tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Luontokohde

Luontokohde on Suomen metsätaloudessa metsässä sijaitseva pistemäinen tai alueellinen kohde, joka jätetään metsätaloustöissä kokonaan toiminnan ulkopuolella tai toiminta on rajoitettua. Luontokohteiden tarkoituksena on suojella lajiesiintymiä, elinympäristöjä ja ylläpitää monikäyttömetsien monimuotoisuutta. 
Luonto- ja erityiskohteet sekä osa lajiesiintymistä liittyvät ekologiseen verkostoon, jonka ytimen ne muodostavat yhdessä luonnonsuojelualueiden kanssa. 
Luontokohteita ovat muun muassa lehdot ja jalopuumetsiköt, aarniometsät ja runsaslahopuustoiset kangasmetsät, paahdeympäristöt, perinneympäristöt, kalliot ja jyrkänteet, rehevät suot sekä pienvesien lähiympäristöt, lähteet sekä puron- ja noronvarsimetsät. Osa näistä arvokkaista elinympäristöistä on metsä- ja luonnonsuojelulaissa määriteltyjä kohteita.
Valtion metsissä metsätalouskäytön ulkopuolella on 9 prosenttia Metsätalous Oy:n käytössä olevista monikäyttömetsistä. Näillä alueilla on noin 100 000 luontokohdetta ja noin 30 000 uhanalaisten lajien esiintymää.
Haaruksen retkeilyreitistö

Haaruksen retkeilyreitistö on Kauhavan kaupungissa, Etelä-Pohjanmaalla sijaitseva retkeilyreittiverkosto. Retkeilyreitistöön kuuluu noin 8 kilometriä retkeilyreittejä ja niiden varrella sijaitsee tulenteko- ja taukopaikkoja. Retkeilyreitistön ylläpidosta vastaa Härmäin Invalidit ry. ja ne sijaitsevat enimmäkseen yksityisomisteisilla tonteilla. Reitistön suosituin lähtöpaikka on Haaruksenportin pysäköintialue, jonka palveluihin kuuluu Telkänpesän luontotupa. 
Historia.
Haaruksen retkeilyreitistön kunnostus aloitettiin keväällä 2020 parantamalla ja uudelleen linjaamalla Ruskorannan kuntopolkuja. Reitistön ensimmäinen vaihe valmistui 13. kesäkuuta 2020. Syksyllä 2020 valmistui ensimmäinen uusi reitti, Karhulan polku, joka saa alkunsa muista reitistä poiketen Haarusjärven uimarannalta. 
Heinäkuussa 2021 reitistö laajeni kahdella uudella reitillä, esteettömällä Päästäisenpolulla ja Jääskänloman polulla. Kesällä 2022 avattiin vielä yhdysreitti välille Ruskoranta-Karhula. 
Reitit ja palvelut.
Retkeilyreitistöön kuuluu seitsemän nimettyä retkeilyreittejä, joista viisi on rengasreittejä. Reiteistä pisin on Korpinkierros, josta useat lyhyemmät kierrokset haarautuvat. Kesällä 2021 valmistui uusi esteetön luontopolku, Päästäisenpolku, jota pitkin voi kulkea myös pyörätuolilla tai lastenrattaiden kanssa. 
Reitistön varrella on yksi taukotupa, Karhulan kämppä. Toinen tulentekopaikka on nimeltään Lamminpoikanen. Esteettömän reitin varrella sijaitsee Porttilammin tulentekopaikka. Yöpyminen onnistuu myös Ruskorannan leirintäalueella, joka on reitistön ylläpitäjän omistama ja reitistön pohjoinen lähtöpaikka. 
Talvireitit.
Reitistöön kuuluu talviaikaan niin talvipolkuja kävelijöille, talvipyöräilijöille ja lumikenkäilijöille kuin hiihtolatuja perinteisen tyylin hiihtoon. Ylläpidetty talvipolku kulkee Joutsenenlenkin kesäreitin mukaisesti lähtien Haaruksenportista. Talvisin alueelle kunnostetaan mahdollisuuksien mukaan lähes 5 kilometriä latuja.
Polunseuranta

Polunseuranta tai polunjäljitys () on Monte Carlo -menetelmään perustuva tekniikka renderöintiyhtälöön. Menetelmää ehdotti James Kajiya havaittuaan, että useissa tapauksissa silmään päätyvä valo käy vain muutamien siroamisten kautta. Menetelmään on ehdotettu useita parannuksia sen julkaisemisen jälkeen.
Kajiyan avainajatus oli, että vaikka jokaiselle säteelle käytetty aika on sama joistakin säteistä saatavan informaation määrä on suurempi kuin toisista.
Kaaviomainen kuvaus polunseurannalle on lähellä säteenseurantaa. Kaksisuuntaisessa polunseurannassa seurataan polkua silmästä ja valonlähteestä, jotka yhdistetään poluksi leikkauskohdassa.
Herttasiipiöt

Herttasiipiöt ("Cardiopteris") on herttasiipiökasvien (Cardiopteridaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku, johon luetaan kuuluvaksi vain kaksi lajia. Herttasiipiöitä kasvaa luonnossa Kaakkois-Aasiasta Koillis-Australiaan ulottuvalla alueella.
Herttasiipiöt ovat liaaneja, joilla on viuhkomaiset kukinnot. Kukat voivat olla joko kaksineuvoisia, toiminnallisesti hedekukkia tai martoja.
Kulttuuricocktail

Kulttuuricocktail on Yleisradion kulttuurijournalismiin keskittynyt toimitus. Kulttuuricocktail julkaisee verkkoartikkeleita sekä viikoittaista Kulttuuricocktail Live -ohjelmaa. Maaliskuussa 2024 alkaa myös kirjallisuusohjelma Kulttuuricocktail Kirjat.
Kulttuuricocktailin julkaisut.
Kulttuuricocktail Live.
Kulttuuricocktail aloitti kulttuuriin keskittyvän keskusteluohjelman Kulttuuricocktail Live tammikuussa 2021 juontajinaan Paavo Häikiö sekä Iida Rauhalammi. Viikoittainen suora lähetys Yle TV1:ssä ja Yle Areenassa käsittelee ajankohtaista kulttuuriaihetta yhdessä studiovieraiden kanssa. Ohjelmaa juontavat kaudella 2023-2024 Hannamari Hoikkala ja Tuukka Pasanen. Ohjelman tuottaja on Pekka Toikka. 
Verkkoartikkelit.
Kulttuuricocktail julkaisee myös kulttuurijournalismiin keskittyviä monimediaisia verkkoartikkeleita.
Kulttuuricocktailin historia.
Kulttuuricocktail syntyi vuonna 2015 osana Yleisradion Luovat sisällöt -yksikköä. Vuoteen 2020 saakka se teki kokeilevaa kulttuurijournalismia radioon ja televisioon.
Verkkoon ryhmä tuotti monimuotoisia journalistisia sisältöjä, mm. lyhytvideoita, dokumentteja ja monimediaisia verkkosisältöjä.
Vuonna 2021 toimitus tuotti toimittaja Tuomas Karemon podcast-sarjaa KC Karemo. KC Karemon jokaisessa jaksossa oli eri haastateltava, ja podcastia kuvattiin sanoilla "Suomen kiinnostavin kulttuurikeskustelu”. KC Karemoa julkaistiin Yle Areenassa.
Ivan Baženov

Ivan Aleksandrovitš Baženov (, 12. lokakuuta 1846 Kirsanov, Tambovin kuvernementti – 27. lokakuuta 1915) oli venäläinen toimittaja
Ivan Baženov opiskeli Moskovan yliopistossa ja suoritti oikeustieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1878. Hän työskenteli asianajajana ja toimittajana Moskovassa ja Kiovassa ja muutti vuonna 1894 Pietariin, jossa hänet nimitettiin valtionvarainministeriön komitean sihteeriksi. Vuosina 1897–1898 hän työskenteli toimittajana pietarilaisissa lehdissä.
Nikolai Bobrikov kutsui Baženovin Mihail Borodkinin neuvosta Suomeen vuonna 1898. Hän työskenteli "Finljandskaja gazetan" päätoimittajana vuosina 1900–1908. Suomessa Baženovista kehittyi Bobrikovin yhtenäistämispolitiikkaa kannattanut venäläinen nationalisti. Vuodesta 1908 Baženov työskenteli oikeistolehti "Svetin" toimitussihteerinä ja vuodesta 1913 päätoimittajana. Hän osallistui aktiivisesti nationalististen ja monarkististen järjestöjen toimintaan.
Petkele (Hamina)

Petkele on kylä Haminassa. 
Petkeleen asuinalue on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö. Asuinalue sijaitsee metsäisessä ympäristössä Summan paperitehtaalle johtavan tien varrella Petkelvuoren rinteessä, tehdasalueen koillispuolella. Alvar Aalto suunnitteli sen 1950-luvulla paperitehtaan johtajille ja työntekijöille.
Puu-Petkele on työväen asuntoalue, joka muodostuu 18:sta puurakenteisesta kahden perheen talosta. Sen länsipuolella sijaitsee paperitehtaan virkailijoiden kolme huvilamaista asuinrakennusta.
Nykyään on polkupyöräilyreitti, johon Petkeleen asuinmiljöö kuuluu.
Hárrejåhkå (Rutnajoki)

Hárrejåkkå ( , meänk. "Harrijoki") on Ruotsissa Norrbottenin läänissä Jällivaarassa Rånejoen vesistössä virtaava 8 kilometriä pitkä Rånejoen sivujoen Rutnajoen oma sivujoki.
Joen kulku.
Hárrejåkkå alkaa Harrejauresta, joka sijaitsee Atjekvaaran rinteen alla vaaran itäpuollella. Seudulla on runsaasti lampia ja järviä ja Harrijaure on niistä yksi suurimpia järviä. Joen alkupää alkaa järven luoteispäästä ja se virtaa aluksi luoteeseen päin. Siihen yhtyy heti etelästä tuleva puro, joka alkaa järvestä Suovdávrre. Sivupuron jälkeen alkaa joen mutkitteleva osuus, joka päättyy seuraavaan lyhyeen sivupuroon. Joki ylittää ensin Jutsánáphen suon ja se suuntaa sitten pohjoiseen päin. Alitettuaan Harrejaurin kylästä alkavan tien, se jatkaa mutkitellen seudun järvialueen lampien välissä. Siihen yhtyy kaksi puroa, toinen Särkijärvestä ja toinen Ahvenjärvestä. Ennen omaa yhtymistään Rutnajokeen, Hárrejåkkå pujahtaa vasemmalle jäävän Rutnavuoman ja oikealle jäävän Jutsájávrejieggen suon välistä.
Valuma-alue.
Hárrejåkkån valuma-alueen pinta-ala on 35 neliökilometriä ja valuma-alueen pääuoma on Hárrejåkkån lisäksi sen latva-alueella Harrejaureen laskeva 7 kilometriä pitkä Biktjajávrresta alkava puro. Pääuoman kokonaispituudeksi tulee Harrejaure mukaan lukien noin 17 kilometriä. Puro virtaa esimerkiksi Garnisjönin ja Salmijärven läpi ja alittaa Nattavaaran ja Mesjauren välisen maantien. Latvaosuus alkaa Jokimukan kunnan puolelta. Edellä on jo mainittu kaikki joen sivu-uomat. Joki virtaa valuma-aluettaan laajemmalla järvialueella, jossa on toistasataa lampea ja järviä. Lähinnä joen uomaa sijaitsevat esimerkiksi Palojärvi, jonka rannalla on asutusta, Vuomajärvi, Madetjärvi, Vårsjön ja Kaivosjärvi sekä neljän järven rypäs: Jutsajärvi, Rytijärvi, Ahvenjärvi ja Tráhppojávrre. Rypäs kuuluu kuitenkin viereisen sivujoen Haukijoen valuma-alueelle. Harrejaureen laskeva latvapuron sivu-uomat virtaavat järvialueen pikkulammista, joita on kymmeniä. Lisäksi järvialueella sijaitsee Sotauren kulmakunta, joka kuuluu Jokimukkaan.
Hárrejåkkå yhtyy Rutnajokeen, joka yhtyy vuorostaan Rånejokeen. Rånejoki laskee Pohjanlahden Perämereen Råneåssa Luulajan kunnassa.
Kadmiumfluoridi

Kadmiumfluoridi (CdF2) on kadmium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää erikoislasien ja loisteaineiden valmistamiseen sekä katalyyttinä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kadmiumfluoridi on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen. Kadmiumfluoridista tunnetaan kidevedettömän yhdisteen lisäksi kidevedellinen dihydraatti (CdF2·2H2O). Aine liukenee vain hieman veteen, mutta liukenee paremmin happoihin.
Kadmiumfluoridia valmistetaan kuumentamalla metallista kadmiumia ja fluoria tai vetyfluoridia. Sitä voidaan valmistaa myös kadmiumyhdisteiden, esimerkiksi kadmiumoksidin tai -karbonaatin ja vetyfluoridin välisellä reaktiolla.
Cd + F2 → CdF2
Cd + 2 HF → CdF2 + H2
CdO + 2 HF → CdF2 + H2O
CdCO3 + 2 HF → CdF2 + H2O + CO2
Kadmiumfluoridia voidaan käyttää optisilta ominaisuuksiltaan erityisten lasien valmistukseen ja siitä valmistetaan myös loisteaineita. Yhdisteellä on myös käyttöä ydintekniikassa säätösauvoissa ja orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä.
Duathlon

Duathlon on urheilulaji, johon kuuluu juoksuosuus, pyöräilyosuus ja lopuksi toinen juoksuosuus. Se on sukulaislajiaan triathlonia nuorempi laji. Duathlon on suosittua varsinkin Keski-Euroopassa. Suomessa duathlonin SM-kilpailuja ja Suomen Cupia hallinnoi Suomen Triathlonliitto.
Kurt Tucholsky

Kurt Tucholsky (9. tammikuuta 1890 Berliini, Saksa – 21. joulukuuta 1935 Hindas, Göteborg, Ruotsi) oli saksalainen esseisti, runoilija, satiirikko ja kriitikko, joka tunnetaan erityisesti kabareelauluistaan. Hän käytti myös salanimiä "Theobald Tiger", "Peter Panter", "Ignaz Wrobel" ja "Kaspar Hauser".
Tucholsky opiskeli nuorena oikeustiedettä. Palveltuaan rintamalla ensimmäisessä maailmansodassa hän muutti aluksi Pariisiin ja vuoden 1929 jälkeen Ruotsiin. Tucholsky oli yksi vuonna 1931 julkaistun kommunistisen "Rote Signale" –runokokoelman kirjoittajista, ja hän kirjoitti säännöllisesti "Schaubühne"-lehteen (sittemmin "Die Weltbühne"). Vuonna 1933 Saksan natsihallinto kielsi kaikki Tucholskyn teokset, ja hän menetti Saksan kansalaisuuden. Tucholsky teki vuonna 1935 itsemurhan.
Tucholskyn tuotanto koostuu aforismeista, kirjoista, kirjallisuus- ja teatterikritiikeistä, runoista, novelleista sekä purevan satiirisista esseistä, joissa hän kritisoi Saksan militarismia ja nationalismia ja modernin aikakauden epäinhimillisiä voimia. Hänen runouttaan on sovitettu lauluiksi, joita esitetään laajalti saksalaisissa kabaree-esityksissä.
Russians

