tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Uuden Musiikin Kilpailu 2023

Uuden Musiikin Kilpailu 2023 (UMK23) järjestettiin 25. helmikuuta 2023 Turun Logomossa. Se oli 12:s "Uuden Musiikin Kilpailu", ja siinä valittiin Suomen edustaja vuoden 2023 Eurovision laulukilpailuun Ison-Britannian Liverpooliin. Kilpailun voitti Käärijä kappaleellaan "Cha cha cha".
Formaatti.
Vuoden 2023 kilpailuun lähetettiin yhteensä 363 kappaletta, joista ammattilaisista koostuva raati valitsi seitsemän finalistia. Finalistit julkistettiin yleisölle 11. tammikuuta 2023 ja videot julkaistiin YouTubeen 12. tammikuuta 2023 jälkeen yksitellen. Kilpailun finalistit olivat Keira, Benjamin, Robin Packalen, Kuumaa, Portion Boys, Käärijä ja Lxandra. Kilpailun juonsi Samu Haber.
Voittaja valittiin yleisöäänestyksen ja kansainvälisten raatien yhteistuloksella, jossa yleisöäänestyksen painoarvo oli 75 prosenttia ja kansainvälisten raatien 25 prosenttia. Suomenkielisenä kommentaattorina toimi Mikko Silvennoinen ja ruotsinkielisinä selostajina Johan Lindroos ja Eva Frantz. Englanniksi selosti Jani Kareinen, venäjäksi Levan Tvaltvadze, ukrainaksi Galyna Sergeyeva, viittomakielellä Miguel Peltomaa sekä pohjoissaameksi Linda Tammela ja inarinsaameksi Heli Huovinen. Radio Suomessa juonsivat Sanna Pirkkalainen ja Toni Laaksonen. Kansainväliset raadit olivat vuonna 2023 Australia, Espanja, Iso-Britannia, Puola, Saksa, Ruotsi ja Ukraina.
Kilpailun kulku.
Kilpailun finaali järjestettiin Turun Logomossa 25. helmikuuta 2023. Se lähetettiin suorana lähetyksenä Yle TV1 -kanavalla, Yle Areenassa sekä YleX, Yle Radio Suomi ja Yle X3M -radiokanavilta. Lähetystä seurasi keskimäärin 1,3 miljoonaa katsojaa.
Anton Krasovski

Anton Vjatšeslavovitš Krasovski (; s. 18. heinäkuuta 1975 Podolsk, Venäjä) on venäläinen televisiojohtaja. Hänet erotettiin tehtävästään sen jälkeen kun hänen raakaan väkivaltaan yllyttävät kommenttinsa alkoivat levitä sosiaalisessa mediassa. Hän puhui huvittuneena ukrainalaisten isoäitien raiskaamisesta, joka hänen mukaansa oli venäläisten sotilaiden tehtävä. Neuvostoliiton aikana Moskovan valtaa vastustaneet ukrainalaiset lapset olisi Krasovskin mukaan kuulunut hukuttaa ja Karpaateilla asuvat ukrainalaiset polttaa mökkeihinsä eikä ukrainalaisia pitäisi hänen mielestään olla ollenkaan olemassa.
Krasovkin näkemyksiä on muun muassa yhdysvaltalainen toimittaja Julia Davis luonnehtinut kansanmurhamaisiksi. RT-kanavan johtaja Margarita Simonjan hyllytti Krasovskin, mikä on poikkeuksellista ja hämmästyttänyt, kun venäläisessä mediassa on Venäjän hyökättyä Ukrainaan keväällä 2022 käytetty runsaasti vastaavanlaisia väkivallalla hekumoivaa puhetta. Krasovski oli RT-kanavan venäjänkielisten lähetysten johtaja.
Krasovski joutui sairaalaan joulukuussa 2023. "Kyiv Postin" lainaaman tiedustelulähteen mukaan hän olisi joutunut myrkytyksen uhriksi.
Pyramidikotilot

Pyramidikotilot (Trochidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Pyramidikotilot jaetaan 11 alaheimoon. Sukuja heimossa on yli 60 ja lajeja yli 600. Kooltaan pyramidikotilot vaihtelevat hyvin pienistä (alle 1 cm) hyvin suuriin (yli 20 cm). Kuori on korkea, kierteinen ja muodoltaan kartiomainen tai pyramidimainen. Kuoren aukon sulkeva kansilevy on kierteinen ja kuoren sisäpintaa peittää helmiäinen. Pyramidikotiloiden jalan anatomia vaihtelee, mutta usein se on pienehkö.&gt;
Levinneisyys ja elintavat.
Pyramidikotiloita tavataan kaikista valtameristä lauhkeilta ja lämpimiltä alueilta. Ne elävät useimmiten matalissa vesissä kivikkoisilla alueilla ja riutoilla, mutta myös syvän veden lajeja tunnetaan. Suurin osa pyramidikotiloista käyttävät ravintonaan levää ja muuta eloperäistä ainesta ja osa suodattaa ravintonsa vedestä.
Finschhafen

Finschhafen on satamakaupunki Papua-Uudessa-Guineassa. Kaupunki sijaitsee Huonin niemimaan kärjessä.
Vuosina 1873–1874 brittiläinen kapteeni John Moresby kartoitti aluetta, johon tuli sittemmin Finschhafenin satama. Finschhafenin kaupunki on kuitenkin nimetty saksalaisen tutkimusmatkailijan Otto Finschin mukaan. Saksa valloitti kaupungin vuonna 1894 ja sen jälkeen kaupunki toimi saksalaisten siirtomaahallinnon pääkaupunkina, kunnes alueella esiintyneiden tarttuvien kuumetautien myötä paikka hylättiin 1800-luvun lopussa. Sittemmin alueella on toiminut luterilainen lähetystyökeskus ennen toista maailmansotaa, jolloin paikka oli japanilaisten lentotukikohtana 1942–1943. Australian joukkojen suorittaman valtauksen myötä kaupungista tuli liittoutuneiden sotilastukikohta. Toisen maailmansodan aikana sotilaiden pystyttämistä rakennuksista monet on sittemmin hylätty ja jätetty oman onnensa nojaan. Nykyisin Finschhafenista rahdataan jonkin verran kahvia ja kopraa Laen kaupunkiin.
Sonkajärven työväentalo

Sonkajärven työväentalo oli Sonkajärven kunnan Sonkakosken kylässä sijainnut työväentalo, joka tuhoutui tuhopoltossa vuonna 1931.
Historiaa.
Sonkajärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1909. Talo valmistui vuonna 1913 Sonkakoskelle. Sisällissodan jälkeen taloa kunnostettiin, ja toiminta jatkui aina vuoteen 1931 saakka. Yhdistys liittyi vuonna 1919 Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen mutta palasi vuonna 1924 jälleen SDP:n jäseneksi.
Tuhopoltto.
3.–4. joulukuuta 1931 välisenä yönä talo sytytettiin palamaan. Tekijät, kaksi paikallista miestä, ilmoittautuivat itse nimismiehelle seuraavana päivänä. He olivat nauttineet yhdessä alkoholia ja miettineet lähestyvää itsenäisyyspäivää sekä työväentalolle itsenäisyyspäivän illaksi suunniteltuja tansseja, jotka heistä tuntuivat itsenäisyyspäivän herjaamiselta. Isänmaallisissa tunnelmissa he olivat sitten purkaneet suuttumustaan sytyttämällä talon tuleen.
Asiaa käsiteltiin ensimmäistä kertaa käräjillä tammikuussa 1932. Syytettyjen asianajaja esitti, että teon motiivina oli ollut puhdas isänmaallisuus sekä halu suojella pitäjää turmiolliselta aatteelta. Tämän vuoksi syytteet piti hänen mukaansa hylätä, etenkin kun miehet katuivat sitä, että olivat tulleet rikkoneeksi lakia. Lisäksi juopumusta tuli puolustuksen mukaan pitää lieventävänä asianhaarana.
Samoilla käräjillä Sonkajärven työväenyhdistystä alettiin syyttää kommunistiseksi. Talolla kerrottiin vietettävän siveetöntä ja juopottelevaa, huliganismiin rinnastettavaa elämää. Käsittelyä jatkettiin vuosien 1932 ja 1933 aikana. Lopputuloksena Sonkajärven työväenyhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla, ja tuhopolttajat tuomittiin kumpikin vuoden vankeuteen.
Raft

Raft on avoin pelimaailma selviytymisvideopeli, jonka on kehittänyt ruotsalainen Redbeet Interactive ja julkaissut Axolot Games. Peli julkaistiin ennakkojulkaisuna 23. toukokuuta 2018 Steamissa sen jälkeen, kun se julkaistiin ensimmäisen kerran ilmaisena Itch.io-indie-alustalla vuonna 2016. Pelin ennakkojulkaisu poistettiin jakelualustoilta ja sen täysi versio julkaistiin 20. kesäkuuta 2022 pelin viimeisen luvun julkaisun kanssa.
Pelaaminen.
Peliä pelataan ensimmäisen ja kolmannen persoonan näkökulmasta ja sitä voidaan pelata joko yksin- tai moninpelinä. Jälkimmäisessä tapauksessa peli tarjoaa automaattisesti palvelimen ja peli tapahtuu yhteistyötilassa.
Kun pelaaja aloittaa pelin, hän on 2x2-kokoisella lautalla ja hänellä on koukku, jolla hän voi kerätä resursseja. Koukku kuitenkin kuluu, joten pelaajan on jossain vaiheessa tehtävä uusi. Pelaaja voi kerätä resursseja myös uimalla niiden kohdalle. Lautan ympärillä liikkuu myös hai, joka välillä rikkoo lauttaa. Hai voi kuitenkin lyödä pois rikkomasta lauttaa tai tappaa. Pelaajan pitää myös hallita perustarpeita kuten nälkä ja jano. Ruokaa pelaaja saa esim. tappamalla hain ja kalastamalla. Juomaa pelaaja saa rakentamalla kojeen, jolla saa tehtyä suolavedestä juotavaa.
Kun pelaaja saa muistikirjan ja oppii rakentamaan antennin, tutkan ja akun, rakentaa ne ja sijoittaa ne lautalle oikein, hän voi alkaa pelaamaan pelin tarinaa.
Juoni.
Ennen pelin tapahtumia.
Lähitulevaisuudessa ilmastonmuutos ja nousevat lämpötilat ovat saaneet napajäätiköt sulamaan, mikä on aiheuttanut koko planeetan kokoisen tulvan, mikä ei jättänyt lähes yhtään kuivaa maata. Sivilisaatio romahti, kun epätoivoiset suunnitelmat tulvien kumoamiseksi epäonnistuivat tai hylättiin. Lopulta maailman eliitti päätti hylätä kuivan maan kokonaan elääkseen kelluvissa kaupungeissa, kun taas muu väestö jätetään selviytymään yksin tulvivassa maailmassa.
Nykyhetki.
Pelaaja ottaa selviytyjän, Forward Scoutin, roolin. Hän lähtee avomerelle etsimään asumiskelpoista maata ja luonnonvaroja. Hän etsii myös Utopiaa, jossa sanotaan olevan kuivaa maata, jossa voisi elää. Hän seuraa radiovastaanottimen saamia signaaleja eri paikkoihin, joista saa apua seuraavan paikan löytämiseen.
Sukevan työväentalo

Sukevan työväentalo oli Sonkajärven kunnan Sukevan taajamassa sijainnut työväentalo. Aiemmin Sukeva kuului Iisalmen maalaiskuntaan.
Historiaa.
Sukevan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talo valmistui vuonna 1909, joskin vihkiäisiä juhlittiin vasta syksyllä 1910. Talo oli hirsirakenteinen, ja sitä laajennettiin vuonna 1916. Vuonna 1912 yhdistyksellä oli 40 jäsentä. Yhdistys ilmeisesti liittyi 1920-luvun alussa Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, sillä sen omaisuus takavarikoitiin vuonna 1923. Myös sisällissodan aikaan 1918–1919 talo oli ollut takavarikossa, ja tuolloin se oli lyhyen aikaa Sukevan vankilan käytössä.
Yhdistys lakkautettiin 1930-luvun alussa kommunistilakien nojalla, ja vuonna 1934 talo pakkohuutokaupattiin. Sen osti eräs iisalmelainen yksityishenkilö suunnitteilla olevan osakeyhtiön puolesta. Noin viikko huutokaupan jälkeen uutisoitiin kuitenkin, että osakeyhtiö oli suostunut vuokraamaan taloa Sukevan sosialidemokraattiselle työväenyhdistykselle, joka järjestikin talossa iltamat jo samassa kuussa.
Talo ilmeisesti päätyi lopulta sosialidemokraattisen yhdistyksen omistukseen, sillä yhden lähteen mukaan yhdistys myi talon vuonna 1950 huonokuntoisena. Saaduilla rahoilla yhdistys rakensi tanssilavan, joka oli toiminnassa 1970-luvulle saakka.
François Clouet

François Clouet (n. 1510 – 22. joulukuuta 1572 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari.
Elämä ja ura.
Clouetin oli isänsä Jean Clouetin oppilas. 35-vuotiaana hän seurasi isäänsä kuningas Frans I:n hovimaalarina, jonka palveluksessa hänestä tuli myös kamaripalvelija. Clouet jatkoi tässä tehtävässä Henrik II:n, Frans II:n ja Kaarle IX:n alaisuudessa, jonka valtakauden loputtua Clouet’n elämää ei tunneta. Clouet’n töitä arvostettiin suuresti hänen elinaikanaan. Hän johti työpajaa, jossa miniatyristit, suunnittelijat ja sisustajat toteuttivat hänen projektejaan. Hän valvoi myös kuninkaallisten hautajaisten ja seremonioiden taiteellista toteutusta.
Vaikka Clouet’n öljytyöt ovat flaamilaisia yksityiskohtiin paneutuvassa huolellisuudessaan, ne ovat kuitenkin selvästi ranskalaisiaa. Clouet'n muotokuvat ovat totuudenmukaisia, tarkkoja ja vailla sentimentaalisuutta. Ne tuovat esiin kunkin kuvattavan moraaliset ja älylliset ominaisuudet. Täydellistä varmuutta hänen laatimistaan teoksista ei ole. Clouet on todennäköisesti maalannut Frans I:n muotokuvat ja Katariina de' Medicin muotokuvan Versailles'ssa ja muita teoksia. Hänen huomattavimpia muotokuviaan on Maria Stuartin muotokuva, kaksi Kaarle IX:n muotokuvaa, Henrik II:n muotokuva, Frans II:n muotokuva sekä Valois’n Margaretan muotokuva. Hänen mestariteoksensa on ehkä Elisabet Itävaltalaisen muotokuva. Muotokuvien lisäksi hän maalasi myös alastonhahmoja ja teatterikohtauksia.
Reposaaren koulu

Reposaaren koulu on Porin Reposaaressa sijaitseva noin 30 oppilaan alakoulu. Koulu on perustettu 9. joulukuuta 1877. Reposaaren koulu on ollut remontissa vuodesta 2022-2024.
Historia.
Vuonna 1877 perustettu koulu oli Reposaaren ensimmäinen kunnan rahoittama koulu. Se oli alun perin kaksikielinen, joten koulua käytiin kahdessa vuorossa. Oppilasmäärän kasvun myötä perustettiin yksityinen oppikoulu Reposaaren yhteiskoulu, joka muuttui vuonna 1974 kunnalliseksi Saariston yläasteeksi. Vuonna 1994 Reposaaren koulu ja Saariston yläaste yhdistyivät Reposaaren peruskouluksi, ja vuonna 2008 yläaste siirtyi Meri-Porin koulun yhteyteen.
Koulurakennukset.
Reposaaren koulu toimi alussa useissa eri rakennuksissa, kunnes se vuonna 1884 siirtyi omiin tiloihin niin sanottuun puukortteliin, jossa se toimi aina vuoteen 2008 asti. Yläasteen poistuttua koulu siirtyi yläasteen käytössä olleeseen kivikouluun. Keväällä 2022 koulu siirtyi tilapäisesti takaisin puukortteliin, joka remontoidaan kauttaaltaan. Remontin aikana koulu toimii kivikoulun pihalla sijaitsevissa parakeissa. Koulun on tarkoitus toimia pysyvästi puukorttelissa syksystä 2024 alkaen.
Muuta.
Reposaaren koulu on pienestä koostaan johtuen ollut useasti lakkautusuhan alla, esimerkiksi vuosina 2014, 2016 ja 2019.
Eero Helkama

Eero Vilho Helkama, vuoteen 1926 Hellman (12. joulukuuta 1920 Viipuri – 2. huhtikuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka suunnitteli 1960-luvun lopulla Helkama-yhtiön valmistaman Jopo-pyörän ja keksi 1955 suomen kieleen mopo-sanan.
Helkaman vanhemmat olivat tukkukauppias Heikki Juho Helkama, aiemmin Pekkola, Hellman, ja Anna Lydia Mathilda Tukiainen. Hänen puolisonsa vuodesta 1944 oli Kaija Marjatta Massinen, jääkärimajuri Kaarle Massisen tytär. Kauppaneuvokset Matti Helkama ja Paavo Helkama olivat Eero Helkaman veljiä. Helkama tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1939. Sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti (1957) Helkama osallistui talvisotaan vapaaehtoisena, jatkosodassa hän palveli yhteysupseerina ja päämajan tiedusteluosastolla. Sotien jälkeen Helkama opiskeli Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa 1945–1948, mutta meni sitten perheen omistaman Helkama-yhtiön palvelukseen. Hänen vastuualueekseen tulivat polkupyörät ja kodinkoneet. Eero Helkama oli vuodesta 1978 perheyhtiön tuonti- ja teollisuustoiminaa harjoittanneen Suomen Koneliike Helkama Oy:n toimitusjohtaja, aina vuoteen 1985 asti, ja sitten yhtiön hallituksen puheenjohtaja Helkama-Auto Oy:ssä, Suomen Koneliike Oy:ssä ja Forste Oy:ssä. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä, kuten Suomen polkupyöräteollisuusyhdistyksen puheenjohtajuus useaan otteeseen. "Kauppalehteen" Helkama kirjoitti 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa lähes sata kolumnia. Hän oli Italian varakonsuli Hangossa vuodesta 1965.
Uskollisuuden ja urhoollisuuden ritarikunta

Uskollisuuden ja urhoollisuuden ritarikunta () on taiwanilainen kunnianosoitus, jota jaetaan sotilaille, jotka ovat joko tuhonneet vihollisen, haavoittuneet taistelussa tai johtaneet joukkoa urhoollisesti. Rauhan aikana sitä voidaan myöntää myös uskollisesta velvollisuuksien hoitamisesta ja kansalaisten puolustamisesta. Ritarikunta on perustettu vuonna 1944.
Kunnianosoitusta jaetaan yhdessä luokassa:
Pilven ja lipun ritarikunta

Pilven ja lipun ritarikunta, tai Loistavan lipun ritarikunta (), on taiwanilainen ritarikunta, jota jaetaan sotilaille. Ritarikunta on perustettu vuonna 1935. Kunnianosoitusta jaetaan kansallisen turvallisuuden hyväksi tehdyistä ansioista.
Kunnianosoitusta jaetaan yhdeksässä luokassa:
Mara (etunimi)

Mara on etunimi, joka voi olla naisen tai miehen nimi.
Mara naisen etunimenä.
Useissa kielissä, esimerkiksi englannissa ja saksassa, Mara mielletään naisennimeksi. Taustalla on "Raamatun" kertomus, jossa Ruutin kirjan päähenkilön anoppi Noomi haluaa ottaa käyttöön nimen Mara. Menetettyään miehensä ja kaksi poikaansa hän sanoo: ”Älkää kutsuko minua enää Noomiksi, vaan Maraksi, sillä Kaikkivaltias on koetellut minua ankarasti.” Heprean kielessä "Noomi" merkitsee ’onnellista’, "Mara" puolestaan ’katkeraa’.
Bulgariassa, makedoniassa, kroatiassa ja serbiassa Mara tunnetaan Marian rinnakkaismuotona.
Nimi Suomessa.
Mara on monista etunimistä käytetty suomalainen kutsumamuoto. Kieliopilliselta rakenteeltaan se on slangia. Mara liitetään usein miehennimeen Martti, ja tällä hellittelynimellä on viitattu muun muassa presidentti Martti Ahtisaareen. Mara voi olla myös Markun, Markuksen ja Martinin lempinimi. Yhtä hyvin se voi pohjautua naisennimiin Maaret, Maarit, Maria, Marianna, Marianne, Marie, Mariella, Marika, Marita, Maritta, Marja, Marjaana, Marjatta, Marju, Marjukka, Marjut, Martina ja Martta.
Virallisena etunimenä Mara on Suomessa harvinainen. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on lokakuuhun 2022 mennessä kirjattu noin 110–120 Mara-nimistä naista ja noin 10–30 samannimistä miestä.
Mara-nimi sisältyy Helsingin yliopiston almanakkatoimiston viralliseen koirien nimipäiväkalenteriin. Nimipäivä on 10. marraskuuta.
Uskollisuuden ja uutteruuden ritarikunta

Uskollisuuden ja uutteruuden ritarikunta () on taiwanilainen ritarikunta, jota jaetaan sotilaille, joilla on takanaan 10 vuotta erinomaista palvelusta maan asevoimissa. Se on perustettu vuonna 1944.
Kunniamerkkiä jaetaan yhdessä luokassa.
Yushen-luokka

Tyyppi 075 () on Kansan vapautusarmeijan laivaston komento- ja hyökkäysalusluokka, jonka alukset on varustettu maihinnousuihin sekä helikopteritukialuksiksi. Yǔshén on kiinalaisessa mytologiassa sateen jumala.
Suunnittelu.
Alusten ominaisuuksia on kuvailtu suunnitellun Taiwanin rannikko mielessä. Tyypin 075 taisteluvalmiuden saavuttamisajankohdasta on esitetty erilaisia arvioita. Erään kiinalaisen näkemyksen mukaan kestää vuosia, ennen kuin Kiina on ehtinyt rakentaa luokan alukset ja varustaa ne esimerkiksi vuonna 2019 esitellyillä Harbin Z-20 helikoptereilla sekä harjoitella maihinnousuja, joista maalla ei ole kokemusta. Toisten arvioiden mukaan Kiinalla olisi jo riittävästi sotilaiden ja kaluston kuljetuskapasiteettia esimerkiksi tyypin 071 maihinnousualusten valmistumisen myötä mahdollista maihinnousua varten. 
Tyypin 075 LHD:stä on esitetty edelleensuunnitellun tyypin 076 maihinnousutukialus. Siihen on kaavailtu miehittämättömien sotilaallisten lennokkien elektromagneettista laukaisemismahdollisuutta.
Alukset.
Lokakuun puoliväliin 2022 mennessä oli Kiinan valtion laivanrakennusyhtymän (CSSC) telakka Hudong–Zhonghua Shipbuilding Shanghaissa valmistanut kolme kahdeksasta suunnitellusta Yushen-luokan maihinnousualuksesta, jotka oli otettu palveluskäyttöön. Lokakuussa 2022 "Hainan" ja "Guangxi" havaittiin Etelä-Kiinan merellä harjoituksessa, jossa sotilaita kuljettavien Changhe Z-8C -kuljetushelikoptereiden on tarkoitus nousta ja laskeutua aluksen kannella eri sijainteihin, aluksilta laskea vesille tyypin 726 ilmatyynykäyttöisiä maihinnousualuksia ja liikkelle tyypin 05 panssaroituja ambfibioajoneuvoja. Alustyypin kannella on havaittu testatun myös suurikokoista, noin 2 tonnia painavaa miehittämätöntä, Changhe Z-11:ta muistuttavaa -helikopteria.
Ivar Hansen

Ivar Christian Hansen (1. marraskuuta 1938 Agerbæk – 11. maaliskuuta 2003) oli tanskalainen Venstren poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1973–2003 ja toimi niiden puhemiehenä 1998–2003. Lisäksi hän toimi Tanskan liikenneministerinä 1978–1979. Hansen kuoli äkillisesti sydänkohtaukseen 64-vuotiaana, jolloin hän vielä toimi kansankäräjien puhemiehenä. Kuolema tapahtui maatalousministeri Mariann Fischer Boelin asunnossa.
Matkalampi (Liperi, Myllypuron valuma-alue)

Matkalampi on sokkeloinen järvi Liperin koillisosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 13 kilometriä länsiluoteeseen.
Maantiede.
Matkalammen ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 3,5 kilometriä. Järveä jakavat Vihurinniemi, Pitkäniemi, Kukkoniemi ja Itkevänniemi. Matkalammessa on useita vähintään kymmenen metriä syviä alueita, yhteensä niiden pinta-ala kattaa noin seitsemäsosan järven pinta-alasta. Syvin kohta, 21 metriä, sijaitsee järven luoteiskolkan Myllylammessa, jonne kuljetaan järven keskiosasta noin 750 metriä pitkän Kaitasalmen kautta.
Matkalammen saariluku on kolme. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on noin 40 aaria. Järven rannoilla on runsaasti pientaloja. Läheisyydessä on useita pieniä järviä, kuten Harinjärvi (89,8 metriä mpy) koillisessa. Matkalammen ja Harinjärven välisellä kannaksella sijaitsee Kalikkalampi (88,0 metriä mpy). Matkalammen eteläpuolitse kulkee rautatie ja valtatie 9. Rautatie viistää paikoin järven eteläistä rantaa.
Matkalampi laskee Myllylahden länsirannalta alkavaa Myllypuroa luoteeseen Viinijärven (78,8 metriä mpy) Venepohjaan.
Matkalammen vesitilavuus on 7 201 000 kuutiometriä.
Matkalampi (04.359.1.001) kuuluu Myllypuron valuma-alueeseen (04.359), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Viinijärven valuma-alue (04.35) ja ensimmäinen jakovaihe on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Matkalampi on laajin Myllypuron valuma-alueen neljästätoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Leinonen ja Harinjärvi.
Suomessa on noin 30 vähintään hehtaarin laajuista Matkalampea. Liperin Matkalampi on niistä toiseksi laajin. Liperissä on myös toinen Matkalampi (04.352.1.004). Se sijaitsee noin 16 kilometriä Myllypuron valuma-alueen Matkalammelta länteen.
Martin Green

Martin Green (s. 20. heinäkuuta 1948 Brisbane, Australia) on australialainen fyysikko ja professori.
Green valmistui vuonna 1971 maisteriksi Queenslandin yliopistosta ja tohtoriksi 1974 Kanadan McMaster-yliopistosta, missä hän erikoistui aurinkoenergiaan. Akateemisen uransa hän aloitti 1974 Uuden Etelä-Walesin yliopistossa, missä hänestä tuli 1986 sähkötekniikan professori.
Green perusti 1974 Uuden Etelä-Walesin yliopistossa aurinkokennotekniikan tutkimusryhmän, joka alkoi kehittää aurinkokennoja piistä. Ryhmä onnistui 1980-luvun alussa kehittämään uuden tehokkaamman aurinkokennon. Greenin johtaman ryhmän tekniikan tehokkuus nousi vuonna 1983 ennätyksellisesti 18 prosenttiin. Edellinen tehokkuusennätys, 17 prosenttia oli vuodelta 1974. Ryhmä onnistui nostamaan tehokuutta edelleen, ja vuonna 1999 se saavutti 24,7 prosentin tehokkuuden. BP Solar lisensoi 1985 keskuksen ensimmäisen sukupolven aurinkokennon, joka on tuottanut myyntiä yli miljardilla Australian dollaria. Vuonna 2021 ryhmän kehittämä tekniikka vastasi 91,2 prosentista kaikista piiaurinkokennoista.
Green toimi vuodet 1991–1993 Uuden Etelä-Walesin yliopiston elektroniikan laitoksen johtajana, ja vuodesta 1999 hän on ollut yliopiston Scientia-professorina.
Green on palkittu urallaan useilla palkinnoilla. Australian tiedeakatemian Pawsey-mitalin hän sai vuonna 1982 ja Australia-palkinnon 1999. Right Livelihood -palkinto hänelle myönnettiin 2002 ja Japani-palkinto 2021. Green palkittiin 2022 suomalaisella Millennium-teknologiapalkinnolla.
Parisa Liljestrand

Parisa Molagholi Liljestrand (s. 15. maaliskuuta 1983 Iran) on ruotsalainen kokoomuspoliitikko ja Ruotsin nykyinen kulttuuriministeri lokakuusta 2022. Hän opiskeli opettajaksi Uppsalan yliopistossa ja on työskennellyt muun muassa rehtorina. Hänet valittiin vuonna 2002 Vallentunan kunnanvaltuustoon paikallisen Demoex-puolueen (Demokratiexpetrimentet i Vallentuna) ehdokkaana. Vuonna 2010 hän liittyi maltilliseen kokoomukseen ja vuodesta 2015 hän on ollut Vallentunan kunnanhallituksen puheenjohtaja.
Liljestrand syntyi Iranissa ja pakeni Ruotsiin perheensä mukana neljävuotiaana. Hän varttui Vallentunassa.
Pian kulttuuriministeriksi nousemisensa jälkeen Liljestrand aiheutti kohua, kun hän television aamuohjelmassa luuli elokuvaohjaaja Ruben Östlundia kirjailijaksi.
Barometern Oskarshamns-Tidningen

Barometern Oskarshamns-Tidningen on ruotsalainen vuonna 1841 perustettu sanomalehti, jonka päätoimitus on Kalmarissa. Se ilmestyy kuudesti viikossa ja kuuluu Gota Mediaan.
Paro (järvi)

Paro on matala järvi Joroisissa Pohjois-Savon maakunnan eteläosassa. Sen pinta-ala on 5,2 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 79 kilometriä etelään.
Maantiede.
Paro sijaitsee noin kaksi kilometriä Joroisten kuntakeskuksesta lounaaseen. Sen pituus kaakosta luoteeseen on 5,3 kilometriä. Järven keskiosan selkäveden leveys lounaasta koilliseen on 1,7 kilometriä, etelä- ja pohjoisosistaan järvi haarautuu useiksi lahdiksi (Juurikkolahti, Kerilahti, Levälahti, Tuohilahti). Runsas neljäsosa Parosta on enintään metrin syvä. Ainoa vähintään kuusi metriä syvä alue sijaitsee järven itärannan lähellä. Sen keskellä on järven syvin piste, yhdeksän metriä. Eteläosan Juurikkolahti on erittäin matalaa ja rannoiltaan epämääräistä.
Paron saariluku on 20. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on noin 25 hehtaaria. Laajimmat saaret ovat järven eteläosan Piiroonluoto ja Keppisaari. Järveä jakavien Keriniemen ja Pitkäniemen kärkien välissä on matala vesialue, jossa sijaitsee Petäjäsaari ja Keskiluodot. Tuohilahden alueella on lukuisia pieniä saaria.
Paron ranta-alue on metsä- ja suomaata, Juurikkolahden eteläpuolella levittäytyy Sekalamminsuo. Paron kaakkoisena jatkeena on suorantainen Sekalampi (04.251.1.007), jonka pinta-ala on runsaat 30 hehtaaria ja korkeustaso sama kuin Paron. Paro on läheisessä yhteydessä sen länsipuolella sijaitsevaan Sysmään (88,0 metriä mpy). Järvien välissä on Käränkä-niminen kannas, jonka kapeimmasta kohdassa sijaitsee järviä yhdistävä noin 150 metriä pitkä Kärängänsunti. Paron pohjoispuolella sijaitsee Kolppa (84,4 metriä mpy). Järviä yhdistää vähäinen vesiuoma.
Paron vesitilavuus on 8 714 000 kuutiometriä.
Paro (04.251.1.006) kuuluu Välijoen-Sysmäjärven alueeseen (04.251), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Sysmäjärven valuma-alue (04.25) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Välijoen-Sysmäjärven alueeseen kuuluu 24 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Sysmä ja Paro. Kolmanneksi laajin on Jokijärvi, jota seuraa alle neliökilometrin kokoinen Kolppa.
Joroisissa on toinenkin Paro-niminen vakavesi (04.174.1.013). Se on muutaman hehtaarin laajuinen ja sijaitsee yhdeksisen kilometriä isommalta Parolta etelään.
Dĩ An

Dĩ An on kaupunki Bình Dươngin maakunnassa, Vietnamissa. Vuonna 2019 kaupungin väkiluvuksi mitattiin 474 681.
Dĩ An on Vietnamin 8. suurin kaupunki.
Mettmann

Mettmann on kaupunki ja piirikuntansa hallintokeskus Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee välittömästi Düsseldorfin itäpuolella Rein–Ruhrin alueella. Historiallinen Neanderlaakso sijaitsee Mettmannin alueella.
Maantiede.
Mettmann sijaitsee Nordrhein-Westfalenin länsiosassa viitisentoista kilometriä Düsseldorfin keskustasta itäkoilliseen ja saman verran Wuppertalista länteen. Etäisyys Kölnistä on noin 35 kilometriä pohjoiseen. Mettmann on osa Bergisches Land -vuoristoaluetta. Düssel virtaa Mettmannin halki ja osin sen eteläisenä rajajokena kohti Düsseldorfia, missä se yhtyy Reiniin.
Mettmannin tiheäänasuttu kantakaupunki sijaitsee kaupungin hallinnollisen alueen keskellä. Kantakaupungin luoteispuolella sijaitsee Metzkausen, joka liitettiin Mettmanniin 1975. Kaupungin pohjoisosassa sijaitsee Obschwarzbach. Suuri osa Mettmannista on maatalousmaata.
Historia.
Nykyisen Neanderlaakson alueella asui neandertalinihmisiä jo ennen kivikautta. Heidän luitaan löydettiin laaksosta vuonna 1856.
Ensimmäinen asiakirjamaininta Mettmannista on vuodelta 904 muodossa Medamana. Paikkakunta sijaitsi liikenteellisesti hyvällä paikalla kauppatie Strata Coloniensisin varrella. Tie oli tuskin peltotietä leveämpi. Myöhemmin keskiajalla paikkakunta suojattiin puolustusmuurilla. Elokuussa 1424 herttua Adolf VII von Jülich-Berg myönsi Mettmannille oikeuksia, jotka edistivät sen kehittymistä kaupungiksi. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Mettmannin väestö hupeni. Valtiollisesti Mettmann kuului Bergin herttuakuntaan 1300-luvulta vuoteen 1806. Lyhyen ranskalaiskauden jälkeen 1815 Mettmannista tuli osa Preussia. 1800-luvulla kaupunki teollistui, se tuli tunnetuksi eritoten ruokailuvälineiden valmistuksestaan. Toisesta maailmansodasta Mettmann selviytyi suhteellisen hyvin, sodan jälkeen kaupunkiin saapui tuhansittain pakolaisia. Mettmannin kaupunkikuva muuttui nopeasti, kun vanhoja taloja purettiin ja tilalle kohosi uudisrakennuksia. Osia historiallisesta vanhastakaupungista kuitenkin säilyi.
Mettmannissa sijaitsee yksi Saksan vanhimmista elokuvateattereista, vuonna 1907 perustettu Weltspiegel Kino. Historiallinen elokuvateatteri modernisoitiin 2010-luvulla. Kaupungin kulttuurielämän keskus on Neandertalhalle. Mettmannin keskustassa sijaitsee 1883 valmistunut uusgoottilainen kirkko St. Lambertus.
Talous ja liikenne.
Mettmannin teollisuuteen kuuluu edelleen ruokailuvälineiden valmistus. Perinnettä jatkaa Mono GmbH. Mettmannin rautatieasemat ovat Mettmann Stadtwald, Mettmann Zentrum ja Neanderthal. Kaupungin länsipuolitse kulkee moottoritie BAB 3, eteläpuolitse moottoritie BAB 46, itäpuolitse BAB 535 ja pohjoispuolitse BAB 44.
Monheim am Rhein

Monheim am Rhein on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee välittömästi Düsseldorfin eteläpuolella Rein–Ruhrin alueella. Rein virtaa Monheimin länsipuolitse kohti pohjoista.
Maantiede.
Monheim am Rhein sijaitsee piirikuntansa lounaiskolkassa Nordrhein-Westfalenin länsiosassa seitsemisentoista kilometriä Düsseldorfin keskustasta kaakkoon ja kymmenisen kilometriä Leverkusenista luoteeseen. Etäisyys Kölnistä on noin 20 kilometriä pohjoiseen. Monheim on osa Reinin tasankoa, ja sen pinnanmuodostus poikkeaa Mettmannin piirikunnan muiden kuntien loivasti kumpuilevasta maastosta.
Monheimin kaupunginosat ovat kantakaupunki Monheim ja Baumberg, joka liitettiin Monheimiin 1951.
Historia.
Ensimmäinen asiakirjamaininta Monheimista on vuodelta 1157 muodossa "willehelm de munheym" (nykyaikaistettuna "Wilhelm von Monheim"). Ensimmäinen maininta tullauspaikoista on 1250-luvulta; niissä täytyi suorittaa maksu, mikäli mieli kuljettaa tavaraa Reinin yli. Bergin kreivit alkoivat hallita Monheimia 1350-luvulla, ja 1380 Bergin kreivikunnasta tuli Bergin herttuakunta. Monheim sai 1400-luvun taitteessa kaupunkioikeuksiin verrattavia etuoikeuksia, joita kutsuttiin vapauteen viittaavalla termillä Freiheit. Paikkakunnista Baumberg, Hitdorf ja Rheinberg muodostettiin kunnallishallinnollinen yksikkö Munizipalität Monheim 1800-luvun alussa. Virallisesti Monheimista tuli kaupunki 1960. Se liitettiin Düsseldorfiin 1975. Kansalaiset eivät hyväksyneet liitosta, joten Monheimista ja Baumbergista tuli kesällä 1976 jälleen itsenäinen kaupunki. Sen virallinen nimi on ollut Monheim am Rhein vuodesta 1994.
Hitdorf puolestaan oli liitetty 1975 Leverkuseniin, joten Düsseldorfilla ja Leverkusenilla oli puolentoista vuoden ajan yhteinen raja. Hitdorf jäi osaksi Leverkusenia.
Monheimin historiallinen maamerkki on 26 metriä korkea torni Schmelmenturm vuodelta 1425. Kaupungin pohjoisosassa sijaitsee Haus Bürgel, jonka historia alkaa roomalaisvallan ajalta.
Talous ja liikenne.
Monheimissa toimii useita kemianteollisuuden yrityksiä. Kaupunki sijaitsee usean suurkaupungin vaikutuspiirissä, joten se on kattavien moottoritieyhteyksien äärellä.
Alykí (Páros)

Alykí (; transl. myös "Alikí") on Kreikan kylä, joka sijaitsee Pároksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Pároksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Alykí on osa Agkairián kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 657 (vuonna 2011).
Alykín kylä sijaitsee Pároksen etelärannikolla noin 13 kilometriä etelään saaren keskuksesta Paroikián kaupungista. Se on saanut nimensä kylän laidalla olevasta suolajärvestä. Kylän nähtävyyksiin lukeutuu kansanperinnemuseo.
Alykí

Alykí (, ”Suolajärvi”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa tai Kyproksella:
Anemodoúri

Anemodoúri () on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Megalópolin kuntaan, Arkadian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 68 (vuonna 2011).
Anemodoúrin kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan keskiosissa linnuntietä noin kahdeksan kilometriä kaakkoon Megalópolin kaupungista. Se on rakennettu noin 700 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Anemodoúri muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Ανεμοδουρίου, "Topikí Koinótita Anemodouríou").
Antiikin aikana kylän paikalla sijaitsi Oresthasionin kaupunki. Sen akropolis eli yläkaupunki ja linnavuori sijoitetaan kylän läheiselle kukkulalle, jonka nykyinen nimi on Gkroumouroú (Γκρουμουρού). Kylän lähellä on myös osmaniajalla 1400–1700-luvulla rakennetun tornin rauniot. Nykyinen kylä kuului aiemmin Falaisían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Megalópolin kunnan Falaisían kunnallisyksikköön.
Archílochos

Archílochos () on Kreikan kyläyhdyskunta (virallisesti Τοπική Κοινότητα Αρχιλόχου, "Topikí Koinótita Archilóchou"), joka sijaitsee Pároksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Pároksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kyläyhdyskunnan väkiluku on (vuonna 2011).
Archílochoksen kyläyhdyskunta sijaitsee Pároksen itäosissa noin 15 kilometriä itäkaakkoon saaren keskuksesta Paroikián kaupungista. Se koostuu kuudesta kylästä, jotka ovat Ágios Nikólaos (0 asukasta vuonna 2011), Glyfádes (39), Mármara (552), Mólos (28), Pródromos (410) ja Tsoukaliá (37). Kyläyhdyskunta on nimetty saarelta kotoisin olleen runoilija Arkhilokhoksen mukaan.
Ássos

Ássos () on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kórinthoksen kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 916 (vuonna 2011).
Ássoksen kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa noin 11 kilometriä länteen Kórinthoksen kaupungista ja noin 1,5 kilometriä sisämaahan Korintinlahden rannasta. Se on rakennettu noin 30 metrin korkeudelle merenpinnasta laskettuna. Ássos muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Άσσου, "Dimotikí Koinótita Ássou"), johon kuuluvat varsinaisen Ássoksen kylän lisäksi kylät Agía Marína ja Veliniátika. Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 041. Ássoksen alakylä ja ranta-asutus on Korintinlahden rannalla sijaitseva Káto Ássos, ”Ala-Ássos".
Ássos kuului vuodesta 1997 Ássos-Léchaion kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kórinthoksen kunnan Ássos-Léchaion kunnallisyksikköön.
Athíkia

Athíkia () on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kórinthoksen kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 834 (vuonna 2011).
Athíkian kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa noin 15 kilometriä etelään Kórinthoksen kaupungista. Se on rakennettu Skaroúmpalo-vuoren juurelle noin 250 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Athíkia muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Αθικίων, "Dimotikí Koinótita Athikíon"), johon kuuluvat varsinaisen Athíkian kylän lisäksi kylä Alamánnos sekä Taksiarkkien eli Arkkienkelten luostari ("Moní Taxiarchón"). Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 038. Se kuului vuodesta 1997 lähtien Saronikóksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kórinthoksen kunnan Saronikóksen kunnallisyksikköön.
Chiliomódi (Korinthia)

Chiliomódi (; transl. myös "Hiliomódi") on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kórinthoksen kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 699 (vuonna 2011).
Chiliomódin kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa linnuntietä noin 15 kilometriä etelälounaaseen Kórinthoksesta ja 23 kilometriä pohjoiskoilliseen Árgoksesta. Se on rakennettu noin 340 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Chiliomódi muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Χιλιομοδίου, "Topikí Koinótita Chiliomodíou").
Chiliomódin lähellä sijaitsee Faneroménin luostari ("Moní Panagías Faneroménis"). Kylästä oli kotoisin näyttelijä Eiríni Pappá.
Aiemmin kylä kuului Tenéan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kórinthoksen kunnan Tenéan kunnallisyksikköön.
Chiliomódi

Chiliomódi (; transl. myös "Hiliomódi") voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Dídyma

Dídyma (; transl. myös "Dídima") on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Ermionídan kuntaan, Argoliin alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 047 (vuonna 2011).
Dídyman kylä sijaitsee noin 71 kilometriä itäkaakkoon Árgoksen kaupungista. Se on saanut kaksosiin viittaavan nimensä sen ympärillä olevista kahdesta vuoresta, jotka ovat Dídyma () koillispuolella ja Profítis Ilías () länsipuolella. Kylästä on käytetty aiemmin myös nimimuotoja "Dídymon" (Δίδυμον) ja "Dídymoi" (Δίδυμοι). Dídyma tunnetaan Dídyman luolista eli kahdesta karstivajoamasta nimiltään Megáli Spiliá ja Mikrí Spiliá.
Dídyma muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Διδύμων, "Topikí Koinótita Didýmon"), johon kuuluvat varsinaisen Dídyman kylän lisäksi kylät Ágios Ioánnis, Loukaḯti, Peleí, Rádo ja Salánti. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 320. Vuodesta 1997 se kuului Kranídin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ermionídan kunnan Kranídin kunnallisyksikköön.
Drépano (Argolis)

Drépano (, ) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Náfplion kuntaan, Argoliin alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 272 (vuonna 2011).
Drépanon kylä sijaitsee Argoliinlahden pohjoisosassa olevan pienemmän lahden pohjukassa noin kahdeksan kilometriä itäkaakkoon Náfplion kaupungista. Kylän vanha osmanivallan ajalta periytynyt nimi oli "Chaïdárion" (Χαϊδάριον) eli "Chaïntári" (Χαϊντάρι), joka tuli seutua hallinneesta Agha Haidarista. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1930. 
Drépano muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Δρεπάνου, "Topikí Koinótita Drepánou"), johon kuuluvat varsinaisen Drépanon kylän lisäksi kylät Kallithéa, Marathéa, Néa Marathéa ja Vivári. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 749. Vuodesta 1997 se kuului Asínin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Náfplion kunnan Asínin kunnallisyksikköön.
Žinotšyi svit

Žinotšyi svit (, ’Naisen maailma’) on kerran kuukaudessa ilmestyvä kanadalaisen naisjärjestön Ukrainian Women's Organization of Canada julkaisema lehti. Se ilmestyi Winnipegissä 1950–1973, ja sen jälkeen se on ilmestynyt Torontossa. Ennen vuotta 1950 se ilmestyi säännöllisesti liitteenä ukrainankielisessä sanomalehdessä "Novyi šljah’". Lehdessä julkaistaan selostuksia järjestön toiminnasta sekä kulttuuria, historiaa ja naisliikkeen toimintaa käsitteleviä artikkeleita. Lehdessä on myös lapsille tarkoitettu sivu. Alkuaikojen päätoimittajia olivat K. Kandyba-Lazor, N. Syniavska ja Stefaniia Bubniuk. Nykyisin vastuu on toimitusneuvostolla.
Vryonísi

Vryonísi () voi viitata seuraaviin saariin Kreikassa:
Furiani

Furiani on kunta Ranskassa Haute-Corsen departementissa Korsikan alueella. Se sijaitsee saaren itärannikolla Bastian kaupungin eteläpuolella.
Furianin vanha linnoitettu keskusta on rakennettu korkean mäen laelle. Se juontaa juurensa 1400-luvulle saakka. Kaupunki on ollut lukuisten hyökkäysten kohteena vuosisatojen aikana, joista viimeisin oli vuonna 1763. Nykyään Furiani on Bastian esikaupunki, missä on muun muassa jalkapalloseura SC Bastian kotikenttä Armand-Cesarin stadion.
Viva la libertad

Viva la libertad on vuonna 1985 julkaistu Castan studioalbumi.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Kokoonpano.
Muusikot
Muut
America's Least Wanted

America's Least Wanted on yhdysvaltalaisen rock -yhtye Ugly Kid Joen debyyttialbumi, joka julkaistiin syyskuussa 1992. Albumin nimi on parodia kuuluisasta lauseesta "America's Most Wanted". Se on yhtyeen ainoa albumi, jolla on mukana rumpali Mark Davis.
Albumi oli kaupallinen menestys, ja kolme siitä otettua singleä päätyi Mainstream Rock Tracksille ("Neighbor", "Busy Bee" ja "Cats in the Cradle"). "Everything About You" nousi 3. sijalle Ison-Britannian singlelistalla ja 9. sijalle "Billboard" Hot 100 -listalla. "Cats in the Cradle" (cover Harry Chapinin vuoden 1974 folk rock -kappaleesta) nousi myös Billboard Hot 100 -listalle kuudenneksi ja ansaitsi albumin kaksi top 10 Billboard -hittisingleä. Jälkimmäinen kappale pääsi myös sijalle 11 Top 40 Mainstream -listalla. Albumi on myynyt kaksinkertaisen platinalevyn verran.
Albumin tiedot.
Kaksi kappaleista oli aiemmin mukana yhtyeen vuoden 1991 debyytti-EP:llä "As Ugly as They Wanna Be," vaikka tälle albumille tehtiin pieniä muutoksia: "Madmanin" laulut äänitettiin uudelleen, kun taas "Everything About You" sai puhutun intron, jonka äänitti "Saturday Night Liven" näyttelijä Julia Sweeney Pat-hahmonaan. Kappale oli aiemmin mukana "SNL"-näyttelijöiden tähdittämässä elokuvassa "Wayne's World", joka julkaistiin seitsemän kuukautta aiemmin. Pat esiintyi myös kappaleen "Neighbor" musiikivideolla.
Albumin CD- ja vinyyliversioiden ero on siinä, että kappale "Goddamn Devil" esiintyy sen ensimmäisenä kappaleena B-puolella.
Kansitaide.
Albumin alkuperäinen kansitaide esittää Ugly Kid Joen maskottia Vapaudenpatsaana, joka näyttää keskisormea. Useat kauppaketjut Yhdysvalloissa kieltäytyivät tämän vuoksi myymästä albumia myymälöissään, ja jotakin jälleenmyyjiä varten tehtiin "sensuroitu" versio. Sensuroidussa versiossa Ugly Kid Joe -maskotti on suukapuloituna, hänen toisessa kädessään on käsirauta (joka on peitetty ilmastointiteipillä) ja sidottu köyteen, ja hänen jalkojaan on kääritty ketjuihin. Tätä kuvaa käytettiin alun perin albumin takakannessa. Albumin kuvituksen, samoin kuin kaiken muun promootiotyön sekä "As Ugly as They Wanna Be-" ja "The Very Best of Ugly Kid Joe: As Ugly as It Gets" -albumien kannet teki Whitfield Cranen lukioaikainen ystävä Moish Brennan. 
Vastaanotto.
Kaaoszinen Mikko Nissinen sanoi albumin 30-vuotisjuhlapäivänä julkaistussa arviossaan "America's Least Wantedin" olleen "malliesimerkki raskaan rockin metamorfoosista 1990-luvun grungeystävällisen äänimaailman mukaiseksi, kaupallisesti menestyväksi raskaammaksi rockiksi". 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat tehneet Whitfield Crane, Cordell Crockett, Mark Davis, Klaus Eichstadt ja Dave Fortman.
Kasettiversioissa kappalelista on seuraavanlainen:
Ensimmäinen puoli:
Toinen puoli:
Valeri Dimitrov

 
Valeri Dimitrov (s. 24. lokakuuta 1981 Plovdiv) on bulgarialainen karateka. Hän on Kyokushinissa WKO-liiton kolminkertainen maailmanmestari ja 22-kertainen Euroopan-mestari.
Alkuvuodet.
Dimitrov aloitti harrastamaan karatea 1995 ja kilpailemaan 1997.
Kilpaura.
Dimitrov saavutti Bulgarian mestaruuskilpailuissa hopeaa vuonna 1999 ja ensimmäisen mestaruuden 2000. Pian sen jälkeen hän saavutti ensimmäisen Euroopan mestaruuden 2001 Espanjassa voitettuaan loppuottelussa Francisco Carpenan. Dimitrov saavutti samana vuonna uransa toisen Bulgarian mestaruuden. Hän voitti myös seuraavana vuonna kolmannen Bulgarian mestaruuden.
Dimitrov saavutti EM-hopeaa 2003 hävittyään loppuottelussa Muzaffer Bacakille. Hän voitti vielä samana vuonna neljännen Bulgarian mestaruuden.
Huhtikuussa 2005 Dimitrov eteni Kööpenhaminan EM-kilpailuissa raskaansarjan loppuotteluun, jossa hän voitti Mindaugas Pavilionisin. Kaksi kuukautta myöhemmin Dimitrov saavutti ensimmäisen maailmanmestaruutensa Osakan MM-kilpailuissa. Hän onnistui voittamaan loppuottelussa Aleksei Leonovin.
Lokakuussa 2023 Dimitrov saavutti MM-hopeaa painoluokattomassa sarjassa. Hän hävisi mestaruuden Kembu Irikille.
Kyokushinin Euroopan-mestaruuskilpailut (WKO)

Kyokushinin Euroopan-mestaruuskilpailut ("ShinKyokushin Karate European Championship") on vuosittain käytävä Kyokushinin WKO-liiton Euroopan-mestaruuskilpailut. Sitä on järjestetty vuodesta 1998 lähtien ja se käydään avoimessa painoluokassa. Turnaus on pidetty usein loppuvuodesta marraskuussa. Historian menestynein ottelija on ollut Valeri Dimitrov, joka on voittanut turnauksen neljästi.
Rautakaupunki

Rautakaupunki () on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva, joka kertoo vankilasta vapautuvasta miehestä. Sen on ohjannut Scott Cooper, ja pääosissa esiintyvät Christian Bale, Woody Harrelson, Casey Affleck, Forest Whitaker, Zoë Saldaña, Willem Dafoe ja Sam Shepard.
Lähteet.
Viljami Loponen

Viljami Loponen (s. 2008) on suomalainen lapsinäyttelijä, joka teki 13-vuotiaana pääroolin Jani Volasen neljällä Kultaisella Venlalla palkitussa draamasarjassa "Munkkivuori" (2022). 
Loponen on näytellyt kymmenvuotiaasta lähtien Lahden kaupunginteatterissa, muun muassa Tommi Kinnusen romaaniin perustuvassa näytelmässä "Neljäntienristeys" (2019). Hän on esiintynyt myös nuortensarjassa "Erityiset" (2021) ja lyhytelokuvassa "Pikku-Kaapon pirulliset metkut", jonka tekijäryhmä sai Oskari-palkinnon Oulun lasten- ja nuortenelokuvien festivaaleilla 2019. Hän näyttelee myös "Ivalo"-televisiosarjan kolmannella tuotantokaudella.
Viljami Loposen äiti on näyttelijä Liisa Vuori ja isä valokuvaaja Aki Loponen.
Väinö Niva

Väinö Johannes Niva (24. kesäkuuta 1900 Kolari – 1. maaliskuuta 1978 Turku) oli suomalainen matkailualan kehittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Nivan vanhemmat olivat kauppias Alarik Niva ja Olga Kylmämaa ja puolisot 1927–1934 opettaja Martta Jutila, 1936–1941 toimittaja Sylvia Anttilainen ja vuodesta 1943 sairaanhoitaja Helmi Eila Seitamo. Niva kävi keskikoulun ja Tampereen kauppaopiston 1922. Lainopin diplomitutkinnon hän suoritti 1934 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon 1936, maisteriksi hän valmistui 1956 Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta. Niva sai myös HTM-tilintarkastajan pätevyyden 1964. Hän oli Alarik Nivan tukku- ja vähittäisliikkeen prokuristi 1919–1930, Kemin ja Lapin kihlakuntien nimismies kesäisin 1930–1934, valtion revisiolaitoksen reviisori 1934–1939, Suomen Matkailijayhdistyksen kamreeri 1939–1942 ja talousjohtaja 1945–1949, Huhtamäki-yhtymä Oy:n erikois- ja suurkuluttajatuotannon myyntipäällikkö 1949–1958, ylitarkastaja 1958 ja materiaalipalvelun apulaisjohtaja 1958–1967 sekä Kauppa Hallenberg Oy:n toimitusjohtaja 1942–1949 ja 1967–1969. Niva oli myös Aulanko Oy:n toimitusjohtaja 1942–1950, Matkajuoma Oy:n toimitusjohtaja 1942–1950, Rovaniemen matkailijahotelli Oy:n toimitusjohtaja 1942–1950, Helsingin Paino Oy:n toimitusjohtaja 1964–1965, Kesuspaperikauppa Oy:n toimitusjohtaja 1964–1965 ja U. Kokki Oy:n toimitusjohtaja 1964–1965. Hänellä oli lisäksi useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Niva oli reservin vääpeli (1918). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1969.
Jules Bastien-Lepage

Jules Bastien-Lepage (1. marraskuuta 1848 Damvillers, Meuse – 10. joulukuuta 1884 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, joka maalasi realistisia maaseudun ulkoilmakuvia.
Elämä ja ura.
Bastien-Lepage oli maanviljelijän poika. Hän työskenteli postilaitoksessa, mutta omistautui pian kokonaan taideopinnoille. Hän opiskeli ensin Verdunissa ja lähti vuonna 1867 Pariisiin, jossa hän pääsi École des Beaux-Artsiin ja työskenteli Alexandre Cabanelin johdolla. Näyttelyissä vuosina 1870 ja 1872 hän esitteli teoksia, jotka eivät herättäneet huomiota, mutta vuonna 1874 hän teki vaikutuksen teoksellaan "Kevätlaulu", joka esittää talonpoikaistyttöä, joka istuu kukkulalla ja katselee kylää. Hänen samana vuonna esillä ollut "Isoisäni muotokuva" oli yhtä merkittävä taidokkaan yksinkertaisuutensa vuoksi, ja se sai Pariisin salongin kolmannen luokan mitalin. Tätä menestystä vahvistivat vuonna 1875 "Ensimmäinen ehtoollinen", pikkutyttöä esittävä kuva, jossa on tarkasti työstetty värejä, ja "M. Hayemin muotokuva". Vuonna 1875 hän voitti toisen Prix de Rome -palkinnon teoksellaan "Enkelit ilmestyvät paimenille", joka oli jälleen esillä vuonna 1878. Hänen seuraava yrityksensä voittaa pääpalkinto Grand Prix de Rome vuonna 1876 teoksella "Priamos Akhilleuksen jalkojen juuressa" epäonnistui. Vuoden 1877 hän lähetti Pariisin salonkiin teokset "Lady L:n muotokuva" ja "Vanhempani" ja vuonna 1878 "M. Theuriet'n muotokuva" ja "Heinänteko". Bastien-Lepage sai niille tunnustusta ja Ranskan kunnialegioonan ristin. Vuonna 1880 hänellä oli näytteillä pieni muotokuva M. Andrieux'sta ja "Jeanne d'Arc kuuntelee taivaallisia ääniä", ja samana vuonna pieni muotokuva "Walesin prinssi". Vuonna 1881 hän maalasi teokset "Kerjäläinen" ja "Albert Wolfin muotokuvan", vuonna 1882 "Le Père Jacques", vuonna 1883 "Rakkaus kylässä", jossa on havaittavissa Gustave Courbet'n vaikutus. Hänen viimeinen päivätty teoksensa on "Seppä" (1884). Hänen tärkeimmistä teoksistaan voidaan mainita myös muotokuva "Mme J. Drouet" (1883), "Gambetta kuolinvuoteellaan" ja joitakin maisemateoksia.
Pitkään sairastanut Bastien-Lepage yritti turhaan palauttaa terveyttään Algerissa. Hän kuoli Pariisissa suunnitellessaan uutta maaseutuaiheiden sarjaa. Maalis-huhtikuussa 1885 avattiin näyttely hänen kokoelmateoksistaan. Hänestä ei tullut koskaan suosittua elinaikanaan, vaikka hänen maalauksistaan puhuttiin paljon. Nuoremmalle taiteilijasukupolvelle hän kuitenkin edusti uutta arkielämän motiivien ja hahmojen tutkimista ja naturalismin syntyä. Hänen kuvauksensa talonpoikaisväestöstä ei kaunistele tai teeskentele.
Kasvivalo

Kasvivalo on sähköinen valonlähde, joka auttaa kasvia kasvamaan. Kasvivaloa voi käyttää paikoissa, joissa luontaista valoa ei ole saatavilla tai sitä on liian vähän, kuten kasvihuoneessa talvisin.