tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tara Whitten

Tara Whitten (s. 13. heinäkuuta 1980 Toronto) on kanadalainen rata- ja maantiepyöräilijä sekä entinen maastohiihtäjä.
Whitten osallistui hiihdon junioreiden MM-kilpailuihin 1999 ja 2000, aikuisten MM-kilpailuihin Oberstdorfissa 2005 sekä maailmancupin osakilpailuihin vuosina 2001–2005 ilman suurta menestystä. Hän siirtyi maastohiihdosta pyöräilyyn vuonna 2008, jolloin voitti Kanadan mestaruuden pisteajossa ja takaa-ajossa. Lisäksi hän sijoittui maailmancupin osakilpailuissa Manchesterissa toiseksi takaa- ja linja-ajossa sekä Calissa kolmanneksi takaa- ja pisteajossa. 
Whitten sai vuonna 2009 Pruszkówin MM-kilpailuissa hopeaa ratapyöräilyn moniottelussa, omniumissa. Kööpenhaminan maailmancup-kilpailussa hän oli takaa-ajossa toinen. Saman vuoden maantiepyöräilyn MM-kilpailuissa Mendrisiossa hän sijoittui aika-ajossa kahdeksanneksi. Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa hän sai hopeaa maantieaika-ajossa ja sijoittui kuudenneksi maantieajossa. Hän voitti 2009 myös Kanadan maantieaika-ajon mestaruuden sekä Tour de Prince Edward Island -etappikilpailun ja sen aika-ajo-osuuden.
Whitten voitti Ballerupin ratapyöräilyn MM-kilpailuissa 2010 kultaa omniumissa ja pisteajossa. Pekingin maailmancupkilpailussa hän oli kolmas sekä henkilökohtaisessa että joukkuetakaa-ajossa. Maantiepyöräilyn MM-kilpailuissa Melbournessa hän sijoittui aika-ajossa seitsemänneksi. Delhin Kansainyhteisön kisoissa 2010 hän voitti maantiepyöräilyssä kultaa aika-ajossa sekä ratapyöräilyssä pronssia pisteajossa, takaa-ajossa ja joukkuesprintissä. Melbournen maailmancupissa hän voitti takaa-ajon ja oli toinen omniumissa. Hän oli omniumissa toinen myös Calin maailmancup-kilpailussa.
Whitten voitti omniumin maailmanmestaruuden Apeldoornissa 2011. Hän voitti Pekingin maailmancupkilpailussa omniumin ja oli toinen joukkuetakaa-ajossa. Hän voitti myös omniumin Kanadan-mestaruuden. Maantiepyöräilyn MM-kilpailuissa hän sijoittui aika-ajossa neljänneksi. Calin maailmancupissa hän oli omniumissa toinen.
Whitten sai Melbournen ratapyöräilyn MM-kilpailuissa 2012 pronssia joukkuetakaa-ajossa ja oli samassa lajissa toinen Lontoon maailmancupissa sekä pronssilla Lontoon olympialaisissa. Maantiellä hän voitti prologin Exergy Tour -kilpailussa. Pan-Amerikan kisoissa 2015 hän sai hopeaa maantieaika-ajossa. Hän voitti 2016 aika-ajon Kanadan-mestaruuden. Cascade Classic -kilpailussa hän voitti aika-ajona ajetun toisen etapin, viidennen etapin sekä kokonais- ja mäkikirikilpailun. Rio de Janeiron olympialaisissa hän oli maantieaika-ajossa seitsemäs.
4,4′-bis(dimetyyliamino)bentsofenoni

4,4′-bis(dimetyyliamino)bentsofenoni eli Michlerin ketoni (C17H20N2O) on bentsofenonin johdannainen. Yhdistettä käytetään väriaineiden ja polymeerien valmistuksessa. Nimen Michlerin ketoni yhdiste on saanut saksalaiselta kemistiltä Wilhelm Michleriltä, joka ensimmäisenä syntetisoi aineen.
Valmistus.
4,4′-bis(dimetyyliamino)bentsofenonia voidaan valmistaa Friedel–Crafts-reaktiolla N,N-dimetyylianiliinista käyttävällä asyloivana reagenssina fosgeenia.
COCl2 + 2 C6H5N(CH3)2 → ((CH3)2NC6H4)2CO + 2 HCl
Käyttö.
4,4′-bis(dimetyyliamino)bentsofenonia käytetään pääasiassa valmistettaessa väriaineita, erityisesti auramiinin johdannaisia. Näitä väriaineita käytetään paperin, tekstiilien ja nahan värjäämiseen.
Eräs väriaine, jonka valmistuksessa käytetään 4,4′-bis(dimetyyliamino)bentsofenonia on metyylivioletti. Heinrich Caron vuonna 1884 kehittämässä menetelmässä 4,4′-bis(dimetyyliamino)bentsofenoni kondensoituu N,N-dimetyylianiliinin kanssa fosgeenin tai fosforyylikloridin läsnä ollessa muodostaen metyyliviolettia.
4,4′-bis(dimetyyliamino)bentsofenonia voidaan käyttää myös herkistäjänä fotopolymerisoinnissa ja muissa valoreaktioissa. Yhdiste absorboi voimakkaasti aallonpituudeltaan 365 nm olevaa säteilyä.
Karsinogeenisuus.
4,4′-bis(dimetyyliamino)bentsofenonin on todettu eläinkokeissa aiheuttavan maksasyöpää sekä koiras- että naarasrotille ja hemangiosarkoomaa koirashiirille. Yhdisteen karsinogeenisuudesta ihmisille ei ole tarkkaa tietoa.
Huh Jung-moo

Huh Jung-Moo (, s. 13. tammikuuta 1955) on korealainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana.
Huh aloitti jalkapallouransa opiskeluaikoinaan pelaamalla Yonsein yliopiston sekä Etelä-Korean armeijan joukkueessa. Vuonna 1980 hän siirtyi alankomaalaiseen PSV Eindhoveniin, jossa Huh pelasi kolmen kauden aikana 77 Eredivisie-ottelua. Kotimaassan hän edusti seuratasolla myös Hyundai Horang-ia. 
Korean tasavallan maajoukkueessa Huh pelasi vuosina 1974–1986 yhteensä 84 maaottelua ja teki niissä 29 maalia. Hän oli mukana maansa joukkueessa MM-kisoissa 1986. Hän oli karsinnoissa ratkaissut maalillaan Etelä-Korean kisapaikan 32 vuoden tauon jälkeen. Aasian kisoissa Huh voitti maajoukkueen kanssa kaksi mestaruutta.
Ura valmentajana.
Valmennusuransa Huh aloitti Korean tasavallan maajoukkueessa apuvalmentajana 1989. Ensimmäinen pesti oli kuitenkin vain vuoden mittainen ja 1991 hän siirtyi POSCO Atomsin apuvalmentajaksi. Huh työskenteli korealaisseurojen apuvalmentajana 1990-luvun alussa kunnes nousi 1993 Pohang Atomsin päävalmentajaksi. Hänen johdollaan seura sijoittui K-Leaguessa hopealle 1995. Samaan aikaan hän toimi myös maajoukkueen apuvalmentajana ja 1995 lyhyen aikaa myös päävalmentajana.
Vuonna 1995 Huh siirtyi Chunnam Dragonsin päävalmentajaksi ja oli jälleen mestaruushopealla. Korean cupissa tuli kuitenkin mestaruus 1997. Seuraavana vuonna Huh palasi maajoukkueen peräsimeen. Hänen pelaajavalintansa herättivät runsaasti kritiikkiä, sillä monet tähtipelaajat jäivät ulos joukkueesta. Vaikka Korean tasavalta voittikin Huhin johdolla Aasian mestaruuspronssia 2000, eivät tulokset tyydyttäneet tulevaa MM-isäntää ja Huh sai potkut vuonna 2000.
Tämän jälkeen Huh toimi Korean tasavallan jalkapalloliitossa teknisenä neuvonantajana ja työskenteli myös Yong-inin jalkapallokeskuksessa. Vuonna 2005 hän palasi valmennustehtäviin Chunnam Dragonsissa, jonka hän luotsasi cupin mestariksi 2006 ja 2007. Joulukuussa 2007 hän palasi Etelä-Korean maajoukkueen päävalmentajaksi. Huhuissa tehtävään oli veikattu mm. Gérard Houllieria ja Mick McCarthya. Odotukset eivät olleet kovin korkealla, mutta Huhin johdolla Korean tasavalta selvisi MM-kisoihin 2010. Marraskuussa 2009 Huh valittiin Aasian vuoden valmentajaksi hänen johdatettuaan Korean ennätykselliseen 27 peräkkäiseen voittoon.
MM-lopputurnauksessa Huhin suojatit voittivat avausottelun Kreikkaa vastaan 2–0, mutta hävisivät Argentiinalle rumasti 4–1. Päätöskierroksella 2–2 tasapeli Nigeriasta riitti kuitenkin takaamaan Korean tasavallalle paikan 16 parhaan joukossa toista kertaa MM-historiassa. Huhin miehistö taisteli neljännesvälierässä urhoollisesti, mutta taipui lopulta Uruguaylle 2–1. Kisojen jälkeen Huh jätti tehtävänsä ja hänen seuraajakseen palkattiin Cho Kwang-Rae. 
Elokuussa 2010 Huh siirtyi takaisin K-Leagueen, kun hänestä tuli Incheon Unitedin päävalmentajaksi.
Cameroceras

Cameroceras oli mahdollisesti myöhäisen ordovikikauden suurin eläin. Se oli helmiveneisiin (Nautiloidea) kuulunut nilviäinen, muinaisten ammoniittien ja nykyisten mustekalojen kaukainen sukulainen. "Cameroceras" oli oikosarvi, joka eli pitkän, suoran kuoren sisällä. Kuori oli jakautunut onteloihin, jotka eläin saattoi täyttää vedellä tai ilmalla tarpeen mukaan ja näin säädellä uintisyvyyttään. Itse eläin oli melko pieni ja eli kuoren perimmäisessä ontelossa. Suurimmat oikosarvet kuten "Cameroceras" saattoivat kasvaa yli 10 metriä pitkiksi ja niiden lonkerot lähes metrisiksi. Suuri ja raskas kuori vaikeutti uimista merkittävästi.
Taio Cruz

Taio Cruz (s. 23. huhtikuuta) on brittiläinen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja. Hän on kirjoittanut ja tuottanut kappaleita muun muassa Britney Spearsille, Justin Timberlakelle, Justin Bieberille ja Pussycat Dollsille. Vuonna 2008 Cruz julkaisi debyyttialbuminsa nimeltään Departure. Lokakuussa 2009 hän julkaisi toisen albuminsa nimeltä Rokstarr, joka sisältää hänen menestyneimmän kappaleensa "Break Your Heart". Kappale oli ykkösenä sekä Ison-Britannian että Yhdysvaltain singlelistalla. Maaliskuussa 2010 hän julkaisi "Break Your Heart" -kappaleen debyyttisinglenään Yhdysvalloissa.
Kahden ensimmäisen albuminsa välissä ja niiden jälkeen Cruz on tehnyt kappaleita Cheryl Colelle, Keshalle, Alexandra Burkelle, Brandy Norwoodille ja Sugababesille.
Laulajan ura.
Departure (2008-2009).
Cruzin albumi Departure julkaistiin Britanniassa 17. maaliskuuta 2008. Cruz on tuottanut ja kirjoittanut albumin kappaleet itse. Menestyssinglejen johdosta levy-yhtiön pomo Simon Cowell pyysi Cruzia kirjoittamaan ja tuottamaan kappaleita Alexandra Burkelle, Leona Lewisille ja Shayne Wardille. Syksyllä 2008 Cruz lähti Philadelphiaan työskentelämään yhdysvaltalaisen tuottajan Jim Beanzin kanssa uutta musiikkia Britney Spearsille, Brandy Norwoodille ja Justin Timberlakelle. Häntä kysyttiin myös Anastacian ja Sugababesin seuraaville albumeille.
Rokstarr (2009-).
Cruz esiintyi Tinchy Stryderin läpimurto-singlellä "Take Me Back", joka sijoittui kolmanneksi Britannian singlelistalla. Tämän jälkeen hän työskenteli toisen albuminsa kanssa, alkuperäiseltä nimeltään T.W.O. (This Way Out), mutta jonka nimeksi muutettiin Rokstarr. Albumi julkaistiin 12. lokakuuta 2009. Albumin ykkössingle "Break Your Heart" julkaistiin 14. syyskuuta 2009 ja se nousi ykkössijalle Britanniassa, jolla se pysyi kolme viikkoa ja top 10:ssä kuusi viikkoa. Cruz on tehnyt myös JLS -yhtyeen uutta vielä nimeämätöntä albumia.
Rokstarr (tuotesarja).
1. syyskuuta 2009 julkaistiin Rokstarr-niminen tuotesarja, jonka Cruz keksi. Sarjaan kuuluu asusteita, kuten aurinkolaseja ja vaatteita. Muusikot, kuten Fightstar, Shontelle, Keri Hilson ja Kelly Rowland ovat käyttäneet Rokstarr-vaatteita.
Pirkko Siitari

Pirkko Siitari (s. 1958) oli Nykytaiteen museo Kiasman johtaja viisivuotiskauden vuosina 2010–2015. Vuosina 2008–2010 hän työskenteli Kiasman kokoelmaintendenttinä.
Siitari on koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Ennen Kiasmaa hän työskenneli muun muassa Keravan taidemuseon johtajana, Suomen valokuvataiteen museon näyttelypäällikkönä ja Pohjoinen valokuvakeskus ry:n toiminnanjohtajana.
Crisantemi

Crisantemi on Giacomo Puccinin vuonna 1890 säveltämä elegia jousikvartetille. Hän sävelsi sen oman ilmoituksensa mukaan yhdessä yössä Savoijin Amadeuksen kuoleman johdosta. Teos on yksiosainen. Puccini lainasi sitä oopperassaan "Manon Lescaut" (1893).
"Crisantemi" on sovitettu jousiorkesterille; alkuperäistä versiota jousikvartetille ei juuri esitetä.
Taitoluistelu kesäolympialaisissa 1908

Vuoden 1908 kesäolympialaisten taitoluistelu järjestettiin 28. – 29. lokakuuta 1908 Lontoossa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun taitoluistelu oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Tapahtumia olivat miesten yksin- ja muodostelmaluistelu, naisten yksinluistelu sekä pariluistelu. Mukana oli 21 luistelijaa kuudesta maasta.
Esa Silander

Esa Silander (s. 1956) on suomalainen tv-toimittaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän on tehnyt lukuisia urheiluaiheisia dokumenttielokuvia ja suunnitellut televisio-ohjelmia.
Silander on kirjoittanut muun muassa Yle TV2:lle tv-sarjoja "Ei vanhene koskaan", "Kadonneet" ja "Rikoksen maailma". Hän suunnitteli ja juonsi 42-osaisen "Aleksis K" -kirjallisuusohjelman Yle Teemalle. Silander on suunnitellut yhdessä Janne Porkan kanssa "Onnenpallo" -gameshow'n. Hän on ollut käsikirjoittajana Eränkävijät-ohjelmassa, joka palkittiin parhaan tv-ohjelman Kultainen Venla-palkinnolla tammikuussa 2018. 
Silander on kotoisin Turusta. Hän toimi turkulaisessa "Auran Aallot" -paikallisradiossa sen perustamisesta saakka eli vuodesta 1986 ja oli myöhemmin aseman päätoimittaja. 
Hän on ollut mukana kansainvälisissä televisiotuotannoissa muun muassa Ateenan 2004 ja Pekingin 2008 olympialaisissa sekä juoksulajien päävaroittajana yleisurheilun MM-kilpailuissa 2005.
Kirjallisella puolella Silander on julkaissut Timo Nummelinin elämäkerran "Elämäni pelikentät" yhdessä Turkka Talosen kanssa. Vuonna 2010 ilmestyi Silanderin toimittama teos "Sivuääniä", joka sisältää mietelauseita Jari Tervon tuotannosta. Kokoelma "Asialliset" ilmestyi 2011, se sisältää aforismeja Kari Hotakainen tuotannosta. 2018 "Karhumies" - Sulo Karjalaisen tarina yhdessä Vesa Tuomisen kanssa.
Silander oli 1979–2007 avioliitossa kirjailija Leena Landerin kanssa. Liitosta on kolme yhteistä lasta.
Suomirokkia 14

Suomirokkia 14 ("36 kuuminta kesähittiä!!") on samannimisen, Poko Rekordsin julkaiseman, kokoelmalevysarjan neljästoista osa. Se julkaistiin 19. elokuuta 2009.
Cicero (lehti)

Cicero on saksalainen aikakauskirja, jonka aihepiirinä on politiikka. Lehti ilmestyy kerran kuussa Berliinissä, ja sitä julkaisee sveitsiläinen Ringier Publishing. Lehden päätoimittaja on Michael Naumann. Lehden levikki on 80 000.
Lehden perustaneen toimittaja Wolfram Weimerin esikuvina olivat "The New Yorker" ja "The Atlantic Monthly". Vaikka poliittiset lehdet eivät uutismakasiini "Focuksen" perustamisen jälkeen ole kestäneet Saksan aikakauslehtimarkkinoilla ja yritys TransAtlantikin perustamiseksi 1980-luvulla jo kerran epäonnistui, Ciceron levikki on tavoittanut 80 000 kappaleen rajan. Lehden nimi viittaa roomalaiseen kirjailijaan Marcus Tullius Ciceroon. 
Lehden yleinen poliittinen linja on konservatiivinen, mihin sisältyy perinteinen talousliberalismi. Sananvuoron saavat usein ympäristöskeptikot ja "islamkriitikot". Lehden kirjoittajat ovat usein nimekkäitä vaikuttajia. Se käsittelee usein naisen asemaa ja provosoi keskustelua, kuten julkaistessaan unkarilaisen kirjailijan Péter Nádasin Berliinin Holocaust-muistomerkkiä koskevan arvostelun.
Lehden perustaja Wolfram Weimer työskenteli sen päätoimittajana tammikuun 2010 loppuun, minkä jälkeen päätoimittajajaksi tuli Zeitin toimittaja Michael Naumann. Weimer on siirtynyt 1. maaliskuuta alkaen Focus-lehden kehityspäälliköksi, ja syyskuussa 2010 hänestä tulee sen päätoimittaja.
Lehden toimitustilat joutuivat tarkastuksen kohteeksi vuonna 2005. Syynä oli lehdessä julkaistu artikkeli jordanialaisesta terroristista Abu Mus’ab al-Zarqawista. Artikkelissa oli siteerattu liittotasavallan poliisin luottamuksellista aineistoa. Saksan lehdistössä tapaus tunnetaan nimellä Cicero-Affäre.
Sam Anderson

Sam Anderson (s. 13. toukokuuta 1945 Wahpeton, Pohjois-Dakota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Bernard Nadlerin roolissa televisiosarjassa "Lost" ja Jack Kaysonin roolissa televisiosarjassa "Teho-osasto". Hän on myös esiintynyt elokuvissa "Forrest Gump" ja "La Bamba".
Kent Manderville

Kent Stephen Manderville (s. 12. huhtikuuta 1971 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti. Hän pelasi NHL:ssä yhteensä 646 ottelua ja teki niissä tehot 37+67=104. Jäähyminuutteja hän keräsi 348.
Ura.
Manderville pelasi vuodet 1989–1991 Cornellin yliopistojoukkueessa. Hänet valittiin ECAC:n vuoden tulokkaaksi 1990. Ennen tätä Calgary Flames varasi hänet 24. pelaajana vuonna ja Manderville oli joukkueen ykkösvaraus. Manderville ei kuitenkaan ikinä pelannut Flamesissa, vaan hänet kaupattiin helmikuussa 1992 suuressa kaupassa Doug Gilmourin, Jamie Macounin, Rick Wamsleyn ja Ric Nattressin kanssa Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Gary Leemaniin, Aleksandr Godinjukiin, Jeff Reeseen, Michel Petitiin ja Craig Berubeen. Hän pelasi loppukauden aikana 15 NHL-ottelua. Ennen Maple Leafsia Manderville pelasi Kanadan maajoukkueessa. Hän edusti samana kautena Kanadaa myös Albertvillen olympiakisoissa, joista tuli hopeaa. Manderville kaupattiin Edmonton Oilersiin vaihdossa Peter Whiteen ja vuoden neljännen kierroksen varausvuoroon joulukuussa 1995. Manderville siirtyi marraskuussa 1996 vapaana agenttina Hartford Whalersiin.
Maple Leafsissa, Oilersissa ja Whalersissä Manderville pelasi osan kausistaan myös farmin puolella, mutta hän vakiinnutti paikkansa NHL:ssä kaudella 1997–1998 Mandervillen pelatessa Carolina Hurricanesissa. Hartford Whalers vaihtoi nimensä Carolina Hurricanesiksi ja muutti Raleighiin. Manderville pelasi Hurricanesissa maaliskuuhun 2000 asti, kunnes hänet kaupattiin Philadelphia Flyersiin vaihdossa Sandy McCarthyyn. Kausi 2001–2002 jäi Mandervillellä vain 38 ottelun mittaiseksi, kun hän loukkasi nilkkansa 27. lokakuuta 2001 pelatussa ottelussa Montréal Canadiensia vastaan. Maaliskuussa 2002 hänet kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Billy Tibbettsiin.
Manderville siirtyi kaudeksi 2003–2004 Eurooppaan ja Ruotsin Elitserien-joukkue Timrå IK:n riveihin vapaana agenttina marraskuussa 2003. Hän viihtyi Timråssa kolme kautta ja oli kaudella 2005–2006 Elitserienin paras aloittaja 59,7 prosentillaan. Manderville siirtyi kaudeksi 2006–2007 jääkiekon SM-liigan Espoo Bluesiin, mutta liittyi joukkueeseen vasta lokakuussa 2006 perhesyistä. Hän teki runkosarjassa 45 ottelussa tehot 19+17=36. Manderville pelasi lähinnä joukkueen ykkösketjussa maanmiehensä, pistepörssivoittaja Martin Kariyan sekä tšekkiläisen Ladislav Kohnin kanssa. Jatkoaika.comin toimitus valitsi Mandervillen runkosarjan parhaaksi alivoimapelaajaksi sekä puolustavaksi hyökkääjäksi.
Mandervillen ura päättyi kauteen 2006–07.
Maajoukkue.
Manderville pelasi talviolympialaisten 1992 lisäksi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1990 ja 1991. Hän voitti molemmista kultaa.
Uran jälkeen.
Uransa jälkeen Manderville alkoi lukemaan lakia. Hän analysoi myös kauden 2007–2008 Ottawa Senatorsin pelejä CHRO-TV:ssä.
Felix Brych

Felix Brych (s. 3. elokuuta 1975 München, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloerotuomari. Hän on tuominnut Saksan Bundesliigassa vuodesta 2004 lähtien. Kansainvälinen erotuomari hänestä tuli vuonna 2007.
Brych on tuominnut Mestarien liigan ja Uefa-cupin otteluiden lisäksi aikuisten maaotteluita.
Ammatiltaan Brych on lakimies.
Maija Koivusaari

Maija Anneli Koivusaari (myöh. Laihorinne, s. 22. toukokuuta 1941 Kannus) on entinen suomalainen pikajuoksija ja pituushyppääjä. Hän edusti Kannuksen Pilkettä ja Kannuksen Urheilijoita (jotka yhdistyivät myöhemmin Kannuksen Uraksi) sekä Kokkolan Veikkoja.
Maija Laihorinteen puoliso oli kansallisen tason kiekonheittäjä Lauri Laihorinne ja lanko niin ikään kiekonheittäjä Toivo Laihorinne. Pikajuoksija Helinä Marjamaa (o.s. Laihorinne) on Toivo Laihorinteen nuorin tytär.
Maija Koivusaari edusti Suomea Belgradin EM-kisoissa 1962, joissa hän osallistui pituushypyn karsintaan. Hän ei päässyt loppukilpailuun, vaan oli kuudestoista tuloksella 580. Maaotteluissa hän edusti Suomea 100 metrillä yhdeksän, pituushypyssä kahdeksantoista ja 4 × 100 metrin viestissä yksitoista kertaa.Hän on pituushypyssä tehnyt Suomen ennätyksen kuusi kertaa.
Ennätykset.
"Lähde: Tilastopaja"
Mutiny Within (albumi)

Mutiny Within on samannimisen yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 22. helmikuuta 2010. Laulaja Chris Clancyn liityttyä yhtyeeseen Mutiny Within sävelsi 50 kappaletta, joista parhaat 11 valittiin nauhoitettavaksi levylle. Clancyn ystävä Dan Bage liittyi yhtyeeseen soittamaan kitaraa nauhoituksien aikana.
Ammunnan maailmancup 2010

Ammunnan maailmancupin 2010 järjestää Kansainvälinen Ampumaurheiluliitto (ISSF) ja siinä kilpaillaan seitsemässä osakilpailussa ja kahdessa finaalissa. Maailmancupin osakilpailun kilpailupaikkoina toimivat Acapulco, Belgrad, Dorset, Fort Benning, Lonato, Peking ja Sydney. Maailmancupin finaalit ammutaan haulikkolajeissa Istanbulissa ja pistooli- että kiväärilajeissa Münchenissä. Finaaleihin osallistumisoikeuden saavat lajin edellisen vuoden maailmancupin finaalin voittaja ja kahdeksan maailmancupin osakilpailuissa menestynyttä urheilijaa. Myös järjestäjämaalla on mahdollisuus saada edustajiaan mukaan. Maailmanmestaruuskilpailuiden mitalistit maailmancupissa ammuttavissa lajeissa saavat lisäksi osallistumisoikeuden finaaliin.
Maailmanennätykset.
Maailmancupissa syntyneet uudet ja sivuavat maailmanennätykset.
Tuomas Sallinen (kolmiloikkaaja)

Tuomas Sallinen (s. 25. elokuuta 1958 Helsinki) on suomalainen yleisurheilija ja urheiluvalmentaja. Hänen päälajinsa omalla urheilu-urallaan oli kolmiloikka. Hän edusti Riihimäen Kiskoa, Turun Rientoa ja Kosken Kaikua.
SUL:n kolmiloikan lajivalmentajana Sallinen toimi vuosina 1991–1998. Henkilökohtaisia valmennettavia ovat olleet muun muassa Markku Rokala, Janne Kinnunen, Johan Meriluoto, Toni Huikuri, Teija Hannila, Topias Koukkula, Kristiina Mäkelä ja Ella Junnila.
Sallinen toimi 2012–2016 Suomen miesten lentopallomaajoukkueen fysiikkavalmentajana. Lentopallon seurajoukkuetasolla Sallinen on vastannut muun muassa Raision Loimun, LP Viesti Salon, Leka Volleyn, Perttelin Peikkojen, Salon Viestin, Piivolleyn ja Korson Vedon fysiikkavalmennuksesta. 
Sallinen voitti kolmiloikan Suomen-mestaruuden Turussa 1989. Hän saavutti SM-pronssia vuosina 1985, 1987 ja 1988. Sisäratojen SM-pronssia hän saavutti vuonna 1989. Korkeushypyssä hän sijoittui Kalevan kisoissa parhaimmillaan yhdeksänneksi vuonna 1983.
Sallinen edusti Suomea kahdeksassa ulkoratojen ja yhdessä sisäratojen maaottelussa vuosina 1985–1992. Hänen ennätyksiään ovat 16,26 m kolmiloikassa vuodelta 1989, 216 cm korkeushypyssä vuodelta 1982 sekä 702 cm pituushypyssä vuodelta 1986.
Vuosittainen kehitys kolmiloikassa.
w = myötätuulitulos
Alex Blignaut

Alex Blignaut (30. marraskuuta 1932 Johannesburg – 15. tammikuuta 2001 Honeydew, Johannesburg) oli eteläafrikkalainen kilpa-autoilija ja kilpatallin omistaja, joka osallistui yhteen Formula 1 -sarjan MM-osakilpailuun kaudella 1965, Etelä Afrikan GP:hen. Hän kuitenkin vetäytyi kilpailusta, eikä osallistunut kilpailuun lainkaan. Blignaut kilpaili myös kahdessa MM-sarjan ulkopuolisessa kilpailussa, Randin GP:ssä kausina 1963–1964 ollen molemmissa 12. Blignaut kilpaili myös Etelä-Afrikan F1 mestaruussarjassa omalla Alex Blignaut Racing tiimillään 1960–1970-luvulla saavuttaen useita voittoja. Muun muassa Eddie Keizan ja Ian Scheckter kilpailivat hänen tiimissään.
Blignaut toimi myöhemmin SAMRaC:n sihteerinä. Hän kuoli kotitilallaan vuonna 2001 saatuaan sähköiskun korjatessaan koneistoa.
Menato Boffa

Menato Boffa (4. tammikuuta 1930 Benevento, Italia – 28. syyskuuta 1996) oli italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui ainoastaan vuoden 1961 Italian GP:hen. Hän ei kuitenkaan saapunut paikalle eikä ollut mukana harjoituksissakaan. Hän osallistui myös neljään MM-sarjaan kuulumattomaan kilpailuun, joissa hänen parhaimmat sijoituksensa olivat viides Wienin GP:ssä ja yhdeksäs Syrakusan GP:ssä. Hän keskeytti Napolin GP:ssä ja Modenan GP:ssä hän karsiutui.
Boffa kilpaili Formula Junior -luokassa vuonna 1960.
Leikatkaamme hiuksemme sosialistisen elämäntavan mukaisiksi

Leikatkaamme hiuksemme sosialistisen elämäntavan mukaisiksi (, "Sahoejuuijeoksaenghwallyangsige matge meoridanjangeul haja") on pohjoiskorealainen viisiosainen televisiosarja ja osa hallinnon kampanjaa, jonka tavoitteena oli vaikuttaa pohjoiskorealaisten miesten hiustyyliin. Sarjaa esitettiin Pohjois-Korean kansallisella Korean Central Television -televisiokanavalla, ja se alkoi syksyllä 2004. Sarjassa miehiä kehotettiin leikkaamaan hiuksensa 1–5 senttimetrin mittaisiksi joka viidestoista päivä, jotta se näyttäisi ”sosialistiseen elämäntapaan sopivalta”. Yli 50-vuotiaat miehet saivat kasvattaa hiuksensa korkeintaan 7 senttimetrin mittaisiksi peittääkseen kaljuutensa.
Kampanjan mukaan pitkät hiukset ovat epähygieenisiä ja porvarien suosimia. Liiallisen hiustenkasvun väitettiin myös kuluttavan ylimääräisiä ravintoaineita päästä, millä on negatiivisia vaikutuksia älykkyyden kehittymiseen. Kampanjan aikana Pjongjangissa kuvattiin myös toista ohjelmaa, jossa haastateltiin kadulla miehiä, joilla oli sopimattoman pitkä tukka. Tavallisesta käytännöstä poiketen ohjelmassa kerrottiin näiden miesten nimet ja osoitteet varoitukseksi muille kansalaisille. Tavallisesti Pohjois-Korean mediassa henkilö mainitaan nimeltä vain, jos hän on toiminut kommunistisen aatteen suhteen esimerkillisesti.
Nopolan koulu

Nopolan koulu eli Nopolan yhtenäiskoulu on Kyyjärven kirkonkylässä toimiva yhtenäiskoulu (luokka-asteet 0-9). Se on samalla kunnan ainoa peruskoulu. Koulu on saanut tunnustusta yhteisöllisyydestään ja vastaanottanut esimerkiksi vuoden keskisuomalaisen alakoulun palkinnon (2011).
Vuonna 2021 yhtenäiskoulua kävi 141 perusasteen opiskelijaa. Heistä 104 oli alakoulun ja 33 yläkoulun oppilaita. Lisäksi Nopolan koulussa esikoulua kävi 12 lasta. 
Nopolan koulun aiempi rakennus tuli elinkaarensa päähän 2010-luvun puolivälissä. Kunta päätti rakentaa tilalle myös päiväkodin sisältävän uudisrakennuksen. Laaja-Arkkitehtien suunnittelema uusi koulurakennus valmistui ja vihittiin käyttöön vuonna 2018.
Ignazio Abate

Ignazio Abate (s. 12. marraskuuta 1986 Sant'Agata de' Goti) on italialainen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelaava Abate on edustanut Serie A:ssa AC Milania sekä lyhyempiä aikoja muitakin joukkueita, uransa alkuvuosina myös alemmilla sarjatasoilla. Hän pelasi myös Italian maajoukkueessa.
Seuraura.
Abate aloitti jalkapalloilun junioritasolla Rescaldinassa, josta hän siirtyi vuonna 1999 AC Milanin junioreihin. Hän voitti seuran riveissä opiskelijoiden Serie A mestaruuden kaudella 2002–2003.
Milan.
Kaudella 2003–2004 Abate nousi AC Milanin edustukseen ja pelasi ensimmäisen ottelunsa 3. joulukuuta 2003 Italian cupin ottelussa Sampdoriaa vastaan. Muutamaa päivää myöhemmin 9. joulukuuta Abate pelasi myös Mestarien liigassa ensimmäistä kertaa Celta Vigoa vastaan. Hänestä tuli ottelun myötä AC Milanin nuorin Mestarien liigassa pelannut 17 vuoden ja 27 päivän iässä. Vuosia myöhemmin Bryan Cristante rikkoi Abaten ennätyksen 6. joulukuuta 2011.
Yhden kauden jälkeen Abate siirtyi lainalle Napoliin Serie C1 tasolle kaudeksi 2004–2005. Abate kävi myös kesän ajan lainalla Sampdoriassa, jossa hän ei kuitenkaan saanut lainkaan peliaikaa. Kaudeksi 2005–2006 Abate siirtyi lainalle Piacenzaan, jossa hän pelasi kolmetoista ottelua Serie B:ssä. Abate pelasi lainalla myös kauden 2006–2007 tällä kertaa Modenassa. Hän nousi joukkueen avausmiehistöön pelattuaan 38 ottelua Serie B:ssä, joissa syntyi myös yksi maali.
Empoli ja Torino.
Abate siirtyi kaudeksi 2007–2008 Milanista Empoliin yhteisomistuksella. Hän pelasi ensimmäisen kautensa Serie A:ssa ja nousi joukkueessa keskikentän laidalle normaalin laitapuolustajan sijaan. Hän pelasi kauden aikana 24 ottelua Serie A:ssa ja teki ensimmäisen maalinsa sarjassa 27. huhtikuuta 2008 Genoaa vastaan. Empoli kuitenkin putosi kauden päätteeksi Serie B:hen.
16. kesäkuuta 2008 Milan osti Abaten takaisin, mutta myi hänet jo heinäkuussa 2008 yhteisomistuksella Torinoon. Abaten kausi ei kuitenkaan sujunut toivotulla tavalla, sillä hän loukkaantui 15. lokakuuta 2008 ottelussa Atalantaa vastaan. Hän oli sivussa kaksi kuukautta. Abate pelasi kauden aikana 25 ottelua Serie A:ssa ja onnistui kerran maalinteossa. Torino putosi kauden päätteeksi Serie B:hen.
Milan.
Abate palasi takaisin Milaniin 24. kesäkuuta 2009, jossa silloinen valmentaja Leonardo peluutti häntä omalla paikallaan laitapuolustajana. Abate nousi Milanin avaukseen Massimo Oddon ja Gianluca Zambrottan loukkaantumisten myötä. Hyvin sujuneen kauden myötä Abate allekirjoitti Milanin kanssa jatkosopimuksen kesäkuuhun 2014 saakka.
Maajoukkueura.
Abate pelasi Italian maajoukkueessa 22 ottelua ja teki maalin marraskuussa 2013 ystävyysottelussa Saksaa vastaan. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2012, missä Italia saavutti hopeaa, ja MM-kilpailuissa 2014. Italian olympiajoukkueessa hän pelasi Pekingin olympialaisissa 2008.
Tauno Tönningin Säätiö

Tauno Tönningin Säätiö sr on rakennusneuvos Tauno Tönningin ja hänen puolisonsa Tuovin perustama säätiö.
Perustaminen.
Säätiö perustettiin 24. toukokuuta vuonna 1972. Tauno Tönningin ja hänen vaimonsa Tuovin lisäksi tuolloinen Oulun yliopiston rehtori, professori Markku Mannerkoski, maaherra Niilo Ryhtä ja Oulun Osuuspankin toimitusjohtaja Paavo Saari muodostivat säätiön ensimmäisen hallituksen. Säätiön tarkoitukseksi kirjattiin teknistieteellisen ja muun taloudelliseen kasvuun tähtäävän tieteellisen tutkimustoiminnan tukeminen. Säätiön alkupääoma oli vain 30 000 markkaa, mutta jo ensimmäisen vuoden aikana se vastaanotti yli 900 000 markan lahjoitukset. Tönningin yhtenä tavoitteena oli hankkia 1000 hehtaaria metsää, ja yksityisesti hankkimansa metsät hän lahjoitti säätiölle. Tauno Tönning menehtyi 10. lokakuuta 1985 sairauskohtaukseen Korpilahdella juuri säätiön metsäasioita käsitelleessä kokouksessa. 
Apurahat ja palkinnot.
Vuoden 2001 päättyessä eli säätiön 30. toimintavuonna sen taseen loppusumma oli 36,7 miljoonaa markkaa eli 6,17 miljoonaa euroa. Säätiön ensimmäisten 20 vuoden aikana eli vuosina 1972−92 myönnettiin 490 apurahana yhteensä 813 300 euroa. Seuraavien kymmenen vuoden aikana apurahoja myönnettiin 417 hakijalle 1,5 miljoonaa euroa. Säätiö on myös jakanut palkintoja tunnustuksena erityisen huomattavasta työstä, jota on tehty säätiön tukemilla aloilla Pohjois-Suomen kehittämisen hyväksi, mm. professori Matti Otalalle hänen ansioistaan elektroniikka-alan alan tutkimuksen ja tuotannon käynnistämisessä ja kasvussa Pohjois-Suomessa.
Muu toiminta.
Vaikka taiteen tukeminen ei varsinaisesti kuulu säätiön toimintaan, se hankki 1982 Lontoosta Stradivariuksen oppilaan Alessandro Gaglianon vuonna 1704 rakentaman antiikkiviulun. Se luovutetaan määrävuosiksi lahjakkaalle, taitonsa jo osoittaneelle pohjoissuomalaiselle viulistille. Ensimmäinen viulun haltija oli Päivyt Rajamäki. 
Säätiö on lisäksi harjoittanut pienimuotoista kustannustoimintaa. Rakennusneuvos Tönning kirjoitti itse muistelmateokset "Ollutta ja mennyttä" sekä "Herrojen kanssa marjassa", samoin kuin elämäkerrallisen pakinateoksen "Hasardin päiväkirja". Säätiön 30. toimintavuonna ilmestyi Esko Vesalan kirjoittama Pyykön tilahistoria. Utajärven kunnan Niskan kylässä sijaitseva ja säätiön omistuksessa oleva Pyykkö on yksi Oulujoen yläjuoksun vanhimmista tiloista.
There's plenty of room at the bottom

”There’s plenty of room at the bottom” (vapaasti suomennettuna ”pohjalla on tilaa yllin kyllin”) on fyysikko Richard Feynmanin vuonna 1959 pitämä esitelmä. Feynman piti esitelmänsä American Physical Societylle 29. joulukuuta California Institute of Technologyn yksityisessä yliopistossa Pasadenassa, Kaliforniassa. Feynman piti mahdollisuutta käsitellä yksittäisiä atomeja suoraan muita käytössä olleita tapoja parempana synteettisen kemian muotona.
Esitelmä fiktiossa.
Yhdysvaltalaisessa matematiikkaan perustuvassa draamasarjassa "Num3rot" viitataan useasti Feynmanin pitämään esitelmään. Esimerkiksi kolmannen tuotantokauden jaksossa ”Burn Rate” teknologiakehitystä vastustava kirjepommittaja käyttää pommeissaan tunnusta "RF59", joka viittaa sanoihin "Richard Feynman 1959".
Jyrki boy

Jyrki boy on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale vuodelta 1974. Kappaleen teksti kertoo ystävyyden särkymisestä, ja se alkaa sanoilla: "Me ennen kimpassa kuljettiin, mutta sinä pääsit parempaan kyytiin." Laulun ”Jyrki” on yhdistetty Suosikin pitkäaikaiseen päätoimittajaan Jyrki Hämäläiseen. Leskinen itse on kuitenkin korostanut, että kappaleessa on laajempi näkökulma: ”Kyllä tommoisia Jyrkejä on joka ihmisellä.”
”Jyrki boy” oli Coitus Int -yhtyeen toisen singlen A-puoli; B-puolella oli ”Napoleonin mopo”. Singlen kustansi levy-yhtiö Love Records, ja se äänitettiin Finnvoxin studiolla Helsingin Pitäjänmäessä. Tuottajia olivat Atte Blom ja Juice Leskinen. Kappaleen esittivät Juice Leskinen (laulu), Mikko Alatalo (taustalaulu), Pena Penninkilampi (urut ja taustalaulu), Eetu Tuominen (sähkökitara ja taustalaulu), Juuso Nordlund (basso) ja Juke Aronen (rummut ja lehmänkello). ”Jyrki boy” nousi Suomen singlelistan ykköseksi marraskuussa 1974 – yhtyeen edellisen singlen ”Marilynin” tilalle – ja pysyi ykkösenä helmikuuhun 1975.
Studiossa Leskinen lauloi kappaleen vain yhden kerran. Kun häneltä kysyttiin, haluaisiko hän kuunnella osuutensa ja mahdollisesti laulaa sen uudelleen, hän vastasi: ”Kuuntelen sen seuraavan kerran radiosta.”
Tatra V 799

Tatra V 799 oli tšekkoslovakialaisen Tatran valmistama maastoauton prototyyppi vuodelta 1937. Auto suunniteltiin Tšekkoslovakian puolustusministeriön V 750 -mallista antaman palautteen pohjalta.
Teknisiä tietoja.
Autossa oli voimanlähteenä nelisylinterinen, nelitahtinen ilmajäähdytteinen rivimoottori, joka oli varustettu kannen yläpuolisella nokka-akselilla.
Voimansiirrossa oli nelivaihteinen vaihteisto ja kaksiportainen alennusvaihde, joka tuplasi vaihteiden määrän. Sekä etu- että taka-akseli olivat vetäviä. Kantavana rakenteena oli Tatralle tunnusomaisesti keskusputkirunko.
Autossa hyödynnettiin runsaasti muiden Tatra-mallien komponentteja. Moottorissa oli käytetty T92-mallin ja akselistoissa T87-mallin osia.
V 799 suunniteltiin viidelle hengelle ja avomallisessa teräskorissa oli puinen kehikko. Ovia ei ollut. Päällä oli irrotettava kangaskatto. Sivuilla oli varapyörät, jotka oli asetettu suunnilleen etu- ja taka-akselien puoliväliin. Auto oli tarkoitettu vetämään yksiakselista V 407 -mallista perävaunua, jonka kantavuus oli 140 kg. Huippunopeus perävaunun kanssa oli 82 km/h, ilman perävaunua 90 km/h.
Prototyypit.
Prototyypeistä ensimmäinen valmistettiin Tšekkoslovakian asevoimille ja se luovutettiin vuoden 1937 loppupuoliskolla. Sen tuotantomallinimeksi tuli T79. Auto kävi läpi perinpohjaiset testit, joissa tutkittiin sen maastokelpoisuutta. Lokakuussa asevoimilta tuli tilaus 50 ajoneuvosta. Seuraavana vuonna Tšekkoslovakian sudeettialueet, mukaan lukien Tatran tehtaat Kopřivnicessa, siirtyivät kansallissosialistisen Saksan haltuun, joten tilaus peruttiin. Prototyyppi kuitenkin onnistuttiin siirtämään turvaan ennen saksalaisten saapumista. Toinen prototyyppi, joka oli tehty Romanian asevoimia varten, jäi Tatran tehtaalle.
Naantalin väylä

Naantalin väylä on Korppoon Utöstä Paraisilla Naantalin satamaan johtava meriväylä. Sen kulkusyvyys on 15,3 metriä ja se on yksi Suomen merialueen syvimmistä väylistä, sekä pisin meriväylä 120 kilometrin pituudellaan. Väylä oli vuoteen 2009 saakka kulkusyvyydeltään 13-metrinen. 13 metrin väylä valmistui vuonna 1986.
Väylä alkaa Formansbådanin reunamerkin läheisyydestä Utön eteläpuolelta ja jatkuu 15,3 metrin väylänä Saaristomeren läpi Naantalin satamaan. Väylällä on linjoja yhteensä 19 kappaletta.
Väylän syvennys 15,3 metriin.
Väylä on pääosin luontaisesti syvä, ja sitä ei tämän vuoksi ruopattu kokonaan. 120 kilometrin matkalla ruopattiin 24 kohdetta. Väylähankkeen lupaprosessi kesti kauan ja välillä ruoppaukset jouduttiin keskeyttämäänkin. Väylän viimeiset ruoppaustyöt saatiin valmiiksi Naantalin sataman edustalla joulukuussa 2009, mutta erillisen Nesteen Naantalin jalostamon edustalla sijaitsevan Motonmatalan ruoppausta jatkettiin kevääseen 2010. Ruoppaustöitä tehtiin ympäri vuorokauden.
Uuden kulkusyvyyden käyttöönotto tarkoittaa lähinnä sitä, että Naantalin jalostamolle suuntaavat suuret öljytankkerit M/T "Mastera" ja M/T "Tempera" pystyvät hyödyntämään koko kapasiteettinsa 105 000 dwt, kun aiemmin ne joutuivat ajamaan vajaalla lastilla 80 000 dwt.
Steve McCurry

Steve McCurry (s. 24. helmikuuta 1950) on yhdysvaltalainen kuvajournalisti. McCurry on keskittynyt pitkällä urallaan Etelä- ja Kaakkois-Aasian kuvaamiseen. Hänen tunnetuin teoksensa on valokuva "Afgaanityttö" Sharbat Gulasta vuodelta 1984. Kuva julkaistiin alun perin National Geographic -aikakauslehdessä.
McCurry syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa. Hän alkoi opiskella elokuvan historiaa ja elokuvausta Pennsylvanian valtionyliopistossa vuonna 1968. McCurry teki loppututkinnon elokuvataiteista vuonna 1974. McCurry innostui valokuvaamisesta työskennellessään valokuvaajana kaksi vuotta pennsylvanialaisessa sanomalehdessä "The Daily Collegian". 
McCurryn kuvajournalistin ura alkoi 1970-luvun lopulla alkaneen Afganistanin sodan reportaasista. Hän kuvasi mujahideen-sissien joukoissa neuvostoliittolaisten tunkeutumista maahan. Hän voitti reportaasista kultamitalin sotavalokuvaaja Robert Capan nimeä kantavassa valokuvauskilpailussa sarjassa "Best Photographic Reporting from Abroad". 
Afganistanin sodan jälkeen McCurry jatkoi konfliktien kuvaamista. Hän kuvasi muun muassa Irakin–Iranin sotaa, Libanonin sisällissotaa, Kambodžan sisällissotaa, Persianlahden sotaa ja nykyistä Afganistanin sotaa. McCurryn töitä on julkaistu lehdissä maailmanlaajuisesti ja hän toimittaa säännöllisesti kuvia "National Geographic" -aikakauslehdelle. McCurry on ollut Magnum Photos -kuvatoimiston jäsen vuodesta 1986 lähtien. McCurry on voittanut useita merkittäviä palkintoja, muun muassa neljä ensimmäistä palkintoa World Press Photo -kilpailussa. 
McCurry sai käyttöönsä viimeisen Kodakin valmistaman Kodachrome 64 filmirullan. Hän teki kesällä 2010 kuusiviikkoisen matkan, jolla hän otti kuvia, joissa tiivistyy hänen uransa. National Geographic -televisiokanava on tehnyt matkasta vuonna 2011 valmistuneen dokumentin.
McCurryn valokuvista koottu laaja näyttely oli esillä Helsingin Taidehallissa kesällä 2013.
Ruskomäntypistiäinen

Ruskomäntypistiäinen ("Neodiprion sertifer") on keskikokoinen, ruskea pistiäislaji ja huomattava metsätalouden tuholainen. Mäntypistiäistoukat aiheuttivat huomattavia vahinkoja kesällä 2009 ja vahinkojen odotetaan jatkuvan vuonna 2010.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskomäntypistiäisen sukupuolet ovat huomattavan erinäköisiä. Naaras on kellanruskea, 7–10 mm pitkä pistiäinen jolla on mustat tuntosarvet. Koirasyksilöt ovat mustankiiltäviä ja niiden raajat sekä takaruumiin vatsapuoli ovat ruskeat. Koiraiden tuntosarvet ovat näyttävän sulkamaiset.
Täysikasvuiset toukat ovat noin 25 mm pitkiä, harmaanvihreitä ja niissä on pitkittäisjuovia. Pää on musta. Elävät männyissä suurina ryhminä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Euraasialainen laji, joka on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan. Aikuiset pistiäiset lentävät elokuusta lokakuuhun.
Elinympäristö ja elintavat.
Laji viihtyy kaikenikäisissä mäntymetsissä. Pistiäisnaaras munii männynneulasten sisälle ja munintakohdassa neulasen pinnalla näkyy kellertävä laikku. Toukat kuoriutuvat touko-kesäkuun vaihteessa ja syövät männyt suurelta osin neulasettomiksi kesä-heinäkuun aikana. Mäntypistiäistoukat eivät yleensä kajoa saman kesän aikana kehittyneisiin neulasiin, minkä seurauksena toukkien valtaaman puun oksien kärkiin jää neulasia. Kuivina ja lämpiminä kesinä muodostuu massaesiintymiä ja noin 20–30 vuoden välein laji aiheuttaa erityisen suuria tuhoja. On arvioitu, että mäntypistiäinen aiheuttaa kymmenen vuoden aikana puuston kasvussa noin 40 % menetykset. Noin 4 % puista kuolee toukkien aiheuttaman puun kunnon heikkenemisen ja sitä seuraavien ytimennävertäjien sekä pikikärsäkkäiden hyökkäyksen seurauksena. Kotelot ovat maassa.
Talvehtii pääasiassa munana, mutta osa yksilöistä viettää talven kotelossa lähtien lentoon vasta seuraavana kesänä.
Ruskomäntypistiäisen saalistajia luonnossa ovat ainakin seuraavat: rahkakurekiitäjäinen ("Agonum ericeti"), Aranea ventricosa, metsämyyrä ("Clethrionomys glareolus"), samettimuurahainen ("Formica cinerea"), Formica exsectoides, kaljukekomuurahainen ("Formica polyctena"), Misumenops tricuspidatus, ilveshämähäkki ("Oxyopes ramosus"), Pardosa hyperborea, Pardosa sphagnicola, talitiainen ("Parus major"), hiirakkoseppä ("Prosternon tessellatum"), kosteikkosysikiitäjäinen ("Pterostichus nigrita"), idänpäästäinen ("Sorex caecutiens") ja Xysticus audax.
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1904

Jalkapallon olympiaturnaus pelattiin toista kertaa vuoden 1904 St. Louisin olympialaisissa. Jalkapallo oli mukana alun perin näytöslajina eikä mitaleita jaettu, mutta Kansainvälinen olympiakomitea muutti tapahtuman myöhemmin viralliseksi. FIFA ei laske turnausta viralliseksi, sillä turnaukseen osallistuivat seurajoukkueet.
Turnaukseen osallistui kolme joukkuetta, joista yksi tuli Kanadasta ja kaksi Yhdysvalloista. Yhdysvaltain joukkueet olivat molemmat olympiakaupunki St. Louisin joukkueita. Turnauksen voitti kanadalaisjoukkue Galt FC.
Tulokset.
Galt FC Kanadasta voitti turnauksen. Yhdysvaltalaisjoukkueet jäivät taistelemaan turnauksen kakkossijasta. Turnauksen kakkossijan ratkaisemiseksi tarvittiin kaksi uusintaottelua.
Aavikon kukka

Aavikon kukka on Sherry Hormanin vuonna 2009 ensi-iltaan tuotu elämäkertaelokuva, joka pohjautuu Waris Dirien omaelämäkerralliseen teokseen "Aavikon kukka". Elokuva kertoo Dirien tiestä köyhästä somalialaistytöstä kansainväliseksi huippumalliksi. 
Dirie pakeni kotoaan teini-ikäisenä välttääkseen pakkoavioliiton vanhan miehen kanssa. Hän asui ensin sukulaistensa luona Mogadishussa, mistä hän muutti Lontooseen äitinsä sukulaisten kotiapulaiseksi. Tämän suurlähettiläsperheen palattua takaisin Somaliaan Dirie jäi yksin Lontooseen vailla mitään omaisuutta tai edes voimassa olevaa passia. Elokuvassa kerrotaan myös siitä, kuinka Dirien sukupuolielimet silvottiin perinnäistapojen mukaan hänen ollessaan vasta lapsi, ja miten hän myöhemmin toi asian julkisuuteen. Dirie kutsuttiin YK:n hyväntahdonlähettilääksi ja hän on toiminut aktiivisesti sukupuolielinten silpomista vastaan.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä haparoivasti toteutettu epätasainen elokuva dramatisoi kiusallisen kevyesti alistetun afrikkalaistytön matkan ja kasvun arvostetuksi YK:n erityislähettilääksi. Lopputulos maistuu hänestä jokseenkin falskilta.
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1908