Russians on Stingin vuonna 1985 julkaisema laulu ja single albumilta "The Dream of the Blue Turtles". Laulu kertoo kylmän sodan aikaisesta vastakkainasettelusta ja sen aiheuttamasta ydinsodan vaarasta. 2022 Ukrainan sodan akaan Sting julkaisi kappaleesta akustisen version.
Valokuvataiteen valtionpalkinto

Valokuvataiteen valtionpalkinto on Taiteen edistämiskeskuksen visuaalisten taiteiden toimikunnan (aiemmin valokuvataiteiden toimikunnan) myöntämä tunnustus ansiokkaasta työstä valokuvataiteessa viimeisen kolmen vuoden aikana tai pitkäaikaisesta työstä valokuvataiteen hyväksi. Palkinto voidaan myöntää myös yhdistykselle tai yhteisölle.
Valokuvataiteen valtionpalkintoa on jaettu vuodesta 1968.
Vuonna 1993 taiteen valtionpalkinnot korvasi Suomi-palkinto.
Useita kertoja on palkittu Matti Saanio (1967, 1969 ja 1986), Pentti Sammallahti (1976 ja 2009) ja Leena Saraste (1981 ja 2004). 
Palkinnon suuruus oli 6 000 markkaa vuonna 1977, 10 000 mk per palkinnonsaaja vuonna 1981, 19 500 mk vuonna 1986, 20 000 markkaa per palkinnonsaaja vuonna 1990, 15 000 euroa vuonna 2008 ja vuodesta 2015 alkaen 13 500 euroa. 
Vuosina 2020–2021 palkintoa ei jaettu.
Mikko Helenius

Mikko Helenius (11. lokakuuta 1854 Pomarkku – 22. tammikuuta 1917 Jaakkima) oli suomalainen opettaja ja valtiopäivämies.
Heleniuksen vanhemmat olivat Juho Mikonpoika ja Anna Juhontytär Viro ja puoliso Mathilda Helenius. Mikko Helenius valmistui Jyväskylän seminaarista ja tuli 1877 opettajaksi Jaakkiman kirkonkylän kansakouluun. Hän toimi kuntakokousten puheenjohtajana vuodesta 1882 yhteensä 17 vuotta ja hänellä oli myös useita muita kunnallisia luottamustehtäviä. Helenius oli talonpoikaissäädyssä Kurkijoen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1888. Hän oli lisätyn valtiovarainvaliokunnan jäsen ja pankki- ja lakivaliokunnan varajäsen, joka teki useita esityksiä valtiopäivillä.
Karl Viktor Paasivirta

Karl Viktor Paasivirta, ent. Hellström (15. helmikuuta 1854 Sippola – 11. maaliskuuta 1933 Sippola) oli suomalainen opettaja ja valtiopäivämies.
Paasivirran isä oli pehtori Johannes Hellström. Paasivirta valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1876 ja toimi opettajana ensin Pälkäneellä ja sitten Viipurissa vuodesta 1880 ja Sippolassa vuodesta 1885 aina vuoteen 1919 asti. Hän osallistui Sippolan kunnalliselämään ja oli muun muassa kuntakokousten esimies 1899–1906. Hän toimi opettajan työnsä ohella myös maanviljelijänä ja oli paikallisen tiili- ja sementtivalimon toimitusjohtaja. Paasivirta oli talonpoikaissäädyssä Kymin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1894 ja 1897. Hän oli molemmilla kerroilla valitsijamies ja yleisen valitusvaliokunnan jäsen. Valtiopäivillä hän otti esille muun muassa kouluasioita, mutta osallistui myös esimerkiksi ehdotuksiin rautatien rakentamisesta ja oluen myynnin rajoittamisesta.
Marcia Fudge

Marcia Fudge (s. 29. lokakuuta 1952) on yhdysvaltalainen juristi ja demokraattipuoluetta edustava poliitikko, jonka Joe Biden nimitti Yhdysvaltain asunto- ja kaupunkikehityksen ministeriksi virkakautensa alussa 2021. Hän toimi virassa 22. maaliskuuta 2024 asti.
Ennen poliittista uraansa Fudge opiskeli lakia ja työskenteli vero- ja taloushallinnossa. Vuonna 1999 hänestä tuli kongressiedustaja Stephanie Tubbs Jonesin henkilöstöpäällikkö, ja seuraavana vuonna hänet valittiin Warrensville Heightsn pormestariksi. Jonesin kuoltua kesken kauden Fudge valittiin hänen tilalleen kongressiin 2008.
Tye Sheridan

Tye Kayle Sheridan (s. 11. marraskuuta 1996 Palestine, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Kykloopin roolista "X-Men" -elokuvasarjassa (2016–2019), Wade Wattsin roolista elokuvassa "Ready Player One" (2018) ja Ben Goudyn roolista elokuvassa "Zombipartio" (2015). Sheridan teki debyyttinsä Terrence Malickin kokeellisessa draamaelokuvassa "The Tree of Life" (2011) sekä ensimmäisen pääroolinsa Jeff Nicholsin elokuvassa "Mud" (2012). Hän on myös näytellyt sivuroolia David Gordon Greenin draamaelokuvassa "Joe" (2013) sekä jännityselokuvassa "Stanfordin vankilakoe" (2015).
Luhka

Luhka (myös "lukka", "luhkka" tai lapinviitta) on alun perin saamelaisten käyttämä viitta. Se on osa saamenpukua.
Luhka on hupullinen, hihaton viitta, joka muistuttaa ponchoa. Siinä on keskellä pääntie, ja viitan liepeet ulottuvat sivuilla ranteisiin ja edessä ja takana vyötäisille. Sitä on pidetty poronnahkaturkin eli "peskin" tai muun vaatteen päällä. Perinteisesti luhka on tehty tiiviistä sarkakankaasta. Nykyään mm. Fjällräven valmistaa niitä myös tekokuiduista.
Gorzów Śląski (kunta)

Gorzów Śląski on kaupungin sisältävä maalaiskunta Olesnon piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 7 131. Kunnan keskus on Gorzów Śląskin kaupunki.
Kylät Gorzów Śląskin kunnassa ovat Budzów, Dębina, Goła, Kobyla Góra, Kozłowice, Krzyżanowice, Nowa Wieś, Pakoszów, Pawłowice, Skrońsko, Jamy, Jastrzygowice, Uszyce sekä Zdziechowice. Gorzów Śląskin kunnan alueen läpi kulkee voivodikunnan tie 487. Se rajautuu Byczynan, Kluczborkin, Łubnicen, Olesnon, Praszkan, Radłówin ja Skomlinin kuntiin. Gorzów Śląskin pinta-alasta noin 71 prosenttia on maatalousmaata ja noin 22 prosenttia metsää.
Vuoden 2019 lopussa 50,8 prosenttia Gorzów Śląskin asukkaista oli naispuolisia ja 49,2 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 15,7 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 63,5 prosenttia ja eläkeikäiset 20,8 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 42,2 vuotta. Vuonna 2019 Gorzów Śląskin kunnassa syntyi 73 lasta.
Korkuteli

Korkuteli on piirikunta Turkin Antalyan maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Korkutelin väkiluku oli 55 352.
Kronos (ainejärjestö)

