tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tony Burton

Anthony Mabron "Tony" Burton (23. maaliskuuta 1937 Flint, Michigan, Yhdysvallat – 25. helmikuuta 2016, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa kuuluu Tony "Duke" Evers "Rocky"-elokuvissa. Hän on Sylvester Stallonen ja Burt Youngin kanssa ainoa, joka on näytellyt kaikissa kuudessa "Rocky"-elokuvassa. Toinen mainittava rooli oli elokuvassa "Hyökkäys poliisiasemalle 13". Burton kuoli 78 vuoden iässä.
Elämä.
Varhaiset vuodet.
Burton suoritti tutkintonsa Northern High Schoolissa. Opiskeluvuosina hän pelasi amerikkalaista jalkapalloa ja nyrkkeili. Burton oli Michiganin osavaltion Kultaisten hanskojen omistaja eli raskaansarjan mestari ja kaksinkertainen all-state-jalkapallonpelaaja.
Burton pelasi keskushyökkääjänä lukionsa joukkueessa. Vuonna 1954 hän teki kolmetoista touchdownia ja johti joukkueensa pistepörssiä. Monet hänen juoksuistaan olivat 50 jaardia tai enemmän. Hän saavutti 820 edettyä jaardia tuona vuonna ja hänen juoksunsa oli 95 jaardia.
Nyrkkeilyura.
Burtonin nyrkkeilyura sisälsi raskaansarjan mestaruuden vuosina 1955 ja 1957. Hän voitti Yhdysvaltojen raskaansarjan maailmanmestaruuden vuonna 1957 ja hävisi Chicagossa mestaruusturnauksessa semifinaaleissa. Hän oli kerran tyrmännyt Lamar Clarkin joka piti hallussaan ennätystä eniten tyrmäyksiä. Niitä Clarkilla oli 44.
Tunnustukset.
Vuonna 1993 Burton valittiin Greater Flint Afro-American Hall of Fameen.
L/A Merituuli

L/A Merituuli on ensimmäinen Oulunsalon ja Hailuodon välisellä lauttareitillä liikennöinyt lautta-alus. Nykyisin seututiehen numero 816 kuuluva lauttareitti otettiin käyttöön keväällä 1968. Sittemmin "Merituuli" liikennöi pitkään Turun saaristossa yhdessä lautta-alus Replot 2:n kanssa reitillä Korppoo–Norrskata.
Alus rahdattiin vuonna 2014 ahvenanmaalaiselle Rederi Ab Angsgardille, joka antoi sille uuden nimen "Bärö". Alus on hoitanut raskaskuljetuksia Ahvenanmaan saaristossa sekä operoinut väliaikaisena aluksena Kumlingen ja Enklingen välillä.
Chris Van Hollen

Christopher "Chris" Van Hollen, Jr. (s. 10. tammikuuta 1959) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja toinen Marylandin osavaltion senaattoreista Yhdysvaltain senaatissa. Hän kuuluu varsin harvoihin Yhdysvaltain kongressissa istuviin ulkomailla syntyneisiin henkilöihin.
Hollen syntyi Karachissa, Pakistanissa, ja on elänyt Yhdysvaltain ja Pakistanin lisäksi Turkissa, Sri Lankalla ja Intiassa. Hänen isänsä työskenteli Yhdysvaltain ulkoministeriön palveluksessa. Van Hollen on valmistunut Harvardin ja Georgetownin yliopistoista. 
Hollen istui vuosina 1991–1995 Marylandin edustajainhuoneessa ja sen jälkeen vuoteen 2003 Marylandin senaatissa. Yhdysvaltain edustajainhuoneessa hän edusti Marylandia vuosina 2003–2017 ja vuodesta 2017 lähtien hän on istunut Yhdysvaltain senaatissa.
Hän asuu vaimonsa Katherinen sekä kolmen lapsensa – Annan, Nicholaksen ja Alexanderin – kanssa Marylandin Kensingtonissa.
Ardahanin maakunta

Ardahanin maakunta (, ) on maakunta Itäisessä-Turkissa lähellä Georgian ja Armenian rajaa. 
Maakunnalla on pinta-alaa 5 661 km². Maakunnan pääkaupunki on Ardahan. Turkkilaisten lisäksi alueella asuu paljon kurdeja, georgialaisia ja muita vähemmistöjä.
Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 99 200.
Piirikunnat.
Ardahanin maakunta on jaettu 6 piirikuntaan.
Iman

Iman Abdulmajid () eli Iman (s. 25. heinäkuuta 1955 Mogadishu) on somalialais-yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä. 
Iman opiskeli Egyptissä ja myöhemmin Nairobin yliopistossa Keniassa ja hän puhuu sujuvasti viittä eri kieltä: somaliaa, arabiaa, italiaa, ranskaa ja englantia.
Iman on Yhdysvaltain ja Somalian kansalainen. Ensimmäisen kerran Iman meni naimisiin Somaliassa 18-vuotiaana, mutta liitto päättyi eroon noin vuotta myöhemmin. Yhdysvaltoihin asetuttuaan hän meni naimisiin koripalloilija Spencer Haywoodin kanssa vuonna 1977. Tytär Zulekha Haywood syntyi vuonna 1978, mutta pari otti avioeron 1987. Vuodesta 1992 lähtien hän oli naimisissa David Bowien kanssa, jonka kanssa hänellä on vuonna 2000 syntynyt tytär Alexandria Zahra Jones. Iman ja hänen perheensä asuvat Manhattanilla sekä Lontoossa.
Iman on Iman Cosmeticsin toimitusjohtaja. Hän on näyttelijänurallaan esittänyt muun muassa Martia-nimistä muodonmuuttajaa vuoden 1991 elokuvassa "Star Trek VI – Tuntematon maa". Iman on myös esittänyt Michael Jacksonin musiikkivideolla "Remember the Time" Egyptin kuningatar Nefertitiä.
Maikkulan kartano

Maikkulan kartano on kartano Oulujoen etelärannalla Maikkulan kaupunginosassa Oulussa. Vuosina 1999–2002 tehtyjen kunnostustöiden jälkeen se on toiminut ravintola- ja kokoustilana.
Tilalla on ollut asutusta jo 1600-luvun lopulla. Nykyisistä rakennuksista vanhimmat on rakennettu 1700-luvulla tilaa vuosina 1741–1752 asuttaneen Johan Maikkulan ("Maicula") mahdollisesti rakennuttamana. Tuolta ajalta peräisin ovat aitta, talli ja väentupa. Nykyisen muotonsa kartanoalue sai 1800-luvulla. Päärakennuksen rakennutti kruununvouti Johan Gustaf Liljeqvist ja se valmistui 1831. Liljeqvistin kuoltua hänen leskensä Fredrika (o.s. Callmeijer) myi tilan, mutta pidätti oikeuden asua tilalla. Uusi omistaja nimismies Nordberg rakennutti Fredrikalle pienen talon jokitörmälle vuonna 1860. Talo tunnetaan nykyään Frederikan talona.
Kartanolla on aikojen kuluessa ollut lukuisia omistajia. 1900-luvun alkupuolella se oli Maikkulan höyryviinapolttimon ("Maikkulan Bränvinstillverkning AB") omistuksessa. Kartanon ravintolatoiminta alkoi kesällä 1959 ja loppui vappuna 1980. Vuosituhannen vaihteen kunnostustöiden jälkeen tilausravintolatoiminta alkoi uudelleen.
Kunnostustöiden suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Jukka Laurila ja Antti Pihkala. Kartanon omistajille Leena ja Mikko Keisulle myönnettiin Oulun läänin rakennussuojelupalkinto, Viisikanta-palkinto, Maikkulan kartanon perinteitä kunnioittavasta perusparannuksesta vuonna 2003. Myöhemmin pihapiirin välittömään läheisyyteen on rakennettu arkkitehti Laurilan suunnittelemia uudisrakennuksia.
Kartanolla oli tulipalo 23. elokuuta 2024, jossa tuhoutuivat Korsutupa, Korsusauna, Lohisali ja savusauna.
Rikkanenätti

Rikkanenätti ("Rorippa sylvestris") on monivuotinen, keltakukkainen ristikukkaiskasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Rikkanenätti kasvaa 20–50 cm korkeaksi. Sen varsi ja lehdet ovat vaaleanvihreät, lehdet pariliuskaiset. Kukat ovat keltaiset, ja niissä on neljä soikeaa terälehteä. Kukkien halkaisija on 8–10 mm. Kasvi leviää etenkin juuren palasista. Rikkanenätti muistuttaa jonkin verran rantanenättiä ("Rorippa palustris").
Elinympäristö.
Rikkanenätti kasvaa muun muassa puistoissa, puutarhoissa, joutomailla ja tienpenkereillä.
Rikkanenättiä pidetään aggressiivisena rikkakasvina, josta on vaikea päästä eroon.
Dino De Laurentiis

Dino De Laurentiis (8. elokuuta 1919 Torre Annunziata, Campania, Italia – 11. marraskuuta 2010 Los Angeles, Yhdysvallat) oli italialais-yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. De Laurentiis tuotti 1940-luvulla alkaneen uransa aikana lähes 150 elokuvaa.
The Unforgiven

The Unforgiven on Metallican kappale ja toinen single yhtyeen nimialbumilta "Metallica".
Kesällä 1997 Metallica julkaisi kappaleen jatko-osan ”The Unforgiven II”. Vuoden 1991 versiosta on levytetty livemateriaalia Monsters Of Rock -kiertueelta albumille '. ”The Unforgiven II” on julkaistu albumilla "ReLoad". Molemmat albumit ovat myyneet yli platinalevyrajan. Syyskuussa 2008 julkaistulla "Death Magnetic" -albumilla on ”The Unforgiven III”. Kappale on myös mukana ' -pelissä.
Hiusmeduusa

Hiusmeduusa ("Cyanea capillata") on suurin tunnettu meduusalaji ("Scyphozoa"). Sen uimakellon halkaisija on useimmiten 30–60 cm, mutta suurin tavattu yksilö oli yli kaksimetrinen ja sen pyyntilonkerot 36 metriä pitkiä. Hiusmeduusa on viileiden ja kylmien Pohjois-Atlantin vesien eläin, mutta lähisukuisia ja mahdollisesti samaan lajiin kuuluvia meduusoita elää Tyynenmeren pohjoisosassa ja myös Uuden-Seelannin ja Australian eteläisillä vesillä.
Hiusmeduusoita esiintyy harvalukuisena Etelä-Itämeressä, mutta vain suolapulssien yhteydessä niitä on kulkeutunut Pohjois-Itämereen. Hiusmeduusa tavattiin ensi kerran Suomessa 1956 ja niitä ajautui runsaasti Suomen etelärannikolle syksyllä 1978, mutta sen jälkeen havaintoja ei ole tehty.
Hiusmeduusan uimakello on kahdenksanlohkoinen, ja lonkerot ovat ryhmittyneet kahdeksaan ryhmään, joissa kussakin on 70–150 lonkeroa. Toisin kuin korvameduusan, hiusmeduusan lonkeroiden kosketus voi olla ihmiselle kivulias, muttei kuitenkaan vaarallinen. Joidenkin kalojen, muun muassa valkoturskan, poikaset elävät hiusmeduusan lonkeroiden suojassa itse vahingoittumatta.
Betsy Palmer

Betsy Palmer (alk. Patricia Betsy Hrunek, 1. marraskuuta 1926 East Chicago, Indiana, Yhdysvallat – 29. toukokuuta 2015 Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän valmistui Chicagossa Illionissa sijaitsevasta DePaulin yliopistosta. Hänen puolisonsa oli vuosina 1954–1971 lastenlääkäri Vincent J. Marandino. Avioliitosta on yksi tytär.
Ura.
Palmer on näytellyt Jasonin äidin roolia kauhuelokuvassa "Perjantai 13. päivä" (1980). Hän esiintyi monissa elokuvissa, televisio-ohjelmissa ja peliohjelmissa. 1950-luvun lopulla hän oli uutistoimittajana ohjelmassa "The Today Show on NBC", minkä jälkeen hän jäi television palvelukseen. Vuosina 1953–2001 hän vieraili muun muassa seuraavissa ohjelmissa:
Antti Kempas

Antti Heikki Juhani Kempas (s. 3. lokakuuta 1980 Helsinki) on suomalainen kilpakävelijä, joka edustaa seuratasolla Keski-Uudenmaan Yleisurheilua.
Kempas on edustanut Suomea kaksissa olympialaisissa (Peking 2008 ja Lontoo 2012), MM-kilpailuissa Helsingissä 2005, Japanin Osakassa 2007 ja Korean Daegussa 2011 sekä EM-kilpailuissa Göteborgissa 2006. Arvokilpailujen paras sijoitus on 11. tila Osakan MM-kilpailuissa. Hän voitti urallaan kuusi aikuisten Suomen mestaruutta. Maaotteluissa Kempas edusti Suomea 22 kertaa.
Kempaksen ensimmäinen aikuisten SM-mitali oli 20 kilometrin kävelyn SM-hopea Kalevan kisoissa 2001 ajalla 1.38.01. Vuonna 2003 hän voitti 50 kilometrin kävelyn SM-kultaa ajalla 4.18.40. Seuraavana vuonna Kempas voitti Kalevan kisoissa 20 kilometrillä hopeaa ajalla 1.30.20 ja myöhemmin samana vuonna 50 kilometrillä SM-kultaa ajalla 4.02.15. Vuonna 2005 hän voitti sisäratojen SM-hopeaa 5 000 metrin kävelyssä ajalla 21.11,06. Kalevan kisoissa hän voitti 20 kilometrin Suomen-mestaruuden ajalla 1.28.54. Hänet valittiin Suomen joukkueeseen Helsingin MM-kisoihin, joissa hän käveli 50 kilometrillä 21:nneksi.
Kempas voitti Kalevan kisoissa 2006 SM-kultaa 20 kilometrillä. Hän kilpaili Göteborgin EM-kisoissa 50 kilometrillä, mutta keskeytti. Hän voitti 2007 sisäratojen Suomen mestaruuden 5 000 metrin kävelyssä. 20. toukokuuta 2007 Kempas alitti kävelyn Euroopan cupissa Osakan MM-kisojen 50 kilometrin kävelyn A-rajan käveltyään ennätyksekseen 3.57.59. Hän voitti Kalevan kisoissa kultaa 20 kilometrillä. Osakassa hän sijoittui 50 kilometrillä 11:nneksi ajalla 3.59.34.
Kalevan kisoissa 2008 Kempas sijoittui 20 kilometrillä hopealle niukasti Jarkko Kinnuselle hävinneenä. Pekingin 2008 olympialaisissa Kempas oli 50 kilometrillä 20:s. Hän voitti 20 kilometrin Suomen-mestaruuden Kalevan kisoissa 2010 ja oli samana vuonna toinen 30 kilometrin SM-kilpailussa. Hän sijoittui 20 kilometrillä kolmanneksi Kalevan kisoissa 2011. Daegun MM-kilpailuissa hänet hylättiin 50 kilometrin kävelyssä.
Lähde: Tilastopaja
Eisenach

Eisenach on kaupunki Saksan keskiosassa, Thüringenin osavaltiossa. Vuonna 2011 siellä oli noin 41 700 asukasta. Kaupunki tunnetaan auto- ja varaosateollisuudesta. BMW:llä ja Boschilla on kaupungissa tehtaat, ja Opel on tullut Wartburgin tehtaan tilalle. 
Kaupungin tunnetuin nähtävyys on Wartburgin linna. Siellä on myös talo, jossa Martti Lutherin sanotaan asuneen kouluvuosinaan.
Kuuluisa säveltäjä Johann Sebastian Bach syntyi Eisenachissa. Siellä on nykyisin Bach-museo.
Nicky Shorey

