tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Common

Lonnie Rashid Lynn, Jr. (s. 13. maaliskuuta 1972), taiteilijanimeltään Common (aikaisemmin Common Sense), on yhdysvaltalainen rap-artisti ja näyttelijä. Chicagosta kotoisin oleva Common on tehnyt levyjä vuodesta 1992 lähtien. Hänen sanoituksensa keskittyvät enimmäkseen rakkauteen ja henkisiin aiheisiin. Hänelle on myönnetty uransa aikana muun muassa kolme Grammy-palkintoa. Vuonna 2014 hän voitti yhdessä John Legendin kanssa parhaan laulun Oscar-palkinnon elokuvasta "Selma".
Common tuli tunnetuksi vuoden 2000 albumillaan "Like Water For Chocolate", joka oli suuri kriitikoiden suosikki ja nosti häntä lähemmäs musiikin valtavirtaa. Vuoden 2002 "Eletric Circus" ei ollut odotettu menestys ja se myi huomattavasti vähemmän kuin aikaisempi albumi. 
Common siirtyi hyvän ystävänsä Kanye Westin levy-yhtiöön GOOD Music, jolla hän julkaisi albumin "Be", joka on hänen myydyin albuminsa Yhdysvalloissa. Kyseiseltä albumilta nousivat hiteiksi singlet "Go!" ja "Testify" ja Commonista tuli suosittu artisti kotimaassaan. Vuonna 2006 julkaistiin ainoastaan singlejulkaisuna kappale "A Dream", joka lainaa Martin Luther Kingin kuuluisaa puhetta "I Have a Dream". Kappaleessa oli mukana The Black Eyed Peasista tuttu will.i.am. Siitä tehtiin myös musiikkivideo. 
Vuonna 2007 julkaistiin myös menestyksekäs albumi "Finding Forever". Albumi oli hänen ensimmäinen, joka nousi Yhdysvaltojen albumilistan ykköseksi. Albumilta hiteiksi nousivat "Drivin' Me Wild" (mukana Lily Allen) ja "The Game" kotimaassaan, mutta esimerkiksi Euroopassa kyseinen albumi ei saanut samanlaista vastakaikua kun Yhdysvalloissa. Saman vuoden lopulla julkaistiin kokoelma "", joka sisälsi materiaalia kolmelta ensimmäiseltä albumilta. 
Syyskuussa 2008 julkaistiin albumi "Universal Mind Control" (aikaisemmin Invincible Summer), joka sisältää Commonin mukaan enemmän iloisia ja hyvin kesäisiä teemoja vanhan pohtivamman lyriikan sijaan.
Vuonna 2011 Common toimi ääninäyttelijänä "Happy Feet 2" -elokuvassa antaen äänensä Seymour-hahmolle. Hän on tehnyt äänirooleja myös muun muassa ' -videopeliin sekä "Game Over" -nimiseen televisiosarjaan. Common on näytellyt myös elokuvissa "Smokin' Aces" (2006), "Street Kings" (2008), "American Gangster" (2007), "Wanted" (2008), "Date Night" (2010), "Just Wright" (2010), "Run All Night" (2015), ' (2017) ja "Smallfoot" (2018). Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa "Hell on Wheels" ja "Silo".
GOOD Music

G.O.O.D. Music on Kanye Westin perustama levy-yhtiö. Vuonna 2015 Pusha T nimitettiin yhtiön johtoon.
Oona

Oona on alun perin irlantilainen naisen etunimi, joka pohjautuu muinaisirlantilaiseen nimeen Oonagh (engl. Una). Nimen on selitetty johtuvan iirin kielen sanasta "uan", joka merkitsee karitsaa. Kelttiläisessä mytologiassa Oonagh on keijukaisten kuningattaren nimi. Muoto Oona on käytössä harvinaisena englantilaisella kielialueella. Samaa alkuperää on ilmeisesti myös nimi Ona, joka tosin voi pohjautua myös ona-päätteisiin nimiin, kuten Fionaan. Vanhastaan tunnettu oli yhdysvaltalainen näyttelijä Oona Chaplin. Suomessa nimi oli vielä 1970-luvulla varsin harvinainen, mutta on myöhemmin voimakkaasti yleistynyt. Syyskuuhun 2025 mennessä se on Suomessa annettu noin 8 730 naiselle ja alle 15 miehelle. Suomessa Oonan nimipäivä on 21. tammikuuta.
Pekka Franck

Pekka Franck on suomalainen vapaa urheilutoimittaja, joka on toiminut pitkään urheilulehti "IS Veikkaajan" kirjeenvaihtajana Saksassa, jossa hän on asunut toistakymmentä vuotta. Vuodesta 2002 lähtien hän on toiminut myös "Ilta-Sanomien" urheiluliitteen "IS Urheilun" avustajana.
Franck kirjoitti yhdessä Jussi Eskolan ja Mauri Forsblomin kanssa jalkapallon vuoden 2006 MM-kisoista kirjan "Saksa 2006 – Jalkapallon MM-kisat". Turnauksen aikana hän toimi televisiokanava MTV3:n kisareportterina.
W. Somerset Maugham

William Somerset Maugham [mɔːm] (25. tammikuuta 1874 Pariisi, Ranska – 16. joulukuuta 1965 Nizza, Ranska) oli englantilainen näytelmäkirjailija, kirjailija ja novellisti, 1930-luvun tunnetuimpia länsimaisia kirjailijoita ja tiettävästi myös suurituloisimpia.
Henkilöhistoria.
Maughamin isä oli juristi, ja hän hoiti Pariisissa Britannian suurlähetystön oikeudellisia asioita. Myös isoisä oli juristi, ja pojan oletettiin seuraavan heidän jälkiään. Näin ei kuitenkaan käynyt, mutta hänen vanhempi veljensä loi uran lakimiehenä. Maughamin äiti sairasti tuberkuloosia, johon tuolloin määrättiin yhdeksi lääkkeeksi lapsen synnyttäminen. Lääke ei kuitenkaan tehonnut vaan äiti kuoli 41-vuotiaana synnytettyään kuolleen lapsen. Äidin kuolema oli Maughamille elinikäinen trauma, ja hän piti äidin kuvaa yöpöydällä kuolemaansa saakka.
Pian kuoli isäkin, ja poika lähetettiin Britanniaan sukulaisten hoiviin. Tylyt sukulaiset ja kolkko sisäoppilaitoselämä saivat Maughamin änkyttämään, mikä vaivasi häntä ajoittain koko loppuelämän. Kun Maugham ei suostunut lakimiehen uralle eikä änkyttäjästä ollut valtion eikä kirkon virkoihin, hänet saatiin taivutelluksi lääketieteen opintojen pariin viideksi vuodeksi. 
Jo opiskellessaan Heidelbergissa Saksassa Maugham oli kirjoittanut kirjan, ja nyt hän sai valmiiksi toisen, "Liza of Lambeth" (1897), joka kuvaa nuoren työläistytön lyhyeksi jäävää elämää. Kirjan saama menestys sekä kriitikkojen että lukijoiden parissa saivat hänet hylkäämään lääketieteen ja aloittamaan 65 vuotta kestäneen kirjailijanuransa. Hän tosin valmistui lääkäriksi, mutta ei harjoittanut lääkärintointa päivääkään.
Seuraava menestys oli näytelmä "Lady Frederick" (1907) ja sen jälkeen menestys seurasi toistaan. Maugham oli biseksuaali, mutta suhteesta naimisissa olleeseen Syrie Wellcomeen syntyi 1915 tytär Liza. Wellcomen mies otti avioeron, minkä jälkeen Maugham ja Syrie Wellcome avioituivat 1917. Myrskyisä avioliitto päättyi eroon kymmenkunta vuotta myöhemmin.
Maugham osti 1928 Ranskan Rivieralta Villa Mauresque -nimisen huvilan, josta tuli hänen kotinsa melkein koko loppuelämäksi ja ajan merkittävimpiin kuuluva kirjallinen salonki. Toisen maailmansodan ajan hän vietti Yhdysvalloissa, mutta palasi Eurooppaan kumppaninsa Gerald Haxtonin kuoltua ja muutti Ranskaan huvilalleen 1946.
Kirjallinen tuotanto.
Maugham julkaisi romaaneja, novelleja ja näytelmiä, joita on suomennettu ja esitetty suomeksi.
Suomeksi esitetyt näytelmät.
Maughamin näytelmää "The Sacred Flame" on esitetty suomeksi nimellä "Pyhä liekki". Näytelmä "The Breadwinner" tunnetaan nimillä "Hyvästi perhe" ja "Leivänhankkija", näytelmä "The Letter" nimillä "Kirje" ja "Kirjeen salaisuus". Näytelmä "Sheppey" on suomennettu nimellä "Päävoitto" ja "The Rain" nimillä "Sade" ja "Sadie Thompson". Näytelmää "East of Suez" on esitetty nimillä "Suezin itäpuolella" ja "Suezista itään". "The Constant Wife" tunnetaan nimellä "Viisas aviovaimo". Lisäksi Maughamin näytelmistä on esitetty suomennettuina alkuperäisnimillään "Caroline" ja "Lady Frederick".
Tietoyhteiskuntaneuvosto