Kronos ry on Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan suomenkielinen historian ainejärjestö. Kronos on perustettu vuonna 1945.  
Historia.
Ennen Kronos ry:n perustamista oli historian opiskelijoiden keskuudessa vaikuttanut Historiallinen yhdistys. Yhdistyksen toiminta oli alkanut kuitenkin hiljalleen muuttua jo alalta valmistuneiden kerhoksi, joten pidettiin välttämättömänä perustaa opiskelijoille oma järjestö. Niinpä loppuvuodesta 1945 perustettiinkin Historian opiskelijoiden kerho Eino Jutikkalan myötävaikutuksella. Kerho toimi aluksi Historiallisen yhdistyksen alayhdistyksenä mutta vuonna 1952 Kronos muuttui viralliseksi järjestöksi, kun sen säännöt vahvistettiin ja se erosi lopullisesti Historiallisesta yhdistyksestä. Siitä lähtien on Kronos ry toiminut jokaisen jäsenensä eduksi ainejärjestöjen maailmassa varsin menestyksekkäästi. 
Toiminta.
Hallitus.
Kronos ry:n ylin päättävä elin on yhdistyksen hallitus, jonka kokouksissa kaikilla yhdistyksen jäsenillä on osallistumis- ja puheoikeus. Uusi hallitus valitaan joka vuosi vaalikokouksessa seuraavan kalenterivuoden ajaksi, jolloin valitaan hallituksen jäsenet ja virkailijat, jotka ainejärjestön sääntöjen mukaan toimintaa pyörittävät. Jokaisella yhdistyksen jäsenellä on oikeus asettua ehdolle valittaviin virkoihin ja oikeus äänestää vaaleissa. 
Kronikka.
Kronikka on neljä kertaa vuodessa ilmestyvä, 1974 perustettu Kronos ry:n riippumaton äänenkannattaja. Julkaisuissa pureudutaan kulloinkin ajankohtaisiin asioihin, historiaan ja historian opiskeluun sekä laadukkaaseen kulttuuriin ja kaunokirjallisuuteen. Lehti on aina luettavissa verkossa ja määrättyinä aikoina se on myös saatavilla Helsingin yliopiston pääkirjaston ainejärjestölehtihyllyllä. Myös kerran vuodessa ilmestyy aloittaville opiskelijoille suunnattu Fuksikronikka, jonka tehtävä on edesauttaa uusia opiskelijoita heidän opintojensa alkaessa.
Mia Korpiola

Mia Margareta Korpiola (s. 1971, Helsinki) on suomalainen oikeustieteen tohtori, joka on toiminut Turun yliopiston oikeushistorian professorina lokakuusta 2014 lähtien.
Korpiola valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1996, oikeustieteen lisensiaatiksi 1998 ja oikeustieteen tohtoriksi 2004. Hänen väitöskirjansa oli nimeltään "Between betrothal and bedding: the making of marriage in Sweden, ca. 1200-1610". Hän on ollut Helsingin yliopiston oikeushistorian dosentti vuodesta 2007.
Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Korpiola on ollut vuodesta 2019.
Korpiolan artikkeli "Lakiosasta luopumassa? – oikeushistoriallinen näkökulma lakiosainstituution taustaan ja tehtäviin" sai Lakimies-aikakauskirjan parhaan kirjoituksen palkinnon vuonna 2010. Vuonna 2023 Korpiolan yhdessä Miriam Tveitin Nord-yliopistosta, Else Mundalin Bergenin yliopistosta ja Helle Vogtin Kööpenhaminan yliopistosta kanssa kirjoittama artikkeli sukupuolittuneesta rikosvastuusta ja rangaistuksista pohjoismaisissa maakuntalaeissa palkittiin Norjan historioitsijapäivillä Den norske historiske foreningin artikkelipalkinnolla.
Kumluca

Kumluca on piirikunta Turkin Antalyan maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Kumlucan väkiluku oli 70 423.
Serik

Serik on piirikunta Turkin Antalyan maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Serikin väkiluku oli 129 418.
Artemiin temppeli (Didyma)

Artemiin temppeli oli antiikin aikainen Artemis Pythielle omistettu kreikkalainen temppeli Didyman pyhäkköalueella Miletoksen kaupungin lähellä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.
Artemiin temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella 100-luvulla eaa. Se löydettiin saksalaisten suorittamissa Didyman arkeologisissa kaivauksissa vuosina 2013–2014. Tätä ennen temppeliä oli etsitty Didyman pyhäkköalueelta pitkään. Sen olemassaolo oli päätelty piirtokirjoituksista, jotka mainitsevat, että pyhäkköalueella palvottiin Apollonin lisäksi myös tämän sisarta Artemista.
Temppeli löydettiin nykyisen moskeijan, aiemman kreikkalaisortodoksisen kirkon pohjoispuolelta noin 100 metriä pohjoiseen Didyman tunnetummasta Apollonin temppelistä. Päin vastoin kuin Apollonin temppeli, Artemiin temppeli oli rakennettu tyypilliseen tapaan suoraan itä-länsisuunnassa. Sen perustusten koko on noin 31,7 × 12 metriä. Sisällä temppelissä oli kolme huonetta, ja se muistuttaa Apollonin temppelin adytonissa ollutta pienempää naiskosta. Temppelin alttaria ei ole vielä löydetty, joten ei tiedetä, oliko sen sisäänkäynti tyypilliseen tapaan itäpäässä vai Efesoksen Artemiin temppelin tavoin länsipäässä.
Antiikin aikana temppeli sijaitsi Miletoksen ja Didyman yhdistäneen Pyhän tien länsipuolella. Tie tuli Didymaan pohjoisluoteesta päin. Nykyinen moskeija, aiempi kirkko, rakennettiin vuonna 1830 antiikin aikaisten perustusten päälle.
Didyman stadion

Didyman stadion oli antiikin aikainen kreikkalainen stadion Didyman pyhäkköalueella Miletoksen kaupungin lähellä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.
Stadion rakennettiin hellenistisellä kaudella 100-luvulla eaa. Apollon Didymaioksen juhliin kuuluneita kisoja varten. Se sijaitsi heti Apollonin temppelin kyljessä sen eteläpuolella ja oli rakennettu samalla tavalla itä-länsisuunnassa, ja hyödynsi temppelin eteläsivun seitsenportaisen krepidoman portaita katsomoportaina. Stadion oli kuitenkin oletettavasti temppeliä pidempi, sillä stadioninmitta oli noin 185–190 metriä eli paljon pidempi kuin temppelin krepidoman pituus 118,3 metriä.
Stadionin itäpäässä on säilynyt juoksijoiden kivestä tehty lähtöviiva sekä jonkinlaisen lähetyslaitteiston jäänteet: jokaisessa lähtöviivan kivessä on porattu reikä, jossa on ollut pystytanko. Tangot ovat kannatelleet mahdollisesti nauhaa tms., joka on poistettu lähtömerkiksi.
Stadionin kivissä on piirtokirjoituksena henkilöiden nimiä. Stadionin eteläsivun katsomon kiviä on käytetty uudelleen Didyman teatterin rakenteissa ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Tämä voi tarkoittaa sitä, että musiikkikilpailuista oli tullut Didymassa urheilukilpailuja tärkeämmät tuohon mennessä.
Didyman teatteri

Didyman teatteri oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Didyman pyhäkköalueella Miletoksen kaupungin lähellä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.
Historia.
Didyman teatteri rakennettiin roomalaisella kaudella ensimmäisen vuosisadan jälkimmäisellä puoliskolla keisari Neron aikana. Sitä laajennettiin 100-luvulla keisari Hadrianuksen aikana. Teatteria käytettiin Didyman Apollon Didymaioksen juhliin liittyneissä musiikki- ja näytelmäkilpailuissa.
Teatteri löydettiin saksalaisten suorittamissa arkeologisissa kaivauksissa vuosina 2010–2011. Sen löytyminen tuli yllätyksenä, sillä aiemmin oli ajateltu, ettei Didymassa olisi ollut teatteria, vaan musiikkikilpailut olisi järjestetty joko Didyman stadionilla tai Apollonin temppelin edustalla. Toisaalta teatteri oli hyvin yleinen rakennus suurilla kaupunkien ulkopuolella sijainneilla pyhäkköalueilla, kuten Amfiaraion, Epidauroksen Asklepieion ja Isthmia.
Rakennus.
Didyman teatteri sijaitsi Apollonin temppelin ja stadionin eteläpuolella. Rakentamisajankohdastaan huolimatta teatteri oli tyypiltään kreikkalainen, ei roomalainen teatteri. Teatterin katsomo suuntautui länteen päin. Sen halkaisija oli alun perin noin 48 metriä, ja siinä oli arviolta 25 penkkiriviä ja tilaa noin katsojalle. 100-luvun jaa. alkupuolella sitä laajennettiin kuudella penkkirivillä niin, että sen halkaisijaksi tuli noin 56 metriä, jonka jälkeen tilaa oli noin katsojalle. Teatterin keskellä olleen orkhestran halkaisija oli vain noin 12 metriä.
Lukujen valossa teatteri on ollut suhteellisen pieni. Sen koko vastaa suunnilleen Delfoin teatteria. Teatterin rakentamisessa oli käytetty uudelleen Didyman stadionin eteläsivun katsomon kiviä. Tämä voi merkitä sitä, että musiikkikilpailut olivat tuossa vaiheessa muuttuneet Didymassa urheilukilpailuja tärkeämmiksi.
Kaivauksissa on löydetty teatterin pohjoisseinämää sekä katsomon penkkirivien ja portaiden jäänteitä. Myös skene- eli näyttämörakennuksesta on tehty joitakin löytöjä ilmeisesti jo 1900-luvun alussa, jolloin niistä käytettiin nimitystä ”Tabernaakkeli”. Teatteri on ajoitettu Neron ajalta peräisin olevan miletoslaisen rahan ja saman aikakauden keramiikkalöytöjen avulla. Teatterin laajempi kaivaminen on vaikeaa sen paikalla olevien yksityistalojen vuoksi.
Keskinen Kalajärvi

Keskinen Kalajärvi on Koskenpäällä Jämsän pohjoisosassa sijaitseva runsaan 12 hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 31 kilometriä luoteeseen ja Tampereelta 90 kilometriä koilliseen. Lähin kaupunkimainen keskus on Mänttä seitsemäntoista kilometriä lounaaseen.
Maantiede.
Keskinen Kalajärvi on rannoiltaan varsin polveileva, järven luoteisosassa on kolmiomainen lahti. Se muodostaa kolmen järven kokonaisuuden Vataanjoen valuma-alueen lounaisosassa yhdessä Yläisen Kalajärven ja Alaisen Kalajärven kanssa. Ensin mainittu sijaitsee Keskisen Kalajärven pohjoispuolella, jälkimmäinen itäpuolella. Järvien eteläpuolella sijaitsee Joutsenlammi ja kaakkoispuolella Riihijärvi.
Keskisen Kalajärven pohjoiskolkasta lähtee laskuoja Alaisen Kalajärven luoteiskolkkaan. Järvien välissä on Saarenmaa, jonka korkeustaso on noin kymmenen metriä niitä ylempänä.
Vataanjoen valuma-alue on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Iso Rautaveden alueella, joka puolestaan on toisen jakovaiheen vesistö Jämsän reitin valuma-alueella. Päävesistönä on Kymijoen vesistö. Vesistön suurin järvi on Koijärvi, jonka pinta on noin 32 metriä Keskistä Kalajärveä alempana.
Keisarillinen krypta

Keisarillinen krypta (saks. "Kaisergruft" tai "Kapuzinergruft") on Kapusiinikirkossa ja -luostarissa Wienissä Itävallassa sijaitseva hautakammio. 
Kirkko rakennettiin vuosina 1622–1632 ja vuodesta 1618 lähtien se on ollut Habsburg suvun jäsenten pääasiallinen hautapaikka. Kryptaan on haudattu 150 Habsburg suvun jäsentä, joista 12 on keisareita ja 22 keisarinnoja ja kuningatarta.
Keisarinnat.
Viimeisimmät kryptaan haudatut ovat arkkiherttua Otto (1912–2011), Itävallan keisari Kaarle I:n vanhin poika ja kruununperijä, joka luopui vaateestaan vuonna 1961 ja jonka vuonna 1979 saksalaiset äänestäjät valitsivat Euroopan parlamentin jäseneksi, jossa hän toimi useiden uudelleenvalintojen jälkeen pidempään kuin kukaan muu jäsen sekä puoliso arkkiherttuatar Regina (1925–2010). Hautapaikka on varattu arkkiherttuatar, prinsessa Yolande Marie Jeanne Charlotte de Lignelle (1923–2023), arkkiherttua Carl Ludvigin (1918–2007), Kaarle I:n ja keisarinna Zitan neljänneksi vanhimman pojan puolisolle.
Vuodesta 1971 lähtien suvun jäsenet, kuten Kaarle I:n ja keisarinna Zitan nuorin poika arkkiherttua Rudolf (1919–2010) on enimmäkseen haudattu Sveitsin Murissa sijaitsevan benediktiiniläisluostarin Loretto-kappelin kryptaan, jonka kreivi Radebot von Habsburg perusti vuonna 1027.
Alainen Kalajärvi

Alainen Kalajärvi on Koskenpäällä Jämsän pohjoisosassa sijaitseva noin yhdeksän hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 31 kilometriä luoteeseen ja Tampereelta 90 kilometriä koilliseen. Lähin kaupunkimainen keskus on Mänttä seitsemäntoista kilometriä lounaaseen.
Maantiede.
Alainen Kalajärvi muodostaa kolmen järven kokonaisuuden Vataanjoen valuma-alueen lounaisosassa yhdessä Yläisen Kalajärven ja Keskisen Kalajärven kanssa. Ensin mainittu sijaitsee Alaisen Kalajärven luoteispuolella, jälkimmäinen länsipuolella. Järvien eteläpuolella sijaitsee Joutsenlammi ja kaakkoispuolella Riihijärvi.
Alaisen Kalajärven eteläosasta lähtee laskuoja Riihijärveen. Järven pohjoisimman osan lahtea yhdistää järven pääaltaaseen kapea salmi.
Vataanjoen valuma-alue on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Iso Rautaveden alueella, joka puolestaan on toisen jakovaiheen vesistö Jämsän reitin valuma-alueella. Päävesistönä on Kymijoen vesistö. Vesistön suurin järvi on Koijärvi, jonka pinta on noin 32 metriä Alaista Kalajärveä alempana.
Ronit Elkabetz

Ronit Elkabetz (27. marraskuuta 1964 – 19. huhtikuuta 2016) oli israelilainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänelle myönnettiin uransa aikana useita palkintoja, kuten kolme Ophir-palkintoa, ja hänen yhdessä veljensä Shlomi Elkabetzin kanssa ohjaama ja käsikirjoittama elokuva "Gett" oli Golden Globe -palkinnon ehdokkaana.
Elkabetz syntyi marokonjuutalaisille maahanmuuttajavanhemmille Beersebassa. Hän teki töitä mallina ennen kuin aloitti elokuvauransa vuonna 1990. Hän teki ohjausdebyyttinsä vuonna 2004 yhteistyössä veljensä Shlomi Elkabetzin kanssa. Hän myös näytteli kaikissa ohjaamissaan elokuvissa.
1542 Schalén

1542 Schalén on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1941 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty ruotsalaisen tähtitieteilijän Carl Schalénin mukaan. Kansainvälisissä yhteyksissä asteroidin nimi voidaan kirjoittaa myös tarkkeettomassa muodossa "Schalen".
Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 3,1 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 5,5 vuotta.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin ja pyörähdysaika akselin ympäri on . Albedo on ja magnitudi .
Kangasjärvi (Multia)

