tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Seikkailupuisto

Seikkailupuisto on Turun Kupittaalla sijaitseva, vuonna 1982 perustettu Turun kaupungin nuorisoasiainkeskuksen alainen lasten ja perheiden toimintakeskus. Puistossa on sekä leikkipuistomaisia leikkivälineitä että ohjattua toimintaa ja esityksiä. Puiston pääasiallisena kohderyhmänä ovat 3–10-vuotiaat lapset. Seikkailupuisto on toiminut koko historiansa ajan lastenkulttuurin tuottajana. Vaihtuvat teatteriesitykset, osallistavat tapahtumat sekä työskentely taidepajoissa ovat toiminnan kulmakiviä. 
Kesäisin puistoalueen kohteita ovat mm. Suihkusieni ja kahluuallas, puiston halki kiemurteleva puro ja liikennekaupunki sekä sittemmin puretun, lasten ideoiden pohjalta toteutetun Unelmien Leikkipaikan jättiläispatsaat. Talvikaudella sisätiloissa järjestetään ohjattua avointa toimintaa ja harrasteryhmiä, aloina teatteri, musiikki ja kädentaidot. Lapset ovat päässeet pöristelemään liikennekaupungissa polkuautoilla vuodesta 1958 lähtien. 
Seikkailupuiston teatterissa on lapsille suunnattua ohjelmistoa sekä Helmiteltan että Timantti-teatterin näyttämöillä. 
Kesäkuun puolivälissä Seikkailupuistossa järjestetään Lasten rockfestivaali Seikkisrock, jossa ovat vuosien varrella esiintyneet esimerkiksi Kengurumeininki, Herra Heinämäen Lato-orkesteri sekä Pommi ja Gommi.
Historiaa.
Vuonna 1903 Kupittaanpuistoon hankittiin lapsia varten keinulauta ja keinuja. Lasten liikennekaupunki avattiin 1958. 
Seikkailupuistohanke sai Turussa alkunsa vuonna 1972, kun yli 7 000 turkulaista, mukana monet järjestöt ja Turun yliopistollisen keskussairaalan edustajat allekirjoittivat vetoomuksen lastenpuiston rakentamisesta Kupittaalta Espooseen muuttaneen ruotsinkielisen puutarhakoulun tiloihin. Asiaa ajamaan perustettu Seikkailupuistoyhdistys, jota johti kuntapoliitikko ja psykologi Eugen Parkatti. Yhdistys esitti kaupungille rakennussuunnitelman ja talousarvion kahteen otteeseen, mutta tuloksetta. Puutarhakoulu ehti palaa, ja sen paikalle nousi kerrostalo. Ruotsalainen puistoarkkitehti Marian Andersson laati suunnitelman ilmaiseksi, mutta kaupunki ei ottanut siihen kantaa. Vuonna 1977 kaupunki laaditutti seikkailupuistosta oman suunnitelmansa, ja vuosikymmenen lopulla sen ensimmäinen vaihe rakennettiin. Kesällä 1980 puistossa päästiin aloittamaan pienimuotoinen toiminta, jota kuitenkin haittasivat viereisen makkaratehtaan savukaasut arkipäivisin.
Ympärivuotinen toiminta Kupittaan Seikkailupuistossa pääsi alkuun kesällä 1982. Luovaan toimintaan haettiin mallia muassa Britanniasta ja Ruotsista, ja se sisälsi muun muassa maalausta, muovailua, teatteriesityksiä ja musiikkia. Puistoon kuului tuolloin muun muassa puro, leikkitroolari, liukurata, hirsinen linna, polkuautorata, kiipeilytelineitä sekä tuolloin harvinainen uutuus, trampoliini.
Vuosituhannen vaihteessa Seikkailupuisto sai 1,8 miljoonaa euroa EU-tukea, jonka turvin aluetta kunnostettiin ja rakennettiin tapahtumatalo Timantti.
Lauri Haukkamaa

Lauri Haukkamaa (s. 1972) on suomalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän on toiminut myös elokuvatuottajana. Haukkamaa on ohjannut myös suomalaisten artistien ja yhtyeiden musiikkivideoita.
Timo Hoivala

Timo Olavi Hoivala (s. 1963) on suomalainen urheilukommentaattori sekä entinen lentopallovalmentaja ja -pelaaja. Hoivala pelasi Oriveden Ponnistuksessa 1980-luvun puolivälissä ja sen jälkeen KuPS-Volleyssä. Hän niitti mainetta lyhyenä pelaajana, jolla oli valtava ponnistusvoima. 
Hoivala voitti vuonna 2004 päättyneen valmentajauransa aikana yhteensä seitsemän Suomen mestaruutta, joista kuusi peräkkäin vuosina 1991–1996 kuopiolaisen KuPS-Volleyn luotsina. Hoivala valmensi Suomen miesten lentopallomaajoukkuetta vuodet 1995–2004. Suomi pelasi Hoivalan alaisuudessa Hollannin EM-kisoissa vuonna 1997.
Hoivala aloitti valmennusuransa vuonna 1990, kun hänet palkattiin KuPS-Volleyn luotsiksi. Kuuden peräkkäisen Suomen mestaruuden lisäksi hän valmensi KuPS-Volleyn kuudesti Suomen Cupin ykköseksi. Menestyksekäs seuravalmentajaura vaihtui kuudennen peräkkäisen liigamestaruuden jälkeen Suomen miesten lentopallomaajoukkueen päävalmentajan pestiksi. Myöhemmin 2000-luvun alussa Hoivala palasi takaisin seuravalmentajaksi. Hän otti kesken lentopallokauden 2001–2002 Pielaveden Sammon ruoriinsa. Hän valmensi Sampoa ja A-maajoukkuetta samanaikaisesti aina Sammon mestaruuskevääseen 2004 asti. Mestaruus oli Sammon seurahistorian ensimmäinen. Sampo voitti Hoivalan opein kahdesti myös SM-pronssia (2002, 2003). 
Keväällä 2004 Hoivala ilmoitti lopettavansa lentopallovalmentajan uransa. Samalla hänen sopimuskautensa päättyi lentopallomaajoukkueen penkin päässä. Hoivalan pitkäaikaisen työn jatkajaksi lentopallomaajoukkueeseen palkattiin myöhemmin italialainen Mauro Berruto. Hoivala on toiminut Ylen lentopallokommentaattorina alkaen vuodesta 2007.
Myöhemmin Hoivala aloitti Veikkauksen Itä- ja Pohjois-Suomen myyntipäällikkönä ja hän on toiminut Pielaveden Sampon Osakeyhtiön omistajana sekä hallituksen jäsenenä. Hänen poikansa Atte Hoivala on jalkapalloilija. Hänen veljensä Seppo Hoivala oli lentopalloilijana Oriveden Ponnistuksessa ja sittemmin naisjoukkueiden valmentajana.
Kun ystävyyssuhteet solmitaan

Kun ystävyyssuhteet solmitaan on Wäinö Aaltosen suunnittelema Turun ja Göteborgin kaupunkien ystävyyspatsas. Ystävyyspatsaita on kaksi; alkuperäisteos Göteborgin Näckrosdammenilla ja kaksoiskappale Turussa Puutorilla osoitteessa Aninkaistenkatu 12.
Turun kaupunki tilasi veistoksen Aaltoselta lahjaksi Göteborgille kiitoksena sota-aikana Turkuun saadusta avusta. Veistokset valmistuivat vuonna 1948, ja ne paljastettiin 1955, ensin alkuperäinen patsas Göteborgissa 8. toukokuuta ja kaksoiskappale Turussa 21. toukokuuta. Turkuun sijoitetun kaksoiskappaleen lahjoitti kaupungille kauppaneuvos Leo Wainstein.
Teoksen vuonna 1941 valmistunut kipsiluonnos oli esillä Helsingin taidehallissa kesäolympialaisten 1952 kunniaksi järjestetyssä taidenäyttelyssä. 
Kun ystävyyssuhteet solmitaan -veistos on tehty pronssista ja sen korkeus on 2,95 metriä. Veistoksen jalusta on punaista graniittia ja sen korkeus on 1,7 metriä. Veistos esittää toisensa kohtaavia ja ystävystyviä mies- ja naisratsastajia, mikä symboloi kaupunkien välistä ystävyyttä.
Ajan virta

