tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Serdar Berdimuhamedow

Serdar Gurbangulyýewiç Berdimuhamedov (s. 22. syyskuuta 1981) on turkmenistanilainen poliitikko, joka on toiminut Turkmenistanin presidenttinä 19. maaliskuuta 2022 lähtien. Hän on toiminut Turkmenistanin ministerikabinetin varajohtajana eli varapääministerinä vuodesta 2021. Tätä ennen hän on toiminut eri hallintotehtävissä. Serdar on Turkmenistania itsevaltaisesti hallinneen edellisen presidentin Gurbanguly Berdimuhamedovin poika.
Koulutus ja ura.
Serdar on valmistunut Turkmenistanin maatalousyliopistosta insinööriksi 2001. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Turkmenistanin elintarviketeollisuusliitossa vuoteen 2008 poislukien 2001–2003 välillä olleen varusmiespalveluksen. 
Vuosina 2008–2011 hän työskenteli neuvonantajana Turkmenistanin Moskovan suurlähetystössä ja samaan aikaan suoritti Venäjän federaation ulkoministeriön diplomaattisen akatemian kansainvälisten suhteiden tutkinnon. Vuosina 2011–2013 hän opiskeli eurooppalaista ja kansainvälistä turvallisuutta Geneven turvallisuuspolitiikan keskuksessa ja suoritti maisterin tutkinnon. Samaan aikaan työskenteli Turkmenistanin YK-edustustossa Genevessä. 18. elokuuta 2014 hän suoritti Turkmenistanin tiedeakatemian kandidaatin tutkinnon. Heinäkuussa 2015 hän valmistui teknisten tieteiden tohtoriksi Turkmenistanin tiedeakatemiasta.
Marraskuussa 2016 hänet valittiin Turkmenistanin parlamenttiin. Maaliskuusta 2017 lähtien hän on toiminut Turkmenistanin parlamentin lainsäädäntö- ja normatiivisen valiokunnan puheenjohtajana. Maaliskuussa 2018 Berdimuhamedow nimitettiin Turkmenistanin varaulkoministeriksi. Tammikuussa 2019 Berdimuhamedow siirrettiin isänsä kotikaupunkiin Aharin alueelle varakuvernööriksi ja hänet ylennettiin kuvernööriksi kesäkuussa 2019. Helmikuussa 2020 Serdar Berdimuhamedow palasi keskustoimistoon Turkmenistanin teollisuus- ja rakennusministeriksi. Helmikuusta 2021 alkaen hän on Turkmenistanin ministerineuvoston varapuheenjohtaja (varapääministeri). 
12. maaliskuuta 2022 pidetyissä presidentinvaaleissa Berdimuhamedow sai 72,97 prosenttia äänistä ja hänet valittiin presidentiksi. Hän aloitti tehtävässään 19. maaliskuuta.
Kurskin itäinen lentoasema

Kurskin itäinen lentoasema eli Kurskin kansainvälinen lentoasema () tai Kursk-Halino () tai Halinon lentotukikohta (IATA: URS, ICAO: UUOK) on Venäjän Kurskin alueen aluekeskus Kurskissa toimiva siviili- ja sotilasilmailun yhteisesti käyttämä lentoasema. Lentoaseman viralliseen nimeen on kesästä 2021 lähtien kuulunut omistus Kurskin alueella syntyneelle, lentokonesuunnittelija Mihail Gurevitšille. 
Lentokenttäalueen pohjoisosia hallitsevaa lentotukikohtaa kutsutaan toisinaan sijaintikylänsä, Kurskin kunnallispiirin Kljukvinskin maalaiskunnan Halinon mukaan Halinon lentotukikohdaksi. Kesällä 2017 uutisoitiin, että Halinon lentotukikohtaan oli tuotu ensimmäiset kaksi Suhoi Su-30SM -hävittäjää. Sittemmin lentotukikohdan 14. hävittäjälentorykmentti on saanut kaksi laivueellista, eli yhteensä 24 kaksipaikkaista Suhoi Su-30SM:ää. Näillä on korvattu aiemmat (noin 30 kpl) Mikojan MiG-29SMT/UB hävittäjälentokoneet. 
Venäjän hyökkäyssodan alkamisen jälkeen (24. helmikuuta 2022) siviililentoliikenne usean Venäjän länsiosan alueella ja yli kymmenellä lentoasemalla kiellettiin. Siviililentoliikenteen kielto koski myös Kurskin aluetta ja Kurskin kansainvälistä lentoasemaa. Sen toiminnan luonne muuttui Venäjän hyökkäyssodan seurauksena puhtaammin sotilalliseksi lentotukikohdaksi.
Kurskin itäisen lentoaseman laidalla sijaitsevaan polttoainesäiliöön iskettiin arvioiden mukaan Neuvostoliiton aikaiseen Tupolev Tu-141 Striž -tiedustelulennokkiin pohjautuvalla, Ukrainassa edelleenkehitetyllä räjähdelennokilla 6. joulukuuta 2022. Isku muistutti edellispäivänä venäläisiin strategisten pommikoneiden tukikohtiin (Saratov-Engels ja Rjazan-Djagilevo) tehtyjä lennokki-iskuja.
Heinrich Holzschuher

Johann "Heinrich" Christoph Holzschuher (11. helmikuuta 1798 Wunsiedel, Oberfranken, Saksa - 30. joulukuuta 1847 Schloss Burg, Hof/Saale) oli saksalainen lakimies, sosiaalityöntekijä, pedagogi ja runoilija.
Holzschuer kasvoi vaikeissa olosuhteissa. Hän oli 13-vuotias, kun hänen isänsä ampui itsensä taloudellisten vaikeuksien takia ja poika joutui jättämään koulunkäyntinsä. Tämä kannusti häntä työskentelemään epäoikeudenmukaisuuksia vastaan.
Holzschuher tutustui Weimarissa Johannes Falkiin ja hänen innoittamanaan perusti koulun nuorille vangeille, jossa hän seurasi Falkin kasvatusmenetelmiä. Vuonna 1827 Holzschuher siirtyi Erfurtiin lastenkotiin ja toimi lakimiehenä eri tehtävissä, mm. Baijerin säätykokouksen kirjurina vuosina 1931–1932 sekä julkaisi useita kirjoituksia, joissa hän osoitti yhteiskunnallisia epäkohtia ja ehdotuksia niiden korjaamiseksi.
Holzschuer tunnetaan joululaulun "O Du fröliche" tekijänä. Laulu on alkuaan Johannes Falkin kirjoittama "kolmen juhlan laulu" (joulu, pääsiäinen, helluntai), jonka joulusta kertovan säkeistön jatkoksi Holzschuer kirjoitti vuonna 1827 kaksi lisäsäkeistöä joulunäytelmää "Die Kinder an der Kribbe" (Lapset seimen äärellä) varten ja loi siten yhden eniten levinneitä joululauluja. Laulu tunnetaan suomeksi nimellä "Oi sä riemuisa".
Alberto Alesina