Kangasjärvi on 20 hehtaarin laajuinen järvi Multialla. Se sijaitsee ylänkömaalla seitsemäntoista kilometriä Multian kuntakeskuksesta koilliseen. Järven keskisyvyys on vain puoli metriä ja tilavuus noin 98 000 kuutiometriä.
Maantiede.
Kangasjärvi kuuluu Pengerjoen yläosan alueen kolmannen jakovaiheen vesistöön, toinen jakovaihe on Pengerjoen valuma-alue ja ensimmäinen Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö. Kangasjärvi on Pengerjoen yläosan alueen toiseksi suurin vakavesi, suurin eli Lauttajärvi sijaitsee sen itäpuolella. Kangasjärven länsipuolella levittäytyy Kangasjärvenkangas, koillisessa on Tervavuori. Ympäristössä on useita lampia.
Josef Benz

Josef ”Sepp” Benz (20. toukokuuta 1944 Zürich – 5. helmikuuta 2021 Zürich) oli sveitsiläinen rattikelkkailija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Elämä ja urheilu-ura.
Benz osallistui urallaan kaksiin talviolympialaisiin: Innsbruckissa 1976 hän saavutti Erich Schärerin kanssa kahden miehen kelkoissa pronssia ja Sveitsin neljän miehen kelkassa hopeaa. Lake Placidissa 1980 Benz ja Schärer voittivat kahden miehen kelkallaan kultaa, ja Sveitsi sijoittui jälleen neljän miehen kelkoissa hopealle. Benz voitti myös useita mitaleja MM- ja EM-kilpailuista.
Kansainvälisessä lajiliitossakin toiminut Benz kuoli Zürichissä 76-vuotiaana 5. helmikuuta 2021 pandemiana riehuneeseen COVID-19-koronavirustautiin.
Ylitalo (Tuusula)

Ylitalo (joskus myös: "Ehon talo") oli Tuusulan Hyrylässä sijainnut suurtila ja kievari aina vuoteen 1990 asti, jolloin Tuusulan kunta purki tilan rakennukset uuden Kievarin kerrostaloalueen tieltä. Kievari juonsi juurensa Hyrylän kylän kantataloon Gästgifvarsiin, joka 1850-luvulla jakautui kahtia Ylitaloon ja Alitaloon. Ylitalon merkittävimmät omistajasuvut olivat Skogster ja Eskelin (myöhemmin suomennettu muotoon Eho).
Historia.
Hyrylän kantatalo Gästgifvars jakaantui 1850-luvulla kahtia Ylitaloon (tunnetaan myös nimellä Rustholli ja Viksberg) ja Alitaloon. Gästgifvars tunnettiin alun perin Yrlän talona, mutta nimi vaihtui muotoon Gästgifvars, kun tila sai kievarirasitteen 1600-luvulla. Tilan jakaannuttua kahtia kievaritoiminta siirtyi Ylitalon tilalle, joka sijaitsi aivan Hämeentien varressa.
1850-luvulla Ylitalon omisti rusthollari Henrik Skogster. Kirjallisissa lähteissä mainitaan, että Ylitalon kievarissa oli vuonna 1862 hollikyytejä varten 16 hevosta ja 9 varahevosta lähitaloista. Henrik Skogsterin jälkeen Ylitalo siirtyi tämän pojalle Oskar Skogsterille, joka puolestaan myi tilan August Reinhold Eskelinille Keravan Postlarin talosta vuonna 1909. Ylitaloa alkoi hoitaa A. R. Eskelinin pojat Otto ja Eskil Eskelin, jotka suomensivat nimensä Olavi ja Esko Ehoksi. Näin tila siirtyi Ehon suvun omistukseen ja säilyi suvun omistuksessa vuoteen 1986 asti, jolloin Ylitalon viimeiset omistajat Martti Eho ja Anne Eho myivät tilan Tuusulan kunnalle. Tuusulan kunta kaavoitti tilan asuinalueeksi ja purki tilan rakennukset. Nykyisin paikalla sijaitsee Kievarin asuinalue.
Ylitalon Ehojen (aiempien Eskelinien) sukuhaudat sijaitsevat Tuusulassa Paijalan hautausmaalla ja ovat yksiä hautausmaan merkittävimpiä hautamuistomerkkejä.
Kievaritoiminta.
Majatalon pito ja Kievarin kyyditykset jatkuivat Ylitalolla vielä Esko Ehon aikana. Hevoset korvattiin pikku hiljaa autoilla autojen yleistyessä, kunnes vuonna 1955 säädettiin asetus kievarien lopettamisesta. Kievaritoimintaa harjoitettiin Ylitalolla yhteensä 105 vuotta.
Ylitalon kievarin yksiä tunnetuimpia vieraita oli runoilija Eino Leino, joka majoittui kievarissa 1920-luvun alussa.
Ylitalo Suomen sisällissodan aikaan.
Ylitalon maat olivat Suomen sisällissodan taisteluiden keskiössä Tuusulassa, kun saksalaiset hyökkäsivät etelästä 19.4.1918. Punaisten tukikohta oli läheisellä kirkonmäellä ja etulinja kulki Kievarin pellolla. Taistelu kesti kokonaisuudessaan muutaman tunnin, jonka ajan siviiliväestö oli suojautuneena muun muassa perunakellareissa.
Päärakennus.
Ylitalon tilan päärakennus oli puurakenteinen puolitoistakerroksinen rakennus, jonka vanhimmat osat olivat luultavimmin peräisin 1800-luvulta. Rakennuksessa oli vesikatteena saumattu peltikatto, joka peitti myös rakennuksen kaksi muurattua savupiippua. Päärakennuksen yhteydessä oli myös piharakennuksia, kuten leivintupa, navetta ja hevostallit.
1678 Hveen

1678 Hveen on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1940 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty tähtitieteilijä Tyko Brahen kotisaaren Venin mukaan.
Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 3,16 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 5 vuotta ja 7 kuukautta.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin ja pyörähdysaika akselin ympäri on . Albedo on ja magnitudi .
Postlar

Postlar, myös nimellä Mattila, on Keravalla sijaitseva vanha ratsutila ja kruunun virkatalo, joka kuuluu osaksi säveltäjä Jean Sibeliuksen suojeltua kulttuurimaisemaa. Postlar-Mattilan alue muodostaa yhdessä Keravan kartanon, Keravan kivisillan ja jokilaakson peltojen kanssa yhden Keravan merkittävimmistä kulttuurimaisemista. Sibeliukset asuivat Postlarin tilakeskuksessa sijaitsevassa Mattilan talossa vuosina 1899-1902.
Nykyisin Mattilan talon omistaa Asunto Oy Keravan Mattila ja rakennus on muutettu paritaloksi.
Historia.
Postlar tunnetaan vanhana ratsutilana ja kruunun virkatalona ja tila mainitaan kirjallisissa lähteissä jo 1500-luvun lopulla. Vuonna 1736 tila jaettiin kahtia Postlariksi ja Mattilaksi. Virkataloa viljelivät vuokramiehet eli lampuotit kun taas Mattilan omistajina mainitaan Eskelinien suku (myöhemmin nimi suomennettu muotoon Eho).
Tilan pitkänomainen päärakennus on rakennettu 1800-luvun alussa. Tilakeskuksessa sijaitseva toinen asuinrakennus on 1800-luvun lopulta ja nuorin 1920-1930-luvulta.
1920-luvulla Suomen valtio otti Postlarin haltuunsa ja perusti tilan maille nuorisovankilan eli nykyisen Keravan vankilan.
Postlarin tilakokonaisuus kuuluu Firenzen maisemayleissopimuksen piiriin.
Sibeliukset Mattilassa.
Tilan tilakeskuksessa on vuodesta 1730 sijainnut entisen Mattilan talon tilakeskus, jossa Sibeliukset asuivat vuosina 1899-1902. Mattilalla asuessaan Jean Sibeliuksella oli tuottelias jakso, johon kuuluu muun muassa Sibeliuksen 2. sinfonia ja Finlandia. Mattilassa Sibelius sävelsi myös sekä yksinlaulu- että kuoroteoksia. Postlarin pihapiiriä rajaavaa 1800-luvulla rakennettua kaksiosaista luhtiaittaa kutsutaan myös Sibeliuksen aitaksi, sillä säveltäjä asui siinä kesäisin.
Tuottavasta ajasta huolimatta Sibeliusten aikaan Mattilassa mahtui myös surua, sillä perheen kuopus Kirsti kuoli lavantautiin.
Harry F. Byrd

Harry F. Byrd Sr. (10. kesäkuuta 1887 – 20. lokakuuta 1966) oli yhdysvaltalainen sanomalehtien kustantaja, poliitikko ja Virginian demokraattisen puolueen johtaja neljän vuosikymmenen ajan Byrd-organisaationa tunnetun poliittisen ryhmittymän johtajana. Byrd toimi Virginian kuvernöörinä vuosina 1926–1930, jonka jälkeen hän toimi Yhdysvaltain senaattorina vuosina 1933–1965.
Hän haki demokraattien presidenttiehdokkaaksi vuonna 1932, mutta hävisi ehdokkuuden tiukasti Franklin Rooseveltille. Tämän jälkeen hän ei koskaan hakenut presidenttiehdokkaaksi uudelleen, mutta hänet nimettiin ilman hänen lupaansa useita kertoja demokraattisen puolueen ehdokasehdokkaaksi. Vuoden 1952 vaaleissa hänet nimettiin America First Partyn varapresidenttiehdokkaaksi saaden koko maassa yhteensä 17 205 ääntä. Vuoden 1956 vaaleissa hänet nimettiin Kentuckyn States' Rights Partyn ehdokkaaksi, ja hän sai Kentuckyssä 2 657 ääntä, jonka lisäksi hän sai Etelä-Carolinassa itsenäisten valitsijamiesten kautta 88 509 ääntä. Lisäksi hän sai 15 valitsijamiesääntä vuoden 1960 presidentinvaaleissa, vaikkei ollut ko. vaaleissa lainkaan nimettynä ehdokkaana.
Byrd kuoli vuonna 1966. Hänet haudattiin Mount Hebronin hautausmaalle Winchesteriin.
The Herald (Glasgow)

The Herald on Skotlannissa ilmestyvä sanomalehti, joka on perustettu vuonna 1783. Se on yksi maailman vanhimmista edelleen ilmestyvistä sanomalehdistä. "The Herald" on puolueisiin sitoutumaton, linjaltaan keskusta-vasemmistolainen julkaisu. Lehti kannatti vuoden 2014 kansanäänestyksessä Skotlannin pysymistä Yhdistyneen kuningaskunnan osana mutta vaati samalla, että devoluutiota eli vallan hajauttamista Britannian keskushallinnolta alueelliselle tasolle pitää jatkaa.
"The Heraldin" ensimmäisessä numerossa vuonna 1783 oli skuuppi: Yhdysvaltain vapaussodan päättäneissä rauhanneuvotteluissa oli allekirjoitettu ensimmäiset sopimukset. Lehden nimi oli silloin "Glasgow Advertiser". Nimi muutettiin muotoon "The Glasgow Herald" vuonna 1805 ja "The Herald" vuonna 1992.
Lehden perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja oli John Mennons.
Simplex

Simpleksi () on yksisuuntaisen radioyhteyden nimitys. Siinä radioverkon käyttäjät joutuvat puhumaan peräkkäin toistensa jälkeen järjestyksessä, koska radio lähettää ja vastaanottaa samalla taajuudella. Simpleksiradioyhteyksiä on monissa pätevyystodistusta, lähetyslupaa ja taajuusmaksua edellyttämättömissä radiojärjestelmissä, kuten PMR446, RHA68-metsästysradio ja CB. Simpleksiä kehittyneempiä radioyhteyksiä ovat puolidupleksi ( tai "semi-duplex") ja dupleksi (). Niissä lähettäjä ja vastaanottaja käyttävät yhteyksissään eri taajuutta lähettämiseen kuin vastaanottamiseen.
Natchitochesin piirikunta

Natchitochesin piirikunta (, ) on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 38 158 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Natchitochesin kunta. Piirikunta on perustettu 10. huhtikuuta 1805.
Juhan Raudsepp

Juhan Raudsepp (10. joulukuuta 1896 Luke (nykyisin Lugaži), Latvia – 15. joulukuuta 1984 Tallinna, Viro) on virolainen kuvanveistäjä, joka teki lukuisia muistomerkkejä ja veistoksia Viron ensimmäisen itsenäisyyden aikana.
Nuoruus.
Raudsepp kävi koulua Valgan kaupungissa ja siirtyi sieltä taidekouluun Penzaan, Venäjälle. Siellä opiskeli muitakin virolaisia ja latvialaisia joista tuli myöhemmin tunnettuja taiteilijoina. Penzan taidekouluun hänet sai lähtemään hänen piirustusopettajansa joka oli myös ollut siellä opiskelemassa.
Ura.
Kun Viron vapaussota alkoi vuonna 1918, Raudsepp otti siihen osaa sodan loppuun vuoteen 1920 asti. Sodan jälkeen hän työskenteli taiteen opettajana Tarton keskikoulussa ja lukiossa. Hän järjesti vuodesta 1924 aktiivisesti näyttelyitä Virossa ja ulkomalla muun muassa: Riiassa, Helsingissä, Kielissä, Kölnissä, Moskovassa, Kaunasissa ja Budapestissa. Hän työskenteli vuodesta 1929 lähtien vapaana taiteilijana ja teki 1920-luvun lopulla ja 1930-luvulla useita Viron vapaussodan muistomerkkejä. Hän teki myös veistoksia useiden rakennusten julkisivuihin muun muassa: Viron pankin julkisivuun, kapteni Tiidemannin huvilan julkisivuun ja Tallinnan taidehallin julkisivuun veistokset "Kauneus" ja "Työ" (vir. "Ilu" ja "Töö"). Hänen suunnittelemansa suihkulähde jossa on veistos "Naine vaagnaga" paljastettiin vuonna 1936 Tornien aukiolla, Tallinnassa. Raudsepp teki myös lukuisia rintakuvia.
Juhan Raudsepän vuonna 1905 valmistunut "Vuoden 1905 terrorismin uhrien muistomerkki" sijoitettiin Tallinnan Uusi tori -aukiolle vuonna 1931. Teos siirrettiin Rahumäen hautausmaalle vuonna 1959 ja tilalle tuli Lembit Palutederin ja Mart Portin (ark.) pronssiveistos "Vuoden 1905 vallankumouksen muistomerkki".
Saksalaisten vetäytyessä neuvostoliittolaiset pommittivat Tallinnaa suurpommituksissa 9.–10. maaliskuuta. Raudsepp loukkaantui tuolloin ja hänen Tallinnan taidehallin talossa sijainnut ateljeensa, sekä suuri määrä siellä olleita veistoksia tuhoutui. Neuvostomiehityksen aikana Raudsepp oli syrjäytettynä. Useita hänen Viron itsenäisyyden aikana tekemiään muistomerkkejä tuhottiin, poistettiin tai sijaintia muutettiin Neuvostoaikana. Raudsepp teki 1960-luvulla hautausmaille muistomerkkejä kaatuneille neuvostosotilaille. Hänelle myönnettiin vuonna 1982 Viron sosialistinen neuvostotasavallan ansioituneen taiteilijan kunniamerkki. Raudsepp kuoli Tallinnassa 15. joulukuuta 1984
Franklinin piirikunta (Louisiana)

Franklinin piirikunta (, ) on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 20 015 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Winnsboron kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1843.
Kristiina Holm

Kristiina Holm (s. 1977) on suomalainen tietokirjailija ja aineenopettaja. Hän on laatinut oppikirjoja ja muita oppimateriaaleja yläkoulujen ja lukioiden käyttöön. Hän sai tammikuussa 2019 Suomen tietokirjailijat ry:n myöntämän Oppikirjailijapalkinnon.
Holm aloitti työnsä oppikirjailijana 2000-vuosikymmenen loppupuolella. Hänen töitään ovat yläkoulun uskonnonopetuksen vanha ja uusi "Lipas"-sarja, yläkoulun elämänkatsomustiedon kirja "Etiikkaa elämänkatsomustietoon" sekä lukion psykologian "Mieli"- ja "Motiivi"-sarjat. Hän on laatinut myös opettajan aineistoja, tehtäväkirjoja ja digitaalisia koetehtäviä oppimateriaaleihin sekä ideoinut oppitunneilla käytettäviä sähköisiä pelejä. Oppiarvoltaan Holm on kasvatustieteen tohtori. Hän työskentelee uskonnon, elämänkatsomustiedon ja psykologian lehtorina sekä opetusharjoittelun ohjaajana Helsingin Normaalilyseossa.
3281 Maupertuis

3281 Maupertuis on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Löytö on tehty Turussa, ja se on nimetty Suomessa 1700-luvulla vierailleen ranskalaisen tutkijan mukaan.
Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,35 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 7 kuukautta.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidin läpimitta on noin . Pyörähdysaika akselin ympäri on . Kiertoradan eksentrisyys on ja inklinaatio on .
Abu Za'bal

Abu Za'bal on kaupunki Egyptissä parikymmentä kilometriä Kairosta pohjoiseen.
Maantiede.
Abu Za'bal sijaitsee Ala-Egyptissä noin 24 kilometriä Kairosta pohjoiseen.
Historia.
Nykyisen Abu Za'balin paikalla on sijainnut kylä, jonka historia ulottuu muinaisiin aikoihin. Se tunnettiin aikaisemmin nimellä al-Kusayr. Ibn Mammati (k. 1209) mainitsee sen teoksessaan "Kitab Kawanin al-dawawin". Nykyisen nimensä se on saanut Egyptin mamelukkien valtakauden päättyessä. Nimi mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran Egyptin ensimmäisen osmanikuvernööri Khairbein tekemässä wakf-säädöksessä.
Murad Bein joukot ryöstivät kylän ja pidättivät paikalliset šeikit 23. joulukuuta 1792. Napoleonin Egyptin sotaretkellä Abu Za'balin tuntumassa käytiin useampia taisteluja. Paikalla ollut kylä poltettiin 7. elokuuta 1788 paikallisten kieltäydyttyä toimittamasta ranskalaisille sotilaille tarvikkeita. Ranskalaiset iskivät myös viisi kuukautta myöhemmin 11. tammikuuta 1799 ryöstäen karjaa.
Muhammad Ali perusti Abu Za'baliin Egyptin ensimmäisen lääketieteen oppilaitoksen vuonna 1827. Paikka sijaitsi tuolloin armeijan tukikohdan lähellä ja oppilaitoksen perustaminen liittyi jo vuonna 1825 Abu Za'baliin perustetun sotasairaalan toimintaan. Oppilaitosta johti ranskalainen Antoine Clot eli egyptiläisittäin Clot Bei. Oppilaitoksen toiminnan yhteydessä alettiin kääntää lääketieteellisiä teoksia arabiaksi. Lääketieteellinen opisto siirtyi Kairoon vuonna 1837.
Sittemmin Abu Za'bal on ollut tunnettu etenkin suuresta vankilastaan. Vuonna 1933 Abu Za'baliin perustettiin leprasiirtokunta. Sen toiminta jatkui vielä 2010-luvulla Egyptin viimeisenä vastaavana leprasiirtokuntana.
Talous.
Abu Za'balissa sijaitsee esimerkiksi lannoite- ja kemikaaliteollisuutta. Paikalla on myös asevoimien sotateollisuutta, jonka tuotteisiin lukeutuvat esimerkiksi rakettimoottorit ja kranaatit. Suuri osa esimerkiksi Assuanin padon rakennuksessa käytetystä dynamiitista tuotettiin Abu Za'balissa. Paikalla on tuotettu myös kemiallisia aseita.
McLaren Artura

McLaren Artura on McLaren Automotiven urheiluauto, jossa on hybridijärjestelmä. Tuotannon suunniteltu alku on vuosi 2021.
Auto ei ole suora seuraaja aiemmalle McLaren 570S -sarjalle.
Artura on yhtiön ensimmäinen varsinainen sarjatuotannossa oleva hybridijärjestelmää käyttävä malli. Kolmelitrainen V6-moottori tuottaa 577 hevosvoimaa ja 94 hevosvoiman sähkömoottorin avulla kokonaisteho on 671 hevosvoimaa. Sähkömoottorin avulla auto voi kulkea 11 mailia pelkästään sähköllä ja vaihteistossa ei enää tarvita peruutusvaihdetta, vaan peruutus hoidetaan sähkömoottorin avulla. Autossa 7,4 kWh akusto, joka voidaan ladata auton V6-moottorilla tai sähköverkosta. Sähkömoottori on rakenteeltaan aksiaalivuomoottori. Autossa ei ole jarrutusenergian talteenottoa jotta jarrutuntuma säilyy.
Akhmim

Akhmim on kaupunki Niili varrella Egyptin Sohagin kuvernementissa. Sen asukasluku oli vuonna 2006 101 509.
Maantiede.
Akhmim sijaitsee Egyptin Sohagin kuvernementissa Ylä-Egyptissä Niilin itärannalla. Sohag sijaitsee jonkin matkaa Niiliä alavirtaan päin joen länsirannalla. Matkaa Kairoon on noin 312 kilometriä.
Historia.
Kaupungin nykyinen nimi Akhmim on johdettu sen vanhasta koptinkielisestä nimestä "Šmin". Kreikaksi se tunnettiin nimellä "Khemmis" ja myöhemmissä Bysantin valtakunnankautisissa teksteissä nimellä Panopolis. Aikanaan alueella puhutulla koptin murteella kirjoitettiin merkittävä määrä koptilaista kirjallisuutta. Sittemmässä kansanperinteessä tunnetaan Akhmimin Hermes Trismegistosin temppeli, joka ei kuitenkaan ole säilynyt nykypäiviin. Ibn Džubair kirjoitti temppelin puretun madrasan rakentamista varten 1300-luvulla, mutta lienee todennäköisempää, että temppeli on kadonnut jo tätä ennen. Mekkalaisten historioitsijoiden mukaan temppeliltä peräisin olleita pylväitä pystytettiin "haramille".
Fatimidien kalifi al-Mustansirin kaudella Akhmimista tuli oman maakuntansa keskus. Alueella kasvatettiin sokeriruokoa ja taateleja. Al-Jakubi mainitsee sen olleen tunnettu nahkamatoista. Keskiajalla se tunnettiin tuottoisan maatalousalueen keskuksena. Kaupungissa sijaitsi myös tulliasema. 1700-luvulla se menetti asemansa hallinnollisena keskuksena ja se liitettiin Girgasta hallittuun maakuntaan. Samalla vuosisadalla kaupunki kärsi Egyptin mamelukkien sisäisistä taisteluista. Levottomuuksissa teloitettujen joukossa oli tuolloinen kuvernööri Hasan Akhmimi, joka toteutti kaupungin moskeijan kunnostustyöt vuosina 1702–1704.
Väestö.
Akhmimin asukasluku oli vuonna 2006 101 509. Sen väestö käsittää huomattavan koptilaiskristillisen vähemmistön.