tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jana Sorgers

Jana Sorgers (myöh. Sorgers-Rau, s. 4. elokuuta 1967 Neubrandenburg, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen kilpasoutaja. Hän voitti pääasiassa pariaironelosessa kaksi olympiakultaa ja seitsemän maailmanmestaruutta.
Sorgers voitti pariaironelosessa kahdesti olympiakultaa. Soulissa 1988 hän kuului Itä-Saksan venekuntaan, joka voitti loppukilpailussa hopealle sijoittuneen Neuvostoliiton joukkueen 2,41 sekunnilla. Atlantan olympialaisissa 1996 hän edusti yhdistynyttä Saksaa, ja tuolloin kultamitali tuli 2,92 sekunnin erolla Ukrainaan. Sorgers voitti juniorimenestystensä jatkoksi pariaironelosessa kuusi aikuisten maailmanmestaruutta: Nottinghamissa 1986, Kööpenhaminassa 1987, Tasmaniassa 1990, Wienissä 1991, Indianapolisissa 1994 ja Tampereella 1995. Bledin MM-kilpailuissa 1989 hän voitti kultaa pariairokaksikossa.
Sorgers avioitui soudussa arvokisamitaleja saavuttaneen Oliver Raun kanssa.
Berylliumoksalaatti

Berylliumoksalaatti (C2O4Be) on beryllium- ja oksalaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden berylliumyhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa berylliumoksalaatti on valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Se esiintyy usein kidevedellisenä trihydraattina (C2O4Be·3H2O). Berylliumhydroksidi liukenee erittäin hyvin veteen ja esiintyy liuoksessa kompleksi-ionina. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa berylliumoksidiksi.
Berylliumoksalaattia valmistetaan oksaalihapon ja berylliumhydroksidin tai -karbonaatin reaktiolla.
(COOH)2 + Be(OH)2 → C2O4Be + 2 H2O
Berylliumoksalaattia käytetään erittäin puhtaan berylliumoksidin valmistamiseen.
Ellinor Mend

Aline Ellinor Tollander, kirjailijanimi Ellinor Mend, (o.s. von Mend, 1896 Viipuri − 1952 Helsinki) oli suomalainen sarjakuvataiteilija.
Mend piirsi 1910–1920-luvuilla neljä sarjakuvatarinaa, joista 1920 valmistunut "En historie från Wiborg : våren 1918" julkaistiin suomennettuna vuonna 1982 nimellä "Punikkityttö ja jääkäriupseeri". Se kertoo punakaartilaistytön ja aatelisen jääkäriupseerin rakkaustarinan sisällissodan aikaisessa Viipurissa. Ensimmäinen Mendin piirtämä tarina on "De fyra systrarnas äventyr" vuodelta 1912. Vuonna 1921 Mend avioitui ja muutti Helsinkiin lopettaen samalla sarjakuvien piirtämisen. 
Mendin vanhemmat olivat saksalaistaustainen parooni Nikolai Voldemar von Mend (1868–1928) ja Aline von Mend. Hänen puolisonsa oli insinööri Torolf Tollander (1895–1971). Pariskunnan tyttären Gunvorin puoliso oli kirjailija Lars Hamberg.
Elien Meijer

Elien Meijer (s. 25. tammikuuta 1970 Den Helder) on alankomaalainen soutaja. Hän on saavuttanut olympiahopeaa ja voittanut yhden maailmanmestaruuden.
Meijer osallistui kaksiin olympialaisiin. Atlantassa 1996 hän sijoittui perämiehettömässä kaksikossa kahdeksanneksi. Sydneyssä 2000 hän saavutti kahdeksikossa hopeaa Alankomaiden hävittyä Romanian venekunnalle 2,95 sekunnilla. Indianapolisin maailmanmestaruuskilpailuissa 1994 hän voitti kultaa perämiehettömässä nelosessa ja sijoittui neljänneksi kahdeksikossa. Tampereen MM-kilpailuissa 1995 hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa kuudenneksi ja St. Catharinesin MM-kilpailuissa 1999 kahdeksikossa neljänneksi.
Carin ter Beek

Carin Anuschka ter Beek (s. 29. joulukuuta 1970 Groningen) on alankomaalainen soutaja. Hän on saavuttanut olympiahopeaa ja kaksi MM-pronssia.
Sydneyn olympialaisissa 2000 ter Beek saavutti kahdeksikossa hopeaa Alankomaiden hävittyä Romanian venekunnalle 2,95 sekunnilla. Perämiehettömässä nelosessa hän saavutti MM-pronssia Kölnissä 1998 ja Luzernissa 2001. Kahdeksikossa hän oli MM-kilpailuissa parhaimmillaan neljäs St. Catharinesissa 1999.
Martijntje Quik

Martijntje Quik (s. 24. lokakuuta 1973 De Bilt) on alankomaalainen soutaja. Hän on saavuttanut Alankomaiden kahdeksikon perämiehenä olympiahopeaa Sydneyssä 2000 Alankomaiden hävittyä Romanian venekunnalle 2,95 sekunnilla. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan kahdeksikossa neljänneksi St. Catharinesissa 1999.
The Cost of Greatness

The Cost of Greatness on Memoremainsin 16. lokakuuta 2020 julkaisema debyyttialbumi.
Lawrence Power

Lawrence Power (s. 1977) on brittiläinen alttoviulisti.
Power aloitti alttoviulunsoiton 8-vuotiaana. Hän aloitti 11-vuotiaana osallistumisen tunneille Guildhall School of Music and Dramassa. Power lähti 18-vuotiaana vuodeksi New Yorkin Juilliard Schooliin ja aloitti kilpailuihin osallistumisen palattuaan sen jälkeen Englantiin. Vuonna 1999 hän voitti ensipalkinnon kansainvälisessä William Primrose -alttoviulukilpailussa. Vuonna 2001 hän sai BBC:n "New Generation Artist" -nimityksen kahdeksi vuodeksi. Power kieltäytyi ensimmäisen alttoviulistin paikasta Berliinin filharmonikoissa, sillä suosi soolouraa, jonka aloitti esiintymällä Philharmonia-orkesterin kanssa. Sittemmin Power on esiintynyt muiden muassa Chicagon sinfoniaorkesterin, Bostonin sinfoniaorkesterin, Concertgebouw-orkesterin, Baijerin radion sinfoniaorkesterin, Tukholman kuninkaallisen filharmonisen orkesterin, Bergenin filharmonisen orkesterin, Stavangerin sinfoniaorkesterin, BBC:n skotlantilaisen sinfoniaorkesterin ja Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin kanssa.
Vuonna 2006 Power esitti BBC:n Proms-festivaalilla Maksim Vengerovin kanssa Wolfgang Amadeus Mozartin "Sinfonia concertanten" (K. 364). Sittemmin hän on palannut sinne useaan otteeseen. Vuonna 2012 Power esiintyi Proms-festivaalilla Olga Neuwirthin "Remnants of Song" -konserton Ison-Britannian-ensiesityksessä. Hänellä on ollut muutenkin laaja uusien teosten ohjelmisto. Hän on kantaesittänyt itseään varten laadittuja sävellyksiä muiden muassa Esa-Pekka Saloselta, Mark-Anthony Turnagelta, Julian Andersonilta, Alexander Goehrilta, James MacMillanilta ja Huw Watkinsilta. Power esitti Krzysztof Pendereckin alttoviulukonserton Pendereckin itsensä johtamassa Camerata Salzburgin konserttisarjassa. Powerille myönnettiin vuonna 2020 Royal Philharmonic Societyn instrumentalistipalkinto. Power perusti West Wycombe Chamber Music Festivalin ja on toiminut sen taiteellisena johtajana. 
Power aloitti soololevytysuransa Harmonia Mundi -levymerkillä, jolle pääsi tekemään György Ligetin, Tōru Takemitsun ja Sergei Prokofjevin teosten levytyksen Pariisin kansainvälisessä Maurice Vieux -alttoviulukilpailussa saamansa palkinnon ansiosta. Vuonna 2005 Power siirtyi Hyperion-levymerkille, jolle teki ensimmäisen levytyksen York Bowenin alttoviulukonsertosta. Hän on levyttänyt myös Ondine-levymerkille. Hän on tehnyt levytyksiä paitsi solistina, myös Nash Ensemblen ja Leopold-jousitrion kanssa. Hänen kanssaan ovat levytyksillä soittaneet muiden muassa pianisti Simon Crawford-Phillips ja nokkahuilisti Genevieve Lacey.
Megan Dirkmaat