Tietoyhteiskuntaneuvosto oli Suomen valtioneuvoston 4. syyskuuta 2003 asettama määräaikainen elin, joka toimi Matti Vanhasen ensimmäisen hallituskauden loppuun vuoteen 2007. Tietoyhteiskuntaneuvoston asettamisesta sovittiin Vanhasen hallitusohjelmassa ja se korvasi aikaisemman tietoyhteiskunta-asiain neuvottelukunnan. Neuvoston puheenjohtajana toimi pääministeri Matti Vanhanen.
Valtioneuvoston jäsenistä neuvostoon kuuluivat myös varapuheenjohtajana toiminut liikenne- ja viestintäministeri Susanna Huovinen, puolustusministeri Seppo Kääriäinen, toinen valtiovarainministeri Ulla-Maj Wideroos ja opetusministeri Antti Kalliomäki. Muut jäsenet edustivat laajasti hallinnon, elinkeinoelämän ja järjestöjen eri osapuolia. 
Neuvoston tehtävänä oli toimia tietoyhteiskunnan kehittämistä ohjaavana neuvottelu- ja koordinointielimenä sekä valtion eri hallinnonalojen välillä että hallinnon, järjestöjen ja elinkeinoelämän kesken. Sen tehtävänä oli erityisesti:
Tietoyhteiskuntaneuvoston sihteeristö työsti vuotuisen raportin valtioneuvostolle Suomen tietoyhteiskuntakehityksestä yhdessä neuvoston jaostojen kanssa sekä toimi tiedonvaihdon kanavana neuvoston eri jaostojen välillä. Pääsihteerinä toimi ohjelmajohtaja Katrina Harjuhahto-Madetoja valtioneuvoston kansliasta.
FlightGear

FlightGear Flight Simulator (käyttökielessä FlightGear ja lyhennettynä FGFS) on vapaan ohjelmiston lentosimulaattori. Se on saatavana muun muassa Windowsille, Linuxille ja Mac OS X:lle. Simulaattorin pelimoottori on SimGear. Simulaattori tukee moninpeliä, ja siihen on mallinnettu koko maapallon maisema. 
Projekti aloitettiin vuonna 1996, mutta simulaattoria on kehitetty aktiivisesti vuodesta 1997 lähtien. Tällöin julkaistiin ensimmäinen versio. Simulaattorin uusin julkaisu on versio 3.4.
Edellisissä versioissa keskityttiin ennen kaikkea kaupunkien todentuntuisemmaksi tekemiseen, esimerkiksi korostamalla kaupunkien erilaisuuksia, tuomalla yöaikaan valot talojen ikkunoihin ja kehittämällä uusia talotyyppejä. Lisäksi lentokenttien kiitorataopasteet on muutettu kolmiulotteisiksi ja peliin on tehty lukuisia muita pieniä parannuksia. Edellisessä versiossa oli muun muassa kehittyneemmät säätehosteet, nopeammat latausajat ja merkittäviä parannuksia graafiseen käyttöliittymään ja käytettävyyteen.
FlightGearin lähdekoodin lisenssi on GNU General Public License.
Ominaisuudet.
Mallinnetut lentokoneet.
Muun muassa seuraavat lentokoneet löytyvät mallinnettuina FlightGeariin:
Mara Salvatrucha

Mara Salvatrucha (tunnetaan myös nimellä MS-13) on Keski-Amerikassa ja Yhdysvalloissa vaikuttava rikollisjengi, "mara". Se oli yksi 2000-luvun vaarallisimmista jengeistä ja se tunnetaan vaikutusvaltaisena ja väkivaltaisena katujenginä. Tunnusomaisia piirteitä sille ovat jäsenten tatuoidut jengisymbolit ja oma viittomakieli. Tatuoinneista yleisimpiä ovat merkinnät ""MS", "Salvatrucha" ja "Devil Horns"".
Sinaloan kartelli on käyttänyt väkivallastaan tunnettuja MS-13-jäseniä omassa huumesodassaan Los Zetasia vastaan.
Historia.
Mara Salvatrucha syntyi 1980-luvulla Los Angelesissa El Salvadorista tulleiden maahanmuuttajien perustamana. Jengi levisi nopeasti Los Angelesista ympäri Yhdysvaltoja, Kanadaa, Meksikoa ja Keski-Amerikkaa.
Rikollistoiminta.
Maran rikollistoimintaan kuuluvat varkaudet, ihmiskauppa, kiristäminen, laiton maahanmuutto, murhat, prostituutio, petokset, pahoinpitelyt, kidnappaukset sekä aseiden salakuljetus.
He käyttävät käsiaseita ja puukkoja aivan kuten muutkin jengit, mutta viidakkoveitsestä on tullut heidän symbolinsa.
The Washington Times raportoi vuonna 2004 Maran massivisesta ihmissalakuljetusoperaatiosta Meksikossa.
Jengin tunnetuimpia rikoksia:
Taistelu viranomaisia vastaan.
Vuonna 2009 Yhdysvaltain oikeusministeriö arvioi Maralla olevan noin 50 000 jäsentä Keski-Amerikassa ja noin 10 000 jäsentä Yhdysvalloissa. Nykyään jäsenten määräksi arvoidaan 70 000.
FBI perusti "MS-13 National Gang Task Forcen" taistelemaan jengiä vastaan vuonna 2004. He työskentelevät yhdessä El Salvadorin, Guatemalan ja Meksikon viranomaisten kanssa.
Yhdysvalloissa Department of Homeland Securityn alainen osasto perusti "Operation Community Shield" ryhmän vuonna 2005. Vuoteen 2011 mennessä he ovat pidättäneet yli 20 000 ihmistä, joista reilut 3 000 ovat Maran jäseniä.
Vuonna 2012 Yhdysvaltain valtiovarainministeriö listasi MS-13:n kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden piiriin, jonka myötä he saavat jäädyttää jengin Yhdysvalloissa olevia varoja.
Lokakuussa 2017 Guatemalan poliisi tiedotti pidättäneensä MS-13:n johtajaksi epäillyn Blancon, eli Angel Gabriel Reyes Marroquinin.
Jengisuhteet.
Yhdysvalloissa ja Meksikossa Maran suurin kilpailija on "18th Street gang", eli "Barrio 18". Amerikan ulkopuolella he ovat liittoutuneet Los Zetasin ja Sinaloan kartellin kanssa.
Rangaistuspotkukilpailu

