tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Godsend (elokuva)

Godsend on vuonna 2004 valmistunut yhdysvaltalainen, kauhuelementtejä sisältävä jännityselokuva, jonka on ohjannut Nick Hamm.
Juoni.
Paulin (Kinnear) ja Jessien (Romijn-Stamos) kahdeksanvuotis poika kuolee onnettomuudessa. Geenitekniikan huippututkija (De Niro) tarjoaa heille mahdollisuutta saada samanlainen poika laittoman kloonausoperaation avulla. Surun murtama pariskunta päättää suostua salamyhkäiseen kokeeseen.
Purppuralohikäärmeet

Purppuralohikäärmeet () on Mirage Studiosin kustantama kuvitteellinen katujengi, joka teki ensi esiintymisensä "Teenage Mutant Ninja Turtles" -lehden numerossa 1, vuonna 1984. Jengi oli ensimmäinen Turtlesien kohtaama vastus sarjakuvissa, jotka vaikuttavat New Yorkin itäpuoliskolla. Jäsenet tunnistaa parhaiten purppuralohikäärme tatuoinneista.
Esiintyminen sarjakuvissa.
Purppuralohikäärmeiden jengi esiintyi sarjakuvissa ensimmäisenä Turtlesien vastuksena. Jengi haukkui Turtleseja ja yrittivät tappaa heidät, mutta huomasivat pian etteivät he pärjää Turteleseja vastaan käsiaseilla ja pesäpallomailoilla. Turtlesit lopulta tappoivat koko jengin ennen kuin poliisit ehtivät ilmestymään paikalle. Vuosia myöhemmin Hunter Mason paljastui olevan jengin johtaja, joka oli hakannut teini-ikäisen Casey Jonesin ja joutui myös teostaan vankilaan.
Muissa medioissa.
Animaatio.
Turtles – mutanttikilpikonnat.
Vuonna 1987 Turtles – mutanttikilpikonnat sarjan ensimmäisellä tuotantokaudella esiintynyt jengi muistutti suuresti Purppuralohikäärmeiden jengiä, jonka kaksi jäsentä Bebop ja Rocksteady muutettiin myöhemmin mutanteiksi. Jengin nimeä ei koskaan mainittu ja se työskenteli Silppurin alaisuudessa.
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (2003).
Vuoden 2003 Turtles-sarjassa Purppuralohikäärmeiden jengi on yksi pelätyimmistä ryhmistä New Yorkissa yhdessä Jalkaklaanin ja mafian kanssa. Jokainen ryhmä oli kuitenkin Silppurin hallinnassa ja erityisesti Jalkaklaanin lisäksi hänen pääapurinsa Hunnin johtama Purppuralohikäärmeet. Jengin niin sanottuna varajohtajana toimi Tulikasvo (), joka toimi hetkellisesti jengin johtajana kaikkien oletettua Hunnin olleen kuollut.
Myöhemmin Silppurin kadottua pois kuvioista syntyi sota kolmen ryhmän kesken, jonka aikana Hunni johti Purppuralohikäärmeitä. Sodan jälkeen hän kohensi ryhmänsä imagoa tavallisesta katujengistä organisoiduksi rikollisjärjestöksi, jotka varastivat muun muassa huipputeknisiä aseita hallituksen varastoista.
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (2012).
Vuoden 2012 sarjassa Purppuralohikäärmeisiin kuului kahdella ensimmäisellä kaudella ainoastaan kolme katujengiläistä, Fong, Sid ja Tsoi, jotka uhkailivat useita ihmisiä kuten sokeaa nuudeliravintolan omistajaa, herra Murakamia. Kolmannella kaudella he saivat uuden johtajan nimeltä Hunni. Purppuralohikäärmeet toimivat Jalkaklaanin liittolaisina.
Enfield (Nova Scotia)

Enfield on exurb-asuinalue Nova Scotiassa, Kanadassa. Alue sijaitsee Shubenacadie Valleyssä, Hants Countyn ja Halifax Countyn rajalla. Alueen läpi virtaa Shubenacadiejoki, länsirannan puoleiset osat kuuluvat Hants Countyyn ja itäiset Halifax Countyyn. Vuoden 2001 väestönlaskennassa alueella asui 3 245 asukasta.
Enfieldin nimesi 1800-luvun loppupuolella alueelle muuttanut Thomas Donaldson joka oli kotoisin Connecticutissa sijaitsevasta Enfieldistä. Nykyisin aluee toimii exurb-alueena Halifaxille ja läheiselle Halifax Stanfieldin kansainväliselle lentoasemalle.
Talous.
Halifax Stanfieldin kansainvälinen lentoasema on alueen suurin työllistäjä. Paikallisen Air Nova lentoyhtiön pääkonttori sijaitsi Enfieldissä, vuonna 2001 yhtiö sulautettiin Air Canadan omistamaan Air Canada Jazz yhtiöön. Air Canada Jazzin ja CanJet lentoyhtiöiden pääkonttorit sijaitsevat nykyisin Enfieldissä.
Matthias Raab

Matthias Raab (15. kesäkuuta 1885 Laas, Kärnten, Itävalta – kadonnut 1943 Venäjällä) oli itävaltalaissyntyinen upseeri ja natsi-Saksan armeijan kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana.
Raab syntyi 1885 Laasissa, Itävallassa. Hän palveli Itävallan armeijassa vuoteen 1938, jolloin Adolf Hitlerin johtama natsi-Saksa liitti maan alueisiinsa. Tämän jälkeen hän siirtyi Saksan armeijaan ja palveli muun muassa Keskustan armeijaryhmään kuuluneessa 3. panssariarmeijan tykistöesikunta 125:n ("Arko 125") päällikkönä itärintamalla 17. joulukuuta 1941 – 25. syyskuuta 1943. Ylennyksen kenraalimajuriksi hän sai 1. huhtikuuta 1942. Raab katosi Venäjällä vuonna 1943.
Salli

Salli on naisen etunimi. Se on lähinnä suomalainen muoto Saara-nimen englantilaisesta mukaelmasta Sally, mutta esiintyy tässäkin muodossa myös englanninkielisissä maissa. Sallin nimipäivä on 19. heinäkuuta.
Heinäkuuhun 2025 mennessä Salli-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut 5 385 naista ja ainakin kaksi miestä. Sally-nimisiä on ollut Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä 1 376.
Haisuapina

Haisuapina () on orankia muistuttava ihmisapina-kryptidi, jollaisia väitetään asuvan Yhdysvaltojen kaakkoisosissa Oklahomassa, Pohjois-Carolinassa ja Arkansasissa, mutta erityisen usein esiintyy mainintoja Floridan Evergladesin kansallispuistosta. Olio on nimetty ulkonäkönsä ja siitä leviävän vastenmielisen hajun mukaan. Hajua on verrattu pilaantuneeseen kaaliin, vuohenlantaan ja mädänneeseen lihaan. Erään todistajan mieleen tuli koira, jota ei ole pesty vuoteen ja joka joutuu äkisti sateeseen. Yhdysvaltojen Kansallispuistopalvelun mukaan haisuapina kuuluu vain paikalliseen tarinaperinteeseen. Erityisen runsaasti havaintoja on 1960- ja 1970-luvulta Floridan suoalueelta.
Myakka-kuvat.
Vuonna 2000 tuntematon henkilö lähetti kaksi valokuvaa haisuapinaksi väitetystä oliosta floridalaisen Sarasotan poliisiasemalle (joidenkin lähteiden mukaan sheriffintoimistoon). Niiden liitteenä oli kirje naiselta, joka sanoi ottaneensa kuvat takapihaltaan. Kirjeen kirjoittajan mukaan olento oli iltaisin tullut syömään omenia hänen puutarhaansa. Hän epäili, että kyse oli karkuteille lähteneestä orangista. Poliisi kävi talolla useita kertoja, mutta aina olio oli ehtinyt kadota. Yhdysvaltalaisten isojalka-harrastajien mukaan kyse on haisuapinaa esittävistä kuvista.
Loren Coleman on tutkinut Myakka-kuvia jäljitettyään niiden alkulähteen Sarasotan piirikuntaan "Fruitvillen ja Tuttlen tienristeyksessä olevaan Eckerd-kuvalaboratorioon".
Viola Reggio Calabria

Viola Reggio Calabria on italialainen koripalloseura Reggio di Calabriasta. 
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1966 nimellä Cestistica Piero Viola. Joukkue pelasi pitkään Serie C:ssä, kunnes se onnistui nousemaan Serie B:hen kaudeksi 1974–1975. Kahdeksan kauden jälkeen se nousi Serie A2-sarjaan. Ensimmäisen visiittinsä Serie A:ssa se teki kaudella 1985–1986. Joukkue meni tiuhaan tahtiin eri sarjaportaiden välillä vuosien aikana kunnes se meni kauden 2006–2007 jälkeen konkurssiin. 
Heinäkuussa 2009 seura päätti aloittaa toimintansa uudelleen. Se yhdistyi Gragnano Basketin kanssa ja meni pelaamaan Serie B:hen.
Bob Veith

Robert 'Bob' Veith (1. marraskuuta 1926 Tulare, Kalifornia – 29. maaliskuuta 2006 Santa Rosa, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun 11 kertaa kausina 1956–1960, 1962-1965 sekä 1967–1968, joista 1950-1960 kuuluivat Formula 1 -sarjaan. Hän oli seitsemäs debyyttikilpailussaan saavuttaen vuoden tulokas -palkinnon. Hän starttasi neljännestä ruudusta vuoden 1958 kilpailuun, mutta keskeytti avauskierroksella sattuneen Ed Elisianin ja Dick Rathmannin aiheuttaman lähtökolarin seurauksena, jossa Pat O'Connor menehtyi. Veith kilpaili myös AAA- ja USAC-sarjoissa ollen kahdesti toinen vuonna 1958. Vuonna 1959 hän joutui vakavaan kolariin Daytona International Speedwayllä, kun autoon jäänyt starttikampi sai hänet menettämään autonsa hallinnan, mutta hän selvisi kuitenkin siitä turvakaaren ansiosta.
Kilpa-ajamisen jälkeen Veith harrasti golfia ja vapaapalokuntatoimintaa sekä oli mukana Champion Spark Plug Companyn Highway Safety -maantieturvallisuusohjelmassa, jonka tarkoituksena oli turvallisten ajotapojen välittäminen high school -opiskelijoille Indianapolis 500 -kuljettajien kouluvierailujen avulla.
Leopold Steinbatz

Leopold Steinbatz (25. lokakuuta 1918 Wien, Itävalta - 15. kesäkuuta 1942 Vovtšansk, Ukrainan valtakunnankomissariaatti) oli itävaltalaissyntyinen Saksan armeijan hävittäjä-ässä, joka saavutti ennen kuolemaansa yhteensä 99 ilmavoittoa toisen maailmansodan itärintamalla. 
Steinbatz värväytyi Itävallan armeijaan 1937, mutta siirtyi seuraavana vuonna natsi-Saksan armeijaan Anschlussin myötä. 1939 hänet siirrettiin Luftwaffeen, jossa hän pääsi lentäjäkoulutukseen. Steinbatz ei kerennyt sodan ensimmäisiin operaatioihin, mutta keväällä 1941 hän oli mukana Saksan sotakoneen vyöryessä Balkanille ja Kreetalle. Tuolloin hän lensi maatukikoneita. Ensimmäisen ilmavoittonsa hän sai vasta operaatio Barbarossan alkuvaiheissa kesällä 1941, kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon. Hän sai ensimmäisen pudotuksensa 1. elokuuta 1941. Helmikuussa 1942 hän sai ritariristinsä. Hänellä oli tuolloin 42 ilmavoittoa tilillään. 5. toukokuuta hän ampui alas jo 50. vastustajansa.
Kesäkuun 15. päivään mennessä hän oli pudottanut yhteensä 99 konetta 300 taistelulennon aikana. Tuona päivänä hän oli palaamassa lennolta, kun puna-armeijan ilmatorjuntatykki osui hänen Messerschmitt Bf 109 F -koneeseensa. Steinbatz yritti päästä ulos, mutta ei onnistunut ja hänen koneensa putosi metsään. Kuollessaan hän oli alle 24-vuotias. Hänen ritariristiinsä myönnettiin miekat, jolloin hänestä tuli Saksan asevoimien ainoa aliupseeri, joka ne sai – tosin vasta kuolemansa jälkeen. Hänet ylennettiin postyymisti myös luutnantiksi.
Evil (kappale)

"Evil" on New Yorkilaisen Indie Rock -yhtye Interpolin kappale, joka julkaistiin alun perin albumilla Antics vuonna 2004. Kappale julkaistiin singlenä alkuvuonna 2005. Kappaleesta on julkaistu myös musiikkivideo.
Kappaleet.
7-tuumainen vinyylilevy
CD-versio
Maxi-CD
Dmitri Jakovenko

Dmitri Jakovenko (, s. 28. kesäkuuta 1983 Omsk, Venäjä) on shakin suurmestari. Korkeimmillaan hän on ollut FIDE:n maailmanlistalla viides vahvuusluvulla 2 760. Samalla hän oli korkeimmaksi rankattu venäläinen.
Jakovenko oppi shakkisiirrot kolmevuotiaana, ja häntä valmensi myöhemmin entinen Kasparovin valmentaja Aleksandr Nikitin.
Bart (karhu)

Bart (10. tammikuuta 1977 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat – 10. toukokuuta 2000 Park City, Utah, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kodiakinkarhu. Bart nähtiin lukuisissa elokuvissa esittämässä villikarhua, minkä vuoksi sitä voidaan pitää kaikkien aikojen kuuluisimpana karhuna. 
Eläinkouluttaja Doug Seus ja hänen vaimonsa Lynne Seus adoptoivat Bartin Rocky Mountainin kansallispuistosta 1980-luvun alussa, jolloin siitä myös alettiin kouluttaa "näyttelijää". Bart oli täysikasvuisena 290 cm:n pituinen ja painoltaan 680 kg. Bartin elokuvien myötä saavuttama kuuluisuus ja sen tekemä vaikutus suureen yleisöön johtivat lopulta siihen, että karhu vieraili vuoden 1998 Oscar-gaalassa.
Bart kuoli syöpään kotonaan Utahissa perheensä ja ihmisystäviensä läsnä ollessa vuonna 2000. Siltä jäi vuonna 1995 syntynyt veli Tank. Pian Bartin kuoleman jälkeen Doug ja Lynne adoptoivat kaksi uutta orpoa karhunpentua, joita he hoitavat edelleen. Honey Bump ja Little Bart -nimiset karhut ovat esiintyneet esimerkiksi elokuvassa "Eläintohtori 2", jossa nähtiin myös Tank.
Bartin kuoleman jälkeen eläinsuojelujärjestö Vital Ground alkoi keskittää toimintaansa harmaakarhujen suojelemiseen ja niiden hyvinvoinnin edesauttamiseen.
John Powell (kiekonheittäjä)

John Gates Powell (25. kesäkuuta 1947 San Francisco – 18. elokuuta 2022) oli yhdysvaltalainen kiekonheittäjä ja olympiamitalisti.
Powell sijoittui Münchenin 1972 olympialaisissa kiekonheitossa neljänneksi tuloksella 62,82 m, jonka hän heitti toisella heittokierroksella. Long Beachissä 4. toukokuuta 1975 hän heitti maailmanennätyksen 69,08 m. Ennätys säilyi hänen nimissään vajaan vuoden. Pan-Amerikan kisoissa 1975 Powell voitti kultaa tuloksella 62,36 m. 
Montréalin 1976 olympialaisissa hän heitti loppukilpailun kolmannella kierroksella tuloksen 65,70 m, mikä riitti pronssimitaliin.
Helsingin MM-kilpailuissa 1983 Powell karsiutui loppukilpailusta tuloksella 58,96 m. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän heitti viimeisellä kierroksella tuloksen 65,46 m ja nousi norjalaisen Knut Hjeltnesin ohi pronssille. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän saavutti 40-vuotiaana hopeaa heitettyään avausheitollaan tuloksen 66,22 m.
Turpan

Turpan 
(, ) on keidaskaupunki prefektuuritasolla Kiinan Xinjiangissa. Se sijaitsee Turpanin hautavajoaman pohjoisreunalla linnuntietä noin 160 kilometriä Ürümqistä kaakkoon. Prefektuuritason kaupungin pinta-ala on 69 620 neliökilometriä ja väkiluku 622 903 (vuonna 2010).
Historia.
Turpan on muinainen silkkitien kauppapaikka ja maanviljelyalueen keskus. Vuosina 745–1207 se toimi uiguurivaltakunnan pääkaupunkina. Sen ympäristössä on useita rauniokaupunkeja, joista on löydetty 700–800-lukujen hellenistisvaikutteisen buddhalaisen ja manikealaisen kulttuurin muistomerkkejä sekä kiinalaisia ja muinaisuiguurilaisia käsikirjoituksia. 
Hallinnollinen jako.
Aiemmin Turpan oli piirikuntatason kaupunki Turpanin prefektuurissa. Prefektuurista tuli 12. huhtikuuta 2015 prefektuuritason kaupunki, ja piirikuntatason kaupungista tuli Gaochangin kaupunkipiiri. Muutoksen jälkeen prefektuuritason kaupunki jaetaan yhteen kaupunkipiiriin ja kahteen piirikuntaan: Gaochang, Shanshan (Piqan) ja Toksun.
Väestö.
Vuonna 2000 väestölaskennassa Turpanin kaupungissa (piirikuntatasolla ) asukasmäärä oli 251 652, josta 70 prosenttia on uiguureja, 22 prosenttia han-kiinalaisia ja 7 prosenttia hui-kiinalaisia. Vuoden 2014 lopussa koko prefektuuritason kaupungissa asukasmäärä oli noin 653 000, josta 72,6 prosenttia on uiguureja, 21,2 prosenttia han-kiinalaisia ja 5,9 prosenttia hui-kiinalaisia.
Talous.
Kaupungissa on öljynjalostus-, elintarvike-, rakennustarvike- ja metalliteollisuutta. Sen ympäristössä kasvatetaan mm. puuvillaa, viinirypäleitä ja meloneja.
James Butts

James Aaron Butts (s. 9. toukokuuta 1950 Los Angeles) on entinen yhdysvaltalainen kolmiloikkaaja ja olympiamitalisti.
Butts saavutti Montréalin 1976 olympialaisten kolmiloikassa hopeaa tuloksella 17,18 m, jonka hän hyppäsi neljännellä kierroksella. Hän hävisi neuvostoliittolaiselle Viktor Sanejeville 11 senttimetrillä. Buttsin toiseksi pisin hyppy, jonka hän hyppäsi toisella kierroksella, oli pituudeltaan 16,76 m. Vuosina 1972 ja 1980 Butts sijoittui Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa neljänneksi eikä päässyt olympialaisiin. Vuonna 1979 hän sijoittui Pan-Amerikan kisoissa kolmanneksi.
Abhasian kuningaskunta

Abhasian kuningaskunta oli Kaukasiassa 700–900-luvuilla sijainnut feodaalivaltio. Sen pääkaupunki oli aluksi Anakopia ja myöhemmin Kutaisi.
Abhasian ruhtinas Leon II saavutti 780-luvulla täyden riippumattomuuden Bysantista. Hänen valtakuntaansa kuului Abhaasian lisäksi Georgian koko länsiosa. Maan asukkaat olivat etupäässä abhaaseja, mingrelejä ja svaneja. Kuningaskunta kävi kauppaa muiden georgialaisvaltioiden, Lähi-idän ja Välimerenmaiden kanssa. 800-luvun alussa Abhaasian kuningaskunta kamppaili Tao-Klardžetin ja Kahetin kanssa johtoasemasta Georgiassa. Vuonna 975 se liitettiin yhdistettyyn Georgiaan.
Naskalivyömesikko

Naskalivyömesikko ("Acanthorhynchus tenuirostris") on Australian itäosissa tavattava mesikkoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan naskalivyömesikko on 15–16 cm. Lajin pää on musta. Silmä on väriltään punainen ja nokka on pitkä ja alaspäin kaartuva. Rinta ja kurkku ovat linnulla väriltään valkoiset ja kurkussa on punaruskea läikkä. Vatsa ja selkä ovat naskalivyömesikolla vaalean punaruskeat. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta, mutta rinnan kuviointi on epäselvempi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Naskalivyömesikkoa tavataan Australian itärannikolla. Lajia tavataan alueelta, joka ulottuu Queenslandista rannikkoa pitkin Etelä-Australian itäosiin. Lisäksi lajia tavataan Tasmaniassa ja Kengurusaarella. Linnun elinympäristöä ovat metsät, metsiköt ja nummet. Naskalivyömesikkoa voidaan tavata myös puistoissa ja puutarhoissa.
Ravinto.
Naskalivyömesikon ravinto koostuu pääasiassa kukkien medestä ja hyönteisistä. Muiden mesikoiden tavoin kielessä on harjamainen pää, joka sopii hyvin medellä ruokailuun. Puutarhoissa laji imee muun muassa kamelioiden ja verenpisarojen mettä. Mettä imiessään naskalivyömesikot voivat lentää paikallaan kolibrien tapaan.
Pesintä.
Naskalivyömesikkojen pesimäkausi kestää elokuusta tammikuulle. Pesä on pieni ja kuppimainen ja rakennetaan tikuista, ruohosta ja puunkuoresta. Pesä sidotaan yhteen hämähäkinseitin ja eläinten karvojen avulla. Naaras munii kahdesta kolmeen vaaleanpunertavaa munaa, joissa on punaisia tai kastanjanruskeita pilkkuja. Naaras hautoo yksin, mutta koiras auttaa ruokkimaan poikasia hyönteisravinnolla.
Alejandro Casañas

Alejandro Francisco Casañas Ramírez (s. 29. tammikuuta 1954 Guanabacoa, Havanna) on entinen kuubalainen pika-aitajuoksija ja olympiamitalisti. Hän saavutti 110 metrin aitajuoksussa kaksi olympiahopeaa ja maailmanennätyksen.
Casañas kilpaili 18-vuotiaana Münchenin 1972 olympialaisissa mutta keskeytti 110 metrin aitajuoksun alkuerässään. Vuonna 1975 hän voitti lajinsa Pan-Amerikan kisoissa ajalla 13,44 s. Montréalin 1976 olympialaisissa hän saavutti hopeaa ajalla 13,33 s. Hän hävisi kisan voittaneelle Guy Drut'lle 0,03 sekunnilla. Välierässään Casañas oli juossut ajan 13,34 s ja jättänyt selvästi taakseen Drut'n ja vuoden 1968 olympiavoittaja Willie Davenportin, joka loppukilpailussa sijoittui kolmanneksi. Casañas juoksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa toisen osuuden Kuuban joukkueessa, joka sijoittui viidenneksi ajalla 39,01 s.
Casañas voitti Sofian universiadeissa 21. elokuuta 1977 aitajuoksun mestaruuden sähköajanoton maailmanennätysajalla 13,21 s. Ennätys säilyi hänen nimissään huhtikuuhun 1979 saakka. Moskovan 1980 olympialaisissa uusi maailmanennätysmies Renaldo Nehemiah ei ollut mukana. Casañas oli alku- ja välierien nopein ajoilla 13,46 ja 13,44 s. Loppukilpailuissa hän saavutti hopeaa ajalla 13,40 s; hän hävisi Thomas Munkeltille 0,01 sekunnilla. Viestijuoksun alkuerässä Kuuban joukkue keskeytti. Casañas oli mukana vielä Helsingin MM-kilpailuissa 1983 ja selviytyi alkueristä jatkoon mutta ei juossut enää välierissä.
Casañas voitti 110 metrin aitajuoksun Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa vuosina 1974 (13,80 s myötätuulessa), 1978 (13,67 s) ja 1982 (13,38 s) sekä Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa vuosina 1977 (13,55 s), 1981 (13,85 s), 1983 (13,61 s) ja 1985 (13,68 s).
Greg Joy