Megan Dirkmaat (s. 3. toukokuuta 1976 San José, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kilpasoutaja. Hän saavutti olympiahopeaa ja voitti yhden maailmanmestaruuden.
Dirkmaat saavutti Ateenan olympialaisissa 2004 kahdeksikossa hopeaa. Yhdysvaltain venekunta hävisi kilpailun voittaneelle Romanian joukkueelle 1,86 sekuntia. Maailmanmestaruuskilpailuissa Dirkmaat sijoittui kahdeksikossa neljänneksi Luzernissa 2001, perämiehettömässä kaksikossa 12:nneksi Sevillassa 2002 sekä kahdeksikossa viidenneksi Milanossa 2003 ja neljänneksi Gifussa 2005. Münchenin MM-kilpailuissa 2007 hän voitti perämiehettömässä nelosessa kultaa Portia McGeen, Erin Cafaron ja Rachel Jeffersin kanssa.
Portia McGee

Portia McGee (s. 9. maaliskuuta 1979 Seattle) on yhdysvaltalainen kilpasoutaja. Hän voitti perämiehettömässä nelosessa maailmanmestaruuden ja kilpaili myös olympialaisissa.
McGee sijoittui maailmanmestaruuskilpailuissa perämiehettömässä kaksikossa 12:nneksi Sevillassa 2002 ja saavutti pronssia perämiehettömässä nelosessa Etonissa 2006. Münchenin MM-kilpailuissa 2007 hän voitti perämiehettömässä nelosessa kultaa Erin Cafaron, Rachel Jeffersin ja Megan Dirkmaatin kanssa sekä sijoittui perämiehettömässä kaksikossa Anna Cumminsin kanssa seitsemänneksi. Myös Pekingin olympialaisissa 2008 McGee ja Cummins sijoittuivat kaksikkokilpailussa seitsemänneksi.
Jenni Tolonen

Jenni Tolonen (s. 19. huhtikuuta 1979 Iissä) on suomalainen pesäpalloilija. Tolonen edusti urallaan Superpesiksessä kasvattajaseuraansa Tyrnävän Tempausta, Oulun Lippoa, Ylihärmän Pesis-Junkkareita ja Jyväskylän Kirittäriä. Hän saavutti urallaan neljä SM-kultaa kaudella 2007, kaudella 2008, kaudella 2009 ja kaudella 2010 ja kaksi SM-hopeaa kaudella 2003 ja kaudella 2011. Kaudella 2008 hän oli myös Superpesiksen etenijäkuningatar 37:llä tuodulla juoksulla. Kaudella 2001 hänet valittiin Superpesiksen vuoden tulokkaaksi Hän pelasi kahdeksan Itä-Länsi-ottelua vuosina 2001, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 ja 2018. Hän pelasi 213 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän löi kymmenen kunnaria ja 31 tavallista juoksua, toi 386 juoksua ja keräsi 948 kärkilyöntipistettä. Hän pelasi 83 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja yhdeksän tavallista juoksua, toi 126 juoksua ja keräsi 364 kärkilyöntipistettä. Hän pelasi seitsemän Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän toi 12 juoksua ja keräsi 38 kärkilyöntipistettä.
Alison Cox

Alison Cox (s. 5. kesäkuuta 1979 Turlock, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kilpasoutaja. Hän saavutti olympiahopeaa ja voitti yhden maailmanmestaruuden.
Cox saavutti Ateenan olympialaisissa 2004 kahdeksikossa hopeaa. Yhdysvaltain venekunta hävisi kilpailun voittaneelle Romanian joukkueelle 1,86 sekuntia. Maailmanmestaruuskilpailuissa Cox sijoittui perämiehettömässä nelosessa neljänneksi Luzernissa 2001 ja voitti kahdeksikossa kultaa Sevillassa 2002. Milanon MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui kahdeksikossa viidenneksi. Ateenan olympialaisten jälkeen hän palasi arvokilpailuihin vuonna 2010 ja saavutti Karapiron MM-kilpailuissa pronssia perämiehettömässä nelosessa.
Kate Johnson

Katherine "Kate" Johnson (s. 18. joulukuuta 1978) on yhdysvaltalainen kilpasoutaja. Hän saavutti olympiahopeaa ja voitti yhden maailmanmestaruuden.
Johnson saavutti Ateenan olympialaisissa 2004 kahdeksikossa hopeaa. Yhdysvaltain venekunta hävisi kilpailun voittaneelle Romanian joukkueelle 1,86 sekuntia. Maailmanmestaruuskilpailuissa Johnson sijoittui kahdeksikossa neljänneksi Luzernissa 2001 ja voitti samassa luokassa kultaa Sevillassa 2002. Milanon MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui kahdeksikossa viidenneksi.
Laurel Korholz

Laurel Korholz (s. 10. kesäkuuta 1970 New York) on yhdysvaltalainen kilpasoutaja ja soutuvalmentaja. Hän saavutti olympiahopeaa ja voitti yhden maailmanmestaruuden.
Korholz kilpaili kolmissa olympialaisissa. Atlantassa 1996 hän sijoittui kahdeksikossa neljänneksi ja Sydneyssä 2000 pariaironelosessa viidenneksi. Ateenan olympialaisissa 2004 hän saavutti kahdeksikossa hopeaa. Yhdysvaltain venekunta hävisi kilpailun voittaneelle Romanian joukkueelle 1,86 sekuntia.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Korholz saavutti kahdeksikossa hopeaa Indianapolisissa 1994 ja voitti samassa luokassa kultaa Tampereella 1995. Hän sijoittui neljänneksi pariairokaksikossa Kölnissä 1998 ja pariaironelosessa St. Catharinesissa 1999. Korholz kilpaili MM-kilpailuissa kaikkiaan seitsemän kertaa.
Kilpauransa jälkeen Korholz on toiminut soutuvalmentajana, ja hänen valmennettavansa ovat yltäneet arvokisamitaleille.
Lianne Nelson

Lianne Nelson (s. 15. kesäkuuta 1972 Houston) on yhdysvaltalainen kilpasoutaja. Hän saavutti olympiahopeaa ja voitti yhden maailmanmestaruuden.
Nelson kilpaili kaksissa olympialaisissa. Sydneyssä 2000 hän sijoittui kahdeksikossa kuudenneksi. Ateenan olympialaisissa 2004 hän saavutti samassa luokassa hopeaa. Yhdysvaltain venekunta hävisi kilpailun voittaneelle Romanian joukkueelle 1,86 sekuntia. Maailmanmestaruuskilpailuissa Nelson voitti perämiehettömässä nelosessa kultaa Tampereella 1995. Hän saavutti kahdeksikossa MM-hopeaa Kölnissä 1998.
Philip Teir