Rangaistuspotkukilpailu on menetelmä, jota käytetään pudotuspelityyppisen jalkapallo-ottelun ratkaisemiseen sen jälkeen, kun varsinainen peliaika ja useissa tapauksissa myös sitä seurannut jatkoaika tai muu jatko-ottelu on päättynyt tasatulokseen. Rangaistuspotkukilpailussa pallo pyritään potkaisemaan maaliin rangaistuspotkuilla. Itse laukaus tehdään pääpiirteittäin pelitilanteen rangaistuspotkun tavoin, mutta muut säännöt eroavat pelitilannerangaistuspotkusta jonkin verran.
Kulku ja säännöt.
Rangaistuspotkukilpailussa muiden kuin laukaisijan ja maalivahtien tulee olla laukauksen ajan keskiympyrässä. Kilpailussa tehtyjä maaleja ei lasketa mukaan ottelun tulokseen eivätkä niiden tekijät saa merkintää maalintekijätilastoon. Tarkkaan ottaen rangaistuspotkut eivät myöskään ratkaise ottelua toisen voitoksi, vaan ainoastaan kilpailussa jatkoon menijän; itse ottelu on silloin päättynyt tasapeliin. Yleisessä kielenkäytössä puhutaan kuitenkin usein rangaistuspotkuilla voittamisesta.
Rangaistuspotkukilpailun kulku pääpiirteittäin:
Käyttö ja historia.
Rangaistuspotkukilpailua käytetään nykyään yleensä yksinomaan pudotuspelin tyyppisissä tilanteissa, joissa on tarkoitus selvittää jatkoon pääsijä, ei sarjapeleissä. Lisäksi sitä ennen pelataan yleensä puolen tunnin jatkoaika. Tähän on poikkeuksia: Copa Libertadoresin kaksiosaisen pudotuspeliparin päätyttyä tasan pelataan rangaistuspotkukilpailu suoraan ilman jatkoaikaa. Monet eurooppalaiset sarjat, kuten Unkarin, Jugoslavian ja Norjan sarjat, kokeilivat 1980-luvulla rangaistuspotkukilpailua tasan päättyneen sarjapelin jälkeen (voittanut sai pisteen häviäjää enemmän), samoin Yhdysvaltain MLS-liiga. Näistä kokeiluista on luovuttu.
Rangaistuspotkukilpailu kehitettiin 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa; sitä ennen jatkoon menijät ratkaistiin tasan päättyneen jatkoajan jälkeen arvalla. Alun perin joukkueet eivät tehneet laukauksia vuorotellen, vaan toinen joukkue ampui ensin viisi laukausta peräkkäin ja sitten vuoro siirtyi toiselle. Vuorotellen laukominen otettiin käyttöön vuonna 1976. Ensimmäinen rangaistuspotkukilpailulla ratkaistu arvoturnaus oli EM-kilpailut 1976, jossa Tšekkoslovakia löi Länsi-Saksan loppuottelussa rangaistuspotkukilpailussa maalein 5–3.
Tanssinopettaja (AMK)

Tanssinopettaja (AMK) on kulttuurialan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Tanssinopettajan tutkinto on laajuudeltaan 240 opintopistettä, ja se suoritetaan joko tanssinopettajan tai esittävän taiteen koulutusohjelmassa. Tanssinopettajan opinnot kestävät 4 vuotta. 
Tanssinopettaja työskentelee yleensä erilaisissa tanssin suunnittelu-, opetus- ja arviointitehtävissä. Hän voi myös toimia tanssijana tai koreografina.
Vaha

Vaha on fysikaalisilta ominaisuuksiltaan toisiaan muistuttavien, mutta koostumukseltaan erilaisten aineiden yhteisnimitys, jota käytetään muun muassa teknokemiallisiin tuotteisiin ja niiden valmistamiseen liittyvissä yhteyksissä. Alkuaan vahana pidettiin vain mehiläisvahaa ja kemiallisesti vahat määriteltiin pitkäketjuisten karboksyylihappojen ja pitkäketjuisten alkoholien estereinä. Myöhemmin vahoiksi on katsottu monet mehiläisvahan kaltaiset aineet, jotka ovat monimutkaisia kemiallisia seoksia. Vahoille on tunnusomaista helppo muokattavuus huoneenlämmössä, alhainen sulamispiste ja liukenemattomuus veteen.
Tärkein "eläinvaha" on mehiläisvaha, jota on käytetty yli kaksi tuhatta vuotta ennen ajanlaskun alkua. "Kasvivahoja" on tiettyjen kasvien hedelmien, kukkien, lehtien ja varsien pinnalla suojaamassa kasvia lämpötilan vaihteluilta ja hidastamassa veden haihtumista. Eräs kasvivaha on karnaubapalmun lehdistä saatava karnaubavaha, jonka sulamispiste on 84–85 astetta. "Mineraalivahat" ovat suurimmaksi osaksi suurimolekyylisiä hiilivetyjä. Luonnossa niitä on "fossiilivahoina", maavahoina ja maaöljyssä. Fossiilivahaa on esimerkiksi montaanivaha ja tärkein maaöljystä saatava vaha on parafiini.
Jorge Batlle Ibáñez

Jorge Luis Batlle Ibáñez (25. lokakuuta 1927 Montevideo – 24. lokakuuta 2016 Montevideo) oli Uruguayn presidentti 2000–2005. Hän oli Colorado-puolueen jäsen.
Lakimies, tohtori Jorge Batlle Ibáñez valittiin Uruguayan presidentiksi marraskuussa 1999, ja hänen virkakautensa alkoi 1. maaliskuuta 2000. 1. maaliskuuta 2005 hän jätti virkansa seuraavalle presidentille, Tabaré Vázquezille. Jorge Batlle Ibáñez oli Uruguayan neljäs presidentti Batllen perheestä, myös hänen isänsä oli maan presidentti. Batlle aloitti poliitikon uransa jo nuorena, vuonna 1958 hänet valittiin ensimmäistä kertaa maan kongressiin.
José Enrique Rodó

José Enrique Rodo (15. heinäkuuta 1872 – 1. toukokuuta 1917) oli uruguaylainen filosofi ja esseisti. Hänen pääteoksensa on esseekokoelma "Ariel" (1900), jossa hän käsittelee Yhdysvaltojen ja Latinalaisen Amerikan suhteita. Rodó kutsui Latinalaisen Amerikan nuoria hylkäämään materialismin ja kehotti Latinalaista Amerikkaa pitämään kiinni omista kulttuuriarvoistaan.
Rodó oli kirjallisuudenprofessori ja oli kaksi kertaa valittuna valtiopäiväedustajaksi. Hän oli yhtenä muiden kanssa perustamassa kirjallisuuslehteä "La revista nacional de la literaturra y ciencias sociales" ja myös toimitti sitä.
Rodó kävi kirjeenvaihtoa merkittävien espanjalaisvaikutteisten ajattelijoiden kanssa. Hän keskusteli muun muassa Leopoldo Alasin, José de la Riva-Agüeron ja tuon ajan vaikutusvaltaisimman runoilijan Rubén Daríon kanssa, joka oli "modernismon" perustajia. Niinpä Rodóa pidetään nykyään yhtenä merkittävimmistä modernismon edustajista.
Mehtimäki

Mehtimäki on aivan Joensuun keskustan tuntumassa oleva virkistysalue, jossa sijaitsevat kaupungin keskeiset kilpaurheilupaikat.
Mehtimäki kuuluu Linnunlahden kaupunginosaan ja käsittää laajan alueen, jonka rajoja ovat muun muassa Länsikatu, yliopistokampus, Joensuun Tiedepuisto ja Pyhäselän ranta. Myös Laulurinteen ja raviradan voi katsoa kuuluvan Mehtimäkeen. Mehtimäki rajoittuu Martinpuisto-nimiseen alueeseen. Kutsumanimi on ”Mehtis” ("Mennään pelaamaan Mehtikselle"). Mehti tarkoittaa metsää.
Itse Mehtimäki sijaitsee Areenan ja pesäpallostadionin välissä; se on matala ja laakea, lähes huomaamaton mäki.
Mehtimäen urheilupaikkoja.
Mehtimäki on osa Joensuun kesäjuhlakeskusta, johon kuuluvat myös Laulurinne, ravirata ja leirintäalue.
Näiden, samoin kuin yliopiston ja erityisesti Carelia-salin, Joensuun konservatorion sekä keskustan läheisyys, tekevät Mehtimäestä käyttömahdollisuuksiltaan ja palveluiltaan monipuolisen ja helposti saavutettavan alueen.
Mehtimäellä pidetään Joensuun suuret messut ja metsänäyttelyt. Nykyisin keskuksena on areena, josta messut levittäytyvät jäähalliin ja ympäristön urheilukentille.
Mehtimäen historiaa.
Vanha ravirata
Keskuskenttä
Takakenttä eli pesäpallostadion
Jäähalli, tekojää
Uimahalli
Areena

