tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
John McVie

 
John Graham McVie (s. 26. marraskuuta 1945 Lontoo) on brittiläinen basisti, joka on soittanut Fleetwood Macissa ja John Mayallin yhtyeessä. 
Ura.
McVie aloitti varhaisella iällä trumpetinsoiton. Noin neljäntoista vuoden iässä trumpetin kuitenkin korvasi kitara ja pian basso. McVie pääsi soittamaan John Mayallin Bluesbreakers-yhtyeeseen. Vuonna 1967 Peter Green ja Mick Fleetwood pyysivät McVietä liittymään juuri perustamaansa Fleetwood Maciin. Alun perin McVie kieltäytyi, ja Fleetwood Mac otti väliaikaiseksi basistikseen Bob Brunningin. McVie jäi harkitsemaan asiaa ja tulikin pian Brunningin tilalle. McVie soitti Fleetwood Macissa siitä lähtien yhtäjaksoisesti 2020-luvulle asti. McVie nimettiin Fleetwood Macin jäsenenä Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1998.
McVie julkaisi vuonna 1991 sooloalbumin "John McVie's Gotta Band with Lola Thomas".
Yksityiselämä.
McVie oli naimisissa yhtyetoverinsa Christine McVien kanssa. Avioliiton päätyttyä eroon hän meni vuonna 1978 uusiin naimisiin Julie Anne Rubensin kanssa. McVielle myönnettiin vuonna 1986 Yhdysvaltain kansalaisuus.
Jo pitkään alkoholiongelmiensa kanssa painiskellut McVie onnistui vieroittautumaan 1980-luvun lopulla. Vuonna 1989 hänelle syntyi tytär.
Finnrose 45

Finnrose 45 on Oy Fiskars Ab Turun veneveistämön valmistama ja Angus Primrosen suunnittelema ketsitakiloitu moottoripurjehtija. Veneitä valmistettiin 1970-luvulla kahdeksan kappaletta, joista suurin osa myytiin vientiin. Viimeinen runko jäi puolivalmiina Fiskarsille, ja siitä rakennettiin vuosina 1980-81 meripartiolaisten koulutusalus "Rhea" Turun Sinikotkille. Myöhemmin Finnrose 45:n muoteilla on valmistettu vielä yhdeksäs runko. Muotit päätyivät sittemmin Nauticat Yachtsille, jossa ne tiettävästi edelleen sijaitsevat.
Finnrose 45:n ohella valmistettiin myös pienempää mallia Finnrose 37.
Finnrose 45 tunnetaan merikelpoisena ja vankkarakenteisena veneenä, jonka tilavassa rungossa on hyvät asumistilat.
Christine McVie

Christine Anne McVie (o.s. Perfect, 12. heinäkuuta 1943 Birmingham – 30. marraskuuta 2022) oli brittiläinen muusikko, joka tunnettiin Fleetwood Macin yhtenä laulaja-lauluntekijänä ja kosketinsoittajana. Hän julkaisi myös soolomateriaalia. 
McVien isä ja isoisä olivat muusikkoja, ja myös hänelle alettiin opettaa musiikkia jo varhain. Hän aloitti klassisen pianon soiton 4-vuotiaana. Teini-iässä McVie kiinnostui rockmusiikista Fats Dominon kautta. Hän ei kuitenkaan nähnyt musiikkia tulevana ammattinaan ja opiskelikin Birminghamissa kuvanveistoa tavoitteenaan päästä taiteen opettajaksi. 
McVie muutti Lontooseen, ja 1960-luvun lopulla hän toimi hetken blues-yhtye Chicken Shackissa. Hän sai Melody Makerin "vuoden parhaan naislaulajan" palkinnon. Pian mentyään naimisiin John McVien kanssa hän liittyi Fleetwood Maciin, jossa hänen miehensä soitti bassoa. Yhtye julkaisi 1970-luvulla useita menestysalbumeja ja -singlejä. Avioliitto Johnin kanssa päättyi eroon vuonna 1976, ja Christine meni lokakuussa 1986 uusiin naimisiin Eddy Quintelan kanssa.
McVie lähti Fleetwood Macista 1998, otti avioeron ja asettui asumaan Englantiin. Hänen kolmas sooloalbuminsa "In the Meantime" julkaistiin vuonna 2004. McVie palasi Fleetwood Maciin vuoden 2014 tammikuussa.
Hän kuoli lyhyeen sairauteen.
Very

Very on Pet Shop Boysin 27. syyskuuta 1993 julkaisema albumi. Se oli yhtyeen seitsemäs albumijulkaisu. Se uudelleenjulkaistiin 2001. Se myi platinaa Britanniassa ja kultaa Yhdysvalloissa (500.000 kpl.).
Levyä olivat yhtyeen jäsenten lisäksi tuottamassa Stephen Hague ja Brothers in Rhythm. "Q" sijoitti "Veryn" 91. sijalle "sadan parhaan brittiläisen albumin" listalla vuonna 2000. Varsinaisten jäsenten Neil Tennantin ja Chris Lowen lisäksi levyn kappaleilla kuullaan useita vierailevia muusikoita. 
Levystä julkaistiin rajoitettu kahden levyn painos ”Very Relentless”. Toinen levy, Relentless, sisälsi kuusi kappaletta kokeilevampaa ja instrumentaalisempaa discomusiikkia.
"Helsingin Sanomien" musiikkitoimitus otti albumin mukaan vuoden 1993 päätteeksi tekemäänsä Vuoden levyt -koosteeseen.
Melekeok

Melekeok on yksi Palaun saarivaltion kuudestatoista osavaltiosta. Se sijaitsee maan suurimman saaren Babeldaobin itärannikolla. Sen pinta-ala on 28 neliökilometriä ja siellä on 278 asukasta (vuonna 2015). Melekeokissa sijaitsee Ngerulmud, jonne Palaun valtionhallinto siirrettiin 7. lokakuuta 2006. 
Melekeokin alueella sijaitsee Mikronesian suurin makeanveden allas, 493 hehtaarin laajuinen Ngardokjärvi. Järvessä elää pieni krokotiilipopulaatio. Se on tärkeä myös monien endeemisten lintujen kotipaikkana.
Sarakasvit

Sarakasvit (Cyperaceae) on Poales-lahkoon kuuluva kasviheimo, johon kuuluu 98 sukua ja 4350 lajia. Heimonimen synonyymejä ovat "Kobresiaceae", "Mapaniaceae", "Papyraceae" ja "Scirpaceae".
Sarakasvit muistuttavat ulkonäöltään heinäkasveja, mutta heinien varsi on ontto, sarojen varsi on täyteinen. Sarakasvit ovat tuulipölytteisiä, ja niiden kukinto on joko useiden kukkien muodostama tähkä tai useiden tähkien muodostama tähkistö.
Sarakasveja tavataan likimain kaikkialla maailmassa, eniten Aasian ja Etelä-Amerikan trooppisissa osissa. Sarakasveja kasvaa monenlaisissa oloissa, mutta suurin osa niistä viihtyy kosteissa ja niukkaravinteisissa kasvupaikoissa.
Sarakasveihin kuuluu muun muassa monenlaisia kaisloja, kuten järvikaislat ("Schoenoplectus"), ruskokaislat ("Blysmopsis") ja sädekaislat ("Cyperus"). Heimon runsaslajisin suku on kuitenkin sarat ("Carex"). Suomessa saroja kasvaa etenkin soilla ja kaisloja vesien äärellä.
Sepänkylä (Mustasaari)

