Deinarkhos

Deinarkhos (, ; n. 361–292 eaa.) oli antiikin kreikkalainen logografi eli puheiden kirjoittaja, joka oli kotoisin Korintista ja toimi Ateenassa. Hänet luetaan yhdeksi kymmenestä attikalaisesta puhujasta, ja hän oli heistä viimeinen ja samalla vähäpätöisin.
Deinarkhoksen kukoistuskausi ajoittui Demetrios Faleronlaisen hallintokaudelle. Metoikkina hän ei voinut toimia itse puhujana, mutta hän kirjoitti puheita muille. Demetrioksen karkottamisen jälkeen Deinarkhos joutui makedonialaissympatioidensa vuoksi lähtemään maanpakoon. Myöhemmin hän pääsi palaamaan takaisin Ateenaan, jossa kuoli noin 70-vuotiaana ystävänsä ryöstämänä.
Elämä.
Deinarkhos syntyi Korintissa noin vuonna 361 eaa. Hänen isänsä nimi oli Sostratos tai, kuten "Suda" mainitsee, Sokrates. Vaikka hän oli syntynyt Korintissa, hän asui Ateenassa jo nuoruudestaan lähtien. Julkinen puhetaide oli tuolloin Ateenassa huipussaan, ja Deinarkhos omistautui sen opiskelulle suurella innolla, erityisesti Theofrastoksen johdolla, mutta hyötyi paljon myös yhteyksistään Demetrios Faleronlaiseen.
Koska Deinarkhos oli metoikki eli muukalainen, jolla ei ollut Ateenan kansalaisoikeuksia, hän ei saanut itse esiintyä puhujana suurissa kysymyksissä, jotka tuolloin jakoivat ateenalaista yleistä mielipidettä. Hän joutui siis tyytymään siihen, että kirjoitti logografina puheita muiden esitettäväksi. Hän näyttää aloittaneen tämän uran 26-vuotiaana, noin vuonna 336 eaa. Koska tuohon aikaan suurten attikalaisten puhujien sukupolvi alkoi hiipua, Deinarkhos saavutti pian huomattavaa mainetta ja suuren varallisuuden.
Deinarkhos kuului Fokionin ystäviin ja oli makedonialaismielisen puolueen kannattaja eli kannatti ystävällismielistä suhtautumista makedonialaisiin valloittajiin. Hän osallistui aktiivisesti kiistaan siitä, sallittaisiinko Harpaloksen — joka oli avoimesti hylännyt Aleksanteri Suuren asian — oleskella Ateenassa vai ei. Hänen toimintansa huippukausi sijoittuu vuosiin 317–307 eaa., jolloin Demetrios Faleronlainen johti Ateenan hallintoa. Kun Demetrios Poliorketes hyökkäsi Ateenaan vuonna 307 eaa. ja Demetrios Faleronlainen joutui pakenemaan, Deinarkhos, jonka poliittista toimintaa pidettiin epäilyttävänä ja joka halusi pelastaa omaisuutensa, pakeni Khalkiihin Euboian saarelle.
Vasta viisitoista vuotta myöhemmin, vuonna 292 eaa., Deinarkhos sai ystävänsä Theofrastoksen ponnistusten ansiosta luvan palata Ateenaan, missä hän vietti elämänsä viimeiset vuodet ja kuoli korkeassa iässä. Hänen elämänsä viimeinen tunnettu tapahtuma oli oikeusjuttu hänen petollista ystäväänsä Proksenosta vastaan, joka oli vienyt hänen omaisuutensa. Oikeusjutun lopputulosta ei kuitenkaan tunneta.
Tärkein lähde Deinarkhoksen elämää koskien on Dionysios Halikarnassoslaisen kirjoittama tutkielma, josta suurin osa Pseudo-Plutarkhoksen, Fotioksen, "Sudan" ja muiden säilyttämistä tiedoista on peräisin.
Teokset.
Deinarkhoksen kirjoittamien puheiden lukumäärä on epävarma, sillä Demetrios Magnesialainen laittoi hänen nimiinsä 160 puhetta, kun taas Pseudo-Plutarkhos ja Fotios mainitsevat vain 64 aitoa puhetta. Dionysios puolestaan oli sitä mieltä, että hänen aikanaan Deinarkhoksen nimiin luetuista 87 puheesta vain 60 olivat todella hänen kirjoittamiaan.
Deinarkhoksen puheista vain kolme on säilynyt meille kokonaisina, ja ne kaikki liittyvät Harpalosta koskevaan kysymykseen; puheet ovat:
Joskus on arveltu, että Demostheneen nimiin numerolla 58 laitettu puhe "Theokrinesta vastaan" (; "In Theocrinem") olisi todellisuudessa Deinarkhoksen kirjoittama ja noin vuodelta 325 eaa. Sittemmin se on kuitenkin ajoitettu noin vuoteen 340 eaa. eli liian varhaiseksi Deinarkhokselle.
Deinarkhoksen puheet sisältyivät useisiin varhaisiin attikalaisten puhujien kokoelmiin, joita julkaisivat muun muassa Aldus Manutius (1513), Henri Estienne eli Henricus Stephanus (1575), Jan Gruter (1619), Johann Jakob Reiske, Immanuel Bekker sekä Johann Heinrich Baiter ja Hermann Sauppe. Varhaisista erillislaitoksista mainittakoon C. E. A. Schmidtin julkaisema (Leipzig, 1826, 8vo.), joka sisältää valikoiman edeltäjiensä huomautuksia sekä joitakin hänen omiaan. C. Wurmin laati säilyneille puheille kommentaarin ("Commentarius in Dinarchi Orationes tres", Nürnberg, 1828, 8vo.). Deinarkhoksen kadonneiden puheiden otsikot ja katkelmat on koottu niin pitkälti kuin mahdollista J. A. Fabriciuksen ja vielä täydellisemmin Anton Westermannin teoksissa.
Arviointia.
Antiikin aikaiset kirjoittajat, kuten Dionysios, joka antaa tarkan arvion Deinarkhoksen puhetaidosta, ja erityisesti Hermogenes Tarsoslainen, puhuvat hänen puheistaan kiittäen. Oli kuitenkin myös niitä, jotka eivät arvostaneet häntä yhtä korkealle. Jotkut grammaatikot eivät halunneet lainkaan lukea häntä kymmenen attikalaisen puhujan kaanoniin, ja Dionysios mainitsee, että Kallimakhos ja pergamonlaiset grammaatikot kohtelivat häntä välinpitämättömästi. Kuitenkaan jotkut huomattavat grammaatikot, kuten Didymos Khalkenteros ja Heron Ateenalainen, eivät kaihtaneet kirjoittaa hänestä kommentaareja.
Säilyneet puheet mahdollistavat itsenäisen arvion Deinarkhoksen taidoista, ja niiden perusteella Dionysioksen arvio vaikuttaa pääosin oikealta. Deinarkhos ei ollut kekseliäs ajattelija, eikä ole helppo sanoa, oliko hänellä varsinaista puhujanlahjakkuutta. Hänen lahjattomuutensa johti siihen, että hän jäljitteli muita — kuten Lysiasta, Hypereidestä ja erityisesti Demosthenesta — mutta ei yltänyt esikuvansa tasolle missään suhteessa. Tämän vuoksi hän sai liikanimen ”maalainen Demosthenes” () tai ”ohrainen Demosthenes” (). Jopa hänen suurin ihailijansa Hermogenes ei kiellä sitä, että hänen tyylinsä oli karkeahko, mistä syystä hänen puheitaan verrattiin Aristogeitonin puheisiin. Vaikka ei voida kieltää, että Deinarkhos oli paras Demostheneen monista jäljittelijöistä, hän jää silti tälle selvästi toiseksi voiman ja energian, ilmaisun valinnan, keksinnön, selkeyden ja aiheen rakenteen osalta.