Muuta
Värekarva

Värekarva eli cilium (monikko cilia) on solun pinnalla oleva karvamainen rakenne, jonka tehtävä on yleensä joko liikuttaa nestettä solun pinnalla tai liikuttaa itse solua nesteessä. Esimerkiksi ihmisen hengitysteissä värekarvat liikuttavat limaa kohti nielua.
Rakenne.
Värekarvat ovat ohuita, liikkuvia ulokkeita, joita ympäröi solukalvo. Niitä on suuri joukko solua kohden.
Värekarvat ovat halkaisijaltaan noin 0,25 μm. Karvan poikkileikkaus paljastaa yhdeksän kehässä olevaa mikrotubulusparia. Kehän sisäpuolelle on asettuneena vielä kaksi yksittäistä mikrotubulusta.
Tällainen 9 + 2 -järjestys on tunnusomaista melkein kaikille eukaryoottisille värekarvoille ja flagelloille, aina yksisoluisten eliöiden karvoista niihin, joita löytyy ihmiseltä. Ripset tai siimat (flagellat) ovat tavallista pitempiä värekarvoja, joita kussakin solussa on yleensä vain muutamia.
Tehtävät.
Värekarvojen päätehtävä on liikuttaa nestettä solun pinnalla tai liikuttaa itse solua nesteessä. Värekarvat tuottavat aaltomaista liikettä, johon ne saavat energiansa mikrotubuluksista ja ATP:sta. Värekarvan liike on seurausta sen ytimen taipumisesta, jonka aiheuttavat ytimen mikrotubulukset liukuessaan toisiaan vasten. Mikrotubuluksiin on liittyneenä useita proteiineja. Näistä tärkein on dyneiini-tyyppinen moottoriproteiini. Proteiini katalysoi ATP:n hajoamista ja saa näin vapautuneella energialla aikaan
mikrotubulusparien liukumista. Tästä on siis lopputuloksena värekarvan taipuminen. Jotkut yksisoluiset eukaryootit käyttävät värekarvoja myös ruokahiukkasten keräämiseen. Ihmisillä puolestaan värekarvoja on hengitysteiden lisäksi mm. naisilla munatorven seinämässä. Siellä ne tuottavat virtauksen, joka helpottaa munasolujen liikkumista munatorvea pitkin.
Yhdysvaltain vapaussodan taistelut

Yhdysvaltain vapaussodan tärkeimmät taistelutapahtumat lueteltuna.
*Taistelussa ei ole kirjattu kuolleita.
Teatteri-ilmaisun ohjaaja

Teatteri-ilmaisun ohjaaja (AMK) on kulttuurialan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Teatteri-ilmaisun ohjaajan koulutus on laajuudeltaan 240 opintopistettä. Tutkinto suoritetaan esittävän taiteen koulutusohjelmassa, ja opinnot kestävät 4 vuotta.
Suomessa teatteri-ilmaisun ohjaajan koulutusta järjestetään kahdessa oppilaitoksessa: Turun ammattikorkeakoulussa sekä ruotsinkielisessä Yrkeshögskolan Noviassa Pietarsaaressa. Aiemmin teatteri-ilmaisun ohjaajaksi pystyi opiskelemaan myös Centria-ammattikorkeakoulussa Kokkolassa sekä Metropolia Ammattikorkeakoulussa Helsingissä.
Teatteri-ilmaisun ohjaaja työskentelee yleensä alan opetus- ja suunnittelutehtävissä taiteen perusopetuksessa ja harrastajakentällä. Hän voi myös työskennellä esiintyjänä tai ohjaajana teatterissa. Teatteri-ilmaisun ohjaaja voi toimia myös sosiaali- ja terveydenhuoltoalalla.
Live to Win

Live to Win on yhdysvaltalaisen hard rock-yhtye Kissin laulajakitaristi Paul Stanleyn toinen sooloalbumi. Albumi julkaistiin 24. lokakuuta 2006. Albumin nimikkoraita "Live to Win" esitettiin ensimmäisen kerran animaatiosarja "South Parkin" kymmenennen tuotantokauden jaksossa "Kiusanhenki World of Warcraftin maailmassa" kaksikymmentä päivää ennen albumin julkaisua. Albumin tiimoilta Stanley teki myös hyvän vastaanoton saaneen soolokiertueen, jonka esitykset koostuivat hänen molempien sooloalbumiensa kappaleista sekä Kissin tuotannosta poimituista kappaleista. 
Paul Stanleyn edellinen sooloalbumi "Paul Stanley" julkaistiin vuonna 1978 yhdessä muiden Kissin jäsenten omien sooloalbumien kanssa.
O.F. Mossberg &amp; Sons

O.F. Mossberg &amp; Sons on yhdysvaltalainen asevalmistaja, joka tekee pääasiassa pumppu- ja puoliautomaattihaulikoita. Mossberg tekee myös kivääreitä aina pienoiskivääreistä isompi kaliipereisiin kivääreihin. Suosituin Mossbergin pumppuhaulikko on malli 500. Siitä on useita muunnoksia, muun muassa tactical 590.
O.F. Mossberg &amp; Sons on perustettu vuonna 1919. Yhtiön perustivat sen nimen mukaisesti Oscar Frederick Mossberg yhdessä kahden poikansa kanssa.
Taija Tuominen

Taija Tuominen (s. 1962 Hauho) on suomalainen kirjailija ja luovan kirjoittamisen opettaja. 
Tuominen on opiskellut Tampereen yliopistossa kotimaista kirjallisuutta sekä luovaa kirjoittamista Oriveden opistossa. Hänet sai J.H. Erkon novellikilpailussa vuonna 1990 kolmannen palkinnon ja ensimmäisen vuonna 1992. Tuomisen esikoisromaani "Tiikerihai" (2000) perustui Tuomisen lapsuuden ja nuoruuden kokemuksiin.
"Tiikerihaita" esitettiin vuonna 2007 tamperelaisissa harrastajateattereissa Teatteri Unda ja Teatteri Sininen tiikeri. Ensimmäisen ohjasi ja dramatisoi Sari Lilliestierna, jälkimmäisen Virva Itäranta. Myöhemmin myös Oulun taidekoulu on dramatisoinut romaanin.
Vuosina 1997–2002 Tuominen toimi Hämeen taidetoimikunnan kirjallisuuden läänintaiteilijana. Hän on toiminut myös Hämeen taidetoimikunnan jäsenenä ja pääsihteerinä sekä Lukukeskuksen vt. toiminnanjohtajana. Tuominen on toiminut 1.6.2014 lähtien Suomen Kulttuurirahaston Hämeen rahaston päällikkönä.
Tuominen palkittiin vuonna 2011 Kirjailijayhdistysten Suunta-palkinnolla ja Hämeen taidepalkinnolla luovan kirjoittamisen opetuksesta ja työstään kirjallisuuden hyväksi. Vuonna 2012 hänet valittiin vuoden kesäyliopisto-opettajaksi. Suomalainen Naisliitto luovutti Tuomiselle vuonna 2016 Hilja Vilkemaan stipendin elämäkerrallisen kirjoittamisen eteen tehdystä työstä ja Elämäntarinayhdistys on luovuttanut hänelle vuoden 2017 Elämänmaljan.
Ksanthippe

