ("Epiplatys dageti dageti", entinen juovavaanijakala) on pitkänomainen, Afrikasta kotoisin oleva "Nothobranchiidae"-heimon hammaskarppikala.
Koko ja ulkonäkö.
Kiilavaanija kasvaa noin kuusi senttiä pitkäksi. Se on vartaloltaan pitkulainen, voimakkaan pystyraitainen. Raidat eivät ulotu selkään asti.
Alkuperä.
Kiilavaanija on kotoisin Länsi-Afrikasta: Liberiasta ja Ghanasta. Kaupoissa myytävät Kiilavaanijat ovat kasvatettuja eivätkä luonnosta pyydystettyjä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Kiilavaanija on pieni ja vilkas petokala.
Vesiolot ja ravinto.
Kiilavaanija on peto, ja syö lihapitoista ruokaa , johon voi kuulua myös hiutaleita.
Lämpötilaksi suositellaan 20–23 °C, pH:ksi 6–7 ja kovuudeksi dGH 4.0 - 12.0 N.
Masanori Yusa

Masanori Yusa (遊佐正憲 "Yusa Masanori", 8. tammikuuta 1915 – 8. maaliskuuta 1975) oli japanilainen uimari ja olympiavoittaja.
Yusa voitti kultamitalin Japanin viestijoukkueen toisen osuuden uimarina Los Angelesin 1932 olympiakisojen 4 x 200 metrin vapaauintiviestissä ja ensimmäisen osuuden uimarina Berliinin 1936 olympiakisojen samassa lajissa. Kummallakin kerralla Japanin joukkue ui maailmanennätyksen, jota se paransi kisojen välilläkin. Berliinin kisoissa Yusa sijoittui 100 metrin vapaauinnissa hopealle. Hän sivusi välierässä maanmiehensä Masaharu Taguchin alkuerässä uimaa olympiaennätystä 57,5, mutta finaalin voitti selvästi Unkarin Ferenc Csik.
Nettineutraliteetti

Nettineutraliteetti (engl. "net neutrality") eli verkkoneutraliteetti eli tietoverkon tasa-arvoisuus on termi, jota käytetään internet-palveluntarjoajia koskevan säätelyn yhteydessä. Termin täsmällinen määritelmä vaihtelee, mutta useimmiten tärkeimpänä periaatteena on, että internet-palveluntarjoajien pitää käsitellä kaikkea verkkoliikennettä samanarvoisesti.
Verkon neutraalius on ollut historiallisesti tarkasteltuna eräänlainen selviö, mutta 2000-luvun aikana erityisesti Yhdysvalloissa verkon neutraaliuden kannattajat ovat kokeneet uhkaksi sen, että internet-palveluntarjoajat alkavat käyttää valtaansa verkkoliikenteen hallintaan, esimerkiksi tarjoamalla hyvän toiminnallisuuden omistamilleen verkkopalveluille ja heikomman toiminnallisuuden kilpailijoiden palveluille. Tähän on suurena vaikuttimena se, että suuret internet-palveluntarjoajat ovat osa viestintä- ja viihdepalvelujen yhtymiä. Useimpien määritelmien mukaan on tehtävä ero palvelutarjoajien suhteen tehtävälle painotukselle ja protokollatasolla tapahtuvalle painotukselle (Quality of Service). Edeltävä on nähty haitallisena asiana (esimerkiksi puhelinoperaattorille, joka tarjoaa muiden palveluiden ohella Internet-puhelinpalvelua, ei tulisi antaa omassa verkossaan etusijaa omille palveluilleen muiden operaattorien kustannuksella), kun taas jälkimmäinen on koettu tarpeelliseksi (mikäli palveluntarjoaja kokee tarpeelliseksi madaltaa kaikkien tiettyä protokollaa käyttävien vertaisverkkojen prioriteettia ja korottaa kaikkien tiettyä protokollaa käyttävien videopalvelujen prioriteettia, tämä ei ole haitallista mikäli se ei koske tiettyä nimenomaista palvelua, vaan kaikkia samaa protokollaa koskevia palveluita).
EU:ssa nettineutraliteetti on turvattu asetuksella.
Masaru Furukawa

