tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johannes Matzen

Johannes Matzen (s. 13. helmikuuta 1925) on saksalainen entinen jalkapalloilija.
Ura.
Matzen aloitti ammattilaisuransa vuonna 1942 pelaten Reichsbahn-TSV 1888 Wittenbergessä. Yhden vuoden jälkeen hän siirtyi SG Wittenberge-Südiin, jossa hän pelasi kaksi kautta. Kauden 1949–1950 Matzen pelasi SG Volkspolizei Potsdamissa, jonka jälkeen Matzen siirtyi Dynamo Dresdeniin. Seurassa Matzen voitti FDGB-Pokalin vuonna 1952 ja DDR-Oberligan vuotta myöhemmin. Marraskuussa 1954 Dynamon pelaajisto siirrettiin Berliiniin, jonne perustettiin SC Dynamo Berlin. Myös Matzen siirtyi Berliinin joukkueeseen pelaten seurassa vuoteen 1958 saakka, jonka jälkeen hän lopetti pääsarjauransa.
Matzen pelasi Saksan demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueessa kaksi ottelua tehden yhden maalin.
Mahieddine Khalef

Mahieddine Khalef (; 17. tammikuuta 1944 Mechra, Ranskan Marokko – 10. joulukuuta 2024) oli algerialainen jalkapallovalmentaja, joka valmensi yhdessä puolalaisen Stefan Zywotkon kanssa menestyksekkäästi JS Kabylieta 1980-luvulla. Hän oli myös Algerian maajoukkueen valmentajana vuoden 1982 MM-kisoissa.
Valmennusura.
Khalef syntyi Marokossa algerialaisille vanhemmille Ranskan valtakauden aikana vuonna 1944. Hän aloitti valmentamisen 1970-luvun aikana ja nousi sittemmin JS Kabylien päävalmentajaksi kauden 1976–1977 lopulla ja johdatti seuran Algerian mestariksi. Sittemmin hän siirtyi joukkueen apuvalmentajaksi, kun joukkueen päävalmentajaksi palkattu Stefan Zywotko ei aluksi puhunut ranskaa, arabiaa tai berberin kieltä. Joukkue saavutti suurta menestystä läpi 1980-luvun voitettuaan tuona aikana kuusi Algerian mestaruutta, sekä Afrikan Mestarien liigan vuonna 1981.
Menestyksen myötä Khalef sai valmentaa hetkellisesti Algerian maajoukkuetta vuosina 1979 ja 1980, kunnes hänet valittiin Rabah Saadanen tilalle Algerian maajoukkueen päävalmentajaksi yhdessä Rachid Mekloufin kanssa vuoden 1982 MM-kisoihin. Algeria jäi kisoissa alkulohkoon, oltuaan tasapisteissä Saksan ja Itävallan kanssa, mutta hävisi joukkueille maalieron perusteella.
The Auk

The Auk on neljännesvuosittain ilmestyvä American Ornithologists' Unionin virallinen, englanninkielinen lintutieteellinen aikakauslehti.
The Auk perustettiin "The Bulletin of the Nuttal Ornithological Club"in seuraajaksi. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi Bostonissa 1884. Päätoimittaja oli Joel Asaph Allen ja toimittajina Elliott Coues, Robert Ridgway, William Brewster ja Montague Chamberlain. Lehti on sen jälkeen ilmestynyt säännöllisesti. Lehti on nimetty siivetönruokin mukaan.
Lehden päätoimittajina ovat toimineet:
Lötschbergin tunneli

Lötschbergin tunneli () on 14,6 kilometriä pitkä rautatietunneli Sveitsissä välillä Kandersteg–Goppenstein, reitillä Bern–Brig. Tunneli otettiin käyttöön vuonna 1913. Tunnelin omistaa rautatieyhtiö BLS Netz AG.
Tunnelin kautta kuljetetaan vuosittain noin 1,3 miljoonaa henkilöautoa välillä Kandersteg–Goppenstein tai Simplonin tunnelin kautta välillä Kandersteg–Iselle. Lötschbergin radalle on vuonna 2007 avattu myös Lötschbergin pohjatunneli, joka osittain on korvannut vanhemman yhteyden.
Kablin lintuasema

Kablin lintuasema sijaitsee Viron Pärnumaassa, Häädemeesten kunnassa, Riianlahden rannalla.
Nigulan luonnonsuojelualueen johtaja Henn Vilbaste perusti Kablin lintuaseman vuonna 1969. Hän rakennutti suuren, nykyisin 17 metrin korkuisen helgolandrysän, jonka avulla on rengastettu suuria määriä muuttavia lintuja, etupäässä pieniä varpuslintuja. Lintuja pyydystetään myös lintuverkoilla. Tieteellisesti merkittävimmät tulokset on saatu talitiaisen muutosta.
Juan Antonio Señor

Juan Antonio Señor Gómez (s. 26. elokuuta 1958 Madrid, Espanja) on entinen espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti suurimman osan pelaajaurastaan Real Zaragozaa, jossa hän pelasi yhdeksän kauden ajan. Señor pelasi uransa aikana myös otteluita Espanjan maajoukkueessa ja oli mukana vuosien 1984 EM-kilpailuissa ja 1986 MM-kilpailuissa.
Seurajoukkueura.
Señor pelasi nuoruusaikoinaan Real Madridin juniorijoukkueessa. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 1977 madridilaisseura Ciempozuelosista, joka pelasi Tercera Divisiónissa. Hän siirtyi vuonna 1981 Zaragozaan pelattuaan edelliskauden 1980–1981 Deportivo Alavésissa.
Kauden 1986–1987 päätteeksi joukkue sijoittui kuuden parhaan joukkoon ja pääsi toiseen vaiheeseen taistelemaan pääsarjamestaruudesta. Joukkue päätyi lopulta sijalle viisi. Señor pelasi kauden aikana 43 ottelua ja teki niissä 11 maalia. Edelliskaudella 1985–1986 Zaragoza voitti Copa del Reyn, jonka loppuottelussa se kaatoi Barcelonan 1–0-numeroin. Urheilulehti Don Balón valitsi Señorin kauden 1982–1983 pääsarjan parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi Zaragozassa yhteensä 304 pääsarjaottelua ja teki niissä 54 maalia.
Señor joutui päättämään pelaajauransa aikaisemmin mitä odotettiin sydänvaivojensa takia. Vuonna 1999 hän aloitti valmentajauransa Méridasta, jonka jälkeen hän on valmentanut myös Salamancaa, Cartagenaa ja Logroñésia.
Maajoukkueura.
Señor pelasi Espanjan maajoukkueessa yhteensä 41 ottelua. Hän teki ensiesiitymisensä maajoukkueessa 27. lokakuuta 1982 vuoden 1984 EM-kilpailuiden karsintaottelussa Islantia vastaan. Uransa tärkeimmän maaottelumaalinsa hän teki 23. joulukuuta 1983 Maltaa vastaan 85. peliminuutilla, kun Espanja tarvitsi vähintään 11 maalineron selviytyäkseen EM-kilpailuihin. Joukkue voitti ottelun lopulta 12–1.
Hänet valittiin kokoonpanoon myös vuosien 1984 EM-kilpailuihin ja 1986 MM-kilpailuihin.
Franco Faccio

Franco Faccio (8. maaliskuuta 1840 – 21. heinäkuuta 1891) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän syntyi Veronassa ja opiskeli musiikkia Milanossa. Hänen tuotantoonsa kuuluvat oopperat "I profughi fiamminghi" (Milano 1863) ja "Amleto" (perustuu "Hamletiin"; Genova 1865). 
Faccio nousi vuonna 1867 Milanon konservatorion johtoon, ja 1870-luvun alussa hänet nimitettiin La Scalan johtoon. Hän johti muun muassa Verdin "Otellon" (1887) kantaesityksen ja "Aidan" Italian-ensiesityksen 1872. Hän kuoli Monzassa.
Kuten Boito, myös Faccio edusti nuorta Scapigliatura-sukupolvea.
Helmut Schulte

Helmut Schulte (s. 14. syyskuuta 1957) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Maaliskuusta 2008 lähtien hän on toiminut FC St. Paulin urheilutoimenjohtajana.
Ura.
Schulten pelaajaura jäi varsin vaatimattomaksi. Hän edusti muun muassa SC Fortuna Kölniä ja FC St. Paulia. Valmennusuransa hän aloitti St. Paulin organisaatiossa 1984 seuran juniorivalmentajana. Hän nousi tehtäviin hieman erikoista reittiä, erityisen työllistämisohjelman kautta. Hän toimi myös Willi Reimannin apuvalmentajana edustusjoukkueessa ja nousi päävalmentajaksi marraskuussa 1987 Reimannin siirryttyä Hamburger SV:n valmentajaksi.
Schulten johdolla St. Pauli nousi kauden jälkeen Bundesliigaan sijoituttuaan 2. Bundesliigassa toiseksi. Schulte jatkoi seuran päävalmentajana myös pääsarjatasolla ja seuran sijoitukset hänen johdollaan olivat 10:s ja 12:s. Kausi 1990/91 sujui kuitenkin varsin mollivoittoisesti ja Schulte sai helmikuussa 1991 potkut tehtävistään.
Heinäkuussa 1991 Schulte jatkoi uraansa Dynamo Dresdenissä, joka pelasi Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Bundesliigassa. Hänen johdollaan Dynamo oli kauden jälkeen 14:s, mutta se ei tyydyttänyt seurajohtoa ja Schulte sai lähteä. Tammikuussa 1993 hän palasi vielä valmennustehtäviin nousten Udo Lattekin seuraajaksi FC Schalken peräsimeen. Hänen johdollaan seura oli kauden loputtua Bundesliigassa 10:s ja yhteistyö jatkui. Syyskausi 1993/94 sujui kuitenkin kehnosti ja Schulte sai potkut lokakuussa 1993.
Potkujensa jälkeen Schulte toimi VfB Lübeckin ja St. Paulin managerina. Vuonna 1998 hän palasi Schalkeen juniorivalmennuksen johtajaksi. Hän jätti tehtävänsä seurassa helmikuussa 2008 ja siirtyi maaliskuussa St. Paulin urheilutoimenjohtajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Hän allekirjoitti maaliskuussa 2010 kolmivuotisen jatkosopimuksen Bundesliigaan noususta taistelevan seuran kanssa. 
Vuonna 2007 Schulte loukkaantui vakavasti Kyrill-myrskyn aiheuttamassa onnettomuudessa, jossa puu kaatui hänen autonsa päälle.
Vivendi Games

Vivendi Games oli ranskalaisen Vivendi SA:n tytäryhtiö. Se perustettiin vuonna 2002 nimikkeellä Vivendi Universal Games, kun Vivendi osti Universal Studiosin. Sitä ennen se tunnettiin nimellä Universal Interactive Studios.
Vivendi Games oli Sierra Entertainmentin ja Blizzard Entertainmentin omistusyhtiö.
Yhtiön päämaja sijaitsi Los Angelesissa, Kaliforniassa ja se työllisti yhteensä yli 3400 ihmistä neljällä eri kehitysdivisioonalla. Yritys yhdistyi vuonna 2008 Activisionin kanssa Activision Blizzardiksi, jolloin monet sen immateriaalioikeudet videopeleihin myytiin eri yhtiöille.
Yhtiö perusti pelien kehittämiseen ja julkaisemiseen Black Label Gamesin vuonna 2002.
Forssa-yhtiö

Forssan puuvillatehdas oli vuonna 1857 perustettu Forssassa sijainnut yritys. 
Historia.
Tukholmalainen Axel Wilhelm Wahren perusti Forssaan tehtaan nimellä Forssa Bomullsspinneri Bolag. Siihen yhdistyi vuonna 1859 Fabriksbolaget Wahren &amp; Comp:n Kossilaan Forssan lähelle 1855 perustama puuvillakutomo ja Viksbergin kehräämö. Nimeksi tuli Forssa Ab, ja Forssan omistajat saivat siitä 64 prosenttia ja Viksbergin 36 prosenttia.
Yhtiöllä oli Forssassa puuvillakehräämö, kutomo ja sahalaitos. Vuonna 1934 Finlayson osti 50,1 prosenttia Osakeyhtiö Forssan osakkeista Isak Julinilta. Osakeyhtiö Forssa fuusioitiin Finlaysoniin samana vuonna ja uuden yhtiön nimeksi tuli Oy Finlayson-Forssa Ab. Myöhemmin se erotettiin työvaatteita valmistavaksi yhtiöksi, ja Finlayson-nimellä jatkui sisutustekstiilien valmistus. Marraskuussa 2008 Finlayson-Forssa Oy ilmoitti konkurssista. Työt tehtaalla päättyivät konkurssipesän lukuun 23. tammikuuta 2009. Finlayson Oy puolestaan ajoi Forssan tuotantoyksikön alas syyskuussa 2009, mutta kaupunkiin jäivät vielä yhtiön malliosasto ja logistiikkakeskus. Logistiikkakeskus suljettiin keväällä 2019.
Sahan lopetettua toimintansa sen alueelle rakennettiin 2009–2010 Prisma-kauppakeskus.
Tehtaalla oli 1850-luvun lopulla yli 300 työntekijää, ja se oli suurin maaseudulla toiminut tekstiilitehdas. Se työllisti lähinnä oman ja lähipitäjien naisia ja lapsia.
Forssa Oy:n kehräämöalueella suurin käyttäjä on nykyään Hämeen ammattikorkeakoulu. Lisäksi rakennuksissa toimii muun muassa paikallinen kansalaisopisto (Wahren-opisto), keilahalli, päiväkoti ja kirjasto. Kutomossa vanhalla puolella toimii muun muassa hoiva-, hyvinvointi- ja terveyspalveluita. Uudemmalla puolella, entisessä automaattikutomossa on Kesko-vetoinen kauppakeskus.
Ontrei Malinen

Ontrei Malinen (myös Andrei Sevastjanov Malikin, 1777 – 6. helmikuuta 1855 Vuonninen) oli vienankarjalainen runonlaulaja.
Elias Lönnrot tapasi Malisen vuonna 1833 tullessaan neljännellä runonkeruumatkallaan Vuonnisen kylään Vuokkiniemen pitäjässä. A. J. Sjögren oli laulattanut Malista jo vuonna 1825, mutta hänen kirjaamansa runot tulivat tutkijoiden tietoon vasta kymmeniä vuosia myöhemmin. Lönnrot sai Maliselta 366-säkeisen sampo-aiheisen jakson sekä muita runoja, joihin sisältyvät "Kalevalan" tärkeimmät kertovat ainekset. Vuonnisessa Lönnrot tapasi myös Vaassila Kieleväisen, jonka kanssa käyty keskustelu vaikutti hänen käsitykseensä runojen välisistä yhteyksistä. Neljännen keruumatkan jälkeen Lönnrot koosti "Runokokouksen Väinämöisestä" eli niin sanotun "Alku-Kalevalan".
Malisen runoja kuvaa vahva yksilöllinen tyyli ja "tietynlainen muodon täydellisyys". Hänen samporunonsa on pienoiseepos, jossa kuvataan kosmoksen synty, sammon taonta ja ryöstö sekä maanviljelyksen synty.
Malisen kuoleman jälkeen kerättyjen tietojen mukaan hänet muistettiin karhunmetsästäjänä ja tietäjänä, ja hänen sanotaan olleen lukutaitoinen "kirjamies", mikä oli seudulla harvinaista. Malinen soitti poikineen myös kannelta, ja on mahdollista, että hänen tapaamisensa vahvisti kanteleen ja kalevalamittaisten runojen yhteyttä Lönnrotin mielessä. Ei ole kuitenkaan tiedossa, käyttivätkö Maliset kannelta runonlaulun säestämiseen.
Myös Ontrein poika Jyrki Malinen (1806–1884) eli karjalaiselta nimeltään Ontreińi Jyrki oli runonlaulaja, jolta on merkitty muistiin yli 2 400 runosäettä. Jyrkin vanhempi veli Vassilei, Jyrkin pojat Iivana ja Jeremie sekä Vassilein tytär Okahvie osasivat hekin vaihtelevassa määrin runoja. Anni Lehtonen, jolta kerättiin laaja runo- ja muu perinneaineisto 1900-luvun alussa, oli Okahvien tytär.
Ontrei Malinen oli vanhauskoinen.
Finnair Cargo

Finnair Cargo Oy on rahtikapasiteettia myyvä Finnairin tytäryhtiö. Se on Baltian ja Pohjoismaiden suurin rahtiyritys.
Finnair Cargo hyödyntää Finnair-konsernin Aasia-strategiaa ja on erikoistunut Euroopan ja Aasian väliseen lentorahtiliikenteeseen. Finnairin rahtiliiketoiminnan parissa työskentelee yli 300 rahtiliikenteen ammattilaista. Helsingistä on muodostunut tärkeä Eurooppa–Aasia-liikenteen solmukohta ja suurin osa Aasiasta tulevasta tuontiliikenteestä jatkaa Helsingin kautta muualle Eurooppaan. 
Uusi 2018 avattu COOL Nordic Cargo -terminaali on auki ympäri vuorokauden, ja se tarjoaa palvelut lentorahdin purkuun, lastaukseen, vastaaottoon ja luovutukseen. Terminaali sijaitsee Vantaalla osoitteessa Turbiinikuja 4, 01530 Vantaa.
Von Essen (täsmennyssivu)

Von Essen tai Essen -sukunimeä on käyttänyt usea Itämeren alueella vaikuttanut aatelis- ja porvarissuku. Näistä suvuista kolme on introdusoitu Ruotsin ritarihuoneseen.
Henkilöitä.
Listassa asteriskilla merkityt kuuluvat suomalaiseen von Essen -sukuun.
New London Schoolin räjähdys

New London Schoolin räjähdys oli maakaasuvuodon aiheuttama räjähdys, joka tuhosi koulurakennuksen New Londonissa Texasissa 18. maaliskuuta 1937. Se vaati välittömästi noin 296 oppilaan ja opettajan hengen, ja myöhemmin vammoihinsa kuolleiden myötä uhriluvuksi tuli 311.
Pelastusoperaatio.
Räjähdys kuului monen mailin päähän. Ensimmäisenä paikalle saapuivat alueen asukkaat ja öljykenttien työntekijät mukanaan raivaamistyökaluja. Kuvernööri James Allred lähetti paikalle Texas Rangereita ja kansalliskaartilaisia.
Onnettomuuden johdosta surunvalittelunsa lähetti sähkeitse muun muassa silloinen Saksan valtakunnankansleri Adolf Hitler.
DTUsat

DTUsat oli tanskalainen CubeSat-nanosatelliitti. Sen rakensivat Tanskan teknillisen korkeakoulun (DTU) opiskelijat. Se laukaistiin 30. kesäkuuta 2003 Plesetskin kosmodromilta Rockot-kantoraketilla. Satelliittiin ei saatu yhteyttä, eli se ei toiminut kiertoradalla lainkaan.
DTUsat2.
Satelliitin seuraaja oli vuonna 2010 kehitteillä DTU-yliopistossa.
PC Explorer

PC Explorer oli Magnesium Median kustantama englantilainen tietokonelehti, jonka päätoimittajana toimi David Nield.
Lehti lakkautettiin melkein 10 vuoden ilmestymisen jälkeen elokuussa 2009.
Héctor Baley

Héctor Rodolfo Baley (s. 16. marraskuuta 1950, San Nicolás de Los Arroyos) on argentiinalainen jalkapallomaalivahti ja vuoden 1978 maailmanmestari. 
Baley kuului Argentiinan joukkueeseen vuoden 1978 MM-kisoissa, joissa se saavutti kultaa, sekä vuoden 1982 MM-turnauksessa. Baley pelasi avauksessa vain muutamassa maaottelussa pitkälti ykkösmaalivahti Ubaldo Fillolin mainioiden otteiden vuoksi.
Ville Ropponen

Ville Ropponen (s. 1977 Espoo) on suomalainen kirjailija, toimittaja, kriitikko ja kääntäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu esseeteoksia, tietokirjoja, artikkeleita, reportaaseja ja kirjallisuuskritiikkiä. Hän on julkaissut myös yhden runokokoelman sekä novelleja "Parnassossa," "Nuori Voima" -lehdessä ja kirjallisuusantologioissa. 
Elämä ja ura.
Ropponen on valmistunut filosofian maisteriksi ja opiskellut kirjoittamista Oriveden Opistossa ja Jyväskylän yliopistossa. Vapaana toimittajana Ropponen on avustanut noin 50 suomalaista lehteä (muun muassa "Helsingin Sanomia", "Kalevaa", "Kansan Uutisia", "Voimaa", "Vihreää Lankaa" ja "Aamulehteä") sekä tehnyt journalistisia matkoja Venäjälle, Ukrainaan, Kazakstaniin, Baltian maihin, Georgiaan, Armeniaan, Azerbaidžaniin, Yhdysvaltoihin, Irakin Kurdistaniin ja Bangladeshiin. Artikkeleissaan Ropponen on keskittynyt erityisesti kulttuurisiin kysymyksiin, etnisiin vähemmistöihin, ekologiaan ja Euraasian kehitysnäkymiin.
Ropposen kaunokirjallinen esikoinen, esseeteos "Uralilainen ikkuna", ilmestyi vuonna 2012. Teos oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas samana vuonna. Teos on käännetty tšekiksi. Ropposen ja Ville-Juhani Sutisen kirjoittama tietokirja "Luiden tie: Gulagin jäljillä" oli Tieto-Finlandia-palkintoehdokas 2019. Teos sai kunniamaininnan matkalehti "Mondon" Vuoden matkakirja 2019 -kilpailussa. Teoksen julkaisi venäjäksi Venäjän suurin kustantamo Eksmo nimellä "Doroga na kostjah" (2021). 
Ropponen on kirjoittanut kirjallisuuskritiikkiä ja esseitä "Parnassoon", "Nuoreen Voimaan" ja "Kiiltomato.net"-verkkolehteen sekä useisiin sanomalehtiin. Hän on kääntänyt runoja ja proosaa kulttuurilehtiin. Ropponen oli runousjärjestö Nihil Interitin sihteerinä vuosina 2002–2003. Kirjailija- ja taiteilijayhdistys Kiila ry:n puheenjohtajana hän toimi vuosina 2007–2010. Hän oli tuottamassa poikkitaiteellista Kiila-klubia vuosina 2007–2016. Kansainvälistä runokiertue ja -antologiahanketta Bjarmia &amp; Beowulf hän oli tuottamassa 2013–2014. Runokiertue oli mainittuina vuosina osa Turun runoviikkoja. Ropponen kirjoittaa entisen Neuvostoliiton maihin sekä kirjallisuuteen keskittynyttä nettiblogia "Kabaree Kulkukoira".
Sheridan Le Fanu

Joseph Thomas Sheridan Le Fanu (; 28. elokuuta 1814 Dublin – 7. helmikuuta 1873 Dublin) oli irlantilainen kirjailija, joka vaikutti goottilaisen kirjallisuuden kehitykseen 1800-luvulla.
Joseph Sheridan Le Fanu syntyi Dublinissa Emma Lucretia Dobbin ja Thomas Philip Le Fanun perheeseen. Hänen isänsä oli pappi ja näytelmäkirjailija Richard Brinsley Sheridanin veljenpoika. Perhe muutti vuonna 1826 Abingtoniin Limerickin kreivikuntaan. Sheridan Le Fanu sai opetusta kotona, ja vuonna 1833 hänet hyväksyttiin Dublinin Trinity Collegeen, josta hän valmistui vuonna 1839. Opiskeluaikana hän kiinnostui journalismista ja kirjoitti "Dublin University Magazine" -lehteen, jossa hänen ensimmäinen kertomuksensa "The Ghost and the Bonesetter" ilmestyi vuonna 1838. Monista hänen kirjoittamistaan novelleista tuli myöhemmin hänen romaaniensa pohjia. "The Ghost and the Bonesetter" kertoi irlantilaisesta kansanuskomuksesta, jonka mukaan vastakuolleet kuljettavat vettä kiirastulessa oleville. Novelli esitteli ensimmäisen kerran pappi Purcellin, joka esiintyy Le Fanun myöhemmässäkin tuotannossa.
Le Fanu meni joulukuussa 1843 naimisiin asianajajan tyttären Susanna Bennettin kanssa, ja he saivat neljä lasta. Le Fanu julkaisi ensimmäisen romaaninsa "The Cock and Anchor" vuonna 1844 ja toisen "The Fortunes of Colonel Torlogh O'Brien" 1847. Hän ei julkaissut kaunokirjallisia teoksia vuosina 1853–1861, sillä vuodet olivat Le Fanun perheessä epävakaata aikaa. Le Fanun vaimo kuoli 1858, ja sen jälkeen kirjailija eristäytyi ja keskittyi työhönsä. Uran viimeiset vuodet olivatkin Le Fanun tuotteliampia.
Kirjoitustauon jälkeen Le Fanu julkaisi teokset "The House by the Churchyard" (1863) ja "Wylder's Hand" sekä "Uncle Silas" (1864) ja 1860-luvun lopulla useita romaaneja. Le Fanun tunnetuimpia tuotoksia on novellikokoelmassa "In a Glass Darkly", jonka tarinoiden on väitetty olevan lähtöisin yliluonnollisia ilmiöitä tutkineelta saksalaiselta tohtorilta Martin Hesseliukselta. Le Fanun novelleihin kuuluvat muun muassa "Green Tea" ja "Carmilla" (1872, suom.) joka on brittiläisen kirjallisuuden tunnetuimpia vampyyritarinoita.
Le Fanu kuoli 7. helmikuuta 1873 Dublinissa.
Cocaine (Z-Ron albumi)

Cocaine on Z-Ron kolmastoista studioalbumi, joka julkaistiin 24. marraskuuta 2009. Sen "Chopped &amp; Screwed" -painos julkaistiin 26. tammikuuta 2009.
Helsingin Kansanteatteri

Helsingin Kansanteatteri oli vuosina 1899–1965 toiminut helsinkiläinen teatteri, joka oli toinen nykyisen Helsingin kaupunginteatterin edeltäjistä. Se tunnettiin historiansa aikana useilla eri nimillä.
Historia.
Työväen Teatteri.
Helsingin Kansanteatterin historia alkaa vuonna 1883 perustetun Helsingin Työväenyhdistyksen näytelmäkerhosta, joka vuonna 1899 aloitti säännöllisen toimintansa Työväen Teatterin nimellä. Sen ensimmäiseksi johtajaksi valittiin näyttelijä Hilma Rantanen. Työväen Teatteri esiintyi aluksi Helsingin Työväenyhdistyksen toimitiloissa Yrjönkadulla, kunnes siirtyi syksyllä 1906 Vanhalle Ylioppilastalolle. 
Kansan Näyttämö.
Maaliskuussa 1907 Työväen Teatterin tukijat perustivat osakeyhtiön ja se jatkoi Kaarle Halmeen johtamana toimintaansa nimellä Kansan Näyttämö. Vuonna 1912 teatteri ajautui taloudellisiin vaikeuksiin, kun senaatti lakkautti Kansan Näyttämön saaman valtionavun, mutta toiminta kuitenkin jatkui näyttelijöiden rahoittamana. Vuonna 1922 näyttelijä Mia Backman tuli toistamiseen teatterin johtoon ja samalla alkoi suuri nousukausi. Hänen johdollaan esitettiin muun muassa kokeilevia saksalaisia ekspressionistisia sekä moderneja italialaisia näytelmiä. Kansan Näyttämön varsinaisena erikoisalana oli kuitenkin operetti.
Helsingin Kansanteatteri ja Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteri.
1930-luvun laman myötä Kansan Näyttämö ja 1926 perustettu Koiton Näyttämö päättivät yhdistyä vuonna 1933 ja näin syntyi Helsingin Kansanteatteri. Mia Backmanin rinnalle toiseksi johtajaksi tuli Eino Jurkka ja vuotta myöhemmin tehtävään nimitettiin Eino Salmelainen. Hänen yhteistyönsä Hella Wuolijoen kanssa toi Kansanteatterille useiden Niskavuori-näytelmien kantaesitykset.
Vuonna 1934 suunniteltiin Kansanteatterille omaa taloa Hakaniementorin takaosaan ja tätä varten hankittiin luonnospiirustukset arkkitehti P. E. Blomstedtilta. Taloon olisi tullut myös kansanravintola.
Helsingin Kansanteatteri esiintyi Vanhan ylioppilastalon lisäksi myös Koiton talolla vuoteen 1948 saakka, jolloin Raittiusyhdistys Koitto lopetti yhteistyön. Tämän jälkeen Kansanteatteri yhdistyi Helsingin Työväen Teatterin kanssa ja uusi teatteri jatkoi toimintaansa nimellä Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteri. Molemmilla oli kuitenkin oma näyttämö ja johtaja sekä omat näyttelijät. Kansanteatteri esitti omia näytelmiään edelleen Vanhalla ylioppilastalolla. Vuonna 1961 molempien teatterien näyttelijäkunnat yhdistettiin ja Helsingin kaupunginteatteri puolestaan perustettiin Kansanteatteri-Työväenteatterista vuonna 1965.
Luis Galván

Luis Adolfo Galván (24. helmikuuta 1948 Fernández, Santiago del Estero – 5. toukokuuta 2025) oli argentiinalainen jalkapalloilija, joka pelasi keskuspuolustajana. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1978 ja pelasi MM-lopputurnauksessa jokaisessa Argentiinan seitsemässä ottelussa. Kaikkiaan hän pelasi 34 maaottelua, joissa hän ei tehnyt maaleja. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi vuonna 1975 ja viimeisen 1982.
Sota ja rauha (vuoden 1968 elokuva)

Sota ja rauha () on neuvostoliittolainen elokuvasovitus Leo Tolstoin romaanista "Sota ja rauha". Sergei Bondartšuk ohjasi elokuvan, osallistui sen käsikirjoittamiseen ja näytteli vielä keskeisen Pierre Bezuhovin roolin.
Elokuvan tuotanto kesti seitsemän vuotta ja se maksoi yli 100 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Inflaation huomioon ottaen se maksaisi nykyrahassa ainakin 700 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria eli sen mukaan "Sota ja rauha" olisi kallein koskaan valmistettu elokuva.
Kahdeksan tuntia ja neljä minuuttia kestävä eepos on myös yksi pisimpiä koskaan tehtyjä elokuvia. Se jakautuu neljään osaan, jotka ovat
Neuvostoarmeija antoi avustajiksi 15 000 sotilasta, joista 1 500 oli ratsumiehiä.
Elokuva sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin.
Suomen elokuvateattereissa "Sotaa ja rauhaa" esitettiin noin kuuden tunnin mittaisena. Yleisradion TV1-kanavalla se esitettiin tunnin mittaisina jaksoina joulukuussa 1971.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo hienon eeppisen elokuvan tekevän sodasta melkein kauniin runollista. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. "Uuden Suomen" ja "Iltalehden" yhteisessä videoliitteessä syksyllä 1984 Aune Kämäräinen luonnehti "Sotaa ja rauhaa" historiallisten elokuvien valioksi, jossa Bondartšukin hienovarainen ohjaus tavoittaa hyvin kirjailijan hengen.
Fjodor Bondartšuk

Fjodor Sergejevitš Bondartšuk (, s. 9. toukokuuta 1964 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen elokuvaohjaaja. Hänen ohjaamansa elokuva "9. komppania" on suomalais-venäläistä yhteistuotantoa. "Obitajemyi ostrov" (”Asuttu saari”) perustuu Arkadi ja Boris Strugatskin kirjoittamaan teokseen.
Hänen isänsä on elokuvaohjaaja Sergei Bondartšuk.
Tuhkanaamasirkkunen

Tuhkanaamasirkkunen ("Arremon castaneiceps") on Andeilla Etelä-Amerikassa tavattava sirkkuleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan tuhkanaamasirkkunen on noin 15 cm. Lajin pää ja kurkku ovat tuhkanharmaat ja päälaki on väriltään kastanjanruskea. Linnun selkä ja vatsa ovat väritykseltään oliivinvihreät. Siivet ja pyrstö ovat ruskeammat. Ulkonäöltään laji muistuttaa lähinnä rillisirkkua ("Atlapetes leucopis"), joka eroaa valkoisten silmänympärysten ja mustan selänperusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tuhkanaamasirkkusen levinneisyysalue ulottuu Andien länsipuolenrinteillä Ecuadorista Kolumbiaan ja itärinteillä lajia tavataan paikoitellen Ecuadorin ja Kolumbian lisäksi Perussa. Lajin elinympäristöä ovat kosteiden metsien tiheä aluskasvillisuus, metsien reunojen ryteiköt ja rotkot veden lähettyvillä. Tuhkanaamasirkkusen elinympäristöt sijaitsevat yleensä 700–2 200 metrin korkeudella merenpinnasta.
Tuhkanaamasirkkuset liikkuvat yleensä pareittain ja saattavat liittyä myös sekaparviin.
Pesintä.
Tuhkanaamasirkkusen pesä on kupolimainen ja sijaitsee suuren kiven tai kallion kolosta. Pesä rakennetaan sammalista ja sisäänkäynti on sivulta. Munat ovat väriltään valkoisia.
Thjálfi

Thjálfi ( ) on skandinaavisessa mytologiassa ukkosenjumala Thorin palvelija. Hän oli ihmiskunnan nopein juoksija.
Eddan tarinassa "Thorin matka Utgarduriin" kerrotaan, kuinka Thor ja Loki yöpyivät köyhän talonpojan luona ollessaan matkalla Utgarduriin. Thor teurasti pukkinsa, jotta he saisivat illalliseksi lihaa. Thor sanoi, että aterian jälkeen kaikki luut oli heitettävä nahkojen päälle. Näin pukit voisi herättää aamulla eloon. Talonpojan poika Thjálfi kuitenkin himoitsi maukasta luuydintä, ja imi sen salaa toisen pukin reisiluusta. Kun Thor herätti pukit henkiin loitsulla, hän huomasi toisen pukin ontuvan jalkaansa. Hyvityksenä tästä Thjálfi ja hänen sisarensa Röskva joutuivat lähtemään Thorin palvelijoiksi. 
Myöhemmin Thjálfi on aseenkantajana, kun Thor taistelee Hrungnir-jättiläisen kanssa. Taistelussa Thjálfi hakkaa kirveellä Hrungnirin savesta muovatulta apurilta Mökkurkálfilta jalat alta ja tuhoaa sen.
Lars Olsen

Lars Olsen (s. 2. helmikuuta 1961) on tanskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen toppari. 
Pelaajaurallaan Olsen oli yksi Tanskan maajoukkueen avainpelaajista ja kantoi kapteeninnauhaa EM-kisoissa 1992, kun Tanska vei mestaruuden. 
Ura pelaajana.
Olsen aloitti pelaajauransa juniorina Glostrup IF:ssä debytoiden seuran kolmosdivisioonajoukkueessa vuonna 1980. Hän nousi nopeasti isompiin ympyröihin ja pelasi jo kaudella 1981 pääsarjaseura Køgessä. Hän edusti joukkuetta neljän kauden ajan pelaten 105 liigaottelua. Kauden 1984 jälkeen Olsen siirtyi paikallisvastustaja Brøndbyhyn, jossa juhli viittää Tanskan mestaruutta vuosina 1985–1991. Brøndby-vuodet olivat lopullinen läpimurto Olsenin uralla ja 1988 hänet valittiin Tanskan vuoden pelaajaksi. 
Viiden mestaruuden jälkeen Olsen siirtyi 1991 Turkin Superliigassa pelaavaan Trabzonsporiin, jossa juhli seuraavana keväänä Turkin cupin mestaruutta. Menestyksesät huolimatta Olsen jätti seuran yhden kauden jälkeen jatkaen uraansa Belgiassa RFC Seraingin joukkueessa. Hän edusti vielä sveitsiläisseura FC Baselia, kunnes palasi 1996 takaisin Brøndbyhyn, jossa voitti uransa viimeisen Tanskan mestaruuden keväällä 1996.
Tanskan maajoukkueessa Olsen pelasi urallaan 84 A-maaottelua. Hän debytoi huhtikuussa 1986 Bulgariaa vastaan ja nousi pian vakiomaajoukkuepelaajien joukkoon. Hän edusti Tanskaa EM-kisoissa 1988, mutta jäi kapteeniksi valitun veteraanipuolustaja Morten Olsenin varjoon. 
Neljä vuotta myöhemmin EM-kisoissa 1992 Lars Olsen sai kunnian kantaa maajoukkueen kapteeninnauhaa. Kisat olivat menestys Tanskalle ja Olsenille päättyen mestaruusjuhliin. Seurajoukkueuran jatkuttua Belgiassa ja Sveitsissä 1992–1994 Olsen joutui maajoukkueessakin sivuraiteelle. Hän palasi vielä mukaan joukkueeseen EM-kisoihin 1996 muttei pelannut yhtään ottelua. 
Ura valmentajana.
Pelaajauransa jälkeen Olsen jatkoi työtä jalkapallon parissa toimien Brøndby IF:n organisaatiossa erilaisissa valmennustehtävissä niin reservi- kuin juniorijoukkueidenkin parissa. Hän toimi myös edustusjoukkueen apulaisvalmentajana.
Päävalmentajadebyyttinsä Olsen teki tammikuussa 2003, kun hänestä tuli Randers FC:n päävalmentajana. Hän nosti seuran Tanskan superliigaan kaudeksi 2003/04, mutta visiitti jäi yhteen kauteen. Olsen kuitenkin sai jatkaa seurassa ja juhli Tanskan cupin voittoa 2006. Samalla kaudella seura myös palasi takaisin pääsarjaan ja Olsen valittiin vuoden valmentajaksi. 
Tammikuussa 2007 Olsen siirtyi Randersista Odense BK:n päävalmentajaksi. Hänen johdollaan OB taisteli Tanskan mestaruudesta kaudella 2008/09, mutta joutui taipumaan FC Kööpenhaminalle viidellä pisteellä. Olsen sai potkut OB:n päävalmentajan tehtävistä syyskuussa 2010 kehnojen tulosten vuoksi. 
Marraskuussa 2011 Olsenista tuli Färsaarten maajoukkueen uusi päävalmentaja. Olsen valmensi piskuista Färsaarten maajoukkuetta kahdeksan vuoden ajan. Lokakuussa 2019 hän palasi liigavalmentajaksi, kun Tanskan Superliigan Esbjerg fB palkkasi hänet päävalmentajakseen. Olsen ilmoitti samalla jättävänsä Färsaaret marraskuussa 2019 EM-karsintojen päätyttyä. Hän sai potkut Esbjergistä kesäkuussa 2020 joukkueen ollessa viimeisenä alemmassa loppusarjassa.
EAAT3

EAAT3 on eräs ihmisen proteiineista. Proteiinin koodaajana toimii SLC1A1-geeni. Proteiini kuljettaa L-glutamaattia solujen sisälle. Proteiinin arvellaan kuljettavan myös S- ja L-aspartaattia. Liiallinen määrä A-vitamiinia heikentää proteiinin toimintaa.
Konstantin Hämäläinen

Konstantin Hämäläinen (16. helmikuuta 1853 Pietari – 29. toukokuuta 1909 Turku) oli suomalainen lyseon lehtori ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "K. Hämäläinen", "K. H." ja "Ilmari Rautio".
Hämäläisen vanhemmat olivat suutari Johan Hämäläinen ja Katarina Hustin. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1872 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1886. Hämäläinen toimi Oulun lyseon historian, maantiedon ja suomen kielen lehtorina 1892–1906 sekä Turun suomalaisen reaalilyseon historian ja suomen kielen lehtorina 1906–1909. Tämän lisäksi hän toimi myös Alexander Järnefeltin perheen kotiopettajana.
Hämäläinen julkaisi 1905 runokokoelman "Kertomusrunoja" johon sisältyivät eeppiset runoelmat "Thoore Hundin Bjarman-retki" ja "Doora".
Ludvig Albert Emanuel Laurén

Ludvig Albert Emanuel Laurén (13. joulukuuta 1860 Vaasa – 18. joulukuuta 1909 Kuopio) oli suomalainen lyseon lehtori ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "L. L." ja "-u-".
Laurénin vanhemmat olivat filosofian maisteri, kollega Mathias Albert Laurén ja Maria Lovisa Peldán. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1879 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1888. Laurén toimi Kuopion yksityisen ruotsalaisen yhteislyseon ruotsin kielen opettajana vuodesta 1899.
Laurén oli naimisissa vuodesta 1891 Ester Maria Jungellin kanssa.
Hanna Lindberg

Hanna Maria Eugenie Lindberg (sukunimi vuodesta 1902 "Hecht"; 17. joulukuuta 1869 Loppi – 5. toukokuuta 1909 Basel, Sveitsi) oli suomalainen filosofian lisensiaatti ja suomalaisen kirjallisuuden ruotsintaja. Hän käytti nimimerkkejä "H. L." ja "H. Lbg".
Lindbergin vanhemmat olivat tehtaanomistaja, kauppias Johan August Lindberg ja Amanda Amalia Sohlman. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1895 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1897 sekä filosofian lisensiaatiksi 1902.
Lindberg käänsi 1890-luvulla ruotsin kielelle useiden suomalaisten kirjailijoiden novelleja.
Hanna Lindberg oli naimisissa vuodesta 1902 professori Hans Hechtin kanssa.
Onni W. Arima

Onni Wilhelm Arima (sukunimi aik. "Brummer"; 8. syyskuuta 1865 Joutsa – 28. lokakuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Ariman vanhemmat olivat Joutsan kirkkoherra Robert Wilhelm Brummer (1817–1880) ja Katarina Sofia Rajalin. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin alkeisopistosta 1884 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa.
Arima oli ylioppilaskirjastossa amanuenssina ja sitten vuodesta 1889 lähtien viitisen vuotta apulaisena Uusi Suometar-lehden toimituksessa. Sen jälkeen Arima oli Suomen sähkösanomatoimiston palveluksessa ja sitten 1898–1901 Wiipuri-lehden aputoimittajana. Arima toimitti Wiborgs Nyheter-lehteä 1901, oli Hämeen Sanomat-lehden päätoimittajana 1904–1906, Talonpojan Lehden toimitussihteerinä 1907 sekä Kaiku-lehden toimittajana 1908. Viimeksi Arima oli lyhyen aikaa Suomalainen Työväenliitto-lehden toimittajana vuoden 1910 alusta lähtien kunnes joutui sairaalaan.
Onni W. Ariman nuorempi veli oli toimittaja ja kirjailija Uno Wilhelm Brummer.
Suomennoksia.
Nimellä "Onni W. Brummer" :
Hj. Appelqvist

Karl Hjalmar Appelqvist (22. joulukuuta 1862 Pori – 14. syyskuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, lehtori ja oppikirjojen tekijä.
Appelqvistin vanhemmat olivat alkeiskoulunopettaja Karl Wilhelm Appelqvist ja Edla Amanda Inberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1881 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1885, lisensiaatiksi 1889 ja tohtoriksi 1890. Appelqvist toimi ensin Läröverket för gossar och flickor -koulun historian ja latinan opettajana Helsingissä 1886-1900, sitten Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon kreikan ja latinan opettajana 1890-1900 ja kielten yliopettajana 1900–1911.
Appelqvist kirjoitti latinan kielen oppikirjoja ja käänsi ruotsin kielelle Tacituksen "Germania" ja "Agricola" -teokset, julkaisi artikkeleita Kasvatusopillisen yhdistyksen aikakauskirjassa sekä toimitti Carl Gustaf Estlanderin kanssa Runebergin koottujen teosten painoksen 1899-1901.
Appelqvist oli naimaton.
Andri Žoldak

Andri Žoldak (, s. 18. marraskuuta 1962 Kiova) on ukrainalainen teatteriohjaaja. Hän valmistui vuonna 1989 GITIS:stä eli Venäjän teatteriakatemiasta. Žoldakin pelkistetyissä klassikkojen tulkinnoissa on usein teemana naiskohtalot, kuten Medeia, Carmen tai Anna Karenina. Häntä on kuvailtu vaativaksi ohjaajaksi. Žoldak voitti vuonna 2004 Unescon esittävien taiteiden palkinnon. Vuonna 2010 Žoldak sovitti ja ohjasi Turun kaupunginteatteriin Anna Kareninan. Hän on ohjannut lisäksi teoksia muun muassa Ukrainassa, Venäjällä, Saksassa, Ranskassa, Japanissa ja Englannissa.
Tornionjoen silta

Tornionjoen silta on Tornionjoen ylittävä maantiesilta valtatiellä 29 Torniossa. Silta valmistui 1979 vain muutama sata metriä vanhan Hannulan sillan alapuolelle. Samalla rakennettiin myös uusi tullausalue ja linjattiin Suomen ja Ruotsin välinen tie uudelleen. Hannulan silta jäi edelleen käyttöön, mutta raskas liikenne ja kansainvälinen kauttakulkuliikenne ohjattiin uudelle sillalle.
Tornionjoen sillan on suunnittelut insinööritoimisto Pontek Ky. Tyypiltään se on teräsbetonikantinen jatkuva teräspalkkisilta. Palkkeihin käytetty teräs on niin sanottua säänkestävää terästä. 300 metriä pitkä silta muodostuu viidestä jänteestä, joista keskimmäiset kolme jännettä ovat 64 metriä pitkiä ja ulommaiset jänteet 54 metriä.
Uno Brummer

Uno Wilhelm Brummer (11. helmikuuta 1871 Joutsa – 6. helmikuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, suomentaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "Uno Osmio", "U.B.", "U-r", "K. L. Waurio" ja "W. K. Waurio".
Brummerin vanhemmat olivat Joutsan kirkkoherra Robert Wilhelm Brummer (1817–1880) ja Katarina Sofia Rajalin. Hän pääsi ylioppilaaksi Läroverk för gossar och flickor i Helsingfors -oppikoulusta 1890 ja opiskeli sitten jonkin aikaa lääketiedettä Helsingin yliopistossa. Brummer opiskeli sittemmin omin päin kieliä kotimaassa ja ulkomailla hankkien monipuolisen kielitaidon. Hän toimi kääntäjänä, kirjailijana ja Helsingissä ilmestyneiden suomen- ja ruotsinkielisten sanomalehtien tilapäisenä avustajana.
Uno Brummerin vanhempi veli oli toimittaja ja kirjailija Onni W. Arima.
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "K. L. Waurio" :
Nimimerkillä "W. K. Waurio":
Nimimerkillä "Uno Osmio":
Nimimerkillä "U. B." :
Nimimerkillä "U-r":
Suomennoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "K. L. Waurio" :
Nimimerkillä "Uno Osmio":
Nimimerkillä "U. B." :
HMS Alarm (J140)

HMS Alarm (viirinumero J140) Britannian kuninkaallisen laivaston Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 15. marraskuuta 1940 Belfastista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1941 telakkanumerolla 1133. Alus laskettiin vesille 5. helmikuuta 1942 ja valmistui vielä samana vuonna 18. toukokuuta.
Palvelus.
Palvelukseen oton jälkeen toukokuussa 1942 alus liitettiin 12. raivaajalaivueeseen. Alus siirtyi koeajojen päätyttyä Tobermoryyn koulutettavaksi sekä valmistautumaan miinanraivaustehtäviin. Koulutuksen päätyttyä alus siirtyi kesäkuussa Port Edgariin harjoittelemaan miinanraivausta Forthin alueella.
Heinäkuussa alus siirtyi Harwichiin, jossa se liittyi "HMS Algerineen" ja "HMS Albacoreen" palvellakseen tilapäisesti 9. raivaajalaivueessa. Alus raivasi laivueen mukana itärannikon laivareiteillä taatakseen turvallisen meriliikenteen Thamesin suistossa.
Syyskuussa 12. raivaajalaivue perustettiin, jolloin "Alarm" sai määräyksen valmistautua siirtymään laivueen mukana Välimerelle tukemaan Pohjois-Afrikan maihinnousua. Alus liittyi lokakuussa laivueeseensa, jonka muodostivat HMS "Acute", "Algerine", "Albacore" ja HMS "Cadmus". Alus suojasi 22. lokakuuta Clydestä laivueen mukana saattuetta KMS1 matkalla Gibraltarille.
Alus kolaroi 5. marraskuuta korvetti "HMS Penstemonin" kanssa, jolloin aluksen keula vaurioitui lievästi. Alus erkani seuraavana päivänä saattueesta, minkä jälkeen se liittyi loppumatkaksi saattueeseen KMF1. Gibraltarille saavuttuaan alus valmistautui laivueen mukana tulevaan maihinnousuun.
Alus raivasi 8. marraskuuta laivueen mukana BAKER rannalle menevien alusten edellä. Alus oli 10. marraskuuta sukellusveneentorjuntapartiossa, josta se palasi 13. marraskuuta. Se aloitti matkansa Bougieen maihinnousua tukeviin miinanraivaustehtäviin (operaatio Perpetual).
"Alarm" ja "Algerine" joutuivat 15. marraskuuta Italian laivaston sukellusveneen "Rm. S. Ascianghin" hyökkäyksen kohteeksi, jolloin "Algerine" upposi torpedon osuttua vieden mukanaan kaikki upseerit sekä 80 miehistönjäsentä. "Alarmin" miehistö pelasti uppoavan aluksen eloonjääneet.
Alus joutui 2. tammikuuta 1942 Bonessa ilmahyökkäykseen, jolloin se kärsi pahoja vaurioita. Alus jouduttiin ajamaan matalikolle vaurioiden selvittämiseksi, jolloin siihen osui uusi pommi. Se todettiin korjauskelvottomaksi ja romutettiin.
Päälliköt.
Aluksen ainoana päällikkönä oli komentajakapteeni Russell Patterson 21. helmikuuta 1942 alkaen aluksen tuhoutumiseen.
Albin Lönnbeck

Albin Alexander Lönnbeck (7. heinäkuuta 1856 Tammisaari – 8. heinäkuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, koulun rehtori, valtiopäivämies ja ruotsin kielellä kirjoittanut tietokirjailija.
Henkilöhistoria.
Lönnbeckin vanhemmat olivat värjäri Henrik Lönnbeck ja saunanpitäjä Eleonora Aqvilina Lindgren. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta lyseosta 1875 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1882 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1891. Lönnbeck toimi kielten opettajana Helsingin oppikouluissa (Helsingin ruotsalainen yksityislyseo, Saksalainen tyttökoulu, Nya svenska läroverket, Nya svenska samskolan) ja vuodesta 1888 hän oli Nya svenska samskolanin rehtori. Koulu kulki myös nimellä "Lönnbeckska skolan" ensimmäisen rehtorinsa mukaan. Puhekielessä tämä vääntyi muotoon "Lönkan". Lönnbeck oli porvarissäädyssä Kaskisten edustaja valtiopäivillä 1894, 1897 ja 1899.
Taalintehtaan rautaruukin ja "Ab Dalsbrukin" toimitusjohtaja, vuorineuvos Edwin Lönnbeck (1845–1917) oli Albin Lönnbeckin veli. Hänen veljiään olivat myös kirjailija Gustaf Ferdinand Lönnbeck (1847–1912) ja toimittaja, uskonnollinen johtaja Fredrik Lönnbeck (1854–1914).
Alexandra Dulgheru

Alexandra Dulgheru (s. 30. toukokuuta 1989 Bukarest) on romanialainen tennispelaaja. Häntä valmentaa Gonzalo Lopez.
Dulgheru teki WTA-debyyttinsä vuoden 2009 Varsovan avointen karsinnassa. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän voitti Agnes Szatmarin 6–3, 6–4. Dulgheru selvitti tiensä puolivälierään voittamalla maailmanlistan sijalla 44 olleen Sara Erranin. Puolivälierässä hän voitti 95:llä sijalla olleen Galina Voskobojevan 6–1, 7–5. Semifinaalissa Dulgheru voitti listan #36:n ja entisen maailmanlistan #5:n Daniela Hantuchován 6–4, 6–7(2), 6–1 ja selvitti tiensä ensimmäistä kertaa WTA-turnauksen finaaliin, jossa hän voitti Alona Bondarenkon 7–6(3), 3–6, 6–0 ja samalla ensimmäisen WTA-turnauksensa.
Rooman WTA-turnauksessa vuonna 2010 hän voitti toisella kierroksella maailmanlistan kolmosen, Dinara Safinan, mutta hävisi kolmannella kierroksella Nadia Petrovalle. Varsovan avoimissa Dulgheru puolusti voittoaan viime vuodelta. Dulgheru otti toisen turnausvoittonsa voittamalla turnauksen finaalissa Zheng Jien luvuin 6–3, 6–4. Ranskan avoimissa 2010 Dulgheru voitti 1. kierroksella Lucie Hradeckán luvuin 7–6, 4–6, 6–3, vaikka Hradecka tekikin ottelussa peräti 18 läpisyöttöä. Toisella kierroksella hän voitti Timea Bacsinszkyn 6–4, 6–2, mutta hävisi kolmannella Caroline Wozniackille luvuin 6–3, 6–4.
Wimbledonissa 2010 Dulgheru pääsi kolmannelle kierrokselle asti, jossa hän hävisi virolaiselle Kaia Kanepille luvuin 6–1, 6–2. Myös Yhdysvaltain avoimissa Dulgheru pääsi kolmannelle kierrokselle, jossa hän hävisi Vera Zvonarjovalle.
Vuonna 2011 hän hävisi Australian avointen avauskierroksella Ayumi Moritalle. Ranskan avoimissa hän voitti ensimmäisellä kierroksella Laura Pous Tión, mutta hävisi toisella kierroksella Sorana Cîrstealle.
Marina and the Diamonds

Marina Lambrini Diamandis (s. 10. lokakuuta 1985 Wales), tunnetaan paremmin artistinimellä MARINA (alun perin Marina and the Diamonds), on puoliksi walesilainen ja puoliksi kreikkalainen laulaja-lauluntekijä. Ensimmäisen studioalbuminsa, "The Family Jewels" hän julkaisi vuonna 2010.
Diamandis on esiintynyt Suomessa useamman kerran: ensimmäisen kerran Flow-festivaalilla 2010 ja Tavastia-klubilla 2011. Hän esiintyi heinäkuussa 2015 ja 2019 Ruisrock-festivaaleilla.
Tausta.
Marina Diamandis syntyi Walesissa kreikkalaiselle isälle ja walesilaiselle äidille. Kun hänen vanhempansa erosivat, Diamandis muutti Kreikkaan 16-vuotiaana isänsä kanssa, mutta palasi Walesiin kaksi vuotta myöhemmin. Marinalla on myös diagnosoitu synestesia.
The Family Jewels.
Diamandisin debyyttialbumi The Family Jewels julkaistiin Britanniassa 22. helmikuuta 2010. Se sijoittui Britannian albumilistan sijalle viisi. Kappale "Hollywood" julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 1. helmikuuta 2010. Ensimmäisen ison kiertueensa hän aloitti 14. helmikuuta 2010, johon sisältyi 49 päivää ympäri Britanniaa, Irlantia, Eurooppaa, Yhdysvaltoja ja Kanadaa.
Electra Heart.
Marina julkaisi lokakuussa 2011 promotionaalisen singlen "Radioactive", ja lisäksi demoversion kappaleesta "Starring Role". Electra Heart -albumi julkaistiin huhtikuussa 2012 ja se nousi listäykköseksi Britanniassa ja Irlannissa, mutta se menestyi erinomaisesti myös muualla Euroopassa. Ensimmäinen single joka julkaistiin albumilta oli "Primadonna", joka on myös yksi Marinan menestyneimmistä singleistä. Kappale "Power &amp; Control" julkaistiin singleksi pelkästään Britanniassa, mutta viralliseksi toiseksi singleksi julkaistiin "How to Be a Heartbreaker". Electra Heart on konseptialbumi. Marinan Youtube-tilillä on sarja musiikkivideoita, jotka muodostavat tarinan.
Froot.
Vietettyään kuukauden New York Cityssä, Diamandis kertoi aloittaneensa kappaleiden kirjoittamisen hänen kolmannelle studioalbumille helmikuussa 2013. 
Syyskuussa 2014, Marina latasi kuva- ja videopalvelu Instagramiin lyhyen osan hänen uudesta kappaleestaan nimeltä "Froot". Tulevan studioalbumin nimikkokappale julkaistiin kokonaisuudessaan laulajattaren syntymäpäivänä, 10. lokakuuta. Marina Diamandis twiittasi faneilleen ympäri syksyä uusista projekteistaan kuten "Froot of the Month". Albumin ennakkotilaajat saavat puolen vuoden ajan kuukausittain uuden kappaleen, joko iTunesissa, tai fyysisenä versiona.
Toisena julkaistiin "Happy". Vuoden 2015 ensimmäinen single on "Immortal". Helmikuussa julkaistiin neljäs single nimeltä 'I'm A Ruin' 'Forget' julkaistiin 3. maaliskuuta.
Froot-albumi julkaistiin 16. maaliskuuta 2015.
HyTest

HyTest Ltd on turkulainen vuonna 1994 perustettu bioteknologiayritys. Se kehittää ja valmistaa vasta-aineita ja antigeenejä sydän-, tulehdus- sekä tartuntatautisegmenteissä. Vuonna 2021 yrityksen osti kiinalainen Mindray. 
Yrityksen perustaja on Neuvostoliitosta Suomeen muuttanut Maria Severina. Yhtiöllä on ollut merkittävästi toimintaa Moskovassa. 
Turun entinen pormestari Minna Arve työskenteli HyTestin markkinointipäällikkönä vuosina 2004–2010.
Emporea

Emporea on selainpohjainen tietokonepeli. Pelin julkaisi Bigpoint.
Peli perustuu Tolkienin fantasiamaailmaan, jossa pelaaja kuuluu johonkin liittoon ja tekee yhteistyötä armeijan kanssa käyttäen apunaan taikoja tuhotaakseen vastustajat.
Peli.
Rodut.
Jokaisen pelaajan on valittava Emporean maailmasta yksi rotu: Kääpiö, Haltija, Örkki tai Kuolematon. Pelaaja saa alussa mukaansa kaupungin, raaka-aineita sekä muutaman vapaan paikan, jotta voi aloittaa rakentamisen.
Resurssit.
Perusraaka-aineet ovat kulta, puu, kivi ja rauta, joita voidaan valmistaa niille ominaisissa tehtaissa kuite, kultakaivoksessa, sahalla, louhoksella ja rautakaivoksella. Muita raaka-aineta on rikki, kiteet ja elohopea. Rakennuksen taso määrää tuotannon määrän sekä mahdollisen varastoinnin määrän. Samantyyppiä rakennuksia voi olla kaupungissa useampia. Jatkuvalla tuotannolla voi luoda oman valtakunnan.
Maasto.
On olemassa useita erilaisia maastotyyppejä: suot, mäet, aavikot, metsät, niityt ja vuoret. Kukin näistä antaa tietyn bonuksen tai vähennyksen. Louhijat saavat esim. +15 % kullan tuotannosta, mutta vastakohtaisesti saavat –20 % puuntuotannosta vuoristossa.
Kaupunki.
Ensimmäisenä kaupungissa tulee vastaan luonnon aiheuttamat ongelmat. Pelaajan pitää ensin raivata ne, jotta sen jälkeen voi niihin rakentaa. Rakennukset vaativat eri kokoisia alueita (2x2, 3x3).
Kauppa.
Täällä on säilytystilaa pelaajan raaka-aineille. Kaupat palvelevat myös kansalaisia. Kauppiaat voivat siirtää raaka-aineita liittojen sisällä sekä vaihtaa raaka-aineita muiden pelaajien kanssa, kun pelaaja alkaa rakentaa vaikka uutta kaupunkia.
Tutkimus.
Tutkimuksen taso on riippuvainen palatsin tasosta. Tutkimukset antavat mahdollisuuden rakentaa erilaisia rakennuksia, palkata joukkoja sekä parantaa heidän ominaisuuksiaan.
Anesthetize

Anesthetize on Porcupine Treen toinen live-DVD, joka julkaistiin 20. toukokuuta 2010.
DVD debytoi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kahdeksan viikkoa.
Silmätysten leijonan kanssa

Silmätysten leijonan kanssa () on Simone Arnold Liebsterin (s. 1930) kirjoittama omaelämäkerta. Kirja ilmestyi vuonna 2000, ja se kertoo Liebsterin nuorena tyttönä natsihallinnon aikana kokemista vaikeuksista ja vainosta. Kirjan englanninkielistä laitosta on myyty lähes 20 000 kappaletta ja koreankielistä melkein 6 000 kappaletta. Se on saatavilla myös tanskaksi, ranskaksi, saksaksi, italiaksi, japaniksi, puolaksi, venäjäksi, espanjaksi, suomeksi ja ruotsiksi.
Kirjan tapahtumat keskittyvät Simone Liebsterin lapsuuteen 1930-luvulla, Saksan Ranskan-miehityksen aikaiseen elämään ja toisen maailmansodan jälkeisiin vaiheisiin. Viimeinen luku käsittelee aikaa siitä eteenpäin aina omaelämäkerran kirjoitushetkeen saakka. Teoksen kuvituksena on runsaasti kirjoittajan tekemiä piirroksia ja aiheeseen liittyviä valokuvia.
Teoksen nimessä esiintyvä leijona oli koodisana, jota Jehovan todistajat käyttivät natsihallinnosta.