tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vaeltajat (romaani)

Vaeltajat () on Olga Tokarczukin romaani vuodelta 2007. Tapani Kärkkäisen suomentamana kirjan julkaisi Otava vuonna 2012.
"Vaeltajat" koostuu kertomuksista, joita yhdistää liikkeen ja matkalla olemisen teema. Keskeisenä aiheena käsitellään myös elämää matkana kohti kuolemaa. Nimensä teos on saanut Venäjällä 1700-luvulla perustetusta vanhauskoisesta lahkosta. Kirjasta myönnettiin vuonna 2008 Nike-palkinto. Suomennoksesta myönnettiin vuonna 2013 Mikael Agricola -palkinto ja Jennifer Croftin englanninkielisestä käännöksestä "Flights" vuonna 2018 Kansainvälinen Booker-palkinto.
Teemu Hintikka

Teemu Hintikka (s. 1997) on suomalainen muodostelmaluistelija. Hän aloitti luistelu-uransa Jyväskylässä vuonna 2003 Jyväskylän Taitoluisteluseurassa ja viimeiset vuodet Jyväskylässä hän luisteli Ice Diamonds -joukkueessa.
Hintikka muutti Espooseen vuonna 2017 ja aloitti siellä senioreissa, koska sinne perustettiin SM-senioreille sarja. Vuonna 2021 hän lopetti luistelu-uransa SM-senioreissa ja sanoi yhdeksi syyksi vaakaliu’un, joka on hänen kaltaiselleen miehelle vaikea suorittaa. Kaudella 2020–2021 Hintikka oli Suomessa ainoa miesluistelija SM-tasolla, ja luistelu-uran lopetettuaan hän siirtyi valmentajan rooliin. Viimeisinä aktiivivuosina hän luisteli Lumineers-joukkueessa, joka on Espoo Synchronized Skatersin joukkue. 
Hintikka on ollut erityisen suosittu muodostelmaluistelija muiden luistelijoiden silmissä, mikä todennäköisesti johtuu siitä, että muodostelmaluistelussa miesluistelijat ovat hyvin harvinaisia.
Heli Vuori-Soini

Heli Marjatta Vuori-Soini (14. lokakuuta 1920 – 28. joulukuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen koru- ja teksiilitaiteilija sekä pukusuunnittelun koulutuksen kehittäjä. Hän suunnitteli koruja Kalevala Korulle. Tekstiilitaidetta on kerätty laajalti Suomen Käsityön Ystävien kokoelmiin. Oman taiteellisen uransa ohella Vuori-Soini teki elämäntyönsä Taideteollisuuskeskuskoulun (nykyinen Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu) pukusuunnittelun yliopettajana . 
Ura.
Heli Vuori-Soini toimi mm. Suomen Käsityön Ystävien omistaman Kotilieden Aitta -nimisen taideteollisuuden erikoisliikkeen toimitusjohtajana vuosina 1944–1950.
Vuori-Soini aloitti muotipiirustuksen opetuksen 1946 osana mallipiirustuksen osaston piirustusta. Muotisuunnittelu vakiintui omaksi osastokseen vuonna 1949 Taideteteollisuuskeskuskouluun. Tuolloin Vuori-Soini toimi muotiosaston johtajana.
Vuori-Soini voitti Kalevala Korun järjestämän korupiirustuskilpailun vuonna 1947 teoksellaan Tähkäkääty. Muihin kilpailussa palkittuihin kuuluivat Kaj Franck, Kirsti Ilvessalo, Vappu Niittylä, Nanny Still ja Bror Hulén. Lisäksi lunastettiin Tapio Wirkkalan ja Rut Brykin suunnittelemat työt . Vuori-Soinin Tähkäkääty otettiin Kalevala Korun mallistoon. Samana vuonna hän sai tekstiilitaiteen puolella tunnustusta voittamalla palkinnon Kööpenhaminassa järjestetyssä suuressa pohjoismaisessa taideteollisuusnäyttelyssä. Lisäksi hän osallistui ja sai palkintoja useissa koti- ja pohjoismaisissa taideteollisuuskilpailuissa. Hänen töistään voisi mainita mm. Lapin kansa -ryijyn vuodelta 1947 Kaikkiaan Vuori-Soini suunnitteli noin 40 Kalevala korua .
Teoksia.
Koruja 
Kaikkiaan Vuori-Soini suunnitteli noin 40 Kalevala korua, muun muassa: 
Teksiilitaidetta
Hangonsilta

Hangonsilta on Hyvinkään ydinkeskustassa sijaitseva kaupunginosa, joka kuuluu Viertolaan. Sen rakennustyöt alkoivat 2010-luvun lopussa Hanko–Hyvinkää-radan ratapiha-alueella. Alueen asukasluvun odotetaan nousevan noin 2 000 henkilöön. Kaupunginosa sijaitsee Hyvinkään rautatieaseman välittömässä läheisyydessä ja vastapäätä Suomen rautatiemuseota ja entistä Hyvinkään Hangon radan rautatieasemaa. Hangonsilta on entistä suomaata, joka on täytetty. Maa-aines on aiemmin ollut pilaantunutta teollisuudesta ja ratapiha-alueesta johtuen, mutta se on sittemmin saatu puhdistettua.
Kaupunginosan itäosassa sijaitsee vuonna 1928 valmistunut Rentto Oy:n Hyvinkään kenkätehtaan rakennus. Tehdas oli toiminnassa vuoteen 1990 asti. Rakennuksessa toimii nykyään Hyvinkään kaupungin tekninen virasto.
Hangonsiltaan valmistui vuonna 2020 Kipinä-talo, jossa uusi Hyvinkään lukio aloitti toimintansa. Rakennuksessa toimii myös Hyvinkään opisto. Lisäksi kaupunginosaan on suunnitteilla Red Carpet Arena -niminen monitoimiareena.. 
Hangonsillan yhdistää Hyvinkään keskustaan vuonna 2021 valmistunut, Hanko-Hyvinkää-radan ylittävä 300 metriä pitkä Vanhankirkonsilta. Tämän kävelysillan lisäksi keskustaan pääsee jo vuonna 1955 valmistuneen Siltakadun sillan kautta.
Kaupunginosassa on kaksi puistoa: Veturitallinpuisto ja Yhdysvaltoihin lähteineiden suomalaissiirtolaisten Ellis Islandilla sijainneen vastaanottokeskuksen mukaan nimetty Ellis Islandin puisto. Hangonsillassa sijaitsee myös siirtolaisuuden mukaan nimetty Ameriikanraitti.
Promenadigalleria

Promenadigalleria on taidegalleria Hyvinkäällä. Se sijaitsee Vaiveronkadun ja Harjukadun risteyksessä Vieremän kaupunginosassa, 1800-luvulta peräisin olevassa Terijoelta Hyvinkäälle tuodussa huvilamaisessa puurakennuksessa. 
Galleriassa järjestetään talon ylä- ja alakerrassa näyttelyitä, jotka vaihtuvat kolmen viikon välein.
Taidenäyttelyiden lisäksi Promenadigalleriassa toimii taidekehystämö ja -lainaamo sekä taidetarvikemyymälä.
Märsön

