tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mykola Amosov

Mykola (Nikolai) Myh’ailovytš Amosov (, ; 6. joulukuuta 1913 Olhovo, Tšerepovetsin piiri, Venäjä – 12. joulukuuta 2002 Kiova, Ukraina) oli venäläissyntyinen ukrainalainen lääkäri ja kirjailija. Hän sai Leninin palkinnon ja useita muita palkintoja ja tunnustuksia ja oli neljä kautta Neuvostoliiton korkeimman neuvoston jäsen. 
Amosovin vanhemmat olivat talonpoikaista väkeä, äiti kätilö. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä isä lähti sotaan. Sieltä palattuaan hän hylkäsi perheensä, joka eli sitten vaatimattomasti. Amosov opiskeli ensin teknistä alaa mutta päätyi myöhemmin lääketieteen opintojen pariin ja teki elämäntyönsä lääkärinä.
Amosovin ensimmäinen avioliitto kesti vain lyhyen aikaa. Toistamiseen hän avioitui 1944 Lida Denisenkon kanssa. He muuttivat 1952 Kiovaan ja saivat 1956 tyttären. Lida Denisenko valmistui lääkäriksi 1958.
Amosov työskenteli toisen maailmansodan aikana lääkärinä rintamalla ja sen jälkeen ensin Moskovassa, sitten Brjanskissa ja vuodesta 1953 Kiovassa. Hän erikoistui sydänkirurgiaan ja oli alalla uranuurtaja Ukrainassa.
Amosov aloitti kirjoittajanuransa 1963, kun hänen potilaansa, tyttö, kuoli leikkauksessa. Tapaus järkytti häntä, ja hän käsitteli tapahtunutta kirjoittamalla. Kirjoitus ilmestyi aikakauslehdessä "Nauka i Žizn" ja muissa lehdissä, ja se julkaistiin kymmeninä käännöksinä ja myös kirjassa. Taloudellista menestystä siitä ei hänelle kuitenkaan tullut, sillä Neuvostoliitto ei ollut allekirjoittanut kansainvälistä tekijänoikeussopimusta.
Muun tuotannon lisäksi Amosov julkaisi viisi kaunokirjallista teosta, joista suomeksi on ilmestynyt "Avoin sydän: venäläisen kirurgin päiväkirja" ("Мысли и сердце", "Mysli i serdtse", 1964, ilm. suomeksi 1967). Sen pohjalta syntynyt kuunnelma on esitetty Yleisradiossa 1989.
Amosovin mukaan on Kiovassa nimetty katu.
Urho Heikkilä

Urho Alfred Heikkilä (14. kesäkuuta 1924 Tampere – 5. tammikuuta 2011 Lahti) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Heikkilän vanhemmat olivat kauppias Juho Alfred Heikkilä ja Alma Jeminna Viitaniemi ja puoliso 1952–1991 käsityönopettaja Kaija Kyllikki Solavuori. Heikkilä tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta vuonna 1945 ja valmistui Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1949 ja agronomiksi vuonna 1951. Hän toimi valmistuttuaan ensin Etelä-Pohjanmaan meijeriliiton konsulenttina ja sitten meijerin isännöitsijänä Somerolla. 
Päätyönsä Heikkilä teki kuitenkin maitojauheteollisuudessa, kun hänestä tuli vuonna 1952 Suomeen perustetun Maitopulveri-yhtiön, myöhemmin Kuivamaito Oy, toimitusjohtaja. Heikkilän johtamana yhtiö kehitti maitopulveria tuotteena ja rakensi sille tuotannon, myynnin ja jakelun ratkaisut. Samalla hän osallistui merkittävästi yhtiön pääpaikan Nastolan teolliseen kehittämiseen. Eläkkeelle yhtiön johdosta Heikkilä jäi vuonna 1983. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1974. Sotilasarvoltaan Heikkilä oli reservin yliluutnantti.
Gerard Salonga

Gerard Salonga (s. 11. lokakuuta 1973 Filippiinit) on filippiiniläinen kapellimestari.
Salonga toimi vuosina 2012–2020 musiikillisena johtajana. Vuosina 2016–2018 hän oli yksi Jaap van Zwedenin valitsemista Hongkongin filharmonisen orkesterin avustavista kapellimestareista. Vuonna 2019 hänestä tuli Malesian filharmonisen orkesterin residenssikapellimestari, ja tammikuussa 2021 hän aloitti toimimisen Filippiiniläisen nuorison orkesterin (Orchestra of the Filipino Youth) musiikillisena johtajana.
Salonga on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestarien kuin Jaap van Zwedenin, Yu Longin, Jun Märklin, Zhang Guoyongin, Hans Grafin, John Wilsonin, Vladimir Ashkenazyn, Mark Wigglesworthin ja Leonard Slatkinin kanssa. Salonga on johtanut muiden muassa Filippiinien filharmonista orkesteria, Bangkokin kuninkaallista sinfoniaorkesteria, Sydneyn sinfoniaorkesteria, Shanghain oopperan orkesteria ja kuoroa, Sønderjyllands Symfoniorkesteria, Orchestra Victoriaa ja Singaporen sinfoniaorkesteria. Salongan tekemiä orkesterisovituksia ovat esittäneet Hongkongin filharmoninen orkesteri, Sydneyn sinfoniaorkesteri, RTÉ Concert Orchestra, The New York Pops, Winnipegin sinfoniaorkesteri, Cincinnati Pops Orchestra, Singaporen sinfoniaorkesteri, Guangzhoun sinfoniaorkesteri, BBC:n sinfoniaorkesteri ja Royal Philharmonic Orchestra. Salonga on tehnyt yhteistyötä sovittajana ja kapellimestarina sellaisten artistien ja yhtyeiden kuin Lea Salongan, Wang Leehomin, Wu Tongin, Cecile Licadin, Michael Ballin, Il Divon, Blaken, Shenyangin, Danielle de Niesen, TaikOzin, Ksenija Sidorovan, The Beach Boysin, Regina Velasquezin, Tengku Irfanin, Llŷr Williamsin, James Ehnesin, Jing Wangin ja Jan Lisieckin kanssa. Vuonna 2018 Salonga johti Sydneyn sinfoniaorkesteria ja TaikOz-yhtyettä Lachlan Skipworthin taikokonserton "Breath of Thunder" kantaesityksessä Sydneyn oopperatalossa. Tästä hän sai APRA AMCOS -palkintoehdokkuuden ”vuoden esityksestä”.
Salonga on johtanut myös musiikkiteatteria 1990-luvulta saakka. Hän on saanut ”parhaana musiikkiohjaajana” neljä Aliw-palkintoa ja voittanut kahdesti Philstagen Gawad Buhay -palkinnon. Vuonna 2021 hän oli yksi National Commission for Culture and the Artsin SUDI-kansallismusiikkipalkintojen saajista. Lisäksi Salonga sai vuonna 2012 Filippiineiltä tunnustuksen yhtenä "The Outstanding Young Men" -nimitetyistä.
Salonga johti vuonna 2019 Sønderjyllands Symfoniorkesteria ja teki pianisti Cecile Licadin toimiessa solistina levytyksen George Gershwinin teoksista pianolle ja orkesterille Danacord-levymerkille. Vuosina 2020–2021 hän toimi Malesian filharmonisen orkesterin levytysten musiikkituottajana sen YouTube-kanavalla MPOTV. Hän oli myös taiteellisena neuvonantajana Malesian filharmonisen orkesterin yhteistyössä Malaysian Composers Collectiven kanssa ja kantaesitti uusia teoksia malesialaisilta säveltäjiltä.
Moganiitti

Moganiitti on mineraali, joka on saanut nimensä Gran Canarian saarella sijaitsevan Mogánin kunnan mukaan. Moganiitti on yksi kvartsin (SiO2) mikrokiteisistä muunnoksista. Kidejärjestelmä on monokliininen. Kovuus Mohsin asteikolla on 6–6,5 ja ominaispaino 2,55 g/cm³. Moganiittia on löydetty valkoisena, harmaana ja vihreänä.
Suomesta löytyi vihreää moganiittia vuonna 2019; silloin tehtiin kalsedonijuonitutkimuksia Sodankylän Kaitaselän alueella.
Valheitten talo

Valheitten talo ("The Fallen Idol") on Carol Reedin ohjaama vuonna 1948 valmistunut brittiläinen elokuva. Se perustuu Graham Greenen novelliin ”The Basement Room”, josta Greene itse teki käsikirjoituksen. 
Elokuva kertoo tarinan pienen Philippe-pojan (Bobby Henrey) näkökulmasta. Suurlähettiläsisä jättää poikansa hovimestari Bainesin (Ralph Richardson) hoitoon. Bainesin puoliso (Sonia Dresdel) pitää poikaa tiukassa kurissa. Kolmiodraaman kolmas osapuoli on lähetystön sihteeri Julie (Michèle Morgan), johon Bainesilla on suhde. Näiden keskellä Philippe-poika yrittää tasapainoilla valheen ja totuuden häilyvällä rajalla.
"Valheitten talo" on Reedin ja Greenen ensimmäinen yhteistyö. Se sai brittiläisen Bafta-palkinnon vuoden parhaana brittiläisenä elokuvana.
Cecile Licad

Cecile Licad (s. 1961 Manila) on filippiiniläinen pianisti.
Licad aloitti pianonsoiton opiskelun 3-vuotiaana äitinsä johdolla. 7-vuotiaana hän teki orkesteridebyyttinsä Filippiinien filharmonisen orkesterin kanssa. 12-vuotiaana hän lähti Yhdysvaltoihin, jossa sai Curtis Institute of Musicissa opetusta Mieczysław Horszowskilta, Seymour Lipkinilta ja Rudolf Serkinilta sekä "most outstanding student" -tunnustuksen. Tämän jälkeen Licad siirtyi Rudolf Serkinin Institute for Young Musiciansiin Vermontiin ja opiskeli siellä Serkinin johdolla viiden vuoden ajan.
Licad aloitti säännöllisen konserttiuransa vuonna 1981 pidettyään esityksen Seiji Ozawan johtaman Bostonin sinfoniaorkesterin kanssa Tanglewoodin musiikkijuhlilla. Hän piti myös konsertin Zubin Mehtan johtamien New Yorkin filharmonikkojen kanssa ja teki jo ensimmäisellä konserttikaudellaan lukuisia esiintymisiä eri maiden sinfoniaorkestereiden solistina. Hän voitti Leventritt-kilpailun kultamitalin ja esiintyi televisioidussa konsertissa Georg Soltin johdolla tulkitsemalla Pjotr Tšaikovskin ensimmäisen pianokonserton (b-molli, op. 23). Licad on urallaan kiertänyt monissa maissa Kanadasta ja Australiasta Euroopan ja Pohjois-Amerikan kautta Kaukoitään.
Licad teki helmikuussa 1983 ensilevytyksensä Sonylle Claudio Abbadon johtaman Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa. Hän levytti Sergei Rahmaninovin pianokonserton nro 2 (c-molli, op. 18) ja "Rapsodian Paganinin teemasta" (op. 43). Licad on levyttänyt myös muiden muassa Naxokselle. Hänen kanssaan ovat tehneet yhteistyötä sellaiset artistit kuin Nadja Salerno-Sonnenberg ja Patrick Gallois. Licad sai "Grand Prix du Disquen" Sonylle André Previnin johtaman Lontoon filharmonisen orkesterin kanssa tekemästään levytyksestä Frédéric Chopinin ja Camille Saint-Saënsin toisista pianokonsertoista.
Soltsyn lentotukikohta

Soltsyn lentotukikohta eli Soltsy-2, () eli Solsyn sotilaslentokenttä (; kansallinen lentopaikkatunnus: ЬЛЛЛ) on lentotukikohta Venäjän Novgorodin alueella. Sotilaslentokenttä sijaitsee noin kolme kilometriä Soltsyn keskustasta koilliseen.
Tukikohtaan on sijoitettu 40. lentorykmentti (40 SAP, yksikkö 06987-V), joka kuuluu Saratov-Engelsissä päätukikohtaansa pitävään 22. raskaaseen pommituskonedivisioonaan. Soltsyn lentokalustoon kuuluu Tupolev Tu-22M3 -pommikoneita.
Hay River

Hay River (eteläsleviksi "Xátł'odehchee") on noin 3 000 asukkaan kylä Kanadan Luoteisterritorioissa. Se sijaitsee Hay River -joen suulla Ison Orjajärven etelärannalla, noin 200 kilometriä territorion pääkaupunki Yellowknifesta lounaaseen. Kylässä on oma lentokenttä ja koulu, joka on nimetty siellä vuonna 1967 vierailleen Englannin prinsessa Alexandran mukaan. Hänen mukaansa on nimetty myös 55 kilometriä kylästä etelään sijaitseva Alexandra Falls -vesiputous. Hay River -niminen chipewyan-intiaanien reservaatti sijaitsee joen vastarannalla.
Hay Riverin väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 3 606. Sittemmin se on ollut jyrkässä laskussa; vuonna 2021 väkiluku oli vain 3 169.
Historia.
Alue on chipewyan-intiaanien eli dënejen perinteistä kotiseutua. Kylä perustettiin Hudsoninlahden kauppakomppanian kauppapaikaksi vuonna 1868. Heti perustamisensa jälkeen kylään alettiin tehdä kristillistä, lähinnä anglikaanista ja katolista lähetystyötä. Vuosina 1938–1940 rakennettu Pyhän Annan roomalaiskatolinen kirkko on nykypäivänäkin käytössä.
Moottoritien valmistuttua vuonna 1949 ja rautatien vuonna 1964 kylästä tuli tärkeä kalastuspaikka ja talouden sekä liikenteen solmukohta. Lyijyn ja sinkin kaivostoimintaa harjoitetaan 56 kilometriä kylästä itään Pine Pointissa.
Vuonna 1963 kylä kärsi vakavan tulvan, joka tuhosi kaikki rakennukset. Asukkaat evakuoitiin ja uusi Hay River perustettiin lähemmäs joen yläjuoksua.
Villarbasse

Villarbasse () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 503 asukasta.
Ogie Alcasid

Ogie Alcasid (s. "Herminio Jose Lualhati Alcasid nuorempi" 1967) on filippiiniläinen laulaja-lauluntekijä, näyttelijä ja liikemies.
Alcasidin hittisingleiksi muodostuivat "Nandito ako", "Sa kanya" ja "Bakit ngayon ka lang". Hänen laulujensa joukossa ovat olleet myös "Pangarap ko ang ibigin ka", "Kailangan kita" ja "Kung mawawala ka". Hän on saanut urallaan monia palkintoja. 
Alcasid on luonut näyttelijänä uraa muun muassa televisiokomediassa yhteistyössä Janno Gibbsin kanssa. Hän on esiintynyt myös elokuvissa ja musikaaleissa. Yrittäjänä hän on johtanut muun muassa useita ravintoloita (Hungry Samurai, Ryu Ramen). Alcasid on toiminut Filippiinien ammattilaulajien järjestön (Organisasyon ng Pilipinong Mang-aawit, OPM) puheenjohtajana. Hän oli aiemmin naimisissa kauneuskuningatar Michelle van Eimerenin kanssa, mutta aloitti jo tämän avioliiton aikana suhteensa laulaja Regine Velasqueziin, jonka kanssa meni sittemmin naimisiin.
Jennifer Esposito

Jennifer Esposito (s. 11. huhtikuuta 1973) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan mm. rooleistaan elokuvissa "Cash", "Summer of Sam", "Don’t Say a Word", "Taxi" ja "Welcome to Collinwood." Hän on esiintynyt myös monissa tv-sarjoissa, kuten "Spin City", "Samantha", "Blue Bloods", "Mistresses" ja "NCIS Rikostutkijat".
Stephanie Hollenstein

Stephanie Hollenstein (1886- 1944) oli itävaltalainen taidemaalari. Hänen tyylisuuntansa oli impressionismi. 
Elämänvaiheita.
Hollenstein syntyi maalaisperheeseen ja toimi aluksi paimenena. Hänen ensimmäiset maalauksensa esittivät karjaa ja paimenia ja hän valmisti itse ensimmäiset pensselinsä eläinten karvoista. Vuonna 1904 hänet hyväksyttiin taidekouluun Müncheniin, missä hänen piirrostensa voima herätti huomiota. Valmistuttuaan vuonna 1908 hän avasi pienen maalauskoulun Schwabingiin. Koulu toimi kaksi vuotta. Vuonna 1913 hän sai stipendin Italiaan suuntautuvalle opintomatkalle. 
Kun ensimmäinen maailmansota alkoi vuonna 1914, Hollenstein päätti auttaa kotimaataan Itävalta-Unkaria sotaponnistuksissa. Hän kouluttautui sairaanhoitajaksi. Sen jälkeen hän pukeutui mieheksi, otti nimen Stephan Hollenstein ja meni rintamapalvelukseen. Palvelustoverit tajusivat asian, mutta eivät puhuneet asiasta. Asia tuli ilmi vuonna 1916 ja Hollenstein erotettiin tehtävästään. Asia tuli julkisuuteen ja herätti huomiota. Hänet kiinnitettiin sotamaalariksi valtion uutistoimistoon ja tässä tehtävässä hän vieraili rintamalla kolmasti. Ansioistaan hänet palkittiin Karl-Truppenkreuz- kunniamerkillä vuonna 1916. 
Sodan jälkeen Hollenstein muutti yhteen ystävättärensä, lääkäri Franziska Großin kanssa. Hän piti useita näyttelyitä Wienissä ja matkaili Saksassa ja Italiassa. 1930- luvulla Hollenstein kiinnostui kansallissosialismista ja sen edustamasta "miehekkyyskulttuurista". Hän liittyi tuolloin Itävallassa kielletyn kansallissosialistisen puolueen jäseneksi. 
Kun Anschluss toteutui vuonna 1938, Hollenstein ryhtyi toimimaan näkyvästi kansallissosialistina. Hänet nimitettiin entisen Itävallan alueen naistaiteilijoiden liiton johtajaksi. Hän yritti tässä toimessa auttaa vainottuja taiteilijoita, joita syytettiin rappiotaiteesta, kuitenkaan onnistumatta. Häneltä evättiin professorin arvonimi, sillä hänen taidettaan ei pidetty tarpeeksi esimerkillisenä.Luottamustoimestaan Hollenstein erosi vuonna 1943, terveydellisistä syistä.
Stefan Czapsky

Stefan Czapsky (s. 15 joulukuuta 1950) on saksalaissyntyinen ukrainalais-yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hänet tunnetaan mm. elokuvien "Saksikäsi Edward", "Batman - paluu" ja "Ed Wood" kuvaajana, joissa hän teki yhteistyötä ohjaaja Tim Burtonin kanssa. Hän voitti elokuvan "Ed Wood" kuvaustyöstä useita elokuvakriitikkojen palkintoja.
Mei Yi Foo

Mei Yi Foo () on malesialainen pianisti. Hän on kotoisin Serembanista, mutta on asettunut Lontooseen.
Foo opiskeli Lontoon Royal College of Musicissa ja Royal Academy of Musicissa Yonty Solomonin, Christopher Eltonin ja Aleksandr Satsin johdolla. Hän eteni finalistiksi Maj Lind -pianokilpailussa vuonna 2002 ja sai vuonna 2008 Ateenassa Maria Callas Grand Prix'n. Tammikuussa 2011 Foolle myönnettiin Setiawan Tuanku Muhriz -mitali panoksesta Malesian taide- ja musiikkielämään. Vuonna 2013 hänet nimettiin "BBC Music Magazinen" "Vuoden tulokkaaksi" Odradek Recordsilla julkaistun "Musical Toys" -albumin ansiosta.
Foo on tehnyt esiintymisiä muun muassa Royal Festival Hallissa, Finlandia-talossa, Hongkongin kaupunginsalissa, Wigmore Hallissa, Veronan Teatro Filarmonicossa, Ateenan konserttitalossa ja Salle Gaveaussa. Kapellimestareita, joiden johdolla hän on esiintynyt, ovat olleet muiden muassa Matthias Bamert, Martyn Brabbins, Claus Peter Flor, János Fürst, Kirill Karabits ja Christopher Warren-Green. Kamarimusiikin parissa Foon yhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet Dimitri Ashkenazy, Shlomy Dobrinsky, Cristina Ortiz, Antti Siirala, Ashley Wass, Juri Žislin, Patricia Kopatchinskaja, Hugo Ticciati, Matthew Trusler, Nicolas Dautricourt ja Bartosz Woroch.
Foo on tehnyt yhteistyötä myös aikansa säveltäjien kanssa. Näiden joukossa ovat olleet Dai Fujikura, Unsuk Chin, Richard Baker ja Chris Harman. Malaysian Composers Collectiven kautta Foo on tehnyt yhteistyötä myös muiden muassa Adeline Wongin kanssa. Foo on opettanut Royal Welsh College of Music and Dramassa.
Röstəm Yaxin

Röstəm Möxəmmətxaci ulı Yaxin (, ; 16. elokuuta 1921 – 23. marraskuuta 1993) oli tataaritaustainen neuvostoliittolainen säveltäjä, pianisti, opettaja. Jahin on Tatarstanin tasavallan hymnin säveltäjä ja palkittu kansantaiteilija. Jahin sävelsi kaikkiaan yli 300 teosta. Jahin palveli toisen maailmansodan aikaan puna-armeijan ilmatorjuntatykistössä. 
Jahin kutsuttiin 1960-luvulla paikallisen tataarin Ymär Daherin perustaman kulttuuriyhdistyksen kautta Suomeen vierailulle. Muita mukana saapuneita muusikoita oli laulajat İlham Şakirov ja Venera Şäripova, vokalisti Ayrat Arslanov, viulisti Marat Äxmätov ja harpisti Mars Makarov. He esiintyivät Helsingissä ja Tampereella. Tataaritaiteilijat tapasivat myös presidentti Urho Kekkosen tuona aikana. Tapahtumien kuvaajana toimi Räshid Nasretdin.
Elämä.
Rustem Muhamethazejevitš Jahin syntyi Kazanissa työläisperheeseen. Musiikin opiskelun hän aloitti nuorena kotikaupungissaan jatkaen Moskovan konservatoriossa pianistina. Elokuussa 1942 Jahin kutsuttiin Neuvostoliiton armeijaan. Hän palveli ilmatorjuntatykistörykmentissä.
Sota-aikaan Jahin kirjoitti kappaleet kuten "Ilmatorjuntatykkien marssi" (Марш зенитчиков), "Laulu Moskovasta" (Песня о Москве), "Muista, toveri" (Вспомни, товарищ), "Pidä hauskaa, ryhmä" (Веселее, взвод). Nämä kappaleet esitti Neuvostoarmeijan laulu- ja tanssiyhtye, jossa Jahin toimi pianistina. Jahin jatkoi Moskovan konservatoriossa sodan jälkeen valmistuen vuonna 1950. Hän opetti Kazanin konservatoriossa säveltämistä.
Uransa aikana Jahin kävi pianistina kiertueella ympäri Neuvostoliittoa. Hän myös otti osaa konsertteihin joissa toimi kapellimestareina G. Stoljarov, Veselin Pavlov, G. Roždestvensky, N. Faktorovitš, F. Mansurov, A. Friedlandler, N. Rahlin, ja muita. Monet laulajat esittivät hänen kappaleitaan, joita hän kirjoitti kokonaisuudessaan satoja. Hän sävelsi Tatarstanin tasavallan hymnin. Jahinin ohjelmistoon kuului hänen omia sävellyksiään sekä musiikkia länsieurooppalaisilta, venäläisiltä ja tataarilaisilta säveltäjiltä. Vuonna 1968 Jahin konsertoi Suomessa.
Jahin valittiin lukuisasti Venäjän SFNT:n sekä Tataarien ASNT:n säveltäjäliiton hallitukseen. Hän sai huomionosoituksia sodanajan palveluksestaan ja musiikillisesta työstään. Kazanissa on Jahinin mukaan nimetty katu.
Yksityiselämä.
Rustem Jahinin vaimo oli Halima Zakirovna Tazetdinova. (1923–2004). Heillä ei ollut lapsia.
Narong Prangcharoen

Narong Prangcharoen (; s. 1973) on thaimaalainen säveltäjä.
Prangcharoen sai vuonna 2013 Guggenheim-stipendin ja Barlow-palkinnon. Lisäksi hänelle on myönnetty muun muassa Tōru Takemitsu -sävellyspalkinto, Alexander Zemlinsky -sävellyspalkinto ja kotimaassaan Silpathorn-palkinto. Prangcharoenin musiikkia ovat esittäneet monet merkittävät orkesterit Aasiassa, Amerikassa, Australiassa ja Euroopassa. Hänen teostensa esityksiä johtaneisiin kapellimestareihin ovat kuuluneet Carl St.Clair, Steven D. Davis, Carlos Kalmar, José-Luis Novo, Mihail Pletnjov ja Osmo Vänskä.
Prangcharoen sai tohtorinarvon Missourin–Kansas Cityn yliopistosta, jossa hänen pääasiallisena opettajanaan toimi Chen Yi. Hän sai opetusta myös Zhou Longilta. Prangcharoen on toiminut muun muassa Mahidolin yliopiston musiikkiopiston dekaanina ja Thaimaan filharmonisen orkesterin residenssisäveltäjänä.
Hay River (joki)

Hay River (eteläorjaintiaaniksi "Kátå’odehche") on noin 700 kilometrin mittainen joki Kanadan pohjoisosissa Mackenziejoen vesistössä. Se saa alkunsa Albertan provinssin keidasrämeiltä, ja osin valuma-alue on Brittiläisen Kolumbian puolella; virtaussuunta on koillinen, ja se laskee Hay-Zama-järven kautta Isoon Orjajärveen Hay Riverin kaupungin kohdalla. 
Joki on ollut merkityksekäs alkuperäiskansoille, niin cree- kuin slavey-heimoille. Nykyäänkin joella harjoitetaan kalastusta, mutta lisäksi melontaa. Joen alajuoksulla on kaksi huomattavaa putousta, Alexandra Falls ja Louise Falls, molemmat Luoteisterritorioiden puolella.
Helen's Bay

Helen's Bay on Britanniaan kuuluvassa Pohjois-Irlannissa sjaitseva merenrantakylä. Kylä sijaitsee noin kuusi kilometriä Bangorin kaupungista länteen.
Pohjois-Irlannin vuoden 2011 väestönlaskennan aikaan kylässä asui 1 385 asukasta. Asukkaista 13 prosenttia kertoi tuolloin olevansa nykyisiä tai entisiä katolilaisia ja 76 prosenttia protestantteja tai muita kristittyjä.
Helen's Bayssa on ollut 1860-luvulta lähtien rautatieyhteys, jonka kautta kylästä on yhteys muun muassa Belfastiin. Helen's Bayn rautatieasema avattiin vuonna 1865 ja se on yhä matkustajaliikenteen käytössä. Tavaraliikenne asemalle päättyi vuonna 1950.
Gromovon lentotukikohta

Gromovon lentotukikohta (; kansallinen lentopaikkatunnus: ЬЛЛЙ; aiemmalta nimeltään Sakkolan sotilaslentokenttä) on Venäjän Leningradin alueen Käkisalmen piirin Sakkolan maalaiskunnassa () sijaitseva lentotukikohta. Lentotukikohta sijaitsee maanteitse noin 44 kilometriä Käkisalmesta etelään ja noin 102 kilometriä Pietarista pohjoiseen. 
Lentotukikohtaa on käyttänyt ainakin 33. kuljetuslentorykmentti (33 OTSAP; sotilasyksikkö 49719-2).
Alberto Williams

Alberto Williams (23. marraskuuta 1862 Buenos Aires – 17. kesäkuuta 1952) oli argentiinalainen säveltäjä, kapellimestari ja pianisti. Hän oli yksi argentiinalaisen musiikin kansallisen suuntauksen edelläkävijöistä.
Williams kuului yläluokkaiseen perheeseen. Hänen isoisänsä Amancio Alcorta oli säveltäjä ja valtiomies. Williams aloitti opintonsa Buenos Airesissa ja opiskeli vuosina 1882–1889 Pariisin konservatoriossa, jossa hänen opettajiinsa kuului César Franck. Palattuaan Buenos Airesiin Williams perusti kaupunkiin konservatorion (Conservatorio Williams) ja lähti Pampalle tutustumaan maisemiin ja maaseudun elämään. Sieltä on peräisin hänen ensimmäinen kansallista suuntausta edustanut teoksensa, "El rancho abandonado" (1890). 
Williamsin tuotantoon kuuluu muun muassa yhdeksän sinfoniaa, viulusonaatteja, pianomusiikkia ja 83 espanjankielisiin runoihin sävellettyä laulua.
Valentín Surif

Valentín Surif on argentiinalainen pianisti.
Surif syntyi Buenos Airesissa. Hänen opettajiinsa kuuluivat Earl Wild, Alicia de Larrocha, Carlo Zecchi, Sergio Lorenzi, Aimee Wiele ja Roberto Caamaño. Surif on kiertänyt maailmaa resitalistina ja solistina tunnettujen orkesterien, kuten Bogotán filharmonisen orkesterin kanssa. Hän on esiintynyt sellaisten kapellimestareiden kuin Enrique Bátizin, Juan Carlos Zorzin, Bruno Bandinin, Mario Majnaricin ja Eduardo Carrizosan johdolla.
Surif on omistautunut urallaan argentiinalaiselle musiikille. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut musiikkia sellaisilta argentiinalaisilta säveltäjiltä kuin Alicia Terzianilta, Roberto García Morillolta, Carlos Suffernilta, Silvano Picchilta, Juan José Ramosilta ja Alberto Ginasteralta. Surifin muun ohjelmiston joukossa on ollut teoksia muiden muassa Johann Sebastian Bachilta, Ludwig van Beethovenilta, Frédéric Chopinilta, Claude Debussylta, George Gershwinilta, Franz Lisztiltä, Wolfgang Amadeus Mozartilta ja Heitor Villa-Lobosilta. Surif on tehnyt Marco Polo -levymerkille levytyksiä Alberto Williamsin pianoteoksista.
Patron (koira)

Patron (, s. 20. heinäkuuta 2019) on ukrainalainen jackrussellinterrieri, joka etsii räjähteitä erityisesti Tšernihivin alueelta. Patronin kerrotaan tunnistaneen sodan alkamisesta maaliskuun 19. päivään 2022 mennessä 90 kohdetta Tšernihivin alueella. Patronin omistaja ja ohjaaja on Myh’ailo Iljev.
Ukrainan sodan myötä Patronista on tullut vuonna 2022 myös sisäministeriön alaisen Ukrainan valtion hätäpalvelun maskotti. Räjähdekoirasta tuli kuuluisa maaliskuun puolessavälissä, kun maan palo- ja pelastustoimesta vastaava hätäpalvelu sanoi sitä maskotikseen. Patronista tuli suosittu myös Ukrainan ulkopuolella, ja monet fanit lovat lähettäneet siitä piirtämiään kuvia hätäpalvelulle. Patronia on luonnehdittu Ukrainan mediasodankäynnissä yllättävän tehokkaaksi aseeksi.
Kunnianosoituksia.
Ukrainan postilaitos julkaisi syksyllä 2022 Patron-aiheisia postimerkkejä, joiden avulla kerätään miljoona euroa miinanraivauskalustoon ja myös eläinsuojeluun Ukrainassa.
Vuoden 2022 Cannesin elokuvafestivaaleilla Patronille myönnettiin Palm Dog -palkinto.
Unicef nimesi Patronin Ukrainan hyväntahdonlähettilääksi lapsen oikeuksien päivänä 2022.
Alkuvuodesta 2023 Patron sai oman piirrosanimaation nimeltä Pes Patron, joka julkaistiin mm. YouTubessa.
Ryan McLeod

Ryan McLeod (s. 21. syyskuuta 1999 Mississauga, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-joukkue Buffalo Sabresia. McLeod on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja hän laukoo vasemmalta. 
Edmonton Oilers varasi McLeodin toisella kierroksella 40. varausvuorolla . McLeod on pelannut NHL-urallaan 138 runkosarjan ottelua. Näissä hän on tehnyt 20 maalia ja 25 syöttöä eli 45 tehopistettä. Lisäksi McLeod on pelannut neljä NHL:n pudotuspelien ottelua ilman tehopisteitä. Tilastot päivitetty 8. kesäkuuta 2023.
Heinäkuussa 2024 Oilers kauppasi McLeodin ja Ty Tullion Buffalo Sabresiin vaihdossa Matt Savoieen. Heinäkuussa 2025 McLeod solmi Sabresin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 20 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
621 (luku)

621 (kuusisataakaksikymmentäyksi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 620 ja seuraa luku 622.
Mary Shelley (elokuva)

Mary Shelley on Haifaa al-Mansourin ohjaama elokuva joka sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla vuonna 2017. Elokuva on historiallinen draama joka perustuu löyhästi Mary Shelleyn elämään. Elokuvassa kattaa noin 2–3 vuotta Mary Shelleyn elämää siitä kun hän rakastuu runoilija Percy Bysshe Shelleyn. Siinä käsitellään heidän ja Shelleyn sisarpuolen Claire Clairmontin ja runoilija Byronin välillä vallinneita mutkikkaita suhteita ja tapahtumia, jotka johtivat Frankenstein-romaanin syntymiseen.
Elokuvan ohjaaja on saudiarabialainen nainen jonka ensimmäinen pitkän elokuvan ohjaus oli "Vihreä polkupyörä" ("Wadjda"), joka oli ensimmäinen pitkä elokuva jonka oli Saudi-Arabiassa ohjannut nainen, ja oli myös ensimmäinen elokuva joka oli kuvattu kokonaan Saudi-Arabiassa.
Näyttelijät.
Lähde:
Pelihevonen

Pelihevonen oli suomalainen totopelien vihjelehti, joka sisälsi myös kaikkien Suomessa järjestettävien ravikilpailujen lähtölistat.
Arne Helenius

Arne Verner Helenius (8. heinäkuuta 1915 Loviisa – 6. elokuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Heleniuksen vanhemmat olivat konemies Väinö Vilhelm Helenius ja Hilma Suikka ja puoliso vuodesta 1942 Aina Brita Helena Elfving, Östen Elfvingin tytär. Helenius tuli ylioppilaaksi Porvoossa vuonna 1935 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1941. Sotiin osallistunut Helenius toimi välirauhan aikana asiantuntijajäsenenä pika-asutustoimikunnissa ja sotien jälkeen Valtion viljavaraston piirimiehenä ja asutustehtävissä Muhoksen, Utajärven ja Puolangan kuntien alueilla. Hän siirtyi näistä tehtävistä MTK:n Pohjois-Suomen asioiden hoitajaksi ja Osuusteurastamo Karjapohjolan järjestötoimenjohtajaksi vuoteen 1952 asti.
Vuonna 1952 Heleniuksesta tuli Maanviljelijäin Maitokeskuksen, vuodesta 1976 Kotisaari, toimitusjohtaja aina vuoteen 1980 asti. Yhtiöllä oli paitsi meijeri-, myös muuta elintarvikeliiketoimintaa, kuten jäätelön, jugurtin, mehujen, vanukkaiden ja leipomotuotteiden valmistus. Pitkän toimitusjohtajan työnsä aikana Helenius vaikutti merkittävästi yrityksen kasvuun ja kehittymiseen. Hänellä oli lisäksi useita oman alansa ja laajemmin elintarvikeollisuuden luottamustehtäviä. Helenius ja hänen puolisonsa vaikuttivat keskeisesti siihen, että Brita Heleniuksen kotitilasta Määtästä muodostui Turkansaaren ulkomuseo Oulun Madekoskella. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Arne Helenius sai vuonna 1965.
Haifaa al-Mansour

Haifaa al-Mansour (; 10. elokuuta 1974) on saudiarabialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja jonka tunnetuimpia elokuvia on "Vihreä polkupyörä" ("Wadjda"), joka kertoo saudiarabialaisesta koulutytöstä joka näkee kaupassa vihreän polkupyörän jolla haluaisi ajaa, mutta tyttöjen pyöräilyä paheksutaan Saudi-Arabiassa.
Ura.
Al-Mansour opiskeli "The American University in Cairo" -yliopistossa kirjallisuutta. Hän suoritti maisterin tutkinnon Sydneyn yliopistossa elokuvan tutkimuksesta ja ohjaamisesta. Hänen kolme ensimmäistä elokuvaansa olivat kantaa ottavia lyhytelokuvia. Hän ohjasi vuonna 2005 dokumenttielokuvan "Women Without Shadows" joka käsittelee naisten asemaa Saudi-Arabiassa ja Persianlahden maissa. Elokuva esitettiin 17:ta eri kansainvälisillä festilaaleilla, se sai palkintoja ja kunniamainintoja.
Hänen ensimmäinen pitkän elokuvan ohjauksensa oli "Vihreä polkupyörä" ("Wadjda"). Elokuva kertoo 11-vuotiaasta koulutytöstä joka näkee kaupassa vihreän polkupyörän jolla haluaisi ajaa, mutta tyttöjen pyöräilyä paheksutaan Saudi-Arabiassa eivätkä hänen vanhempansa halua ostaa sitä hänelle, ja siksi hän yrittää hankkia itse rahat siihen. "Vihreä polkupyörä" oli ensimmäinen pitkä elokuva jonka oli Saudi-Arabiassa ohjannut nainen, ja myös ensimmäinen elokuva joka oli kuvattu kokonaan Saudi-Arabiassa. Saudi-Arabiassa elokuvateatterit olivat kiellettyjä 35 vuoden ajan ennen kun kielto kumottiin vuonna 2018. Hänen elokuvansa "Mary Shelley" ja "Nappily Ever After" ovat Hollywood-tuotantoja. Hänen elokuvansa "Maryam" sai joka ensi-iltansa vuonna 2019 Venetsian elokuvajuhlilla, on kuvattu kokonaan Saudi-Arabiassa, ja kertoo naislääkäristä joka asettuu kunnallisvaaleissa ehdokkaaksi saadakseen vastaanotolle johtavan tien kunnostettua.
Ohjaukset.
Lähde:
Varta (ajoneuvo)

Varta on ukrainalainen panssariauto. Se on tarkoitettu sotilaiden kuljettamiseen taistelutilanteissa ja voidaan varustaa myös komento- ja johto-ajoneuvoksi, sekä joukkojen evakuointiin. Ajoneuvotila on valmistettu erikoisteräslaadusta 560, joka suojaa miehistöä panssarintorjunta-ammuksilta ja panssariluodeilta 7,62 mm:n kaliiperin asti. VARTA käyttää V-muotoista runkorakennetta ja MRAP-istuimia.
Alusta kestää jopa kuuden kilogramman TNT-panoksen räjähdyksen. VARTA sisältää asetornin, joka on varustettu joko 7,62 mm:n tai 12,7 mm:n konekiväärillä. Ajoneuvossa on kymmenen ampuma-aukkoa, joihin on mahdollista sijoittaa myös UBGL (Under-Barrel Kranaatinheitin).
Luettelo ukrainankielisistä kirjailijoista

Tämä on luettelo ukrainankielisistä kirjailijoista
Eva Kjer Hansen

Eva Kjer Hansen (s. 22. elokuuta 1964 Aabenraa) on tanskalainen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuodesta 1990.
Hansen on toiminut useaan kertaan ministerinä. Vuosina 2005–2007 hän oli Tanskan sosiaali- ja tasa-arvoministeri, vuosina 2007–2010 elintarvike-, maatalous- ja kalastusministeri, vuosina 2015–2016 ympäristö- ja elintarvikeministeri sekä vuosina 2018–2019 kalastus-, tasa-arvo- ja pohjoismaisen yhteistyön ministeri.
Hansen istui Euroopan parlamentissa vuosina 1994–1999.
Kao (yritys)

Kao Corporation () on japanilainen kemianteollisuus- ja kosmetiikkayhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Tokiossa.
Kirka (täsmennyssivu)

Kirka voi viitata seuraaviin:
Klaukkalan työväentalo

Klaukkalan työväentalo Männikkö on Klaukkalan kylässä Nurmijärvellä sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Klaukkalan työväenyhdistyksen perustava kokous pidettiin helmikuussa 1906 Ylitilkan talon mailla sijaitsevassa torpassa. Talon isäntä käski torppariaan lopettamaan kokouksen tai edessä olisi häätö. Kokousta jatkettiin yleisön joukossa olleen Edward Tuomisen mökissä, joka sijaitsi omalla maalla. Yhdistyksen jäsenistö muodostui pääasiassa mäkitupalaisista ja käsityöläisistä. Yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen heti perustamisensa jälkeen. Jo perustamiskokous osoitti oman talon tarpeen ja vuonna 1908 järjestettiin arpajaiset talon rakentamiseen tarvittavien varojen kerryttämiseksi. Tontti talolle ostettiin samaiselta isännältä, joka oli keskeyttänyt yhdistyksen ensimmäisen kokouksen. Yhdistyksen jäseniä pyydettiin piirtämään ehdotuksensa tulevan talon muodosta, koska piirustusten teettäminen olisi tullut liian kalliiksi. Talon rakentaminen alkoi lokakuussa yhdistyksen jäsenen Sjögrenin suunnitelmien mukaan. Yhdistys sai osan talon hirsistä lahjana, osa jouduttiin ostamaan. Työ tehtiin talkoilla. Kytäjän työväenyhdistys lainasi rahaa, jotta rakennus saatiin valmiiksi. Ensimmäinen kokous pidettiin 14.5.1911 vielä keskeneräisessä talossa.
Toimintaa työväentalolla.
Talo toimi yhdistyksen kokoontumispaikkana, ja siellä järjestivät iltamia myös lähiseudun työväenyhdistykset. Vuonna 1921 Klaukkalan sosialidemokraattisen puolueen nuoriso-osaston puheenjohtaja Urho Nurmi tuomittiin 4 vuodeksi ja 4 kuukaudeksi kuritushuoneeseen työväentalolla pitämänsä puheen vuoksi. Perusteluna oli kommunistinen kiihotus. 
Vuonna 1974 aloitettiin bingo-tapahtumat, joista muodostui merkittävä tulonlähde yhdistykselle. Bingoa jatkettiin aina syksyyn 1996 asti. 1990-luvulla taloa käyttivät ahkerasti muun muassa eläkkeensaajat. Talo on edelleen yhdistyksen omistuksessa ja se on Klaukkalan demareiden toiminnan keskipiste. Taloa vuokrataan ulkopuolisille erilaisten tilaisuuksien ja juhlien viettoon sekä kokoustiloiksi järjestöille.
Rakennus.
Klaukkalan työväentalo on punaiseksi maalattu hirsirunkoinen kaksikerroksinen rakennus. Talon alkuperäinen kate oli päre, vuonna 1975 asennettiin peltikatto. Työväentalo pääsi vuosikymmenten kuluessa huonoon kuntoon ja 1970-luvun alussa se asetettiin käyttökieltoon. Yhdistys aloitti talon kunnostamisen vahvistamalla kattorakenteita. Sisäkaton alkuperäinen panelointi peitettiin lastulevyillä vuonna 1973. Talon muutospiirustukset laati Raimo Virtanen vuonna 1977. Taloon vedettiin vesijohto ja viemäri sekä rakennettiin wc-tilat. Puulämmitys vaihdettiin öljylämmitykseen. Talon kunnostus jatkui viisitoista vuotta: talo vuorattiin ja maalattiin ulkoa, sisääntulokuistia muutettiin ja piha-alue talolle johtavine teineen asfaltoitiin.
LG Chem

LG Chem on eteläkorealainen kemianteollisuusyritys, joka kuuluu LG Groupiin.
Matias Tihumäki

Matias Tihumäki (s. 8. toukokuuta 2001) on suomalainen lentopalloilija ja hänen pelipaikkansa on hakkuri. Hän edustaa Suomen mestaruusliigassa kaudella 2023-2024 TUTO Volley -joukkuetta. Tihumäki on voittanut VaLePa: n riveissä kaksi Suomen-mestaruutta. Nuoreksi lupaukseksi kutsutun pelaajan läpimurtokausi oli vuonna 2021–2022, jolloin hän auttoi joukkuettaan VaLePaa etenkin pudotuspeleissä varmistamaan viidennen peräkkäisen Suomen-mestaruuden
Ura.
Matias Tihumäki on kotoisin Huittisista ja aloitti lentopallon FC-57 -junioreissa Harri Alakosken ja Jarno Tervaportin valmennuksessa. Sen jälkeen juniorivuosinaan hän siirtyi Jukka Tapion valmennukseen VaLePaan. Kuortaneen urheilulukiossa opiskellessaan Tihumäki oli Kuortaneen valmennuskeskuksen joukkueessa, joka on miesten 1-sarjassa. VaLePa hankki hänet takaisin toiseksi hakkuriksi kaudeksi 2020–2021 ja Tihumäki pelasi ensimmäisen pelinsä Mestaruusliigassa 17. lokakuuta 2020, kun vastassa oli Karelian Hurmos. Kausi päättyi VaLePalla Suomen mestaruuteen. Tihumäki jatkoi kaudella 2021–2022 VaLePassa ja suoritti samalla asevelvollisuuden puolustusvoimien urheilukoulussa. Kauden päätteeksi hän voitti jo toisen Suomen mestaruuden joukkueensa kanssa.
Toukokuun lopussa 2022 Turkulainen TUTO Volley ilmoitti tehneensä nuoren "pallontappaja" Tihumäen kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Alkukaudesta loukkaantumisesta toipuva Tihumäki ei vielä näyttänyt parastaan, mutta loppukaudesta hän onnistui hyvin ja oli runkosarjassa joukkueen paras pistemies. Loppukauden tunnelmia laski pudotuspelien alussa tapahtunut loukkaantuminen. TUTO Volley ilmoitti kuitenkin kauden päätyttyä toukokuussa, että on tehnyt nuoren hakkurin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Leikkaushoitoa vaatinut loukkaantuminen piti lopulta Tihumäen poissa kokoonpanosta kahta ottelua lukuunottamatta koko 2023/2024 kauden.
30. huhtikuuta 2024 Akaa Volley tiedotti sosiaalisessa mediassa uusista pelaajasopimuksistaan. Kuntoutunut Matias Tihumäki oli uusien pelaajahankintojen joukossa. Tihumäki ei toiminut Akaa Volleyn ykköshakkurina, joten hän haki syksyllä pelituntumaa farmisopimuksella Ykkössarjaa pelaavasta Pälkäänen Luja-Lukosta. Kauden aikana Akaa Volley juhli myös Suomen Cupin voittoa ja runkosarjan päätyttyä Akaa on mestarisuosikkeja voitettuaan runkosarjan.
Maajoukkue.
Tihumäki on edustanut Suomea U17-poikien Euroopan mestaruuskisoissa 2017 ja U18-poikien Euroopan mestaruuskisoissa yhteensä viidessä ottelussa (26 erää). Lisäksi hän oli nimettynä U20-poikien Euroopan mestaruuskisoihin matkanneessa joukkueessa 2018. Yhteensä hän on nuorten arvokisoissa tehnyt 92 pistettä. Kaikissa Euroopan lentopalloliitto CEV:n alaisissa kilpailuissa Tihumäki on pelannut 17 ottelua ja tehnyt yhteensä 95 pistettä.
Håkan af Heurlin

