tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elena Waiss

Elena Waiss Band (21. lokakuuta 1908 Concepción – 22. toukokuuta 1988 Santiago de Chile) oli chileläinen pianisti, cembalisti ja musiikkipedagogi.
Waissin vanhemmat olivat Samuel Waiss ja pianisti Ana Band, jolta tytär myös sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa. Sittemmin Waiss pääsi opiskelemaan Chilen yliopiston Kansalliseen musiikkikonservatorioon Alberto Spikinin johdolla. Siellä hänelle antoi opetusta myös Rosita Renard. Vuonna 1940 perustettiin Chilen sinfoniaorkesteri, jonka kanssa Waiss sai tästä lähtien soittaa pianoa, cembaloa ja celestaa. Vuonna 1940 Waiss perusti pianistikollegansa René Amengualin ja muiden kanssa Escuela moderna de música y danzan. Waiss ja Amengual muuttivat yhdessä radikaalisti musiikkikasvatuksen käytäntöjä Chilessä. Alussa Escuela moderna de música y danzan päätoimintapiste oli Waissin oma koti, ja oppilaita oli vain vähän. Waiss itse joutui kävelykeppiin turvautumista edelyttäneen lonkkavian takia luopumaan esiintymisurastaan, mutta hän jatkoi opettamista perustamassaan oppilaitoksessa lähes kuolemaansa saakka. Pedagogiikasta muodostui hänen suurin intohimonsa. Hän oli läheisessä yhteistyössä Claudio Arraun ja muiden ajan vaikutusvaltaisten muusikoiden kanssa. Waiss julkaisi pianonsoiton oppimateriaaleja, joihin kuului "Mi amigo el piano" (1947).
Waiss tapasi opiskeluaikoinaan viulisti, alttoviulisti Zoltan Fischerin, jonka kanssa meni naimisiin. Pariskunnalle syntyivät lapset Edith (pianisti) ja Edgar Fischer (sellisti). Waissin oppilaiden joukossa olivat Ena Bronstein Barton, Lionel Party, Luz Manríquez, Fernando Torm ja Patricia Ancic. Waiss kuoli mahasyöpään 79-vuotiaana.
Edith Fischer

Edith Fischer Waiss (s. 18. helmikuuta 1935 Santiago de Chile) on chileläinen pianisti.
Fischerin molemmat vanhemmat, Zoltan Fischer ja Elena Waiss, olivat muusikoita ja musiikkipedagogeja. Fischer sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa jo varhain perhepiirissä. Hän aloitti pianonsoiton kuusivuotiaana ja piti ensimmäisen resitaalinsa yleisölle jo 11-vuotiaana. Vuonna 1951 Fischer sai stipendin, jonka turvin hän pääsi opiskelemaan Columbian yliopistoon. Häntä opetti Claudio Arrau, jonka tuella hän pääsi asumaan ja aloittamaan uraansa Eurooppaan. Fischer sai vuonna 1955 ensimmäisen palkinnon Dinu Lipatti -kilpailussa Lontoossa. Arrau tuki häntä myös levytysuransa aloittamisessa, ja Fischerin levytysten joukossa on ollut tulkintoja chileläisten säveltäjien, kuten Pedro Humberto Allenden, René Amengualin ja Juan Orrego-Salasin teoksista. Hänen kattavaan diskografiaansa kuuluu myös Ludwig van Beethovenin kaikkien pianosonaattien levytysten sarja.
Fischer asettui Sveitsiin ja oli vuosina 1960–1976 naimisissa Jacques Trubin kanssa. Avioliitosta syntyi kolme lasta: Patricia, Isabel ja Roberto. Fischer palasi 1960-luvun alussa lyhyesti Chileen opettamaan äitinsä perustamassa Escuela moderna de música y danzassa. Samalla jatkui hänen aktiivisuutensa konsertoijana. Vuosina 1962–1972 Fischer toimi Fischer Triossa, jossa mukana olivat myös Stefan Romascanu ja Fischerin veli Edgar Fischer. Vuonna 1963 Fischer sai ensimmäisen palkinnon pianistina Bayerischer Rundfunkin ja ARD:n kansainvälisessä ARD-Musikwettbewerb-kilpailussa Münchenissä. Hänen merkittäviä yhteistyökumppaneitaan olivat samoihin aikoihin trion jäsenten lisäksi huilisti Peter-Lukas Graf ja viulisti Alberto Lysy.
Fischer työskenteli vuosina 1974–1979 pianopedagogiikan professorina Lausannen konservatoriossa. Vuonna 1981 hän tapasi pianisti, säveltäjä Jorge Pepi-Alós, jonka kanssa hän aloitti esiintymisen duona. He avioituivat vuonna 1989. Fischer perusti vuonna 1982 Sveitsiin Cercle Lémanique d’Etúdes Musicales Canton de Vaud -oppilaitoksen, jota hän johti vuoteen 1996. Hän perusti Pepi-Alósin kanssa vuonna 1989 Sveitsiin myös Semaine Internationale Piano et musique de chambre -festivaalin, jota hän ryhtyi johtamaan. Fischer siirtyi Sveitsistä Pepi-Alósin kanssa Barcelonaan, jossa hän toimi vuosina 1991–2000 pianonsoitonopettajana kansainvälisessä keskuksessa. Vuonna 2022 hänelle myönnettiin chileläinen Premio a la Música Nacional Presidente de la República.
Erkki Länsimies

Erkki Antero Länsimies, vuoteen 1938 Vestman (2. marraskuuta 1915 Sortavala – 4. joulukuuta 1981 Kuopio) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Länsimiehen vanhemmat olivat konemestari Antti Vilho Länsimies, aiemmin Vestman, ja meijeristi Anna Emilia Hyvärinen ja puoliso vuodesta 1940 Vera Kairikko, aiemmin Kräkin. Länsimies tuli ylioppilaaksi Sortavalan lyseosta 1934 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1937, metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1939. Länsimies oli Metsähallituksen harjoittelijametsänhoitaja Sotkamon hoitoalueella 1938, ylimääräinen metsänhoitaja vuodesta 1939, avustava metsänhoitaja Itä-Suomen piirikunnassa Loimolan hoitoalueella 1939–1940, Iisveden hiiltokursseilla 1940 ja Rautavaaran hoitoalueella 1940.
Rautavaaran ja sittemmin Nurmeksen hiiltopiirin metsänhoitaja Länsimies oli 1940–1946, Koitereen hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1946–1947, 1. luokan apulaismetsänhoitaja vuodesta 1947, avustava metsänhoitaja Koitereen hoitoalueella 1947, puutavaran hankintatöiden johtaja Nurmeksen, Rautavaaran ja Jongunjoen hoitoalueilla 1947–1948, Valtimon hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1948–1952, Savonlinnan hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1952–1958, Itä-Suomen piirikunnan piiritarkastaja Kuopiossa 1958–1967, Länsi-Suomen piirikunnan vt. piirikuntapäällikkö Tampereella 1966–1970, Itä-Suomen piirikunnan ylimetsänhoitaja 1967–1970, Etelä-Suomen piirikunnan ylimetsänhoitaja vuodesta 1970 ja
piirikuntapäällikkö Kuopiossa 1970–1978. 
Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön palkka- ja työvoima-asiain tarkastaja Joensuun metsäpiirissä Länsimies oli 1943–1944, Metsähallituksen Valtimon hoitoalueen aluekassanhoitaja 1948–1953, Rautavaaran hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1951 ja Savonlinnan hoitoalueen aluekassanhoitaja 1953–1958. Hän oli lisäksi Nurmeksen kauppalanvaltuuston ja kauppalanhallituksen jäsen 1951–1952 ja hänellä oli useita muita oman alansa luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Metsäneuvoksen arvoinimen Länsimies sai 1974.
Länsimies

Länsimies on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Nia DaCosta

Nia DaCosta (s. 8. marraskuuta 1989, Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen ohjaamiaan elokuvia ovat "Candyman" (2021) ja "The Marvels" (2023).
Koulutus ja ura.
DaCosta on suorittanut kandidaatintutkinnon ("Bachelor of Fine Arts") New Yorkin yliopistossa ja maisterintutkinnon ("Master of Arts") Royal Central School of Speech and Drama -koulussa.
DaCostan ohjaama elokuva "Candyman" nousi Yhdysvaltain lipunmyyntitilaston kärkeen viikonloppuna 27.–29. elokuuta 2021. DaCosta oli ensimmäinen musta nainen, jonka ohjaama elokuva saavutti tämän kunnian Yhdysvalloissa.
Eva Maydell

Eva Konstantinova Maydell (o.s. Paunova, ; s. 26. tammikuuta 1986 Sofia) on bulgarialainen keskustaoikeistolaisen GERB-puolueen poliitikko ja Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 2014. Hän kuuluu parlamentissa Euroopan kansanpuolueen ryhmään. Maydell on valmistunut roomalaisesta John Cabot University -yliopistosta.
Makeapihlaja

Makeapihlaja ("Sorbus aucuparia var. edulis") on kotipihlajan lajikeryhmä, johon kuuluvat lajikkeet on saatu aikaan jalostamalla siten, että kotipihlajaa on risteytetty muiden puiden tai pensaiden kanssa. Makeapihlajalajikkeiden marjat ovat makeampia ja miedomman makuisia kuin tavallisen kotipihlajan. Makeapihlajan marjat sopivat tavallisen kotipihlajan marjojen tapaan hilloon tai mehuun ja myöskin viiniin ja marmeladiin. Marjoja käytettäessä viiniin niitä voi käyttää esimerkiksi omenan kanssa. 
Makeapihalajan risteymiä on esimerkiksi kotipihlajan ja siperianorapihlajan risteytys, 'Granatnaja' ("Sorbus aucuparia x Crataegus sanguinea"). Sen menestymisvyöhykkeitä ovat I-VI. Se kehitettiin Venäjällä 1925. Se tuottaa satoa jo melko nuorena ja on runsassatoinen. Se ei kuitenkaan ole kovin pitkäikäinen. Sen marjat ovat isoja ja kypsyttyään ne ovat tummanpunaisia. Toinen makeapihlajalajike on kotipihlajan ja musta-aronian risteytys, 'Likornaja' ("Sorbus aucuparia x Aronia melanocarpa"). Sen menestymisvyöhykkeitä ovat I-IV. Se kehitettiin Venäjällä 1905. Se tuottaa satoa jo nuorena, mutta se tarvitsee erityisen pölyttäjähyönteisen. Marjojen satoaika on syyskuun puolivälissä ja kypsinä ne ovat lähes mustia, purppuran värisiä. Ne muistuttavat musta-aronian marjoja sekä maun että koon suhteen.
Lvivin kansallismuseo

Lvivin kansallismuseo, virallisesti Andrei Šeptytskyin kansallismuseo () on Ukrainassa Lvivissä sijaitseva museo. Museon perusti vuonna 1905 konsistoriinsa kirkkomuseoksi metropoliitta Andrei Šeptytskyi. Museota laajennettiin 1909, ja se nimettiin kansallismuseoksi. Museo sai vuonna 1911 tilat Šeptytskyin ostamasta rakennuksesta, jossa sen päätoimipaikka edelleen sijaitsee. Museon nimi oli neuvostovallan aikana 1939–1990 Lvivin ukrainalaisen taiteen museo.
Ennen toista maailmasotaa museossa oli eri alojen osastoja: arkeologiaa, kansantaidetta, vanhaa kirkollista esineistöä, ukrainalaista nykytaidetta, kulttuurihistoriallista esineistöä, numismatiikkaa ja sfragistiikkaa, laaja kokoelma vanhoja käsikirjoituksia, kokoelma kirjapainotaidon alkuvaiheen kirjoja ja Galitsian kirkko- ja kulttuurihistoriaa koskevia arkistoasiakirjoja.
Neuvostoaikana museo jakaantui seitsemään osastoon, joista yksi oli 1947 muodostettu sosialistista realismia esittelevä osasto. Museon kokoelmia hajotettiin 1940-luvulla muihin lviviläisiin museoihin. Osan kokoelmista puoluevirkailijat takavarikoivat 1950-luvulla "ideologisesti vahingollisena" erikoiskokoelmaan ("Spetsfond"). Esineitä myös tuhottiin, myytiin ulkomaille ja varastettiin.
Itsenäisessä Ukrainassa Kansallismuseon kokoelmissa on yli satatuhatta esinettä. Museo nimettiin vuonna 1991 virallisesti metropoliitta Andrei Šeptytskyin mukaan.
Jacqueline Woodson

Jacqueline Woodson (s. 12. helmikuuta 1963 Columbus, Ohio) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Woodsonin tuotannosta on suomennettu omaelämäkerrallinen säeromaani "Ruskea tyttö unelmoi" (engl. "Brown Girl Dreaming"). Siinä Woodson palaa lapsuuteensa ja nuoruuteensa Etelä-Carolinassa sekä New Yorkissa ja kertoo, millaista oli varttua ruskeana tyttönä, kun Yhdysvaltojen rotuerottelulait oli vasta hiljattain kumottu.
Woodson sai vuonna 2018 Astrid Lindgrenin muistopalkinnon. Vuonna 2020 hänet palkittiin Hans Christian Andersen -palkinnolla. Woodsonille myönnettiin vuonna 2020 myös MacArthur Fellowship -apuraha.
Mahani Teave

Mahani Teave (s. 14. helmikuuta 1983 Havaiji, Yhdysvallat) on Pääsiäissaarelta kotoisin oleva chileläinen pianisti.
Teave syntyi pääsiäissaarelaiselle isälle ja Coloradosta kotoisin olevalle äidille. Hän teki debyyttinsä 9-vuotiaana. Teave liittyi chileläisen pianisti Roberto Bravon seuraan konserttikiertueiden sarjaa varten. Hän sai musiikin kandidaatin arvon Universidad Austral de Chilestä opiskeltuaan siellä Ximena Cabellon johdolla. Maisterin arvon Teave sai Cleveland Institute of Musicista vuonna 2005. Siellä häntä opetti Sergei Babayan. Teave täydensi opintojaan Fabio Bidinin johdolla Hochschule für Musik Hanns Eisler Berlinissä, valmistui näistä opinnoista vuonna 2011 ja sai Konzertexamin.
Teave sai vuonna 2008 Apes-palkinnon parhaasta klassisen musiikin esityksestä. Se myönnettiin Sergei Rahmaninovin ensimmäisen pianokonserton tulkinnasta Chilen sinfoniaorkesterin solistina. Vuonna 2008 ja 2016 Teave tuli valituksi maansa "sadan naisjohtajan" listalle. Hän on esiintynyt muun muassa useille Chilen presidenteille, Chilen kansalliskongressille ja lukuisissa suurlähetystöissä. Teave perusti vuonna 2012 miehensä Enrique Ickan kanssa Toki Rapanuin, Pääsiäissaaren ensimmäisen musiikki- ja taidekoulun. Siellä opetetaan sekä klassista että polynesialaista musiikkia lukuisilla soittimilla lapsille. Teave on voittanut kansainvälisen Claudio Arrau -pianokilpailun sekä Cleveland Institute of Musicin konserttokilpailun ja saanut ansiopalkinnon Kansallisesta Andrés Bello -yliopistosta. Scotiabank myönsi hänelle "Advancement of Women Awardin".
Teave on Steinway-taiteilija ja Steinwayn mukaan "ainoa ammattimainen klassinen muusikko Pääsiäissaarella". Tammikuussa 2021 ilmestyi Teaven debyyttialbumina "Rapa Nui Odyssey" Rubicon Classics -levymerkillä. John Forsen on tehnyt Teavesta dokumenttielokuvan.
Hirvilahti (Perniö)

Hirvilahti () on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön lounaislaidalla Laukanlahteen laskevien Krapuojan ja Myllyojan välissä.
Huomattava osa Hirvilahden kyläalueesta on peltoa. Kylän sisäosissa on laaja metsien peittämä mäkialue. Aivan kyläalueen keskellä sijaitsee Hirvilahden kartano, johon kulkee tie kylän länsipuolelta. Valtaosa kylän asutuksesta sijaitsee tien varrella suhteellisen tiiviisti.
Hirvilahti on 1200-luvun jälkeen perustettu uudisasutuskylä. Kylän alue on vanhaa rälssimaata ja Hirvilahden kartano on ollut aatelissukujen hallitsema säteri. Valtaosa kylä maa-alueesta kuuluu kartanolle, eikä karttojen perusteella kylään ole syntynyt uutta asutusta 1960-luvun jälkeen.
Sofia Chanfreau

Sofia Chanfreau (s. 1986 Helsinki) on musiikkituottaja, ääniteknikko ja kirjailija. Chanfreau on syntynyt Helsingissä ja kasvanut Ahvenanmaalla.
Sofia Chanfreaun esikoisteos "Kirahvin sydän on tavattoman suuri" ("Giraffens hjärta är ovanligt stort") julkaistiin vuonna 2022 sekä ruotsiksi että suomeksi. Teoksen on kuvittanut Sofian sisko Amanda Chanfreau ja suomeksi kääntänyt Outi Menna. Teos voitti Lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandian 2022 ja oli ehdolla Runeberg Junior -palkinnon saajaksi 2023. Kirja oli myös ehdolla Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnon saajaksi 2023.
Grouper

Liz Harris, taiteilijanimi Grouper, (s. 15. heinäkuuta 1980) on yhdysvaltalainen muusikko, kuvataiteilija ja tuottaja. 
Harris kasvoi San Franciscon liepeillä uskonnollisessa yhteisössä, jonka toiminta perustui G. I. Gurdjieffin ajatuksiin. Collegesta valmistuttuaan ja Los Angelesissa lyhyen aikaa työskenneltyään Harris asettui asumaan Oregonin osavaltioon. Ensimmäinen albumi, Harrisin omakustanne CD-R "Grouper" ilmestyi vuonna 2005.
Grouperin musiikki on riisuttua ambienttia, jossa on sekä akustista että sähköistä kitaraa ja lauluosuuksia. Laulu on kuulokuvassa usein kaukainen ja sumea niin, että sanoitukset jäävät epäselviksi.
Grouperin laajempi läpimurto tapahtui vuoden 2008 "Dragging a Dead Deer over a Hill" -albumilla, jonka "pastoraalista, psykedeelistä poppia" kehui mm. yhdysvaltalainen Mike McGonigal Pitchfork-sivulla. Hyvät arvostelut sai myös Grouperin vuonna 2011 julkaisema kaksiosainen albumikokonaisuus "A I A: Dream Loss" ja "A I A: Alien Observer". Ilman lauluosuuksia tehty pitkä ambientnauhateos "Violet Replacement" ilmestyi 2012.
Grouper julkaisi vuonna 2014 pianosta, laulusta ja kenttä-äänityksistä koostuvan albumin "Ruins". Samanlaisesta instrumentaatiosta koostui vuoden 2018 lyhyt, noin 20-minuuttinen albumi "Grid of Points". Albumi nimeltään "Shade", joka koostuu Harrisin 15 vuoden aikana tekemistä äänityksistä, ilmestyi vuonna 2021.
Harrisin muita musiikkiprojekteja ovat mm. Helen, Mirroring, Nivhek ja Raum
Grouper esiintyi Suomessa vuonna 2015 Flow-festivaalilla Temppeliaukion kirkossa 2018 ja Savoyssa 2022.
Pyreneittenpihlaja

Pyreneittenpihlaja ("Hedlundia mougeotii") (ennen "Sorbus mougeotii") on limipihlajien sukuun kuuluva laji. Sitä esiintyy Etelä- ja Keski-Euroopassa. Se kukkii maaliskuulta heinäkuulle. Marjojen raakileita alkaa tulla heinäkuulla, ja marjat kypsyvät elokuulta lokakuulle. Lehdet puhkeavat maaliskuussa, ja ne varisevat marraskuussa. Kukinnot ovat valkoisia ja pieniä. Lehdet ovat sahalaitaisia. Marjat ovat helakanpunaisia.
Genmei

Gemmei (, 20. huhtikuuta 660 – 29. joulukuuta 721) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 43. hallitsija. Hän toimi keisarinnana vuodesta 707 vuoteen 715.
Jambalaya (kappale)

Jambalaya on Hank Williamsin säveltämä, sanoittama ja levyttämä musiikkikappale vuodelta 1952. Suomenkieliset sanat on siihen tehnyt Saukki. Sen on suomeksi levyttänyt muun muassa Brita Koivunen.
Kondō Isami

Kondō Isami (9. marraskuuta 1834 – 17. toukokuuta 1868) oli japanilainen miekkamies ja Shinsengumi -turvallisuusjoukkojen komentaja 1860-luvulla.
Isamin alkueräinen nimi oli Katsugorō, ja hän oli maanviljelijän poika. Hän alkoi harjoitella taistelutaitoja jo nuorella iällä. Hänen kerrotaan myös olleen innokas kirjallisuuden harrastaja. Hänen suosikkeihinsa lukeutui muun muassa "Chūshingura", 47 rōninin tarina. Katsugorō sai nuorena mainetta kukistettuaan kotitaloonsa tunkeutuneen ryövärijoukon. Tapaus kiinnitti Tennen Rishin-ryūn mestarin Kondō Shūsuken huomion, ja hän adoptoi Katsugorōn. Katsugorō otti aluksi nimekseen Shimazaki Katsuta, ja myöhemmin nimeksi tuli Shimazaki Isami Fujiwara Yoshitake.
Kondō Isamista tuli Tennen Rishin-ryūn mestari vuonna 1861. Ennen Shinsengumia Isami ei ollut koskaan ollut shōgunaatin palveluksessa, mutta hän oli vuonna 1862 ehdolla Kobushon sotilaskoulun opettajaksi. Vuonna 1863 Tokugawan shōgunaatti kutsui suuren joukon ronineita suojelemaan shōgunia tämän oleskellessa Kiotossa. Kondō Isami liittyi ystävänsä Hijikata Toshizōn kanssa tähän joukkoon, joka sai nimen Rōshigumi.
Rōshigumin komentaja Kiyokawa Hachirō paljasti sittemmin, että joukon todellinen tarkoitus oli toimia keisarikunnan suojelijoina. Rōshigumi siirtyi suojelemaan Edoa, mutta Kondō, Hijikata ja useat muut jäivät Kiotoon ja muodostivat Mibu Rōshigumin. Shōgunaatin käskystä Matsudaira Katamori otti Mibu Rōshigumin johtoonsa, ja siitä lähtien joukko toimi Kioton suojelijoina ja shōgunaatin suoran käskyvallan alaisina. Kinmon no Seihen -selkkauksessa 18.8.1862 tämä vartiojoukko sai nimen Shinsengumi. Vuonna 1867 Isami Kondōsta ja muista Shinsengumin jäsenistä tuli hatamotoja eli Tokugawan shōgunaatin virallisia vasalleja. 
Boshin-sodassa Kondō Isami taisteli shōgunaatin joukoissa. Toba-Fushimin taistelun jälkeen tammikuussa 1868 hän palasi Edoon, ja hänet ylennettiin wakadoshiyorin arvoon. Hän taisteli keisarillisen hovin joukkoja vastaan, mutta hävisi sekä Kōshū-Katsunuman ja Nagareyaman taisteluissa. Antautumisen jälkeen Kondō Isami mestattiin Itabashissa 17. toukokuuta 1868. Syynä oli Sakamoto Ryōman murha, johon Kondō Isami ei kuitenkaan luultavasti ollut syyllistynyt.
Beverly Glenn-Copeland

