tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vesisaha

Vesisaha eli sahamylly on sahalaitos, jonka voimanlähteenä on vesivoima vesipyörän tai -turbiinin välittämänä.
Vesisahan historia Suomessa alkaa vuodesta 1533, jolloin Halikon talonpojat myivät käskynhaltija Erik Flemingille sahamyllyn paikan Hossostenkoskelta. Mahdollisesti jo tätä ennen uskotaan Naantalin luostarin harjoittaneen sahaustoimintaa vesisahalla. 
Vesisaha toimi samoin kuin vesimylly, eli virtaava vesi pyöritti sahan vesipyörää, josta liike ja voima ohjattiin edelleen sahan raamiin, jossa olevilla terillä varsinainen sahaaminen tapahtui. Vesisahat olivat siis raami- eli kehäsahoja. Vanha vesisaha oli alkeellinen tuotantolaitos, jonka tuotantokyky oli hyvin rajallinen. Vesisahaa voitiin käyttää vain sulanveden aikana, sillä sen teho riippui täysin virtaavan veden määrästä. Ahvenanmaan Saltvikin sahan kerrotaan vuonna 1556 sahanneen kaikkiaan 126 lautaa toimintakaudellaan huhtikuun alusta syyskuun loppuun.
1600-luvun puolivälin jälkeen suomalaisiinkin vesisahoihin ryhdyttiin asentamaan uutta tekniikkaa, jota edustivat hollantilaiset "hienot" sahanterät. Sahat pystyivät hyödyntämään raakapuun aivan uudella tavalla ja niiden tuotantokyky nousi huimasti. Hollantilaiset sahanterät olivat merkittävästi ohuempia, joten niiden avulla lautaa valmistui samasta rungosta enemmän ja merkittävästi nopeammin.
Vesisahan vesirattaan kiertovoima siirrettiin kampiakseliin joka liikutti edestakaisin sahakehissä olevia sahanteriä. Uudemmissa vesisahoissa alettiin 1800-luvun alkupuolella käyttää vaihteistoa vesipyörän ja kampiakselin välissä jolloin kampiakseli saattoi pyöriä nopeammin kuin vesiratas ja sahakehien iskutiheys kasvoi. Tällöin myös sahaus sujui nopeammin ja sahausjälki parani. Vaihdesahoissa käytettiin suurempia vesirattaita kuin suorakäyntisissä sahoissa. Kehäsahojen lisäksi vesisahoilla oli myös hihnavetoisia sirkkelisahoja.
Vesipyörä oli hyötysuhteeltaan heikko, ja siksi vesisahat olivat enemmän manufaktuurisia kuin teollisia laitoksia. Tällaiseksi voidaan nähdä myös Keski-Suomessa ennen vuotta 1861 toimineet yhdeksän vesisahaa. Toki tuotantoluvut olivat 1800-luvulla jo aivan toiset kuin 1500-luvulla. Esimerkiksi Korpilahden Rutalahteen aivan 1800-luvun alussa rakennetulla vesisahalla oli privilegio 8310 tukin sahaamiseen vuodessa. Sahausoikeuksien rajoittamisella pyrittiin suojelemaan metsiä ryöstöhakkuilta. 
Muita Keski-Suomen vesisahoja olivat Muuramen saha, Haapakosken saha (nyk. Vaajakoskella), Vahangan saha Karstulassa, Karikonkosken saha Petäjävedellä ja Kannonkosken saha silloisessa Kivijärven pitäjässä. Kuhmoisissa oli kolme vesisahaa joiden sijaintipaikat olivat Kotakoski, Leppikoski ja Pihlajakoski. Kaikki Keski-Suomen vesisahat perustettiin 1800-luvun puolella, eikä yhdenkään historia ulotu 1700-luvulle. Suurimpien vesisahojen koneteho kohosi noin 100 hevosvoimaan, mutta tavallisesti teho oli noin 20 hevosvoiman luokkaa.
Djedefra

Djedefra (Radjedef) oli faarao Khufun poika, jonka valtakausi oli 4. dynastian aikana 2566–2558 eaa.
Hän meni naimisiin sisarpuolensa Hetepheres II:n kanssa, mikä saattoi olla välttämätöntä valtaistuimen lunastamiseksi, jos hänen äitinsä oli yksi Khufun vähäisemmistä vaimoista. Djedefralla oli myös toinen vaimo, Khentet-en-ka, joka synnytti ainakin kolme poikaa, Setkan, Bakan ja Hernetin, sekä tyttären Neferhetepesi.
Torinon papyruksessa sanotaan, että Djedefra hallitsi kahdeksan vuotta, mutta eri lähteissä on poikkeavuuksia. Eräässä lähteessä kerrotaan, että hän olisi hallinnut 11 karjakautta. Tämä voi tarkoittaa 11 vuotta tai 21 vuotta, jos karjakausi tarkoittaa kahta vuotta.
Djedefra oli ensimmäinen kuningas, joka käytti Ran lapsi -titteliä. Tuona aikana auringonjumala Ran kultin suosio oli kasvussa.
Pyramidi.
Djedefran pyramidi oli rakennettu kukkulan päälle mikä tuotti paljon enemmän työtä, koska monen tonnin painoisia kiviä ei ole helppo kuljettaa ylös. Syy paikan valintaan oli mahdollisesti se, että faarao halusi, että hänen pyramidinsa olisi korkeammalla kuin kenenkään muun. 
Djedefra rakennutti itselleen pyramidin pohjoisemmaksi Abu Roashiin, kahdeksan kilometriä Gizasta. Se on Memphiksen metropoliin pohjoisin osa. Vuonna 2004 ranskalainen egyptologi Vassil Dobrev esitti, että Djedefra saattoi olla suunnittelemassa Sfinksin pystyttämistä isänsä muistoa vartioimaan.
Vaikka alun perin egyptologit olivat sitä mieltä, ettei Djedefran pyramidia saatu koskaan valmiiksi, on sittemmin saatu todistusaineistoa päinvastaisesta väitteestä. Pyramidi on tosin tuhoutunut, kun roomalaiset valloittivat Egyptin ja purkivat tämän pyramidin, jotta saisivat siitä rakennuskiveä.
Phôngsali

Phôngsali on Phongsalin provinssin pääkaupunki Laosissa. Kaupunki sijaitsee provinssin keskiosassa noin 30 kilometrin päässä Kiinan rajasta. Asukkaita kaupungissa oli vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan 8 161.
Messenian sodat

Messenian sodat (myös "messenialaissodat") olivat sotia, joita Sparta kävi naapuriaan Messeniaa vastaan. Ensimmäinen ja toinen Messenian sota käytiin noin 700-luvulla eaa. Näiden sotien aikana Sparta valtasi Messenian, liitti sen Lakoniaan ja teki sen asukkaista helootteja eli orjia. Kolmas Messenian sota käytiin 468–458 eaa. Messenialaiset nousivat kapinaan spartalaisia vastaan, mutta heidät kukistettiin. Messenia sai lopulta vapautensa takaisin vuonna 370 eaa., kun thebalainen Epameinondas kukisti Spartan.
Tukkipojan morsian

Tukkipojan morsian on vuonna 1931 valmistunut Erkki Karun käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen elokuva. Pääosissa ovat Urho Somersalmi ja Helena Koskinen. Elokuva rikkoi Suomessa katsojaennätykset ja oli paras yleisömenestys, kunnes sen kolme vuotta myöhemmin syrjäytti "Siltalan pehtoori".
"Tukkipojan morsianta" pidetään ensimmäisenä suomalaisena kokonaan äänen kanssa tehtynä näytelmäelokuvana, mutta elokuvassa on sekä mykkä- että äänielokuvan piirteitä. Esimerkiksi mukana on vielä mykkäelokuvissa tavallisia selittäviä välitekstejä. 
Juoni.
Elokuva alkaa juhannusillan tansseista. Illan aikana Mikkolan Eetu, joka on kylän rikkain talollinen, kosii Leena Koskea. Kosken isä toivoo nuorten välistä liittoa, mutta Leena ei hyväksy asiaa, vaan on iskenyt silmänsä tukkilaispoika Erkkiin.
Erkin ja Eetun välinen kahakka laajenee koko pitäjään, kun kylän miehet toistuvasti tappelevat tukkilaisten kanssa. Erkki ei taivu minkäänlaisille uhkauksille vaan aikoo tehdä Leenasta ”tukkipojan morsiamen”.
Tuotanto.
"Tukkipojan morsianta" pidetään ensimmäisenä suomalaisena kokonaan äänen kanssa tehtynä elokuvana. Tosin sitä ennen, keväällä 1931, oli valmistunut revyyelokuva "”Sano se suomeksi”" ja "Erämaan turvissa", jonka tekijät olivat pitkälti saksalaisia, eikä sitä siten aina pidetä kovin suomalaisena.
Pavlohrad

Pavlohrad () on kaupunki itäisessä Ukrainassa, Dnipropetrovskin alueella. Se on pinta-alaltaan 59,3 neliökilometrin suuruinen. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 110 144 ihmistä (2024 alku).
Pavlohrad sai kaupunginoikeudet vuonna 1784. Nykyisin kaupunki on suuri rautatieliikenteen solmukohta. Kaupungissa on myös monialaista teollisuutta, vaihdellen koneteollisuudesta kemianteollisuuteen. Ukrainan kesän 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa kaupunki liitettiin osaksi laajennettua Pavlohradin piiriä.
Sasser

Sasser on tietokonemato, joka leviää Windows 2000 ja Windows XP -käyttöjärjestelmissä olevan haavoittuvuuden kautta käyttäen puskuriylivuotoa LSASS-palvelussa ("Local Security Authority Subsystem Service").
Vaikutus.
Sasserin arvioitiin vaikuttaneen miljooniin tietokoneisiin ja se etsii uusia kohteita niin aggressiivisesti, että tietokoneverkot tukkeutuvat paketeista. Madon ohjelmointivirhe aiheuttaa tietokoneiden sammumisen.
Tartunnan saaneeseen koneeseen ilmestyy tiedosto 'C:\win.log' sekä 'LSASS.EXE' kaatuilee. 
Torjunta.
Mato ei pääse koneisiin, joissa on oikein konfiguroitu palomuuri, Microsoftin kriittinen tietoturvapäivitys 835732 tai Windows 2000:a vanhempi Windows-käyttöjärjestelmä.
Microsoft julkaisi Windows XP Service Pack 2:n myötä muutoksia, joiden tavoitteena oli rajata Sasserin kaltaisten matojen pääsyä järjestelmiin.
Alcobendas

Alcobendas on kaupunki Madridin itsehallintoalueella, Keski-Espanjassa. Se sijaitsee noin 13 kilometriä pohjoiseen pääkaupunki Madridista. Kaupunki on perustettu noin vuonna 1208. 
Vuonna 2018 Alcobendasin väkiluku oli 116 037, ja se on pinta-alaltaan noin 45 neliökilometrin suuruinen. Väestötiheys on noin 2 500 as./km².
Alcobendasin La Moralejan kaupunginosan asukkaiden keskimääräinen käytettävissä oleva tulo vuonna 2016 oli 113 642 euroa, mikä on Espanjan korkein (tilastossa ei ole mukana Baskimaa eikä Navarra).
Felix Pappalardi

Felix Pappalardi (30. joulukuuta 1939 – 17. huhtikuuta 1983) oli yhdysvaltalainen muusikko ja tuottaja, joka tunnetaan parhaiten Cream-yhtyeen tuottajana ja Mountain-yhtyeen perustajajäsenenä. Pappalardi kuoli 43-vuotiaana, vuonna 1983 vaimonsa ampumana.
Ura.
Pappalardi syntyi 20. joulukuuta 1939 Bronxissa ja opiskeli klassista musiikkia Michiganin yliopistossa. Palattuaan New Yorkiin hän ei löytänyt töitä kapellimestarina ja ajautui pian Greenwich Villagen folk-piireihin. Hän sai nopeasti mainetta taitavana sovittajana ja siirtyi siitä levytuotantoon, keskittyen aluksi folk-artisteihin kuten Tim Hardin, Joan Baez, ja Fred Neil.
Varsinainen läpimurto tapahtui kuitenkin Pappalardin työllä psykedeelistä bluesrockia soittaneen Creamin kanssa 1960-luvun lopulla, alkaen yhtyeen toisesta albumista "Disraeli Gears". Hän toi tuotantoon mielikuvituksellisia sovituksia ja soitti myös itse lisäinstrumentteja. Pappalardi ja hänen vaimonsa Gail Collins sävelsivät yhdessä Eric Claptonin kanssa rock-klassikoksi nousseen kappaleen “Strange Brew”.
Vuonna 1968 Pappalardi pyydettiin tuottamaan Atlantic Recordsin yhtyettä nimeltä The Vagrants, jossa soitti nuori kitaristi Leslie West. Seuraavana vuonna hän tuotti Westin sooloalbumin "Mountain". Creamin hajottua Pappalardi ja West perustivat hard rock -yhtyeen nimeltä Mountain, jonka hittisingle “Mississippi Queen” kuuluu yhä klassisen rockin radiosoiton vakiokappaleisiin. Mountain esiintyi Woodstock-festivaalilla 1969, ja yhtyeen vaikutus tuntui vahvasti tyylilajeissa hard rock ja heavy metal. Yhtye hajosi vuonna 1972, palasi yhteen vuonna 1974 ja hajosi uudelleen vuonna 1975. Tämän jälkeen Pappalardi joutui osittain vetäytymään esiintymisestä kuulon heikentymisen vuoksi – Mountainin äänenvoimakkuus oli tunnetusti erittäin korkea.
Hän palasi kuitenkin tuotantotyöhön ja levytti myös albumin japanilaisen hard rock -yhtyeen Creationin kanssa. Tämä yhtye oli toiminut Mountainin lämmittelijänä Japanin-kiertueilla. Albumi "Felix Pappalardi &amp; Creation" julkaistiin A&amp;M-levymerkillä vuonna 1976. 
Vuonna 1978 hän tuotti punk-legenda The Dead Boysin albumin "We Have Come for Your Children". The Dead Boysin jäsenet olivat pettyneitä Pappalardin tuotantoon, Entinen folk-ja hippimuusikko ei ymmärtänyt raivokasta punk-soundia ja Dead Boys piti tuottajaa yhtyeelle vääränä valintana. Vuonna 1979, Pappalardi julkaisi ensimmäisen varsinaisen sooloalbuminsa "Don’t Worry, Ma", joka heijasteli hänen kasvavaa kiinnostustaan funkiin, jazzfuusioon ja reggaeen. 
Kuolema.
Huhtikuun 17. päivän iltana vuonna 1983 tapahtui tragedia: Pappalardin vaimo Gail Collins ampui häntä kerran kaulaan ja surmasi hänet. Pappalardilla oli ollut pitkäaikainen suhde nuoremman naisen kanssa, mistä Collins oli tietoinen. Collins sai neljän vuoden tuomion ja vetäytyi sen jälkeen julkisuudesta.
Bryan Clay

Bryan Clay (s. 3. tammikuuta 1980 Austin, Texas) on yhdysvaltalainen kymmenottelija ja olympiavoittaja.
Clay voitti vuonna 1999 nuorten Yhdysvaltain mestaruuden kymmenottelussa. Vuonna 2001 hän sijoittui Pekingin Universiadeissa kolmanneksitoista. Vuonna 2004 hän voitti seitsenottelun hopeaa Budapestin sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 6365. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Yhdysvaltain olympiakarsinnat. Ateenan olympialaisissa hän voitti olympiahopeaa tuloksella 8820.
Helsingin MM-kisoissa 2005 Clay voitti maailmanmestaruuden tuloksella 8732. Hän voitti samana vuonna myös maansa mestaruuden. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän voitti hopeaa seitsenottelussa. Osakan MM-kisoissa 2007 hän keskeytti ottelun loukattuaan jalkaansa korkeushypyssä. Maaliskuussa 2008 hän voitti kultaa Valencian sisäratojen MM-kisoissa. Kesällä 2008 hän voitti Yhdysvaltain olympiakarsinnat ennätyksellään 8832 pistettä. Pekingin olympialaisissa Clay otti selvän voiton. Hän voitti heti ensimmäisen lajin 100 metrin juoksun ja johti tämän jälkeen kisaa loppuun asti.
Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti kultaa seitsenottelussa.
Kontio

Kontio voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Henkilöt.
Kontio on myös suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Särkänniemen Tornado

Särkänniemen Tornado on suomalais-sveitsiläisenä yhteistyönä toteutettu riippurakenteinen (”inverted”) vuoristorata, jossa laitteen juna kulkee radan alla. Se sijaitsee Särkänniemen huvipuistossa Tampereella. Radan ja vaunut on valmistanut sveitsiläinen Intamin. Rata avattiin vuonna 2001. Laite maksoi 50 miljoonaa markkaa, ja se oli aikanaan Särkänniemen suurin investointi.
Tornadon pituus on 700 metriä ja huippunopeus 75 km/h. Päästäkseen Tornadoon on oltava vähintään 140 senttimetriä pitkä. 
Radan nimen piti olla alun perin Metro, mutta nimi muutettiin Tornadoksi. Rataan lisättiin vuonna 2006 tunneli heti silmukan jälkeen, joka on myös radan nopein kohta.
Ajo.
Tornadossa on nostomäki, joka nousee 25 metrin korkeuteen. Nostomäen jälkeen tulee radan jyrkin ja pisin alamäki sekä silmukka. Tornado kulkee myös Tukkijoen alta, ja se kierähtää ympäri tunnelissa. Juuri ennen viimeistä mutkaa se kierähtää vielä kerran ympäri.
Tornado on rakennettu maaston mukaan, joten täysin samanlaista vuoristorataa ei ole missään muualla.
Yksi ajo kestää noin 140 sekuntia.
Junat.
Tornadossa on kaksi junaa, väreiltään punainen ja keltainen. Molemmissa junissa on 24 paikkaa. 
Laitteen kapasiteetti on 1000 matkustajaa tunnissa.
Nivala Cowboys

Cowboys on nivalalainen jääkiekkoseura "(aiemmin Nivalan Urheilijoiden jääkiekkojaosto)". Seura on perustettu vuonna 1995 eli samana vuonna kuin seuran kotiareena Nivalan jäähalli aloitti toimintansa. Cowboys on aina ollut vahva kasvattajaseura, ja se onkin Nuoren Suomen sinettiseura nro 60 (7.12.2002).
Menestys kausittain.
Taulukon värien selitteet
Molempien taulukoiden viitteet&lt;br&gt;
Kuplahylje

Kuplahylje, Klapmytsi, ("Cystophora cristata") on varsinaisten hylkeiden heimoon kuuluva laji, joka asustaa pohjoisen Atlantin vesissä jäälautoilla. Läntisinnä sitä tavataan Baffininsaarella ja Newfoundlandilla Kanadassa ja idässä aina Grönlannissa, Islannissa, Huippuvuorilla ja vaelluksilla jopa Novaja Zemljalla asti. Pisimmät kuplahylkeet ovat 270 cm pitkiä ja painavat 400 kg. Kuplahylkeet elävät enintään 35-vuotiaiksi.
Nimensä kuplahylje on saanut siitä, että vasemman sieraimen limakalvo pullistuu kuplaksi osana kosintamenoja.
Lisääntyminen.
Lisääntymiskauden koittaessa kuplahyljenaaraat raahautuvat joukoittain synnyttämään paksulle jäälle. Paikkoja on kolme Pohjois-Atlantilla. Aikuiset urokset kamppailevat oikeuksistaan paritella. Voittaja valvoo aluetta, jolla majailee 2–4 naarasta. Naaraiden synnyttäessä ja imettäessä poikasiaan uros vahtii lähistöllä. Kuutti syntyy maalis-huhtikuussa ja painaa 20 kg. Emo imettää poikasta vain 4 päivää, mikä on lyhyempi aika kuin millään muulla nisäkkäällä. Kun emo on vieroittanut poikasensa, uros parittelee vedessä sen kanssa ja hakeutuu sitten seuraavan naaraan luo. Oman onnensa nojaan jätetty kuutti pysyttelee jäällä vielä kuukauden ajan. Joka vuosi naaras synnyttää vain yhden poikasen. Jos kuutti on uros, se saavuttaa sukukypsyyden 4–6-vuotiaana, mutta jos se on naaras, 3 vuoden ikäisenä.
Ravinto.
Kuplahylkeet syövät kaloja, äyriäisiä ja pääjalkaisia, kuten kalmareita ja tursaita.
Ulla Appelsin

Ulla Tuulikki Appelsin (o.s. "Hovi", s. 5. joulukuuta 1967 Luumäki) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän aloitti Ilta-Sanomien päätoimittajana lokakuussa 2010.
Appelsin on koulutukseltaan filosofian maisteri. Ilta-Sanomissa hän on työskennellyt aiemmin ulkomaantoimittajana ja uutispäällikkönä sekä uutistoiminnasta vastaavana toimituspäällikkönä. Hän tuli ensimmäisen kerran Ilta-Sanomiin töihin kesällä 1991, mutta työskenteli välillä äidinkielenopettajana, kunnes palasi lehteen.
Appelsin on kirjoittanut muun muassa kirjan "Titanicin tuntematon lapsi" (2003), joka kertoo Panulan perheen kohtalosta loistoristeilijä Titanicin tuhon yhteydessä vuonna 1912. Hän sai Ajatus Kirjojen ja Gummerus Kustannuksen myöntämän Hyvä Ajatus -tunnustuspalkinnon vuonna 2003.
Huomionosoitukset.
Vuonna 2015 Appelsin palkittiin kirjoituksestaan ”Pikkuveljeni, alkoholisti” Sanomalehtien Liiton parhaiden juttujen kilpailussa näkökulmasarjan toiseksi parhaana kirjoituksena. Hän oli ehdolla vuoden 2014 Bonnierin suuren journalistipalkinnon saajaksi Vuoden journalisti -kategoriassa. Keväällä 2015 Karjalan Liiton hallitus myönsi Appelsinille Pro Carelia -ansiomerkin tunnustuksena luovutetun Karjalan historian ja karjalaisen kulttuurin tunnetuksi tekemisestä.
Ulla Appelsin sai maanpuolustusmitalin 2017 miekkojen kera. Mitalin numero on 611.
Johdin (kielitiede)

Johdin tai johtopääte on liite, jonka avulla muodostetaan uusia sanoja, johdoksia. Esimerkiksi sanasta "kirja" muodostuu johtimen sto avulla johdos "kirjasto". 
Johtimet eivät välttämättä muuta sanan sanaluokkaa, vaan esimerkiksi aspektia, esimerkiksi hypätä→hypähtää. (ahta-johtimella ilmaistaan yleensä tapahtuman hetkellisyyttä.)
Johtimet ovat morfeemeja.
Suomen kielessä.
Esimerkkejä suomen kielen johtimista:
Tekijännimiä:
Paikkoja:
Verbeistä nomineja:
Frekventatiivisia johtimia:
Momentaanisia johtimia:
Teettojohtimia:
Charles Hall

Charles Francis Hall (1821 – 8. marraskuuta 1871) oli yhdysvaltalainen pohjoisnapaseutuja vuosina 1860-1871 tutkinut löytöretkeilijä. Hall teki yhteensä kolme retkeä, joista kahdella ensimmäisellä hänen päätehtävänään oli löytää sir John Franklinin kadonneen retkikunnan jäännökset. Hän teki ensimmäisen retkensä yksin tutkien Frobisherinlahden seutuja. Toisella matkallaan hän tutki Kuningas Williamin saarta apunaan eskimoja. Hänen kolmatta retkeään rahoitti hallitus ja tällä kertaa Hallin tavoitteena oli päästä Pohjoisnavalle. Yritys kuitenkin epäonnistui, vaikkakin Hall purjehti pohjoisemmaksi kuin yksikään hänen edeltäjänsä. 
Hall kuoli 8. marraskuuta 1871 ollessaan palamassa Polaris-laivalla tutkimusretkeltään. Kuolinsyy oli todennäköisesti sairaskohtaus, mutta jotkut epäilivät hänen tulleen myrkytetyksi.
Äänitysstudio

Äänitysstudio on tila, joka on suunniteltu äänen tallentamiseen sekä muokkaamiseen.
Rakenne ja laitteisto.
Äänitysstudion suunnittelussa käytetään hyväksi akustiikan periaatteita. Tyypillisesti äänitysstudioon kuuluvat tilat äänieristetään huolellisesti äänityksen laadun takaamiseksi. 
Kaupallinen äänitysstudio sisältää tyypillisesti kolme huonetilaa: 
Näiden huoneiden lisäksi tai sijasta äänitysstudio voi sisältää myös muita eristettyjä erikoistiloja. Esimerkiksi laulujen äänittämiseen erikoistuneissa pienstudioissa on usein erillinen äänieristetty laulukoppi. Myös vahvistinkopit ovat yleisiä ja suurempiin studioihin voi kuulua esim. erityinen huone akustisen esityksen tallentamiseen luonnollisessa tilassa soivana. 
Pienimmillään äänitysstudio voi olla myös yksi tila, johon sisältyy sekä tarkkaamo että varsinainen äänitysstudio. 
Laitteiston osalta äänitysstudio sisältää tyypillisesti:
Lisäksi laitteistoon saattaa kuulua:
Kotistudio.
Pientä, henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitettua studiota kutsutaan projektistudioksi tai "kotistudioksi". Tällainen studio kattaa yleensä yksittäisen muusikon tai lauluntekijän tarpeet ja sitä käytetään perinteisesti biisi-ideoiden tallentamiseen ja ei-kaupalliseen harrastetoimintaan. Nykyaikaiset kotistudiot voivat kuitenkin olla jo niin hyviä, että niissä on mahdollista tuottaa myös kaupallisen tason äänitteitä. Tämä koskee erityisesti elektronista musiikkia, jossa akustisten instrumenttien äänitys on pienemmässä roolissa.
Ensimmäiset kotistudiot syntyivät 1980-luvun lopulla, kun markkinoille tuli kohtuuhintaisia moniraitanauhureita, syntetisaattoreita ja mikrofoneja. Nykyään studiolaitteiden hinnat ovat laskeneet niin paljon, että monilla muusikoilla on varaa rakentaa itselleen oma kotistudio.
Rumpujen äänittäminen kotistudiossa on vaikeaa niistä aiheutuvan suuren äänenvoimakkuuden takia. Laadukkaan, pääteputkiastesäröä sisältävän sähkökitarasoundin äänittäminen kotistudiossa vaatii joko eristetyn vahvistinkopin tai keinokuorman käyttöä. Vaihtoehtoisesti voidaan käyttää kaappisimulaatiota, mallintavaa vahvistinta, etuastetta/prosessoria tai ohjelmistopohjaista kitaravahvistinmallinnusta. Tässä käytetäänkin paljon hyväksi tietokoneelle tarkoitettuja äänitysohjelmia. 
Liikuteltava studio.
1970-luvulla useat yhtyeet ja artistit käyttivät umpikuorma-autoon rakennettua studiota, jossa oli tarkkaamotila miksaus- ja äänityslaitteineen sekä suljettu kamerajärjestelmä yhteydenpitoon. Äänitystilana saattoi näin toimia mikä tahansa sopivaksi koettu rakennus. Tunnetuimpia näistä ovat Rolling Stonesin omistama Rolling Stone Mobile Studio sekä Manor Mobile Studio. 
Monet nykyaikaiset äänityslaitteet mahtuvat varsin pieneen tilaan, joka tekee niistä helposti liikuteltavia. Äänen eristämiseen on niin ikään olemassa myös liikuteltavia ratkaisuja, joten yksinkertainen pienstudio on mahdollista pystyttää väliaikaisesti lähes mihin tahansa tilaan.
Krillihylje

Krillihylje ("Lobodon carcinophaga") on varsinaisten hylkeiden heimoon kuuluva nisäkäslaji, joka asustaa lähinnä Etelämantereen rannikolla ja ahtojääalueella. Vaeltavia yksilöitä tavataan toisinaan Uuden-Seelannin, Australian sekä Etelä-Afrikan ja -Amerikan rannikkovesillä. Yleensä krillihylkeet ovat 203–241 cm pitkiä, mutta on tavattu myös 262 cm pitkiä yksilöitä. Krillihylkeet painavat 200–300 kg. Krillihylkeet voivat elää enintään 39-vuotiaiksi. Krillihylkeiden lukumääräksi arvioitiin noin 8 miljoonaa yksilöä vuonna 2012, mutta täma oli todennäköisesti aliarvio. 
Ulkonäkö.
Krillihylkeellä on tummanruskea karvapeite, joka haalistuu kesän tullen, mutta krillihylje luo sen uudestaan vuosittain tammi-helmikuussa. Sillä on räpylälliset takaraajat, joita se kohottaa ylös jäällä liikkuessaan. Krillihylkeellä on myös paksu rasvakerros ja rotevat räpylät, jotka ovat suureksi avuksi krillihylkeen liikkuessa maalla.
Lisääntyminen.
Syys-lokakuussa tiineet naaraat raahautuvat jäälautoille synnyttämään yhden poikasen. Näinä aikoina uros liittyy naaraan seuraan karkottaen kaikki pedot ja kilpailevat urokset. Naaras imettää poikastaan neljän viikon ajan. Sinä aikana se hyökkää liian tungettelevan uroksen kimppuun. Uros ajaa vieroitetun poikasen tiehensä ja parittelee naaraan kanssa jäällä. Uutta kumppania se ei pariteltuaan etsi. Vieroitettu poikanen osaa jo uida, ja se jätetään selviytymään omin avuin. Kahden vuoden kuluttua siitä on kasvanut täysikasvuinen hylje. Krillihylje saavuttaa sukukypsyyden 3–6-vuotiaana.
Ravinto.
Krillihylje käyttää ravintonaan nimensä mukaisesti krillejä, pieniä katkarapuja muistuttavia äyriäisiä. Niitä se nauttii arviolta 20 kg päivässä. Se seurailee krilliparvia, ahmii krillejä avonaiseen suuhunsa ja nielee sellaisenaan, hieman samaan tapaan kuin hetulavalaat. Valaista poiketen krillihylje ei siivilöi ravintoa hetuloilla, vaan sahalaitaisilla hampaillaan. Se pystyy myös imaisemaan saaliseläimen onkalosta. Vaeltelevia krilliparvia seuraillessaan krillihylje joutuu joskus pois ahtojäävyöhykkeeltä. Vaarana on silloin, että se itse joutuu merileopardin tai miekkalavaan saaliiksi.
Kersantilleko Emma nauroi?

Kersantilleko Emma nauroi? on vuonna 1940 valmistunut Ilmari Unhon ohjaama sotilasfarssi. Elokuva pohjautuu A. V. Multian samannimiseen romaaniin vuodelta 1939, josta Unho muokkasi elokuvakäsikirjoituksen. 
Elokuvan yleisömenestys kuului vuoden parhaisiin. Sen ensi-ilta oli 2. marraskuuta 1940 Turun Kino-Palatsissa ja Vaasan Gloriassa. Ensi-iltakierros alkoi seuraavana päivänä Helsingin teattereiden lisäksi muun muassa Kotkan Bio-Biossa.
Taustaa.
Elokuvan ulkokuvia otettiin Puolustuslaitoksen harjoituskeskuksessa Valkealan Utissa sekä Helsingin Tuusulassa kesällä 1940. Romaaniin kuulunut vakoilusivujuoni häivytettiin pois käsikirjoituksesta tekemällä Iisakkisesta korttihuijari ja autovaras, ja tunnollinen konttoristi Nännimäinen muutettiin runoilevaksi hupakoksi. Näyttelijä Turo Kartto teki sanoituksen useisiin elokuvan musiikkikappaleisiin, jotka sävelsi Toivo Lampén.
Arviot.
Salama Simosen ("Uusi Suomi") arviossa elokuva sai luonnehdinnan ”hatara keitos”. Orvo Kärkösen ("Aamulehti") mukaan elokuvan siteet ja kuteet eivät riitä liittämään yhteen yksittäisiä hyviä otteita. Toisaalta myönteistäkin löytyi, esimerkiksi "Vaasa"-lehden kriitikko kirjoitti: ”Koko juttu lähentelee miellyttävää hillittyä farssia”.
Myöhemmin televisioesityksen yhteydessä Arto Pajukallio ("Helsingin Sanomat") pitää elokuvaa vaatimattomana farssina, jossa säätyhierarkia määrää myös parien muodostumisen. Sodan varjossa valmistuneessa elokuvassa pilkanteon kohteeksi joutuu epäsotilaallinen runoilija Alfons Kaukokaipuu.. Sitä on luonnehdittu myös ”hatarasti kyhätyksi, sinne tänne sinkoilevaksi elokuvatukseksi” ("Tv-maailma").
Novotšerkassk

Novotšerkassk () on kaupunki Rostovin alueella, Lounais-Venäjällä, 35 kilometriä Rostov-na-Donusta koilliseen, Donin alajuoksun oikeanpuoleisen sivu-uoman Aksain pohjoisrannalla. Ukrainan Luhanskin alueen rajalle on maanteitse 80 kilometrin matka. Rautatie Luhanskin alueelta Rostov-na-Donuun kulkee kaupungin kautta. Kaupungin asukasluku oli 168 746 (2010).
Novotšerkasskin sähköveturitehtaassa (NEVZ) on valmistettu muun muassa Suomessa käytettävä Sr1-veturityyppi.
Kaupunki perustettiin vuonna 1805 Venäjän keisarikunnan aikaisen Donin kasakoiden alueen pääkaupungiksi entisen, Donin kevättulville alttiin Tšerkasskin sijaan (nykyinen Starotšerkasskajan kylä). Myös vuodesta 1991 lähtien kaupunki on toiminut Donin kasakoiden pääkaupunkina. Venäjän sisällissodan aikana Novotšerkassk oli Donin vastavallankumouksen keskuspaikka. Puna-armeija ajoi valkoiset kaupungista 7. tammikuuta 1920. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä.
Vuonna 1962 ruokapula ja huonot työolosuhteet johtivat kaupungissa mellakoihin, jotka armeija tukahdutti väkivalloin. Näihin tapahtumiin perustuu Andrei Kontšalovskin näytelmäelokuva "Rakkaat toverit" (2020).
Mikkelin yliopistokeskus

Mikkelin yliopistokeskus (, lyhennys MUC) on verkostomallinen yliopistoyhteisö Mikkelissä. Sen toiminta perustuu Aalto-yliopiston, Helsingin yliopiston, LUT-yliopiston ja Mikkelin kaupungin väliseen sopimukseen. Sopimus solmittiin vuonna 2004, josta tuli siten yliopistokeskuksen perustamisvuosi.
Mikkelin yliopistokeskus painottaa toiminnassaan tutkimusta, koulutusta ja yhteiskunnallista vuorovaikutusta. Yliopistokeskuksessa työskentelee 120 henkeä, ja siellä opiskelee 250 yliopisto-opiskelijaa. 
Yksiköt ja koulutusohjelmat.
Yliopistokeskuksen yksiköt ja koulutusohjelmat ovat vastuuyliopistojensa alaisia. Näitä ovat:
Aalto-yliopisto:
Helsingin yliopisto:
LUT-yliopisto:
Syksyllä 2023 Mikkelissä alkaa LUT-yliopiston vastuulla oleva vesiteknologian diplomi-insinöörien koulutusohjelma.
Kajaanin yliopistokeskus

Kajaanin yliopistokeskus (, lyhennys KUC) sijaitsee Kajaanin kaupungissa ja on yksi kuudesta Suomen yliopistokeskuksesta. Se on hallinnollisesti Oulun yliopiston erillislaitos. Lisäksi yliopistokeskuksessa toimivat Itä-Suomen, Jyväskylän ja Lapin yliopistot omilla vastuu-alueillaan. Yliopistokeskusta johtaa professori Vesa Virtanen. Yhdessä Kajaanin yliopistokeskus ja Kajaanin ammattikorkeakoulu muodostavat Kajaanin korkeakoulukonsortion. 
Yliopistokeskuksen edeltäjä on vuonna 1900 perustettu Kajaanin seminaari. Vuoden 2004 alusta Oulun yliopiston Kainuussa toimivat yksiköt yhdistyivät Kajaanin yliopistokeskukseksi. Opettajankoulutusyksikkö ja normaalikoulu kuuluivat samalla Oulun yliopiston kasvatustieteiden tiedekuntaan. Oulun yliopisto on lopetti opettajankoulutuksen Kajaanissa kesällä 2013, mutta yliopistokeskus on kehittynyt ja koulutustarjonta on laajentunut muun muassa matematiikan, tietojenkäsittelyn ja kulttuuriteollisuuden koulutusohjelmiin.
Yksiköt.
"Mittaustekniikan yksikkö" (MITY) on lokakuussa 1991 perustetun Mittalaitelaboratorion työn jatkaja. Yksikkö on keskittynyt mittaustekniikan tutkimukseen ja teknologiaan kahdella kahdella sovellusalueella: cleantech sekä terveys ja hyvinvointi. 
"Liikuntateknologian" toimipiste sijaitsee Vuokatissa, Sotkamossa. Se on Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisen tiedekunnan yksikkö.
Kajaanin yliopistokeskuksen "Aikuis- ja täydennyskoulutuspalvelut" (AIKOPA) tarjoaa koulutusta aikuisopiskelijoille. Aiempi "Lönnrot-instituutti" liitettiin vuoden 2010 lopussa tutkimusryhmänä osaksi AIKOPAa. Lönnrot-instituutti oli monitieteinen aluetutkimuksen ja arvioinnin sekä toiminta-alueen kehittämiseen liittyvien kehittämishankkeiden asiantuntija. Sen aluekehitystoiminta on alkanut vuonna 1981 Pohjois-Suomen tutkimuslaitoksen Kainuun yksikkönä.
"Biotekniikkatoimialan" tehtävänä on tutkimustoiminnallaan edistää ja tehostaa luonnon raaka-aineiden käyttöä lääke- ja elintarviketeollisuudessa. Tavoitteena on luonnon raaka-aineiden jalostusasteen nostaminen. Toimiala sisältää erityisesti maidon jatkojalostuksen sekä mauste- ja rohdoskasvien, metsämarjojen ja sienien jatkojalostuksen kehittämisen. Biotekniikan laboratorio sijaitsee Sotkamossa. Yhteistyöyrityksiä ovat Kainuun Osuusmeijeri, metsämarjojen jalostajat sekä Pohjois-Suomen yrttiyrittäjät. Metsäbiotalouden yliopisto-opinnot käynnistyvät Kajaanissa syksyllä 2022.
"Tietojenkäsittelytieteen" ensimmäiset pääaineopiskelijat aloittivat Kajaanissa syksyllä 2004.
Muuta.
Kajaanin yliopistokeskuksen "yhteistyökumppaneita" ovat muun muassa Itä-Suomen ja Lapin yliopistot, MTT (ELO-verkosto), Euroopan metsäinstituutti ja Elias Lönnrot -seura ry.
Lahden yliopistokampus

Lahden yliopistokampus (; aiemmin "Lahden yliopistokeskus"), sijaitsee Lahden kaupungin Niemen kaupunginosassa. Lahden yliopistokampus on kansainvälinen tutkimuksen ja opetuksen osaamiskeskittymä, yksi kuudesta Suomen yliopistokeskuksesta. Siellä toimivat erityisesti Helsingin yliopisto ja LUT-yliopisto. Nämä kirjasivat yliopistokampuksen toiminnan kokonaislaajuudeksi 10 miljoonaa euroa, josta TKI-hankkeiden osuus oli 4,4 miljoonaa euroa (2021). Henkilökuntaa oli noin 230. Vuoden aikana suoritettiin noin 150 ylempää korkeakoulututkintoa ja 15 tohtoritutkintoa (2021). 
Näiden yliopistojen ohella alueella toimii myös sekä LAB-ammattikorkeakoulu. Sijaintinsa mukaan fyysistä kampusaluetta kutsutaan myös Niemen kampukseksi.
Seinäjoen yliopistokeskus

Seinäjoen yliopistokeskus () sijaitsee Seinäjoella ja on yksi kuudesta Suomen yliopistokeskuksesta. Seinäjoen yliopistokeskuksen muodostavat neljä kumppaniyliopistoa: Tampereen yliopisto, Helsingin yliopisto, Taideyliopiston Sibelius-Akatemia, Vaasan yliopisto sekä Turun yliopiston elintarvikekehityksen tutkimusryhmä. Seinäjoen yliopistokeskuksessa toimii 25 tutkimusryhmää ja muodostaa yhteensä 80 asiantuntijan yhteisön. Seinäjoen yliopistokeskuksessa on 20 professuuria ja yliopistokeskus kouluttaa noin 2500 opiskelijaa vuosittain. Yliopistokeskuksen kautta on suoritettu noin 250 maisteritutkintoa. Yliopistokeskuksen vuosittainen budjetti on noin 6 miljoonaa euroa.
Seinäjoen yliopistokeskuksen tutkimustoiminta keskittyy neljälle painoalalle: agrobiotalous sekä kestävät ruokaratkaisut, älykkäät ja energiatehokkaat järjestelmät, hyvinvointi ja luovuus sekä yrittäjyys ja kasvu. Painoaloja johtavat professorit. Tämän lisäksi yliopistokeskus tuottaa jatkuvan oppimisen palveluita.
Yliopistokeskus tarjoaa myös tutkintoon johtavia koulutuspalveluita, avoimen yliopiston opintoja sekä täydennyskoulutusta. Tutkimuksen alalla yliopistokeskus tekee kansainvälistä yhteistyötä painopistealoilla. Yliopistokeskuksella on kansainvälisiä yhteistyökumppaneita etenkin Euroopassa.
Historia.
Yliopistotoiminta Seinäjoella alkoi vuonna 1981, kun Tampereen yliopisto aloitti kaupungissa täydennyskoulutuksen, perusti alueellisen kehittämisen tutkimusyksikön sekä lääketieteen ja hoitotieteen laitokset. Helsingin yliopisto perusti vuonna 1988 Ruralia-instituutin, jolla on toimintaa Seinäjoen lisäksi myös Mikkelissä. Sibelius-Akatemia aloitti vuonna 1991 täydennyskoulutuksen ja kansanmusiikkikoulutuksen. Vuonna 2008 Seinäjoen yliopistokeskuksessa käynnistettiin Sibelius-Akatemian ja Tampereen yliopiston yhteistyönä 2,5-vuotinen aikuiskoulutusohjelma, populaari- ja kansanmusiikin maisterikoulutus. Vaasan yliopisto aloitti Seinäjoen yliopistokeskuksessa vuonna 1998 johtamisen, markkinoinnin ja tuotannon laitostensa osalta. Tampereen teknillinen yliopisto perusti Seinäjoen yliopistokeskukseen vuonna 2002 yksikön, jossa toimivat lääketieteellisen tekniikan, materiaaliopin, rakennetekniikan, konstruktiotekniikan ja elektroniikan laitokset.
Seinäjoen yliopistokeskus on osa Etelä-Pohjanmaan korkeakouluverkosto Epanetiä, jonka painopistealoja ovat informaatioteknologia, liiketoimintaosaaminen, materiaalit ja elintarvikkeet sekä alueet ja hyvinvointi.
Oodi (tietojärjestelmä)

Oodi on yliopiston opetus- ja opiskelutoimintojen tukemiseen tarkoitettu tietojärjestelmä.
Se oli käytössä yhdeksässä suomalaisessa yliopistossa.
Tietojärjestelmän yhteisestä ylläpidosta vastasi Oodi-konsortio ja palveluntuottajana CSC.
Oodi-konsortion jäsenet olivat Aalto yliopisto, Hanken, Helsingin yliopisto, Itä-Suomen yliopisto, Lapin yliopisto, Lappeenrannan teknillinen yliopisto, Oulun yliopisto, Taideyliopisto sekä Vaasan yliopisto.
Opiskelijat voivat tehdä järjestelmän kautta muun muassa lukukausi- ja tentti-ilmoittautumisia sekä tarkastella opintosuoritustensa tuloksia. 
Oodia on oltu korvaamassa Funidatan Sisu-järjestelmällä.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1998

Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1998 7.–8. maaliskuuta Pokljukassa Sloveniassa sekä 15. maaliskuuta Hochfilzenissä Itävallassa.
Miehet.
10 + 12,5 km takaa-ajo.
Suomen Ville Räikkönen oli kilpailun viides ja Paavo Puurunen kahdeskymmenestoinen.
&lt;br&gt;
10 km joukkuekilpailu.
Suomi sijoittui kilpailun neljänneksi joukkueella Harri Eloranta, Ville Räikkönen, Olli-Pekka Peltola ja Paavo Puurunen.
&lt;br&gt;
Naiset.
7,5 + 10 km takaa-ajo.
Suomen Mari Lampinen oli kahdeksastoista ja Katja Holanti kahdeskymmenesyhdeksäs.
&lt;br&gt;
7,5 km joukkuekilpailu.
&lt;br&gt;
Painekattila

Painekattila eli painekeitin on ruoan valmistukseen käytettävä ilmatiiviisti suljettava metallinen astia. Ruoka kypsyy painekattilassa selvästi nopeammin kuin tavallisessa kattilassa. Painekattilassa paine kasvaa ja veden kiehumispiste nousee, mikä kohottaa lämpötilaa kattilan sisällä lyhentäen keittoaikaa. 
Painekattiloiden toiminta.
Painekattilassa voi vallita esimerkiksi 1,5–1,8 -kertainen ilmanpaine, jolloin veden kiehumispiste on 110–116 °C. Keittämislämpötilan nostaminen kymmenellä celsiusasteella nostaa ruuan hautumisnopeuden kaksin–kolminkertaiseksi kemiasta tunnetun yleisen reaktionopeuden lämpötilariippuvuuden mukaisesti. 
Toimivassa painekattilassa on paineistetun veden kiehumispisteessä olevaa kylläistä höyryä. Ruuan kypsyminen tapahtuu näin osin höyryttämällä, jolloin vettä tarvitsee panna kattilaan vähemmän. Painekattila on paitsi nopeuden myös energiankulutuksen kannalta edullinen valinta ruoanlaittoon. Energiankulutus vähenee verrattuna tavalliseen kattilaan, sillä lyhyemmän kypsennysajan ansiosta liettä tarvitsee pitää vähemmän aikaa päällä ja vähemmän vettä tarvitsee kuumentaa kiehuvaksi. Kotitalouksien painekattilaa käytetään useimmiten kotona nopeaan ruoanvalmistukseen. Tämä saavutetaan paineen alaisena olevan höyryn ansiosta, mikä itse asiassa nopeuttaa tätä prosessia. Joissakin painekattiloissa on useita toimintaohjelmia, joiden avulla voidaan valmistaa monenlaisia ruokia. Painekattiloissa on turvajärjestelmä ja joissakin malleissa on paineenpoistoventtiili, varoventiili ja lukitustappi.ön Painekattilassa saavutettava maksimilämpötila on 120°C.
Painekattiloiden valmistajia.
Painekattiloita valmistavat esimerkiksi Fissler GmbH, WMF AG, Tefal S.A.S; Fagor Electrodomésticos, S.Coop; Opa Muurikka Oy, AMC, Sitram, Silit-Werke GmbH &amp; Co. KG, Ninja ja Kuhn Rikon AG.
Karl Radek

Karl Berngardovitš Radek (; aik. Karol Sobelsohn; 31. lokakuuta 1885 Lemberg, Itävalta-Unkari – 19. toukokuuta 1939 Verhneuralsk, Neuvostoliitto) oli Neuvostoliitossa vaikuttanut puolalainen bolševikki ja Kommunistisen internationaalin varhaisvaiheen johtaja.
Elämäkerta.
Karol Sobelsohn syntyi Itävalta-Unkarin Lembergissä (nykyinen Lviv Ukrainassa) juutalaiseen perheeseen. Nimen ”Radek” hän otti Stefan Żeromskin romaanin henkilöhahmon mukaan. Radek oli Puolan ja Liettuan sosialidemokraattisen puolueen jäsen vuodesta 1904. Hän osallistui vallankumoukseen Varsovassa vuonna 1905. Ensimmäisen maailmansodan aikana Radek osallistui sodan vastaiseen toimintaan Sveitsissä ja Ruotsissa. Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen hän muutti Pietariin ja nousi johtavaan asemaan. Hän oli Saksassa vuosina 1918–1920 perustamassa paikallista kommunistista liikettä. Radek haastettiin oikeuteen ja vangittiin yhteyksistään Spartakistiliittoon.
Radek palasi Neuvosto-Venäjälle vuonna 1920 ja hänestä tuli Kominternin sihteeri, mutta hän menetti asemansa NKP(b):n keskuskomiteassa Leninin kuoleman jälkeen ja hänet erotettiin puolueesta muun vasemmisto-opposition mukana vuonna 1927. Radek kuitenkin hyväksyttiin takaisin vuonna 1930, ja hän auttoi Neuvostoliiton vuoden 1936 perustuslain valmistelutyössä. Stalinin vainojen aikana hänet vangittiin ja tuomittiin vuoden 1937 näytösoikeudenkäynnissä kuudentoista muun henkilön kanssa vankeuteen. Hän kuoli vankeudessa vuonna 1939, vaikka vielä 1950-luvulla hänen väitettiin olevan elossa. Hän kirjoitti myös poliittisia vitsejä Josif Stalinista. Hänet rehabilitoitiin Mihail Gorbatšovin valtakaudella vuonna 1988.
Rissala

Rissala on kylä Siilinjärven kunnan eteläosassa. Kylässä sijaitsee Kuopion lentoasema, jossa toimii muun muassa Karjalan Lennosto. 
Nimi on esiintynyt 1620-luvulla muodossa "Rissala Byij". Kylännimi perustuu sukunimeen Rissanen. Jo 1541 on tämännimisiä ruokakuntia kirjattu asuneen seudulla.
Koska Rissalassa ei ole omaa koulua, kylän lapset menevät yleensä alakouluun Toivalan koulun oppilaiksi (oppilaaksiottoalue) ja käyvät yläluokat naapuritalossa Suininlahden koulussa (ent. Toivalan yläaste). Aiemmin alaluokat opiskeltiin Jännevirralla toimineessa alakoulussa, joka kuitenkin lakkautettiin 2009.
Kotiruoka

Kotiruoka on ruokaa, joka valmistetaan yleensä kotona kokonaan tai suurimmaksi osaksi raaka-aineistaan.
Kotiruoalla tarkoitetaan yleensä myös ruokaa, joka on koostumukseltaan suhteellisen yksinkertaista ja jonka resepti on kulttuurille ominaista.
"Kotiruoka, keittokirja kotia ja koulua varten" on myös klassinen suomalainen keittokirja. Kirja ilmestyi vuonna 1908, ja siitä on tehty uusia painoksia säännöllisesti. Ensimmäisen painoksen toimitti Helsingin Kasvatusopillisen Ruoanlaittokoulun rehtori Edit Reinilä-Hellman, joka kirjoitti sen yhdessä opettaja Sophie Caloniuksen ja opettaja Valma Krankin kanssa. Vuonna 2008 ilmestyi satavuotisen julkaisuhistorian kunniaksi täysin uudistettuna laitoksena 74. painos, jonka kirjoittajat ovat Kaisa Isotalo ja Raija Kuittinen. Senkin jälkeen on otettu uusia, osin uudistettuja painoksia.
Kotiruoka ei ole automaattisesti pika- tai valmisruokaa terveellisempää. Kotiruoan terveellisyys riippuu aterialla nautittavien ruokalajien kokonaisuudesta.
Taina West

Taina West (s. 26. huhtikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen toimittaja, käsikirjoittaja ja kirjailija. Hän kuului television ajankohtaisviihdesarjojen "Pohjantähden alla" (1988), "Suomen hovi" (1989) ja "Iltalypsy" (1993–2001) käsikirjoittajiin ja toimitti musiikkiviihdeohjelmia Yleisradion Radio Suomessa.
West on kirjoittanut kolumneja muun muassa "Trendi"- ja "Metro"-lehtiin ja opettanut journalistiikkaa Helsingin Metropolia-ammattikorkeakoulussa. Vuonna 2006 hän teki kirjan "Elämisen sietämätön keveys" ystävästään kulttuuriministeri Tanja Saarelasta.
West opiskeli tiedotusoppia Tampereen yliopistossa, josta ei kuitenkaan koskaan valmistunut. Hän oli opiskeluaikoinaan taistolainen. Vuonna 2013 Westistä tuli ortodoksi. Hänellä on kodit sekä itä-Helsingissä että Berliinissä.
West on ollut Toimittajaliiton jäsen.
Mikroluotto

Mikroluotto (myös mikrolaina, ) on pienten rahasummien lainaamista ihmisille, jotka ovat niin köyhiä, että eivät perinteisten määritelmien mukaan ole luottokelpoisia. Mikroluottoja alettiin myöntää 1970-luvulla kehitysmaissa etenkin naisille. Mikroluottojen isänä pidetään bangladeshilaista Muhammad Yunusia, joka aloitti 1974 lainaamalla nälänhädän uhreille rahaa omista varoistaan, ja perusti 1976 Grameen-pankin.
Mikrorahoituksella () tarkoitetaan mikroluottoja, piensäästöohjelmia ja pienvakuutuksia. Maailmalla mikrorahoituksen piirissä on vuoden 2006 lopun tietojen mukaan noin sata miljoonaa maailman köyhimmistä kotitalouksista.
Mikroluottojärjestelmiä on kehitetty erityisesti kehitysmaiden köyhien aseman kohentamiseksi. Järjestelmien vaikutuspiirissä olevista asiakkaista koottujen laajojen tilastojen mukaan asiakkaista on maailmanlaajuisesti ylivoimaisesti suurin osa kehitysmaissa (130 miljoonaa 133 miljoonan asiakkaan kokonaismäärästä vuonna 2006). 
YK julisti vuoden 2005 "mikroluottojen vuodeksi". 
Muhammad Yunus ja Grameen-bank saivat vuoden 2006 Nobelin rauhanpalkinnon.
Keskinäinen takaus.
Mikroluottojen keskeisenä menetelmänä on takausryhmä. Esimerkiksi Grameen-pankissa Bangladeshissa viisi naista muodostaa takausryhmän, joka ensin keskustelee kunkin lainatarpeista. Sitten ryhmä päättää, kelle tai keille ensimmäinen laina annetaan. Tämän maksettua seuraava saa lainan. Ryhmän puheenjohtajana toimiva saa lainan viimeiseksi. Ryhmä pitää kirjaa lainan takaisinmaksusta – tyypillisesti maksut tapahtuvat esimerkiksi joka viikko tasaerissä, joka sisältää sekä lyhennyksen että koron.
Keskinäisen takaamisen mallilla luottotappiot on saatu pieniksi. 
Ryhmät voivat myös osaltaan taata toisiaan isommassa piirissä. Esimerkiksi K-REP-pankissa Keniassa kuusi viiden hengen ryhmää muodostaa yhden isomman piirin, jossa ryhmät takaavat toistensa lainojen takaisinmaksua. Tällöin ryhmältä peritään toisen ryhmän luottotappio, jos sellainen muodostuu, mutta ei ryhmän sisäistä luottotappiota, jos se pystytään kattamaan ryhmän sisäisillä takauksilla.
Suomessa.
Suomen osuuspankkeja ja säästöpankkeja 1900-luvun alussa vastaavia rahoituslaitoksia pidetään maailmalla mikrorahoituslaitoksina. 
Nyky-Suomessa pienlainat on otettu käyttöön muun muassa Finnveran naisyrittäjälainoissa ja eräissä keskinäiseen takaukseen perustuvissa lainajärjestelyissä. Sosiaalisten luottolaitosten luottoja voi myös pitää mikrorahoituksena, mutta toimintaperiaate on niissä yksilökohtainen, kun mikrorahoituksen päälinjana on ryhmäkohtainen talousasioiden hoito. Myös keskinäiset vakuutusyhdistykset ovat osa mikrorahoitusta.
Midget Wolgast

Midget Wolgast (18. heinäkuuta 1910—19. lokakuuta 1955), oikealta nimeltään Joseph Robert LoScalzo, oli yhdysvaltalainen ammattilaisnyrkkeilijä, jonka uran menestyksekkäimmät vuodet ajoittuivat 1930-luvulle.
Wolgast aloitti ammattilaisuransa vuonna 1927. Kutsumanimen "Midget", "kääpiö", hän sai pienen kokonsa tähden, ja nimen Wolgast otti käyttöön vuosisadan alun mestarinyrkkeilijän Ad Wolgastin mukaan. Hän voitti 22 ensimmäisestä 25 ammattilaisottelustaan. 23. tammikuuta 1928 hän otteli Bill Kellyä vastaan Pennsylvanian kärpässarjan mestaruudesta, mutta hävisi. Myöhemmin samana vuonna hän sai mestaruuden itselleen voitettuaan Battling Griffinin. 
Kun Izzy Schwartz vuonna 1929 lopetti uransa, jäi kärpässarjan maailmanmestaruustitteli avoimeksi. Avoimesta mestaruudesta ottelivat 21. maaliskuuta 1930 tuolloin 19-vuotias Midget Wolgast ja Black Bill. 15-eräisessä ottelussa voitto meni Wolgastille ja NYSAC tunnusti Wolgastin mestaruuden, kun taas NBA ei. Saman vuoden toukokuussa Wolgast puolusti titteliään Willie LaMortea vastaan, joulukuussa Frankie Genaroa vastaan ja seuraavan vuoden heinäkuussa Ruby Bradleya vastaan. Välissä hän otteli lukuisia tittelittömiä otteluita, joissa hänelle hävisivät muiden muassa Lou Salica, Speedy Dado, Pete Sanistol ja Juan Zurita. 3. toukokuuta 1935 hän hävisi Salicalle ottelussa Kalifornian tunnustamasta maailmanmestaruudesta, ja samana vuonna 16. syyskuuta menetti NYSAC-tittelinsä Small Montanalle. Myöhemmin marraskuussa hän tosin voitto Montanan, mutta panoksena ei ollut titteliä.
Wolgast jatkoi uraansa aina vuoteen 1940 saakka varsin tappiollisissa merkeissä. Hän hävisi suurimman osan uransa loppupään otteluista.
Tatjana Tomašova

Tatjana Ivanovna Tomašova (, s. 1. heinäkuuta 1975 Perm, Neuvostoliitto) on venäläinen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija.
Tomašovan ensimmäiset arvokilpailut olivat 1999 Belfastin maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut, joissa hän sijoittui lyhyellä matkalla 37:nneksi. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän oli samana vuonna viides. Hän voitti Euroopan cupin 5 000 metrin juoksun 2000. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui 5 000 metrillä kolmanneksitoista ajalla 15.01,28. Edmontonin MM-kisoissa 2001 hän oli samalla matkalla kymmenes ja samana vuonna GP-finaalissa 3 000 metrin juoksussa ensimmäinen. Vuonna 2002 hän voitti EM-pronssia 1 500 metrin juoksussa Münchenin EM-kisoissa. Samana vuonna hän oli toinen GP-finaalissa 3 000 metrillä ja toinen yleisurheilun maailmancupissa 1 500 metrillä.
Tomašova voitti maailmanmestaruuden 1 500 metrin juoksussa Pariisin MM-kisoissa 2003 ajalla 3.58,52. Samana vuonna hän oli seitsemäs samalla matkalla. Ateenan olympialaisissa 2004 hän voitti 1 500 metrin olympiahopeaa ajalla 3.58,12. hän oli toinen samalla matkalla. 2005 Tomašova voitti maailmanmestaruuden Helsingin MM-kisoissa ajalla 4.00,35 ja oli toinen 1 500 metrin juoksussa. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän voitti 1 500 metrillä kultaa ajalla 3.56,91. Kauden lopussa hän oli samalla matkalla toinen sekä maailmancupin toinen.
Osakan MM-kilpailuista 2007 Tomašova joutui jäämään pois jalkavamman takia. IAAF laittoi Tomašovan kilpailukieltoon ennen Pekingin olympialaisia, sillä häntä epäiltiin yhdessä kuuden muun venäläisnaisyleisurheilijan kanssa virtsanäytteiden manipuloinnista. Venäjän yleisurheiluliitto antoi kilpailijoilleen kahden vuoden kilpailukiellon myöhemmin samana vuonna. Myöhemmin Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS muutti Tomašovan kilpailukiellon 2 vuoden ja 9 kuukauden pituiseksi ajalle 31.7.2008–30.4.2011. Samalla hänen kaikki tuloksensa 23.5.2007 lähtien hylättiin. Lontoon olympialaisissa 2012 Tomašova sijoittui alun perin neljänneksi ajalla 4.10,90. Hän nousi vuonna 2018 hopeamitalistiksi kun edelle sijoittuneista turkkilaiset Asli Cakir Alptekin ja Gamze Bulut hylättiin dopingin takia, mutta lopulta Tomašova menetti tämän mitalinsa vuonna 2024. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui kymmenenneksi.
Vuonna 2024 Tomašova sai kymmenen vuoden kilpailukiellon kun häneltä analysoitiin uudelleen kaksi dopingnäytettä vuodelta 2012 ja niissä oli merkkejä anabolisten steroidien käytöstä. Hänen suorituksensa hylättiin aikaväliltä 21.6.2012–3.1.2015.