tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bertil Albertsson

Bertil Albertsson (1. syyskuuta 1921 – 3. maaliskuuta 2008) oli ruotsalainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti.
Albertsson saavutti 10 000 metrin juoksussa olympiapronssia Lontoossa 1948 ajalla 30.53,6. Hän hävisi Emil Zátopekille 54 sekuntia ja Alain Mimounille 6,2 sekuntia. Samoissa kisoissa hän sijoittui 5 000 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 14.39,0. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän keskeytti 10 000 metrillä ja sijoittui 5 000 metrillä kymmenenneksi ajalla 15.02,2.
Valta, johtajuus, tuho ja toivo J. R. R. Tolkienin teoksessa Taru sormusten herrasta eli ”Management by Sauron”

Valta, johtajuus, tuho ja toivo J. R. R. Tolkienin teoksessa Taru sormusten herrasta eli ”Management by Sauron” on Harri Hietikon väitöskirja vuodelta 2008. Tutkimus käsittelee nykyajan johtajatyyppejä Tolkienin romaanin "Taru sormusten herrasta" tarjoamien mallien valossa. Hietikko yhdistää tutkimuksessaan hallinto- ja kirjallisuustiedettä. Hän tekee analyysiaan varten johtajaprofiilin romaanisarjan kahdeksasta hahmosta. Esimerkiksi Gandalf Harmaan hän määrittää ”rakentavaksi viisaaksi”, jonka keinoja ovat suostuttelu ja motivointi. Hänen vastakohtansa Saruman Valkoinen puolestaan edustaa ”tuhoavaa viisautta”. Hietikon "Sormusten herrasta" löytämä kulttuurinen jäsennys jakaa kulttuurit toivon ja ylpeyden kulttuureiksi.
Hietikolle Tolkienin luoman maailman avasivat kirjan pohjalta tehdyt elokuvat. Niistä hän kertoo ymmärtäneensä, että kyseessä on aikuisten kertomus. Valta ja johtamisen problematiikka ovat hänen mukaansa tarinassa erittäin keskeisesti esillä.
Soekarno-Hattan kansainvälinen lentoasema

Soekarno-Hattan kansainvälinen lentoasema (; IATA: CGK, ICAO: WIII) on lentoasema Jaavalla, Indonesiassa. Se avattiin vuonna 1985. Virallinen nimi tuli maan ensimmäiseltä presidentti Sukarnolta ja ensimmäiseltä varapresidentti Mohammad Hattalta. 
Soekarno-Hattan kansainvälinen lentoasema sijaitsee Tangerangissa, Jakartan lähellä. Sen pinta-ala on 18 neliökilometriä. Se sai vuonna 1995 Aga Khanin arkkitehtuuripalkinnon.
Cmd.exe

cmd.exe eli komentorivi () on Windows-käyttöjärjestelmän komentotulkki. Se on tarkoitettu sellaisten tietokoneohjelmien ajamiseen, joilla ei ole graafista käyttöliittymää, tai joiden kuvaketta ei ole asennettu käynnistä-valikkoon, kuten "Regedit" tai "MSconfig". Komentotulkissa voidaan suorittaa rutiininomaisia töitä, kuten varmuuskopiointeja tai ajaa skriptejä.
cmd.exe on DOSin COMMAND.COMin seuraaja, joka esiteltiin NT 3.1:ssa. Samanniminen ohjelma oli käytössä myös OS/2:ssa. Ennen kuin DOS integroitiin kiinteästi käyttöliittymään Windows 95:ssä, piti graafinen käyttöliittymä käynnistää komentoriviltä, mutta nykyään cmd.exe on graafisesta käyttöliittymästä ajettava apuohjelma. Komentotulkin käyttö on vähentynyt graafisten ohjelmien yleistyttyä.
Listan komentotulkin komennoista saa HELP-komennolla ja kunkin komennon käyttöohjeen, sekä valitsimet eli parametrit saa kirjoittamalla komennon perään valitsimen "/?" esim. DIR /? antaa dir-komennon ohjetekstin. Parametreina esim. dir-komenolla on /p ja /q ja cd-komennolla /d.
Komentojen putkittaminen.
Komentotulkissa on mahdollisuus putkittaa ohjelmia, jotka käyttävät tekstipohjaisista käyttöjärjestelmistä peräisin olevaa standard I/O -menetelmää. Siinä komennon tulostama teksti ohjataan toisen komennon syötteeksi putkimerkillä "|", (=pystyviiva, paina ALT GR ja &lt;) 
Esim. HELP | MORE näyttää komentoluetteloa näytöllisen verran kerrallaan.
DIR *.* | FIND "MATTI" näyttää tiedostot, joiden nimissä on merkkijono "matti".
Graafisten ohjelmien käynnistäminen.
Nykyään komentotulkista voidaan käynnistää myös graafisia ohjelmia, jos niiden .exe-tiedosto on ns. hakupolun varrella. Esim. WRITE-kommenolla käynnistyy WordPad-tekstinkäsittelyohjelma. Komentorivin käyttö myös lähentää eri käyttöjärjestelmiä toisiinsa. Esim. Linuxia ja Windowsia varten on käännetty omat versiot FTP, PING ja NETSTAT ohjelmista, joita käytetään internetissä.
Komentojonot.
Komentotulkin komentoja voi koota ns. komentojonoihin. Kun komentojonoa kutsutaan, siinä olevat komennot suoritetaan yksi kerrallaan. Jokainen komento kirjoitetaan omalle rivilleen BASIC-kielen tapaan.
Komentojono aloitetaan yleensä @echo off -käskyllä, joka poistaa komentokaiutuksen. Kommentit aloitetaan sanalla rem, ja ne jatkuvat rivin loppuun asti.
Komentojonojen parametreihin viitataan kirjoittamalla %"[parametrin numero]". Esimerkiksi %1.
Esimerkki.
 rem Poistetaan komentokaiutus
 @echo off
 echo Hello world!
 echo Ensimmäinen parametri on %1.
 echo Toinen parametri on %2.
 rem Näytetään tiedosto teksti.txt.
 type teksti.txt
Anna Gurji

Anna ”Giorgobiani” Gurji (; s. 1. huhtikuuta 1991 Tbilisi, Georgia) on georgialainen elokuvanäyttelijä.
Hän aloitti elokuva-uransa vuonna 1998 elokuvassa "Town", jonka jälkeen hän palasi elokuvauralla vuonna 2006.
Ohjaaja Khatuna Giorgobiani on Annan vanhempi sisar.
Denholm Elliott

Denholm Mitchell Elliott (31. toukokuuta 1922 Ealing, Lontoo, Englanti – 6. lokakuuta 1992 Ibiza, Espanja) oli englantilainen näyttelijä ja Oscar-ehdokas. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Alfie – naisten viettelijä" (1966), "A Doll's House" (1973), "Yksi silta liikaa" (1977), "Singaporen kuningas" (1979), "Blade on the Feather" (1980), "Outo intohimo" (1980), "Kadonneen aarteen metsästäjät" (1981), "Vaihtokaupat" (1983), "Sikamainen juttu" (1984), "Valtakunnan puolustus" (1985), "Hotelli Firenzessä" (1985), "Rantahotelli" (1986) sekä "Indiana Jones ja viimeinen ristiretki" (1989). Lisäksi hän näytteli minisarjassa "A Child's Christmas in Wales" (1987). Elliot teki uransa aikana myös teatteriproduktioita.
Yksityiselämä.
Elliott oli kaksi kertaa naimisissa. Virginia Mackennan kanssa vuonna 1954 ja Susan Robinsonin kanssa kuolemaansa asti. Hänellä on kaksi lasta. Elliott oli biseksuaali, hänet todettiin HIV-positiiviseksi vuonna 1987 ja vuotta myöhemmin hän sai AIDS-diagnoosin. Denholm Elliott kuoli 70-vuotiaana 6. lokakuuta 1992.
Salli Jokunen