Ksanthippe (joskus myös "Ksanthippa"; , "ksanthos", 'vaalea', "hippos", 'hevonen'; s. n. 440–430 eaa., k. 399 eaa. jälkeen) oli Sokrateen vaimo. Ksanthippesta tunnetaan enemmän tarinoita kuin tosiasioita. Hänen uskotaan olleen paljon, mahdollisesti jopa neljäkymmentä vuotta, Sokratesta nuorempi. Hänet tunnetaan temperamentistaan ja terävästä kielestään ja hänestä onkin tullut länsimaisessa kulttuurissa äkäisen naisen vertauskuva. Esimerkiksi englannin kieleen sana 'xanthippe' on otettu tarkoittamaan äkäpussia. Ksanthippen sanotaan olleen ainoa henkilö, joka koskaan voitti Sokrateen keskustelussa. 
Ksanthippen äkäpussin maine perustuu ennen kaikkea Ksenofonin "Pitoihin" ja Diogenes Laertioksen kertomiin anekdootteihin. "Pidoissa" Antisthenes kysyy:
Sokrates vastaa:
Erään toisen tarinan mukaan kun Ksanthippe kerran ensin sadatteli Sokratesta ja tämän jälkeen kaatoi hänen päähänsä vettä (tai yöastian sisällön), Sokrates vastasi: ”Enkös ole aina sanonutkin, että kun Ksanthippe jyrisee, sade seuraa?” Ksanthippen nalkutukseen hän sanoi tottuneensa ”niin kuin vinssin kitinään”.
Sokrates vaikuttaa naineen Ksanthippen ennen kaikkea saadakseen lapsia. Ksanthippen kanssa Sokrates sai pojan nimeltä Lamprokles. Kaksi nuorempaa poikaa olivat Sofroniskos ja Meneksenos. Joidenkin lähteiden mukaan Sokrates olisi kuitenkin saanut nämä toisen vaimonsa Myrton kanssa. "Faidonissa" kerrotaan, kuinka Ksanthippe ja lapset vierailivat Sokrateen luona tämän ollessa vangittuna. Sokrateen kuoleman aikaan kaikki kolme lasta olivat vielä alaikäisiä ja yksi lapsista oli vielä sylilapsen iässä. Sokrateen kuoltua Ksanthippe jäi lasten yksinhuoltajaksi.
Viittauksia kirjallisuudessa.
William Shakespearen komediassa "Kuinka äkäpussi kesytetään" Petruchio vertaa Katherinaa Ksanthippeen sanoen tämän olevan "kuin Sokrateen Ksanthippe tai pahempi".
Englantilainen viktoriaanisen ajan runoilija Amy Levy kirjoitti draamallisen monologin nimeltä "Xantippe".
Wells

Wells on kaupunki Etelä-Englannissa, Somersetin kreivikunnassa, noin tunnin junamatkan päässä Lontoosta. Vuonna 2011 kaupungissa arvioitiin olevan noin 11 000 asukasta. Se on pienin Englannin kaupungeista, joilla on cityn asema.
Wells tunnetaan upeasta katedraalistaan, joka on rakennettu vuosien 1182 ja 1260 välillä. Katedraalin keltaisesta hiekkakivestä tehtyyn länsiseinään on kaiverrettu 356 patsasta.
Wells oli jo roomalaisten asuinpaikka, mutta siitä tuli merkittävä keskus saksien vallan aikana, kun Wessexin kuningas perusti sinne kirkon vuonna 704. Markkinaoikeudet kaupungissa on ollut ainakin vuodesta 1160. Englannin sisällissodan aikana parlamentin joukot pitivät kaupunkia hallussaan ja käyttivät katedraalia tallina. Toisen maailmansodan aikana kaupungissa toimi vankileiri, johon tuotiin saksalaisia ja italialaisia sotavankeja.
Kaupunki on turistien suosima kohde katedraalin sekä läheisten Glastonburyn, Bathin ja Stonehengen takia.
Texasin moottorisahamurhat (vuoden 2003 elokuva)

Texasin moottorisahamurhat () on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut slasherelokuva, joka on uudelleenfilmatisointi samannimisestä vuoden 1974 elokuvasta. Elokuvan on ohjannut Marcus Nispel ja sen pääosissa on Jessica Biel, Jonathan Tucker, Thomas Frailer, Mike Vogel, Eric Balfour ja R. Lee Ermey. Elokuvan murhaajaa, Leatherfacea näyttelee Andrew Bryniarski.
Elokuvan esi-osa, "Teksasin moottorisahamurhaaja – pahan alku" sai ensi-iltansa vuonna 2006.
Asetelma.
Elokuva kertoo joukosta nuoria, jotka matkalla Lynyrd Skynyrdin konserttiin poimivat kyytiinsä oudosti käyttäytyvän liftarin, joka lopuksi ampuu itsensä. Etsiessään apua Texasin syrjäkyliltä nuoret joutuvat pian paikallisen mielisairaan tappajaperheen kynsiin, joista vaarallisin on moottorisahaa aseenaan käyttävä, kasvosairauksinen Leatherface.
Glastonbury

Glastonbury on pieni kaupunki Somersetin kreivikunnassa Lounais-Englannissa, 50 kilometriä Bristolista etelään. Vuonna 2011 kaupungissa arvioitiin olevan noin 8 900 asukasta.
Kaupunki tunnetaan historiastaan ja legendoista, joista monet liittyvät kuningas Arthuriin ja hänen pyöreän pöydän ritareihinsa, sekä myyttiseen käsitykseen, että kristinusko saapui Britanniaan Glastonburyn kautta. Erään tunnetun legendan mukaan Joosef Arimatialainen nousi Glastonburyssä maihin Britanniaan Graalin malja mukanaan ja perusti Englannin ensimmäisen kirkon Glastonbury Torin huipulle noin 30 vuotta Jeesuksen kuoleman jälkeen. Glastonbury Tor on kartionmuotoinen kukkula, jonka huipulla on vanhan kirkon raunio.
Glastonburyn liepeillä järjestetään vuosittain Glastonburyn festivaali, joka esittelee nykymusiikkia sekä tanssia, teatteria, sirkusta ja monia muita modernin esittävän taiteen muotoja. Festivaali perustettiin 1970-luvulla, ja sillä on tiiviit yhteydet hippiliikkeeseen ja vaihtoehtokulttuureihin.
Kaupungissa käy sekä kristittyjä pyhiinvaeltajia että new age-, wicca- ja muiden vaihtoehtoliikkeiden edustajia. Jälkimmäiset ovat rakentaneet Stonehengeä jäljittelevän kiviympyrän, jossa vietetään kesäpäivänseisauksen aikaan juhannusjuhlia.
Christopher Tin

Christopher Tin on yhdysvaltalainen säveltäjä, joka säveltää musiikkiaan elokuviin ja videopeleihin. Hän opiskeli Stanfordin ja Oxfordin yliopistoissa, minkä jälkeen aloitti opiskelunsa Royal College of Music -konservatoriossa.
 "Civilization IV" -strategiapelin päävalikolle sävelletty teos, jonka nimi tulee Swahilin kielestä ja tarkoittaa karkeasti suomennettuna "Meidän Isää", joka on tulkinta "Isä meidän" -rukouksesta. Kappaleen esittää Stanfordin yliopiston Talisman A Cappella -musiikkiryhmä ja sen on re-masteroinut Casey Stone.
Työt.
Baba Yetu voitti arvostetun musiikkialan Grammy-palkinnon vuonna 2011 historian ensimmäisenä pelimusiikkikappaleena. Se palkittiin kategoriassa "Paras laulusäestyksinen instrumentaalikappale" (Best Instrumental Arrangement Accompanying Vocalist(s)).
Kimmo Rentola

