tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Brödtorpan kaivos

Brödtorpan kaivos, tunnetaan myös nimellä Nyckeln oli Pohjan kunnassa Skogbölen rautatieaseman itäpuolella sijainnut joukko pieniä pääosin sinkkiä tuottaneita kaivoksia. Alueen malmiesiintymät löysi Rafaël Franck (1865–1934) vuosina 1902–1903 ja pienimuotoista kaivostoimintaa alueella oli vuosina 1905–1908. Brödtorpan alueen kalkkikivi sisälsi kuparikiisua, sinkkivälkettä ja lyijyhohdetta. Merkittävimmät alueen kaivoskuiluista olivat Nyckeln (syvyys 20 metriä), Grafiitti (syvyys 7 metriä) ja Sederholm (syvyys 5 metriä). Franckin malminetsintätutkimukset johtivat myös Aijalan kupari-sinkkiesiintymän löytymiseen ja kaivostoiminnan käynnistämiseen siellä.
Franck oli ostanut isältään vuonna 1886 Dalkarbyn allodisäterin ja vuonna 1899 hän osti Brödtorpin allodisäterin. Hän perusti tilalle tiilitehtaan ja kalkkiuunia. Etsiessään kalkkikiveä hän löysi kvartsia ja arveli sen sisältävän kultaa ja rautaa. Franck harjoitti malminetsintää vuorikompassin ja magnetometrin avulla. Brödtorpan alueella hän aloitti louhostyöt vuoden 1902 lopulla ja löysi louhimistaan 10–16 metriä syvistä kuopista magnetiittia, sinkkivälkettä, kuparikiisua ja rikkikiisua. Skogbölen aseman itäpuolen esiintymät Franck löysi vuoden 1903 alkupuolella.
Nyckelnissä louhinta aloitettiin 1905 ja kaivokselle rakennettiin nostolaitos, kaksi työväen asuinrakennusta, makasiini, paja, hiilihuone ja amerikkalainen hevosvintturi. Kaivoksesta nostettiin sinkki- ja kuparimalmia sekä kalkkikiveä, jota poltettiin kalkkiuunissa ja käytettiin Brödtorpan tilalla maanviljelykseen ja muuraustöihin. Vuoden 1907 lopulla Nyckeln-kaivos oli jo 60 metriä syvä ja kaivoskujia kaivoksessa oli 25,9 metriä. Kaivos tuotti pääasiassa sinkkimalmia. Malmista löydettiin myös taloudellisesti merkittäviä määriä kultaa. Tämä herätti huomiota ulkomailla ja Brödtorpan kaivoksiin kävi tutustumassa liikemiehiä Belgiasta, Puolasta ja Yhdysvalloista. Franckilla oli Nyckelnin kaivoksen lähellä myös muita pienempiä kaivoksia joista louhittiin jonkin verran sinkki- ja kuparimalmia sekä maasälpää, jonka käyttöä kokeiltiin Arabian posliinitehtaassa.
Orijärven kaivoksella kaivostoimintaa käynnistänyt Suomalais-Amerikkalainen Kaivosyhtiö osti Franckilta oikeudet Brödtorpan ja Skogsbölen tilojen alueen malmilöydöksiin 1908. Uudella omistajalla oli kuitenkin vaikeuksia kaivostoiminnan käynnistämisessä Orijärvellä ja yhtiön talous heikkeni niin ettei se pystynyt aloittamaan kaivostoimintaa Brödtorpassa. Lokakuussa 1910 yhtiö joutui pyytämään lepoa Brödtorpan valtauksille. Nyckelnin kaivos oli jo syksyllä 1909 täyttynyt vedellä. 
Franck joutui myymään Brödtorpan tilan 1912 ja hän muutti sitten Kosken ruukille jossa hän jatkoi malminetsintäharrastuksiaan ystävänsä Albert von Julinin taloudellisen tuen turvin. Von Julinin kuoltua Franck muutti Naantaliin, jossa hän vietti viimeiset vuotensa.
Brödtorpan kaivoksesta on nykyisin jäljellä veden täyttämiä aitaamattomia kaivoskuiluja, sivukivi- ja malmikasoja, vanhoja tienpohjia sekä rakennusten, muun muassa kaivostuvan perustuksia. entinen kaivosalue on metsittynyt.
Mustaluulevä

 
Mustaluulevä ("Polysiphonia fucoides") on punaleviin kuuluva laji. Sen korkeus on viidestä viiteentoista senttimetriä, se on väriltään punainen tai punaruskea ja sen kasvusto on muodoltaan huiskumainen ja näyttää sulkamaiselta. Se haarautuu kiinniittymislevystään useaan haaraan, jotka sijaitsevat vuorottain samassa tasossa. Nuorilla yksilöillä sekovarsissa on joskus värittömiä karvoja. Mustaluulevä sisältää bromiyhdisteitä, joiden vuoksi irrallisissa mustaluulevän haaroissa on erikoinen haju. Samat yhdisteet saattavat suojata mustaluulevää leviä syöviltä eläimiltä.
Siinain ortodoksinen kirkko

Siinain ortodoksinen kirkko, myös Siinainvuoren ortodoksinen kirkko tai Siinain kirkko on Egyptissä Siinain niemimaalla toimiva osa maailmanlaajuista ortodoksista kirkkoa. Se on autonominen kirkko Jerusalemin patriarkan alaisuudessa. Sen jäsenmäärä on noin .
Historia.
Siinainvuori oli uskonnollisesti tärkeä paikkana, jossa Mooses sai Jumalalta lain, minkä vuoksi siitä tuli varhain myös kristittyjen pyhiinvaelluspaikka. 200-luvulla alueella alkoi elää kristittyjä erakkoja, jotka 300-luvulla alkoivat muodostaa yhteisöjä. Alueen tultua levottomammaksi munkkien elämästä tuli vaarallisempaa. Niinpä keisari Justinianus I päätti linnoittaa alueen pääluostarin vuonna 528 ja sijoittaa alueelle 200 perhettä Egyptistä ja Trebizondin alueelta suojelemaan ja palvelemaan luostariyhteisöä.
Aluksi luostariyhteisö oli hyvin kansainvälinen slaavilais- arabi-, latinalais-, armenialais-, etiopialais-, syyrialais- ja kreikkalaistaustaisine munkkeineen. Tunnetuimpia luostarin munkeista oli sitä 600-luvun alussa johtanut Johannes Siinailainen. Samalla vuosisadalla alue päätyi islamilaiseen hallintaan. Luostari sai jatkaa toimintaansa, mutta eri heimojen hyökkäykset pakottivat sulkemaan luostarin väliaikaisesti ja munkit hakivat turvaa Kairosta ja Aleksandriasta. Tänä aikana muut kansallisuudet jättivät luostarin, jolloin siitä tuli vain kreikkalaisten yhteisö.
800-luvulta lähtien luostari tunnettiin nimellä Pyhän Katariinan luostari. Se kuului alkuaan Jerusalemin patriarkaatin alaisuuteen osana Faranin hiippakuntaa. Kun Faranin piispa syrjäytettiin vuonna 681 monoteletismin harhaopin vuoksi siirtyi piispanistuin luostariin ja sen apotista eli johtajasta tuli Faranin piispa. Kun myöhemmin Raithon hiippakunta yhdistettiin myöskin luostariin tulivat kaikki Siinain niemimaan kristityt apotti-arkkipiispan alaisuuteen.
Vuonna 1575 Konstantinopolin patriarkka myönsi Siinain alueelle autonomisen kirkon aseman, mikä vahvistettiin vuonna 1782. Ainoana linkkinä Jerusalemin patriarkaattiin säilyi se, että kun luostarin vanhemmat munkit ovat valinneet luostarille apotin tulee Jerusalemin patriarkan vihkiä tämä piispaksi. Jerusalemin patriarkkaa myös muistetaan luostarin liturgiassa.
Jäsenmäärä.
Luostarissa elää noin parikymmentä munkkia, minkä lisäksi kirkkoon kuuluu muutamia satoja Siinain alueella eläviä beduiineja ja kalastajia. Jäsenmääräksi on esitetty noin 900 henkeä.
Purppuraluulevä