Salli Jokunen () on Charles M. Schulzin luoman "Tenavat"-sarjakuvan hahmo. Hän on Jaska Jokusen pikkusisko. Joissain varhaisissa "Tenavien" suomennoksissa hahmon nimi oli Jaana.
Luonteeltaan Salli on laiska ja itsekeskeinen, mutta hyväsydäminen ja isoveljensä tavoin hyvin herkkä elämän epäoikeudenmukaisuudelle. Salli ylipuhuu aina Jaska Jokusen auttamaan häntä koulutehtävissä, mutta ei suhtaudu isoveljeensä kovinkaan kunnioittavasti. Salli on ihastunut Eppuun, jota hän kutsuu omaksi kultamussukakseen (). Eppu kiistää hänellä olevan minkäänlaisia tunteita Sallia kohtaan, mutta Salli ei koskaan tunnusta tätä asiaa, vaan pitää Eppua poikaystävänään.
Salli nähdään usein pitämässä koulussa luokan edessä esitelmää. Esitelmissään sekä kotiaineissaan hän luettelee itse keksimiään ”faktoja”, jotka perustuvat usein asioiden sotkemiseen, sekä ujuttaa tekstin sekaan puujalkavitsejä ja muita asiattomia huomautuksia. Toisin kuin muut "Tenavien" hahmoista, Salli ei liiemmin ole kiinnostunut urheilusta, ja hän viettää aikaansa mieluiten säkkituolissa löhöillen. Salli esittelee usein keksimiään uusia ”filosofioita”, jotka muodostuvat aina yhdestä iskulauseesta vailla mitään syvällistä sisältöä (esim. ”Mitä väliä?” tai ”Kuka, minäkö?”).
Sallilla on lyhyet, vaaleat hiukset, jotka on muotoiltu erikoisiksi ”sarviksi”. Päälaella on hiuspompula, jonka keskellä ainakin varhaisemmissa piirroksissa erottuu pieni rusetti. Tavallisesti hän on pukeutunut pilkulliseen mekkoon, joka "Tenavat"-animaatioissa on väriltään vaaleanpunainen tai -sininen. Talvisin ja etenkin "Tenavien" myöhempinä ilmestymisvuosina Salli kuitenkin käyttää mekon sijasta paitaa ja housuja.
Hahmon historia.
Sallin syntymästä kerrottiin 26. toukokuuta 1959 ilmestyneessä stripissä ja hänen nimensä mainittiin 2. kesäkuuta, mutta hänet näytettiin vasta 23. elokuuta julkaistussa sunnuntaistripissä. Hän on siten ensimmäinen "Tenavien" hahmo, jonka vaiheita seurattiin syntymästä alkaen. Hänet oli kuvattu aluksi vauvana, mutta hän vanheni myöhemmin suunnilleen saman ikäiseksi kuin Eppu.
Vuosina 1965–1966 Sallin nähtiin käyttävän puolen vuoden ajan vasemmassa silmässään silmälappua, koska hän kärsi amblyopiasta eli laiskasta silmästä. Yhdysvaltain terveysministeriö julkaisi vuonna 1968 tähän tarinaan kuuluneet stripit kokoelmana "Security is an Eye Patch", jota myytiin 15 sentin kappalehintaan terveysvalistustarkoituksessa.
Charles M. Schulzin toisen vaimon Jean Schulzin mukaan termi ”Sweet Babboo” (”kultamussukka”) on lainattu hänen puheestaan.
Stacy Ferguson eli nykyinen laulaja Fergie toimi Sallin ääninäyttelijänä joissain 1980-luvulla tehdyissä "Tenavat"-animaatioissa.
Anapa

Anapa () on kylpyläkaupunki Krasnodarin aluepiirissä Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Mustanmeren rannalla 160 kilometriä Krasnodarista länteen. Ilmasto on välimerellinen. Talven keskilämpötila on 1° celsiusta, heinäkuun 23°. Uintikausi kestää toukokuun puolestavälistä lokakuun puoleenväliin. Asukkaita kaupungissa oli 58 990 henkeä (vuonna 2010).
Historia.
Antiikki.
Antiikin aikana nykyisen kaupungin paikalla sijaitsi Sindikos Limenin kaupunki. 300-luvulta eaa. aina 200-luvulle saakka kaupunki kuului Bosporoksen valtakuntaan ja tunnettiin nimellä Gorgippeia.
Myöhempi historia.
1300-luvulla paikalla sijaitsi Genovan siirtokunta Mapa. Turkkilaiset valtasivat sen vuonna 1475. 1700-luvun lopussa turkkilaiset rakensivat paikalle linnoituksen. Venäjän joukot valtasivat sen vuosina 1791, 1808 ja 1828. Lopullisesti seutu liitettiin Venäjään Adrianopolin rauhassa vuonna 1829.
Anapan kaupunki perustettiin vuonna 1846. 1800-luvun lopulla siitä tuli suosittu lomanviettopaikka, johon neuvostoaikana rakennettiin lukuisia parantoloita, lepokoteja ja pioneerileirejä.
Kun taivaalta satoi rahaa

Kun taivaalta satoi rahaa () on Carl Barksin käsikirjoittama ja kuvittama Aku Ankka -sarjakuvatarina. Barks sai tarinan valmiiksi vuonna 1950, ja se julkaistiin ensimmäisen kerran "Walt Disney’s Comics and Stories" -lehden numerossa 126 maaliskuussa 1951.
Juoni.
Aku on Tupun, Hupun ja Lupun kanssa renkinä Roope-sedän maatilalla. Ankanpojat työskentelevät ahkerasti, mutta mukavuudenhaluinen Aku on kyllästynyt ainaiseen raatamiseen naurettavalla palkalla. Kun hän istahtaa lepäämään, kulkee Hannu Hanhi ohitse. Aku kertoo hänelle työnteon ikävyydestä. Hannu kehuskelee onnellaan ja toteaa että hänen ei ole koskaan tarvinnut tehdä työtä. Aku keksii, että hän voisi lähteä Hannun mukaan ja kokeilla, miten onni tällöin toimii.
Roopella on valtava laari, jossa kaikki muut luulevat olevan viljaa, mutta johon onkin kätkettynä suunnaton määrä rahaa. Hän ui niissä, kun muut tekevät töitä. Yhtäkkiä valtava pyörremyrsky vie Roopen rahat taivaan tuuliin. Tupu, Hupu ja Lupu näkevät tämän ja menevät katsomaan Roopea, joka kuitenkin on selvinnyt ja suhtautuu asiaan rauhallisesti. Hän tietää saavansa lopulta rahat takaisin.
Aku ja Hannu päättävät toivoa, että Hannun hattuun putoaisi rahaa. Toive toteutuukin. Pyörremyrskyn yläilmoihin kuljettamista rahoista putoaa hattuun kaksi miljoonaa dollaria, molemmille siis miljoona. Riemastuneet Aku ja Hannu päättävät lähteä heti matkalle maailman ympäri. Rahaa on satanut muuallekin. Kukaan ei halua enää tehdä työtä. Aku ja Hannu pysähtyvät pieneen kylään aikoen syödä jossakin ravintolassa sekä tankata autonsa, mutta huomaavat, että kaikki liikkeet on suljettu.
Monen päivän epätoivoisen vaelluksen jälkeen Aku palaa Roopen luo. Roope sanoo, että hän voi kyllä palkata Akun uudestaan, mutta kananmunat maksavat miljoona kappaleelta. Pian Roopelle tulee jonottamaan muitakin asiakkaita nälissään, ja koska hänen myyntikojunsa on maan ainoa avoinna oleva elintarvikeliike, hän pystyy monopoliasemansa vuoksi kiskomaan peruselintarvikkeistakin tuhansia tai jopa satojatuhansia dollareita. Niinpä Roope saa kaikki rahansa takaisin. Loppukohtauksessa Roope ui rahoissaan, kuten ennenkin.
Tulkintoja.
Tarina on yksi Barksin tunnetuimmista. Tarina on faabeli markkinatalouden toiminnasta. Roope sanoo kiivettyään rahalaariin: ”Ihmiset aina haluavat rahaa... Toisin se on. Minä tiedän, että se on vain paperia ja metallia.” Se on myös ensimmäinen tarina, jossa Roopen rahasäiliö esiintyi jossakin muodossa.
Suomeksi tarina on julkaistu muutaman kerran "Aku Ankka" -lehdessä sekä lisäksi Aku Ankan parhaat -sarjaan kuuluvassa nimikkoalbumissaan, kirjassa "Aku Ankka ja kumppanit: näköispainos 1951-1952, osa 1" sekä albumissa "Mahtiankka Roope", joka on julkaistu myös Pohjanmaan murteella nimellä "Ison taloon Ankka".
Oskar Karlsson