Nicholas Robert Shorey (s. 19. helmikuuta 1981 Romford, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Readingia. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Shorey aloitti uransa harjoittelijana Leyton Orientissa vuonna 1998. Shorey murtautui edustusjoukkueeseen ja pelasi muutamia otteluita kausina 1999–2000 ja 2000–2001. Shorey herätti Readingin managerin Alan Pardewin kiinnostuksen ja 10. helmikuuta 2001 hän siirtyi 25 000:lla punnalla Royalseihin. Hän nousi nopeasti joukkueen avauskokoonpanon pelaajaksi.
1. elokuuta 2006 Shorey solmi Readingin kanssa vuoteen 2009 kestävän jatkosopimuksen. 5. toukokuuta 2007 Readingin fanit äänestivät Shoreyn kauden 2006–2007 toiseksi parhaaksi Reading-pelaajaksi.
Shoreyn hyvät peliesitykset kaudella 2006–2007 takasivat Readingin fanien mielestä hänelle paikan Englannin maajoukkueessa ja he lauloivat pitkin kautta laulua "Shorey For England". Kauden kuluessa Brittimediatkin alkoivat puoltaa Shoreyn valintaa maajoukkueeseen ja hänet valittiinkin 25. toukokuuta 2007 pelattuun B-maajoukkueeseen otteluun Albaniaa vastaan. Shorey oli ottelun aloituskokoonpanossa ja hänet vaihdettiin kentältä pois 73. minuutilla. Englanti voitti Burnleyn kotistadionilla Turf Moorilla pelatun ottelun maalein 3–1. Elokuussa 2008 Shorey siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Aston Villaan. Elokuussa 2010 hän siirtyi West Bromwichiin. Heinäkuussa 2012 Shorey vaihtoi Readingiin, jota oli edustanut aiemmin vuosina 2001–2008.
Päävalmentaja Steve McClaren valitsi Shoreyn maajoukkueeseen kesäkuun 2007 alussa pelattuihin ystävyysotteluun Brasiliaa vastaan ja EM-karsintaotteluun Viroa vastaan. Debyyttinsä hän teki 1. kesäkuuta 2007 Wembleylla pelatussa 1–1 tasapeliin päättyneessä Brasilia-ottelussa, jossa hän pelasi täydet 90 minuuttia.
Sissiradisti

Sissiradisti on viestintään erikoistunut sissi- ja tiedustelualiupseeri.
Sissiradistit Suomen Puolustusvoimissa.
Suomen Puolustusvoimat kouluttaa varusmiehiä sissiradistin tehtäviin Jääkäriprikaatissa, Kainuun prikaatissa, Karjalan prikaatissa, Porin prikaatissa sekä Utin jääkärirykmentissä. Lisäksi Rajavartiolaitos kouluttaa sissiradisteja Lapin rajavartioston ja Pohjois-Karjalan rajavartioston Rajajääkärikomppanioissa sekä Erikoisrajajääkärikomppaniassa.
Sissiradistin palvelus kestää 347 vuorokautta. Koulutukseen kuuluu viestikoulutusta kuten sähkötystä eli morsetusta, sekä sissikoulutusta, joka sisältää monipuolista asekoulutusta ja erämiestaitoja. Kriisiaikana sissiradistit huolehtivat kauimpana omista joukoista liikkuvien sissi- ja tiedustelupartioiden viestiyhteyksistä käyttäen HF-taajuuksilla toimivia radioita.
Sissiradistien erikoistaito on sähkötys, joka on luotettava tapa kommunikoida satojenkin kilometrien päähän. Sähkötystä on myös hyvin vaikea jäljittää ja häiritä. Sähkötystaidon saavuttaminen vaatii ahkeraa harjoittelua, saavutetun taidon säilyttäminen ei kuitenkaan edellytä säännöllistä harjoittelua, vaan pitkänkin tauon jälkeen kerran opittu taito palautuu lyhyessä ajassa. Nykyaikaiset viestivälineet mahdollistavat myös digitaalisten lähetelajien käytön, mutta käsisähkötys on edelleen käytössä varamenetelmänä.
Sissiradistien koulutusta pidetään yhtenä puolustusvoimain uuvuttavimmista, johtuen mm. raskaista sissiharjoituksista, joihin usein yhdistetään viestintäharjoittelua. Seurauksena on usein tavallista raskaampi rinkka sekä muita sissejä vähäisemmät yöunet. Päästäkseen sissiradistiksi hakijan on läpäistävä vaativat rytmi- ja kuntotestit.
Reservin sissiradistien järjestö on Sissiradistikilta ry, joka järjestää mm. vapaaehtoista koulutusta reserviläisille.
Risti ja liekki

Risti ja liekki on vuonna 1957 valmistunut mustavalkoinen suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Armand Lohikoski. Se pohjautuu virolaiseen kansantarinaan Haapsalun piispanlinnan valkeasta neidosta, josta Larin-Kyösti on kirjoittanut runon ”Valkea neitsyt” (kokoelma "Uusia balladeja ja legendoja", 1934). Runon pohjalta Hilve ja Veli Mustonen kirjoittivat kuunnelman "Ristinlähde" ja muokkasivat siitä elokuvan käsikirjoituksen.
Juoni.
Elokuvan tapahtumien ajankohta on 1500-luvun alkupuoli, jolloin uskonpuhdistus valtaa alaa Suomessa. Kalparitari Gideoninpoika (Tauno Palo) kohtaa Mirjam Raakelintyttären (Anneli Sauli) ja rakastuu tähän. Myös munkki Rasmus (Tarmo Manni) haluaa Mirjamin itselleen. Rasmus paljastaa kuoropojaksi naamioituneen Mirjamin, joka tuomitaan kuolemaan muuraamalla elävältä kivimuurin sisälle.
Tuotanto.
Elokuva on tyypiltään harvinainen Lohikosken ohjausten joukossa, sillä hän pääsi tekemään lähinnä Pekka Puupää -tyyppisiä elokuvia.
Yleisömenestys oli vähäinen, mutta tuotantokustannukset olivat korkeat linnalavastusten sekä rekvisiitan ja puvustuksen vuoksi.
Arviot.
Aikalaisarvioissa Fagerin lavastus, Raichin kuvaus ja Pylkkäsen musiikki saavat kiitosta, ja niiden ansiosta elokuva ei olekaan täydellinen pannukakku, totesi Heimo Kallio ("Uusi Aura").
2000-luvulla eräässä arvostelussa sanotaan elokuvan olevan ”taattua studiokauden romanttista huttua”, eikä Puupää-ohjaaja Lohikoski ole ihan omassa lajissaan ("TV-maailma", 30/2014). 
Pertti Avolan ("Helsingin Sanomat" 28.7.2014) mielestä elokuvan toteutus on tahattoman hölmö. 
Timo Malmi taas kommentoi, ("Helsingin Sanomat" 29.8.2025) ettei ”hurskauden ja maallisen rakkauden liekehtiviä ristiriitoja käsittelevä melodraama – – vältä tahatonta koomisuutta”.
White Zone

White Zone on Hawkwindin "Psychedelic Warriors"-nimikkeellä julkaistu albumi vuodelta 1995. 
Albumi keskittyy yksinomaan elektroniseen instrumentaalimusiikkiin ja yhtyeestä tutut hard rock-vaikutteet loistavat poissaolollaan, mikä selittänee myös nimenmuutoksen. Kitaraa albumilla kuullaan hyvin vähän. Vaikutteita on haettu tekno-, ambient- ja rave-musiikista.
Albumin kappaleet ovat ylijäänyttä materiaalia vuoden 1993 "It Is The Business Of The Future To Be Dangerous"- ja vuoden 1994 "The Business Trip"-albumeiden studiosessioista. Levyltä löytyvä "Love In Space" on eri kappale kuin myöhemmin julkaistu samanniminen kappale. 
Atomhenge on julkaissut albumista remasteroidun version vuonna 2010.
Tayna Lawrence