Alberto Alesina (1957 – 23. toukokuuta 2020) oli italialaissyntyinen, Yhdysvaltoihin siirtynyt taloustieteilijä. Hän kuului nykyaikaisen poliittisen taloustieteen edelläkävijöihin.
Alesina opiskeli Milanon Bocconi-yliopistossa ennen siirtymistään Harvardin yliopistoon, josta sai tohtorinarvonsa vuonna 1986. Tämän jälkeen hän ei lähtenyt Harvardin yliopistosta lyhyitä muualla vietettyjä ajanjaksoja lukuun ottamatta. Alesina toimi Harvardin yliopistossa poliittisen taloustieteen Nathaniel Ropes -professorina ja oli vuosina 2003–2006 sen taloustieteen laitoksen puhemies. Hän oli National Bureau of Economic Researchin jäsen ja johti sen poliittisen taloustieteen ohjelmaa sen perustamisesta vuodesta 2006 lähtien. Alesina tutki muun muassa yhteiskunnan etnisen fragmentoitumisen taloudellista suoriutumista haittaavaa vaikutusta ja kansallisvaltioiden optimaalista kokoa; jälkimmäistä aihetta koskeneella tutkimuksella oli merkittävä vaikutus Euroopan unionin ympärillä käytyihin keskusteluihin. Vuonna 1993 Alesinan ja Lawrence Summersin laatima selvitys viittasi itsenäisten keskuspankkien parhaaseen kykyyn inflaation kontrolloinnissa.
Alesina julkaisi 142 artikkelia akateemisissa lehdissä. Hän julkaisi myös kolumneja "Corriere della Sera" -lehdessä ja kuului "Quarterly Journal of Economicsin" toimittajiin. Hän oli Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian sekä Econometric Societyn jäsen.
Alesina oli talouskurin kannattaja vuosien 2008–2009 taantumassa. 19. toukokuuta 2020 Manhattan Institute for Policy Research myönsi Hayek-kirjapalkinnon teoksesta "Austerity: When It Works and When It Doesn't", jonka olivat laatineet Alesinan ohella Carlo Favero ja Francesco Giavazzi. Professori Edward Glaeserin mukaan Alesinaa pidettiin vuosien ajan ennen tämän kuolemaa todennäköisenä tulevana taloustieteen Nobel-ehdokkaana. Alesinan kuolema 63-vuotiaana johtui ilmeisestä sydäninfarktista, jonka hän sai ollessaan patikoimassa Susan-vaimonsa kanssa. Hänen viidestä kirjastaan viimeisiksi jäivät "The Future of Europe: Reform or Decline" ja "Fighting Poverty in the US and Europe: A World of Difference".
Töölön raitiovaunuvarikko

Töölön raitiovaunuvarikko on yksi Helsingin raitioliikenteen kolmesta raitiovaunuvarikosta. Se sijaitsee Mannerheimintien varrella Taka-Töölössä. Varikon länsipuolella sijaitsee vanha halli, jossa toimii nykyään Ratikkamuseo osana kulttuuritehdas Korjaamoa. Töölön varikko on suojeltu asemakaavalla. Hallit suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist.
Töölön varikko on Helsingin varikoista pienin, mutta siellä säilytetään ja huolletaan kolmasosaa raitiovaunuista. Tilaa on 31 vaunulle. Töitä tehdään vuorokauden ympäri. Varikolta liikennöidään linjoja 4, 5 ja 10.
Varikko peruskorjattiin vuosina 2015–2020. Töölön, kuten myös Vallilan varikosta, aiotaan kuitenkin luopua. Ruskeasuolle valmistui keväällä 2024 uusi raitiovaunuvarikko. Töölön varikkoa käytetään 2030-luvun loppuun.
Hallin edustalla sijaitsee niin kutsuttu Frenckellin sormi, rakennus, josta ohjaillaan hallilta lähteviä ja sinne saapuvia vaunuvuoroja. Frenckellin sormi valmistui väliaikaiseksi lipunmyyntikioskiksi Helsingin olympialaisia varten vuonna 1952. Nimensä se nimensä Erich von Frenckellin mukaan. Frenckell oli ”voimahahmo” olympialaisten saamisessa Helsinkiin.
Inga Jasinskaja-Lahti

Inga Jasinskaja-Lahti (s. 1971) on suomalainen sosiaalipsykologi. Hän työskentelee sosiaalipsykologian professorina Helsingin yliopiston Valtioteteellisessä tiedekunnassa. Jasinskaja-Lahti on erikoistunut tutkimaan ryhmien välisiä suhteita. Hänen pääasiallisena tutkimuskohteenaan ovat eri sosiaalisten ja kulttuuristen ryhmien välisten suhteiden dynamiikka sekä ryhmien välisen vuorovaikutuksen poliittiset ja sosiaaliset seuraukset ja suhteiden positiivisen kehityksen tukeminen.
Koulutus ja tehtävät.
Jasinskaja-Lahti opiskeli Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui psykologian maisteriksi vuonna 1995 ja myöhemmin vuonna 2000 sosiaalitieteiden tohtoriksi. Vuonna 2003 hän sai sosiaalipsykologian dosentin arvonimen. Jasinskaja-Lahti nimitettiin Helsingin yliopiston sosiaalipsykologian professoriksi vuonna 2012. Jasinskaja-Lahti on Suomen Etnisten suhteiden neuvottelukunnan asiantuntijajäsen. Hän toimi myös kaksi kautta valtakunnallisen yhdenvertaisuus- ja tasa-arvolautakunnan jäsenenä vuoteen 2019 asti. 
Tutkimus.
Jasinskaja-Lahden tutkimuksen ytimessä ovat sosiaaliset identiteetit ja identiteettineuvottelut, ryhmien väliset asenteet, emootiot, stereotypiat, ennakkoluulot ja syrjintä, ryhmien välinen kontakti sekä tosielämässä että verkossa, mukaan lukien virtuaalitodellisuudessa, maahanmuuttajien akkulturaatio ja kotoutuminen sekä ennakkoluuloja vähentävät interventiot. 
Jasinskaja-Lahti johtaa ESSO-tutkimusryhmää [3], joka on moninainen, kansainvälinen ja tuottelias tiedeyhteisö, joka työskentelee ryhmien välisten suhteiden parissa Helsingin yliopistossa. 
Jasinskaja-Lahti toimii useiden kansallisten ja kansainvälisten tutkimushankkeiden vetäjänä ja on kirjoittajana yli sadassa julkaisussa. (Julkaisuja: https://researchportal.helsinki.fi/en/persons/inga-jasinskaja-lahti)
Jasinskaja-Lahti on toiminut kansainvälisen Journal of Community and Social Psychology and The International Journal of Intercultural Relations -lehden apulaistoimittajana sekä ollut useiden muiden lehtien toimituskunnassa.
Väinö Kajava

Väinö Yrjö Kajava (vuoteen 1906 Helenius, 3. syyskuuta 1883 Tampere – 8. huhtikuuta 1944 Tampere) oli suomalainen toimitusjohtaja ja työväenliikkeen vaikuttaja, joka työskenteli muun muassa vakuutusyhtiö Turvan toimitusjohtajana vuosina 1911–1916 ja 1929–1944.
Elämä.
Tampereella syntyneen Kajavan isä oli Finlaysonin tehtaan työmies. Kajava piti kirjansitomoliikettä Tampereella vuosina 1909–1911, jonka jälkeen hän työskenteli Turvan ensimmäisenä toimitusjohtajana vuoteen 1916. Vuodet 1917–1920 Kajava oli William Wilénin tupakkatehtaan johtajana ja 1921–1929 Ehrlund &amp; Ollgren Oy:n toimitusjohtajana, kunnes palasi Turvan toimitusjohtajaksi. 
Kajava oli 1900-luvun alun merkittävimpiä vaikuttajia Tampereen työväenliikkeessä. Hän toimi Tampereen Työväenyhdistyksen sihteerinä vuosina 1911–1916 ja oli muun muassa Hämeen läänin pohjoisen vaalipiirin sosialidemokraattisen piirijärjestön sekä "Kansan Lehden" hallitusten jäsen. Kajava toimi myös vuonna 1910 perustetun Suomen Maanvuokraajain Liiton varapuheenjohtajana vuoteen 1928 saakka. Sisällissodan aikana hän oli Vallankumouksellisen ylioikeuden kanslian reistraattori. Tampereen kunnalliselämässä Kajava toimi muun muassa Tampereen kaupunginkirjaston hallituksen puheenjohtajana sekä kaupungin taksoituslautakunnan puheenjohtajana.
Red Carpet Massacre

Red Carpet Massacre on Duran Duranin 13. marraskuuta 2007 julkaistu studioalbumi.
Paper Gods

Paper Gods on Duran Duranin 11. syyskuuta 2015 julkaistu studioalbumi.
Future Past

Future Past on Duran Duranin 22. lokakuuta 2021 julkaistu studioalbumi.
Politeh’nitšnyi instytutin metroasema

Politeh’nitšnyi instytut () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 5. marraskuuta 1963.
Suomen asiain komissio

Suomen asiain komissio oli Pietarissa Suomen autonomian alkuaikoina vuosina 1809–1811 toiminut elin, joka valmisteli Suomea koskeneita päätöksiä. Vaikka pääosa komission jäsenistä oli periaatteessa suomalaisia, se oli luonteeltaan enemmän venäläinen kuin suomalainen valmisteluelin. Se korvattiin vuonna 1811 vaikutusvaltaisemmalla Suomen asiain komitealla.
Keisari Aleksanteri I allekirjoitti ukaasin Suomen asiain komission perustamisesta 30. lokakuuta (J: 18. lokakuuta) 1809. Komissio toimi Suomen asioiden esittelijän, valtiosihteeri Mihail Speranskin ja hänen kansliansa apuna, ja se perustettiin mahdollisesti Speranskin aloitteesta. Sitä oli edeltänyt vuonna 1802 perustettu, Viipurin kuvernementin eli niin sanotun Vanhan Suomen asioita valmistellut komissio, jolla oli ollut eri nimiä. Uusi komissio luotiin vanhan pohjalta ulottamalla sen valtuudet koskemaan koko Venäjään liitettyä Suomen aluetta. Venäläisestä näkökulmasta ”Uuden Suomen” aluetta oltiin siis tavallaan yhdistämässä Venäjään entuudestaan kuuluneeseen Vanhaan Suomeen. Sittemmin kävi kuitenkin päinvastoin, kun Vanha Suomi liitettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812.
Komission puheenjohtajana ja sen kanslian päällikkönä toimi Viipurin siviilikuvernööri Nikolai Eminé. Muut jäsenet olivat majuri J. A. Jägerhorn, Speranskin apulainen Robert Henrik Rehbinder, paroni ja salaneuvos Heiking, salaneuvos Theils ja valtioneuvos P. Friccius. Heistä vain Rehbinder edusti Suomen suuriruhtinaskunnan asukkaita, kun taas Jägerhorn oli pitkään Venäjällä asunut suomalainen emigrantti ja kaksi muuta oli Vanhasta Suomesta. Komission kanslian yhdeksästä työntekijästä kaksi oli Suomesta: C. J. Walleen ja L. G. von Haartman. Komissio työskenteli venäjäksi ja sen palkat maksettiin Venäjän valtion eikä Suomen suuriruhtinaskunnan budjetista.
Komission merkitys jäi vähäiseksi, sillä useimmat sen jäsenistä tunsivat heikosti Suomen tilannetta, se kokoontui harvoin ja välillä vajaalukuisena, sen kanslian työ oli hidasta ja huolimatonta eikä asioiden valmistelu tai esittely toiminut kunnolla. Komissioon olivat tyytymättömiä niin Speranski kuin Suomen suuriruhtinaskunnan johtomiehet. Erityisesti Gustaf Mauritz Armfelt halusi uudistaa komission. Komissio lakkautettiin marraskuussa 1811 ja sen tehtävät siirrettiin uudelle Suomen asiain komitealle, joka sai huomattavasti suuremman vallan ja pelkästään suomalaisista koostuvan arvovaltaisen jäsenistön.
Alessio Sartori

Alessio Sartori (s. 13. marraskuuta 1976 Terracina) on italialainen kilpasoutaja. Hän voitti pariaironelosessa olympiakultaa vuonna 2000. Hänellä on kaikkiaan kolme olympiamitalia ja hän on voittanut kolme maailmanmestaruutta.
Sartori osallistui viisiin olympialaisiin. Atlantassa 1996 hän sijoittui pariaironelosessa neljänneksi. Sydneyssä 2000 hän voitti Agostino Abbagnalen, Rossano Galtarossan ja Simone Rainerin kanssa pariaironelosessa kultaa 2,35 sekunnin erolla Alankomaiden venekuntaan. Ateenassa 2004 Sartori saavutti Rossano Galtarossan kanssa pronssia pariairokaksikossa. Pekingissä 2008 Sartori jäi perämiehettömässä nelosessa B-finaaliin ja oli kokonaistuloksissa yhdestoista. Lontoossa 2012 hän saavutti pariairokaksikossa Romano Battistin kanssa hopeaa 1,13 sekuntia Uuden-Seelannin parille hävinneenä.
Sartori voitti maailmanmestaruuden pariaironelosessa Indianapolisissa 1994, Tampereella 1995 ja Kölnissä 1998. Hänellä on MM-kilpailuista myös hopea- ja pronssimitaleja.
Sangano

Sangano () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 727 asukasta.
Outstrider

Outsider on Abbath Doom Occultan 5. heinäkuuta 2019 julkaistu studioalbumi.
Dread Reaver

Dread Reaver on Abbath Doom Occultan 25. maaliskuuta 2022 julkaistu studioalbumi.
Volodymyr Narbut

Volodymyr Ivanovytš Narbut () (2. huhtikuuta 1888 - 14. huhtikuuta 1938), oli ukrainalainen runoilija. Hän teki tuotantonsa venäjäksi nimellä Vladimir Narbut. Narbutin veli oli merkittävä ukrainalainen graafikko Heorhi Narbut. 
Suku ja koulutus.
Narbut opiskeli Pietarin yliopistossa historiaa ja filologiaa. Hänen ensimmäiset runonsa ilmestyivät vuonna 1910 pietarilaisessa opiskelijalehdessä nimeltä Gaudeamus. Kahta vuotta myöhemmin hän oli runoilijoiden killan eli akmeistienen jäsen.
Yksityiselämä.
Hän oli vuodesta 1922 lähtien naimisissa itävaltalaistaustaisen Odessassa syntyneen musiikinopettajan tyttären Serafima Gustavnovna Suokin (1902-1983) kanssa, joka oli Juri Olešan entinen avovaimo. Narbut oli uhannut Olešaa itsemurhalla, jos ei saisi Serafimaa vaimokseen. Tämän seurauksena Oleša on kenties käyttänyt Narbutia henkilöhahmona romaanissaan "Kateus" (ven. Зависть", Zavist" 1927, suom. 1967).
Kirjallinen ura.
Runoudessaan Narbut yhdisti karkeaa naturalismia suorasukaiseen erotiikkaan ja epätavalliseen mielikuvitukseen. Ne pursuilevat epämuodostumia, rumuutta ja luonnottomuutta. Ne juhlivat kaikkea maallista. 
Vuodet 1918–1919 Narbut työskenteli toimittajana. Vuodet 1920–1922 hän asui Odessassa ja Kiovassa kunnes muutti työpaikan johdosta Moskovaan. Siellä hän työskenteli kommunistisen puolueen keskuskomitean lehdistöosastolla. Hän oli myös perustamansa kustannusyhtiön "Maa ja tehdas" (Zemlja i Fabrika) johtaja. Vuonna 1928 hänet erotettiin kommunistipuolueesta, koska hänen sisällissodan aikaiseen toimintaansa liittyi epäselvyyksiä. 
Moskovassa oli 1920-luvulla odessalaistaustaisten runoilijoiden ryhmä. Narbut oli ryhmän suojelija, ja Nadežda Mandelštamin mukaan muut ryhmän jäsenet palvoivat Narbutia niin, että "suorastaan söivät tämän kädestä". Vuodesta 1925 alkaen Narbut työskenteli aikakauslehden toimittajana. 
Poliittinen vaino.
Vuonna 1936 Narbut pidätettiin. Häntä syytettiin kuulumisesta "kansallismielisten ukrainalaisten kirjailijoiden ryhmään" sekä neuvostovastaisen propagandan levittämisestä. Narbutille langetettiin viiden vuoden mittainen pakkotyötuomio.
Kahta vuotta myöhemmin NKVD muutti tuomion kuolemantuomioksi ja Narbut ammuttiin. Liikeellä on myös tietoja siitä, että Narbutia ei olisi ammuttu, vaan hänet olisi hukutettu yhdessä satojen muiden vankien kanssa laivassa joka upotettiin tahallisesti Nagajevskin lahdella.
Lisää aiheesta.
Kaksi Volodymyr Narbutin runoa (englanniksi): https://muse.jhu.edu/article/538056
Väki-lehti

Väki-lehti on Helsingin yliopiston sosiaali- ja kulttuuriantropologian opiskelijoiden ainejärjestö Väki ry:n julkaisema opiskelijalehti. 
Vuodesta 2010 lähtien julkaistu lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehden kirjoittajat ovat useimmiten antropologian opiskelijoita. Lehti on luettavissa issuu.com-verkkosivustolla tai printtiversiona, jota jaetaan Helsingin yliopistolla.
Massingy-lès-Semur

Massingy-lès-Semur on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Montbardin kaupungista kaakkoon.
Kunnan keskustassa on 1200-luvulta peräisin oleva Saint-Pierren kirkko. Kirkkoa uusittiin 1400- ja 1500-luvuilla. Kirkon vieressä oleva suurikokoinen kastanjapuu on yli kaksisataa vuotta vanha. Vuonna 1884 asetettu laki määrää kunnan keskustassa olevan lammen käyttöoikeuden ainoastaan karjalle.
Tussunjärvi

Tussunjärvi on matala ylänköjärvi Kuusamossa, noin 20 kilometriä Kuusamon kuntakeskuksesta etelään. Sen pinta-ala on 29,3 hehtaaria. Etäisyys Oulusta on 195 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Tussunjärven pituus kaakosta luoteeseen on noin 1,2 kilometriä, järven luoteinen osa on kaakkoista osaa leveämpi. Tämän saarettoman järven niemet ovat pehmeäpiirteisiä ja leveitä. Tussunjärven kaakkois- ja luoteisosassa sijaitsee kaksi pientä aluetta, jotka ovat kolmen metrin syvyyskäyrän sisäpuolella. Syvin kohta (3,7 metriä) sijaitsee järven kaakkoisosassa. Tussunjärven rannat ovat metsä- ja suomaata; ranta-alueella on muutamia pientaloja. Luoteisrannalla sijaitsee peltotilkku, jonka läheisyydessä levittäytyy Tussunsuo. Järven kaakkoispuolella sijaitsee Tussunvaara (noin 280 metriä mpy).
Tussunjärvi laskee mutkaista Tussunpuroa itään Soivionjärveen.
Tussunjärvi (61.332.1.002) kuuluu Soivionjärven lähialueeseen (61.332), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Soivionjärven alue (61.33) ja ensimmäinen jakovaihe Iijoen yläosan valuma-alue (61.3). Tussunjärvi on Soivionjärven lähialueen seitsemänneksi laajin järvi. Valuma-alueeseen kuuluu 20 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Soivionjärvi, Ala-Rikinjärvi ja Luokanjärvi ovat laajimmat.
Johdasjärvi

Johdasjärvi on saareton, kapea ja mutkainen järvi Kouvolan pohjoisosassa Kymenlaakson maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,05 neliökilometriä. Etäisyys Kouvolan keskustasta on 25 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantietoa.
Johdasjärvi on 3,4 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 105 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä. Järven eteläisimmän osan muodostaa Vikuranlahti, järven keskivaihella sijaitsee Haukilahti ja Riihilahti, joita erottavan Paloniemen kohdalla järven leveys on vain 80 metriä. Koillisessa Johdasjärvi jälleen levenee ja jakautuu Sulkonlahteen ja Kuhalahteen. 
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 5,91 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00591 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 5,3 metriä. Noin viidesosa Johdasjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvät alueet sijaitsevat järven leveimmissä kohdissa. Syvin piste, 19 metriä, sijaitsee koillisessa . Järven rantaviivan pituus on 11,2 kilometriä. Järven rannoilla sijaitsee pieniä peltoja ja asutusta. Suurin osa rannasta on metsämaata. Johdasjärven niemiä ovat Paloniemen ohella Talasniemi, Peltoniemi, Kukkomäki ja Majurinniemi.
Vesistösuhteet.
Johdasjärvi (14.944.1.001) kuuluu Johdasjärven valuma-alueeseen (14.944), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Karijärven valuma-alue (14.94) ja ensimmäinen on Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9). Johdasjärvi on Johdasjärven valuma-alueen kolmanneksi laajin vakavesi. Laajimmat ovat Iso-Ruhmas ja Iso Kortejärvi. Johdasjärven valuma-alueeseen kuuluu kolmetoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Pohjoiskolkassaan järvi kapenee Sulansalmeksi, jonka kautta se laskee koilliseen Niskajärveen (73,1 metriä mpy). Johdasjärveen laskee lounaasta Iso-Ruhmas (76,6 metriä mpy) Vähä-Ruhmaksen kautta. Vikuranlahteen laskee metsälampia lounaasta.
Stora Enson pääkonttori

Stora Enson pääkonttori, joka tunnetaan myös nimellä Katajanokan Laituri, on Helsingin Katajanokalla sijaitseva nelikerroksinen puurakenteinen toimisto- ja hotellirakennus, joka valmistui heinäkuussa 2024. Se on Helsingin kantakaupungin suurimpia puurunkoisia rakennuksia. Pääkonttorin ohella rakennukseen kuuluvat hotelli Pier 4 sekä kahvila-, ravintola- ja konferenssitiloja. Rakennuksen tasakatto on monilajinen viherkatto. Rakennus on vaaleaa puuta ja muotokieleltään kaareva. 
Historia.
Vuonna 2020 Varma alkoi rakennuttaa Katajanokalle Katajanokan Laituri -nimistä puurakennusta, johon suunniteltiin Stora Enson pääkonttorin lisäksi muita toimitiloja, hotellia ja kaupunkilaisille avoimia yleisötiloja. Rakennuksen suunnittelija valittiin kansainvälisessä suunnittelukilpailussa, jonka voitti Anttinen Oiva Arkkitehdit. Rakennuksen pilaripalkkirunko tehtiin viilupuusta ja sen sisärakenteissa käytettiin CLT:tä.
Rakennesuunnittelusta vastasi Sweco. Rakennusmateriaalit tulivat Stora Enson omilta tehtailta Suomesta ja Ruotsista. 
Rakentaminen kesti kokonaisuudessaan kaksi vuotta.
Vjazma-Dvojevka

Vjazma-Dvojevkan lentokenttä () ja lentotukikohta, toiselta nimeltään Vjazman lentokenttä (), on Venäjän Smolenskin alueella, noin yhdeksän kilometriä Vjazman kaupungin keskustasta kaakkoon sijaitseva lentokenttäalue. Kentällä on pienimuotoista siviililentotoimintaa, minkä lisäksi sinne on sijoitettu rykmentin suuruinen taistelu- ja kuljetushelikoptereiden joukko-osasto.
Vjazma-Dvojevkan tukikohdassa toimii yksi Venäjän asevoimien maavoimien itsenäisistä helikopterirykmenteistä. Rykmenttiin kuuluu kaksi lentuetta taisteluhelikoptereita (Kamov Ka-52 ja Mil Mi-24P) ja yksi maahanlaskujoukkojen lentue keskiraskaita kuljetuskoptereita (Mil Mi-8MTV-5-1) sekä Mil Mi-8MTPR-1-kopterilla varustettu elektronisen sodankäynnin yksikkö.
Mercedes-AMG F1 W13 E Performance

Mercedes-AMG F1 W13 E Performance oli Formula 1 -talli Mercedeksen käyttämä auto kaudella 2022. Autolla kilpailivat Lewis Hamilton ja George Russell. Auto julkistettiin 18. helmikuuta 2022.
Kauno Villberg