Oskar Amatus Karlsson () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat rakennusmestari Karl Johan Jansson ja Mathilda Hägglund.
Opinnot.
Karlsson kävi viisi luokkaa Maarianhaminan reaalioppilaitosta ja kauppakoulun. 
Jääkärikausi.
Karlsson työskenteli kauppa-apulaisena ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 6. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Karlsson astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 kirjoitettuaan palvelusitoumuksen ja vannottuaan sotilasvana hänet ylennettiin varavääpeliksi. Hän saapui 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan, mistä hänet komennettiin sähköttäjäksi Vaasan radioasemalle.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Karlsson siirrettiin sisällissodan jälkeen 17. kesäkuuta 1918 alkaen Santahaminan radioaseman päälliköksi. Armeijasta hän erosi 17. kesäkuuta 1919 vain liittyäkseen 26. kesäkuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, jossa hän toimi Rajakonnun erillisen komppanian päällikkönä 1. heinäkuuta - 10. syyskuuta 1919 välisen ajan. Retkikunnalla hän otti osaa Hongin kylän taisteluun. Aunuksesta palattuaan hän liittyi 2. lokakuuta 1919 Pohjois-Inkerin vapaajoukkoihin, missä hän toimi 2. pataljoonan komentajana ja otti osaa taisteluihin Lehtokylässä, Sahannotkossa, Lukkarinmäellä, Lempaalassa ja Grusinassa. Myöhemmin hän toimi rykmentin esikunnassa tiedustelutoimiston päällikkönä. Sotaretkiltään palattuaan hän siirtyi keskuspoliisin palvelukseen ensin Maarianhaminaan 15. tammikuuta 1920 - 15. toukokuuta 1923 väliseksi ajaksi ja Helsinkiin 1. huhtikuuta 1924 – 1926 väliseksi ajaksi.
Mielikuvituksen mestarit

Mielikuvituksen mestarit (13 unohdettua fantastia) on vuonna 2003 ilmestynyt tutkija ja toimittaja Jari Koponen tietokirja kolmestatoista tieteis-, fantasia- ja utopiakirjallisuuden kirjoittajasta. Koponen esittelee kolmetoista edustajaa, ”fantastia”, jotka ”ovat olleet niin outoja, että ne on neljän vuosisadan aikana unohdettu historian kellariin”.
30 päivää kaamosta

30 päivää kaamosta ("30 Days of Night") on samannimiseen sarjakuvaan perustuva kauhuelokuva vuodelta 2007. Sen on ohjannut David Slade.
Juoni.
Elokuva sijoittuu Barrow’n pikkukaupunkiin Alaskassa. Synkän keskitalven lähestyessä asukkaat matkaavat kohti etelää, jossa heidän on määrä talvehtia pahimman ajan yli. Suunnitelmat kuitenkin muuttuvat, kun paikalle saapuu joukko vampyyreja, jotka käyttävät hyväkseen kaamosajan loputonta yötä. Radiopuhelimet poltetaan, sähköt katkaistaan ja viimeinen lentokone on jo lähtenyt. Vampyyreilla on 30 päivää aikaa aterioida eristetyssä kaupungissa, jossa toivo on jo menetetty. Kuka selviää ja kuka kuolee?
Geraldine Ferraro

Geraldine Ferraro (26. elokuuta 1935 – 26. maaliskuuta 2011) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän oli edustajainhuoneen jäsen vuosina 1979–1985. Vuonna 1984 hän oli Walter Mondalen varapresidenttiehdokas. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun nainen oli pääpuolueen varapresidenttiehdokkaana Yhdysvalloissa.
Ferraro oli kotoisin New Yorkista. Koulutukseltaan hän oli opettaja ja juristi. Edustajainhuonekautensa jälkeen hän pyrki kahdesti senaattiin, mutta häntä ei valittu. Hän osallistui aktiivisesti Hillary Clintonin vaalikampanjaan 2008, ja hänen kerrotaan hankkineen kampanjalle 125 000 dollaria. Hän joutui vetäytymään roolistaan kampanjaorganisaatiossa, kun Ferraron kommentit Barack Obamasta tulkittiin rasistisiksi. Ferraro kuoli syöpään 75-vuotiaana 26. maaliskuuta 2011.
Vernissaus

Vernissaus () tarkoittaa taidenäyttelyn avajaisia. Vieraille voidaan tarjota pientä purtavaa ja viiniä heidän keskustellessaan taiteilijan ja muiden vieraiden kanssa näyttelyn teoksista. Läsnä voi olla myös kriitikoita ja muita toimittajia, tai heidät on voitu kutsua erilliseen tilaisuuteen.
Tapa on saanut alkunsa Pariisin salongista. Taiteilijat tekivät teoksilleen viimeistelyn vernissaamalla ne. Mesenaatit ja eliitti olivat läsnä vernissauksen aikana ennen virallisia avajaisia, ja tästä tavasta sai alkunsa perinne juhlistaa taideteoksen tai taideteosten valmistumista ystävien ja mesenaattien kanssa. Aikaa myöten ero varsinaisen vernissauspäivän ja avajaisten välillä hävisi. Nykyisin vernissaus on myyntinäyttelyissä tilaisuus markkinoida myytäviä teoksia ostajille ja kriitikoille.
Vastaavasta näyttelyn päätöstilaisuudesta käytetään englanniksi ja saksaksi nimitystä "finissage". Suurten näyttelyiden puolivälissä voi olla myös tilaisuus nimeltä "midissage".
Hirvijärvi (järvi Jalasjärvellä)

Hirvijärvi on matala, runsaskasvustoinen ja peltojen ympäröimä järvi Kurikan kunnassa, entisen Jalasjärven kunnan Hirvijärven kylässä. Pinta-alaa järvellä on 0,75 neliökilometriä, ja se kuuluu Kyrönjoen valuma-alueeseen. Järven pohjoispäässä, paikassa, jossa Hirvijoki ja Hirviluoma laskevat järveen, sijaitsee lintutorni. Myös järven kaakkoispuolella, keskellä järveä sijaitsee lintutorni. Hirvijärven laskujoki on Leväjoki. Vuoden 2011 aikana Hirvijärvi ruopattiin kauttaaltaan ja keväällä 2012 sen vedenpintaa nostettiin noin metrillä. Myös laskujoki Leväjokea uudistettiin.
Järvi lukeutuu Suomenselän alueen parhaimpiin muutonaikaisiin levähdyspaikkoihin. Hirvijärvellä saattaa huhtikuun lopulla nähdä tuhansittain hanhia ja sadoittain joutsenia. Lisäksi tundrahanhia, lyhytnokkahanhia ja pikkujoutsenia tavataan säännöllisesti. Limingan seudun lisäksi järvi on mahdollisesti varmimpia paikkoja, jossa lyhytnokkahanhen voi Suomessa nähdä. Myös jalohaikara, haahka ja mustapyrstökuiri on tavattu Hirvijärvellä. Perinteisesti Hirvijärven alueella on keväisin järjestetty bongauskilpailu, joka kestää viikon.
Fantastinen realismi