Ajan virta on kuvanveistäjä Kain Tapperin suunnittelema Turun Vanhalla Suurtorilla sijaitseva ympäristötaideteos. Teos valmistui vuonna 2000.
Teos on matalahko 70 metriä pitkä rautamuuri, jonka harjalla virtaa vettä. Se kulkee paikalla, jossa sijaitsi torin reuna ennen vuoden 1827 Turun paloa. Teoksen materiaaleina ovat corten-teräs ja graniitti.
Kylmä Metalli

Kylmä Metalli oli suomalainen sarjakuvalehti. Sen perustivat Jari (Jai) Mattila ja Janne Nevalainen vuonna 1984 Kuusankoskella, esikuvinaan lähinnä yhdysvaltalainen "Heavy Metal" -sarjakuvalehti sekä siinä julkaistujen ranskalaisten ja italialaisten tekijöiden työt. Vaikutteita tuli myös underground-sarjakuvan puolelta.
Ensimmäinen omakustannenumero ilmestyi keväällä 1985, painos oli vain muutamia kymmeniä kappaleita, myöhemmin KM 1/85 painettiin lisää joitakin kymmeniä kappaleita. Ensimmäinen virallinen myyntipiste oli Kuusankoskella toiminut divari Halpa-Shop. Sisällöstä vastasivat lähinnä Mattila ja Nevalainen. Jai Mattila vastasi graafisesta suunnittelusta, ja Nevalainen keskittyi enemmän liiketoiminnan kehittämiseen.
Seuraavaa numeroa varten Mattila ja Nevalainen perustivat yrityksen Kylmä Metalli avoin yhtiö ja aloittivat yhteistyön Kuusaan Kirjapaino Ky:n kanssa. KM 2/85 painettiin jo kirjapainossa, painos oli 1 100 kpl. Sisältöä tuottivat tähän numeroon muun muassa Hannu Mänttäri ja Johanna Sinisalo sekä Pekka A. Manninen. Jai Mattilalta julkaistiin myös edelleen hänen omia sarjakuviaan. Lisäksi Janne Nevalainen teki ainoan "KM:ssä" julkaistun itse kirjoittamansa sekä piirtämänsä sarjakuvan "Tuska" kynäruiskutekniikalla.
Loppuvuodesta 1985 Mattila ja Nevalainen alkoivat suunnitella täysverisen sarjakuvalehden julkaisua, ja he perustivat yhteistyössä Kuusaan Kirjapainon kanssa kustannusosakeyhtiön Fantasialehdet Oy. Samalla otettiin yhteyttä Dargaud Editeurin edustajaan, jonka kautta Fantasialehdet Oy sai oikeudet muun muassa Enki Bilalin, Cazan ja lukuisten muiden ulkomaisten huippunimien töihin. 
Rautakirja Oy otti "KM:n" maanlaajuiseen levitykseen. KM 1/86 oli ensimmäinen värillistä aineistoa sisältänyt numero. Se painettiin Hyvinkään Kirjapainossa, painos oli jo 11 000 kpl. Tässä numerossa debytoi Jari Rasi värillisellä sarjakuvallaan. Suomalaisista tekijöistä oli mukana myös Pekka A. Manninen ja Mattila/Nevalainen omalla sarjakuvallaan.
Virkamieslakko 1986 huhti–toukokuussa aiheutti ylitsepääsemättömiä ongelmia lehden teknisessä julkaisussa ja viivästytti seuraavien numeroiden rahoitusta. Levikki asettui noin 3 000 kpl paikkeille ja peitti kustannukset, mutta tekijöiden oli etsittävä muita töitä. Jai Mattila lähti opiskelemaan Taideteolliseen korkeakouluun, ja Nevalainen alkoi ajaa Fantasialehdet Oy:n liiketoimintaa alas. Tämän jälkeen hän siirtyi kirjapainoalalta tietotekniikan pariin yrittäjäksi. Jai Mattila työskentelee edelleen graafisena suunnittelijana. Janne Nevalainen on julkaissut musiikkia taiteilijanimellä NÖE ja on mukana myös COZHE-progerockyhtyeessä.
Takeda Shingen

 Takeda Shingen ( 1. joulukuuta 1521 – 13. toukokuuta 1573) oli Shinanon ja Kain provinssien (nykyisen Chūbun alueen Naganon ja Yamanashin prefektuurit) daimio ja kyvykäs sotapäällikkö Japanissa myöhäisellä Sengoku-kaudella () eli "taistelevien valtioiden aikakaudella".
Akira Kurosawan elokuva "Kagemusha – varjokenraali" (1980) pohjautuu Takeda Shingenin elämäntarinaan.
Mannerheimin patsas (Turku)

Mannerheimin patsas Turussa on kuvanveistäjä Veikko Leppäsen ja arkkitehti Aarne Ehojoen suunnittelema pronssinen rintakuvaveistos, joka esittää C. G. E. Mannerheimia. Se sijaitsee Mannerheiminpuistossa, VII kaupunginosassa. Teoksen virallinen nimi on "Marsalkka C. G. E. Mannerheimin muistomerkki".
Rintakuva on Leppäsen tutkielma vuodelta 1959 Helsingin Mannerheimin ratsastajapatsasta varten. Patsaan jalustan ja sille johtavat kiviportaat suunnitteli arkkitehti Aarne Ehojoki. Patsas paljastettiin 4. elokuuta 1994, jolloin tuli kuluneeksi 50 vuotta Mannerheimin valitsemisesta tasavallan presidentiksi.
Rintakuva on korkeudeltaan 0,6 metriä ja Oulaisten ruskeasta graniitista valmistettu jalusta 1,4 metriä korkea.
Anna Mutanen

Anna Mutanen (oik. Mutanen-Liedes, aik. Mutanen-Seppänen; 8. elokuuta 1914 Joensuu – 22. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän kävi Viipurin kirkkomusiikkiopiston vuosina 1930–1934 ja opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa Lahja Lingon johdolla vuosina 1935–1936 ja 1939–1940.
Anna Mutanen oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan vuosina 1939–1961. Hän lopetti julkiset esiintymisensä vuonna 1965, mutta toimi sen jälkeen vielä laulunopettajana. Anna Mutanen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1955.
Anna Mutasen tekemien äänilevyjen määrä on varsin pieni, mutta niiden joukossa on kaksi tunnettua kappaletta: ”Karjalan kunnailla” (1959) ja ”Laps' olen Karjalan” (1965). Muita Mutasen levytyksiä ovat ”Sunnuntai” (1965), ”Oi äiti armas” (1959), ”Pieni koti” (1959), ”Tule” (1959), ”Kuuleppas sinä kullannuppu” (1965), ”Tuku tuku lampaitani” (1965), ”Tipu, tipu, kuuleppas” (1959) ja ”Marja-Liisa” (1965). Tässä mainitut laulut löytyvät Helmi-yhtiön albumilta "Unohtumattomat" vuodelta 1994. Sillä esiintyy myös baritoni Matti Lehtinen.
Anna Mutanen-Liedeksen puoliso, kalastusneuvos Lauri Liedes (1922–2013) oli Kalatalouden Keskusliiton toiminnanjohtaja.
Radio Anima Amoris

Radio Anima Amoris on pietarilainen radioasema, joka aloitti toimintansa 24. kesäkuuta 1999. Aseman nimi oli tuolloin "radioasema Pilot". 10. kesäkuuta 2002 radioasemasta tuli Radio Anima Amoris.
Koelähetykset suoritettiin taajuudella 93,45 MHz. 15. toukokuuta 2000 radioasema siirtyi taajuudelle 88,3 MHz. 24. kesäkuuta 1999 ja 31. maaliskuuta 2002 välillä se toimi 88,3 MHz, 89,3 MHz , 93,45 MHz, 100,0 MHz, 103,1 MHz, 103,4 MHz , 105,6 MHz sekä 107,4 MHz taajuuksilla. Marraskuussa 2002 asema siirtyi taajuudelle 105,6 MHz sekä 26. kesäkuuta 2003 taajuudelle 89,3 MHz. Marraskuussa 2003 asema palasi taajuudelle 105,6 MHz. 19. toukokuuta 2004 kokeiltiin taajuutta 95,2 MHz. Samalla kokeiltiin kaapeliradion järjestyksessään viidettä taajuutta.
9. toukokuuta Radio Anima julkaisi "Sogpasuha 1.75"-ohjelman radiokuuntelutulosten keräämisen helpottamiseksi.
26. maaliskuuta 2007 aloitettiin jatkuva lähettäminen kaapeliverkossa. Paikallisesti asema on kuultavissa maksutta SkyNet-, Dominanta-, RosKom-, PulNet- ja NetForce-verkoissa.
Radioasema avasi kolmannen studionsa 26. joulukuuta 2003. 1. helmikuuta 2004 aloitti radioasema tekstiviestien välityksen. 7. helmikuuta 2004 järjesti Radio Anima Amoris tapaamisen "Planetaariossa" kuulijoiden kanssa.
Muuta.
Radioasema toimii Kupsilassa.
Avopelit

Avopelit ovat shakissa avauksia, joissa pelataan 1.e4 e5. Avopeleissä on yleensä enemmän tilaa upseerien kehitykselle kuin siirrolla 1.d4 alkavissa suljetuissa avauksissa. Pelejä, joissa musta ei vastaa valkoisen siirtoon 1.e4 siirrolla 1...e5, vaan esimerkiksi 1...e6 (ranskalainen puolustus) tai 1...c5 (sisilialainen puolustus), sanotaan puoliavoimiksi peleiksi. 
Valkean suosituimman avaussiirron 1.e4 (kuningassotilaan kahden askeleen siirron) vahvuutena on, että sillä kontrolloidaan suoraan keskustaa ja mahdollistetaan samalla kahden upseerin (daamin ja lähetin) liikkuminen. Vanhimmat shakkiavaukset, esimerkiksi espanjalainen peli ovat juuri e4-alkuisia. Siirron haittapuolena on, että siirtyvä sotilas on suojaamattomassa ruudussa ja myös ruudut d4 ja f4 heikentyvät.
Suosituin toinen avopelisiirto valkoiselle on 2. Rf3, joka hyökkää mustan sotilaan kimppuun, valmistelee kuningaspuolen linnoitusta ja tukee valkoisen mahdollista sotilassiirtoa d4. Mustan vastaus 2 ...Rc6 johtaa yleensä:
Jos musta haluaa pitäytyä symmetriassa ja tehdä vastahyökkäyksen siirrolla 2...Rf6, tuloksena on venäläinen peli. Philidorin puolustus 2...d6 on vähemmän pelattu nykyään, koska se antaa valkoiselle helpon tilaedun, samalla kun mustan asema on ahdas ja passiivinen, vaikkakin solidi. 
Muita vastauksia siirtoon 2.Rf3 nähdään huipputasolla ani harvoin.
Suosituimmat vaihtoehdot valkoisen siirtoon 2. Rf3 ovat:
Näillä avauksilla on keskenään joitain yhtäläisyyksiä ja erityisesti lähettipeli usein muuntuu wieniläisen pelin muunnelmaksi. Kuningasgambiitti oli erityisen suosittu 1800-luvulla. Valkoinen uhraa siinä sotilaan kehittääkseen nopeasti upseerinsa ja saadakseen mustan e-sotilaan pois keskustasta. Myös wieniläisessä pelissä hyökätään usein mustan keskustaan siirrolla f2-f4.
Keskuspelissä (2.d4) valkoinen avaa välittömästi keskustan, mutta jos musta pelaa 2...exd4, valkoisen pitää pelata varhainen daamisiirto 3.Dxd4 saadakseen sotilas takaisin. Vaihtoehtona on myös uhrata yksi tai kaksi sotilasta, kuten esimerkiksi tanskalaisessa gambiitissa. 
Aikaiset daamisiirrot Parhamin hyökkäyksessä näyttävät amatöörimäisiltä, mutta esimerkiksi yhdysvaltalainen suurmestari Hikaru Nakamura on pelannut sitä muutaman kerran turnaustilanteessa. Portugalilainen avaus, Alapinin avaus, Konstantinopolskin avaus ja käänteinen unkarilainen avaus ovat harvinaisempia valkoisen avausyrityksiä.
Puolustuksista Damianon puolustus on heikko – elefanttigambiitti ja latvialainen gambiitti sisältävät omat riskinsä. Philidorin puolustus on solidi mutta passiivinen puolustus mustalle. Valkoinen saa siinä helposti tilaedun ja siksi sitä käytetäänkin huipputasolla harvoin.
Muunnelmat.
Esimerkkejä avopeleistä:
Ylös pyhään pyörryttävään korkeuteen

Ylös pyhään pyörryttävään korkeuteen on Jussi Mäntysen suunnittelema, Turun Tuomiokirkonpuistossa sijaitseva veistos. Sen aiheena on ylös kohoava joutsenpari. Veistos on valmistettu pronssista, se on korkeudeltaan 1,25 metriä, sen punagraniittijalustan korkeus on 1,3 metriä ja veistos on paljastettu elokuussa 1970. Veistoksesta on tehty kaikkiaan kolme valosta.
Turun veistos on valettu vuonna 1963. Kuvanveistäjä Mäntynen ja hänen vaimonsa Aune Mäntynen lahjoittivat sen Turun kaupungille vuonna 1970. Mäntyset olivat alun perin suunnitelleet, että valos sijoitettaisiin heidän haudalleen, mutta päätyivät lahjoittamaan sen kaupungille sijoitettavaksi helpommin saavutettavaan paikkaan. 
Aikaisemmat valokset.
Tuomiokirkonpuiston valos on Mäntysen teoksen kolmas valos. Vuonna 1936 tehty veistoksen ensimmäinen valos sijaitsee Turun vanhalla hautausmaalla päätoimittaja Arvo Ketosen ja vuorineuvos Irja Ketosen sukuhaudalla ja toinen, vuonna 1938 tehty valos Kirjastonpuistossa Tampereella. Tampereella veistoksen nimenä on "Joutsenet".
TimeSplitters (pelisarja)

TimeSplitters on Free Radical Designin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli -tyyppinen videopelisarja. Jokaisessa pelisarjan pelissä pelaaja matkustaa ajassa menneisyyteen ja tulevaisuuteen aina villistä lännestä ihmisen asuttamaan Marsiin.
Pelit.
TimeSplitters.
Pelisarjan ensimmäinen osa, "TimeSplitters" julkaistiin vuonna 2000 PlayStation 2:lle Eidos Interactiven kautta. Pelin tarinamuodossa ei ollut vielä varsinaista juonta, mutta pelattavissa oli yhdeksän kenttää, kolmella eri vaikeustasolla ja sitä voi pelata joko yksin tai yhdessä toisen pelaajan kanssa. Tarinamuodon lisäksi pelissä oli pelattavissa Arcade Mode, jossa pystyi pelaamaan 1–4 henkilöä kuudessa eri pelimuodoissa.
TimeSplitters 2.
"TimeSplitters 2" julkaistiin vuonna 2002 PlayStation 2:lle, Nintendo GameCubelle Xboxille myös Eidos Interactiven kautta. Pelissä on pelattavana melkein kaksinkertainen määrä hahmoja verrattuna ensimmäiseen peliin ja 16 pelimuotoa, joista 12 avautuu pelin aikana. Pelin tarinamuodoissa pelattiin jo pelin päähenkilö Cortezin kanssa, joka oli pelisarjan ensimmäisessä osassa vain avattava hahmo.
TimeSplitters Future Perfect.
Pelisarjan kolmas osa, "", julkaistiin vuonna 2005 samoille konsoleille kuin edeltäjänsä. Julkaisijana toimi EA Games. "Future Perfectissä" on pelattavana 150 hahmoa, joista 83 pitää avata tarinamuodossa, Challenge-muodossa tai Arcade League -muodossa. 
TimeSplitters 4.
Kesäkuussa 2007 Free Radical Design ilmoitti, että sarjan neljäs osa "TimeSplitters 4" julkaistaisiin PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Julkaisuajankohdasta ei ole tietoa. 
Vuonna 2009 Free Radical sanoi itsensä irti, koska oli joutunut oman "Haze"-pelinsä takia konkurssiin, jolloin yhtiön osti Crytek.
Free Radical nimettiin uudestaan Crytek UK:ksi.
Sarjan oikeudet.
Crytekin ostettu Free Radicalin myös pelisarjan oikeudet päätyivät Crytekille.
Vuonna 2018 THQ Nordic hankki sarjan oikeudet omistukseensa.
Cerne Abbasin jättiläinen

Cerne Abbasin jättiläinen on rinteen kalkkikiveen kaiverrettu mieshahmo Cerne Abbasin kylän lähettyvillä Englannissa. Hahmoa on pidetty hedelmällisyyssymbolina. Nuijaa heiluttava ja alasti erektion kera oleva hahmo on 55 metriä pitkä ja 51 metriä leveä. Nuija on 36,5 metriä pitkä. Parhaiten kalkkikaiverrus näkyy ilmasta tai laakson vastakkaiselta rinteeltä. Kaiverrusjälki on noin 30 cm leveä ja syvä. Kaivanto ulottuu pinnan maa-aineksen alla olevaan kalkkikerrokseen asti.
Historioitsijat eivät ole varmoja kaiverruksen syntyajankohdasta tai sen tarkoituksesta. Teorioiden mukaan kaiverrus voi olla esihistoriallinen tai kelttiläinen hedelmällisyyssymboli, nuijaa heiluttava sankarihahmo Herkules tai 1600-luvulla tehty parodia Oliver Cromwellista, "Englannin Herkuleesta". Varhaisimmat kirjalliset maininnat jättiläisestä ovat 1600-luvun lopulta.
Al Jarreau

Alwyn Lopez ”Al” Jarreau (12. maaliskuuta 1940 Milwaukee, Wisconsin – 12. helmikuuta 2017) oli yhdysvaltalainen laulaja ja seitsenkertainen Grammy-voittaja. Hän sai 6. maaliskuuta 2001 tähden Hollywood Walk of Famelle.
Saavi

Saavi eli korvo on isohko kaksikorvainen, pyöreä- tai soikeapohjainen astia. Saavi on ämpäriä suurempi, ja sen tilavuus on tyypillisesti noin 100–200 litraa. Saaveissa säilytetään ja kuljetetaan tavaroita, elintarvikkeita ja nestettä. Saavin suuren tilavuuden takia sen kokonaispaino voi nousta suureksi. Usein saavia kantaakin kaksi ihmistä kantokahvoista molemmin puolin. Aikaisemmin saavit tehtiin enimmäkseen puusta tai pellistä, nykyisin muovista.
Saaviksi kutsutaan joskus myös soikeapohjaista pesusoikkoa, jonka muita nimiä ovat palju () tai amme. Myös kylpytynnyriä kutsutaan paljuksi. Pienempää pesuastiaa kutsutaan nimellä pesuvati.
Onnenhevonen

Onnenhevonen on Rafael Saifulinin suunnittelema vuonna 2005 valmistunut, Turun keskustassa Yliopistonkadulla sijaitseva veistos. Pronssisen veistoksen pinta on koristeltu eri maiden kolikoilla, mitaleilla ja kunniamerkeillä.
Veistos pystytettiin kävelykadulle ensimmäisen kerran vuonna 2006, mutta se vaurioitui ilkivallan seurauksena ja se jouduttiin poistamaan paikaltaan korjattavaksi. Patsasta vahvistettiin ja se palasi kadulle Nostokonepalvelu Oy:n lahjoituksena. Patsaan paljastustilaisuus järjestettiin 31. maaliskuuta 2007.
Veistos on toinen osa Saifulinin onniveistosten sarjaa. Sarjan ensimmäinen veistos sijaitsee Turun kristillisen opiston pihalla ja kolmas veistos Gmunden kaupungissa Itävallassa.
Cytinaceae

Cytinaceae on kaksi sukua ja yhteensä 7–11 lajia käsittävä loiskasviheimo. Ne ovat endoparasiittejä eli viettävät lähes koko elämänsä isäntäkasvin juuriston ja rungon sisällä sienirihmastoa muistuttavana kasvustona. Ainoastaan kukinnot kasvavat isännän ulkopuolelle.
Heimoon kuuluu kaksi maantieteellisesti täysin erillään olevaa sukua: "Bdallophyton" Keski-Amerikassa ja kistuksenloisiot ("Cytinus") Välimeren alueella, Turkissa ja Etelä-Afrikassa. Kistuksenloisiot loisivat kistuksilla ("Cistus") ja "Bdallophyton"-lajit tohtorinpuilla ("Bursera").
Kaikki lajit ovat kukinta-aikaa lukuun ottamatta lehtivihreättömiä, varrettomia ja lehdettömiä kasveja. Kukinnot kasvavat joko yksittäin tai terttuina lyhyen varren päähän. Kukat ovat tavallisesti kirkkaan värisiä ja yksineuvoisia. Kukkavarressa on muutamia suomumaisia "lehtiä". Pölyttäjinä toimivat ilmeisesti mettä syövät linnut ja eteläafrikkalaisilla lajeilla muurahaiset. Hedemät ovat marjamaisia.
G. A. Petreliuksen suihkukaivo

G. A. Petreliuksen suihkukaivo eli Suihkukaivo Leijona on Turussa Vähätorilla vanhan pääkirjaston edustalla sijaitseva suihkukaivo. Gunnar Finnen ja Armas Lindgrenin suunnitteleman suihkukaivon pystytti ja sen lahjoitti Turun kaupungille Gustav Albert Petreliuksen lahjoitusrahasto vuonna 1924.
Suihkukaivon huipulla oleva leijonaa esittävä veistos on valettu pronssista, ja se on metrin korkuinen. Suihkukaivon jalusta on punaista migmatiittia, ja se on korkeudeltaan kaksi metriä.
Suikukaivoon hankittiin valaistus vuonna 2010.
Suihkulähteen perustukset olivat painuneet, kaivo vuoti korjauksista huolimatta ja se oli siksi ollut viime vuosina poissa käytöstä. Suihkukaivon viereisen Vähätorin rakentamisen myötä myös suihkukaivo kunnostettiin vuonna 2010. Kunnostaminen on osa Turun kaupungin "Ihmisille parempi keskusta" -hanketta.
Opiskelijaraha

Opiskelijaraha on Suomessa joidenkin kuntien noudattama käytäntö, jolla kirjansa kotipaikkakunnallaan säilyttävä opiskelija saa kotipaikkakunnaltaan rahallista tukea.
Opiskelijarahaa maksaviin kuntiin Suomessa kuuluvat ainakin Tervo (nimellä "opiskelija-avustus") ja Kurikka (nimellä "opiskeluraha").
Harmonia (veistos)

Harmonia on Achim Kühnin suunnittelema suihkulähdeveistos. Se sijaitsee Aurajoessa Turussa. Veistos paljastettiin vuonna 1996.
Harmonia-veistos on korkeudeltaan 6,3 metriä ja se on valmistettu haponkestävästä teräksestä. Teos tunnetaan myös nimellä "Valaan pyrstö".
Mohamed Zidan

Mohamed Abdulla Zidan (, s. 11. joulukuuta 1981 Port Said, Egypti) on egyptiläinen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan pääsarjaseura Mainzia.
Ura.
Zidan edusti junioritasolla kotimaassaan Egyptissä Al-Masrya vuosien 1989–1999 aikana, jonka jälkeen hän muutti perheensä kanssa Tanskaan. Uudessa maassa Zidan aloitti ammattilaisuransa vuonna 2000 Tanskan pääsarjajoukkue Akademisk Boldklubissa. Siellä hän pelasi 51 peliä tehden 12 maalia. Sen jälkeen vuonna 2003, toinen Tanskan pääsarjajoukkue, FC Midtjylland, tarjoutui ostamaan egyptiläisen. Zidan pelasi yhden kauden siellä tehden 19 maalia 30 ottelussa.
Zidan siirtyi vuonna 2004 saksalaisjoukkue Werder Bremeniin. Hän pelasi Bremenissä puolet kaudesta. Siellä hän teki kaksi maalia 10 ottelussa. Kauden 2004–2005 jälkeen Zidan siirtyi lainasopimuksella Saksaan FSV Mainz 05:iin. Siellä hän onnistui maalinteossa yhdeksän kertaa 26 ottelussa. Juuri ennen kauden loppua Bremen osti Zidanin takaisin. Hän ei enää ehtinyt pelata peliäkään Bremenissä kaudella 2005–2006. Kaudella 2006–2007 Zidan pääsi Bremenissä esiintymään viidessä pelissä ja onnistui vain kerran maalinteossa. Talvitauolla Mainz osti hänet ja tällä kertaa Zidan onnistui tekemään 13 maalia 15 pelissä. Zidan päätti kuitenkin vaihtaa seuraa Hamburger SV:hen, sillä Mainz putosi Saksan pääsarjasta.
Vuonna 2008 hän siirtyi entisen managerinsa, Mainzissa vaikuttaneen Jürgen Kloppin alaisuuteen Borussia Dortmundiin.
Eugen Bleuler

Paul Eugen Bleuler (30. huhtikuuta 1857 Zollikon – 15. heinäkuuta 1939 Zollikon) oli sveitsiläinen psykiatri. Hänen ansiokseen lasketaan skitsofrenian nykyinen nimi; hän alkoi käyttää sitä "dementia praecoxin" ("ennenaikainen dementia") sijasta, koska havaitsi, että kyseessä ei ole dementia ja että sitä ei esiinny aina pelkästään nuorilla ihmisillä. Bleuler keksi myös sanan "autismi", jota hän käytti vuonna 1916 kuvaamaan joissain potilaissaan havaitsemaansa kontaktikyvyttömyyttä, omiin maailmoihin uppoutumista sekä ulkomaailmaa kohtaan tunnettua välinpitämättömyyttä.
Bleuler syntyi Zollikonissa ja opiskeli lääketiedettä Zürichissä, Pariisissa, Lontoossa ja Münchenissä ja palasi työskentelemään Zürichiin. Vuonna 1886 hän nousi Rheinaussa sijainneen psykiatrisen klinikan johtoon. Bleulerin tiedetään vastanneen balettitanssija Vatslav Nižinskin hoidosta tämän romahdettua henkisesti pian ensimmäisen maailmansodan jälkeen. 
Eräiden lähteiden mukaan Bleuler antoi nimen myös ambivalenssille. Hän kuoli Sveitsissä 82 vuoden ikäisenä.
Järvenpään Yhteiskoulu

Järvenpään Yhteiskoulu on vuosiluokat 1–9 käsittävä noin 850 oppilaan ja 110 henkilökunnan jäsenen yhtenäiskoulu lähellä Järvenpään keskustaa. Koulu sijaitsee Järvenpään kirkon ja urheilukentän vieressä. Koulun rehtorina toimii Pia Pohjanpalo.
Historia.
Koulu aloitti toimintansa vuonna 1928. Samassa rakennuksessa on toiminut ennen myös Järvenpään lukio, mutta vuodesta 2003 lähtien rakennuksessa on toiminut vain yläaste lukion siirryttyä uusiin tiloihin Lukionkadulle. Vanha yläkoulun rakennus purettiin 2024 kesällä. Yhteiskoulu yhdistettiin läheisen Keskustan koulun kanssa yhtenäiskouluksi vuonna 2009 ja 2019 yhteiskouluun yhdistettiin Juholan koulu. 
Vuonna 2023 valmistui uusi uudisrakennus, ja samalla kouluun tuli 300 lisää oppilasta, uudisrakennuksen rakennushankkeen investointibudjetti oli 20,2 miljoonaa euroa ja kokonaisuudessaan hankkeen budjetti on 41 miljoonaa euroa (sis. kalusteet, taide ym.). 
Myöhemmin Järvenpään kaupunginhallitus päätti, ettei rakennushanketta toteuteta suunnitellussa laajuudessa talousongelmien takia, vaan peruskorjauksessa vanhaa kansakoulua ei korjata niin laajasti kuin aiemmin suunniteltiin. Kajo-uudisrakennus laajennetaan kuitenkin lukuvuonna 2025-2026, ja laajennukseen tulee sijoittumaan mm. uusi musiikin- ja kotitalouden-luokka ja TOI-luokkatiloja. Peruskorjauksen ajankohtaa tai budjettia ei ole päätetty vielä tarkasti taikka lopullisesti.
Kun koko rakennushanke on valmis, koulun tilat on mitoitettu 1100 oppilaalle, ja noin 125 henkilökunnan jäsenelle. Juholan rakennus saatetaan puretaan hankkeen valmistuttua tai muuttaa muuhun tarkoitukseen. Kokonaisuudessaan rakennushanke on suunniteltu valmistuvan viimeistään 2028 lopulla. Uudisrakennuksen katolla on aurinkopaneelit. 
Kajo-rakennuksessa sijaitsee 1000m2 ja 9m korkea sisäliikuntasali, joka on Järvenpään suurin julkinen sisäliikuntasali. Salissa on mahdollista pelata sarjatasolla lentopalloa, koripalloa, käsipalloa, salibandya, futsalia sekä sulkapalloa, ja siellä on 6+2 pukuhuonetilaa. Salin yhteydessä on 350 paikkainen katsomo toisessa kerroksessa.
Toshirō Mifune

Toshirō Mifune (, 1. huhtikuuta 1920 Qingdao, Kiina – 24. joulukuuta 1997 Mitaka, Japani) oli toisen maailmansodan jälkeisen Japanin merkittävimpiä ja kansainvälisesti tunnetuimpia näyttelijöitä, joka tuli kuuluisaksi esittämällä energisiä ja vaikuttavia samuraihahmoja etenkin Akira Kurosawan ohjaamissa elokuvissa. Vuosina 1948–1995 hän esiintyi lähes 170 elokuvassa. Lisäksi Mifune esiintyi lukuisissa televisiosarjoissa.
Lapsuus ja nuoruus.
Toshirō Mifune syntyi Kiinan Qingdaossa japanilaisille vanhemmille. Mifunen isä oli maahantuoja ja valokuvaaja, ja keskikoulusta valmistuttuaan nuori Mifune työskenteli isänsä valokuvaamossa. Hän vietti koko nuoruutensa Kiinassa ja muutti pysyvästi Japaniin vasta 21-vuotiaana. Täytettyään 20 vuotta Mifunen oli asevelvollisena astuttava Japanin armeijan palvelukseen. Hän liittyi ilmavoimiin ja palveli toisessa maailmansodassa sen ilmavalokuvausyksikössä.
Ura.
Sodan jälkeen Toshirō Mifune muutti Tokioon, jossa hänet palkattiin elokuvastudio Tōhōn sopimusnäyttelijäksi Akira Kurosawan suosituksesta. Vuonna 1947 Mifune sai hyvät arvostelut roolisuorituksestaan gangsterina Kurosawan ohjaamassa elokuvassa "Juopunut enkeli" ("Yoidore Tenshi"). Mifune nousi kansainväliseen kuuluisuuteen Kurosawan elokuvassa "Rashomon – paholaisen temppeli", joka sai Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan vuonna 1951. Mifune esitti elokuvassa rehvastelevaa maantierosvoa.
Mifune teki kuuluisimmat roolityönsä Kurosawan elokuvissa "Seitsemän samuraita", "Kätketty linnake", "Yojimbo" ja "Samuraimiekka", joissa hän esitti samurai- tai rōninhahmoja. Mifunen voimakkaat eleet ja intensiivinen näyttelytyyli tukivat Kurosawan kehittämää näkemystä luonteeltaan monimutkaisesta ja arvaamattomasta samuraista.
Mifune oli monipuolinen näyttelijä, ja hän esiintyi menestyksellisesti myös Kurosawan eurooppalaisten klassikkojen elokuvasovituksissa, joita olivat Seittien linna eli Shakespearen Macbeth, Hakuchi eli Dostojevskin Idiootti ja Donzoko eli Gorkin Pohjalla. Mifunen ja Kurosawan viimeiseksi yhteistyöksi jäi vuoden 1965 "Punaparta", jossa Mifune esitti kokenutta maalaislääkäriä, joka opastaa nuorta harjoittelijaa.
Kurosawan elokuvien lisäksi Mifune näytteli kymmenissä japanilaisissa elokuvissa, muun muassa Hiroshi Inagakin samurailtrilogiassa, jossa hän esitti legendaarista rōninia Miyamoto Musashia. Mifune näytteli myös useissa kansainvälisissä elokuvissa. Mifunella oli toinen pääosa John Boormanin toista maailmansotaa kuvaavassa elokuvassa "Kahden miehen helvetti", jossa hänen vastanäyttelijänään oli Lee Marvin. Hän esiintyi myös elokuvissa "Tora! Tora! Tora!", "Verenpunainen aurinko" ja "Midwayn taistelu".
Mifune perusti 1980-luvulla oman näyttelijäkoulun, joka kuitenkin ajautui talousvaikeuksiin.
Myös Mifunen poika Shirō Mifune on näyttelijä ja näytellyt muun muassa Suomenkin televisiossa esitetyssä elokuvassa "Sateen jälkeen".
Samurai hämyisen illan

 Samurai hämyisen illan () on Oscar-ehdokkuuden saanut ja useita kansainvälisiä ja kansallisia palkintoja voittanut japanilainen elokuva 1800-luvun Japanin feodaalivallan murenemisesta. Elokuva perustuu Shuhei Fujisawan novellikokoelmaan.
Palkinnot.
Oscarit.
Ehdokkuudet:
Nippon Akademī -palkinto.
Vuodelta 2001 palkittu Japanissa parhaana elokuvana 13 sarjassa.
Satukallio

Satukallio on Järvenpään 20. kaupunginosa. Se sijaitsee noin kolme kilometriä Keskustasta itään ja se rajoittuu idässä Lahdenväylään ja oikorataan, etelässä Tuusulaan, lännessä Pohjoisväylään sekä pohjoisessa Vanhaan yhdystiehen ja Sipoontiehen. Vuoden 2014 lopussa kaupunginosan väkiluku oli 889. 
Satukallion voi jakaa karkeasti kahteen alueeseen; vanhaan Satukallioon, joka sijaitsee Sipoontien eteläpuolella ja Oinasmäkeen, joka taas on Sipoontien pohjoispuolella. Oinasmäen puolella sijaitsee myös K-Market Satukallio, Oinaskadun koulu sekä päiväkoti Lampaanpolska. Satukallion alueella on myös kaupungin lumenkaatopaikka, jossa paikalliset ihmiset käyvät muun muassa ulkoiluttamassa koiriaan. Satukalliossa on pääasiassa omakoti- ja rivitaloasuntoja.
Satukalliossa toimii kaupunginosan asukasyhdistys, joka pyrkii edistämään toiminta-alueensa asumisviihtyvyyttä, liikenne- ja asumisturvallisuutta sekä alueen asukkaiden yhteenkuuluvaisuuden tunnetta.
Hilmar Oddsson

Hilmar Oddsson (s. 1957 Reykjavík) on islantilainen elokuvaohjaaja. 
Hilmar Oddson ei ole yhtä tunnettu elokuvaohjaaja Islannin ulkopuolella kuin hänen kollegansa Baltasar Kormakur ja Friðrik Þór Friðriksson, mutta heidän tavoin hänenkin elokuviaan on levitetty jonkin verran ulkomaille. Hänen ensimmäinen elokuvansa on "Eins Og Skepnan Deyr" (1986). Se on tarina nuoresta kirjailijasta, Helgistä, joka matkustaa tyttöystävänsä kanssa maalle kuvitellen voivansa siellä paremmin kirjoittaa. Lapsuuden traumat kuitenkin kummittelevat Helgin mielessä, ja pikkuhiljaa Helgi vajoaa yhä syvemmälle hulluuteen. Elokuvassa on vahvaa symboliikkaa, joka rinnastaa ihmiset ja pedot toisiinsa. 1980-luvulla elokuva oli videolevityksessä suomessa nimellä "Peto".
Seuraavan elokuvan ohjaustyötä Hilmar saikin sitten odottaa yhdeksän vuotta. "Tár úr steini" (1995) eli "kiven kyyneleet" on elämäkertaelokuva säveltäjä Jón Leifsistä. Elokuva keskittyi erityisesti hänen ja hänen vaimonsa vaiheisiin natsiajan Saksassa. "Sporlaust" (1998) oli puolestaan mustaa huumoria hyväksi käyttävä elokuva nuoresta kilpauimarista, joka menestyneen kisan jälkeen päättää pitää pienet juhlat ystävilleen. Lopulta yksi juhlijoista löytyy kuolleena, ja ystävysten yrittäessä piilottaa ruumista ajautavat he vain yhä suurempiin vaikeuksiin. Elokuvaa on levitetty myös pienimuotoisesti Suomessa englanninkielisin tekstityksin ja englanninkielisellä nimellä "No Trace" (1998). 
Hilmarin tunnetuin elokuva "Kaldaljós" (2004) kertoo tarinan 40-vuotiaasta miehestä, joka "Pedon" Helgin tavoin on kokenut jotakin traumaattista lapsuudessaan. Tämä trauma on johtanut hänet emotionaaliseen eristykseen muusta maailmasta. Elokuvaa on esitetty muun muassa Canal+-kanavalla englanninkielisellä nimellä "Cold Light". Elokuvan pääosaa esittää Ingvar Eggert Sigurðsson, joka on yksi tämän hetken tunnetuimmista islantilaisista näyttelijöistä.
Dagur Kári

Dagur Kári (s. 12. marraskuuta 1973 Pariisi) on islantilainen elokuvaohjaaja. 
Pariisissa islantilaisille vanhemmille (isä kirjailija Pétur Gunnarsson) syntynyt Kári muutti kotimaahansa kolmivuotiaana. Hän opiskeli elokuvaa Tanskan kansallisessa elokuvakoulussa, josta valmistui 1999. Hänen päättötyönään tekemä lyhytelokuva "Lost Weekend" (1999) keräsi lukuisia palkintoja Euroopan eri elokuvafestivaaleilla. 
Dagur Kárin tunnetuin elokuva Suomessa, kuten muuallakin maailmassa, on hänen esikoispitkänsä "Nói albínói" (2003), joka on musta komedia levottomasta nuoresta miehestä Noista. Noi vetelehtii omassa pienessä kotikylässään, ei tee juuri mitään, ei jaksa käydä edes kunnolla koulua. Mutta hänen suurena haaveenaan on karata talvella lumen ja jään ympäröimästä kotikylästään johonkin lämpimään. Elokuva on esitetty useilla elokuvafestivaaleilla, joilla se on kerännyt runsaasti palkintoja.
Dagur Kárin seuraava elokuva oli Tanskassa ja tanskan kielellä kuvattu "Voksne mennesker" (2005). Tämän jälkeen hän on ohjannut englanninkielisen elokuvan "The Good Heart" (2009), jossa pääosaa näyttelee skotlantilainen Brian Cox.
Carl Benedicks

Carl Benedicks (27. toukokuuta 1875 Tukholma, Ruotsi – 1958 Tukholma) oli ruotsalainen fyysikko, kemisti ja ufo-skeptikko.
Benedicks aloitti 1893 opiskelut Uppsalan yliopistossa. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui 1896 ja lisensiaatiksi 1902. Tohtorin arvon hän sai 1904. Samana vuonna hän aloitti fysikaalisen kemian dosenttina. Kemian professoriksi hänet valittiin 1908 ja Tukholman yliopiston fysiikan professoriksi 1910. Benedicksin tutkimustyö oli laaja-alaista, ja hänen tutkimuksensa käsittelivät geologiaa, mineralogiaa, tähtitiedettä ja matematiikkaa. Hänen merkittävimmät tutkimuksensa koskivat erityisesti metallografiaa.
Benedicks julkaisi myös 1951 tutkielman, jossa hän selitti ufojen aiheutuvan pallosalamista. Teorian mukaan helminauhasalamista syntyy pallosalamia, joissa on vesihöyryn sisältämää vetyä ja happea. Tästä syntyy Benedicksin mukaan pintajännityskupla, jolla on monia lentävien lautasien ominaisuuksia.
Piraattiradiotoiminta Venäjällä

Piraattiradiotoiminta Venäjällä oli erityisen merkityksellistä 1990-luvun alussa, kun Venäjällä oli vielä voimassa Neuvostoliiton lainsäädäntö. 
Esimerkiksi Pietarissa ja sitä ympäröivällä Leningradin alueella on runsaasti ilman toimilupaa toimivia radioita, jotka toimivat harrastepohjalta ja lähettävät ohjelmaa arkisin pari tuntia ohjelmaa, viikonloppuisin jopa viisi tuntia päivässä. Pienempien asemien lähetysaika on ehkä vain tunnin kaksi viikossa. 
Itse Pietarissa on runsaat kaksikymmentä lähetysluvan hankkinutta julkista ja kaupallista virallista radioasemaa, minkä lisäksi kaupungissa on ollut ja on kymmeniä toimiluvattomia radioasemia. 
FM:n eli ULA-taajuusalueen 87,5–108 MHz lisäksi Venäjällä käytetään Neuvostoliiton aikaisia FM-OIRT-taajuuksia 65–74 MHz, joista Venäjällä käytetään nimitystä UKV ( ’ultralyhyet aallot’) erotukseksi Euroopan yleisradiounionin FM:stä.
Piraattiasemilla on myös omia verkkosivuja.
Toimiluvattomat asemat ja kansalaisvapaudet.
Toimiluvattomat asemat kutsuvat itseään joko itsenäisiksi tai vapaiksi radioasemiksi. Ensimmäiset piraattiasemat syntyivät Neuvostoliiton purkauduttua ja samalla valtiomonopolismin päätyttyä. Median yksityistyminen koettiin Jeltsinin aikana demokratian itsepuolustukseksi, minkä vuoksi toimiluvattomiin asemiin ei ole suhdauduttu niin kriittisesti, että niitä olisi aktiivisesti pyritty poistamaan ja yleensä nuoret toimijat tuomitsemaan ankarasti. Venäjällä 1990-luvun alussa perustettiin myös 2 000 liikepankkia luvattomasti, koska pankkitoiminta oli valtion monopoli. 
Venäjällä piraattiradiotoiminnalla ei ole ollut pelkästään viihteellistä arvoa, vaan sitä on ymmärretty tapana turvata sananvapauden kautta myös muita kansalaisoikeuksia maan epävakaassa tilanteessa.
Tekninen taso vaihtelee.
Toimiluvattomat asemat pyrkivät välttämään toimiluvallisten kaupallisten asemien taajuuksien häiritsemistä ja välttävät toistensa lähetystaajuuksia sekä toimivat toistensa kanssa yhteistyössä lähetystekniikan osalta. Joillain asemista lähetystehot ovat vaatimattomia, vain 0,2 W ja kuuluvuus kerrostalojen 5.–9. kerroksista 2–3 kilometriä. Joillain on lähetystehoa enemmän, esimerkiksi 15 W ja kuuluvuutta 15 kilometriä, stereofonisuus sekä RDS-signaali.
Tulipyrstö

Tulipyrstö ("Epalzeorhynchos bicolor") on särkikaloihin kuuluva kala, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Tulipyrstön vartalo on sametinmusta, pyrstö punainen. Se voi kasvaa jopa 15 cm pitkäksi. Akvaariossa koko jää noin 12 senttiin.
Sukupuolierot.
Sukupuolia on lähes mahdotonta erottaa toisistaan aikuisenakaan, eikä nuorten kalojen sukupuolia voi lainkaan erottaa. Aikuinen naaras on hieman pulleampi. Koiras on syvemmän musta ja isoeväisempi, ja sen pyrstö on kirkkaammanpunainen.
Alkuperä.
Tulipystö on kotoisin Thaimaasta. Sen luultiin jo hävinneen luonnosta, mutta laji löydettiin uudestaan Chao Phraya -joesta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Tulipyrstö on reviiritietoinen kala, joka ajaa pois tai tappaa toiset saman lajin yksilöt ja vainoaa usein myös muita sukulaisiaan, esimerkiksi leväbarbia. Myös saman näköiset kalat ärsyttävät sitä varsinkin pienessä akvaariossa. Kotiakvaariossa voi yleensä olla vain yksi aikuinen yksilö, muuten reviiritaistelu päättyy heikomman kuolemaan.
Vesiolot ja ravinto.
Tulipyrstö syö sekaruokaa: hiutaleita ja pakasteruokaa ja myös roskakotiloita. Sille sopiva pH on 6,5–8,0, lämpötila 22–26 °C, kovuus mieluiten pehmeä tai keskikova. Se ei ole kovin tarkka veden kemiasta, kunhan vesi on tarpeeksi happipitoista ja virtaavaa. Laji vaatii vähintään 250 litran altaan, mieluitenkin kuitenkin yli 300 litran, jos sinne haluaa myös muita kaloja. Akvaariossa saa mielellään olla hiekkapohja, jossa on juurakoita. Myös kivikkoa ja kasveja suositellaan. Tulipyrstö syö jonkun verran leviä, mutta ei ole varsinainen levänsyöjä.
David Purley

David Purley (26. tammikuuta 1945 – 2. heinäkuuta 1985) oli brittiläinen kilpa-autoilija. 
Purley aloitti Roger Williamsonin kanssa Formula 1 -luokassa vuonna 1973, kunnes Hollannin Zandvoortin radalla tapahtui Williamsonin huima ulosajo. Auto ajautui ulosajon alkupaikasta peräti 275 metriä kauemmas, päätyi väärin päin ja syttyi tuleen. Purley keskeytti epäitsekkäästi kilpailunsa ja riensi välittömästi auttamaan kilpakumppaniaan, mutta ei voinut tulelle mitään. Ratavalvojat eivät keskeyttäneet kilpailua eivätkä muut kilpailijat pysähtyneet. Williamson tukehtui palokaasujen aiheuttamaan asfyksiaan autossaan 29. heinäkuuta 1973. Purleylle myönnettiin myöhemmin George-mitali hänen rohkeasta yrityksestään pelastaa kanssakilpailijan henki. 
Purley vetäytyi Formula 1:stä vuonna 1974, mutta palasi vuonna 1977. Hän oli itse menettää henkensä törmätessään seinään jarrujen mentyä epäkuntoon Britannian Grand Prix'n karsinnoissa. Törmäyksen aiheuttama voima vastasi 179,8 G:tä. Normaali Formula 1 -auton jarrutus vastaa noin 5 G:tä ja Robert Kubican törmäys vuoden 2007 Kanadan Grand Prix'ssa vastasi noin 75 G:tä. Purley sai useita murtumia jalkoihin, lantioon ja kylkiluihin. Hän kuitenkin palasi kilpa-auton rattiin alemmissa kilpasarjoissa. 
Lopetettuaan kilpa-autoilun Purley aloitti taitolentoharrastuksen, joka myöhemmin koitui hänen kohtalokseen. Purley kuoli lento-onnettomuudessa 40 vuoden iässä 2. heinäkuuta 1985 hänen ohjaamansa kaksitasoisen taitolentokoneen pudottua mereen Bognor Regisin lähistöllä.
Albertina Walker

Albertina Walker (29. elokuuta 1929 Chicago, Illinois – 8. lokakuuta 2010 Chicago) oli yhdysvaltalainen gospel-laulaja.
Walker tuli jo 1950-luvun alussa tunnetuksi yhtyeestä The Caravans. Hän jätti yhtyeensä 1960-luvun lopussa aloittaakseen soolouran. Walker sai uransa aikana muun muassa parhaan perinteisen gospellevyn Grammy-palkinnon (1995) ja useita muita Grammy-ehdokkuuksia sekä kolme GMA Dove -palkintoa.
Albertina Walker kelpuutettiin vuonna 2001 Gospel Music Hall of Fameen. Malaco Records julkaisi 5. syyskuuta 2006 albumin "Paved the Way", jonka Walker oli levyttänyt yhdessä The Caravansin kanssa. Walkerin lisäksi levyllä esiintyivät Dorothy Norwood, Inez Andrews ja Delores Washington.
Walkerille on myönnetty "National Heritage Fellowship".
Annariitta Kottonen

Annariitta Kottonen (o.s. Lonka, s. 27. heinäkuuta 1958 Joensuu) on suomalainen suunnistuksen MM-mitalisti, hammaslääkäri ja päätoimittaja.
Kalevan Rastia ja myöhemmin Liedon Parmaa edustanut Annariitta Lonka nousi isosiskonsa Hennariikan jäljissä Suomen suunnistushuipulle 1980-luvun alussa. Jo ensimmäisissä MM-kisoissaan Unkarissa 1983 rouva Kottonen ylsi henkilökohtaisessa kilvassa pronssille, mikä jäikin Suomen ainoaksi mitaliksi koko kisoista. Australiassa 1985 Kottonen oli jälleen Suomen MM-joukkueen paras naissuunnistaja, mutta sijoitus oli vasta yhdestoista. Ranskassa 1987 hänen oli tyytyminen neljänteen sijaan, ja sama sijoitus tuli viestistä. PM-kisoissa uran parhaaksi henkilökohtaiseksi sijoitukseksi jäi vuoden 1986 kuudes tila.
Turun Urheilutoimittajien Kerho valitsi Annariitta Kottosen Varsinais-Suomen parhaaksi naisurheilijaksi 1983, 1985 ja 1987.
Annariitan aviomies Hannu Kottonen on viestisuunnistuksen kaksinkertainen MM-mitalisti.
Kottonen väitteli vuonna 2009 hammaslääketieteen tohtoriksi ja on toiminut vuodesta 2010 Suomen Hammaslääkärilehden päätoimittajana.
Mitrastemon

Mitrastemon on kaksi kasvilajia sisältävä loiskasvisuku ja Mitrastemonaceae-heimon ainoa suku. Molemmat lajit ovat pyökkikasvien (Fagaceae) endoparasiittisia juuriloisia, joilla ei ole lainkaan vartta tai lehtiä.
"Mitrastemon"-lajeja on kaksi, ja ne ovat maantieteellisesti täysin eriytyneitä. "Mitrastemon matudae" esiintyy Meksikossa Chiapasin osavaltiossa ja "Mitrastemon yamamotoi" Kaakkois-Aasiassa, Taiwanilla sekä Japanissa.
"Mitrastemon"-lajit elävät rihmamaisena kudoksena isäntäkasvin juurien sisällä. Ne kasvavat juuressa nilan ja jällen välissä kasvattaen poikittaisia rihmoja puuainekseen. Koko kasvista ainoastaan kukinnot kasvavat isännän ulkopuolelle. Kukinta-aikaan maan alta työntyvät kukat muodostavat maanpintaan usein isäntäkasvia ympäröiviä renkaita eräiden sienten (ks. sienikehä) tapaan. Kukkavarressa on muutamia kalpeita ja suomumaisia lehtiä, jotka suuntautuvat jyrkästi ylöspäin. Kukat tuottavat runsaasti mettä, jota kertyy myös kukkavarressa olevien lehtien hankoihin lisäten näin kasvin suosiota pölyttäjien keskuudessa. Kukinto on enimmäkseen hyönteispölytteinen, mutta Uudessa-Guineassa myös mettä syövien lintujen on raportoitu käyvän "Mitrastemon"-lajin kukilla ja jopa puolustavan ravinnonlähdettään. Hedelmä on marjamainen kapseli.
Day Eleven

Day Eleven on suomalainen rock-yhtye, jonka musiikissa on kuultavissa vaikutteita metallista, grungesta, punkista ja popista. Yhtyeeltä on julkaistu kolme pitkäsoittoa: "Almost Over Everything" (2005), "Sleepwalkers" (2007) ja "Matador" (2010).
Historia.
Day Elevenin esiaste kasattiin vuonna 1994 Lappeenrannassa, jossa Olli, Janne ja Kimmo alkoivat soittaa yhdessä ja esiintyä Larha-nimellä. Rumpali Luca liittyi yhtyeeseen vuonna 1996. Larha-nimisenä yhtye soitti vuosina 1996–2001 kuutisenkymmentä keikkaa ympäri Suomea ja julkaisi useita demoja omakustanteina. Olli jätti yhtyeen vuonna 2001, minkä jälkeen kolmimiehiseksi kutistunut yhtye päätti jatkaa nimellä The Lost Soul Movement (myöhemmin yhtye käytti nimestään lyhennemuotoa The LSM). The LSM julkaisi 2002 omakustannesinglen "7 Days", jonka 500 kappaleen painos on myyty loppuun. Matti liittyi yhtyeeseen alun perin keikkakitaristin roolissa vuonna 2003, ja oli mukana virallisena jäsenenä yhtyeen solmittua levysopimuksen tamperelaisen GBfam Recordsin kanssa vuonna 2004. Yhtye otti levysopimuksen solmimisen aikoihin käyttöön nykyisen nimensä, ja ensimmäinen virallinen Day Eleven -julkaisu, single "Lost My Love", ilmestyi 10. marraskuuta 2004. Olli liittyi takaisin yhtyeeseen debyyttialbumin "Almost Over Everythingin" julkaisun jälkeen toimimalla aluksi keikkakitaristina ja myöhemmin virallisena jäsenenä.
Olli Virtaperko

Olli Virtaperko (s. 29. joulukuuta 1973 Espoo) on suomalainen säveltäjä. Lisäksi Virtaperko on vuodesta 1995 johtanut Ensemble Ambrosius -kamariyhtyettä, joka on tullut tunnetuksi Frank Zappan musiikin esittämisestä barokkisoittimin. Yhtyeessä Virtaperko soittaa barokkiselloa.
Populaarimusiikin puolella Virtaperko toimi 1995–2001 Ultra Bra -yhtyeen laulajana.
Ura.
Ylioppilaaksi Virtaperko kirjoitti Kallion lukiosta 1992. Hän aloitti sävellysopintonsa Edinburghin yliopistossa (1993–1994) Peter Nelsonin johdolla ja jatkoi opintojaan Sibelius-Akatemiassa, jossa hänen opettajanaan oli Tapio Nevanlinna. Musiikin maisterin tutkinnon hän suoritti 2005 pääaineinaan musiikin sävellys ja teoria. Pääinstrumenttiaan barokkiselloa Virtaperko on opiskellut Sibelius-Akatemiassa Markku Luolajan-Mikkolan johdolla.
Virtaperkon läpimurto säveltäjänä tapahtui laajamittaisten orkesteriteosten myötä. Hänen tyylillisesti monipuolinen tuotantonsa sisältää taidemusiikin keskeisten teostyyppien lisäksi muun muassa bigband-musiikkia, elektronisia instrumentteja hyödyntäviä sävellyksiä sekä teoksia renessanssi- ja barokkisoittimille. Virtaperkon konsertto "Romer's Gap " sähköisesti vahvistetulle sellolle ja orkesterille valittiin Teosto-palkintoehdokaaksi helmikuussa 2017. Virtaperko on Suomen Säveltäjät ry:n varapuheenjohtaja. Hän toimi vuodet 2011-2014 Tampere Biennalen taiteellisena johtajana ja on lisäksi toimittanut musiikkiohjelmia Yle Radio 1 -radiokanavalle vuodesta 2007 (muun muassa "Välilevyjä, Aikamme suomalaista musiikkia" ja "Jälkikoirat").
Vuonna 2021 Virtaperkolle myönnettiin valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha.
Tärkeimmät teokset.
Teokset vanhan musiikin periodisoittimille.
Teokset saatavana Music Finlandin kautta, ellei toisin ole mainittu.