tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Belgian Grand Prix 1992

Belgian Grand Prix 1992 oli Formula 1 -sarjan 528. osakilpailu. Se ajettiin 30. elokuuta 1992 Circuit de Spa-Francorchamps -radalla. Kilpailun voitti Michael Schumacher, jolle voitto oli uran ensimmäinen. Schumacher saavutti samalla uransa ensimmäisen nopeimman kierroksen.Kilpailun aikana johdossa oli neljä kuljettajaa Ayrton Senna, Nigel Mansell, Riccardo Patrese ja Michael Schumacher.
Raid (hyönteismyrkky)

Raid on amerikkalaisen S. C. Johnson &amp; Son -yhtiön tuottama sarja hyönteismyrkkyjä, joita Suomessa edustaa Oy Transmeri Ab. Tuoteperhe tuotiin markkinoille vuonna 1956. Suomessa tuote on tullut tunnetuksi tv-mainonnassa käytetystä "Raid tappaa talossa ja puutarhassa" sloganista.
Toiminta.
Raidin toiminta perustuu pyretriinien ja piperonyylibutoksidin (PBO) yhteisvaikutukseen. Pyretriinit ovat hermomyrkkyjä, joita saadaan eräistä afrikkalaisista päivänkakkaralajeista (mm. "Chrysanthemum cinerariaefolium"). Niille ominaista on hyvin alhainen myrkyllisyys linnuille ja nisäkkäille, kun taas kaloille ja useimmille selkärangattomille ne ovat sitä vastoin hyvin myrkyllisiä. Ero johtuu lintujen ja nisäkkäiden elimistön kyvystä hajottaa molekyylit hyvin nopeasti. Luonnosta peräisin olevina yhdisteinä ne ovat myös biologisesti hajoavia ja mikrobit hajottavat luontoon päätyneen pyretriinin nopeasti.
Alun perin Raidin vaikuttavana aineena oli nimenomaan ensimmäinen synteettisesti valmistettu pyretroidi, alletriini. Myöhemmin tuotteisiin on lisätty myös muita pyretroideja, joka on laajentanut niiden käyttömahdollisuuksia. Pyretriinit sitoutuvat hermosolun aksonin pinnalla oleviin proteiineihin, jotka muodostavat hermoimpulssia kuljettavia jänniteherkkiä natriumkanavia. Pyretriinimolekyylin tarttuminen proteiiniin pakottaa natriumkanavan auki, 
jolloin hermosolu johtaa sähköä jatkuvasti. Näin eliö ei enää kykene koordinoimaan hermosignaalien kulkemista ja seurauksena on voimakkaita pakkoliikkeitä ja lopulta kuolema.
Piperonyylibutoksidi (PBO) on safrolista kehitetty synteettinen yhdiste, joka estää solussa olevan sytokromi P450 -entsyymin 
toimintaa. Sytokromi P450 on tärkeä entsyymi niissä solunsisäisissä reaktioketjuissa, joita pitkin useimpien hyönteismyrkkynä käytettyjen molekyylien hajoaminen tapahtuu. PBO:n vaikutus estää siis soluja hajottamasta varsinaista myrkyllistä ainesosaa, joka pääsee näin vaikuttamaan tehokkaammin ja pitempään. Tehostetun vaikutuksen takia itse myrkyllisen ainesosan määrää voidaan vähentää, mistä syystä PBO on suosittu lisäaine monissa hyönteiskarkotteissa. Piperonyylibutoksidi ei ole kovinkaan myrkyllistä nisäkkäille, mutta aiheuttaa suurina määrinä ripulia ja oksentelua.
Harriet Smithson

Henrietta Constance ”Harriet” Smithson (18. maaliskuuta 1800 Ennis, Irlanti – 3. maaliskuuta 1854 Pariisi) oli irlantilainen näyttelijätär sekä ranskalaisen säveltäjän Hector Berliozin vaimo vuosina 1833–1840. 
Smithson aloitti näyttelijänuransa jo vuonna 1815 Dublinissa. Lontoon-debyyttinsä hän teki kolme vuotta myöhemmin, ja vaikka hän sai Englannissa osakseen vain vähäistä suosiota, Pariisissa hänet otettiin vastaan erittäin suotuisasti. 
Berlioz kuului Smithsonin ihailijoihin. Pari avioitui, mutta liitto päättyi eroon seitsemän vuotta myöhemmin. Berliozille ja Smithsonille syntyi yksi lapsi, laivaston komentaja Luis (s. 14.8.1834); poika menehtyi keltakuumeeseen Havannassa 5. kesäkuuta 1867.
Smithson innoitti Berliozia säveltämään "Fantastisen sinfonian".
Béjan kuvernementti

Béja () on yksi Tunisian 24 kuvernementista. Se sijaitsee Pohjois-Tunisiassa ja sen pääkaupunki on Béja. Kuvernementissa on 303 032 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 3 558 neliökilometriä.
Brokopondon tekojärvi

Brokopondon tekojärvi, viralliselta hollanninkieliseltä nimeltään "Prof. Dr. Ir. W. J. van Blommesteinmeer" tai "Brokopondostuwmeer", on suuri tekojärvi Surinamen koillisosassa. Sen pinta-ala on 1 560 km², sen valuma-alueen pinta-ala on 12 200 km². Järvi tehtiin Brokopondo-hankkeen yhteydessä Surinamejoen poikki rakennetun padon avulla. Pato valmistui 1965, mutta altaan täyttyminen kesti vuoteen 1971. Noin 5000 ihmistä joutui muuttamaan tekojärven alle jääneeltä alueelta.
Pato rakennettiin tuottamaan sähköä bauksiittikaivoksille alumiinintuotantoon. Noin neljännes sähköntuotannosta menee pääkaupunki Paramaribon yleiseen kulutukseen.
Järvi on saanut nimen jaavalaissyntyisen hollantilaisen vesiasiantuntijan Willem Johan van Blommesteinin mukaan.
Yves Leterme

Yves Camille Désiré Leterme (s. 6. lokakuuta 1960 Wervik) on belgialainen poliitikko, joka toimi Belgian pääministerinä ensin maalis–joulukuussa 2008 ja myöhemmin marraskuusta 2009 huhtikuuhun 2010 saakka. Tämän jälkeen Belgiassa oli pitkä hallituskriisi, jonka vuoksi Leterme oli toimitusministeristön pääministerinä aina joulukuuhun 2011 asti.
Pääministerinä.
Johdettuaan kristillisdemokraattisen CD&amp;V-puolueensa vaalivoittoon Belgian parlamenttivaaleissa kesäkuussa 2007 ja saatuaan suuren äänisaaliin hän oli vahva ehdokas maan seuraavaksi pääministeriksi. Kuningas Albert II nimittikin hänet hallitusmuodostajaksi, mutta ns. oranssi-sinisen hallituksen muodostamisneuvottelut epäonnistuivat, ja Leterme erosi tehtävästä 23. elokuuta 2007. Kuningas nimitti hänet toistamiseenkin hallitusmuodostajaksi, mutta tämäkin kerta päätyi Letermen eroon 1. joulukuuta 2007.
Hallituskriisi ratkesi, kun vaalit hävinnyt entinen pääministeri Guy Verhofstadt kokosi väliaikaishallituksen, johon Leterme tuli varapääministeriksi vastuualueenaan valtion varat. Seuraten aiempaa ilmoitustaan Verhofstadt astui sivuun pääministerin toimesta 23. maaliskuuta 2008 mennessä ja kuningas nimitti 20. maaliskuuta Letermen pääministeriksi.
Oltuaan pääministerinä vain muutamia kuukausia Leterme jätti 14. heinäkuuta kuninkaalle eronpyyntönsä epäonnistuttuaan esittelemään Belgian hallintouudistuksen parlamentille luvatussa aikataulussa. Kuningas ei kuitenkaan myöntänyt eroa, joten Letermen hallitus jatkoi toimessaan. Leterme jätti 19. joulukuuta 2008 uudelleen eronpyyntönsä, jonka kuningas tällä kertaa hyväksyi. Eronpyynnön syynä oli Fortis-pankin myyntiin BNP Paribasille liittynyt jupakka.
Leterme nousi uudelleen hallitukseen, tällä kertaa ulkoministeriksi, seuraajansa Herman Van Rompuyn pääministerikaudella. Van Rompuy valittiin marraskuussa 2009 Eurooppa-neuvoston ensimmäiseksi pysyväksi puheenjohtajaksi (jota nimitetään joskus harhaanjohtavasti "Euroopan unionin presidentiksi"), ja Leterme nimitettiin 25. marraskuuta uudestaan pääministeriksi.
Eronpyyntönsä Leterme jätti kuninkaalle 22. huhtikuuta 2010 Flaamien liberaalipuolueen jätettyä aiemmin hallituksen johtuen kiistasta, joka koski ranskankielisten oikeuksia hollanninkielisellä alueella Brysselin ympäristössä.
Yves Leterme joutui noloon tilanteeseen, kun 21. heinäkuuta 2007 RTBF:n toimittaja pyysi häntä laulamaan Belgian kansallislaulun "La Brabançonnen" ja Leterme alkoikin laulamaan Ranskan kansallislaulua "Marseljeesia". Samassa yhteydessä häneltä kysyttiin, miksi 21. heinäkuuta oli Belgian kansallispäivä. Letermen mukaan Belgian perustuslaki astui tuolla päivämäärällä voimaan, vaikka todellisuudessa kansallispäivää vietetään maan ensimmäisen kuninkaan Leopold I:n valtaannousun vuosipäivänä.
Louis François Boufflers