Masaru Furukawa (; 6. tammikuuta 1936 – 21. marraskuuta 1993) oli japanilainen uimari ja olympiavoittaja
Furukawa hallitsi rintauintia 1950-luvun puolivälissä, kun perhosuinti oli erotettu siitä omaksi lajikseen. Hän ui useita maailmanennätyksiä ja voitti kultaa 200 metrin rintauinnissa Melbournen 1956 olympiakisoissa. Furukawa ui suurimman osan matkasta veden alla mutta vuoden 1956 jälkeen sääntöjä muutettiin ja pitkät sukellukset kiellettiin. Päätös lopetti Furukawan valtakauden, ja ennätyslistoille alettiin kirjata uusien sääntöjen mukaisia tuloksia. Vasta vuonna 1961 Yhdysvaltain Chet Jastremski ui Furukawan aikoja nopeammat viralliset maailmanennätykset 100:n ja 200 metrin rintauinnissa.
Furukawa valittiin International Swimming Hall of Fameen 1981.
Sara Ramírez

Sara Ramírez (s. 31. elokuuta 1975 Mazatlán, Sinaloa, Meksiko) on meksikolais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on näytellyt tohtori Callie Torresia sairaalamaailmaan sijoittuvassa draamasarjassa "Greyn anatomia". 
Ramírezin ollessa kahdeksanvuotias hänen vanhempansa erosivat ja hän muutti äitinsä kanssa San Diegoon, Kaliforniaan. Valmistuttuaan San Diego School of Creative and Performing Artsista hän meni New Yorkin Juilliard Schooliin, jossa hän kehitti taitojaan alttolaulajana.
Ramírez teki ensiesiintymisensä Broadwaylla, jossa hän näytteli Wahzinakia Paul Simonin ja Derek Walcottin näytelmässä "The Capeman" vuonna 1998. Muita musikaaleja, joissa hän on esiintynyt, ovat olleet muun muassa "A Class Act" ja "Dreamgirls", molemmat vuodelta 2001.
Ramírez liittyi ABC:n "Greyn anatomian" näyttelijäkaartiin sarjan toisella tuotantokaudella tohtori Callie Torresina. Sarjan kolmannella kaudella hänen hahmostaan tehtiin vakituinen. Eräässä "The Oprah Winfrey Show’n" "Greyn anatomiaan" keskittyneessä jaksossa Ramírez paljasti ABC:n pitäneen hänen esiintymisestään "Spamalot"-musikaalissa ja tarjonneen hänelle roolia mihin tahansa hänen haluamaansa ABC:n sarjaan. Ramírez valitsi "Greyn anatomian", koska piti sarjasta. Vuosina 2021–2022 Ramírez nähtiin "And Just Like That..." -sarjassa.
Ramírez on biseksuaali ja muunsukupuolinen.
Chris Warren jr.

Christopher King Oneal Warren Jr. (s. 15. tammikuuta 1990 Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvan "High School Musical" Zekenä mutta myös saippuasarjassa "Kauniit ja rohkeat".
Special D.

Special D. (oikealta nimeltään Dennis Horstmann, s. 16. syyskuuta 1980, Hampuri) on saksalainen DJ sekä dancemusiikkia tekevä artisti. Hän on suosittu erityisesti Alankomaissa, missä hän voitti "Best Dance International" -palkinnon. Hän on myös suosittu Pohjois-Amerikassa.
Hänen tunnetuin kappaleensa on "Come With Me", jonka sijoitus Britannian singlelistalla oli 6.
Fortissimo

Fortissimo on Hurriganesin yhdeksäs albumi, joka julkaistiin vuonna 1981.
Janne Louhivuori korvasi levyllä kitaristina bändistä erotetun Albert Järvisen. Louhivuori tuli mukaan yhtyeeseen siinä vaiheessa, kun albumia oli jo alettu suunnitella ja joitain kappaleita säveltää sekä harjoitella Järvisen kanssa.
Albumi on äänitetty Polar Studioilla Tukholmassa Leif Masesin toimiessa äänittäjänä.
Albumista on myönnetty kultalevy vuonna 1982, ja sitä on myyty Musiikkituottajien tilaston mukaan 29 085 kpl.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli