tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Afrikanrieskapuu

Afrikanrieskapuu ("Treculia africana") on mulperikasvien (Moraceae) heimoon, rieskapuiden ("Treculia") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on suurikokoiseksi kasvava, mutta hidaskasvuinen puulaji. Tavallisesti afrikanrieskapuu kasvaa 15–30 metriä korkeaksi, mutta jotkin yksilöt saattavat kasvaa jopa 50 metriä korkeiksi. Afrikanrieskapuu on ainavihanta ja sen latvus on tiivis ja laakea. Runko on uurteinen. Laji on kaksikotinen. Hedepuiden maitiaisneste on syövyttävää ja myrkyllistä, mutta emipuiden maitiaisnestettä käytetään perinteiseen lääkintään. Afrikanrieskapuun hedelmät ovat suuria ja voivat painaa jopa 14 kilogrammaa. Hedelmissä on runsaasti noin 8 mm pitkiä siemeniä, joita käytetään ravintona.
Afrikanrieskapuu kasvaa jokivarsien metsissä, suometsissä sekä muiden metsien soistuneilla paikoilla merenpinnan tasosta aina noin 1500 metrin korkeuteen asti. Lajia kasvaa luonnossa trooppisessa Afrikassa. Sen levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Senegalista eteläiseen Sudaniin, Ugandaan sekä Keniaan ja etelässä pohjoiseen Angolaan, Sambiaan, Malawiin ja Mosambikiin.
Afrikanrieskapuu on merkittävä ravintokasvi Afrikassa. Puita kasvaa usein kylien ympärillä ja puista kerätään niiden siemeniä, joita myydään myös paikallisilla toreilla. Afrikanrieskapuut jätetään yleensä myös kaatamatta, kun metsää raivataan maatalousmaaksi. Puun siemenet ovat syötäviä kypsennettyinä ja niiden aromi muistuttaa maapähkinää. Siemeniä voidaan syödä sellaisenaan naposteltavina tai niitä voidaan käyttää raaka-aineena moniin pääruokiin, kuten keittoihin tai erilaisiin leipiin ja tahnoihin. Siemenistä voidaan myös uuttaa elintarvikekäyttöön soveltuvaa öljyä. Nigeriassa jauhetuista siemenistä valmistetaan mantelimaidonkaltaista juomaa, jota suositellaan juotavaksi aamiaisella.
Ravintokäytön lisäksi afrikanrieskapuun eri osia käytetään paikalliseen lääkintään. Muun muassa puun kuoresta valmistettua keitosta on käytetty yskän ja hinkuyskän hoitoon. Ghanassa puun juurista valmistettua keitosta on puolestaan käytetty matolääkkeenä sekä kuumeen alentamiseen.
Afrikanrieskapuun puuaines sopii hyvin puuteollisuuden käyttöön muun muassa huonekaluihin sekä puisiin koristeisiin. Sydänpuu on keltaista ja sen ympärillä on ohut kerros vaaleaa pintapuuta. Puuaines on hyvin tiheää, melko painavaa ja hienokuvioista. Puusta voidaan valmistaa myös paperia tai sellua ja lisäksi puuta käytetään polttopuuna sekä puuhiilen valmistuksessa.
Fred Kirkham

Frederick Angus "Fred" Kirkham (alk. Benfield, 5. huhtikuuta 1937 Leichhardt – 25. lokakuuta 2007 Mosman) oli australialainen soutaja. Hän saavutti pronssia kahdeksikossa Melbournen kesäolympialaisissa 1956. Australian venekunta hävisi Yhdysvalloille 4,0 sekuntia ja Kanadalle 2,1 sekuntia.
Kirkham työskenteli ensin poliisina ja myöhemmin tuomarina.
Harold Hewitt

Harold Neil Hewitt (s. 2. syyskuuta 1938) on australialainen soutaja. Hän saavutti pronssia kahdeksikon perämiehenä Melbournen kesäolympialaisissa 1956. Australian venekunta hävisi Yhdysvalloille 4,0 sekuntia ja Kanadalle 2,1 sekuntia.
Bartolomé Mitre

Bartolomé Mitre (26. kesäkuuta 1821 Buenos Aires – 19. tammikuuta 1906 Buenos Aires) oli argentiinalainen Argentiinan sisällissotien sotilasjohtaja, valtiomies ja kirjailija. Hän toimi Argentiinan presidenttinä vuosina 1862–1868 ja oli yksi nykymuotoisen Argentiinan liittotasavallan perustajista.
Tausta ja yksityiselämä.
Mitre syntyi vuonna 1821 Buenos Airesissa. Hänen perheensä oli kreikkalaista alkuperää ja alkujaan perheen sukunimi oli Mitropoulos. Mitre itse osasi sujuvaa kreikka.
Vuonna 1841 Mitre meni naimisiin urugualaisen Delfina Vedian kanssa. Parin ensimmäinen lapsi kaksi vuotta myöhemmin.
Poliittinen ura.
Buenos Airesissa Juan Manuel de Rosasin diktatuurin aikana varttunut Mitre lähti 15 vuoden maanpakoon vuonna 1837. Vuonna 1852 hän palasi Argentiinaan Uruguayn joukkojen johtajana Caserosin taistelussa, joka johti Rosasin kukistumiseen. Seuraavana vuonna Mitrestä tuli liittovaltiosta separatistisen Buenos Airesin maakunnan johtaja. Hän toimi useissa tehtävissä maakunnan hallituksessa ja oli kuvernöörinä, kun maakunta kukisti Justo José de Urquizan johtamat liittovaltion joukot vuonna 1861. Mitre valittiin sitten yhdistyneen Argentiinan tasavallan presidentiksi. Hän kehitti maan hallinntoa, tukahdutti maaseudun separatistit, laajensi posti- ja lennätinlinjoja, järjesti julkisen talouden ja perusti uusia tuomioistuimia, edisti ulkomaankauppaa ja maahanmuuttoa. Kun Paraguay julisti sodan Argentiinalle vuonna 1864 (Kolmoisliiton sota), Mitre johti menestyksekkäästi maansa sotatoimia.
Presidenttikautensa päätyttyä vuonna 1868 Mitre valittiin senaattiin. Vuonna 1874 hän pyrki uudelleen presidentiksi, mutta väitti tappiotaan vilpilliseksi ja johti epäonnistunutta kapinaa voittajaa Nicolás Avellanedanaa vastaan. Tappion jälkeen hän joutui hetkeksi maanpakoon Eurooppaan, asui kirjailijana Buenos Airesissa ja yritti vuonna 1892 epäonnistuneesti tulla valituksi presidentiksi uudelleen. Mitre oli Argentiinan yhtenäisyyden symboli ja taloudellisen kehityksen puolestapuhuja.
Mitre on haudattu La Recoletan hautausmaalle Buenos Airesissa.
Toiminta kulttuurialalla.
Vuonna 1870 Mitre perusti sanomalehden nimeltä "La Nación", joka ilmestyy edelleen.
Mite kirjoitti runsaasti runoutta ja proosaa. Tämän lisäksi hän käänsi myös ulkomaalaista kirjallisuutta (mm. Dantea). Mitre oli myös mukana perustamassa Argentiinan historiallisen akatemian.
Murray Riley

Murray Stewart Riley (5. lokakuuta 1925 – 2020) oli australialainen soutaja ja rikollinen.
Riley saavutti pronssia soudun pariairokaksikossa Mervyn Woodin kanssa Melbournen kesäolympialaisissa 1956. Australialaispari hävisi Neuvostoliitolle 13,4 sekuntia ja Yhdysvalloille 5,2 sekuntia. Riley kilpaili samassa luokassa jo Helsingin kesäolympialaisissa 1952 John Rodgersin kanssa mutta he eivät selviytyneet loppukilpailuun.
Riley työskenteli soutuparinsa Woodin tavoin poliisina mutta päätyi sittemmin rikolliseksi. Tuntemiensa laittomien uhkapelikasinoiden pyörittäjien kautta hän siirtyi huumekaupan pariin. Ensimmäisen vankeustuomionsa hän sai Uudessa-Seelannissa vuonna 1966 yritettyään lahjoa poliisia. Vapautumisensa ja Australiaan paluunsa jälkeen hän nousi hummekauppa- ja kiristystoiminnassa yhä suuremmaksi tekijäksi yhteistyössä tunnetun rikollisen Wally Deanin kanssa. Riley istui vankilassa jälleen vuodet 1978–1984. Vuonna 1990 hänet pidätettiin Isossa-Britanniassa hänen oltuaan mukana British Aerospaceen liittyneessä kymmenien miljoonien puntien petosyrityksessä. Hän pakeni vankilasta joulukuussa 1991, jäi vuoden 1992 alussa kiinni mutta pakeni uudelleen tammikuussa 1993, tällä kertaa lopullisesti.
Antimonipentasulfidi

 
Antimonipentasulfidi (Sb2S5) on antimonin ja rikin muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineena ja pyrotekniikassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa antimonipentasulfidi on punaoranssia kiteistä ainetta. Koostumukseltaan se on epämääräistä ja koostuu todennäköisesti antimonitrisulfidista ja rikistä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee sekä happoihin että emäksiin.
Antimonipentasulfidia voidaan valmistaa antimonin ja rikin reaktiolla, mutta tavanomaisemmin antimonitrisulfidi reagoi rikin ja natriumhydroksidin kanssa natriumtetratioantimonaatiksi. Natriumtetratioantimonaatin vesiliuoksesta saostetaan antimonipentasulfidia hapoilla.
2 Na3SbS4 + 6 H+ → Sb2S5 + 6 Na+ + 3 H2S
Antimonipentasulfidia voidaan käyttää muun muassa pigmenttinä, tulitikkujen ja ilotulitteiden valmistamiseen ja reagenssina kumin vulkanointiin.
Mauritz Svedberg

Carl Wilhelm Mauritz Svedberg (20. lokakuuta 1852 Tukholma – 17. helmikuuta 1913 Helsinki) oli ruotsalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän näytteli pitkään Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa. 
Svedberg kuului vuosina 1869–1871 Johan Fröbergin perustamaan teatteriseurueeseen. Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa hän näytteli 1871–1882 ja uudelleen vuodesta 1891 alkaen aina kuolemaansa saakka. Välillä Svedberg näytteli Tukholman Nya Teaternissa 1882–1890. Svedberg oli monipuolinen luonnenäyttelijä mutta hänet tunnettiin parhaiten komediarooleistaan. Svedberg toimi myöhemmällä iällään myös ohjaajana. Svedbergin tunnetuimpia rooleja olivat Don Cesar de Bazano, Jacques näytelmässä "Från Amerika", Den svenska sprätthöken, Lycko-Per, asianajaja Knifving ja Gaspard näytelmässä "Debutanten och hennes far".
Englannin kreolit

Englannin kreolit ovat kreolikieliä, jotka perustuvat englantiin, minkä takia sekä englanti että siihen perustuvat kreolikielet luokitellaan yhdeksi makro-englanniksi. Kielet ovat levinneet laajalti johtuen Ison-Britannian aiemmasta laajasta siirtomaaimperiumista. Tästä syystä on englanti on myös yksi tyypillisimmistä kreolikielten superstraateista.
Yhteensä englantiin perustuvia kreolikieliä lasketaan olevan 33 ja ne luokitellaan lähinnä maantieteellisin perustein Atlantin ja Tyynenmeren kreoleihin:
Nils Wilhjelm

Nils Wilhjelm (17. kesäkuuta 1936 – 5. maaliskuuta 2018) oli tanskalainen konservatiivisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1987–1989 ja oli Tanskan teollisuusministeri 1986–1989.
Te Reo

Te Reo on Uudessa-Seelannissa toimiva kokonaan maorinkielinen televisiokanava. Kanava aloitti 28. maaliskuussa 2008 ja näytti ohjelmaa aluksi vain klo 20–23 välisenä aikana. Kanavan tarkoitus on vahvistaa maorin kielen asemaa Uudessa-Seelannissa ja etenkin sellaisissa kotitalouksissa, joissa puhutaan maoria.
Te Reo tekee yhteistyötä "Whakaata Māori" -televisiokanavan kanssa, joka erona Te Reosta on kaksikielinen.
Kanavaa on syytetty siitä, ettei se ole tarpeeksi maorilainen, vaan ainoastaan kopioi länsimaista televisiota käyttäen maoreja keulakuvanaan. Toisaalta sen on kuitenkin katsottu myötävaikuttavan maorin kielen elpymiseen.
Graeme Koehne

Graeme Koehne AO (s. 1956) on australialainen säveltäjä.
Koehne opiskeli Adelaiden yliopistossa ja voitti vuonna 1982 Australian Composers Awardin orkesteriteoksestaan "Rain Forest". Hän oli Harkness Fellowship'n turvin Yalen yliopistossa vuodesta 1984 ja opiskeli yksityisesti Virgil Thomsonin sekä Louis Andriessenin johdolla. Vuosina 1998–1999 hän oli Etelä-Australian osavaltion residenssisäveltäjä.
Koehne on tullut tunnetuksi laajalti eri puolilla maailmaa esitetyistä orkesteriteoksistaan, joihin kuuluvat muiden muassa "Unchained Melody", "Powerhouse" ja "Elevator Music". Hänen orkesteriteoksiinsa kuuluu myös konserttoja, kuten "Inflight Entertainment" (vahvistetulle oboelle tai sopraanosaksofonille) ja "High Art" (trumpetille). Koehne tunnetaan myös baleteistaan, joita ovat esittäneet muiden muassa Houston Ballet, The Australian Ballet, Komische Oper Berlin ja Sydney Dance Company.
Koehne on toiminut sävellyksen professorina Adelaiden yliopistossa, josta sai musiikin tohtorin arvon vuonna 2002. Siellä hän on toiminut Elder Conservatorium of Musicin johdossa. Koehne on istunut Australia Council for the Artsin jäsenenä ja toiminut sen musiikkilautakunnan puhemiehenä. Vuonna 2001 Koehnelle myönnettiin Australian hallituksen Centenary Medal. Melbournen yliopistosta hän sai vuonna 2004 Sir Bernard Heinze Memorial Awardin. Vuonna 2009 Koehne voitti Classical Music Awardin "vuoden orkesteriteoksen" kategoriassa teoksellaan "Tivoli dances". Samana vuonna hän oli samassa kategoriassa finalistina teoksellaan "Palm Court suite". Vuonna 2014 Koehne sai Australian ritarikunnan upseerin arvon.
Koehne on omaksunut vaikutteita monista eri lähteistä, kuten populaarimusiikista vastareaktiona sarjallisuuden edustamalle modernismille ja sen myöhemmille kehityskuluille. Koehne on säveltänyt tilaustöinä useita teoksia, joihin kuuluu esimerkiksi oboisti Guy Hendersonin muistoksi sävelletty "The persistence of memory" (elegia oboelle ja jousiorkesterille). Hän oli myös yksi Gallipolin taistelun satavuotismuistoksi luodun "Gallipoli Symphonyn" säveltäjistä.
Michael Morgan

Michael Dennis Morgan (s. 19. joulukuuta 1946 Sydney) on australialainen soutaja. Hän saavutti hopeaa kahdeksikossa Méxicon kesäolympialaisissa 1968. Australian venekunta hävisi Länsi-Saksalle 0,98 sekunnilla ja voitti kolmanneksi sijoittuneen Neuvostoliiton 1,13 sekunnilla. Morgan kilpaili samassa luokassa myös Münchenin kesäolympialaisissa 1972, jolloin tuloksena oli kahdeksas sija.
Joe Fazio

Joseph Ray "Joe" Fazio (11. syyskuuta 1942 Sydney – 2011) oli australialainen soutaja. Hän saavutti hopeaa kahdeksikossa Méxicon kesäolympialaisissa 1968. Australian venekunta hävisi Länsi-Saksalle 0,98 sekunnilla ja voitti kolmanneksi sijoittuneen Neuvostoliiton 1,13 sekunnilla.
Gary Pearce

Gary Malcolm Pearce (s. 27. helmikuuta 1944 Leichhardt) on australialainen soutaja. Hän saavutti hopeaa kahdeksikossa Méxicon kesäolympialaisissa 1968. Australian venekunta hävisi Länsi-Saksalle 0,98 sekunnilla ja voitti kolmanneksi sijoittuneen Neuvostoliiton 1,13 sekunnilla. Pearce kilpaili samassa luokassa myös Münchenin kesäolympialaisissa 1972, jolloin tuloksena oli kahdeksas sija. Tokion kesäolympialaisissa 1964 hän kilpaili pariairokaksikossa ja sijoittui Barclay Waden kanssa 13:nneksi eli viimeiseksi.
Alan Grover

Alan Geoffrey Grover (24. syyskuuta 1944 Sydney – 12. toukokuuta 2019) oli australialainen soutaja. Hän saavutti hopeaa kahdeksikon perämiehenä Méxicon kesäolympialaisissa 1968. Australian venekunta hävisi Länsi-Saksalle 0,98 sekunnilla ja voitti kolmanneksi sijoittuneen Neuvostoliiton 1,13 sekunnilla. Grover kilpaili samassa luokassa myös Münchenin kesäolympialaisissa 1972, jolloin tuloksena oli kahdeksas sija. Tokion kesäolympialaisissa 1964 hän kilpaili perämiehellisessä nelosessa, jossa australialaiset sijoittuivat kymmenenneksi.
David Douglas (soutaja)

David G. A. Douglas (s. 16. maaliskuuta 1947 Melbourne) on australialainen soutaja. Hän saavutti hopeaa kahdeksikossa Méxicon kesäolympialaisissa 1968. Australian venekunta hävisi Länsi-Saksalle 0,98 sekunnilla ja voitti kolmanneksi sijoittuneen Neuvostoliiton 1,13 sekunnilla.
Douglasin tytär Gina Douglas on ollut soudun olympiaedustaja ja poika Robert Douglaskin maajoukkuesoutaja.
Peter Dickson

Peter James•Dickson (27. elokuuta 1945 Sydney – 27. kesäkuuta 2008 Lindfield) oli australialainen soutaja. Hän saavutti hopeaa kahdeksikossa Méxicon kesäolympialaisissa 1968. Australian venekunta hävisi Länsi-Saksalle 0,98 sekunnilla ja voitti kolmanneksi sijoittuneen Neuvostoliiton 1,13 sekunnilla.
John Ranch

John Raymond "JR" Ranch (s. 16. marraskuuta 1940 Bondi) on australialainen soutaja. Hän saavutti hopeaa kahdeksikossa Méxicon kesäolympialaisissa 1968. Australian venekunta hävisi Länsi-Saksalle 0,98 sekunnilla ja voitti kolmanneksi sijoittuneen Neuvostoliiton 1,13 sekunnilla.
Bob Shirlaw

Robert Alan "Bob" Shirlaw (s. 9. huhtikuuta 1943 Sydney) on australialainen soutaja. Hän saavutti hopeaa kahdeksikossa Méxicon kesäolympialaisissa 1968. Australian venekunta hävisi Länsi-Saksalle 0,98 sekunnilla ja voitti kolmanneksi sijoittuneen Neuvostoliiton 1,13 sekunnilla. Tokion kesäolympialaisissa 1964 Shirlaw kilpaili perämiehettömässä kaksikossa Roger Ninhamin kanssa ja he sijoittuivat yhdeksänneksi.
Graeme Murphy

Graeme Lloyd Murphy AO (s. 1950 Melbourne) on australialainen koreografi ja oopperaohjaaja.
Murphy varttui Tasmaniassa. Hänen ensimmäinen opettajansa oli Kenneth Gillespie Launcestonissa. 14-vuotiaana hänet hyväksyttiin Melbournen Australian Ballet Schooliin. Siellä hän tapasi Janet Vernonin, josta tuli hänen pitkäaikainen ammattimainen ja henkilökohtainen kumppaninsa. Vuonna 1968 Murphy kutsuttiin liittymään Australian Balletiin. Hän pääsi myös Australia Council of the Artsin myöntämän stipendin turvin opiskelemaan New Yorkin Joffrey Balletiin. Vuosina 1970–1971 Murphy kiersi Yhdysvalloissa Australian Balletin "Don Quixoten" esittämisen merkeissä. Hän pääsi tanssimaan myös Isoon-Britanniaan.
Murphyn ensimmäinen koreografia oli Nino Rotan musiikkiin tehty "Ecco le Diavole", joka kantaesitettiin Melbournen Princess Theatressa 17. heinäkuuta 1971. Vuonna 1976 Murphy palasi Janet Vernonin kanssa Australian Balletin palvelukseen. Vuoden 1976 lopussa hänet nimitettiin Sydney Dance Companyn johtajaksi. Hänen ensimmäinen sitä varten luotu teoksensa oli Margaret Sutherlandin musiikkiin koreografioitu "Glimpses" (1977). Murphy on osoittanut urallaan erityistä kiinnostusta 1900-luvun säveltäjien musiikkia ja australialaista musiikkia kohtaan. Vuonna 1984 hän aloitti oopperoiden ohjaamisen Opera Australialle. Ensimmäinen ohjaus oli Brian Howardin "Metamorphosis", jota seurasi tuotanto Giacomo Puccinin "Turandotista".
Murphy on saanut urallaan monia palkintoja ja tunnustuksia, joiden joukossa on kunniatohtorin arvoja. Vuonna 1999 National Trust of Australia antoi hänelle arvonimen "National Living Treasure", ja vuonna 2003 hän sai Australian hallituksen myöntämän Centenary Medalin. Hänelle on myös myönnetty Australian Dance Awardeja.
Suomi-nimen alkuperä

Suomi-nimen alkuperää ei tiedetä. Nykytiedon mukaan on kumottu tähän asti esitetyt hypoteesit sen alkuperästä. Tiedetään, että "Suomi" on ollut alun perin Suomenlahden ympäristöä ja sittemmin lähinnä Varsinais-Suomea ja sen suomenkielisen väestön kieltä koskeva nimitys ja laajentunut myöhemmin tarkoittamaan koko maata. Sana on aikaisemmin selitetty lainasanaksi ja sen yhdeksi mahdolliseksi etymologiaksi on esitetty kantabaltin maata (merkityksessä ’seutu’, ’alue’, ’valtapiiri’) tarkoittavaa sanaa "žemē", mutta tämä teoria on kumottu. Toisen kumotun selityksen mukaan sana olisi lainattu indoeurooppalaisesta ihmistä tarkoittavasta sanasta (merkityksessä ’väki’, ’kansa’). Uusimman tutkimustiedon mukaan sanat suomi ja saame ovat samaa alkuperää.
Vanhin säilynyt maininta sanasta "Suomi" on vuosien 741–829 välillä kirjoitetuissa Frankkien valtakunnan annaaleissa. Niissä mainitaan vuoden 811 kohdalla erään rauhansopimuksen yhteydessä Suomi-niminen henkilö. Nykyään nimen "Suomi" vastineita käytetään itämerensuomalaisten kielten lisäksi saamelaiskielissä, latviassa, liettuassa ja gaelissa. 
Valtaosa maailman kielistä käyttää Suomesta nimitystä "Finland", joka juontaa juurensa latinankieliseen termiin "fenni". Ensimmäisen kerran nimitystä tiedetään käytetyn roomalaisen historioitsija Tacituksen teoksessa "Germania" vuonna 98. Latinaan nimitys on mahdollisesti lainattu germaanisista kielistä.
Ida Leino

Ida Leino (s. 29. joulukuuta 1993) on suomalainen poliitikko ja luokanopettaja, joka on toiminut Tampereen kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2021 alkaen. Leino toimi vuosina 2022–2023 Kokoomuksen Nuorten Liiton puheenjohtajana. Nykyään hän toimii Opetusalan ammattijärjestön OAJ:n asiantuntijana.
Leino toimii Tampereen sivistyslautakunnan jäsenenä ja kaupunginhallituksen varajäsenenä. Lisäksi hän on Pirkanmaan kokoomuksen hallituksen jäsen. Vuosina 2017–2018 hän toimi varavaltuutettuna Sastamalan kaupunginvaltuustossa.
Vaalimenestys.
Leino sai vuoden 2017 kuntavaaleissa Sastamalassa 64 ääntä ja jäi varasijalle Sastamalan kaupunginvaltuustoon.
Leino oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Pirkanmaan vaalipiirissä ja sai 1 230 ääntä eikä tullut valituksi. 
Leino sai vuoden 2021 kuntavaaleissa Tampereella 586 ääntä ja tuli valituksi Tampereen kaupunginvaltuustoon.
Leino sai vuoden 2022 aluevaaleissa 1670 ääntä ja tuli valituksi Pirkanmaan hyvinvointialueen valtuustoon.
Leino oli ehdolla vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Pirkanmaan vaalipiirissä ja sai 2 535 ääntä eikä tullut valituksi.
Likelike

Likelike (oikealta nimeltään "Miriam Kapili Kekāuluohi Likelike", 13. tammikuuta 1851 – 2. helmikuuta 1887) oli havaijilainen prinsessa ja tunnettu perinteisten taiteiden tukija. Yhdessä kolmen muun Havaijin kuninkaallisen kanssa hänen katsotaan kuuluvan ns. neljään taivaalliseen. Kaikki neljä ovat sisaruksia keskenään.
Tausta ja perhe.
Likelike syntyi vuonna 1851. Hänen vanhempansa olivat Caesar Kapaʻakea ja Analea Keohokālole. Toisin kuin muut sisaruksistaan, Likelike sai kasvatuksensa Hilossa, kun hänet adoptoitiin perinteiseen havaijilaiseen tapaan. Syynä tähän oli se, että saaren ilmaston uskottiin olevan hyväksi prinsessan heikolle terveydelle.
Vuonna 1870 Likelike meni naimisiin Skotlannista lähtöisin olevan liikemiehen Archibald Cleghornin kanssa. Hääjuhla pidettiin Likeliken siskon, Lili‘uokalanin kotona Washington Placessa. Parille syntyi yksi tytär, Ka‘iulani, joka oli ainoa Kalākaua-suvun suora perillinen.
Julkinen toiminta.
Kun Kalākaua nousi valtaan vuonna 1874, Likelike oli kruununperimysjärjestyksessä kolmantena Leleiohoku II:n ja Lili‘uokalanin jälkeen.
Maaliskuussa 1879 Likelike nimitettiin Havaijin saaren kuvernööriksi. Hänen kautensa päättyi jo 2. syyskuuta 1880, kun hänen tilalleen nimitettiin prinsessa Kekaulike.
Pian avioiduttuaan Likelike lähti miehensä kanssa vierailemaan Uudessa-Seelannissa ja Australiassa. Lisäksi hän vieraili kahdesti San Franciscossa. Näillä matkoillaan Likelike oivalsi, miten koulutus voisi hyödyttää Havaijin alkuperäisväestöä. Hän omistautui tälle loppuelämänsä ajaksi.
Likelike oli lahjakas muusikko ja tuki taiteita avokätisesti. Hänen omasta tuotannostaan tunnetuin lienee "‘Ainahau".
Richard Meale

Richard Meale AM MBE (24. elokuuta 1932 Sydney – 23. marraskuuta 2009 Sydney) oli australialainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. Hänellä oli merkittävä rooli avantgardistisen musiikin edistämisessä maassaan.
Meale opiskeli vuosina 1946–1955 pianon-, klarinetin- ja harpunsoittoa sekä musiikin historiaa ja teoriaa New South Wales State Conservatorium of Musicissa. Pianonsoitossa hänen opettajanaan oli Winifred Burston, mutta säveltäjänä hän oli itseoppinut. Vuonna 1960 Meale sai Ford Foundationin stipendin sonaatistaan huilulle ja pianolle. Stipendin turvin hän opiskeli Kalifornian yliopistossa, Los Angelesissa ei-länsimaista musiikkia. Hän erikoistui japanilaiseen hovimusiikkiin sekä jaavalaiseen ja balilaiseen gamelaniin.
Eurooppaan vuonna 1961 tekemänsä vierailun jälkeen Meale työskenteli Australian Broadcasting Corporationin palveluksessa vuoteen 1968. Siellä hän kehitti aasialaisen ja nykyaikaisen musiikin erikoisohjelmia. Mealen musiikki alkoi herättää laajaa kiinnostusta 1960-luvulla. Esimerkiksi vuonna 1965 Dean Dixonin johtama Sydneyn sinfoniaorkesteri esitti Lontoon Royal Festival Hallissa Commonwealth Arts Festival -tapahtuman yhteydessä hänen teoksensa "Homage to Garcia Lorca". Meale tuli teoksillaan edustetuiksi myös eri festivaaleilla, kuten International Society for Contemporary Musicin (ISCM) festivaalilla, Varsovan syksy -festivaalilla ja Pariisin säveltäjärostrumissa.
Meale opetti vuodesta 1969 Adelaiden yliopiston Elder Conservatorium of Musicissa, jossa hän oli sävellyksen yliopistonlehtori vuoteen 1988 saakka. Vuonna 1986 Adelaidessa kantaesitettiin hänen Patrick Whiten romaaniin perustuva ensimmäinen oopperansa "Voss". Lokakuussa 1991 Sydneyssa kantaesitettiin hänen toinen oopperansa, "Mer de Glace". Meale sai vuonna 1971 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsenen ja vuonna 1985 Australian ritarikunnan jäsenen arvon palveluksistaan musiikin hyväksi. Vuonna 1997 Mealelle myönnettiin Australia Council for the Artsin Don Banks Music Award, ja vuosina 1986–2008 hän toimi Australasian Performing Rights Associationin hallituksen jäsenenä. Hänelle myönnettiin myös kunniatohtorin arvot Australian kansallisesta yliopistosta (1996) ja Uuden-Englannin yliopistosta (2000).
La llama del amor

La llama del amor on vuonna 1988 julkaistu Castan studioalbumi.
Kappalelista.
Kaikki kappaleet on merkitty Lorenzo, Francisco ja Juan Antonio Salazarin tekemiksi.
Kokoonpano.
Muusikot
Muut
Tyrnävän nahkatehdas

Tyrnävän nahkatehdas eli Tyrnävän Nahkimo oli Pohjois-Pohjanmaalla Tyrnävän kunnassa vuosina 1917–1955 toiminnassa ollut nahkatehdas. Tehdas sijaitsi Tyrnävän kirkonkylällä Tyrnävänjoen varrella. Nahkatehtaan yhteydessä oli myös kenkätehdas. 
Vanha tehdasrakennus on kaksikerroksinen, ja valmistettu tiilestä ja hirrestä. Rakennuksen kaksikerroksinen uusi puoli, ja puolitoistakerroksinen vanha puoli on yhdistetty L-muotoiseksi rakennukseksi. Tehdastoiminnan päättymisen jälkeen kunta on käyttänyt nahkatehtaan tehdastiloja muun muassa koulukäytössä. Vuonna 2016 Tyrnävän kunta osti nahkatehtaan kiinteistön ja sen läheisyydessä oleva asuinkiinteistön. Nahkatehdasrakennus on suojeltu. Vuoden 2009 rakennetun kulttuuriympäristön valtakunnallisessa inventoinnissa se on arvioitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetun kulttuuriympäristön kohteeksi. Asuinrakennus puolestaan on maakunnallisesti merkittävä rakennetun kulttuuriympäristön kohde.
Historia.
Nahkatehtaan perusti karvari Kaakinen. Vuonna 1916 Tyrnävän Osuuskassa osti paikan, ja palkkasi tehtaalle seuraavana vuonna mestariksi Aaretti Salmenhaaran. Vuonna 1933 Osuuskassa myi koko tehtaan Salmenhaaralle, jonka poika Voitto Salmenhaara johti tehdasta vuodesta 1947 vuoteen 1955 asti. Tehtaassa parkittiin tyrnäväläisten tuomia nahkoja, ja valmiista vuodista tehtiin nahkatehtaaseen kuuluneessa kenkätehtaassa lapikkaita. 
Alakerrassa oli märkäpuoli, missä nahat kasteltiin pyöreissä puisissa ammeissa, ja rasvattiin pöydillä. Yläkerrassa nahat kuivattiin ja kiillotettiin. Parkitsemisessa käytettiin pajunkuorta, jota kirkonkyläläiset keräsivät ja myivät tehtaaseen kesässä tuhansia kiloja. Vasta viimeisessä ammeessa vahvimmassa liemessä käytettiin ulkomailta ostettua "kooprakkoa". Alun perin tehtaassa piti olla uunilämmitys, mutta pian sinne rakennettiin höyrykeskuslämmitys. Pannuhuonetta varten rakennettu jatkettiin päädystä muutaman metrin verran betonisena.
Kenkätehdasrakennus oli alun perin venäläisten huvila Kannaksella. Rakennuksen alakerta oli yksi suuri tehdassali. Suutarin verstaassa oli parhaimmillaan 30 työntekijää, jotka tekivät lapikkaita. Toisen maailmansodan aikaan tehdas valmisti jalkineita myös armeijan käyttöön. Toiminta loppui vuonna 1955, kun kaupoissa alkoi yleistymään valmiit kengät. Myöhemmin kenkätehdasrakennuksessa on toiminut muun muassa Gulf-ketjun huoltoasema.
Barry Conyngham

Barry Conyngham AM (s. 27. elokuuta 1944 Sydney) on australialainen säveltäjä.
Conyngham opiskeli Peter Sculthorpen johdolla Australiassa ja Tōru Takemitsun johdolla Japanissa. Vuosina 1993–2000 hän työskenteli Southern Cross Universityn vararehtorina ja vuosina 2000–2001 Australian tutkimuksen professorina Harvardin yliopistossa. Helmikuussa 2011 Conynghamista tuli Melbournen yliopistoon kuuluvan Victorian College of the Artsin ja Melbourne Conservatorium of Musicin tiedekunnan dekaani.
Conynghamin teoksia ovat kustantaneet Universal Edition, Boosey &amp; Hawkes ja Hal Leonard LLC. Hänen sävellyksiään on levyttänyt esimerkiksi Lontoon sinfoniaorkesteri. Conynghamin tuotantoa on esitetty Euroopassa, Aasiassa, Yhdysvalloissa ja Etelä-Amerikassa. Hänen uusia teoksiaan ovat kantaesittäneet muiden muassa Sydneyn, Adelaiden, Queenslandin ja Melbournen sinfoniaorkesterit. Sävellysten joukossa on orkesteriteoksia (kuten konserttoja), kamarimusiikkia (kuten jousikvartettoja) ja kamariooppera "Electric Lenin" (2006). Conyngham on saanut useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten ARIA Awardin. Albert H. Maggs Composition Awardit hän voitti vuonna 1978 ensimmäisellä jousikvartetollaan ja vuonna 2008 teoksellaan "Showboat Kalang". Vuonna 1997 Conynghamille myönnettiin Australian ritarikunnan jäsenen arvo.
Larry Sitsky

Larry Sitsky AM (s. 1934 Tianjin, Kiina) on australialainen säveltäjä.
Sitsky syntyi Kiinassa venäjänjuutalaisten vanhempien lapsena. Hän saapui Australiaan vuonna 1951 ja opiskeli Uuden Etelä-Walesin musiikkikonservatoriossa, jossa valmistui vuonna 1954. Hän jatkoi pianonsoiton opiskelua Winifred Burstonin johdolla ja myöhemmin Yhdysvalloissa Egon Petrin johdolla. Säveltäjänä hän on itseoppinut. Sitsky on tehnyt opetustyötä Queensland Conservatorium Griffith Universityssa, Queenslandin yliopistossa, Canberra School of Musicissa ja Australian kansallisessa yliopistossa. Sitskysta tuli vuonna 1977 ensimmäinen australialainen, joka kutsuttiin Neuvostoliittoon kulttuurivaihtomatkalle.
Sitsky on saanut urallaan monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Advance Australia -palkinnon (1989), Centenary Medalin (2003) ja Australian ritarikunnan jäsenen arvon (2000). Albert H. Maggs Composition Award hänelle myönnettiin kahdesti: ensimmäisestä viulukonsertosta vuonna 1968 ja "Santana"-konsertosta klarinetille ja jousille vuonna 1981. Sitskyn tuotantoon kuuluu myös muun muassa oopperoita, kamarimusiikkia ja pianokappaleita. Sitsky on lisäksi julkaissut ja toimittanut kirjoja, kuten "Busoni and the piano: the music, the writings and the recordings" (1986), "Index of the Classical Reproducing Piano Roll" (1989), "The repressed Russian Avant-Garde 1900-1929" (1993) ja "Music of the 20th Century Avant-Garde" (2002).
Sitsky meni vuonna 1961 naimisiin Magda Wlczekin kanssa. Pariskunta sai pojan ja tyttären.
Vesa Toikka

Vesa Toikka (s. 10. helmikuuta 1968) on suomalainen entinen pesäpalloilija ja nykyinen pelinjohtaja. Toikka edusti pelaajaurallaan Superpesiksessä Manse PP:tä, Jyväskylän Kiriä, Haminan Palloilijoita ja Imatran Pallo-Veikkoja. Hän pelasi yhden Itä–Länsi-ottelun vuonna 1998. Toikka pelasi 254 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhdeksän kunnaria ja 92 tavallista juoksua, toi 98 juoksua ja keräsi 761 kärkilyöntipistettä. Toikka pelasi kaksi Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin ja neljä tavallista juoksua, toi yhden juoksun ja keräsi 11 kärkilyöntipistettä. Toikka pelasi 22 Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin ja kahdeksan tavallista juoksua, toi 15 juoksua ja keräsi 75 kärkilyöntipistettä.
Toikka on toiminut Ykköspesiksessä Haminan Palloilijoiden pelinjohtajana. Syyskuussa 2022 Superpesiksessä pelaava Imatran Pallo-Veikot ilmoitti, että Toikka on nimetty joukkueen pelinjohtajaksi kaksivuotisella sopimuksella.
Vitali Hotsenko

Vitali Pavlovitš Hotsenko (, ; s. 18. maaliskuuta 1986 Dnipro) on Donetskin kansantasavallan vaikuttaja, joka asetettiin kesäkuussa 2022 alueen kapinallishallinnon pääministerin tehtäviin. Häneen kohdistavat henkilökohtaisia pakotteita muiden muassa Ukraina ja Iso-Britannia.
Hotsenko valmistui Moskovan valtionyliopistosta oppiarvolla sosiologiasta. Ennen nimitystään Donetskin kansantasavallan pääministeriksi hän toimi muun muassa Stavropolin aluepiirin energiaministerinä Venäjällä vuosina 2013–2019.
Aleksandr Kots

Aleksandr Igorevitš Kots (; s. 3. syyskuuta 1978) on venäläinen toimittaja.
Kots aloitti vuonna 1999 työskentelyn "Komsomolskaja Pravda" -lehdessä poliittisten aiheiden parissa. Hän on erikoistunut sodan sekä luonnon- ja muiden katastrofien käsittelyyn. Hän on kuvannut Dmitri Stešinin kanssa Venäjän hallinnolle myötämielisestä näkökulmasta tapahtumia Kosovossa, Afganistanissa, Tšetšeniassa, Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä, Georgiassa ja Ukrainassa. Vuonna 2011 Libyan sisällissodan aikana kapinallisjoukot ottivat Kotsin ja Stešinin kiinni. Nämä syyttivät kaksikkoa Muammar Gaddafin hallinnon vakoojiksi. Venäjän viranomaisten väliintulon jälkeen kaksikko vapautettiin.
Kots sai 21. huhtikuuta 2014 muiden Venäjän hallintoa tukevien journalistien kanssa Isänmaan ansioritarikunnan toisen luokan mitalin "objektiivisuudesta Krimin niemimaan tapahtumien raportoinnissa". Ukrainan turvallisuuspalvelulle Kots on "persona non grata" terroristien avustajana. Syyskuussa 2022 Kots vaati Venäjän Ukrainassa aloittaman suurhyökkäyksen sotilaalliselta johdolta totuuden kertomista sen sijaan, että huonot uutiset pyritään salaamaan.
Borys Antonenko-Davydovytš

Borys Antonenko-Davydovytš , oikea nimi Borys Davydov (4. elokuuta 1899 Romny, Pultavan kuvernementti – 9. toukokuuta 1984 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen kirjailija, toimittaja. Hän osallistui aktiivisesti vuoden 1917 jälkeiseen ukrainalaisen kulttuurin elvytykseen.
Antonenko-Davydovytš opiskeli luonnontieteitä Harkovan yliopistossa ja kielitieteitä Kiovan kansanopetuksen instituutissa. Hän oli 1920-luvulla "Proletarska pravdan" vakituinen toimittaja. Hänen tuotantoaan ilmestyi vuodesta 1923 alkaen muun muassa aikakauskirjoissa "Nova hromada", "Žyttia i revoljutsija" ja "Tšervonyi šljah". Hän oli kirjallisen Lanka-ryhmän (myöhemmin MARS) jäsen. Ensimmäisiä itsenäisesti julkaistuja teoksia olivat näytelmä "Lytsari absurdu" (1924, ) ja proosakokoelmat "Zaporošeni syljuety" (1925 ), "Tuk-tuk" (1926) ja "Synja vološka" (1927, ). Romaani "Smert" (1928, ) oli suosittu, mutta toisaalta sitä arvosteltiin nationalismista. Hän kuvaa siinä silloisia ongelmia, kun ukrainalainen älymystön jäsen pettää kansansa ja liittyy kommunismiin. Antonenko-Davydovytšia syytettiin uudestaan nationalismista matkakertomuksia sisältävän kirjansa "Zemleju ukrajinskoju" (1930, ) vuoksi. Hänet pidätettiin Stalinin vainojen aikana 1935, ja hän oli vankilassa vuoteen 1956, jolloin hänet karkotettiin Keski-Aasiaan.
Antonenko-Davydovytšin "maine palautettiin" suojasään aikana 1957, jolloin hän palasi Kiovaan. Sen jälkeen hän julkaisi useita teoksia, joista tunnetuin on romaani "Za šyrmoju" (1963, ), mutta häntä arvosteltiin ankarasti sosialistisen realismin periaatteiden hylkäämisestä. Silloiseen Uzbekistaniin sijoittuva teos nostaa esiin kysymyksen humaanista suhtautumisesta ihmisiin, etenkin lasten suhtautumisen vanhempiinsa.
Antonenko-Davydovytšilta jäi kaksi keskeneräistä romaania. Hänen kirjoituksiaan eri aiheista on julkaistu kokoelmina 1960-luvulla ja 1970. Hänellä oli suuri vaikutus 1960-luvun kirjalliseen sukupolveen (60-lukulaiset). Hän joutui 1960-luvun puolivälistä alkaen vainotuksi vastustaessaan venäläistämistä ja puolustaessaan ukrainalaisia toisinajattelijoita. 1970-luvun alusta alkaen hänen tuotantoaan ei saanut julkaista Ukrainassa ja hänen kirjansa kiellettiin. Hänen kirjeenvaihtoaan on julkaistu 1986 Australiassa ja kirjallista tuotantoaan 1991 itsenäisessä Ukrainassa.
Saapasrasvaa

Saapasrasvaa ("Boot Polish") on vuonna 1954 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Prakash Arora ja tuottanut Raj Kapoor.
Juoni.
Nuoret veli ja sisko, jotka isänsä hylkäsi väkivaltaisen prostituoidun tädin hoitoon, selviytyvät elämästä intialaisten maanvaltaajien leirillä ystävällisen raajarikon apuna oppimalla kiillottamaan kenkiä kerjäämisen sijaan.
Viekin työväentalo

Viekin työväentalo on Lieksan kaupungin Viekin kylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Viekin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1908. Oman talon hankkimiseksi alettiin toimia melkein heti. Vuonna 1910 talon rakentamista varten kerättiin rahaa iltamilla, joita järjestettiin ainakin osuusmeijeriltä vuokratuissa tiloissa. Myös rautatietyöläisiltä oli saatu jonkinlaista apua talohankkeeseen. Seuraavana vuonna talo oli jo pystyssä. Vuoden 1935 joulukuussa poliisi määräsi talon suljettavaksi seuraavaksi talvikaudeksi ”asetusten vastaisen kunnon” ja kylmyyden vuoksi. 
Toimintaa työväentalolla.
Vuoteen 1938 mennessä talo oli kunnostettu yhdistyksen 30-vuotisjuhlia varten. Juhlan ohjelmassa oli puheita, lausuntaa, yhdistyksen 30-vuotishistoriikki, laulu- ja näytelmäesityksiä sekä tanssia. Muulloin talolla järjestettiin muun muassa kokouksia ja iltamia. Myös muiden yhdistysten kanssa tehtiin yhteistyötä, ja esimerkiksi Nurmeksen urheilu- ja nuorisoseurat järjestivät työväentalolla iltamat. 
Vuonna 2002 talon mainittiin olevan pystyssä mutta kunnostuksen tarpeessa. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.
Get Rollin’

Get Rollin’ on kanadalaisen rockyhtyeen Nickelbackin kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 18. marraskuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlenä kappale "San Quentin".
Rachel Brice

Rachel Brice (s. 15. kesäkuuta 1972) on yhdysvaltalainen tanssija ja koreografi. Hän työskenteli ammattitanssijana American Tribal Style Belly Dance (Tribal fusion bellydance) -tanssissa, joka oli johdettu itämaisen tanssin tyylistä.
Elämä.
Brice syntyi 15. kesäkuuta 1972 Seattlessa, Washingtonissa ja valmistui San Franciscon osavaltion yliopistosta. Brice opiskeli joogaa ja itämaista tanssia 17-vuotiaana. Vuonna 1988 hän löysi tanssin maailman katsellessaan Hahbi'Run esiintymistä Renaissance Faire -messuilla Pohjois-Carolinassa, missä hän oppi vatsatanssia Atesh Dance Troupen johtajalta Ateshilta. Brice harjoitti joogaa jonkin aikaa, ja sitten vuonna 1996 hän aloitti joogan opettamisen jooga-ohjaajan Erich Schiffmannin avulla.
Brice on ollut tanssijana vuodesta 1999 ja 2000-luvun alussa hän otti vatsatanssitunteja Carolena Nericcion ja Jill Parkerin kanssa. Vuonna 2001 tuottaja Miles Copeland III palkkasi hänet, ja vuonna 2002 hän esiintyi ja kiersi Bellydance Superstarsin kanssa, joka perustettiin San Franciscossa, Kaliforniassa. Hän on myös tuottanut vatsatanssi-DVD -levyjä opetus- ja esityskäyttöön sekä julkaissut sarjan musiikki-CD -levyjä, jotka sisältävät esityksissä käytettyjä kappaleita.
Vuonna 2003 hän perusti The Indigo Belly Dance Companyn, vatsatanssiyhtiön San Franciscoon, jossa hän esitti American Tribal Style Belly Dance -tyyliä, joka on johdettu vatsatanssista. Hän on myös pitänyt työpajoja Yhdysvalloissa, Euroopassa, Aasiassa ja Australiassa sekä julkaissut joogaan ja vatsatanssiin keskittyviä opetusvideoita. Hän perusti myös Studio Daturan Portlandiin, Oregoniin, missä hän käynnisti 8 elementin lähestymistapa -ohjelman itämaiseen tanssiin. Vuonna 2012 hän perusti Datura Onlinen, online-opetusstudion joogalle ja vatsatanssille.
Barthold Georg Niebuhr

Barthold Georg Niebuhr (27. elokuuta 1776 Kööpenhamina – 2. tammikuuta 1831 Bonn) oli saksalainen historioitsija ja valtiomies.
Elämä ja ura.
Niebuhr oli tanskalaisen tutkimusmatkailija Carsten Niebuhrin ainoa poika. Hän opiskeli Kielin yliopistossa ja isänsä neuvosta vietti yli vuoden Englannissa ja Skotlannissa. Hänestä tuli Tanskan valtiovarainministerin Heinrich Ernst Schimmelmannin yksityissihteeri, Tanskan kuninkaallisen kirjaston sihteeri, kauppakollegion asessori ja vuonna 1804 Tanskan kansallispankin johtaja. Vuonna 1806 hän otti Preussin pääministerin Karl vom Steinin pyynnöstä vastaan vastaavan viran Preussissa. Steinin kaatumisen jälkeen hän kuitenkin, paheksuen Karl August von Hardenbergin politiikkaa, erosi ja ryhtyi valtion historiankirjoittajaksi. Samalla Niebuhrista tuli Berliinin tiedeakatemian jäsen, ja hän sai siten valtuudet luennoida vastaperustetussa Berliinin yliopistossa. Vuonna 1810 hän aloitti Rooman historiaa käsittelevän luentosarjan, joka oli hänen suuren kirjansa perusta. Vuonna 1816 hän lähti Preussin suurlähettilääksi Roomaan, jossa hän johti pitkiä neuvotteluja katolisen kirkon asemasta Preussissa. Palattuaan Saksaan vuonna 1823 hän luennoi Bonnissa. 
Niebuhr saavutti huomattavan aseman tieteellisessä maailmassa teoksellaan "Römische geschichte" (2 nidettä, 1811–1812, 3. nide, 1832, kattaa ajanjakson vuoteen 241 eKr.), joka loi uutta pohjaa Rooman muinaisen historian ja valtion tutkimukseen. Sen jatko-osa Konstantinus Suuren kuolemaan asti julkaistiin vuosina 1844–1845 Niebuhrin luentoihin perustuen. Niebuhr vaikutti ratkaisevasti historiantutkimukseen lähdekritiikkiä korostamalla ja lähteiden luotettavuutta analysoimalla, ja loi näin pohjaa saksalaisen historiantutkimuksen kultakaudelle.
Henri Dès

Henri Dès (oik. Henri Destraz, s. 14. joulukuuta 1940 Renens, Sveitsi) on sveitsiläinen laulaja, joka tunnetaan lastenlaulujen esittäjänä. Dès julkaisi ensimmäisen lastenmusiikkialbuminsa "Retour" vuonna 1977. Dès perusti myöhemmin vaimonsa mukaan nimetyn levy-yhtiön Disques Mary-Josée.
Dès edusti Sveitsiä Eurovision laulukilpailussa 1970 kappaleella "Retour" ja sijoittui kilpailussa jaetulle neljännelle sijalle. Dès osallistui Sveitsin euroviisukarsintaan myös vuonna 1973 kappaleella "Quand on reviet d'ailleurs", joka sijoittui karsinnassa kolmanneksi sekä vuonna 1976 kappaleella "C'est pour la vie", joka sijoittui karsinnassa neljänneksi.
Kalkkisammaleläimet

Kalkkisammaleläimet (Cheilostomatida tai Cheilostomata) on sammaleläimiin kuuluva lahko. Lahkon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Kalkkisammaleläimet jaetaan seitsemään alalahkoon ja lisäksi on tarkemmin alalahkoihin luokittelemattomia sukuja. Yhteensä kalkkisammaleläinlajeja on lähes 5 000. Kalkkisammaleläimille tunnusomainen piirre on yksittäiseläinten eli tsooidien kalkista tai kitiinistä muodostunut tukiranka. Lisäksi niillä on läppä, jolla voi sulkea ruumiinaukon. Kalkkisammaleläimet muodostavat runkokuntia, jotka ovat joko levymäisiä tai muistuttavat leviä tai kasveja.
Vapaakirkollisuus Ruotsissa

Ruotsalainen vapaakirkollisuus sai alkunsa 1800-luvun alkupuolella, kun protestanttiset yhteisöt saapuivat Ruotsiin siirtolaisuuden myötä. Ensimmäisen aallon siirtolaiset olivat usein uskonnollisia toisinajattelijoita ja he kiinnittyivät erilaisiin kirkollisiin yhteisöihin, jotka saivat jalan sijaa paluumuuttajien kautta myös Pohjoismaissa. Vapaakirkollisuus syntyi Ruotsissa George Scottin metodistisen ja C. O. Roseniuksen uusevankelisen herätyksen pohjalta. Heidän aloittamansa työn kautta Ruotsiin syntyi 1900-luvun vaihteeseen yli kymmenen vapaakirkkoliikettä. Vapaakirkkoliikkeellä oli yhteyksiä vastaaviin eurooppalaisiin ja amerikkalaisiin herätyksiin. Vapaakirkot kasvoivat aina jatkuvasti 1900-luvun puoliväliin saakka.
Historia.
Tausta.
Vapaakirkollisuuden taustalla vaikutti luterilaisen kirkon pietistiset herätykset. Maallikkosaarnaaja C. O. Roseniuksen kautta levisi uusevankelinen herätys, jonka piirissä syntyi kiertävien kirjakauppiaiden ja maallikkosaarnaajien herätys. Roseniolaista evankelista liikettä yhdisti "Pietisten"-lehti.
Vapaakirkollisten liikkeiden synty.
Metodismi (1830) ja baptismi (1848) saapuivat Ruotsiin 1800-luvun alkupuolella. Uudet uskonnolliset ryhmät olivat herätysliikkeiden tavoin yhteiskunnallisesti konservatiivisia, mutta edistävät merkittävästi kirkko- ja uskontopolitiikan liberalisoimista. Liikkeet painottivat erityisesti yksilöllistä kokemusta ja vapaaehtoista yhteenliittymistä. Samalla ne haastoivat vanhaa, kollektiivista ja hierarkista järjestystä. Vapaakirkollisten liikkeiden nousulle on ominaista selkeät vaheet. 1850-luvulla perustettiin yhdistyksiä ja baptismi saapui Ruotsiin, 1860-luku oli metodismin aikaa ja 1870-luvulla perustettiin Ruotsin lähetysliitto. 1880-luvulla vapaakirkollisten liikkeiden määrä kasvoi.
Kutsukäytäntö

Kutsukäytäntö on joukko sääntöjä, joka määrittää miten aliohjelmille välitetään argumentteja ja miten arvoja palautetaan.
Kutsukäytäntö voi määrittää mitkä rekisterit ovat käytössä: esimerkiksi neljä ensimmäistä parametria voidaan sijoittaa rekistereihin ja loput sijoitetaan pinoon tietyssä järjestyksessä. Tiedot voidaan tasata niiden luonnolliseen kokoon tai suorituskykysyistä tämä voi olla suurempi.
Aliohjelmakutsut ovat ohjelmointikielen kääntäjän päätettävissä kun ne ovat vain ohjelman sisäisiä, mutta ohjelmakirjastojen kutsumiseen on tiedettävä sovittu tapa. Esimerkiksi Windowsissa on käytetty useita eri tapoja x86-suorittimien kanssa, mutta x86-64:ssä on käytössä vain yksi kutsukäytäntö. Linux käyttää System V -tyylistä käytäntöä.
Kutsukäytäntö on sarja tavallisesti suoritettavia käskyjä, jotka suoritetaan aliohjelman kutsun ja paluun yhteydessä. Kutsukäytäntöön vaikuttavat ohjelmointikielen semantiikka, rekisterien rakenne, suorittimen osoitusmoodit, käskykanta ja kohdealustan olemassa olevat käytännöt. Kutsukäytäntö liittyy läheisesti aliohjelman paikallisten muuttujien varaamiseen. Suorittimesta riippuen muuttujat on sijoitettava muistiin koon mukaan tasattuina (), esimerkiksi neljätavuinen kokonaisluku on oltava neljän tavun rajalla ja kahdeksantavuinen liukuluku kahdeksan tavun rajalla, jolloin väliin jää aukkoja.
Devils Postpilen kansallismonumentti

Devils Postpile on kansallismonumenttina suojeltu maisema-alue Yhdysvalloissa Kalifornian osavaltioon kuuluvassa Maderan piirikunnassa. Se sijaitsee Sierra Nevadan länsirinteillä, Inyon kansallismetsässä ja San Joaquin -joen varrella. Vuonna 1911 perustettu suojelukohde on 3 neliökilometrin laajuinen.
Alue on saanut nimensä Devils Postpilen kalliomuodostelmasta, joka koostuu 12–18 metriä korkeista ja 25–75 senttiä leveistä särmikkäistä basalttipylväistä. Pylväät ovat syntyneet jäähtyvän laavan halkeillessa joskus viimeisten 100 000 vuoden aikana. Suojelualueeseen kuuluu lisäksi 31 metriä korkea Rainbow Fallsin vesiputous San Joaquin -joessa.
Konstantia Itävaltalainen

Konstantia Itävaltalainen, Constanz Renate von Habsburg (24. joulukuuta 1588 Graz, Itävallan arkkiherttuakunta – 10. heinäkuuta 1631 Varsova, Puola-Liettua) oli Puola-Liettuan kuningatar avioliittonsa kautta kuningas Sigismund III Vaasan kanssa. 
Suku.
Konstantian isä oli Sisä-Itävallan arkkiherttua Kaarle II (1540–1590), joka oli keisari Ferdinand I:n ja Böömin ja Unkarin prinsessa Anna Jagellonican (1503–1547) nuorin poika. Hänen äitinsä, joka oli myös hänen isänsä sisarentytär, oli Baijerin prinsessa Maria Anna (1551–1608), joka oli Itävallan arkkiherttutar Annan (1528 –1590) ja Baijerin herttua Albrekt V:n (1528–1579) tytär. Konstantia oli Sigismundin edellisen vaimon Anna Itävaltalaisen nuorempi sisar. 
Hän oli keisari Ferdinand II:n sisar ja hänellä oli 14 sisarusta, joista kolme kuoli jo pieninä. Arkkiherttuatar Margareeta Itävaltalainen (1584–1611) avioitui Espanjan kuningas Filip III:n kanssa 18. huhtikuuta 1599. Kaksi veljistä ryhtyi kirkon palvelukseen: Leopold V (1586–1632) oli Passaun ruhtinaspiispa ja Kaarle (1590–1624) oli Wrocławin ruhtinaspiispa. Arkkiherttuatar Maria Christina (1574–1621) avioitui vuonna 1595 voivodi Sigismund Bathoryn, Transilvanian ruhtinaan kanssa; Maria Christina hallitsi ruhtinaskuntaa vuosina 1597–1598, he erosivat vuonna 1599. Arkkiherttuatar Maria Magdalena (1589–1631) avioitui vuonna 1608 Cosimo II de' Medicin, Toscanan suurherttuan kanssa.
Avioliitto ja lapset.
Konstantia Itävaltalainen avioitui 11. joulukuuta 1605 Puolan kuninkaan ja Liettuan suurherttua Sigismund III Vaasan kanssa, joka oli hänen vanhemman sisarensa Anna Itävaltalaisen leski. 
Konstantialla ja Sigismundilla oli seitsemän lasta, joista kaksi kuoli jo pieninä lapsina:
Perintö.
Konstantia Itävaltalainen kuoli 42-vuotiaana infarktiin Varsovassa 10. heinäkuuta 1631.
Mel Stuart

Mel Stuart (oik. Stuart Solomon, 2. syyskuuta 1928 New York – 9. elokuuta 2012) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja ja -tuottaja. Parinsadan elokuvan lisäksi hän ohjasi televisiosarjoja, kuten John Travoltan ensimmäisiin rooleihin kuulunut "Terve taas, Kotter".
Barbania

Barbania () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli arviolta 1 563 asukasta.
Arne Drogseth

Arne Gulbrand Drogseth (5. tammikuuta 1893 Oslo – 11. helmikuuta 1973) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän oli Norjan virkaa toimittava elinkeinoministeri kesäkuusta marraskuuhun 1951.
Sven Oftedal

Sven Oftedal (3. kesäkuuta 1905 Stavanger – 23. kesäkuuta 1948 Oslo) oli norjalainen lääkäri ja työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä sekä toimi Norjan sosiaaliministerinä vuosina 1945–1948.
Ringsaker Blad

Ringsaker Blad on norjalainen vuonna 1935 perustettu paikallislehti, jonka toimitus on Brumunddalissa Ringsakerin kunnassa. Lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Moonbin

Moonbin (oik. Moon Bin, hangul: 문빈; hanja: 文彬; uudistettu latinisaatio: "Mun Bin"; 26. tammikuuta 1998 Cheongju – 19. huhtikuuta 2023 Soul) oli eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä. Hänet tunnettiin Astro-yhtyeen jäsenenä. Hän kuoli huhtikuussa 2023.
Vilho Aroniemi

Vilho Armas "Ville" Aroniemi (14. toukokuuta 1918 Helsinki – 1. helmikuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen pikajuoksija ja ammatiltaan voimistelunopettaja, joka toi Suomeen kuntokouluidean ja voimannoston.
Ville Aroniemi aloitti pikajuoksu-uransa ennen sotia ensimmäisen seuran ollessa Terijoen Kiisto. Vuonna 1937 hän oli mukana pikaviestin SM-kultaa voittaneessa Viipurin Urheilijoiden joukkueessa. Samana vuonna hän oli Kalevan kisojen 100 metrillä kuudes. Seuraavien vuosien menestys tuli edelleen pikaviestissä Viipurin Urheilijoiden joukkueessa seuran voittaessa mestaruuden 1938 ja 1939. Sotavuosien jälkeen Aroniemi siirtyi Helsinkiin, jossa Viipurin Urheilijat jatkoi toimintaansa. Aroniemi oli seuran riveissä sen voittaessa mestaruuden 1946, tullessa SM-hopealle 1947 ja SM-pronssille 1948. Maaotteluissa Aroniemi oli kerran eli vuoden 1946 Suomi–Ruotsi-maaottelussa 400 metrillä. 
Sotien jälkeen Aroniemi valmistui voimistelunopettajaksi ja toimi vuodesta 1948 Teknillisen korkeakoulun liikunnanopettajana. Nimike muuttui 1970-luvun alussa liikuntasihteeriksi teekkarien liikuntatoimen laajennuttua. Opetuksen lisäksi Aroniemi aloitti kuntokoulutoiminnan vuonna 1954 käytyään Yhdysvalloissa ja nähtyään myös muualla Euroopassa kuntokoulutoiminnan. Paikkana alkuvaiheessa oli Helsingissä Hämäläisten talon kellaritilat, joissa kuntokoulu toimi vuoteen 1971 asti.
Ville Aroniemi oli myös voimannostourheilun alullepanijana Suomessa. Hän toimi 1970-luvun alussa perustetun liiton ensimmäisenä puheenjohtajana aina kuolemaansa asti.