Philip Nicolai Teir (s. 5. elokuuta 1980 Pietarsaari) on suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija, koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti. Hän toimii Helsinki Lit-tapahtuman ohjelmajohtajana.
Teir on työskennellyt "Hufvudstadsbladetin" kulttuuritoimituksen esimiehenä 2006–2014 ja sittemmin vapaana kirjailijana sekä "Dagens Nyheterin" ja "Expressenin" kriitikkona. Hänen teoksiaan on käännettu suomeksi, englanniksi ja saksaksi.
Val della Torre

Val della Torre () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 4 008 asukasta.
Ragni Karlsson

Ragnhild (Ragni) Emilia Karlsson (28. huhtikuuta 1894 Parainen – 25. marraskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen agronomi ja toimittaja. Karlsson oli yksi suomenruotsalaisen työväenliikkeen keskeisimmistä naisvaikuttajista. Kirjoittaessaan hän käytti myös nimimerkkejä ”Skuggspel”, ”Inga R.” ja ”Kyrkstöten”.
Elämä.
Ragni Karlsson syntyi Paraisilla opettaja Karl Julian Karlssonin ja Aina Emilia (Emmy) Schaumanin (1865–1936) ainoana lapsena. Hänen isänsä toimi myös kansanedustajana, ja äiti puolestaan oli naisten äänioikeusliikkeen aktiivi, joka perusti Ahvenanmaan ensimmäisen naisyhdistyksen. Isän kuoltua vuonna 1911 Emmy ja Ragni Karlsson muuttivat Hollolasta hankkimalleen pientilalle. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Lovisa gymnasiumista 1914 ja aloitti maa- ja metsätaloustieteen opinnot Helsingin yliopistossa. Vähävaraisena Karlsson joutui työskentelemään opiskelujensa ohessa ja suoritti loppututkintonsa vasta 1925.
Karlsson oli toiminut sosiaalidemokraattisen "Arbetarbladetin" avustajana jo vuodesta 1923, mutta lähti varsinaisesti työväenliikkeeseen vuonna 1929, jolloin hänet palkattiin Pienviljelijäin Liiton kiertäväksi neuvojaksi. Karlsson keskittyi maatalousneuvontaan Elli Kalliorannan vastatessa liiton kotitalousneuvonnasta. Pienviljelijäin Liiton naistoimikunnan ohella Karlsson vaikutti muun muassa Helsingfors Svenska Arbetarföreningissä ja Finlands Svenska Arbetarförbundin naiskomiteassa. 1930-luvun lopussa Karlsson keräsi varoja Espanjan sisällissodan tasavaltalaisille ja kuului jatkosodan aikana niin sanottuun rauhanoppositioon. Karlsson oli aktiivisesti mukana myös juutalaispakolaisten avustamiseksi perustetussa kansalaiskomiteassa. 
Karlsson jatkoi Pienviljelijäliitossa vuoteen 1947 ja toimi sen jälkeen Folkets bildningsförbundin sihteerinä 1947–1948. Sotavuosien jälkeen hän kuului SDP:n puolueoppositioon ja siirtyi 1947 SKDL:n sisällä vaikuttaneeseen Sosialistiseen yhtenäisyyspuolueeseen. Samana vuonna Karlsson ja Atos Wirtanen perustivat sanomalehti "Ny Tidin", josta tuli SKDL:n ruotsinkielinen äänenkannattaja. Karlsson oli myös kansankäräjien jäsen 1944–1952.
Karlsson kuoli 79-vuotiaana marraskuussa 1973. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Furutorp

Villa Furutorp on Raaseporin Bromarvissa sijaitseva huvila, joka on rakennettu vuosisadan vaihteessa 1899–1900. Nykyisin rakennuksessa toimii muun muassa kirjasto ja sen omistaa Bromarf biblioteks vänner r.f. -järjestö.
Historia.
Villa Furutorpin rakennutti vuosina 1899–1900 senaattori Anders Mauritz Hornborg omaksi kesäasunnokseen. Tämän jälkeen rakennus toimi pensionaattina ja täysihoitolana. Suomen Matkailuliitto jakoi vuonna 1936 esitettä "Pensionat, vilohem och kurorter", jossa mainitaan, että Furutorpissa oli 14 huonetta ja 29 sänkyä, sekä muun muassa oma rantasauna. Sauna on myöhemmin romahtanut, mutta uimahuone on yhä jäljellä.
Furutorp toimi myös väliaikaisena kirkkona, kun Bromarvin vanhaa kirkkoa remontoitiin 1950-luvulla.
Entinen Bromarvin kunta osti Furutorpin vuonna 1955 ja kunnan kanslia muutti rakennukseen. Rakennuksessa on noin 400 neliötä kahdessa kerroksessa ja kellarissa. Nykyisin rakennuksessa toimii kirjasto, jota ylläpitää järjestö Bromarf biblioteks vänner. Järjestö osti Furutorpin Raaseporin kaupungilta vuonna 2014.
Kepler 62

Kepler 62 on vuosina 2015–2021 ilmestynyt lastenkirjasarja, jota kirjoittivat Timo Parvela ja norjalainen Bjørn Sortland. Teokset kuvitti Pasi Pitkänen. Kirjat kustansi WSOY. Sarjaa ilmestyi kolme kautta, joihin kuuluu yhteensä 13 kirjaa. Kirjasarjaa on käännetty norjaksi, koreaksi, unkariksi, viroksi, turkiksi, ranskaksi ja fäärille.
Kirjasarja kertoo lapsista, jotka lähetetään avaruuteen ihmiskunnan ainoana toivona.
Pokutian kolmikko

Pokutian kolmikko on kolmesta samoihin aikoihin vaikuttaneesta ukrainalaisesta kirjailijasta käytetty nimitys. He ovat Les Martovytš (1871–1916), Vasyl Stefanyk ja Marko Tšeremšyna. Nimitys juontuu siitä, että kaikkien kolmen kotiseutu oli Pokutia. Tšeremšynan teokset eroavat kuitenkin muista siten, että niistä puuttuu Stefanykin teosten jännite ja voima ja Martovytšin huumori ja satiiri. Hänen novelleilleen on leimallista kansanomaisuus, "holosinnia"-itkuvirren tyyli ja maalaiselämän kuvaus.
Lockheed Martin C-130J Super Hercules

Lockheed Martin C-130J Super Hercules on sotilaskuljetuskone, jossa on neljä potkuriturbiinimoottoria. C-130J on Lockheed C-130 Herculesin viimeisin versio uusilla moottoreilla, ohjaamolla ja muilla järjestelmillä. C-130J on C-130 Herculesin ainoa tuotannossa oleva malli.
Owen Wingrave

Owen Wingrave (op. 85) on Benjamin Brittenin säveltämä kaksinäytöksinen ooppera vuodelta 1970. Sen Myfanwy Piperin laatima libretto perustuu Henry Jamesin novelliin. Teos tilattiin BBC:ltä televisioesitystä varten. Televisio-oopperana "Owen Wingrave" kantaesitettiin 16. toukokuuta 1971. Näyttämöllä teos nähtiin ensimmäisen kerran 10. toukokuuta 1973 Covent Gardenissa.
"Owen Wingrave" -oopperan tarina heijastaa Benjamin Brittenin omia pasifistisia periaatteita. Tämä yhdistää "Owen Wingraven" toiseen Brittenin oopperaan, "Billy Buddiin". Teoksessa on havaittavissa myös Brittenin silloinen kiinnostus kaksitoistasäveljärjestelmää kohtaan. Nimirooli on baritoniosa. "Owen Wingrave" on Brittenin toiseksi viimeiseksi jäänyt ooppera. Se on yksi hänen vähiten esitetyistä kypsän kauden oopperoistaan.
"Owen Wingrave" levytettiin säveltäjän itsensä johdolla Decca Recordsille. Vuonna 2008 oopperasta julkaistiin Chandos Recordsille levytys, jolla City of London Sinfoniaa johti Richard Hickox.
Pokutia

Pokutia on historiallis-maantieteellinen ylänköalue, jota rajaavat pohjoisesssa Dnestrjoki ja Poldian ylänkö, etelässä Prutjoki ja Alakarpatia, lännessä Stanyslavivin alanko ja idässä Kitsmanin alanko ja Sovytsiajoki. Pokutian alueen laajuus on idästä länteen enimmillään 100 kilometriä ja pohjoisesta etelään 25–40 kilometriä, ja sen pinta-ala on noin 3 000 neliökilometriä. Siellä on asukkaita noin 400 000. Alueen murteen puhujia on myös Alakarpatiassa. Nimitystä Pokutia on käytetty toisinaan Galitsian kaakkoiskulmasta, joka jää lounaassa olevan historiallisen Unkarin ja kaakossa olevan Moldavian väliin. Siihen on saatettu liittää myös Bukovina.
Karhulahden kotiseutumuseo

Karhulahden kotiseutumuseo on Joroisissa sijaitseva kotiseutumuseo. Museo on talonpoikaismuseo, joka on sisustettu 1920-luvun tyyliin. Museossa on myös vanhojen karttojen näyttely. Museo on maakunnallisesti arvokas ja suojeltu kaavalla.
Karhulahden päärakennus on rakennettu vuonna 1829 ja siihen on lisätty ristipääty 1920-luvun alussa. Päärakennus edustaa Itä-Suomelle tyypillistä kartanomuotoa, jossa yksikerroksiseen rakennukseen liittyy kaksikerroksinen ristipääty. Kaikkiaan Karhulahteen kuuluu 14 hirsi- ja piirurunkoista rakennusta.
Karhulahden tilan historiaa voidaan jäljittää 1500-luvulle saakka. Tila oli nimismiehen asuntona 1800-luvun alkupuolella, ja vuosina 1802-1806 Karhulahdessa toimi Joroisten ensimmäinen postikonttori.
Päärakennuksen katto kunnostettiin vuosina 2015-2017. Navetan ja ajokaluvajan pärekatto uusittiin vuonna 2019.
A Symphony of Three Orchestras

A Symphony of Three Orchestras ("Kolmen orkesterin sinfonia") on Elliott Carterin orkesteriteos vuodelta 1976. Sen kantaesitys pidettiin New Yorkin Avery Fisher Hallissa 17. helmikuuta 1977 Pierre Boulez'n johtaessa New Yorkin filharmonikkoja. Carter myös omisti sävellyksensä New Yorkin filharmonikoille ja sen musiikillisena johtajana toimineelle Boulez'lle.
Teoksen kesto on noin 17 minuuttia. Hart Cranen runous innoitti Carteria sävellystyössä. Teoksen esityksessä orkesteri on jaettu kolmeen pienempään ryhmään. "A Symphony of Three Orchestras" levytettiin Boulez'n johdolla vuosina 1980 ja 1995.
Carterin kuoltua vuonna 2012 sellisti Fred Sherry nosti teoksen esiin yhtenä kolmesta suosittelemastaan Carterin sävellyksestä; muut näistä olivat "Konsertto orkesterille" ja "".
Laiturin rautatiesilta

Laiturin rautatiesilta on Kauhavan Alahärmässsä sijaitseva silta. 
Silta ylittää Lapuanjoen Alahärmän ja Ylihärmän välissä sijaitsevan Laiturinkylän kohdalla. Silta kuuluu 12,5 km pitkään Ylihärmän rataan. Laiturin rautatiesilta ei ole nykyään liikennekäytössä, mutta esimerkiksi jalankulkijat ja talvisin moottorikelkkailijat käyttävät siltaa. 
Historia.
Laiturin rautatiesilta on sijainnut ennen Kokemäellä ja se on toiminut Pahakosken rautatiesiltana. Silta oli silloin kaksikaarinen teräsristikkosilta. Sisällissodan aikana vetäytymässä olleet punaiset räjäyttivat sillan toisen puolen. Ehjäksi jäänyt puoli siirrettiin Alahärmään ja vuoden kuluttua Pahakosken rautatiesillan paikalle rakennettiin uusi silta.
Mikael Odenberg

Mikael Odenberg (s. 1953) on ruotsalainen maltillisen kokoomuksen poliitikko. Hän istui valtiopäivillä vuosina 1991–2007 ja toimi Ruotsin puolustusministerinä vuosina 2006–07. Sotilasarvoltaan hän on majuri.
Aunjanue Ellis

Aunjanue Ellis (s. 21. helmikuuta 1969 San Fransisco, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintynyt teatterissa, televisiossa ja elokuvissa. Hänen uransa alkoi teatterissa, mutta en sen jälkeen siirtynyt enemmän televisioon ja elokuviin. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Ray", "Piiat" ja "" sekä televisiosarjoissa "When They See Us" ja "Lovecraft Country". Hän oli "King Richardista" ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon.
Nuoruus ja opiskelu.
Aunjanue Ellis syntyi San Franciscossa 1969. Hän oli neljävuotias, kun hänen äitinsä lähetti hänet asumaan isoäitinsä luokse Mississippiin. Aunjanuen äiti Jacqueline Taylor oli eläväinen ja seikkailullinen nainen, joka eli hippiliikkeen mukana. Aunjanuen isä oli Vietnamin sodan veteraani, jota hän ei koskaan tuntenut.
Ellis kävi Tougaloo Collegea, missä hän oli mukana teatterituotannossa. Hän ei ollut kiinnostunut näyttelemisestä, mutta lähti mukaan, kun jotkut hänet ystävistään osallistui koe-esiintymisiin. Ellis sai osan näytelmästä ja innostui näyttelemisestä. Näytelmän ohjaaja James Barnhill suositteli hakeutumaan tunnetumpaan taideyliopistoon, ja Ellis vaihtoi Brownin yliopistoon ja suoritti myöhemmin maisteri tutkinnon New Yorkin yliopistossa.
Ura.
Ellis sai valmistumisensa jälkeen paikan Arielina William Shakespearen "Myrskyn" Broadway-sovituksessa. Hänen ensiesiintymisensä Broadwayllä oli menestyksekäs, ja kriitikot kehuivat hänen suoritustaan. Tämän jälkeen Ellis on näytellyt Broadwayllä näytelmissä "Drowning Crow" (2004) ja "Joe Turner’s Come and Gone" (2009).
Ellisin 2000-luvun alun elokuvia ovat "Kunnian puolesta" (2000), "Vakoojaveli" (2002) ja "Ray" (2004). Viimeksi mainitussa Ellis näytteli Mary Ann Fisheriä, joka oli ensimmäisiä laulajia, jotka olivat ammatillisessa yhteistyössä Ray Charlesin kanssa. Ellis oli elokuvasta "Kunnian puolesta" ehdolla NAACP Image -palkintoon, ja "Raystä" parhaan näyttelijäkokoonpanon SAG-palkintoon.
Ellis on näytellyt televisiossa useissa sarjoissa: "Mentalistissä" hänellä oli rooli 2010–2013, issa 2012–2017 ja "Quanticossa" 2015–2017. Minisarjasta "The Book of Negroes" (2015) Ellis sai useita palkintoehdokkuuksia. Siinä hän näytteli Aminata Dialoa, jonka matkaa orjuudesta vapauteen se kuvaa. "The Birth of a Nation" palkittiin Sundancen elokuvajuhlilla, ja "Piioista" Ellis oli voittamassa parhaan näyttelijäkokoonpanon SAG-palkintoa. James Brown -elämäkerrassa "Get On Up" Ellis puolestaan näytteli laulaja Vicki Andersonia.
Ellis sai draamasarjasta "When They See Us" (2019) ensimmäisen Emmy-ehdokkuutensa. Hän näytteli sarjassa yhden syyttömänä raiskauksesta tuomitun nuoren miehen äitiä. Ellis oli toistamiseen Emmy-ehdokkaana heti vuonna 2020 draamasarjasta "Lovecraft Country".
Elämäkertaelokuvassa "" (2021) Ellisillä oli rooli tennissisarusten Venus ja Serena Williamsin äitinä Oracenana. Ellis sai suorituksestaan laajaa tunnustusta, ja hän oli siitä muun muassa Oscar-, Bafta-, Golden Globe- ja Critics’ Choice -palkintoehdokkaana. National Board of Review palkitsi hänet parhaasta naissivuosasta.
Rochefort-sur-Brévon

