tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Luento

Luento on suullinen esitys jonkin asian opettamiseksi. Pääasiassa luentoja käytetään korkeakoulussa tai muussa aikuisopetuksessa. Tavallisesti luento-opetus koostuu sarjasta esitelmiä. Luento-opetus voi sisältää keskusteluluentoja, haastatteluluentoja, vuoropuheluluentoja ja korokekeskusteluja. Luennon pitäjä eli luennoija tai luennoitsija seisoo yleensä opetustilan eli luentosalin etuosassa. Luento onkin tyyppiesimerkki frontaaliopetuksesta. Luentoja käytetään silloin, kun opetus täytyy suunnata suurelle yleisölle kerralla. Luennot kestävät vajaasta tunnista useampaan tuntiin.
Yliopistoissa luentojen alkamisaikaan liittyy perinteisesti akateemisen vartin käytäntö, jossa esim. "klo 14" alkavaksi ilmoitettu luento alkaa klo 14.15.
Nalbert

Nalbert Tavares Bitencourt eli ”Nalbert” (9. maaliskuuta 1974) on brasilialainen lentopalloilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. 
Paluu.
Nalbert lopetti lentopallon hetkellisesti vuonna 2005. Hän päätti keskittyä lentopallon sisaruslaji rantalentopalloon. Rantalentopallossa hän menestyi myös kohtuullisesti, mutta ei kuitenkaan niin hyvin että hän olisi pystynyt elättämään itsensä. Hän päätti pelata lentopallokentille, ja teki sopimuksen Italian A1-liigaan Cimone Modenan kanssa kaudeksi 2007. Modenassa Nalbert löysi taas peli-ilonsa lentopalloon, ja päätti myös sarjakauden jälkeen jatkaa Brasilian maajoukkueen mukana ja sen kapteenina. Brasilia voitti kesän aikana Maailmanliigan, Etelä-Amerikan mestaruuden, Pan-American mestaruuden ja kauden kruunasi vielä Maailmancupin voitto, ja pääsy olympialaisiin. Nalbert teki kauden päätteeksi myös sopimuksen kotimaahansa Brasiliaan, Minasin joukkueen kanssa.
Nykybaletti

Nykybaletiksi ("contemporary ballet") kutsutaan klassisen baletin liikekieleen ja tekniikkaan perustuvia nykykoreografien teoksia erotukseksi vanhoista perinteisistä klassisista teoksista. Se ottaa vaikutteita nykytanssista ja jazztanssista, mutta hyödyntää usein esimerkiksi baletin varvastossutekniikkaa. Nykybaletissa liikesanastoa laajennetaan muun muassa luopumalla jalkojen aukikierrosta ja käyttämällä nykytanssista lainattua lattiatasossa tapahtuvaa tanssia tai esimerkiksi jazztanssin lantionliikkeitä. Raja sen välillä, mikä voidaan katsoa baletin uudistamiseksi ja mikä nykybaletiksi, on häilyvä. Toisaalta päällekkäisyyttä on myös nykytanssin kanssa, silloin kun koreografit nojautuvat liikekielessään balettitekniikkaan ja esiintyjätkin ovat ehkä balettitanssijoiksi koulutettuja. Onko esimerkiksi nykytanssia edustavan koreografin teos balettiryhmälle nykybalettia vai nykytanssia? Vastaus riippuu täysin näkökulmasta. Useimmat balettiseurueet esittävät nykyään klassisen ohjelmiston lisäksi modernimpaa tyyliä edustavia teoksia ja nykykoreografit tekevät teoksiaan sekä nyky- että balettitanssijoille.
George Balanchine mainitaan usein nykybaletin isäksi. Hänen 1900-luvun alkupuolella kehittämänsä koreografinen tyyli kantaa nimeä "neoklassinen" baletti ja on perinteisen klassisen baletin ja nykypäivän nykybaletin välimuoto. Balanchinen koreografioissa on muun muassa koukistettuja nilkkoja ja käsiä, epätasapainoisia ("off-balance") asentoja ja perinteisistä tutuistä poikkeavia esiintymisasuja. 
Muita nykybalettia edustavia koreografeja ovat muun muassa Maurice Bejart, William Forsythe ja John Neumeier.
Salwar kameez

Salwar kamiz (myös shalwar kamiz tai shalwar qamiz) on perinteinen housupuku, joka on käytössä Pohjois-Intiassa, Pakistanissa, Bangladeshissa ja Afganistanissa. Se tunnetaan Britanniassa ja Kanadassa myös punjabilaisena pukuna, koska vaate on ollut erityisen suosittu tuosta osavaltiosta saapuneiden maahanmuuttajien keskuudessa. Alun perin se on ollut muslimiväestön vaate, joka on yleistynyt myös hindujen keskuudessa. Afganistanissa ja Pakistanissa pukua käyttävät sekä miehet että naiset. Intiassa, Bangladeshissa, Nepalissa ja Sri Lankassa vaate on pääasiassa naisten käytössä. Salwar kamiz mielletään usein nykynaisen virka-asuksi.
Salwar tarkoittaa löysiä, pyjamaa muistuttavia housuja. Kamiz on pitkä paita tai tunika, jossa on yleensä halkiot molemmilla sivuilla liikkumisen helpottamiseksi. Toisinaan siitä käytetään myös nimeä kurta vastaavan miesten asun mukaan. Moderneissa muotiasuissa tunika voi olla lyhyempi ja housut voivat olla tiukat. Bollywood-musikaalien tanssijoilla voi nähdä tästä asusta hyvinkin niukkoja muunnoksia. 
Naisen asuun kuuluu lähes aina myös pitkä huivi tai shaali (dupatta), joka usein joko kiedotaan pään ympärille (usein muslimeilla) tai rypytetään rinnuksille (monesti hinduilla), niin että huivin päät roikkuvat selässä.
Etymologia ja historia.
Asun nimitys tulee joko suoraan tai persian kautta arabiasta. Se vakiintui alueelle muslimivalloittajien myötä 1400-luvulta lähtien. 
"Salwar" eli "shalwar", ; , myös "sirwal" (), "šarvāl"/"sharvaal" (; ; ; ) tai salwar/salowar () on eräänlainen pussihousujen kaltainen vaate, joita käytetään erityisesti muslimimaissa.
"Kameez" eli "qamis" (; ; ) on eräänlainen tunika.
Shalwar kamizeja on käytetty ainakin 2 000 vuotta. Pohjois-Afganistanissa sijaitsevilta Tillya Tepen kaivauksilta on löydetty ensimmäiselle vuosisadalle ajoittuvia kuninkaallisia hautoja, joissa on ollut shalwar kamiziin puettuja naisia.
Hakola

Hakola on kylä entisen Alahärmän kunnan alueella Kauhavalla Etelä-Pohjanmaalla. Kylä on Lapuanjoen varrella lähellä valtatie 19:ää ja muutaman kilometrin koilliseen Ylihärmän kirkonkylästä. Hakolassa on noin 400 asukasta ja siellä on muun muassa entisen Härmän sairaalan tiloissa toimiva terveyskeskuksen vuodeosasto sekä päiväkoti. Hakolassa on toiminut koulu, joka lakkautettiin keväällä 2022. Hakolan koulu oli toiminnassa yli sata vuotta.
Kirkonrakentaja Antti Hakola asui Hakolan kylässä.
Hakolan palo.
Hakolan kylä paloi lähes kokonaan vuonna 1917. Palo syttyi karjaladosta, josta se levisii ladon päädyssä olevaan risuläjään. Kipinöiden lentäessä talojen pärekatoille myös talot syttyivät palamaan. Palo levisi tuulen mukana polttaen koko kylän, lukuun ottamatta ainoaa jäljelle jäänyttä taloa, Tuomaantupaa. Se oli rakannettu kylän länsipuolella sijaitsevalle Kissikalliolle ja säästyi näin palolta.
Palo sai alkunsa lasten varomattomasta tulitikkujen käsittelystä. Vuosikymmenten saatossa Hakola on rakennettu uudelleen.
Luonto.
Hakolassa on paljon peltoa, suurin osa pelloista sijaitsee kylän itäpuolella. Hakola sijaitsee Lapuanjoen varressa.
Avolouhos