Kimmo Kaleva Rentola (s. 31. elokuuta 1953) on suomalainen historiantutkija ja emeritusprofessori, joka toimi poliittisen historian professorina Turun yliopistossa vuosina 2006–2014 ja Helsingin yliopistossa vuodesta 2014–2021. Rentola toimi Turun yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina 2012–2014.
Elämä ja ura.
Rentola valmistui ylioppilaaksi vaasalaisesta Onkilahden yhteiskoulusta vuonna 1972 ja valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta 1980. Hän väitteli valtiotieteiden tohtoriksi vuonna 1994 väitöskirjalla "Kenen joukoissa seisot: Suomalainen kommunismi ja sota 1937-1945". Rentola on toiminut päätoimisena historiantutkijana vuodesta 1986 Helsingin yliopiston, Suomen Akatemian ja eri projektien palveluksessa. Ennen tutkijanuraansa hän työskenteli toimittajana Kustannusosakeyhtiö Otavassa, suomentajana ja freelance-journalistina.
Tutkimuksissaan Rentola on erikoistunut muun muassa kylmän sodan historiaan, Suomen ja Neuvostoliiton välisiin suhteisiin ja suomalaiseen kommunismiin. Vuonna 2007 Suojelupoliisi pyysi Rentolaa tutkimaan yksikön lähimenneisyyttä. Hän toimi Supon palveluksessa erikoistutkijana myös 2004–2006.
Nuorena Rentola toimi Teiniliitossa, Vietnamin sodan vastaisessa liikkeessä ja taistolaisessa nuorisoliikkeessä, jonka piiriin hän lukeutui liityttyään vuonna 1971 Suomen demokraattiseen nuorisoliittoon. Rentola toimi Teiniliitossa paikallistasolla, hallituksessa, varapuheenjohtajana ja järjestösihteerinä, sitten Ammattikoululaisten liiton pääsihteerinä (1974–1976), "Toveri"-lehden toimitussihteerinä (1976–1979) sekä "Soihdunkantajan" toimitussihteerinä ja päätoimittajana (1979–1981). Hän oli myös Suomen kommunistisen puolueen jäsen. Rentola luopui taistolaisuudesta 1980-luvun alussa. Myöhemmin Rentola on tarkastellut nuortaistolaisuuden syntyä lukuisissa tutkimusartikkeleissaan. Max Jakobson luonnehti Rentolaa tutkijaksi, jota on innoittanut "intohimoinen pyrkimys totuuteen".
Rentolan teos "Vallankumouksen aave" voitti Vuoden tiedekirja -palkinnon 2005 ja "Stalin ja Suomen kohtalo" Lauri Jäntin palkinnon vuonna 2017. Rentola on toiminut Historioitsijat ilman rajoja ry:n hallituksessa vuodesta 2015.
Furfuraali

Furfuraali (latinaksi "furfur" = lese) on orgaaninen yhdiste (heterosyklinen aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä–keltaista nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Furfuraalin väri muuttuu punaiseksi–ruskeaksi ilman ja valon vaikutuksesta. Sen kemiallinen kaava on C5H4O2 ja rakennekaava C4H3OCHO. Furfuraalista käytetään myös nimityksiä "2-furaanikarboksialdehydi", "2-furaldehydi" ja "2-furyylimetanaali".
Furfuraalin moolimassa on 96,1 g/mol, sulamispiste –36,5 °C, kiehumispiste 162 °C, tiheys 1,16 g/cm3, liukoisuus veteen 20 °C lämpötilassa on 8,3 g/100 ml, leimahduspiste 60 °C c.c., itsesyttymislämpötila 315 °C ja CAS-numero 98-01-1. 
Furfuraalia on käytetty merkkiaineena verottomalle kevyelle polttoöljylle 31. elokuuta 2003 saakka. Furfuraali on kemianteollisuuden tärkeä raaka-aine ja sitä käytetään eräiden muovien, selluloosa-asetaatin ja vernissan valmistuksessa. Furfuraalia muodostuu pentooseista tai pentoosipitoisista aineista, kuten oljesta, leseistä tai lehtipuusta (koivu, pyökki) laimean rikkihapon avulla.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Ihmisillä furfuraalin hengitystiealtistuksen päämetaboliitti on furoyyliglysiini.
Keisarikunta (elokuva)

Keisarikunta on suomalainen Pekka Mandartin ohjaama romanttinen elokuva vuodelta 2004. Elokuvan kuvauksesta on vastannut Kari Sohlberg, leikkauksesta Jari Innanen ja musiikista Marzi Nyman. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1950-luvun Kotkaan. Elokuva kuvaa romanttiseen sävyyn ihmissuhteita ja tapahtumia.
Juoni.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat kesäiseen Kotkan satamakaupunkiin, jossa Rempo (Mikko Leppilampi) työskentelee ystäviensä tavoin satamatyöläisenä. Tapahtumat johtavat kaverukset Rempon ja Ollin (Mikko Nousiainen) jälleen yhteen Rempon menetettyä työpaikkansa. Olli ehdottaa Rempolle, että he yhdessä ostaisivat paikallisen Fennia-ravintolan ja perustaisivat jazz-soittoravintolan. Kaverukset pyytävät ystävänsä mukaan soittamaan ravintolassa, josta tulee varsin suosittu kokoontumispaikka alkuvaikeuksien jälkeen. Vieraana Fennia-ravintolassa nähdään myös tangon kuningas Olavi Virta. Rempo menettää Aila-kihlattunsa (Maria Ylipää) laittamalla omin päin yhteiset rahat ravintolaan, mutta elokuvan romanttisten tapahtumien myötä ja erityisesti Rempon alivuokralaisen Kinkun (Tuomas Uusitalo) avustuksella kihlapari löytää jälleen toisensa.
Palkinnot.
Elokuva palkittiin parhaasta puvustuksesta Jussi-palkinnolla vuonna 2005.
Kama (Fukuoka)

Kama () on kaupunki Fukuokan prefektuurissa Kyūshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa. Kaupungissa on 41 999 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 135,18 neliökilometriä. 
Kaupungin eteläosat kohoavat vuorille, pohjoisosissa on tasankoalueita. Ongajoki saa alkunsa Kaman alueelta ja virtaa kaupungin läpi pohjoiseen. Kaupungin pinta-alasta yli 70 prosenttia on metsä- tai maatalousaluetta. Kama muodostettiin vuonna 2006, kun Yamadan kaupunki ja kolme maaseutukaupunkia, Inatsuki, Kaho ja Usui, liitettiin yhteen.
Joonas Hallikainen

Joonas Hallikainen (s. 5.lokakuuta 1985 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hallikainen pelasi urallaan Jokereissa sekä muutaman lainaottelun Mestiksen Kiekko-Vantaassa ja KooKoossa. Kaudella 2006–2007 hän sai SM-hopeaa.
Hallikainen nousi Jokereiden kakkosvahdiksi, kun maalivahti Pasi Häkkinen lähti Tanskaan kauden 2004–2005 jälkeen. Kun Tim Thomas yllättäen jätti joukkueen vain pari päivää ennen kauden alkua, päätyi Hallikainen vartioimaan Jokereiden maalia avausottelussa HIFK:ta vastaan. Hallikainen pelasi loistavan pelin, ja Jokerit voittivat rangaistuslaukauskilpailussa. Kun maalivahti Karl Goehring palkattiin korvaamaan Thomasin lähtöä, tuli Hallikaisesta taas varamaalivahti. Kun myöhemmin Mikko Rämö tuli joukkueen varamaalivahdiksi, passitettiin Hallikainen takaisin juniorijoukkueeseen. 
Hallikainen pelasi hyvin kaudella 2006-2007. Hänet muistetaan etenkin 30. tammikuuta 2007 pelatusta ottelusta Kärppiä vastaan. Hallikainen oli torjuntavastuussa, kun Jokereiden ykkösmaalivahti Juuso Riksman sekä kakkosmaalivahti Ari Ahonen olivat sivussa. Hallikainen torjui varman vierasvoiton, kun Jokerit voitti ottelun 1-4.
Kaudella 2007-2008 Hallikainen ei pelannut otteluakaan Jokereiden riveissä kesällä 2007 tehdyn lonkkaleikkauksen johdosta. Hallikainen kuntoutui play-offien alla ja toimi niissä varamaalivahtina. Kaudella 2008–2009 Hallikainen pelasi Riksmanin kakkosvahtina seitsemän ottelua. Hallikainen lopetti uransa keväällä 2009. Kaudella 2010–2011 hän aloitti Jokereiden A-nuorten maalivahtivalmentajana. Kaudella 2013–2014 Hallikainen siirtyi Jokereiden A-nuorista suoraan legendaarisen Moskovan Zskan A-nuorten Red Armyn mukaan ja voitti siellä MHL-liigan hopeaa. 
Vuoden 2014 aikana Hallikainen aloitti HIFK A-junioreiden maalivahtivalmentajana ja valmentaa edelleen yhdessä Ville Peltosen ja Jussi Silanderin valmennustiimissä.
Evankeliset musiikkimessut

