Svjatoslav II

Svjatoslav II Jaroslavitš, kastettuna "Nikolai" (muinaistäslaavi Ст҃ославь Ӕрославичь); (22. maaliskuuta 1027 – 27. joulukuuta 1076 Kiova) oli Tšhernihivin ruhtinas vuodesta 1054 ja Kiovan Rusin suuriruhtinas vuosina 1073–1076. 
Hän on Venäjän ortodoksisen kirkon pyhä eli pyhimys. 
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Novgorodin ja Kiovan suuriruhtinas Jaroslav Viisas sekä Ruotsin prinsessa Ingegerd, jonka isä oli Olavi Sylikuningas. Hänellä oli yhdeksän sisarusta, joita neljä sisarta Anastasia, Elisabet, Agatha ja Anna avioituivat länsieurooppalaisiin hallitsijasukuihin. Hänen veljiään olivat Kiovan suuriruhtinaina peräkkäin olleet Vladimir Jaroslavitš, Izjaslav I, Vsevolod I, Vladimirin ruhtinas Igor Jaroslavitš sekä Smolenskin ruhtinas Vjatšeslav Jaroslavitš.
Nestorin kronikan mukaan Svjatoslav oleskeli "Vladimirissa" Volyniassa suunnilleen silloin, kun hänen isänsä sairastui vakavasti ennen kuolemaansa. Historioitsija Martin Dimnikin mukaan kronikan kertoma osoittaa, että Jaroslav Viisas oli, todennäköisesti noin vuonna 1040 nimittänyt Svjatoslavin hallitsemaan Kiovaa, Rusin tärkeintä kaupunkia.
Kuolinvuoteellaan Jaroslav Viisas jakoi valtakuntansa tärkeimmät kaupungit viiden elossaolevan poikansa Izjaslavin, Svjatoslavin, Vsevolodin, Igorin ja Vjatšeslavin kesken. Svjatoslaville hän testamentti Tšernigovin. Kuoleva suuriruhtinas määräsi myös, että hänen neljän nuoremman poikansa tulisi "ottaa huomioon" vanhin veljensä Izjaslav, joka otti vastaan ​​Kiovan valtaistuimen.
Ruhtinas.
Hän oli yksi Jaroslav I Viisaan pojista, jotka aluksi hallitsivat ruhtinaskuntiaan sovussa ja taistelivat yhdessä kumandinejä vastaan. Svjatoslav nousi Kiovan suuriruhtinaaksi vuonna 1073 syrjäyttämällä veljensä Izjaslav I:n. Svjatoslav II hallitsi Kiovaa vuoteen 1076, jolloin hän kuoli. Svjatoslavin kuoltua nousi hänen edeltäjänsä Izjaslav I valtaan uudelleen.
Isänsä kuoleman jälkeen hän loi yhdessä veljiensä Kiovan suuriruhtinas Izjaslav I:n ja Perejaslavin ruhtinas Vsevolodin kanssa triumviraatin, joka hallitsi Kiovan Rusia ja osallistui heidän kanssaan niin sanotun Jaroslavitšin totuuden hyväksymiseen. Vuonna 1060 hän voitti kiptšakkien tork-heimon joukot yhdessä veljiensä ja Polotskin ruhtinas Vseslav Brjatšislavitšin kanssa. Hän taisteli 1060-luvulla vaihtelevalla menestyksellä poikansa Glebin asettamiseksi hallitsijaksi Tmutarakanin ruhtinaskuntaan. Vuonna 1067 hän osallistui sotaretkeen Polotskin ruhtinaskuntaa vastaan, joka päättyi ruhtinas Vseslav Brjatšislavitš vangitsemiseen ja vangitsemiseen Kiovan louhoksessa. Vuonna 1068 polovtsilaiset voittivat triumviraatin joukot Altajoella, mutta saman vuoden 1. marraskuuta Svjatoslav voitti polovtsilaiset lähellä Snovskia. Vuoteen 1069 mennessä hän sai poikansa Glebin Novgorodin ruhtinaaksi.
Vuosina 1068–1069 Svjatoslavin ja hänen vanhemman veljensä Izjaslavin välit alkoivat viilentyä. Svjatoslav osallistui 20. toukokuuta 1072 ruhtinaitten neuvonpitoon ja seremonioihin pyhien Boriksen ja Glebin pyhäinjäännösten siirtämiseksi Vyšhorodin kirkkoon. Vuonna 1073 Svjatoslav syytti veljeään Kiovan suuriruhtinas Izjaslav Jaroslavitšia salaliitosta Polotskin ruhtinas Vseslav Brjatšislavitšin kanssa; liitossa nuoremman veljensä Vsevolodin kanssa hän karkotti Kiovasta vanhemman veljensä, joka pakeni Puolaan. Kiovan suuriruhtinaaksi tullut Svjatoslav luultavasti piti Tšernigovin itselleen ja piti liittonsa veljensä Vsevolodin kanssa. 