Fantastinen realismi on kuvataiteen ja kirjallisuuden taidesuuntaus. Fantastisessa realismissa on mukana surrealismia, esoteerisuutta ja symbolismia.
Fantastinen realismi on vuonna 1946 perustetun "Wienin fantastisen realismin koulukunnan" tyylisuunta kuvataiteessa. Koulukunnan uskonnollinen ja esoteerinen symbolismi pyrki kunnioittamaan vanhojen mestareiden tekniikkaa ja heidän taiteessaan näytteli keskeistä osaa pyrkimys selkeyteen ja yksityiskohtien tarkkaan kuvaamiseen. Fantastisen realismin koulukuntaan kuuluivat muun muassa Wienin kuvataideakatemiassa professori Albert Paris Güterslohin johdolla opiskelleet Ernst Fuchs, Arik Brauer, Rudolf Hausner ja Wolfgang Hutter, joiden edustamassa taiteessa on nähty yhteyksiä varhaiseen flaamilaiseen maalaustaiteeseen.
Suuntaus nimeltä fantastinen realismi vaikutti hetken aikaa myös kirjallisuudessa 1960-luvulla. Aluksi kirjallisesti suuntautunut, mutta myöhemmin kuvataiteilijana tunnettu kittiläläinen Kalervo Palsa nimitti tyyliään fantastiseksi realismiksi.
Visionary Art Hall of Fame -verkkogalleria mainitsee H.R. Gigerin yhdeksi suuntauksen kärkinimistä.
Karl Carstens

Karl Carstens (14. joulukuuta 1914 Bremen – 30. toukokuuta 1992 Meckenheim) oli saksalainen poliitikko. Hän toimi Länsi-Saksan viidentenä liittopresidenttinä vuosina 1979–1984. 
Carstens syntyi Bremenissä ja opiskeli lakia ja politiikan tutkimusta Frankfurtin, Dijonin, Münchenin, Königsbergin ja Hampurin yliopistoissa 1933–1936. Hän suoritti lakitieteen kandidaatin tutkinnon Yalessa 1949.
Carstens valittiin liittopäiville 1972 CDU:n edustajana. Hän nousi liittopäiväryhmän puheenjohtajaksi 1973, liittopäivien puhemieheksi 1976 ja liittopresidentiksi 1979. Carstensin presidenttikauden värikkäimpiä tapahtumia oli vuoden 1983 uusintavaalit, jotka piti järjestää, kun vastavalittu liittokansleri Helmut Kohl hävisi luottamusäänestyksen. Kohlia syytettiin perustuslain väärinkäyttämisestä, mutta Carstens suostui hajottamaan liittopäivät ja järjestämään uudet vaalit. Vuonna 1984 Carstens päätti ikäänsä vedoten olla pyrkimättä toiselle kaudelle.
Carlo Cassola

Carlo Cassola (1917 Rooma, Italia – 1987 Monte Carlo, Monaco) oli italialainen kirjailija. Hänen teoksistaan vastarintaliikkeestä ja sodan jälkeisestä ajasta kertova "Buben tyttö" "La ragazza di Bube" (1960) on saanut paljon huomiota Italian ulkopuolellakin. Cassola sai tästä kirjasta Italian arvostetuimman kirjallisuuspalkinnon, Strega-palkinnon vuonna 1960.
Cassola luokiteltiin joskus italialaisiin neorealisteihin, mutta itse hän vastusti kaikkia häneen liitettyjä nimikkeitä ja ryhmittymiä.
"Buben tyttö" on pohjana samannimiselle elokuvalle, jonka pääosaa näyttelee Claudia Cardinale.
Ystävät hämärän jälkeen (vuoden 2008 elokuva)

Ystävät hämärän jälkeen ("Låt den rätte komma in") on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut ruotsalainen romanttinen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Tomas Alfredson ja käsikirjoittanut John Ajvide Lindqvist oman romaaninsa pohjalta.
Elokuvalle on myönnetty useita palkintoja, muun muassa Göteborgin ja Tribecan elokuvajuhlien parhaan elokuvan palkinnot. Göteborgissa elokuva sai palkinnon myös parhaasta kuvauksesta.
Vuonna 2016 elokuva äänestettiin BBC:n kyselyssä vuosisadan 100 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Matt Reevesin käsikirjoittama ja ohjaama englanninkielinen versio "Ystävät hämärän jälkeen" ("Let Me In") sai ensi-iltansa vuonna 2010. 
Juoni.
12-vuotias, koulukiusattu Oskar asuu Blackebergissä, Tukholmassa 1980-luvun alussa. Hän tapaa samanikäisen tytön, Elin, joka on juuri muuttanut Oskarin naapuriin vanhan miehen, Håkanin kanssa. Kaupunginosassa on samoihin aikoihin alkanut tapahtua murhia. Ystävystyttyään Elin kanssa paremmin Oskar saa tietää Elin olevan vampyyri, jolle Håkan kerää verta murhaamalla ihmisiä.
Walter de Camp

Walter de Camp (oik. Kari Lempinen; 11. joulukuuta 1946 Helsinki – 15. huhtikuuta 2017 Vantaa) oli suomalainen toimittaja, joka piti kolumnia "City"-lehden Sisäpiiri-palstalla.
Lempinen aloitti kirjoittamisen 1980-luvun alussa "Uusi Laulu" -lehdessä, joka nosti esiin monia vähän tunnettuja alakulttuureita. Hän erikoistui kirjoittamaan kaupungin yöelämästä, erityisesti seksiin ja ”dekadentteihin” elämäntapoihin liittyneistä aiheista. Nimimerkkiä Walter de Camp hän alkoi käyttää vuonna 1986. Hänen on sanottu kirjoittajana olleen mukana tuomassa Suomeen 1980-luvulla uudenlaista kaupunkikulttuuria ja hänen kolumninsa on nähty gonzo-tyylin suomalaisena edustajana. Lempinen perusti vuonna 1983 yhdessä Jukka Lindforsin kanssa Odessa-kustantamon, ja suomensi monia sen julkaisemia tunnettujen ulkomaisten kirjailijoiden teoksia. Vuonna 1994 hän teki Seppo Pietikäisen kanssa Ylelle gonzo-henkisen sarjan "Verhojen takaa", jossa he esittelivät Helsingin alakulttuureita.
De Camp kertoi nimimerkkinsä olleen yhdistelmä saksalaisen filosofin Walter Benjaminin ja amerikkalaisen näyttelijän Rosemary DeCampin nimistä. Monet arvelivat sukunimen viitanneen myös englanninkieliseen camp-käsitteeseen.
De Camp julkaisi ensimmäisen kirjansa "He halusivat vain itseään" vuonna 1988. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluivat muun muassa "Fetissikirja" vuodelta 1997 ja "Hekumallinen Berliini" vuodelta 2011, jossa Walter de Camp sukelsi Berliinin heteroseksuaaliseen alamaailmaan.
Lempinen kuoli sairauskohtaukseen 70-vuotiaana huhtikuussa 2017.
Franz von Hipper

Franz Ritter von Hipper (13. syyskuuta 1863 – 25. toukokuuta 1932) oli Saksan keisarillisen laivaston amiraali ensimmäisen maailmansodan aikana.
Weilheimissä syntynyt Franz liittyi armeijaan vuonna 1881. 18-vuotias kadetti palveli muun muassa "SMS Niobella" ja "SMS Leipzigilla". Jo vuonna 1884 Hipper komensi torpedoyksiköitä. Vuonna 1903 hän sai komentoonsa panssarilaiva "SMS Friedrich Karlin".
Hipper komensi sotalaivastoa Jyllannin taistelussa. Juuri ennen sodan loppumista Hipper ylennettiin Reinhard Scheerin tilalle avomerilaivaston päälliköksi 1918.
Hipper jäi eläkkeelle vielä samana vuonna. Toisessa maailmansodassa Saksaa palvellut raskas risteilijä "Admiral Hipper" nimettiin hänen mukaansa.
Maximilian von Spee

Maximilian Johannes Maria Hubertus Reichsgraf von Spee (22. kesäkuuta 1861 Kööpenhamina, Tanska – 8. joulukuuta 1914 Etelä-Atlantti Falklandsaarten edustalla) oli saksalainen kreivi ja Saksan keisarikunnan laivaston vara-amiraali.
Ura.
Von Spee liittyi Saksan keisarikunnan laivastoon kadetiksi 23. huhtikuuta 1878. Hän sai upseerin viran 17. joulukuuta 1881 ja palveli useissa komentotehtävissä Afrikassa, muun muassa Saksan Kamerunin satamien päällikkönä, sekä Kaukoidässä. Hän työskenteli myös asekehityksen parissa. Vuonna 1908 hänet nimitettiin Pohjanmeren laivaston esikuntapäälliköksi.
Von Spee ylennettiin 27. tammikuuta 1910 kontra-amiraaliksi ja vara-amiraaliksi 14. marraskuuta 1913, jolloin hänet nimitettiin Saksan Itä-Aasian risteilijälaivueen komentajaksi lippulaivanaan SMS "Scharnhorst". Laivue oli sijoitettu Kiinaan Tsingtauhun, joka oli saksalaisten hallinnoima enklaavi Kiinassa. Ensimmäisen maailmansodan alettua laivue keskittyi upottamaan brittiläisiä kauppa-aluksia. Se saavutti myös näyttävän voiton Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaallisen laivaston risteilijäosastosta Chilen rannikolla 1. marraskuuta 1914 käydyssä Coronelin meritaistelussa, jossa von Speen vastustajana brittiosaston komentajana oli Christopher Cradock.
Von Spee kaatui Falklandsaarten taistelussa 8. joulukuuta 1914 yritettyään aluksineen suorittaa iskun Port Stanleyn satamaan ja jouduttuaan vara-amiraali Frederick Sturdeen komentamien HMS "Invinciblen" ja HMS "Inflexiblen" yllättämiksi. Taistelussa kuoli noin 2 000 saksalaista, mukaan lukien von Speen pojat luutnantit Otto Ferdinand ja Heinrich Franz. Von Speen osaston aluksista upposi yhteensä kuusi.
Muuta.
Vuonna 1934 taskutaistelulaiva "Admiral Graf Spee" sai nimensä von Speen mukaan.
Pikkumuurahaiskarhu

Pikkumuurahaiskarhu ("Cyclopes didactylus") on muurahaiskarhujen alalahkoon kuuluva, Etelä- ja Keski-Amerikassa elävä nisäkäs, sukunsa ja heimonsa ainoa laji. 
Ulkonäkö ja koko.
Pikkumuurahaiskarhu on pienikokoinen: se kasvaa vain 35–45 cm pitkäksi ja painaa alle 400 grammaa. Sen turkki on silkinpehmeä, kullanruskea. Etujaloissa on huomattavan pitkät kynnet. Häntä on voimakas, ja antaa lisätukea eläinten kiipeillessä ja riippuessa oksista.
Ravinto.
Muiden muurahaiskarhujen tapaan pikkumuurahaiskarhukin käyttää ravintonaan lähes yksinomaan muurahaisia ja termiittejä. Näitä se saalistaa työntämällä pitkän, tahmean kielensä muurahaispesään. Hyönteiset tarttuvat kieleen, ja muurahaiskarhu vetää ne suuhunsa. Se syö päivässä keskimäärin 100–8 000 hyönteistä.
Lisääntyminen.
Pikkumuurahaiskarhunaaras saa yhden poikasen kerrallaan, mutta niitä voi syntyä kaksikin samana vuonna. Pikkumuurahaiskarhun tiineysaika on 120–150 vuorokautta. Poikanen asetetaan lehdillä vuorattuun pesään, usein onton puunrungon sisään. Molemmat vanhemmat hoitavat sitä ja ruokkivat pureskelluilla, puoliksi sulaneilla hyönteisillä.
Levinneisyys.
Pikkumuurahaiskarhuja tavataan metsissä alueella, joka ulottuu Meksikon eteläosista Boliviaan ja Brasiliaan. Laji elää Ceiba-puissa, liikkuu öisin ja laskeutuu vain harvoin maanpinnalle.
Pierre-Esprit Radisson

Pierre-Esprit Radisson (1636 – 1710) oli ranskalainen tutkimusmatkailija ja turkiskauppias. Hänen matkaraporttinsa johtivat päätökseen Hudson's Bay Companyn perustamisesta.
Radisson muutti Uuden Ranskan Pohjois-Amerikkaan teini-ikäisenä. Irokeesit sieppasivat hänet, ja hän eli jonkun aikaa irokeesien kanssa ja tutustui heidän kulttuuriinsa. Hän karkasi, palasi Uuteen Ranskaan ja lähti löytö- ja metsästyretkille lankonsa Médard des Groseilliersin kanssa. Nuorukaiset löysivät uusia metsästysmaita ja reitin Hudsoninlahdelle, mutta joutuivat hankaluuksiin salametsästyksestä ja luvattomasta turkiskaupasta syytettyinä. He kohtasivat enemmän ymmärrystä englantilaisten siirtokunnista, ja Radisson teki seuraavan retkensä englantilaisten tilauksesta. .Myöhemmin hän työskenteli uudelleen Ranskan hyväksi, siirtyi sitten Hudson Bay Companyn palvelukseen ja jäi sieltä eläkkeelle.
Saint Anthonyn putous

Saint Anthonyn putous oli Mississippi-joen ainoa merkittävä luonnollinen vesiputous. Luonnollinen putous on nyt korvattu betonisella padolla ja sulkujen sarjalla, joka mahdollistaa joella kulkemisen putouskohdan yli. 
Putouksen tuottama vesivoima oli tärkeä tekijä Minneapolisin kaupungin kehityksessä 1800-luvulla. Vuosina 1880–1930 Minneapolis mainosti olevansa "maailman viljamyllyjen pääkaupunki".
Ennen eurooppalaisten tuloa paikalliset asukkaat pitivät Saint Anthonyn putousta melko pyhänä paikkana. Euroopassa putouksesta kuultiin 1680, kun belgialainen Louis Hennepin kirjoitti siitä matkakuvauksessaan.
Vuonna 1848 Franklin Steele patosi osan putousten itäosasta ja perusti vesivoimalla toimivan sahan. Minneapolisin kasvaessa putouksiin lisättiin patoja ja vesivoimalaitteita. Padot kavensivat uomaa ja pahensivat eroosiota. 1869 tapahtui suuri maanvyöry, ja putousten niskalta lohkesi isoja lohkareita. Insinöörit suosittelivat murtumakohdan korjaamista ja vahvistamista keinotekoisella padolla, joka valmistui 1884. Vuosina 1930–1963 rakennettiin kanavien, sulkujen ja patojen sarja, joiden avulla laivat voivat ohittaa putouskohdan.
Maanosaliittojen cup 2009