Avolouhos on kaivos, josta louhinta tapahtuu maan pinnalla. Avolouhoksessa louhitaan malmia eli metalleja tai arvomineraaleja, mutta myös sivukiviä. Sivukiveä joudutaan yleensä louhimaan enemmän kuin malmia. Sivukivilouhinnan määrän määrää kaivossuunnittelu: mitä syvemmältä malmia aiotaan hakea, sen isommaksi kasvaa sivukiven louhintamäärä. Avolouhoksen maksimisyvyyden määrää toiminnan kannattavuus: tietyn rajan jälkeen on edullisempaa louhia malmi maanalaisesti kuin avolouhintana.
Myös hiiltä on louhittu avolouhoksissa.
Esimoderni

Esimodernin käsitteellä verrataan kulttuurintutkimuksessa modernia ja sitä edeltävää yhteiskuntaa. 
Esimodernilla aikakaudella totuus johdettiin auktoriteeteista (tavallisesti jumalasta tai jumalista) ja se otettiin vastaan henkisten välittäjien kautta uskonnollisten viranomaisten muodossa. Tavallisella henkilöllä ei ollut pääsyä ylhäisön maailmaan muuten kuin välittäjien avulla, jotka olivat usein valta-asemissa. Traditio oli järkkymätön ja pyhä. Asiat nähtiin tavallisesti muuttumattomina ja sosiaalista järjestystä pidettiin tiukasti yllä. Ihmisillä oli vain vähän keinoja ymmärtää maailmaa, joten he selostivat maailmaa pääasiassa myyttien avulla, joiden kautta tuntemattomat asiat tulivat tunnetuksi. 
Länsimainen yhteiskunta siirtyi vähitellen esimodernisuudesta modernisuuteen, kun tieteelliset menetelmät kehittyivät ja saivat monet uskomaan, että tieteen käyttö johtaisi tien kaikkeen tietoon. Totuus nähtiin empiirisen tarkkailun kautta löydettävänä ja uskottiin että kaikki maailman ongelmat voitaisiin ratkaista soveltamalla oikeita välineitä.
Koponen

Koponen on vanha savolainen sukunimi. Nimen katsotaan yleisesti juontuvan ortodoksisesta pyhimysnimestä Prokopios. Tämä nimi saattaa periytyä jo 1200–1300-luvulta. Se on vuosisatojen mittaan esiintynyt useissa eri kirjoitusmuodoissa kuten: "Copoin, Copoinen" tai naisten suhteen "Copotar ja Kopotar". Suvun kanta-aluetta on vanha Leppävirran suurpitäjä. Suku haarautui useisiin sukuhaaroihin jo 1500-luvun kuluessa. 
Tunnettuja Koposia:
Maanalainen kaivos

Maanalainen kaivos on paikka, jossa malmia louhitaan tunneleista käsin. Maanalaisessa kaivoksessa joudutaan malmin ja sivukiven irrotuksen ja poiston lisäksi rakentamaan runsaasti infrastruktuuria: tunneleita, sähköverkostoa, tuuletuskanavia ja vesijohtoja. Tunnelit joudutaan usein myös tukemaan joko pultein, verkotuksin tai betonoimalla. 
Louhinnan valmistelu vaatii maanalaisissa kaivoksissa runsaasti aikaa. Tunneleista käsin malmi louhitaan maanalaisista louhoksista eri menetelmillä, jotka riippuvat malmin ja sen isäntäkiven luonteesta, rakenteesta ja asennosta. Yksittäinen louhos saattaa valmisteluvaiheessaan vaatia runsaasti erillisiä tunneleita muun muassa porausta ja räjäytystä sekä lastausta ja malmin kuljetusta varten. Malmi voidaan kuljettaa ylös kaivoksesta joko kuorma-autoilla, vinokuljettimilla, tai kaivoshissin avulla. Isommissa maanalaisissa kaivoksissa on usein myös maanalaiset murskaamot, huolto- ja korjaamotiloja, sosiaalitiloja ja esimerkiksi Pyhäsalmen kaivoksessa maailman syvin sauna.
Työturvallisuus.
Maanalaiset kaivokset ovat riskialttiita työpaikkoja. Vaaroja ovat muun muassa sortumat, tulvat, tulipalot ja myrkylliset kaasut. Mitä syvemmällä kaivostoimintaa harjoitetaan, sen suurempi on kallioperässä vallitseva paine. Tämä vaikeuttaa toimintaa ja lisää kallion tukemisen tarvetta. Tämän vuoksi työturvallisuudesta huolehtiminen ja kulunvalvonta on oleellinen osa maanalaista kaivostoimintaa. 
Länsimaissa kaivostoiminta on nykyisin yleensä pitkälle koneistettua ja osin automatisoitua. Kehitysmaissa kaivostoiminta on työvoimaintensiivisempää toimintaa, jossa käsityöllä on edelleen merkittävä osuus. Sama näkyy myös työturvallisuudessa. Vaarallisimpia kaivoksia ovat hiilikaivokset, joissa muun muassa Kiinassa kuolee vuosittain tuhansia ihmisiä kaasuräjähdysten ja niiden aiheuttamien sortumien seurauksena. 
Suomen maanalaisia kaivoksia.
Suomessa on useita maanalaisia kaivoksia. Näistä vuonna 2007 toiminnassa olivat muun muassa
Valtion turvallisuusneuvosto

Valtion turvallisuusneuvosto () oli Etelä-Afrikan hallituksen vuonna 1972 perustama turvallisuuselin. Se oli alun perin yksi kahdestakymmenestä komiteasta, joiden tehtävänä oli toimia neuvoa-antavana elimenä maan hallitukselle, mutta vuonna 1979 siitä tuli vaikutusvaltaisin neljästä jäljelle jääneestä komiteasta. Sen puheenjohtajana toimi presidentti P.W. Botha ja muina jäseninä olivat puolustus-, ulko-, oikeus- sekä lain ja järjestyksen ministerit, maan puolustusvoimien (SADF) komentaja sekä turvallisuuspoliisin ja sotilastiedustelun komentajat.SSC toimi kansallisena komentokeskuksena, jossa käsiteltiin tuoretta tiedustelutietoa ja muodostettiin turvallisuuspoliittisia linjauksia. Sen toimintaa tuki noin 90 hengen sihteeristö, joka koostui pääasiassa sotilas- ja tiedusteluhenkilöistä.
Valtion turvallisuusneuvoston päätöksiä toimenpanemaan luotiin yhdistettyjä hallintokeskuksia (), jotka pääsääntöisesti vastasivat maan sotilaspiirejä. Vuonna 1986 maassa toimi kaksitoista hallintokeskusta, joiden johtajina toimi armeijan tai poliisin prikaatinkenraaleja. Prikaatinkenraalien alaisuudessa oli 50–55 armeijan ja turvallisuuspoliisin upseeria. Yhdistetyt hallintokeskukset ohjasivat niin sanottujen alikeskusten toimintaa alueellaan, jotka muodostuivat kaupunkien virkamiehistä sekä poliisin ja armeijan yksiköistä. Alimman tason turvallisuusjärjestelmässä muodostivat "minikeskukset", jotka olivat palo- ja postipäälliköitä ja paikallisia turvallisuusvirkamiehiä.
Aelius Aristides

Publius Aelius Aristides (; 117–181) oli kreikkalais-roomalainen reettori, jota pidetään toisen sofistiikan keskeisimpänä edustajana.
Aelius Aristides osoitti puhujankykynsä jo nuorena, ja omisti itsensä retoriikan opiskelulle. Retoriikka oli hänelle kaikkein korkein ammatti. Sen ohella hän harrasti runoutta. Hänen opettajiaan olivat Herodes Atticus, jota hän kuunteli Ateenassa, sekä Aristokles Pergamonlainen, Polemon Laodikeialainen ja grammaatikko Aleksandros Kottyaionlainen.
Aristideelta on säilynyt 55 puhetta ja kaksi tutkielmaa retorisista aiheista. Puheisiin kuuluu mm. eri jumaluuksien ja kaupunkien ylistyspuheita. "Pyhät kertomukset" ("Hieroi logoi") on Aristideen kirjoittama omaelämäkerrallinen teos, joka kertoo erityisesti tekijänsä sairauden ja parantumisten vaiheista.
Allan Wells

Allan Wipper Wells (s. 3. toukokuuta 1952 Edinburgh) on entinen skotlantilainen pikajuoksija, joka voitti Britannian edustajana olympiakultaa 100 metrin juoksussa Moskovan 1980 olympialaisissa. Hän kukisti tiukassa kilpailussa Kuuban Silvio Leonardin; molemmat saivat saman ajan 10,25. Wells saavutti hopeaa 200 metrillä ajalla 20,21 häviten 0,02 sekunnilla Italian Pietro Mennealle. Ison-Britannian pikaviestijoukkueen jäsenenä hän saavutti neljännen tilan. 
Helsingin MM-kilpailuissa 1983 Wells sijoittui neljänneksi sekä 100 metrillä (10,27) että 200 metrillä (20,52).
Kansainyhteisön kisoissa Wells saavutti kultaa 200 metrillä ja 4 × 100 metrillä sekä hopeaa 100 metrillä Edmontonissa 1978. Neljä vuotta myöhemmin Brisbanessa hän voitti kultaa sekä 100 että 200 metrillä.
Vuoden 1986 EM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi niin 100:lla kuin 200 metrilläkin.
Wells ei käyttänyt lähtötelineitä ennen kuin sääntömuutos pakotti hänet siihen Moskovan olympiavuonna-
Wellsillä on oma liikesarja.
Livio Berruti

Livio Berruti (s. 19. toukokuuta 1939 Torino, Italia) on italialainen entinen pikajuoksija ja olympiavoittaja. Hänestä tuli yllättäen 200 metrin kultamitalisti Rooman olympiakisoissa 1960. 
Rooman olympialaisissa Berruti sivusi 200 metrin maailmanennätystä 20,5 niin välierissä kuin loppukilpailussakin. Hän ankkuroi samoissa kisoissa Italian 4 × 100 metrin viestijoukkueen neljänneksi. Tokion olympialaisissa 1964 Berruti sijoittui 200 metrillä viidenneksi ajalla 20,8. Hän juoksi lisäksi avausosuuden Italian seitsemänneksi sijoittuneessa pikaviestijoukkueessa. Budapestin EM-kisoissa 1966 Berruti oli 200 metrillä seitsemäs. Méxicon olympialaisissa 1968 hän juoksi viimeisen osuuden Italian seitsemänneksi sijoittuneessa 4 × 100 metrin viestijoukkueessa.
Berruti voitti Universiadeissa kultaa 100:lla ja 200 metrillä Torinossa 1959 sekä ankkuroi Italian pikaviestikultaan Tokiossa 1967.
Hän saavutti Välimeren kilpailujen kultaa 200 metrin juoksussa ja hopeaa 100 metrin juoksussa vuonna 1963.
Berrutin tavaramerkkinä oli juosta mustissa laseissa ja valkoisissa sukissa.
Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kempele)

Pyhän Kolminaisuuden kirkko eli Kempeleen uusi kirkko on Kempeleen keskustaajamassa sijaitseva Kempeleen evankelis-luterilaisen seurakunnan kirkkorakennus. Kirkon paikka sisältyy Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Uuden kirkon välittömässä läheisyydessä sijaitsevat myös Kempeleen vanha kirkko ja Kirkonmäen hautausmaa. 
Historia.
Uuden kirkon suunnitteleminen Kempeleeseen aloitettiin 1970-luvun lopulla. Kunnan asukasluvun kasvaessa vanhan kirkon tilat olivat jäämässä pieneksi. Uuden kirkon sijoituspaikkoja Kirkonmäen lisäksi olivat keskustaajaman seurakuntatalon tontti, Vanhan pappilan tontti, nykyisen terveyskeskuksen alue sekä Kokkokangas. Uuden kirkon sijoituspaikka sai jonkin verran vastustusta, koska pelkona oli että uusi pilaa vanhan kirkon miljöön.
Vuonna 1982 suunnittelutoiminta ryhtyi enemmän pohtimaan uuden kirkon toteuttamista. Kirkon rakentamisen alkuun meni kuitenkin vielä vuosia, koska 1980-luvulla seurakunnalla oli ensin toteuttavana toinen iso investointi, keskustan seurakuntatalon laajentaminen. Lisäksi rahoitusta uuteen kirkkoon kerättiin ahkerasti. Vuonna 1990 seurakunta järjesti kutsukilpailun, ja ehdotuksia tuli viideltä pohjoissuomalaiselta arkkitehtitoimistolta. Lopulta arkkitehti Jorma Tepon suunnitelma hyväksyttiin. Kirkon vihkiäisiä vietettiin 8. elokuuta 1993.
Rikastamo

Rikastamo on laitos, jossa kaivoksesta louhitusta raaka-aineesta eli malmista poistetaan hyödyttömät mineraalit eli harmeet. Rikastuksen tavoitteena on myös nostaa raaka-aineesta eli syötteestä saatavan tuotteen arvoainepitoisuutta. Rikastuksen tuotetta sanotaan rikasteeksi. Sitä käytetään jatkojalostuksen raaka-aineena.
Rikastusmenetelmät.
Rikastusmenetelmistä tärkeimmät ovat painovoimaan perustuvat rikastusmenetelmät sekä vaahdotus. Myös magneettisuuteen ja liuotukseen perustuvia menetelmiä käytetään.
Painovoimamenetelmät.
Painovoimamenetelmät perustuvat mineraalien välisiin tiheyseroihin. Klassinen esimerkki painovoimamenetelmistä on käsikäyttöinen vaskooli. Teollisessa mittakaavassa toimiva vastaava laite on tärypöytä. Raskasta väliainetta voidaan käyttää myös painovoimarikastukseen: kevyempi sivukivi nousee kellumaan väliaineen (esimerkiksi kvartsihiekka-vesiliete) pinnalle kun painavammat malminkappaleet painuvat väliaineen pohjalle. Painovoimamenetelmiä käytetään esimerkiksi metallisen kullan ja kromimalmin rikastukseen.
Vaahdotus.
Vaahdotus perustuu mineraalien fysikaalisiin ominaisuuksiin ja pinta-aktiivisuuteen. Tietyillä mineraaleilla on taipumus hylkiä vettä ja sitoutua öljyihin, toiset taas viihtyvät paremmin veden seurassa. Vaahdotuksessa tätä hyödynnetään siten, että rikastettavan aineen ja veden seokseen puhalletaan ilmakuplia, joihin rikastettavat mineraalit tarttuvat, ja kuplien noustessa pintaan kehkeytyy vaahdotusastian pintaan mineraalipitoinen vaahto, joka kuoritaan talteen ja kuivataan. Käänteisessä vaahdotuksessa talteen otetaan vaahdotusastian pohjalle kertyvä sakka. Vaahdottumisen tehostamiseksi voidaan käyttää erilaisia vaahdotuskemikaaleja. Vaahdotus on suosittu rikastusmenetelmä muun muassa sulfidimalmeille. Käänteistä vaahdotusta käytetään esimerkiksi kalkkikiven rikastuksessa.
Magneettiset menetelmät.
Magneet
tai harmeen magneettisuuteen. Rautamalmit ovat magneettisia ja niitä voidaan rikastaa magneetin avulla, pigmenttimineraalien tuotannossa magneettiset harmemineraalit taas voidaan poistaa magneetin avulla tuotteesta.
Liuotusmenetelmät.
Liuotusmenetemiä käytetääliuotetaan vahvaan happoon, ja haposta kerätään esimerkiksi syanidin avulla talteen kulta, joka voidaan erottaa sitten syanidista. Myös elohopeaa on käytetty kullan kerääjänä, mutta nykyään sitä käytetään lähinnä kehitysmaiden kaivoksilla, länsimaissa sen käyttö on lopetettu. Kumpikin kullan kerääjänä toimiva aine on myrkyllinen, mutta oikein toimittaessa syanidi voidaan tuhota ilman haittavaikutuksia. Elohopeaa ei voi tuhota. Liuotusmenetelmä on myös bakteeriliuotus, jossa metallit irrotetaan kallioperässä luonnostaan esiintyvien rikillä elävien bakteerien avulla liuokseen, josta ne sittemmin erotetaan. Tätä menetelmää tullaan käyttämään muun muassa nikkelin rikastamiseen Talvivaaran kaivoksella Sotkamossa.
Binaural

Binaural on yhtyeen Pearl Jam kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 16. toukokuuta 2000. Albumilta julkaistiin kaksi singleä: "Nothing As It Seems" ja "Light Years" . Albumi on yhtyeen ensimmäinen, jossa on mukana rumpali Matt Cameron.
Albumin kansitaide on Hubble-avaruusteleskoopin ottama kuva Hourglass Nebulasta. Hubblen ottamat kuvat Helix Nebulasta ja Eagle Nebulasta ovat myös mukana, sisäkannessa. Kuvia käytettiin NASA:n luvalla.
"Binaural" myi 226 000 kappaletta ensimmäisellä viikollaan. Albumi oli Pearl Jamin ensimmäinen studioalbumi, joka ei myynyt platinaan oikeuttavaa määrää, se myi kultaa Yhdysvalloissa myyden hieman yli 700 000 kappaletta.
Alkuperäiset kappaleet.
Kun "Binaural" julkaistiin ensin maaliskuussa 2000, siinä oli vähän erilainen kappalelista, kuin lopullisessa versiossa Jotkut albumin kappaleet poistettiin albumilta, ja julkaistiin vasta albumilla "Lost Dogs", ja kappale "Gods' Dice" lisättiin lopulliseen versioon. Alkuperäinen versio:
Hangalassin ulus

Hangalassin ulus (, ) on paikallinen itsehallintoalue Sahan tasavallan keskiosassa Venäjällä tasavallan pääkaupungin Jakutskin eteläpuolella. Se rajoittuu pohjoisessa Gornyin ulusiin ja Jakutskin kaupunkipiirikuntaan, koillisessa Megino-Kangalassin ulusiin sekä etelässä Amgan, Aldanin ja Oljokminskin uluseihin (piireihin). Hangalassin ulusin pinta-ala on 24 700 km². Tärkeitä elinkeinoja ovat nautakarjan ja hevosten kasvatus. 
Vuosina 1937-1992 piirin nimi oli Ordžonikidzen ulus, Sergo Ordžonikidzen mukaan.
Kunnan eteläosassa Lenan varrella sijaitsee nykyisin Lenan pylväiden kansallispuisto.
Kuntajako.
Piirissä on 18 paikallishallinnollista yksikköä (kuntaa): kaksi kaupunkikuntaa ja 16 maalaiskuntaa (nasleg). Piirin hallinnollinen keskus on Pokrovskin kaupunki.
Kunnat:
Asukasluvun kehitys
Majan talo

Majan talo on tiettävästi entisen Jalasjärven kunnan Koskuen kylän vanhin rakennus Kurikan eteläosassa. Tila on perustettu vuonna 1663. Se toimi majatalona 1800-luvulla ja se sai Vaasan läänin kuvernöörin tunnustuksen siisteydestään 1800-luvulla. Aikaisemmin taloa kutsuttiin Majalan taloksi ja se on Vanhatalon ohella toinen Koskuen kylän ensimmäisistä kantataloista. Vanhatalo sijaitsi Ylivallintien varrella Koskutjärven itäpuolella, nykyään vihreä Majan talo puolestaan sijaitsee järven länsipuolella Tampereentien varrella. Talo on kaksikerroksinen, mutta se ei ole aina ollut "kaksifooninkinen", vaan toinen eteinen on rakennettu taloon 1930-luvulla.
Majan talo toimi vuosina 1872–1877 venäläisen kasakkamajurin komentopaikkana sekä vuokrattujen huoneiden osalta myös hänen perheensä kotina. Koskuelle komennettiin viideksi vuodeksi kasakkaeskadroona valvomaan sitä, etteivät paikalliset varasta puita kruunun (valtion) metsistä. Vuosien aikana kasakoiden määrä Koskuella väheni ja joukko poistui vuonna 1877 kokonaan Koskuelta Turkin sodan alettua.
Majan talo toimii nykyään sekä yksityisasuntona että pienimuotoisena majoituspalveluna.
Volapükinkielinen Wikipedia

Volapükinkielinen Wikipedia on Wikipedian volapükinkielinen versio. Se perustettiin 24. tammikuuta 2004 ja se oli syyskuussa 2007 artikkelimäärältään järjestyksessä 15. suurin Wikipedia. 9. syyskuuta 2007 sinne oli luotu 108 789 artikkelia. Suuri artikkelimäärä selittyy bottien avulla automaattisesti luoduilla artikkeleilla Yhdysvaltain kaupungeista ja Euroopan kunnista. Kesäkuussa 2007 volapükinkielisessä Wikipediassa oli vain noin 5 000 artikkelia. Näkökulmaa leimaa osin kieli: on muun muassa paljon artikkeleita 1800-luvun lopulla toimineista lukuisista volapükkerhoista, jotka muissa Wikipedian kieliversioissa eivät ylittäisi merkittävyyskynnystä.
Herodes Atticus

Herodes Atticus (, , , n. 101–177) oli kreikkalais-roomalainen reettori, joka kuuluu toisen sofistiikan merkittävimpiin edustajiin.
Herodes oli kotoisin Marathonista, Attikasta. Hän sai koulutuksen retoriikassa ja filosofiassa. Hadrianus nimitti hänet Asian provinssin vapaiden kaupunkien prefektiksi vuonna 125. Palattuaan Ateenaan hänestä tuli maineikas opettaja, ja hänet valittiin arkontiksi. Antoninus Pius sai hänet Roomaan vuonna 140 Marcus Aureliuksen ja Lucius Veruksen opettajaksi ja nimitti hänet suosionosoituksena konsuliksi vuonna 143.
Kirjallisten töidensä ohella Herodes rahoitti useita julkisia hankkeita, kuten Ateenan ja Delfoin stadioneja, Korintin teatteria sekä akvedukteja. Herodeksen puoliso oli Aspasia Annia Regilla.
Bhilai

Bhilai tai Bhilai Nagar on Intian Chhattisgarhin osavaltion toiseksi suurin kaupunki. Se sijaitsee parikymmentä kilometriä osavaltion pääkaupungista Raipurista länteen. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 625 697 asukasta. Bhilain ja Durgin kaupunki ovat kasvaneet toisiinsa kiinni.
Kaupungissa toimii yksi maailman suurimmista terässulatoista, joka työllistää yli 50 000 ihmistä, mikä on lähes kymmenesosa kaupungin asukkaista. Rautamalmi saadaan läheisistä kaivoksista.
Bhilai sijaitsee noin kolmensadan metrin korkeudessa. Siellä vallitsee Köppenin ilmastoluokituksen mukaan trooppinen ilmasto. Sadetta saadaan kesäkuun ja lokakuun välisenä aikana noin 1 110 millimetriä. Muulloin sataa alle 30 millimetriä kuukaudessa. Vuosittainen sademäärä on noin 1 190 millimetriä. Keskimääräiset lämpötilat vaihtelevat joulukuun 20 °C:n ja toukokuun 35 °C:n välillä.
Iso-Evo

Iso-Evo on kylä entisessä Lammin kunnassa Kanta-Hämeessä. 
Kylä on syntynyt historian saatossa Evojoen varrelle, joka vuodesta 1892 oli merkittävä puutavaran kuljetusreitti 1960-luvulle asti. Tosin kylän asutus on peräisin jo huomattavasti varhaisemmalta ajalta. Samat suvut ovat asuttaneet kylää jo satojen vuosien ajan. Lapsiperheitä kylällä on enää muutama ja väestö ikääntyy. 
Iso-Evon ympäristö koostuu pääasiassa viljellystä peltomaasta sekä hoitometsistä. Iso-Evon ja Evon kylät lasketaan paikallisestikin usein samaksi kyläksi, vaikka käytännössä Evon kylään on matkaa noin neljä kilometriä. 
Kylässä on myös kotiseutuneuvos, jonka nimi on Uljas Kiuru (kuollut).
Ranchi

Ranchi (hindiksi: राँची), (santaliksi: ᱨᱟᱺᱪᱤ) on Intian Jharkhandin osavaltion pääkaupunki. Vuonna 2011 siellä asui 1 073 427 asukasta. Ranchi sijaitsee noin 650 metrin korkeudessa, joten sen ilmasto on kesäisinkin miellyttävän viileä. Niinpä Biharin ylimystö on mielellään hankkinut kaupungista kesäpalatseja jo satojen vuosien ajan.
Kaupungissa on lentokenttä. Matkailijoita houkutellaan luontokohteilla: erityisesti alueen vesiputoukset ovat kuuluisia. Siellä on myös hindulaisia temppeleitä.
Ranchi oli Jharkhandin itsenäisyysliikkeen keskus, kun Biharin eteläosien heimoalueet halusivat erota Biharista. Jharkhandista tuli itsenäinen osavaltio vuonna 2000.
Toscanan suurherttuakunta

Toscanan suurherttuakunta (, ) oli Keski-Italiassa vuosina 1569–1859 sijainnut valtio, jonka pääkaupunki oli Firenze. Alun perin, vuoteen 1737 saakka, suurherttuakuntaa hallitsivat Medicin suvun jäsenet. Sen jälkeen valtaistuin siirtyi Habsburgien valtakunnan perilliseksi avioliittonsa kautta tulleelle Lothringenin herttua Frans Stefanille, josta tuli myöhemmin myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Frans I. Hänen jälkeensä Toscanaa hallitsivat Habsburg-Lothringen-sukuiset hallitsijat vuoteen 1801 saakka ja uudestaan vuosina 1814–1859. 
Vuonna 1801 Toscana muutettiin Etrurian kuningaskunnaksi, jota muutaman vuoden ajan hallitsivat Bourbon-sukuiset kuninkaat. Vuonna 1807 Napoleon I liitti maan Ranskaan. Napoleonin sisar Élisa Bonaparte sai Toscanan suurherttuattaren arvonimen, mutta ei todellisuudessa toiminut hallitsijana. Napoleonin kukistuttua Habsburgit palasivat Toscanassa valtaan.
Vuonna 1859 Toscana liitettiin Sardinian kuningaskuntaan, josta muutamia vuosia myöhemmin laajentuessaan muuttui yhdistyneeksi Italian kuningaskunnaksi.
Outi-kirjastot

Outi-kirjastot on Pohjois-Pohjanmaan kaupungin- ja kunnankirjastojen muodostama seudullinen verkosto eli kirjastokimppa. Outi-kirjastoihin kuuluu 16 kuntaa: Hailuoto, Ii, Kempele, Kuusamo, Liminka, Lumijoki, Muhos, Oulu, Pudasjärvi, Pyhäjoki, Raahe, Siikajoki, Taivalkoski, Tyrnävä, Utajärvi ja Vaala. Kirjastoilla on yhteinen asiakas- ja aineistorekisteri sekä kirjastojärjestelmä. Outi-kirjastot ottivat käyttöön avoimen lähdekoodin kirjastojärjestelmän Kohan vuoden 2016 alussa.
Outi-kirjastot ottivat käyttöön Kansalliskirjaston kehittämän ja ylläpitämän verkkokirjaston Finnan helmikuussa 2018. 
Oulun kaupunginkirjasto-maakuntakirjasto liittyi Outi-kirjastoihin vuonna 2012, Pudasjärvi, Pyhäjoki, Raahe ja Taivalkoski vuonna 2016, Kuusamo vuonna 2017 sekä Vaala vuonna 2019.
Lainaaminen ja varaaminen.
Outi-kirjastojen aineistoa voivat lainata kaikki, joilla on jonkin Outi-kirjastojen kirjastokortti. Laina-aika on tavallisesti neljä viikkoa. Asiakkaalla voi olla yhtä aikaa enintään 100 lainaa ja 50 varausta. Lainat voi myös palauttaa maksutta mihin tahansa Outi-kirjastoon. Lainat voi uusia jos niistä ei ole varauksia ja asiakkaalla on maksuja alle 12 euroa. Lainan voi uusia enintään viisi kertaa peräkkäin. Uusimisen voi tehdä verkkokirjastossa, paikan päällä kirjastossa tai puhelimitse. Uusimiseen tarvitaan kirjastokortti.
Outi-kirjastoilla on yhteinen varausjono, mikä tarkoittaa sitä että asiakas voi saada varaamansa teoksen lainaan mistä tahansa Outi-kirjastosta. Varaaminen on ilmaista, mutta noutamattomasta varauksesta peritään maksu.
Outi-kirjastoilla on yhteiset käyttösäännöt ja toimintakertomus.
Outi-kirjastokimpan toimipisteet.
Lokakuussa 2021 Outi-kirjastokimpassa oli yhteensä 57 kiinteää tai liikkuvaa palvelupistettä.
Evo (Lammi)

Evo on kylä Kanta-Hämeessä entisen Lammin kunnan alueella, nykyisin osana Hämeenlinnaa. Evolla on paljon matkailu- ja virkistystoimintaa, joka liittyy läheiseen metsäluontoon. Alueella sijaitsee muun muassa Niemisjärven virkistyskalastusalue sekä metsäopetuksen yksikkö, jossa toimivat Hämeen ammattikorkeakoulu ja Hämeen ammatti-instituutti. 
Evon retkeilyalue.
Evon retkeilyalue perustettiin 1994 Lammin ja Padasjoen alueelle. Evon retkeilyalue koostuu valtion retkeilyalueesta ja luonnonsuojelualueista, Hämeen ammattikorkeakoulun ja Hämeen ammattikorkeakoulun instituutin Evon opetusmetsistä sekä Hämeenlinnan kaupungin ulkoilumetsästä. Kaikkien edellä mainittujen alueiden yhteinen pinta-ala on 8 500 hehtaaria. Alue on vedenjakaja-alueelle tyypilliseen tapaan korkeaa ja korkeusero voi olla jopa 80 metriä. Evolla on jopa 100 vuotta vanhaa lehtikuusikkoa. Toisaalta siellä on myös metsän sukkession osoittamiseksi poltettua, kulotettua, metsää, mikä kuvaa salamaniskusta palanutta aarnimetsää opetustarkoituksessa.
Metsäopetus on Suomessa alkanut Evolla vuonna 1862. Entinen Evon metsäopisto, nykyinen Hämeen ammattikorkeakoulun ja Hämeen ammatti-instituutin yksikkö sijaitsee valtion metsämailla, jonne on perustettu myös Evon virkistysalue luontomatkailijoille. Virkistysalueen pinta-ala on noin 4 500 hehtaaria ja siellä on ulkoilureittejä, jotka ovat osa Ilvesvaellus-reitistöjä jatkuen Padasjoen puolelle, jossa on Hämeenlinnan kaupungin metsä- ja retkeilyalue. Alueella on virkistyskalastusalue, metsäkämppämajoitusta, laavuja, nuotionpaikkoja sekä paikkoja matkailuvaunuille. Kokonaisuuteen kuuluu Evokeskus, joka toimii tiedotus- ja hallinnointipaikkana. Se sijaitsee kantatie 53:n varrella.
Mr. Bean (animaatiosarja)

Mr. Bean on Mr. Bean -komediasarjaan ja -elokuviin perustuva animaatiosarja. Sarjan ääninäyttelijöitä ovat Rowan Atkinson ja Matilda Ziegler.
Suomessa sarjaa esittää Yle TV2. Jaksoja on yhteensä 52. Vain jaksot 1-48 on julkaistu DVD:llä.
John Hughes (ohjaaja)

John Wilden Hughes (18. helmikuuta 1950 Lansing, Michigan, Yhdysvallat – 6. elokuuta 2009 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hänet muistetaan erityisesti 1980- ja 1990-luvun suosituista koko perheen komedioista ja nuortenelokuvista, joihin lukeutuvat muun muassa "Breakfast Club" (1984), "Vaihdetaan vapaalle, Ferris" (1986) ja "Yksin kotona" (1990).
Hughes tunnettiin todennäköisesti parhaiten lajityyppiä määritelleiden ja Molly Ringwaldin tähdittämien aikuistumiselokuvien käsikirjoittamisesta 1980-luvulla. Näitä olivat "Synttärit" (1984), "Breakfast Club" (1985) ja "Pretty in Pink – vaaleanpunainen unelma" (1986), joista kaksi ensimmäistä hän myös ohjasi. Hughes kirjoitti ja ohjasi myös elokuvat "Lisa – unelmien nainen" (1985) ja "Vaihdetaan vapaalle, Ferris" (1986), jotka olivat edellä mainittujen tavoin teinikomedioita, mutta joiden huumori oli laaja-alaisempaa ja vetosi luultavasti voimakkaammin nuoreen miespuoliseen yleisöön kuin hänen muu tuotantonsa siihen aikaan.
Hughesin uran suurin kaupallinen menestys oli hänen tuottamansa ja käsikirjoittamansa elokuva "Yksin kotona". Se oli vuoden 1990 taloudellisesti menestynein elokuva ja tuotti maailmanlaajuisesti noin 533 miljoonaa dollaria. Hughes ei ohjannut vuoden 1991 jälkeen, mutta kylläkin tuotti ja käsikirjoitti elokuvia koko 1990-luvun ja 2000-luvun ajan.
Hughesin elokuvissa kuultiin paljon aikakauden pop-musiikkia. Vuonna 2022 julkaistiin kokoelmalevy Life moves pretty fast: The John Hughes mixtapes, joka sisälsi 74 hänen elokuvissaan kuultua kappaletta. 
Hughes kuoli sydänkohtaukseen 59-vuotiaana 6. elokuuta 2009 kesken aamukävelyn.
Julia Murney

Julia Kathleen Murney (s. 14. tammikuuta 1969) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on näytellyt etupäässä teatterissa.
Murneyn vanhemmat antoivat hänelle nimen The Beatlesin kappaleen ”Julia” mukaan.
Ura.
Murney esiintyi off-Broadwayllä Andrew Lippan musikaalissa "The Wild Party". Hän oli ehdolla roolisuorituksestaan Drama Desk Awardin saajaksi. Muita hänen teateriroolejaan on näytelmissä "The Vagina Monologues", "Crimes of the Heart", "A Class Act", "Time and Again" ja "First Lady Suite". Hän teki ensiesiintymisensä Broadwaylla vuonna 2005 musikaalissa "Lennon", joka kertoo John Lennonin elämästä. Murney esiintyi Elphaban roolissa "Wicked"-musikaalin Yhdysvaltain-kiertueella 2006. Hän esitti samaa roolia Broadwayllä 2007. Myöhemmin hänen tilalleen tuli Stephanie J. Block.
Murney on näytellyt televisiossa sarjoissa "Sinkkuelämää", "Ed", "NYPD Blue" ja "Kova laki".
Murneyn ensialbumi "I’m Not Waiting" julkaistiin toukokuussa 2006.
Kirsten Flagstad

Kirsten Malfrid Flagstad (12. heinäkuuta 1895 Hamar – 7. joulukuuta 1962 Oslo) oli norjalainen oopperalaulaja. Häntä kuvaillaan 1900-luvun yhdeksi vaikuttavimmista sopraanoista. Hänen kuvansa oli aiemmin norjalaisessa sadan kruunun setelissä.
Flagstad kuoli syöpään Oslossa 67-vuotiaana. Hänen muistoaan vaaliva museo sijaitsee Hamarissa Norjassa.
Ura Yhdysvalloissa.
Flagstad esiintyi Metropolitan-oopperassa 2. helmikuuta 1935, ja se radioitiin suorana lähetyksenä koko Yhdysvaltoihin. Ensiesiintyminen aiheutti valtaisan suosion.
Toisen maailmansodan aika Norjassa.
Flagstad oleskeli toisen maailmansodan aikana Norjassa ollakseen yhdessä aviomiehensä Henry Johansenin kanssa. Hän ei esiintynyt tuona aikana Norjassa tai muualla Natsi-Saksan miehittämillä alueilla. Sen sijaan hän esiintyi puolueettomissa Sveitsissä ja Ruotsissa. Hänen miehensä vangittiin sodan jälkeen sota-ajan keinottelusta, sillä hän oli käynyt kauppaa natsien kanssa. Flagstadin aviomies oli jo tuolloin vakavasti sairas ja kuoli hyvin pian, ja hänen kuolinpesänsä joutui valtiolle.
Vaikka Flagstadin itse ei ole todettu syyllistyneen natsien tukemiseen, hänen paluutaan miehitettyyn Norjaan kesken sodan ei katseltu jälkikäteen hyvällä, etenkään Yhdysvalloissa. Lehtimies Walter Winchell johti aggressiivista ja häikäilemätöntä kampanjaa Flagstadia vastaan. Flagstadin esiintyessä Philadelphiassa häntä kohden heitettiin yleisön joukosta hajupommi.
Muistaminen.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Flagstadin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneen ja yhden Boeing 787-9 -koneen pyrstöön. Flagstadin kuva oli myös Norwegianin laivastosta sittemmin poistuneessa Boeing 737-300 -koneessa (LN-KKP).
Kanagawan sopimus

Kanagawan sopimus () eli Japanin–Yhdysvaltain ystävyyssopimus () solmittiin 31. maaliskuuta 1854 Yhdysvaltain edustajien ja Japanin välillä Kanagawassa. Se oli ensimmäinen Japanin ja ulkovaltojen välillä solmituista kansainvälisistä sopimuksista. Sopimus avasi japanilaiset Shimodan ja Hakodaten satamat kaupalle Yhdysvaltojen kanssa, takasi haaksirikkoutuneiden yhdysvaltalaisten merimiesten turvallisuuden Japanissa ja perusti pysyvän konsulaatin. Sopimus lopetti käytännössä Japanin yli 200 vuotta kestäneen eristäytymispolitiikan ("sakoku"). 
Sopimus syntyi Yhdysvaltain painostuksesta: kommodori Matthew Perry oli saapunut sotalaivoineen ("kurofune") Tokionlahdelle edellisen vuoden heinäkuussa vaatimaan japanilaisten satamien avaamista ja palasi takaisin seuraavana vuonna antaakseen japanilaisille miettimisaikaa. Alun perin Perry kieltäytyi puhumasta japanilaisten virkamiesten kanssa ja vaati audienssia Japanin valtionpäämieheltä. Perryn vierailun aikaan Japanin hallitsija oli käytännössä shōgun Tokugawa Iesada – Japanin keisarin ja ulkomaalaisten välinen tapaaminen ei tullut millään tavalla kyseeseen. Lopulta Perry neuvotteli sopimuksen shōgunin edustajien eikä keisarin kanssa. 
Kanagawan sopimusta seurasi Ystävyyden ja kaupan sopimus vuonna 1858. Se salli ulkomaisten luovutusalueiden perustamisen, minimaaliset tuontiverot ulkomaalaisille tavaroille ja sen, etteivät Japanin lait koske ulkomaalaisia. Venäläiset, ranskalaiset ja britit neuvottelivat myöhemmin samankaltaiset sopimukset. 
Aiheesta muualla.
Juudaksen tuoli