Hän harjoitti aktiivista ulkopolitiikkaa: hän otti vuonna 1075 Kiovassa vastaan ​​Saksan kuningas Henrik IV Saliuksen suurlähetystön, jota johti piispa Burchard. Vuonna 1076 Svjatoslavin poika Oleg ja veljenpoika Vladimir Vsevolodovitš Monomah osallistuivat sotaan Tšekin ruhtinas Vratislav II:ta vastaan ​​Puolan kuningas Bolesłav II Rohkean puolella.
Toiminta kirkon kanssa.
Vuosina 1059-1071 Svjatoslav järjesti Tšernigoviin oman metropoliitan, joista ensimmäinen vuonna 1072 oli metropoliitta Neophyte. Hän piti yhteyksiä Kiovan Petšerskin eli luolaluostarin veljiin ja tarjosi vuonna 1069 turvapaikan sen perustajalle munkki Antoni Kiovalaiselle, kun Izjaslav Jaroslavitšin vainosi tätä. Hallituskautensa aikana Kiovassa hän joutui konfliktiin Petšerskin luostarin apotti Feodosin kanssa, mikä lopulta päättyi kompromissiin ja sovintoon. Vuonna 1074 hän vieraili kuolevan apotin luona, joka testamenttasi Svjatoslavin huolehtimaan veljistä ja uudesta apotti Stefanista. Hän rahoitti Petšerskin luolaluostarin Jumalanäidin kuolonuneen nukkumisen katedraalin rakentamisen ja osallistui henkilökohtaisesti rakennustöihin, katedraali vihittiin 14. elokuuta 1089. Nestorin kronikan epäsuorien tietojen mukaan voidaan olettaa, että hän oli aloitteentekijä pyhille Borikselle ja Glebille pyhitetyn kivikirkon rakennuttamiseen Vyšhorodiin, joka valmistui vuonna 1112. 
Svjatoslav tilasi vuonna 1073 kuvittaja Svjatoslav Izbornikilta käsikirjoituksen, joka sisältää miniatyyrin, joka kuvaa ruhtinasta puolisonsa ja viiden poikansa kanssa sekä tilasi vuonna 1076 Izbornikilta lisää käsikirjoitustöitä.
Pyhimys.
Svjatoslav II kuoli joulukuussa 1076 kasvaimen tai paiseen epäonnistuneen avausleikkauksen seurauksena, hän ​​oli sairastunut luultavasti jo vuonna 1072. Hänet haudattiin Kirkastumisen katedraaliin Tšernigoviin.
Venäjän ortodoksinen kirkko kunnioittaa häntä pyhänä kirkolle uskollisena ruhtinaana. Hänen kanonisointinsa vahvistettiin 1980-luvulla. 
Avioliitot ja jälkeläiset.
Lyypekkiläisen synodikonin mukaan Svjatoslavin puoliso oli Killikiya tai Kelikia (Cecilia). Saksalaiset kronikot kirjoittavat, että hänen puolisonsa oli Oda von Stade, Trierin provosti Burchardin sisar, ja tämä synnytti yhden pojan. 
Miniatyyri, joka kuvaa Svjatoslavia ja hänen perhettään Izbornik-käsikirjoituksessa vuonna 1073 osoittaa, että hänellä oli viisi poikaa ja heistä neljä oli aikuisia muotokuvan tekohetkellä. Näiden lähteiden perusteella Svjatoslav avioitui kaksi kertaa.
Historioitsija Martin Dimnikin mukaan Svjatoslav avioitui ensimmäisen puolisonsa Killikijan kanssa vuosien 1043–1047 välisenä aikana. Heidän ensimmäinen lapsensa näyttää olleen tytär Vyšeslava.
Heille syntyivät lapset:
Historioitsija Martin Dimnikin mukaan Svjatoslav avioitui toisen puolisonsa Oda von Staden (1040–1087) kanssa noin vuonna 1065, toisten tietojen mukaan noin 1070/1071. Oda oli Ida von Elsdorfin ja joko Saksan itäosan Nordmarkin rajakreivi Lothair Udo Dedi I:n (k. 1056) tai Ungarische Markin rajakreivi Luitpold von Babenberg Derlingaun (k. 1038) tytär, hänen setänsä oli paavi Leo IX ja enonsa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Henrik III. Svjatoslavin kuoleman jälkeen Oda ja hänen poikansa muuttivat Pyhään Rooman valtakuntaan. Oda meni Saksassa uusiin naimisiin nimeltä tuntemattoman saksi-aatelisen kanssa ja sai vielä toisen lapsen, tytär Akarina von Elsdorfin (1079-1130).
Heille syntyi yksi lapsi: