Heinrich Cornelius Agrippa

Heinrich Cornelius Agrippa von Nettesheim (14. syyskuuta 1486 Nettersheim, Kölnin vaaliruhtinaskunta, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 18. helmikuuta 1535 Grenoble, Ranskan kuningaskunta) oli saksalainen aatelinen, filosofi, asianajaja, lääkäri, teologi, palkkasoturi, alkemisti, astrologi ja okkultisti.
Suku ja koulutus.
Heinrich Cornelius Agrippa kuului aatelissukuun, jonka monet jäsenet olivat olleet Habsburg-suvun palveluksessa. ​​Hänen varhaisen elämänsä yksityiskohdat ovat hieman hämärän peitossa, mutta hän näyttää oppineen kahdeksan kielen taidon, opiskelleen Kölnin yliopistossa ja viettäneen jonkin aikaa Ranskassa.
Ura eri ammateissa.
Melko nuorena Agrippa astui keisari Maksimilian I:n palvelukseen ja vuonna 1508 hän oli mukana seikkailunhaluisessa hankkeessa Kataloniassa. Hän luultavasti palveli Maksimiliania sekä sotilaana että sihteerinä, mutta hänen ihmeellinen ja monipuolinen neroutensa ei tyytynyt näihin ammatteihin, ja hän alkoi pian kiinnostua elävästi teosofiasta ja magiasta. Vuonna 1509 hän sai nimityksen Burgundiin Dolen yliopistoon, jossa hän luennoi Johann Reuchlinin teoksesta "De Verbo mirifico", mutta hänen opetuksensa johti pian harhaoppisuussyytteisiin häntä vastaan, ja fransiskaani munkki Johann Catilinet tuomitsi hänet Gentissä pitämillään luennoillaan. Tämän seurauksena Agrippa joutui lähtemään Dolesta; hän palasi Alankomaihin ja tuli jälleen Maksimilianin palvelukseen.
Vuonna 1510 keisari lähetti hänet diplomaattiselle tehtävälle Englantiin, missä hän oli St Paulin katedraalin dekaani Coletin vieras ja jossa hän vastasi munkki Catilinetin häntä vastaan ​​esittämiin syytöksiin julkaisussa "Expostulatio super Expositione sua in librum De verbo mirifico". Palattuaan Kölniin hän seurasi keisari Maksimiliania Italiaan vuonna 1511 ja osallistui teologina Pisan kirkolliskokoukseen vuonna 1512, jonka jotkut kardinaalit kutsuivat koolle vastustaakseen paavi Julius II:n koollekutsumaa kirkolliskokousta. Hän asui Italiassa seitsemän vuotta, osittain Monferraton markiisi Guglielmo IX del Monferraton (1486–1518) ja osittain Savoijin herttua Carlo III di Savoian (1486–1553) palveluksessa, luultavasti opettaen teologiaa ja harjoittaen lääketiedettä.
Agrippa oli lääkäri, kiihkeä teologi katolisessa kirkossa, sotilasyrittäjä Espanjassa ja Italiassa, tunnustettu okkultismin asiantuntija ja filosofi. Hänen vaihtelevaan uraansa kuului myös luennoiminen vuonna 1515 Italiassa Pavian yliopistossa vuonna Hermes Trismegistoksen "Pimandrosta", mutta nämä luennot keskeytyivät äkillisesti Ranskan kuningas François I:n voittojen vuoksi. 
Vuonna 1518 jonkun hänen suojelijansa ponnistelut varmistivat Agrippalle kaupungin asianajajan ja puhujan eli "syndikon" aseman Metzissä. Täällä, kuten Burgundissa Dolen yliopistossa, hänen mielipiteensä johtivat pian yhteenottoon munkkien kanssa, ja noituudesta syytetyn naisen puolustaminen johti hänet kiistaan ​​inkvisiittori Nikolai Savinin kanssa. Tämän seurauksena hän erosi virastaan ​​vuonna 1520 ja palasi synnyinkaupunkiinsa Kölniin, jossa hän viipyi noin kaksi vuotta. Sen jälkeen hän toimi lyhyen aikaa lääkärinä Sveitsissä Genevessä ja Freiburgissa. 
Vuonna 1524 Agrippa matkusti Lyoniin tultuaan nimitetyksi Ranskan kuningas François I:n äidin Louise de Savoien (1476–1531) henkilääkäriksi. Vuonna 1528 hän luopui tästä virasta, ja suunnilleen tähän aikaan hänet kutsuttiin osallistumaan kiistaan Englannin kuningas ​​Henrik VIII:n ja tämän ensimmäisen puolison Katariina Aragonialaisen avioeron laillisuudesta. Hän kuitenkin piti parempana Savoijin herttuatar ja Alankomaiden käskynhaltija Marguerite d'Autrichen tekemää tarjousta ja hänestä tuli tämän veljenpojan, keisari Kaarle V:n arkistonhoitaja ja historioitsija. 