Evankeliset musiikkimessut oli vuosittain Helsingissä maaliskuussa järjestetty gospeltapahtuma, joka järjestettiin 41 kertaa. Ensimmäiset musiikkimessut järjestettiin vuonna 1973 Finlandia-talossa. Tapahtuman kulta-aika oli 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin tapahtuma oli Suomessa gospelmusiikin suurin näyteikkuna ja ponnahduslauta uusille esiintyjille. Viimeisen kerran musiikkimessut pidettiin 2013 Nosturissa ja Agricolan kirkossa 15.−17. maaliskuuta 2013. Kyseessä oli Suomen pitkäikäisin gospeltapahtuma. 
Tapahtuman järjesti Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) nuorisotyö. Perjantaista sunnuntaihin kestäneen tapahtuman aikana oli tarjolla muun muassa gospelmusiikkia useilta kotimaisen gospelin kärkinimiltä, raamattuopetusta ja jumalanpalveluksia. Evankelisten Musiikkimessujen tilalla jatkaa Helsingissä SLEY:n "Ihmeellinen viikko" -tapahtuma.
Esiintyjät.
2007.
Ups, bass'n Helen, Saraste, Juha Heinonen, Antti Itäkylä, Helsingin Evankeliset Opiskelijat, The Road, Sirkka-Liisa Huhtinen &amp; Co, Jugesgroup, Ruudolf, Tommi Kalenius band, Anne Hopeavuori, Pekka Laukkarinen, KRS-nuorten draamaa, Kalle Vaismaa, Johannes Häkämies, houseband, L-60º, Realismi, Norman, NutTura, Päivi Niemi, Miika Auvinen, Helsingin kertsi, houseband, Minna &amp; Jussi Pyysalo, Lasse Räty, Juha Tapio, Gary Martin (USA), HB, Tera, Teri Mantere, Panu Mäkelä, nuoren puheenvuoro, On C, Ville Auvinen, Elävät kivet.
2008.
The Road, varhaisnuorten lauluryhmä, Liisi Portin, Saija Simanainen, Juha Heinonen, L-60°, Norman, Miika Auvinen band, Anne Hopeavuori, Antti Itäkylä ja Helsingin evankeliset opiskelijat, Kraka, Ariel &amp; Supremos, Panu Mäkelä, Antero Rasilainen, Musti Lähteenmaa, Musti Lähteenmaa &amp; kumppanit, Frail, Saraste, Daikini, Päivi Niemi, Timo Nisula, Exit, Mikko Vaismaa, Kalle Vaismaa, Claas P. Jambor (GER), Tera, Punainen Lanka, Sami Liukkonen ja Ismo Vettenranta
2009.
Juha Tapio band, Mikko Vaismaa, Peter Joukainen, Anne Hopeavuori, Juha Heinonen, Santeri Marjokorpi &amp; Helsingin eo, bass'n Helen, Saraste, The Hillman Hunter, Teri Mantere, Leevi Helo &amp; houseband, Jarmo Happonen, Lasse Räty, The Road &amp; lauluryhmä, Olli Helenius trio, kls., Jugesgroup, Essi Tuomala, Helsingin Kertsi, Nina Åström &amp; band, Timo Nisula, The Rain, HB, Miika Auvinen, SwingLoJumpHi ja Jussi Miettinen.
2010.
Kevin Max (USA), Bob K (SWE), Lumina Polaris, Saraste, Tera, Mikko goes to Heaven, Donkey Ride, G-Powered ja Kaemo, Kappeli Sound System
2012.
A&amp;O, Anne Hopeavuori, Saraste, Tarvo Laakso, Kajo, Juha Heinonen, bass'n Helen, Jukka Leppilampi, The Road, Kullervo Puumala, Reijo Arkkila, Teuvo V. Riikonen, Tera(pia), Lauri Halme, The Rain, Miriam, Idän Ihmeet, Blindside (SVE), Kappeli Sound System
2013.
Good Weather Forecast (GER), HB, GodFM, Saraste, Serafiel, Juha Heinonen, Petra Gröhn ja Helsingin Evankeliset Opiskelijat.
Evankeliset Musiikkimessut

Aiheesta muualla.
Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys
Eburon-jääkausi

Eburon-jääkausi oli kylmä ajanjakso Pohjois-Euroopassa pleistoseenikaudella noin 1,5-1,8 miljoonaa vuotta sitten. Samaan aikaan havaittua kylmenemistä Alpeilla kutsutaan nimellä Tonava-jääkausi.
Kausi lienee viilennyt loppua kohden. Kaudella oli neljä kylmää huippua, yhteensä seitsemän lämmintä ja kylmää ilmastovaihetta. Lämpiminä vaiheina Alankomaissa oli viileänlauhkean vyöhykkeen havumetsiä, kylminä kausina avointa puutonta kasvillisuutta. Tegelenin alueelta on löydetty merkkejä kylmän ilmaston aiheuttamasta kryoturbaatiosta. Eburonin faunassa näkyi ensi kertaa jääkauden eläimistöä, mm. Alankomaissa sopuli ("Dicrostonyx"). Harderwijkissä Hollannissa näkyy Norjasta ja Ruotsista siirtynyttä maa-ainesta, jossa on siluurikauden fossiileja.
Kauden alkuun sijoittuu Olduvain magneettisen tapahtuman loppu. Ukrainassa lisääntyi kauden loppua kohden subarktisen kasvillisuuden määrä. Islannissa oli voimakas jäätiköityminen 1,6 miljoonaa vuotta sitten. Alankomaissa oli merkkejä maan jäätymisestä, mikä viittaa ainakin kohtalaiseen jäätiköitymiseen. Kylminä kausina Alankomaiden lämpimimmän kuukauden keskilämpötila oli 5 °C, viileinä kausina noin 1-12 °C.
Alankomaissa oli lämpiminä kausina vain joillain paikoilla harvinaisena lämpimän ilmaston suosypressejä ("Taxodium") ja punapuita ("Sequoia"). Kausi lämpeni hieman alusta alkaen, ja viileni huomattavasti sekä nopeasti lähellä loppuaan, jolloin anemofiilit ruohot ja mänty yleistyivät, niin kuin koivukin.. hieman ennen kauden loppua se lämpeni niin, että muun muassa vaahtera saapui. Yleensä kautta hallitsivat ruohot ja lauhkean vyöhykkeen puut. Vaahteraa esiintyi jonkin verran kauden lopulla yleistyen. Kauden alussa ja keskivaiheessa oli kasvillisuuden mukaan viileämpää/kosteampaa. Kaudella esiintyi myös keskivaiheella runsaasti heiniä ja loppuvaiheessa saroja. Marunaa oli harvinaisena eniten kauden alussa ja lopussa. Eräässä vaiheessa lähellä kauden loppua anemofiilit ruohot yleistyivät..
Pamela Des Barres

Pamela Des Barres (s. 9. syyskuuta 1948 Kalifornia) on yhdysvaltalainen bändäri, toimittaja ja kirjailija. Hän seurusteli useiden 1960- ja 1970-lukujen rocktähtien kanssa, ja hän on kirjoittanut kokemuksistaan omaelämäkerrallisia teoksia.
Pamela Des Barres (tyttönimeltään Miller) vietti nuoruusvuotensa Resedassa Kaliforniassa. Hänen ensimmäinen kaukorakkautensa oli The Beatles -yhtyeen Paul McCartney. Kasvettuaan vanhemmaksi hän alkoi seurustella rocktähtien ja näyttelijöiden kanssa, ja hänellä oli suhde esimerkiksi Mick Jaggeriin, Keith Mooniin, Noel Reddingiin, Chris Hillmaniin, Jimmy Pageen, Brandon de Wildeen ja Don Johnsoniin. Rakastajiensa lisäksi hän liikkui kaikkien muidenkin tuon ajan suurten rockartistien ja yhtyeiden sisäpiireissä.
Des Barres oli yksi Frank Zappan perustaman tyttöbändin The GTOsin jäsenistä. Yhtye julkaisi albumin "Permanent Damage" vuonna 1969. Toinen Des Barresin musiikillisista mentoreista oli Captain Beefheart. Des Barres näytteli myös joissain elokuvissa.
Des Barres kirjoitti omaelämäkerrallisen menestyskirjan "Kuumana bändiin – bändärin tunnustukset", jossa hän kuvailee bändärielämäänsä ja suhteitaan rocktähtiin. Des Barresin mukaan kukaan kirjassa kuvatuista miehistä ei ole suuttunut hänelle kirjasta, sillä paljastukset ovat kaikki totta ja kerrottu kauniilla tavalla. Lisäksi hän on kirjoittanut useita artikkeleita "Rolling Stone Italia" -lehteen.
Des Barres meni vuonna 1977 naimisiin englantilaisen rocktähden Michael Des Barresin kanssa. He saivat pojan ja erosivat vuonna 1991.
Des Barres on vihitty papiksi. Kristillisestä vakaumuksestaan huolimatta hän ei tuomitse eikä kadu omaa seksintäytteistä menneisyyttään ja korostaa aina eläneensä oman vapaan tahtonsa mukaan. Des Barres on yhä mukana Los Angelesin musiikkielämässä ja toimii esimerkiksi rockaiheisten turistikierrosten emäntänä. Des Barres arvelee Tom Pettyn hittikappaleen "Free Fallin" kuvaavan hänen varhaisvuosiaan.
Vladimir Fjodorov

Vladimir Georgijevitš Fjodorov [ˈfʲoːdərəf] (, 1925 – 13. toukokuuta 2013 Moskova) oli Suomen asioihin kylmän sodan aikana vaikuttanut neuvostoliittolainen kommunistipoliitikko ja kirjailija.
Fjodorov oli taustaltaan sotilas ja puna-armeijan everstiluutnantti. Jätettyään sotilasuran hän työskenteli vuosina 1954–1989 virkailijana Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) kansainvälisen osaston Suomen-osastolla. Hän opetteli suomen kielen. Vuosina 1967–1973 hän asui Suomessa ja toimi lähetystöneuvoksena Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystössä. Hänen tehtävänään oli valvoa Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) toimintaa. Lempinimellä "Roffi" tunnettu Fjodorov kuului Neuvostoliiton suurlähettiläs Aleksei Beljakovin ja SKP:n neuvostomielisen vähemmistön eli niin sanottujen taistolaisten tukijoihin. Fjodorov tuli myöhemmin tunnetuksi muun muassa kirjailijana ja toimittajana. Fjodorov käänsi venäjäksi Elvi Sinervon Vuorelle Nousu -runoteoksen ja osallistui useiden venäjäksi käännettyjen suomalaisten kirjailijoiden töiden toimittamiseen Neuvostoliitossa[3]. 
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen hänen artikkeleitaan julkaistiin runsaasti suomalaisessa "Tiedonantaja"-lehdessä. Fjodorov kirjoitti muistelmansa, jotka julkaistiin suomeksi vuonna 2001. Fjodorov lanseerasi 2004 termin Ahtisaaren–Lipposen linja joka oli hänen analyysin mukaan korvaava ulkopolliittinen linja Paasikiven–Kekkosen linjalle .
Vladimir Fjodorovin poika on Andrei Fjodorov, joka toimi Venäjän neuvostotasavallan varaulkoministerinä 1990–1991.
Yhdysvaltain itäinen aika

Yhdysvaltain itäinen aika (, lyh. "ET") on aikavyöhyke, joka kattaa suuren osan Pohjois-Amerikan itärannikosta sekä osan Etelä-Amerikan länsirannikosta. Normaaliaikana siitä käytetään nimitystä "Yhdysvaltain itäinen normaaliaika" (, "EST") ja kesäaikana nimitystä "Yhdysvaltain itäinen kesäaika" (, "EDT"). Erotus koordinoidusta yleisajasta on normaaliaikana UTC-5 ja kesäaikana UTC-4.
Myös Australiassa on EDT-aika, johon viitataan usein myös lyhenteellä AEDT ("Australian Eastern Daylight Time", UTC+11). AEDT-aika on AEST ("Australian Eastern Standard Time", UTC+10).
Ludhiana

Ludhiana () on Punjabin osavaltion suurin kaupunki Intiassa. Kaupungissa asui vuonna 2011 noin 1,4 miljoonaa ihmistä.
Ludhiana sijaitsee Ludhianan piirikunnassa Sutlej-joen entisellä rannalla - joen nykyinen reitti kulkee 13 km päässä kaupungista.
Ludhiana sijaitsee keskeisesti Delhistä Amritsariin johtavan Grand Trunk Road -tien varrella ja liikenneyhteydet Intian pääkaupunkiin New Delhiin ovat hyvät ilma-, rauta- ja maanteitse. Kansainvälinen lentoasema on suunnitteilla.
Kaupunki on suuri teollisuuden ja opetuksen keskus Pohjois-Intiassa, ja on monien kulttuurien kohtaamispaikka.
WHO:n vuonna 2011 tekemän selvityksen mukaan Ludhiana oli Intian saastunein kaupunki. Hengitettäviä pienhiukkasia (PM10) oli 251 mikrogrammaa kuutiometrissä.
Vadodara

Vadodara eli Baroda (, ) on kaupunki Intiassa. Se on Gujaratin osavaltion kolmanneksi suurin kaupunki Ahmedabadin ja Suratin jälkeen. Vadodrassa asui vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 752 371 asukasta. Se on yksi osavaltion neljästä kaupungista, jossa on yli miljoona asukasta, muut ovat Ahmedabad, Surat ja Rajkot. Vadodra sijaitsee Vishwamitri-joen lähellä, kaakkoon Ahmedabadista. Kaupungin lempinimi on "Gujaratin kulttuuripääkaupunki". Kaupunki on Vadodaran piirikunnan hallintokeskus.
Kansallinen divisioona (Luxemburg)

Kansallinen divisioona (, , ) on Luxemburgin jalkapallon pääsarja.
Sarjaa on pelattu yhtäjaksoisesti vuodesta 1910 lähtien lukuun ottamatta vuotta 1913 ja kolmea toisen maailmansodan vuotta. Kauteen 1913–1914 saakka sarjan nimi oli "Championnat Luxembourgeois ", sen jälkeen kauteen 1931–1932 "Division d’Honneur" ja kauteen 1956–1957 "Premiere Division" ennen nykyisen nimen käyttöönottoa.
Kaudeksi 2006–2007 sarjan joukkuemäärää lisättiin kahdestatoista neljääntoista. Joukkueet pelaavat keskenään kaksinkertaisen sarjan. Luxemburgin mestarijoukkue pääsee Mestarien liigan ensimmäiselle karsintakierrokselle ja hopeajoukkue Eurooppa-liigan karsintojen avauskierrokselle.