Sepänkylä () on Mustasaaren kunnan hallinnollinen keskus, joka on osa tilastollista Vaasan keskustaajamaa. Taajaman asukkaista Mustasaaren puolella eli Sepänkylässä asuu 8 171 henkilöä. 
Sepänkylän asunnoissa on sekä omakotitaloja, rivitaloja että kerrostaloja. Sen keskuksesta on Vaasan keskustaan noin kolme kilometriä, ja Sepänkylä on kasvanut yhteen Vaasan Purolan ja Asevelikylän lähiöiden kanssa. Sepänkylä on Mustasaaren suomenkielisintä aluetta, ja se on käytännössä Vaasan lähiö. Sepänkylässä on paljon erilaisia palveluja: ruotsinkielinen peruskoulu ja lukio, suomenkielinen peruskoulu, kunnantalo, seurakuntatalo, kirjasto, terveyskeskus, Botnia-halli, K-supermarket (Piffi), hotelli (Vallonia) sekä muita liikkeitä. Sepänkylässä on myös Folkhälsanin talo. Sepänkylästä on lähtöisin mm. Lukossa ja nykyään Vaasan Sportissa työskentelevä jääkiekkoilija Markus Jämsä sekä Tampereen Ilveksen jalkapalloilija Henri Scheweleff. Molemmat ovat myös KoMu HT:n kasvatteja.
Luísa Todi

Luísa Rosa de Aguiar Todi (9. tammikuuta 1753 Setúbal – 1. lokakuuta 1833 Lissabon) oli portugalilainen oopperalaulajatar, äänialaltaan mezzosopraano.
Todi syntyi Setúbalissa ja muutti perheineen Lissaboniin 1765. Hän ryhtyi näyttelemään ja esiintyi vielä samalla vuosikymmenellä Molièren näytelmässä "Tartuffe". Hän tapasi myös italialaisen viulisti Francesco Saverio Todin, jonka kanssa hän meni vuonna 1769 naimisiin.
Todi sai laulunopetusta David Pereziltä. Vuonna 1770 hän esiintyi Giuseppe Scolarin oopperassa "Il Viaggiotare Ridicolo". Vuosina 1772–1777 hän työskenteli Portossa laulajana ja laulunopettajana. Talvella 1777 hän teki ensimmäisen esiintymisensä ulkomailla laulaessaan Lontoossa. Vuodet 1778–1780 Todi vietti Ranskassa ja vuodet 1780–1783 Torinon Teatro Ruggiossa. Hän lauloi myös Saksassa ja Itävallassa vuoden 1781 aikana. Katariina II kutsui laulajattaren Venäjälle, jossa hän vietti neljä vuotta. Myöhemmin hän esiintyi mm. Preussin hoville.
Todille kehittyi näköongelmia hänen oleskellessaan Venetsiassa. Hän oli poissa lavalta muutamia kuukausia, mutta jatkoi sen jälkeen kiertelyä Italiassa ja lauloi myös Espanjassa. Todi vetäytyi uraltaan palattuaan Portugaliin lopullisesti 1800-luvun alkuvuosina. Hänen aviomiehensä kuoli 1803. Todi itse vietti kymmenen viimeistä elinvuottaan täysin sokeana. Hän sai aivohalvauksen heinäkuussa 1833 ja kuoli pari kuukautta myöhemmin. Todi haudattiin Lissaboniin.
Siittiöt sotapolulla

Siittiöt sotapolulla on Klamydian vuonna 1995 julkaistu albumi. Albumi on yhtyeen ensimmäinen julkaisu vuosina 1995-2000 yhtyeeseen kuuluneen basistin Hannu "Hantta" Viinamäen kanssa. Albumi julkaistiin sekä CD-, että LP-formaateissa. "Mammahälytys" on cover-versio saksalaisen Die Lokalmatadore -yhtyeen kappaleesta "Schneckenalarm".
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 5. ja on myynyt kultaa.
Julia Välimäki

Julia Välimäki (s. 2. marraskuuta 1987) on suomalainen valokuvamalli. Hän on kotoisin Jyväskylästä. 
Välimäki työskenteli mallina aktiivisesti vuosina 2004–2017. Hänen suurimpana saavutuksenaan pidetään Italian "Vogue"-lehteen pääsyä. Suomessa Välimäki muistetaan muun muassa lukuisista kotimaisten naistenlehtien kansista sekä vuosien 2013–2016 Lumene-kasvona . Hän on myös vieraillut "Suomen Huippumalli haussa -"ohjelmassa , sekä esiintynyt Lovexin "Guardian Angel"- ja Elastisen "Supervoimii"-musiikkivideoilla. 
Välimäki aloitti mallinuransa vuonna 2004 Laila Snellmanin luotsaamassa mallitoimisto Paparazzissa. Hän sai vuonna 2005 sopimuksen pienen pariisilaisen toimiston kanssa, ja tämän jälkeen hänen uransa lähti nopeasti nousuun myös Milanossa, Lontoossa ja Tukholmassa. Hänet nähtiin muun muassa ranskalaisen Clarins-kosmetiikkamerkin ja italialaisen Ermanno Scervino -muotitalon kampanjakasvona, sekä useissa kansainvälisesti arvostetuissa muotilehdissä kuten Brittien "Voguessa" ja Saksan "Ellessä". Välimäki sai myös Suomessa tunnustusta menestyksekkäästä vuodestaan, kun hänet palkittiin "Kaupungin paras" -palkinnolla. Vuonna 2006 Välimäki sai kolmivuotisen sopimuksen IMG:n kanssa, joka on yksi maailman tunnetuimmista mallitoimistoista. Vuonna 2009 "Iltalehti" mainitsi Välimäen edelleen yhtenä kuumimmista suomalaisista mallinimistä. IMG ei uusinut sopimustaan Välimäen kanssa, ja vuosina 2010–2011 Välimäki työskenteli Suomen lisäksi muun muassa Singaporessa, Seoulissa, Lontoossa, Berliinissä ja Barcelonassa. Vuonna 2011 Välimäen ura sai uutta tuulta alleen, kun hän vaihtoi emotoimistoaan Suomessa ja aloitti yhteistyön Brandin kanssa. Samana vuonna hänet mainittiin "City"-lehden "Nuoret toivot 25 alle 25-vuotiasta lupausta" -listalla . Vuosina 2012–2014 Välimäki nähtiin jälleen useissa kansainvälisissä julkaisuissa sekä muun muassa Lontoon muotiviikoilla. Hänet mainittiin myös "Ilta-Sanomien" "Suomen seksikkäin nainen 2014" -listalla .
Psametik III

Ankhkaenre Psammetikos III (Psametik III) oli Egyptin 26. dynastian viimeinen faarao, joka hallitsi vuosina 526–525 eaa. Hän ei kyennyt estämään persialaisten tunkeutumista Egyptiin ja hävisi Persian kuningas Kambyses II:lle. Psametik III joutui vangiksi ja aluksi häntä kohdeltiin hyvin, mutta teloitettiin myöhemmin syytettynä petoksesta.
Herodotoksen mukaan Psametik III:n tytär orjuutettiin, hänen poikansa tuomittiin kuolemaan ja kannattajat muutettiin kerjäläisiksi. Heidät tuotiin entisen faaraonsa luokse testatakseen hänen reaktiotaan, mutta hän oli ainoastaan surullinen nähdessään heidän tilansa. Faarao säästettiin, mutta hänen poikansa pilkottiin palasiksi hänen silmiensä edessä. Kun Psametik III alkoi suunnitella vallankumousta, hänet pakotettiin juomaan "härän verenä" tunnettua myrkyllistä realgaarimineraalista valmistettua liuosta, minkä johdosta hän kuoli.
Friedrich von Bodelschwingh