Märsön on Mälarenin saari Ruotsissa Enköpingin kunnassa Uppsalan läänissä ja Strängnäsin kunnassa Södermanlandin läänissä.
Maantietoa.
Märsön sijaitsee Mälarenin keskiosan saaristossa suuren Tosterönin Aspönin saarenosan pohjoispuolella. Saarien välissä sijaitsee Grannäsfjärden, joka on kapea ja matala salmi ja jonka läpivirtaus on vähentynyt salmen poikki rakennetun pengertien takia. Pohjoispuolella sijaitsee Hjulstafjärden, länsipuolella Agnesund ja idässä Oknöfjärden. Saari on 5,3 kilometriä pitkä ja 1,6 kilometriä leveä. Sen pinta-ala on noin 330 hehtaaria eli 3,3 neliökilometriä . Märsönin länsipuolella on Tedarön sekä Lilla- ja Stora Kalvholmen. Grannäsfjärdenissä on viisi luotoa, joista Stora Skansen on suurin. Märsönin pohjoispuolella sijaitsee Koholmen, joka jakaa Hjulstafjärdenin kahtia. Koholmenin seuralaissaaria ovat esimerkiksi Kyrksundet, Högarna, Pilholmen ja Tallskär. Oknöfjärdenin vastaranta kuuluu Oknölle ja järvenselällä sijaitsevat pienet Helgonskär, Horsgarn ja Svinryggen. Saarelle on kiinteä tieyhteys mantereen ja Aspönin välillä, sillä valtatie 55 kulkee saaren yli pohjois-etelä-suunnassa. Aspönistä tulee Grannäsfjärdenin yli 120-metrinen pengertie, jossa on Märsönin puolella kapea silta-aukko. Tie kulkee Västra Märsönin läpi ja se ylittää Hjulstafjärdenin ensin pengertietä ja sitten Hjulstabron siltaa pitkin. Se alkaa Märsönin puolella 500 metriä pitkällä pengertiellä, se jatkuu sitten 500 metriä pitkällä sillalla, ja lopuksi on mantereelle jatkuva alle 100 metriä pengertie. Valtatie johtaa pohjoisessa Enköpingiin. Saaren asuinalueilla asuu yhteensä noin 230 asukasta. Suurin osa saaresta, eli sen luoteispuoli, kuuluu Enköpingin kuntaan ja kaakkoispuoli Strängnäsin kuntaan. Maakuntaraja seuraa saaren yli sen matalimmasta kohdasta.
Historiaa.
Nykyisen Märsön saari on vuosisatoja sitten muodostunut kolmesta saaresta, jotka maankohoamisen seurauksena ovat maatuneet toisiinsa kiinni. Maakuntaraja on silloin sovittu kulkemaan kahden saaren välisessä salmessa. Kun saaret yhdistyivät, jäi maakuntaraja edelleen kulkemaan uuden saaren matalan kohdan ylitse. Kartoissa käytettyjen paikannimien mukaan saaret ovat olleet Märsön, Skärsholm ja Vadholmsholm.
Chinchaysuyu

Chinchaysuyu oli yksi Inkavaltakunnan neljästä osasta eli "suyusta" Antisuyun, Collasuyun ja Cuntisuyun ohella. Valtakunnan luoteisosassa sijainnut väkirikkain "suyu" käsitti entisen Chimú-valtakunnan alueen ja suuren osan Pohjois-Andeista. Laajimmillaan "suyu" ulottui Perusta suureen osaan nykyistä Ecuadoria ja jonkin verran myös Kolumbian puolelle. Yhdessä Antisuyun kanssa se oli osa valtakunnan yläosaa "Hanan Suyukunaa".
Alueen nimi juontuu nykyisellä Ican alueella aikoinaan vaikuttaneesta Chinchan kulttuurista. Ekologisesti ja etnisesti alue oli erittäin heterogeeninen, ja paremman valvonnan ja vakauden ylläpitämiseksi inkat antoivat eri heimojen säilyttää monet omat uskomuksensa ja perinteensä.
Chinchaysuyu oli toiseksi suurin Inkavaltakunnan neljästä "suyusta". Vuoriston lisäksi sen maisemaan kuului kuiva ruohikkomaa, joka muuttui pohjoiseen mentäessä kosteammaksi. Joet virtasivat syvissä kanjoneissa, eikä viljelysmaata ollut kovin paljon. Pohjoisosissa oli trooppista kasvillisuutta ja kostealla rannikolla mangrovesuota, mutta myös kuivaa autiomaata. Rannikon autiomaan läpi virtasi 40 jokea, joiden ympärille inkat rakensivat kanaaliverkoston. "Qhapaq Ñan" eli Suuri Inkatie kulki Chinchaysuyun halki yhdistäen inkojen pääkaupungin Cuscon kaukana pohjoisessa sijaitsevaan Quitoon, nykyisen Ecuadorin pääkaupunkiin.
Chinchaysuyu tunnetaan Huayna Capacin, viimeisen inkahallitsijan Atahualpan ja hänen veljensä Huascarin isän synnyin- ja kuolinseutuna. Ennen inkojen sisällissodan alkua kuolleen inkahallitsijan poika Atahualpa hallitsi suurta osaa Chinchaysuyusta pääkaupunkinaan Quito.
Wamanit.
Jokainen "suyu" jakautui "wamaneihin" eli provinsseihin. Cuntisuyuun kuuluivat seuraavat "wamanit":
Louis de Buade

Louis de Buade, Frontenacin ja Palluaun kreivi (12. toukokuuta 1622 – 28. marraskuuta 1698), oli Uuden Ranskan kuvernööri vuosina 1672–1682, ja uudestaan vuosina 1689–1698.
Louis de Buade edusti koko Uuden Ranskan palvelusvuosinaan, lähes 20 vuoden ajan, Ranskan kuningas Ludvig XIV:n hallintoa. Hän torjui voitokkaasti englantilaisen hyökkäyksen Québeciin vuonna 1690. Lisäksi hän osallistui Uuden Ranskan alueen laajentumiseen, ja taisteluista englantilaisten lisäksi irokeesien hyökkäyksiä vastaan.
Elämä Ranskassa.
Louis de Buade syntyi 12. toukokuuta 1622 Saint-Germain-en-Layen linnassa. Hänen isänsä Henry de Buade kuoli muutama viikko myöhemmin 29. kesäkuuta 1622 Saint-Antonin piirityksessä, joka oli osa Ranskan uskonsotia. Koulunsa hän kävi jesuiittakoulussa, ja liittyi sen jälkeen armeijaan 17-vuotiaana. Armeijassa hän osallistui useisiin taisteluihin kolmikymmenvuotisessa sodassa. Orbetellon taitelussa vuonna 1646 hän loukkasi oikean käsivartensa, josta hän ei koskaan parantunut. 28. lokakuuta 1648 Louis de Buade meni salaa naimisiin Anne de la Grange-Trianonin (1632–1707) kanssa, joka oli valtavan omaisuuden perillinen. 7. toukokuuta 1651 he saivat pojan. François-Louis de Buade oli heidän ainoa lapsensa. Hän liittyi myös armeijaan, ja kuoli ilman jälkeläisiä Saksassa vuonna 1672 tai 1673.
Uusi Ranska.
7. huhtikuuta 1672 Louis de Buade sai kuninkaalta Uuden Ranskan kenraalikuvernöörin viran. Hänen ensimmäisen kautensa suurin saavutus oli Mississippijoen löytäminen, jonka jälkeen hän rakennutti suuren linnakkeen Ontario-järven rannalle, ja jolle annettiin nimi Fort Frontenac. Hän kuitenkin riitautui paikallisten viranomaisten kanssa vuonna 1682, ja hänet palautettiin Ranskaan. Seitsemän vuoden jälkeen vuonna 1689 hän palasi Uuteen Ranskaan. Englantilaiset olivat tuona aikana käyneet sotaisimmiksi. Englantilaiset olivat ottaneet Fort Frontenacin itselleen, ja Louis de Buade otti sen takaisin ranskalaisille. Lisäksi hän teetti linnoitustöitä Québecissä ja Montrealissa. Vuonna 1690 englantilaisjoukot hyökkäsivät Québeciin vuonna 1690, mutta ranskalaiset onnistuivat torjumaan sen. Tämän jälkeen englantilaiset eivät enää hyökänneet Ranskan siirtomaata kohtaan, mutta he aseistivat irokeesejä hyökkäämään ranskalaisten kimppuun. Louis de Buade rakennutti linnoituksia Mississippin alueelle ja sitä ympäröivälle preerialle. Vuonna 1697 Ranskan ja Englannin välillä allekirjoitettiin rauha (Ryswickin sopimus). Syksyllä 1698 Louis de Buade sairastui vakavasti, ja hänen terveytensä heikkeni nopeasti. Hän kuoli 28. marraskuun 1698. Hänet on haudattu Québecin Notre-Dame katedraaliin.
Kake Randelin (1985)