Håkan Gustaf Wolmar af Heurlin (14. helmikuuta 1901 Turku – 10. lokakuuta 1978 Turku) oli suomalainen tilanomistaja ja järjestövaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Af Heurlinin vanhemmat olivat maanviljelysneuvos, tilanomistaja Alexander Wilhelm af Heurlin ja vapaaherratar Margareta (Maggie) Aminoff ja puoliso vuodesta 1943 sairaanhoitaja, vapaaherratar Elly Aminoff. Af Heurlin opiskeli maataloutta ja toimi sitten vuoteen 1930 asti tilanhoitajana isänsä omistamassa Kuitian kartanossa. Jaossa vuonna 1930 hän sai omistukseensa ja viljeltäväkseen päätilasta erotetut Kassorin ja Brattnäsin tilat. Päätila Kuitian kartano siirtyi hänen omistukseensa vuonna 1949.
Af Heurlin uudisti tilanpitoa, paneutuen karjatalouteen, viljan ja juurikkaiden viljelyyn sekä metsänhoitoon. Hänellä oli myös huomattava määrä luottamustehtäviä maatalouden piirissä, mukaan lukien Suomen Talousseura, Sydvästra Finlands jordbrukarklubb, Ayrshire-yhdistys ja Maataloustyönantajain Liitto. Hän osallistui Paraisilla ja laajemmin Länsi-Suomessa osuustoiminnallisiin, koulutus- ja metsänhoitojärjestöihin ja yhdistyksiin, samoin kuin liikeyritysten johtoelimiin. Af Heurlin oli aktiivinen RKP:n poliitikko paikallisesti ja valtakunnallisesti ja toimi Paraisten kunnanvaltuuston jäsenenä, varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana. Talvisotaan ja jatkosotaan osallistunut af Heurlin oli sotilasarvoltaan reservin luutnantti. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1954.
Lee Know

Lee Know (oik. Lee Min-ho, hangul: 이민호; hanja: 李旻浩; uudistettu latinisaatio: "I Min-ho"; s. 25. lokakuuta 1998 Gimpo) on eteläkorealainen laulaja ja tanssija. Hänet tunnetaan Stray Kids-yhtyeen jäsenenä.
Ura.
Lapsuus ja uran alku.
Lee Min-ho syntyi 25. lokakuuta 1998 Gimpossa, Korean tasavallassa. Lee on perheensä ainut lapsi. Hän kävi Montessori-päiväkotia ja Gimpo Jeilin teknillistä lukiota. Lee kiinnostui tanssimisesta lukio-ikäisenä. Hän harjoitteli koreografioita K-pop-tanssivideoista ja oli hämmästynyt siitä, kuinka hän pystyi liikuttamaan kehoansa.
Lee alkoi työskennellä tanssijana, hän toimi muun muassa suositun BTS-yhtyeen taustatanssijana. Lee sai JYP Entertainmentilta kutsun koe-esiintymiseen, kun hän osallistui erääseen tanssikilpailuun. Yhtiöstä ei kuitenkaan kuulunut pitkään aikaan mitään, joten Lee oletti, ettei läpäissyt koe-esiintymisiä. Yhtiö otti kuitenkin parin vuoden kuluttua yhteyttä uudelleen häneen ja tarjosi hänelle harjoittelijan paikkaa, jonka hän hyväksyi.
Lee toimi JYP Entertainmentin harjoittelijana vain vuoden, kunnes osallistui yhtiön tosi-tv-sarjaan "Stray Kids" vuonna 2017, jossa päätettiin yhtiön uudesta yhtyeestä. Lee putosi sarjasta, mutta sai uuden mahdollisuuden sen lopussa. Lee debytoi Stray Kidsin kanssa kanssa 25. maaliskuuta 2018 "I Am Not" EP:llä.
Soolotoiminta.
Marraskuussa 2020 Lee aloitti radio-ohjelman "Kiss The Radio" vakituisena juontajana. Lee on toiminut musiikkiohjelma "Show! Music Coren" juontajana elokuusta 2021 lähtien yhdessä Kim Min-jun ja NCT:n Jungwoon kanssa.
Van Gogh – ikuisuuden porteilla

Van Gogh – ikuisuuden porteilla () on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut kansainvälisesti tuotettu elämäkerrallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Julian Schnabel. Se kertoo taidemaalari Vincent van Goghin elämän viimeisistä vuosista. Van Goghia elokuvassa esittää Willem Dafoe. Muissa rooleissa esiintyvät Rupert Friend, Oscar Isaac, Mads Mikkelsen, Mathieu Amalric, Emmanuelle Seigner ja Niels Arestrup.
"Van Gogh – ikuisuuden porteilla" sai maailmanensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla syyskuussa 2018. Suomen ensi-iltansa se sai maaliskuussa 2019. Elokuva sai pääosin positiivisia arvosteluja kriitikoilta. Willem Dafoe sai roolistaan parhaan miespääosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet.
Tupsusiloparta

Tupsusiloparta ("Nitella wahlbergiana") on silopartojen sukuun kuuluva näkinpartaislevä.
Tupsusiloparta on pienikokoinen. Se kasvaa enintään 10 cm korkeaksi ja sen varret ovat alle 0,5 mm paksuja. Väriltään se on kirkkaanvihreä. Laji on yksikotinen. Lajille tyypillinen tupsumainen ulkonäkö johtuu lyhyistä sivuhaaroista. Tupsusiloparta muistuttaa nirkkosilopartaa ("Nitella mucronata"), joka ei esiinny Suomessa, merisykeröpartaa ("Tolypella nidifica") ja tummasilopartaa ("Nitella confervacea"), joka on pienempi ja hennompi.
Tupsusiloparta on pääasiassa makean veden laji, mutta sitä tavataan myös murtovedestä. Se kasvaa niukka- ja keskiravinteisissa vesissä alle kahden metrin syvyydessä. Se on yksivuotinen. Pääosa lajin havainnoista on Suomesta ja Ruotsista.
Adam Afzelius

Adam Afzelius (8. lokakuuta 1750 Larv, Länsi-Götanmaa, Ruotsi – 20. tammikuuta 1837 Uppsala, Ruotsi) oli ruotsalainen kasvitieteilijä.
Elämä ja ura.
Afzelius syntyi Larvin pappilassa Västergötlannissa vuonna 1750, opiskeli Uppsalassa vuonna 1768 ja oli siellä itämaisten kielten lehtori vuonna 1777. Hänen pääkiinnostuksensa kohdistui kuitenkin luonnontieteisiin, ja hänestä tuli pian yksi Linnén arvostetuimmista oppilaista. Vuonna 1789 hän lähti Englantiin opiskelemaan kasvitiedettä. Vuonna 1791 hän kieltäytyi tarjouksesta lähteä luonnontieteilijänä englantilaisen Kiinan-valtuuskunnan mukana, ja seuraavana vuonna hän lähti englantilaiseen Sierra Leonen siirtokuntaan Afrikan länsirannikolle, mutta vuonna 1793 hänen terveytensä pakotti hänet palaamaan Lontooseen, josta hän kuitenkin lähti uudelleen Afrikkaan vuonna 1794. Muutama kuukausi siirtokuntaan saapumisensa jälkeen ranskalaiset melkein tuhosivat sen, ja Afzelius menetti sekä kasvikokoelmansa että muun omaisuutensa. Lontoossa asuvien ystäviensä tuella hän kuitenkin pääsi uusille matkoille Guinean rannikolle. Hän palasi Englantiin vuonna 1796 suurten kokoelmien kanssa, toimi siellä jonkin aikaa Ruotsin lähetystön sihteerinä ja palasi Ruotsiin vuonna 1799, jossa hän sai lääketieteen tohtorin tutkinnon vuonna 1797. Nyt hän toimi opettajana Uppsalan yliopistossa, ja hänet nimitettiin vuonna 1812 professoriksi. 
Afzeliuksen suuret ja erinomaisesti säilyneet kokoelmat olivat arvokkaita myöhemmälle kasvitutkimukselle. Englantilainen Joseph Dalton Hooker tutki Afzeliuksen hedelmäkokoelman. Afzelius tunnetaan useista pienemmistä kirjoituksista ja kasvitieteellisistä teksteistä (esimerkiksi "De rosis suecanis"), mutta pääasiassa siitä, että hän julkaisi vuonna 1823 Linnén omaelämäkerran. Afzelius oli useiden ruotsalaisten ja ulkomaisten tiedeseurojen jäsen. Hänen veljensä Per von Afzelius kunnostautui lääketieteen opettajana ja lääkärinä.
Ruosniemen työväentalo