Rochefort-sur-Brévon on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Brévonjoen varrella, noin 37 kilometriä Montbardin kaupungista koilliseen.
Joen vesivoimaa käyttävä takomo on ollut kylässä jo 1500-luvulla. Sen toiminta kuitenkin loppui 1840-luvulla. Kylässä on kaksi linnaa. Vanhemman linnan juuret ulottuvat 1200-luvulle. Se kuitenkin tuhoutui tulipalossa vuonna 1730, mutta linnasta on yhä paljon jäljellä. Uudempi linna valmistui vuonna 1896. Kunnan romaaninen kirkko on peräisin 1200-luvulta, mutta sitä on sen jälkeen uudistettu. Kirkossa on 1500-luvun seinämaalauksia.
Nathan Gunn

Nathan Gunn (s. 26. marraskuuta 1970 South Bend, Indiana) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan baritoni.
Gunn opiskeli Illinoisin yliopistossa William Millerin ja John Wustmanin johdolla. Hän sai 1990-luvulla useita palkintoja, kuten Marian Anderson -palkinnon (1996). Hän voitti myös Metropolitan-oopperan National Council Competitionin vuonna 1994. Ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa Gunn teki vuonna 1995 John Coriglianon "The Ghosts of Versailles'n" esityksessä. Gunn on tulkinnut suuren määrän rooleja eri kielillä; näihin ovat kuuluneet Figaro ("Sevillan parturi", Gioacchino Rossini), Marcello ("La bohème", Giacomo Puccini) ja Riolobo ("Florencia en el Amazonas", Daniel Catán).
Gunn esiintyi vuonna 2000 Pariisin oopperassa Andrein roolissa Sergei Prokofjevin oopperassa "Sota ja rauha". Tästä tehty Arthaus Musikin DVD-julkaisu saavutti laajan kriittisen tunnustuksen. Vuonna 2002 Gunn teki ensimmäisen esiintymisensä Covent Gardenissa Harlekiinin roolissa Richard Straussin oopperassa "Ariadne Naxoksella". Hän on esiintynyt myös muun muassa San Franciscon oopperassa, Chicagon lyyrisessä oopperassa ja Baijerin osavaltionoopperassa. Gunn on tehnyt myös konserttiesiintymisiä lukuisten orkesterien kanssa ja pitänyt resitaaleja eri maissa. Hän esimerkiksi lauloi Johannes Brahmsin "Saksalaisen requiemin" ja Joseph Haydnin "Luominen"-oratorion esityksissä Carnegie Hallissa.
Gunn lauloi nimiroolin Benjamin Brittenin "Billy Buddin" levytyksessä Virgin Classicsilla; levytys palkittiin vuonna 2010 Grammylla. Tämän ja muiden oopperalevytysten ohella Gunn on julkaissut myös sooloalbumeita. Hän on tehnyt esiintymisiä musikaaleissa, joita ovat olleet "Camelot", "Karuselli", "Sweeney Todd" ja "Teatterilaiva". Vuonna 2008 Gunn esiintyi Glyndebournen oopperafestivaalilla Isä Deluran roolissa Péter Eötvösin teoksessa "Love and Other Demons"; esityksestä tehtiin myös vuonna 2013 julkaistu levytys. Gunn tulkitsi toukokuussa 2010 Paulin roolin Daron Hagenin "Amelian" kantaesityksessä. Hän esiintyi vuonna 2015 Santa Fen oopperassa Jennifer Higdonin "Cold Mountain" -oopperan kantaesityksessä. Gunn kantaesitti Hershey Felderin teoksen "Flying Solo" (2018), joka on Gunnin elämää ja sukuhistoriaa käsittelevä yhden miehen show. Vuonna 2020 häntä kuultiin Ricky Ian Gordonin kamarioopperan "Ellen West" levytyksellä.
Vuonna 2007 Gunn pääsi lauluprofessoriksi Illinoisin yliopistoon (Urbana-Champaign). Vuonna 2013 hän aloitti Lyric Theatre @ Illinoisin johtamisen vaimonsa, pianisti Julie Gunnin kanssa. Aviopari perusti yhdessä Shot in the Dark -tuotantoyhtiön.
Ave verum corpus (Mozart)

Ave verum corpus D-duurissa (K. 618) on Wolfgang Amadeus Mozartin viimeinen motetti. Hän sävelsi sen kesällä 1791 ja käytti sen sanoituksena katolista Ave verum corpus -ehtoollisvirttä. Teos oli Mozartin ensimmäinen hengellinen sävellys sitten 1780-luvun alussa kesken jääneen c-mollimessun.
"Ave verum corpus" on sävelletty neliääniselle kuorolle, jousisoittimille ja uruille. Teos on 46 tahdin mittainen. Kyse on viimeiseksi Mozartin valmiiksi saamasta hengellisestä teoksesta, sillä hänen requieminsa jäi keskeneräiseksi. "Ave verum corpus" sävellettiin Badenissa kuoromestarina toiminutta Anton Stollia varten.
Sinfonia nro 4 (Aho)

Sinfonia nro 4 on Kalevi Ahon vuosina 1972–1973 säveltämä sinfonia, jonka kantaesitti Okko Kamun johtama Radion sinfoniaorkesteri Helsingissä 12. maaliskuuta 1974. Suuria emotionaalisia kontrasteja sisältävä noin 45 minuuttia kestävä kolmiosainen teos edustaa Ahon ensimmäisen kauden (arviolta 1969–1974) kulminaatiota. Teoksen kustansi Fennica Gehrman.
Aho sävelsi suurimman osan neljännestä sinfoniastaan Berliinissä 1972, mutta hän saattoi sävellystyön loppuun Perniössä helmikuussa 1973. Säveltäjä kuvasi työtä vuonna 1976 erittäin vaivalloiseksi ja hitaaksi. Teoksessa on sekä Ahon muulle varhaiselle tuotannolle ominaisia että tulevia suuntia enteileviä piirteitä.
Elokuussa 2000 BIS Records julkaisi Ahon neljännestä sinfoniasta levytyksen, jolla Sinfonia Lahtea johtaa Osmo Vänskä. Samalla levyllä on tulkinta Ahon sävellyksestä "Kiinalaisia lauluja" (1997).
Siitari