Herttuatar Margueretin kuolema vuonna 1530 heikensi hänen asemaansa, ja joidenkin hänen kirjoitustensa julkaiseminen suunnilleen samaan aikaan herätti uudelleen vihan hänen vihollisissaan. Kärsittyään lyhyen velkavankeuden Brysselissä hän asui Kölnissä ja Bonnissa Kölnin arkkipiispa Hermann Wiedin suojeluksessa. Julkaisemalla teoksiaan hän joutui vastakkainasetteluun inkvisition kanssa, joka pyrki estämään "De occulta philosophian" painamisen. Sitten hän meni Ranskaan, jossa François I pidätytti hänet kuningataräiti Louise de Savoie'ta kohtaan esitetyn kritiikin ja halventavien sanojen vuoksi. Hänet kuitenkin vapautettiin pian. Hänet karkotettiin Saksasta vuonna 1535 taistelun jälkeen Kölnin inkvisiittorin kanssa. 
Hän oli naimisissa kolme kertaa ja hänellä oli suuri perhe. Agrippa oli erittäin kyvykäs ja epäilemättä rohkea mies, mutta häneltä puuttui sinnikkyyttä, ja hän oli itse vastuussa monista onnettomuuksistaan. Uteliaasta luonteestaan ​​ja uutuuksien ilosta huolimatta hän pysyi katolisena eikä juurikaan myötäillyt uskonpuhdistajien opetuksia. Munkit kuitenkin häpäisivät hänen muistonsa pitkään ja asettivat hänen hautaansa pahanlaatuisen piirtokirjoituksen. 
Heinrich Cornelius Agrippa von Nettesheim kuoli 8. helmikuuta 1535 Ranskassa, Grenoblessa. 
Agrippa mainitaan Mary Shelleyn "Frankenstein"-kirjassa ja novellissa "The Mortal Immortal".
Tuotanto.
Agrippan tunnetuin teos "De occulta philosophia sive de magia" käsittelee magiaa. Sen mukaan magian voimana ei ole paholainen tai noituus, vaan ihmisen omat, toistaiseksi tuntemattomat kyvyt. Hän aloitti tutkielman jo opettaessaan Burgundissa Dolen yliopistossa, mutta julkaisi sen vasta vuosina 1531–1533. Se kirjoitettiin noin vuonna 1510 osittain kirjoittajan ystävän, Würzburgin luostarin apotti Johann Trithemiuksen vaikutuksesta, mutta sen julkaiseminen viivästyi vuoteen 1531 asti, jolloin se ilmestyi Antwerpenissä. 
Hänen toinen pääteoksensa, "De Incertitudine et Vanitate Scientiarum et Artium atque Excellentia Verbi Dei Declamatio," kirjoitettiin noin vuonna 1527 ja julkaistiin Antwerpenissä vuonna 1531. Se on sarkastinen hyökkäys olemassa olevia tieteitä ja oppineiden miesten teeskentelyä vastaan. Siinä Agrippa tuomitsee kristinuskon yksinkertaisten oppien ympärille kasvaneet lisääntymiset ja toivoo paluuta varhaiskristillisen kirkon alkukantaiseen uskoon. Skeptinen satiiri tieteen tilasta vaikutti syvästi myöhempiin ajattelijoihin kuten Michel de Montaigne, René Descartes ja Johann Wolfgang von Goethe. Alkuteoksesta on säilynyt vain katkelmia.
Teoksessaan "De occulta philosophia" (1510, uudistettu laitos 1533) Agrippa esittää taikauskoisia ajatuksiaan filosofisen opin muodossa. Korkein viisaus on hänen mukaansa magia, joka opettaa hallitsemaan korkeamman eli henkisen maailman voimia ja niiden avulla alempaa, aineellista maailmaa. Henkivallat ohjaavat tähtien kulkua, ja ne vaikuttavat vuorostaan maallisiin tapahtumiin; kaikki luonnon osat vaikuttavat toisiinsa sisäisellä myötätunnolla. Osaksi vastakkaisia mielipiteitä on Agrippa esittänyt toisessa teoksessaan "De incertitudine et vanitate scientiarum" (1527), jossa hän jyrkkänä epäilijänä hylkien arvostelee kaikkea tiedettä, runoutta ja taidetta, myöskin "salatieteitä", ja julistaa yksinkertaisen uskon Jumalaan ja hänen sanaansa ainoaksi ohjaajaksi viisauteen.
Agrippan "De occulta philosophia" antoi sysäyksen renessanssiajan magian tutkimukselle ja toi hänen nimensä varhaisiin Faust-legendoihin. Tässä kirjassa hän selitti maailmaa heprealaisten kirjainten kabbalististen analyysien ja Pythagoraan numerologian avulla ja ylisti magiaa parhaana keinona tuntea Jumala ja luonto. Noin vuonna 1530 Agrippa suututti keisari Kaarle V:n julkaisemalla vuonna 1527 ​​"De incertitudine et vanitate scientiarum," purevan hyökkäyksen okkultismia ja kaikkia muita tieteitä vastaan ja palveli siten skeptismin elpymistä renessanssin aikana. Agrippa vangittiin ja leimattiin kerettiläiseksi. Hylättyään kaikenlaisen tieteellisen tiedon hän löysi rauhallisen turvapaikan yksinkertaisesta raamatullisesta hurskaudesta.
Hän kirjoitti myös Savoijin herttuatar Marguerite d'Autrichelle omistetun teoksen "De Nobilitate et Praecellentia Feminei Sexus" (1529), "De matrimonii sacramento" ja muita pienempiä teoksia. Hänen teoksistaan ​​julkaistiin koottu laitos Leidenissä vuonna 1550, ja ne on julkaistu uudelleen useita kertoja.