tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Moussa Dadis Camara

Kapteeni Moussa Dadis Camara (s. 1. tammikuuta 1964) on Guinean armeijan sotilas, joka oli maata hallitsevan Demokratian ja kehityksen kansallisen neuvoston puhemies (Conseil National de la Démocratie et du Développement, CNDD) ja siten myös Guinean valtionpäämies 24. joulukuuta 2008 – 3. joulukuuta 2009. CNDD nousi valtaan vallankaappauksella 23. joulukuuta 2008 pian pitkäaikaisen presidentti Lansana Contén kuoleman jälkeen.
Camara on opiskellut lakia ja taloustieteitä Gamal Abdel Nasserin yliopistolla Conakryssa. Armeijaan hän liittyi 1990 ja oli vuonna 2004 18 kuukauden koulutuksessa Saksassa. Hän oli yksi johtajista kevään 2007 sotilaskapinassa ja toukokuun 2008 levottomuuksissa. Marraskuussa 2008 hänet nimitettiin armeijan polttoainehuollon johtoon ja puolustusministerin henkilökuntaan.
Guinean turvallisuusjoukot ampuivat 28. syyskuuta 2009 Conakryssa 160 Moussa Dadis Camaran presidenttiehdokkaaksi asettumista vastustanutta.
Camara yritettiin murhata 3.12.2009, kun kapinalliset sotilaat avasivat tulen häntä vastaan. Hänen uskotaan haavoittuneen lievästi. Camara oli myöhemmin hoidossa Rabatissa, mutta hänen tiedottajansa kielsi hänen saaneen muuta kuin naarmun päähänsä. Camaran poissaolon aikana juntan johtoon nousi puolustusministerinä toiminut kenraali Sékouba Konaté.
15. tammikuuta 2010 Ouagadougoussa allekirjoitettiin Dadis Camaran, Konatén ja välittäjänä toimineen presidentti Blaise Compaorén välillä sopimus, jossa luvattiin vaaleja kuuden kuukauden sisällä ja Dadis Camara lupasi tukensa "siirtymäajan toimijoille".
4. marraskuuta 2023 raskaasti aseistettu joukko vapautti Camaran ja ainakin kaksi muuta entistä hallinnon virkamiestä vankilasta Conakryssa. Heidät kuitenkin saatiin kiinni samana päivänä ja Camara palautettiin vankilaan.
Moussa Dadis Camara todettiin 31. heinäkuuta 2024 syylliseksi "rikoksiin ihmisyyttä vastaan" vuonna 2009 tapahtuneissa joukkomurhissa, ja hänet tuomittiin 20 vuodeksi vankeuteen.
Salomon Köhlström

Salomon Siimoninpoika Köhlström ent. Köykkä (24. huhtikuuta 1746 Jalasjärvi– 4. maaliskuuta 1827 Ilmajoki oli suomalainen kirkonrakentaja.
Elämä ja ura.
Jalasjärvellä Köykän talossa syntyneen Köhlströmin vanhemmat olivat talollinen Simo Köykkä ja Anna Yrjöntytär. Jalasjärvellä syntynyt Köhlström muutti torppariksi Ilmajoelle Röyskölän kylään vuonna 1769. Hän suunnitteli ja rakensi useita kirkkoja lähinnä Etelä-Pohjanmaalla ja Satakuntaan.
Köhlström laati lisäksi pohjapiirroksen Kauhajoen kirkkoa varten, mutta intendentinkonttori piti sitä liian monimutkaisena. Kurikan kirkkoon Köhlström rakensi kellotapulin vuonna 1794. Hän oli myös taitava kirvesmies ja puuseppä tehden muun muassa saarnastuoleja kirkkoihin. Salomon Köhlströmin poika Juha Köhlström oli myös kirkonrakentaja.
Eero Kekomäki

Eero Vilho Kekomäki (28. elokuuta 1933 Helsinki – 13. elokuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, joka toimi suojelupoliisin päällikkönä 1990–1996.
Kekomäki valmistui lainopin kandidaatiksi vuonna 1957. Hän siirtyi ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1959. Ennen suojelupoliisiin siirtymistään Kekomäki toimi ulkoministeriön oikeudellisen osaston päällikkönä. Hän oli Supon virkaan valittaessa poliittisesti sitoutumaton.
Päällikön tehtävästä hän jäi eläkkeelle elokuun lopussa 1996. Supo-uransa jälkeen Kekomäki julkaisi useita kirjoja omakustanteena. Hän kirjoitti muun muassa satukirjan "Ropoliisi" sekä kirjan "Kun oikein teet niin väärin ei tule", jossa hän kertoo isästään.
Kekomäki oli naimisissa espanjalaissyntyisen Francesca Kekomäen (1930–2015) kanssa, joka kiersi vankiloissa tekemässä vapaaehtoistyötä. Hänestä on kirjoitettu elämäkertakirja "Francesca" (2009).
Wallpaper

Wallpaper (tyyliteltynä Wallpaper*) on brittiläinen matkailuun, designiin, muotiin ja mediaan keskittynyt englanninkielinen aikakauslehti. Lehden perustivat vuonna 1996 Tyler Brûlé ja Alexander Geringer. Vuonna 1997 Brûlé myi lehden Time Warnerille. Vuonna 2006 julkaisun levikki oli 112 871. Sen toimitus sijaitsee Lontoossa. "Wallpaper" ilmestyy kerran kuukaudessa.
Gibson S-1

Gibson S-1 on Gibsonin vuosina 1975–1979 valmistama sähkökitaramalli. Kitara tuli markkinoille vuoden 1975 puolivälissä ja se myi hyvin, yli 1 000 kappaletta ensimmäisenä puolena vuotena. S-1 edusti Gibsonin yritystä luoda yksikelaismikkinen kilpailija Fenderin kitaroille. 
S-1:n runko on litteä ja sen takaosa on Les Paul -kitaraa aavistuksen verran laakeampi. Kitaran suojapleksin alle jää paljon tyhjää tilaa mikä osaltaan vaikuttaa S-1:n sointiin. Kitarassa on kolme läpinäkyvään muoviin upotettua säädettävää yksikelaista mikrofonia. Mikrofonit, kytkimet ja kytkennät suunnitteli Bill Lawrence. Mikrofonikytkennät olivat verrattain monimutkaisia, ja niitä muutettiin mallin historian aikana kertaalleen. S-1:tä valmistettiin ainakin mustana, puna-sunburstina sekä puunvärisenä.
S-1:ssä on "Nashville"-tyyppinen leveä tallapala, kuten joissain 70-luvun SG-malleissa. Kytkiminä toimii yksi alasarveen sijoitettu kaksiasentoinen kytkin sekä neliasentoinen, pyörivä "chicken head"-kytkin. Potentiometreinä on master volume ja tone. Kitaran ääni muistuttaa lähinnä Telecasteria.
Kaulan mensuuri on Gibsonin perinteinen 24.75". Kaula muistuttaa mitoiltaan lähinnä Gibson Flying V:tä, ja S-1:n lapa on miltei samanmallinen. Erotuksena S-1:ssä on Gibsonin "normaali" kaularaudan pään suojalevy, joka taas Flying V:ssä on normigibsonia laakeampi. 
Kaula on kahdesta palasta tehty pulttikiinnitteinen vaahterakaula. Kitaran 22-nauhainen otelauta on vaahterasta tai ruusupuusta riippuen valmistusvuodesta. Ruusupuisella otelaudalla varustettua versiota valmistettiin vuodesta 1975 vuoden 1978 alkuun ja vaahteraotelaudalla vuodesta 1976 valmistuksen loppuun, vuodelle 1979.
Gibson Marauder ja S-1 poistettiin mallistosta vuoden 1980 alkupuolella. Näiden tilalle Gibson-katalogiin tuli Gibson Sonex.
Gibson S-1:tä mainosti Rolling Stonesin Ron Wood. Mainostaminen ei aina kuitenkaan merkinnyt kitaran käyttöä; Woodin ei nähty koskaan soittavan S-1:tä livenä. Ulkomaisista muusikoista mallia ovat käyttäneet ainakin Cave in -yhtyeen Stephen Brodsky, sekä The Curen Porl Thompson yhtyeen varhaisimpina alkuaikoina.
Suomalaisista rocktähdistä S-1:llä on soittanut ainakin Juice Leskinen. Leskinen soittaa S-1:tä kokoelmalevynsä "Kautta aikain" (1997) kansikuvassa.
Karel Schwarzenberg

Ruhtinas Karel Schwarzenberg (tai Karel, Schwarzenbergin ruhtinas tai , 10. joulukuuta 1937 Praha – 11. marraskuuta 2023 Wien, Itävalta) oli tšekkiläinen poliitikko ja TOP 09 -puolueen johtaja. Hän toimi maansa ulkoministerinä 2007–2009 ja 2010–2013.
Schwarzenbergilla oli syntymästään saakka myös Sveitsin kansalaisuus. Schwarzenberg oli böömiläis-frankenilaisen Schwarzenbergin ruhtinassuvun päämies, Kaarle VI:n ja ruhtinatar Antonie von Fürstenbergin poika. Hänen vanhempansa pakenivat vuonna 1948 kommunistien noustua valtaan Tšekkoslovakiassa. Schwarzenberg opiskeli lakia ja metsänhoitoa Wienissä, Münchenissä ja Grazissa, muttei suorittanut tutkintoa. Hän meni naimisiin kreivitär Therese von Hardeggin kanssa 1967; liitto päättyi eroon 1988, mutta pari avioitui uudelleen 2008. Heillä on kolme lasta. Itävallassa Schwarzenberg otti aktiivisesti osaa politiikkaan ja liittyi Itävallan kansanpuolueeseen. 
Schwarzenberg oli Václav Havelin pitkäaikainen ystävä ja Forum 2000 -säätiön jäsen. Hän johti 1984–1991 Kansainvälistä Helsinki-komiteaa. Vuonna 1989 hän sai Euroopan komission ihmisoikeuspalkinnon Lech Wałęsan kanssa. Hän palasi Tšekkoslovakiaan 1989 ja vuosina 1990–1992 hän työskenteli Havelin neuvonantajana. Schwarzenberg valittiin senaattoriksi 2004 Občanská demokratická aliance (ODA) -puolueen edustajana. Vuonna 2007 hänet nimitettiin Vihreän puolueen tuella ulkoministeriksi Tšekin tasavallan Mirek Topolánekin hallitukseen. Presidentti Václav Klaus vastusti nimitystä ja sanoi Schwarzenbergille olevan niin vahvat suhteet Itävaltaan, ettei hän voisi olla puolueeton ulkoministeri. Ulkoministerinä Schwarzenberg mm. allekirjoitti sopimuksen yhdysvaltalaisen tutkatukikohdan sijoittamista Tšekkiin (presidentti Obama peruutti hankkeen 2009) ja toimi EU:n ulkoasioiden neuvoston puheenjohtajana maansa puheenjohtajakaudella alkuvuonna 2009. Schwarzenbergin ensimmäinen ulkoministeritaival päättyi toukokuussa 2009 hallituksen saatua epäluottamuslauseen parlamentilta.
Schwarzenberg valittiin kesällä 2009 perustetun TOP 09 -puolueen johtoon. Puolue saavutti toukokuun 2010 vaaleissa yli 16 prosentin äänisaaliin ja nousi kolmen puolueen oikeistohallitukseen. Schwarzenberg sai eniten henkilökohtaisia ääniä koko maassa ja hänestä tuli Petr Nečasin hallituksen ulkoministeri ja 1. varapääministeri heinäkuussa 2010.
Schwarzenberg oli ehdokkaana tammikuun 2013 presidentinvaalissa. Vaalin ensimmäisellä kierroksella 12.1.2013 kukaan ehdokkaista ei saanut vaadittavaa enemmistöä. Jatkoon pääsivät Miloš Zeman ja Schwarzenberg, jonka menestystä pidettiin yllätyksenä. Toisella kierroksella sosiaalidemokraatteja edustanut entinen pääministeri Zeman sai 55 prosenttia äänistä. Konservatiiveja edustaneen ulkoministeri Schwarzenbergin äänisaalis jäi 45 prosenttiin.
Purjehdus kesäolympialaisissa 1984

Vuoden 1984 kesäolympialaisten purjehdus järjestettiin Yhdysvalloissa Los Angelesissa 13. heinäkuuta – 8. elokuuta 1984. Tapahtumia oli seitsemän. Purjehdukseen osallistui 300 urheilijaa (298 miestä ja kaksi naista) 60 maasta. 
Nuorin osanottaja oli Tony Philp (15 vuotta ja 48 päivää) Fidžiltä. Vanhin oli Paul Elvstrøm (56 vuotta ja 158 päivää) Tanskasta. Parhaiten menestyi Yhdysvallat, joka sai kolme kultamitalia ja neljä hopeamitalia.
Erich Kunzel

Erich Kunzel (21. maaliskuuta 1935 New York, New York, Yhdysvallat – 1. syyskuuta 2009 Bar Harbor, Maine, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kapellimestari, joka johti Cincinnati Pops -orkesteria sen perustamisesta, vuodesta 1977 lähtien.
Kunzel liittyi Cincinnatin sinfoniaorkesteriin 1965, ja kun siitä erotettiin viihdeorkesteri, hänestä tuli sen johtaja. Kunzel ja orkesteri levyttivät 85 albumia. Orkesteri oli erityisen suosittu Aasiassa, mutta sen soittoa on kuultu myös Suomessa Yleisradiossa.
Kunzel johti viimeisen konserttinsa 1. elokuuta 2009. Hän kuoli melko nopeasti edenneeseen syöpään.
Arturo Umberto Illia

Arturo Umberto Illia (1900–1983) oli argentiinalainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä vuodesta 1963 vuoteen 1966.
Illia syrjäytettiin presidentin toimestaan verettömällä sotilasvallankaappauksella 28. kesäkuuta 1966.
Suunnistuksen viestihajonta

Suunnistuksen viestihajonta tarkoittaa suunnistusviesteissä käytettäviä hajontamenetelmiä, jotka estävät suunnistajia seuraamasta toisiaan kilpailussa. Parhaiten tunnettuja ovat Farsta- ja Motala-hajontamenetelmät.
Farsta-hajonta.
Farsta-hajonta on monimutkaisin suunnistusviesteissä käytettävistä hajontamenetelmistä. Farstassa vuorottelevat hajontarastit ja yhteiset rastit. Joukkueet juoksevat hajontarastit (rastivälit) eri osuuksilla, jolloin eri ratavariaatioita tulee useita. Lopulta kaikki joukkueet ovat kuitenkin juosseet samat rastivälit. Nykyisillä runsasrastisilla suunnistusradoilla periaatteessa vain ratamestarin työn määrä rajoittaa käytettävien hajontaratojen määrää. Toisaalta suunnistuskarttojen painaminen (arvokilpailut) tai tulostaminen (muut kilpailut) aiheuttaa taloudellisia rajoituksia mahdollisuuksista käyttää hyvin monimutkaista Farsta-hajontaa. Vähäjoukkueisissa viesteissä, esimerkiksi MM-viestissä, käytössä on vain hyvin pieni osa mahdollisista ratavariaatioista. Suurviesteissäkin on käytössä enintään vain muutama kymmenen teoreettisesti jopa sadoista ratavaihtoehdoista.
Vännes-hajonta.
Vännes-hajonta on Farsta-hajonnasta yksinkertaistettu versio, jossa viestiosuus on jaettu kahteen osaan. Osuuden keskellä olevalla yhteisellä rastilla jaetaan radan loppuosat radat uudestaan joukkueiden kesken. Näin kolmiosuuksisessa viestissä on tarjolla yhdeksän hajontarataa (3×3). Tupla-Vännes on Vännes-variaatio, jossa viestiosuus on jaettu neljään osaan niin, että suunnistaja juoksee samat hajonnat osuuden parillisilla ja parittomilla jaksoilla.
Motala-hajonta.
Motala-hajonnassa on ratoja yhtä monta kuin on hajontaosuuksia. Hajonta syntyy siitä, että joukkueet juoksevat radat eri järjestyksessä. Motala sopii hajontana parhaiten viesteihin, joissa on vähän joukkueita. Sen etuna on yksinkertainen toteutus.
Burunnokkakaija

Burunnokkakaija ("Tanygnathus gramineus") on uhanalainen indonesialainen kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 40 cm. Sen höyhenpuku on lähes kokonaan vihreä, vain otsa ja naaman yläosa ovat siniset, ja vatsapuoli on kellanvihreä. Nokan ja silmän välissä on musta juova, josta juontaa lajin englanninkielinen nimi: Black-lored Parrot. Koiraan nokka on punainen, naaraan vaaleanharmaa; koivet ovat tummanharmaat ja iiris keltainen.
Esiintyminen.
Burunnokkakaijat ovat kotoperäisiä Burun saarella Indonesian itäosassa. Populaation koko on vain 2 500–10 000 yksilöä, joskin määrä on karkea laskennallinen arvio, sillä lajista on hyvin harvoja havaintoja. Laji tavattiin lemmikkilintuna Balilla vuonna 2001 ja siitä tehtiin havainto linturetkellä Burussa vuonna 2012. Metsien hakkuut uhkaavat hävittää lajin.
Lajin on ajateltu olevan yöaktiivinen, koska siitä on niin vähän päiväsaikaan tehtyjä havaintoja. Tämä päivähavaintojen vähyys on ainoa peruste yöaktiivisuusepäilyille.
Elinympäristö.
Burunnokkakaijaa tavataan vuoristometsissä yli 1 000 m:n korkeudella merenpinnasta, joskus se on havaittu 600 metrin korkeudella.
Dynamis

Dynamis (, ”voima”; ) on antiikin filosofian tekninen termi, joka tarkoittaa potentiaalisuutta. Termi on sanojen ”dynaaminen” ja ”dynamiikka” alkuperä.
Filosofia.
Termi "dynamis" esiintyy Aristoteleen teoksissa, ja tarkoittaa sellaista, jolla on jokin tietty kyky tai johon liittyy jokin mahdollisuus (tulla joksikin tms.). Termi käännetään yleensä Aristoteleen filosofian yhteydessä ”potentiaalisuudeksi”. Aristoteles asetti "dynamiksen" kahta aktuaalisuuden lajia, ensimmäistä ("entelekheia") ja toista ("energeia") aktuaalisuutta vastaan.
Termiä käytettiin kreikkalaisessa filosofiassa jo ennen Aristotelesta: esisokraatikot viittasivat sillä aineen eri ominaisuuksiin tai piirteisiin. Uusplatonistit kehittivät personifioituneiden kausaalisten toimijoiden ajatusta, ja käyttivät termiä "dynamis" näiden toimijoiden luovasta ja vaikuttavasta voimasta. Tämä eroaa Aristoteleen käsityksestä, jossa "dynamis" oli lähinnä potentiaalisuutta; uusplatonilaisilla "dynamis" oli jotain aktiivisempaa.
Teologia.
Kristillisessä teologiassa termiä "dynamis" on joskus käytetty Pyhän Hengen yhteydessä. Se kuvaa Pyhän Hengen toimintaa, kun uskovat ottavat sen vastaan. Gregorios Nyssalainen puolestaan käytti termiä uusplatonilaisesti Jumalan vaikuttavasta toiminnasta ja voimasta, ja piti sitä Jumalan kolminaisuutta yhdessä pitävänä tekijänä.
Potentia

Potentia (lat.; ) voi viitata seuraaviin:
Lulu (nimi)

Lulu on naisen etunimi. Nimi on alkuperältään englannin- ja saksankielinen lyhentymä "Lou"- tai "Lu" -alkuisista nimistä kuten Louise tai Lucinda. Toista alkuperää olevana nimi esiintyy myös arabimaissa, arabian kielessä Luku merkitsee helmiä.
Suomessa Lulu-nimisiä on heinäkuuhun 2025 mennessä ollut kirjoilla noin 240 naista sekä ainakin kahdeksan miestä-
Ohtakari

Ohtakari on saari ja kalastajakylä Kokkolan kaupungissa, entisen Lohtajan kunnan alueella. Ohtakari sijaitsee Lohtajan Vattajanniemen kärjessä, pengertien päässä, viimeisenä saarena ennen ulkomerta. Lohtajan kirkonkylältä Ohtakariin on matkaa noin 10 kilometriä.
Ohtakarissa on muun muassa kalasatama, kalastusmuseo, SLEY:n Ohtakarin leirikeskus ja vanha jatulintarha. Ohtakarissa on myös näkötorninakin toimiva tunnusmajakka, "Ohtakarin pooki". Ohtakari on kuulu myös jokavuotisista kalajuhlistaan ja juhlilla tarjottavasta "Ohtakarin siikavellistä".
Saaressa toimii kesäisin grilli-baari Katiska-Baari. Ohtakarin välittömässä läheisyydessä Vattajanniemen uimarannalla on toinen näkötorni.
Historiaa.
Kalastajat asuivat mökeissään saaressa parhaana pyyntiaikana. Saaressa toimi myös luotsiasema yli sadan vuoden ajan. Entisaikojen kalastajien toimia esittelee saaressa sijaitseva kalastusmuseo. Saareen Vattajanniemeltä johtava pengertie valmistui 1970-luvulla. Vanhimmat verokirjamerkinnät Ohtakarista ovat 1500-luvulta.
Tatra T15

Tatra T15 oli tšekkoslovakialaisen Tatran valmistama moottoriresiina. Sen pääasiallisia käyttäjiä olivat viranomaiset ja Tšekkoslovakian valtion rautateiden (ČSD) henkilökunta.&lt;ref name="KHT Zvolen: Tatra 15/52"&gt;&lt;/ref&gt; Resiinassa oli käytetty paljon samoja osia kuin Tatran henkilöautoissa.
Teknisiä tietoja.
Moottori.
Vanhemmissa malleissa käytettiin Tatra T30:n 1 680-kuutioista, ilmajäähdytteistä bokserimoottoria, mutta myöhemmissä oli automallista T52 peräisin oleva, hieman isompi 1 910-kuutioinen. Moottori oli asetettu auton keulalle pitkittäin. Ensimmäisissä versioissa oli Solex 30 AVR -kaasutin, mutta loppupään malleissa se korvattiin tšekkoslovakialaisella Jikovilla.
Voimansiirto ja alusta.
Voima välittyi viisilevyisen kuivan kytkimen kautta vaihteistoon, jossa oli kaksi nopeutta. Kulkusuuntaa sai vaihdettua sisällä olleen vivun avulla. Resiinan sai käännettyä toiseen suuntaan sen alla, keskellä lattiaa olleen tunkin avulla; resiina tunkattiin ilmaan ja pyöräytettiin 180° ympäri.
Seisontajarru vaikutti taka-akselilla olleeseen rumpujarruun, josta voima välittyi kummallekin takapyörälle. Käyttöjarru oli vain etuakselilla, jossa oli junista tutut, etupyöriä vasten hankaavat jarrupalat.
Varusteet.
Kiskojen jäätymisen, märkien lehtien ja vastaavien varalta takapyörien etupuolille oli asennettu hiekoituslaitteet. Kylmien ilmojen varalta sisätilat oli varustettu pakokaasun lämmöllä toimivalla lämmönvaihtimella.
Kaupungintalo

Kaupungintalo on kaupungin tärkein virastotalo, jona on perinteisesti pidetty taloa, jossa kaupunginvaltuusto, kaupungin ylin päättävä elin, kokoontuu. Joissakin tapauksissa kaupungintaloksi kutsutaan taloa, jossa kaupunginhallitus ja kaupungin ylimmät virkamiehet, muun muassa kaupunginjohtaja tai pormestari työskentelevät. Kaupungintalo on usein keskeisin hallinto- ja edustusrakennus, jossa saattaa olla myös muita virastoja, toimistoja ja kokous- ja juhlatiloja. Niissä on myös yleensä odotustiloja asiakkaille ja kaupungin tiedotusta palvelevia tiloja.
Kaupungintalojen historia Suomessa.
Kaupungintalojen edeltäjiä olivat raatihuoneet, joissa silloiset kaupunkien ylintä päätös-, hallinto- ja tuomiovaltaa käyttäneet kaupunginraadit kokoontuivat. Raatihuoneet sijaitsivat usein keskeisillä paikoilla.
Vuonna 1875 tuli voimaan asetus kaupunginhallinnosta. Raadit lakkautettiin ja niiden tilalle tuli kaupunginvaltuustot. Lainmuutoksen myötä kaupungin hallinnon tehtävät lisääntyivät ja samalla niitä hoitamaan tarvittavien virkamiesten määrä kasvoi. Vanhat raatihuoneet kävivät ahtaiksi ja uusia tilavampia kaupungintaloja alettiin rakentaa 1800-luvun loppupuolella. Kaupungintaloa saatettiin vielä kuitenkin nimittää raatihuoneeksi.
Kaupungintalojen suunnittelu annettiin maineikkaille arkkitehdeille. Komeissa rakennuksissa oli komeat portaikot, juhlasali, valtuuston kokoussali, ravintola, virkamiesten työtilat ja joissain myös muita tiloja, kuten huutokauppakamari, raastuvanoikeus ja asuntoja virkamiehille.
Sargassolevät

Sargassolevät ("Sargassum") on ruskolevien suku, johon kuuluu monia lajeja. Useimmat elävät matalikolla ja koralliriutoilla. Tunnetuimpia ovat kuitenkin Sargassomerellä lilluvat laajat levämassat. Ne edustavat enimmäkseen lajeja "Sargassum natans" ja "Sargassum fluitans".
Sargassolevät voivat kasvaa useita metrejä pitkiksi. Ne ovat yleensä ruskeansävyisiä tai tummanvihreitä. Niissä on lehdyköitä, joiden haaroihin kasvaa ilmakuplia samalla tavalla kuin rakkolevällä. Näistä kuplista tulee "Sargassum bacciferum" -levän vanha suomalainen nimi "marjalevä".
Alun perin Japanista kotoisin oleva "Sargassum muticum" on haitallinen vieraslaji Euroopan rannikoilla. Se tarttuu veneiden potkureihin, haittaa uimista ja suuret levämassat haittaavat niiden alle jäävien eliöyhteisöiden valon saamista.
Mike Harris (kilpa-autoilija)

Mike Harris (25. toukokuuta 1939 Mufulira, Pohjois-Rhodesia – 8. marraskuuta 2021 Durban, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen Formula 1 –kuljettaja. Hän osallistui ainoastaan vuoden 1962 Etelä-Afrikan GP:hen, jossa hän keskeytti. Hän ei saavuttanut yhtään MM-pistettä.
Filippiiniennokkakaija

Filippiiniennokkakaija ("Tanygnathus lucionensis") on harvinaistuva aasialainen kaija. Sen aiempi suomalainen lajinimi on sininokkakaija.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 31 cm ja paino 200–230 g. Sen höyhenpuku on enimmäkseen vihreä, niska ja takaraivo ovat siniset ja siiven yläpeitinhöyhenet mustan ja oransiinkirjavat vatsapuoli on kellanvihreä. Nokka on punainen, koivet vihertävänharmaat ja iiris vaaleankeltainen. Nuori lintu on kauttaaltaan tummemman vihreä.
Esiintyminen.
Filippiiniennokkakaijat elävät Filippiinien saarilla, Borneon itä- ja pohjoispuolen saarilla, sekä Sulawesin pohjoispuolen saarilla Indonesiassa ja Malesiassa. Lajista tunnetaan kolme alalajia: "lucionensis" Luzonin ja Mindoron saarilla, "hybridus" Polillossa ja "talautensis" eteläisillä saarilla. Populaation koon arvioidaan jäävän alle 10 000 yksilön. Metsien hakkuut ja raivaukset viljelysmaiksi sekä kaupallinen lemmikkieläinpyynti uhkaavat hävittää lajin.
Elinympäristö.
Sitä tavataan vuoristometsissä 1 000 m korkeudelle merenpinnasta, paikoin myös kookospalmuviljelmillä.
Lisääntyminen.
Pesä on vanhan puun kolossa tai onkalossa. Munamäärä on yleensä kaksi, joskus kolme.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu hedelmistä, marjoista, siemenistä, pähkinöistä sekä viljasta, ja paikoin laji on haittaeläin viljanviljelyalueilla.
Abd-ul-Hamid I

Abd-ul-Hamid I (20. maaliskuuta 1725 – 7. huhtikuuta 1789) oli Osmanien valtakunnan sulttaani 1774–1789. Hän syntyi Istanbulissa sulttaani Ahmed III:n ja sulttaanitar Rabia Semin pojaksi. Hän opiskeli nuoruudessaan äitinsä johdolla ja perehtyi mm. historiaan ja kalligrafiaan.
Abd-ul-Hamid nousi Osmanien valtakunnan valtaistuimelle, kun hänen veljensä sulttaani Mustafa III kuoli sydänkohtaukseen 21. lokakuuta 1774. Hän seurasi tarkoin hallintonsa toimintaa ja halusi kehittää maan sotavoimia. Niinpä janitsaarijoukkoja ja merivoimia ryhdyttiin nykyaikaistamaan ja armeijaan perustettiin uudet tykistöjoukot. Abd-ul-Hamid voitti kansan suosion puolelleen johdettuaan Istanbulin palokuntaa vuoden 1782 palon sammutustöissä. Hän sai lempeytensä ja hartautensa ansiosta lisänimen "Veli" eli ’pyhimys’.
Abd-ul-Hamid kuoli 64 vuoden iässä vuonna 1789, ja hänet haudattiin Topkapin palatsiin Istanbulissa.
Lionel William Wiglesworth

Lionel William Wiglesworth (1865–1901) oli brittiläinen lintutieteilijä, joka tutki Kaakkois-Aasian ja Polynesian linnustoa.
Wiglesworth julkaisi yhdessä Adolf Bernard Meyerin kanssa teoksen "The Birds of Celebes and the Neighbouring Islands" (Berliini 1898). He kuvailivat yhdessä useita uusia lintulajeja, muun muassa ruskocelebesinmesikon ("Myza celebensis") ja tiheikköhedelmäkyyhkyn ("Ptilinopus subgularis").
Hansadutta Swami

Hansadutta Swami (Hans Kary; 27. toukokuuta 1941 Braunschweig, Saksa – 25. huhtikuuta 2020) oli saksalaistaustainen yhdysvaltalainen entinen Krishna-liikkeen (ISKCON) guru. Hänestä tuli Prabhupadan oppilas maaliskuussa 1967. Hansadutta Swami levitti liikkeen toimintaa useisiin maihin ja organisoi Prabhupadan kirjojen levitystä useilla kielillä. 
Vuonna 1977 Prabhupadan kuoltua Hansadutta Swamista tuli yksi liikkeen johtajista. Hänet kuitenkin erotettiin tehtävistään vuonna 1983. Hän kärsi sydänkohtauksen vuonna 2003.
Useita kirjojakin julkaissut Hansadutta Swami jatkoi hengellistä uraansa Prabhupadan jalanjäljissä erottamisen jälkeenkin. Hän asui Kalifornian Cloverdalessa.
Swami on paitsi kirjoitti, myös levytti – häneltä ilmestyi rockalbumi "Nice but Dead".
Sulkapallo kesäolympialaisissa 1996

Vuoden 1996 kesäolympialaisisten sulkapallo järjestettiin 24. heinäkuuta – 1. elokuuta 1996 Atlantassa. Tapahtumia oli viisi: miesten ja naisten kaksin- ja nelinpelit sekä sekanelinpeli. Sulkapalloon osallistui 192 urheilijaa (96 miestä ja naista) 37 eri maasta. Nuorin osanottaja oli Mia Audina (16 vuotta ja 338 päivää) Indonesiasta ja vanhin Diana Koleva-Tsvetanova (36 vuotta ja 276 päivää) Bulgariasta.
Hawayo Takata

Hawayo Hiromi Takata (; 24. joulukuuta 1900 – 11. joulukuuta 1980) oli havaijinjapanilainen, joka vaikutti reiki-uskomushoidon leviämiseen länsimaihin. 
Takata syntyi Kauailla japanilaiseen perheeseen. Aviomiehensä kuoltua vuonna 1930 ja sisarensa kuoltua 1935 Takata muutti Japaniin. Hän oli vakavasti sairaana, mutta halusi leikkauksen sijaan kokeilla perinteisiä hoitomenetelmiä. Neljän kuukauden päivittäisen reiki-hoidon jälkeen hän koki parantuneensa ja päätti itse opiskella reikiä. Takata sai opetusta Chujiro Hayashilta. Vuonna 1938 hänestä tuli Hayashin kouluttama ns. reikimestari.
Takata palasi Havaijille, perusti useita kilinikoita ja järjesti kursseja reikistä kolmenkymmenen vuoden ajan 1940–1970. Vuodesta 1970 alkaen hän koulutti reikimestareita Yhdysvalloissa. Toisin kuin edeltäjänsä, hän korosti suullisen perinteen merkitystä, eikä käyttänyt oppikirjoja eikä muistiinpanoja. Niinpä opetus muuttui oppilaalta toiselle, ja Takatan kouluttamat reikimestarit lisäsivät ja jättivät pois eri osioita reikistä.
Lorenzo Patané

Lorenzo Patané (s. 20. marraskuuta 1976) on saksalainen näyttelijä. Hän on näytellyt mm. sarjassa "Lemmen viemää", hahmona Robert Saalfeld.
Baseball kesäolympialaisissa 2008

Vuoden 2008 kesäolympialaisten baseball järjestettiin 13.–23. elokuuta 2008 Pekingissä, Kiinassa. Baseballiin osallistui kahdeksan maata. Urheilijoita oli yhteensä 191. Nuorin osanottaja oli Brett Lawrie (18 vuotta ja 208 päivää) ja vanhin Rhéal Cormier (41 vuotta ja 144 päivää). Naiset eivät kilpailleet baseballissa, vaan softballissa. Baseball oli toistaiseksi viimeisen kerran mukana olympiaohjelmassa.
Lucius Artorius Castus

Lucius Artorius Castus (100-luku jaa.) oli roomalainen upseeri, jonka on arveltu voineen olla legendojen kuningas Arthurin historiallinen esikuva. 
Artorius Castuksen sotilasuraa tunnetaan läheltä Splitiä (Kroatia) löydettyjen latinankielisten tekstipalasten perusteella.
Vesa Wiik

Vesa Wiik on suomalainen nyrkkeilijä.
Wiik saavutti pronssia Tampereen EM-kilpailuissa 1981 60 kg:n sarjassa. Hän voitti neljännesvälieräottelussa tanskalaisen Gert Bo Jacobsenin tuomariäänin 5–0 ja puolivälierässä Jugoslavian Dragan Dimicin 3–2. Välieräottelussa hän hävisi Neuvostoliiton Viktor Rybakoville kehätuomarin keskeytyksellä toisessa erässä.
Wiik voitti Suomen-mestaruuden 60 kg:n sarjassa 1981. SM-hopeaa hän sai 54 kg:n sarjassa 1979 ja 60-kiloisissa 1982. SM-pronssia hän saavutti 54 kg:n painoluokassa 1978 sekä 60-kiloisissa 1983 ja 1984. Hän edusti Lapin Lukkoa ja Rovaniemen Reipasta.
Nikatorit

Nikatorit (Nicatoridae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimoon kuuluu vain yksi suku nikatorit ("Nicator"), joka tunnettiin aikaisemmin nimellä bulbulilepinkäiset. Nikatoreihin kuuluu BirdLifen mukaan kolme lajia. Heimon taksonominen asema on epäselvä. Alun perin nikatorien katsottiin kuuluvan lepinkäisiin tai afrikanlepinkäisiin. 1920-luvulla lajit sijoitettiin bulbuleihin ja tästä heimosta se erotettiin omakseen 2000-luvulla DNA-tutkimusten osoittaessa, että lajit eivät muodosta monofyleettistä ryhmää bulbuleiden kanssa.
Nikatoreja tavataan Saharan eteläpuolisesta Afrikasta. Väritykseltään heimon lajit ovat tyypillisesti oliivivihreitä. Nikatorien nokka on suurikokoinen ja koukkupäinen ja niiden ravintoa ovat hyönteiset.
Think Visual

Think Visual on The Kinksin marraskuussa 1986 julkaistu 22. studioalbumi. Se oli samalla yhtyeen ensimmäinen London Recordsille tehty albumi.
Albumin kansikuvassa on jäljitelmä Auguste Rodinin kuuluisasta veistoksesta "Ajattelija".
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Isonuhruhapero

Isonuhruhapero ("Russula vinososordida") on Suomessa varsin yleinen ja melko kookas kangasmaiden haperolaji. Se on hyvä ruokasieni ja maultaan mieto. Omana lajinaan isonuhruhapero on tunnustettu vuonna 2000.
Sienen lakki on leveydeltään 8–12 senttimetriä, ja se laakenee vanhetessaan. Lakin kelmu on yleensä punaruskea tai ruskea, mutta se voi olla myös likaisenkeltainen. Erityistuntomerkki on, että kelmu irtoaa helposti lähes keskustaan asti. Tässä se eroaa esimerkiksi kangashaperosta ja isohaperosta. Heltat ovat kolotyviset ja vaaleankellertävät. Malto on valkoista ja harmaantuvaa. Se ei harmaannu kuitenkaan niin voimakkaasti kuin kangashaperolla ja viinihaperolla. Jalka on 8–12 cm pitkä ja hieman harmahtava. Jalan tyveen ilmaantuu tavallisesti ruskeankeltaisia laikkuja.
Isonuhruhaperoa tavataan yleisenä koko Suomessa kangasmetsissä, lehdoissa ja tunturikoivikoissa. Se on männyn ja kuusen juurisieni. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Rikkalapio

Rikkalapio eli kihveli on siivousväline. Rikkalapion kanssa käytetään harjaa. Rikkalapioita valmistetaan yleensä muovista tai metallista. 
Nykyisin rikkasetin "lapiossa" on pitkä varsi niinkuin harjassakin, mutta lyhytvartinen malli oli ennen yleisempi.
Rikkalapiosta on useita eri nimityksiä.
Kaitfors

Kaitfors on Perhonjoessa oleva vesivoimalaitos Kruunupyyn kunnassa, lähellä Alavetelin kirkonkylää. Kaitfors on myös paikan- ja koskennimi samalla alueella.
Kaitforsin voimalaitos sijaitsee Perhonjoen keskijuoksun järvialueen alapäässä, noin 30 kilometriä jokisuulta ylävirtaan. Voimalaitos on otettu käyttöön vuonna 1983. Alueelle rakennetun Sääkskosken säännöstelypadon kautta osa vedestä ohjataan joen vanhaan, "kuivaan uomaan". Säännöstelypadon ohi on rakennettu kalaportaat kalojen ja nahkiaisten kudulle nousun mahdollistamiseksi.
Perhonjoen alueella oli enimmillään yli 120 myllyä 1800-luvulla. Vanhimmat tiedot vesisahasta tai sahamyllystä ovat vuodelta 1621.
Dima Slobodeniouk

Dima Slobodeniouk tai Slobodenjuk (Димa Слободенюк; s. 1975, Дмитрий eli Dmitri ) on suomalainen, venäläissyntyinen kapellimestari, joka tuli Suomeen 16-vuotiaana.
Dima Slobodeniouk aloitti viulunsoiton opinnot Moskovassa ja jatkoi niitä Keski-Suomen Konservatoriossa ja Sibelius-Akatemiassa. Sibelius-Akatemian kapellimestariluokalla hän opiskeli Leif Segerstamin, Jorma Panulan ja Atso Almilan oppilaana. Slobodeniouk sijoittui 2002 kolmen parhaan joukkoon Lontoon kansainvälisessä Donatella Flick -kapellimestarikilpailussa.
Slobodeniouk oli Kymi Sinfoniettan ja Vaasan kaupunginorkesterin päävierailija 2004–2006. Vuosina 2005–2008 hän oli Oulu Sinfonian taiteellinen johtaja. Vuonna 2013 hän aloitti Galician sinfoniaorkesterin taiteellisena johtajana, ja syksystä 2016 kevääseen 2021 hän toimi Sinfonia Lahden ylikapellimestarina ja orkesterin vuosittaisen Sibelius-festivaalin taiteellisena johtajana. Hän on toiminut Korsholman musiikkijuhlien taiteellisena johtajana 2007 ja 2009. 
Slobodeniouk on vieraillut johtamassa useimpia suomalaisia orkestereita ja lisäksi Pohjoismaissa, Saksassa ja Englannissa. Hän on johtanut usein Tukholman kuninkaallisessa oopperassa. Slobodeniouk on levyttänyt BIS-levymerkille mm. Sebastian Fagerlundin musiikkia.
Kajsa

Kajsa on ruotsinkielinen naisen etunimi, jonka suomenkielinen vastine on Kaisa. Molemmat nimet ovat Katariina-nimen lyhentymiä. Suomenruotsalaisessa kalenterissa Kajsan nimipäivä on 25. marraskuuta, Katariinan päivänä. Suomessa nimi Kajsa on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 446 henkilölle.
Seututie 756

Seututie 756 on Kokkolan kaupungissa Keski-Pohjanmaalla valtatieltä 8 (E8) Ykspihlajan suurteollisuusalueelle ja Kokkolan satamaan johtava seututie. Tien pituus on 4,4 kilometriä. Tie on rakennettu vuosina 2005–2007. Tie palvelee myös muiden Kokkolan teollisuusalueiden liikennettä sekä yhdistää seututien 749 valtatie kahdeksaan.
Seututie 756 rakennettiin yhdistämään Kokkolan satama teollisuusalueineen suoraan valtatieverkkoon sekä siirtämään satamaan suuntautuva raskas liikenne pois asuinalueiden ja Kokkolan keskustan läpi kulkevilta katuyhteyksiltä. Näillä yhteyksillä liikkui vuorokaudessa muun muassa 110 rekkalastia vaarallisia aineita.
Satamatien valmistuttua tavoitteet saavutettiin vain osittain. Liikenteen siirryttyä satamatielle satamatien ja valtatien 8 liikennevaloliittymän välitysongelmista johtuen satamaan suuntautuva liikenne käytti osin edelleen vanhoja reittejä.
Liikenteen sujuvuutta parantamaan rakennettiin vuosina 2008–2009 valtatielle 8 satamatien liittymäkohtaan kiertoliittymä. Kiertoliittymän valmistumisen jälkeen liikenne liittymässä on sujuvoitunut huomattavasti.
Reitti.
Valtatien 8 kiertoliittymästä satamatie kulkee läpi Mesilän, Patamäen ja Jänismaan teollisuusalueiden Pohjoiselle ohikulkutielle. Pohjoisen ohikulkutien (seututie 749) kiertoliittymän jälkeen tie ylittää Ykspihlajan radan ja kulkee Ykspihlajan asutusalueen pohjoispuolitse päättyen kiertoliittymään Ykspihlajan suurteollisuusalueen kupeessa.
Valtuuslaki

Valtuuslaki eli valtuutuslaki on laki, jolla parlamentti valtuuttaa hallituksen tai muun valtioelimen antamaan muutoin vain parlamentin päätettävissä olevia säädöksiä. Valtuuslakiin voi sisältyä myös hallinnollista toimivaltaa laajentavia oikeussäännöksiä. Laajasti ymmärrettynä valtuuslaki tarkoittaa hallituksen hallinnollisen toimivallan ja asetusten antovallan laajentamista. Suppeammin ymmärrettynä se tarkoittaa vain asetusten antovallan lisäämistä. Tavallisesti valtuuslaki on voimassa vain tietyn ajan ja se koskee tarkoin määriteltyä alaa. 
Suomessa valtuuslakeja ovat olleet sotatilalaki (303/1930), jonka nojalla julistettiin sotatila vuosiksi 1939–1947, ja 1941–1955 voimassa ollut taloudellinen valtalaki (303/1941). Perustuslain säännöksiä syrjäyttävää lakia kutsutaan poikkeuslaiksi. Talouspoliittinen valtuuslaki on tarkoitettu taloudellisen toiminnan sääntelyyn.
Gyromitriini

Gyromitriini on solumyrkky ja karsinogeeni, jota esiintyy eräissä "Gyromitra"-suvun sienissä, kuten korvasienessä ("Gyromitra esculenta"). Kemiallisesti gyromitriini on asetaldehydin N-formyyli-N-metyylihydratsoni ja sen systemaattinen IUPAC-nimi on N'-etyylideeni-N-metyyliformohydratsidi. Gyromitriini on vesiliukoinen, haihtuva yhdiste, joka hajoaa helposti, jolloin siitä muodostuu metyylihydratsiinia (CH6N2), joka on varsinainen myrkytyksen aiheuttaja.
Liikkumavara

Liikkumavara () on Suomen eduskunnan toiminnasta kertova vuonna 2009 valmistunut dokumenttielokuva. Siinä seurataan valiokunnassa tapahtuvaa terveyskeskus- ja päivähoitomaksujen korotusta koskevan lakiesityksen käsittelyä. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Annika Grof. Dokumentin tekoa varten myönnettiin ensimmäistä kertaa kuvauslupa eduskuntatalon työtiloihin.
Synopsis.
Dokumenttielokuvassa seurataan terveyskeskus- ja päivähoitomaksujen korotusta koskevan lakiesityksen ("HE 37/2008 vp") käsittelyä sosiaali- ja terveysvaliokunnassa keväällä 2008. Lakiesitystä käsiteltiin valiokunnassa 16.04.2008 – 09.05.2008. Eduskunta hyväksyi lakiesityksen 16.5.2008 ensimmäisessä käsittelyssä äänin 102–66 ja toisessa käsittelyssä 21.5.2008.
Mihin menet Suomen kansa?

Mihin menet Suomen kansa? oli opettaja ja filosofian maisteri Lauri Mikael Sainion salanimellä M. Lausa kirjoittama vuonna 1942 ilmestynyt ja kohua herättänyt sosiaalipoliittinen pamfletti. WSOY:n kustantamasta 386-sivuisesta kirjasta otettiin viisi painosta jatkosodan aikana vuosina 1942–1943 ja siinä esitettyjä asutus-, perhe-, asunto- ja koulutuspoliittisia ehdotuksia toteuttiinkin 1940-luvun lopulla jossain määrin Lausan suuntaviivojen mukaisesti. Kirjan mottoina olivat lauseet "Ei ole paluuta entiseen", "Kansa seiso omalla pohjallasi äläkä luota vieraaseen apuun" sekä "Ne totuudet joita emme halua kuulla ovat meille hyödyllisimmät".
"Mihin menet Suomen kansa?" kuului niihin kirjoihin, jotka Suomen kustannusyhdistys pyysi lokakuussa 1945 poistettavaksi kirjakaupoista poliittisista syistä. Sitä poistettiin jonkin verran myös kirjastoista.
Pamfletin arvomaailma oli populistinen ja perinteisen agraaris-konservatiivinen. Siinä vaadittiin kasvattamaan Suomen väkilukua maan uhanalaisen aseman takia ja suhtauduttiin kielteisesti kaupungistumiseen ja muihin yhteiskunnan modernisaation mukanaan tuomiin ilmiöihin. Lausan mukaan ”kääpiöperhe”, jossa oli vain 1–3 lasta, perustui itsekkyyteen ja ennusti kansallisen olemassaolon tuhoa. Lausa arvosteli sitä että Suomessa pidettiin kaikissa asioissa esikuvamaana Ruotsia. Hänen mielestään liian korkea elintaso oli rappeuttanut Ruotsin, josta oli tullut löyhätapaisuuden ja sukupuolisiveettömyyden edelläkävijämaa. Lausan mukaan Ruotsin syntyvyys oli painunut alas kaksilapsijärjestelmän takia ja Ruotsin maaseudulla jäi maatyömiehiä naimattomiksi, kun nuoret naiset muuttivat maalta Tukholmaan hankkimaan elantonsa ns. yleisinä naisina. Lausa halusi että Ruotsin sijasta esikuvia haettaisiin Saksasta.
Lausa piti Suomen ongelmina liian pientä väkimäärää ja maanviljelyn sekä metsien heikkoa tuottavuutta. Lausan mielestä suuri osa Suomen pelloista oli huonosti viljeltyjä, suuret alat maata olivat tuottamattomana joutomaana ja metsät olivat huonosti tai kokonaan hoitamatta. Maanpuute aiheutti Lausan mukaan väestön siirtymistä maaseudulta kaupunkeihin ja tätä hän piti maan tulevaisuuden kannalta vahingollisena. Lausan mukaan asutustoiminnan ja tehokkaamman maankäytön avulla Suomen väkiluku voisi nousta kahdeksaan tai jopa 16 miljoonaan asukkaaseen. Kasvava väestö voisi hankkia lisätuloja muun muassa kalastuksen ja siipikarjanhoidon avulla.
Lausan huolenaiheita kuvaavat muun muassa seuraavat kirjan sitaatit:
Talouspoliittinen valtuuslaki

Talouspoliittinen valtuuslaki on pysyvä tai määräaikainen laki, jolla hallitukselle myönnetään valtuudet säännöstellä tai säännellä taloudellista toimintaa. Siitä käytetään myös nimityksiä taloudellinen valtuuslaki, vakauttamislaki ja suojalaki. Tällaisilla laeilla on säännöstelty hintoja, hyödykkeitä, tuontia, vientiä, valuuttaa ja vuokria. Tavallisesti eduskunta on säätänyt talouspoliittiset valtuuslait perustuslain säätämisjärjestyksessä. Yleensä tällaiseen lakiin sisältyy säännös, jonka mukaan eduskunta jälkitarkastaa lain nojalla annetut säädökset
Talouspoliittisia valtuuslakeja ovat olleet esimerkiksi
Jukka Viljanen (seikkailujuoksija)

Jukka Viljanen (s. 2. toukokuuta 1963) on suomalainen seikkailujuoksija ja yrittäjä. Hän on kisannut ääriolosuhteissa Pohjoisnavalla, Etelämantereella , Kalaharissa, Grönlannissa ja Saharassa. 
Jukka Viljanen on koulutukseltaan kauppatieteiden kandidaatti. Toimittaja Juha Hietanen kirjoitti hänestä kirjan "Seikkailujuoksija" vuonna 2012. Viljasen toimittaja Arno Seiron kanssa kirjoittama motivaatiokirja "Asennetta Peliin" ilmestyi seuraavana vuonna. Myös Viljasen puoliso Kirsi Montonen on seikkailujuoksija.
Punk – tauti joka ei tapa

Punk – tauti joka ei tapa () on vuonna 2008 valmistunut suomalainen dokumenttielokuva. Elokuva kertoo suomalaisen punk-kulttuurin historiasta ja nykypäivästä. Elokuvan on ohjannut Jouko Aaltonen. Johanna Kustannus on julkaissut elokuvassa kuultavaa musiikkia sisältävän soundtrack-albumin.
Esiintyjät.
Elokuvassa esiintyvät muun muassa:
Lehtohopeatäplä

Lehtohopeatäplä ("Boloria titania") on täpläperhosten heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Lehtohopeatäplän siipien kärkiväli on noin 31–44 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia.
Levinneisyys.
Lehtohopeatäplä on boreomontaani laji. Se esiintyy laikuttaisesti Euraasiassa Keski-Euroopan länsiosista Baltiaan, Suomeen ja Venäjälle ja täältä Siperiaan, Altai- ja Kenteivuorille. Laji puuttuu Skandinaviasta. Pohjois-Amerikassa laji esiintyy Labradorista Alaskaan sekä Yhdysvaltojen pohjoisosissa ja Kalliovuorilla New Mexicoon saakka.
Levinneisyys Suomessa on rajoittunut muutamille alueille erityisesti Kaakkois-Suomessa (Pernaja ja Kitee). Perhosta esiintyy mahdollisesti myös Etelä-Hämeessä ja Satakunnassa. Lehtohopeatäplä on ollut Suomessa aina harvinainen laji, mutta levinneisyys on ollut aikaisemmin laajempi, jolloin sitä on tavattu myös Varsinais-Suomessa. Laji on rauhoitettu Suomessa.
Elinympäristö.
Lehtohopeätäplän elinympäristöä ovat valoisat metsämaastot, metsänreunat ja aukiot. Alpeilla lajia tavataan 1 200–1 700 metrin korkeudessa. Elinympäristöä Suomessa ovat rehevät ja lehtomaiset metsät, joissa se lentää puoliavoimilla paikoilla.
Lentoaika ja elintavat.
Lehtohopeatäplän lentoaika on kesä–heinäkuussa riippuen esiintymisalueesta. Lentoaika Suomessa on kesäkuun lopulta heinäkuun lopulle. Runsaimman lennon ajankohta riippuu kesän säistä. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat orvokit ("Viola") ja tattaret ("Polygonum").
Sound of Finland

Sound of Finland Oy on Poko Records Oy:n perustaja Epe Heleniuksen keväällä 2009 perustama itsenäinen musiikkiyhtiö. Se julkaisee musiikkia kolmella alamerkillä: Poison Pill, Hyeena Trax, Fanfaari. Sen julkaisuihin kuuluu albumeja ja singlejä artisteilta: The Freza, Adamantra, Honey B &amp; T-Bones, Ville Leinonen ja Peer Günt. Sound of Finland Oy:n omistaa Epe Heleniuksen kustannusyhtiö Poplandia Music Oy.
Iolu Abil

Iolu Johnson Abil (1942 Tanna, Vanuatu) on vanuatulainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä vuosina 2009–2014.
Abil oli ministerinä itsenäisen Vanuatun ensimmäisessä hallituksessa, jota johti Walter Lini.
Abil valittiin Vanuatun presidentiksi 2. syyskuuta 2009 presidentinvaalissa. Hän vannoi virkavalansa samana päivänä. Abil tuli valituksi vaalin kolmannella kierroksella, jolla hän sai vaaditut kaksi kolmasosaa valintakollegion äänistä. Presidentti valittiin 11 ehdokkaan joukosta. Kuukautta aiemmin virkakautensa lopettanut edellinen presidentti Kalkot Mataskelekele oli myös ehdokkaana; hän sai kolmannella kierroksella toiseksi eniten ääniä. Vaalin kolmannelle kierrokselle oli päässyt kuusi ehdokasta. Useat kollegion jäsenet olivat aiemmin kannattaneet Mataskelekelen uudelleenvalintaa. Lopulta pääministeri Edward Natapein Abilille antama kannatus toi tälle riittävän enemmistön.
Afrikan Isotjärvet

Afrikan Isotjärvet, myös Isotjärvet, ovat ryhmä järviä, jotka sijaitsevat Itä-Afrikan hautavajoamassa ja sen läheisyydessä. Niihin voidaan laskea kuuluvaksi Victorianjärvi, Tanganjikajärvi, Njassajärvi, Turkanajärvi, Rukwajärvi, Albertinjärvi, Mwerujärvi, Kivujärvi, Edwardinjärvi ja Kyogajärvi. Joskus Isoillajärvillä tarkoitetaan pelkästään Valkoisen-Niilin yläjuoksun järviä, joita ovat Victorianjärvi, Albertinjärvi ja Edwardinjärvi. Toisaalta Kyogajärveä ei yleensä lueta yhdeksi Isoistajärvistä pienen kokonsa vuoksi, vaikka se sijaitseekin samassa järvisysteemissä. Myöskään Rukwajärveä ja Mwerujärveä ei useinkaan lueta Isoihinjärviin.
Isotjärvet kuuluvat Niilin, Sambesin ja Kongojoen vesistöihin lukuun ottamatta Turkanajärveä, josta vettä poistuu ainoastaan haihtumalla. Alueen valtiot ovat Kongon demokraattinen tasavalta, Burundi, Ruanda ja Uganda. Joskus alueeseen lasketaan myös Tansanian ja Kenian luoteisosat.
Otradnyi

Otradnyi () on kaupunki Samaran alueella Venäjällä. Se sijaitsee Bolšoi Kinel -joen rannalla 91 kilometriä Samarasta itään. Asukkaita on 47 700 henkeä (vuonna 2010).
1920-luvulla paikalle perustettiin Otradnojen kylä, josta vuonna 1947 tuli Otradnyin kaupunki. Talous perustuu lähistöllä sijaitsevien öljyesiintymien hyödyntämiseen.
Zarinsk

Zarinsk () on kaupunki Altain aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Obin sivujoen Tšumyšin varrella 99 kilometriä Barnaulista itään. Kaupunki on Zarinskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Barnaulin ja Novokuznetskin välinen rautatie. Asukkaita on 49 700 henkeä (vuonna 2008).
Kaupunki on perustettu vuonna 1979, jolloin Zarinskajan asemataajama ja piirikeskus Sorokino yhdistettiin. Suurin tuotantolaitos on koksinvalmistaja ”Altai-koks”. Zarinskissa on myös rakennus- ja elintarviketeollisuutta.
Osinniki

Osinniki () on kaupunki Kemerovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kuzbassissa Kondomajoen varrella. Kaupungin läpi kulkee Taštagolin ja Novokuznetskin välinen rautatie. Asukkaita on 47 400 henkeä (vuonna 2008).
Kaupunki on perustettu vuonna 1938. Sen talous perustuu kivihiilen ja sähkön tuotantoon.
Toivo Pekkasen koulu

Toivo Pekkasen koulu oli peruskoulu Kotkassa kaupungin keskustassa Kotkansaarella. Koulussa oli luokat 1–6 ja siellä toimi myös musiikkiluokka ja maahanmuuttajien luokka sekä esikoulu.
Koulu on valmistunut vuonna 1966 Isopuiston viereen, ja sen on suunnitellut Kotkan kaupungin arkkitehtiosasto kaupunginarkkitehti Lauri Heinäsen johdolla. Nimensä koulu on saanut kirjailija Toivo Pekkasen mukaan.
Toivo Pekkasen koulu lakkautettiin lukuvuoden 2014-2015 jälkeen. Syksyllä 2015 luokilla 4 ja 5 aloittavat oppilaat siirtyivät Haukkavuoren kouluun. Luokilla 6 ja 7 aloittavat oppilaat siirtyivät taas Keskuskouluun.
Lukuvuoden 2015-2016 Haukkavuoren koulu toimi väistötiloissa Toivo Pekkasen koulun tiloissa sisäilmaongelmien vuoksi. Syksyllä 2016 Haukkavuoren koulu palasi omiin tiloihin. 
Toivo Pekkasen koulun sali on toiminnassa. Sitä käytetään mm. Kotkan seurojen harrastuspaikkana ja Kotkansaaren koulujen liikuntatuntien suorituspaikkana. Toivo Pekkasen koululla toimii kohtaamisten keittiö mikä on kaikille avoin yhteisöllinen ruokailu muutaman kerran viikossa. Toivo Pekkasen tiloissa toimii myös Kotkan kierrätyspaja. Keskuskadun puolen pihalla on koripallokorit, puolapuita ja muita laitteita, joita saa käyttää vapaasti. Koulun toisella pihalla toimii päiväkoti.
Verhnjaja Salda

Verhnjaja Salda () on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Saldajoen rannalla 195 kilometriä Jekaterinburgista pohjoiseen. Kaupunki on Verhnjaja Saldan piirin keskus. Sen kautta kulkee Nižni Tagilin ja Alapajevskin välinen rautatie. Kaupungissa on vuoden 2007 tietojen mukaan 49 000 asukasta.
Kaupunki on saanut alkunsa vuonna 1778 perustetun rautatehtaan asuintaajamasta. Vuonna 1931 sinne rakennettiin suuri metallirakennetehdas. Verhnjaja Saldasta tuli kaupunki vuonna 1938. Nykyään siellä on metalliteollisuutta, josta merkittävin on maailman suurimman titaanivalmistaja VSMPO-AVISMA (pääkonttori kaupungissa).
Gränsvallen (jääpallo)

Gränsvallen on jääpallokenttä Haaparannalla, Ruotsissa. Kenttä sijaitsee Marielundin kaupunginosassa. Gränsvallenia käyttävät kotikenttänään Länsi-Rajan Konkarien, Haparanda Tornio Bandyn ja Haparanda SKT:n joukkueet. Joskus Gränsvallenin jääpallokenttää kutsutaan selvyyssyistä Gränsvallenin tekojääradaksi erottamaan se samannimisestä Haaparannalla sijaitsevasta jalkapallokentästä. Syyskuussa 2009 tapahtuneen nimen myynnin seurauksena Gränsvallenia kutsutaan "Akelius Cape East Arenaksi" HT Bandyn, ToPV:n ja HSKT:n otteluiden yhteydessä. 
Gränsvallenin kentän länsisivulla on kattamaton katsomo, joka valmistui kentän rakentamisen yhteydessä. Vuoden 2001 jääpallon maailmanmestaruuskilpailuihin, jonka toisena pelipaikkana Gränsvallen toimi, kentän itäsivulle valmistui katettu puurakenteinen pääkatsomo. Molemmat katsomot ovat seisomakatsomoita. Gränsvallenin kenttään on asennettu jäädytysjärjestelmä, ja kentällä on valaistus.
Merkittävimpiä Gränsvallenilla järjestettyjä tapahtumia ovat Suomi–Ruotsi-jääpallomaaottelu 1990, jääpallon MM-kilpailut 2001 sekä jääpallon Suomen mestaruusfinaalit vuosina 2005, 2006 ja 2007.
Anthony Vanden Borre

Anthony Vanden Borre (s. 24. lokakuuta 1987 Likasi, Zaire) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja ja oikea puolustaja. Hän edustaa Jupiler Pro Leaguessa pelaavaa RSC Anderlechtia.
Seurajoukkueura.
Vanden Borre pelasi debyyttinsä Anderlechtin riveissä vain 16 vuoden ikäisenä. Hän voitti kotimaansa Belgian pääsarjamestaruuden kausina 2003–2004, 2005–2006 ja 2006–2007.
Vanden Borre liittyi Fiorentinaan 1. heinäkuuta 2007. Hän teki Serie A -debyyttinsä 7. lokakuuta 2007 Juventusta vastaan. Hän siirtyi 19. tammikuuta 2008 Genovaan sopimuksella, jossa Papa Waigo siirtyi Fiorentinaan, ja Vanden Borre tuli Fiorentinan ja Genovan yhteisomistukseen. Kesäkuussa 2008 Genova ilmoitti, että seura oli saanut täydet oikeudet pelaajaan.
13. elokuuta 2009 Vanden Borre siirtyi yhden vuoden lainasopimuksella Portsmouthin. Hän teki debyyttinsä 19. elokuuta 2009 Birminghamia vastaan.
Vanden Borre siirtyi vuoden 2011 alussa ilmaissiirrolla kotimaansa KRC Genkiin, jossa voitti heti tulokaskaudellaan Belgian-mestaruuden. Seuraavan kauden jälkeen hän jäi ilman sopimusta, kunnes palasi Anderlechtiin tammikuussa 2013. Hän voitti seurassa liigamestaruuden kausilla 2012–2013 ja 2013–2014.
Maajoukkueura.
Vanden Borre teki debyyttinsä Belgian maajoukkueessa 28. huhtikuuta 2004 ystävyysottelussa Turkkia vastaan. Kentälle hän pääsi 90. minuutilla Eric Deflandren tilalle. Hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen Belgian joukkueeseen Pekingin olympialaisissa 2008. Hän pelasi yhden ottelun MM-kilpailuissa 2014. Hän on edustanut maajoukkuetta vuosien 2006 ja 2010 MM-kilpailujen sekä 2008, 2012 ja 2016 EM-kilpailujen karsinnoissa.