tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuusjärvi (Joensuu, Kuusjärvi)

Kuusjärvi on järvi Joensuussa Pohjois-Karjalan maakunnan keskiosassa. Sen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 31 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Kuusjärven itärannalla on useita niemimaita, joista pohjoisimman eli Kullanniemen pohjoispuolella järvi levenee noin kilometrin levyiseksi. Etäisyys järven etelärannalta koillisrannalle on 2,8 kilometriä. Noin neljäsosa Kuusjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvimmät alueet sijaitsevat järven keskiosassa Riikolanaution ja Kuusiniemen välissä sekä pohjoisosassa, jossa on myös syvin kohta, 18 metriä.
Kuusjärven rannat ovat pientalojen ja peltotilkkujen täplittämää metsämaata. Järven pohjoisrannalla sijaitsee Kuusjärvi-niminen hajanainen kylä. Kuusiniemellä maasto kohoaa noin 175 metriä merenpinnan yläpuolelle, järven itäpuolisen Riikolanvaaran laki on yli 200 metriä merenpinnan yläpuolella. Kullanniemi ja aivan sen kupeessa sijaitseva saari ovat luonnonsuojelualuetta.
Kuusjärveen laskee Pietarinpuro pohjoisesta Nuottilammelta (156,0 metriä mpy). Kuusjärvi laskee järven eteläkolkasta alkavaa Kuusojaa etelään.
Kuusjärven vesitilavuus on 6 250 000 kuutiometriä.
Kuusjärvi (04.343.1.026) kuuluu Kuusojan valuma-alueeseen (04.343), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pielisjoen yläosan alue (04.34) ja ensimmäinen on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Kuusojan valuma-alueeseen kuuluu 38 vähintään hehtaarin laajuista järveä, joista Kuusjärvi on toiseksi laajin. Laajin on Latvajärvi ja kolmanneksi laajin on Riuttalampi.
Joensuun Kuusjärven kylän Kuusjärvi on neljänneksi laajin Suomen neljästätoista Kuusjärvestä. Joensuussa sijaitsee lisäksi Jänisjoen vesistöön kuuluva Kuusjärvi (01.035.1.007) ja toinen Vuoksen vesistöön kuuluva Kuusjärvi (04.362.1.008).
Kuusjärvi (Joensuu, Myllylammen valuma-alue)

Kuusjärvi on saareton metsäjärvi Joensuussa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 60 hehtaaria. Etäisyys Joensuun keskustasta on 23 kilometriä kaakkoon.
Maantiede.
Kuusjärven pituus kaakosta luoteeseen on 1,5 kilometriä. Pohjoisosa on noin kaksi kertaa leveämpi kuin eteläosa. Huomattavin niemimaa on itärannan Rutnikkaniemi. Kuusjärven itäosa on länsiosaa syvempi. Syvin kohta, kahdeksan metriä, sijaitsee järven koillisosassa.
Kuusjärven rannat ovat pientalojen täplittämää metsämaata. Järven ympärillä kohoaa vaaroja, kuten Tukholmanvaara. Kuusjärveen ja Kuusjärvestä virtaa vettä soiden halki.
Kuusjärven vesitilavuus on 1 437 000 kuutiometriä. Vain noin 13 000 kuutiometriä sijaitsee vähintään kuuden metrin syvyydessä.
Kuusjärvi (04.362.1.008) kuuluu Myllylammen valuma-alueeseen (04.362), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Iiksenjoen valuma-alue (04.36) ja ensimmäinen on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Myllylammen valuma-alueeseen kuuluu 13 vähintään hehtaarin laajuista järveä, joista Kuusjärvi on toiseksi laajin. Laajin on Murtojärvi ja kolmanneksi laajin on Iso-Tölppä.
Joensuun Myllylammen valuma-alueen Kuusjärvi on yksi Suomen neljästätoista Kuusjärvestä. Joensuussa sijaitsee lisäksi Jänisjoen vesistöön kuuluva Kuusjärvi (01.035.1.007) ja toinen Vuoksen vesistöön kuuluva Kuusjärvi (04.343.1.026).
Viuhkonokkoset

Viuhkonokkoset ("Laportea") on nokkoskasveihin kuuluva nokkosten lähisukuinen kasvisuku, jossa on 33 lajia. Ne ovat yleensä ruohoja, joita esiintyy ympäri maailman enimmäkseen trooppisilla alueilla. Kaksi lajia esiintyy myös lauhkealla alueella, lännenviuhkonokkonen ("Laportea canadensis") esiintyy Pohjois-Amerikassa Itä-Yhdysvalloissa ja Kanadan eteläosassa, "Laportea cuspidata" esiintyy Itä-Aasiassa Kiinasta Japaniin ja Koreaan.
Uskaljärvi

Uskaljärvi on kirkasvetinen järvi Uskalin kylässä Joensuussa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,6 neliökilometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 40 kilometriä kaakkoon.
Maantiede.
Uskaljärven pituus kaakosta luoteeseen on 4,5 kilometriä. Melko kapea järvi koostuu kolmesta altaasta, joista pohjoisin on selkeästi pienin. Suurin niemimaa on järven eteläisintä osaa jakava Hovinniemi. Lähes 40 prosenttia Uskaljärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin kohta, 22 metriä, sijaitsee järven keskiosassa. Järven eteläosassa on 18-metrinen syvänne, järven kaakkoisosan muodostava Lopotinlahti on matala.
Uskaljärven saariluku on neljä. Saarista kaksi on alle aarin laajuisia luotoja. Järven keskiosassa sijaitsee Makosaari ja eteläosassa Karhusaari. Uskaljärven saarten yhteispinta-ala on noin 66 aaria.
Uskaljärven rannoilla on melko paljon haja-asutusta. Järveä reunustavat vaarat (Kokonvaara, Akanvaara, Viisarvaara) kohoavat useita kymmeniä metrejä järvenpintaa korkeammalle. Uskaljärvi laskee järven eteläkolkasta alkavaa Uskaljärvenpuroa etelään Viesimonjokeen, joka laskee itään Jänisjokeen.
Uskaljärven vesitilavuus on 12 411 000 kuutiometriä.
Uskaljärvi (01.067.1.001) kuuluu Uskaljärvenpuron valuma-alueeseen (01.067), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Jänisjoen vesistöalueella (01). Toinen jakovaihe on Viesimonjoen valuma-alue (01.06). Uskaljärvenpuron valuma-alueeseen kuuluu Uskaljärven lisäksi runsaan hehtaarin laajuinen Purolanlampi.
Viemenenjärvi

Viemenenjärvi on Salmenkylän viljelysmaiseman reunustama järvi Nurmeksen eteläosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,9 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 103 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Viemenenjärven pituus kaakosta luoteeseen on 5,4 kilometriä. Järven keskiosan leveimmät kohdat ovat noin 600 metriä, järven eteläiset ja pohjoiset osat ovat keskiosaa kapeampia. Lähes kolmasosa Viemenenjärvestä on enintään puolitoista metriä syvä. Noin seitsemäsosa on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvä alue ei ole yhtenäinen, vaan järven pohja kumpuilee. Syvin kohta, 19 metriä, sijaitsee järven eteläosassa.
Viemenenjärven laajin saari on altaan keskivaiheilla sijaitseva noin kaksihehtaarinen Suurisaari. Sen pohjoispuolella sijaitsee Pienisaari. Saaret on mökitetty. Järven luoteisosan matalan Levälahden alueella sijaitsee Pajuluoto.
Viemenenjärven rannoilla on sekä pelto- että metsämaata. Järven lounaispuolella kohoavan Suomalanvaaran laki on noin 50 metriä järven pintaa ylempänä. Pielisen luoteiset rannat sijaitsevat noin kaksi kilometriä Viemenenjärveltä itään. Viemenenjärven molemmin puolin kulkee maantie.
Viemenenjärveen laskee Verkkopuro lounaasta Verkkojärveltä (144,6 metriä mpy) ja Vehkapuro lännestä Vehkasuolta. Viemenenjärvi kääntyy alavirtaan pohjoisrannalla, josta alkaa luoteeseen Iso Hiisjärvi - Pieni Hiisjärveen (108,1 metriä mpy) virtaava Viemenenjoki. Hiisjärveltä alkaa itään virtaava Hiisjoki, joka päätyy Pielisen (93,7 metriä mpy) luoteiskolkkaan.
Viemenenjärven vesitilavuus on 9 623 000 kuutiometriä. Yli kuudesosa järven vedestä on vähintään kymmenen metrin syvyydessä.
Viemenenjärvi (04.416.1.004) kuuluu Hiisjoen valuma-alueeseen (04.416), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pielisen alue (04.41) ja ensimmäinen jakovaihe on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Hiisjoen valuma-alueella on 28 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Viemenenjärvi on laajin. Yöttäjä on toiseksi laajin ja Verkkojärvi kolmanneksi laajin.
Joseph Alessi

Joseph Alessi (s. 20. syyskuuta 1959 Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen pasunisti.
Alessi aloitti musiikkiopintonsa Kaliforniassa isänsä Joseph Alessi vanhemman johdolla high school -aikoinaan. Hän toimi solistina San Franciscon sinfoniaorkesterissa ennen opintojensa jatkamista Curtis Institute of Musicissa. Hän oli myös neljän kauden ajan toisena pasunistina Philadelphian orkesterissa ja yhden kauden ajan ensipasunistina Montrealin sinfoniaorkesterissa. Vuonna 1985 Alessi sai nimityksen New Yorkin filharmonikkojen ensipasunistiksi. Hän on soittanut myös vierailevana ensipasunistina Lontoon sinfoniaorkesterissa ja vieraillut lukuisten muiden sinfoniaorkestereiden solistina eri maissa.
Huhtikuussa 1990 Alessi teki solistisen debyyttinsä New Yorkin filharmonikkojen kanssa Paul Crestonin teoksen "Fantasy for Trombone" esityksessä. Vuonna 1992 hän kantaesitti Christopher Rousen Pulitzer-palkitun pasuunakonserton New Yorkin filharmonikkojen kanssa. Teos oli tilattu orkesterin 150-vuotisjuhlia varten, ja orkesterin omalla levy-yhtiöllä (New York Philharmonic Special Editions) julkaistiin live-esityksestä tehty levytys. Helmikuussa 2007 Alessi oli solistina Melinda Wagnerin pasuunakonserton kantaesityksessä, jonka johti Lorin Maazel. Bramwell Tovey sävelsi Alessia varten teoksen "The Lincoln Tunnel Cabaret for Trombone and Orchestra", jonka hän esitti New Yorkin filharmonikkojen solistina heinäkuussa 2013 Summertime Classics - ja Bravo! Vail -tapahtumissa säveltäjän itsensä johdolla. Kesäkuussa 2016 Alessi kantaesitti William Bolmcoin pasuunakonserton, jota New Yorkin filharmonikot olivat olleet mukana tilaamassa; esityksen johti Alan Gilbert.
Alessi on ollut aktiivinen myös resitalistina ja kamarimuusikkona. Hän on osallistunut useisiin festivaaleihin, joihin ovat kuuluneet Cabrillon nykymusiikkifestivaali ja Lieksan vaskiviikko. Vuonna 1997 Alessi oli mukana Feldkirchin Kansainvälisessä pasuunafestivaalissa. Lillessä hän esiintyi Kansainvälisessä vaskisoitintapaamisessa. Alessi on kiertänyt Eurooppaa laajasti resitalistina ja opetustehtävien merkeissä.
Alessi on soittanut monien johtavien puhallinorkesterien solistina. Näihin ovat kuuluneet West Point Band, United States Army Band ja United States Marine Band. Alessi on myös levyttänyt Canadian Brassin kanssa. Hän oli Summit Brass -kokoonpanon perustajajäsen Arizonan Tempen Rafael Méndez Brass Institutessa. Alessi aloitti opettamisen Juilliard Schoolin henkilökunnan jäsenenä vuonna 1986 ja alkoi opettaa myös sen korkeakouluopintoihin valmentavalla laitoksella vuonna 2007. Alessi on tehnyt monia levytyksiä muiden muassa Naxokselle ja Summit Recordsille. Bridge Recordsille George Crumbin "Star-Child"-teoksesta tehty äänitys, jolla Alessi soittaa, sai Grammy-palkinnon. 
Alessi sai vuonna 2002 International Trombone Associationin palkinnon ansioistaan pasuunansoiton ja pasuunamusiikin parissa.
Ylikylänjärvi

Ylikylänjärvi on kulttuurimaiseman ympäröimä järvi Ylikylässä Nurmeksen keskiosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 120 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Ylikylänjärvi koostuu varsinaisesta Ylikylänjärvestä ja sen itäpuolisesta Roukkajanjärvestä, jonka luoteisosan muodostaa Talvilahti. Ylikylänjärveä ja Roukkajanjärveä yhdistää noin 50 metriä leveä Niemisalmi. Ylikylän viljelysmaisema sijaitsee suurelta osin järvenosia erottavalla niemimaalla. Noin kymmenesosa Ylikylänjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue sijaitsee Roukkajanjärvellä.
Ylikylänjärven länsiosassa sijaitsee noin kymmenen aarin laajuinen Papinsilmä, jota ympäröi matala vesialue. Roukkajanjärven pääaltaan ja Talvilahden välissä sijaitsee noin viisihehtaarinen Aaronsaari, joka on piirretty karttaan niemimaana. Järvikokonaisuuden länsipuolella kohoavan Kurkivaaran laki on noin 200 metriä merenpinnan yläpuolella.
Ylikylänjärveen virtaa Saramojoki koillisesta. Vedet laskevat Ylikylänjärvestä Hirvikoskea etelään Ylikylänjokeen, joka laskee Lautiaiseen. Lautiainen on osa Pielistä (93,7 metriä mpy). Talvilahteen virtaa Sulkusalmi pohjoisesta Sulkujärveltä (95,0 metriä mpy).
Ylikylänjärven vesitilavuus on 4 216 000 kuutiometriä.
Ylikylänjärvi (04.471.1.001) kuuluu Ylikylän alueeseen (04.471), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Saramojoen valuma-alue (04.47) ja ensimmäinen jakovaihe on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Ylikylänjärvi on laajin Ylikylän alueen seitsemästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Kuusi muuta ovat Lehmilampi, Sulkujärvi, Peräjärvi, Kolmisoppi, Hoikanlampi ja Kuikkalampi.
My Love, My Life

My Love, My Life on ruotsalaisen Abba-yhtyeen musiikkikappale vuodelta 1976. Se on hidastempoinen rakkauslaulu, jonka sävelsivät ja sanoittivat Benny Andersson, Björn Ulvaeus ja Stig Anderson. Päävokalistina on Agnetha Fältskog.
"My Love, My Life" -kappaleen levyttäminen aloitettiin 20. elokuuta 1976 Metronome Studiolla, sen työnimenä oli "Monsieur, Monsieur". Ensimmäinen julkaisu oli "Arrival"-studioalbumilla lokakuussa 1976.
"My Love, My Life" on versioitu useaan otteeseen: Hazell Dean levytti sen 1996, siitä on tehty instrumentaaliversio "Tiden kommer, tiden går" ja Agneta Jönsson levytti ruotsinkielisen version "Mitt liv mit tid" 1986. Kappale on mukana musikaalielokuvassa "" (2018).
Stadtlohn

Stadtlohn on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Stadtlohnin tekstiiliteollisuuden perinteet ovat pitkät.
Maantiede.
Stadtlohn sijaitsee Westfalenin alangolla Nordrhein-Westfalenin luoteisosassa noin 85 kilometriä Düsseldorfista pohjoiseen, 50 kilometriä Münsteristä länteen ja 145 kilometriä Amsterdamista kaakkoon. Etäisyys Hampurista on noin 270 kilometriä lounaaseen, maanteitse noin 340 kilometriä. Kaupungin halki virtaa Berkel, joka on IJsselin 115-kilometrinen sivujoki.
Nykyinen Stadtlohn alkoi hahmottua 1964, jolloin maalaiskunnista Almsick, Estern-Büren, Hengeler-Wendfeld, Hundewick ja Wessendorf muodostettiin Kirchspiel Stadtlohn, joka liitettiin Stadtlohnin kaupunkiin 1969.
Historia.
Stadtlohn mainitaan asiakirjassa ensi kerran elokuussa 1389 muodossa Stadloen. Alueen historia asuttuna paikkana on paljon vanhempi, Karolingit olivat perustaneet sinne Hünenburg-linnavuoren 770-luvulla. Stadtlohn tuhoutui lähes tyystin vuoden 1611 kaupunginpalossa. Se ei myöskään säästynyt 1500- ja 1600-lukujen sotilaallisilta vastakkainasetteluilta: paikkakunnalla käytiin elokuussa 1623 tuhansia kuolonuhreja vaatinut Stadtlohnin taistelu. Kuusi vuotta myöhemmin kaupunkia pienennettiin erottamalla Butenstadt omaksi alueekseen. Stadtlohniin rakennettiin 1690-luvulla Hilgenbergkapelle (Hilgenbergin kappeli), joka oli seuraavana vuosisatana pyhiinvaellusten kohde. Stadtlohnissa pitkään harjoitetut keramiikan valmistus ja pellavankudonta muuttuivat 1800-luvulla teolliseksi toiminnaksi. Stadtlohn tuhottiin lähes kokonaan maaliskuun 1945 ilmapommituksissa, ja se rakennettiin sodan jälkeen uudelleen. Lisäksi kaupungin teollinen rakenne monipuolistui. Uusi raatihuone valmistui 1953.
Stadtlohnin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa Hilgenbergkapelle ja St. Carl Borromäus -kirkko.
Talous ja liikenne.
Stadtlohnissa harjoitetaan muun muassa tekstiiliteollisuutta, maatalouskoneiden ja ajoneuvojen valmistusta sekä metalliteollisuutta. Kaupungin länsipuolitse kulkee Bundesstraße 70 ja itäpuolitse moottoritie BAB 31. Kaupungin alueella kulkee pyörätie Europaradweg R1. Stadtlohnin ja sen luoteispuolella sijaitsevan Vredenin rajalla sijaitsee lentopaikka Flugplatz Stadtlohn-Vreden.
La Palma (Panama)

La Palma on pieni kaupunki Panaman itäosissa. Kaupunki sijaitsee Tuira-joen estuaarin rannalla lähellä San Miguelin lahtea. La Palma on alueen keskus, joskin sen lähialueet ovat laajalti harvaan asuttuja. La Palman väkiluku vuonna 2010 oli noin 4200 henkilöä.
Alueella kasvatetaan maissia ja riisiä sekä pidetään kotieläimiä. Lisäksi alueella on jonkin verran sahateollisuutta. Turismilla on pienehkö merkitys alueen elinkeinoelämässä.
La Palman kaupungista ei ole moottoritieyhteyttä keskiseen tai läntiseen Panamaan, mutta kaupungissa on pieni lentokenttä.
Helfaut

Helfaut on kunta Pohjois-Ranskassa Pas-de-Calais'n departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 7 kilometriä Saint-Omerin kaupungista etelään.
Historia.
Helfautin tasanko on ollut usean sotatoimen näyttämönä. 1. vuosisadalla eKr. roomalaiset legioonat taistelivat siellä morineja vastaan. Vuonna 275 Pohjois-Gallian ensimmäinen kirkko rakennettiin Helfautiin. Ensimmäisen kerran Helfaut esiintyy kartalla 700-luvulla nimellä Heleerfelt, joka tarkoittaa "pyhää kenttää". 1300-luvulla alueelle hyökkäsivät englantilaiset joukot, ja 1500-luvulla flaamit sekä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija Kaarle V. 1600-luvulla rutto tappoi lähes kaikki asukkaat. 10. elokuuta 1678 Nijmegenin sopimuksella Ludvig XIV liitti Audomaroisin ja samalla Helfautin Ranskan kuningaskuntaan.
1700-luvun lopulla Helfautin tasangolle perustettiin 2500 sotilaan leirin, ja vuonna 1804 palattuaan Boulogne-sur-Meristä Napoleon I osallistui sotilasharjoituksiin Helfautin leirillä. Vuonna 1815, keisarikunnan kaatumisen jälkeen, englantilaiset ja skotlantilaiset joukot miehittivät leirin. Ranskalaiset ottivat sen haltuunsa taas vuonna 1825. Leirille osallistuivat muiden muassa vuonna 1826 Ranskan kuningas Kaarle X ja Orléansin herttua Ferdinand Filip, vuonna 1853 Napoleon III ja keisarinna Eugénie ja vuonna 1874 Ranskan marsalkka Patrice de Mac-Mahon.
Toisen maailmansodan aikana Organisation Todt rakensi syksystä 1943 lähtien Hitlerin käskystä bunkkeria Helfauttiin, josta oli tarkoitus laukaista V2-ohjuksia Lontooseen. Bunkkeri tunnetaan nimellä La Coupole. Bunkkerissa on satoja metrejä maanalaisia käytäviä. Bunkkerin päällä on laukaisun valmisteluhuonetta peittävä kupoli, joka on 55 000 tonnia painava teräsbetoninen puolipallo, ja jonka halkaisija on 77 metriä ja paksuus 5,5 metriä. Bunkkeri ei ollut koskaan toiminnassa, sillä liittoutuneiden pommitukset ja Normandian maihinnousu haittasivat sen toimintaa. Bunkkeri kunnostettiin vuonna 1997 "Centre d’Histoire et de Mémoire" -historiakeskukseksi.
Hartly

Hartly on kunta ("town") Yhdysvalloissa Delawaren osavaltiossa. Sen väkiluku oli 73 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Kentin piirikunnassa. Hartly on väkiluvultaan ja pinta-alaltaan Delawaren osavaltion pienin kunta.
Väestö.
Vuonna 2020 Hartlyn 73 asukkaasta valkoisia oli 69,9 %, mustia 8,2 %, alkuperäisasukkaita 2,7 % ja aasialaisia 1,4 %.
Monin kieli