Kauno Kaarlo Henrik Villberg (20. lokakuuta 1935 Valkeakoski – (syyskuun alussa) 2024) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Villberg syntyi sekatyömies Kalle Villbergin ja Helmi Leppäsen perheeseen. Hän työskenteli kiinnitettynä näyttelijänä Savonlinnan Teatterissa vuodesta 1983 vuoteen 1998, jolloin hän jäi eläkkeelle. Villberg näytteli myös eläkevuosinaan. Hän esiintyi myös kiertävässä "Teatteri Eurooppa 4" ammattiteatterissa.
Villbergin aktiiviuran rooleja olivat muun muassa Salier ("Amadeus"), Jourdain ("Porvari aatelismiehenä"), Ringport ("Ringportin linja") ja George ("Kuka pelkää Virginia Woolfia?"). Hänen myöhemmistä roolitehtävistään mainittakoon räätäli Halme ("Täällä Pohjantähden alla, osa 2: Vallankumous"), Konsta Pylkkänen ("Havukka-ahon ajattelija") ja herttua ("Othello").
Vuonna 2001 Villberg näytteli sivuroolin Jarmo Lampelan episodielokuvassa "Joki".
Red Bull Racing RB18

Red Bull Racing RB18 oli Formula 1 -talli Red Bullin käyttämä auto kaudella 2022. Autolla kilpailivat Max Verstappen ja Sergio Pérez. Auto julkistettiin Milton Keynesissä 9. helmikuuta 2022.
Ferrari F1-75

Ferrari F1-75 oli Formula 1 -talli Ferrarin käyttämä auto kaudella 2022. Autolla kilpailivat Charles Leclerc ja Carlos Sainz Jr. Auto julkistettiin 17. helmikuuta 2022.
McLaren MCL36

McLaren MCL36 oli Formula 1 -talli McLarenin käyttämä auto kaudella 2022. Autolla kilpailivat Daniel Ricciardo ja Lando Norris. Auto julkistettiin Wokingissa 11. helmikuuta 2022.
Arvo Hämäläinen

Arvo Hämäläinen (23. toukokuuta 1933 Kuopio – 22. heinäkuuta 2023 Kuopio) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Hämäläisen vanhemmat olivat maalari Kalle Hämäläinen ja Martta Hämäläinen. Hän työskenteli näyttelijänä Savonlinnan Teatterissa vuosina 1955–1956, Imatran Teatterissa vuosina 1956–1961, Joensuun Kaupunginteatterissa vuosina 1961–1963, Kuopion yhteisteatterissa vuosina 1963–1972, Oulun kaupunginteatterissa vuosina 1972–1975 ja Kuopion kaupunginteatterissa vuodesta 1976.
Hämäläisen rooleja olivat muun muassa Konsta Pylkkänen ("Havukka-ahon ajattelija"), Topi Romppanen ("Punainen viiva"), Jussi Koskela ("Täällä Pohjantähden alla I"), eversti Pickering ("My Fair Lady") ja Toppo ("Työmiehen vaimo").
Hämäläinen näytteli sivurooleja muutamissa elokuvissa ja televisiotuotannoissa. Mainittavimpia on nimismies Hulkkonen Ere Kokkosen komediassa "Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä" (1996).
AlphaTauri AT03

AlphaTauri AT03 oli Formula 1 -talli AlphaTaurin käyttämä auto kaudella 2022. Autolla kilpailivat Pierre Gasly ja Yuki Tsunoda. Auto julkistettiin internetissä 14. helmikuuta 2022.
Orma Aunio

Orma Ilari Aunio (1. maaliskuuta 1940 Helsinki – 21. marraskuuta 1995 Lappeenranta) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Aunio syntyi osastopäällikkö Oiva Aunion ja näyttelijä Helvi Heikkilän perheeseen. Hän kävi Suomen Teatterikoulun vuosina 1959–1962. Aunio työskenteli näyttelijänä Imatran Kaupunginteatterissa vuosina 1962–1963, Kotkan Kaupunginteatterissa vuosina 1963–1967, Tampereen Teatterissa vuosina 1967–1971, Rovaniemen Kaupunginteatterissa vuosina 1971–1989 ja Lappeenrannan Kaupunginteatterissa vuosina 1989–1995. Nuorena Aunio vieraili Pyynikin ja Samppalinnan kesäteattereissa.
Aunion uran varhaisia rooleja olivat muun muassa Olavi ("Laulu tulipunaisesta kukasta"), Kali ("Kuriton sukupolvi") ja Eros ("Eros ja Psykhe"). Aunion myöhempiä rooleja olivat muun muassa Juhani Niskavuori ("Niskavuoren nuori emäntä"), Henry Higgins ("My Fair Lady"), Othello ("Othello") ja Falstaff ("Widsorin iloiset rouvat").
Aunio näytteli avustajatason rooleja ja sivurooleja suomalaisissa studiokauden elokuvissa vuosina 1949–1962. Niihin lukeutuu esimerkiksi lyseolainen Edvin Laineen epookkikomediassa "Skandaali tyttökoulussa" (1960) ja Arskan rooli Matti Kassilan rikoskomediassa "Tähdet kertovat, komisario Palmu" (1962). Vuosina 1977–1981 Auniolla oli rooleja muutamissa televisioelokuvissa, kuten taksikuski lyhytelokuvassa "Niin minä neitonen sinulle laulan" (1978).
Aston Martin AMR22

Aston Martin AMR22 oli Formula 1 -talli Aston Martinin käyttämä auto kaudella 2022. Autolla kilpailivat Sebastian Vettel ja Lance Stroll sekä keikkakuskina Nico Hülkenberg. Auto julkistettiin Gaydonissa 10. helmikuuta 2022.
Williams FW44

Williams FW44 oli Formula 1 -talli Williamsin käyttämä auto kaudella 2022. Autolla kilpailivat Nicholas Latifi ja Alexander Albon sekä Albonia yhdessä kilpailussa korvannut Nyck de Vries. Auto julkistettiin 15. helmikuuta 2022.
Alfa Romeo C42

Alfa Romeo C42 oli Formula 1 -talli Alfa Romeon käyttämä auto kaudella 2022. Autolla kilpailivat Zhou Guanyu ja Valtteri Bottas. Auto julkistettiin erikoisvärityksellä talvitesteissä 23. helmikuuta ja lopullisella värityksellä 27. helmikuuta 2022.
Capitol (elokuvateatteri)

Capitol (vuodesta 1985 Forum) oli Helsingin ydinkeskustassa vuosina 1926–2006 toiminut elokuvateatteri.
Se sijaitsi Vanhaa ylioppilastaloa vastapäätä osoitteessa Mannerheimintie 16. Nykyisen Mannerheimintien nimi oli teatterin perustamisajankohtana "Läntinen Henrikinkatu". Capitol oli syntyessään Suomen suurin elokuvateatteri 938 istumapaikallaan ja siellä esitettiin Suomessa ensimmäisenä äänielokuva vuonna 1929. Elokuva oli Sonny Boy ("The Singing Fool"). 
Jatkosodan jälkeen Capitol siirtyi neuvostoliittolaisen Kosmos-Filmin omistukseen, ja se erikoistui esittämään neuvostoliittolaisia elokuvia. Teatteri remontoitiin vuosina 1982–1985, jolloin sinne rakennettiin lisää elokuvasaleja. Samalla rakennus tuli osaksi uutta Forumin kauppakeskusta, ja myös elokuvateatteri sai nimen Forum.
Elokuvateatteri lopetti toimintansa vuonna 2006, ja nykyisin sen entisissä tiloissa toimii tapahtumakeskus Apollo Live Club.
Grön Ungdom

Grön Ungdom (lyh. GU; suom. "Vihreät nuoret") on ruotsalainen vuonna 1986 perustettu poliittinen nuorisojärjestö. Se tekee nuorisotyötä ympäristöpuolueelle. 
Organisaatio.
Grön Ungdomilla on emopuolueensa tapaan kaksi samanaikaista puheenjohtajaa, joita kutsutaan puhetorviksi ("språkrör"). Järjestö pitää valtakunnallisen liittokokouksen ("riksårsmöte", RÅM) vuosittain.
Politiikka.
Järjestö on osa vihreää liikettä, ja keskittyy ilmastoasioiden lisäksi eläinten oikeuksien sekä liberaalimman turvapaikkapolitiikan ajamiseen.
Barbirey-sur-Ouche

Barbirey-sur-Ouche on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Ouchejoen varrella, noin 28 kilometriä Dijonin kaupungista lounaaseen.
Kunnan nähtävyyksiä on linna "Château de Barbirey" sekä linnan puutarha "Jardins de Barbirey". Nykyinen linna on rakennettu 1700-luvulla. 1800-luvulla linna oli vielä asuttuna, mutta sen jälkeen se hylättiin. Nykyinen omistaja osti hylätyn linnan vuonna 1989 ja kunnosti sen. Lisäksi hän uudisti 1800-luvun englantilaisen puiston, joka luokiteltiin merkittäväksi puutarhaksi vuonna 2004. Nykyään linna toimii juhla- ja kokoustilana.
Champrenault

Champrenault on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 42 kilometriä Montbardin kaupungista kaakkoon.
Kunnan alueella on yksityisomistuksessa oleva linna "Château de Champrenault". Linnassa on näkyviä osia alkuperäisestä 1200-luvun linnasta, jonka yhteyteen linnaa on laajennettu. Kylän keskustassa oleva Saint-Clauden kirkko on rakennettu noin 1200-luvulla, ja sitä on uudistettu 1800-luvulla. Kirkossa on seudulle poikkeuksellinen kellotorni.
Il signor Bruschino

Il signor Bruschino ("Herra Bruschino") on Gioacchino Rossinin säveltämä koominen ooppera, yksinäytöksinen "farsa giocosa" (leikillinen farssi). Libreton teokseen laati Giuseppe Maria Foppa Maurice Ourryn ja Alisan de Chazet'n ranskalaisen näytelmän "Le fils par hasard" (1808) pohjalta. Ooppera sai negatiivisen vastaanoton aikanaan sen kantaesityksessä, joka pidettiin Venetsian Teatro San Moisèssa 27. tammikuuta 1813. Useiden vitsien sisällyttäminen oopperaan ei miellyttänyt yleisöä vaan sai monet uskomaan, että heitä pilkattiin säveltäjän Teatro San Moisèn hallintoa vastaan kohdistaman protestin yhteydessä. "Il signor Bruschino" oli viimeinen Rossinin kyseistä teatteria varten säveltämä ooppera.
Kymmenen päivää "Il signor Bruschinon" kantaesityksen jälkeen toinen venetsialainen yleisö Teatro la Fenicessä otti positiivisesti vastaan Rossinin "Tancredi"-oopperan. Jacques Offenbachin sovittamana myös "Il signor Bruschino" saavutti suosiota Ranskassa vuonna 1857 ja sen jälkeen. Teoksen käsikirjoitusta säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa Pariisissa.
"Il signor Bruschinon" alkusoitto on tullut monelle tutuksi konserttikappaleena.
Raymond (Mississippi)

Raymond on kaupunki Mississippin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 1 960 vuonna 2020. Kaupunki on toinen Hindsin piirikunnan hallintokeskuksista.
Väestö.
Vuonna 2020 Raymondissa asui 1 960 asukasta ja 370 kotitaloutta. Asukkaiden mediaani-ikä oli 20,8 vuotta ja kotitalouksien mediaanitulot 57 500 dollaria. 5,1 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 2,8 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Pääesiintyjät

Pääesiintyjät on Francine-yhtyeen sivuprojektiksi vuonna 1993 perustettu suomenkielistä rockabilly-poppia esittävä yhtye. Yhtye julkaisi vuonna 1993 kaksi singleä ja yhden albumin. Pääesiintyjät-yhtyeen perustaja basisti Pete Salomaa kokosi ryhmän uudestaan vuonna 2019 osittain uudella kokoonpanolla ja on julkaissut kaksi albumia.
Vuoden 1993 yhtye.
Yhtye julkaisi vuonna 1993 kaksi singleä ja yhden albumin mutta lopetti toimintansa pian sen jälkeen. Kappaleet "Iiris", "Sua aattelen" ja "Älä ota pitkätukkaa" olivat yhtyeen tunnetuimmat radiosoittokappaleet. Pääesiintyjät vieraili myös Levyraati-ohjelmassa keväällä 1993. Alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat Mika Jokinen (laulu ja kitara), Pete Salomaa (läskibasso), ja Tude Usvaala (rummut). Keikkakokoonpanossa vieraili hanuristi Tuomo Riihilahti.
2019 yhtye.
Pääesiintyjät-yhtyeen perustaja basisti Pete Salomaa kokosi ryhmän uudestaan vuonna 2019 osittain uudella kokoonpanolla. Laulusolistiksi ja komppikitaristiksi tuli mm. Whistle Bait ja Agents -yhtyeistä tunnettu Vesa Haaja. Soolokitaraa soittaa yhtyeen alkuperäinen laulaja-kitaristi Mika Jokinen ja uusi rumpali Timo Järvinen on tuttu monen roots-yhtyeen rumpalina. Pääesiintyjät on siis nykyään täysin omaa elämäänsä elävä bändi, ei Francine-yhtyeen sivuprojekti.
Pääesiintyjät hienosääti tyylisuuntaansa uudelleen vuonna 2019 ja syntyi täysin uusi musiikkigenre nimeltä Rillumareibilly, joka kuvastaa orkesterin nykylinjan mukaista vanhoista Suomi-filmeistä ammennettua heinälatoromantiikkaa ja reissumieshenkeä yhdistettynä amerikkalaiseen roots-musiikkiin mm. rockabillyyn. 
Yhtye on julkaissut paluunsa jälkeen lähtien lukuisia singlejä ja kolme albumia, "Lättähatun paluu" (Bluelight Records 2020), "Lauluja laitakaupungilta" (Bluelight Records 2020) ja "Riimejä ja riitasointuja" ( Bluelight Records 2025).
Tunnetuimpia kappaleita ovat radiosoittoon yltäneet "Kaunis Veera", "Kulkurin keidas", "Paras mies" ja "Kun nähdään taas".
Italian kansanäänestys monarkiasta 1946

Italian kansanäänestys monarkiasta järjestettiin 2. kesäkuuta 1946, jolloin kansalaisilta kysyttiin, tulisiko Italian olla monarkia vai tasavalta.
Tausta.
Toisen maailmansodan loppua kohden Italian sotaonni kääntyi ja kansan mielipide kääntyi kuningasta vastaan. Pelastaakseen kuninkashuoneen maineen Vittorio Emanuele III luopui vallasta ja uudeksi kuninkaaksi nousi hänen poikansa Umberto II.
Seuraukset ja jälkipyykki.
Italian korkein oikeus vahvisti äänestystuloksen parlamentille 10. kesäkuuta. Napolissa monarkiaa kannattanut väkijoukko valtasi paikallisen hallintorakennuksen, nosti salkoon monarkistien käyttämän lipun ja teki ilkivaltaa tasavaltalaisen "La Voce" -lehden toimitukselle.
Kuningas Umberto II ja hänen miespuoliset sukulaisensa karkotettiin Italiasta ikuisiksi ajoiksi. Umberto II luopui kruunusta 12. kesäkuuta. Lyhyen valtakautensa takia Umbertoa alettiin kutsua lisänimellä ”toukokuun kuningas” (). Umberto poistui maasta seuraavana päivänä.
Pääministeri Alcide de Gasperi nimitettiin virkaatekeväksi valtionpäämieheksi ja hän määräsi tämän jälkeen uudet vaalit, jossa valittiin 556 edustajaa väliaikaiseen parlamenttiin (). Väliaikaisen parlamentin vastuulla oli kirjoittaa tasavallalle uusi perustuslaki. Väliaikainen parlamentti purkautui vuonna 1948, kun uusi perustuslaki astui voimaan ja uusi kaksikamarinen parlamentti aloitti toimintansa.
Ukrainan pakolaiskriisi

Ukrainan pakolaiskriisi alkoi Venäjän hyökättyä Ukrainaan 24. helmikuuta 2022. Viikko Venäjän hyökkäyksen jälkeen miljoona ihmistä oli paennut ulkomaille ja 22. maaliskuuta mennessä pakolaisia oli yli kolme ja puoli miljoonaa. Arviolta kuusi ja puoli miljoonaa ihmistä oli joutunut jättämään kotinsa maan sisällä.
Lukumäärällisesti eniten Ukrainasta, mukaan lukien Donetskin ja Luhanskin separatistialueet oli paennut suurimpiin läntisiin naapurimaihin, eli Puolaan ja Romaniaan. Mutta vain neljän miljoonan asukkaan Moldova kantoi suurimman taakan: 24. maaliskuuta sinne oli saapunut Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö UNHCR:n mukaan 370 000 pakolaista.
Venäjä on siirtänyt tuhoamiltaan alueilta ihmisiä Venäjälle tai heille on avattu poistumistie ainoastaan Venäjälle. Venäjällä pakolaisten tietoja rekisteröidään, ja heidän mielipiteitään kirjataan ja niihin, myös lasten, pyritään vaikuttamaan.
Suomeen saapui vuoden 2022 aikana 45 000 tilapäisen suojelun saanutta ukrainalaista pakolaista. Pakolaisten määrä saattaa alkuvuoden 2023 aikana vielä huomattavasti lisääntyä.
Pierre Papadiamandis

Pierre Papadiamandis (31. tammikuuta 1937 – 22. maaliskuuta 2022) oli ranskalainen lauluntekijä ja pianisti.
Elämä ja ura.
Nogent-sur-Marnessa syntynyt Papadiamandis varttui syntymäkaupungissaan ja aloitti pianonsoiton 5-vuotiaana. Vuonna 1964 hän aloitti pitkän yhteistyönsä Eddy Mitchellin kanssa, ensin pianistina tukibändissään ja aloittaen kappaleesta "J'ai oublié de l'oublier" (1966) kappaleidensa pääsäveltäjänä. Hän teki yhteistyötä Mitchellin kanssa yli viisikymmentä vuotta ja sävelsi yli 200 kappaletta ohjelmistostaan. Muita merkittäviä yhteistyöprojekteja ovat Ray Charles, Celine Dion, Grace Jones, Michel Delpech, Johnny Hallyday ja Françoise Hardy.
Papadiamandis kuoli 22. maaliskuuta 2022 85-vuotiaana.
Otapunamangrove

Otapunamangrove ("Rhizophora mucronata") on mangrovepuukasvien (Rhizophoraceae) heimoon, punamangroveiden ("Rhizophora") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta puu, joka voi kasvaa korkeimmillaan 27 metriä korkeaksi. Runko voi kasvaa halkaisijaltaan 50–70 cm paksuksi. Otapunamangrove on hidaskasvuinen sekä runsasoksainen puu, joka kasvattaa tyvelleen runsaasti pönkkäjuuria.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Otapunamangrovea kasvaa luonnossa merten rannikoilla eteläisestä Afrikasta Kaakkois-Aasiaan ulottuvalla alueella, Indonesiassa, Filippiineillä, Australiassa sekä eteläisen Tyynenmeren saarilla. Lajia tavataan eroosiorannoilla, marskimailla, estuaareissa sekä korkean vuoroveden aikaan veteen peittyvillä rannoilla.
Käyttö.
Otapunamangroven hedelmiä käytetään toisinaan ravintona. Ennen syömistä hedelmät tulee keittää sekä lisätä niihin puutuhkaa kitkerän maun lieventämiseksi. Otapunamangroven kuori on paikallisesti tärkeä tanniinien lähde. Tanniineja on käytetty nahan parkitsemiseen sekä kalastajien köysien ja verkkojen parkitsemiseen ja värjäämiseen. Lajin puuainesta käytetään jonkin verran rakentamiseen sekä polttopuuna.
Kasvatus.
Otapunamangrove on kostean tropiikin ja subtropiikin puulaji. Se kasvaa parhaiten alueilla, joiden päivälämpötilat ovat vuoden ympäri 20°C–28°C ja vuotuinen sadanta 1500–2500 mm. Laji selviää kuitenkin alueilla, joiden päivälämpötilat vaihtelevat 15°C–32°C ja vuotuinen sadanta on 1000–3000 mm. Laji on hidaskasvuinen ja esimerkiksi Malesiassa Malakan niemimaalla puun rungon kasvaminen 19 cm paksuksi kestää 35–40 vuotta.
Miska Ylitolva

Miska Ylitolva (s. 23. toukokuuta 2004 Espoo) on suomalainen jalkapalloilija. Ylitolva on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja ja edustaa Veikkausliigan HJK:ta. 
Seurajoukkueura.
Ylitolva on edustanut juniorina ensin FC Santa Clausia, josta hän siirtyi C-juniorina Rovaniemen Palloseuraan. Aikuisten tasolla Ylitolva debytoi RFA:ssa Kakkosessa, jossa hän kaudella 2020 pelasi yhdeksässä ottelussa. Seuraavalla kaudella 2021 hän esiintyi 14 ottelussa, joissa syntyi kaksi maalia. Ylitolva pelasi kauden 2021 aikana myös Ykkösessä, jossa hän esiintyi RoPS:n paidassa 16 ottelussa.
Ylitolva siirtyi HJK:n riveihin kaudeksi 2022 solmien seuran kanssa kahden vuoden sopimuksen, jossa on optio seuraavasta vuodesta. Toukokuussa 2022 Ylitolva ja HJK tekivät kuitenkin uuden sopimuksen, joka ulottui optiovuoden sijaan suoraan kauden 2024 loppuun. Ylitolva debytoi Veikkausliigassa kauden 2022 avausottelussa FC Honkaa vastaan 2. huhtikuuta. 
Heinäkuussa 2023 Ylitolva siirtyi loppukauden 2023 kattavalla lainasopimuksella KTP:n riveihin. KTP:ssa hän pelasi yhteensä 15 liigaottelussa, mutta ei onnistunut pelastamaan kotkalaisseuraa putoamiselta.
Maajoukkueura.
Ylitolva sai ensimmäisen kutsunsa Suomen A-maajoukkueeseen maaliskuussa 2022. Hän debytoi maajoukkueessa 26. maaliskuuta 2022 Islantia vastaan Espanjan Murciassa Suomen kaikkien aikojen kolmanneksi nuorimpana pelaajana, edellään vain Pasi Rautiainen ja Eino Soinio.
The Innkeepers

The Innkeepers on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja leikannut Ti West. Sen pääosia esittävät Sara Paxton, Pat Healy ja Kelly McGillis.
"The Innkeepers" sai maailmanensi-iltansa South by Southwest -tapahtumassa 12. maaliskuuta 2011. Se sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta.
Waldemar Bergendahl

Waldemar Bergendahl (18. huhtikuuta 1933 Årsunda – 21. maaliskuuta 2022 Tukholma) oli ruotsalainen elokuvaohjaaja, -leikkaaja, -tuottaja, -kuvaaja ja -käsikirjoittaja. Bergendahl tunnetaan parhaiten Astrid Lindgrenin romaaneihin perustuvien elokuvien tuottajana.
Elämä ja ura.
Bergendahl syntyi huhtikuussa 1933 Årsundassa. Hän varttui maatilalla Årsundan ja Gästrike-Hammarbyn välissä. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijöitä, joilla oli lehmiä, hevosia, kanoja, sikoja ja monia muita eläimiä. Bergendahl meni myöhemmin Gävlen yliopistoon. Sitten hän muutti Tukholmaan.
Vuonna 1957 Bergendahl asui yhdessä Europafilmin tuotantopäällikön kanssa asunnossa Tukholmassa. Tuotantopäällikkö käski Bergendahlia hakemaan työpaikkaa elokuvayhtiöön. Vuotta myöhemmin Bergendahl oli osa "Neiti Huhtikuu" -elokuvan kuvausryhmää, jossa päärooleissa olivat Gunnar Björnstrand ja Gaby Stenberg. Tuolloin hän ei tiennyt elokuvatyöstä mitään, joten hän yritti auttaa missä pystyi.
Bergendahl haaveili näyttelijäksi tulemisesta, mutta tajusi pian, ettei hän sopinut tehtävään. Hän halusi kuitenkin jatkaa työskentelyä elokuvateollisuudessa ja päätti siksi työskennellä tuottajana.
Vuonna 1963 Bergendahl tuotti elokuvan "Korppikortteli". Vuonna 1984 hän aloitti työskentelyn Astrid Lindgrenin kanssa ja tuotti "Ronja ryövärintyttären". Hänen elokuvansa "Elämäni koirana" (1988) oli ehdolla parhaaksi ei-englanninkieliseksi elokuvaksi British Academy Film Award -palkinnolle.
Bergendahl tuotti noin 120 elokuvaa. Hän työskenteli yhdessä Astrid Lindgrenin, Tage Danielssonin, Bo Widerbergin, Lasse Hallströmin, Helena Bergströmin ja monien muiden kanssa. Hän valitsi aina työntekijät elokuviinsa itse. 
Vuonna 2010 Bergendahlille osoitettiin kunnioitusta elokuvatuottajana jakamalla hänelle Hedersguldbaggen.
Yksityiselämä.
Bergendahl eli kuolemaansa asti Tukholmassa. Hänellä oli kaksi nuorempaa sisarta. Vuonna 2008 Bergendahlilla diagnosoitiin Parkinsonin tauti.
San Marino kesäolympialaisissa 1996

San Marino osallistui Atlantan vuoden 1996 kesäolympialaisiin seitsemän urheilijan joukkueella kuudessa eri lajissa. Maa ei saavuttanut kisoissa mitaleita. San Marinon lipunkantajana avajaisissa toimi juoksija Manlio Molinari.
Joukkue.
Ammunta.
Francesco Amici osallistui miesten trap-ammuntaan ja Nadia Marchi naisten 10 metrin ilmapistooliin. Amici sijoittui 31:nneksi ja Marchi 39:nneksi.
Jousiammunta.
Paolo Tura osallistui miesten jousiammunnan yksilökilpailuun ja sijoittui 62:nneksi.
Judo.
Loris Mularoni osallistui miesten 71 kilogramman sarjaan ja sijoittui 21:nneksi.
Purjehdus.
Luca Belluzzi osallistui avoimeen laser-luokkaan ja sijoittui 56:nneksi eli viimeiseksi.
Uinti.
Diego Mularoni osallistui miesten 100 metrin vapaauintiin. Hän karsiutui ensimmäisellä kierroksella ajalla 57,11 ja sijoittui 59:nneksi.
Yleisurheilu.
Manlio Molinari osallistui miesten 800 metrin juoksuun. Hän karsiutui ensimmäisellä kierroksella ajalla 1.56,08.
Kaarnalaivuri

Kaarnalaivuri on turkulais-helsinkiläinen suomenkielistä pop-rockia soittava bändi. Säveltäjä ja kitaristi Kimmo Kiviranta perusti bändin Jyväskylässä vuonna 1995. Bändi on julkaissut yhden albumin "Seinän takana on toinen maailma" vuonna 2016 ja lukuisia singlejä vuosien varrella. Uusin singlejulkaisu on huhtikuulta 2022 "Mustavalkoinen kulkuri""."
Albumin julkaisi Secret Entertainment.
Galicialaiset

Galicialaiset (, ) ovat romaaninen kansa, joskin kansa nähdään usein myös kelttiläisenä. Galicialaiset ovat läheistä sukua portugalilaisille ja heidän historiallinen asuinalue on Galicia, Iberian niemimaan luoteisosassa. Galiciassa puhutaan laajalti galician kieltä, joskin espanja onkin vallannut alaa kaupungeissa. Uskonnoltaan galicialaiset ovat pääosin katolilaisia.
Ernst Kummer

Ernst Eduard Kummer (29. tammikuuta 1810 Sorau, Preussi – 14. toukokuuta 1893 Berliini) oli saksalainen matemaatikko, joka kehitti "ideaalisten lukujen" käsitteen.
Elämä ja ura.
Kummer toimi matematiikan opettajana vuosina 1834–1842 Liegnitzin lukiossa ja vuosina 1842–1855 professorina Breslaun yliopistossa. Hänet kutsuttiin matematiikan professoriksi Berliinin yliopistoon vuonna 1855. Berliinissä hän toimi myös muutaman vuoden ajan sota-akatemian opettajana ja jonkin aikaa tiedeakatemian pysyvänä sihteerinä. 
Kummer keksi säännölliset alkuluvut, ja osoitti, että Fermat’n suuri lause on voimassa kaikille säännöllisille alkulukueksponenteille ja siten myös niiden monikerroille. Kummer loi pohjaa tutkimuksillaan matematiikan käsitteille kunta, rengas ja ideaali. Kummerin tutkimukset sädeparvista johti hänet uuden neljännen asteen pinnan keksimiseen. Tätä pintaa sanotaan keksijänsä kunniaksi Kummerin pinnaksi.
Suurin osa hänen kirjoituksistaan julkaistiin Berliinin akatemian painatuksissa ja August Leopold Crellen "Journal für die reine und angewandte Mathematik" -lehdessä. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat "Theorie der idealen Primfactoren der complexen Zahlen" (1857) ja "Allgemeine Theorie der geradlinigen Strahlensysteme" (1859). 
Kummer valittiin Royal Societyn ulkomaiseksi jäseneksi vuonna 1873.
Aiheesta muualla.
Camille Jordan

Marie Ennemond Camille Jordan (5. tammikuuta 1838 Lyon, Ranska – 22. tammikuuta 1922 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko, joka tunnettiin erityisesti ryhmäteorian alalla tekemästään työstä.
Elämä ja ura.
Jordan oli tunnetun poliitikon ja kirjailijan Camille Jordanin veljenpoika. Hän opiskeli Pariisissa École polytechnique -yliopistossa, jossa hän jatkoi opettamista myöhemmällä iällä. Hänestä tuli École polytechniquen professori vuonna 1876 ja Collège de Francen professori vuonna 1883. Hän myös toimitti "Journal des mathématiques pures et appliquées" -lehteä vuosina 1885–1922.
Jordan julkaisi useita teoksia, lähinnä algebraa käsitteleviä. Vuonna 1870 hän sai Ranskan tiedeakatemian Poncelet-palkinnon monumentaalisesta teoksestaan "Traité des substitutions et des équations algébriques", jossa hän vakiinnutti ryhmän aseman matematiikassa. Jordanin ryhmäteorian tutkimukset toivat ensimmäisenä täyteen ymmärrykseen vuonna 1832 kuolleen merkittävän matemaatikon Évariste Galois'n teorioiden tärkeyden. Jordan julkaisi analyysia koskevat luentonsa ja tutkimuksensa teoksessa "Cours d'analyse de l'École Polytechnique", jolla oli merkittävä vaikutus modernin funktioteorian kehitykseen. Jordanin mukaan on nimetty muun muassa Jordanin käyrälause, Jordanin perusmuoto, Jordanin lohko, Jordanin matriisihajotelma ja Jordanin mitta. 
Jordan valittiin Académie des Sciences -akatemian jäseneksi 4. huhtikuuta 1881.
Aiheesta muualla.