Kake Randelin on iskelmälaulaja Kake Randelinin albumi vuodelta 1985. Sen on tuottanut Timo Lindström ja sovittanut Jori Sivonen, joka on myös säveltänyt yhtä lukuun ottamatta kaikki albumin kappaleet.
Kappaleella ”Unessa on mahdollisuus” laulaa myös Meiju Suvas.
Yasushi Inoue

Yasushi Inoue (1907 Asahikawa, Japani – 1991) oli japanilainen kirjailija ja toimittaja. Hän opiskeli estetiikkaa Kioton yliopistossa, josta hän valmistui 1936. Hän oli "Mainichi Shimbun" toimittaja ja Mainichi-kustantamossa apulaispäällikkönä. Sitten hän jäi vapaaksi kirjailijaksi. Hänen läpimurtoteoksensa on "Metsästyskivääri" (1949). Hänen teostensa teema on ihmisen yksinäisyys ja vieraantuneisuus. Hän on kirjoittanut myös historiallisia romaaneja ja novelleja.
Markus Hirvonen

Markus Hirvonen (s. 1983, Eno) on suomalainen sairaanhoitaja ja hallintotieteiden maisteri, joka on toiminut Pohjois-Karjalan maakuntajohtajana eli Pohjois-Karjalan maakuntaliiton johtajana loppuvuodesta 2020 lähtien. 
Ennen maakuntajohtajuutta Hirvonen työskenteli Juuan kunnanjohtajana vuodesta 2016. Sitä ennen hän oli Siun sotea edeltäneen Pohjois-Karjalan sairaanhoito- ja sosiaalipalvelujen kuntayhtymän hallintopäällikkö. Tätä aiemmin hän työskenteli oikeustieteen opintojensa ohessa myös sairaanhoitajana.
Hirvonen on valmistunut sairaanhoitajaksi, suorittanut ylemmän amk-tutkinnon sosiaali- ja terveysalan kehittämisen ja johtamisen koulutusohjelmassa Savonia-ammattikorkeakoulussa ja valmistunut sitten hallintotieteiden maisteriksi Itä-Suomen yliopiston oikeustieteen laitokselta.
Hirvonen asuu perheineen Juuassa. Hän on toiminut muun muassa jääkiekon erotuomarina ja tavannut Juuan kunnan nuoria mopoilijoita Mopomiitissä. Puheviestinnän valtakunnallinen tieteellinen yhdistys Prologos palkitsi hänet mutkattomasti nuorten mopoilijoiden kanssa sujuneen vuoropuhelun johdosta Vuoden vuorovaikutusteko -tunnustuksella (2017). Hän on noussut valtakunnallisten viestimien huomion kohteeksi myös hänen Juuan kunnanjohtajana toimiessaan keksimien, työhyvinvointia ylläpitämään tarkoitettujen kiky-jumppien seurauksena.
Aleksandr Volkov (vapaaottelija)

Aleksandr Jevgenjevitš Volkov (, s. 24. lokakuuta 1988 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen raskaansarjan vapaaottelija. Hän on entinen Bellatorin kaksinkertainen raskaansarjan mestari ja M-1 Globalin raskaansarjan mestari. Volkov on otellut UFC:ssä vuodesta 2016.
Muualla.
Volkov on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä "EA Sports UFC 3" (2018) ja "EA Sports UFC 4" (2020).
The Lunar Injection Kool Aid Eclipse Conspiracy

The Lunar Injection Kool Aid Eclipse Conspiracy on Rob Zombien seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 12. maaliskuuta 2021.
Alain Mosconi

Alain Hermès Robert Mosconi (s. 9. syyskuuta 1949 Puteaux) on ranskalainen uimari ja olympiamitalisti.
Mosconi edusti Ranskaa Méxicon kesäolympialaisissa 1968 ja Münchenin kesäolympialaisissa 1972. Méxicossa 1968 hän saavutti pronssia 400 metrin vapaauinnissa ja kilpaili myös 200 metrin vapaauinnissa sijoittuen viidenneksi sekä 4 × 200 metrin sekauintiviestissä jossa Ranska sijoittui viidenneksi. Münchenin olympialaisissa 1972 Mosconi kilpaili 100 metrin perhosuinnissa sijoittuen sijalle 30 sekä 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä. Mosconi saavutti Utrechtissa 1966 EM-pronssia 400 metrin vapaauinnissa ja Barcelonassa 1970 EM-hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Mosconi edusti CN Marseille -seuraa. Hän on pituudeltaan 181-senttimetrinen ja painaa 80 kilogrammaa.
Sitten hänestä tuli Ford Automobilesin myyntijohtaja Ranskassa, sitten General Motors-autokonsernien Ranskan, Opel-brändin, Seat Francen pääjohtaja, sitten Fiat Auto France -konsernin, Fiatin, Alfa Roméon ja Lancian toimitusjohtaja ja toimitusjohtaja, ennen kuin hän osti BMW vuoteen 2007 asti.
Richard Gay

Richard Nicolas Gay (s. 6. maaliskuuta 1971 Chamonix) on ranskalainen kumparelaskija. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän sai kumparelaskussa pronssia.
Maailmanmestaruuskilpailuihin Gay osallistui kaksi kertaa. Vuonna 1999 Haslibergissä hän oli parikumparelaskussa viides ja kumparelaskussa 12:s. Vuonna 2001 Whistlerissä hän oli kumparelaskussa neljäs ja parikumparelaskussa yhdeksäs.
Maailmancupissa Gay voitti kerran, vuonna 2001 Steamboatissa parikumparelaskussa. Yhteensä hän oli maailmancupissa kumpare- ja parikumparelaskussa kolmen joukossa viisi kertaa vuosien 1996–2002 aikana.
Lauttalaituri

Lauttalaituri tai lauttapaikka on lautan tai lossin kiinnittymispaikka tauon ajaksi tai ajoneuvojen lastauksen tai purkamisen ajaksi. Pienillä lautoilla eli losseilla laituria voidaan kutsua lossilaituriksi. Lautta ja lossi eroavat määritelmänsä mukaan vain ohjausvaijerin osalta: Lossi liikennöi pääasiassa vaijerinsa ohjaamana ja lautta on vapaasti liikkuva ja ohjattava vesialus . Lauttarannassa voi olla useitakin lauttalaitureita. Näin on usein suurien järvien rannoissa ja merenrannikolla. Lauttarantaa käytetään silloin useiden lauttareittien pysähtymispaikkana ja rannassa voi olla lähtöänsä odottamassa samaan aikaan useita lauttoja. Laivalaiturin erottaa lauttalaiturista sen liikennöinti-idea: laivat lastaavat tavaransa nosturien avulla ruumaansa ja lautat lastataan ajamalla kuormat ajoneuvoineen ajoliuskaa pitkin lautan keulasta, perästä tai kyljestä sisälle. Lastaajana käytetään trukkia tai kuorma-ajoneuvoja. Kuljetettavana on useimmin henkilöautoja, kuorma-autoja ja junia. Irtolastin kuljetus ilman ajoneuvoa on harvinaisempaa. Toisinaan laiturin liikenne tarvitsee ohjausta ja palveluita, joiden järjestämiseksi tarvitaan lauttaterminaali. Lauttalaiturille tai -rannalle autoilijoita ohjataan ja siitä varoitetaan etukäteen liikennemerkillä.
Édouard Louis

Édouard Louis (ent. Eddy Bellegueule) (s. 30. lokakuuta 1992 Hallencourt) on ranskalainen kirjailija.
Louis julkaisi esikoisromaaninsa "En finir avec Eddy Bellegueule" (suom. "Ei enää Eddy") 21-vuotiaana. Omaelämäkerrallinen romaani kertoo Louis'n lapsuudesta ja nuoruudesta köyhässä työläisperheessä. Sen teemoihin kuuluvat väkivalta, köyhyys ja homofobia. Teosta myytiin Ranskassa julkaisuvuonnaan yli 300 000 kappaletta, ja se herätti paljon keskustelua julkisuudessa. Myös Louis'n myöhempi tuotanto perustuu tämän omiin kokemuksiin. Hänen toinen teoksensa "Histoire de la violence" (suom. "Väkivallan historia") pohtii väkivallan rakenteita ja kertoo raiskauksesta ja murhanyrityksestä, joiden uhriksi Louis joutui joulukuussa 2012. Kolmas romaani "Qui a tué mon père" käsittelee Louis'n isän elämää ottaen samalla kantaa ranskalaiseen politiikkaan. Neljäs romaani "Combats et métamorphoses d'une femme" kertoo Louis'n äidistä.
Louis on opiskellut sosiologiaa École normale supérieuressa Pariisissa. Sosiologinen näkökulma ja etenkin Pierre Bourdieun ajatukset näkyvät Louis'n kirjoituksissa. Romaaniensa lisäksi Louis tunnetaan poliittisesti kantaaottavista mielipidekirjoituksistaan ja esseistään.
Louis'n teoksia on käännetty kymmenille kielille, ja niitä on esitetty myös näytelmäsovituksina teattereissa.Esimerkiksi Suomessa Lilla Teatern on esittänyt kahteen ensimmäiseen romaaniin (Ei enää Eddy ja Väkivallan historia) perustuvaa näytelmää Våldets historia näytäntökaudella 2025-26.
Sara Giraudeau

Sara Giraudeau (s. 1. elokuuta 1985 Boulogne-Billancourt) on ranskalainen näyttelijä. Hänet on palkittu parhaan sivuosan César-palkinnolla vuonna 2018 roolistaan elokuvassa Petit Paysan. Hänet tunnetaan myös agentti Marina Loiseaun roolista televisiosarjassa Le Bureau, vakoojaverkosto.
Elämä ja ura.
Giradeaun vanhemmat ovat näyttelijä-ohjaaja Bernard Giraudeau (k. 2010) ja näyttelijä Anny Duperey. Hän teki ensimmäisen elokuvaesiintymisensä 11-vuotiaana isänsä ohjaamassa elokuvassa "Les Caprices d'un fleuve". Seuraavana vuonna hän näytteli teatterissa nuorta porvarisnaista Oscar Wilden näytelmässä "Onnellinen prinssi". Suoritettuaan kirjallisuuslinjan ylioppilastutkinnon hän alkoi 17-vuotiaana opiskella näyttelemistä Jean Périmonyn johtamassa teatterikoulussa Pariisissa. Hänen lahjakkuutensa pantiin merkille ja pian hän alkoi saada rooleja teatterista sekä televisiosarjoista. Vuonna 2015 hän sai merkittävän roolin Canal+:n vakoojasarjasta Le Bureau, vakoojaverkosto, jossa hän näyttelee agentti Marina Loiseau'ta, joka lähetetään Iraniin soluttautumaan ydinvoimalaan. Vuonna 2018 hän sai parhaan sivuosan César-palkinnon elokuvasta "Petit Paysan".
Giradeaun asuu näyttelijä Simon Hubertin kanssa, ja heillä on kaksi tytärtä.
Mihail Isakovski

Mihail Isakovski (1900 Glotovka, Smolenskin kuvernementti, Venäjä – 1973 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen (neuvostoliittolainen) runoilija ja toimittaja. Isakovski toimi Neuvostoliiton kirjailijaliiton johtotehtävissä.
Isakovski käsitteli runoissaan maaseutuaiheita. Runoja on sävelletty suosituiksi lauluiksi. Hän kehitti niin sanottua pseudokansanlaulua, ja lajin tunnetuimpia on "Katjuša".
Suomennettu tuotanto.
Isakovskin tuotannosta on näytteitä teoksissa
Einar Rancken

Alf Einar Engelbrekt Rancken (27. marraskuuta 1861 Pietarsaari – 16. marraskuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, lyseon lehtori ja oppikirjojen tekijä.
Einar Ranckenin vanhemmat olivat filosofian tohtori, rehtori, professori Johan Oskar Immanuel Rancken ja Kristina Wilhelmina Asp. Hän pääsi ylioppilaaksi 1880 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa voimisteluopettajatutkinnon 1884. Rancken valmistui sitten filosofian kandidaatiksi 1885, filosofian maisteriksi 1886, filosofian lisensiaatiksi 1899 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1900.
Rancken oli Turun suomalaisen klassillisen lyseon voimistelunopettajana 1887–1890, Vaasan suomalaisen lyseon matematiikan ja luonnonhistorian kollegana ja voimisteluopettajana 1890–1897, matematiikan ja fysiikan lehtorina Savonlinnan reaalilyseossa 1897–1902 ja Oulun reaalilyseossa 1902–1908, Oulun reaalilyseon rehtorina 1905–1908 sekä Tampereen reaalilyseon lehtorina 1908–1911. Viimeksi hän oli Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon vanhempana lehtorina 1911–1931.
Uno Saxén, Einar Rancken, Gösta Wasenius ja Hans Wasenius sekä joukkueen johtajana toiminut Reinhold Felix von Willebrand tekivät kilpailumatkan Pohjoismaiden kautta Saksaan, Belgiaan ja Sveitsiin kesällä 1885 ja osallistuivat heinäkuussa Dresdenin suurille voimistelujuhlille esittäen siellä muun muassa sauvaliikeohjelman. Osaan matkasta osallistuivat myös Mauritz Waenerberg ja Ivar Wilskman. Rancken ja von Willebrand julkaisivat matkasta myös kirjan "Fem sportsmäns resa till kontinenten, berättad af två af dem: sommarminnen och dagboksblad".
Einar Rancken oli naimisissa vuodesta 1887 Vera Karolina Cannelinin kanssa.
Live at Third Man Records

Live at Third Man Records on yhdysvaltalaisen laulajan Billie Eilishin livealbumi. Albumi on äänitetty 6. marraskuuta 2019 Nashvillessä Eilishin ja hänen veljensä Finneas O’Connellin akustisessa konsertissa. Albumi julkaistiin 6. joulukuuta 2019, ja siitä on tehty vain vinyyliversio.
Atos (yritys)

Atos on ranskalainen IT-yritys, joka perustettiin vuonna 1997.. Sen vuotuinen liikevaihto oli vuonna 2019 lähes 11 miljardia euroa ja noin 110 000 työntekijää hajautettuna 73 maahan. Ryhmä on listattu CAC 40. Vuodesta 2001 Atos on ollut olympia- ja paralympiakisojen globaali IT-kumppani.
Pitkäjärvi (Lohja)

Pitkäjärvi on runsasravinteinen järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 3,2 neliökilometriä. Järven kaakkoisella rannalla sijaitsee Nummen taajama. Etäisyys Lohjan keskustasta on 19 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Pitkäjärvi on rannoiltaan polveileva, etäisyys järven eteläisimmästä osasta pohjoisimpaan on lähes viisi kilometriä. Järvi kapenee keskiosastaan vain noin 130 metrin levyiseksi. Pitkäjärven nimettyjä saaria ovat etelästä lukien Pikkusaari eli Kirkkosaari, Isosaari, Puttisaari ja Uotilansaari, jonka pinta-ala on noin 4,5 hehtaaria. Pitkäjärven luoteisosa on hyvin matalaa. Järven syvin kohta sijaitsee Sannankärjestä luoteeseen. Pitkäjärven rannoilla on sekä peltomaata että metsämaata. Koillisrannan Vuorenmäki kohoaa yli 100 metriä merenpinnan yläpuolelle, eli noin 60 metriä Pitkäjärven pinnan yläpuolelle.
Pitkäjärven läheisyydessä sijaitsee useita järviä ja lampia, suurimpana Kovelanjärvi lännessä. Järvien välinen kannas on noin 350 metriä leveä, ja sen halki virtaava Filiskoski tuo vettä Kovelanjärvestä Pitkäjärveen. Tärkein laskujoki on pohjoisesta virtaava Somerjoki. Pitkäjärven etelärannalta lähtee Nummenjoki kaakkoon Musterpyynjärveen ja siitä edelleen Lohjanjärveen. Pitkäjärven koillispuolella sijaitsee muun muassa Kairajärvi, Joutikas ja Ahvisto.
Pitkäjärvi on runsasravinteinen ja runsaskalkkinen. Rehevyyden seurauksena kalasto on särkivaltaista. Järven ekologinen tila on tyydyttävä. Vesitilavuus on 10,3 miljoonaa kuutiometriä.
Pitkäjärvi (23.071.1.001) kuuluu Pitkäjärven alueeseen (23.071), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Pitkäjärvi on Pitkäjärven alueen laajin vakavesi ja Karjaanjoen vesistön läntisiä vakavesiä.
Henri Eberhardt

Martin Henri Eberhardt (27. marraskuuta 1913 Riedisheim – 4. heinäkuuta 1976 Beaune) oli ranskalainen ratameloja ja olympiamitalisti. Hän saavutti Berliinin kesäolympialaisissa 1936 hopeaa 10 000 metrin taitettavassa kajakkiyksikössä ja Lontoon kesäolympialaisissa 1948 pronssia 1 000 metrin kajakkiyksikössä. Eberhardt sai Kööpenhaminassa 1934 EM-hopeaa 10 000 metrin taitettavassa kajakkiyksikössä.
Laura Laakso

Laura Laakso (s. 1974) on suomalainen kirjailija. Laura Laakson esikoisteos "Mrs. Milkyway" ilmestyi vuonna 2019 ja oli ehdolla sekä Runeberg-palkinnon että Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. 
Laakso on valmistunut filosofian maisteriksi sekä Tampereen että Jyväskylän yliopistoista ja opiskellut lisäksi arkkitehtuuria Tampereen teknillisessä yliopistossa. Laakso on työskennellyt muun muassa arkkitehtuuritoimittajana, teatteri- ja tanssikriitikkona ja luovan kirjoittamisen opettajana.
Inés Suárez

Inés Suárez (myös Inés de Suárez; k. 1580) oli espanjalainen naispuolinen konkistadori, joka osallistui 1540-luvulla Chilen valloitukseen Pedro de Valdivian rinnalla.
Elämä.
Suárez syntyi tiettävästi Espanjan Plasenciassa noin vuonna 1507 tai 1512. Hän meni ensimmäisen kerran naimisiin Espanjassa, ja matkusti vuonna 1538 yksin Peruun etsimään Amerikkaan lähtenyttä miestään, joka osoittautui kuolleeksi. Tämän jälkeen Suárezista tuli konkistadori Pedro de Valdivian rakastajatar. Valdivia oli jättänyt vaimonsa Espanjaan.
Suárez osallistui vuosina 1540–1541 Valdivian johtamaan valloitusretkeen, jonka yhteydessä pohjoinen Chile liitettiin Espanjan valtapiiriin ja Santiagon kaupunki perustettiin. Kun Santiago joutui syyskuussa 1541 Valdivian poissa ollessa paikallisen väestön piirittämäksi, sai Suárez tärkeän roolin alivoimaisen espanjalaisen varuskunnan puolustuksessa. Varuskunnan ainoana naisena hän vastasi haavoittuneiden hoidosta ja elintarvikehuollosta. Tappion uhatessa hän ehdotti kauhun kylvämistä vihollisiin teloittamalla seitsemän espanjalaisten vankeina ollutta caciqueta eli paikallista päällikköä, joiden irtileikatut päät singottiin piirittäjien puolelle. Suárez tiettävästi suoritti ainakin osan mestauksista henkilökohtaisesti ja johti sen jälkeen myös taistelua. Piirittäjät perääntyivät ja varuskunta pelastui, vaikka kaupunki olikin pääosin tuhoutunut.
Valdivia palkitsi Suárezin myöntämällä tälle oman encomienda-läänityksen. Väärinkäytöksistä syytetty Valdivia joutui lopettamaan suhteensa Suáreziin vuonna 1548 Perun varakuninkaan Pedro de la Gascan vaatimuksesta. Suárez nai tämän jälkeen toisen konkistadorin, Rodrigo de Quirogan, joka toimi Chilen kuvernöörinä vuosina 1565–1567 ja 1575–1580. Suárez rakennutti Santiagon Cerro Blanco -kukkulalle kirkon, jonka hän ja Quiroga luovuttivat dominikaaniveljeskunnalle vuonna 1553. Suárez kuoli vuonna 1580.
Populaarikulttuurissa.
Chileläissyntyinen kirjailija Isabel Allende on kirjoittanut Suárezista kertovan historiallisen romaanin "Sydämeni Inés" (2006). Sen pohjalta on tehty vuonna 2020 samanniminen televisiosarja, jossa Suárezia näyttelee Elena Rivera.
Joutikas

Joutikas on runsasravinteinen ja matala järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 12,3 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 21 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Joutikkaan pituus etelästä pohjoiseen on 700 metriä. Järvi on saareton ja sitä reunustaa sekä peltomaa että metsä. Joutikkaan itä- ja pohjoisrannalle virtaa useita laskuojia, Joutikkaan läntisimmästä kolkasta virtaa laskuoja Tyrylammiin, joka sijaitsee kilometrin lounaaseen. Joutikkaan sisäinen ja ulkoinen kuormitus on voimakasta, järvi on erittäin rehevä, sen ekologinen tila on tyydyttävä ja kemiallinen tila hyvä.
Joutikkaan kalalajit ovat ahven, kiiski ja särki. Kasvillisuus on kelluslehtistä, yleisin laji on ulpukka. Vesitilavuus on 252 000 kuutiometriä eli 252 miljoonaa litraa.
Joutikas (23.078.1.002) kuuluu Tyrylammen valuma-alueeseen (23.078), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Tyrylammen valuma-alueeseen kuuluu viisi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Kairajärvi, Lamminjärvi, Ahvisto, Joutikas ja Tyrylammi.
Kairajärvi

Kairajärvi on matala humusjärvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 20,5 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 22 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Kairajärvi on etelä–pohjoissuuntaisesti pitkänomainen, reitti järven etelärannalta pohjoisrannalle on puolitoista kilometriä. Leveys on 100–150 metriä. Järvi on saareton ja sitä reunustaa pääosin metsä. Itärannalla on myös peltoa. Kairajärven pohjoisrannalle virtaa laskuoja pohjoisesta Lamminjärvestä. Järvien välissä sijaitsee Kairanvarusta-niminen suoalue. Kairajärven etelärannalta virtaa laskuoja etelään Tyrylammiin, josta vesi virtaa Pitkäjärveen. Maatalous kuormittaa Kairajärveä, sen ekologinen tila on tyydyttävä.
Kairajärvessä on ahventa ja särkeä. Kasvillisuus on kelluslehtistä, yleisin laji on ulpukka. Vesitilavuus on 562 000 kuutiometriä eli 562 miljoonaa litraa.
Kairajärvi (23.078.1.002) kuuluu Tyrylammen valuma-alueeseen (23.078), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Tyrylammen valuma-alueeseen kuuluu viisi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Kairajärvi, Lamminjärvi, Ahvisto, Joutikas ja Tyrylammi.
Lounaisessa Suomessa sijaitsee Lohjan Kairajärven lisäksi Someron Kairajärvi ja Laitilan Kairajärvi.
Lamminjärvi (Lohja)

Lamminjärvi on matala järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 20,7 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 24 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Lamminjärven etelä–pohjoissuuntainen pituus on 1,1 kilometriä. Järvi on suurimmaksi osaksi noin 200 metriä leveä, eteläisin osa on noin 150 metriä leveää. Järvi on saareton ja sitä reunustaa pääosin metsä, pohjoisessa avautuu laaja kulttuurimaisema. Järven itäpuolinen metsäalue kohoaa paikoin yli 140 metriä merenpinnan yläpuolelle, metsäalueen sisällä noin puolitoista kilometriä Lamminjärveltä itäkoilliseen sijaitsee Iloittu.
Lamminjärven pohjoisrannalle virtaa vettä pelto-ojista, Lamminjärven eteläkolkasta virtaa laskuoja Kairanvarusta-nimisen suoalueen halki Kairajärven pohjoisrannalle. Lamminjärven korkeustaso on vain 0,1 metriä Kairajärveä ylempi. Maatalous, metsätalous ja luonnonhuuhtouma kuormittavat Lamminjärveä, sen tila on arvioitu välttäväksi.
Lamminjärvi on särkikalavaltainen. Kasvillisuus on kelluslehtistä, yleisin laji on ulpukka. Vesitilavuus on 384 000 kuutiometriä eli 384 miljoonaa litraa.
Lamminjärvi (23.078.1.005) kuuluu Tyrylammen valuma-alueeseen (23.078), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Tyrylammen valuma-alueeseen kuuluu viisi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Kairajärvi, Lamminjärvi, Ahvisto, Joutikas ja Tyrylammi.
Matias Husgafvel

 
Matias Husgafvel (s. 13. elokuuta 2003) on suomalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, ohjaaja, jonglööri-taikuri ja tulitaiteilija. Hän esiintyy televisiossa ja teattereissa.
Elämä ja ura.
Husgafvel on kotoisin Kuusankoskelta ja asuu nyt Helsingissä.
Husgafvel on näytellyt erilaisissa harrastajateattereissa, ammattiteattereissa sekä tv-tuotannoissa. Hän on näytellyt muun muassa Kouvolan Teatterissa ja erilaisissa tv-tuotannnoissa. Husgafvel on toiminut myös usean brändin mainoskasvona. Hän on käsikirjoittanut näytelmiä ja tv-ohjelmia sekä ohjannut nuortenteatteria esimerkiksi Hämeenlinnan Miniteatterissa ja kesäteatteria Kivinokassa Helsingissä.
Näyttelijän töiden lisäksi Husgafvel toimii jonglööri-taikurina ja tulitaiteilijana. Hän on tehnyt satoja keikkoja ympäri Suomea. Hän kuuluu useisiin keikkaileviin esiintyjäryhmiin.
Väinö Timm

Jarl Väinö Parmen Timm (23. lokakuuta 1862 Kiukainen – 26. kesäkuuta 1938 Hämeenlinna) oli suomalainen meriaiheisia maalauksia tehnyt taidemaalari.
Vaaniin kartanossa Kiukaisissa syntyneen Väinö Timmin isä Andreas Johannes Timm omisti kartanon, jonka hän oli perinyt omalta isältään kollegiasessori Johan Parmenion Timmiltä. Epäonnistuneiden liiketoimien takia Timmin perhe joutui luopumaan kartanosta vuonna 1868. Väinö Timm kävi Rauman reaalikoulua ja oli sitten puolitoista vuotta harjoittelijana Tyrvään apteekissa. Hän oli sitten vielä jonkin aikaa työssä Corellin sekatavarakaupassa Porissa, kunnes hän elokuussa 1882 lähti Raumalta merille "Finland"-nimisessä parkissa. Parkki matkasi puutavaralastissa Hulliin, sieltä Newcastlen kautta kivihiililastissa Rio de Janeiroon ja suuntasi sen jälkeen Jaavalle Bataviaan hakemaan raakasokerilastia. Timm kiersi sitten maailman merillä useita vuosia. Vuonna 1894 hän karkasi laivastaan Sydneyssä Australiassa ja toimi sitten Australiassa muun muassa hotellin kyypparina ja karjapaimenena. Hän oli aloittanut maalaamisen merillä ja jatkoi sitä myös Australiassa. Timm palasi vuonna 1897 Suomeen.
Timm päätti nyt ryhtyä taiteilijaksi. Hän lähti Thorsten Waenerbergin ja Oscar Kleinehin suositukset mukanaan Kööpenhaminaan, jossa hän työskenteli intendentti Carl Madsenin johdolla. Madsen kehotti Timmiä erikoistumaan merimaalauksiin, kun hän oli havainnut, kuinka hyvin Timm kuvasi maalauksissaan merta. Merimaalarina Timm tulikin suosituksi Tanskassa, ja hän sai myös tanskalaisen taidepalkinnon.
Palattuaan taas Suomeen Timm asettui asumaan Tampereelle ja jatkoi maalaamista. Hän ei osallistunut taiteilijoiden yhteisnäyttelyihin vaan piti omia näyttelyitään maaseutukaupungeissa ja Helsingissä. Hän teki maalausmatkoja muun muassa Suursaareen, Hankoniemelle ja Englannin rannikolle. Yhden Timmin merimaalauksen osti Yhdysvaltain presidentti Herbert Hoover. Elämänsä viimeiset parikymmentä vuotta Timm asui Hämeenlinnassa. Hänet on haudattu Ahveniston hautausmaalle.
Helsingin naisorkesteri

Helsingin naisorkesteri () oli Heidi Sundblad-Halmeen vuonna 1938 perustama orkesteri.
Kapellimestari Georg Schnéevoigt oli tiettävästi ehdottanut Sundblad-Halmeelle, että tämän pitäisi perustaa oma, pelkästään naisista koostuva orkesteri. 1920–30-luvun sukupuolittuneessa ilmapiirissä naisilla ei ollut pääsyä sinfoniaorkestereihin, tai heidän läsnäolonsa katsottiin häiritseväksi. Sundblad-Halme, jolle naisasialiike oli tärkeä, perusti Helsingin naisorkesterin alkuvuodesta 1938, ja hän johti sitä lähes kuolemaansa saakka. Häntä seurasivat Vuokko Vuolanne, Irma Nissinen, Marjatta Meritähti ja Hannele Piippo-Feir.
Helsingin naisorkesteri debytoi Suomalaisen Naisliiton järjestämässä tilaisuudessa. Sota-aikana orkesterilla oli oma kummilapsi, jolle konserteilla kerättiin varoja. 1940–50-luvulla Helsingin naisorkesteri teki kiertueita Suomessa ja Pohjoismaissa.
Orkesteri oli merkittävä kulttuurinen instituutio ja sen kannatusjäsenistöön kuului poliitikkoja ja kulttuurivaikuttajia. Orkesteriin kuului nelisenkymmentä musiikkia opiskellutta naista. Solisteina esiintyivät muiden muassa viulisti Irma Nissinen, harpisti Lilly Kajanus-Blenner ja sellisti Kirsti Gallen-Kallela. Orkesteri oli jousipainotteinen, koska vaskipuhallinten soittajia oli vähemmän. Senaikaisten ihanteiden mukaisesti niiden ei katsottu soveltuvan naisille.
Orkesterin ohjelmisto oli monipuolista barokkimusiikista wienervalsseihin ja Sundblad-Halmeen omiin teoksiin. Orkesterin 10-vuotisjuhlakonsertissa kuultiin naissäveltäjien Svea Welanderin, Agathe Backer Grøndahlin, Benna Moen, Helvi Leiviskän ja Ida Mobergin musiikkia.
Helsingin naisorkesteri piti jäähyväiskonserttinsa vuonna 1988.
Ahvisto

Ahvisto on matala ja kirkasvetinen järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 12,9 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 21 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Ahviston lounais–koillissuuntainen pituus on 600 metriä. Järvi on saareton ja sen ympäristö on valtaosin kangasmetsää ja peltomaata. Järven eteläpuolinen Korvenniitunmäki kohoaa yli 100 metriä merenpinnan yläpuolelle. Ahvistoon laskee vähäisiä ojia ja puroja, Ahviston lounaisrannalta lähtee laskuoja länteen Joutikkaaseen, jonne etäisyys on noin puoli kilometriä. Maatalous, metsätalous ja haja-asutus kuormittavat Ahvistoa.
Ahvisto (23.078.1.003) kuuluu Tyrylammen valuma-alueeseen (23.078), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Tyrylammen valuma-alueeseen kuuluu viisi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Kairajärvi, Lamminjärvi, Ahvisto, Joutikas ja Tyrylammi.
Tyrylammi

Tyrylammi on järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 3,5 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 21 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Tyrylammin etelä–pohjoissuuntainen pituus on 300 metriä. Järvi on saareton ja sen ympäristö on valtaosin metsää ja peltomaata. Tyrylammin pohjoispuoliset vakavedet Kairajärvi, Lamminjärvi, Joutikas ja Ahvisto laskevat Tyrylammin kautta Pitkäjärveen, joka sijaitsee 300 metriä Tyrylammista länteen.
Tyrylammi (23.078.1.001) kuuluu Tyrylammen valuma-alueeseen (23.078), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07).
Oknön

Oknön on Mälarenin saari Ruotsissa Strängnäsin kunnassa, joka sijaitsee Södermanlandin läänissä. Oknön ei ole teknisesti enää itsenäinen saari, sillä se on liitetty pengertiellä yhteen Tosterönin Aspönin saarenosaan. Salmen vesi virtaa sillan ohi siinä olevan putken läpi.
Maantietoa.
Oknönin pituus on 5,1 kilometriä ja leveys on 4,1 kilometriä. Saaren pinta-ala on 1 010 hehtaaria eli 10,1 neliökilometriä . Saari sijaitsee Tosterönin pohjoisosan Aspönin koillispuolella lähellä sen rantaa. Viereisen Märsönin Grannäsfjärden jatkuu Oknönin lounaispuolella Krissbosundetiin, mutta siinä se katkeaa saaria yhdistävään pengertiehen. Oknönin luoteispuolella aukeaa Oknönfjärden ja sen koillis- ja itäpuolella on Arnöfjärden. Arnöfjärdenistä haarautuu salmi lounaan suuntaan. Se on Lindsund, joka erottaa Oknönin Lindöstä. Lindö on eräs Selaönin ympärillä sijaitsevista pienemmistä saarista. Arnöfjärdenin koillispuolella on mantereen edustalla sijaitseva Bryggholmen ja sen kaakkoispuolella suurempi Arnö. Oknönin ympärillä sijaitsee joukko pienempiä saaria ja luotoja. Krissbosundetissa ovat Grytholmarna, Lindsundissa on Brännvinstrattenin luoto, Arnöfjärdenissä on Hovmangrundet ja Oknöfjärdenissä sijaitsevat rivissä Torrgrund, Helgonskär, Horsgarn ja Svinryggen. Oknönin rannan läheisyydessä on vielä pieni Madamskär.
Saaren kiinteä asutus on vähäinen ja se muodostuu muutamasta maatilasta ja vanhoista torpista. Aspönistä tulevalta maantiestä haarautuu itään päin tie, jonka johtaa rannassa sijaitsevaan lauttalaituriin. Laituria käyttää lossi, joka liikennöi itäpuoliseen Arnöhön (Arnöleden). Oknöfjärdenissä ja Arnöfjärdenissä kulkee Södermanlandin ja Upplandin entinen maakuntaraja ja niitä vastaava lääninraja.
Historiaa.
Lähellä lauttarantaa sijaitsee autioitunut kirkollinen hautausmaa, jonne haudattiin viimeisen kerran vuonna 1440.
Iloittu

Iloittu on matala humusjärvi Lohjan pohjoisosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 29 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 24 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Iloitun länsi–itäsuuntainen pituus on 750 metriä. Järvi on saareton ja sen rantaviiva on varsin polveileva. Iloitun rannat ovat pääosin metsämaata, asutusta on jonkin verran. Valuma-alueen pinta-alasta neljäsosa on peltoa. Iloitun etelä- ja länsirannalle laskee useita ojia, Iloitun itärannalta lähtee laskuoja itään kohti Pusulanjokea.
Iloitun ekologinen tila on hyvä.
Iloittu (23.065.1.001) kuuluu Myllyojan valuma-alueeseen (23.065), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Iloittu on valuma-alueensa ainoa järvi.
Koval

Koval on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Albert Langen

Albert Langen (8. heinäkuuta 1869 Antwerpen – 30. huhtikuuta 1909 München) oli saksalainen kustantaja ja radikaalin Simplicissimus-satiirilehden perustaja.
Langenin isä oli antwerpeniläinen teollisuusmies Friedrich Albert Langen ja hänen äitinsä Ida Goeters. Langen opiskeli liiketaloutta Kölnissä ja Hampurissa. tultuaan täysi-ikäiseksi hän sai äidiltään perinnön, jonka hän käytti Pariisissa ystävänsä taidemaalari ja taidekeräilijä Willy Grétor-Petersenin kanssa. Petersen tutustutti Langenin Pariisin taide- ja kirjallisuuspiireihin. 
Langen tutustui Knut Hamsuniin ja luki hänen käsikirjoituksensa "Mysterier", ja päätti siitä innoittuneena perustaa "Albert Langen Paris und Köln" -kustantamon. Langen yritti turhaan saada sedältään, kölniläiseltä teollisuusmies Eugen Langenilta, lisärahoitusta kustantamolleen. Vuonna 1894 Kölnin konttorista luovuttiin, ja kustannustoiminta siirtyi Leipzigiin. Seuraavana vuonna Albert Langen muutti Müncheniin ja myi kustantamon Ranskan toimipisteen. Langenin kustantamo keskittyi etupäässä moderniin ranskalaiseen ja pohjoismaiseen kirjallisuuteen. Saksalaiset kirjailijat olivat vähemmistössä. Kustantamon kirjailijoihin kuuluivat muun muassa Gabriele D’Annunzio, Kunt Hamsun, Henrik Ibsen, Selma Lagerlöf, Maurice Maeterlinck, Heinrich Mann, Guy de Maupassant, Leo Tolstoi, Anton Tšehov, August Strindberg ja Emile Zola. Ensimmäiset Langenin kustantamon kirjat ilmestyivät pehmytkantisina. 
Vuodesta 1896 lähtien kustantamo alkoi myös julkaista viikoittain ilmestyvää kulttuurilehti Simplicissimusta. Siitä tuli pian poliittisesti merkittävä lehti, joka oli kuuluisa laadukkaasta kuvituksestaan. Lehden toimitukseen kuuluivat muun muassa Thomas Theodor Heine, Ludwig Thoma ja Frank Wedekind. Lehden räväkkä tyyli herätti pahennusta, mitä johti oikeudenkäynteihin ja julkaisukieltoihin. Kohut nostivat Simplicissimuksen levikin kahdeksassa vuodessa 15 000 aina 85 000 kappaleeseen. Suurinta huomiota herätti Wedekindin oikeudenkäynti vuonna 1898 hänen kirjoittamastaan runosta "Morgenlandfahrt", joka kuvasi keisari Vilhelm II:n matkaa Palestiinaan. Albert Langenin täytyi paeta maasta viideksi vuodeksi välttääkseen vankilan. Kustantamo joutui lisäksi talousvaikeuksiin. 
Vuodesta 1907 lähtien Langen julkaisi kaksi kertaa kuukaudessa ilmestyvää März-lehteä, joka käsitteli taidetta, kulttuuria, tiedettä ja politiikkaa. Langenin tärkein yhteistyökumppani lehden perustamisessa oli Conrad Haussmann, vapaamielisen kansanpuolueen valtiopäiväedustaja. Langenin kuoleman jälkeen hänen alaikäiset poikansa perivät kustantamon. Kustantamo myytiin ensimmäisen maailmansodan aikana ja fuusioitiin myöhemmin Georg Müller Verlag -kustantamoon.
Marko Korhonen (johtaja)