Juudaksen tuoli on kidutusväline, jota käytti väittämän mukaan Espanjan inkvisitio. Sen toiminta perustuu istuimen keskelle asennettuun terään, jonka yläpuolella uhria riiputetaan tai hän joutuu riiputtamaan itse itseään käsivoimiensa varassa. Kun käsivoimat ehtyvät, uhri joutuu laskeutumaan terän päälle niin, että se aiheuttaa suurta vahinkoa sukupuolielimille ja peräaukolle. 
Aiheesta muualla.
Judas Cradle
Planckin epookki

Planckin epookki on saksalaisen fyysikon Max Planckin mukaan nimetty ajanjakso maailmankaikkeuden historiassa, kun kaikkeus oli 10−43 s vanha. Planckin epookki on varhaisin hetki koko maailmankaikkeuden historiassa. Epookkia ei voida kuvailla nykytietämyksen mukaan yleisellä suhteellisuusteorialla, vaan sen kuvaamiseen tarvittaisiin kvanttigravitaatiomallia, jota ei ole vielä onnistuttu kehittämään. Luotettava tietämys epookista on siis erittäin vähäinen. Nykyfysiikan teoriat pätevät siitä alkaen, kun maailmankaikkeuden ikä oli noin yhden mikrosekunnin luokkaa.
Alkuräjähdyksen katsotaan alkaneen ajanhetkestä t=10−43 s (Planckin aika) eli ei ajanhetkestä t=0. Nykyisen tiedon mukaan Planckin epookin aikana kaikki perusvuorovaikutukset olivat "sulautuneita" yhteen eli olivat yksi voima. Planckin epookin lopussa gravitaatio irtaantui tasapainotilasta ja gravitonit eli gravitaation välittäjähiukkaset (ei löydetty) levittäytyivät koko maailmankaikkeuteen luoden painovoiman. Irtautumista kutsutaan spontaaniksi symmetriarikoksi.
Leonberg

Leonberg on Saksan kaupunki Baden-Württembergin osavaltion Böblingenin piirikunnassa. Se sijaitsee noin 13 kilometriä Stuttgartista länteen. Leonbergin pinta-ala on 48,7 neliökilometriä, ja siellä oli kesäkuun 2022 lopussa 49 291 asukasta.
Kaupunki tunnettaneen parhaiten siitä, että siellä kehitettiin aikoinaan uusi koirarotu, leonberginkoira.
Italian vuoristojoukot

Italian vuoristojoukot eli vihreät liekit tai alpinistit syntyivät vuonna 1872, jolloin kapteeni Giuseppe Perrucchetti ehdotti niiden perustamista sotilaslehteen kirjoittamassaan artikkelissa. Jo saman vuoden aikana muodostettiin kuninkaallisella määräyksellä 15 komppanian suuruinen Alppien puolustamiseen sopiva sotilasyksikkö, vuoristojoukot. Ne saivat tulikasteensa vuonna 1896 Abessinian sodassa. Etiopialaiset joukot tuottivat vuoristojääkäreille kovan mieshukan: jääkärit menettivät viidestäsadasta miehestään 450 ja näiden mukana kaatui myös joukkojen komentaja.
Vuoristojoukot maailmansotien aikana.
Ensimmäinen maailmansota.
Ensimmäisen maailmansodan aikana vuoristojoukot taistelivat Itävalta-Unkarin vastaisella rajalla. Sodan aikana tuhannet sotilaat saivat surmansa Alppien lumivyöryissä. Tappioluvut osoittavat, ettei vuorilla sotiminen ollut helppoa: vuoristojoukot menettivät tappioina yli neljäsosan. Vuorilla taisteltaessa etulyöntiasemassa on yleensä se osapuoli, jonka asemat sijaitsevat korkeammalla. Niinpä sekä italialaiset että itävaltalaiset alkoivat kaivaa tunneleita vuorten alle ja täyttivät niitä räjähteillä. Vuori puolustajineen voitiin räjäyttää sananmukaisesti ilmaan.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen suurin osa Alpini-rykmenteistä hajotettiin, mutta fasistien noustua 1920-luvulla valtaan niitä alettiin muodostaa uudelleen.
Toinen maailmansota.
Toisessa maailmansodassa vuoristojoukot taistelivat Ranskassa, Albaniassa, Jugoslaviassa, Neuvostoliitossa ja Kreikassa. Suurimmat tappiot muodostuivat kolmen divisioonan (Tridentina, Julia ja Cuneense) taisteluissa itärintamalla, tosin vuoristojoukkoja ei sijoitettu Kaukasuksen vuorille vaan arolle. Ne joutuivat sellaisiin taisteluihin, joihin niitä ei ollut koulutettu, kuten panssarintorjuntaan ja kamppailuun avoimella taistelukentällä. Tammikuussa 1943 italialaiset joutuivat mottiin itärintaman puolustuksen murtuessa. Osa joukoista onnistui suurin tappioin murtautumaan motista. Esimerkiksi Tridentina-divisioonasta palasi omille linjoille kolmasosa ja Juliasta ainoastaan kymmenesosa. Cunensee tuhottiin täydellisesti.
Leamington Spa

Leamington Spa (koko nimi Royal Leamington Spa, usein pelkästään muodossa Leamington) on kylpyläkaupunki Warwickshiren kreivikunnassa Keski-Englannissa. Kaupunki on nimetty sen läpi virtaavan Leamjoen mukaan. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan siellä oli noin asukasta ja se oli Warwickshiren kolmanneksi suurin kaupunki.
Leamington Spasta kolme kilometriä itään kasvanutta ikivanhaa tammea, ns. Midland Oakia, pidettiin historiallisesti Englannin keskipisteenä. Paikkakunta oli pieni maalaiskylä 1780-luvulle saakka, jolloin siitä tuli tervehdyttävien mineraalivesiensä ansiosta Yrjöjen aikakauden yläluokan suosima lomakohde. Vieraillessaan kaupungissa vuonna 1838 kuningatar Viktoria salli, että sen nimessä voidaan käyttää määritettä "Royal" (’kuninkaallinen’). Yrjöjen aikakauden arkkitehtuuria edustavat muun muassa ostoskatu The Parade (1810–30) ja kylpylän pumppuhuone (1814). Kaupungissa on pelattu nurmitennistä 1870-luvulta asti ja se ylpeileekin olevansa pelin synnyinsija.
1900-luvulla Leamington Spahan syntyi teollisuutta, etunenässä autoteollisuutta. Perinteisen teollisuuden rinnalle on tullut myöhemmin etenkin peliteollisuutta. Kaupunki on edelleen suosittu loma- ja kylpyläkohde lyhyen ajomatkan päässä Coventrystä ja Birminghamin suurkaupunkialueesta.
Jumala teitä siunatkoon, herra Rosewater

Jumala teitä siunatkoon, herra Rosewater tai Helmiä sioille on Kurt Vonnegutin kirjoittama romaani, joka julkaistiin vuonna 1965. Vonnegutin muiden teosten tapaan se on vahvasti mustan huumorin ja satiirin sävyttämä. Yhdysvalloissa kirjaa on jopa poistettu koulujen kirjastoista sekä sensuroitu kahdessa osavaltiossa.
Juoni.
Teoksen juoni keskittyy ihmisystävällisen miljonäärin, jopa hieman hullun Eliot Rosewaterin ympärille. Rosewater jättää upeat asuinsijansa ja muuttaa tunkkaiseen vinttikamariin rapistuvaan Rosewaterin kaupunkiin. Kaupungissa asuu voimakkaan teollistumisen ja automaation vuoksi vain tarpeettomia ihmisiä. Eliot sijoittautuu näiden onnettomien surkimusten keskelle ja alkaa auttaa heitä. Hän perustaa puhelinpalvelun johon ihmiset voivat soittaa ja kertoa ongelmistaan. Hyväntekijänä hän jakaa lääkkeitä ja voiteita kipuihin sekä auttaa rahallisesti. Eliotin kuluttaessa sukunsa perustaman Rosewater-säätiön rahoja eräs juristi huomaa tilaisuutensa: juopotteleva hyväntekijä Eliot voitaisiin todistaa mielisairaaksi ja näin säätiön perintöasiat hoituisivat järkevällä tavalla. Aikeet kuitenkin epäonnistuvat ja lopulta Eliot saa pitää säätiön itsellään – Vonnegutin luoman tieteiskirjailija Kilgore Troutin tullessa apuun.
H. J. Heinz Company

H. J. Heinz Company (, tunnetaan yleisesti nimellä Heinz) oli Henry John Heinzin vuonna 1869 perustama, myöhemmin New Yorkin pörssissä noteerattu yritys, jonka päätoimiala oli elintarvikkeiden valmistus. Tunnettuja Heinzin tuotteita ovat esimerkiksi ketsuppi ja HP-kastike.
Vuonna 2007 päättyneellä tilikaudella H. J. Heinz Companyn liikevaihto oli noin yhdeksän miljardia Yhdysvaltain dollaria ja liikevoitto 786 miljoonaa dollaria. Työntekijöitä oli 33 000.
Vuonna 2015 Heinz ja Kraft Foods fuusioituivat Kraft Heinz -nimiseksi yhtiöksi.
Lämpöaalto

Lämpöaalto eli helleaalto on pitkittynyt epätavallisen lämpimien sääolosuhteiden ajanjakso, johon saattaa liittyä myös lisääntynyt ilmankosteus.
Lämpöaallolle ei ole yleismaailmallista määritelmää, vaan käsitettä käytetään suhteessa aluekohtaisiin keskivertosääolosuhteisiin. Maailman ilmatieteen järjestön virallisen määritelmän mukaan lämpöaallosta on kyse, kun päivittäinen maksimilämpötila ylittää lämpimänä vuodenaikana huomattavasti keskimääräisen maksimilämpötilan vähintään kahtena päivänä peräkkäin.
Vakavat lämpöaallot ovat aiheuttaneet sadon menetyksiä, ennenaikaisia hypertermiasta johtuvia kuolemia sekä ilman jäähdytyksestä johtuvia sähkökatkoksia.
Lämpöaallot ja ilmaston lämpeneminen.
Ilmastopaneeli IPCC:n yhteenvedossa todetaan, että lämpöaallot erittäin todennäköisesti lisääntyvät, voimistuvat ja pitenevät maailmanlaajuisesti ilmaston lämpenemisen seurauksena. Yhä useampi kaupunki altistuu lämpöaalloille, mikä uhkaa erityisesti vanhusten terveyttä. Lämpöaaltojen aiheuttaman kuormituksen vuoksi sadot harvenevat, juomaveden tarve kasvaa ja laatu heikkenee, terveysriskit kasvavat. Vaikutukset kohdistuvat erityisesti lämpimillä alueilla asuviin, puutteellisesti asuviin vanhuksiin, lapsiin ja köyhiin.
Lamborghini Murciélago

Lamborghini Murciélago on Lamborghinin valmistama superauto. Se tuli myyntiin vuonna 2001. Murciélago on kaksiovinen, kahden istuttava coupé. Lamborghini valmistaa myös Murciélagon avomallia nimeltä Roadster. Sen normaali myyntihinta on 289 000,00 USD.
Murciélagossa on 6,2-litrainen versio Lamborghini V12-moottorista, kuusivaihteinen manuaalivaihteisto tai kuusivaihteinen puoliautomaatti, ja neliveto. Autossa on hiilikuidulla vahvistettu teräsputkirunko. Myös kori on hiilikuitua, mutta ovet ovat terästä. Siinä on myös sivuilmanottoaukot, jotka ottavat oikean määrän ilmaa moottoriin. Autossa on myös aerodynaamiset sivupeilit.
LP640.
Vuonna 2006 Geneven autonäyttelyssä Lamborghini esitteli Murciélago LP640:n, joka oli siksi vuodeksi tehty facelift. Teknisesti suurin muutos oli moottorin koon kasvatus. Syynä tähän on sylinterin suurempi sisäläpimitta ja pidempi isku. Tämä nosti klassisen 60° V-moottorin koon 6,2 litrasta 6,5 litraan. Näin jo tehokkaan, 580-hevosvoimaisen moottorin teho on noussut 640 hevosvoimaan 8 000 kierroksella. Tästä juontuukin nimi Lp"640". Huippuvääntö on 660 Nm 6 000 kierroksella. Myös koria on muokattu. Murcielago LP640 on nyt aggressiivisemman näköinen, uudelleenmuotoiltujen puskureiden takia. Pakoputkiakin on muutettu takapuskurin muutosten takia. Myös vasempaan helmapeltiin on lisätty aukko öljynvaihdon viilentämiseksi. Los Angelesin autonäyttelyssä esiteltiin marraskuussa vuonna 2006 Murciélago LP640 Roadster -versio. Se on avattavalla katolla varustettu. Euroopassa auto esiteltiin viikon kuluttua tästä Bologna Motor Show’ssa. Teknisesti LP640 Roadster vastaa kovakattoista LP640-mallia.
LP 670 SV.
LP 670 SV on Murciélagon viimeinen malli. Sen teho on 670 hv ja se on tehokkain Murciélago. Siinä on käytetty vielä enemmän hiilikuitua ja se on kokenut kunnon kevennyksen, siinä ei ole edes radiota. Kiihtyvyys 0–100 km/h on 3,2 sekuntia ja huippunopeus 342 km/h.
Pimeän poika

Pimeän poika on yhdysvaltalaisen Dave Pelzerin kirjoittama omaelämäkerrallinen teos. Suomeksi vuonna 2003 ilmestynyt kirja perustuu kolmeen englanninkieliseen alkuteokseen. Ensimmäinen osa "The Child Called It" (suomennoksen luvut 1–7) käsittelee Pelzerin lapsuutta neljävuotiaasta kaksitoistavuotiaaksi. Toinen osa "The Lost Boy" (suomennoksen luvut 8–16) kertoo pojan elämästä kaksitoistavuotiaasta kahdeksantoistavuotiaaksi. Viimeinen, aikuiselämästä kertova osa on "A Man Named Dave" (suomennoksen luvut 17–29). Kirjat julkaistiin Yhdysvalloissa vuosina 1995, 1997 ja 1999. Englanninkielinen yhteisnide teoksista julkaistiin vuonna 2002 nimellä "My Story". Kirja oli Yhdysvaltojen bestseller-listalla yli kaksi vuotta. 
Daven elämäntarina.
David on tavallisen yhdysvaltalaisen perheen poika, joka asuu vanhempiensa ja veljiensä kanssa vaatimattomassa, mutta siistissä talossa hyvämaineisella asuinalueella. Perheen isä Stephen on palomies ja äiti hoitaa lapsia kotona. Äiti pitää kodin ja puutarhan moitteettomassa kunnossa ja laittaa mielellään ruokaa. Asiat alkavat kuitenkin mennä pieleen Davidin ollessa noin nelivuotias. Äidin käytös muuttuu ja isä on yhä enemmän poissa kotoa. Alkoholisoituva äiti alkaa pitää Davidia orjanaan, jonka on tehtävä kaikki kotityöt. Hän kiduttaa Davidia sekä henkisesti että fyysisesti. Lopulta David on äidille enää pelkkä ”se”, jolla ei ole mitään arvoa, eikä äiti enää tunnusta häntä pojakseen. Myös isällä on alkoholiongelma, eikä hänestäkään ole avuksi pojalleen. Davidin onneksi koulussa on havaittu väkivallan jäljet, ja henkilökunta järjestää pojan pois kotoaan. David pääsee sijaisperheeseen, josta hän ei kuitenkaan voi saada pysyvää kotia. Hän joutuu vaihtamaan perhettä ja koulua useaan kertaan ennen kuin löytää paikkansa. Rakastavasta sijaisperheestä huolimatta Davella on edessään vielä pitkä tie, ennen kuin hän pääsee tasapainoon menneisyytensä kanssa.