Siitari on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Niina Rinkinen

Niina Rinkinen (s. 19. joulukuuta 1978) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Rinkinen edusti Superpesiksessä Siilinjärven Pesistä ja Jyväskylän Kirittäriä. Hän pelasi ulkokentällä polttolinjassa. 
Saavutukset.
Rinkinen saavutti seitsemän SM-kultaa kaudella 1999, kaudella 2005, kaudella 2006, kaudella 2007, kaudella 2008, kaudella 2009 ja kaudella 2010 ja yhden SM-hopean kaudella 2011. Kaudella 1998 Rinkinen valittiin Superpesiksen vuoden tulokkaaksi. Kaudella 2008 Rinkinen valittiin Vuoden pesäpalloilijaksi, voitti Kultaisen mailan ja Kultaisen räpylän. Kaudella 2010 Rinkinen valittiin Superpesiksen pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hän pelasi yhdeksän Itä-Länsi-ottelua. 
Tilastot.
Rinkinen pelasi 248 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 22 kunnaria ja 319 tavallista juoksua, toi 182 juoksua ja keräsi 1 119 kärkilyöntipistettä. Rinkinen pelasi 142 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä Rinkinen löi yhdeksän kunnaria ja 183 tavallista juoksua, toi 89 juoksua ja keräsi 620 kärkilyöntipistettä.
Avain (ooppera)

Avain on Kalevi Ahon vuosina 1978–1979 säveltämä ooppera, yksinäytöksinen näyttämöllinen monologi laulusolistille (baritoni) ja pienelle kamariorkesterille. Teos kestää esitettynä noin puolitoista tuntia. Se kantaesitettiin Helsingin juhlaviikoilla 4. syyskuuta 1979 Hannu Bisterin johtaessa Suomen Kansallisoopperan kokoonpanoa ja Matti Lehtisen tulkitessa solistiroolin. Aho sävelsi teoksen Kansallisoopperan tilauksesta. Sen kustantaja oli Fennica Gehrman.
"Avaimen" suomenkielisen libreton laati Juha Mannerkorpi. Kantaesityksen jälkeen ooppera esitettiin myös kiertueella Puolassa ja televisiolle sovitettuna versiona TV1:n lähetyksessä vuonna 1981. Se otettiin ohjelmistoon myös Hampurin valtionoopperassa, jossa se kuultiin saksan kielellä esitettynä. Vuonna 1986 "Avain" esitettiin Retretissä Punkaharjulla.
"Avaimen" aiheena on kääntäjä Johannes Ponton surkuhupaisa 50-vuotisjuhlapäivä. Aho itse kuvasi Ponton osaa "oopperakirjallisuuden raskaimmaksi rooliksi". Teoksen musiikki on kompleksista. Vuonna 1995 baritoni Heikki Keinonen esitti roolin oman 50-vuotisjuhlansa kunniaksi Kansallisoopperassa, jossa sen ohjauksen teki Janne Lehmusvuo.
Muumiooppera

Muumiooppera on Ilkka Kuusiston säveltämä lastenooppera, joka kantaesitettiin Suomen kansallisoopperassa 7. joulukuuta 1974.
Kuusisto oli nähnyt "Troll i kulisserna" -näytelmän, joka palasi hänen mieleensä hänen pohtiessaan lastenoopperaan soveltuvaa aihetta. Kuusisto konsultoi Kansallisoopperan pääjohtaja Leif Segerstamia aiheesta; tämän mukaan teosta ei tilattaisi, mutta hän kertoi oopperan olevan valmis esittämään sen, mikäli Kuusisto työn tekisi. Säveltäjä otti yhteyttä myös Tove Janssoniin, joka kieltäytyi laatimasta librettoa; sen sijaan hän suostui luonnostelemaan juonen, ja libreton teki "Vaarallinen juhannus" -kirjan pohjalta Esko Elstelä. Jansson oli itse seuraamassa harjoituksia ennen teoksen kantaesittämistä.
"Muumioopperan" ohjauksen ja koreografian teki Heikki Värtsi, lavastuksen Thomas Gripenberg. Puvustuksesta vastasivat Tove Jansson ja Hans Kling; puvustus tehtiin soveltuvuutta laulamiseen silmällä pitäen. Tarinassa Muumilaakso joutuu veden valtaan tulvan levitessä sinne; muumit asettuvat veden mukana ajelehtivaan oopperataloon, jossa he alkavat harjoitella oopperaa. Kotiapulaisena toimivasta Miisasta tulee oopperatähti; hänen roolissaan esiintyi Pirkkoliisa Tikka. Kriitikoilta teos sai varauksellisen vastaanoton, mutta pääasialliselta kohdeyleisöltä eli lapsilta innostuneen. Teoksessa on oopperan elementtien lisäksi hyödynnetty oratorio- ja operettiesitystä sekä elektronista tanssimusiikkia.
Ilkka Kuusisto kertoi "Sävelten siivilä" -muistelmateoksessaan, että "Muumiooppera" vaikutti ratkaisevasti hänen ammatilliseen identiteettiinsä. Hän oli aiemmin tehnyt monenlaisia musiikki- ja televisiotöitä, mutta alkoi aiempaa enemmän identifioitua säveltäjäksi teoksen myötä. Kuusiston sisko Irmeli Niemi oli pitänyt Ruotsin toisin kuin Suomen olosuhteita otollisina oopperan kunnolliseen tekemiseen, mutta Kuusisto ei jakanut tätä näkemystä. Hänen työnsä myös kasvatti oopperayleisöä.
Topp-Paraden (radio-ohjelma)

Topp-Paraden oli musiikkiohjelma, joka soi Yleisradion ruotsinkielisellä radiokanavalla 1970- ja 1980-luvuilla. Kerran viikossa esitetyssä, tunnin mittaisessa ohjelmassa soitettiin listamenestyjiä sekä uutuuksia ulkomaisilta singlelistoilta. Topp-Paraden oli tuohon aikaan Suomessa FM-radiossa parhaita lähteitä kuulla uusia menestyskappaleita mm. Saksan, Ison-Britannian, Yhdysvaltain ja etenkin Ruotsin singlelistoilta. Topp-Paraden oli Yleisradion ohjelmatarjonnassa sikäli uraauurtava ohjelma, että pelkästään ulkomaisten hittilistojen musiikkitarjontaan keskittyvää "TOP-30" etc. formaattia sivuavaa radio-ohjelmaa ei Yleisradion nuorisomusiikkitarjonnassa aiemmin ollut. Pop- ja rock-poimintoja Topp-Paradeniin tekivät mm. kulttuurin monitoimija Benny Törnroos sekä tunnettu radioääni Josper Knutas.
European Pop Jury

European Pop Jury oli 1960-luvulta 1980-luvulle lähetetty radio-ohjelma, jossa kilpailivat musiikkikappaleet Euroopan yleisradiounionin (EBU) eri jäsenvaltioista. Suomessa Yleisradio välitti kaksituntista ohjelmaa kanavallaan Rinnakkaisohjelma. "European Pop Jury" toteutettiin kerran viikossa. Ohjelmaformaatti lopetettiin vuonna 1983.
"European Pop Jury" juonnettiin englanniksi. Nimensä mukaisesti "European Pop Jury" keskittyi nuorisolle suunnattuun pop- ja rock-musiikkiin. Ohjelmaan ja äänestykseen mukaan otetut kappaleet olivat esittäjiensä uutuuskappaleita. Äänestäjinä oli kulloinkin yli tuhat radiokuuntelijaa EBU:n osallistujavaltioista, ja äänestys tapahtui puhelimen numerokiekon tai -näppäimistön avulla. "European Pop Jury" radioitiin suorana kuhunkin osallistujamaahan, ja äänestäjät myös pääsivät ääneen lähetyksessä. 
Suomalaisehdokkaista Hurriganes voitti äänestyksen vuonna 1974 kappaleellaan ”Get On”.
Ahmed el-Kawisah