Louis François Boufflers (oik. Louis François, Boufflersin herttua) (10. tammikuuta 1644 – 20. elokuuta 1711 Fontainebleau) oli ranskalainen kenraali ja Ranskan marsalkka.
Hän palveli Afrikassa vuonna 1662, Ranskan–Hollannin sodassa ja yhdeksänvuotisessa sodassa. Vuonna 1693 hänestä tuli Ranskan marsalkka.
Kärpänen II

Kärpänen II () on vuonna 1989 valmistunut yhdysvaltalainen tieteiskauhuelokuva, jonka on ohjannut Chris Walas. Pääosissa olivat Eric Stoltz ja Daphne Zuniga. Elokuva on jatko-osa vuonna 1986 valmistuneelle "Kärpäselle". John Getz oli ainoa ensimmäisen elokuvan näyttelijä, joka palasi rooliinsa jatko-osassa.
Stoltzin esittämän Martin Brundlen isä oli tiedemies Seth Brundle, joka muuttui ihmiskärpäseksi edellisessä elokuvassa.
Elokuva menestyi hyvin lippuluukulla, mutta useiden kriitikkoiden mielestä elokuva oli tasoltaan edeltäjäänsä huonompi.
Juoni.
Veronica Quaife kuolee synnytykseen ja Bartok Industriesin omistaja, Anton Bartok, ottaa pojan huollettavakseen. Hänen tarkoituksenaan on hyötyä Martinin ainutlaatuisista kyvyistä, jotka hän peri isältään.
Martin kasvaa aikuiseksi jo viidessä vuodessa johtuen hänen perimästään. Martin tiedostaa olevansa erilainen kuin muut ihmiset, mutta ei tiedä mistä se johtuu. Bartok tarjoaa Martinille työtä Seth Brundlen teleporttien parissa. Bartokin on tiedemiehineen yrittänyt viimeisten viiden vuoden aikana saada teleportit toimimaan, mutta eivät ole onnistuneet. Mies toivoo Martinin voivan saavan päätökseen isänsä aloittaman työn.
Martinin ahertaessa teleporttien kimpussa hän ystävystyy Beth Loganin kanssa. Lopulta teleportit saadaan toimintaan. Martin saa selville totuuden isästään, itsestään, Bartokin aikeista ja mahdollisesta parannuskeinosta. Parannuskeinossa on tarkoituksensa vaihtaa Martinin hyönteisgeenit toisen ihmisen terveisiin geeneihin. Samoihin aikoihin Martinissa ilmenevät ensimmäiset muodonmuutoksen merkit.
Kocaelin maakunta

Kocaelin maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Se sijaitsee Pohjois-Turkissa, Istanbulin itäpuolella, rajautuen pohjoisessa Mustaanmereen. Lännestä maakuntaan työntyy Marmaranmeren Izmitinlahti.
Maakunnan pääkaupunki on İzmit. Maakunnalla on pinta-alaa 3 397 neliökilometriä.
Kocaelin naapurimaakunnat ovat Bursa etelässä, Yalova lounaassa, Istanbul luoteessa, sekä Sakarya idässä.
Piirikunnat.
Kocaelin maakunta jakautuu paikallishallintoa varten 12 piirikuntaan.
Jim Hines

James Ray ”Jim” Hines (10. syyskuuta 1946 Dumas, Arkansas – 3. kesäkuuta 2023) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja. Hines oli ensimmäisenä 10 sekunnin alittaja 100 metrin juoksussa. Hän piti 15 vuotta hallussaan 100 metrin juoksun maailmanennätystä rikottuaan Armin Haryn ennätyksen.
Ura.
Hines syntyi Arkansasin Dumasissa, mutta varttui Kalifornian Oaklandissa, jossa hän valmistui McClymonds High Schoolista vuonna 1964. Nuorempana hän pelasi baseballia kunnes hänen juoksijan lahjat huomattiin, ja hänestä tuli pikajuoksija. Vuonna 1968 Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa Sacramentossa Hinesistä tuli ensimmäinen mies, joka virallisesti rikkoi 10 sekunnin rajan 100 metrin juoksussa. Hän juoksi kilpailun välierässä käsiajanotolla ajan 9,9, vaikka epävirallisella sähköisellä ajanotolla ajaksi saatiinkin 10,03. Samassa juoksussa Hinesin perässä tulleelle Ronnie Ray Smithille (sähköaika 10,13) ja myöhemmässä välierässä juosseelle Charles Greenelle (sähköaika 10,09) mitattiin käsiajanotolla myös aika 9,9. Finaalin voitti Greene, Hinesin jäädessä toiseksi. Edellisenä vuonna miesten järjestys oli ollut toisin päin 100 jaardin kisassa.
Joitain kuukausia myöhemmin Méxicon olympialaisissa Hines voitti 100 metrin olympiakultaa. Viralliseksi ajaksi sähköisellä ajanotolla saatiin 9,95. Se oli uusi maailmanennätys ja ensimmäinen 10 sekunnin alitus sähköisellä ajanotolla. Hines oli mukana myös toisessa maailmanennätyksessä, kun Yhdysvaltojen 4 x 100 metrin joukkue voitti olympiakultaa ennätysajalla. 
Olympialaisten jälkeen Hines tavoitteli uraa amerikkalaisen jalkapallon pelaajana Miami Dolphins -joukkueessa, mutta ei menestynyt siinä.
Hinesin 100 metrin maailmanennätys säilyi poikkeuksellisen pitkään. Vasta vuonna 1983 Calvin Smith rikkoi sen ajalla 9,93.
Chet Miller

Chet Miller (19. heinäkuuta 1902 Detroit, Michigan – 15. toukokuuta 1953 Indianapolis, Indiana) oli yhdysvaltalainen autourheilija. Hänellä oli takanaan pitkä Indy-ura, jonka aikana hän sai lempinimen "Dean of the Speedway".
Urallaan Miller osallistui kuuteentoista Indianapolis 500 -kilpailuun, joissa molemmissa keskeytti. Hän saavutti kaksi ennätystä: yli 5000 mailia ajamista Indy 500 -kisassa johtamatta kertaakaan, ja saavutti nopeimman kierrosajan kaukaisimmasta lähtöruudusta (9. ruutu).
Millerin seitsemästoista osallistuminen Indy 500 -kilpailuun jäi sikseen, sillä hän menehtyi 1953 kisaa edeltäneissä harjoituksissa sattuneessa onnettomuudessa.
Miller on listattu Formula 1 -kuljettajaksi, koska Indianapolis 500 oli osa F1-sarjaa 1950–1960, ja tuona aikana hän osallistui kilpailuun kahdesti.
Cartoon Network

Cartoon Network (lyhenteenä CN) on yhdysvaltalainen kaapelitelevisiokanava, joka keskittyy animaatioihin. Se näkyy myös eri puolilla maailmaa digitaalitelevisioverkon ja satelliitin kautta. Ohjelmat on suunnattu lapsille ja nuorille. CN-kanava lähettää sarjoja joka päivä 24 tuntia viikossa. Kanava on maksullinen, ja siellä on harvoin ylimääräisiä mainoskatkoja. Kanava on pääasiassa nuorille suunnattu kanava, mutta Yhdysvalloissa sen myöhäisilloissa esitetään Adult Swim -nimisessä osiossa enemmän aikuisemmille nuorille suunnattua animaatiota. Viime vuosina CN:llä on esitetty myös näytelmäsarjoja ja elokuvia.
Cartoon Network aloitti toimintansa Yhdysvalloissa vuonna 1992 lokakuussa, jolloin sen ensimmäinen ohjelma oli Looney Tunes. Skandinaviassa kanava aloitti toimintansa vuonna 2000. Cartoon Network aloitti lähetykset Suomessa toukokuussa 2017. 
Ohjelmistoa.
Pohjoismaissa esitettäviä ohjelmia:
Näytettyjä/tauolla olevia ohjelmia.
Skandinaviassa esitettyjä ohjelmia.
Gothika

Gothika on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut yliluonnollinen jännityselokuva. Elokuvan on ohjannut Mathieu Kassovitz ja pääosassa esiintyy Halle Berry.
Elokuva kertoo rikospsykologi Miranda Greystä joka herää Woodwardin vankimielisairaalassa ja häntä syytetään murhasta. Miranda ei muista mitään ja on varma ettei tappanut ketään. Hän alkaa nähdä ahdistavia ja kauheita näkyjä ja alkaa etsiä totuutta murhista.
Elukka

Elukka () on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Elokuvan on ohjannut Luke Greenfield ja pääosassa on Rob Schneider.
Elokuva kertoo Marvinista, joka toimistotyössään poliisiasemalla haaveilee oikeasta poliisin työstä. Haaveensa toteuttamiseksi hänen täytyisi läpäistä kuntotesti, joka on kuitenkin Marvinille melkein mahdotonta. Eräänä päivänä Marvin joutuu auto-onnettomuuteen ja syöksyy autossaan jyrkänteeltä. Hullu tiedemies pelastaa Marvinin ja käyttää tätä koekaniininaan. Marvin herää autossaan tietämättä mitään hänelle tehdyistä kokeista, mutta pian tiedemiehen kokeiden tuloksena Marvinin käytös alkaa muuttua eri eläimiä muistuttavaksi.
Uuden Maailman tiedotussota

Uuden Maailman valloituksen tietojärjestelmä oli järjestelmä, jossa Espanjan hallitsijat keräsivät ennen kaikkea merentakaisiin alusmaihin liittyvää tietoa. He rohkaisivat alamaisiaan kääntymään suoraan heidän puoleensa missä asiassa tahansa, kirjeitse, tai muulla tavoin.
Kyseessä oli eräänlainen sananvapaus, jonka perimmäisenä tarkoituksena oli rakentaa imperiumia ja pitää asioiden kulku hallitsijoiden omissa käsissä, alamaisten valvoessa toinen toisiaan. Uuden Maailman valloituksesta kasvoi todellinen asiakirjaviidakko. Asemasta ja rikastumisesta käytiin taistelua miekoin, sulkakynin ja kaikin kateuden tuomin apuneuvoin. Tärkeitä tiedonhaltijoita olivat merenkulkijat, joka näkyy kuningatar Johanna Mielipuolen vuonna 1509 antamasta määräyksestä, jonka sisältöön myöhemmät hallitsijat, mm. Kaarle V tekivät muutoksia: 
Hallitsijat huomasivat joutuneensa ylenpalttisen tietotulvan kohteeksi. Niinpä vuodelta 1529 on Kaarle V:n kehotus, jolla halutaan pienentää, ei kuitenkaan estää, virkamiesten lähettämien kirjeiden määrää:
Kuningas Filip II, joka oli kuittien ja selvitysten suuri ystävä antoi Intioiden Neuvostolle määräyksiä tietojen keräämiseksi historiankirjoitusta varten. Asiasta kertovia ohjeita ja määräyksiä levitettiin kaikkialle Espanjan siirtomaihin. Vuonna 1572 saatettiin viranomaisten tietoon, että nämä tiedottaisivat 
Vuonna 1573 annetuissa ns. asuttamisen ohjeissa Filip II täydensi määräyksiään:
Hallinnon helpottamiseksi määrättiin löydetyille seuduille annettavaksi nimet ja muodostaa niistä provinsseja. Löydetyille kaupungeille ja suuremmille kylille, myös itse perustetuille, oli annettava nimet, samoin kuin oli annettava nimet myös vuorille ja joille. Sevillan Casa de Contratación kokosi maailmalta kerätyt tiedot ja toimitti ne Casan cosmografeille karttojen ja selvitysten laatimista varten. Tallennettujen tietojen pohjalta kuninkaan neuvostot valmistelivat lakeja hallitsijan hyväksyttäväksi.
Earl Dodge

Earl Farwell Dodge (24. joulukuuta 1932 Malden, Massachusetts – 7. marraskuuta 2007 Denver, Colorado) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Dodge kuului pieneen, alkoholin kieltolakia kannattavaan "Prohibition Party" -puolueeseen. 
Dodge oli vailla kummempaa menestystä ehdolla lukuisten poliittisten virkojen haltijaksi. Dodge oli vuonna 1966 ehdolla Yhdysvaltain senaatin jäseneksi Kansasista saaden 9 400 ääntä. Hän oli ehdolla Coloradon kuvernööriksi vuosina 1970, 1974, 1982, 1986 sekä 1994; parhaiten hän menestyi vuonna 1986, jolloin hän sai 8 200 ääntä.
Dodge oli ehdolla varapresidentiksi 1976 ja 1980 sekä presidentiksi 1984, 1988, 1992, 1996 ja 2000. Hän menehtyi sydänkohtaukseen 74 vuoden ikäisenä.
Napapiirin Palloketut

Napapiirin Palloketut oli Rovaniemellä toiminut lentopalloseura. Seurassa oli sekä aikuisten toimintaa että poikien juniorilentopalloilua.
Seura pelasi Suomen korkeimmalla sarjatasolla kausina 1996–2007. Kaudella 2006–2007 se toimi yhteistyössä Perungan Poikien kanssa ollen saman katon alla seurana nimeltään Santasport.
Napapiirin Palloketut yhdistyi Woman Volleyn kanssa vuonna 2022. Uudeksi seuraksi muodostettiin Arctic Volley.
Kotihalli.
Napapiirin Palloketut pelasi kotiottelunsa Keltakankaan Liikuntahallilla (entinen Rovaniemen Kauppaopisto), johon mahtuu yleisöä 600. Kaudella 2006 Napapiirin Pallokettujen yleisökeskiarvo oli liigan yksi suurimmista.
Historia.
Palloketut pelasi Suomen ylimmällä sarjatasolla ensimmäisen kerran kaudella 1996–1997. Tuolloin joukkueessa pelasi muun muassa latvialainen huippupelaaja Normunds Veinbergs. Napa nousi pian liigan kärkijoukkueisiin, ja joukkue pääsi juhlimaan ensimmäisen kerran SM-mitalia kaudella 1998–1999, kun seura voitti pronssia. Napan virolainen Avo Keel valittiin liigan parhaaksi pelaajaksi kauden jälkeen sekä tähtiseitsikkoon yhdessä Veinbergsin kanssa. 
Myös kaudella 1999–2000 Palloketut eteni finaaleihin asti. Kuopion jäähallissa pelattu viides finaali päättyi lopulta tiukasti KuPS-Volleyn suomenmestaruuteen 5000 katsojen edessä. Napan Normunds Veinbergs valittiin liigakauden parhaimmaksi pelaajaksi.
Vuonna 2005 Napa voitti Suomen Cupin. Tuolloin joukkueen runkopelaajia olivat virolainen Kristian Öuekallas, tähtihakkuri Marko Aho sekä Jukka Lehtonen.
Kauden 2005–2006 jälkeen Napa yhdistyi kilpakumppaninsa Perungan Poikien kanssa. Uusi seura sai nimen Rovaniemen Santasport, josta solmittu sopimus oli kolmivuotinen. Santasport voitti ensimmäisellä kaudellaan 2006–2007 suomenmestaruuden ja otti Euroopan kentillä kovia päänahkoja. Muun muassa Euroopan kovimpiin joukkueisiin lukeutunut venäläinen Iskra Odintsovo sai kokea Santasportin kovuuden.
Kauden jälkeen Napa kuitenkin irtisanoi sopimuksensa yllättäen Santasportin seurasta. Syynä olivat erimielisyydet johtokunnassa. Napa jatkoi omana seuranaan ja sai paikan 1-sarjaan.
Muuta.
Napapiirin Palloketut oli yksi Nuori Suomen sinettiseuroista. Sinettiseuratunnustuksen voi saada seura, jolla juniorityö on hyvää sekä olosuhteet sen mukaiset. 
Napapiirin Pallokettujen toimisto sijaitsi Lappi Areenalla, Ounasvaaralla.
Vera-Ellen