Moni on paniaijärvien kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Papualla, Indonesiassa. Kielen katsotaan olevan elinvoimainen ja sen lähimpiä sukulaiskieliä ovat mm. ekari ja wolani.
Sami Makkonen

Sami Makkonen (s. 1975 Savonlinna) on suomalainen sarjakuvataiteilija.
Makkonen on opiskellut Savonlinnan Taidelukiossa ja Tarton yliopistossa, josta hän valmistui kuvataiteilijaksi pääaineenaan taidemaalaus vuonna 2003.
Makkonen voitti Sarjis-kilpailun vuonna 2007 sarjallaan "Pelastus ja anteeksianto". Hän on kuvittanut yhdysvaltalaiskustantajien sarjakuvia vuodesta 2008 alkaen.
Rihmasto

Rihmasto (engl. rhizome) on jälkistrukturalistinen käsite, joka kuvaa epälineaarista verkostoa, joka kytkee "jonkin pisteen johonkin toiseen pisteeseen". Käsite esiintyy Gilles Deleuzen ja Felix Guattarin kirjassa "A Thousand Plateaus" viittaamassa verkostoihin, jotka luovat yhteyksiä merkkien ketjuissa, vallan rakenteissa sekä taiteiden, tieteiden ja sosiaalisten kamppailujen tilanteissa ilman ilmeistä järjestystä tai koherenssia. Rihmasto on moninaisuuksien rakenne, joka ei muistuta puurakennetta. Sen sijaan siinä on hilan kaltaisia rakenteita.
Rihmastolla on samankaltaisuutta hypertekstin kanssa siinä mielessä kuin eräät kirjallisuudentutkijat ovat jälkimmäistä tarkastelleet (esim. "Hypertekstillä ei ole siis perinteisessä mielessä vakaita rakenteita"). Deleuzelle rihmasto on hänen "Difference and Repetition" -teoksessa esittämänsä "ajatuskuvan" (image of thought) käsitteen laajennus.
Rihmasto tiedon muotona ja yhteiskuntamallina.
Deleuze ja Guattari käyttävät termejä "rhizome" ja "rhizomatic" (kreikan sanasta ῥίζωμα, juuristo) kuvaamaan teoriaa ja tutkimusalaa, joka mahdollistaa moninaiset, ei-hierarkkiset tulo- ja lähtöpisteet tiedon esittämisessä ja tulkinnassa. Teoksessa "Thousand Plateaus" he asettavat (sieni)rihmaston vastakkain hierarkkisen, puun kaltaisen käsiterakenteen kanssa, joka perustuu dualistisiin (binaarisiin) kategorioihin ja valintoihin. Rihmasto toimii monitasoisesti ja lajirajoja ylittäen, kun taas puurakenne toimii pystysuorien ja lineaaristen kytkentöjen varassa. Rihmaston käsite liittyy biologiseen mutualismin (mutualism) käsitteeseen, jossa kaksi lajia toimii yhdessä muodostaen moninaisuutta (ykseyttä, joka on itsessään moninainen). Hybridit ja geenien horisontaaliset siirtymät ovat rihmastomaisia (rhizomatic) tässä mielessä.
Rihmasto esittää historian ja kulttuurin narratiivin sijasta karttana tai laajana keskinäisten vaikutusten kenttänä, jolla ei ole tiettyä alkuperää tai syntyä, sillä
rihmastolla ei ole alkua eikä loppua, vaan se on aina keskellä ja välissä. Rihmaston tasottainen liike vastustaa kronologioita ja järjestyksiä. Sen sijaan
se suosii kasvun ja edistymisen nomadista järjestelmää.
Rihmastossa "kulttuuri leviää kuin veden pinnassa käytössä olevassa tilassa tai valuen alaspäin kohti uusia tiloja säröjen ja kuilujen kautta ja kuluttaa niihin tiensä.
Pinta voi katkeilla ja liikkua, mutta nämä häiriöt ievät jätä jälkiä, samalla tavoin kuin vedellä on voimaa etsiä tietään tasapainotilaa kohti ja luoda siten sileää pintaa".
Rihmastoon liittyviä periaatteita.
Deleuze ja Guatteri hahmottelevat Thousand Plateaus -teoksen esittelyssään rihmaston käsitettä seuraavasti:
Åman

Åman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ehdokasturnaus 2022

Ehdokasturnaus 2022 () oli kahdeksan huippupelaajan shakkiturnaus, jonka voittaja etenee vuoden 2023 MM-otteluun hallitsevan maailmanmestarin Magnus Carlsenin haastajaksi. Ehdokasturnaus järjestettiin Espanjan pääkaupungissa Madridissa 16. kesäkuuta – 5. heinäkuuta 2022. Turnauksessa kukin pelaaja pelasi jokaista muuta pelaajaa vastaan kahdesti, kerran valkeilla ja kerran mustilla nappuloilla.
Ehdokasturnauksessa pelasivat Ding Liren (2806), Alireza Firouzja (2793), Fabiano Caruana (2783), Jan Nepomnjaštši (2766), Richárd Rapport (2764), Hikaru Nakamura (2760), Teymur Rəcəbov (2753) ja Jan-Krzysztof Duda (2750). Turnauksen voitti toista kertaa peräkkäin Nepomnjaštši kaikkien aikojen ennätyspisteillä 9,5/14.
Hallitseva maailmanmestari Carlsen sanoi jo huhtikuussa ennen ehdokasturnausta, ettei todennäköisesti puolusta mestaruuttaan vuonna 2023 ehdokasturnauksen voittajaa vastaan. Heinäkuussa hän vahvisti päätöksensä motivaatiopulaan vedoten. Näin ollen MM-ottelu pelataan Nepomnjaštšin ja toiseksi sijoittuneen Ding Lirenin välillä.
Pelaajat.
Ehdokasturnauksen kahdeksan pelaajaa olivat:
Venäläinen Sergei Karjakin saavutti paikan ehdokasturnauksessa sijoituttuaan toiseksi shakin maailmancupissa 2021, mutta maaliskuussa 2022 Maailman shakkiliitto FIDE langetti Karjakinille kuuden kuukauden kilpailukiellon hänen kannatettuaan julkisesti Venäjän hyökkäystä Ukrainaan. Sääntöjen mukaan Karjakinin tilalle ehdokasturnaukseen pääsi toukokuun maailmanlistan ylin pelaaja, joka oli pelannut vähintään 30 pisteytettyä turnauspeliä viimeisen vuoden aikana. Huhtikuun maailmanlistan kolmannella sijalla heti Carlsenin ja Firouzjan jälkeen oli kiinalainen Ding Liren vahvuusluvulla 2799, mutta hän oli pelannut viimeisen vuoden aikana vain neljä peliä. Ding kuitenkin sai tarvittavan määrän pelejä kasaan Kiinan shakkiliiton järjestettyä hänelle toukokuussa kolme turnausta, joissa hän pelasi yhteensä 28 peliä ja nousi maailmanlistalla Firouzjan ohi.
Tuira (joki)