Tayna Lawrence (s. 17. syyskuuta 1975) on jamaikalainen pikajuoksija.
Lawrence voitti Sydneyn olympialaisissa 2000 olympiapronssia 100 metrin juoksussa ajalla 11,18. KOK:n päätöksellä pronssi muutettiin myöhemmin hopeaksi Marion Jonesin jäätyä kiinni dopingista.
Hän oli samoissa kisoissa mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa olympiahopeaa. Seuraavana vuonna hän kilpaili Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa, mutta karsiutui 60 metrin juoksun välierissä. Vuonna 2002 Lawrence juoksi GP-finaalissa kolmanneksi ajalla 10,99 sekä yleisurheilun maailmancupissa toiseksi. Lawrence voitti olympiakultaa Ateenan olympialaisissa 2004 4 x 100 metrin viestissä.
Ennätykset.
Lähde:
Ismael

Ismael oli Vanhassa testamentissa Abrahamin vanhin poika, jonka Abraham sai orjattarensa Hagarin kanssa. Abrahamin vaimo Saara ei pysty saamaan lasta ja hän antaa egyptiläisen orjattarensa Hagarin Abrahamille.
Vanhan testamentin mukaan enkeli käski Hagaria antamaan pojalleen nimen Ismael, joka tarkoittaa ’Jumala kuulee’ (1. Moos. 16:11). Hagarilla oli hätä, koska hän oli Saaraa paossa. Enkeli sanoi vielä: ”Poikasi on oleva kuin villiaasi, hänen kätensä on kaikkia vastaan, ja kaikkien käsi on häntä vastaan, aina hän on oleva vastakkain kaikkien veljiensä kanssa.” (1. Moos. 16:12.)
Myöhemmin Hagar ja Ismael karkotettiin kodistaan, kun Saara oli synnyttänyt pojan, Iisakin. Samalla kuitenkin ennustettiin, että myös Ismaelin jälkeläisistä kehittyy suuri kansa kuninkaineen. Raamatun kertomus luetteleekin 12 Ismaelin poikaa ja kertoo heidän olleen heimopäälliköitä. Arkeologit eivät ole löytäneet selviä todisteita tästä valtakunnasta.
Ismaelin jälkeläisinä pidetyt "ismaelilaiset" olivat pohjoisarabialainen beduiiniheimo, josta on muutamia mainintoja myös Vanhan testamentin myöhemmissä kohdissa. Myöhempinä aikoina sekä juutalainen että islamilainen perinne ovat pitäneet Ismaelia muidenkin arabien kantaisänä. Sen takia Ismael on muslimeille erityisen tärkeä hahmo ja yksi islamin profeetoista. Ismaelia pidetään islamissa myös Muhammadin esi-isänä.
Muslimien käsityksen mukaan Jumalan käsky uhrata "ainokainen poikansa", jonka nimeä ei mainita Koraanissa, voi viitata vain Ismaeliin (arab. Ismail), eikä nuorempaan velipuoleen Iisakiin (arab. Ishaq) joka nimi mainitaan Raamatussa. Muslimien mielestä Iisakin maininta uhrauksen yhteydessä on juutalaisten lisäys, koska heidän taas katsotaan periytyvän Iisakista. Lisäksi muslimit katsovat väitteen siitä että Hagar (arab. Hajira) oli orja, olevan loukkaava ja hänen katsotaan olevan Abrahamin toinen vaimo, joka oli ollut jonkinlaisessa palvelijan asemassa.
Miami Fusion

Miami Fusion oli yhdysvaltalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelasi Major League Soccerissa vuosina 1998–2001. Fusion ja toinen floridalaisseura Tampa Bay Mutiny lopettivat toimintansa kannattamattomuuden vuoksi liigan päätöksellä kauden 2001 jälkeen.
Fusion menestyksekkäin kausi MLS:ssä oli sen viimeinen kausi 2001, jolloin se voitti liigan runkosarjan ja ylsi pudotuspeleissä välieriin. Seuran hondurasilaishyökkääjä Álex Pineda Chacón valittiin kaudella 2001 liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Cup-kilpailu U.S. Open Cupissa Fusion oli loppuottelun häviävänä osapuolena vuonna 2000.
Fusionin kotipaikka oli eteläisen Floridan suurimmasta kaupungista Miamista noin 40 kilometriä pohjoiseen sijaitseva Fort Lauderdale. Se pelasi kotiottelunsa Lockhart Stadiumilla.
Kokeellinen fysiikka

Kokeellinen fysiikka on fysiikan ala, jossa tehdään fysikaalisia kokeita tiedon keräämiseksi vastakohtana teoreettiselle fysiikalle, jossa tutkitaan teorioita.
Kokeellisia fyysikoita ovat olleet muiden muassa Galileo Galilei, Michael Faraday, Ernst Mach, Ernest Rutherford, Wilhelm Conrad Röntgen, Antoine Henri Becquerel, Marie Curie, John William Strutt, Sir Joseph John Thomson, Max von Laue, William Lawrence Bragg, Albert Abraham Michelson, Robert Andrews Millikan, Sir Chandrasekhara Venkata Raman, Enrico Fermi, Ernest Orlando Lawrence, William Bradford Shockley ja John Bardeen.
The Text of Festival

The Text of Festival on Hawkwindin kokoelmalevy joka sisältää BBC-esiintymisiä vuosilta 1970 ja 1971 sekä livemateriaalia vuodelta 1971. Albumi on julkaistu ilman virallista lupaa yhtyeeltä tai BBC:ltä ja sen äänenlaatu on heikkotasoinen. Albumista on olemassa lukuisia CD-versioita eri nimikkeillä. 
Kappaleet.
Levy 1:
Levy 2:
Pat O’Connor

Pat O'Connor (9. lokakuuta 1928 North Vernon, Indiana – 30. toukokuuta 1958 Indianapolis, Indiana) oli yhdysvaltalainen kilpa-ajaja. Hän kuoli 15 auton ketjukolarissa 1958 Indianapolis 500 -kilpailun ensimmäisellä kierroksella vakavaan päävammaan, kun hänen autonsa pyörähti katolleen ja syttyi tuleen.
Koska Indianapolis 500 oli osa Formula 1 -sarjaa vuosina 1950-60, ja O'Connor osallistui kisaan viidesti tuona aikana, jäi hänen tilastoihinsa viisi F1-starttia ja yksi paalupaikka. Vuosi 1958 oli Formula 1:lle synkkää aikaa, sillä O'Connorin lisäksi kaudella menehtyivät Luigi Musso, Peter Collins ja Stuart Lewis-Evans.
Yhdysvalloissa O'Connor oli tunnettu sprinttiautoluokista, sekä IndyCar-sarjasta, jonka muutaman osakilpailun hän oli voittanut. O'Connor valittiin Yhdysvaltojen National Sprint Car Hall of Fameen 1995.
Gregory Itzin

Gregory Itzin (20. huhtikuuta 1948 – 8. heinäkuuta 2022) oli Emmy-ehdokkaana ollut yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Gregory Itzin on esiintynyt useimmiten erilaisissa yhdysvaltalaisissa televisiosarjoissa, ja hänen ensimmäinen roolinsa oli Valkoisen talon matkailijaopas draamasarjassa "Backstairs at the White House". Myöhemmin Itzinillä on ollut vähäisiä rooleja monissa tunnetuissa sarjoissa, mukaan lukien "Charlien enkelit", "Beverly Hills 90210", "Ihmemies MacGyver", "Teho-osasto", "C.S.I.", "West Wing" ja "Amyn lailla". Hän on myös esiintynyt muutamissa elokuvissa, mukaan lukien "Hei, me lennetään!", "Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa", "Evoluutio" ja "Adaptation. Minun versioni". 
Uransa aikana Itzin on esittänyt peräti viittä "Star Trek" -hahmoa: "ssa" Ilon Tandro ja Hain, "issa" tohtori Dysek sekä "ssa" kapteeni Sopek ja amiraali Black.
Vuonna 2005 Itzin teki FOX-televisiokanavan kanssa sopimuksen siitä, että hän esiintyisi jännityssarja "24":n neljännellä tuotantokaudella varapresidentti Charles Loganina. Kun myöhemmin sarjassa hahmosta tuli Yhdysvaltain presidentti, Itzinin rooli sarjassa kasvoi ja hän oli vuonna 2006 Emmy-ehdokkaana parhaasta sivuosaroolista. Alun perin Itzin oli yrittänyt saada itselleen roolihahmoa jo "24":n toiselta tuotantokaudelta, mutta kyseisen kauden kuvauksissa hän kohtasi sarjan tuottaja Jon Cassarin, joka lupasi järjestävänsä Itzinille tärkeän sivuosaroolin neljännellä tuotantokaudella.
Malcolm X (elokuva)

