tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nao Kodaira

Nao Kodaira (, s. 26. toukokuuta 1986 Chino, Naganon prefektuuri) on japanilainen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Kodaira voitti Japanin joukkueen jäsenenä joukkuetakaa-ajon olympiahopeaa Vancouverin talviolympialaisissa 2010. Kodairan lisäksi hopeajoukkueeseen kuuluivat Masako Hozumi ja Maki Tabata. 500 metrillä Kodaira luisteli 12:nneksi, 1 000 metrillä ja 1 500 metrillä hän sijoittui viidenneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli 500 metrillä viides ja 1 000 metrillä 13:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän voitti 500 metrillä kultaa ajalla 36,94, saavutti 1 000 metrillä hopeaa ja sijoittui 1 500 metrillä kuudenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli 1 000 metrillä kymmenes ja 500 metrillä 17:s.
Kodaira voitti 500 metrin maailmanmestaruuden Gangneungissa 2017 ajalla 37,13 ja sai hopeaa 1 000 metrillä ajalla 1.14,43. Hän voitti 500 metrin maailmanmestaruuden Salt Lake Cityssä 2020 ajalla 36,69. Inzellissä 2019 hän sai hopeaa 500 metrillä ajalla 37,20 ja pronssia 1 000 metrillä ajalla 1.14,44. Heerenveenissä 2015 hän saavutti pronssia 500 metrillä. Lisäksi hän on ollut 500 metrillä kuudes 2013 ja 2016 sekä kahdeksas 2011 ja 1 000 metrillä kuudes 2020. Hän voitti sprinttereiden maailmanmestaruuden Calgaryssa 2017 maailmanennätyspistein 146,390 ja Heerenveenissä 2019 pistein 149,665. MM-hopeaa hän saavutti Hamarissa 2020. Hän on sijoittunut sprintti-MM-kilpailuissa lisäksi neljänneksi 2010, viidenneksi 2011 ja 2014 sekä kahdeksanneksi 2016.
Kodaira voitti 500 metrin maailmancupin kokonaiskilpailun kausilla 2014–2015, 2016–2017 ja 2019–2020. Hän on ollut 500 metrin pisteissä lisäksi toinen kausilla 2018−2019 ja 2021–2022, neljäs kaudella 2017–2018 sekä viides 2010–2011 ja 2013–2014. 1 000 metrillä hän oli toinen kaudella 2019–2020, kolmas kausilla 2018−2019 ja 2021–2022 sekä neljäs kausilla 2010–2011 ja 2016–2017. Maailmancupin yhteiskilpailussa hän oli kolmas kaudella 2017–2018. Maailmancupin henkilökohtaisissa osakilpailuissa hänellä on 34 voittoa, 19 kakkossijaa ja 25 kolmossijaa.
Viherriikinkukko

Viherriikinkukko ("Pavo muticus") on kanalintuihin kuuluva aasialainen lintulaji. Se on yksi suurimmista kanalintulajeista, siipien kärkiväli voi olla 120 cm. Toisin kuin intianriikinkukko, viherriikinkukko on kohtalaisen hyvä lentäjä.
Koiras painaa tyypillisesti 4–5 kiloa, naaras eli viherriikinkana hiukan yli kilon.
Viherriikinkukkoa tavattiin aikoinaan suuressa osassa Aasiaa, mutta nykyisin sen levinneisyys on rajoittunut pääosin Kambodžaan, Indonesiaan, Myanmariin ja Vietnamiin. Muutamissa muissa maissa on pieniä populaatioita. Esimerkiksi Kiinassa sen elinalue on pienentynyt 1900-luvun alun jälkeen Yunnaniin Lanchanin, Nun ja Punaisenjoen keski- ja alajuoksuille, kun aiemmin sitä tavattiin kuudessa provinssissa. 
Viherriikinkukon suosima elinympäristö ovat kuivat, harvahkot lehtimetsät. 
Viherriikinkukon uhanalaisuuteen ovat vaikuttaneet metsästys lihan ja sulkien vuoksi, munien keräily sekä sopivien elinympäristöjen tuhoaminen. Kiinassa ja Thaimaassa sitä on pidetty uhkana maanviljelykselle ja myrkytetty.
Maki Tabata

Maki Tabata (, s. 9. marraskuuta 1974 Mukawa, Hokkaidō) on japanilainen pikaluistelija ja moninkertainen arvokisamitalisti.
Tabata ei ole koskaan voittanut suuren arvokisan kultamitalia, mutta himmeämmille mitalisijoille hän on sijoittunut tasaisesti koko 2000-kymmenluvun ajan. Yleisluistelun MM-kilpailuista Tabata voitti pronssia vuonna 2000, ja matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän on saavuttanut kaksi hopea- ja neljä pronssimitalia.
Talviolympialaisiin Tabata osallistui ensimmäisen kerran Lillehammerissa 1994, jossa hän sijoittui 1 500 metrillä 16:nneksi. Salt Lake Cityssä 2002 Tabata oli 1 500 metrillä yhdeksäs, 3 000 metrillä kuudes ja 5 000 metrillä kahdeksas. 1 000 metrillä hänet hylättiin. Torinossa 2006 hän sijoittui 1 000 metrillä 17:nneksi, 1 500 metrillä 15:nneksi, 3 000 metrillä 14:nneksi ja 5 000 metrillä 13:nneksi. Joukkuetakaa-ajon finaalissa Japani hylättiin, ja joukkue jäi neljänneksi. Vancouverin talviolympialaisissa 2010 Tabata voitti Japanin joukkueen jäsenenä joukkuetakaa-ajon olympiahopeaa. 1 500 metrillä hän sijoittui 19:nneksi.
Kalifornian ilmasto

Kalifornian ilmasto on Yhdysvaltain Kalifornian osavaltion tyypillisiä sääoloja kuvaava käsite. Se vaihtelee suuresti paikasta toiseen, sillä osavaltio on pitkä pohjois-eteläsuunnassa, sen länsiosat ovat rannikolla ja itäosat sisämaassa vuorten suojassa, ja korkeuserotkin ovat suuret Kuolemanlaaksosta merenpinnan alapuolelta Mount Whitneylle yli neljän kilometrin korkeuteen.
Suuressa osassa osavaltiota vallitsee välimerenilmasto: kesät ovat kuumia ja kuivia, talvet viileitä ja sateisempia. Kylmä Kalifornian merivirta rannikon lähellä viilentää rannikkoalueiden kesiä, sisämaassa kesät ovat kuumempia. Vuoristossa on vuoristoilmasto. Vuorijonojen takana on aavikkoalueita.
Alin osavaltiossa koskaan mitattu lämpötila on ollut -42 °C, ylin 57 °C. Suurin yhden vuoden sademäärä  on ollut 4 089 mm, kun taas toisaalla on paikkoja, joissa sateeton jakso on kestänyt yli vuoden.
Salpausselän Kisat 2010

Salpausselän Kisat 2010 järjestettiin 5.–7. maaliskuuta Lahdessa. Kisat olivat 85. järjestetyt Salpausselän Kisat. Kisojen ohjelmassa oli maastohiihtoa, mäkihyppyä sekä yhdistettyä.
Miesten hiihto.
15 km (p) + 15 km (v) yhdistelmäkilpailu.
Miesten yhdistelmäkilpailu kilpailtiin 6. maaliskuuta 2010. Kilpailussa hiihdettiin ensin 15 kilometriä perinteisellä hiihtotyylillä ja sitten 15 kilometriä vapaalla hiihtotyylillä. Kilpailu kuului maastohiihdon maailmancupiin. Kilpailun voitti ranskalainen Maurice Manificat, jolle voitto oli hänen uransa ensimmäinen maailmancup-voitto.
Kilpailun kulku.
Kilpailu aloitettiin perinteisellä hiihtotyylillä. Kilpailun alku oli tasainen, eikä suuria eroja syntynyt. Puolen minuutin sisällä kärjestä oli noin kolmekymmentä hiihtäjää. 15 kilometrin jälkeen tultiin suksien vaihtoon, jonka jälkeen hiihtotyyli vaihtui perinteisestä vapaaksi. Vaihdon jälkeen kuusi hiihtäjää oli hieman erottunut muista. Nämä kuusi hiihtäjää olivat Lukáš Bauer, Maurice Manificat, Tobias Angerer, Andrus Veerpalu, Maksim Vylegžanin ja Valerio Checci. 20 kilometrin jälkeen Bauer ja Manificat kuitenkin ottivat muihin hiihtäjiin yli 20 sekunnin eron. Pari kilometriä ennen maalia Manificat otti Baueriin pienen eron, eikä Bauerin kiri enää lopussa riittänyt saamaan Manificatia kiinni. 
4 x 10 km viesti.
7. maaliskuuta
Naisten hiihto.
7,5 km (p) + 7,5 km (v) yhdistelmäkilpailu.
6. maaliskuuta
4 x 5 km viesti.
7. maaliskuuta
Yhdistetty.
Suurmäki (HS130) + 10 km.
5. maaliskuuta
Suurmäki (HS130) + 10 km.
6. maaliskuuta
Mäkihyppy.
Suurmäki (HS130).
7. maaliskuuta
Joukkuemäki (HS130).
6. maaliskuuta
Maija Lavonen

Maija Sisko Lavonen (o.s. Luukela; 29. lokakuuta 1931 Ii – 9. joulukuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen tekstiilitaiteilija.
Elämä ja ura.
Lavonen opiskeli vuosina 1953–1956 Taideteollisessa oppilaitoksessa ja vuosina 1956–1957 Vapaassa taidekoulussa. Hän aloitti työskentelyn tekstiilisuunnittelijana valmisvaateteollisuudessa 1956 mutta siirtyi freelance-suunnittelijaksi vuonna 1961 ja vapaaksi taiteilijaksi vuonna 1970. Hänen ensimmäinen näyttelynsä oli vuonna 1968.
Tekstiilitaiteilijana Lavonen tuli tunnetuksi ryijytaiteen uudistajana. Hän etsi uusia tapoja käyttää tekstiilimateriaaleja ja teki monia kokeiluja. Hänen töissään seinätekstiilit muuttuivat tilateoksiksi. Lavonen kunnioitti silti suomalaisen tekstiilitaiteen perinnettä ja valmisti teoksensa yleensä luonnonmateriaaleista kangaspuissa kutomalla. Maija Lavonen työskenteli perinteisten ryjiy-kutojian taiteilija Hilkka Salon kanssa toteuttamaan suunnittelunsa . Perinteisten materiaalien kuten villan ja pellavan ohella Lavonen pyrki kuitenkin kokeilemaan myös akryyliä, metalliverkkoa tai teollisesti valmistettua kangasta. 2000-luvun alussa Lavonen alkoi käyttää materiaalinaan valokuitua. Hän värjäsi kuidun hohtamaa valoa kuitujen projektoreihin liitetyillä maalauksilla, joiden liike sai valon värin muuttumaan hiljalleen.
Yhdistämällä töissään erityyppisiä materiaaleja ja vastakohtaisuuksia Lavonen loi omintakeisen tunnelman ja raikkauden. Hänen töitään on sijoitettu moniin julkisiin tiloihin, esimerkiksi Eduskuntataloon, ministeriöihin, Suomen Pankin pääkonttoriin, suurlähetystöihin ja kirkkoihin.
Lavonen koki työssään erityisen haasteelliseksi tekstiilin sovittamisen tilan arkkitehtuuriin, sen mittasuhteisiin, materiaaleihin ja valaistukseen. Lavonen toimi paitsi taiteilijana myös opettajana muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1985–1994. Hänet valittiin vuonna 1996 Vuoden tekstiilitaiteilijaksi ja Ornamon kunniajäseneksi.
Perhe.
Maija Lavosen puoliso oli kuvataiteilija Ahti Lavonen. Parin kaksi lasta ovat kuvataiteilija Kuutti Lavonen ja dramaturgi Sussa Lavonen.
Palkkisilta

Palkkisilta on silta, jossa kantavana vaakarakenteena ovat pituussuuntaiset palkit (puuta, teräsbetonia, terästä) ja näiden päällä varsinainen pintarakenne. Lyhyen sillan palkit voivat olla umpinaisia, mutta pitkiin siltoihin käytetään kotelopalkkeja, jolloin niitä sanotaan kotelopalkkisilloiksi. Palkit kannatetaan päistään päätymuureilla ja mahdollisesti väliltä pilareilla tai silta-arkuilla.
Palkkisillat yleistyivät 1960-luvulta alkaen, jota ennen oli rakennettu riippusiltoja. Liittopalkkisiltaan käytetään toisiinsa kiinnitetyistä teräs- ja betonirakenteita, jossa yhdistyvät betonin puristuslujuus ja teräksen vetolujuus. Suomessa on rakennettu paljon myös langerpalkkisiltoja. Niiden kantava rakenne koostuu teräspalkista, jonka yläpuolelle on kiinnitetty kaari.
Suomen neljänneksi pisin silta on Puumalassa sijaitseva Puumalansalmen silta, joka on 781 metrin mittainen palkkisilta. Sen pääjänteen pituus on 140 metriä. Kotelopalkkisilta Lapinlahden silta Helsingissä on 599 metrin pituinen.
Viitasieppo

Viitasieppo ("Culicicapa ceylonensis") on laajalla alueella Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasiassa tavattava sieppomonarkeihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Viitasieppo on kooltaan noin 12 cm. Koiras- ja naarasviitasiepot muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin selkä on väritykseltään oliivinvihreä, päälaki on harmaa ja vatsa kirkkaan keltainen. Nuori lintu on väriltään vaaleampi niin selästä kuin vatsastakin.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Viitasiepon levinneisyysalue ulottuu Intiasta Kaakkois-Aasian läpi Kiinaan. Viitasiepon elinympäristöä ovat avoimet metsät ja lisäksi lajia tavataan usein viljelyksiltä ja puistoista sekä puutarhoista.
Elintavat.
Viitasieppojen ravinto koostuu hyönteisistä, joita se pyydystää ilmasta. Lajin yksilöitä on usein mukana sekaparvissa muiden lintulajien kanssa, mutta se liikkuu myös yksin tai pareittain. Viitasiepon pesä sijaitsee tuettuna puunrunkoon tai kallioon.
Arojuoksija

Arojuoksija ("Pedionomus torquatus") on erittäin uhanalainen itäaustralialainen kahlaaja ja heimonsa Pedionomidae ainoa laji. Lajin holotyypin kuvaili John Gould Adelaiden läheltä 1841.
Arojuoksija elää kuivilla ja avoimilla ruohomailla. Pituutta lajille kertyy 17 cm. Se on ruumiinrakenteeltaan typäkkä ja sillä on tuijottavat silmät ja kaita nokka. Rinnassa linnulla on ruskea laikku ja kaula on täplikäs. Arojuoksijalla on käänteiset sukupuoliroolit kuten esimerkiksi vesipääskyillä. Naaras on siis koirasta värikkäämpi ja voi paritella usean koiraan kanssa. Koiras hoitaa haudonnan ja poikaset. Ruoholla vuorattu pesä on vaatimaton kuoppa mättään tai pensaan tyvellä. Arojuoksijan ravinto koostuu siemenistä ja hyönteisistä.
Arojuoksijan kannan koko on romahtanut 2000-luvulla. Sukukypsiä aikuisia arvioitiin vuonna 2015 olevan alle tuhat yksilöä. Victorian osavaltiossa lajimäärä on vähentynyt yli 90 prosenttia vuosien 2010–2015 aikana. Uudessa Etelä-Walesissa määrä on vähentynyt samoin yli 90 prosenttia vuosien 2001–2014 aikana. Nopean vähenemisen takia Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokitteli lajin erittäin uhanalaiseksi.
Veikko Löyttyniemi

Veikko Löyttyniemi (s. 19. huhtikuuta 1938 Riihimäki) on suomalainen entinen järjestöjohtaja ja toimittaja.
Löyttyniemi työskenteli valtaosan työurastaan Sanomalehtien liiton palveluksessa. Hän toimi liiton toimitusjohtajana vuodesta 1972 vuoteen 2000, jolloin hän jäi eläkkeelle. Ennen siirtymistään Sanomalehtien liittoon hän toimi VR:n tiedotuspäällikkönä vuosina 1964–1968 ja Henkisen maanpuolustuksen suunnittelukunnan (HMS) pääsihteerinä vuosina 1968–1972. Löyttyniemellä on myös toimittajakokemusta. Hän toimi vuosina 1962 ja 1963–1964 "Uuden Suomen" toimittajana, vuonna 1964 "Rautatieuutiset"-lehden päätoimittajana ja vuosina 1973–1979 Sanomalehtien liiton julkaiseman "Suomen Lehdistön" päätoimittajana. 
Löyttyniemi on myös toiminut lukuisissa luottamustehtävissä. Hän toimi Suomalaisuuden Liiton puheenjohtajana vuosina 1978–1986 ja hänet nimitettiin järjestön kunniajäseneksi 1996. Löyttyniemi on ollut lisäksi Historian Ystäväin Liiton ja Suomen Mitalitaiteen Killan puheenjohtajana.
Veikko Löyttyniemi syntyi kauppias Aarne Löyttynimen ja Aino Ester Seppälän perheeseen, hänen veljiään ovat kaupunkineuvos Heikki Löyttyniemi (1928–2014) ja kansanedustaja Pekka Löyttyniemi (s. 1932). Löyttyniemen aviopuoliso on Leena Löyttyniemi.
Kiritimatinsirri

Kiritimatinsirri ("Prosobonia cancellata", myös "Aechmorhynchus cancellatus") on sukupuuttoon kuollut kahlaaja. Sitä esiintyi Ranskan Polynesiassa Tuamotussa. Lajin holotyypin kuvaili Johann Friedrich Gmelin Kiritimatista 1789.
Dong Fang Hong 2

Dong Fang Hong 2 oli Kiinan kansantasavallan televisiolähetyksiä välittävä geosynkroonisen kiertoradan tietoliikennesatelliittien perhe, jonka toiminta alkoi 8. huhtikuuta 1984.
Satelliitit kehitti Chinese Academy of Space Technology. Satelliitit olivat sylinterimäisiä, korkeus 8,5 metriä ja halkaisija 2,1 metriä, samanlaisia kuin esimerkiksi Hughesin tietoliikennesatelliitit vastaavana aikana. Satelliitti painoi 440 kg. Satelliittien suunniteltu elinikä oli 4,5 vuotta, todellinen ilmeisesti paljon pitempi. Dong Fang Hong 2 A-satelliitin antenni oli paraboloidi, antenni oli suunnattava. Satelliitin sähkötehon tuotti 24 000 aurinkokennoa. Satelliittien asemat olivat 87.5, 110,5 ja 98 itäistä pituutta. Ne välittivät TV-ohjelmia kaikkialle Kiinaan ja sen naapurimaihin. Neljännen satelliitin laukaisu epäonnistui.
Gary Prior

Gary Prior (s. 13. marraskuuta 1957) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän pelasi hyökkääjänä. Nykyisin Prior valmentaa Okanagan HC Europe -joukkuetta Erste Bank Young Stars Leaguessa.
Pelaajaura.
Prior pelasi kaksi kautta Pennsylvanian yliopistojoukkueessa ja kaksi Vermontin yliopistojoukkueessa vuosina 1976–1980 ennen siirtymistään Eurooppaan. Prior pelasi vuodet 1980–1982 saksalaisessa Augsburger Pantherissa. Ensimmäinen kausi 1980–81 kului kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberligassa ja oli nostamassa joukkuetta 2. Bundesligaan seuraavaksi kaudeksi 1981–82.
Kaudet 1984–85 ja 1985–86 Prior pelasi Suomessa jääkiekon I-divisioonaa Imatran Ketterässä, jossa lopetti pelaajauransa.
Valmentajaura.
Prior on valmentanut vuosia suomalaisia ja saksalaisia joukkueita. Priorista tuli Ketterän päävalmentaja heti seuraavalla kaudella 1986–87, kun hän oli lopettanut joukkueessa pelaajauransa. Kauden 1988–89 Prior valmensi jääkiekon SM-liigassa Saimaan Palloa. Joukkue sijoittui runkosarjassa kymmenenneksi. Prior valmensi kauden 1989–90 norjalaista Hasle Lören Osloa ja palasi kaudeksi 1990–91 Ketterän päävalmentajaksi.
Prior valmensi vuodet 1991–1993 IFK Lepplaxia ja kauden 1993–94 Kuusamon Pallo-Karhuja II-divisioonassa. Prior siirtyi kaudeksi 1994–95 Saksaan Augsburger Pantherin apuvalmentajaksi DEL:ään. Hänestä tuli seuraavalla kaudella joukkueen päävalmentaja. Prior valmensi Augsburgia kolme kautta kevääseen 1998 asti. Vuosina 1998–2006 Prior valmensi Saksan alasarjoissa, kuten 2. Bundesligassa ja Oberligassa Heilbronner EC:tä, SC Bietigheim-Bissingeniä ja EHC Müncheniä.
Prior valmensi Sveitsin Nationalliga B:n SC Langenthalia 2006–2008. Priorista tuli hollantilaisen HYS The Haguen päävalmentaja kesken kauden 2009–2010, ja hän jatkoi seurassa vielä seuraavankin vuoden. Seuraavat kaksi kautta hän valmensi Itävallan Nationalligassa pelannutta EHC Lustenauta, mutta sai potkut ja siirtyi Italian toiselle sarjatasolle HC Gherdëinaan kevääksi 2013. Vuodesta 2013 lähtien hän on valmentanut monikansallisessa EBYSL junioriliigassa Lower Austria Stars ja Okanagan HC Europe -joukkueita.
Ilkka Kinnunen

Ilkka Kinnunen on suomalainen voimamies, joka on osallistunut useisiin kotimaisiin ja kansainvälisiin voimamieskilpailuihin. Ilkka Kinnunen on toinen Strongman Champions Leaguen perustajista. Sarja perustettiin vuonna 2007. Sarjassa on osakilpailuja yhteensä 16, kuudessatoissa eri maassa. Kinnusella on kaksi lasta.
Al-Muharraq Sports Club

Al-Muharraq Sports Club on 1928 perustettu bahrainilainen urheiluseura. Seuran päälajina on jalkapallo, mutta sillä on toimintaa myös muissa lajeissa kuten koripallossa ja lentopallossa. Jalkapallossa Al-Muharraq on maansa menestynein seura. Se on voittanut Bahrainin liigan 31 kertaa ja Bahrainin Cupin kahdesti.
Saavutukset.
Bahrainin liigamestaruus
Bahrainin Cupin voitto
Bahrain King´s Cupin voitto
Bahrain Crown Prince Cupin voitto
Bahrainin Super Cupin voitto
AFC Cupin voitto
M/S Famnen

M/S Famnen () köli laskettiin elokuussa 1943 Beresfordissa (ST TUG #343) Floridassa, Alus hinattiin Atlantin yli ja varusteltiin Britaniassa, osallistuen Normandian maihinnousun valmisteluihin (www.usarmyttugs.com). Maihinnousun jälkeen Hinaaja päätyi 1945 Rotterdamiin. Suomen silloinen Kansanhuoltoministeriö osti 12.06.1946 24 kappaletta kyseisiä ST hinaajia korvaamaan Neuvostoliitolle luovutettuja satamahinaajia. 19.11.1946 alus siirrettiin kuitenkin Laivastolle miinanraivauksiin, nimellä DR-2.
Laiva oli samankokoinen kuin muutkin tyypin alukset, 106 GT, L22,56m, B6,10m ja syväys 2,8 metriä, pääkoneena 400-hevosvoimainen , (Atlas Imperial 2t diesel, type 6BM, 400 bhp@300rmp). Aluksessa ei ollut peruutusvaihdetta, vaan kone oli pysäytettävä ja käynnistettävä toiseen suuntaan jos halusi peruutta.
Raivausoperaation päätyttyä sai uuden nimen Pyhtää. Alus sijoitettiin itäisen Suomenlahden linnakkeiden yhteysalukseksi. Myöhemmin 1960 luvulla alukseen vaihdettiin Wärtsilän 400 hv dieselkone kiinteälapaisella potkurilla. Kotkan Rannikkopatterissa se palveli noin vuoteen 1983, jolloin Valas-luokan yhteysalukset aloittivat palvelunsa. Alus peruskorjattiin Kotkassa, pituus kasvoi 1.4m, pääkoneeksi vaihdettiin Wärtsilän 5 sylinterinen, 375 kWh 4-tahtidiesel,jonka jälkeen se siirtyi Raumalle yhteysalukseksi ja sai nimekseen Pyhäranta. Alus palveli Turun Rannikkorykmentin palveluksessa noin vuoteen 1988.
Uudet yksityiset omistajat tekivät aluksella mittavat muutostyöt 1990–1992, alus muutoskatsastettiin ja uusi ura alkoi.
M/S Famnen purjehti pääasiallisesti charterpurjehduksia Saaristomeren alueella. Aluksella käytiin myös Saimaalla vierailemassa Savonlinnassa 2008.
M/S Famnen on uusien yksityisten omistajien myötä nykyisin Helsingissä.
Hans Erich Apostel

Hans Erich Apostel (22. tammikuuta 1901 Karlsruhe, Saksa – 30. marraskuuta 1972 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen säveltäjä. Hän sai opetusta Schönbergiltä ja Bergiltä, jotka vaikuttivat toisessa Wienin koulukunnassa. Alkujaan hänen musiikkinsa oli lyyristä ja romanttista. Hänen tyylinsä kuitenkin kehittyi atonaaliseksi ja ekspressionistiseksi ennen siirtymistä sarjallisuuteen.
Apostelin musiikki leimattiin aikoinaan rappiotaiteeksi.
Eräs Apostelin teoksista on "Kubiniana" (op. 13, 1946), hänen läheisen ystävänsä Alfred Kubinin taiteen innoittama kymmenen pianokappaleen sarja.
BG 74 Göttingen

BG 74 Göttingen on saksalainen koripalloseura Göttingenistä.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1974 Göttingenissä. Seuran edustusjoukkue voitti 2. Basketball-Bundesligan kaudella 2006–2007 ja nousi Bundesliigaan. Kaudella 2008–2009 joukkue ylsi historiansa parhaaseen saavutukseen oltuaan runkosarjan toinen. Pudotuspelit Göttingen kuitenkin hävisi ensimmäisellä kierroksella Brose Basketsille. Ensimmäistä kertaa joukkue oli mukana eurocupeissa kaudella 2009–2010, jolloin se osallistui EuroChallengeen. Kauden päätteeksi seura voitti sarjan loppuottelussa BC Krasnye Krylya Samaran, ja voitti näin seurahistorian ensimmäisen mestaruuden.
Seuran naisten edustusjoukkueella oli kauden 2007–2008 jälkeen talousvaikeuksia, joiden takia joukkueen paikka naisten Bundesliigassa oli epävarma. Seura onnistui kuitenkin hankkimaan tarvittavat varat ennen kauden alkua.
This War Is Ours

This War Is Ours on Escape the Fate -yhtyeen toinen albumi. Se on ensimmäinen julkaisu uuden laulajan Craig Mabbittin kanssa. Albumi piti tehdä kiireellä, koska Escape The Faten levy-yhtiö Epitaph Records meinasi potkia yhtyeen ulos, jos he eivät olisi tehneet uutta albumia. Albumin tuotti John Feldmann. "This War Is Ours" julkaistiin 21. lokakuuta 2008.
Basisti Max Green sanoi albumista, että he ovat tyytyväisiä siihen ja että se on albumi, jota ovat inspiroineet heidän lapsuuden suosikkiyhtyeensä kuten muun muassa Mötley Crüe ja Guns N’ Roses. Albumi nousi Billboardin listalla sijalle 35 myytyään yli 
13 000 kopiota ensimmäisellä viikollaan. Singleinä julkaistiin seuraavat kappaleet ”Something”, ”The Flood”, ”This War Is Ours” ja ”10 Miles Wide”. "This War Is Ours" on enemmän metalcorea ja hard rockia toisin kuin ensimmäinen albumi, joka on emotyylisempää.
Deluxe Edition.
"This War Is Ours (Deluxe Edition)" sisältää kaksi uutta kappaletta, ”Bad Blood” ja ”Behind The Mask”, videot kappaleista ”The Flood”, ”Something”, ”10 Miles Wide” ja ”This War Is Ours” sekä livemateriaalia. Se julkaistiin 27. huhtikuuta 2010.
Franz Waxman

Franz Waxman (synt. Franz Wachsmann; 24. joulukuuta 1906 Königshütte, Saksa (nyk. Chorzów, Puola) – 24. helmikuuta 1967) oli saksanjuutalainen elokuvasäveltäjä. Hän aloitti elokuvasäveltämisen kotimaassaan Saksassa, mutta muutti Pariisiin tultuaan antisemitistisen katujengin pahoinpitelemäksi Berliinissä 1934. Pariisista hän muutti myöhemmin Yhdysvaltoihin.
Waxman oli Oscar-ehdokkaana kaksitoista kertaa. Palkinnon hän sai vuonna 1950 elokuvasta "Auringonlaskun katu" ja seuraavana vuonna elokuvasta "Paikka auringossa". Waxmanin muihin elokuviin kuuluvat muun muassa Alfred Hitchcockin ohjaamat "Rebekka" (1940), "Vaarallisia valheita" (1941) ja "Takaikkuna" (1954).
Tahvion koulu

Tahvion koulu on peruskoulun ala-aste Tahviossa Nuorikkalan kaupunginossa Raisiossa. 
Tahvion koulu on perustettu 16. joulukuuta 1914, jolloin se oli vielä kansakoulu ja kouluun kuului vain nykyisin siniseksi maalattu koulurakennus. Punainen koulu on vuodelta 1956, jolloin opettajia vielä asui tuossa koulussa ja siksi siellä on paljon esimerkiksi parvekkeita. Koulu sijaitsee Raisio Oyj:n Raision tehtaiden vieressä. Koulussa opetetaan vuosiluokkia 3–6, ja lisäksi hallinnollisesti Tahvion kouluun kuuluu Tikanmaan kaupunginosassa sijaitseva Tikanmaan koulu, jossa on luokat 1–2. Kouluissa on sama rehtori. Tahvion että Tikanmaan kouluissa on yhteensä noin 230 oppilasta. Koulun rehtori on Petri Anttila. Lukuvuonna 2012–2013 Tahvion koulussa oli noin 130 oppilasta ja seitsemän perusluokkaa.
Tahvion koulu on tehnyt vuodesta 1991 lähtien yhteistyötä virolaisen Padisen kunnassa sijaitsevan Padisen peruskoulun kanssa.
Tilat.
Koulun punainen päärakennus on valmistunut vuonna 1956 ja sininen vanha koulu vuonna 1914. Päärakennuksessa on neljä noin 60 neliömetrin ja yksi noin 40 neliömetrin luokkahuone. Päärakennuksessa on lisäksi atk-luokka, teknisen työn tila ja 189 neliömetrin liikuntasali. Sinisessä rakennuksessa on kaksi noin 60 neliömetrin ja yksi noin 40 neliömetrin luokkahuone sekä puutyö luokat. Sinisen puolen yläkerrassa on pieni koulun ”kirjasto”, vanhoja varastoja ja museo luokka jossa on koulun vanhoja tavaroita eli karttoja, pulpetteja, kirjoja, täytettyjä eläimiä, luokkakuvia, luita, ruuan tekovälineitä, öljylamppuja yms. Kansakoulu ajoilta. Luokka on välillä toiminut esimerkiksi englannin luokkana. Välillä sinisessä koulussa on ollut vanhat kansakoulu luokkakuvat näytillä koulun eteisessä.
Kari Kanervo

Kari Kanervo (s. 1. tammikuuta 1963 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä. Kanervo pelasi SM-liigassa yhteensä 412 runkosarjaottelua tehopistein 85+157=242 ja keräten 409 jäähyminuuttia sekä 83 playoff-ottelua tehopistein 19+22=41 ja keräten 98 jäähyminuutia. Hän pelasi urallaan myös Pohjois-Amerikassa, Saksassa ja Tanskassa. Kohtalaisen hyvin pisteitä tehnyt Kanervo oli myös suhteellisen fyysinen pelaaja, josta kertoo jäähyminuuttien määrän lisäksi myös muutamat tappelut.
Ura.
Seuraura.
Kanervo on Turun Palloseuran kasvatti. Hän lähti 18-vuotiaana kaudeksi 1981–1982 Montréal Juniors-joukkueeseen, QMJHL:ään. Sitä ennen Minnesota North Stars varasi Kanervon 160. pelaajana . Kanervo palasi vuoden päästä takaisin TPS:ään kaudeksi 1982–1983, muttei vielä murtautunut joukkueen SM-liigakokoonpanoon ja pelasi 13 ottelua. Hän pääsi pelaamaan myös kolme ottelua pudotuspeleissä. 
Kanervo voitti SM-hopeaa keväällä 1985. Hän siirtyi Jokereihin syyskauden ajaksi lainalle kaudella 1986–1987, mutta palasi sittemmin TPS:ään, jossa pelasi kevääseen 1988 saakka. Kauden 1986–87 aikana Kanervo teki yhteensä tehot 21+18=39, joka oli hänelle läpimurto. Kaudeksi 1988–1989 Kanervo siirtyi JyP HT:n riveihin ja teki henkilökohtaisen piste-ennätyksensä tekemällä 40 ottelussa tehot 12+33=45. Hän voitti myös SM-hopeaa. Kaudella 1990–1991 Kanervo keräsi 102 jäähyminuuttia, joilla hän voitti koko SM-liigan jäähypörssin.
Kaudeksi 1991–1992 Kanervo siirtyi Porin Ässiin. Hän piipahti kauden aikana myös yhden ottelun verran Oulun Kärpissä, jotka pelasivat I-divisioonaa. Kanervo pelasi myös seitsemän ottelua saksalaisessa Lausitzer Füchsessä tehopistein 2+3=5. Kaudeksi 1992–1993 Kanervo palasi TPS:ään, jossa hän voitti Suomen mestaruuden keväällä 1993. Hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi I-divisioonassa pelanneisiin Kalajoen Junkkareihin, joissa hän toimi joukkueen kapteenina. Kauteen mahtui mahtui myös muutaman viikon mittainen loukkaantuminen, kun Kanervo loukkasi niskana Lohtajalla sattuneessa hirvikolarissa. Kanervo palasi kesken kauden SM-liigaan ja siirtyi loppukaudeksi Tapparaan.
Kanervo pelasi Tapparan jälkeen viimeiset vuotensa Tanskan pääsarjan EfB Ishockeyn riveissä, jossa hän lopetti uransa keväällä 1997.
Maajoukkueura.
Kanervo pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1983 ja alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1981.
Tarhaturilas

Tarhaturilas ("Phyllopertha horticola") on lehtisarvisiin ("Scarabaeidae") kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit.
Aikuinen kuoriainen on noin 8–12 millimetrin mittainen. Pää ja etuselkä ovat metallinvihreät, sinertävät tai tummanvihreät. Peitinsiivet ovat punaruskeat.
Levinneisyys.
Laji on jokseenkin harvinainen Etelä- ja Keski-Suomessa, missä sitä tavataan kesä-heinäkuussa.
Elintavat.
Lajia tavataan tavanomaisesti aurinkoisilla mailla lehtipuilla ja pensailla, joiden lehtiä se käyttää ravinnokseen. Kuoriaisella on tapana aloittaa lehden syöminen keskeltä ja siirtyä sitten kohti reunoja. Tarhaturilaat ovat aiheuttaneet Etelä-Savossa vaurioita omenapuille syömällä sekä puiden kukkia että raakileita. Se munii ruohikkoon. Toukka elää muiden turilaiden tavoin maassa ruohonjuuria syöden. Runsaana esiintyessään ruohikko kuivuu ja kuolee suuriltakin aloilta. Näin toukat voivat tuhota puutarhojenkin nurmikoita.
Nha Trang

Nha Trang on Vietnamin Khánh Hòan maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee Nam Trung Bộn alueella eteläisen Vietnamin rannikolla, lähellä kohtaa, jossa rantaviiva kääntyy jyrkästi etelärannikosta itärannikoksi.
Kaupungissa on noin 300 000 asukasta. Siitä on tulossa suosittu turistikohde, sillä kaupungilla on hienot rannat ja miellyttävä, melko kuiva ilmasto.
Christian Oster

Christian Oster (s. 1949) on ranskalainen kirjailija. Hänen kerrontatyylinsä edustaa kokeellista nouveau roman -perinnettä. 
Oster palkittiin Prix Médicis -kirjallisuuspalkinnolla romaanista "Mon grand appartement" (1999). Romaanista "Une Femme de Ménage" (suom. "Siivooja", 2009) on tehty myös elokuva.
Kalifornian talous

Kalifornian talous on Yhdysvaltain osavaltioiden talouksista suurin. Vuonna 2006 toiseksi suurin, Texasin talous, oli 60 % Kalifornian osavaltion taloudesta.
Merkittävä osa Kalifornian tuotteista viedään ulkomaille. Vuonna 2006 tuotteita vietiin Aasiaan 52 miljardin dollarin arvosta, Eurooppaan 25 miljardin, Meksikoon 18 miljardin ja Kanadaan 13 miljardin dollarin arvosta.
Tärkein talouden sektori on palveluelinkeinot, jotka tuottavat suurimman osan osavaltion budjetista (samoin kuin useimmissa muissakin Yhdysvaltojen osavaltioissa). Maatalouden tuotanto on suurempi kuin missään muussa osavaltiossa. Siitä 27 % tulee karjanhoidosta, 73 % maanviljelystä. Liikevaihdossa mitaten viisi tärkeintä maatalouden tuoteryhmää ovat maitotuotteet, kasvihuonetuotteet, rypäleet, mantelit ja karja. Tärkeimpiä vihanneslajeja ovat lehtisalaatti ja tomaatti, niiden jälkeen tulevat parsakaali ja porkkanat. Monista hedelmälajeista lähes koko Yhdysvaltain tuotanto saadaan Kaliforniasta. Näihin kuuluvat mantelit, aprikoosit, taatelit, viikunat, nektariinit, oliivit, luumut ja saksanpähkinät. 
Kalifornian rannikon pituus on 1 350 km, joten kalastus on luonnollisesti tärkeää. Arvokkaimpia kaloja ovat tonnikalat ja miekkakalat.
Tuotantotalouden tärkeimpiä osa-alueita ovat elektroniikan ja sen komponenttien, tietokoneiden ja elintarvikkeiden valmistus.
Kaivosteollisuuden tärkein tuote on raakaöljy. Kaikki Yhdysvaltojen tuottama boori tulee Kaliforniasta.
Osavaltion talous on alijäämäinen, toukokuussa 2012 kuvernööri Jerry Brown ilmoitti että tulevan budjettivuoden alijäämä nousee jopa 16 miljardiin dollariin, vaikka ennusteissa veikattiin määräksi noin yhdeksää miljardia. Samalla Brown ehdotti veronkorotuksia.
Pekka-Paavali Sintonen

Pekka-Paavali Sintonen (s. 13. joulukuuta 1976) on suomalainen maalivahtivalmentaja ja entinen salibandymaalivahti, joka pelasi urallaan yhteensä 180 liigaottelua edustaen Oilersia ja Happeeta. Hän voitti Salibandyliigan Suomen mestaruuden kaudella 1998–1999. Lisäksi Sintonen saavutti MM-pronssia vuoden 2004 Salibandyn MM-kisoissa.
Ura.
Sintonen pelasi ensimmäiset liigaottelunsa kaudella 1994–1995 Oilersissa. Hän oli voittamassa kolmannella kaudellaan SM-pronssia ja heti seuraavalla kaudella SM-hopeaa. Samaisella kaudella Sintonen sai enemmän peliaikaa ja oli voittamassa Oilersille SM-kultaa kaudella 1998-1999. Mestaruusvuoden jälkeen Sintonen pelasi vielä kaksi kautta Oilersissa saavuttaen tuona aikana kaksi SM-hopeamitalia. 
Kaudeksi 2001-2002 hän siirtyi Jyväskylän Happeeseen, josta matka jatkui Ruotsiin. Sintonen pelasi vuodet 2002-2004 Balrog Oilersissa, josta hän palasi takaisin Suomeen, Oilersiin kaudeksi 2004-2005. Kauden päätteeksi Sintonen matkasi uudelleen Ruotsiin. Tällä kertaa IBF Faluniin, jossa yhden kauden päätteeksi Sintonen saavutti Svenska Superligan pronssia. Hän palasi kauden jälkeen Suomeen ja Happeeseen, jossa Sintonen myös päätti liigauransa kauteen 2006-2007.
Pelaajauran jälkeinen toiminta.
Pelaajauransa jälkeen Sintonen on toiminut asiantuntijakommentaattorina Urheilukanavan salibandylähetyksissä ja MTV3-kanavalla urheilutoimittajana sekä urheiluohjelmien tuottajana.
Tornan silta

Tornan silta (aik. "Tainionkosken silta") ylittää Tainionkosken Imatralla. Tainionkosken voimalaitoken yläpuolelle vuonna 1944 valmistunut langerpalkkisilta sortui osittain sillan kannen purkutöiden yhteydessä elokuussa 1998 ja yksi työntekijä kuoli. Sortuneen sillan paikalle korjattiin teräsrakenteinen silta, joka otettiin käyttöön heinäkuussa 1999.
Alkuperäinen silta.
Sillan rakennutti Imatran Voima vuosina 1943–1944 ja sen kokonaispituus oli 215 metriä ja kokonaisleveys 5,6. Sillan keskellä oli kaksi langerpalkkia ja niiden molemmin puolin laattapalkkisiltaosuudet. Länsipään laattapalkkisilta oli rakennettu vasta vuonna 1987. Langerpalkkiosuuksien jänneväli oli noin 50,6 metriä. Pääpalkit olivat niittaamalla koottuja teräspalkkeja ja kaaret teräsbetonia. Betonikaaret oli yhdistetty toisiinsa kahdeksalla poikkipalkilla ja teräksiset pääpalkit poikittaispalkein. Pääpalkkien ja kymmenen metrin korkeuteen kohoavien betonikaarten välillä oli teräksiset riipputangot. Siltaa pidennettiin 35 metrillä vuonna 1987, kun uomaa oli levennetty Tainionkosken voimalaitoksen laajennuksen yhteydessä.
Imatran kaupunki osti vuonna 1998 sillan kansirakenteet Imatran Voimalta, jonka omistukseen jäivät edelleen sillan tukirakenteet. Ainoan ajokaistan leveys oli noin 3,1 metriä ja lisäksi oli jalankululle ja pyöräilylle 1,8 metriä leveä osuus. Sillalla oli liikennevalo-ohjaus ja 12,5 tonnin painorajoitus. Sillan katsottiin olevan liian kapea ja kantokyvyltään heikko senaikaiseen liikenteeseen ja kaupungin oli tarkoitus purattaa sillan kansirakenteet ja rakennuttaa uusi leveämpi silta vanhojen tukirakenteiden varaan.
Sortumisonnettomuus.
Silta sortui korjaustöiden yhteydessä 6. elokuuta 1998 noin kello 07.40, kun vanhaa siltarakennetta purettiin. Onnettomuuden sattuessa sillalla oli kolme työntekijää, jotka kaikki joutuivat veden varaan. Yksi heistä hukkui kovan virran, uimataidottomuuden, suojapuomin ja pelastusliivien puutteen vuoksi. Onnettomuudessa sillan idänpuoleisin langerpalkkiosuus sortui virtaan.
Sillan sortumisen välittömänä syynä oli purkutyön ajaksi rakennettujen kahden tukitornin pettäminen.
Uusi silta.
Puretun betonikaarisillan tilalle rakennettiin teräsrakenteinen silta. Nykyinen silta on kaksikaistainen, pituudeltaan 215 metriä.
Pinakoteekki

Pinakoteekki oli antiikin aikana maalausten säilyttämiseen tarkoitettu huone tai rakennus. Vitruviuksen mukaan sen tuli olla tilava, suuntautua pohjoiseen ja avautua pylväikköön. Pinakoteekkeja eli maalauskokoelmia oli niin Ateenan Akropoliin kaltaisilla kulttipaikoilla kuin varakkaissa yksityiskodeissakin.
Nykyisin pinakoteekki tarkoittaa julkista taidegalleriaa. Tunnettuja ovat Milanon Pinacoteca di Brera sekä Münchenin Alte Pinakothek (vanha taide), Neue Pinakothek (1800-luku) ja Pinakothek der Moderne (uusi ja nykytaide).
Jääkiekon SM-sarjakausi 1966–1967

Jääkiekon SM-sarjakausi 1966–1967 oli järjestyksessään 37. SM-sarjakausi. Kausi pelattiin edelliskaudesta poiketen yhdessä lohkossa. 12 joukkuetta pelasivat kaksinkertaisen runkosarjan, jonka voittanut joukkue voitti mestaruuden. Kolme viimeiseksi sijoittunutta putosivat suomensarjaan.
Mestaruus palasi yhden vuoden tauon jälkeen Poriin, mestariksi selviytyi Rosenlewin Urheilijat-38. Mestaruus oli RU-38:n ensimmäinen ja myös viimeinen. RU-38 yhdistyi Porin Karhujen kanssa kauden jälkeen ja uusi seura sai nimekseen Porin Ässät.
Hopealle sijoittunut Turun Palloseura jäi RU-38:sta kolmen pisteen päähän, ja pronssia sai Tampereen Ilves joka jäi pisteen TPS:tä. Pistepörssin voitti RU-38:n Matti Keinonen.
Tämä on toistaiseksi viimeinen kausi, jolloin Suomen jääkiekkoilun pääsarjatasolla ei pelannut yhtäkään helsinkiläistä joukkuetta.
Sarjataulukko.
Lukko, SaPKo ja Hermes putosivat Suomensarjaan, josta tilalle nousivat Helsingin IFK, Oulun Kärpät ja Upon Pallo.
Osmanien arkkitehtuuri

Osmanien arkkitehtuuri on Osmanien valtakunnan arkkitehtuuria, joka kehittyi Bursassa ja Edirnessä 1400- ja 1500-luvuilla. Se kehittyi seldžukkien arkkitehtuurista ja sai vaikutteita persialaisesta, bysanttilaisesta ja mamelukkien islamilaisesta arkkitehtuurista.
Osmanien arkkitehtuuri kehittyi jo ennen kuin osmanivaltakunta oli vallannut osan Eurooppaa. Varhaisissa osmanien rakennuksissa näkyi elementtä sekä bysanttilaisesta että seldžukkien arkkitehtuurista. Osmanit rakentivat kivestä, kun keskiaasialaisessa arkkitehtuurissa suosittiin tiiliä. Varsinaisesti omaksi tyylisuunnaaksi osmanien arkkitehtuuri kehittyi 1400-luvun loppupuolella. Todellista huippukauttaan se eli arkkitehti Sinanin aikana 1500-luvulla.
Merkittävä piirre osmanein arkkitehtuurissa, että se ammensi vaikutteita sekä eurooppalaisesta että islamilaisesta arkkitehtuurista, joten se kuuluu molempiin kulttuurien piiriin. Bysanttilaiset vaikutteet näkyivät esimerkiksi kivi- ja tiilirakenteiden sekoittamisessa ja pendentiivien käytössä kupolirakentamisessa. Lisäksi osmanien taiteeseen vaikutti yhteydet Italiaan. Monissa moskeijoissa Bursassa näkyy monia ikkuna-, portti- ja kattopiirteitä, joita löytyy myös italialaisesta arkkitehtuurista.
Osmaniarkkitehtuurin huippukauden merkittävimpiä rakennuksia ovat monet Istanbulin moskeijoista. Näihin kuuluvat mm. Fatihin ja Bayzedin moskeijat. Edirnessä sijaitseva Selimin moskeija on yksi Sinanin merkittävimmistä töistä. Vaikka osmanien arkkitehtuuri keskittyi erityisesti uskonnolisiin rakennuksiin, se tuotti myös monia maallisia rakennelmia, kuten Topkapın palatsin.
Freddie Francis

Frederick ”Freddie” Francis (22. joulukuuta 1917 Islington, Lontoo – 17. maaliskuuta 2007 Lontoo) oli brittiläinen elokuvaohjaaja ja -kuvaaja. Hän sai kuvaajana Oscar-palkinnon elokuvista "Poikia ja rakastajia" (1960) ja "Glory" (1989). Ohjaajana hän oli erikoistunut kauhuelokuviin, joita hän ohjasi muun muassa Hammerille.
Valikoitu filmografia elokuvaajana.
Lähde: 
Valikoitu filmografia elokuvaohjaajana.
Lähde:
Yksimielisyysharha

Yksimielisyysharha eli virheellinen konsensusefekti (&lt; tai ) on kognitiivinen vinouma, jossa yksilöllä on taipumus projisoida omaa ajattelutapaansa muihin yksilöihin. Toisin sanoen yksilö olettaa, että kaikki muut ajattelevat samalla tavalla, mikä johtaa virheelliseen näkemykseen vallitsevasta konsensuksesta. Tilastollisten tutkimusten mukaan oletus on kuitenkin väärä.
Vääristymä ilmenee usein ryhmässä, jossa yksilö ajattelee oman ryhmänsä kollektiivisen mielipiteen edustavan myös laajemman ryhmän käsitystä asiasta. Kun yksilö huomaa, että konsensusta ei löydykään, hän helposti olettaa, että eri mieltä olevat yksilöt ovat väärässä. Toiminnalle ei ole löydetty yhtä selittävää tekijää.
Husein Muhammed

Husein Muhammed (s. 1. joulukuuta 1980 Zakho, Irakin Kurdistan, Irak) on juristi ja vihreä poliitikko Helsingissä. Hän on etniseltä taustaltaan kurdi ja asunut Suomessa vuodesta 1994. 
Muhammed on osallistunut julkisuudessa keskusteluihin maahanmuutosta ja kotoutumisesta. Hän vastustaa erivapauksien myöntämistä muslimeille tai maahanmuuttajille ja šarian käyttöönottoa länsimaissa.
Husein Muhammed on kirjoittanut kirjan "Yhtä erilaiset. Islam ja suomalainen kulttuuri" (Teos, 2011) sekä artikkelin teoksiin "En ole rasisti, mutta..." (Vastapaino, 2009), "Me muut: kirjoituksia yhteiskuntaluokista" (Teos, 2009) ja "Mitä Halla-aho tarkoittaa?" (Savukeidas, 2010).
Muhammed on valmistunut oikeustieteen maisteriksi Turun yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 2006. Hän on tai on ollut muun muassa Länsi-Helsingin Vihreiden hallituksen jäsen, Oikeuspoliittisen yhdistyksen (Demlan) hallituksen jäsen, Helsingin kaupungin maahanmuutto- ja kotouttamisasioiden neuvottelukunnan jäsen, Helsingin kaupungin opetuslautakunnan varajäsen, Maahanmuuttoviraston neuvottelukunnan varajäsen ja Amnesty Internationalin aktiivi. Muhammed on myös "Humanisti"-lehden kolumnisti, ja on kääntänyt kirjoja kurdin kielelle, muun muassa Kahlil Gibrania.
Husein Muhammed oli vihreiden ehdokkaana Helsingissä vuoden 2012 kuntavaaleissa ja pääsi varavaltuutetuksi 492 äänellä. Eduskuntavaaleissa 2011 Helsingin vaalipiirissä hän sai 1 163 ääntä. Muhammed työskenteli vuonna 2011 Vähemmistövaltuutetun ylitarkastajana ja vuonna 2013–2014 Uudenmaan ely-keskuksen maahanmuuttopäällikkönä. Hän on Arffman Consultingin kehittämispäällikkö toukokuusta 2015 lähtien.
Antikapitalismi

Antikapitalismi tarkoittaa kapitalismia vastustavia liikkeitä, ideoita ja asenteita. Termin tiukimman määrittelyn mukaan antikapitalistit pyrkivät korvaamaan kapitalismin toisella järjestelmällä.
On myös olemassa osin antikapitalistisia näkemyksiä, jotka pyrkivät korvaamaan vain osan kapitalistisesta järjestelmästä.
Anarkismi.
Anarkistit vaativat valtion täydellistä lakkauttamista ja useat anarkistit vastustavat kapitalismia, koska he katsovat sen pyrkivän hallitsemaan yksilöitä sosiaalisesti (vaurauden epätasaisen jakautumisen myötä) ja pakottamalla hierarkiaan. Jotkin anarkismin muodot vastustavat kapitalismia kokonaisuudessaan, mutta tukevat joitain tiettyjä elementtejä kuten markkinoita ja jotkut jopa yksityisomistusta.
Konservatismi ja traditionalismi.
Osa konservatiiveista ei pidä vapaasta kapitalismista. Erityisesti Manner-Euroopassa useat konservatistit suhtautuvat varauksellisesti kapitalismin vaikutukseen kulttuuriin ja tapoihin. Ranskan suuren vallankumouksen konservatiivinen oppositio ja individualistisen liberalismin kehittyminen poliittisina teorioina ja sosiaalisina käytäntöinä pyrki säilyttämään perinteiset sosiaaliset hierarkiat, käytännöt ja instituutiot.
Paleokonservatismi ja muut traditionalistiset ideologiat vastustavat usein kapitalistista etiikkaa yhteiskunnan sosiaalisia traditioita rappeuttavina. Jotkin näkemyksistä muistuttavat uskonnollisen kommunismin vastaavia.
Ekofeminismi.
Ekofeministit kritisoivat kapitalismin pyrkimyksiä määritellä maailma ihmisten hyödynnettävissä olevina resursseina. He myös katsovat sen lähtökohtaisesti heikentävän ihmisten välisiä suhteita. Ekofeministit näkevät kapitalismin patriarkaalisena rakenteena, joka rakentuu ”luonnon, naisten ja muiden ihmisten kolonisaatiolle”.
Näkemyksiä.
Vasemmistoliiton europarlamentaarikko Esko Seppänen on todennut, että ”Yhdysvallat on kapitalismin isänmaa, jossa raha on äidinkieli. Hallitseva ideologia on rahan totalitarismi ja talous toimii kuin markkinoiden diktatuuri”. George Bernard Shaw kuvailee 1800-luvun Englantia termillä laissez-faire. Shaw’n mukaan laissez-fairen aikana työntekijöitä kohdeltiin epäoikeudenmukaisesti.
Kritiikki.
Steven Pinkerin mukaan kapitalismin vastustus on syvälle juurtunut erityisesti älymystöön, akateemiseen kulttuuriin ja aktivismiin. Hän katsoo, että ympäristöliike ja vihervasemmisto eivät tunnusta markkinatalouden saavutuksia, kuten ilman ja veden saastumisen vähenemistä sekä otsoniaukon sulkeutumista, jotka ovat syntyneet säädellyn markkinatalouden ja kilpailun ansiosta.
Ponte Santa Trinita

Ponte Santa Trinita () on Arnon ylittävä silta Firenzessä, Italiassa. Se edustaa renessanssityyliä, ja sen on suunnitellut Bartolomeo Ammanati. Silta valmistui 1569.
Nykyisen sillan puinen edeltäjä valmistui 1252. Se oli Firenzen neljäs silta, joka ylitti Arnon. Sillan valmistamisen rahoitti Frescobaldin suku. Se nimettiin läheisen Santa Trinitan kirkon mukaan. Silta kesti vain seitsemän vuotta, kunnes se romahti väkijoukon painosta. Tämän jälkeen paikalle rakennettiin kivinen silta, joka sortui vuoden 1333 tulvassa. Kolmannen sillan suunnitteli Taddeo Gaddi. Se sortui vuonna 1557.
Nykyisen sillan rakentamisen määräsi Cosimo I de' Medici. Sen suunnitteli Bartolomeo Ammanati todennäköisesti Michelangelo alkuperäissuunnitelmien pohjalta. Sillan jokaiseen kulmaan pystytettiin vuodenaikoja kuvaavat patsaat vuonna 1608 Cosimo II de' Medici ja Maria Maddalenan häiden kunniaksi. Patsaiden suunnittelijat olivat Giovanni Caccini (kevät ja syksy), Taddeo Landini (talvi) ja Pietro Francavilla (kesä).
Saksalaiset sotilaat räjäyttivät sillan toisessa maailmansodassa vuonna 1944. Se rakennettiin uudelleen Ammanatin piirustusten mukaan 1952. Rakentamiseen käytettiin alkuperäisiä kiviä, joita nostettiin ylös Arnosta. Myös pahasti vaurioituneet patsaat pelastattiin joesta, ja laitettiin takaisin paikoilleen. Kevättä esittävän patsaan pää löydettiin vasta 1961.
Baftan televisiopalkinnot

Baftan televisiopalkinnot () ovat brittiläisiä televisioalan palkintoja, jotka jakaa vuosittain British Academy of Film and Television Arts (BAFTA). Jakajatahon mukaan sekä televisiopalkinnot että akatemian niin ikään jakamat elokuvapalkinnot tunnetaan BAFTA-palkintoina. Televisiopalkinnot vastaavat yhdysvaltalaisia Emmy-palkintoja.
Tausta.
Ensimmäisen kerran palkinnot jaettiin 24. lokakuuta 1954 kuudessa kategoriassa. Vuoteen 1958 asti palkinnot myönsi Guild of Television Producers and Directors, joka yhdistyi sitten British Film Academyn kanssa. Nykyisin palkinnot myöntää British Academy of Film and Television Arts.
Vuosina 1968–1997 elokuva- ja televisiopalkinnot jaettiin samassa tilaisuudessa, mutta seremonioiden nopeuttamiseksi palkinnot on vuodesta 1998 lähtien jaettu kahdessa erillisessä palkintogaalassa.
Kilpailuun voivat osallistua vain brittiläiset ohjelmat. Kaikki Britanniassa näkyvät televisiokanavat voivat asettaa ehdokkaita ja myös itsenäiset tuotantoyhtiöt voivat ehdottaa tv-ohjelmia palkittavaksi.
Ehdokkaiden asettamisen jälkeen äänestäminen tapahtuu verkossa kaikkien Akatemian äänivaltaisten jäsenten kesken. Yleensä neljä eniten ääniä saanutta ohjelmaa valitaan jatkoon ja yhdeksänjäseninen palkintolautakunta valitsee lopullisen voittajan.
Äänestysten lisäksi myönnetään myös kunniapalkintoja, joita ovat Dennis Potter -palkinto parhaasta käsikirjoituksesta, Alan Clarke -palkinto parhaasta luovasta työstä ja Richard Dimbleby -palkinto parhaasta työstä asiaohjelmassa.
Palkintogaala lähetetään Britannian televisiossa yleensä tilaisuutta seuraavana päivänä. Tilaisuuden televisioinnista vastaa vuoroittain BBC One ja ITV1.
Claude-Louis Navier

Claude Louis Marie Henri Navier (10. helmikuuta 1785 Dijon, Ranska – 21. elokuuta 1836 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen insinööri, joka oli merkittävimpiä virtausmekaniikan kehittäjiä.
Navierin–Stokesin yhtälöt on nimetty hänen ja George Gabriel Stokesin mukaan.
Taustaa.
Nuoren Navierin isä kuoli vuonna 1793 ja hänen äitinsä pyysi tämän setää Emiland Gautheyltä toimimaan pojan opettajana. Setä oli Ranskan sillat ja tiet ylläpitävien armeijan joukkojen insinööri. Vuonna 1802 Navier pääsi École polytechnique -kouluun ja vuonna 1804 hän jatkoi opintojaan École nationale des ponts et chaussées -koulussa, josta valmistui vuonna 1806.
Hän johti Choisyn, Asnièresin ja Argenteuilin siltojen rakentamista, Pariisissa Île de la Citén silta on hänen suunnittelemansa.
Aikanaan hän seurasi setäänsä ylitarkastajana Corps des Ponts et Chaussées -joukoissa.
Vuonna 1824 Navier valittiin Ranskan tiedeakatemiaan. Vuonna 1830 hänet nimitettiin professoriksi École nationale des ponts et chaussées -koulussa ja 1831 professoriksi, Augustin Louis Cauchyn seuraajaksi, matematiikassa ja mekaniikassa École polytechnique'ssa.
Tuloksia.
Vuonna 1819 hän korjasi Galileo Galilein väärän mallin jännityksen jakaumasta taivutetussa palkissa. Navier kehitti yleisen elastisiteettiteorian eli loi lujuuslaskennan perusteet vuonna 1821. Vuonna 1826 hän määritteli materiaalien kimmomodulin (E). 
Vuonna 1822 hän kehitti virtausmekaniikan ydintä olevat Navier-Stokes-yhtälöt.
Petter Eliassen

Petter Eliassen (s. 1. joulukuuta 1985) on norjalainen maastohiihtäjä.
Eliassen hiihti maailmancupissa vuosina 2009–2014. Aktiivisesti hän kiersi cupia vuosina 2010–2012 hiihtäen muina vuosina lähinnä Pohjoismaissa järjestetyissä osakilpailuissa. Eliassen osallistui maailmancupiin ensimmäisen kerran Trondheimissa maaliskuussa 2009 sijoittuen 50 kilometrin perinteisen tyylin yhteislähtökilpailussa 21:nneksi. Parhaimmillaan hän oli neljäs Oslon 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa maaliskuussa 2013.
Maailmancup-uransa jälkeen Eliassen on keskittynyt Ski Classics -maratonhiihtoihin. Hän voitti vuonna 2015 König Ludwig Laufin, Vaasahiihdon, Birkebeinerrennetin sekä Årefjällsloppetin ja samalla sarjan kauden 2014–2015 kokonaiskilpailun.
Eliassen sijoittui Oslon MM-kilpailuissa 2011 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 11:nneksi ja 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 15:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli 50 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa 14:s. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Eliassen saavutti pronssia 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 2008.
Eliassen on saanut Norjan mestaruuskilpailuissa hopeaa 30 kilometrillä 2008 ja pronssia 50 kilometrillä 2010.
Moe Meguro

Moe Meguro (, s. 20. marraskuuta 1984 Minamifurano, Hokkaidō) on japanilainen curlingpelaaja.
Meguro on osallistunut Japanin joukkueen jäsenenä talviolympialaisiin kahdesti: Torinossa 2006 hän heitti ykkösenä Japanin joukkueen sijoittuessa seitsemänneksi. Vancouverissa 2010 Meguro toimi joukkueen kapteenina Japanin sijoittuessa kahdeksanneksi. Vuoden 2008 MM-kilpailuissa Meguron johtama Japani sijoittui neljänneksi, millä pronssimitalin Sveitsille hävinnyt joukkue sivusi Japanin naiscurlingin kaikkien aikojen parasta saavutusta (MM 1997, 4.).
Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa Meguro on voittanut yhden mestaruuden sekä kaksi hopea- ja pronssimitalia. Lisäksi hänellä on pronssimitali vuoden 2007 talviuniversiadeista.