Vuoden 1908 kesäolympialaisissa pelattiin ensimmäistä kertaa jalkapallon olympiaturnaus maajoukkueiden kesken, kun vuosien 1900 ja 1904 olympialaisissa esiintyivät seurajoukkueet. Jalkapallo oli alun perin vuosien 1900 ja 1904 olympialaisissa näytöslajina, ja vuonna 1908 oli alun perin ensimmäinen virallinen jalkapallon olympiaturnaus. Kansainvälinen olympiakomitea muutti kuitenkin myöhemmin myös aiempien turnausten tulokset virallisiksi. FIFA luokittelee Lontoon vuoden 1908 olympiaturnauksen ensimmäiseksi viralliseksi turnaukseksi.
Turnaukseen ilmoittautui kahdeksan joukkuetta, joista kuusi lopulta osallistui. Unkari ja Böömi vetäytyivät turnauksesta. Virallinen kisaraportti ilmoitti maiden poisjäännin syyksi Balkanin alueen poliittiset ongelmat. Ranska osallistui turnaukseen kahdella joukkueella.
Turnauksen loppuottelussa kohtasivat Tanska ja Iso-Britannia, jotka etenivät loppuotteluun voittamalla alkuerien vastustajansa selvin numeroin. Suurinumeroisin voitto nähtiin välieräottelussa, jossa Tanska voitti Ranskan maalein 17–1. Tanskan Sophus Nielsen viimeisteli ottelussa 10 maalia, mikä on edelleen olympiaennätys. Tappion masentamat ranskalaiset eivät lähteneet enää pronssiotteluun, vaan paikan siinä sai puolivälierissä pudonnut Ruotsi.
Loppuottelun voitti Iso-Britannia maalein 2–0. Alankomaat saavutti pronssia.
Isabella de Urgel

Isabella de Urgel oli Aragonian kuningatar. Hän oli Urgelin kreivin Ermengol III:n ainoa tytär, ja hänen äitinsä oli Ermengol III:n ensimmäinen vaimo Adelaide. Isabella meni vuonna 1065 naimisiin Aragonian ja Navarran kuninkaan Sancho I:n kanssa. Tämän avioliiton seurauksena Isabellasta tuli Aragonian kuningatar (kuningatarpuoliso). Pari sai yhden pojan:
Pari erosi vuonna 1071, ja Sancho meni uudelleen naimisiin, Felicia de Roucyn kanssa, vuonna 1076. Tästä avioliitosta syntyi kaksi poikaa, jotka olivat Pietari I:n seuraajia: Alfonso I ja Ramiro II.
Timo Luukkanen

Timo Luukkanen on suomalainen muusikko, joka on toiminut Betoniporsas-yhtyeessä.
Luukkanen on toiminut muun muassa Warner-Chappellin palveluksessa A&amp;R:nä. Nykyisin hän opettaa musiikkibisnestä Tampereen ammattikorkeakoulussa Virroilla. Hän on kotoisin Heinolasta.
Viimeinen asema

Viimeinen asema ("The Last Station") on Michael Hoffmanin ohjaama saksalainen elämäkertaelokuva vuodelta 2009. Se perustuu vuonna 1990 ilmestyneeseen Jay Parinin elämäkerralliseen romaaniin Leo Tolstoista.
Pääosissa Christopher Plummer esittää Leo Tolstoita ja Helen Mirren hänen vaimoaan Sofja Tolstajaa.
Näyttelijät.
Lähde: 
Arvioita.
Tv-Nytissä kolme kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 3,0.
David Clapham

David Philip Clapham (17. toukokuuta 1931 Rawmarsh, Yhdistynyt kuningaskunta – 22. lokakuuta 2005) oli eteläafrikkalainen Formula 1 -kuljettaja ja moottoriurheilutoimittaja. Hän osallistui vuoden 1965 Etelä-Afrikan GP:hen, mutta vetäytyi kilpailusta eikä osallistunut lainkaan kisaviikonloppuun. Hän kilpaili myös MM-sarjaan kuulumattomassa Randin GP:ssä vuosina 1963–1964, joissa keskeytti. Clapham kilpaili myös Formula Vee, Formula Ford, Etelä-Afrikan F1- ja Saloon Cars sarjoissa.
Clapman kirjoitti myös kolumneja ja artikkeleita Etelä-Afrikan moottoriurheilulehteen. Hän kuoli vuonna 2005 pitkällisen sairauden uuvuttamana.
UCI World Ranking 2010

UCI World Ranking 2010 oli toinen kausi, jolloin Kansainvälisen pyöräilyliiton kehittämä maantiepyöräilyn UCI World Ranking -pisteytys oli käytössä. Rankingpisteet määräytyivät UCI ProTour -sarjan kilpailujen sekä sarjasta pois jääneiden merkittävimpien etappi- ja yhden päivän kilpailujen tulosten perusteella. Kausi alkoi Tour Down Under -etappikilpailulla tammikuussa ja päättyi Lombardian ympäriajoon lokakuussa.
UCI ProTour -kilpailut.
Lähde: UCI
Muut UCI World Rankingiin kuuluneet kilpailut.
Lähde: UCI
UCI World Ranking.
"Lopullinen pistetilanne"
Pro-tallit 2010.
Lähde: UCI
Xavier Tondó

Xavier Tondó Volpini (5. marraskuuta 1978 Valls, Tarragona – 23. toukokuuta 2011) oli espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän edusti Cervélo TestTeamia 2010, ja Team Movistar -tallia vuonna 2011.
Tondó edusti vuonna 2003 alkaneen ammattilaisuransa aikana useita alemman tason ammattilaistalleja. Hän voitti vuonna 2007 Portugalin ympäriajon kokonaiskilpailun 56 sekunnin erolla Candido Barbosaan. Vuonna 2010 hän voitti Pariisi–Nizza-ajon kuudennen etapin. Saman vuoden Katalonian ympäriajossa hän voitti kolmannen osuuden ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi kymmenen sekuntia Joaquim Rodríguezille hävinneenä.
Hän kuoli 23. toukokuuta 2011 kotonaan Granadassa autotallin oven kaaduttua hänen päälleen.
Saavutuksia.
Lähde: Cycling Archives
Tour of Qinghai Lake, etapin 7 voitto
Volta ao Alentejo, kokonaiskilpailun ja etapin 4 voitto
Vuelta a Asturias, etapin 3 voitto
Troféu Joaquim Agostinho, kokonaiskilpailun, prologin ja etapin 2 voitto
Portugalin ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
Subida al Naranco, voitto
Tour de San Luis, etapin 5 voitto
Vuelta a Andalucia, prologin voitto
Vuelta a Burgos, kokonaiskilpailussa toinen
Pariisi–Nizza, etapin 6 voitto
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, etapin 3 voitto
Italian ympäriajo, kolmas etapilla 8
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, kolmas etapilla 11
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides
Vuelta a Castilla y León, kokonaiskilpailun voitto
Laakirchen

Laakirchen on Gmundenin piirissä Ylä-Itävallassa sijaitseva 9 781 asukkaan kaupunki. Se kuuluu myös Salzkammergutin matkailualueeseen.
Kulttuuri.
Nähtävyydet.
Itävallan paperinvalmistusmuseo on ainutlaatuinen vanhaan paperitehtaaseen rakennettu museo. Yksi sen päänähtävyyksistä on toiminnassa oleva kopio maailman ensimmäisestä paperikoneesta. Museon kokonaispinta-ala on yli 3 000 neliömetriä.
Valkonaamasirkku

Valkonaamasirkku ("Melozone biarcuata") on Keski-Amerikassa tavattava sirkkuleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan valkonaamasirkku on 14–15 cm. Lintujen ulkonäkö vaihtelee alalajeittain. "M. b. cabanisi" -alalajin päälaki on musta, niska ja pään sivut ovat ruosteenruskeat. Silmien ympärillä on valkoinen alue ja nokasta alaspäin lähtee musta viiksijuova. Selkä on vaalean oliivinruskea. Vatsa on väriltään valkoinen ja rinnassa on musta laikku. "M. b. biarcuata" -nimialalajilla pään valkoinen alue on laajempi ja viiksijuovat sekä rintalaikku puuttuvat. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Valkonaamasirkkua tavataan alueelta, joka ulottuu Meksikosta Costa Ricaan. Lajin elinympäristöä ovat metsien pensaikkoinen aluskasvillisuus ja kahviplantaasit. Elinympäristöt sijaitsevat yleensä 600–2 000 metrin korkeudella meren pinnasta.
Valkonaamasirkut liikkuvat yleensä yksin tai pareittain. Ravintonaan linnut käyttävät hyönteisiä, joita ne etsivät maasta lehtiaineksen joukosta.