Vera Ellen Westmeier Rohe eli Vera-Ellen (16. helmikuuta 1921 Norwood, Ohio – 30. elokuuta 1981 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija. Hän tuli tunnetuksi mm. Fred Astairen, Gene Kellyn ja Donald O'Connorin tanssiparina elokuvissa.
Vera-Ellen syntyi Ohiossa saksalaislähtöiseen sukuun ja teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1939. Hänen elokuviinsa kuuluvat "Valkea joulu" (1954), "Sardiinimysteerio" (1949) ja "Ihanasti rakastunut" (1951). 
Vera-Ellen kärsi 1950-luvulla ilmeisesti anoreksiasta ja hieman myöhemmin vaikeasta artriitista. Hän oli kahdesti naimisissa, mutta menetti ainoan tyttärensä kätkytkuoleman vuoksi 1963. Hän vetäytyi osittain näiden käänteiden ajamana pois julkisuudesta ja kuoli Los Angelesissa 60-vuotiaana.
Vera-Ellenillä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Kaasmarkku

Kaasmarkku () on maaseutukylä ja taajama Ulvilan itäosassa Satakunnan maakunnassa. Kaasmarkun merkittävimpiä rakennuksia ovat koulu, VPK:n talo ja rukoushuone. Kaasmarkku sijaitsee lähellä valtatietä 11, joka kulkee Porista Tampereelle. Vuonna 2005 Kaasmarkku valittiin Satakunnan vuoden kyläksi.
Vuoden 2021 lopussa taajaman väkiluku oli 215 ja maapinta-ala 1,24 neliökilometriä.
Historiaa.
Kaasmarkun asutuksen on päätelty alkaneen vuoden 1250 paikkeilla. Vuoden 1590 asiakirjoissa puhutaan neljästä maatilasta, hieman myöhemmin viidestä. Yhdestä näistä tehtiin Ulvilan pappila, jossa asui ensimmäisenä vuosina 1616–1628 Ulvilan kirkkoherrana toiminut Johannes Sigfridinpoika Forskål. 1600-luvulla pappila siirrettiin lähemmäs kirkkoa Ulvilan Gammelgårdiin. Muut Kaasmarkun tilat joutuivat 1600-luvun puolivälissä kruunun haltuun ja liitettiin 1651 Porin kreivikuntaan. 1600-luvun lopun reduktiossa kolmesta tilasta tuli sotilaspuustelleja. Pian tiloja kylässä oli kuusi, ja kaikki talonpoikien hallussa: Hintsala, Paavola, Simula, Jaakola, Rotkus sekä Maunula eli Maula, joka paloi isonvihan aikana. Sittemmin tiloja jaettiin, mistä syntyi uusina tiloina Huhtala, Anttila, Hintsala-Mäkelä, Äijälä ja Maria Mäkelä.
Kaasmarkun verkatehdas sai alkunsa, kun lukkari Juho Fredrik Nyström perusti vuonna 1860 Mäkelän tilalle villakehräämön, jonka hän 1875 luovutti Kaasmarkun tehtaan Osakeyhtiölle, ja tällöin siitä muodostettiin verkatehdas ja osa Kaasmarkun tehdasosakeyhtiötä. Verkaa valmistettiin Kaasmarkussa vuoteen 1926 saakka, etenkin vihreää verkaa Venäjän sotaväen vaatetukseen.
Valkeavuoren koulu

Valkeavuoren koulu on koulu Kaarinassa. Koulussa toimivat vuosiluokat 1–9 ja oppilaita on noin 820. Rehtorina toimii Kaj Kanervavuori. Koulu perustettiin syksyllä 2006, kun Ylikylän koulu ja Veitenmäen koulu yhdistyivät yhdeksi kouluksi. Koulussa toimivat myös musiikkiluokat ja musiikkiluokkien nuorisokuoro.
Syksyllä 2025 valmistui koulun uusi rakennus, Valkeavuoren kampus. Uudessa rakennuksessa opiskelee vuosiluokat 1-9. Kiinteistössä on myös sote-palveluita sekä päiväkoti.
Harry Vardon

Harry Vardon (9. toukokuuta 1870 Grouville, Jersey – 20. maaliskuuta 1937 Totteridge, Hertfordshire, Englanti) oli jerseyläinen golfinpelaaja. Hän voitti Britannian avoimen golfturnauksen kuudesti vuosina 1896, 1898, 1899, 1903, 1911 ja 1914. Vardon menestyi myös Yhdysvalloissa ja voitti vuoden 1900 U.S. Openin. Uransa aikana hän voitti kaikkiaan 62 golfturnausta.
Vardon syntyi ja vietti lapsuutensa Grouvillessä Jerseyllä Kanaalisaarilla. Hän kiinnostui golfista ollessaan 7-vuotias. Vardon muutti Jerseyltä 20-vuotiaana vuonna 1890 ja hänestä tuli golfammattilainen. Vardon kuoli 1937 Hertfordshiressä 66-vuotiaana kärsittyään tuberkuloosista. Hänet otettiin vuonna 1974 World Golf Hall of Fameen ensimmäisten joukossa. Vardonin pikkuveli Tom Vardon oli myös golfaaja.
Pauline Musters

Pauline Musters (26. helmikuuta 1876 – 1. maaliskuuta 1895) on Guinnessin ennätysten kirjan mukaan lyhin koskaan mitattu nainen. Hänen pituudekseen saatiin ruumiinavauksessa 61 cm.
Musters syntyi 30 cm pitkänä Alankomaissa ja menehtyi 19-vuotiaana New Yorkissa. Kuolinsyyt olivat keuhkokuume ja meningiitti. Musters oli yhdeksän vuoden iässä ollut ainoastaan 55 cm:n pituinen ja 1,5 kg:n painoinen.
Klearkhos Soloilainen