Marko Korhonen (s. noin 1973) on suomalainen yhteiskuntatieteiden tohtori, joka on toiminut Pohjois-Savon hyvinvointialueen johtajana vuodesta 2023 lähtien. Tätä ennen hän työskenteli Pohjois-Savon maakuntajohtajana eli Pohjois-Savon liiton johtajana (2016–2022).
Ennen maakuntajohtajuutta poliittisesti sitoutumaton Korhonen työskenteli Lapinlahden kunnanjohtajana vuosina 2011–2016. Sitä ennen hän oli Kaavin kunnanjohtaja ja Pohjois-Pohjanmaan liiton hallintojohtaja.
Korhonen on valmistunut yhteiskuntatieteiden tohtoriksi Kuopion yliopistosta. Hänen suomenkielinen väitöskirjatutkimuksensa (2003) oli otsikoitu "Yksilöllinen eläkevakuuttaminen eläketurvan täydentäjänä" ().
Luoteismari

Luoteismari ("Маре йӹлмӹ") on uralilainen kieli ja vuori- ja niittymarin läheinen sukulainen. Yhdessä vuorimarin kanssa luoteismari muodostaa länsimarin kielen murreryhmän. Luoteismaria puhuvat luoteismarit asuvat Venäjällä pääasiassa Jaranskin, Tužan, Kiknurin ja Santšurskin piireissä Kirovin alueella, Tonšajevon, Šarangan ja Tonkinon piireissä Nižni Novgorodin alueella sekä osittain Kilemaryn ja Medvedevon piireissä Marin tasavallassa. Kieltä kirjoitetaan kyrillisillä kirjaimilla, mutta sillä ei ole virallista asemaa yhdessäkään Venäjän federaatiosubjektissa.
Kummankaan marin kirjakielen ja luoteismarin välillä ei vallitse täyttä keskinäistä ymmärrettävyyttä. Ensimmäinen luoteismarinkielinen kirja "" () painettiin vuonna 1995, jolloin murteesta tuli kolmas kirjallisesti käytetty marin kielen muoto.
Kovelanjärvi

Kovelanjärvi (myös "Myllyjärvi") on matala, pitkä ja kapea järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 71 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 20 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Kovelanjärven pituus lounaasta koilliseen on noin 2,5 kilometriä. Järven leveys on enimmillään noin puoli kilometriä. Saaria on kaksi, joista isompi on muutaman kymmenen aarin laajuinen Pilperoinen. Kovelanjärven kaakkoispuolella on peltoja ja metsää, luoteispuolella on valtaosin metsää. Järven kaakkoisrannalle virtaa laskuojia soilta ja Kuuslammelta (57,7 metriä mpy). Järvi laskee itään Pitkäjärveen, jonka korkeustaso on 16,5 metriä alempi. Kovelanjärven pohjoispuolella sijaitsee Valklampi.
Kovelanjärvi on runsasravinteinen. Rehevyyden seurauksena kalasto on särkivaltaista. Järven ekologinen tila on välttävä. Vesitilavuus on 1 864 000 kuutiometriä.
Kovelanjärvi (23.071.1.002) kuuluu Pitkäjärven alueeseen (23.071), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Kovelanjärvi on Pitkäjärven alueen toiseksi laajin vakavesi ja Karjaanjoen vesistön läntisiä vakavesiä.
Dougherty

Dougherty on muun muassa seuraavien yhdysvaltalaisten henkilöiden sukunimi:
Spinazzola

Spinazzola on kaupunki Etelä-Italiassa Apulian alueella, Barletta-Andria-Tranin maakunnassa. Kaupungin pinta-ala on 182,7 neliökilometriä, ja vuonna 2020 siellä arvioitiin olevan 6 204 asukasta.
Sacha Giffa

Sanya Komlan ”Sacha” Giffa (s. 14. kesäkuuta 1977 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on ranskalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Giffa edusti Ranskan maajoukkuetta vuosien 2005 ja 2007 EM-kilpailuissa voittaen pronssia vuonna 2005. Hän edusti urallaan valtaosin ranskalaisseuroja ja pelasi myös Kreikassa ja Espanjassa.
Elämä ja urheilu-ura.
Giffa edusti Ranskan miesten maajoukkuetta Serbia ja Montenegron EM-kilpailuissa 2005, missä Ranska voitti pronssia, ja Espanjan EM-kilpailuissa 2007, missä maa oli kahdeksas. Hän edusti Ranskaa vuosina 2003–2008 yhteensä 52 maaottelussa 2,8 pisteen keskiarvolla.
Seurajoukkuetasolla Giffa pelasi pääosin kotimaassaan mutta myös Kreikassa ja Espanjassa. Pisimpään hän edusti vuosina 2005–2011 Strasbourgia. Giffa voitti Levallois’ssa vuonna 1998 Ranskan toiseksi korkeimman sarjatason Pro B:n mestaruuden. Vuonna 2001 hän saavutti Élan Chalonissa Saporta cupin hopeaa.
Jaranskin piiri

Jaranskin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Kirovin alueella Venäjällä ja yksi alueen 39 piiristä. Piiri sijaitsee alueen lounaisosassa, ja sen pinta-ala on 2 429 neliökilometriä. Piirin hallintokeskus on Jaranskin kaupunki.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa Jaranskin piirin väkiluku oli 26 899 asukasta; vuoden 2002 väestönlaskennassa sama luku oli 33 682 ja vuoden 1989 väestönlaskennassa 37 253. Koko piirin väestöstä 64,1 prosenttia asuu Jaranskin kaupungissa.
Jérôme Schmitt

Jérôme Schmitt (s. 8. syyskuuta 1981 Colmar) on ranskalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Schmitt edusti Ranskan maajoukkuetta vuoden 2005 EM-kilpailuissa voittaen pronssia.
Elämä ja urheilu-ura.
Schmitt edusti Ranskan miesten maajoukkuetta Serbia ja Montenegron EM-kilpailuissa 2005, missä Ranska voitti pronssia. Hänen aikuisten maajoukkueuransa kesti kyseisen vuoden ajan, jolloin hän pelasi yhteensä 16 ottelua 3,1 pisteen keskiarvolla. Seurajoukkuetasolla Schmitt pelasi kotimaassaan.
Ranskan europarlamenttivaalit 2019

Ranskan europarlamenttivaalit 2019 pidettiin 25.–26. toukokuuta ja niissä valittiin Ranskan 79 edustajaa Euroopan parlamenttiin. Verrattuna aikaisimpiin vaaleihin Ranskassa nähtiin äänestysaktiivisuuden merkittävä kasvu.
Ison-Britannian eron jälkeen Ranskalle myönnettiin viisi lisäpaikkaa.
Tulokset.
Tulosten perusteella RE- ja ID -ryhmiä edustavat puolueet päätyivät lähes tulkoon tasoihin. Näitä puolueita pidettiin myös mielipidemittauksissa vaalien ennakkosuosikkeina.
Ranskassa näkyvästi protestoineet keltaliivit asettivat ehdokkaita kahdelta listalta, mutta onnistuivat keräämään vain alle 0,6 % annetuista äänistä.