Malcolm X on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka kertoo mustien ihmisoikeustaistelija Malcolm X:stä. Elokuvan on ohjannut Spike Lee ja pääosassa on Oscar-ehdokkuudenkin roolistaan saanut Denzel Washington. Spike Lee on maininnut, että "Malcolm X" on hänen suosikkiohjauksensa, "Do the Right Thingin" ohella.
Juoni.
Malcolm Little oli nuorena pikkurikollinen ja hän halveksi omaa kulttuuriaan ja rotuaan. Malcolm tutustuu vankilassa afroamerikkalaiseen vapautusaatteeseen ja islamin uskoon. Hänen vapautuessa vankilasta hänestä tulee Malcolm X, kuuluisa radikaalijohtaja joka kannusti mustia nousemaan valkoisia sortajia vastaan.
Vastaanotto ja jälkimaine.
Elokuva valittiin vuonna 2010 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Malcolm X:n" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Hans Rahner

Hans Rahner (28. maaliskuuta 1905 Wien – 1. syyskuuta 2008 Bad Segeberg) oli itävaltalainen säveltäjä ja pianisti. Rahner tuli tunnetuksi varsinkin elokuvamusiikistaan. Hän asui Saksan Norderstedtissa ja toimi yli 100-vuotiaanakin baaripianistina. 
Rahner oli näyttelijä Herta Staalin ensimmäinen aviomies.
Red planet – punainen planeetta

Red planet – punainen planeetta ("Red Planet") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Antony Hoffmanin ohjaama tieteiselokuva. Elokuvan pääosissa esiintyvät Val Kilmer, Carrie-Anne Moss ja Tom Sizemore.
Elokuvassa eletään vuotta 2050, ja Maan asukkaat ovat kuolemaisillaan. Ihmiset yrittävät epätoivoisesti löytää pelastautumiskeinon ja katseet kohdistuvat Marsiin, josta suunnitellaan siirtokuntaa ihmisille. Pieni ryhmä lähetetään tutkimaan Marsia, mutta matkalla ilmenee ongelmia. Monitoimirobotti AMEE muuttuu tappajakoneeksi toimintavirheen seurauksesta, ja aikoo tuhota koko miehistön. Miehistön jäseniä odottaa yllätys myös Marsin pinnalla, sillä planeetta on kaukana asumattomasta.
Taalat taskuun, Dick &amp; Jane

Taalat taskuun, Dick &amp; Jane ("Fun with Dick and Jane") on vuonna 2005 valmistunut komediaelokuva. Elokuvan on ohjannut Dean Parisot ja pääosissa ovat Jim Carrey ja Téa Leoni. Elokuva on uudelleenfilmatisointi vuoden 1977 elokuvasta "Mitäs me ryöstäjät!" ("Fun with Dick and Jane"). Elokuvan nimi viittaa lasten "Dick and Jane" -lukukirjoihin.
Elokuva kertoo perheenisä Dickistä, joka työskentelee Globodyne Corporationin tiedotusjohtajana, mutta yllättäen hän saa potkut. Hämmentyneenä hän lupaa vaimolleen Janelle, että hän saa uuden työpaikan nopeasti. Mutta kuukausia myöhemmin Dick on edelleen työtön ja pariskunta tarvitsee kipeästi rahaa. He näkevät ryöstelyn viimeiseksi mahdollisuudekseen.
Elokuvan eräässä kohtauksessa soi suomalaisen Daruden kappale ”Sandstorm”.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä elokuva on nykyaikaan ulkoisesti päivitetty mutta sisällöltään ja ajatuksiltaan turha uusintaversio. ”Mahdollisuus kritisoida niin härskiä bisnesmaailmaa kuin rahaan uskovia typeryksiä hukataan täysin. Nyt tyydytään vain hymistelemään tekopyhästi ja esittelemään tuottajanakin toimineen Jim Carreyn kuluneita pelleilymaneereja.”
Alice Babs

Hildur Alice ”Babs” Sjöblom, o.s. Nilson (26. tammikuuta 1924 Kalmar, Ruotsi – 11. helmikuuta 2014) oli ruotsalainen laulaja ja näyttelijä. Hänestä tuli vuonna 1958 Ruotsin ensimmäinen edustaja Eurovision laulukilpailussa, jossa hänen esittämänsä laulu ”Lilla stjärna” sijoittui neljänneksi.
Babs tulkitsi paljon jazzmusiikkia ja teki 1960-luvulla yhteistyötä Duke Ellingtonin kanssa. Hän sai vuonna 1972 hovilaulajan arvonimen. Hän levytti kaikkiaan noin 800 kappaletta.
Babs vietti vanhuudenpäiviään Espanjassa. Hänen tyttärensä on laulaja Titti Sjöblom. 
Alice Babs kuoli 90-vuotiaana helmikuussa 2014. Hän oli sairastanut pitkään Alzheimerin tautia.
Kari Södö

Kari Södö (s. 24. lokakuuta 1963 Borås, Ruotsi) on oululainen kuvataiteilija.
 
Södö opiskeli kuvataidetta Kankaanpään taidekoulussa 1993–1996, ja debytoi kuvataiteilijana vuonna 1997. Uransa alkuvaiheessa lähinnä taidegrafiikkaan keskittynyt Södö on töissään yhä enemmän siirtynyt kollaasien ja kuvanveiston pariin ja työstänyt maalattuja puuveistoksia ja reliefejä. Södön teokset ovat rönsyilevän visuaalisia, ja niissä on usein viittauksia alkuperäiskansojen taiteeseen. Södö yhdistelee näyttelyissään teoksiinsa myös ääntä.
Södö on toiminut Oulun taiteilijaseuran varapuheenjohtajana vuosina 1999–2000 ja puheenjohtajana vuosina 2000–2002.
Södö harrastaa musiikkia: hän on jäsenenä Huutajat-mieskuorossa ja basistina Garbo-yhtyeessä.
Jyrki Poussu

Jyrki Poussu (s. 1. kesäkuuta 1960 Murtovaara, Kuusamo) on suomalainen kuvanveistäjä ja kuvataiteilija. 
Poussu opiskeli Limingan taidekoulussa vuosina 1976–1977 ja 1983–1984, ja Lahden taideinstituutissa vuosina 1984–1988. Poussu on tunnettu värikkäistä, voimakkailla graafisilla ornamenteilla kuvioiduista puureliefeistään ja -veistoksistaan.
Poussu on Taidemaalariliiton ja Oulun taiteilijaseura 63:n jäsen. Poussu on Kuvataidejärjestöjen liiton hallituksen jäsen vuodesta 2004 ja vuodesta 2005 hänet on valittu sekä Suomen Taiteilijaseuran, että Taidemaalariliiton edustajistoon. Poussu on toiminut Oulun taiteilijaseura 63:n hallituksen jäsenenä 1989–1991, varapuheenjohtajana 2002–2003 ja puheenjohtajana vuodesta 2003.
Bring Me the Head of Yuri Gagarin

Bring Me The Head Of Yuri Gagarin on Hawkwindin vuonna 1973 nauhoitettu epävirallinen livealbumi vuodelta 1985. Lähteenä on käytetty Nik Turnerin lisensoimaa heikkotasoista yleisönauhoitetta. Konsertti on nauhoitettu Empire Pool-areenalla Lontoon Wembleylla 27. toukokuuta 1973. Albumista on julkaistu lukuisia CD-versioita. 
Huolimatta heikosta äänenlaadusta kappaleet, kuten "In The Egg" ja "Wage War" ovat Robert Calvertin lausumia puhuttuja osuuksia joita ei ole julkaistu muissa yhteyksissä. Muun muassa nämä ovat tehneet albumista hankkimisen arvoisen fanien keskuudessa. 
Uusi versio.
Konsertista julkaistiin vuonna 2006 pitempi versio nimeltä "Empire Pool Wembley 1973" seuraavilla kappaleilla:
Muusikot.
sekä:
Curro Torres

Cristóbal Emilio ”Curro” Torres Ruiz (s. 27. joulukuuta 1976 Ahlen, Länsi-Saksa) on espanjalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Torresin ammattilaisura alkoi Gramenetissa vuonna 1995. Valencian organisaatioon hän siirtyi vuonna 1997, mutta sai tuolloin tyytyä otteluihin seuran B-joukkueen paidassa. Kahden kauden jälkeen hänet lainattiin Recreativoon ja seuraavana vuonna Tenerifeen. Tenerife nousi kauden päätteeksi pääsarjaan ja valmentaja Rafael Benítez siirtyi Valenciaan. Samaan aikaan lainaltaan palannut Torres nousi Benítezin alaisuudessa Valencian runkopelaajaksi. Valenciassa Torres voitti kaksi Espanjan pääsarjamestaruutta ja Uefa-cupin. Kaudeksi 2007–2008 hänet lainattiin pääsarjaan nousseeseen Real Murciaan.
Espanjan maajoukkueessa Torres pelasi viisi A-maaottelua vuosina 2001–2002. Hän oli mukana MM-kisoissa 2002.
Malcolm Wallop

Malcolm Wallop (27. helmikuuta 1933 New York – 14. syyskuuta 2011 Wyoming) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui kolme kautta Yhdysvaltain senaattorina Wyomingista vuosina 1977–1995. 
Wallop syntyi New Yorkissa ja valmistui Yalen yliopistosta. Hän oli vuonna 1969 onnistuneesti ehdolla Wyomingin edustajainhuoneeseen ja istui vuosina 1973–1976 osavaltion senaatissa. Tämän jälkeen hän voitti demokraatti Gale McGeen senaattorinvaaleissa lähes kymmenen prosentin äänierolla. 
Wallopin vetäytyminen Yhdysvaltain senaatista astui voimaan tammikuussa 1995. Häntä seurasi nyt edesmennyt republikaani Craig L. Thomas. Wallopilla oli aviovaimo Isabel.
Tursaat

Tursaat (Octopoda) ovat mustekaloja, joilla on kahdeksan lonkeroa. Niitä elää kaikissa maailman valtamerissä.
Tursaita pidetään älykkäinä eläiminä. Ne kykenevät oppimaan, käyttämään työkaluja ja muistamaan paikkoja.
Tursaslajeja on kolmisen sataa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tursaita elää kaikissa maailman valtamerissä, varsinkin niiden rannikkovesissä. Tursas elää suurimman osan ajastaan erakkona luolassaan.
Elinikä.
Tursaat elävät lajista riippuen yhdestä kolmeen vuotta. Koiras kuolee parittelun jälkeen, naaras poikastensa kuoriutumisen jälkeen.
Anatomia.
Tursaita on hyvin erikokoisia. Tyynenmeren jättiläistursas ("Enteroctopus dofleini") on tursaslajeista suurin. Sen lonkeroiden kärkiväli on jopa neljä metriä. Kääpiötursaat painavat alle gramman.
Tursaalla on kahdeksan samanmittaista lonkeroa päänsä ympärillä. Niitä se käyttää merenpohjassa kävelyyn. Lonkeroiden alapinnalla on herkät imukupit. Tursaan päässä on kaksi monimutkaista ja herkkää silmää. Suu on pään alapuolella. Tursaalla on myös nokka.
Tursaalla on kolme sydäntä, joista kaksi pumppaa verta kiduksiin ja kolmas muualle kehoon. Tursaan veri on sinistä, sillä siinä on kuparia, joka on rautaa tehokkaampaa hapen välittämisessä kylmässä.
Lisääntyminen.
Parittelun aluksi tursaskoiras lähestyy naarasta ja ruiskuttaa yhden lonkeronsa päästä spermaa naaraan munatorveen. Naaras etsii luolan ja laskee sen seinämään munansa, joita voi joillain lajeilla olla jopa satoja tuhansia. Naaras vartioi ja huoltaa munia, kunnes ne kuoriutuvat. Poikaset pystyvät uimaan, syömään ja tuottamaan mustetta heti synnyttyään.
Ravinto ja viholliset.
Aikuiset tursaat syövät rapuja, simpukoita, etanoita, pieniä kaloja ja toisia tursaita. Ne saalistavat yleensä öisin. Saatuaan saaliinsa kiinni lonkeroillaan tursas ruiskuttaa siihen nokastaan myrkkyä ja rikkoo nokallaan sen kuoren.
Tursas on muun muassa ankeriaiden, hylkeiden, maitovalaiden, merisaukkojen ja useiden lintujen ruokaa. Tursas piiloutuu saalistajilta vaihtamalla väriä, ruiskuttamalla mustetta, pakenemalla nopeasti tai piiloutumalla ahtaaseen rakoon. Tursas pystyy ahtautumaan hyvin pienistä raoista, koska sillä ei ole kuorta tai luita.
Kitula (Suomusjärvi)

Kitula on kylä ja taajama Suomusjärvellä Salossa Varsinais-Suomessa seututien 110 varressa. Se on entisen Suomusjärven kunnan keskus, jossa sijaitsevat paikalliset palvelut, kuten elintarvikekauppa, rautakauppa, kirjasto, ala-asteen koulu, urheilukenttä ja polttoaineen jakeluun kylmäasema. Pääosa palveluista on Urheilutien ja Helsingintien (seututie 110) välissä. 
Kitula on asukasmäärältään Suomusjärven merkittävin kylä. Kitulasta on seututietä pitkin matkaa Helsinkiin 92 kilometriä ja Turkuun 87 kilometriä. Suomusjärven kirkolle on matkaa Kitulasta alle kymmenen kilometriä ja lähimpään kaupunkikeskukseen Saloon 26 kilometriä. Moottoritie E18 kulkee Suomusjärven pohjoispuolitse. Sinne on yhteys Suomusjärventien (yhdystie 2410) kautta. Kitulan lähellä sijaitsee Aneriojärven luonto-kulttuuripolku.
Unto Karri