Gregory Andrew (Greg) Joy (s. 23. huhtikuuta 1956 Portland, Oregon, Yhdysvallat) on entinen kanadalainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti.
Joy saavutti Montréalin 1976 olympialaisten korkeushypyssä hopeaa tuloksella 223 cm, jonka hän ylitti kolmannella yrityksellään parantaen kauden siihen mennessä parasta tulostaan kahdella senttimetrillä. Isäntämaa Kanada jäi kisoissa ilman kultamitalia ja Joy oli maan ainoa yleisurheilumitalisti.
Joy syntyi Portlandissa, Yhdysvalloissa ja oli myös Yhdysvaltain kansalainen. Hänen puolisonsa Sue Holloway on ratamelonnan olympiamitalisti vuodelta 1984.
WWE Women’s Championship (1956–2010)

WWE Women’s Championship on naisille tarkoitettu entinen vyö World Wrestling Entertainmentissä. Ensimmäinen mestari oli "The Fabulous Moolah" vuonna 1956. Vyön entisiä nimiä ovat olleet "NWA World Women’s Championship" ja "WWF Women’s Championship". Viimeinen mestari oli Layla, joka voitti sen 11. toukokuuta 2010. Vyö yhdistettiin WWE Divas Championshipin kanssa 19. syyskuuta 2010.
WWE Divas Championship

WWE Divas Championship oli showpainipromootio WWE:n naisten mestaruusvyö. 
WWE Divas Championship otettiin virallisesti käyttöön heinäkuussa 2008, kun Michelle McCool ja Natalya ottelivat kyseisestä vyöstä. Michelle McCool voitti, ja näin hänestä tuli ensimmäinen WWE Divas -mestari.
Mestaruus deaktivoitiin 3. huhtikuuta, 2016, kun Lita ilmoitti että kolminottelu Charlotten, Sasha Banksin ja Becky Lynchin välillä oteltaisiin uudesta vyöstä, WWE Naisten Mestaruudesta (WWE Women's Championship). Charlotte kruunattiin uudeksi Naisten Mestariksi.
Aleksandr Baryšnikov

Aleksandr Georgijevitš Baryšnikov (, 11. marraskuuta 1948 – 15. syyskuuta 2024) oli neuvostoliittolainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti. Hän työnsi ensimmäisenä virallisesti kuulaa tasan 22 metriä ja oli ensimmäisiä pyörähdystyylin menestyksekkäitä käyttäjiä.
Baryšnikov alkoi harjoitella pyörähdystyyliä alkuvuonna 1972 valmentaja Viktor Aleksejevin johdolla. Münchenin 1972 olympialaisissa hän työnsi karsinnassa tuloksen 18,65 m eikä selviytynyt loppukilpailuun. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 20,13 m
Colombesissa 10. heinäkuuta 1976 Baryšnikov teki maailmanennätyksen 22,00 m. Ennätys pysyi hänen nimissään lähes kaksi vuotta. Montréalin 1976 olympialaisissa hän työnsi loppukilpailun kolmannella kierroksella tuloksen 21,00 m ja neljännellä lähes yhtä pitkälle, 20,96 m. Hän sijoittui pronssille vain 3 cm hopeamitalisti Jevgeni Mironoville ja 5 cm kultamitalisti Udo Beyerille hävinneenä.
Prahan EM-kilpailuissa 1978 Baryšnikov saavutti hopeaa tuloksella 20,68 m; alun perin hopealle sijoittunut Jevgeni Mironov hylättiin dopingtestin perusteella. Moskovan 1980 olympialaisissa Baryšnikov teki toisella työntökierroksella tuloksen 21,08 m ja saavutti hopeaa.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Baryšnikov saavutti pronssia Münchenissä 1976 tuloksella 20,02 m sekä hopeaa Budapestissa 1983 tuloksella 20,44 m. Lisäksi hän sijoittui kuudenneksi Katowicessa 1975 tuloksella 18,80 m ja neljänneksi Milanossa 1978 tuloksella 19,95 m.
Baryšnikov oli pituudeltaan 202-senttinen. Hän avioitui Montréalin olympialaisten jälkeen kuulantyönnön olympiavoittaja Nadežda Tšižovan kanssa.
Jevgeni Mironov

Jevgeni Vasiljevitš Mironov (, s. 1. marraskuuta 1949) on entinen neuvostoliittolainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti.
Mironov saavutti Montréalin 1976 olympialaisissa hopeaa tuloksella 21,03 m, jonka hän teki viidennellä työntökierroksella. Hän hävisi kultamitalisti Udo Beyerille kahdella senttimetrillä. Hänen toiseksi paras, toisen kierroksen työntönsä kantoi vain 20,38 m.
Prahan EM-kilpailuissa 1978 Mironov sijoittui alun perin toiseksi tuloksella 20,87 m. Hän menetti hopeamitalinsa jäätyään kiinni dopingtestissä.
Aaron Paul

Aaron Michael Paul (s. Aaron Paul Sturtevant; 27. elokuuta 1979 Emmett, Idaho, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. . Hän on näytellyt muun muassa rikosdraamasarjassa "Breaking Bad" (2008–2013) Jesse Pinkmanin roolin, josta hänet palkittiin kolmella parhaan draamasarjan miessivuosan Primetime Emmy -palkinnolla vuosina 2010, 2012 ja 2014. Kuusi vuotta sarjan loppumisen jälkeen Paul uusi Jesse Pinkmanin roolin elokuvassa "" (2019) sekä myöhemmin vuonna 2022 spin-off-sarja "Better Call Saulin" viimeisellä tuotantokaudella.
Paul on myös näytellyt muun muassa elokuvissa "Vaarallinen tehtävä III" (2006), "Viimeinen talo vasemmalla" (2009), "Need for Speed" (2014), "" (2014), "Eye in the Sky" (2015), "Central Intelligence" (2016) ja "Dual" (2022) sekä televisiosarjoissa "Big Love" (2007–2011), "BoJack Horseman" (2014–2020), "The Path" (2016–2018) ja "Westworld" (2020–2022).
Vuonna 2013 Paul meni naimisiin näyttelijä-ohjaaja Lauren Parsekianin kanssa. Heillä on kaksi lasta: vuonna 2018 syntynyt tytär ja vuonna 2022 syntynyt poika.
Ed Elisian

Ed Elisian (oik. Edward Gulbeng Eliseian; 9. joulukuuta 1926 Oakland, Kalifornia – 30. elokuuta 1959 Milwaukee, Wisconsin) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. 
Hän osallistui viiteen Indianapolis 500 -kilpailuun kausilla 1954–1958 eikä koskaan päässyt maaliin asti kilpailuissaan. Hän oli parhaimmillaan 18. vuoden 1954 kilpailussa. Elisian pysäytti autonsa vuoden 1955 kilpailussa yrittäen auttaa onnettomuuteen joutunutta Bill Vukovichia ja sai mitalin teostaan. Hän on Gary Bettenhausenin ohella ainoa Indy 500 -kuljettaja, joka on pysäyttänyt ei-vahingoittuneen autonsa kilpailussa auttaakseen toista kuljettajaa. Elisian starttasi toisesta ruudusta vuoden 1958 kilpailussa, mutta keskeytti avauskierroksella pyörähdettyään kolmosmutkassa aiheuttaen lähtökolarin, jossa 15 autoa romuttui ja Pat O'Connor menehtyi. 
Elisian oli mukana kolarissa Sprint car -kilpailussa New Bremen Speedwayllä Ohiossa vuonna 1958, jossa Jim Davis menehtyi. Elisian kuoli vuoden 1959 Milwaukee Mile -kilpailussa pyörähdettyään kierroksella 29 osuttuaan A. J. Foytin autoon ja seinään. Hänen autonsa bensatankki repesi ja auto syttyi tuleen palaen 9 minuuttia surmaten Elisianin.
 "* Jaettu auto."
Don Edmunds

