Maria Lähteenmäki

Maria Terttu Lähteenmäki (o.s. Kustula, s. 9. kesäkuuta 1957 Sodankylä)oli arktisten alueiden ja Suomen historian professori Itä-Suomen yliopistossa 2014–2025. Sitä ennen hän toimi 2009‒2013 Itä-Suomen yliopistossa virkaatekevänä Suomen ja yleisen historian professorina ja Jutikkala-professorina. Helsingin yliopistossa Lähteenmäki työskenteli vuodet 1991‒2009 assistenttina, yliassistenttina ja virkaatekevänä Suomen ja Euroopan historian professorina sekä Suomen Akatemian akatemiatutkijana. Hän on Suomen ja Pohjoismaiden historian dosentti Helsingin yliopistossa. Lähteenmäki on toiminut muun muassa Suomen Arktisen Neuvottelukunnan jäsenenä sekä Suomalaisen Tiedeakatemian, Koneen Säätiön ja Tieteellisten Seurain Valtuuskunnan sekä Professoriliiton paikallisosaston hallituksissa sekä Suomen Akatemian KY-toimikunnan jäsenenä. Vuosina 2022–2025 hän toimi Itä-Suomen yliopiston hallituksen jäsenenä. Hän on toiminut useaan otteeseen vieraileva tutkijana ja professorina ulkomaisissa yliopistoissa, kuten Petroskoin, Tromssan ja Cambridgen yliopistoissa.
Ura.
Lähteenmäki kirjoitti ylioppilaaksi Sodankylän lukiosta (1977) ja opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan Suomen historia. Lähteenmäki valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1984 ja lisensiaatiksi vuonna 1990. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1995 naishistoriasta ("Mahdollisuuksien aika. Työläisnaiset ja yhteiskunnan muutos 1910–30-luvun Suomessa", SKS) ja sai dosentuurin 1999. Hän työskenteli Helsingin yliopiston Historian laitoksella assistenttina, yliassistenttina ja vt. professorina 1991–2001 sekä Suomen Akatemian akatemiatutkijana 2002–2009. Lähteenmäki valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian ensimmäiseen Jutikkala-tutkijan virkaan 2008.
Tutkimuksissaan Lähteenmäki on erikoistunut ylikansallisten alueiden (Lappi, Karjala, Pohjoiskalotti, Barentsin alue, Pohjois-Eurooppa), 1800- ja 1900-lukujen yhteiskuntahistorian, naishistorian ja sodan sosiaalihistorian tutkimukseen. Tutkimuksellaan "Jänkäjääkäreitä ja parakkipiikoja. Lappilaisten sotakokemuksia 1939–45" (SKS 1999) Lähteenmäki viitoitti sodan sosiaalihistoriallisen tutkimuskentän Suomessa kuvaamalla rivisotilaita ja kotirintaman arkea. Teoksellaan Lähteenmäki sai vuonna 2000 Väinö Tannerin Säätiön tunnustuspalkinnon.
Vuonna 2005 Lähteenmäki sai presidentti Urho Kekkosen 70-vuotisjuhlasäätiön palkinnon muun muassa tutkimuksestaan "Kalotin kansaa: Rajankäynnit ja vuorovaikutus Pohjoiskalotilla 1808–1889" (SKS 2004). Tutkimus avasi pohjoisia valtiollisia rajoja ja analysoi ylirajaisia kulttuurisia, sosiaalisia ja taloudellisia suhteita ja vuorovaikutteisuutta. Teos on käännetty myös englanniksi, "The Peoples of Lapland. Boundary Demarcations and Interaction in the North Calotte from 1808 to 1889". Se on julkaistu Suomalaisen Tiedeakatemian julkaisusarjassa (2006).
Lähteenmäen monografia "Maailmojen rajalla. Kannaksen rajamaa ja poliittiset murtumat 1911–1944" (SKS 2009) käsittelee Suomen ja Venäjän/Neuvostoliiton herkkää rajaseutua Terijoen alueen historiasta käsin. Lähteenmäki on saanut aikaan laajaa keskustelua ja tunnekuohua rohkeilla tulkinnoillaan. Lapin sota-aikaa käsittelevässä tutkimuksessaan Lähteenmäki esimerkiksi sanoo näkemyksenään, että suomalainen sotilasjohto luovutti Lapin piittaamattoman kevyesti saksalaisten sotatoimialueeksi jättäen siviilit paikoilleen vaarallisille raja-alueille. Terijoki-tutkimuksensa pohjalta Lähteenmäki kirjoittaa yksipuolisen, lapsuudenmuistoihin perustuvan Karjala-muistelun johtaneen vinoutuneeseen ja yksipuoliseen kuvaan Karjalasta. Lähteenmäki on korostanut eri yhteyksissä, että Suomea on rakennettu juuri rajoilta käsin ja siksi rajaseutujen tavallisten ihmisten historian tutkimus on kansallisten historiantulkintojen kannalta tärkeää eliittien ja keskusten tutkimuksen rinnalla.
Lähteenmäen tutkimus "Väinö Voionmaa, puolue- ja geopoliitikko" (SKS 2014) pohtii Voionmaan roolia Suomen ja Neuvostoliiton 1918, 1920 ja 1940 käymissä rajanvedoissa. Voionmaan rooli näyttää olevan huomattavasti paljon merkittävämpi mm. Petsamon liittämisessä Suomeen kuin aiemmin on ymmärretty. Lähteenmäki myös kirjoittaa, että Voionmaa oli ensimmäinen, joka ymmärsi Suomen tulevaisuuden olevan pohjoisessa ja että Suomi oli de facto pohjoinen maa. Lähteenmäki myös arvioi ja esittelee Väinö Tannerin ja Voionmaan suhteiden kriisiytymistä ja Sdp:n sisäistä taistelua. Lähteenmäki arvioi työssään myös toistaiseksi vaiettua poliitikon vanhenemisen kivuliasta prosessia.
Vuonna 2021 julkaistiin Lähteenmäen johtama ja toimittama, Vuoden karjalainen-kirja -palkinnon voittanut "Laatokka. Suurjärven kiehtova rantahistoria ("SKS 2021). Se koostuu 13 asiantuntijan artikkeleista, joissa käsitellään monitieteisesti Laatokan rantojen kehitystä parinsadan vuoden aikaperspektiivillä. Kokoelma painottuu tuoreesti Laatokan pohjoisten suomalaisten rantojen teollistumiseen, ympäristömuutoksiin ja aistihistorialliseen tulokulmaan.
Lähteenmäen johtaman ja Karjalaisen Kulttuurin Edistämisrahaston rahoittaman Urbaani karjalaisuus -hankkeessa arvioidaan karjalaisten kaupunkien, Lappeenrannan, Joensuun ja Imatran, sosiaalisessa mediassa rakentamaa omakuvaa, pääkaupunkiseudun karjalaisia muistomerkkejä ja nuorten karjalaisten mobilisaatiota. Hankkeen loppututkimus ilmestyi 2024 "Urbaanit karjalaiset - mielet, kielet, historiat" -nimisenä (Siirtolaisuusinstituutti). Lähteenmäen toistaiseksi uusin tutkimus kartoittaa ja analysoi Keski-Lapin metsäsaamelaisten vähän tunnettua historiaa ja himmennyttä kulttuuria (ilmestyy helmikuussa 2026).