Maanosaliittojen cup 2009 pelattiin Etelä-Afrikassa 14.–28. kesäkuuta. Se on vuoden 2010 jalkapallon MM-kilpailuiden esiturnaus. Puolustavana mestarina turnaukseen lähti Brasilia, joka voitti vuoden 2005 turnauksen. Brasilia voitti turnauksen loppuottelussa alkulohkosta negatiivisella maalierolla jatkoon päässeen Yhdysvallat, vaikka oli kahden maalin tajaa-ajoasemassa ottelun puoliajalla.
Turnauksen virallinen ottelupallo oli Adidasin valmistama Kopanya. Sana on eteläsothoa ja tarkoittaa ”liittykää yhteen”. Pallon kuviointiin oli otettu vaikutteita ndebeleiden taiteesta.
Joukkueet.
Turnaukseen pääsivät mukaan isäntämaa, hallitseva maailmanmestari ja Fifan maanosaliittojen hallitsevat mestarit.
Joukkueet arvottiin kahteen neljän joukkueen alkulohkoon. Isäntämaa Etelä-Afrikka sijoitettiin automaattisesti lohkon A ensimmäiseksi joukkueeksi. Saman maanosaliiton joukkueet eivät voi pelata samassa lohkossa, joten Egypti sijoitettiin lohkoon B. Myös Italia ja Espanja arvottiin eri lohkoihin. Arvonta suoritettiin Sandton Convention Centressä Johannesburgissa 22. marraskuuta 2008.
Ottelupaikat.
Otteluita pelattiin neljällä stadionilla neljässä kaupungissa.
Alun perin myös Port Elizabethin Nelson Mandela Bay Stadiumilla oli määrä pelata, mutta kaupunki vetäytyi isännyydestä, sillä stadionin ei katsottu valmistuvan ennen 30. maaliskuuta 2009 asetettua takarajaa.
Tuomarit.
FIFA nimesi turnaukseen kymmenen tuomarikolmikkoa, vähintään yhden jokaisesta maanosaliitosta. Tuomarit valittiin vuoden 2010 MM-kilpailuihin ehdolla olevien tuomarien joukosta. Päätuomari ja tämän mukana olevat avustavat tuomarit tulevat pääsääntöisesti samasta maasta.
Tulokset.
"Otteluiden alkamisajat Etelä-Afrikan aikaa (UTC+2)."
Maalintekijät.
5 maalia:
3 maalia:
2 maalia:
1 maali:
 oma maali:
Tšulpan Hamatova

Tšulpan Nailevna Hamatova (, , s. 1. lokakuuta 1975 Kazan, Neuvostoliitto) on tataaritaustainen venäläinen näyttelijä, joka on työskennellyt niin elokuvien kuin television ja teatterin parissa. Hänen debyyttinsä valkokankaalla oli Vadim Abdrašitovin vuoden 1997 elokuvassa "Tanssijan aika" ("Время танцора"). Suomessa Yle näytti vuonna 2010 Arbatin lapset -sarjan, jossa Hamatova oli naispääosassa. Hamatovan on sanottu olevan johtavimpia Venäjän näyttelijöitä. Hänelle on myönnetty muun muassa maan korkein kunnianimike, "Venäjän federaation kansantaiteilija". Hän on näytellyt myös ulkomailla. Vuonna 2022 Hamatova asuu Latviassa ja työskentelee Riian paikallisessa teatterissa "Jaunais Rīgas teātris".
Hamatova on ollut mukana hyväntekeväisyystoiminnassa, joka keskittyy auttamaan onkologisista ja hematologisista sairauksista kärsiviä lapsia. Yhdessä näyttelijä Dina Korzunin kanssa vuosina 2005-2006, Hamatova järjesti hyväntekeväisyyskonsertin "Anna minulle elämä" ("Подари мне жизнь"). Hamatova on Armen Sargsjanin kanssa perustanut hyväntekeväisyyssäätiön "Lahjoita elämä" ("Подари жизнь"). Vuonna 2014 Hamatova oli venäläisen lehden "Ogonjok" ("Огонёк") "100 vaikutusvaltaisinta naista Venäjällä" -listauksessa sijalla 14. Samaisena vuonna Hamatova oli Sotšin talviolympialaisissa yksi kuudesta olympialipun kantajista avajaisseremonioissa. 
Tšulpanin veli Šamil Hamatov on myös näyttelijä.
Siniseepra-ahven

Siniseepra-ahven ("Neolamprologus tretocephalus") on afrikkalaisen Tanganjikajärven pohjoisosissa endeemisenä esiintyvä kirjoahvenlaji. Lajia pidetään myös akvaariokalana. Laji on luonteeltaan aggressiivinen.
Koko ja ulkonäkö.
Siniseepra-ahvenkoiraat voivat kasvaa 15 cm pitkiksi naaraiden jäädessä hieman pienikokoisemmiksi. Pohjaväriltään laji on harmaa tai sininen mustin pystyraidoin. Kalan evät ovat väriltään siniset.
Vesiolot ja ravinto.
Siniseepra-ahvenet viihtyvät parhaiten vedessä, jonka lämpötila on 24–26 °C ja pH 7,6–8,0. Ravintonaan siniseepra-ahven käyttää vedessä eläviä etanoita, jotka se murskaa suuhunsa kehittyneillä luulevyillä.
Lutz Heilmann

Lutz Heilmann (s. 7. syyskuuta 1966 Zittau, Itä-Saksa) on saksalainen poliitikko. Heilman oli aikanaan kommunisti, mutta vaihtoi poliittisen linjansa pehmeämmäksi Itä-Saksan kaaduttua.
Heilmannin työskentely Stasin leivissä on ollut paljon julkisuudessa keskusteltu aihe. 
Vuoden 2009 valtiopäivävaalien lähestyessä hän aloitti oikeusjutun saksankielistä wikipediaa vastaan, koska halusi poistettavaksi maininnan yhteydestään verkossa toimivaan seksikauppaan , jonka omistajan kanssa hän oli aikaisemmin seurustellut. 
Heilmann sai oikeuden päätöksellä saksankielisen Wikipedian osittain sensuroitua, koska se sisälsi tietoja, jotka eivät välttämättä pidä täysin paikkansa.
Korpela

Korpela on useiden suomalaisten kylien tai kyläkuntien nimi ja suomalainen sukunimi. 
Paikannimenä.
Kotimaisten kielten Asutusnimihakemiston mukaan Korpela voi tarkoittaa seuraavia:
Sukunimenä.
Tunnettuja Korpeloita:
Naumburg (Hessen)

Naumburg on kaupunki Hessenin osavaltion pohjoisosassa Saksassa 25 kilometriä Kasselista lounaaseen. Se sijaitsee 474 km²:n laajuisen Habichtswaldin luonnonpuiston länsiosassa. Kaupungin halki virtaa 33-kilometrinen Elbe, joka on Ederin sivujoki.
Historia ja nähtävyyksiä.
Varhaisin asiakirjamaininta Naumburgista on vuodelta 1170. Se kuului Mainzin hiippakuntaan vuoteen 1802, joten se oli uskonpuhdistuksen jälkeen katolinen erillisalue protestanttisessa Hessenissä. Vuonna 1803 Naumburg liitettiin Fritzlarin, Amöneburgin ja Neustadtin kanssa Fritzlarin ruhtinaskuntaan, joka kuului Hessen-Kasselin maakreivikuntaan. Naumburg liitettiin muun kreivikunnan mukana Preussiin vuonna 1866. Suurin osa naumburgilaisista sai elantonsa maataloudesta 1800-luvun alkuun asti. 1900-luvulla tärkeimmiksi työllistäjiksi tulivat teollisuus- ja palveluelinkeinot, kuten Volkswagenin tehdas viereisessä Baunatalin kaupungissa.
Naumburgin nähtävyyksiä on muun muassa klassistinen Elberbergin linna, "Schloss Elberberg", englantilaisine puutarhoineen. Vanhassakaupungissa on säilynyt ristikkotalokokonaisuuksia 1600-luvun lopulta. Katolisen Pyhän Crescentiuksen kirkon () historia ulottuu 1300-luvulle. Vuoden 1684 suuren kaupunginpalon jälkeen kirkko rakennettiin laajalti uudelleen. Kirkon eteläistä julkisivua koristaa goottilainen Madonna-patsas vuodelta 1340. Patsaan tekijän henkilöllisyyttä ei tiedetä. Hän on saanut veistämänsä teoksen mukaan nimen "Meister der Naumburger Madonna", Naumburgin Madonnan mestari. Kirkon sisällä on muun muassa goottilainen Marianpatsas 1300-luvun lopulta. Naumburgissa sijaitsee Hessencourrier-radan toinen pääteasema. Esihistoriallinen uhripaikka, Heiligenbergin jättiläiskivi (), sijaitsee Habichtswaldin luonnonpuistossa. Naumburgin kautta kulkee temaattinen lomareitti "Deutsche Fachwerkstraße".
Barbituurihappo

Barbituurihappo (muita nimiä barbituraattihappo ja malonyyliurea) on pyrimidiinijohdannainen, heterosyklinen orgaaninen yhdiste josta on johdettu joukko depressantteja lääkeaineita, barbituraatteja. Puhtaalla barbituurihapolla ei ole barbituraattien tavoin fyysisiä tai psyykkisiä vaikutuksia.
Barbituurihapon keksi saksalainen kemisti Adolf von Baeyer vuonna 1864 yhdistäessään kondensaatioreaktiossa ureaa ja appelsiinimehusta saatavaa malonihappoa. Malonihappo on myöhemmin korvattu prosessissa dietyylimalonaatilla.
Barbituurihappoa käytetään myös synteesissä riboflaviinin valmistukseen.
Barbituurihappo on huoneenlämmössä hajuton, veteen hyvin liukeneva jauhe. Barbituurihapon kemiallinen kaava on C4H4N2O3, moolimassa 128,09 g/mol, CAS-numero 67-52-7.
Michelle Smith

Michelle de Bruin (o.s. Smith, 16. joulukuuta 1969 Rathcoole) on irlantilainen entinen uimari ja ainoa irlantilainen uinnin olympiavoittaja. Vuoden 1996 kesäolympialaisissa hän voitti kolme olympiakultaa, 200 ja 400 metrin sekauinneissa sekä 400 metrin vapaauinnissa. Lisäksi Smith voitti olympiapronssia 200 metrin perhosuinnissa.
Uransa aikana Smith voitti myös neljä kultaa uinnin EM-kilpailuista; kaikki eri matkoilta, sekä yhteensä kolme hopeaa. Smithin olympia- ja EM-saavutusten yllä on kuitenkin pitkään leijunut doping-leima, sillä Sevillan EM-uintien jälkeen vuoden 1998 keväällä Smith asetettiin neljän vuoden kilpailukieltoon virtsanäytteen manipuloinnista. On väitetty, että tuossa kyseisessä dopingnäytteessä olisi ollut merkkejä testosteronin käytöstä, mutta näitä huhuja ei kuitenkaan ole todistettu. Kilpailukiellon astuessa voimaan Smith oli jo 29-vuotias, mistä syystä tuomio päätti hänen uransa.
On epäilty, että Smith olisi saanut dopingaineita tulevalta aviomieheltään Erik de Bruiniltä, joka itse voitti MM-hopeaa miesten kiekonheitossa 1991, mutta kärysi dopingista vuonna 1993. Muun muassa Smithin kilpakumppani, moninkertainen olympiavoittaja Janet Evans on julkisesti ihmetellyt Smithin ennätysten nopeaa parantumista muutaman vuoden aikana. Smith ei kuitenkaan menettänyt EM- tai olympiamitalejaan, ja on yhä Irlannin kaikkien aikojen menestynein olympiaurheilija.
Aleksin

Aleksin () on kaupunki Tulan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okajoen varrella 71 kilometriä Tulasta luoteeseen. Kaupunki on Aleksinin piirin keskus. Sen läpi kulkee Kalugan ja Tulan välinen rautatie (Aleksinin asema). Asukkaita on 63 000 henkeä (vuonna 2010).
1200-lopussa paikalle rakennettiin Tarusan ruhtinaskunnan puinen rajalinnoitus, joka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1348. 1400-luvun alussa linnoitus siirtyi Moskovan ruhtinaskunnalle. Vuonna 1472 sen hävittivät tataarikaani Ahmatin joukot. 1600-luvun alussa asukkaat osallistuivat Ivan Bolotnikovin talonpoikaiskapinaan. 1700-luvun alkuun mennessä linnoitus menetti sotilaallisen merkityksensä.
Vuonna 1729 seudulle rakennettiin rautatehdas, joka tuli tunnetuksi taidokkaista valurautatöistään. 1700–1800-luvulla Aleksinin satama toimi Tulaan suuntautuneen kaupan välittäjänä. Vuoden 1768 tulipalo hävitti kaupungin lähes kokonaan. Vuodesta 1777 lähtien Aleksin oli samannimisen Tulan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Toisessa maailmansodassa se oli saksalaisten miehittämä marras-joulukuussa 1941.
Okan oikealla rannalla sijaitseva kaupungin vanha osa Zaretšje on pitkälti säilyttänyt 1800-luvun maaseutukaupungin ulkoasun. Nähtävyyksiä ovat entisen linnoituksen paikalla sijaitseva vanha Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen katedraali (1688) ja sen vieressä sijaitseva klassistinen uusi katedraali (1807–1813), barokkityylinen Pyhän Nikolaoksen kirkko (1787–1789) ja klassistinen Maslovin kauppiasperheen talo, jossa nykyään toimii kotiseutumuseo. Okan vasemmalla rannalla sijaitsevat entiset tehdastaajamat Myšega, Sotsgorod ja Petrovski, jotka liitettiin kaupunkiin vuonna 1958.
Lin Li

Lin Li (, 4. toukokuuta 1970 Jiangsu) on kiinalainen entinen uimari ja olympiavoittaja. Vuoden 1992 kesäolympialaisissa hän voitti olympiakultaa 200 metrin sekauinnissa, sekä olympiahopeaa 200 metrin rintauinnissa sekä 400 metrin sekauinnissa. Hänen 200 metrin voittoaikansa 2.11,65 oli uusi ME-aika, ja se säilyi voimassa yli viisi vuotta.
Vuotta ennen Barcelonan olympialaisia Lin oli jo voittanut Perthin MM-kilpailuissa maailmanmestaruudet 200 ja 400 metrin sekauinneissa. Atlantan olympialaisissa 1996 Lin voitti vielä pronssia ME-matkaltaan 200 metrin sekauinnista.
Thelma Kalama

Thelma Kalama (24. maaliskuuta 1931 Honolulu, Havaiji – 17. toukokuuta 1999 Honolulu, Havaiji) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Kalama voitti vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa 17-vuotiaana olympiakultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä.
Judit Temes

Judit Tuider (o.s. Temes, 10. lokakuuta 1930 Sopron – 11. elokuuta 2013 Budapest) oli unkarilainen uimari, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Temes osallistui uransa aikana yhteensä kolmiin olympialaisiin.
Urheilu-ura.
Temes osallistui 17-vuotiaana ensimmäisiin olympialaisiinsa vuonna 1948 Lontoossa. Siellä hän osallistui 100 metrin vapaauintiin, jossa hän sijoittui välieränsä viimeiseksi ja karsiutui loppukilpailusta. Samoissa kilpailuissa hän osallistui myös 4 × 100 metrin vapaauintiviestiin, jossa Unkarin joukkue sijoittui viidenneksi.
Neljä vuotta myöhemmin Helsingin kesäolympialaisissa Temes saavutti uransa kohokohdan: hän voitti olympiakultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä sekä olympiapronssia 100 metrin vapaauinnissa. Kaksi vuotta kilpailuiden jälkeen EM-kilpailuissa Torinossa Temes voitti jälleen kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä sekä hopeaa 100 metrin vapaauinnista.
Temes jatkoi uraansa vielä Melbournen olympialaisiin asti, mutta siellä menestys jäi hieman vaatimattomammaksi; seitsemäs sija 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä sekä seitsemäs sija 100 metrin selkäuinnin kolmannessa alkuerässä, mikä johti karsiutumiseen välieristä ja loppukilpailusta. Olympialaisten jälkeen Temes lopetti menestyksekkään uransa.
Yksityiselämä.
Temes meni myöhemmin naimisiin, ja hänet tunnettiin Tuider–sukunimellä. Hän kuoli Budapestissa 11. elokuuta 2013.
Hannah Marks