Don Edmunds (23. syyskuuta 1930 Santa Ana, Kalifornia – 11. elokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija. 
Formula 1.
Edmunds osallistui vuoden 1957 Indianapolis 500 -kilpailuun. Hän oli kilpailussa 19. saavuttaen vuoden tulokas -palkinnon. Hänen uransa päättyi onnettomuudessa harjoituksissa vuonna 1958.
Kilpa-ajojen jälkeen.
Edmunds ryhtyi suunnittelemaan Sprint car ja Midget car -autoja Anaheimissä. Hänen autoillaan voitettiin useita National Midget -mestaruuksia 1960- ja 1970-luvulla. Hän ryhtyi keräilijäksi ja kunnostamaan vanhoja kilpa-autoja. Hän on rakentanut muun muassa Evel Knievelin Snake River Canyon Sky -pyörän.
Kunnianosoitukset.
Edmunds valittiin vuoden 1991 National Sprint Car Hall of Fameen ja vuoden 1994 National Midget Auto Racing Hall of Fameen.
Kyllä elämä on ihanaa

Kyllä elämä on ihanaa on suomalainen vuonna 1987 valmistunut Yleisradion tuottama Lapinlahden Linnut -yhtyeen jäsenien tekemä ensimmäinen viihdeohjelma. Se ensiesitettin televisiossa 25. tammikuuta 1987 Yle TV2 -kanavalla. Ohjelma on julkaistu Lapinlahden Lintujen "" -DVD-boksissa. 
Tausta ja sisältö.
Keväällä 1986 Yleisradio tarjosi yhtyeelle mahdollisuutta tunnin mittaiseen ohjelmaan, joka olisi yhdistelmä konserttitaltiointia, ja studiossa kuvattuja sketsejä.
Ohjelmassa Lapinlahden Linnut esittää musiikkiesityksiä, jotka on taltioitu vuonna 1986 Tampereella järjestetyltä livekeikalta. Musiikkiesityksien välissä esitettiin sekä yhtyeen jäsenten livekeikalla esittämiä että etukäteen ohjelmaa varten kuvattuja sketsejä.
Musiikkiesitykset.
Alla olevassa taulukossa lueteltuna viihdeohjelmassa esitetyt musiikkiesitykset, sekä lisäksi tieto mille yhtyeen albumille kappale on levytetty. 
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" kriitikko Jarmo Jokiranta arvosteli ohjelmaa ensiesityksen aikaan. Hänen mielestä Lapinlahden Lintujen tekemä ohjelma Yle TV2:lle, on "tylsintä, mitä heiltä olen nähnyt". Jokirannan mielestä ohjelmassa esitetyt sketsit toimisivat paremmin "kaljakuppilan lavalla" kuin televisio-ohjelmassa. Yhtyeen jäsenet pitivät ohjelmaa epäonnistuneena.
Ed Bishop

George Victor ”Ed” Bishop (11. kesäkuuta 1932 New York, New York, Yhdysvallat – 8. kesäkuuta 2005 Kingston upon Thames, Lontoo, Iso-Britannia) oli yhdysvaltalaissyntyinen näyttelijä, joka esiintyi urallaan pääasiassa Englannissa. Parhaiten hänet muistetaan komentaja Ed Strakerin roolista televisiosarjassa "UFO" (1970–1971). Hän esiintyi myös muun muassa James Bond -elokuvassa "Elät vain kahdesti" ja Stanley Kubrickin elokuvassa "".
Radiossa Bishop esiintyi muun muassa Philip Marlowen roolissa kuudessa BBC:n kuunnelmasarjassa.
Guido Kratschmer

Guido Kratschmer (s. 10. tammikuuta 1953 Großheubach, Baijeri, Saksan liittotasavalta) on saksalainen kymmenottelija ja olympiamitalisti. Hän saavutti kaksi arvokisamitalia ja paransi kerran kymmenottelun maailmanennätystä.
Kratschmer saavutti pronssia ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Rooman EM-kilpailuissa 1974. Hän keräsi kymmenottelussa 8 132 pistettä. Vuonna 1976 hän paransi kymmenottelun Euroopan-ennätystä 44 pisteellä tulokseen 8 498 ja saavutti Montréalin olympialaisissa hopeaa 8 411 pisteellä. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän keskeytti jo ensimmäisen lajin, 100 metrin juoksun jälkeen.
Kratschmer otteli 14.–15. kesäkuuta 1980 Bernhausenissa kymmenottelun maailmanennätyksen 8 667 pistettä (nykyisellä taulukolla 8 649 pistettä). Länsimaiden boikotin vuoksi hän ei päässyt kilpailemaan Moskovan 1980 olympialaisissa. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui yhdeksänneksi 8 016 pisteellä. Myös Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hänen sijoituksensa oli yhdeksäs (8 096 p). Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi 8 326 pisteellä. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän keskeytti. 
Kratschmer kilpaili 1990-luvun alussa rattikelkkailijana mutta epäonnistui yrityksessään päästä Albertvillen 1992 talviolympialaisiin Saksan kelkkailujoukkueessa.
Gesellschaft für bedrohte Völker

Gesellschaft für bedrohte Völker on saksalainen ihmisoikeusjärjestö, jonka toimipaikka on Göttingen. Sen tavoitteena on levittää tietämystä viranomaisten toimien kohteeksi joutuneista vähemmistöryhmistä eri maissa ja suojella niitä. Sillä on Yhdistyneiden kansakuntien myöntämä neuvoa-antava asema, ja sillä on Euroopan neuvostossa osallistujan asema.
Järjestön pääsihteeri on Tilman Zülch.
Jonathan Sacks

Jonathan Sacks (8. maaliskuuta 1948 – 7. marraskuuta 2020) oli Yhdistyneen kuningaskunnan ja Kansainyhteisön suurrabbi 1991–2013. Sitä ennen hän oli ollut muun muassa Western Marble Arch Synagogan hengellinen johtaja ja Jews’ Collegen rehtori. Hän oli myös collegen juutalaisen filosofian professori ja vieraileva teologian professori Lontoon King's Collegessa. Sacks kirjoitti yli 20 kirjaa uransa aikana, joista viimeinen, "Morality: Restoring the Common Good in Divided Times", julkaistiin vain kuukausia ennen hänen kuolemaansa.
Kuningatar Elisabet II löi Sacksin ritariksi vuonna 2005. Sacks voitti vuonna 2016 Templeton-palkinnon, joka on 1,1 miljoonan punnan arvoinen.
Näkemyksiä.
Vuonna 2016 Sacksin mukaan länsimainen sivilisaatio on romahduksen partaalla, koska nuori sukupolvi ei halua lastenkasvatuksen vastuuta. Sacks piti putoavaa syntyvyyttä ongelmana, jota valtio ja markkina eivät kykene ratkaisemaan. Sacks ennusti, että lopulta eurooppalainen yhteiskunta tulee kuolemaan demografisen kriisin vuoksi. Sacks varoitti, että massamaahanmuutto ei ole ratkaisu, sillä maahantulijoiden integroimiseen osaksi yhteiskuntaan liittyy ongelmia. Sacksin lisäksi vain kourallinen julkisuudenhenkilöitä on nostanut laskevan syntyvyysluvun vakavaksi yhteiskunnalliseksi ongelmaksi.
Pörrökynsisammal

Pörrökynsisammal ("Dicranum montanum") on sammallaji. Se kuuluu "Dicranaceae" -heimoon ja kynsisammalten sukuun. Yleisväriltään pörrökynsisammal on kirkkaanvihreä. Sillä on kähärät lehdet ja se muistuttaa katkokynsisammalta ("Dicranum viride"). Pörrökynsisammalta kasvaa usein tammien ja lehmusten rungoilla.
Ulkonäkö.
Pörrökynsisammal on keskikokoinen (2-5 cm) turkkimaisina tiheinä patjoina kasvava lehtisammal. Kuivina kähärät lehdet ovat pitkät ja hyvin kapeat ja niissä on vankka keskisuoni.
Levinneisyys.
Pörrökynsisammal kasvaa yleisenä koko Suomessa.
Elinympäristö.
Pörrökynsisammal kasvaa lehtipuiden rungoilla, lahopuulla ja kallioiden seinämillä.
Aija

Aija on suomalainen naisen etunimi, joka todennäköisesti on syntynyt Eija-nimen mukaelmana. Etunimi lisättiin nimipäiväalmanakkaan vuonna 1950. Aijan nimipäivä on 25. maaliskuuta. 
Aija on myös heprealainen, Raamatussa esiintyvä miehen nimi, joka tarkoittaa joko korppikotkaa tai haarahaukkaa.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Aija on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 2 496 naiselle sekä ainakin yhdelle miehelle. Heistä suurin osa on syntynyt vuosien 1940 ja 1979 välisenä aikana.
Rungonsalmen silta

Rungonsalmen silta on Sauvon ja Kemiönsaaren rajalla sijaitseva vuonna 1972 valmistunut 300 metriä pitkä teräspalkkisilta. Sillä kulkee seututie 181, ja se yhdistää Kemiönsaaren kiinteällä tieyhteydellä mantereeseen Sauvoon. Sillan alituskorkeus on 16 metriä ja laivaväylän syväys 4,6 metriä. Silta ja uusi tieyhteys korvasivat kaksi lossia, hieman lännempänä sijainneen Eknäsin lossin ja vanhalla Sauvo–Kemiö-maantiellä sijainneen Rajalahden–Lappdalin lossin kuusi kilometriä idempänä.
Silta peruskorjattiin vuosina 2003 ja 2004 jolloin sen liikuntasaumalaite kunnostettiin ja teräspalkit pintakäsiteltiin. Urakoitsijana oli Tieliikelaitos ja korjaustyö maksoi 1,3 miljoonaa euroa.
Rämekynsisammal

Rämekynsisammal ("Dicranum undulatum") on sammallaji, josta on käytetty myös tieteellisiä nimiä "Dicranum affine" ja "Dicranum bergeri". Se kuuluu "Dicranaceae" -heimoon ja kynsisammalten sukuun. Yleisväriltään se on tummanvihreä. Varret ovat tummanruskeita. 
Ulkonäkö.
Rämekynsisammal on keski- tai isokokoinen (2-10 cm) sammal. Sen lehden kärki on aaltopoimuinen, isohampainen ja tylppä. Lehdet ovat kuivana suoria ja niiden kärjissä on lyhyitä soluja.
Levinneisyys.
Rämekynsisammal kasvaa yleisenä koko Suomessa.
Elinympäristö.
Rämekynsisammal on vähäravinteisten paikkojen sammal. Se kasvaa rämeillä ruskorahkasammalten ("Sphagnum fuscum") kanssa ja pohjoisessa myös kuivissa kangasmetsissä.
Anna Belknap

Anna C. Belknap (s. 22. toukokuuta 1972 Damariscotta, Maine) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on naimisissa näyttelijä Eric Siegelin kanssa. Heillä on vuonna 2007 syntynyt tytär. Hän on miehensä kanssa Rude Mechanicals Theater Companyn jäsen.
Belknap on näytellyt muun muassa elokuvissa "Alchemy" ja "The Reality Trap" sekä vieraillut muun muassa televisiosarjoissa "Ilman johtolankaa", "Comeback", "Tartuntavaara" ("Medical Investigation"), "Hädän hetkellä", "Peitetehtävissä" ("The Handler") ja "Sydämen sivistystä" ("The Education of Max Bickford"). Parhaiten hänet tunnetaan "in" tutkijana Lindsay Monroena.
Accelerando (romaani)

Accelerando on Charles Strossin vuonna 2005 julkaisema tieteisromaani. Kirja jakautuu kolmeen osaan. 
Ensimmäinen osa käsittelee aikaa ennen singulariteettia. Päähenkilö Manfred Macx on teknologinen nero, idealisti ja altruisti, joka pyrkii toimillaan viemään Maapalloa kohti teknologista singulariteettia. Manfred ei halua kuolla niin kuin biologiset oliot vaan siirtyä digitaaliseksi tietoisuudeksi, joka jää eloon äärettömäksi ajaksi.
Toinen osa käsittelee singulariteetin aikaa. Manfredin jälkeläinen Amber Macx lähtee tutkimaan läheisen tähden vieressä sijaitsevaa viestintälaitetta. Aurinkokuntaa on alettu muuttaa laskennalliseksi substraatiksi, jossa tekoälyt asuvat.
Kolmas osa käsittelee aikaa singulariteetin jälkeen. Melkein koko Aurinkokunta on muutettu laskennalliseksi substraatiksi, jossa huomattavasti ihmistä älykkäämmät digitaaliset oliot elävät virtuaalitodellisuuksissaan. Digitaalisia olentoja on moninkertainen määrä biologisiin olentoihin verrattuna. Ihmiskunta ja ihmisen kaltaiset älykkäät biologiset olennot etsivät uutta kotia Aurinkokunnan ulkopuolelta.
Vastaanotto.
Kirja on saanut Locus-palkinnon ja ollut ehdolla useille muille.
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1967

Vuoden 1967 koripallon EM-kisat järjestettiin Suomessa 28. syyskuuta – 8. lokakuuta. Kisat järjestettiin 15. kerran. Kisojen mestaruuden voitti Neuvostoliitto.
Alkulohkot.
A-lohko.
Suomen ja Jugoslavian välinen ottelu keskeytettiin noin 15 minuutiksi pari minuuttia ennen ottelun loppua, kun 8 000 hengen yleisö oli alkanut heittää tavaroita kentälle ja buuata oltuaan tyytymätön Olavi Ahosen ulosajoon. Yleisö rauhoittui vasta, kun Suomea uhattiin sulkemisella jatkopeleistä.
Palkitut.
Lähde:
Llanero

Llanero on erityisesti Venezuelan ja Kolumbian karjapaimenista käytetty kutsumanimi, joka tarkoittaa ”tasankojen miestä”. Nimi johdettiin Llanon tasangosta, joka sijaitsee maiden raja-alueilla. Alkuperäiset llanerot olivat espanjalaisten ja intiaanien ja afrikkalaisten jälkeläisiä ja heillä on oma kulttuurinsa, johon liittyi selvästi omaleimainen musiikki.
Venezuelan vapaussodassa llanerot puolustivat alkuun Espanjan kuningas Ferdinandin hallintoa, mutta Boyacán taisteluun 1819 mennessä he olivat siirtyneet vallankumouksellisten Simón Bolívarin ja José Antonio Páezin riveihin. Heillä oli sodan taisteluissa merkittävä rooli, sillä yleensä taistelun voitti se puoli, jolla oli llanerojen tuki.
Karja ja karjanajo kuuluvat erottamattomasti llaneroiden elämäntapaan. Llanon tasangolla käyskentelee 12 miljoonaa lehmää. Vuoden aikana llanerot ajavat karjaa pitkiä matkoja, sillä talvisin kostean kauden aikana he ajavat karjan tulvittuvalta tasangolta ylämaastoon ja kesäisin taas kohti alueita, joilla vedensaanti on turvattu. Llaneroilla on oma rodeota vastaava kilpailunsa "coleo", jossa kilpaillaan karjan pakottamisesta maahan.
Jauhelihapihvi

Jauhelihapihvi on jauhelihasta valmistettava ruokalaji. Perinteinen pihvitaikina koostuu lihan lisäksi korppujauhoista, sipulista, kananmunista ja mausteista. Pihvit valmistetaan samanlaisesta taikinasta kuin esimerkiksi lihamureke ja lihapullat. Taikinasta muotoillut soikeat tai pyöreät, melko ohuet pihvit paistetaan kypsiksi pannulla.
Jauhelihapihvin kanssa perinteisesti tarjoillaan esimerkiksi perunasosetta tai keitettyjä perunoita ja kastiketta. Tavanomaisen hampurilaisen sämpylän puolikkaiden väliin laitetaan perinteisesti jauhelihapihvi.
Juhani Pesonen

Kauko Juhani Pesonen (9. tammikuuta 1928 Helsinki – 29. kesäkuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos, SOK:n pääjohtaja 1983–1988 ja sen saneeraaja. Hän oli sitä ennen ollut Huhtamäki Oy:n johtaja, Polarpak Ltd:n toimitusjohtaja ja Wihuri Oy:n pääjohtaja. 
Pesonen varttui Helsingin Töölössä, mutta synnyinkoti oli Vallilassa sattumalta samassa paikassa, johon hänen viimeisinä työvuosinaan rakennettiin SOK:n uusi pääkonttori. Pesonen valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1952 ja toimi uransa ensimmäiset 13 vuotta eri teollisuusalojen tuotannon johtotehtävissä, työnantajina Valtionrautateiden konepaja Turussa, Valmet Lapualla ja Jyväskylän Rautpohjassa, Kareko Oy ja Raahe Oy, sitten Huhtamäki-yhtymään kuuluneet Mensa Oy ja Polarpak Oy. Pesonen nousi Huhtamäki-yhtymän pakkaus- ja metalliryhmän johtoon ja johtokunnan jäseneksi, josta hänet rekrytoitiin Wihurin johtoon sitä saneeraamaan.
Wihuriin kuului 1970-luvun alussa 26 yhtiötä ja kymmenkunta hallintoporrasta, Pesosen toimikauden jälkeen kymmenen vuotta myöhemmin enää viisi varsinaista ja neljä tytäryhtiötä sekä kaksi organisaatiotasoa. Henkilöstömäärä väheni lähes kolmesta tuhannesta noin tuhanteen. Pesonen muun muassa myi Volkswagenin ja Audin maahantuontiyhtiön Keskolle ja Wiima-autokoritehtaan Ilmari Mustoselle.
SOK:hon Pesonen tuli jatkamaan Viljo Luukan aloittamaa saneerausta. 1980-luvun keskivaiheilla siihen kuului muun muassa 183 osuuskaupan yhdistäminen 35 alueosuuskaupaksi sekä rauta-, kone-, tavaratalo- ja hotellitoimintojen järjestäminen valtakunnallisiksi ketjuiksi.
Yksityiselämä.
Juhani Pesosen ensimmäinen puoliso vuodesta 1948 oli Merja o.s. Nohrström, joka kuoli 1969. He saivat viisi lasta. Toinen puoliso vuodesta 1971 oli hotellinjohtaja Ella-Liisa Pesonen, o.s. Karlsson. Juhani Pesonen oli laulaja Amadeus Lundbergin isoisä.
Georgy Porgy

Georgy Porgy on yhdysvaltalaisen rockyhtye Toton esikoisalbumin "Toto" single vuodelta 1978. Kappaleen on säveltänyt David Paich ja vierailevana taustalaulajana toimii Cheryl Lynn.
Kappale kuului Toton soittolistalle sen kiertueilla ja vuosien aikana siitä tehtiin erilaisia muunnelmia, jatsahtavia, improvisoituja kosketin- ja kitarasooloja.
Kappaleesta on tehty useita covereita kuten Eric Benétin vuoden 1999 versio yhdessä Faith Evansin kanssa joka menestyi kohtalaisesti Yhdysvalloissa.
Markku Susimäki

Markku Susimäki (26. heinäkuuta 1947 Joutsa – 25. toukokuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija ja lavastaja. Susimäen maalauksissa oli usein primitiivisiä ihmis- ja eläinhahmoja sekä köynnöksiä, jotka punoutuivat toisiinsa. 
Susimäki aloitti lavastajana Suomen kansallisoopperassa ja Suomen kansallisteatterissa ja työskenteli myöhemmin muun muassa Teatteri Jurkalle. Hän on tehnyt lavastuksia myös mainoselokuviin. Susimäki kuului Harakan taiteilijayhteisöön. Hän teki puukaiverruksia, mutta hän myös maalasi akvarelleja ja öljyväritöitä.
Hänelle siirrettiin 1992 uusi sydän ja keuhkot, ja leikkauksen ansiosta hän työskenteli vielä pitkään.
Susimäen puoliso oli muotitaiteilija Ilona Pelli, jonka kanssa hän piti yhteisnäyttelyitä.
Jakartan hotellipommit 2009

Jakartan Marriott- ja Ritz-Carlton-hotelleissa räjäytettiin 17. heinäkuuta 2009 kaksi pommia, jotka surmasivat yhdeksän ihmistä. Islamistisen Jemaah Islamiyah -järjestön jäsenet nousivat pääepäillyksi. Myöhemmin heidän syyllisyytensä vahvistettiin. Kuolleiden joukossa ei ollut suomalaisia; yksi suomalainen pelastui iskusta.
Marriott-hotelli oli joutunut pommi-iskun (Jakartan hotellipommi 2003) kohteeksi jo 5. elokuuta 2003.
Taigakynsisammal

Taigakynsisammal ("Dicranum acutifolium") on sammallaji. Se kuuluu "Dicranaceae"-heimoon ja kynsisammalten sukuun. Taigakynsisammal on yksi Suomen 55 vastuulajista lehtisammalissa. 
Levinneisyys.
Taigakynsisammal esiintyy Lapin kolmiossa, Peräpohjolassa, Koillismaalla ja Tunturi-Lapissa. Lapin kolmiossa ja Peräpohjolassa se on uhanalainen. Se siirrettiin 2010 uhanalaisuusarvioinnissa elinvoimaisesta silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö.
Taigakynsisammal kasvaa kalkkikallioilla ja joskus myös lahopuulla kalkkipitoisilla paikoilla.
Christophe Le Mével

Christophe Le Mével (s. 11. syyskuuta 1980 Lannion, Ranska) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2002 Crédit Agricole -tallissa, josta siirtyi Française des Jeux -joukkueeseen kaudelle 2009. Kausilla 2011–2012 hän edusti Garmin-joukkuetta ja viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2013–2014 Cofidisia. 
Le Mével voitti Tour de l'Avenir -ajon mäkikirikilpailun vuonna 2003 ja sijoittui kolmanneksi Tour de l'Avenirin kokonaiskilpailussa 2004. Italian ympäriajossa 2005 hän voitti Varazzeen päättyneen 16. etapin karattuaan kuuden ajajan kärkiryhmästä kaksi kilometriä ennen maalia. Hän sijoittui samana vuonna toiseksi Pariisi–Corrèze-ajossa voittaen lisäksi nuorten kilpailun. Ranskan ympäriajossa 2009 hän oli kymmenes. Vuonna 2010 Le Mével voitti kaksietappisen Tour du Haut Var -kilpailun toisen etapin varmisten samalla kokonaiskilpailun voiton. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän oli kolmastoista ja Italian ympäriajossa 2011 neljästoista. Clásica de San Sebastián -kilpailussa hän sijoittui neljänneksi 2012.
Edmund Rumpler

Edmund Rumpler (4. tammikuuta 1872 Wien, Itävalta-Unkari – 7. syyskuuta 1940 Züsow, Saksa) oli ilmailu- ja autotekniikan pioneeri. Hänen tunnetuimpia luomuksiaan olivat Rumpler Taube ja Rumpler Tropfenwagen.
Rumpler opiskeli vuosina 1890–1895 Wienin teknillisessä korkeakoulussa koneenrakennusta. Sen jälkeen hän työskenteli junanvaunuja, höyrykoneita ja autoja valmistavissa tehtaissa. Hän osallistui muun muassa Nesselsdorfer Wagenbaun ensimmäisen automallin, Präsidentin suunnitteluun. Samassa yhteydessä hän tutustui nuoreen Hans Ledwinkaan, josta tuli myöhemmin eräs merkittävimmistä eurooppalaisista autonsuunnittelijoista.
Vuonna 1898 Rumpler siirtyi Allgemeinen Motorwagen Gesellschaftin palvelukseen Berliiniin ja sieltä 1902 Adlerille Frankfurtiin. Vuotta myöhemmin hän patentoi keksimänsä heiluriakselin, joka mahdollisti ensimmäistä kertaa erillisjousituksen vetävällä akselilla. Rakenne oli erittäin suosittu 1920- ja 1930-luvun autoissa.
Rumpler palasi Berliiniin vuonna 1906 ja perusti ilmailu- ja autotekniikan suunnittelutoimiston. Hän päätti aloittaa lentokoneisen valmistuksen ja perusti vuonna 1908 yrityksen nimeltä Rumpler Luftfahrzeugbau. 1910 yritys hankki oikeudet itävaltalaisen Igo Etrichin suunnitteleman Taube-lentokoneen valmistukseen ja aloitti niiden sarjavalmistuksen nimellä Rumpler-Taube. Lentokoneita alettiin valmistaa suuria määriä, ja Berliinin Johannisthalissa sijainneet kaksi tehdasta työllistivät noin 3 000 henkilöä.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Versailles’n rauhaan sodan hävinneessä Saksassa kiellettiin sotilaskäyttöön tarkoitettujen lentokoneiden valmistus. Rumpler päätti palata autonvalmistukseen, ja perusti sitä varten yrityksen nimeltä Rumpler Motoren Gesellschaft GmbH. Hyödyntäen lentokoneenvalmistuksessa opittua aerodynamiikan tuntemusta hän kehitti 1921 esitellyn, erittäin sulavalinjaisen Rumpler Tropfenwagenin. Autossa oli takana Rumplerin kehittämä heiluriakseli ja siihen oli kytketty Rumplerin toinen innovaatio, yhteen integroitu tasauspyörästö ja vaihteisto (transakselirakenne), mikä on nykyään käytössä käytännössä kaikissa etuvetoisissa autoissa. Auto ei saavuttanut suurta suosiota epäluotettavuutensa, erikoisen ulkonäkönsä ja epäkäytännöllisyytensä tähden, ja suuri osa myytiin halvalla Berliiniin taksikäyttöön, jossa sen korkeasta sisätilasta oli hyötyä.
Vuonna 1922 Benz hankki oikeudet Rumplerin patentoimaan pisaramaiseen muotoiluun ja kehitti sen pohjalta keskimoottorisen Benz RH -kilpa-auton, joka tunnetaan nimellä Benz Tropfenwagen.
Rumplerin yritys kaatui vuonna 1926 Saksassa riehuneen hyperinflaation seurauksena.
Vuonna 1930 Rumpler kehitti virtaviivaisesti muotoillun kuorma-auton, jossa oli erikoisuutena etuveto.
Kansallissosialistien noustua valtaan Saksassa 1930-luvun alussa juutalaistaustaisen Rumplerin elämä alkoi käydä hankalaksi. Sanotaan että itsekin Rumplerin koneilla ensimmäisessä maailmansodassa lentänyt Luftwaffen komentaja Hermann Göring suojeli häntä. Siitä huolimatta Rumpler kuoli syyskuussa 1940 hämärissä olosuhteissa.
Koichi Wakata

Koichi Wakata (, s. 1. elokuuta 1963) on Japanin avaruusjärjestön JAXAn japanilainen astronautti, kahden avaruussukkulalennon veteraani.
Wakata syntyi Omiyassa (nykyinen Saitama) Japanissa. Hän suoritti Bachelor of Science tutkinnon lentotekniikassa vuonna 1987, Master of Science tutkinnon teknillisessä mekaniikassa vuonna 1989 ja tohtorintutkinnon avaruus- ja lentotekniikasta vuonna 2004 Kyūshūn yliopistossa. Hän työskenteli rakennesuunnittelijana Japan Airlinesille.
Ura JAXAssa.
National Space Development Agency of Japan (NASDA, nykyinen Japanin avaruusjärjestö eli JAXA) valitsi Wakatan astronauttikandidaatiksi vuonna 1992 ja koulutettavaksi NASAn Johnson Space Centerissä elokuussa 1992. Vuoden kestävän koulutuksen jälkeen hän sai avaruussukkulan tehtäväspesialistin kelpoisuuden. Wakata on suorittanut lukuisia tehtäviä. Hän on muun muassa perehtynyt japanilaisen Kibō-moduulin robottikäsivarren käyttöön. Joulukuussa 2000 hänestä tuli NASAn robotiikan koulutuksesta vastaava astronautti. Heinäkuussa 2006 hän toimi 10. NEEMO (NASA Extreme Environment Mission Operations) mission komentajana, mikä käsitti seitsemän päivää kestävän oleskelun NOAAn Floridan rannikolla sijaitsevassa vedenalaisessa Aquarius-laboratoriossa. Elokuussa 2006 hän aloitti lentoinsinöörin koulutuksen venäläiseen Sojuz-avaruusalukseen valmistautuakseen ensimmäisenä japanilaisena pitkäkestoiseen oleskeluun Kansainvälisellä avaruusasemalla.
Avaruuslentokokemus.
Wakata lensi ensimmäistä kertaa avaruudessa sukkulalennolla STS-72 vuonna 1996 ja palasi avaruuteen lennolla STS-92 vuonna 2000. Wakata palasi maaliskuussa 2009 Kansainväliselle avaruusasemalle (ISS) lentoinsinöörinä STS-119:n matkassa ja palasi avaruussukkula Endeavourin mukana Maahan STS-127:n miehistön mukana.
STS-72.
STS-72:lla Wakatasta tuli ensimmäinen japanilainen tehtäväspesialisti. STS-72 nouti japanilaisen tutkimussatelliitin Space Flyer Unit (laukaistu Japanista kymmenen kuukautta aikaisemmin), lähetti avaruuteen (50 tunniksi) ja nouti OAST-Flyer avaruusaluksen ja arvioi avaruusaseman kokoonpanotekniikoita.
STS-92.
STS-92:lla Wakata osallistui ensimmäisenä japanilaisena astronauttina ISS:n rakennustöihin. Miehistö kiinnitti avaruusaseman rungon (Z1 truss) ja paineistetun liitoskappaleen (PMA3) asemaan käyttäen avaruussukkula Discoveryn robottikäsivartta. STS-92 valmisti aseman sen ensimmäistä pysyvää miehistöä varten.
Kansainvälisellä avaruusasemalla (ISS).
Helmikuussa 2007 Wakata nimitettiin ISS:n Retkikunta 18:n lentoinsinööriksi. Hänet laukaistiin STS-119:n miehistön mukana, ja hän on ensimmäinen aseman pysyvän miehistön jäsen JAXA:sta. Hän toimi 2. lentoinsinöörinä retkikunnissa 18, 19 ja 20 ennen kuin hän palasi STS-127:n mukana Maahan 31. heinäkuuta 2009. 
Avaruusasemalla ollessaan hän otti osaa kansalaisten ehdottamiin kokeisiin, kuten "taikamatolla" lentämiseen, pyykin viikkaamiseen ja punnerrukseen.
Yksityiselämä.
Wakata on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi. Hänellä on lentäjänä mittarilento- ja monimoottoripätevyys ja yli 2 100 lentotunnin kokemus erilaisissa koneissa.