Lenni Alfred Laakso, kirjailijanimeltään Unto Karri (19. syyskuuta 1898 Nivala – 2. tammikuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja runoilija.
Elämä.
Laakson vanhemmat olivat opettajat Johannes Laakso ja Jenny Aino Matilda Matilainen. Laakso kävi pari vuotta Nivalan Järvikylän koulua, jossa hänen isänsä oli opettajana, ja siirtyi sitten Kokkolan yhteislyseoon. Täällä Laakson opettajana oli kirjailija Teuvo Pakkala joka innosti Laaksoa kirjailijan uralle. Ensimmäisen maailmansodan aikana Laakso osallistui aktivistien toimintaan ja päästyään koulusta Suomen sisällissodan aikana hänkävi upseerikoulun ja osallistui sotaan valkoisten joukoissa upseerina. Sodan jälkeen Laakso otti osaa suojeluskuntatoimintaan vuoteen 1929 saakka.
Laakso oli "Koti"-lehden toimittajana Helsingissä 1919 ja myöhemmin hän jatkoi toimittajan uraansa Porissa 1920–1921, Vaasassa 1921–1929 ja Seinäjoella 1930–1931. Laakso teki opintomatkan Saksaan, Belgiaan ja Ranskaan 1928 ja kävi lehtimieskurssin Tukholmassa. Pari vuotta myöhemmin 1931 hän opiskeli The Toynbee Hallin yliopistojen settlementissä. 
Sotavuosina Laakso palveli yhtäjaksoisesti komppanianpäällikkönä talvisodan alusta 1939 marraskuuhun 1945. Hän julkaisi hyvän menekin saaneen romaanin "Isänmaan perijät" 1942 ja sotien jälkeen vielä muutamia romaaneja, joista viimeinen oli 1948 ilmestynyt romaani "Sydänten taistelu". Viimeisinä vuosinaan Laakso katkeroitui, koska hänen työnsä jäi vaille tunnustusta eikä hän saanut valtion taiteilijaeläkettä. Alkoholin liikakäyttö aiheutti lopulta hänen kuolemansa 1957. 
Kirjallinen tuotanto.
Laakso aloitti kirjallisen uransa Unto Karri -nimellä yhdessä Tulenkantajiin kuuluneiden runoilijoiden kanssa 1926 ilmestyneessä "Nuoret runoilijat 11" -kokoomateoksessa. Laakson suojeluskunta- ja valkoupseeritausta sekä isänmaallisiin ja kotiseutuaiheisiin keskittyvä tuotanto poikkesi kuitenkin Tulenkantajien enemmistön arvomaailmasta eikä Laakso koskaan tuntenut oloaan kotoiseksi ryhmässä. Laakson ensimmäinen oma teos oli 1928 ilmestynyt sota-aiheinen runokokoelma "Etulinjaan". Hän julkaisi seuraavan kymmenen vuoden aikana useita romaaneja ja runoteoksia, joista hän sai kaksi kirjallisuuden valtionpalkintoa, 1934 ja 1939. Useat Laakson teokset saivat aiheensa hänen kotiseudultaan Nivalasta. Laakso joutui riitoihin monien henkilöiden kanssa, jotka tunnistivat itsensä tai sukulaisensa kirjoista, esimerkiksi Nivalasta kotoisin ollut akateemikko Kustaa Vilkuna tunnisti perheenjäseniään Laakson 1946 kirjoittamasta "Kappeli"-romaanista.
Suomen Kirjailijaliitto antoi Karrille 1930-luvun lopulla huomautuksen, koska hänen novellinsa "Olga" todettiin plagioineen Anton Tšehovin novellia "Vera". Toisaalta kirjailijaliitto myönsi Karrille vuonna 1936 pienen apurahan.
Yksityiselämä.
Laakso oli vuosina 1919–1938 naimisissa Aili Sofia Kaurasen kanssa. Liiton päätyttyä eroon hän meni uusiin naimisiin 1941 Sally Siviä Eufrosyne Häkkisen kanssa. Hänen isänsä oli kansanedustaja Samuli Häkkinen.
1930-luvulla Karrilla oli suhde Johanna Björklundiin.
Unto Koskela

Unto Iisakki Koskela (3. joulukuuta 1908 Rauma – 19. lokakuuta 1934 Helsinki) oli Tulenkantajiin kuulunut suomalainen runoilija ja prosaisti, joka nykyään tunnetaan lähinnä "Kuubalainen serenaadi" -nimisestä runostaan, johon urkuri Juhani Pohjanmies teki sävellyksen. Koskela kirjoitti runon jo koulupoikana, ja se julkaistiin hänen 1930 ilmestyneessä esikoiskokoelmassaan.
Henkilöhistoria.
Koskelan vanhemmat olivat tehtailija Iisak Viktor Koskela (ent. Grönfors) ja Elli Aliina Tamminen. Hän tuli ylioppilaaksi 1928 ja toimi rautatievirkailijana 1925-1927. Koskelan nuorempi veli oli kirjailija ja opettaja Tauno Koskela. Hän opiskeli joitakin lukukausia Helsingin ja Turun yliopistoissa ja työskenteli Länsi-Suomi-lehden toimittajana ja pakinoitsijana. Koskela kuului opiskeluaikanaan V. A. Koskenniemen johtamaan kirjalliseen piiriin, mutta siirryttyään Helsinkiin hän liittyi Tulenkantajiin.
Kirjallinen tuotanto.
Koskela julkaisi meriaiheisen esikoisteoksensa, runokokoelman "Purjeet sumussa", vuonna 1930. Hän julkaisi seuraavaksi kaksi omaelämäkerrallisia aineksia sisältänyttä psykologista romaania, ensimmäisenä "Hedelmätön puu" 1932 ja sen jatko-osana romaani "Helena ja valhe" 1933. Koskela jatkoi Hj. Nortamon perinteitä Rauman murteen käyttäjänä. Hän julkaisi "Reimrin gyljest"-otsikon alla murrepakinoita ja kirjoitti myös Pohjois-Atlantilta Islannin sillivesiltä raumankielisen matkakertomuksen "Valaskaloild ruakka prakkamass" tehtyään kesällä 1932 matkan suomalaisen kalastajaiaivueen mukana Islannin vesille. Viimeksi Koskelalla oli työn alla näytelmäsuunnitelma ja laaja romaani vanhasta Rauman-aiheesta. Tulenkantaja-vuosinaan hän ystävystyi runoilija Uuno Kailaan kanssa ja avusti tätä muun muassa esikoisrunokokoelman julkaisussa. Kailaan kuolema keuhkotuberkuloosiin Nizzassa maaliskuussa 1933 oli kova isku Koskelalle, joka kuoli lokakuussa 1934 syfiliksen aiheuttamaan keuhkokuumeeseen 25-vuotiaana Helsingin uudessa tuberkuloosisairaalassa.
Impi Kauppila

Impi Mirjam Kauppila (28. helmikuuta 1909 Helsinki – 11. joulukuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Kauppila lienee käynyt kaksi luokkaa lyseota ja myöhemmin elämässään hän osallistui Helsingissä työväenopiston kirjalliseen opintopiiriin. Kauppila työskenteli ainakin myyjättärenä, kadunlakaisijana, kylvettäjänä ja alastonmallina.
Kauppilan esikoisrunokokoelma "Paratiisin valloitus" julkaistiin 1947, ja se jäi hänen ainoaksi julkaistuksi teoksekseen. Kokoelman 33 runoa oli koonnut Helsingissä Kalliolan piirissä vaikuttanut Osmo Hormia, ja sitä pidetään Suomen ensimmäisenä täysmodernina runokokoelmana.
Kauppila poltti myöhemmät runonsa ja muunkin elämäänsä liittyneen kirjallisen aineiston, joten häneltä ei senkään vuoksi ilmestynyt enää uusia teoksia.
Hilja Mörsäri on kirjoittanut Kauppilasta runokokoelmassaan "Et ole sinä – Edith, Impi, Simone". Virpi Alanen kirjoittaa "Parnassossa", että se on kirjan rajuin osuus. Alanen referoi Mörsäriä, joka sanoo, että Kauppila pelkistää hiljaisuuden paradoksiksi: 'tyhjyyden tilaksi jossa kaikki on läsnä'. Mörsäri on tehnyt Kauppilasta laudaturtyön "Impi Kauppila runokokoelma Paratiisin valloitus" (1967) Helsingin yliopistoon.
Random 1–8

Random 1-8 on brittiläisen rockyhtyeen Musen kolmas EP-julkaisu vuodelta 2000. Vain Japanin markkinoille julkaistulla EP:llä on b-puolia yhtyeen aiemmilta singleiltä ja kaksi live-kappaletta.
EP sisältää kolme piilotettua kappaletta, jotka ovat kaikki uudelleenmiksauksia yhtyeen Sunburn-kappleesta. Kappaleet on piilotettu EP:n viimeisen raidan loppuun.
Petra Felke

Petra Felke (avionimi Meier, s. 30. heinäkuuta 1959 Saalfeld/Saale, Thüringen) on entinen itäsaksalainen keihäänheittäjä ja olympiavoittaja. Hän edusti Itä-Saksaa 1980-luvulla. Felkellä oli urallaan pitkiä voittoputkia, ja hän teki useita maailmanennätyksiä. Hän rikkoi ensimmäisenä naiskeihäänheittäjänä 80 metrin haamurajan.
Ura.
Felke harjoitteli yhdessä Ruth Fuchsin kanssa Motor Jena Club -nimisessä urheiluseurassa. Hänen ensimmäinen merkittävä menestyksensä oli Itä-Saksan mestaruuskilpailujen kolmas sija 1978. 
Felke teki ensimmäisen maailmanennätyksensä 4. kesäkuuta 1985 Schwerinissä, jossa hän heitti 75,26 metriä. Saman kisan neljännellä kierroksella hän vielä paransi tulostaan 75,40 metriin. Hän sai Euroopan mestaruuskisojen hopeamitalin 1986. Seuraava maailmanennätys syntyi 21. heinäkuuta 1987 Leipzigissa, jolloin tuloksena oli 78,90 metrin kaari.Yleisurheilun maailmanmestaruuskisoissa Felke saavutti hopeaa 1987.
Hän rikkoi ensimmäisenä naiskeihäänheittäjänä 80 metrin rajan 9. syyskuuta 1988 heitettyään 80,00. Arvokisavoitot antoivat odottaa itseään, kunnes Soulin olympiavoitto 1988 korjasi tilanteen. Soulissa hän voitti kultamitalin ennen Britannian Fatima Whitbreadia ja pronssimitalisti Saksan Beate Kochia. Euroopan mestaruuskisojen pronssimitali itäsaksalaiselle tuli 1990. 
Yleisurheilun maailmanmestaruuskisoissa Felke saavutti toistamiseen hopeaa 1991.
IK Investment Partners