Klearkhos Soloilainen (; ; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.
Elämä.
Klearkhos oli kotoisin Soloista, Kyprokselta. Hän kuului peripateetikkoihin, mutta sai vaikutteita myös akatemialaisuudesta ystävänsä Herakleides Pontoslaisen kautta.
Klearkhoksen uskotaan matkustaneen baktrialaiseen Ai-Khanoumin kaupunkiin. Hän oli Stasanorin, Aleksanteri Suuren kenraalin ja myöhemmän Baktrian ja Sogdianan satraapin, maanmies ja aikalainen.
Ai-Khanoumista on löydetty vuosiin 300–250 eaa. ajoitettu hautamuistomerkki, joka on tunnistettu Kineaan haudaksi. Kineas kuvataan kreikkalaisen siirtokunnan perustajaksi ja johtajaksi ("oikistēs"). Hautamuistomerkissä on kirjoitus, jonka on sen itsensä mukaan kirjoittanut Klearkhos, jota pidetään samana Klearkhos Soloilaisena. Hän kopioi kirjoituksen Delfoista.
Kirjoituksessa lukee:
Teokset.
Klearkhos kirjoitti laajalti itäisistä kulttuureista, Persiasta Intiaan, ja häneltä tunnetaan useita tekstikatkelmia. Hänen teoksensa "Kasvatuksesta" (, "Peri paideiās") tunnetaan Diogenes Laertiokselta.
Klearkhos esitti useita teorioita läntisten ja itäisten uskontojen välisistä yhteyksistä. Teoksessaan "Kasvatuksesta" hän kirjoitti, että "gymnosofistit ovat maagien jälkeläisiä". Toisessa Josephuksen lainaamassa tekstissä hän kertoo keskustelusta Aristoteleen kanssa, jossa filosofi sanoi heprealaisten olevan intialaisten filosofien jälkeläisiä.
Hänen teoksiinsa kuuluivat myös::
Tutkijat ovat erimielisiä siitä, tulisiko Ailianos Taktikoksen lainaama sotataktiikkaa käsittelevä teos laittaa Klearkhos Soloilaisen vai Klearkhos Herakleialaisen nimiin.
Kallo (sarjakuvahahmo)

Kallo () on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Hahmon loivat käsikirjoittaja Mark Gruenwald ja piirtäjä Kieron Dwyer. Kallon ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen "Captain America"-lehden numerossa 360. Kallo esiintyy tavallisesti natsirikollinen Punakallon henkivartijana. Hänen tunnetuin tekonsa lienee Kapteeni Amerikan surmaaminen, vaikka asiasta onkin edelleen jonkin verran epäselvyyttä.
Suomessa Kallo esiintyi ensimmäisen kerran "MARVEL"-lehden numerossa 10 (1992).
Historia.
Kallo on toiminut miltei koko uransa ajan pelätyn natsisotarikollisen ja Kapteeni Amerikan arkkivihollisen Punakallon leivissä. Hän johtaa tämän eliittikaartia, jonka Punakallo lähettää usein hoitamaan tärkeitä tehtäviään. Kallo onkin taistellut niin Kostajia, Kingpiniä kuin Helvetintulen Klubia vastaan. Kallo on pysytellyt lojaalina Punakallolle ja etsi työnantajansa käsiinsä Magneton jätettyä tämä kuolemaan lukittuun kellariin. Punakallo kuitenkin erottaa Kallon myöhemmin, koska tämä kyseenalaisti Kyyn ottamista mukaan operaatioihin.
Kallo kuitenkin pyrki saavuttamaan herransa suosion ja kidnappaa Timanttiselän ja vangitsee tämän hylättyyn metrotunneliin. Kallo pakottaa Timanttiselän läpikäymään rankkoja taisteluharjoituksia ja yrittää samalla manipuloida tämän salamurhaamaan Kapteeni Amerikan. Timanttiselkä kuitenkin vastustaa aivopesua, mutta Kallon onnistuu varastaa Kostajien kartanosta Kapteeni Amerikan verinäytteitä, joista Punakallo myöhemmin kloonaa itselleen uuden kehon hullun tiedemiehen Arnim Zolan avulla. Kallo saavuttaa uudelleen Punakallon suosion, mutta Kapteeni Amerikan ja Haukan hyökätessä Punakallon linnoitukseen Kallo jää vangiksi.
Paettuaan vankilasta Kallo ryhtyy palkkasoturiksi, joka myy kykyjään eniten tarjoavalle.
Nykyään Kallo otti tehtäväkseen Kapteeni Amerikan murhaamisen ja ampui luodin tähän. Kyseenalaista kuitenkin on, osuiko Kallon luoti Kapteenin olkapäähän vai sydämeen. Haukka sai Kallon kiinni ja luovutti tämän YPKVV:lle ja myöhemmin Wolverine sekä Daredevil kuulustelivat Kalloa. Tällöin Daredevil sai aistiensa avulla selville, ettei Kallo tiennyt kuka hänet palkkasi murhatyöhön ja että palkkatappaja oli varma, ettei ollut ampunut surmaavaa laukausta.
Kallo vietiin LAUTTA nimiseen vankilaan ja nähtiin viimeksi Suomessa Megan suurpaon yhteydessä mutta Luke Cage sai kuitenkin hänet kiinni ennen kuin hän ehti paeta.
Voimat ja varusteet.
Kallolla ei ole yliluonnollisia voimia. Hän on kuitenkin vaarallinen vastustaja lähitaistelussa. Useita kertoja Kallo on taistellut tasapäisesti Kapteeni Amerikan kanssa. Häntä pidetäänkin yhtenä Marvel-universumin parhaimmista lähitaistelijoista. Itse Urakoitsija on opettanut Kallolle kamppailulajien hienouksia. Fyysisesti Kallo on kookas ja vahva mies, mutta liikkuu silti vaivattoman notkeasti ja nopeasti. Hän on myös erinomainen ampuja tuliaseilla, mutta heittää vaarallisen tarkasti myös heittoveitsiä.
Kallon tavanomaisimpaan aseistukseen kuuluu iso puukko ja pieni varsijousi.
Tyyris Tyllerö (lehti)

Tyyris Tyllerö oli vuosina 1978–2017 ilmestynyt, aikuisille suunnattu lastenkulttuurijulkaisu, joka käsitteli aihealuettaan laajasti roolipeleistä lastentanssiin. Se sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon vuonna 1992. Lehti lakkautettiin vuonna 2017.
Bror Schöneman

Bror Schöneman (1781 Viitasaari – 11. heinäkuuta 1808 Kokkoneva, Perho) oli Suomen sodan aikana Rautalammin komppanian varusmestari ja vänrikki. Hän kuoli Kokkonevan taistelussa 1808 ollessaan suorittamassa komentajansa everstiluutnantti Otto Henrik von Fieandtin alaisuudessa väkivaltaista tiedustelutehtävää Perhossa. Schönemanille on pystytetty muistomerkki Perhon Kokkonevalle.
Bror Schönemanin puoliso oli Maria Elisabet Limatius Laukaan Vehniältä. Heidän poikansa oli Vehniän isäntä Bror Karl Johan Schöneman, jonka poika oli puolestaan Muolaan kirkkoherra Gustaf Oskar Schöneman.
Huulihekko

Huulihekko ("Aproteles bulmerae") on Papua-Uudessa-Guineassa elävä lepakkolaji. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on "huulihekko".
Koko ja ulkonäkö.
Täysikokoinen naaras voi painaa 600 grammaa.
Levinneisyys.
Huulihekko löydettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1977. Se tunnistettiin 12 000 vuotta vanhoista fossiileista, jotka oli kerätty Papua-Uuden-Guinean Eastern Highlandsin provinssista. Vuonna 1975 niitä löydettiin elävinä Western-provinssista Luplupwintemin luolasta. Paikalliset sanoivat lepakkojen olevan runsaslukuisia. Kahden vuoden kuluttua joku tai jotkut, ilmeisesti metsästäjät, olivat tuhonneet yhdyskunnan. 1980-luvulla lepakkoja ei nähty ja niiden pelättiin kuolleen sukupuuttoon. Vuonna 1993 samasta luolasta löytyi kuitenkin 160 lepakon vahvuinen yhdyskunta.
Lajista tiedetään varmuudella vain kaksi melko erillään toisistaan olevaa pientä elinaluetta; toinen on Luplupwintemin luolilla ja toinen Eastern Highlandsin provinssista Crater Mountainin kahdesta luolasta. Näiden välistä on löydetty muutamia luita, jotka ovat tuoreita, joten Papua-Uuden-Guinean harvaanasutussa sisämaassa saattaa olla useampiakin elinalueita.
Elinympäristö.
Lepakot elävät luolissa vuoristojen metsissä noin 1 800–2 400 metrin korkeudessa.
Ravinto.
Hampaiden rakenteista päätellen lajin ravinto koostuu ilmeisesti hedelmistä.
Lisääntyminen.
Lepakko ei ole seksuaalisesti aktiivinen kahden ensimmäisen elinvuotensa aikana eikä ilmeisesti lisäänny vielä kolmantena elinvuotenaan. Poikaset syntyvät huhtikuussa sokeina ja karvattomina.
Suomen Lehdistö

Suomen Lehdistö on media-alaa käsittelevä aikakauslehti, jota julkaisee Uutismedian liitto. Lehti ilmestyy kahdeksan kertaa vuodessa. Sen neljäs numero on erikoisnumero, joka sisältää muun muassa sanomalehtien myyntilukuja, yhteystiedot, levikit, sekä muita tilastoja. Lehden päätoimittaja on Riikka Virranta.
"Suomen Lehdistö" käsittelee muun muassa media-alan tulevaisuutta, journalismia, uusia ansaintamalleja sekä alan tutkimusta ja kehitystä.
Lehti lakkaa ilmestymästä paperille painettuna vuoden 2024 alusta lähtien. Kestotilauksena paperilehden hinta on ollut 112 euroa vuodessa, mutta verkossa sen artikkelit ovat olleet luettavissa ilmaiseksi. Paperiversion vähentyneen kysynnän vuoksi lehti ilmestyy jatkossa vain verkossa ja uutiskirjeinä, paitsi paperisena kerran vuodessa julkaistava tilastonumero.
Kokkonevan taistelu

Kokkonevan taistelu käytiin Suomen sodassa 11. heinäkuuta 1808 Ruotsin ja Venäjän keisarikunnan joukkojen kesken Perhossa, Keski-Pohjanmaalla. Edenneitä venäläisiä vastassa olivat everstiluutnantti Otto von Fieandtin komentamat joukot, jotka puolustivat Ruotsin armeijan itäistä sivustaa saarrostukselta.
Taustaa.
Ruotsalaiset olivat siirtyneet Perhoon Siikajoen voiton jälkeen. Von Fieandt lähti kesäkuussa 1808 valtaamaan tiedustelutietojen mukaan vain sadan sotilaan suuruisen joukon puolustamia varastoja Perhossa. Von Fieandtilla oli noin kaksinkertainen joukko venäläisiin verrattuna ja Perhon talonpoikien tuella alue vallattiin 8. kesäkuuta 1808. Tämän jälkeen taistelut jatkuivat Karstulassa ja Perhossa.
Taistelu.
Kokkonevan taistelu käytiin Perhon Kokkonevalla.
Fieandt oli järjestänyt joukkonsa noin kahden kilometrin pituiseen linjaan. Linjan oikeassa reunassa oli puolikas pataljoona Turunläänin jalkaväkirykmentistä, vasenta sivustaa suojasi pataljoona Savon rykmentistä.
Kenraalimajuri Jankovits antoi venäläisille hyökkäyskäskyn aamuseitsemältä. Hyökkäys kohdistui Fieandtin joukkojen oikeaan sivustaan. Samalla Jankovits oli lähettänyt kolme jääkärikomppaniaa sekä musketööripataljoonan koukkaamaan Fieandtin vasempaan sivustaan.
Venäläisten koukkausyritys saatiin pysäytettyä tarkan tykistötulen sekä vastahyökkäyksen avulla. Venäläiset lähettivät kaksi pataljoonaa koukkaamaan Fieandin selustaan, samaan aikaan suomalaisten vasemmalle sivustalle ilmestyi lisää venäläisten reservejä. Fieandtia huoletti enemmän koukkaavat venäläiset kuin vasemmalle sivustalle annettu paine. Tästä syystä hän antoi perääntymiskäskyn klo 15.30 Kokkonevan luoteispuolelle kohti Ukskoskea.
Taistelussa von Fieandtin joukoista kaatui 25 ja haavoittui 143. Venäläisten tappiot olivat heidän oman ilmoituksensa mukaan arvioilta kaksinkertaiset. Taistelun jälkeen ruotsalaisjoukot perääntyivät Veteliin, minne sen vahvistukseksi komennettiin eversti Odert Reinhold von Essenin komentama osasto.
Seuraava merkittävä taistelu käytiin 21. elokuuta Karstulassa, missä Ruotsin armeijan suomalaisjoukot kärsivät noin 500 sotilaan tappiot kaatuneina ja haavoittuneina. Von Fieandt oli sijoittanut käskyn mukaisesti joukkonsa puolustukseen Karstulaan, mutta venäläiset onnistuivat saartamaan joukot.
Muuta.
Kaatuneiden joukossa oli myös Rautalammin komppanian varusmestari, vänrikki Bror Schöneman, jolle on pystytetty muistomerkki hänen kaatumispaikalleen. Muistomerkkiä vaalii Perhon kotiseutuyhdistys.
Äitini merenneito

Äitini merenneito (, ) on vuonna 2004 valmistunut eteläkorealainen elokuva. Elokuva kertoo nuoresta naisesta, joka riitelee äitinsä kanssa, mutta jokin kuljettaa hänet takaisin aikaan, jossa hän näkee vanhempansa ja jotain todella merkillistä heistä. Elokuvan pääosissa näyttelevät Jeon Do-yeon, Park Hae-il ja Ko Du-shim.
Matti Tiisala

Kalle Matti Tiisala (1. lokakuuta 1955 Helsinki – 17. marraskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, runoilija, aforistikko ja kustantaja. 
Henkilöhistoria.
Tiisala syntyi lääketieteen lisensiaatti Kaarlo Walter Tiisalan ja Vieno Tellervo Leskisen perheeseen. Hän valmistui lääkäriksi ja toimi lääkärin ammatissa, mutta omistautui sitten kirjailijan työlle ja julkaisi runsaasti omakustanteita.
Kirjallinen tuotanto.
Tiisalan esikoisteos "Se ei ollut ovi" palkittiin J. H. Erkon palkinnolla ilmestymisvuonnaan 1982. Viisi vuotta myöhemmin Tiisalalle myönnettiin Valtion kirjallisuuspalkinto hänen toisen runokokoelmansa "Uneksin kuun" ilmestyttyä.
Klearkhos

Klearkhos (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
McLaren MP4/7A

McLaren MP4/7A oli Neil Oatleyn suunnittelema auto, jolla McLaren-talli kilpaili Formula 1:ssä kaudella 1992. Auton kilpakuljettajina toimivat brasilialainen Ayrton Senna ja itävaltalainen Gerhard Berger.
McLaren lähti kauteen edellisen kauden MP4/6-autolla ja moottoreilla. MP4/7A:n oli suunniteltu debytoivan kauden neljännessä kilpailussa Espanjan GP:ssa, mutta Williamsin auton ylivoimaisuus pakotti McLarenia aikaistamaan auton debyyttiä kauden kolmanteen kilpailuun Brasiliaan.
MP4/7A oli ensimmäinen McLarenin auto, jossa käytettiin puoliautomaattivaihteistoa. Se oli kehitetty yhdessä TAGn kanssa. Kaasuvaijeri korvattiin sähköisellä järjestelmällä, joka mahdollisti sen että kuljettaja pystyi pitämään kaasupolkimen pohjassa vaihteita vaihdettaessa.
Walesin lippu

Walesin lippu eli Punainen lohikäärme (, ) on Walesissa käytetty kansallislippu. Lipun mittasuhteet ovat 2:3. Lippu koostuu valkoisesta ja vihreästä poikkiraidasta, joiden päällä on punainen lohikäärme. Valkoinen ja vihreä ovat walesiläisen, Englantia vuosina 1485–1603 hallinneen Tudor-suvun värit. Värit viittaavat myös Walesin tunnukseen purjoon. Walesin lippu on Bhutanin lipun ohella ainoa, johon on kuvattu lohikäärme.
Walesin lippu otettiin virallisesti käyttöön vuonna 1959.
Vaikka Wales on osa Yhdistynyttä kuningaskuntaa, Yhdistyneen kuningaskunnan lippuun ei ole sisällytetty mitään aihetta Walesin lipusta. Yhdistyneen kuningaskunnan lipun käyttöönoton aikaan Wales ei ollut kuningaskunta, vaan se oli jo aiemmin liitetty Englantiin ruhtinaskunnaksi.
Giselle Loren