Beverly Glenn-Copeland (s. 1944) on yhdysvaltalainen laulaja ja laulunkirjoittaja. Hän syntyi Pennsylvaniassa, Philadelphiassa, mutta on kuitenkin viettänyt suurimman osan elämästään Kanadassa. 
Glenn-Copeland otti varhaiseen musiikkiinsa folk-, jazz- ja blues -vaikutteita. Hän julkaisi kaksi omaa nimeään kantavaa albumia vuosina 1970 ja 1971. Ohessa hän toimi kuitenkin myös Sesame Street -ohjelman käsikirjoittajana, ja näytteli säännöllisesti 25 vuoden ajan kanadalaisessa lastenohjelmassa Mr. Dressup.
Vuonna 1986 Glenn-Copeland julkaisi "...Keyboard Fantasies..." -nimisen albumin, jonka laulut olivat syntetisaattori- ja rumpukonepohjaisia. Albumi "Primal Prayer" (2004) noudatti samaa linjaa. "...Keyboard Fantasiesin..." myötä Glenn-Copelandin musiikki tuli lopulta laajempaan tietoisuuteen, kun japanilainen keräilijä löysi ja alkoi promotoida sitä vuonna 2015. Yli 70-vuotiaana Glenn-Copelandin musiikkiura alkoi tavallaan uudestaan, musiikkifestivaalikeikkojen ja hänen äänitteidensä uudelleenjulkaisemisen kautta.
Yksityiselämä.
Glenn-Copeland korjasi sukupuolensa mieheksi 1990- ja 2000-luvun vaihteessa ja kertoi asiasta julkisuudessa ensimmäisen kerran vuonna 2002.
The Raincoats

The Raincoats on vuonna 1977 perustettu brittiläinen kokeellinen post-punkyhtye.
Ana Da Silva ja Gina Birch perustivat yhtyeen nähtyään toisen naisista koostuvan punkyhtyeen The Slitsin esiintyvän. The Raincoatsin jäsenistö vaihtui sen alkuvuosina usein, mutta vuoden 1978 lopulla se vakiintui neljän naisen kokoonpanoksi rumpali Palmoliven ja viulisti Vicky Aspinallin liityttyä siihen. Palmoliven lähdettyä ensimmäisen albumin jälkeen on yhtye ollut aktiivinen pääasiassa kolmen naisen triona.
Yhtyeen ensimmäinen albumi "The Raincoats" ilmestyi marraskuussa 1979. Se sai hyvän vastaanoton silloisessa musiikkimediassa. Toinen albumi "Odyshape" ilmestyi kesäkuussa 1981. Se oli äänekkäämpää ensilevyä rauhallisempi ja sisälsi maailmanmusiikkivaikutteita, polyrytmejä ja länsimaissa epätavallisempia instrumentteja, kuten kalimbaa ja gamelania.
Yhtye hajosi kolmannen albuminsa "Movingin" (1984) jälkeen. 1990-luvulla mm. Kurt Cobain ja Sonic Youthin Kim Gordon toivat The Raincoatsin musiikkia esille. Yhtye aktivoitui uudestaan ja julkaisi albumin "Looking in the Shadows" (1996) mutta on sittemmin keskittynyt lähinnä festivaaliesiintymisiin.
Ukrainan valtion kirjankustantamo

Ukrainan valtion kirjankustantamo (, ДВУ, DVU eli Держвидав, Deržvydav) oli Neuvosto-Ukrainan virallinen kustantamo, jonka perusti Ukrainan toimeenpaneva keskuskomitea toukokuussa 1919 Harkovassa nimellä Ukrainan kirjankustantamo. Se sai 1920 uuden nimen Ukrainan valtion kirjankustantamo ja 1922 DVU. 1920-luvun jälkipuolella Ju. Voitseh’ivskyin ja Serhi Pylypenkon ollessa johtajia DVU oli Neuvosto-Ukrainan suurin ja merkittävin kustantamo – se julkaisi yli puolet Ukrainassa julkaistuista kirjoista – ja koko Neuvostoliiton toiseksi suurin. DVU julkaisi satoja koulukirjoja, ja sillä oli siten merkittävä osuus ukrainalaistamisessa. Se julkaisi aikakauden ukrainalaisten kirjailijoiden teoksia, käännöksiä eurooppalaisista klassikoita, poliittista propagandaa, yhteiskunnallista, teknistä ja lastenkirjallisuutta. Se julkaisi myös 38:aa aikakausjulkaisua, kuten kirjallisuuslehtiä "Tšervonyi šljah’", "Žyttja i revoljutsija", "Literaturnyi jarmarok", "Hart", "Nova heneratsija", "Ukrajina" (1914–1930) ja "Pluh".
DVU:lla oli myös bibliografinen osasto, kirjakauppoja ja monenlaista muuta toimintaa. Kirjallisuusosastoa johti V. Štšerbanenko, ja sen kirjailijoihin kuului useita merkittäviä kirjailijoita, kuten Mykola H’vylovyi, Mykola Kuliš, Petro Pantš, Volodymyr Svidzinskyi ja Pavlo Tytšyna. DVU joutui vuodesta 1926 alkaen koko ajan tiukkenevan valtion valvonnan kohteeksi. Samana vuonna Ukrainan bolševistisen kommunistipuolueen politbyroo määräsi DVU:n julkaisemaan tieteellisen laitoksen Vladimir Leninin teoksista ja laajentamaan kansalle suunnattua propagandatoimintaa. Julkaisutoiminnasta oli noin 65 prosenttia oppikirjoja. Vuonna 1929 sen julkaisuista oli 94 prosenttia ukrainankielisiä. Elokuussa 1930 DVU:n tilalle perustettiin Ukrainan valtion kustannusallianssi, erikoiskustantamoiden liitto, joka lakkautettiin maaliskuussa 1934.
Sofie Johansson

Sofie Johansson (s. 1. heinäkuuta 1985) on ruotsalainen suunnistaja. MM-kilpailuista Johanssonin paras saavutus on viestin MM-pronssi Olomoucin MM-kilpailuissa 2008. Henkilökohtaisilla matkoilla hänen paras saavutuksensa on pitkän matkan kuudes sija samoista Olomoucin MM-kilpailusta. EM-kilpailuista Johanssonin paras saavutus on pitkän matkan viides sija Ventspilsin EM-kilpailuista vuodelta 2008. Suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa hän on sijoittunut parhaimmillaan toiseksi Oslon keskimatkalla vuonna 2008. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hänen paras saavutuksensa on seitsemäs sija samalta vuodelta. Juniorien MM-kilpailuissa Johanssonin paras saavutuksensa on pitkän matkan 22:s sija vuodelta 2004. Johansson edustaa OK Linneä. Ruotsin mestaruuskilpailussa hän on saavuttanut yhden hopean ja kaksi pronssia.
Hürriyet

Hürriyet on vuonna 1948 perustettu turkkilainen sanomalehti. Lehti on perustamisestaan lähtien ollut kapitalistisen länsimaisen kulttuurin äänenkannattaja Turkissa. Sillä on ollut tärkeä rooli Turkin lehdistön teollistamisessa. Vuoden 1980 jälkeen Hürriyet on tukenut oikeistolaista talous- ja kulttuuripolitiikkaa. Lehti on kannattanut taloudellista liberalismia, avautumista ulkomaailmaan, länsimaista elämäntyyliä ja kansallismielistä politiikkaa. Sen päätoimittajana on toiminut Ertuğrul Özkök. Vuonna 1994 mediakonserni Doğan osti Hürriyetin.
Vatikaanin apostolinen arkisto

Vatikaanin apostolinen arkisto (lat. "Archivum Apostolicum Vaticanum") on Vatikaanissa sijaitseva arkisto, joka sisältää Vatikaanin dokumentteja yli tuhannen vuoden ajalta, mukaan lukien paavien kaikki säilynyt kirjeenvaihto. 85 hyllykilometrin suuruisen arkiston sisältö on kulloisenkin paavin henkilökohtaista omaisuutta. Toisinaan paavit ovat avanneet arkistoihin rajatun pääsyn, kuten vuonna 1881 valikoiduille tutkijoille, vuonna 2010 journalisteille ja vuonna 2020 paavi Pius XII:n papereita koskien. Kaikki 75 vuotta tuoreemmat dokumentit ovat kuitenkin aina salaisia.
Arkiston perusti vuonna 1612 paavi Paavali V. Vuonna 1810 Ranskan keisari Napoleon siirsi arkiston Pariisiin. Se palautettiin Vatikaaniin vuosien 1814–1817 aikana. Osa dokumenteista katosi matkalla.
Arkisto tunnettiin vuosien 1646–2019 aikana virallisesti nimellä "Archivum Secretum Vaticanum". Koska sana "secretum" tulkitaan nykyisin tarkoittavan ennemminkin salaista kuin yksityistä, paavi Franciscus vaihtoi arkiston nimen kuvaamaan paremmin sen tarkoitusta.
As Aventuras de Gui &amp; Estopa

As Aventuras de Gui &amp; Estopa on Mariana Caltabianon luoma brasilialainen piirrossarja, jota ensimmäisenä julkaisi Cartoon Network-kanava vuonna 2009.
Töyhtöfasaani

Töyhtöfasaani ("Pucrasia macrolopha") on aitokanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä- ja Itä-Aasiassa.
Koko ja ulkonäkö.
Töyhtöfasaani voi kasvaa 50–64 cm pitkäksi ja koiraat ovat naaraita kookkaampia. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Lajin koiras on päästään tummanvihreä ja päässä on hyvin pitkä vihreä töyhtö. Poskassa on valkoinen laikku. Muu ruumis on harmaa ja mustaraitainen. Rinnassa ja kyljissä on myös punaruskeaa, jonka määrä vaihtelee alalajeittain. Töyhtöfasaaninaaras on ruskean- ja mustankirjava.
Levinneisyys ja elintavat.
Töyhtöfasaania tavataan Afganistanista Nepaliin ja Kiinassa. Lajin elinympäristöä ovat alppiruusuja, mäntyjä ja bambuja kasvavat metsät 2  000–4  000 metrin korkeudella. Linnut liikkuvat yksin tai pareittain.
Beda Närhi

Beda Kerttu Mathilda Närhi (4. huhtikuuta 1896 Viipuri – 5. joulukuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja piirustuksenopettaja.
Beda Närhi tuli ylioppilaaksi vuonna 1915 ja hän opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa 1916–1917 ja 1919–1920, Taideteollisen keskuskoulun piirustuksenopettajaosastolla 1919–1921 sekä Académie de la Grande Chaumièressa Pariisissa 1936. Hänen taiteilijan debyyttinsä oli 1927 ja hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1941, 1942 ja 1946.
Närhi oli opettajana oppikoulussa vuodesta 1923 alkaen ja Taideteollisessa oppilaitoksessa samoin vuodesta 1923 alkaen. Hän oli Taideteollisen oppilaitoksen opettajayhdistyksen jäsenenä ja toimi myös kirjastonhoitajana 1935–1947. Närhi oli myös kuvaamataidon opettajana ensin Savonlinnassa ja sen jälkeen Töölön yhteiskoulussa 1930-luvulta aina 1960-luvulle saakka. Närhi oli Suomen taiteilijaseuran jäsen ja osallistui taiteilijain sekä kuvaamataidonopettajain järjestötoimintaan.
Saara Kekäläinen

Saara Kekäläinen (s. 1971) on suomalainen kirjailija. Hän on julkaissut aikuisten romaaneja kirjailijanimellä Olga Kokko.
Kekäläisen kirjoittama ja Reetta Niemensivun kuvittama Valpuri-sarjan ensimmäinen osa "Valpuri ja vaarallinen aamupuuro" oli Lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-ehdokkaana vuonna 2022. Samana vuonna ilmestynyt, Netta Lehtolan kuvittama "Prinsessa joka lähti kälppimään" oli Arvid Lydecken -palkintoehdokkaana. 
Teokset.
Lastenkirjat
Aikuisille
Genshō

Genshō (, 682 – 22. toukokuuta 748) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 44. hallitsija. Hän toimi keisarinnana vuodesta 715 vuoteen 724.
Kōken

Kōken (, 718 – 28. elokuuta 770) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 46. ja 48. hallitsija. Hän toimi keisarinnana vuodesta 749 vuoteen 758 ja vuodesta 764 vuoteen 770.
Meishō

Meishō (, 9. tammikuuta 1624 – 4. joulukuuta 1696) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 109. hallitsija. Hän toimi keisarinnana vuodesta 1629 vuoteen 1643.
Petro Pantš

Petro Pantš (, oik. Petro Josypovytš Pantšenko, ; 4. heinäkuuta 1891 Valky, Harkovan kuvernementti – 1. joulukuuta 1978 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen kirjailija. Hän oli sotilaana ensimmäisessä maailmansodassa ja Ukrainan itsenäisyyssodassa (1917–1920), ensin Ukrainan kansantasavallan ja sitten bolsevikkien joukoissa. Hän kuului 1920-luvulla kirjallisiin järjestöihin Pluhiin, Vapliteen ja Ukrainan työläiskirjailijoiden liittoon. Vuodesta 1923 hän työskenteli toimittajana Harkovassa (1923–1932 aikakauslehdessä "Tšervonyi šljah’") ja vuodesta 1934 Kiovassa. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli Ukrainan SNT:n tiedeakatemiassa (nykyisin NANU) ja radioasemalla Radjanska Ukrajina.
Pantšin ensimmäiset novelli- ja kertomuskokoelmat "Tam, de verby nad stavom" (1923, 'Missä pajuja lammella'), "Solomjanyi dym" (1925) ja "Myšatši nory" (1926, 'Hiirenkoloja') käsittelivät sisällissodan tapahtumia ja uuden talouspolitiikan (NEP) alkuvuosia Ukrainassa. Pienoisromaanisarja "Z morja" ('Mereltä'), "Bez kozyrja" ('Ilman valttikorttia'), "Holubi ešelony" (1926, 'Taivaansiniset portaat') ja "Povist našyh’ dniv" (1927, 'Tarina nykyajalta') kuvaa tapahtumia Ukrainassa vuoden 1905 vallankumouksesta ensimmäisen maailmansodan jälkeiseen talouden elvytykseen ja vuoden 1917 vallankumoukseen. "Povist našyh’ dniv" oli ensimmäisiä teollisia aiheita käsitteleviä ukrainalaisen neuvostokirjallisuuden edustajia. Vuodesta 1930 alkaen hänen teostensa pääaiheena oli kollektivisointi, esimerkiksi sarjassa "Muh’a Makar" (1930–1934). Hän kirjoitti myös romaaneja esimerkiksi vallankumousvaiheen historiasta, muistelmat ja lastenkirjallisuutta.
Pantšin realistinen tyyli ei kallistunut formalismiin, ja siitä ja toisaalta uskollisuudesta neuvostohallintoa kohtaan johtui, että hänellä oli paikka niiden joukossa, jotka eivät tuoneet kirjallisuuteen mitään uutta mutta joita silti pidettiin Ukrainan neuvostoproosan perustajina.
Alba Vergés

Alba Vergés i Bosch (s. 3. syyskuuta 1978) on katalonialainen poliitikko, joka on toiminut Katalonian parlamentin 1. varapuhemiehenä vuodesta 2021 lähtien sekä virkaa toimittavana puhemiehenä vuodesta 2022 lähtien. Vergés edustaa Katalonian tasavaltalaista vasemmistoa.
Vergés syntyi Igualadassa. Hänellä on taloustieteen tutkinto Barcelonan yliopistosta ja tietojohtamisen tutkinto Katalonian avoimesta yliopistosta. Hänet valittiin parlamenttiin ensimmäisen kerran vuonna 2012. Toukokuussa 2018 hänet nimitettiin Katalonian terveysministeriksi, jona hän toimi toukokuuhun 2021 asti. Kesäkuussa 2021 hänet nimitettiin parlamentin 1. varapuhemieheksi. Hän on toiminut virkaa toimittavana puhemiehenä kesästä 2022 lähtien, jolloin puhemies Laura Borràs erotettiin parlamentista korruptiosyytteiden takia.
Kuumaa-yhtyeen diskografia

Tämä artikkeli on suomalaisen Kuumaa-yhtyeen diskografiasta. Yhtye on julkaissut urallaan kolme albumia ja useita singlejä.
Elizabeth Cotten

Elizabeth ”Libba” Cotten (syntymäsukunimeltään Nevills, 5. tammikuuta 1893 – 29. kesäkuuta 1987) oli yhdysvaltalainen folk- ja bluesmuusikko.
Cotten syntyi musiikilliseen perheeseen ja aloitti ensimmäisten kappaleiden soittamisen kahdeksanvuotiaana. Hän joutui lopettamaan koulunkäynnin jo yhdeksän iässä ja aloittamaan työskentelyn palvelijana, seuraten 13-vuotiaana äitiään kotipiian ammattiin. Hän säästi rahaa ensimmäistä kitaraansa varten, jonka sai ostetuksi 12-vuotiaana ja opetteli soittamaan sitä itse. Cotten kirjoitti ensimmäiset kappaleensa teini-ikäisenä. Tällöin syntyi kappale "Freight Train". Hän luopui kuitenkin kitaransoitosta nuorena mentyään naimisiin ja saatuaan lapsia omistautuakseen perheelleen.
Elizabeth Cotten soitti seuraavan 40 vuoden aikana kitaraa hyvin harvoin ja epäsäännöllisesti. Hän päätyi työskentelemään säveltäjän ja kansanmusiikkiin erikoistuneen Ruth Crawford Seegerin perheeseen (perheen lapsiin kuuluivat muun muassa muusikot Peggy, Pete ja Mike Seeger). Cotten sai perheeltä innostusta ja opetteli soittamaan kitaraa uudestaan, aloittaen julkiset esiintymiset ja äänitykset ensimmäistä kertaa elämässään yli 60-vuotiaana.
Cottenin kitaratekniikka oli omaperäinen: hän soitti vasenkätisenä oikeakätisille tehtyä kitaraa siten, että soitti korkeat melodiat peukalolla ja bassokielet muilla sormilla. Tämä tapa tuli tunnetuksi muusikkopiireissä ”Cotten-näppäilynä”.
Mike Seeger alkoi tekemään ensimmäisiä kotiäänityksiä Cottenin kappaleista 1950-luvun jälkipuoliskolla. Nämä äänitykset muodostivat Cottenin ensimmäisen julkaiseman albumin, "Folksongs and Instrumentals with Guitar" (1958). Cottenin Freight Train -kappale muodostui standardiksi Englannin folkmusiikkipiireissä. Siitä tehtiin monta levytystä ja artistit laittoivat sen usein omiin nimiinsä. Cotten sai sen tekijänoikeudet takaisin vasta myöhemmin, Seegerin perheen avustuksella.
Cotten esiintyi lisääntyvässä määrin 1960-luvulla, aikana jolloin folkmusiikin kiinnostus oli suurta. Cottenin toinen albumi "Vol.2: Shake Sugaree" ilmestyi vuonna 1967, ja sen nimikappaleen lauluosuudet lauloi hänen lapsenlapsenlapsensa, 12-vuotias Brenda Joyce Evans (myöhemmin The Undisputed Truth -yhtyeen laulaja).
Cotten sai muusikonuransa aikana sen verran tuloja, että pystyi ostamaan Syracusesta, New Yorkista talon itselleen ja jälkeläisilleen. Hän jatkoi keikkailua vielä yli 80-vuotiaana. Cottenin vuoden 1983 livealbumi sai Grammy-palkinnon ja hänet hyväksyttiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2022, varhaisten vaikuttajien kategoriaan.
Rakel Seweriin

Rakel Solberg Seweriin (26. kesäkuuta 1906 Hof – 17. syyskuuta 1995 Oslo) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1945–1969 ja toimi Norjan sosiaaliministerinä 1953–1955.
Gustaf Adolf Sass

Gustaf Adolf Sass (7. heinäkuuta 1793 Tuulos – 7. huhtikuuta 1826 Missolonghi, Kreikka) oli suomalainen luutnantti, joka osallistui Kreikan vapaussotaan ja kaatui Missolonghin piirityksen aikana. Hänen kerrottiin Kreikassa ystävystyneen runoilija lordi Byronin kanssa.
Gustaf Adolf Sassin vanhemmat olivat luutnantti Otto Fredrik Sass (1749–1822) ja Ebba Maria Borgenström (1764–1829). Otto Fredrik Sass oli palvellut Porin ja Hämeenlinnan rykmenteissä ja osallistunut an 1789–1790.
Tuuloksessa Kommilan talossa syntynyt Gustaf Adolf Sass kuului Ruotsin armeijassa palvelleeseen Sassin aatelissukuun. Hän meni itsekin sotilasuralle ja tuli kersantiksi 3. skånelaiseen jalkaväkirykmenttiin 1812, kenttävääpeliksi 1814 ja lippujunkkariksi 1817. Sass erosi Ruotsin armeijan palveluksesta 1819 ja vuonna 1824 hän liittyi luutnantin arvoisena Kreikan vapausarmeijaan. Hän osallistui Kreikan vapaussodan taisteluihin ja joutui kerran turkkilaisten vangiksi päästen kuitenkin vapaaksi. Sass kaatui tiettävästi 7. huhtikuuta 1824 Missolonghin puolustajien tehdessä ensimmäistä läpimurtoyritystään turkkilaisten piirityksestä. Sass oli julkaissut sotakokemuksiaan Göteborgissa ilmestyneessä Aftonbladet-lehdessä.
Gustaf Adolf Sassin muistopatsas paljastettiin 17. huhtikuuta 1938 Missolonghin kaupungissa, jossa hän oli kaatunut. Patsaan paljasti Suomen Piraeuksen pääkonsuli Eugenides. Samana päivänä Missolonghissa avattiin myös Byron-museo, jossa Sassille oli varattu oma osasto.
Olav Bruvik

Olav Bruvik (22. marraskuuta 1913 Haus, Norja – 30. joulukuuta 1962) oli norjalainen seppä, ammattiyhdistysjohtaja ja työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan sosiaaliministerinä 1961–1962. Vuosina 1949–1962 hän oli Norjan tekstiilityöläisten liiton puheenjohtaja.
Åsane Tidende

Åsane Tidende on Bergenissä ilmestyvä kaupunginosalehti, joka on perustettu vuonna 1993. Lehti ilmestyy keskiviikkoisin ja kuuluu Amedia-konserniin.
François-Joseph-Paul de Grasse