IK Investment Partners (aiemmin Industri Kapital) on ruotsalaista alkuperää oleva eurooppalainen pääomasijoitusyhtiö. Se rahoittaa juuri toimintansa aloittaneita tai taloudellisissa vaikeuksissa olevia yrityksiä, joilla se katsoo olevan mahdollisuuksia menestymiseen.
Björn Savén perusti Industri Kapitalin vuonna 1993. Yhtiön historia alkaa vuodesta 1988, kun S-E Bankenin brittiläinen tytäryhtiö Enskilda Ventures Ltd rahoitti Savénin perustaman "Scandinavian Acquisitions Capital Fund" (SAC) -rahaston, josta tuli ensimmäinen Pohjoismaihin keskittyvä pääomarahasto.
Ensimmäinen SAC-rahasto (nimettiin Industri Kapitalin perustamisen jälkeen IK 1989 Fundiksi) keräsi noin 100 miljoonaa euroa pääosin sijoittajilta Skandinaviasta. Rahaston ensimmäinen sijoituskohde oli Atlas Copcosta irtautunut ruotsalainen Idesta-yhtiö.
Industri Kapitalin ensimmäinen varsinainen rahasto, IK 1994 Fund, keräsi jo noin 250 miljoonaa euroa. Pohjoismaisten sijoittajien lisäksi mukaan saatiin tuolloin myös institutionaalisia sijoittajia muualta Euroopasta sekä Pohjois-Amerikasta. Rahaston ensimmäinen sijoitus oli KCI Konecranesin hankinta vuonna 1994.
Väinö Putkonen

Väinö Johannes Putkonen (28. heinäkuuta 1931 Kajaanin maalaiskunta – 14. joulukuuta 1993 Lappeenranta) oli suomalainen runoilija ja kansakoulunopettaja.
Putkosen vanhemmat olivat maanviljelijä "Väinö Putkonen" ja "Anna Kustaava Korhonen". Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1955 ja toimi opettajana Varpaisjärvellä 1956–1962.
Putkonen julkaisi kaksi runoteostaan 1960-luvun alussa. Hän kirjoitti myös lehtiartikkeleita ja hänen runojaan on ilmestynyt eri antologioissa.
Files-11

Files-11, ODS (On-Disk Structure), on OpenVMS-käyttöjärjestelmän tiedostojärjestelmä tai tiedostojärjestelmäperhe. Se tukee muun muassa käyttöoikeuslistoja (ACL, "access control list"), tietuepohjaista I/O:ta, verkkokäyttöä sekä tiedostojen versionumerointia. Järjestelmää on alun perin käytetty yksinkertaisemmassa muodossa PDP-11-minitietokoneen RSX-11-käyttöjärjestelmässä.
Files-11 koostuu viidestä tasosta eli viidestä eri tiedostojärjestelmästä:
Jiří Mazoch

Jiří Mazoch (s. 1990) on tšekkiläinen mäkihyppääjä. Myös hänen isoveljensä Jan Mazoch on mäkihyppääjä. Veljesten isoisä Jiří Raška oli parhaimmillaan maailman eturivin mäkihyppääjiä.
Mazoch on osallistunut nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 2005-2008. Joukkuekilpailussa hän oli vuonna 2005 viides ja vuonna 2007 seitsemäs. Henkilökohtaisessa kilpailussa hänen paras saavutuksensa on vuodelta 2006, jolloin hän oli 15.
Ensimmäisen kerran mäkihypyn maailmancupiin hän otti osaa 8. helmikuuta 2008 Liberecissa, jolloin hän sijoittui 29:nneksi saaden ensimmäiset maailmancupin pisteensä.
Man O'War

Man O'War "Big Red" (29. maaliskuuta 1917 Kentucky, Yhdysvallat – 1947) oli kuuluisa laukkahevonen. Man O'Warin isä oli Fair Play ja emä Mahubah, jotka olivat molemmat hienoja englannintäysiverisiä. Man O'Warin kasvattaja, August Belmont, ei olisi halunnut myydä oria, mutta orin ollessa yksivuotias se myytiin Philadelphiasta kotoisin olevalle varakkaalle Samuel Riddlelle. Man O'Warista suunniteltiin aluksi metsästyshevosta, mutta oria koulutettaessa se sai laukata muiden nuorten hevosten kanssa lyhyitä matkoja ja sen nopeus huomattiin. Man O'Warista kasvoi suurikokoinen, hyvinkehittynyt täysiveriori, jolla oli pitkä askel. Hoitajat kutsuivat sitä Riddlesissä Big Rediksi, eli "suureksi punaiseksi". 
Ura.
Man O'Warin ensimmäinen kilpailu oli harjoituslähtö, joka pidettiin sen ollessa yksivuotias. Silloin ori kuitenkin lähti lähtökarsinasta liian myöhään häviten "Golden Bruum" -nimiselle täysiveriselle. Man O'Warilla oli suuri ruokahalu, ja se joutui lopulta käyttämään kuolaimia syödessään, jottei saisi ähkyä. Kilpailun alussa tästä kuitenkin oli apua, eikä se koskaan nirsoillut ennen kilpailua. 6. kesäkuuta Man O'Warilla oli sen ensimmäinen oikea kilpailu, joka käytiin Belmont Parkin radalla. Man O'War voitti kilpailun kuudella hevosenmitalla. Kolme päivää myöhemmin olivat orin toiset kilpailut, jotka ori voitti jälleen. Man O'War voitti myös neljä seuraavaa lähtöä. Man O'Warista alettiin puhua, että ori olisi voittamaton, kunnes 13. elokuuta 1919 se hävisi Saratogassa "Upset"-nimiselle täysiveriselle puolella hevosenmitalla. Kymmenen päivää myöhemmin Man O'War kohtasi Upsetin uudelleen ja voitti.
Kolmivuotiskausi oli Man O'Warille kiireinen. Yleisöä tulvi laukkaradoille paljon nähdäkseen Man O'Warin. Vedonlyönti ei kuitenkaan enää kiinnostanut ketään. Man O'Warilla oli kolmivuotiskautensa lopussa kilpailuissa aina korkeintaan kolme vastustajaa. Kolmivuotiskautensa aikana Man O'War kilpaili yhdessätoista kilpailussa, jotka kaikki se voitti. Erään kilpailun se voitti peräti sadalla hevosenmitalla. Kauden lopussa Man O'War sai jännevamman, joka lopetti sen laukkauran.
Man O'War oli hyvin kuuluisa hevonen, siitä on vieläkin muistopatsas.
Eläkevuodet ja kuolema.
Man O'Warista tuli jalostusori kentuckylaiseen siittolaan lähelle syntymäpaikkaansa. Man O'War menestyi hyvin myös siitosoriina, ja useat sen jälkeläiset olivat hyviä laukkahevosia, tunnetuimpana sen lapsenlapsi Seabiscuit. Man O'Warin siittolaan tehtiin pyhiinvaellusmatkoja kaikkialta Yhdysvalloista. Man O'Waria oli käynyt katsomassa yli miljoona vierasta ennen kuin se kuoli vuonna 1947. Ori haudattiin sen omalle laitumelle, ja orin haudalla on sitä esittävä suuri pronssipatsas.