Bakkhylides

Bakkhylides (, ; n. 515–450 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen runoilija, joka oli kotoisin Keoksen saarelta. Hellenistisellä kaudella hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta.
Elämä.
Bakkhylides oli kotoisin Iuliin kaupungista Keoksen saarelta. Hän syntyi noin vuonna 515 eaa., vaikka joskus tämä on ajoitettu jo noin vuoteen 524 eaa. Bakkhylideen eno oli samasta paikasta kotoisin ollut Simonides, joka luettiin myös yhdeksän lyyrisen runoilijan joukkoon. Häneltä Bakkhylides oletettavasti sai lyyrikon koulutuksensa. Bakkhylideen isän nimeksi mainitaan eri lähteissä Medon, Meilon ja Meidylos. Hänen isänpuolen isoisänsä oli urheilija Bakkhylides.
Bakkhylideen elämästä tiedetään antiikin lähteistä suhteellisen vähän. Hän vaikutti Sisiliassa Hieron Syrakusalaisen hovissa viimeistään vuodesta 476 eaa lähtien. Samaan aikaan siellä toimivat myös Simonides ja Pindaros. Eusebios kuvaa Bakkhylideen toimineen vuoden 450 eaa. tienoilla, mutta koska Hieron kuoli jo vuonna 467 eaa. ja Bakkhylides sai suurta kuuluisuutta hänen hovissaan, hänen on täytynyt saada mainetta runoilijana viimeistään jo noin vuonna 470 eaa. Näin hänen tärkein luomisvaiheensa ajoittuu 400-luvun eaa. ensimmäiselle puoliskolle.
Noin vuonna 462 eaa. Bakkhylides karkotettiin tuntemattomasta syystä Keokselta. Tämän jälkeen hän vietti kymmenisen vuotta Peloponnesoksella. Hänen kerrotaan myös käyneen Thessaliassa, olleen makedonialaisen Aleksanterin ystävä sekä kirjoittaneen dithyrambeja Ateenan kilpailuihin. Pindaroksen skoliasti sanoo useissa kohdissa, että Pindaros ja Bakkhylides olisivat olleet kateellisia toisiaan kohtaan ja kilpailuasetelmassa. Ei ole kuitenkaan tietoa siitä, pitääkö tämä paikkansa, vai onko tämä vain myöhemmille kreikkalaisille grammaatikoille tyypillistä skandaalin- ja vastakkainasettelunhakuisuutta. Myöhemminkin Bakkhylideen runoilijanmaine on kärsinyt epätasaisesta kilpailuasetelmasta, jolloin hänen runoilijanlahjansa jäävät Pindaroksen varjoon.
Bakkhylideen kuolema ajoitetaan noin vuoteen 450 eaa., vaikka joskus hänen on arveltu voineen elää aina peloponnesolaissodan kynnykselle vuoteen 431 eaa. saakka. Hellenistisellä kaudella aleksandrialaiset tekstikriitikot lukivat Bakkhylideen yhdeksän tärkeimmän lyyrisen runoilijan kaanoniin.
Runous.
Lyyrinen runous.
Bakkhylides kirjoitti enonsa tavoin kuorolyriikkaa ja muita lauluja. Hänen runonsa olivat montaa eri tyyppiä: niihin kuului epinikion-oodeja eli urheilukilpailuiden voittajien kunniaksi kirjoitettuja lauluja, hymnejä, paiaaneja ja hyporkhemata-oodeja jumalten kunniaksi, dithyrambeja, prosodista ja rakkausrunoutta sekä juomalauluja. Aleksandrialaiset tekstikriitikot jakoivat hänen tuotantonsa yhdeksään kirjaan, joista kuusi ensimmäistä oli uskonnollista runoutta ja kolme viimeistä omistettu ihmisille voitto- tai ylistysrunoina tai rakkausrunoutena.
Kaikista näistä on säilynyt nykyaikaan vain katkelmia, mikä on hankaloittanut Bakkhylideen runouden arviointia. Merkittäviä lisälöytöjä on tehty Oksyrhynkhoksen papyruksista. Antiikissa Bakkhylidestä arvostettiin Simonideen tavoin runojensa eleganssista. Toisaalta hänen katsottiin häviävän Pindarokselle runojen voimassa ja energiassa. Kohdat, joissa hän valittaa kohtalon vääjäämättömyyttä ja välttämättömyyttä alistua kuoleman edessä muistuttavat joonialaista elegiaa. Hänen epinikioninsa ovat Pindaroksen vastaavia maanläheisempiä, kertovat enemmän itse kilpailutapahtumasta ja ylistävät voittoa ja voittajaa kauniisti mutta sovinnollisesti.
Edeltäjiensä tavoin Bakkhylides käytti doorilaista murretta, mutta hyödynsi usein myös attikalaisia muotoja. Näin hänen runokielensä muistuttaa monin tavoin ateenalaisten tragedioiden kuoro-osuuksia.
Seuraava esimerkkikatkelma rauhan siunauksista kertovasta paiaanista Apollonille on Päivö ja Teivas Oksalan suomentama:
Epigrammit.
"Kreikkalainen antologia" sisältää kaksi epigrammia, jotka on laitettu Bakkhylideen nimiin. Toinen niistä on doorilaisella ja toinen joonialaisella murteella. Niiden aitoutta ei ole erityisiä perusteita epäillä.