Päihteiden väärinkäyttö

Päihteiden väärinkäyttö tarkoittaa psykoaktiivisten aineiden, kuten alkoholin, reseptilääkkeiden, nikotiinin tai laittomien huumeiden, haitallista tai vaarallista käyttöä, joka aiheuttaa merkittäviä terveyshaittoja yksilölle ja yhteiskunnalle sekä taloudellisia kustannuksia.
Termi kattaa liiallisen tai tarkoituksenvastaisen käytön, joka voi olla haitallista yksilölle, yhteisölle tai molemmille. Päihdehäiriö viittaa diagnosoituun sairauteen, jossa aineen käyttö aiheuttaa merkittäviä ongelmia tai kärsimystä, erotuksena muusta haitallisesta käytöstä.
Määritelmä ja erot riippuvuuteen.
Päihteiden väärinkäytöllä tarkoitetaan alkoholin, reseptilääkkeiden tai muiden aineiden liiallista tai tarkoituksenvastaista käyttöä, mutta se ei aina tarkoita riippuvuutta. Riippuvuus on sairaus, jossa aineen käyttöä on vaikea hallita haittavaikutuksista huolimatta, kun taas osa väärinkäyttäjistä voi muuttaa tai lopettaa käyttönsä. Päihdehäiriö ilmenee esimerkiksi työstä tai koulusta poissaoloina, vaarallisina tilanteina, kuten päihtyneenä ajamisena, tai sosiaalisten suhteiden heikkenemisenä. Riippuvuuteen liittyy usein sietokyvyn kasvu, vieroitusoireet, runsas aika aineen hankintaan ja käyttöön sekä sosiaalisten tai vapaa-ajan toimintojen laiminlyönti.
Päihteiden vaikutukset.
Päihteet muuttavat kehon ja mielen toimintaa, vaikuttaen mielialaan ja käyttäytymiseen. Alkoholin runsas käyttö lisää onnettomuus- ja terveysriskejä, ja se aiheuttaa vuosittain noin 3,3 miljoonaa kuolemaa maailmanlaajuisesti. Resepti- ja käsikauppalääkkeitä voidaan käyttää väärin ottamalla niitä ilman lääkärin ohjetta tai eri tarkoitukseen kuin mihin ne on määrätty. Laittomista huumeista esimerkiksi heroiini, kokaiini ja kannabis vaikuttavat kukin omalla tavallaan, ja vaikutukset riippuvat käytön määrästä ja kestosta. Tupakka ja muut nikotiinituotteet sisältävät riippuvuutta aiheuttavia aineita. Amfetamiinijohdannaiset, kuten ekstaasi ja metamfetamiini, ovat yleisiä erityisesti Afrikassa, missä kannabis on yleisin huume, erityisesti Länsi- ja Keski-Afrikassa. Huumeiden pistokäyttö lisää vakavien veriteitse tarttuvien tautien, kuten HIV:n ja hepatiittien, riskiä, ja sitä esiintyy 148 maassa.
Päihdehäiriön merkit ja vaikutukset arkeen.
Päihteiden käytöstä tulee ongelmallista, kun se vaikuttaa arkielämään, ihmissuhteisiin, hyvinvointiin tai käyttäytymiseen. Merkkejä ovat kiinnostuksen väheneminen aiemmin tärkeistä asioista, muutokset ystävyyssuhteissa, elintapojen muuttuminen tai vaikeudet työssä ja kotona. Fyysisiä oireita voivat olla painon lasku, väsymys ja unihäiriöt. Päihteitä saatetaan käyttää ahdistuksen tai masennuksen lievittämiseen, jolloin käyttäjä voi suosia piristäviä tai rauhoittavia aineita mielialan mukaan. Käyttö voi peittyä sosiaalisen stigman tai laillisten seurausten pelon vuoksi, mikä vaikeuttaa ongelman tunnistamista.
Riskitekijät ja syyt.
Päihdehäiriön kehittymiseen vaikuttavat perinnöllinen alttius, ympäristön paineet, kulttuuriset ja yhteiskunnalliset tekijät, yksilölliset persoonallisuuspiirteet ja psykiatriset ongelmat. Laittomien huumeiden käytön taustalla vaikuttavat myös väestön sukupuoli, ikä ja kaupungistuminen. Oireita ovat aineen käyttö suunniteltua enemmän, epäonnistuneet yritykset vähentää käyttöä, voimakas himo aineeseen, vastuun laiminlyönti ja riskialtis käytös.
Riippuvuuden muodot.
Päihteiden väärinkäyttöön voi liittyä fyysinen riippuvuus, jossa keho tottuu aineeseen ja vieroitusoireet ilmenevät käytön lopettamisen jälkeen, sekä psyykkinen riippuvuus, jossa on pakonomainen tarve käyttää ainetta ilman fyysistä riippuvuutta. Alkoholi voi aiheuttaa molempia riippuvuuden muotoja ja on merkittävä ongelma-aine esimerkiksi Yhdysvalloissa. Amfetamiinilla ja kokaiinilla psyykkinen riippuvuus on erityisen voimakas, kun taas barbituraatit ja alkoholi aiheuttavat vakavia, jopa hengenvaarallisia fyysisiä vieroitusoireita. Psykedeelit, kuten LSD, eivät aiheuta fyysistä riippuvuutta, mutta voivat heikentää mielenterveyttä pitkäaikaisessa käytössä.
Terveys- ja yhteiskunnalliset vaikutukset.
Päihteiden väärinkäyttö aiheuttaa merkittäviä terveys- ja sosiaalisia ongelmia käyttäjille, heidän läheisilleen ja yhteisöille. Vuonna 2004 noin 0,7 % maailman tautitaakasta johtui kokaiinin ja opioidien käytöstä, ja joidenkin maiden mukaan laittomien päihteiden käytön sosiaaliset kustannukset vastaavat noin 2 % bruttokansantuotteesta. Arviolta 15,3 miljoonalla ihmisellä on huumeiden käytöstä johtuvia häiriöitä. Yhdysvalloissa merkittävä osa aikuisista kärsii alkoholiongelmista, ja satoja tuhansia on riippuvaisia heroiinista.
Diagnoosi ja hoito.
Päihdehäiriön diagnoosin tekee yleensä lääkäri tai mielenterveysalan ammattilainen yksilön terveydentilan ja oireiden perusteella. Fyysiset merkit, kuten pistojäljet, silmien punoitus tai sydämen sykkeen kohoaminen, voivat paljastaa käytön, ja laboratoriotestit voivat vahvistaa epäilykset. Hoito määräytyy yksilöllisesti ja voi sisältää vieroitushoitoa, psykoterapiaa, ryhmämuotoista tukea ja pitkäaikaista seurantaa. Sekä yksilö- että perheterapiaa suositellaan käsittelemään päihdehäiriön taustalla olevia syitä ja seurauksia. Esimerkiksi metadoniohjelmat auttavat heroiiniriippuvaisia vähentämään rikollisuutta ja parantamaan työelämässä suoriutumista, vaikka metadoni itsessään on riippuvuutta aiheuttava. Vertaistukiryhmät, kuten Anonyymit alkoholistit, tarjoavat tukea, ja potilasta täytyy usein lempeästi mutta määrätietoisesti ohjata hakemaan apua. Maailman terveysjärjestö (WHO) tukee maita kehittämään ja arvioimaan hoitopalveluja päihdeongelmien vähentämiseksi.
Ennaltaehkäisy ja yhteiskunnallinen näkökulma.
Ehkäisevässä päihdetyössä käytetään termiä ”päihdehäiriö” diagnosoidun sairauden kuvaamiseen. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos erottelee huumeiden käytön ja lääkkeiden väärinkäytön, mikä voi viitata siihen, että kaikki huumeiden käyttö katsotaan väärinkäytöksi. Päihteiden väärinkäyttö on sekä laillinen että lääketieteellinen ongelma, jota säädellään ja hoidetaan eri viranomaistahojen ja ohjelmien kautta. Hoitomahdollisuuksia on sekä julkisella että yksityisellä sektorilla.