Purppuraluulevä ("Polysiphonia fibrillosa") on punaleviin kuuluva laji. Se on korkeudeltaan kolmesta viiteentoista senttimetriä ja se on väriltään punainen tai violetti. Sen kasvusto on huiskumainen tai tupsumainen ja sen sekovarsi on ohut ja molemmin puolin haarova. Veden alla olevat purppuraluulevät ovat untuvamaisia ja muistuttavat ulkonäöltään pilveä. Vedestä poistettaessa se kuitenkin menee heti kasaan. Purppuraluulevä on mereinen laji ja sitä esiintyy avoimilla rantavesillä. Sitä on joskus myös haarukkalevän ("Furcellaria lumbricalis") tai rakkolevän ("Fucus vesiculosus") pinnalla. Syksyisin purppuraluulevät alkavat näyttää hyvin haaraisilta ja takkuisilta, jolloin ne näyttävät enemmän mustaluulevää.
Matinniitty

Matinniitty () on puisto Matinkylän pohjoisosassa eteläisessä Espoossa. Se on myös Matinkylän osa-alueen nimi. Puisto rajautuu lännessä Piispansiltaan ja idässä Matinkartanontiehen. Pohjoisessa on Nelikkotie ja etelässä asuinrakennuksia. Matinniityn itäosassa sijaitsee Matinkylän kartano.
Matinniitty annettiin vuonna 1971 suurkorttelin nimeksi. Puistonnimeksi Matinniitty vahvistettiin 1998. Nimen taustalla on niittyalue, jonka suomenkielisenä nimenä oli Kotoniittu ja ruotsinkielisenä nimenä Hemängen. 
Matinniityn halki kulkee Matinniitynpolku, joka on noin puoli kilometriä pitkä lounais–koillissuuntainen pyörätie ja kävelytie. Se vie Ison Omenan kauppakeskukselta Espoon kristillisen koulun ja Mattlidens skolan viereen, josta lähtee myös Matinkartanonsilta läheiseen urheilupuistoon.
Polku rakennettiin 2020-luvun alussa "baanalevyiseksi". Väylä on osa Länsibaanaa, joka on määrä rakentaa Länsi-Espoon Kivenlahdesta Helsingin keskustaan. Matinniitynpolku alittaa Piispansillan, jonka länsipuolelta on kulku Matinkylän metroasemalle.
Matinkylän ammattikoulu toimi Matinniityn eteläosassa vuosina 1974 - 2007.
Särkiö

Särkiö on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Rambo (omena)

Rambo on omenapuiden sukuun kuuluva viljelty omenalajike, joka tunnetaan sen vihertävän keltaisesta kuoresta sekä pilkullisen ja raidallisen himmeästä punaisesta sävystä. Sen alkuperä on vielä epäselvää, mutta se saattaa johtaa vuoteen 1637, kun ruotsalainen siirtolainen Amerikassa, Peter Gunnarsson Rambo saapui "Kalmar Nyckelilla". Ruotsalainen historioitsija Pehr Kalm otti muistiinpanoja haastattelustaan Peter Rambon, Peter Gunnarsson Rambon lapsenlapsen kanssa. Peter Rambon mukaan "alkuperäinen Peter Rambo oli ostanut omenansiemeniä sekä muita siemeniä hänen mukaansa laatikkoon". Ensimmäinen rambo-omenan puu todennäköisesti kasvoi yhdestä siemenestä. Myös tunnettu elokuvasankari Rambo on nimetty omenan mukaan.
Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin sopimus (1985)

Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin sopimus on Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin pääministerien Margaret Thatcherin ja Garret FitzGeraldin välillä Hillsborough’n linnassa Pohjois-Irlannissa 15. marraskuuta 1985 solmittu sopimus, joka oli seurausta vuoden kestäneistä Pohjois-Irlannin levottomuuksien johdosta käydyistä neuvotteluista. Sopimus takasi Irlannille osallistumisoikeuden ja oikeuden tehdä ehdotuksia hallitustenvälisessä konferenssissa ("Anglo-Irish Intergovernmental Conference"), jossa käsiteltäisiin Pohjois-Irlannin katolisten asemaa. Konferenssiin osallistuisivat kummankin maan ulkoministerit. Molemmat hallitukset sitoutuivat yhteistyöhön Pohjois-Irlannin konfliktin ratkaisemiseksi, minkä osoitukseksi perustettiin pysyvä yhteinen sihteeristö. Pohjois-Irlannin ja Irlannin välisen rajan yli tapahtuva sosiaalinen ja taloudellinen yhteistyö tuli sopimuksen myötä mahdolliseksi. Sitä tukemaan perustettiin seuraavana vuonna kansainvälinen rahasto ("International Fund for Ireland"). Lisäksi sopimus sisälsi molempien sopimusosapuolten sitoumuksen siitä, että Pohjois-Irlantia ei liitetä Irlantiin ilman Pohjois-Irlannin asukkaiden enemmistön hyväksyntää. 
Sopimus tuli voimaan 29. marraskuuta 1985 sen jälkeen, kun Dáil Éireann ja Yhdistyneen kuningaskunnan alahuone olivat sen hyväksyneet. Sopimus sai myös kansainvälisen yhteisön hyväksynnän, ja se käynnisti prosessin, joka johti Belfastissa vuonna 1998 solmittuun Pitkänperjantain sopimukseen. Ulsterin unionistipuolue vastusti sitä, että Irlannin hallitus sai sopimuksessa oikeuden vaikuttaa Pohjois-Irlannin asioihin.
Espanjan parlamenttivaalit 2023

Espanjassa järjestettiin parlamenttivaalit 23. heinäkuuta 2023. Vaaleissa valittiin Espanjan edustajainhuoneen kaikki 350 jäsentä sekä 208 Espanjan senaatin 266 jäsenestä. Edelliset parlamenttivaalit järjestettiin 10. marraskuuta 2019.
Vuoden 2023 vaalien alla Espanjan pääministerinä toimi Espanjan sosialistisen työväenpuolueen johtaja Pedro Sánchez. Vaaleissa Kansanpuolue sai eniten ääniä ja edustajanpaikkoja, mutta yksikään puolue ei voittanut enemmistöä edustajainhuoneeseen.
Äänioikeus ja ehdokasasettelu.
Äänioikeutettuja vaaleissa ovat kaikki täysi-ikäiset Espanjan kansalaiset, jotka on merkitty Espanjan väestötietojärjestelmään. Lain mukaan ketään ei saa pakottaa äänestämään.
Vuonna 2022 voimaan astuneen lakimuutoksen nojalla ulkomailla asuvien espanjalaisten ei tarvitse enää erikseen anoa äänioikeutta henkilökohtaisesti ennen vaaleja. Nämä ns. kerjäläisäänet () poistamalla äänestysaktiivisuus ulkomailla kasvoi.
Ehdokkaaksi voivat lain mukaan asettua sellaiset henkilöt, jotka täyttävät seuraavat ehdot:
Tulokset.
Edustajainhuoneen vaalit.
Äänestysaktiivisuus oli 70,40 % ( 4,17 %-yksikköä).
Veera Mattila

Veera Mattila (s. 21. tammikuuta 2003) on suomalainen 400 ja 800 metrin matkoihin erikoistunut juoksija. Mattila sai hopeaa vuoden 2023 alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Espoossa. Mattilan ennätys 800 metrillä on Tampereella elokuussa 2023 juostu 2.01,12. Hänen hallussaan on 22-vuotiaiden Suomen ennätys 600 metrillä, 1.27,90.
Kalevan kisoista Mattila on saavuttanut 800 metriltä hopeaa vuonna 2024 ja pronssia vuonna 2023. Sisäratojen SM-kilpailuista hän on saavuttanut 800 metriltä kultaa 2023 ja hopeaa 2024.
Mattila on kotoisin Kiikoisista ja edustaa Vammalan seudun Voimaa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Porin lukiosta, ja opiskelee biologiaa Turun yliopistossa.
Väsbyn kaivos

Väsbyn kaivos oli Korppoossa sijainnut rautamalmikaivos. Kaivos sijaitsi 2,3 kilometriä etelään Korppoon kirkolta Långvikenin pohjoisrannalla Väsbyn ja Bendbyn välisellä kallioisella metsäalueella. Kaivoksesta louhittiin malmia vuosina 1839-1864. 
Väsbyn malmiesiintymän löysi vuonna 1839 vuorihallituksen vuorikadetti Lars Gustav Lauraeus (1804–1880). Malmia louhittiin vuosina 1840-1864 polttolouhintamenetelmää käyttäen useasta louhoksesta. Louhinta oli usein pysähdyksissä muun muassa Krimin sodan ja malmin kysynnän vähäisyyden vuoksi. Yhteensä malmia louhittiin 1841–1864 3 863 tonnia. Malmia vietiin Taalintehtaan ruukille ja Teijon masuunille. Malmi sisälsi keskimäärin 32 % rautaa ja 10,5 % titaania. Suurin osa malmin louhinnasta tapahtui vuosina 1845–1854. 
Väsbyn malmissa oli epäpuhtauksina ilmeniittiä sekä rikkikiisua ja magneettikiisua. Malmin sisältämä titaani ja kiisut aiheuttivat sen että sitä voitiin masuunissa käyttää vain pieniä määriä sekoitusmalmina. Titaanipitoinen malmi suli hitaasti ja masuunissa takkiraudan saanti oli alhaista. Rautaruukit vähensivät sen vuoksi Väsbyn malmin kysyntää ja sen seurauksena louhintamäärät supistuivat voimakkaasti vuoden 1854 jälkeen. Kaivoksen sulkemisen jälkeen Geologinen komissio teki vielä syksyllä 1900 alueella magneettisia mittauksia tutkiessaan Etelä-Suomen rautamalmilöytöjä.
Kaivosalueella on neljä avokaivosta, 7 rakennuksen perustaa, kaksi suurta louhekivikenttää ja useita pienempiä lohkokivikasoja ja kiviaitoja. Alueella on sijainnut asuinrakennus, paja, varastorakennuksia ja mahdollisesti sauna.
Alitsariini

Alitsariini (C14H8O4) on antrakinonijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää väriaineena useissa sovellutuksissa. Alitsariinia esiintyy värimataran juuressa.
Carl Graebe kehitti 1869 yhdessä Carl Theodore Liebermannin kanssa alitsariini-väriaineen synteettisen valmistuksen antraseenista.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa alitsariini on punaoranssia kiteistä ainetta. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen mutta liukenee emäksiin. Aine liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi alkoholeihin, dietyylieetteriin, asetoniin ja tolueeniin. Alitsariini on pH-indikaattori ja sen etanoliliuoksen väri muuttuu pH-välillä 5,5–6,8 keltaisesta punaiseksi ja välillä 10,1–12,1 punaisesta violetiksi. 
Historiallisesti alitsariinia on eristetty värimataran juuresta. Nykyään ainetta valmistetaan synteettisesti kuumentamalla antrakinoni-2-sulfonihappoa emäksen ja natriumnitraatin kanssa noin 200 °C:n lämpötilaan. Myös 2,3-dibromi- tai 2,3-diklooriantrakinonin hydrolyysiä voidaan käyttää.
Alitsariinia käytetään esimerkiksi villan ja puuvillan värjäykseen. Käyttämällä eri metallisuoloja peittausaineina saadaan eri sävyjä. Alitsariinia käytetään väriaineena myös biologisissa tutkimuksissa. Myös alitsariinista valmistettavilla johdannaisilla on käyttöä väriaineina.
Shirley Eaton

Shirley Jean Eaton (s. 12. tammikuuta 1937 Edgware, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan "Bond-tyttönä" elokuvassa "007 ja Kultasormi" (1964). Tässä elokuvassa Eatonin roolihahmo Jill Masterson kuuluisasti kuolee, kun hänen ihonsa peitetään kultaisella maalilla.
Töpöpunaröyhelö

Töpöpunaröyhelö ("Coccotylus truncatus") on punaleviin kuuluva laji. Sen koko vaihtelee kasvupaikkoittain. Se on yleensä kolmesta kymmeneen senttimetriä korkea, mutta suurimmat yksilöt ovat kolmekymmentä senttimetriä korkeita. Se on väriltään ruskeanpunainen. Sekovarren tyvi on pyöreä ja sen yläosassa on muodoltaan lähinnä lehteä muistuttavia litteitä haaroja. Lajia esiintyy Itämerellä, Atlantilla ja Tyynellämerellä. Töpöpunaröyhelö muistuttaa sarvipunaliuskaa ("Phyllophora pseudoceranoides").
Kalevan kisat 2026

Vuoden 2026 Kalevan kisat järjestetään Jyväskylässä Harjun stadionilla. Asiasta päätti Suomen Urheiluliitto (SUL) huhtikuussa 2023. Harjun Stadion täyttää järjestysvuonna 100 vuotta. Vielä ennen kisoja kisapaikalle on luvassa noin 12 miljoonan euron arvoinen remontti. Aiemmin kisat ovat olleet Jyväskylässä kuudesti.
Hakuvaihe.
Oulu ja Pori hakivat Jyväskylän lisäksi isäntäkaupungiksi. Jyväskylä vei voiton toisella äänestyskierroksella 23 äänellä Oulun 21 ääntä vastaan.
Sarvipunaliuska

Sarvipunaliuska ("Phyllophora pseudoceranoides") on punaleviin kuuluva laji. Sen koko vaihtelee kasvupaikoittain yhdestä kahteenkymmeneen senttimetriin. Myös sen ulkonäkö on hyvin vaihteleva. Sen väri vaihtelee punaisesta siniseen. Sekovarren alaosa on pyöreä ja ylempänä on muodoltaan lähinnä lehteä muistuttavia litteitä haaroja. Lajia esiintyy Itämerellä, Atlantilla ja Tyynellämerellä. Sarvipunaliuska muistuttaa töpöpunaröyhelöä ("Coccotylus truncatus").
Kalevan kisat 2025

Vuoden 2025 Kalevan kisat järjestettiin 1.8.–3.8. Espoossa Leppävaaran urheilupuistossa. 
Kilpailujärjestäjästä päätti Suomen Urheiluliitto (SUL) huhtikuussa 2022. Järjestävinä seuroina toimivat Espoon Tapiot ja Esbo IF.
Shirley (nimi)

Shirley () on englanninkielinen naisen etunimi, joka esiintyy myös sukunimenä. Suomessa etunimi Shirley on vuoteen 2025 mennessä annettu yhteensä noin 90–100 henkilölle.
Tunnettuja Shirley-nimisiä.
Sukunimenä:
Kuvitteelisia henkilöitä:
Muita merkityksiä:
Mont Nabemba

Mont Nabemba on Kongon tasavallan korkein vuori, jonka korkeus on 1 020 metriä. Se sijaitsee Sanghan alueella 50 kilometrin päässä Souankésta.
Vuoren alueella on todettu olevan runsaasti rautavaroja.
Vammaisyleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2023

Vammaisyleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2023 järjestettiin Pariisissa 8. – 17. heinäkuuta 2023 stade Charlétylla. Kilpailuihin osallistui 1198 yleisurheilijaa 107 maasta.
Menestyneimmät maat.
Lähde:
Suomalaisten menestys.
Suomen joukkue koostui kymmenestä urheilijasta, joista kolme oli arvokisoissa ensimmäistä kertaa. Jokainen pääsi kahdeksan joukkoon. Mitalitaulukossa Suomi oli 33. yhdellä kultamitalilla, kahdella hopeamitalilla ja kolmella pronssimitalilla.
Lähde:
Seurakunta (lehti)

Seurakunta on vuonna 1925 perustettu kristillinen aikakauslehti. Lehti on Seurakuntaliiton ja sen jäsenseurakuntien pääjulkaisu. Lehden ensimmäinen toimittaja oli liiton johtohenkilö Heino Pätiälä.
Historia.
Tausta.
1920-luvun alussa evankelisen herätysliikkeen keskuudessa tapahtui sisäinen repeäminen, joka johti opposition eroamiseen kirkosta uskonnonvapauslain säätämisen jälkeen. Vapaat evankelis-luterilaiset seurakunnat eivät pysyneet yhtenäisenä liiikeenä vaan 1928 perustettiin kahta päähaara varten omat organisaationsa: Suomen vapaa evankelisluterilainen kirkko ja Suomen vapaa evankelisluterilainen seurakuntaliitto. Liikkeeille kiinteyttä antoi muun muassa useiden luterilaisesta kirkosta eronneiden pappien tuki ja evankeliselle liikkeelle tunnusomainen toiminnan järjestelmällinen organisointi. Evankelisen oppostion muotoutuminen näkyi myös kristillisessä lehtikentässä.
Lehti ennen toista maailmansotaa.
Seurakunta-lehden palstoilla opillisella erittelyllä oli varsinkin alkuvuosina keskeinen osuus. Lehti katsoi tavoitteekseen "puhtaan hengellisen ravinnon jakamisen". Lehti pyrki epäraamatullisten oppien paljastamiseen ja kumoamiseen. Myös evankelisen oppostioliikkeen sisäiset oppiriidat näkyivät toistuvasti lehden palstoilla.
Lehti keskittyi yhteisörajojen vakiinnuttua ennen sotavuosia entistä selvemmin vaalimaan sisäryhmäperinnettä. Opillisten artikkelien sijaan tuli yhä useammin kertomuksia, katsauksia ajan ilmiöihin ja myös aineistoa eri ikäryhmille. Toimituksen omien tekstien lisäksi julkaistiin lainauksina Lutherin, C. O. Roseniuksen ja Missouri-synodin lehtien kirjoituksia.
Lehden vuosikerrat olivat säännöllisesti 12-numeroisia. Alusta lähtien antikvatekstillä painetun lehden ulkoasu pysyi muuttumattomana ja suhteellisen vaatimattomana.
Artrogrypoosi

Artrogrypoosi (arthrogryposis multiplex congenita, AMC) eli synnynnäinen niveljäykistymäsairaus on sairaus, johon kuuluu vähintään kahdella kehon alueella ilmeneviä niveljäykistymiä.
Artrogrypoosissa tyypillistä on jo sikiöaikainen, kohdunsisäinen vähentynyt liikkuvuus. Raajoissa on pysyviä liikkumisrajoitteita tuottavia nivelten virheasentoja ja jäykistymiä. Esimerkiksi kampurajalka on yleinen. Nivelongelmat myös aiheuttavat lihas- ja hermotusmuutoksia. Artrogrypoosiin voikin liittyä lihasheikkoutta ja lihaskudoksen fibroosia. Taudinkuva ei ole etenevä ja sen vaikeusaste on yksilöllisesti vaihteleva.
Artrogrypoosia aiheuttavat lukuisat eri mutaatiot, mutta myös perimän ja ympäristötekijöiden yhteisvaikutus voi aiheuttaa taudin puhkeamisen. Taustalla voi olla lisäksi kromosomipoikkeavuus. Artrogrypoosin periytymistapa voi olla autosomissa vallitseva, autosomissa peittyvä tai X-kromosomaalinen. Useimmiten sairauden taustalta on kuitenkin löydetty satunnainen "de novo" -mutaatio. Niveljäykistymiä aiheuttavia raskaudenaikaisia tekijöitä voivat olla myopatia, neuropatia, sidekudossairaus, puutteellinen hapensaanti, lapsiveden vähäisyys, tilanahtaus ja äidin päihteidenkäyttö. Artrogrypoosin esiintyvyydeksi vastasyntyneillä on arvioitu 1/3 000 – 1/5 000. Hoidossa voidaan käyttää yksilöllisten tarpeiden mukaan fysioterapiaa, toimintaterapiaa ja joskus kirurgiaa. Artrogrypoosi voi myös kuulua osana moniin erilaisiin laajempiin oireyhtymiin.
Jevgeni Tširikov

Jevgeni Nikolajevitš Tširikov (, 5. elokuuta 1864 Kazan – 18. tammikuuta 1932 Praha) oli venäläinen kirjailija.
Jevgeni Tširikov syntyi maattomaan aatelisperheeseen. Hän opiskeli Kazanin yliopistossa ja joutui poliittisen toimintansa takia useaan kertaan erotetuksi, pidätetyksi ja karkotetuksi. Tširikov irtisanoutui vallankumousliikkeestä vuoden 1905 tapahtumien jälkeen.
Tširikovin ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1894. Hän kirjoitti proosaa ja näytelmiä, jotka kuvasivat realistisesti maaseudun sivistyneistön elämää. Tširikovin näytelmät, kuten "Jevrei" (”Juutalaisia”, 1904), "Ivan Mironytš" (1905), "Mužiki" (”Musikoita”, 1906) ja "Koldunja" (”Noita”, 1909) olivat aikanaan varsin suosittuja. Tširikovin huomattavimpia teoksia on omaelämäkerrallinen romaani "Žizn Tarhanova" (”Tarhanovin elämä”, 1911–1924).
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Tširikov matkusti Krimille, sieltä vuonna 1920 Konstantinopoliin ja asettui vuonna 1921 Prahaan. Hän julkaisi ulkomailla muun muassa Venäjän sisällissotaa kuvaavan romaanin "Zver iz bezdny" (”Peto syövereistä”, 1926), joka herätti paljon huomiota.
Katherine

Katherine on naisen etunimi. Se on yksi Katarina-nimen lukuisista rinnakkaismuodoista.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on huhtikuuhun 2025 mennessä tilastoitu noin 400–420 Katherine-nimistä naista.
Purple Kiss

Purple Kiss (; tyyliteltynä PURPLE K!SS) on eteläkorealainen tyttöyhtye, jonka levy-yhtiönä toimii RBW. Yhtyeeseen kuuluvat jäsenet Na Go-eun, Dosie, Ireh, Yuki, Chaein ja Swan. Park Ji-eun jätti yhtyeen terveyssyiden vuoksi marraskuussa 2022. Yhtye sanoittaa ja koreografioi itse.
Yhtye julkaisi ensimmäisen EP:nsä "Into Violet" 15. maaliskuuta 2021.
Djedefptah

Djedefptah eli Thamphthis (hallitsi noin 2500 ekr.) oli mahdollinen muinaisen Egyptin neljännen dynastian viimeinen hallitsija, joka hallitsi 2–9 vuotta. Djedefptahin olemassaolosta kiistellään, koska hänen nimeään ei ole löydetty Abydoksen kuningasluettelosta tai Torinon papyruksesta. On mahdollista, että Djedefptahin nimi on ollut Torinon papyruksessa, mutta tämä kohta olisi tuhoutunut aikojen saatossa. Djedefptahista on kirjoittanut egyptiläinen historioitsija Manetho yli 2 000 vuotta myöhemmin.
Lähteet.
https://pharaoh.se/pharaoh/Thamphthis
Ichigo Takano

Ichigo Takano on japanilainen mangaka. Hän on tunnetuin teoksestaan Orange. Orange kertoo Naho Takamiyasta, joka saa kirjeen itseltään tulevaisuudesta. Tulevaisuuden minä käskee häntä välttämään katumusta aiheuttavan tapahtuman, joka liittyy tokiolaiseen vaihto-oppilaaseen Kakeru Naruseen.
Aiheesta muualla.
Ichigo Takanon Twitter Instagram
Carmen Nebel

Carmen Nebel (s. 24. heinäkuuta 1956 Grimma, DDR) on saksalainen televisiojuontaja.
Ura.
Nebel opiskeli Humboldt-yliopistossa germanistiikkaa, anglistiikkaa ja pedagogiikkaa. Hän työskenteli vuoteen 1984 opettajana. Televisiouransa Nebel aloitti 1979: hän oli menestynyt Berliinin Alexanderplatzilla järjestetyssä kykyjenetsintäkilpailussa. 1980-luvun lopulla Nebel juonsi itäsaksalaista "Sprungbrett"-kykykilpailua. Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Nebel toimi muun muassa ARD:n juontajana. Hän juonsi lähes kymmenen vuotta "Die Feste der Volksmusik" -ohjelmaa, kunnes hän 2004 siirtyi ZDF:n palvelukseen. Nebel on juontanut ZDF:n gaalailtoja ja jouluohjelmia.
Nebelillä oli nimikko-ohjelma "Willkommen bei Carmen Nebel" 2004–2021, jota esitettiin 83 jaksoa enimmäkseen suorina lähetyksinä, mutta myös tallennettuina. Lähetyspaikat vaihtuivat, ensimmäinen jakso esitettiin Magdeburgista, viimeinen Berliinistä. Ohjelma vieraili muutamaan otteeseen Itävallassa, lisäksi tehtiin kesäspecial-tyyppisiä lähetyksiä Sveitsin Luganosta ja Espanjan Palmasta. Ohjelman vierailijat edustivat kevyen musiikin tähtitaivasta Andrea Bergistä Claudia Jungiin ja Andy Borgista Beatrice Egliin. Saksankielisen Euroopan ulkopuolelta vierailivat muun muassa Benny Andersson, Albano Carrisi, Mireille Mathieu, Eros Ramazzotti ja Bonnie Tyler. Ohjelman tuotti Nebelin 2003 perustama TeeVee Produktions GmbH.
Televisiotyönsä ohella Nebel on toiminut varainkerääjänä syöpätutkimuksessa.
Fumiyo Kōno

Fumiyo Kōno (, s. 28. syyskuuta 1968) on japanilainen mangaka. Hän syntyi Nishi-kussa, Hiroshimassa. Hänen parhaiten tunnettuja teoksiaan ovat "Yunagi no Machi, Sakura no Kuni", ("Town of Evening Calm, Country of Cherry Blossoms") ja "Kono Sekai no Katasumi ni" ("In This Corner of the World").
Kōno alkoi piirtää mangaa yläasteella ja motivaationa oli se, että hänen vanhempansa ostivat hänelle mangaa vain harvoin. Kōno opiskeli Hiroshiman yliopistossa ja muutti Tokioon, jossa hän ryhtyi avustajaksi toisille mangakoille. Kōnon ensimmäinen oma sarja julkaistiin 1995. Kōno kokee, että eniten hänen tyyliinsä ovat vaikuttaneet Osamu Tezuka ja Fujiko Fujio sekä myöhemmin Sanpei Shirato. Nykyisin hän saa inspiraatiota Yu Takitan tyylistä. 2001 hän valmistui Japanin avoimesta yliopistosta.
Grimma

Grimma on kaupunki Leipzigin piirikunnassa Saksin osavaltiossa itäisessä Saksassa. Grimma mainitaan asiakirjoissa ensi kerran vuonna 1200, kaupungin alue laajeni 1900-luvulla ja 2000-luvun alussa mittavien kuntaliitosten ansiosta. Grimmassa on runsaasti historiallista arkkitehtuuria.
Maantiede.
Grimma sijaitsee Saksin luoteisosassa Mulde-joen molemmin puolin. Linnuntie-etäisyys Leipzigista on noin 25 kilometriä kaakkoon ja Dresdenistä noin 75 kilometriä länsiluoteeseen.
Grimmaan on liitetty lukuisia maalaiskuntia ja pikkukaupunkeja, etenkin vuonna 1994. Väkiluvultaan suurimpia liitoskunnista ovat Nerchau ja Mutzschen. Grimman osa-alueet eivät muodosta kaupunkirakenteellista kokonaisuutta, vaan niitä erottavat maatalousalueet ja metsätilkut. Kanta-Grimma sijaitsee kunnan länsiosassa.
Historia.
Wettinin sukuun kuulunut Meißenin rajakreivi Otto der Reiche (1125–1190) perusti Grimman stategisesti otolliselle paikalle Mulden varrelle vuonna 1170. Kaupunkioikeudet Grimma sai 1220. Yritteliäs asujaimisto rakensi sillan Mulden yli ja kaupunki kasvoi. Erityisesti 1300-luku oli Grimman taloudellisen kukoistuksen kautta, sittemmin kaupunki jäi jossain määrin läheisen Leipzigin varjoon. Grimman linna, Grimmaer Schloss, rakennettiin 1400-luvulla ja se toimi Wettinin kuningassuvun sivuresidenssinä. Grimmassa järjestettiin useita maapäiviä vuodesta 1440 alkaen.
Grimma liitettiin rautatieverkkoon 1866. Tulvakatastrofi koetteli Grimman vanhaakaupunkia 13. elokuuta 2002, kaikki tulvan tuhoamat rakennukset jälleenrakennettiin.
Grimman vanhassakaupungissa Mulden länsirannalla on useita historiallisia rakennuksia. Joen ylittää historiallinen Pöppelmannbrücke, joka on barokkiarkkitehti Matthäus Daniel Pöppelmannin käsialaa. Aivan joen äärellä sijaitsee Hugo Nauckin (1837–1894) suunnittelema oppilaitos Gymnasium St. Augustin (1891). Koulun historia alkaa vuodesta 1550, jolloin perustettiin Landesschule Grimma. Koulu kärsi sekä toista maailmansotaa edeltäneestä että sitä seuranneesta diktatorisesta hallinnosta. Koulun vieressä on Grimman luostarikirkko, Klosterkirche Grimma, joka rakennettiin 1300–1430. Vanhankaupungin ytimessä on renessanssityylinen raatihuone. Grimman Frauenkirche-kirkon historia alkaa 1100-luvulta, ja sen 46-metriset kaksoistornit hallitsevat vanhankaupungin siluettia.
Talous ja liikenne.
Grimman rautatieasema, Grimma Oberer Bahnhof, sijaitsee rataosuudella Borsdorf–Coswig. Moottoritie BAB 14 kulkee Grimman halki länsi–itäsuuntaisesti, Grimman liittymän yhteydessä on liike- ja teollisuusalue.
Sara Skyttedal

Sara Magdalena Skyttedal (s. 6. elokuuta 1986 Tyresö) on ruotsalainen poliitikko, joka edusti vuoteen 2024 asti maan kristillisdemokraattisesta puoluetta. Hän on toiminut vuodesta 2019 Euroopan parlamentin jäsenenä.
Tausta ja yksityiselämä.
Skyttedal syntyi Tyresössä, mutta varttui Haningessa. Hän on opiskellut valtio-oppia, kansantaloustiedettä ja aatehistoriaa Tukholman yliopistossa, suorittamatta tutkintoa.
Skyttedal on avoliitossa Jimmy Dihangin kanssa. Parille syntyi tammikuussa 2021 kaksoset, poika ja tytär. Skyttedal on uskonnoltaan katolinen.
Poliittinen ura.
Skyttedalin poliittinen ura alkoi kristillisdemokraattien nuorisojärjestössä Kristdemokratiska ungdomsförbundetissa (KDU), johon hän liittyi vuonna 2002. Hän toimi vuosina 2013–2016 järjestön puheenjohtajana ja sitä ennen vuodesta 2011 ensimmäisenä varapuheenjohtajana. Vuosina 2011–2015 hän oli myös Euroopan kansanpuolueen (EPP) nuorisojärjestön Youth of the European People's Partyn (YEPP) varapuheenjohtaja. Ennen valintaansa europarlamenttiin Skyttedal toimi vuodesta 2016 kunnallisneuvoksena Linköpingin kunnassa. Hän oli myös kaupunginhallituksen ensimmäinen varapuheenjohtaja. 
Skyttedal oli Ruotsin kristillisdemokraattien kärkiehdokas europarlamenttivaaleissa 2019 ja tuli valituksi Euroopan parlamentin jäseneksi. Aiemmin hän oli ollut europarlamenttivaaliehdokkaana vaaleissa 2009 ja 2014. Skyttedal kuuluu Euroopan kansanpuolueen ryhmään ja on ollut varsinaisena jäsenenä teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa heinäkuusta 2019 sekä kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa maaliskuusta 2021. Hän on ollut myös suhteista Irakiin vastaavan valtuuskunnan puheenjohtaja syyskuusta 2019.
Skyttedal erosi KD:sta helmikuussa 2024. Hän on kertonut, ettei hänellä ole enää luottamusta puolueen puheenjohtajaa Ebba Buschia kohtaan.
Kutilan kanava

Kutilan kanava on kanavahanke Taipalsaarella. Sen on tarkoitus yhdistää Pien-Saimaa ja Suur-Saimaa, jotta niiden välinen vesimatka lyhenisi. Kanavan sijainti olisi Taipalsaaren Rehulan kylässä sijaitsevasta Umianlammesta Kutilantaipaleen halki Suur-Saimaan Kutilanlahteen. Kanavasta tulisi noin 520 metrin pituinen. Hankkeeseen kuuluu myös Pien-Saimaan Itkonlahden ja Umianlammen välisen noin 120 metriä leveän kannaksen kanavointi. Sen yhteyteen on suunniteltu myös pumppaamoja, joilla on arvioitu olevan Pien-Saimaan vedenlaatua parantava vaikutus. Uutta veneilyväylää hankkeeseen sisältyy kaikkiaan noin 11 kilometriä.
Vielä vuonna 2020 arvioitiin, että nopeimmillaan kanava voisi olla valmis vuonna 2025. Vuosina 2024–2025 hanke on kuitenkin ollut vielä suunnitteluvaiheessa, ja aikaisintaan kanava valmistuu kesällä 2029. Hankkeen on arvioitu maksavan yli 15 miljoonaa euroa, ja valtio on myöntänyt hanketta varten 12,5 miljoonaa euroa. Taipalsaaren kunta ja Lappeenrannan kaupunki ovat sitoutuneet rahoittamaan hanketta yhteensä viidellä miljoonalla eurolla, ja lisäksi Puumala rahoittaa hanketta 50 000 eurolla. 
Historia.
Kanavan rakentamista samalle paikalle on ehdotettu jo 1860-luvulla. Silloin kanavahanke kulki nimellä ”Kivitapaleen kanava”. Tarkoituksena oli luoda paremmat vesitieyhteydet sahateollisuudelle. Kanavasta kaavailtiin 15 metrin levyistä, jotta senaikaiset tukkilautat saataisiin vedettyä kokonaisina läpi kanavan. Enso-Gutzeit oli vahvasti kanavan rakentamisen kannalla. Suomen rataverkon kehittyminen kuitenkin vähensi vesiyhteyksien merkitystä puutavaran kuljetuksessa, joten kanavan rakentamista lykättiin.
Vuoden 1912 tienoilla rakennettiin hirsirakennus Taipalsaaren Rehulan kylään kanavan johtohenkilöitä varten, mutta kanavahankkeen keskeytymisestä johtuen rakennuksesta tuli Rehulan koulu.
Renee Gracie

Renee Gracie (s. 5. tammikuuta 1995 Brisbane) on australialainen pornonäyttelijä ja entinen kilpa-autoilija. Kilpauransa aikana Gracieta kutsuttiin lempinimellä "Devil Princess".
Moottoriurheilu.
2013–2014.
Gracie aloitti uransa kartingista ja siirtyi samana vuonna ensimmäisenä naiskuljettajana Australian Porsche Carrera Cup -mestaruussarjaan, jossa kilpaili 2013–2015. Vuonna 2014 hän ajoi viidesti kymmenen parhaan joukkoon ja pääsi maaliin jokaisessa kilpailussa.
2015.
Vuonna 2015 Gracie kilpaili V8 Supercarsin Super2 -sarjassa Paul Morris Motorsportin autolla. Hän oli ensimmäinen koko kauden ajanut naiskuljettaja neljääntoista vuoteen. Gracie sijoittui lopputuloksissa kahdeksanneksitoista. 
Kauden aikana Gracie ajoi myös V8 Supercarsin Bathurst 1000 -kilpailun Simona de Silvestron kanssa Prodrive Racing Australian tallin Ford FG X Falconilla. Kaksikosta tuli samalla ensimmäinen naiskuljettajakaksikko kyseiseen kilpailuun sitten vuoden 1998. Gracie osui radalle valuneen nesteen vuoksi seinään kilpailun aikana, mutta auto saatiin korjattua ja de Silvestro pystyi ajamaan ajovuorollaan autolla 21. sijalle.
2016.
Gracie jatkoi Paul Morrisin tallissa myös kaudella 2016 ja sai rahallista tukea öljy-yhtiö Caltexilta. 
Kauden aikana Gracie ajoi jälleen de Silvestron kanssa Bathurst 1000 -kilpailun, johon he osallistuivat Nissan Motorsport -tallin Nissan Altima L33 -autolla. Heidän lähtönsä 26. lähtöruudusta sujui ilman suuria ongelmia ja he ajoivat neljänneksitoista maaliin.
2017.
Kaudella 2017 Gracie vaihtoi Dragon Motor Sport -talliin, mutta heikkojen suoritusten ja rahoituksen puuttuessa hänet korvattiin toisella kuljettajalla.
Aikuisviihde.
Kilpauran lopettamisen jälkeen Gracie ajautui taloudellisiin vaikeuksiin ja hänellä oli paljon velkoja maksettavana, minkä seurauksena hän yritti ensin tienata rahaa työskentelemällä automyyjänä. Hän siirtyi pian käyttämään Internetin aikuisviihdesivustoa, jonne laittoi myytäväksi alastonkuviaan. Hän ryhtyi myös pornonäyttelijäksi, koska koki tienaavansa aikuisviihteellä paremmin kuin kilpa-ajamisella. Aikuisviihteellä Gracie on tienannut kymmenistä tuhansista satoihin tuhansiin euroihin ja dollareihin kuukaudessa. Velanmaksun ohessa hän on pystynyt ostamaan myös talon ja auton.
Uranvaihto on aiheuttanut Gracielle myös kritiikkiä. Hän on joutunut estämään verkossa intialaisia fanejaan, koska nämä ovat julkaisseet luvatta hänen alastonkuviaan huijaussivustoillaan tekaistuilla käyttäjätileillä. Supercars -sarjan järjestäjät ovat ilmoittaneet, että heillä ei ole mitään tekemistä Gracien uuden uravalinnan kanssa. Aikuisviihdeyhteyden vuoksi Instagram on poistanut Gracien tilin kuvia ja estänyt tämän käyttäjätilin. Kritiikistä huolimatta Gracien perhe tukee hänen ammattiaansa.
Susanna Angéus Kuoljok

Ingrid Susanna Angéus Kuoljok (12. heinäkuuta 1939 Jokimukka, Ruotsi – 28. lokakuuta 2009 Östhammar, Ruotsi) oli ruotsinsaamelainen kielentutkija ja eräs tärkeimmistä luulajansaamen kielen puolestapuhujista.
Työura.
Ensimmäiset oppimateriaalit äidinkielellään luulajansaamella Kuoljok tuotti 1970-luvulla ja toimi opettajana yliopistotason saamen kielen kursseilla. 1980-luvulla hän toimi yliopistonlehtorina Uppsalan yliopistossa ja saamenkielisten kokoelmien arkistonhoitajana Uumajan murre-, paikannimi- ja muistitietoarkistossa. Vuonna 1997 hän väitteli Uppsalan yliopistossa luulajansaamen kieliopista. 
Suuriin käännöstöihin Kuoljok osallistui, kun Uusi testamentti käännettiin 2003 uudestaan luulajansaamen kielelle. Virsikirja ja koraalikirja luulajansaameksi valmistuivat 2005 ja 2006.
Vuodesta 1995 Kuoljok toimi jäsenenä Euroopan alueellisten tai vähemmistökielten peruskirjan toteutusta Ruotsissa valmistelleessa komiteassa ja sai aikaan että myös eteläsaamen ja uumajansaamen kielet tulivat julkisen tuen piiriin.
Palkintoja.
Kuoljok sai vuonna 2008 Saamelaisneuvoston kunniapalkinnon.
Sanna Nuutinen

Sanna Nuutinen (s. 8. huhtikuuta 1991 Helsinki) on suomalainen golfpelaaja.
Hän on aloittanut golfin golfvalmentajana toimineen isänsä opastuksella, omien sanojensa mukaan puoliväkisin, jo 7-vuotiaana ja suoritti green cardin jo 11-vuotiaana. Nuutinen on pelannut ammattilaisena vuodesta 2014 lähtien. Hänen seuransa Suomessa on Keimola Golf ja hänen valmennuksestaan vastaavat päävalmentaja David da Silva, apuvalmentaja Niklas Dahlgren ja fysiikkavalmentaja Jesse Talikka.
Nuutinen pääsi ylioppilaaksi Mäkelänrinteen urheilulukiosta vuonna 2010 ja valmistui kandidaatiksi Texas Christian Universitysta Yhdysvalloissa vuonna 2014 oppiarvolla Bachelor of Science in sport psychology.
Hänen paras saavutuksensa ovat European Tourin kokonaisrankingin 5. sija vuonna 2020, Euroopan kiertueen yksi kakkossija, kolme kolmossijaa, European Chalenge Tourin kolme voittoa, amatöörinä joukkueessa MM-pronssia vuonna 2012 yhdessä Krista Bakkerin ja Noora Tammisen (nyk. Komulaisen) kanssa, joka on Suomen kautta aikain paras saavutus MM-tasolla. Nuutinen voitti EM-pronssia vuonna 2013 ja EM-hopeaa vuonna 2014. Suomen maajoukkueessa Nuutinen aloitti jo vuonna 2005. Nuutinen kertoo harjoittelevansa golfia jopa kahdeksan tuntia päivässä, parhaimmillaan 600 lyöntiä päivässä. 
Nuutinen pääsee kolmantena suomalaisena pelaamaan LPGA-kiertueella Yhdysvalloissa kaudella 2022.
Nuutinen teki historian ensimmäisen par-nelosella tehdyn hole-in-onen Ladies European Tourin kilpailussa Prahan lähellä kesäkuussa 2021 lyötyään 230-metrisellä reiällä pallon reikään ensimmäisellä lyönnillään.
Saché

Saché on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Indrejoen varrella, noin 25 kilometriä Toursin kaupungista lounaaseen.
Sachéssa on keskiaikainen linna "Château de Saché". Linna toimii nykyään museona. "Musée Balzac" on perustettu linnassa työskennelleen kirjailija Honoré de Balzacin kunniaksi. Hän asui linnassa useita kertoja 1830- ja 1840-luvulla, aloittaen siellä muun muassa teoksen Ukko Goriot kirjoittamisen. Museo perustettiin vuonna 1951, vähän yli sata vuotta Balzacin kuoleman jälkeen.
Mocímboa da Praian piiri

Mocímboa da Praian piiri ()on Mosambikin pohjoisimpaan Cabo Delgadon maakuntaan kuuluva piiri . Piiri rajoittuu idässä Intian valtamereen, etelässä Macomian piiriin, lounaassa Muidumben piiriin, lännessä Muedan piiriin, luoteessa Nangaden piiri ja pohjoisessa Palman piiriin. Vuonna 2017 piirin väkiluku oli 127 705, vuoden 2022 väestöennuste oli 151 885 as. 
Hallintokeskus on Mocímboa da Praian rantakaupunki, joka sijaitsee linnuntietä 180 km aluekeskus Pembasta pohjoiseen. 
Piirin pinta-ala on 3 524 (tai 3 546) neliökilometriä (4,5 % maakunnan pinta-alasta).
Lukutaidottomuus oli piirissä ja koko maakunnassa vuosien 2019–2023 tilaston mukaan erittäin korkea: 54,2 prosenttia (maakunnan keskiarvo 53,8  %).
Väestön pääelinkeinoja ovat maatalous ja karjankasvatus. Maataloustuotteista keskeisimpiä ovat maniokki ja maissi.
Palman ja Mocímboa da Praian piirin edustalta on rannikon läheiseltä merialueelta löydetty laaja maakaasuesiintymä. Näiden luonnonvarojen hyödyntämiseksi on esimerkiksi ranskalainen energiayhtiö Total tehnyt vuoteen 2019 mennessä 20 miljardin euron suuruiset investointipäätökset. Totalin maakaasun nesteytyslaitos on suunnitelmien mukaan ollut tarkoitus ottaa käyttöön ja maakaasun toimitusten alkaa vuoteen 2024 mennessä. Maakaasuesiintymä sijoittuu Quirimbas-saariryhmän pohjoisosien ympäristöön. 
Vuodesta 2017 lähtien Mocímboa da Praian piirin alueella ja lähistöllä on useasti uutisoitu islamististen jihadistiryhmien tekemistä hyökkäyksistä. Elokuussa 2020 uutisoitiin, että terroristijärjestö Isisiin kytkeytyvät islamistiset ryhmät olivat vallanneet maakaasukenttien huoltoliikenteelle tärkeän Mocímboa da Praian satamakaupungin ja tehneet tätä edeltävinä viikkoina iskuja ympäröiviin kyliin. Vuodesta 2017 maakunnassa kapinoinut ja iskuja tehnyt jihadistijärjestö Ahlu Sunnah Wa-Jama (tai Ahlu Sunnah wa-l-Jama’ah, ASWJ) on saanut tukea muun muassa Isisin Keski-Afrikan osastolta (ISCAP). Isisin tavoitteena on luoda alueelle islamilainen kalifaatti. Nuoria taistelijoita sisältäviä terroristiryhmiä kutsutaan paikallisesti nimellä al-Shabab ("nuoret"). Mocímboa da Praian ja Palman piirien lisäksi aseellisia yhteenottoja on ollut myös Mocímboa da Praian piirin lounaispuolella sijaitsevassa Muidumben piirissä. Cabo Delgadon maakunnassa terrosistiseen toimintaan tähän on sisältynyt erilaisia väkivaltaisuuksia, tappoja, ihmisten kaappauksia, anastuksia ja tuhotöitä. Toiminta on jatkunut myös vuonna 2025. Esimerkiksi syyskuussa 2025 raportoitiin Mocímboa da Praiaan tehdystä hyökkäyksestä, jossa hyökkääjät surmasivat neljä ihmistä.
Our Idiot Brother

Our Idiot Brother on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut Jesse Peretzin ohjaama yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva, jonka pääosissa nähdään Paul Rudd, Elizabeth Banks, Zooey Deschanel ja Emily Mortimer. Elokuva kertoo idealistisesta mutta typerästä Nedistä, joka saapuu yllättäen kolmen sisarensa elämään.
Kermalikööri

Kermaliköörit ovat liköörejä, joiden raaka-aineena on käytetty kermaa ja jotain yleensä voimakkaanmakuista alkoholijuomaa. Niiden säilyvyys on heikompi kuin useimpien liköörien, ja avattu pullo tulee säilyttää jääkaapissa ja käyttää loppuun viimeistään parin viikon sisällä.
Tasha de Vasconcelos

Tasha Sandra Mota e Cunha de Vasconcelos (s. 15. elokuuta 1966 Beira) on mosambikilaissyntyinen brittiläis-portugalilainen malli, näyttelijä ja hyväntekijä. Hän on myös Pasteur-instituutin puolestapuhuja ja YK:n hyvän tahdon lähettiläs.
Elämäkerta.
Lapsuus.
De Vasconcelos syntyi Mosambikin Beirassa perheeseen, jossa isä oli portugalilainen ja äiti brittiläinen. He muuttivat Mosambikin levottomuuksien vuoksi Kanadaan vuonna 1980, missä de Vasconcelos opiskeli kansainvälisiä suhteita Brittiläisen Kolumbian yliopistossa.
Mallina.
De Vasconcelos aloitti mallin uransa 19-vuotiaana Elite Model Management -mallitoimiston kykyjenetsijän avustuksella New Yorkissa ja otti käyttöönsä Tasha-nimen. Hän teki töitä muun muassa Dolce &amp; Gabbanalle, Van Cleef &amp; Arpelsille, Diorille ja Yves Saint Laurentille.
Näyttelijänä.
De Vasconcelos aloitti näyttelemisen ranskalaisessa elokuvassa "Riches, belles etc." vuonna 1998, jonka jälkeen opiskeli draamaa ja puhetaitoa ranskalaisessa cours Florent -yksityiskoulussa, Lontoon Royal Central School of Speech and Dramassa sekä Los Angelesin The Actors Studiolla.
Televisiossa de Vasconcelos näytteli muun muassa BBC:n vuonna 2000 tuottamassa komediasarjassa "Tunarin päiväkirja", missä hän näytteli Lauren Hudsonia. Hän näytteli myös kanadalaisessa televisiosarjassa "Aarteenmetsästäjä". Hän on näytellyt myös elokuvissa "Johnny English" ja "Vaarallinen suhde".
Teatterissa de Vasconcelos on näytellyt Tennessee Williamsin kirjoittamassa näytelmässä "Camino Real", johon hän osallistui Lontoon Tristan Bates -teatterin näyttämöllä.
Hyväntekeväisyys.
De Vasconcelos teki paluun Afrikkaan vuonna 1996, mistä lähtien hän on toiminut avustusjärjestöjen ja hyväntekeväisyyden puolestapuhujana. Hän perusti AMOR-säätiön ("Aide Mondiale Orphelins Réconfort") vuonna 2006. Vuonna 2010 hänet nimitettiin Euroopan unionin lähettilääksi, jonka tehtävät keskittyivät köyhyyden ja yhteisön ulkopuolelle sulkemisen vastaiseen työhön. Hän sai Unescon hyväntekijän arvonimen vuonna 2005.
Aila Rissanen

Aila Marjatta Rissanen (ent. Rissanen-Tukiainen; s. 5. joulukuuta 1946 Kymi) on suomalainen sisätautien erikoislääkäri ja professori (2000), joka tunnetaan julkisuudessa erityisesti lihavuus- ja syömishäiriötutkijana. Hän on ollut perustamassa esimerkiksi HYKS:n syömishäiriöyksikköä ja lihavuustutkimusyksikköä.
Rissanen tuli ylioppilaaksi vuonna 1966 Kotkassa. Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi (LL 1972) ja lääketieteen tohtoriksi (LKT 1980). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1980) tarkasteli sepelvaltimotaudin esiintymistä ja taudin riskitekijöitä suomalaisten nuorten ja keski-ikäisten miesten perheissä. Tutkimustyö oli otsikoitu "Familiar occurrence of coronary heart disease and its risk factors : a study on 415 families of young and middle-aged Finnish men with and without coronary heart disease". Sisätautien erikoislääkäri (1984), kliinisen ravitsemusopin pätevyys (Göteborgin yliopisto, 1985), Helsingin yliopiston sisätautien dosentti (1986), kansanterveystieteen (TaY, 1986).
Työurallaan Rissanen toimi terveyskeskuslääkärinä Kotkassa (1982-1983). Osana jatko-opintojaan hän oli vieraileva tutkija Yhdysvaltojen terveysvirastossa (NIH) Bethesdassa (NHLBI, 1975-1976). HYKSin III sisätautien klinikalla (1981-1983). Tampereen yliopiston apulaisprofessori (1983-1984). Göteborgin yliopiston kliinisen ravitsemustieteen laitoksella (1983-1985). Kokkolan keskussairaalan ylilääkäri (1984-1991). Kansaneläkelaitoksen asiantuntijalääkäri 1991-2011.
Rissaselle myönnettiin ansioituneelle lääketieteen alan tutkijoiden kouluttajalle Maud Kuistilan palkinto vuonna 2016.
Ethel Swahn-Luutonen

Ethel Swahn-Luutonen (sukunimi esiintyy myös muodossa Svahn-Luutonen, 7. toukokuuta 1908 Pietari – 26. toukokuuta 1985 Vaasa) oli suomalainen näyttelijä ja taiteilija. Swahn-Luutonen maalasi akvarelleja asuinkaupungeistaan Kuopiosta ja Vaasasta. Hän oli Kuopion kuvataiteilijat ry:n eli Ars Liberan ja Pohjalaisen Taiteilijaliiton jäsen. Hän toimi Vaasassa myös piirustuksenopettajana.
Swahn-Luutonen suunnitteli lähetyssaarnaaja Pietari Kurvisen muistomerkin, joka paljastettiin vuonna 1968. Muistomerkki on Ilomantsin luterilaisen kirkon pihalla.
Anna Maria Muccioli

Anna Maria Muccioli (s. 15. elokuuta 1964) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut San Marinon kapteenivaltionhoitajana eli valtionpäämiehenä.
Tausta ja yksityiselämä.
Muccioli on syntynyt San Leon kaupungissa Italiassa, mutta on San Marinon kansalainen. Hän opiskeli oikeustiedettä Urbinon yliopistossa ja valmistui juristiksi vuonna 1994. Vuosina 2003–2008 hän toimi Chiesanuovan kaupungin capitanona eli pormestarina. Tuolloin hän myös liittyi San Marinon kristillisdemokraattiseen puolueeseen.. Hän aloitti vuonna 2012 San Marinon mafianvastaisen komission johtajana.
Muccioli on naimisissa ja parilla on kaksi lasta.
Poliittinen ura.
Muccioli valittiin San Marinon suur- ja yleisneuvoston edustajaksi ensimmäisen kerran vuonna 2011. Syynä oli se, että edustaja Alessandro Scarano erosi saatuaan syytteet huumausainerikoksesta.
Muccioli ja Gian Carlo Capicchioni valittiin syyskuussa 2013 kapteenivaltionhoitajiksi. He astuivat virkaansa 1. lokakuuta.
Valeria Ciavatta

Valeria Ciavatta (s. 16. tammikuuta 1959) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa kapteenivaltionhoitajana kahdesti: ensimmäinen kausi alkoi lokakuussa 2003 ja toinen huhtikuussa 2014. Ciavatta syntyi vuonna 1959. Hän opiskeli Urbinon yliopistossa ja kirjoitti lopputyönsä perheoikeudesta.
Ciavatta kuului Kansan allianssi -puolueeseen (ita. "Alleanza Popolare"), kunnes se yhdistettiin Tulevaisuuden tasavaltaan vuonna 2017.
San Marinon suur- ja yleisneuvosto valitsi Ciavattan ja Beccarin kapteenivaltionhoitajiksi Ciavattan toiselle kaudelle maaliskuussa 2014. He aloittivat virassaan 1. huhtikuussa.
Fausta Morganti

Fausta Simona Morganti (20. elokuuta 1944 – 2. helmikuuta 2021) oli sanmarinolainen poliitikko, joka toimi maansa kapteenivaltionhoitajana eli valtionpäämiehenä vuonna 2005. Hän edusti aluksi San Marinon kommunistista puoluetta ja sittemmin PSD:tä.
Tultuaan valituksi San Marinon suur- ja yleisneuvostoon ensimmäisen kerran vuonna 1974 Morganti oli ensimmäisten naisten joukossa. Hän kampanjoi kiivaasti San Marinon tasavallan yliopiston perustamisen puolesta 1980-luvulla. Morganti ilmoitti jättävänsä politiikan vuonna 2006, koska oli tyytyväinen saavutuksiinsa ja tultuaan valituksi valtionpäämieheksi.
Siviiliammatiltaan Morganti oli kieltenopettaja.
Morganti kuoli 76-vuotiaana 2. helmikuuta 2021 saatuaan koronaviruksen. Hänen muistotilaisuutensa pidettiin 6. helmikuuta. Morgantin 98-vuotias äiti kuoli samana päivänä.
Sini Hursti

Sini Hursti (s. 1984) on suomalainen hyväntekijä, joka on toiminut vuodesta 2019 Veikko ja Lahja Hurstin Laupeudentyön toiminnanjohtajana.
Hurstin vanhemmat ovat hyväntekijä Heikki ja Eija Hursti, joka menehtyi vuonna 2019. Lisäksi Hurstin sisaruksia ovat radiojuontaja Ari sekä Ruth Hursti. Hurstin isovanhemmat olivat Veikko ja Lahja Hursti, ja hänen isänsä serkku on tietoturva-asiantuntija Harri Hursti.