Giselle Loren, joskus myös Giselle Achecar, on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka on työskennellyt erityisesti animaatiosarjoissa ja videopeleissä. Hän on tehnyt ääniroolin vampyyrintappaja Buffy Summersina tv-sarjaan "Buffy, vampyyrintappaja" pohjautuvissa peleissä. Loren äänitti Buffya myös "Buffy"–animaatiosarjan pilotissa, mutta ohjelmaa ei kokaan tuotettu sen enempää. Lorenin muihin töihin kuuluvat muun muassa elokuva "Happy Feet" ja televisiosarja "Hämähäkkimies".
Oliver North

Oliver Laurence North (s. 7. lokakuuta 1943 San Antonio, Texas) on yhdysvaltalainen politiikan kommentaattori, televisiojuontaja, sotahistorioitsija, kirjailija ja entinen Yhdysvaltain merijalkaväen everstiluutnantti. Hänet tuomittiin Iran-Contra-skandaalin yhteydessä 1980-luvulla, mutta tuomio kumottiin vuonna 1991.
Hän valmistui 1968 Yhdysvaltain laivastoakatemiasta ja palveli pitkään Yhdysvaltain merijalkaväessä, jossa sai everstiluutnantin arvon 20 palvelusvuoden jälkeen. Osallistumisestaan Vietnamin sotaan North sai useita korkeita kunniamerkkejä.
North oli osallinen niin sanotussa Iran-Contra-skandaalissa, jonka aikana hän toimi kansallisen turvallisuusneuvoston jäsenenä. 
Vuosina 2001–2016 North juonsi "War Stories with Oliver North" -ohjelmaa Fox News -televisiokanavalla. Myöhemmin hän on toiminut saman kanavan kommentaattorina.
Toukokuussa 2018 North valittiin aseharrastajien etujärjestön National Rifle Associationin puheenjohtajaksi.
Ofeq

Ofeq () on 1990-luvun alkunsa saanut sarja Israelin asevoimien vakoilusatelliitteja. 
Historiaa.
Ofeq 1 laukaistiin 19. syyskuuta 1988. Satelliitin massa oli 155 kg, perigeum 249 km ja apogeum 1149 km. Satelliitti testasi aurinkokennoja ja tietoliikenneyhteyksiä.
Ofeq 2 laukaistiin 23. huhtikuuta 1990, perigeum 149 km ja apogeum 251 km. Sitä käytettiin myös tietoliikenneyhteyksien testaukseen.
Ofeq 3 laukaistiin 5. huhtikuuta 1995. Se oli ensimmäinen Israelin satelliiti joka kykeni ottamaan tiedustelua varten valokuvia. Satelliin massa oli 225 kg, perigeum 369 km ja se laukaistiin Shavit-kantoraketin uudella versiolla.
Ofeq 4:n laukaisu 22. tammikuuta 1998 epäonnistui. Se ei saavuttanut kiertorataa ja menetettiin.
Ofeq 5 laukaistiin 28. toukokuuta 2002. 
Ofeq 6:n laukaisu 6. syyskuuta 2004 epäonnistui. Kantoraketin kolmannen vaiheen toimintavirheen vuoksi satelliitti putosi Välimereen. Israel laukaisee satelliittinsa kohti länttä. 
Huhtikuussa 2006 Israel laukaisi toisen vakoilusatelliittisarjan satelliitin, D3 Eros B1:n.
Ofeq 7.
Israel laukaisi sotilaalliisella Shavit-kantoraketilla Ofeq 7-vakoilusatelliitin Palmahimin sotilastukikohdasta Tel Avivin eteläpuolelta 10. kesäkuuta 2007. 
Ofeq 8.
Ofeq 8 eli TecSAR laukaistiin 21. tammikuuta 2008. Sen ja Iranin satlliittien kaavaillut laukaisut kuvataan Spacedaily-nettisivuilla alueellisena kilpavarusteluna. 
Ofeq 9.
Ofeq 9 laukaistiin 22. kesäkuuta 2010 onnistuneesti Palmahimin lentotukikohdasta.
Satelliitti.
Satelliitti on kuvaavaksi satelliitiksi edelleen hyvin pieni, vain 300 kg painava. Se rakensi Israelin valtion puolustusvälinekonserni Israel Aircraft Industries.
Ofeq 10.
Ofeq 10 laukaistiin 9. huhtikuuta 2014 onnistuneesti Palmahimin lentotukikohdasta Shavit 2 -kantoraketilla. Satelliitti on varustettu SAR-tutkalla ja sitä on luonnehdittu Oleq 8:sta edelleen kehitetyksi versioksi.
Ofeq 11.
Ofeq 10 laukaistiin 13. syyskuuta 2016 onnistuneesti Palmahimin lentotukikohdasta Shavit 2 -kantoraketilla.
Ofeq 16.
Ofeq 10 laukaistiin 6. heinäkuuta 2020 onnistuneesti Palmahimin lentotukikohdasta Shavit 2 -kantoraketilla.
Uudenseelanninhaukka

Uudenseelanninhaukka ("Falco novaeseelandiae") on Uuden-Seelannin ainoa endeeminen haukkalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Täysikasvuinen uudenseelanninhaukkakoiras on noin 43 cm pitkä ja painaa noin 300 grammaa, naaras 47 cm ja noin 500 g. Ulkonäöltään se sekoitetaan usein australiansuohaukkaan ("Circus approximans"). Lajista erotetaan kolme eri muotoa, jotka eroavat hieman sekä väreiltään, kooltaan, esiintymiseltään että elinympäristövaatimuksiltaan. Aikuinen vaalean muodon uudenseelanninhaukka muistuttaa väritykseltään nuolihaukkaa. Se on liuskekivenharmaa päältä punertavin poikkijuovin. Alapuoli on valkea mustin pitkittäisjuovin ja kurkku on punertava. Myös lajin "housut" ovat punertavat. Jalat ja nokan vahanahka ovat keltaiset.
Levinneisyys.
Uudenseelanninhaukka elää lähinnä tiheän kasvillisuuden ja jyrkän maaston alueilla Uuden-Seelannin Eteläsaarella sekä Pohjoissaaren eteläosissa. Lajin koko populaatio on kooltaan noin 5 000 yksilöä.
Haukka rauhoitettiin kokonaan vuonna 1970.
Uudenseelanninhaukan suojelutyötä ja loukkaantuneiden lintujen hoitoa tehdään The Wingspan National Bird Of Prey Centressä. 
Elintavat.
Uudenseelanninhaukka on erittäin aggressiivinen ja puolustaa reviiriään väkivaltaisesti. Se voi hyökätä jopa koirien ja ihmisten kimppuun. Haukka on erittäin nopea ja se metsästää saaliinsa lennosta. Saaliina voivat olla muut lentävät linnut tai maassa olevat eläimet. Uhrinsa haukka tappaa nokallaan kuten muutkin jalohaukat ("Falconidae"), eikä kynsillään kuten esimerkiksi kotkat tekevät.
Muuta.
Uudenseelanninhaukan kuva on Uuden-Seelannin 20 dollarin setelin kääntöpuolella.
±0

±0 on lappeenrantalaisen Kotiteollisuus-yhtyeen vuonna 2002 ilmestynyt EP. Se sisältää muualla julkaisemattomat kappaleet "±0" ja "Iäisyyskutsu" sekä uudistetut versiot "Kuolleen kukan nimi" -albumilla julkaistuista kappaleista "Meren mutaa" ja "Valtakunta".
"±0" sijoittui parhaimmillaan Suomen singlelistan kolmanneksi ja pysyi listalla yhteensä 11 viikkoa.
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Joensuu)