Hannah Gayle Marks (s. 13. huhtikuuta 1993 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelemisen vuonna 2005 elokuvassa "Doll Graveyard" ja on vieraillut muun muassa sarjoissa "Ruma Betty", "Num3rot" ja "C.S.I. Miami". Vuodesta 2016 lähtien Marks on näytellyt yhtä päärooleista BBC American televisiosarjassa "Dirk Gentlyn holistinen etsivätoimisto".
Hannah Marks on näyttelijä Nova Ballin tytär.
Caren Metschuck

Caren Mahn (o.s. Metschuck, s. 27. syyskuuta 1963) on saksalainen entinen uimari ja olympiavoittaja, joka edusti urallaan Itä-Saksaa. Metschuck voitti vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa kolme olympiakultaa. Ne tulivat 100 metrin perhosuinnista sekä 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä ja sekauintiviestistä. Samoissa kilpailuissa hän voitti myös olympiahopeaa 100 metrin vapaauinnista.
Metschuck oli jo kaksi vuotta aikaisemmin voittanut MM-hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä Berliinissä järjestetyissä MM-uinneissa. Myöhemmällä urallaan Metschuck saavutti vielä kolme EM-kultaa; ne tulivat Splitistä vuonna 1981.
Metschuck valittiin vuonna 1990 "International Swimming Hall of Famen" jäseneksi. Nykyisin hän toimii Rostockissä erään uimaseuran päävalmentajana, ja hänen valmennettaviinsa on kuulunut muun muassa ME-uimari ja maailmanmestari Thomas Rupprath. Sittemmin hän on myös mennyt naimisiin ja käyttää nykyisin miehensä sukunimeä.
Pete Parkkonen (rumpali)

Pete Parkkonen (s. 4. marraskuuta 1964 Helsinki) on suomalainen rumpali. Hän soitti Zen Caféssa, joka on perustettu 1992 Turussa. Parkkonen on soittanut myös Kebassa, jonka ura ajoittuu 1980-luvulle, ja Inkvisitiossa, jonka ensilevy "Paratiisi" ilmestyi 1989. Näiden välissä Parkkonen soitti Toni Rossin Sinitaivas-orkesterissa.
Rumpujen lisäksi Parkkonen soittaa perkussioita. Hän oli apuäänittäjänä Zen Cafén albumilla "Laiska, tyhmä ja saamaton".
Parkkosen veljet Tomi Parkkonen ja Jussi Parkkonen ovat myös tunnettuja rumpaleita.
Alzamai

Alzamai () on kaupunki Irkutskin alueen Nižneudinskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Sajanvuorten itäosassa Toporok-joen rannalla 600 kilometriä Irkutskista luoteeseen. Kaupungin läpi kulkee Krasnojarskin ja Irkutskin välinen rautatie (Alazamain asema). Asukkaita on 7 100 henkeä (vuonna 2008).
Alzamain asemataajamasta tuli kaupunki vuonna 1955. Kaupungissa toimii puunjalostuslaitos ja konepaja.
Andreapol

Andreapol () on kaupunki Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Valdain ylängön reunalla Väinäjoen yläjuoksulla. Kaupunki on Andreapolin piirin keskus. Sen kautta kulkee Bologojen ja Velikije Lukin välinen rautatie (Andeapolin aseman sijainti ). Kaupungin itäpuolella sijaitseva sotilaslentokenttä erottuu selvästi satelliittikuvasta. Asukkaita on 8 600 henkeä (vuonna 2009).
Andreapolissa sijaitsee Jaroslavin alueelta Velikije Lukin suuntaan ja edelleen Valko-Venäjän Navapolatskiin johtavan öljynsiirtoputken pumppuasema. Tätä pumppuasemaa on tarkoitus uudistaa tukemaan Venäjän rakenteilla olevaa toista Itämeren öljyputkea (BPS-2).
Sandia National Laboratories

Sandia National Laboratories on Yhdysvaltain energiaministeriön alainen ydinaselaboratorio, jonka pääyksikkö sijaitsee Albuquerquessa Uudessa-Meksikossa ja toinen yksikkö Livermoressa Kaliforniassa. Sandia on erikoistunut ydinaseiden sytyttimiin ja turvalaitteisiin, mutta on myös supertietokonetekniikan johtavia toimijoita. Laboratorio sai alkunsa Manhattan-projektin D-disioonan nimellä heinäkuussa 1945.
Hallinto.
Sandiaa hallinnoi Sandia Corporation, jonka omistaa Lockheed Martin. Hallinto siirtyi jo 1949 Kalifornian yliopistolta yritykselle, joka oli tuollon ATT:n tytäryhtiö. Kansallisen laboratorion statuksen se sai 1979.
Vuonna 1998 laboratorion budjetti oli 1,36 miljardia dollaria, josta 47 % kohdistui aseohjelmiin, 16 % energiaministeriön ohjelmiin (ml. aseohjelmat), 9 % ydinaseiden leviämisen estämiseen ja 28 % energia- ja ympäristöohjelmiin.
Vuonna 1998 sen työvoima oli 7 500 henkilöä.
Heikki Peura

Oskar Henrik (Heikki) Peura (7. maaliskuuta 1870 Laukaa – 26. marraskuuta 1937 Rautalampi) oli suomalainen maanviljelijä, kauppaneuvos ja puunjalostusteollisuudenharjoittaja.
Peuran vanhemmat olivat maanviljelijä Adolf Peura ja Vilhelmiina Monthän. Hän omisti Korholan kartanon Rautalammilla ja vuodesta 1910 Haminalahden kartanon Kuopion maalaiskunnassa. Vuonna 1892 Peura alkoi harjoittaa lisäksi yksityistä meijeriliikettä, jonka tuotteet hän myi suoraan ilman välikäsiä Englantiin, Tanskaan ja Saksaan. Hän aloitti samoihin aikoihin myös viljan tuonnin Suomeen Venäjältä ja muualta Euroopasta.
Peura perusti vuonna 1896 sahan ja myllylaitoksen Iisvedelle sekä 1903 vähittäiskaupan ja 1908 myös rullatehtaan. "H. Peura Oy":llä oli Iisvedellä näiden laitosten lisäksi mylly, tiilitehdas ja miilu puuhiilen valmistusta varten. Peura perusti lisäksi Kuopioon Pitkälahden sahan 1911, sähkövoimalaitoksen 1924 ja vientihöyläämön sekä puusepäntehtaan 1933. Heikki Peuran kuoltua H. Peura Oy siirtyi Rauma-Repolan haltuun. Iisveden tehdaslaitoksien toiminta päättyi 1983. Iisveden sahan rakennukset paloivat 1987 mutta alueella on vielä jäljellä 1912 valmistunut punatiilinen rullatehdasrakennus, siihen liittyvä 1920-luvulla valmistunut höyrykone- ja kattilarakennus savupiippuineen sekä puutavaran kuivausrakennus. Pitkälahden saha toimi vuoteen 1971 saakka, entisessä tiilisessä saharakennuksessa on nykyisin autokorjaamo ja varastotoimintaa.
Heikki Peura oli jäsenenä Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvostossa ja hän sai kauppaneuvoksen arvon 1922.
Heikki Peura oli naimisissa vuodesta 1893 kansanrunoilija Albert Kukkosen tyttären Aina Josefina Kukkosen kanssa. Aina Peura perusti Rautalammille pitäjänmuseon, Rautalammin museon, ja lahjoitti museon ylläpitoon ja kokoelmien kartuttamiseen tarvitun pääoman. 
Heikki ja Aina Peuran sukuhauta sijaitsee Rautalammin hautausmaalla. Sukuhaudalla on eräs tämän kulttuurihistoriallisesti merkittävään Rautalammin kirkon kokonaisuuteen kuuluvan hautausmaan tunnetuimmista muistomerkeistä. Mustalla kiviaidalla rajatun suuren sukuhaudan keskellä on kuvanveistäjä Eemil Halosen Huntu-veistos vuodelta 1947 (veistoksen jalustan mukaan 1943).