François-Joseph-Paul, comte de Grasse, marquis de Grasse-Tilly (Grassen kreivi, Grasse-Tillyn markiisi) (13. syyskuuta 1722 Le Bar, Ranskan kuningaskunta – 11. tammikuuta 1788 Pariisi) oli ranskalainen amiraali, joka taisteli brittiläisiä joukkoja vastaan Yhdysvaltain vapaussodassa.
Elämä ja ura.
De Grasse oli yksi Ranskan vanhimpia aatelissukuja. Yksitoistavuotiaana de Grasse astui Maltan ritarikunnan merivoimien palvelukseen ja taisteli turkkilaisia ja maureja vastaan. Vuonna 1739 hän liittyi Ranskan laivastoon, ja palveltuaan useilla aluksilla hän joutui vuonna 1747 vangiksi ja vietiin Englantiin, jossa hän oli kaksi vuotta. Palattuaan Ranskaan hänestä tehtiin luutnantti, ja hän palveli Roland-Michel Barrin de La Galissonièren alaisuudessa seitsenvuotisessa sodassa ja D'Achen alaisuudessa Itä-Intiassa. Hänet ylennettiin kapteeniksi tammikuussa 1762, ja hän sai Pyhän Ludvigin ritarin arvonimen vuonna 1764. Pian sen jälkeen, kun Ranska ja Yhdysvallat olivat liittoutuneet vapaussodassa, hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi ja lähetettiin Amerikkaan laivueen komentajaksi.
Vuosina 1779-1780 hän taisteli englantilaisia vastaan Länsi-Intian edustalla ja kunnostautui Dominican ja Saint Lucian taisteluissa. Vuonna 1781 hänet ylennettiin amiraaliksi, ja hän onnistui voittamaan amiraali Samuel Hoodin ja valtaamaan Tobagon saaren. Kun George Washington ja ranskalainen kenraali Rochambeau päättivät marssia Virginiaan yhdistääkseen voimansa Gilbert du Motier de Lafayette armeijan kanssa brittiläistä komentajaa Charles Cornwallisia vastaan, Washington pyysi de Grassen laivaston apua. De Grasse purjehti Länsi-Intiasta Chesapeakelahdelle, jossa hänen laivastoonsa liittyi kreivi de Barrasin johtama laivasto. Amiraali Thomas Gravesin johtamat britit yritti estää tämän hyökkäämällä de Grassen laivastoa vastaan, kun se saapui Chesapeakenlahdelle, mutta se ei onnistunut. Ranskan merivoimien ylivoima oli ratkaiseva Yorktownin piirityksen onnistumisessa.
Cornwallisin antautumisen jälkeen de Grasse palasi Länsi-Intiaan, jossa hän valloitti St. Kittsin saaren tammikuussa 1782. Huhtikuussa amiraali George Rodney kuitenkin kukisti hänet Saintesin taistelussa, jossa de Grasse menetti kahdeksan alusta. Antautumisen jälkeen Rodney vei de Grassen Jamaikalle ja sieltä vankina Englantiin, jossa hän sai paljon imartelevaa huomiota, mutta hän menetti maanmiestensä kunnioituksen. Vuonna 1783, kun rauha oli julistettu, hän palasi Ranskaan ja julkaisi muistelmansa. Hänet vapautettiin syytteistä sotaoikeudessa vuonna 1784. Hänen poikansa Alexandre Francois Auguste de Grasse oli merkittävä vapaamuurari, yksi skottilaisen riitin perustajista.
Taylor Knibb

Taylor Knibb (14. helmikuuta 1998) on yhdysvaltalainen triathlonisti ja olympiamitalisti.
Knibb saavutti ensimmäisen junioreiden MM-mitalin vuonna 2015, kun hän oli toinen Chicagon MM-kilpailuissa. Hän voitti samana vuonna Yhdysvaltojen junioreiden mestaruuden. Hän uusi seuraavana vuonna Yhdysvaltain junioreiden mestaruuden sekä voitti ensimmäisen junioreiden MM-kullan. Lisäksi hän saavutti ensimmäisen aikuisten mitalin World Cupissa, kun hän oli Montrealin osakilpailun kolmas. Hän uusi junioreiden MM-kullan seuraavana vuonna Rotterdamin MM-kilpailuissa. Hänen paras sijoitus aikuisten kilpailuisssa oli toinen sija Edmontonin osakilpailussa. Vuonna 2018 Knibb oli parhaimmillaan toinen Lausannen osakilpailussa. Vuonna 2019 Knibb oli toinen Santo Domingossa järjestetyssä kilpailussa. Vuonna 2021 Knibb saavutti useita kilpailuvoittoja, kun hän voitti World Triathlon Championship Seriesin osakilpailut Jokohamassa ja Edmontonissa ollen kokonaiskilpailun toinen. Tokion olympialaisissa hän oli yksilökilpailussa sijalla 16., mutta saavutti olympiahopeaa sekaviestikilpailussa. Hän oli myös saman vuoden Ironman 70.3 -kilpailun kolmas. Vuonna 2022 Knibb oli maailmanmestaruuskiertueen osakilpailuissa parhaimmillaan toinen Bermudalla ja kolmas Cagliarissa. Hän oli kokonaiskilpailun kolmas. Knibb voitti vuoden 2022 Ironman 70.3 kilpailun. Vuonna 2023 hän sijoittui MM-kiertueella parhaimmillaan Jokohamassa kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän oli Jokohamassa toinen ja voitti vain neljä päivää myöhemmin maantiepyöräilyn aika-ajon Yhdysvaltojen-mestaruuden.
Pariisin olympialaisissa 2024 Knibb sijoittui yksilökilpailussa 19:nneksi. Sekaviestikilpailussa hän saavutti jälleen olympiahopeaa hävittyään viimeisen osuuden loppukiritaistelussa sekunnilla Saksan Laura Lindemannille mutta oltuaan maalikuvatarkastelun tuloksena niukasti edellä Ison-Britannian Beth Potteria.
Yhdystie 1324

Yhdystie 1324 on Espoon Lahnuksesta Nurmijärven Klaukkalaan johtava yhdystie. Osoitenimenä tiellä on "Lahnuksentie" niin Espoon kuin Nurmijärven puolella. Tien pituus on noin kahdeksan kilometriä, ja se muodostaa reitin Vihdintieltä (seututieltä 120) Klaukkalan keskustaan ja sieltä Klaukkalantietä pitkin seututielle 132. Tieltä on yhteys Serenan vesipuistoon ja laskettelukeskukseen sekä Klaukkalan tornikeskukseen.
Rickie Lee Jones

Rickie Lee Jones (s. 8. marraskuuta 1954) on yhdysvaltalainen laulaja, laulunkirjoittaja ja muusikko.
Jones vietti lapsuusvuotensa Phoenixissa Arizonassa. 21-vuotiaasta eteenpäin hän esiintyi pienissä paikoissa Venicessä Kaliforniassa laulaen jazzstandardeja ja omia kappaleitaan. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa "Rickie Lee Jones" vuonna 1979, ja siltä irroitettu single Chuck E's in Love muodostui Jonesin uran suurimmaksi hitiksi Yhdysvalloissa. Esikoisalbumi toi hänelle parhaan uuden artistin Grammyn seuraavana vuonna. Parhaimmillaan se oli Billboardin albumilistalla sijalla 3.
Jonesin toinen albumi "Pirates" (1981) päätyi parhaimmillaan Billboardin listalla sijalle 5. "Pirates" sisälsi aiempaa monimutkaisempia kappalerakenteita ja paljon Jonesin tavaramerkiksi muodostunutta korkeaa, intensiivistä laulua. Seuraavat albumit eivät enää ole myyneet näin hyvin, mutta vuoden 1989 "Flying Cowboys" pääsi lähelle näiden lukemia. Sitä myytiin amerikkalaisen kultalevyn eli 500 000 kappaleen verran.
Vuonna 2001 Jones sai uransa seitsemännen Grammyn covereita sisältävästä albumistaan "It's Like This". Hän julkaisi muistelmansa "Last Chance Texaco: Chronicles of an American Troubadour" vuonna 2021.
Suomessa Jones on esiintynyt Pori Jazz -festivaaleilla vuosina 1992 ja 1999.
Fleur Jaeggy

Fleur Jaeggy (s. 31. heinäkuuta 1940 Zürich, Sveitsi) on sveitsiläinen kirjailija, joka kirjoittaa italian kielellä.
Jaeggy opiskeli nuoruudessaan Sveitsin korkeakouluissa. Vuodesta 1968 lähtien hän on asunut Milanossa, jossa hän aloitti näihin päiviin jatkuneen yhteistyönsä Adelphi-nimisen kustantamon kanssa. Itävaltalaiset kirjailijat Ingeborg Bachmann ja Thomas Bernhard kuuluivat hänen ystäväpiiriinsä. Jaeggy on toiminut myös esseistinä ja kääntäjänä.
Jaeggy teki myös yhteistyötä muusikko Franco Battiaton kanssa sanoittaen muutamia tämän lauluja.
Jaeggyn teoksia on käännetty 18 kielelle, ei kuitenkaan toistaiseksi suomeksi.
Johann Trollmann

Johann Wilhelm Trollmann (27. joulukuuta 1907 Gifhorn - 9. huhtikuuta 1944 Wittenberge) oli saksalainen nyrkkeilijä, joka oli etniseltä taustaltaan sinti.
Elämä ja ura.
Trollman tuli tunnetuksi vuonna 1933, jolloin hän otteli ammattilaisnyrkkeilyn raskaan keskisarjan Saksan mestaruudesta Adolf Wittiä vastaan. Trollman oli selvästi parempi, mutta kehätuomari tuomitsi ottelun silti ratkaisemattomaksi. Uusintaottelussa natsit pakottivat Trollmannin häviämään lisenssin menettämisen uhalla.
Romanien vainojen kiihdyttyä 1930-luvun lopussa Trollmann joutui keskitysleirille, jossa hänet sterilisoitiin. Toisen maailmansodan aikana hän taisteli Saksan armeijan joukoissa itärintamalla ja haavoittui vuonna 1941. Saksaan palattuaan Trollman joutui kesäkuussa 1942 Gestapon pidättämäksi. Trollmann oli aluksi Neuengammen keskitysleirillä, josta hänet myöhemmin siirrettiin työleirille Wittenbergeen. Trollman kuoli leirillä huhtikuussa 1944.
Lopulta vuonna 2003 Saksan nyrkkeilyliitto julisti Trollmanin vuoden 1933 Saksan mestariksi. Vuonna 2016 ilmestyi Dario Fon teos "Razza di zingaro", joka pohjautuu Trollmanin elämään. Hän on myös henkilöhahmona vuonna 2022 esitetyissä "Babylon Berlin" -televisiosarjan jaksoissa.
Olga Slavnikova

Olga Aleksandrovna Slavnikova, (s. 23. lokakuuta 1957 Jekaterinburg, Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija ja kirjallisuuskriitikko. 
Suku ja koulutus.
Slavnikova syntyi Sverdlovskissa (nyk. Jekaterinburg) puolustusinsinöörien perheeseen. Lapsena hän osoitti erinomaisia ​​kykyjä matematiikassa ja voitti sekä alueelliset että tasavallan tason matematiikkaolympialaiset. Venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajan vaikutuksesta, joka vastasi taiteellisen ilmaisun ystävien koulupiiristä, Olga lähti opiskelemaan journalismia 1976. 
Slavnikova valmistui Uralin valtionyliopiston journalismin tiedekunnasta vuonna 1981. Sen jälkeen hän työskenteli jonkin aikaa kustannusalalla Ural-lehden toimituksessa ja alkoi alkoi kirjoittaa itse, "koska ei ollut muuta tekemistä, ja siellä oli paljon vapaa-aikaa." Hänen ensimmäiset teoksensa julkaistiin Ural-lehdessä 1980-luvun lopulla ja nuorten kirjailijoiden pienilevikkisissa kokoelmissa, joita Slavnikova itse kutsuu "joukkohaudoiksi".
Slavnikova on asunut aviomiehensä kanssa vuodesta 2003 lähtien Moskovassa. Heillä on kolme lasta ja kaksi lastenlasta.
Kirjallinen ura.
Slavnikova alkoi julkaista romaaneja 1990-luvulla, joista useat on palkittu, kuten Apollon Grigorjev -palkinnolla, "Polonski"-palkinnolla ja Bažov-palkinnolla. Hän sai vuoden 2006 Venäjän Booker -palkinnon romaanistaan ​​"2017", joka edustaa venäläisen dystopia-kirjallisuuden vakavampaa suuntaa. Hänen romaaninsa "Light-headed" julkaistiin vuonna 2010. Vuonna 2018 häneltä ilmestyi romaani nimeltä "Pituushyppy" (ven. Прыжок в длину), joka oli Venäjän Booker-palkinnon finalistiehdokkaana.
Slavnikova kirjoittaa myös nykykirjallisuudesta ja toimii "Debut Independent Literary Prize" -palkinnon johtajana, joka saa jopa 50 000 ehdokasta vuodessa. Palkinnon perusti yksityinen "Pokolenie"-järjestö auttaakseen nuoria venäläisiä kirjailijoita saamaan teoksensa julkaistuksi Venäjällä ja käännöksinä maailmanlaajuisesti. Olga Slavnikova on ollut "Debut Independent Literary Prize" palkinnon johtaja vuodesta 2001. Slavnikova toimii virallisesti kirjallisuuspalkinnon "Debyytti" proosasuuntauksen koordinaattorina. Haastattelussa vuonna 2009 hän toistuvasti korosti, että hänen taloudellisen toimeentulonsa päälähde ei suinkaan ole kirjallisuuden ala.
Heinäkuussa 2020 brittiläinen sanomalehti The Guardian sisällytti Slavnikovan romaanin "2017" "Venäjälle sijoittuvan kymmenen parhaan romaanin" luetteloonsa.
Uuden-Seelannin ralli 1993

Uuden-Seelannin ralli 1993 (viralliselta nimeltään "24. Rothmans Rally New Zealand") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1993. Kilpailu järjestettiin 5. – 8. elokuuta 1993 Aucklandissa. Kilpailu oli kauden kahdeksas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Kilpailun voitti Colin McRae, jolle voitto oli ensimmäinen rallin MM-sarjassa. Voitto oli ensimmäinen myös Subarulle. Kauden aikana kilpailijat voivat valita enintään kymmenen kolmestatoista kilpailusta ja kilpailu oli kauden toinen, jossa kaikki mestaruudesta kilpailevat olivat mukana.
Kilpailu oli myös kauden toinen Aasian-Tyynenmeren rallisarjassa, jonka johdossa oli 'Possum' Bourne. Juha Kankkunen oli kilpailussa Nicky Gristin kanssa kun Juha Piironen oli sairaalassa toipumassa. Kankkunen menetti aikaa tasauspyörästön ongelman vuoksi. Ari Vatanen keskeytti pyöräntuennan pettämiseen.
Niilo Jukarainen

Niilo Jukarainen (24. lokakuuta 1912 Savonlinna – 12. marraskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja järjestövaikuttaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Jukaraisen vanhemmat olivat höylämestari Antti Jukarainen ja Beda Ulrika Vänttinen ja puoliso vuodesta 1940 Laura Tanner. Jukarainen tuli ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1932 ja valmistuui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1937, metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1938. Jukarainen oli Ruokolahden metsänhoitoyhdistyksen neuvoja 1937–1938, Etelä-Karjalan metsänhoitolautakunnan avustava metsänhoitaja 1938–1940, kansanhuoltoministeriön puu- ja polttoaineosaston osastosihteeri 1941, toimistopäällikkö ja valtioneuvoston esittelijä 1941–1946, Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton, vuodesta 1961 Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliitto ja vuodesta 1974 Metsäteollisuuden Työnantajaliitto, apulaisasiamies 1946–1962, osastopäällikkö 1962–1970, metsäosaston apulaisjohtaja 1970–1973 ja johtaja 1973–1977. 
Jukarainen oli myös pika-asutustoimikunnan metsänhoitajajäsen 1940–1941, sosiaaliministeriön esittelijä 1951, kauppa- ja teollisuusministeriön toimistopäällikkö ja valtioneuvoston esittelijä 1951–1952 sekä asiantuntija 1952–1954, Pienpuualan toimikunnan toiminnanjohtaja 1955–1957 ja teollisuusneuvottelukunnan puunjalostusjaoston sihteeri 1957–1961. Jukaraisella oli lisäksi useita alansa asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1975.
Jukarainen

Jukarainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä: