tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Carol Neblett

Carol Lee Neblett (1. helmikuuta 1946 Modesto, Kalifornia – 23. marraskuuta 2017 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Neblettin isä Norman oli pianoteknikko. Hänen äitinsä Annette o.s. Brown oli viulisti Jascha Heifetzin henkilökohtainen assistentti. Neblettin isoäiti Leona Neblett soitti Heifetzin kanssa kamarimusiikkia ja aloitti viulunsoiton opettamisen lapsenlapselleen tämän ollessa vasta 2-vuotias. Sittemmin Neblett kuitenkin siirtyi lauluun. Hän sai yksityisopetusta William Vennardilta ja opiskeli vuoden El Camino Collegessa. Hän liittyi teini-ikäisenä Roger Wagner Choraleen. Neblett teki Carnegie Hall -debyyttinsä 19-vuotiaana. Hän esiintyi New Yorkin kaupunginoopperassa ensimmäisen kerran Musettan roolissa Giacomo Puccinin "La bohèmessa" vuonna 1969. Hän tulkitsi myös esimerkiksi Puccinin "Toscan" nimiroolin satoja kertoja, ensimmäisen kerran vuonna 1976 Chicagon lyyrisessä oopperassa Luciano Pavarottin esiintyessä Cavaradossina. Neblettin esiintyminen Jules Massenet'n "Thaïs'n" tuotannossa New Orleansissa vuonna 1973 toi hänelle laajaa lehdistöhuomiota hänen laulettuaan hetken alastomana ensimmäisen näytöksen lopun kohtauksessa.
Neblett teki ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa vuonna 1979 Sentan roolissa Richard Wagnerin "Lentävässä hollantilaisessa". 1980-luvulla hän sai aiempaa kriittisempiä arvosteluja osakseen ja harkitsi vetäytymistä, mutta päätti jatkaa esiintymistä uuden lauluvalmentajan tuella. Giuseppe Verdin "Aidan" nimiroolin Neblett tulkitsi ensimmäisen kerran Opera Pacificissa vuonna 1988. Vuonna 2005 Neblett lopetti suurilla oopperanäyttämöillä ja resitalistina esiintymisen. Hän kuitenkin esiintyi vielä esimerkiksi pienessä roolissa Stephen Sondheimin "Follies"-musikaalin tuotannossa Ahmanson Theatressa vuonna 2012.
Neblett oli naimisissa sellisti Douglas Davisin kanssa, kunnes pariskunta erosi vuonna 1968. Vuonna 1973 hän solmi uuden avioliiton kapellimestari Kenneth Schermerhornin kanssa, mutta se päättyi eroon vuonna 1979. Neblettin kolmas aviomies oli kardiologi Philip Akre, jonka kanssa hän oli naimisissa vuodesta 1981 vuonna 2004 otettuun avioeroon. Neblett opetti viimeisten kolmentoista elinvuotensa aikana Chapmanin yliopistossa, jossa hän oli residenssitaiteilijana. Hän kuoli kotonaan Los Angelesissa 71-vuotiaana.
Komsomolsk-na-Amuren lentokonetehdas

Komsomolsk-na-Amuren lentokonetehdas, nimetty Ju. A. Gagarinin mukaan (KnAAZ, , aiemmin Комсомольское-на-Амуре авиационное производственное объединение им. Ю. А. Гагарина, КнААПО, KnAAPO) on Amurin Komsomolskissa sijaitseva Venäjän suurin lentokonetehdas. 
Tehdas valmistaa Suhoin lentokoneet ja kuuluu Suhoi-holdingin omistukseen vuodesta 2013.
Lentokonetehdas №126 oli yksi tärkeimpiä kaupunkia perustettaessa ja rakennettaessa suunniteltuja tuotantolaitoksia telakan ohella. Tehtaan rakennustyöt aloitettiin 18. heinäkuuta 1934.
Tehdas rakensi ensimmäisenä Tupolevin R-6-tiedustelukonetta. Suuren isänmaallisen sodan aikana se rakensi 2757 DB-3F-pommikonetta.
Sodan jälkeen aloitettiin Li-2-koneen valmistus. Yksi tärkeimpiä tehtaan tehtäviä oli ensimmäisten suihkuhävittäjien MiG-15 ja MiG-17 kehitys ja valmistus.
Yhteistyö Suhoin kanssa alkoi 1956.
Suhoin koneiden lisäksi tehdas tuotti P-6 ja P-70-meritorjuntaohjuksia ja osia Il-62-matkustajakoneisiin.
Vuonna 1976 alkoi neljännen sukupolven hävittäjän Su-27 kehitys, jota tuli vuosikymmeniksi tehtaan päätuote.
Tehdas on myös tuottanut polkupyöriä Kosmos-merkillä ja Amur, Vostok ja Strela-purjeveneitä.
Pienveneiden tuotanto siirrettiin 1999 tytäryhtiölle Amur.
Arsenjevin lentokonetehdas

Arsenjevin lentokonetehdas "Progress", nimetty N. I. Sazykinin mukaan () on lentokoneiden valmistaja Arsenjevissa Primorjen aluepiirissä. Se kuuluu Russian Helicopters/Vertoljoty Rossii-holding-yhtiölle.
Tehdas on Kamovin suunnitteleman Ka-52-taisteluhelikopterin valmistaja.
Tehdas perustettiin lentokoneiden korjauspajaksi №116 Semjonovkan kylään 150 km Ussuriyskista ja 250 km Vladivostokista vuonna 1936 Neuvostoliiton työ- ja puolustusneuvoston määräyksellä. Tehdas on nyttemmin nimetty pitkäaikaisen johtajansa, sosialistisen työn sankari Nikolai Ivanovitš Sazykinin (1909–1976) mukaan.
Vuodesta 1948 tehdas valmisti Jak-18-harjoituskonetta.
Nikolai Sazykin tuli johtajaksi 1959. Tehdas alkoi valmistaa Bereznjakin suunnittelutoimiston P-15 Termit, P-15U, P-15M, P-20, P-21 ja P-22-meritorjuntaohjuksia. Vuodesta 1980 valmistettiin Radugan kehittämää P-270 Moskit -ohjusta.
Tehdas valmisti myös Antonovin An-14-rahtikonetta ja A-15-purjekonetta ja moottorikelkkoja merkeillä Sever-2 ja Ka-30.
Tehdas aloitti Mi-24-helikopterien valmistuksen 1969 ja valmisti Jak-50-urheilukonetta 1973–1986 ja sen seuraajaa Jak-54. V-80/Ka-50/Ka-52-helikopterien tuotanto alkoi 1988.
Kylla Sjoman

Kylla Liisa Sjoman (s. 18. elokuuta 1987, New Westminster) on kanadalainen entinen jalkapalloilija Burnabystä, Brittiläisestä Kolumbiasta. Hän pelasi SK Slavia Prahassa ja Celtic L.F.C:ssä Skotlannin valioliigassa. Hän on myös edustanut Kanadan jalkapallomaajoukkuetta aikuisten tasolla, tehden debyyttinsä Englantia vastaan huhtikuussa 2013.
Lapsuus.
Sjoman syntyi New Westminsterissä Pentti ja Julie Sjomanille. Hänen isänsä on kotoisin Kajaanista, joten Sjomanilla on myös Suomen kansalaisuus.
Seurajoukkueura.
Monipuolinen kanadalais-suomalainen vasemman laidan pelaaja solmi vuonna 2010 sopimuksen South Yorkshireläisen Doncaster Rovers Bellesin kanssa. Hän asui tuolloin Ramanda Jarvisin hotellissa Doncasterissa 
joukkuekavereidensa Áine O'Gormanin ja Maria Karlssonin kanssa.
Pelattuaan hetken Saksassa Herforder SV:ssä, Sjoman siirtyi Celticiin elokuussa 2013. Hän palasi Herforder SV:hen helmikuussa 2014.
Tammikuussa 2016 Sjoman siirtyi Celticistä Sunderlandiin ja oli iloinen palatessaan FA WSL:ään: "Täällä Sunderlandissa on ammattimaisin ympäristö, jossa olen ollut ulkomaille tulon jälkeen ja pelaajat ja henkilökunta ovat tehneet muutoksen minulle helpoksi."
Kansainvälinen ura.
Sjoman teki maajoukkuedebyyttinsä ystävyysottelussa Englantia vastaan New York Stadiumilla Rotherhamissa. Ottelu päättyi Englannin 1-0 voittoon.
Giro Donne 2022

Giro Donne 2022 oli järjestyksessään 33. naisten Giro Donne (eli Giro d'Italia femminile) -maantiepyöräilykilpailu. Kymmenen ajopäivää ja yhden lepopäivän sisältänyt kilpailu alkoi prologilla Cagliarissa 30. kesäkuuta ja päättyi Padovaan 10. heinäkuuta 2022. Kilpailun kokonaispituus oli hieman yli tuhat kilometriä.
Annemiek van Vleuten voitti vuoden 2022 Giro Donnen minuutin ja 52 sekunnin erolla Marta Cavalliin, Mavi García oli kolmas. Pistekilpailun voitti van Vleuten, mäkikirikilpailun Kristen Faulkner, nuorten kilpailun Niamh Fisher-Black ja joukkuekilpailun FDJ Nouvelle Aquitaine Futuroscope.
Etapit.
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Olympus-ralli 1986

Olympus-ralli 1986 (viralliselta nimeltään "14. Toyota Olympus Rally") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1986. Kilpailu järjestettiin 4. – 7. joulukuuta 1986 Tacomassa. Kilpailu oli kauden viimeinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Quentin Oliver Lee

Quentin Oliver Lee (28. tammikuuta 1988 – 1. joulukuuta 2022) oli yhdysvaltalainen Broadway-musikaalien esiintyjä ja oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.
Lee oli kotoisin San Bernardinosta, Kaliforniasta. Hän valmistui Northern Arizona Universitysta kandidaatin arvolla laulussa ja muutti New Yorkiin. Lee kuului vuodesta 2010 Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon eli mormoneihin ja tapasi uskontokunnan piireissä Harlemissa Angie Lee Grahamin, jonka kanssa meni naimisiin elokuussa 2015. Pariskunnalle syntyi tytär Samantha.
Lee esiintyi Broadwayn tuotannossa "Prince of Broadwaysta" vuonna 2017 ja "Caroline, or Changen" uudessa tuotannossa vuonna 2021. Hän esiintyi nimiroolissa "The Phantom of the Operan" esityksissä vuoden 2018 Pohjois-Amerikan-kiertueella. Vielä vuonna 2022 Lee esiintyi Broadwayn ulkopuolella Heather Christianin teoksessa "Oratorio for Living Things". Klassisessa musiikissa ja oopperassa Lee teki esiintymisiä oopperoissa "Porgy ja Bess", "The Gondoliers", "Lucia di Lammermoor", "Cendrillon", "Gianni Schicchi", "Albert Herring" ja "Lemmenjuoma".
Kesäkuussa 2022 Lee ilmoitti sairastuneensa levinneisyysluokituksen 4 paksusuolen syöpään. Hän oli saanut toukokuun alussa koronavirusinfektion, mutta kärsinyt samanaikaisesti suolisto-oireista. Lee kuoli 34-vuotiaana joulukuussa 2022.
Sasha (täsmennyssivu)

Sasha voi tarkoittaa seuraavia:
Simo Goes Poing

Simo Goes Poing on suomalainen vuonna 1992 valmistunut elektronisen musiikin kappale. Kappaleen levytti yhtyekokoonpano KCD, jonka takana olivat muusikot Anssi Ahonen, Kalle Ahonen ja Esa Kiiski.
Kappale julkaistiin maxisinglenä levy-yhtiö K-Telin omistaman City Records -levymerkin alaisuudessa. Singlelevyssä on radiokanaville tarkoitetun version lisäksi pidempi versio kappaleesta, sekä lisäksi remixversio. Kappale julkaistiin myös vuonna 1992 julkaistulle kokoelmalevylle Techno &amp; Dance 2. 
Kappaleessa kuullaan sampleja edesmenneen kauppaketju Vaatehuoneen ja tuotemerkki Clearasilin takavuosien televisiomainoksista. Kappaleessa on myös puhekatkelmia Pekka ja Pätkä -elokuvasarjan eräästä elokuvasta. 
Kappaleen synty.
Kun Ahosen veljesten perustaman Murkulat-yhtyeen levytyssopimus Sony Music Entertainmentin kanssa oli päättynyt, alkoi Anssi Ahonen lähettämään demoja eri levy-yhtiöihin, ja pian sopimus uusista levytyksistä tehtiin K-Telin kanssa. Kyseinen levy-yhtiö oli toiminut merkittävänä jakelijana kansainvälisen ja kotimaisen elektronisen musiikin osalta Suomessa jo 1980-luvun alusta lähtien. Yhtiö oli myös ensimmäisiä levy-yhtiöitä, joka aktiivisesti julkaisi tyylilajin tuotantoa. Vuonna 1992 levy-yhtiö lanseerasi kuuluisan "Techno &amp; Dance" -kokoelmalevysarjan. 
Tuolloin ryhmä alkoi suunnitella kappaletta, johon yhdistettäisiin elementtejä hittilistojen kärjestä, ja modernimmasta musiikista, joka Suomessakin oli nostamassa hiljalleen päätään. Yhtyeessä ei ollut varsinaista laulajaa, joten yhtye koki, että helpoin tapa oli tehdä kappale jollain tunnetuilla puhesampleilla. Levytyksen aikaan televisiossa esitettiin edesmenneen kauppaketju Vaatehuoneen mainoksia, jotka puhuttivat suomalaisia. Henkilö yhtyeen tuttavapiiristä ehdotti, että samplattaisiin Vaatehuoneen mainoksista tuttua "Simo Vaatehuoneelta hei" -slogania, ja lisättäisiin teknoa taustalle. Lopullinen idea uudesta kappaleesta oli syntynyt. 
Kappaleen tekoon käytettiin Amiga 2000:aa ja sekvensseriohjelmaa Music-X yhdistettynä Rolandin musiikkilaitteistoon. Kappaleen teon ensimmäinen osuus oli televisiomainospuheiden nauhoittaminen televisiosta VHS-nauhurilla, josta ne siirrettiin digitaaliselle DAT-kasetille, ja siitä taas kovalevyeditointilaitteeseen, josta niitä pystyi leikkaamaan ja liimaamaan raidoille kappaleen sisälle. Kun kappaleen taustat ja puhepätkät saatiin liimattua yhtyeen, mukaan lisättiin myös Amigan ääniraitakirjastosta napattu Poing -ääniefekti, joka kappaleen toistuvana elementtinä pääsi mukaan myös kappaleen lopulliseen nimeen. Kappaleeseen tehtiin kuitenkin vielä lyhyet puhelauluosuudet, jotka kävi äänittämässä Horsepower-yhtyeen laulaja Juha Junttu. Kappaleessa soi myös pieni osuus "Säkkijärven polkkaa". Kappaleen valmistuttua se lähetettiin kuultavaksi Vaatehuoneen mainoksissa esiintyvälle Simo Leporannalle, joka pienen harkinnan jälkeen antoi luvan kappaleelle.
Suosio.
Loppuvuodesta 1992 ja alkuvuodesta 1993 kappale pysyi useamman viikon ajan Suomen singlelistalla. Kappale sai osakseen myös kansainvälistä huomiota yhdysvaltalaisen Billboardin Eurochart Hot 100 Singles -listalla.
Portugalin ralli 1984

Portugalin ralli 1984 (viralliselta nimeltään "18. Rallye de Portugal - Vinho do Porto") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1984. Kilpailu järjestettiin 6. maaliskuuta – 10. maaliskuuta 1984 Estorilissa. Kilpailu oli kauden kolmas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Portugalin ralli 1983

Portugalin ralli 1983 (viralliselta nimeltään "17. Rallye de Portugal - Vinho do Porto") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1983. Kilpailu järjestettiin 2. maaliskuuta – 5. maaliskuuta 1983 Estorilissa. Kilpailu oli kauden kolmas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Samsung Galaxy A53

Samsung Galaxy A53 on Samsungin 17. maaliskuuta 2022 julkistama älypuhelin. Suomessa se tuli myyntiin 1. huhtikuuta.
Puhelimessa on kahdeksanydinprosessori ja 6,5 tuuman näyttö, jonka kuvataajuus on 120 hertsiä. Tallennustilaa on valittavana 128 tai 256 gigatavua ja keskusmuistia kuusi tai kahdeksan gigatavua. Tallennustilaa voi laajentaa enintään yhden teratavun microSD-kortilla. Puhelimessa on neljä takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 64 megapikseliä, ultralaajakulmakameran 12 megapikseliä, makrokameran viisi megapikseliä ja syvyyskameran viisi megapikseliä. Etukameran tarkkuus on 32 megapikseliä. Akun kapasiteetti on 5 000 milliampeerituntia, ja se tukee 25 watin latausta. Puhelimen IP-luokitus on 67, ja se on pölyn- ja vedenkestävä. Puhelimessa on näytönalainen sormenjälkitunnistin. Käyttöjärjestelmänä on Android 12 ja käyttöliittymänä One UI 4.1. Puhelimelle on luvattu neljä vuotta Android-järjestelmäpäivityksiä ja viisi vuotta tietoturvapäivityksiä.
Kari Kaarnalahti

Kari Kullervo Kaarnalahti, vuoteen 1946 Kettula (19. tammikuuta 1931 Helsinki – 5. maaliskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Kaarnalahden vanhemmat olivat sähköteknikko Oiva Kullervo Kettula ja työnjohtaja Elli Elviira Kaarnalahti ja puoliso Aina Maija Hillervo Peitsara. Kaarnalahti kävi keskikoulun Helsingin Suomalaisessa normaalilyseossa 1946 ja valmistui merkonomiksi Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta 1950. Hän oli teknisen tukkukaupan alan yhtiön SKS Suomalainen Kone Oy:n, vuodesta 1990 SKS-yhtiöt Oy, vuodesta 1998 SKS-tekniikka Oy ja sittemmin Lapp Automaatio, myyjä ja myyntipäällikkö 1950–1977, osakas vuodesta 1957, toimitusjohtaja 1977–1990 ja hallituksen puheenjohtaja 1990–2005. Kaarnalahti oli myös Sivellinteollisuus Oy:n toimitusjohtaja 1962–1968 ja Konetuote Oy:n toimitusjohtaja 1972–1979 ja hänellä oli useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Kaarnalahti sai 1998. Hänen tekemänsä lahjoituksen turvin perustettiin Liikesivistysrahastoon Kari Kaarnalahden opintorahasto 2000. Kaarnalahti osallistui lahjoituksin myös Linturanta-säätiön palvelutalojen rakentamiseen Meilahdessa Helsingissä ja palvelutalo Villa Kari on nimetty hänen mukaansa.
Kapintambotipuu

Kapintambotipuu ("Spirostachys africana") on tyräkkikasvien (Euphorbiaceae) heimoon, tambotipuiden ("Spirostachys") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on keskikokoiseksi kasvava, kausivihanta puu, jolla on pyöreä latvus. Puun kaarna on tummanharmaata tai lähes mustaa ja karkeapintaista. Puu sisältää maitomaista maitiaisnestettä. Lehtiasento on kierteinen ja lehdet ovat muodoltaan soikeita, enintään 7 cm pitkiä ja kaljuja tai vähäkarvaisia. Kukat ovat yksineuvoisia, syvänpunaisia ja sijaitsevat norkkomaisissa kukinnoissa. Hedelmät ovat kolmilokeroisia, kellertäviä ja noin 6 mm pitkiä sekä 13 mm leveitä.
Kapintambotipuu kasvaa kausivihannissa metsissä merenpinnan tasosta aina 1350 metrin korkeuteen asti. Laji kasvaa usein jokien ja purojen varsilla. Kapintambotipuu kasvaa luonnossa eteläisessä Afrikassa ja sitä tavataan Tansaniassa, Angolassa, Namibiassa, Botswanassa, Zimbabwessa, Mosambikissa, Swazimaassa ja Etelä-Afrikassa.
Antti Aitamurto

Antti (Anders) Aitamurto (19. heinäkuuta 1878 Utajärvi – 15. helmikuuta 1925 Muhos) oli suomalainen maanviljelijä, kauppias ja maastohiihtäjä. Hän oli yksi kolmesta Utajärven Murronkylästä kotoisin olleista Aitamurron hiihtäjäveljeksistä, hänen vanhempia veljiään olivat Juho Aitamurto ja Aapo Aitamurto.
Antti Aitamurron kilpailu-ura kesti kahdeksan vuotta vuodesta 1898 vuoteen 1905. Hän osallistui Oulun hiihtoihin ensimmäisen kerran 20-vuotiaana vuonna 1898 ja pääsi heti palkintosijoille hänen veljensä Aapon voittaessa kilpailun. Antti Aitamurto voitti itse samana talvena kovassa räntäsateessa pidetyn Kajaanin hiihdon. Antti Aitamurron kerrottiin käyttäneen kilpailussa Blixt-nimistä suksivoidetta, jota hänen veljensä Aapo oli suositellut sanomalehdissä.
Huomattavimman voittonsa Antti Aitamurto sai vuonna 1904 kun hän voitti Oulun hiihdoissa 30 kilometrin hiihdon Aappo Luomajoen pojan Antti Luomajoen tullessa toiseksi. Samana talvena pidetyssä Kajaanin hiihdossa Aitamurto sijoittui kolmanneksi. Hän meni naimisiin keväällä 1904 ja osallistui sitten enää vuoden 1905 Oulun hiihtoihin tullen silloin kahdeksanneksi.
Antti Aitamurto teki nuorena maa- ja metsätöitä veljiensä tavoin. Hän perusti 1900-luvun alussa kyläkaupan Utajärven Murronkylälle ja hankki kaupanpidolla rahaa oman maatilan ostoon. Hän osti Muhokselta Mankila-nimisen tilan ja laajensi sitä ostamalla lisää maata ja raivaamalla peltoa. Aitamurto piti edelleen myös kauppapuotia. 1920-luvulla hän piti navetassaan jo toistakymmentä lehmää.
Aitamurto kuoli vuonna 1925 ja hänet on haudattu Muhoksella Muhoksen hautausmaalle.
Heikki Vesa

Heikki Vesa (1882 – 27. lokakuuta 1918 Kirkkonummi) oli suomalainen rakennusmestari ja maastohiihtäjä. Hänen veljensä Konsta ja Seth Vesa olivat myös tunnettuja hiihtäjiä.
Vesan vanhemmat olivat Teiskon Yli-Rantalan torppari Juho Vesa ja Karoliina Vesa. Perheessä oli kahdeksan poikaa ja kolme tytärtä. Juho Vesa otti Teiskossa Ala-Rantalan tilan vuokralle kahdeksikymmeneksi vuodeksi ja hän toimi myös puuseppänä valmistaen veneitä ja ajokaluja.
Vesa aloitti hiihtämisen 1893 Länsi-Teiskossa, ja hän kilpaili sitten lähiseudulla muun muassa Murolessa ja Ylöjärvellä pidetyissä hiihtokilpailuissa. Ensimmäisen suuremman voittonsa hän sai vuonna 1900 Tampereella tullen toiseksi 15 kilometrillä. Vuonna 1903 Vesa voitti Mustialassa 30 kilometrin hiihdon ajalla 2.18.20 ja Oulun hiihdoissa hän sijoittui neljänneksi. Vuonna 1905 Östersundissa pidetyissä Pohjoismaisissa kisoissa hän johti puolimatkassa 60 kilometrin kilpailua mutta hävisi sitten Antti Aholalle.
Vuonna 1906 Vesa voitti kaikki kilpailunsa lukuun ottamatta Helsingin kansainvälisten kisojen 30 kilometrin hiihtoa, jonka voitti hänen veljensä Konsta Vesa. Tampereella Heikki Vesa voitti 30 kilometrin hiihdon maailmanennätystä hiponeella ajalla 1.47.38. Oulun hiihtoihin hän ei sinä vuonna osallistunut vaan niissä oli mukana veli Konsta Vesa.
Vuonna 1907 Vesa voitti raskaissa olosuhteissa käydyn Helsingin talviurheilujuhlien 20 kilometrin hiihdon ajalla 1.32.03 ja 30 kilometrin hiihdon ajalla 2.38.03. Konsta Vesa sijoittui niissä hiihdoissa neljänneksi ja toiseksi. Pari päivää myöhemmin Vesan veljekset voittivat Riihimäellä 30 kilometrin hiihdon. Oulun hiihdoissa Heikki Vesa jäi kuitenkin kolmanneksi. 
Vesa päätti hiihtouransa talvella 1908 voittamalla Tampereella 20 kilometrin hiihdon. Hän oli muuttanut 1907 Tampereelle, kävi siellä teollisuuskoulua ja valmistui rakennusmestariksi. Kaupunkiin muutettuaan hän ei enää voinut harjoitella kilpailuja varten. Vesa oli valmistautunut kilpaluihin hankkimalla kestävyyttä metsätöissä ja halonhakkuussa.
Heikki Vesa kuoli lokakuussa 1918 Kirkkonummen sairaalassa. Hän oli sairastunut espanjantautiin, joka kääntyi sitten keuhkokuumeeksi.
Beyond Awareness

Beyond Awareness on Tampereelta lähtöisin oleva yhtye, joka perustettiin vuonna 2019. Yhtye solmi levytyssopimuksen Ranka Kustannuksen kanssa vuonna 2021. Yhtye luokittelee itsensä moderniksi metalcoreksi, vaikkakin kappaleista on löydettävissä elementtejä popista ja elektronisesta musiikista.
Historia.
Yhtyeen ensimmäinen EP: Dissonance äänitettiin omakustanteena ja EP:ltä julkaistiin singlet ”End of Our Love”, ”Sinverted” ja ”Reset Me”.
Yhtye julkaisi omakustanteena singlen ”Burn” ja kuvasi tähän myös musiikkivideon. Myöhemmin samana vuonna julkaistiin myös single ”Resonance” Vuonna 2021 yhtye julkaisi singlen ”Pyrochemical”. Kappale sai runsaasti radiosoittoa ja yhtye valittiinkin YleX:n Nosteeseen. 
Pian tämän jälkeen yhtye solmi levytyssopimuksen tulevalle debyyttialbumilleen suomalaisen Ranka Kustannuksen kanssa. Yhtyeen ensimmäinen julkaisu levy-yhtiön kanssa oli Blind Channel -tribuuttialbumille tehty coverkappale ”Like A Brother”.
Yhtye esiintyi Lost In Music -festivaalilla vuonna 2022.
Lembit Annus

Lembit Annus (), 17. syyskuuta 1941 - 4. heinäkuuta 2018) oli virolainen kommunisti, Viron kommunistipuolueen (EKP) ns. "Yöpuolue"en 1. sihteeri joulukuusta 1990 lokakuuhun 1991 Viron uudelleenitsenäistymiseen asti. Hän kuului samaan aikaan myös Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyrooseen.
Opiskelu ja ensimmäiset työvuodet Neuvosto-Virossa.
Lembit Annus opiskeli Tallinnan Rakennusteknillisessa korkeakoulusta, josta hän valmistui vuonna 1960. Sen jälkeen hän palveli Neuvostoarmeijassa vuoteen 1973. Vuonna 1979 hän valmistui Neuvostoliiton kommunistipuolueen (NKP) Korkeammasta puoluekoulusta. Vuonna 1980 hän puolusti historian kandidaatintutkielmansa.
Vuodesta 1961 hän työskenteli Tallinnan korjaus- ja rakennusvirastossa ensin työnjohtajana ja liikkeenvalvojana.
Lembit Annus oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1963. Vuosina 1964–1971 hän työskenteli NKP:n komsomolissa.
Ura Neuvosto-Viron nomenklatuurassa.
Vuonna 1971 hän Neuvosto-Viron nomenklatuuran palvelukseen. Aluksi vuosina 1971–1979 hän toimi EKP:n Tallinnan kaupungin piirikomitean osastopäällikkönä, opettajana ja Neuvosto-Viron kommunistien nuorisojärjestön ELKNÜ:n keskuskomitean osastopäällikkönä, vuosina 1979–1983 EKP:n keskuskomitean apulaisjohtajana ja EKP:n keskuskomitean sihteerinä. Vuosina 1983-1989 hän oli "Eesti Kommunist"-lehden päätoimittajana ja 1989-1990 EKP:n keskuskomitean tarkastajana. EKP:n Kalininin piirikomitean sihteeri Tallinnan kaupungista vuodesta 1990 sekä NKP:n keskuskomitean jäsen 1990-1991.
Viron kommunistipuolueen edustajakokous maaliskussa 1990 johti puolueen hajoamiseen. Näin syntyi Neuvostoliiton kommunistipuolueesta eroava itsenäinen kommunistipuolue ja NKP:le uskollinen siipi, johon Lembit Annus kuului. Aleksander Gusev valittiin NKP:lle uskollisen osan puheenjohtajaksi. Annusista tuli puolueen ensimmäinen sihteeri joulukuusta 1990 lokakuuhun 1991 Aleksandr Gusevin jälkeen. Annus oli myös Neuvostoliiton kommunistipuolueen keskuskomitean jäsen 31. tammikuuta - 23. elokuuta 1991.
Toiminta uudelleenitsenäistyneessä Virossa.
Lembit Annus oli Korkeimman neuvoston jäsen 1990–1992. Moskovan elokuun vallankaappaukseen asti hän oli "Kommunistisen ryhmän" jäsen Viron parlamentissa, ja elokuun vallankaappauksen jälkeen ryhmä päätti hajota. Viron itsenäistyttyä vuosina 1991–1994 Annus toimi "Pravda"- sanomalehden kirjeenvaihtajana Virossa.
Vuoden 1993 kunnallisvaaleissa Annus valittiin Viron venäläinen puolueen listalta Tallinnan kaupunginvaltuustoon vuosiksi 1993-1996 ja uudelleen vuosiksi 1996-1999. Seuraavissa kunnallisvaaleissa häntä ei enää valittu kaupunginvaltustoon. Kunnallisvaaleissa 2002 hän ​​oli ehdolla "Viron yhdistyneen kansanpuolueen" listalla.
Börje Sandberg

Börje Sandberg (15. helmikuuta 1906 Turku – 1955) oli suomalainen filosofian maisteri, Suomen Matkojen toimitusjohtaja ja matkailukirjojen tekijä.
Börje Sandbergin vanhemmat olivat agronomi Hjalmar Valfrid Sandberg ja Sally Blondina Söderholm. Sandberg pääsi ylioppilaaksi 1924, valmistui filosofian kandidaatiksi 20-vuotiaana 1926 ja vuonna 1927 hän oli mukana promootiossa Suomen nuorimpana maisterina. 
Sandberg oli Suomen Matkailijayhdistyksen julkaisujen toimittajana 1926–1930 ja toimistopäällikkönä 1930–1933. Hän oli Suomen Matkat ry:n toimitusjohtajana 1930–1947. Sandberg kuului Suomen hotelli- ja ravintolakoulun perustajiin ja oli koulun johtajana 1935–1936 sekä koulusäätiön asiamiehenä vuodesta 1951.
Sandberg oli Suomen New Yorkin matkailutiedonantotoimiston johtokunnan sihteerinä 1936–1944, Matkaravinto Oy:n johtokunnan jäsenenä 1928–1939, pohjoismaisen matkailuliikennetoimikunnan jäsenenä ja sihteerinä 1936–1946 sekä Matkailuväen kerhon johtokunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana 1936–1946. Sandberg oli mukana perustamassa Suomen Gastronomien Seuraa ja hän oli seuran hallituksen puheenjohtajana 1945–1951.
Sandberg harrasti valokuvausta ja hän vaikutti Suomen matkailumainosvalokuvauksen kehittämiseen.
Börje Sandberg oli naimisissa vuodesta 1928 lausuntataitelija Iines Laitinen-Sandbergin kanssa.
Loviisan työväentalo

Loviisan työväentalo on Loviisan kaupungissa keskeisellä paikalla sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Loviisan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Jäseniä oli 150, joista miehiä oli 109 ja naisia 41. Työväentalo valmistui vuonna 1910. Kansalaissodan aikana talo oli suojeluskunnan hallussa. Talossa oli myös punaisten vankila. Työväentalo saatiin takaisin toukokuussa 1919. Talon irtaimistoa oli rikottu ja hävitetty, ja sisustus oli huonossa kunnossa. 
Työväenyhdistyksen toiminta alkoi hiipua taas 1950-luvun lopulla, ja työväenyhdistys myi työväentalon yksityishenkilölle vuonna 1965. Työväentaloa tarjottiin vuonna 1985 takaisin Loviisan sosialidemokraattiselle kunnallisjärjestölle, joka ostikin huonoon kuntoon menneen työväentalon takaisin itselleen.
Rakennus.
Työväentalo kunnostettiin perinpohjaisesti sekä sisältä että ulkoa vuonna 1952. Talon perinpohjainen ja määrätietoinen kunnostus alkoi, kun talo oli saatu ostettua takaisin vuonna 1985. Talo kunnostettiin kokonaisuudessaan vuosina 1986–1990, ja sen varustus saatettiin nykyaikaiselle tasolle. Kunnostukseen saatiin 390 000 markkaa valtionavustusta. Myös Loviisan kaupunki on antanut taloudellista avustusta talon kunnostukseen ja toiminnan kustannuksiin.
Toimintaa työväentalolla.
Toiminta työväentalolla alkoi niin vilkkaasti, että käyttövuoroja piti jakaa arpomalla. 1930-luvulla näyttämötoiminta kiinnosti monia ja yhdistyksellä oli myös aktiivinen nuorisokerho. 1950-luvulla työväentalolla järjestetyt iltamat ja juhlat olivat niin suosittuja, että kaikki halukkaat eivät mahtuneet mukaan. Työväentalo oli vuosina 1965–1985 varastona, kutomona ja tyhjillään. Nykyisin talo on edelleen eri yhdistysten ja toimijoiden aktiivisessa käytössä, ja sitä vuokrataan myös juhla- ja kokouskäyttöön.
Viljo Paasivirta

Fredrik Viljo Paasivirta (vuoteen 1906 Fredrik William Hällström, 22. elokuuta 1873 Savonlinna – 11. syyskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen posteljooni, joka sisällissodan aikana toimi Suomen kansanvaltuuskunnan perustaman Suomen Postineuvoston puheenjohtajana. Paasivirta vaikutti myös myös raittiusliikkeessä muun muassa toimien pitkään Raittiusyhdistys Koiton puheenjohtajana.
Elämä.
Savonlinnassa syntynyt Paasivirta muutti Helsinkiin postiljooniksi vuonna 1900 ja sai kolme vuotta myöhemmin paikan Postilaitoksen Helsinki–Pietari-linjan matkapostiljoonina. Paasivirta liittyi Helsingin työväenyhdistykseen vuonna 1903 ja Suomen Posteljooniyhdistykseen 1905. Vuosina 1907–1908 hän toimi posteljooniyhdistyksen puheenjohtajana ja oli myös sen julkaiseman "Posteljooni"-lehden päätoimittaja.
Sisällissodan käynnityessä posteljooniyhdistyksen sihteerinä toiminut Paasivirta nimitettiin Postihallituksen johtoon Emil Elon erottaman Pietari Jamalaisen tilalle. Helmikuun alussa Postihallituksen korvaajaksi perustettiin kahdeksanhenkinen Suomen Postineuvosto, jonka puheenjohtajana Paasivirta toimi. Kansanhallituksen siirryttyä Viipuriin valkoiset teloittivat kaupungin valtuksen aikana 29. huhtikuuta postitalon sisäpihalla kaikki neuvoston jäsenet lukuun ottamatta Paasivirtaa ja J. O. Aromaata. He olivat edellisenä iltana poistuneet lounaalle, mutteivat katutaisteluiden kiihdyttyä uskaltaneet enää palata takaisin. Aamulla Paasivirta ja Aromaa olivat matkalla postitalolle, mutta törmäsivät jääkäri Vilho Hariseen, joka siviiliammatiltaan oli posteljooni. Harisen kerrottua muiden postineuvoston jäsenten kohtalosta, miehet erosivat ja jäivät piileskelemään tahoilleen. Paasivirta vangittiin vielä samana päivänä ja siirrettiin kesäkuun alussa Tammisaaren vankileirille. Elokuussa hän sai elinkautisen valtiopetoksesta. Paasivirta vapautui Sörnäisten kuritushuoneesta joulukuussa 1921, kun hänet armahdettiin ehdonalaiseen. Menetettyään virkansa Postilaitoksessa Paasivirta työskenteli myöhemmin muun muassa varastonhoitajana.
Paasivirta kuului Suomen Sosialidemokraattiseen Raittiusliittoon ja oli Raittiusyhdistys Koiton puheenjohtaja 1910–1914, 1917 ja jälleen vuodesta 1930 alkaen. 1920–1930-luvuilla Paasivirta toimi yhdistyksen omistamana Koiton talon isännöitsijänä ja ravintolanjohtajana. Hän kuului myös Koiton Näyttämön prustajiin.
Loviisan Valkon työväentalo

Loviisan Valkon työväentalo oli Loviisan kaupungissa Valkon kylässä keskeisellä paikalla sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Valko oli 1900-luvun alussa suomenkielinen yhdyskunta ruotsinkielisessä Pernajan pitäjässä. Kylän elämä liittyi tuolloin pääasiassa vientisahatavaran laivaustoimintaan. Valkon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1903. Työväentalon rakentamisesta päätettiin saman tien. Työväentaloa varten vuokrattiin Kotikallio-niminen tontti, joka saatiin ostaa omaksi 1920-luvun alussa. Valkon työväenyhdistyksen toiminta suuntautui koko yhteisön hyväksi. Työväenyhdistys hoiti postin jakelua 1900-luvun alussa. Posti haettiin junalta työväentalon lukusaliin, josta se oli kylän asukkaiden noudettavissa. Kesällä 1905 työväenyhdistys perusti Valkoon suomenkielisen kansakoulun, joka toimi työväentalon lukusalissa. Vasta myöhemmin Pernajan kunta ja valtio alkoivat tukea kansakoulua.
Työväentalo valmistui vuonna 1904. Se oli ensimmäinen varta vasten työväentaloksi rakennettu talo Uudellamaalla. Talo osoittautui heti liian pieneksi, ja sille valmistui lisäosa vuonna 1906. Huvitoiminnalla ei enää 1960-luvulla pystytty kattamaan vanhentuneen talon käyttö- ja korjauskustannuksia. Loviisan kaupunki osti talon vuonna 1966. Tarkoituksena oli tehdä talosta kaupungin nuorisotilat. Pikkupoikien talon alle tekemästä nuotiosta syttyi tulipalo, joka tuhosi talon kokonaan syyskuussa 1966.
Rakennus.
Työväentalon suunnitteli rakennusmestari F. A. Smedslund. Talo rakennettiin kahdessa osassa. Se oli puhdastyylinen, laudoilla vuorattu hirsirakennus, jossa oli koristeellinen torni, veranta ja koristelistoitus. Talon ensimmäisessä osassa oli juhlasali, näyttämö, lukusali, ravintola ja vahtimestarin asunto. Työväentalon lisäosa valmistui vuonna 1906. Siinä oli juhlasalin laajennusosa, varasto, toinen lukusali sekä veranta ja kaunis torni.
Toimintaa työväentalolla.
Työväentalo oli alusta alkaen monipuolisen toiminnan keskus. Siellä oli kirjasto ja lukusali. Torvisoittokunta perustettiin vuonna 1906. Talolla toimi myös näytelmäseura ja laulukuoro. 1920-luvulla talossa toimi elokuvateatteri, jonka toiminta jouduttiin lopettamaan turvallisuussyistä 1920-luvun lopulla. Elokuvatoiminta alkoi uudestaan 1960-luvulla, mutta se ei ollut enää taloudellisesti kannattavaa.
Tunisha Sharma

Tunisha Sharma (4. tammikuuta 2002 Chandigarh – 24. joulukuuta 2022 Naigaon) oli intialainen televisio- ja elokuvanäyttelijä. Aloitettuaan uransa lapsinäyttelijänä televisiosarjassa "Bharat Ka Veer Putra – Maharana Pratap" hän näytteli myöhemmin muun muassa Katrina Kaifin nuorempaa versiota elokuvissa "Fitoor" ja "Baar Baar Dekho". Hän teki itsemurhan 20-vuotiaana kesken televisiosarjan kuvausten.
Myrskylän työväentalo Kino

Myrskylän työväentalo Kino on Myrskylän kunnassa sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Myrskylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Vuoden loppuun mennessä yhdistyksessä oli 60 jäsentä, joista 18 naista ja 42 miestä. Myös talojen tyttäriä ja poikia kuului yhdistykseen. Talolle saatiin vuokrattua tontti. Ensimmäinen maininta talosta on SDP:n puoluetilastossa vuodelta 1907. Vuonna 1927 toimintaa oli niin runsaasti, että päätettiin hankkia suurempi työväentalo. Työväentaloa varten ostetut puut kaadettiin ja sahattiin talkoilla. Rakennusurakoitsijaksi valittiin yhdistyksen jäsen Ville Hedberg. Varoja rakentamiseen koottiin iltamilla ja arpajaisilla.
Rakennus.
Työväentalolla on tehty jatkuvasti korjauksia ja parannustöitä. Juhlasalin ja eteisen lattia on uusittu. Taloon on rakennettu sauna ja kokoustila, myös saniteettitilat on ajanmukaistettu.
Toimintaa työväentalolla.
Työväenyhdistyksellä oli oma kisällilauluryhmä, joka esiintyi muillakin työväentaloilla vierailuiltamissa. Voimistelu- ja urheiluseura Tuisku perustettiin vuonna 1931. Toiminta työväentalolla keskittyi lähinnä tanssien ja iltamien järjestämiseen. Teatteri Kino perustettiin vuonna 1953 elokuvien esittämistä varten. Tällä toiminnalla työväenyhdistys pystyi maksamaan velkansa ja pitämään työväentaloa hyvässä kunnossa. Elokuvateatteri toimi työväentalolla 41 vuotta 1990-luvulle asti. Vuonna 1976 työväentalolla alettiin järjestää bingoiltoja, joihin tultiin pelaamaan busseilla muiltakin paikkakunnilta. Bingotoiminta jatkui 2000-luvulle, ja sen turvin työväentaloa pystyttiin pitämään yllä ja peruskorjaamaan.
Soinin kunnanvaltuusto

Soinin kunnanvaltuusto on Soinin kunnan ylintä päätösvaltaa käyttävä elin. Valtuustokaudella 2021–2025 valtuustossa on 21 valtuutettua. Keskusta on kunnan suurin puolue kymmenellä paikallaan. Toiseksi eniten paikkoja on kristillisdemokraateilla.
Nykyisen kunnanvaltuuston puheenjohtajana toimii Satu Laitila (kesk.), varapuheenjohtajana Saana Peura (kok.) ja toisena varapuheenjohtajana Jaakko Keisala (vas.). Soinin kunnanjohtaja on Maija Pihlajamäki.
Koostumus vaaleittain.
Soinin suurimman puolueen keskustan kannatus on yleensä liikkunut noin 45–55 prosentin välillä. Vuoden 2025 kuntavaaleissa keskustan kannatus oli 55,6 prosenttia.
Kuntavaalien suurin kristillisdemokraattien kannatus Etelä-Pohjanmaalla on Soinissa. Puolueen kannatus on korkeimmillaan ollut vuoden 2021 vaaleissa, 24,1 prosenttia. Kristillisdemokraatit ovat olleet Soinin toiseksi suurin puolue vuosina 1996–2008 ja uudelleen vuodesta 2017 lähtien. Vuoden 2025 kuntavaaleissa puolueen kannatus oli 18,4 prosenttia.
Vihreät asettivat ehdokkaita Soinissa vuosien 1992, 1996, 2000 ja 2017 kunnallisvaaleissa saamatta kuitenkaan yhtäkään valtuustopaikkaa. Ehdokkaita asettaneet mutta ilman valtuustopaikkaa ovat jääneet myös SKDL vuosien 1972 ja 1984 vaaleissa, vasemmistoliitto vuosien 2017 ja 2021 vaaleissa, SDP vuosina 1996, 2008–2017 ja 2025 sekä kokoomus vuoden 1972 kunnallisvaaleissa.
Valtuutetut.
Kausi 2025–2029.
Vuoden 2025 kuntavaaleihin Soinin kunnanvaltuustoa pienennettiin neljällä jäsenellä, eli valtuutettuja valittiin nyt 17. Suurimman häviön Soinissa koki perussuomalaiset, joka sai paikkoja kaksi vähemmän kannatuksen laskettua lähes kahdeksan prosenttiyksikköä. Myös kristillisdemokraattien kannatus väheni ja puolue hävisi kaksi paikkaa. Keskustan kannatus nousi eniten, 12,5 prosenttiyksikköä, mutta sen paikkamäärässä ei tapahtunut muutoksia. SDP ja vasemmistoliitto olivat vaaliliitossa, ja kummankin kannatus nousi hieman edellisistä kuntavaaleista. Kuitenkin vain vasemmistoliitto sai ehdokkaansa valtuustoon ja SDP menetti ainoan paikkansa. Valitun valtuuston keski-ikä on 52 vuotta.
Soinin kunnanvaltuustoon valittiin vaaleissa seuraavat jäsenet kaudelle 2025–2029:
Kausi 2021–2025.
Vuoden 2021 kuntavaaleissa Soinin kunnanvaltuustoon valittiin seuraavat jäsenet:
Kunnanvaltuuston puheenjohtaja kaudella 2021–2025 oli Veijo Jousmäki, varapuheenjohtaja Saana Peura ja toinen varapuheenjohtaja Antti Piipponen. 
Soinin kunnanhallituksen puheenjohtaja kaudella 2021–2025 oli Juha-Pekka Keisala ja varapuheenjohtaja Markus Väliaho. Hallituksen varsinaisia jäseniä oli seitsemän.
Kunnanjohtajat.
Luettelo Soinin kunnanjohtajista vuodesta 1999.
Soinin kunta Etelä-Pohjanmaan hyvinvointialueella.
Soini kuuluu koko Etelä-Pohjanmaan maakunnan alueen kattavaan Etelä-Pohjanmaan hyvinvointialueeseen. 23. tammikuuta 2022 järjestetyssä aluevaalissa valittiin Etelä-Pohjanmaan aluevaltuustoon yksi soinilainen, Juha-Pekka Keisala (kesk.). Keisala sai yhteensä 441 ääntä, joista Soinin kunnasta 390 eli 88,4 % äänistä. Kaikkiaan soinilaisia oli ehdolla viisi. Soinin äänestysaktiivisuus aluevaaleissa oli 51,8 %.
Picipes

Picipes on Polyporaceae-heimoon kuuluva kääpäsuku. Itiöemät ovat yksivuotisia ja jalallisia. "Picipes" sisältää lajeja, jotka luokiteltiin aiemmin jalkakääpiin ("Polyporus").
Kuvaus.
"Picipes" sisältää yksivuotisia, jalallisia kääpiä. Lakin pinta on kalju ja kovan kelmun peittämä. Jalkaa peittää yleensä musta tai ruskea kelmu.
Ekologia.
"Picipes"-käävät ovat yleensä lehti- tai havupuulla kasvavia valkolahottajia. Jotkin lajit kasvavat kuitenkin maassa, ja "Picipes rhizophilus" kasvaa ainoastaan ruohojen juurilla.
Luokittelu.
Monet "Picipes"-lajit luokiteltiin aiemmin jalkakääpiin ("Polyporus"). Fylogeneettisten ja morfologisten erojen takia jalkakäävistä erotettiin uusi "Picipes"-suku vuonna 2016. Myös molekyylikello tukee "Picipes"-suvun erottamista jalkakäävistä: vuonna 2022 näiden sukujen arvioitiin eronneen toisistaan noin 56 miljoonaa vuotta sitten.
Suomalaisia "Picipes"-lajeja ovat kastanjakääpä ("Picipes badius"), mustajalkakääpä ("Picipes melanopus") ja torvikääpä ("Picipes tubaeformis"). Suomen Lajitietokeskus luokittelee ne kuitenkin edelleen jalkakääpien sukuun.
Lajit.
Index Fungorumin mukaan "Picipes" sisältää seuraavat lajit:
Bendik Rugaas

Bendik Rugaas (s. 31. joulukuuta 1942 Etelä-Varanki – 5. toukokuuta 2025) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan suunnittelu- ja yhteensovittamisministerinä 1996–1997. Koulutukseltaan hän oli kirjastonhoitaja ja johti Norjan kansalliskirjastoa 1994–2002.
Rugaas kuoli 82-vuotiaana toukokuussa 2025.
Hill-Marta Solberg

Hill-Marta Solberg (s. 12. marraskuuta 1951 Sortland) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän on istunut suurkäräjillä vuosina 1993–2009 ja toiminut Norjan sosiaaliministerinä 1994–1997.
Juha Sihto

Juha Sihto (s. 16. huhtikuuta 1957 Äänekoski) on tamperelaisen "Aamulehden" pilapiirtäjä.
Sihto opiskeli Tampereen yliopistossa toimittajaksi ja aloitti työuransa kesätöissä "Hämeen Sanomissa" ja "Riihimäen Sanomissa" sekä työskenteli sen jälkeen myös kesätöissä "Turun Sanomissa" ja "Länsi-Savossa". "Aamulehdessä" hän aloitti kesätyöntekijänä 1984 ja siitä vakinainen työ alkoi. Niihin aikoihin toimittajien vakinaistaminen kesken opintojen oli hyvin tavallista.
Alkuvaiheessa Sihto kirjoitti juttuja sekä teki toimitussihteerin ja vuoropäällikön töitä. "Aamulehden" legendaarisen pakinoitsija Matti Pitkon tekstien kuvituksia häntä pyydettiin tekemään 1990-luvun alussa. Niitä julkaistiin kerran viikossa. Vuosituhannen vaihteen tienoilla Sihto sopi silloisen päätoimittaja Matti Apusen kanssa, että tekisi enemmänkin piirroksia. Aluksi hän teki kolme pilapiirrosta viikossa ja muina päivinä ensin taittoa ja sitten ruoka- ja luontosivuja. Vuoden 2017 tienoilla Sihto alkoi tehdä kolmipäiväistä viikkoa ja pelkkiä pilapiirroksia. Vuonna 2023 kolmisenkymmentä vuotta pilapiirroksia "Aamulehteen" tehnyt Sihto palkittiin urastaan lehden vuosittain jaettavalla Sulka hattuun -palkinnolla. Keväällä 2023 Sihto täytti 66 vuotta, mutta pilapiirtäminen kiehtoi ja innosti häntä yhä.
Vuonna 1993 "Aamulehden" pilapiirtäjänä aloittaneen Sihdon viimeinen pilapiirros julkaistiin 29. maaliskuuta 2025, kun hän siirtyi osa-aikaeläkkeeltä kokoaikaiseksi eläkeläiseksi. Alkuaikoina piirrosten ideat lähtivät liikkeelle hauskuudesta ja vitsikkyydestä, mutta viimeisinä vuosina niiden kantaaottavuus lisääntyi, kun aiheeksi valikoitui usein se, mikä aamulla harmitti eniten. Aiheita olisi edelleenkin riittänyt, eikä eteen ollut tullut hetkeä, jolloin ei kerta kaikkiaan keksi mitään, mutta Sihto halusi lopettaa uransa kerralla.
Kokkolan baptistiseurakunta

Kokkolan baptistiseurakunta on Kokkolassa, Keski-Pohjanmaalla toimiva itsenäinen yhdistyspohjainen baptistiseurakunta. Se on aloittanut toimintansa 1950-luvulla ja sen toiminnasta vastaava Kokkolan baptistit ry on rekisteröity yhdistykseksi 8. lokakuuta 1992. Seurakunnassa oli 217 jäsentä vuonna 2011.
Kokkolan baptistiseurakunta ei kuulu Suomen Baptistikirkkoon eikä Suomen Baptistilähetykseen. Siitä ovat irtautuneet itsenäisiksi seurakunniksi ruotsinkielinen Kokkolan ruotsalainen baptistiseurakunta sekä suomenkieliset Himanka-Kalajoen ja Kannuksen baptistiseurakunnat.
Kokkolan baptistiseurakunta tekee yhteistyötä vapaiden suuntien vapaakirkkojen, helluntaiseurakuntien, Baptistiyhdyskunnan, Baptistilähetyksen ja myös luterilaisen tunnustuskirkon kanssa.
Seurakunnan toimintamuotoja ovat jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö, musiikki- ja kuorotoiminta, koulutyö sekä lähetyskirpputorin pitäminen. Se tekee myös projektityötä, kuten aktioita ja musikaaleja sekä yhteistyötä Itä-Euroopassa Mission Possible -järjestön kautta. Kaksi seurakunnan lähettiä on ollut vuodesta 2010 lähtien lähetystyössä Espanjassa Torreviejan alueella.
Baptistien suomenkielinen toiminta on levittynyt myös Himangalle ja Kaustisille.
Kokkolan baptistiseurakunta alkoi kasvamaan 1970-luvun lopussa, kun entisestä alkoholistista Olavi Eskolasta tuli sen saarnaaja. Kokkolan suomalainen baptistiseurakunta perustettiin vuonna 1992 ja suomenkielinen toiminta on levittynyt myös Himangalle ja Kaustisille.
Nigel Jones

Nigel David Jones (30. maaliskuuta 1948 – 7. marraskuuta 2022) oli brittiläinen liberaalidemokraattien poliitikko, joka istui Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneessa vuosina 1992–2005 ja ylähuoneessa vuosina 2005–2022.
Jones syntyi Cheltenhamissa. Lukion jälkeen hän työskenteli Westminster Bankissa ja myöhemmin ohjelmoijana sekä järjestelmäsuunnittelijana ja -konsulttina ICL:llä. Vuonna 1973 hän liittyi liberaalipuolueeseen ja vuonna 1976 hänet valittiin Cheltenhamin paikallishallintopiirin valtuustoon. Vuoden 1979 parlamenttivaaleissa hän oli ehdolla alahuoneeseen Cheltenhamin vaalipiiristä muttei tullut valituksi. Työskenneltyään useita vuosia ulkomailla, lähinnä Lähi-Idässä, hänet valittiin Gloucestershiren kreivikunnanvaltuustoon. Vuoden 1992 parlamenttivaaleissa Jones valittiin alahuoneeseen Cheltenhamin vaalipiiristä.
28. tammikuuta 2000 Robert Ashman -niminen mies hyökkäsi Jonesin toimistoon Cheltenhamissa miekalla varustautuneena. Hän tappoi Jonesin avustajana toimineen kreivikunnanvaltuutetun Andrew Penningtonin ja haavoitti vakavasti Jonesia, jonka käteen jouduttiin ompelemaan 57 tikkiä. Ashmania vastaan nostettiin syytteet murhasta ja murhan yrityksestä, mutta kruununoikeus Bristolissa totesi hänet syyntakeettomaksi ja passitti hänet Broadmoorin sairaalaan psykiatrisiin tutkimuksiin. Myöhemmin kruununoikeus totesi hänen syyllistyneen tappoon ja murhan yritykseen valamiesäänin 10–1.
Jonesin vetäydyttyä alahuoneesta hänet aateloitiin Cheltenhamin paroni Jonesiksi ja nimitettin ylähuoneeseen.
Jones kuoli sydänleikkauksen aikana 7. marraskuuta 2022.
Haiti talviolympialaisissa 2022

Haiti osallistui vuoden 2022 talviolympialaisiin Kiinan Pekingissä 1 urheilijan joukkueella. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Haiti osallistui talviolympialaisiin. Alppihiihtäjä Richardson Viano oli maan lipunkantaja sekä avajais- että päättäjäisseremoniassa.
Alppihiihto.
Haiti sai lähettää yhden alppihiihtäjän kisoihin.
Maria Ewing

Maria Louise Ewing (27. maaliskuuta 1950 Detroit, Michigan – 9. tammikuuta 2022) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja. Hän aloitti uransa mezzosopraano, mutta siirtyi sittemmin sopraanorooleihin.
Ewing syntyi Detroitissa nuorimpana vanhempiensa neljästä tyttärestä. Hänen vanhempansa olivat alankomaalainen Hermina (o.s. Veraar) ja afroamerikkalainen insinööri Norman. Ewing opiskeli vuosina 1968–1970 Eleanor Steberin johdolla Cleveland Institute of Musicissa. Myöhemmin hänen opettajiaan olivat Jennie Tourel ja O. Marzolla. Ewing teki debyyttinsä Ravinia Festivalilla vuonna 1973. Salzburgin-debyyttinsä hän teki vuonna 1976 Cherubinon roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin "Figaron häissä". Vielä samana vuonna hän esiintyi ensimmäisen kerran Metropolitan-oopperassa samassa roolissa. Ewing teki La Scalan -debyyttinsä Mélisanden roolissa Claude Debussyn oopperassa "Pelléas et Mélisande". Hän esiintyi myös esimerkiksi Glyndebournen oopperafestivaalilla. Ewingin ohjelmistoon kuului rooleja Mozartin ja Debussyn lisäksi muun muassa Gioacchino Rossinin, Georges Bizet'n, Claudio Monteverdin, Giacomo Puccinin, Richard Straussin ja Francis Poulenc'n oopperoissa. Vaikka Ewing oli aloittanut uransa lyyrisiin mezzosopraanorooleihin ja Mozartin oopperoihin erikoistuneena, hän omaksui vähitellen raskaampia sopraanopääosia, kuten "Madama Butterflyn" ja "Toscan" nimiroolit.
Ewing meni vuonna 1982 naimisiin ohjaaja Peter Hallin kanssa. Pariskunta erosi vuonna 1990. Avioliitosta syntyi tytär, näyttelijä Rebecca Hall.
Hanna Rantala

Hanna Rantala (s. 1984) on suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Rantala opiskeli vuosina 2003–2009 Ritva Laamasen johdolla Helsingin konservatoriossa ja suoritti muusikon tutkinnon vuonna 2009. Hän jatkoi opintojaan Sibelius-Akatemiassa opettajanaan Monica Groop ja valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2014. Rantala osallistui lisäksi Tom Krausen, Barbara Bonneyn, Edda Moserin ja Jeffrey Goldbergin pitämille mestarikursseille. Rantala sai vuonna 2010 toisen sijan Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa. Hän voitti Eero Rantala -palkinnon vuonna 2008. Vuoden 2015 Sibelius-laulukilpailussa hän pääsi kolmannelle sijalle.
Rantala liittyi Suomen kansallisoopperan solisteihin vuonna 2011. Hän oli ensin harjoittelijana, mutta siirtyi vakituiseksi solistiksi vuonna 2013. Hän siirtyi freelanceriksi vuonna 2015. Rantala on jatkanut vierailujen tekemistä Kansallisoopperassa. Lisäksi hän on säännöllisesti vieraillut Savonlinnan oopperajuhlilla ja esiintynyt Tanskan kuninkaallisessa oopperassa. Vuonna 2018 hän esiintyi Tampereen Oopperan Olli Kortekankaalta tilaaman "Veljeni vartija" -oopperan naispääosassa. Rantala myös loi Ingelin roolin Jüri Reinveren oopperan "Puhdistus" kantaesityksessä. Hänen esittämiinsä ohjelmistoon vakiintuneiden oopperoiden päärooleihin ovat kuuluneet Susanna (Mozart: "Figaron häät"), Gilda (Verdi: "Rigoletto") ja Adina (Donizetti: "Lemmenjuoma").
Oopperan ulkopuolella Rantala on tulkinnut muun muassa yksinlauluohjelmistoa. Hän on esiintynyt solistina esimerkiksi Georg Friedrich Händelin "Messias-oratorion", Johann Sebastian Bachin "Johannes-passion", Mozartin "Requiemin", Gabriel Faurén "Requiemin" ja Carl Orffin "Carmina Buranan" esityksissä.
Raisa Vaarna

Raisa Vaarna (23. kesäkuuta 1967 Espoo – 6. maaliskuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen ooppera- ja liedlaulaja, joka oli äänialaltaan mezzosopraano.
Vaarna aloitti 7-vuotiaana viulutunneilla käymisen Kirkkonummen musiikkiopistossa ja kuorolaulannan. Hän valmistui vuonna 1993 kasvatustieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta ja neljä vuotta myöhemmin laulunopettajaksi. Vuonna 2002 Vaarna valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta. Jyväskylässä kasvatustieteitä opiskellessaan hän oli suorittanut lauluopintoja Keski-Suomen konservatoriossa. Vaarna sai vuonna 1996 kiinnityksen Suomen kansallisoopperan kuoroon. Hän esiintyi myös solistina rooleissa. Vaarna pääsi vuoden 1996 Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa kolmannelle sijalle.
Vaarna teki vuosina 1993–1998 Yleisradiolle monia nauhoituksia yksinlauluista. Hän oli vielä vuonna 2020 mukana Jaakko Kuusiston oopperan "Jää" esityksissä Kansallisoopperassa. Hän toimi myös Laulumusiikin ystävät ry:n sihteerinä. Vaarna kuoli maaliskuussa 2021 vaikeaan sairauteen.
Muinaisen ikilehden ritarikunta

Muinaisen ikilehden ritarikunta () on Namibian korkein kunnianosoitus. Ritarikunta perustettiin vuonna 1995 presidentti Sam Nujoman julistuksella. Kunnianosoitusta jaetaan maan presidenteille sekä muiden maiden valtionpäämiehille.
Pihkakoro

Pihkakoro ("Fusarium circinatum", englanniksi pitch canker) on punahomeisiin kuuluva homesieni. Se sairastuttaa mäntypuita ja douglaskuusia ja puiden kuolemien ohella hidastuttaa niiden kasvua ja huonontaa käyttöpuun laatua. Taudin voi huomata pihkaa vuotavista kuoliolaikuista, oksien kuivumisesta ja neulasten epätavallisesta väristä ja karisemisesta. Sairas puu valuu pihkaa ja on väriltään hunajanruskea. Sairauden kalvamiin kohtiin muodostuu itiöpahkoja, joiden tuottamien itiöiden kautta tauti leviää läheisiin puihin. Lisäksi tauti voi levitä siementen ja juurten kautta ja hyönteisten välityksellä.
Pihkakoro on erittäin vahingollinen karanteenituhooja, jonka havainnoista tulee ilmoittaa Ruokavirastolle. Pihkakoron leviämistä pyritään estämään EU-alueella hävittämällä kaikki löydetyt esiintymät. Toistaiseksi sitä ei ole löydetty Suomesta, mutta tautia tavataan Euroopassakin ainakin Espanjassa ja Portugalissa.