Pyhän Nikolaoksen kirkko on Joensuun ortodoksisen seurakunnan pääkirkko. Se on valmistunut 1887. Kirkko sijaitsee Joensuun keskustassa Kirkkokadun (entisen Nikolainkadun) pohjoispäässä. Kirkkoa ympäröi Ristinpuisto. Kirkkoa voidaan pitää 1800-luvun ortodoksisen puukirkkoarkkitehtuurin merkkiteoksena koristeineen ja yksityiskohtineen. G. I. Karpovin suunnitteleman kirkon arvokkain osa lienee ikonostaasi, joka on maalattu Aleksanteri Nevskin lavrassa Pietarissa. Kirkon kuusi kelloa ovat alkuperäiset. Ne on valettu Pietarissa. Kirkon 120-vuotisjuhlaa vietettiin 22.–23. syyskuuta 2007.
Huittula

Huittula on kylä ja taajama entisessä Sääksmäen kunnassa, joka kuuluu nykyään Valkeakosken kaupunkiin. Taajamassa oli vuoden 2011 lopussa 332 asukasta.
Huittula on Sääksmäen kunnan entistä keskustaa, jonka lähellä sijaitsee keskiajalta peräisin oleva Sääksmäen kirkko. Kirkon seutu, joka muodostaa historiallisen Sääksmäen ytimen, kuuluu Valtioneuvoston päätöksen mukaisesti valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Huittulassa toimii Rauhalan koulu, ja lähellä sijaitsevat Rapolan kartano, Rapolanharjun muinainen linnavuori sekä Voipaalan kuvataidekeskus. Linkkimasto Huittulanharjun kupeessa on Huittulan ja Kemmolan kylien välisellä rajalla.
Kylän pääkatu on Huittulantie, joka on osa yhdystietä 3071 eli Vanhaa Hämeenlinnantietä.
Huittulan taiteilijayhdyskunta.
Huittulassa oli merkittävä taiteilijayhdyskunta kesäisin 1910-luvulla ja itsenäisyyden alkuvuosina. Vakituisesti Huittulassa ovat asuneet ja työskennelleet taiteilijaveljekset Mikko Carlstedt ja Kalle Carlstedt. Heidän luoksensa kerääntyi kesäisin "marraskuulaisia" kuvataiteilijoita. Viljo Kojo kuvaa kylän ja taiteilijaboheemien kesäistä maalaiselämää teoksissaan "Kylä ja kaupunki" (1916), "Aurinko, kuu ja valkoinen hevonen" (1919), "Kiusauksesta kirkkauteen" (1922) ja "Suruttomain seurakunta" (1921).
Kalle Carlstedtin ystävä Joel Lehtonen osti Vanajaveden saaresta Lintukoto-nimisen huvilan 1920-luvun alussa. Myös hän kertoo Huittulasta kirjassaan "Hyvästi Lintukoto". Mikko Carlstedtin kanssa Huittulassa maalasi jopa samoja aiheita useana vuonna Mikko Oinonen, joka suunnitteli asettuvansa kylään vakituisesti asumaan.
Filosofian tohtori Thorsten Renvall rakennutti Lars Sonckin suunnitteleman kansallisromanttisen huvilansa, nykyisen Tervapääskyn, keskeiselle paikalle Huittulaan vuonna 1913.
Suomen naisten lentopallomaajoukkue

Suomen naisten lentopallomaajoukkue on Suomen Lentopalloliiton alaisuudessa toimiva lentopallomaajoukkue. Sen nykyinen päävalmentaja on sveitsiläinen Nikolas Buser, joka valittiin tehtävään tammikuussa 2023 Tapio Kangasniemen seuraajaksi.
Naisten maajoukkue on esiintynyt MM-kisoissa yhden kerran, vuonna 1978 Neuvostoliitossa. EM-kisoissa Suomi on pelannut viidesti. Kotikisoissaan vuonna 1977 ja Saksassa vuonna 1989 tuloksena oli 12. sija. Vuoden 2019 EM-kisoihin Suomi selviytyi voittamalla elokuussa 2018 kaikki neljä karsintaotteluaan. Lopputurnauksessa Suomi sijoittui Ankaran alkulohkossa viidenneksi ja kokonaistuloksissa 18:nneksi. 2021 Romanian Cluj Napocassa Suomi oli jälleen alkulohkonsa viides ja kokonaistuloksissa 18:s. 2023 Tallinnan EM-kisoissa tuloksena oli tuttu alkulohkon viides tila ja kokonaissijoitus oli 21:s,
Syksyllä 2017 maajoukkue sijoittui Taiwanin kesäuniversiadeissa viidenneksi, joka on kaikkien aikojen paras palloilujoukkueen sijoitus kisojen suomalaishistoriassa. 
Arvokilpailusijoitukset.
MM-kilpailut
EM-kilpailut
Euroopan liiga
Euroopan Kultainen liiga
A-maajoukkue.
Joukkue 2025.
Maaottelumäärä 10.7.2025 Viro -ottelun jälkeen
Miika Heikkinen

Miika Heikkinen (s. 6. elokuuta 1977) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa kaudella 2013–2014 Tampereen Kisatovereiden joukkueessa ykkössarjassa. Hän on pelannut 161 A-maaottelua ja viisi kautta ulkomailla.
Miika Heikkisen veli Janne Heikkinen on entinen ammattilaislentopalloilija.
Ura.
SM-liiga.
Heikkinen aloitti pääsarjauransa Tampereella Kalevan Lentopallossa kaudella 1994–1995. Kauden jälkeen hän siirtyi VaLepaan, jossa pysyi aina kauteen 1997 asti kunnes siirtyi KuPS-Volleyyn. KuPS-Volleyssa Heikkinen voitti ensimmäisellä kaudellaan suomenmestaruuden ja suomen cupin hopeaa. Kaudella 1999–2000 Heikkinen voitti KuPS-Volleyn riveissä SM-hopeaa sekä suomen cupin kultaa. Kaudeksi 2000–2001 Miika Heikkinen siirtyi Salon Piivolleyyn, jossa hän oli vain lopulta yhden kauden kunnes teki sopimuksen Rovaniemen Napapiirin Pallokettujen kanssa.
Euroopan kentillä.
Rovaniemellä pelatun kauden jälkeen Heikkinen suuntasi kaudeksi 2002–2003 Ranskan Pro A-liigaan Korsikan saarten pääkaupunkiin Ajaccioon.
Ranskasta Heikkinen palasi Suomeen Perungan Poikiin (PerPo) kaudella 2003–2004. Hän pelasi joukkueessa alkukauden, mutta teki maaliskuussa loppukauden kattavan sopimuksen Italian A1-liigassa pelaavan Sempre Volley Padovan kanssa. Kauden päätyttyä Heikkinen palasi kaudeksi 2004–2005 Perungan Poikiin, minkä jälkeen hän lähti jälleen ammattilaispelaajaksi Ranskan Pro A-liigaan Beauvais'n joukkueeseen. Vuoden Pro A-liigassa pelattuaan Heikkinen siirtyi Itävallan pääsarjaan, jossa hän voitti hopeaa kaudella 2006–2007 Hypo Tirol Innsbruckin joukkueessa.
Itävallan kauden jälkeen Heikkinen siirtyi Belgian pääsarjaan. Hän pelasi Belgian päsarjassa kaudella 2007–2008 Volley Team Golden River Menenin joukkueessa.
Takaisin Suomeen.
Belgiassa pelatun kauden jälkeen Heikkinen teki sopimuksen takaisin Suomeen ja pelasi kausilla 2008–2011 Pielaveden Sampossa. Helmikuussa 2011 hän ilmoitti jättävänsä lentopallon ajanpuutteen vuoksi.
Syksyllä 2011 Heikkinen palasi lentopallon pariin ykkössarjan joukkueessa Team Trust Perintä (Puijo Wolley).
A-maajoukkue.
Vuosina 1997–2006 Heikkinen pelasi Suomen A-maajoukkueessa 161 ottelua. Keskitorjujan paikkaa pelaava Heikkinen oli mukana maajoukkueessa EM-karsinnoissa, joista Suomi selviytyi Moskovan EM-kisoihin. Kesällä 2006 hän pelasi myös maailmanliigassa, jossa Suomi voitti muun muassa kuudentena rankingissa olevan Argentiinan joukkueen.