Ahmed Yousef el-Kawisah (, s. 24. maaliskuuta 1989) on libyalainen judoka. Hän voitti Afrikan-mestaruuden 2012 ja kilpaili myös kerran olympialaisissa 2012.
Ura.
El-Kawisah saavutti ensimmäisen sijoituksen Afrikan mestaruuskilpailuissa huhtikuussa 2010, oltuaan viides.
Huhtikuussa 2011 El-Kawisah eteni Afrikan mestaruuskilpailuissa loppuotteluun saakka. Hän voitti aluksi Bruno Luzian ja toisella kierroksella Seydou Traoren. Välierissä el-Kawisah voitti Siyabulela Mabulun ja eteni loppuotteluun, jossa hän hävisi Ahmed Awadille. Joulukuussa el-Kawisah oli mukana Arabian kisoissa, Qatarissa, jossa hän saavutti pronssia.
Afrikan mestaruus (2012).
Huhtikuussa 2012 hän oli mukana Senegalissa järjestetyissä Afrikan mestaruuskilpailuissa. El-Kawisah eteni aina loppuotteluun saakka toista kertaa urallaan. Hän voitti avauskierroksella Yassine Moudatirin ja sen jälkeen Idriss Mahoundin. Välierissä el-Kawisah pudotti Lusanda Ngoman jatkosta. Loppuottelussa hän onnistui saavuttamaan mestaruuden voitettuaan Fraj Dhouibin. Heinäkuussa el-Kawisah oli ensimmäistä kertaa olympialaisissa, jossa hän putosi jatkosta ensimmäisellä kierroksella.
Kesäkuussa 2014 el-Kawisah hävisi avauskamppailunsa Afrikan mestaruuskilpailuissa, jonka jälkeen hän kamppaili sijoituksista. El-Kawisah hävisi viimeisen ottelunsa Vaughan Du Preezille ja sijoittui seitsemänneksi.
Huhtikuussa 2015 hän saavutti Afrikan mestaruuskilpailuissa pronssia voitettuaan mitalikamppailussa Siyabulela Mabulun. Myöhemmin syyskuussa el-Kawisah kilpaili Afrikan kisoissa, jossa hän sijoittui viidenneksi hävittyään Houd Zourdanille, joka lopulta voitti kultaa.
El-Kawisah kilpaili Afrikan kisojen jälkeen harvakseltaan ja saavutti muun muassa pronssia Espanjan cupissa ja Supercupissa.
Kristine Duvholt

Kristine Duvholt Havnås (s. 31. tammikuuta 1974 Tønsberg) on norjalainen käsipalloilija. Hän on saavuttanut kaksi olympiamitalia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 208 maaottelua lokakuusta 1991 joulukuuhun 2001 ja tehnyt niissä 377 maalia.
Duvholt pelasi kolmissa olympialaisissa. Barcelonassa 1992 hän saavutti hopeaa, Atlantassa 1996 tuloksena oli neljäs sija, ja Sydneystä 2000 tuli pronssia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
Susann Goksør Bjerkrheim

Susann Goksør Bjerkrheim (s. 7. heinäkuuta 1970 Oslo) on norjalainen käsipalloilija. Hän on saavuttanut kolme olympiamitalia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 296 maaottelua kesäkuusta 1987 lokakuuhun 2000 ja tehnyt niissä 844 maalia.
Bjerkrheim pelasi neljissä olympialaisissa. Soulissa 1988 ja Barcelonassa 1992 hän saavutti hopeaa, Atlantassa 1996 tuloksena oli neljäs sija, ja Sydneystä 2000 tuli pronssia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
Heidi Tjugum

Heidi Marie Tjugum (s. 5. syyskuuta 1973 Drammen) on norjalainen käsipalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on saavuttanut kaksi olympiamitalia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 175 maaottelua helmikuusta 1992 maaliskuuhun 2008.
Duvholt pelasi kolmissa olympialaisissa. Barcelonassa 1992 hän saavutti hopeaa, Atlantassa 1996 tuloksena oli neljäs sija, ja Sydneystä 2000 tuli pronssia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
Trine Haltvik

Trine Haltvik (s. 23. maaliskuuta 1965 Trondheim) on norjalainen käsipalloilija. Hän on saavuttanut kaksi olympiamitalia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 241 maaottelua syyskuusta 1984 lokakuuhun 2000 ja tehnyt niissä 834 maalia. Kansainvälinen käsipalloliitto palkitsi hänet vuoden naispelaajana 1998.
Haltvik pelasi kolmissa olympialaisissa. Soulissa 1988 hän saavutti hopeaa, Atlantassa 1996 tuloksena oli neljäs sija, ja Sydneystä 2000 tuli pronssia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
Carlos Alcaraz

Carlos Alcaraz (s. 5. toukokuuta 2003 El Palmar, Murcia) on espanjalainen tennispelaaja. Hän nousi 12. syyskuuta 2022 julkaistulla tenniksen ATP-listalla kaksinpelissä ensimmäiselle sijalle kaikkien aikojen nuorimpana pelaajana. Hän on voittanut urallaan 21 ATP-turnausta kaksinpelissä, joista viisi grand slam -turnausta. Alcaraz on nuorin pelaaja, jolla on grand slam -voitto kovalta kentältä, nurmelta ja massakentältä.
Nuoruus.
Carlos Alcaraz aloitti pelaamisen tennisseura Real Sociedad Club de Campo de Murciassa, jossa hänen isänsä Carlos Alcaraz González toimi valmentajana ja johtajana. Alcarazin äiti työskenteli IKEA:ssa myyjänä. Babolat ja paikallinen Lotto alkoivat sponsoroida 12-vuotiasta Alcarazia ja perhetuttu, joka toimi yrittäjänä makeisalalla, rahoitti nuoren Alcarazin matkan Kroatian turnaukseen. 14-vuotiaana Alcaraz siirtyi tennisseura Equelite JC Ferrero Sport Academyyn. Tennisseurassa Alcaraz sai valmennusta Juan Carlos Ferrerolta. Idolikseen Alcaraz on maininnut Rafael Nadalin. 
Ammattilaisura.
Alcaraz voitti ensimmäisen ATP-turnauksensa Umagissa 2021. Yhdysvaltain avoimissa hän eteni puolivälieriin. Miami Openin ensimmäisellä kierroksella Emil Ruusuvuori päihitti Alcarazin erin 2-1.
Helmikuussa 2022 hän voitti ATP 500 -turnauksen Rio de Janeirossa päihitettyään loppuottelussa Diego Schwartzmanin. Hänestä tuli nuorin ATP 500 -turnauksen voittaja (2009 perustamisen jälkeen). Huhtikuun alussa hän voitti Miami Masters -turnauksen loppuottelussa Casper Ruudin. Huhtikuun lopussa Alcaraz voitti Barcelonan ATP-turnauksen päihitettyään loppuottelussa Pablo Carreño Bustan. Voiton myötä Alcaraz nousi ensimmäistä kertaa urallaan maailmanlistan top 10:iin, sijalle yhdeksän. Toukokuussa Alcaraz voitti Madridin Masters-turnauksen. Syyskuussa hän voitti Yhdysvaltain avointen kaksinpeliturnauksen päihitettyään loppuottelussa Casper Ruudin. Turnausvoiton myötä Alcaraz nousi kaikkien aikojen nuorimpana pelaajana miesten tenniksen maailmanlistan ykköspaikalle. Paris Masters-turnauksen puolivälierissä Alcaraz reväytti vatsalihaksensa ottelussa Holger Runea vastaan ja joutui vetäytymään turnauksesta. Vamman takia Alcaraz vetäytyi myös 2022 ATP Finalsista sekä vuoden 2023 Australian avoimesta tennisturnauksesta. 
Heinäkuussa 2023 Alcaraz voitti uransa ensimmäisen Wimbledonin tennisturnauksen voitettuaan loppuottelussa Novak Đokovićin erin 3–2. Madrid Openissa Alcaraz päihitti Emil Ruusuvuoren erin 2–1 turnauksen toisella kieroksella. 
Maaliskuussa 2024 Alcaraz voitti Indian Wells -turnauksen mestaruuden. Kesäkuussa Alcaraz voitti uransa ensimmäisen Ranskan avoimet. Loppuottelussa hän voitti Alexander Zverevin viidessä erässä. Heinäkuussa hän voitti uransa toisen Wimbledonin tennisturnauksen päihitettyään loppuottelussa Novak Đokovićin suoraan kolmessa erässä. Pariisin olympialaisissa Alcaraz saavutti hopeaa kaksinpelissä tasaisessa ottelussa Đokovićia vastaan, jossa kummatkin ottelun erät päättyivät "tie-breakiin." Samoissa Olympialaisissa Alcaraz ja Rafael Nadal pelasivat nelinpeliä parina ja saavuttivat neljännesvälierät häviten ottelun Austin Krajicekille ja Rajeev Ramille.
Tonje Larsen

Tonje Larsen (s. 26. tammikuuta 1975 Tønsberg) on norjalainen käsipalloilija. Hän on olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 264 maaottelua kesäkuusta 1992 joulukuuhun 2010 ja tehnyt niissä 567 maalia.
Larsen pelasi kolmissa olympialaisissa. Atlantassa 1996 tuloksena oli neljäs sija, Sydneystä 2000 tuli pronssia, ja Pekingissä 2008 hän voitti kultaa. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
Ann-Cathrin Eriksen

Ann-Cathrin Eriksen (s. 9. syyskuuta 1971 Bodø) on norjalainen käsipalloilija. Hän on saavuttanut olympiapronssia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 127 maaottelua marraskuusta 1989 syyskuuhun 2000 ja tehnyt niissä 119 maalia.
Eriksen pelasi kaksissa olympialaisissa. Atlantassa 1996 tuloksena oli neljäs sija, ja Sydneyssä 2000 hän saavutti pronssia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
Electrified Brain

Electrified Brain on crossover thrash -yhtye Municipal Wasten seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 1. heinäkuuta 2022 levymerkillä Nuclear Blast.
Lennart von Zweygberg

Lennart August von Zweygberg (25. joulukuuta 1874 Jyväskylä – 11. helmikuuta 1960 Indianapolis, Yhdysvallat) oli suomalainen sellotaiteilija ja musiikkipedagogi.
Von Zweygbergin vanhemmat olivat ylimetsänhoitaja, hovineuvos Adolf Wilhelm von Zweygberg ja Augusta Sofia Rehnström. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1895 ja harjoitti musiikkiopintoja Suomessa ja ulkomailla.
Von Zweygberg opiskeli valtionstipendin turvin Sondershausenin konservatoriossa Saksassa Carl Scroederin, Hugo Beckerin ja Joseph Jacobin oppilaana. Hän oli sitten sellonsoiton opettajana Krefeldin konservatoriossa Saksassa ja oli myös sellistinä Helsingin, Riian, Krefeldin ja Winterthurin sinfoniaorkestereissa. Vuosina 1910–1914 ja 1919–1928 von Zweygberg teki esiintymiskiertueita Euroopassa esiintyen muun muassa Roomassa, Pariisissa, Münchenissa, Lontoossa, Leipzigissa ja Leningradissa.
Vuonna 1928 von Zweygberg muutti Sveitsistä Bloomingtoniin Yhdysvaltoihin ja hänestä tuli pian Yhdysvaltain kansalainen. Hän oli sellonsoiton professorina Indianan yliopiston Jacobs School of Musicissa 1928–1945 ja toimi myös yliopiston kamariorkesterin ja pienempien kokoonpanojen kapellimestarina. Von Zweygberg oli myös kuvataiteilija ja hänen pastellitöitään on Sibelius-museon kokoelmissa. Vuonna 1998 Daisy Hinkle Garton perusti "The Lennart A. von Zweygberg Cello Scholarship"-apurahan, joka myönnetään vuosittain Indianan yliopiston sellonsoiton opiskelijoille.
Else-Marthe Sørlie Lybekk

Else-Marthe Sørlie Lybekk (s. 11. syyskuuta 1978 Gjøvik) on norjalainen käsipalloilija. Hän on olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 215 maaottelua marraskuusta 1997 elokuuhun 2008 ja tehnyt niissä 598 maalia.
Sørlie Lybekk pelasi kaksissa olympialaisissa. Sydneyssä 2000 hän saavutti pronssia ja Pekingissä 2008 hän voitti kultaa. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
Maryna Er Gorbatš

Maryna Er Gorbatš (, s. 17. heinäkuuta 1981) on ukrainalainen elokuvaohjaaja. Hän on ohjannut, käsikirjoittanut ja leikannut Donbasin miehityksestä kertovan sodanvastaisen elokuvan "Klondike", joka valmistui 2021 ja sai ensi-iltansa tammikuussa 2022. Elokuvaa esitetään Suomessa 2. ja 3. huhtikuuta 2022 hyväntekeväisyysnäytöksinä.
Er Gorbatš kertoo, että hänelle oli selvää Krimin miehityksestä vuodesta 2014 alkaen, että uusi sota tulee. Elokuvasta tuli ajankohtainen, mutta hänen mukaansa se ei enää ehtinyt vaikuttaa asioihin, sillä sodan valmistelut olivat jo meneillään. Elokuva sai Sundancen elokuvajuhlissa Yhdysvalloissa parhaan ohjaajan palkinnon, ja helmikuussa se sai yleisöpalkinnon Berlinalessa.
Er Gorbatšin puoliso on turkkilainen, ja he asuvat Istanbulissa.
Mia Hundvin

Mia Hundvin (s. 7. maaliskuuta 1977 Bergen) on norjalainen käsipalloilija. Hän on saavuttanut olympiapronssia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 72 maaottelua helmikuusta 1998 joulukuuhun 2002 ja tehnyt niissä 174 maalia.
Hundvin saavutti olympiapronssia Sydneyn olympialaisissa 2000. Hän teki joukkueensa voittomaalin lukemiin 22–21 päättyneessä pronssiottelussa Etelä-Koreaa vastaan. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
Birgitte Sættem

Birgitte Sættem (s. 9. heinäkuuta 1978 Molde) on norjalainen käsipalloilija. Hän on saavuttanut olympiapronssia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 81 maaottelua maaliskuusta 1998 elokuuhun 2003 ja tehnyt niissä 165 maalia.
Sættem saavutti olympiapronssia Sydneyn olympialaisissa 2000. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
Elisabeth Hilmo

Elisabeth Hilmo (s. 29. marraskuuta 1976 Trondheim) on norjalainen käsipalloilija. Hän on saavuttanut olympiapronssia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 180 maaottelua heinäkuusta 1998 marraskuuhun 2006 ja tehnyt niissä 282 maalia.
Hilmo saavutti olympiapronssia Sydneyn olympialaisissa 2000. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
Marianne Rokne

Marianne Rokne (s. 9. maaliskuuta 1978 Bergen) on norjalainen käsipalloilija. Hän on saavuttanut olympiapronssia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 101 maaottelua heinäkuusta 1998 elokuuhun 2007 ja tehnyt niissä 294 maalia.
Rokne saavutti olympiapronssia Sydneyn olympialaisissa 2000. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
Jeanette Nilsen

Jeanette Nilsen (s. 27. kesäkuuta 1972 Skien) on norjalainen käsipalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on saavuttanut olympiapronssia ja voittanut maailmanmestaruuden. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 91 maaottelua heinäkuusta 1991 joulukuuhun 2000 ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Nilsen saavutti olympiapronssia Sydneyn olympialaisissa 2000. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.