Tuira tai Tuyra () on joki Panaman itäosissa. Se on kokonaisuudessaan noin 170 km pitkä, mutta purjehduskelpoinen noin 120 km sen suulta lähtien.
Tuira saa alkunsa Dariénin maakunnan ylänköalueilta. Joki virtaa aluksi etelään tai kaakkoon, kääntyy sitten pohjoiseen ja länteen ohittaen El Real de Santa Marían pikkukaupungin. Siellä jokeen yhtyy Chucunaque-joki, minkä jälkeen joki virtaa pohjoiseen La Palman kaupungin ohi San Miguelin lahteen, joka on osa Tyyntämerta.
Tuiran valuma-alue on pääasiassa trooppista sademetsää, jonka vuotuinen sadanta on yli 2000 mm ja jossa ei ole varsinaista kuivaa kautta. Joen valuma-alueena oleva sademetsä on chocó-intiaanien kotiseutua.
Jääkiekon I-divisioonan kausi 1987–1988

Jääkiekon I-divisioona 1987–1988 oli Suomen toiseksi korkeimman Jääkiekon I-divisioonan 14. kausi. HPK Hämeenlinna ja SaiPa Lappeenranta nousivat suoraan SM-liigaan. Lahden Kiekko-Reipas selviytyi Liigakarsintoihin Kouvolan KooKoota vastaan, jossa lopulta epäonnistui. VaKi Vantaa putosi kolmanteen divisioonaan.
Liigakarsinta.
Liigakarsintaottelut pelattiin paras viidestä järjestelmällä. SM-liigan 10. Kouvolan KooKoo sai vastaansa I-divisioonassa kolmanneksi sijoittuneen Lahden Kiekkoreippaan.
I-divisioonakarsinta.
Koo-Vee, Kiekko-Espoo ja Peliitat nousivat I-divisioonaan. VaKi putosi II-divisioonaan. 
Lähteet.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Diego Ramírezin saaret

Diego Ramírezin saaret () ovat Chilelle kuuluva subantarktinen saariryhmä eteläisellä Tyynellämerellä Etelä-Amerikan eteläpuolella. Saaret sijaitsevat noin 60 merimailia lounaaseen Kap Hornin saaristosta ja noin 430 merimailia luoteeseen Antarktiksen niemimaasta. Diego Ramírezin saaret ovat Etelä-Amerikan laatan kaikkein eteläisin maa-alue.
Eurooppalaiset löysivät Diego Ramírezin saaret 1600-luvulla. Saarilla oli pysyvää asutusta 1900-luvun puoleenväliin asti, jolloin Chilen laivasto rakensi majakan Gonzalon saarelle. Nykyisin alue on Diego Ramírezin – Drakensalmen mereistä kansallispuistoa.
Saariston kahdella suurimmalla saarella, Gonzalolla ja Bartolomélla, on raportoitu kasvavan kahdeksan putkilokasvilajia: "Callitriche antarctica", "Cardamine glacialis", "Colobanthus quitensis", "Cotula scariosa", "Crassula moschata", "Plantago barbata", "Poa flabellata" ja "Ranunculus biternatus". Saarten rinteiden valtalajina on "Poa flabellata" -heinälaji, kun taas tasaisilla paikoilla kasvaa tiiviisti "Colobanthus quitensis" ja "Plantago barbata" -lajeja. Puuvartisia kasveja saarilla ei kasva lainkaan, eikä vierasperäisiä kasvilajejakaan ole havaittu. Kasvistoltaan saaret muistuttavat muita subantarktisia saaria, kuten Etelä-Georgiaa, sekä erityisesti Kap Hornin saaristoa. Erilaisia sammalia on Gonzalon saarelta havaittu 14 lajia, joista kahdeksan on maksasammalia ja kuusi lehtisammalia.
Diego Ramírezin saaret ovat yksi kahdeksasta sekä kaikkein eteläisin harmaapääalbatrossin tunnetuista pesimisalueista maailmassa.
Užokin arkkienkeli Mikaelin kirkko

Užokin arkkienkeli Mikaelin kirkko () on Užokissa Užhorodin piirissä Taka-Karpatian alueella Ukrainassa sijaitseva vuonna 1745 rakennettu puukirkko, joka yhdessä muiden vastaavien Ukrainassa ja Puolassa sijaitsevien kirkkojen kanssa kuuluu UNESCOn maailmanperintöluetteloon yhteisnimellä Puolan ja Ukrainan Karpaattien puiset tserkvat.
Historia.
Arkkienkeli Mikaelille omistetun kirkon rakensivat mestari Pavel Toniv läheisestä Bitljan kylästä sekä mestari Ivan Tsyhanyn Tyh’yin kylästä. Kirkko valmistui 11. kesäkuuta 1745. Kerrotaan, että kylän kirkko olisi aiemmin sijainnut vuorenrinteellä, mutta vanhusten oli vaikea kävellä sinne ja siksi kirkko siirtyi alemmas lähelle tietä. Vuonna 1751 piispanvierailun yhteydessä mainitaan Užokin uudesta kirkosta, jolla oli kaksi kelloa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Itävalta-Unkarin hallinto takavarikoi kirkonkellot sotilaallisiin tarkoituksiin. Vuonna 1927 lähelle kirkkoa rakennettiin kaksikerroksinen kellotorni.
Vuonna 2013 kirkko lisättiin yhdessä muiden samankaltaisten kanssa UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Arkkitehtuuri.
Kirkko on yksi noin 50 Boiko-tyyliä edustavasta puukirkosta, jotka sijaitsevat Ukrainassa Lvivin ja Ivano-Frankivskin alueilla sekä Puolassa. Kirkolla on kolme tornia, hallitseva keskuskupoli, pieni kupoli alttarin päällä sekä pieni suorakaiteen muotoinen torni kirkon länsiosan yläpuolella. Tässä se on jossain määrin omintakeinen verrattuna edellä mainittujen alueiden vastaaviin kirkkoihin.
Adolf Noreen

Adolf Gotthard Noreen (13. maaliskuuta 1854 Östra Ämtervik, Värmlanti, Ruotsi – 13. kesäkuuta 1925 Uppsala, Ruotsi) oli ruotsalainen kielitieteilijä, Uppsalan yliopiston professori 1887–1919 sekä Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1919 alkaen ja kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1917.
Noreen opiskeli Leipzigissa vuonna 1879. Hän tutustui siellä liettuan kieleen tunnetun slaavilaisuuden tutkijan August Leskienin johdolla, ja sai kielitieteellisen innostuksen, joka johti hänet huomattavaan tiedeuraansa.
Noreen tutki enimmäkseen ruotsia ja sen sukulaiskieliä. Hänen pääteoksenaan pidetään laajaa nykyruotsin kielioppia "Vårt Språk" alkaen 1903, johon hän ehti laatia useita niteitä, mutta joka jäi keskeneräiseksi. Teoksessa hän pyrki eroon kaavamaisista klassisista kieliopillisista kaavoista. Hänen kielioppinsa jakoperusteena olivat äänneoppi eli fonologia, muoto-oppi eli morfologia ja merkitysoppi eli semologia, jossa hän tutki ”semeemejä” kuten esimerkiksi sanojen etu- ja jälkiliitteitä, päätteitä ja sanayhtymätyyppejä. Hän julkaisi myös saksaksi useita teoksia, muun muassa "Altswedische Grammatik" ilmestyi vuonna 1904.
Maranormaali ilmiö

Maranormaali ilmiö on Mara Ballsin kolmas, 10. kesäkuuta 2022 julkaistu studioalbumi.
Mount Abu

Mount Abu () tai yksinkertaisemmin vain Abu on kaupunki Intia Rajasthanin lounaisosassa. Mount Abu on paitsi kaupunki, mutta myös vuori. Historiallisesti seutu tunnettiin Dilwara-nimisestä jainalaisesta temppelialueesta. Nykyinen kaupunki sai alkunsa Hill Stationina eli lomakohteena brittiläisen Intian kaudella.
Maantiede.
Mount Abu sijaitsee Intian Rajasthanin osavaltion lounaisosassa Sirohin piirikunnassa. Mount Abu on paitsi paikalla oleva kaupunki, mutta myös Aravallivuorista erillään sijaitseva massiivi (vuori). Mount Abun korkein huippu Guru on 1 722 metrin korkeudella merenpinnasta. Itse kaupunki levittäytyy vuorella suurin piirtein huipun korkeudella. Kaupungin vieressä on pieni pyhänä pidetty Nakki-jävi.
Ilmasto alueella on välimerellinen. Seutu on tunnettu linnustostaan.
Historia.
Mount Abu tunnetaan etenkin jainalaisista temppeleistä noin 2 kilometriä Nakkijärvestä. Dilwara-nimiseen temppelikompleksiin kuuluu viisi temppeliä, joista tunnetuimmat ovat 1000–12000 luvuilla rakennetut Vimala ja Tejahpala. Nykyinen Rajasthan ja Gujarat olivat historiallisesti jainalaisten tärkeää tukialuetta Intiassa ja Dilawara on jainalaisten yksi arvostetuimmista pyhiinvaelluskohteista. Nakki-järveen liitetyn tarinan mukaan kuolettavasti sairaat matkustivat sille hukuttautumaan, jotta he pääsisivät välittömästi taivaaseen.
Nykyinen Mount Abun kaupunki sai alkunsa brittiläisenä "Hill Stationina". Hill Stationit olivat lomakohteita, joita rakennettiin tyypillisesti vuoristoseuduille niiden leudomman ilmaston takia. Samaan aikaan Mount Abu oli Intian brittihallinnon alaisen Rajputanan (Rajputana Agency) hallinnollinen keskus. Mount Abu on edelleen suosittu matkailukohde ja kaupungissa on esimerkiksi useita hotelleja.
Väestö.
Mount Abun väkiluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 22 943. Asukkaista 89,31 % oli hinduja, 7,69 % muslimeja, 1,45 % kristittyjä, 0,68 % jainalaisia ja 0,62 % sikhejä.
Lewes (Delaware)

Lewes on rantakaupunki Yhdysvalloissa Delawaren osavaltiossa. Sen väkiluku oli 3 303 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Sussexin piirikunnassa. Lewes tunnetaan Yhdysvaltojen ensimmäisen osavaltion ensimmäisenä asutuskeskuksena. Lewes perustetiin vuonna 1631, jolloin se tunnetiin nimellä Swanendael. Lewes sai kuntaoikeudet vuonna 1818.
Väestö.
Vuonna 2020 Lewesin 3 303 asukkaasta valkoisia oli 89,6 %, mustia 4,9 %, aasialaisia 0,7 % ja alkuperäisasukkaita 0,2 %. 3,7 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 3,0 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Rauhanomaisen rinnakkainelon oppi

Rauhanomainen rinnakkaiselo () oli Neuvostoliiton eri vaiheissa kylmän sodan aikana kehittämä ja ensisijaisesti marxilais-leninistisen ulkopolitiikan yhteydessä soveltama teoria, jonka myös Neuvostoliiton sosialistiset liittolaisvaltiot omaksuivat. Sen mukaan he voisivat elää rauhanomaisesti rinnakkain kapitalistisen blokin (eli Yhdysvaltojen liittoutuneiden valtioiden) kanssa. Tämä oli ristiriidassa sen käsityksen kanssa, että mukaan sosialismi ja kapitalismi olivat sovittamattomassa ristiriidassa ja että rauha niiden välillä on täysin kestämätön. Neuvostoliitto sovelsi rauhanomaisen rinnakkaiselon oppia läntisen maailman, erityisesti Nato-maiden, ja Varsovan liiton maiden välisiin suhteisiin.
Erimielisyys rauhanomaisen rinnakkaiselon mahdollisuudesta oli yksi syy Kiinan ja Neuvostoliiton välirikkoon 1950- ja 1960-luvuilla. 1960-luvulla ja 1970-luvun alussa Kiinan kansantasavalta perustajansa Mao Zedongin johdolla väitti, että kapitalistisia maita kohtaan tulisi säilyttää sotainen asenne, ja hylkäsi siksi aluksi rauhanomaisen rinnakkaiselon teorian olennaisesti marxilaisuuden vastaisena revisionismina.
Kuitenkin heidän vuonna 1972 tekemänsä päätös kauppasuhteen solmimisesta Yhdysvaltojen kanssa osoitti Kiinan varovasti itsekin omaksuvan teorian ja soveltavan sitä itsensä ja ei-sosialististen maiden välisiin suhteisiin. Siitä lähtien 1980-luvun alkuun ja kiinalaisia ​​piirteitä sisältävän sosialismin omaksumiseen saakka Kiina laajensi yhä enemmän omaa rauhanomaisen rinnakkaiselon käsitettään kattamaan kaikki kansat. Albanian johtaja Enver Hoxha, joka aikoinaan oli ollut Kiinan ainoa todellinen liittolainen, tuomitsi myös tämän ja kääntyi Kiinaa vastaan ​​Kiinan tiivistyneiden länsisuhteiden vuoksi, jota osoitti muun muassa presidentti Richard Nixonin vierailu Kiinassa vuonna 1972. Hoxhalaiset puolueet kiistävät yhä rauhanomaisen rinnakkaiselon mahdollisuuden.
Rauhanomaisesta rinnakkaiselosta, joka ulottui kaikkiin maihin ja yhteiskunnallisiin liikkeisiin, jotka olivat sidoksissa Neuvostoliiton kommunismin tulkintaan, tuli nopeasti myös monien yksittäisten kommunististen puolueiden toimintatapa, mikä rohkaisi monia, erityisesti kehittyneiden maiden edustajia, luopumaan pitkäaikaisista kommunistisista puolueistaan. Aikakauden tavoite kerätä tukea aseelliselle, kapinalliselle kommunistiselle vallankumoukselle vaihtui täysimääräisempään osallistumiseen vaalipropagandaan.
Emil Aarestrup

Emil Aarestrup (4. joulukuuta 1800 – 21. heinäkuuta 1856) oli tanskalainen runoilija. Hän toimi lääkärinä Laalandilla. Hän julkaisi elinaikanaan yhden runokokoelman 1837, mutta se ei saanut juuri huomiota. Kuolemansa jälkeen hän nousi Tanskan merkittävimpien runoilijoiden joukkoon. Hän kuvaa runoissaan erityisesti naisen kauneutta ja rakkauden nautintoa. Viisiosainen kootut teokset "Samlade skrifter" ilmestyi 1922–1925.
Suomennetut runot.
Teoksessa "Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 2: Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja" (WSOY 1930) on Lauri Viljasen suomentamat runot "Lumella" ja "Mietelmiä". Runo "Lumella" (Paa Sneen) on valittu Tanskan kulttuurikaanoniin.
Elvis (vuoden 2022 elokuva)

Elvis on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut australialais-yhdysvaltalainen elämäkerrallinen musikaali-draamaelokuva, jonka on ohjannut Baz Luhrmann. Elokuva kertoo laulaja ja näyttelijä Elvis Presleystä. Presleytä elokuvassa esittää Austin Butler. Muissa rooleissa ovat Tom Hanks, Olivia DeJonge, Helen Thomson, Richard Roxburgh, David Wenham, Kodi Smit-McPhee ja Luke Bracey.
"Elvis" sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 2022. Suomen ensi-iltansa se sai 29. kesäkuuta 2022. Elokuva oli taloudellinen menestys tuottaen 286 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti. Se sai myös positiivisia arvosteluja: erityisesti Butlerin roolisuoritusta, puvustusta, lavastusta, leikkausta ja musikaalinumeroita ylistettiin. Elokuva on ehdolla kahdeksaan Oscar-palkintoon vuoden 2023 gaalassa, mukaan lukien paras elokuva ja paras miespääosa (Butler). Butler palkittiin myös parhaan draamaelokuvan miespääosan Golden Globella.
Melissa Doi

Melissa Cándida Doi (1. syyskuuta 1969 New York, New York, Yhdysvallat – 11. syyskuuta 2001 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen finanssialalla työskennellyt nainen. 
Doi menehtyi syyskuun 11. päivän terroriteoissa. Doi tunnetaan hänen hätäpuhelustaan, jonka hän soitti etelätornin 83. kerroksesta. Hänen puhelunsa sai kansainvälistä huomiota. Nauhoitusta käytettiin Zacarias Moussaouin oikeudenkäynnissä.
Kuolema.
Doi työskenteli vuonna 2001 yhdysvaltalaisessa IQ Financial Systems -finanssiyhtiössä, jonka toimitilat sijaitsivat World Trade Centerin etelätornin 83. kerroksessa.
Doi oli World Trade Centerin terrori-iskujen tapahtuessa työpaikallaan. Kun United Airlinesin lento 175 osui etelätorniin, Doi jäi loukkuun viiden muun ihmisen kanssa. Hän soitti hätänumeroon kello 9.17, noin kymmenen minuuttia sen jälkeen, kun lentokone osui torniin. Doi kertoi puhelussa, että tornissa oli "todella kuuma" ja ettei hän pystynyt hengittämään. Hän sanoi myöhemmin hätäkeskuspäivystäjälle "Voitko pysyä linjalla kanssani? Tuntuu kuin kuolisin." Doi myös sanoi monta kertaa "Tulen kuolemaan". Doi kuuli jossain kohtaa ääniä ja koetti huutaa apua. 
Puhelun lopuilla Doi pyysi, että hänen äitinsä, Evelyn, lisättäisiin puheluun. Hätäkeskuspäivystäjä ei pystynyt tekemään tätä, joten Doi antoi hänelle äitinsä puhelinnumeron. Doi käski kertoa äidilleen, että hän "Rakastaa häntä ja hän on maailman paras äiti." Puhelusta on julkaistu vain 4 minuuttia. Koko puhelu kesti yli 24 minuuttia. Kun etelätorni romahti, Melissa kuoli. Hänen jäännöksensä löytyivät vasta vuonna 2004.
Yksityiselämä.
Melissa oli äitinsä ainoa lapsi. Hän opiskeli Northwestern-yliopistossa.
Mollie O’Callaghan

Mollie O’Callaghan (s. 2. huhtikuuta 2004) on australialainen uimari. Hän on voittanut olympiakultaa 200 metrin vapaauinnissa ja neljä kertaa viesteissä. Hän on voittanut yksitoista pitkän radan ja kolme lyhyen radan maailmanmestaruutta, ja pitkän radan mestaruuksista neljä on henkilökohtaisilta vapaauintimatkoilta.
O’Callaghan kilpaili vuonna 2019 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa ja saavutti hopeaa 4 × 100 metrin vapaauinnissa. Vuoteen 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän ui Australian naisten joukkueessa jokaisen kolmen viestikilpailun alkuerissä ja sai kaikissa mitalin vaikka ei uinutkaan enää loppukilpailuissa: kultaa 4 × 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauinnissa sekä pronssia 4 × 200 metrin vapaauinnissa. Budapestin MM-kilpailuissa 2022 O’Callaghan voitti kultaa 100 metrin vapaauinnissa, 4 × 100 metrin vapaauinnissa ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauinnissa sekä saavutti hopeaa 200 metrin vapaauinnissa, 4 × 200 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauinnissa. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän voitti kultaa 100 metrin vapaauinnissa, kaikissa kolmessa naisten viestissä ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Lisäksi hän sai hopeaa 50 metrin selkäuinnissa ja 200 metrin vapaauinnissa.
O'Callaghan saavutti Melbournen lyhyen radan MM-kilpailuissa 2022 kultaa 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä ja 4 × 50 metrin sekauintiviestissä, hopeaa 100 metrin selkäuinnissa, 4 × 50 metrin vapaauintiviestissä ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä pronssia 50 metrin selkäuinnissa. Fukuokan pitkän radan MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti kultaa 100 metrin vapaauinnissa ajalla 52,16, 200 metrin vapaauinnissa maailmanennätysajalla 1.52,85, naisten 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä sekä sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Lisäksi hän sai hopeaa naisten 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
O'Callaghan voitti Pariisin olympialaisissa 2024 kultaa 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.53,27 sekä naisten 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä. Lisäksi hän sai hopeaa naisten ja pronssia sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä oli neljäs 100 metrin vapaauinnissa. Singaporen pitkän radan MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti kultaa 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.53,48 sekä naisten 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä. Lisäksi hän sai hopeaa 100 metrin vapaauinnissa ja naisten 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Henrik Jakob Govinius

Henrik Jakob Govinius (9. syyskuuta 1753 Helsinki – 23. tammikuuta 1825 Helsinki) oli suomalainen kauppias ja liikemies, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen Suomen autonomian ajan alkuvaiheessa.
Goviniuksen vanhemmat olivat kauppias, pormestari Zacharias Govinius ja Elisabeta Catharina Fabritia ja puoliso vuodesta 1792 Johanna Elisabeth Burtz. Hän oli ensin harjoittelija isänsä liikkeessä 1770– ja 1780-luvuila ja sitten kauppakirjanpitäjä appensa kauppias Johan Burtzin liikkeessä, kunnes perusti oman kauppaliikkeen Helsinkiin vuonna 1788. Govinius oli myös muun muassa sokeritehtaan osakas Porvoossa ja omisti useita vesisahoja ja maatiloja. Puutavaraa Govinius vei Lyypekkiin. Hän toimi Helsingin uudelleenrakennuskomitean rahastonhoitajana vuosina 1811–1825, Helsingin marraskuun 1808 tulipalon jälkeen, jolloin myös hänen siellä omistamansa rakennukset tuhoutuivat. Uuden arkkitehti Pehr Granstedtin suunnitteleman talon Govinius rakennutti Helsinkiin 1815–1819, jossa toimi myöhemmin muun muassa Louis Kleinehin omistama hotelli. Kauppaneuvoksen arvonimen Govinius sai 1810.
Lonnie Donegan

Anthony James ”Lonnie” Donegan (29. huhtikuuta 1931 Glasgow, Skotlanti – 3. marraskuuta 2002 Market Deeping, Lincolnshire, Englanti) oli skotlantilainen laulaja, lauluntekijä ja muusikko. Donegan aloitti soittamisen ja laulamisen jo nuorena. Hänellä oli pitkä muusikkoura. Hänestä käytettiin kunnianimistystä "King of Skiffle". Donegan kuoli 3. marraskuuta 2002 71-vuotiaana sydänkohtaukseen.
Eräs Doneganin tunnetuimmista levytyksistä oli "Puttin' on the Style" (1957), jonka suomeksi levyttivät muiden muassa Lasse Liemola ja Hullujussi nimellä "Diivaillen." Suomennos on Lasse Liemolan käsialaa.
Lumbres

Lumbres on kunta Pohjois-Ranskassa Pas-de-Calais’n departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Aajoen varrella, noin 12 kilometriä Saint-Omerin kaupungista lounaaseen.
Lumbres tunnetaan mäkisistä maisemistaan ja liitukivilouhoksistaan. Kunta kehittyi, kun se sai rautatieyhteyden 1800-luvulla, jolloin sementtitehtaiden tuotteet saatiin paremmin markkinoille.
Mcdonaldisaatio

Mcdonaldisaatio on ilmiö, jossa yhteiskunta, sen instituutiot ja organisaatiot omaksuvat pikaruokaravintolan periaatteet. Näitä ominaisuuksia ovat tehokkuus, laskettavuus, ennustettavuus ja standardointi sekä hallinta. Käsitteen esitteli sosiologi George Ritzer kirjassaan "The McDonaldization of Society". Ritzerin mukaan nämä ominaisuudet ulottuu heijastusvaikutuksina sosiaalisen elämän kaikilla osa-alueilla. Ritzerin mukaan mcdonaldisaatiota edustavat esimerkiksi kauppakeskukset. Mcdonaldisoitumista on myös lehtien ja tv-ohjelmien juttu- ja ohjelmaformaatit. Mcdonaldisaation hyötyjä ovat esimerkiksi laskevat tuotteiden hinnat, tuotteiden ja palvelujen tasalaatuisisuus. Ilmiön kielteisiä vaikutuksia ovat yksilön valinnanmahdollisuuksien väheneminen, elämän rutinoituminen ja ihmisten alistuminen ennalta suunniteltuihin ratkaisuihin.
Keisarillisen Saksan armeija

Saksan keisarillinen armeija (virallisesti , ’Saksan armeija’) oli Saksan keisarikunnan asevoimat. Se perustettiin Preussin armeijan tilalle Saksan yhdistymisen jälkeen vuonna 1871. Armeija lopetettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja sitä seurasi Reichswehr.
Historia.
Ranskan ja Saksan sodan syttymisen jälkeen vuonna 1870 Baijeri, Württemberg ja Baden yhdistivät voimansa Preussin armeijan kanssa, ja Saksan valtakunnan julistamisen myötä vuonna 1871 muodostettiin yhteinen armeija. Ylin komentaja oli käytännössä Saksan keisari itse. Häntä auttoi Saksan sotakabinetti, ja hän kontrolloi eniten puolustusministeriötä ja kenraalin esikuntaa. Pääesikunnan päällikkö toimi myös keisarin henkilökohtaisena neuvonantajana puolustusasioissa. Baijeri kuitenkin säilytti oman puolustusministeriönsä ja sillä oli myös oma kenraali, joka kuitenkin teki läheistä yhteistyötä Saksan kanssa.
The Sick, the Dying... and the Dead!

The Sick, the Dying... and the Dead! on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtyeen Megadethin kuudestoista albumi, joka julkaistiin 2. syyskuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet "We’ll Be Back", "Night Stalkers", sekä "Soldier On!".
AS.37 Martel

AS.37 Martel (engl. lyh.: Missile, "Anti-Radiation, Television") on eurooppalainen, kahden eri asealan yrityksen yhteistyönä kehittämä ja valmistama ilmasta maahan -ohjus (engl. termi: "stand-off missile" tai "air-to-surface"). Se on samalla myös tutkaan hakeutuva ohjus eli "THO"-tyyppiä (engl. termi: "anti-radiation missile" taikka "ARM"). Tämän ohjustyypin suunnittelu aloitettiin vuonna 1964, käyttöön otto tapahtui 1972. Martel oli aktiivikäytössä ainakin vuonna 1984 Ranskassa sekä Britanniassa. Kehitystyöstä vastasivat sekä Matra että Hawker Siddeley.
Esimerkiksi samaan kehityskauteen sijoittuva SEPECAT Jaguar oli monitoimisena rynnäkkökoneena, soveltuva tätä ohjusasetta käyttämään. 0.9 Machin lentonopeuteen (1 045 km/h) yltävä Martel on alisooninen, ja sen omamassa on 550 kg. Taistelukärjen omamassa on 150 kg. Ohjuksen läpimitta on 0,40 m, siipiväli 1,20 m ja pituus 4,18 m. Martel käyttää passiivista tutkahakua. Tyypin aseesta kehitettiin myös AJ.168, joka TV-ohjattu eli videokameralla varustettu asetyyppi. Kantama kummallakin on 120 km. Britannia lienee päättänyt tämän tyypin ohjusaseen käytön vuonna 1994.
Chuandonginkoira

 
Chuandonginkoira () on kiinalainen koirarotu, joka on hyväksytty roduksi kansallisesti Kiinan kennelunionissa ("China Kennel Union", CKU). Sillä ei ole FCI:n tunnustusta, mutta sillä on kotimaansa lisäksi myös Hollannin Kennelliiton tunnustus virallisena rotuna.
Ulkonäkö.
Rotu on keskikokoinen ja suorakaiteen muotoinen, hieman korkeuttaan pidempi. Kallo ja kuono ovat keskenään yhtä pitkät. Kallo on korvien välistä tasainen ja otsapenger selvästi erottuva mutta kohtuullinen. Otsanahka on hieman löysä ja muodostaa kallon alueelle hienoja ryppyjä - joiden tulee kuitenkin olla maltilliset. Kuono on kauttaaltaan leveä aina tyvestä kärkeen asti. Kirsu on aina musta. Purenta on leikkaava. Silmät ovat melko suuret ja mantelinmuotoiset; väriltään pähkinänruskeat tai tummanruskeat. Korvat ovat keskikokoiset, pystyt, kolmionmuotoiset ja eteenpäin kallistuneet. Uroksilla ihanteellinen säkäkorkeus on 45-50 cm ja nartuilla 40-45 cm.
Karvapeite on lyhyt ja erittäin kova/karhea, mikä auttaa koiraa liikkumaan tiheiden pensastojen läpi. Väritys on aina punainen, jonka sävy vaihtelee vaaleasta tummaan. Pennuilla voi olla musta maski, mutta se haalistuu pois iän myötä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Chuandonginkoira on älykäs, kovaluonteinen, peloton ja tarkkavainuinen. Se on aktiivinen ja ketterä, ja sillä on erinomainen hyppäämiskyky.
Alkuperä.
Rodun alkuperä johtaa läntisen han-dynastian ajalle (202 eaa. - 8 jaa.). Vuonna 2000 arkeologit löysivät kyseisen aikakauden haudoista paljon keraamisia koirapatsaita, jotka muistuttivat nykyistä rotua. Osaa patsaista oli käytetty suojelemaan jalosukuisen perheen sielujen matkaa tuonpuoleiseen.
Chuandonginkoiraa käytettiin kotialueellaan Itä-Sichuanin vuoristoissa myös metsästykseen.
Työhousut

Työhousut eli keltaiset suojahousut ovat saaneet alkunsa jo 1900-luvulla. Työhousuja käytetään monilla eri aloilla, kuten rakennus-, logistiikka, teollisuus-, kiinteistöhuolto- ja maanrakennusaloilla.