Ruosniemen työväentalo on Porissa Ruosniemen kaupunginosassa sijaitseva työväentalo. Rakennus on säilynyt osittain alkuperäisessä asussaan. Talo sijaitsee keskellä puurakenteisten pientalojen aluetta ja sillä on rakennushistoriallista ja maisemallista arvoa.
Historiaa.
Ruosniemen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905 ja se liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1906. Jäseniä oli 76. Ensimmäisen vuoden aikana perustettiin oma näytelmäseura.
Sisällissodan jälkeen Ruosniemen työväenyhdistys lakkautettiin monien muiden työväenyhdistysten tavoin. Yhdistys järjestäytyi uudelleen kesäkuussa 1919. Suurin osa 25 jäsenestä oli naisia, koska miehistä monet olivat vielä vankileirillä tai toipumassa sodan koettelemuksista. Omien tilojen puute hankaloitti yhdistyksen toimintaa 1920-luvulla. Esimerkiksi paikallista palokuntataloa ei haluttu vuokrata entisille punakaartilaisille. Seuraavalla vuosikymmenellä tiloja vuokrattiin eri paikoista. Yhdistys etsi aktiivisesti tonttia omaa taloa varten.
Rakennus.
Yhdistys osti nykyisen tontin ja siihen kuuluvan asuinrakennuksen kesällä 1938. Lokakuussa yhdistys osti Söörmarkun työväentalon ja tilasi piirustukset uutta taloa varten paikalliselta rakennusmestarilta Tuomo Niemiseltä. Töitä jatkettiin sodan jälkeen: Söörmarkun työväentalon hirret siirrettiin tontille vuonna 1945 ja kaksi vuotta myöhemmin talossa pidettiin ensimmäiset kokoukset. Talo rakennettiin pääosin talkootyöllä. Rakennustarvikkeita ja puutavaraa yhdistys sai lahjoituksena ja rakentaminen eteni toivotusti sodan jälkeisestä puutteesta huolimatta. Työväentalon vihkiäisiä vietettiin 14.3.1948. Rakennusvelka saatiin maksettua 1950-luvulla.
Rakennus maalattiin kesällä 1955. Talon katteena oli sementtitiili, joka vaihdettiin konesaumattuun peltiin vuonna 1978. Yläkerran tiloihin rakennettiin ravintola ja keittiö samoihin aikoihin. Työväentaloa laajennettiin kokous- ja pitopalvelun tiloilla 1980-luvun puolivälissä. Alkuperäisiin ikkunoihin asennettiin lämpölasi vuonna 2000. Peltikatto uusittiin 2015.
Hirsirunkoinen työväentalo on vuorattu pystylaudoituksella. Alakerrassa sijaitsevat sali näyttämöineen, keittiö ja kahvila. Yläkerrassa on kaksi kerhotilaa. Talo on monipuolisessa käytössä, ja sitä vuokrataan ulkopuolisille kokouksiin ja juhlatilaisuuksiin.
Lucile Randon

Lucile Randon, tunnettu myös nimellä Sisar Andre (; 11. helmikuuta 1904 Alès, Ranska – 17. tammikuuta 2023 Toulon, Ranska), oli ranskalainen pitkäikäinen nainen, nunna ja kuolemispäivänään maailman vanhin elossa oleva henkilö.
Elämä.
Lucile Randon syntyi 11. helmikuuta 1904 Alèsissa Ranskassa protestanttiseen perheeseen. Hän kääntyi katolisuuteen 27-vuotiaana ja ryhtyi nunnaksi 40-vuotiaana. Hän työskenteli opettajana ja ohjaajana useille perheille, mukaan lukien ranskalaisen autonvalmistajan Peugeotin perheelle. Hän hoiti myös lapsia toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen Randon työskenteli 28 vuotta orpojen ja vanhusten parissa Vichyn sairaalassa. Sitten hän työskenteli kolme vuosikymmentä vanhainkodissa Savoiessa, Auvergne-Rhône-Alpesissa. 
Randon sai 91-vuotiaana vuonna 1995 sydänkohtauksen, joka vaati hänen kaulavaltimonsa leikkauksen. Vuonna 2009 Randon muutti Savoiesta vanhainkotiin Touloniin. Randonista tuli Ranskan vanhin elävä henkilö Honorine Rondellon kuoltua 19. lokakuuta 2017. Randonista tuli Ranskan toiseksi vanhin henkilö hänen ohitettuaan Marie Brémontin iän 26. maaliskuuta 2019.
Randonista tuli Euroopan vanhin elävä ihminen Maria Giuseppa Robuccin kuoltua 18. kesäkuuta 2019. Randon selviytyi COVID-19-taudista vain muutamaa päivää ennen 117-vuotispäiväänsä. Randonista tuli maailman vanhin elossa oleva henkilö Kane Tanakan kuoltua 19. huhtikuuta 2022.
Randon kuoli Toulonissa 118-vuotiaana 17. tammikuuta 2023.
Saska Pulkkinen

Saska Pulkkinen (s. 1989 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, joka on ollut kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatteriin vuodesta 2017. Koulutukseltaan hän on teatteritaiteen maisteri. 
Ura.
Saska Pulkkinen pääsi Teatterikorkeakouluun suoraan lukiosta. Lopputyönsä hän teki Helsingin kaupunginteatterissa, jossa hän esitti Tarzania.
Pulkkinen on näytellyt myös muun muassa Hämeenlinnan Teatterissa, Suomen Kansallisteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa, johon hän on ollut kiinnitettynä vuodesta 2017.
Pulkkinen teki Hamletin nimiroolin Työväen Teatterissa vuonna 2020. Heinä- ja elokuussa 2024 Pulkkinen esitti Tampereen Komediateatterin kesäteatterin Dingo-musikaalissa Neumannin roolia.
Töitä.
Muualla.
Lähde: , ellei toisin mainita. 
Yksityiselämä.
Pulkkisen perheeseen kuuluu puoliso ja kolme lasta. Hänen vanhempansa, Reija Vaahtera ja Jyri Pulkkinen, ovat tanssijoita.
Vuhledar

Vuhledar (; ) on kaupunki Ukrainan Donetskin alueen Volnovah’an piirissä. Vuhledar sijaitsee maanteitse 35 kilometriä piirikeskus Volnovah’an keskustasta luoteeseen ja 57 kilometriä aluekeskus Donetskista länsilounaaseen. Ukrainan tilastokeskus arvioi Vuhledarin väkiluvuksi 14 432 asukasta vuoden 2021 alussa. Hiilikaivokset ja hiilikerrostumiin varastoitunut metaani ovat taloudellisesti tärkeitä kaivannaisia. Vuhledarin kaupungissa ei ole rautatieasemaa, mutta kaupungin itäpuolisille hiilikaivoksille johtaa pistorata. 
Vuhledar on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Volnovah’an piiriin. Tätä ennen se oli aiempien Volnovah’an ja Mariupolin piirien alueella. 
Perustettu kaupunkityyppisenä taajamana vuonna 1964. Nykyisen nimensä paikkakunta sai vuonna 1969 ja kaupungin aseman vuonna 1991. Vuonna 2001 Vuhledarin väkiluku oli 17 440. Tuolloin 63,2 prosenttia asukkaista oli ukrainalaisia ja 33,1 prosenttia venäläisiä.