Friedrich von Bodelschwingh (6. maaliskuuta 1831 Tecklenburg – 2. huhtikuuta 1910 Bielefeld-Bethel) oli merkittävä saksalainen diakonian edistäjä. 
Lapsuus ja opinnot.
Bodelschwingh syntyi aatelisperheeseen Tecklenburgissa Westfalenissa ja vietti nuoruutensa Berliinissä isän ollessa keisarin korkea virkamies. Hän päätyi Baseliin opiskelemaan papiksi jatkaen opintoja myöhemmin Berliinissä ja Erfurtissa. 
Pappina ja diakoniatyön edistäjänä.
Bodelschwingh näki sosiaalista hätää ja kurjuutta, mikä sai hänet vuonna 1858 ryhtymään papiksi Pariisin Montmartren saksalaisten siirtotyöläisten parissa. Vaimonsa sairastuttua Bodelschwingh siirtyi vuonna 1864 Westfalin Dellvigin seurakunnan papiksi. Hän toimi siellä kahdeksan vuotta.
Bodelschwinghin ensimmäiset neljä lasta kuolivat kulkutautiin tammikuussa 1869. Bielefeldiin noihin aikoihin perustetusta diakonissalaitoksesta ja epileptikkojen hoitolasta tultiin vuonna 1871 pyytämään Bodelschwinghiä heille johtajaksi. Hän aloitti Bielefeldissä 1872 ja aloitti työtilaisuuksien järjestämisen epileptikoille. Siellä Friedrich von Bodelschwinghille syntyi neljä uutta lasta, joista hänen samanniminen poikansa jatkoi myöhemmin isänsä työtä Bielefeldissä. Bodelschwinghin tärkeä työnäky oli sopivan työn löytäminen eri tavoin sairaille ja vammaisille. Hän kehitti myös työtä ja toimeentuloa haeskelevien kulkureiden elinmahdollisuuksia perustamalla heille asuntoloita ja töitä. Laitosten yhteyteen rakennettiin lääketehdas, teurastamo, säilyketuotantoa, erilaisia seppien ja käsityöläisten pajoja, turveteollisuutta, maanviljelyksiä, puutarhoja, kirjapaino ja -kauppa, postitoimisto, orpokoteja ja kouluja. 
Vaikutus Suomessa ja Ruotsissa.
Eräs Suomeen ja Ruotsiinkin Kaupunkilähetysten työmuodoiksi "Murukokoelma"-nimellä ("die Brockensammlung") kulkeutunut Bielefeldin toimintapa oli ”murujen” talot, joihin toimitettiin käytettyä tavaraa kunnostettavaksi ja kierrätettäväksi edelleen. Sama toiminta on vielä nykyisinkin Bielefeldissä käynnissä ja perustuu Joh. 6:12: ”Kerätkää tähteeksi jääneet palaset, ettei mitään menisi hukkaan.” Samoin asuntola- ja työsiirtolatoimintojen idea tuli Suomeen vuonna 1908 Helsingin Kaupunkilähetyksen johtajan B. H. Päivänsalon tutustuttua niihin Bielefeldissä.
Henri Pousseur

Henri Pousseur (23. kesäkuuta 1929 Malmedy, Belgia – 6. maaliskuuta 2009) oli belgialainen säveltäjä.
Pousseur opiskeli musiikkia Liègessä ja Brysselissä. Hän opetti musiikkia Saksassa, Sveitsissä, Yhdysvalloissa sekä Belgiassa. Tutustuttuaan Pierre Bouleziin, Karlheinz Stockhauseniin ja Luciano Berioon hän omistautui avantgardemusiikille.
Vuodesta 1970 lähtien aina eläkeikäänsä, vuoteen 1988 asti hän opetti Liègen yliopistossa ja konservatoriossa, jonne hän perusti Vallonian musiikin opetus- ja tutkimuskeskuksen ("Centre de recherches et de formation musicales de Wallonie"). Brysseliin hän perusti elektronisen musiikin keskuksen ja Pariisiin musiikkipedagogiikan instituutin, josta tuli myöhemmin "Cité de la musique". Pousseur on Metzin ja Lillen yliopistojen kunniatohtori. 
Pousseurin elektroninen sävellys "Scambi", joka esitettiin Milanossa toukokuussa 1957, sai laajaa huomiota avoimen muotonsa takia. Kysymyksessä on interaktiivinen teos, johon yleisö voi osallistua. Scambi-projektia käsiteltiin Lontoon yliopistossa helmikuussa 2005 järjestetyssä symposiumissa.
1960-luvulla alkoi yhteistyö ranskalaisen kirjailijan Michel Butorin kanssa. Ensimmäinen yhteisteos oli ooppera "Votre Faust" (1960–1968). Sen päähenkilö on Henri-niminen säveltäjä, joka säveltää Faust-aiheista oopperaa. Teoksen alussa Henri pitää luentoa nykymusiikista. Teksti on peräisin Pousseurin aiemmin ilmestyneestä artikkelista. "Votre Faust" on täynnä viittauksia länsimaisen musiikin historiaan. ”Teidän Faustinne” otsikko johtuu siitä, että yleisöllä on aktiivinen rooli, sillä se saa äänestämällä vaikuttaa teoksen etenemiseen ja lopputulokseen. 
Tekijöiltä on tilattu oopperaan jatko-osia: "Miroir de Votre Faust (Caractères II") pianolle ja (vapaaehtoisesti) sopraanolle (1964–1965), "Jeu de Miroirs de Votre Faust" pianolle, sopraanolle ja ääninauhalle (1964–1965), "Echos de Votre Faust" mezzo-sopraanolle, huilulle ja pianolle (1961–1969), "Les Ruines de Jéruzona" sekakuorolle ja ”rytmisektiolle” (1978), "La Passion selon Guignol" vahvistetulle vokaalikvartetille ja orkesterille (1981), "Parade de Votre Faust" orkesterille (1974), "Aiguillages au carrefour des immortels" 16 tai 17 instrumentille (2002) ja "Il sogno di Leporello: Parade 2" (de "Votre Faust") orkesterille (2005).
Muita Butorin kanssa yhteistyössä syntyneitä teoksia ovat "Répons" (1960–1965), "Le procès du jeune chien" (1974–1978), "La rose des voix" (1982), "Déclarations d'orages" (1989), "Les leçons d'enfer" (1991) ja "Le Sablier du Phénix" (1993). 
Pousseur sävelsi yli 180 teosta ja kirjoitti lukuisia musiikkia käsitteleviä artikkelita ja teoksia, kuten "Fragments Théorique I: sur la musique expérimentale" (1970), "Musique, sémantique, société" (1972), "Schumann le Poète" (1993), "Rimbaud et la musique" (1994), "Musiques croisées" (1997), "Écrits théoriques 1954–1967" (2004) ja "Une musique multimédiale" (2004).
Vuonna 1954 hän meni naimisiin Théa Schoonbroodin kanssa. Heillä on neljä lasta sekä useita lapsenlapsia.
Tyhmyyden ylistys (albumi)

Tyhmyyden ylistys on Klamydian vuonna 2005 julkaistu albumi. Se debytoi Suomen virallisen listan seitsemännellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.
Levyn lopussa on piiloraitana cover Pave Maijasen ”Pidä huolta” -kappaleesta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltäneet ja sanoittaneet Vesku Jokinen ja Jari Helin sekä sanoittanut Jokinen, ellei toisin mainittu. Kaikki sovitukset Klamydia.
Milo Ventimiglia

Milo Anthony Ventimiglia (s. 8. heinäkuuta 1977 Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnettuja roolejaan ovat Jess Mariano televisiosarjassa "Gilmoren tytöt", Peter Petrelli televisiosarjassa "Heroes" ja Jack Pearson draamasarjassa "This Is Us".
Elämä ja ura.
Ventimiglian sukujuuret ovat hänen isänsä puolelta sisilialaiset ja äitinsä puolelta englantilais-skotlantilaiset. Anaheimissa Kaliforniassa kasvanut Ventimiglia päätti jo kahdeksanvuotiaana haluavansa voittaa Oscarin. 18-vuotiaana hän liittyi teatteriin. Hän opiskeli Kalifornian yliopistossa pääaineenaan teatteri. 
Ventimiglian ensimmäinen palkallinen näyttelijänrooli oli sarjassa "Bel-Airin prinssi", jonka jälkeen hän on esiintynyt useissa eri elokuvissa ja TV-sarjoissa. Hänen tunnetuimmat roolinsa televisiossa ovat olleet sarjoissa "Gilmoren tytöt", "Heroes" ja "This Is Us". Elokuvissa hän on esiintynyt muun muassa Rocky Balboan pojan roolissa. 
Ventimiglialla oli myös rooli Fergien musiikkivideossa ”Big Girls Don’t Cry”.
Yksityiselämä.
Ventimiglia on kolmilapsisen perheen kuopus ja hyvin urheilullinen. Hän pitää lumilautailusta, lainelautailusta ja skeittauksesta. Hänen lempiharrastuksensa on vanhojen autojen korjaaminen.
Vuosina 2003–2006 Ventimiglia seurusteli Alexis Bledelin kanssa, joka näytteli "Gilmoren tytöissä" Ventimiglian roolihahmon Jessin tyttöystävää Rorya. Hän on seurustellut myös "Heroes"-sarjan vastanäyttelijänsä Hayden Panettieren kanssa. He kuitenkin erosivat vuonna 2009.
Peter Bellamy

Peter Franklyn Bellamy (8. syyskuuta 1944 – 24. syyskuuta 1991) oli englantilainen folk-laulaja. Hän oli yksi The Young Traditionin perustajajäsenistä, mutta hänellä oli myös sooloura, joka päättyi vasta hänen itsemurhaansa 1991. 
Bellamy syntyi Bournemouthissa ja opiskeli Royal College of Musicissa, kunnes vuonna 1965 oli mukana perustamassa The Young Traditionia. Yhtye julkaisi kolme albumia ja teki lisäksi yhden levytyksen yhteistyössä Shirley Collinsin kanssa. Yhtye hajosi pidettyään viimeisen konserttinsa lokakuussa 1969.
Bellamyn ensimmäinen sooloalbumi oli "Mainly Norfolk" (1968). Levyllä hän lauloi englantilaisia kansanlauluja säestäen itseään kitaralla ja concertinalla. Vasta hänen kahdeksannella albumillaan vuonna 1975 oli mukana hänen omia sävellyksiään. Vuonna 1977 hän julkaisi itse kirjoittamansa "kansanmusiikkioopperan" "The Transports". Teos uudelleenjulkaistiin 2004. Toinen projekti oli "The Maritime Suite", jonka esitti BBC Radio 2. Sitä ei kuitenkaan ole koskaan levytetty. 
Bellamy esiintyi myös Yhdysvalloissa ja hänen konserttinsa pidettiin Sydneyn oopperatalossa. Hän levytti useita Rudyard Kiplingin balladeja. Bellamy teki itsemurhan syyskuussa 1991.
Churchilljoki (Hudsoninlahti)

Churchilljoki (, ) on Hudsoninlahteen laskeva joki Saskatchewanin ja Manitoban provinssien pohjoisosissa Kanadassa. Joen pituus sen alkulähteiltä Hudsoninlahdelle on 1 609 kilometriä.
Joen alkulähteet ovat keskisen Kanadan itäosissa sijaitsevat Beaver Lake, Beaver River, Sand River, Cold Lake sekä Winefred River, jotka laskevat vetensä Saskatchewanin Churchilljärveen. Joki virtaa Churchilljärvestä kohti itää muodostaen useita järvialtaita, ennen kuin laskee pieneen Hudsoninlahden sivulahteen, Button Bayhin Churchillin kaupungin luona.
Joki on myös suosittu melontakohde.
Punavalkku

Punavalkku ("Cephalanthera rubra") on lähinnä Euroopassa tavattava komeakukkainen kämmekkälaji. Suomessa laji on erittäin harvinainen ja rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko.
Punavalkku kasvattaa 20–50 senttimetriä pitkän, yläosastaan karvaisen varren. Varressa on vuoroittain 4–6 kapeanpuikeaa tai suikeaa lehteä, jotka ovat 8–10 cm pitkiä. Kukinto on harsu tähkä, jossa on 3–15 isoa kukkaa. Kukkien tukilehdet ovat sikiäintä pitempiä. Kukat ovat vaaleanpunaisia ja kannuksettomia, suippo huuli on valkoisehko, keltajuovainen ja punalaitainen. Sikiäin on tiheäkarvainen. Laji kukkii heinäkuussa.
Tärkein osa punavalkusta sijaitsee maan alla. Laji elää symbioosissa sienen kanssa. Sienijuuren kanssa läheisen suhteen muodostava maavarsi kasvattaa pitkiä juuria, mutta maanpäällisiä versoja ei nouse esiin läheskään joka vuosi.
Maanpäällisen verson lehdet ovat tummanvihreitä, lyhyitä verrattuna toiseen valkkuun, miekkavalkkuun. Kukkia on tätä toista lajia vähemmän, ja ne ovat väriltään purppuraisia. Kukinnan jälkeen kasvi on lehtien lisäksi helppo erottaa miekkavalkusta myös sen perusteella, että miekkavalkusta poiketen punavalkun kukat kasvavat selvän suojuslehden tyveltä: miekkavalkulla kukinnon suojuslehdet ovat hyvin vaatimattomat.
Punavalkun pölytys perustuu huijaukseen. Sen uskotaan käyttävän kellokasvien, erityisesti kurjenkellon ("Campanula persicifolia") pölyttäjinä toimivia soukkomehiläisiä (mm. "Chelostoma fuliginosum" ja kissankellosoukkomehiläinen "C. campanularum") hyödykseen. Kasvin kukissa ei ole mettä, joten pölyttäjät jäävät palkitsematta. Ainakaan Suomessa pölytystulos ei ole hyvä.
Levinneisyys.
Punavalkkua tavataan pääasiassa Keski- ja Etelä-Euroopassa ja Kaukasuksella. Pienempiä esiintymiä tavataan lähes koko Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta, Lähi-idästä ja Pohjois-Afrikan länsiosista. Suomessa punavalkun harvat ja pienet esiintymät ovat keskittyneet Lohjan ja Kiskon seuduille. Laji lienee levinnyt Suomeen jo jääkauden jälkeisellä lämpökaudella.
Elinympäristö.
Suomessa punavalkku kasvaa valoisissa kangasmetsissä ja lehdoissa. Laji suosii kalkkimaita ja etelärinteitä. Lajin taantumiseen Suomessa on ilmeisesti syynä avohakkuut, kasvupaikkojen kuusettuminen sekä kesämökkirakentaminen. Lajin yleisyyttä on kuitenkin vaikea arvioida punavalkun hyvin epäsäännöllisen kukinnan takia.
Ua

Ua tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Ua on seuraavien henkilöiden nimi:
Suoneidonvaippa

Suoneidonvaippa ("Epipactis palustris", myös "Helleborine palustris") on Euroopassa ja Aasiassa laajalti tavattava kämmekkäkasvilaji. Se on rauhoitettu ja luonnonsuojeluasetuksessa erityisesti suojeltava laji. Suomessa laji on harvinaistunut ja luokiteltu erittäin uhanalaiseksi. Koko levinneisyysalue huomioon ottaen se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ulkonäkö ja koko.
Suoneidonvaipalla on laajalle levittyvä, runsashaarainen ja vaakasuora maavarsisto, jonka avulla se voi muodostaa monikymmenvartisia klooneja. Varren vihreät lehdet ovat suvun Suomessa kasvavista lajeista pisimmät ja kapeimmat. Ne kasvavat 6–12 cm pitkiksi ja ovat puikeita–kapeansuikeita ja ehytlaitaisia. Varsi on 15–50 senttimetrin korkuinen, ja sen latvassa on 3–15-kukkainen kukinto. Kukkien ulkopinta vaihtelee vihertävästä rusehtavaan. Kukan labellum eli huuli on kermanvalkoinen, ja siinä on punaista kirjailua. Huulen valkea kurouma on laaja ja siten hyvin erottuva. Suoneidonvaippa kukkii heinä-elokuussa. 
Lukuisat eri hyönteislajit käyvät suoneidonvaipan kukissa. Tärkeimmiksi pölyttäjiksi on havaittu muurariampiaisten koiraat. Suoneidonvaipan kukkien kaksiosaisen huulen kärkiosa liikkuu kosketettaessa, ja sen on uskottu auttavan pölyttäjän asennon muuttamisessa niin, että siitepölymyhkyt tarttuvat sen päähän.
Levinneisyys.
Suoneidonvaippaa tavataan laajalti Euroopassa, läntisessä sekä pohjoisessa Aasiassa sekä Pohjois-Afrikasta. Suomessa kasvi on pääasiassa Etelä-Suomen laji, mutta pohjoisimmat kasvupaikat ovat Etelä-Lapissa. Ahvenanmaalla, erityisesti Eckerössä, lajilla on vielä useita kasvupaikkoja, mutta muualla niitä tunnetaan vain noin kaksikymmentä. Suoneidonvaippa on Suomessa levinneisyytensä pohjoisrajalla.
Elinympäristö.
Laji on lettojen kasvi, ja se on menettänyt lukuisia esiintymiä soiden ojituksen vuoksi. Lajia tavataan joskus myös kalkkipitoisilla merenrantaniityillä. Tehokkaan siementuotantonsa ansiosta suoneidonvaippa ilmestyy joskus ihmisen muovaamaan ympäristöön, kuten teiden varsille, vanhoihin kalkkilouhoksiin ja jätemaille. Kasvia pidetään Suomessa erityisen vaateliaana varsinkin kalkin määrän suhteen. Se on meillä kalkinvaatija.
Bengt Johansson

Bengt Viktor Johansson (2. lokakuuta 1914 Helsinki – 22. kesäkuuta 1989 Ruovesi) oli suomalainen säveltäjä.
Johansson opiskeli sellonsoittoa 1930-luvun alussa Yrjö Selinin johdolla. Hän pääsi sodan jälkeen opiskelemaan sävellystä Sibelius-Akatemiaan, jossa hänen opettajiaan olivat Leevi Madetoja, Selim Palmgren ja Sulho Ranta. Hän sai vuonna 1947 diplomit sellonsoitosta ja sävellyksestä sekä suoritti kapellimestaritutkinnon.
Aluksi Johansson joutui työskentelemään ravintolamuusikkona. Vuosina 1952–1975 hän toimi Yleisradion ääniteknikkona ja opetti Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1956. Häntä pidettiin Suomessa vuosia klassisen musiikin äänityksen asiantutijana.
Työnsä rinnalla Johansson myös sävelsi. Varhaistuotannossa näkyy romanttisten ihanteiden ja Jean Sibeliuksen vaikutus. Varhaisista teoksista voidaan mainita pianokonsertto (1951) ja "Tema con sette variazioni in modo antico per violoncello ed orchestra" (1954). Vuonna 1952 Johansson piti sävellyskonsertin Helsingissä.
Johansson sävelsi 1950-luvun loppuun pääasiassa soitinmusiikkia ja ensimmäisenä Suomessa loi elektronista nauhamusiikkia ("Three Electronic Etudes", 1960) mutta jätti sen ja alkoi 1960-luvulla kiinnostua yhä enemmän kuorolle kirjoittamisesta. Hänen pääteoksiinsa kuuluu "The Tomb at Akr Çaar" baritonille ja sekakuorolle vuodelta 1964; teksti on Ezra Poundin. Muita merkittäviä kuoroteoksia ovat "Stabat mater" (1950), "Missa sacra" (1960), "Triptych" (1965) ja "Requiem" (1965).
Vuonna 1975 valmistui kolminäytöksinen ooppera, Olavinlinnan 500-vuotisjuhlia varten sävelletty "Linna", joka on edelleen esittämättä. "Linnan" jälkeen säveltäjä kirjoitti enää pienimuotoisia teoksia. 
Johansson kuului vapaamuurareihin. Johanssonin puoliso oli Liisa o.s. Rahola vuodesta 1944.
Vikatikki

Vikatikki (alkup. "Green Wing") on brittiläinen sairaalaan sijoittuva komediasarja. Kotimaassaan sitä esitti Channel 4 ja Suomessa Yle TV1. Vikatikki tunnetaan varsinkin kierosta huumorista ja erikoisista hahmoista, ovathan sen tekijät pitkälle samat kuin "Ponille kyytiä" -sarjassa. Erikoista sarjassa on myös sen jaksojen pituus, joka on noin kaksi kertaa enemmän kuin tyypillisessä tilannekomediassa.
Britanniassa sarjaa esitettiin kahden tuotantokauden ajan 17 jaksoa 3. syyskuuta 2004 - 19. toukokuuta 2006. Sarjan päätti 90-minuuttinen pitkä erikoisjakso, joka esitettiin Britanniassa 4. tammikuuta 2007.
Juoni.
Sarja sijoittuu fiktiiviseen East Hamptonin sairaalaan. Potilaita sarjassa ei juurikaan nähdä, vaan juonessa keskitytään pääasiassa päähenkilöiden ihmissuhdeongelmiin. Sarjan alussa sairaalaan saapuu uusi lääkäri Caroline Todd, joka alkaa tutustua sairaalan paikoin absurdiinkin henkilökuntaan. Carolinen läheisimmät työtoverit ovat itseriittoinen puoliksi sveitsiläinen anestesiologi Guillaume "Guy" Secretan sekä rento kirurgi "Mac" Macartney. Lääkäreistä Caroline tutustuu myös Guyn jatkuvasti kiusaamaan kilttiin apulaislääkäriin Martin Deariin ja lastenlääkäri Angela Hunteriin.
Sairaalan toimistopuolella toimii puolestaan erittäin eksentrinen henkilöstön yhteyshenkilö Sue White, joka on pakkomielteisesti rakastunut Maciin. Sairaalan henkilöstöosaston 48-vuotias päällikkö Joanna Clore taas katkeroitunut iästään. Joannalla on myrskyisä suhde radiologi Alan Stahamin kanssa, joka ei nihkeän ja pedanttisen luonteensa vuoksi ole muuten kovin suosittu henkilökunnan keskuudessa. Etenkin Alanin koulutuksessa oleva apulaislääkäri Boyce pyrkii jatkuvasti ärsyttämään häntä erilaisilla käytännön piloilla. Joannan lähimmät alaiset henkilöstöosastolla ovat Rachel, Karen, Kim ja Harriet, jotka lähinnä yrittävät vältellä töiden tekemistä.
Luhtakämmekkä

Luhtakämmekkä ("Dactylorhiza majalis" subsp. "sphagnicola") on toukokämmekän alalaji tai toukokämmekkäryhmän laji liuskakämmeköiden ("Dactylorhiza") suvussa. Taksoni kuuluu huonosti tunnettuun ryhmään. Luhtakämmekkää esiintyy Länsi-Euroopassa ja Skandinaviassa. Suomesta lajista on vain yksittäisiä havaintoja.
Luhtakämmekkä kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Lehtiä on 3–7 kappaletta, ne ovat kapeat, kouruiset, kokonaan vihreät ja pystykasvuiset. Luhtakämmekän kukinto on lyhyt tähkä, jossa on 20–40 kukkaa. Väriltään kukat ovat vaalean purppuranpunaiset tai tummanvioletit ja niiden huuli on 1–1,3 cm leveä.
Suomessa luhtakämmekkä kasvaa melko karujen soiden luhtapaikoilla. Sen levinneisyys on huonosti tunnettu. Luhtakämmekkää on löydetty yksittäisistä paikoista Pohjois-Karjalasta, Keski-Suomesta, Kainuusta ja Keski-Lapista. Mahdollisesti se kasvaa myös Uudellamaalla ja Ahvenanmaalla. Suomen uhanalaisuusluokituksessa luhtakämmekkä on puutteellisesti tunnettu (DD).
Ul

Ul tarkoittaa seuraavia:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Ut

Ut tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Ut on seuraavan henkilön nimi:
Uz

Uz tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Uz on seuraavan henkilön nimi:
Fedayeen Saddam

Fedayeen Saddam () oli Saddam Husseinin ajan Irakin puolisotilaallinen järjestö.
Saddam Husseinin vanhin poika Uday Hussein perusti Fedayeen vuonna 1995 ensimmäistä Persianlahden sotaa seuranneen kauppasaarron aikana ja sitä koulutti kenraali Muzahim Sa'b Hassan. Siihen kuului noin 20 000–40 000 jäsentä, jotka olivat pääasiassa huonosti koulutettuja ja ilman raskaita aseita. Nimensä se sai jo 1950-luvulta lähtien Israelia vastaan taistelleilta palestiinalaisilta Fedayeen-taistelijoilta. Nimi tarkoittaa itsensä uhraamaan valmistautunutta.
Fedayeen Saddam oli pääasiassa turvallisuusjärjestö, joka katkoi kielet presidenttiä arvostelleilta ja päät prostituutiosta syytetyiltä naisilta. Monet sen jäsenet oli värvätty kaikista köyhimmiltä alueilta. Uday Hussein käytti joukkoa omiin tarkoituksiinsa, kuten salakuljetukseen, mutta hän menetti järjestön komennon 1996 siirrettyään sille luvattomasti aseita tasavaltalaiskaartilta. Fedayeen-joukkojen tehtävä oli alun perin estää vallankumousyritykset, erityisesti shiialaisten valtaan nouseminen.
Vuoden 2003 Yhdysvaltain invaasion jälkeen, kun Irakin armeija ja tasavaltalaiskaarti romahtivat, juuri Fedayeen johti vastarintaa rintaman taakse jääneillä alueilla huoltokuljetuksia vastaan. Monet käyttivät siviilivaatteita. Käyttivät ambulanssia Fedayeen-joukkojen liikutteluun sodankäynnin kansainvälisten sääntöjen vastaisesti. Pitivät ihmiskilpiä edessään niin liittouman sotilaat eivä ampuisi Fedayeen-joukkoja. Näyttelivät antautuvansa mutta rupesivatkin taistelemaan rivakasti näyttelynsä perään. Virallisesti Fedayeen lakkasi olemasta Bagdadin valtauksen jälkeen tai viimeistään Saddamin vangitsemisen jälkeen, mutta sen jäsenten asema Irakin vastarinnassa on epäselvä. Osa Fedayeen ja tasavaltalaiskaartin upseereista jatkoi sotilasneuvostossa ja myöhemmin sotilasjohtajina ISIS-järjestössä. ISIS:in johto ei kuitenkaan koostunut pelkästään heistä, vaan mukana oli muun muassa tšetšeeneitä ja muita islamilaisia.
Lockheed L-2000

Lockheed L-2000 oli Lockheed Corporationin suunnitelma Yhdysvaltain ensimmäisen ylisoonisen matkustajalentokoneen rakentamiseksi.
Koneen suunnittelu.
Kone ei koskaan päässyt piirustuspöytää pidemmälle, mutta koneelle suunniteltiin deltasiipistä rakennetta yhtiön hieman aiemmin aloittaman SR-71 Blackbird-projektin pohjalta. L-2000-sarjaan suunniteltiin 170–273-paikkaisia versioita.
Kilpailu.
Yhdysvaltain valtion rahoittaman kilpailun voitti lopulta Boeing 2707. Lockheedin hävittyä kilpailun valtionrahoituksesta, yhtiö vetäytyi ylisoonisten lentokoneiden markkinoilta, kuten teki myöhemmin myös kilpailun voittanut Boeing. L-2000 olisi ollut Boeing 2707-koneeseen verrattuna hieman yksinkertaisempi ja vähemmän riskialtis, toisaalta B 2707 olisi ollut suorituskykyisempi ja hiljaisempi.
Punarosella

Punarosellat ("Platycercus elegans") ovat runsaslukuisia koko levinneisyysalueellaan. Ne elävät Tasmaniaa lukuun ottamatta Australian itä- ja kaakkoisosissa, istutettuina myös Uudessa-Seelannissa ja Norfolkinsaarella. Ne ovat rohkeita, värikkäitä lintuja, jotka liikkuvat pareittain tai muutaman yksilön ryhminä. Nuoria lintuja saattaa joskus tavata isoissakin parvissa. 
Ulkonäkö ja taksonomia.
Punarosellan pituus on noin 36 cm ja paino 110–170 g eli se on kooltaan naakan kokoluokkaa.
Punarosella on pääväriltään voimakkaan punainen. Sillä on mustakirjavaa suomukuviota siipiensä selkäpuolella. Kurkkulappu, siipisulat ja siipikuvio sekä pyrstö ovat siniset.
Punarosellan poikaset eroavat runsaasti aikuisista ulkonäöltään: ne ovat vihreänkirjavia pesästä poistuessaan. Seuraavissa sulkasadoissa ne saavat enemmän punaista höyhenpukuunsa, ja prosessin ollessa kesken ne ovat yksilöllisen punaviherlaikukkaita. Poikkeus on alalaji "P. e. nigrecens," jossa nuoretkin ovat liki aikuisen värisiä, vain pienellä vihreällä sävyllä.
Punarosellasta on olemassa muutamia luonnossa esiintyviä variaatioita. Ennen ne luokiteltiin omiin lajeihinsa: 
Nykyään ne luetaan kuitenkin samaan lajiin, ja adelaidenrosella on keltarosellan ja punarosellan luonnossa esiintyvä hybridi. Ne ovat väritykseltään samanlaiset kuin päälaji, paitsi keltarosellalla punarosellan punainen väri on korvautunut keltaisella, ja adeleidenrosella on näiden väliltä, oranssinpunainen.
Alalajit on lueteltu tyypeittäin: 
Luonnossa.
Suurimman osan päivästä punarosellat ruokailevat maassa tai puiden latvuksissa syöden siemeniä, varsinkin eukalyptusten ja akasioiden, mutta lisäksi myös marjoja, hedelmiä, mettä, hyönteisiä ja niiden toukkia. Lajin pesä on puunkolossa.
Lisääntymiskausi alkaa elokuun lopussa tai syyskuun alussa. Koiras ilmaisee paritteluhalukkuutensa riiputtaen siipiään ja levittäen pyrstöään liikutellen sitä puolelta toiselle. Naaras munii onttoon puuhun 5-8 munaa hautoen niitä 21 päivää. Nuoret linnut lähtevät pesästä viisiviikkoisina, mutta pysyvät emonsa seurassa vielä toiset viisi viikkoa ennen liittymistään muiden rosellojen parveen.
Lemmikkinä.
Valkokurkkurosella on yksi yleisimmistä roselloista lemmikkinä. Sitä tavataan myös Suomessa. Punarosellasta on jalostettu myös värimuotoja, joita ei vielä välttämättä tavata Suomessa.
Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa. Rosellat ovat taidokkaita lentäjiä ja kaipaavat runsaasti lentotilaa.
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Nörttien kosto

Nörttien kosto ("Revenge of the Nerds") on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1984. Elokuvan tarina kertoo vanhempien opiskelijoiden kiusaamisen kohteena olevista nörteistä, joista yksi ihastuu koulun suosituimpaan tyttöön. Kiusaaminen herättää nörtit vastaiskuun ja he perustavat oman veljeskunnan taistelua varten.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa ”takuuvarmaksi puolentoista tunnin aivolevoksi” ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Naked (yhtye)

Naked on nelihenkinen helsinkiläinen hard rock -yhtye. Siihen kuuluvat laulaja-kitaristi The Muff, kitaristi Zack Schleidecker, basisti Ilari sekä rumpali mr. Tikka. Vuonna 2004 Naked julkaisi debyyttialbuminsa "This one goes to eleven". Toinen levy "Let's get naked...and start a revolution" julkaistiin vuonna 2006. Nakedin kokoonpano on pysynyt pääosin samana läpi vuosien, mutta basisti on usein vaihtunut. Nykyinen basisti on yhtyeen neljäs. 
Naked on myös tehnyt musiikkivideoita Stefan Lindforsin kanssa. Yhtye soittaa nimellä Straight Perverts Kari Peitsamon albumilla "The Unparalleled Adventures of One Hans Pfaall".
Viktor Kulikov

Viktor Georgijevitš Kulikov (, 5. heinäkuuta 1921 – 28. toukokuuta 2013) oli Varsovan liiton joukkojen komentaja 1977–1989 ja Neuvostoliiton marsalkka (14. tammikuuta 1977).
Kulikov palveli toisessa maailmansodassa. Hän komensi Kiovan sotilaspiiriä 1967–1969 ja Neuvostoliiton joukkoja Saksassa 1969–1971. Vuosina 1971–1977 hän oli Neuvostoliiton armeijan pääesikunnassa. Hänet palkittiin Neuvostoliiton sankarin arvonimellä 1981, Leninin palkinnolla 1982 ja Kuuban Playa Girónin kunniamerkillä 2006. Kulikov valittiin Neuvostoliiton kansanedustajain kongressin jäseneksi 1989 ja Venäjän duumaan ”Isänmaa – Koko Venäjän” edustajana.
Please

Please on brittiläisen Pet Shop Boys -yhtyeen debyyttialbumi. Se on levytetty vuoden 1985 marraskuusta seuraavan vuoden tammikuuhun ja julkaistu 24. maaliskuuta 1986. Albumi myi kolminkertaista Platinaa Britanniassa ja Platinaa Yhdysvalloissa.
Albumin singlet olivat "West End Girls", "Opportunities (Let's Make Lots of Money)", "Love Comes Quickly" ja "Suburbia". West End girls oli listahitti. Kappaleiden tarinat olivat hieman liitettynä toisiinsa, sillä ensimmäisessä laulussa (Two Divided by Zero) henkilöt karkaavat, päätyvät kaupunkiin(West End Girls), haluavat ansaita rahaa (Opportunities), rakastuvat (Love Comes Quickly), muuttavat lähiöön (Suburbia), lähtevät juhlimaan (Tonight is forever), kaupungissa on väkivaltaa (Violence), he rakastevat satunnaisesti (I want a lover), ja joku yrittää iskeä pojan (Later tonight). Levyllä esiintyi Neil Tennantin ja Chris Lowen lisäksi muutamia vierailevia artisteja. Albumin tuotti Stephen Hague. Liza Minnelli cover-versioi myöhemmin kappaleen "Tonight is Forever" albumilleen "Results" (1989).
Myöhemmin samana vuonna Pet Shop Boys julkaisi Pleasen seuraajaksi "Discon".
Pleasestä tehtiin uudelleenjulkaisu 2001.
Alppikiitäjä

Alppikiitäjä, aikaisemmalta nimeltään alppitervapääsky ("Apus melba") on kiitäjälintujen lahkon isokokoinen edustaja. Laji tunnetaan myös nimellä "Tachymarptis melba".
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 20–23 senttiä, siipien kärkiväli 51–58 senttiä ja paino 70–100 grammaa. Tumma, tervapääskyä suurempi lintu, jolla on valkea vatsa ja kurkkulaikku. Lento on rauhallisempaa ja siiveniskut hitaampia kuin tervapääskyn. Ääni on korkea viserrys. Sukupuolet ovat samanväriset.
Esiintyminen.
Alppikiitäjä elää, nimensä mukaisesti, Alpeilla ja muualla Etelä-Euroopan ja Lähi-idän vuoristoseuduilla, sekä Afrikassa ja Intiassa. Lajista tunnetaan noin 10 alalajia. Euroopan populaatio on kooltaan 280 000 – 650 000 yksilöä, pesivien parien määrän ollessa 44 000 – 62 000. Pohjoiset populaatiot talvehtivat Afrikassa. Alppikiitäjä on tavattu Suomessa kuudesti: 10.10.1980 Pyhtäällä, 5.5.1989 Kotkassa, 19.5.2003 Pukkilassa, 1.6.2006 Helsingissä, 8.8.2010 Keuruulla ja 27.1.2025 Järvenpäässä.
Elinympäristö.
Vuoristoseudut, tavallisesti alle 1½ kilometrin korkeuteen mutta paikoin jopa 4 kilometrin korkeudelle saakka. Ruokailee myös alavilla mailla.
Lisääntyminen.
Pari elää yhdessä koko elämänsä. Pesii yhdyskunnissa kalliojyrkänteillä ja korkeissa rakennuksissa. Pesä on matala, lautasen mallinen ja rakennettu höyhenistä ja ruohonkorsista. Munia on 1–4, tavallisesti 2–3. Haudonta kestää 17–23 päivää, molemmat puolisot hautovat.
Ravinto.
Syö ilmameren hyönteisiä ja hämähäkkejä, Afrikassa myös lentäviä heinäsirkkoja ja termiittejä.
Cienfuegos (provinssi)

Cienfuegos on yksi Kuuban provinsseista. Sen pääkaupunki on myös nimeltään Cienfuegos. Ranskalaiset uudisasukkaat perustivat sen vuonna 1819. Cienfuegos on Kuuban pienin provinssi pääkaupungin jälkeen ja sen talous perustuu melkein kokonaan sokerin valmistamiseen. Sokeritehtaat ja viljelmät vievätkin suuren osan alueen pinta-alasta.
Cienfuegosissa on mahdollista harrastaa sukellusta, mikä on hyvin suosittua sekä paikallisten että turistien keskuudessa. Rannikolla onkin useita vedenalaisia luolia. Lisäksi turisteja kiinnostaa vuoristolla olevat vesiputoukset.
Eva Cassidy

Eva Marie Cassidy () oli yhdys­valtalainen laulaja, jonka tuotannossa on vaikutteita muun muassa jazzista, bluesista, folkista, gospelista ja popista. Laulamisen ohella hän soitti kitaraa.
Cassidy oli kotoisin Mary­landista, Washingtonin lähi­alueelta. Hän levytti vuonna 1992 Chuck Brownin kanssa albumin "The Other Side". Cassidyn ainoaksi omaksi studio­albumiksi jäi vuonna 1997 postuumisti julkaistu "Eva by Heart".
Suurimman menestyksensä Cassidy saavutti vasta kuolemansa jälkeen: vuonna 1998 julkaistiin kokoelma­levy "Song­bird", joka nousi lista­ykköseksi Britanniassa ja myi myös Yhdys­valloissa kultaa. Vuonna 2001 ilmestyi Cassidyn elämä­kerta­teos "Song­bird: Eva Cassidy: Her Story by Those Who Knew Her".
"Song­birdin" jälkeen Cassidyltä on julkaistu postuumisti useita levyjä. "Imagine" ja "American Tune" pääsivät myös albumi­listojen kärkeen, ja vuonna 2004 julkaistiin kokoelma "Wonderful World".
Yksityiselämä.
Cassidy kuoli ihosyöpään 33-vuotiaana. Se oli jo diagnosoitaessa ehtinyt lähettää etäpesäkkeitä, ja laulaja otettiin hoidettavaksi Johns Hopkinsin sairaalaan.
Säestys.
Cassidyn uran loppu­vaiheessa häntä säesti esiintymisissä ja levytyksissä vakiintunut kokoon­pano, joka koostui seuraavista muusikoista:
Khūzestān

Khūzestān (, aiemmin myös Arabistan) on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee Persianlahden pohjukassa Irakin vastaisella rajalla. Sen pääkaupunki on Ahvāz.
Khulestanin pinta-ala on 64 055 neliökilometriä. Väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 2 681 978 (1986), 3 746 772 (1996) ja 4 274 979 (2006). Vuoden 2011 väestönlaskennassa Khūzestānissa asui 4 531 720 henkeä, joista 3 218 451 kirjattiin kaupunkilaisiksi.
Khūzestānin asuttivat 6 000 eaa. sumerilaisille sukua olleet kansat, jotka saapuivat Zagrosin vuoristoalueelta. Ensimmäiset kaupungit syntyivät samaan aikaan kuin Mesopotamiassa. Historiallisesti Khūzestān on tunnettu Elamina, jonka pääkaupunki oli Susa. Elamin valloitti Persia 539 eaa. Arabit taas valloittivat Khūzestānin 639 Basran Abu Musa al-Ash'arin johdolla, vaikka se virallisesti kuului Persian alaisuuteen. 1200-luvulta alkaen Khūzestān arabialaistui selvästi. 
1800-luvun lopulla Britannia kannusti Khūzestānia eromaan Persiasta ja liittymään Britannian alaisuuteen Arabistanina. Britit julistivat Etelä-Persian etupiiriinsä 1907 ja seuraavana vuonna brittiläinen tutkimusmatkailija löysi öljyä Masjed Soleymanista. Löydön vuoksi perustettiin Anglo-Persian Oil Company, josta tuli myöhemmin British Petroleum (nyk. BP). Vuonna 1925 Reza Shahin joukot valtasivat Arabistanin ja sille annettiin taas nimi Khūzestān, kuten myös Persia nimettiin Iraniksi vuotta myöhemmin. Britit miehittivät Khūzestānin toisen maailmansodan aikana.
Vuoden 1978 arabityöläisten lakko oli suuressa osassa šaahin kaatamisessa, jota seurasi islamilainen vallankumous. Arabit tukivat alkuvaiheessa vallankumousta, jossa vasemmistolaiset ja sekulaarit puolueet olivat mukana. Irak vetäytyi vaatimuksestaan alueeseen varapresidentti Saddam Husseinin ja Iranin šaahi Algierin sopimuksessa maaliskuussa 1975 turvatakseen pääsynsä Persianlahdelle Shatt al-Arabia pitkin. Irak sanoi irti sopimuksen 17. syyskuuta 1980 Iranin islamilaisen vallankumouksen jälkeen. Khūzestān oli Iranin–Irakin sodassa Irakin alkuvaiheen etenemisen pääasiallinen suunta ja maakunta tuhoutui sodassa pahoin. Irakin joukot ajettiin maakunnassa 1982 Iranin Jerusalem-hyökkäyksessä. Irak toivoi Khūzestānin arabien nousevan iranilaisia vastaan, mitä ei tapahtunut, vaan suurin osa palveli Iranin armeijassa.
Iran on pyrkinyt persialaistamaan aluetta. Iranin islamilainen tasavalta ei ole määrittänyt aiemmissa väestönlaskennassaan eri kansallisuuksien osuuksia, joten ne jäävät arvailun varaan. Vuoden 1980 Iranin Lontoon lähetystön miehityksen aloitti Khūzestānille autonomiaa vaativa, Irakin sponsoroima arabiseparatistiryhmä, joka viittasi "Khomeinin rasistiseen hallintoon."
Sünching

Sünching on kunta Saksan Baijerin osavaltiossa Oberpfalzin hallintopiirissä lähellä Regensburgia. Kunnassa on arviolta 2 024 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 19,42 neliökilometriä.
Maantiede.
Sünchingissä virtaa kaksi jokea, Iso Laber ja Pieni Laber. Molemmat laskevat Tonavaan.
Politiikka.
Kunnanvaltuustolla on 12 jäsentä.
Bilingual

Bilingual on Pet Shop Boysin 2. syyskuuta 1996 julkaisema pop-albumi. Levy myi kultaa Britanniassa. Albumi floppasi Yhdysvalloissa myyden ainoastaan 150 000 kappaletta.
"Bilingual" sisältää vaikutteita useista musiikkikulttuureista, etenkin Latinalaisen Amerikan, jossa yhtye oli kiertänyt "Very"-albumin julkaisun jälkeen. Kolmella kappaleista on käytetty englannin kielen kanssa sekaisin espanjaa ja portugalia. 
"Bilingualia" olivat Pet Shop Boysin jäsenten lisäksi tuottamassa Chris Porter, Danny Tenaglia ja K-Klass. Ensimmäinen single oli "Before". Albumista tehtiin uusintajulkaisu 2001.
Einari Vidgrén

Kalle Einari Vidgrén (7. helmikuuta 1943 Vieremä – 26. lokakuuta 2010 Seinäjoki) oli suomalainen teollisuusneuvos ja vieremäläisen metsäkoneyritys Ponssen perustaja. 
Ura.
Ennen Ponssen perustamista vuonna 1970 hän toimi metsurina. Hän perusti konepajan, koska ei ollut tyytyväinen saatavilla olleisiin metsätraktoreihin.
Vidgrén perusti omaa nimeään kantavan säätiön huhtikuussa 2005. Sen tavoite on ”kehittää ja lisätä koneelliseen puunkorjuuseen liittyvän yrittäjyyden tunnettavuutta sekä lisätä koneellisen puunkorjuun kiinnostavuutta työllistäjänä etenkin nuorten keskuudessa”.
Einari Vidgrén kuoli 67-vuotiaana, 26. lokakuuta 2010 Seinäjoella saamaansa sairauskohtaukseen. Ponssesta 47,67 prosenttia kerrottiin menevän perinnönjakoon. Einarin toiseksi vanhin poika Juha Vidgrén oli ennen perinnön jakoa yrityksen suurin kasvollinen omistaja ja omisti osakkeista 10,24 prosenttia. Vuonna 2011 hänen omistusosuutensa oli 22,16 prosenttia. Hänet valittiin isänsä seuraajaksi yrityksen hallituksen puheenjohtajaksi.
Tunnustukset.
Einari Vidgrénille on myönnetty lukuisia ansiomerkkejä ja huomionosoituksia. Teollisuusneuvoksen arvonimen Vidgrén sai vuonna 1997.
Yksityiselämä.
Vidgrénin perhe kuuluu Suomen pörssirikkaisiin noin 200 miljoonan euron yhteisomaisuudellaan . Vidgrénillä on neljä poikaa, joista kolme työskentelee Ponssella. 
Vidgrén tunnettiin raviurheilun harrastajana ja hevosenomistajana, joka sijoitti lajiin huomattavia summia. Mäkelän kotitilan yhteydessä on muun muassa tallit ja harjoitusalueet. Hänen hevosensa menestyivät hyvin sekä kotimaassa että ulkomailla. Lisäksi hän oli piensijoittajana jääkiekkojoukkue KalPassa.
Still I Rise

Still I Rise on postuumisti julkaistu yhteistyöalbumi 2Pacin ja hänen ryhmänsä Outlawzien kanssa, lukuun ottamatta alkuperäisjäsentä Hussein Fatalia, joka jätettiin pois levyltä tuntemattomista syistä. Albumin kaikki kappaleet ovat ennen julkaisemattomia. "Still I Risen" julkaisi 14. joulukuuta 1999 Interscope Records, Death Row Recordsin alaisuudessa, ja se saavutti platinarajan myytyään 1,5 miljoonaa kappaletta.
Albumilta julkaistiin single "Baby Don't Cry (Keep Ya Head Up II)", joka on samantyyppinen tunnelmasoinnultaan kuin 2Pacin suositut singlet "Brenda's Got a Baby" ja "Keep Ya Head Up". "Baby Don't Cry (Keep Ya Head Up II)" on myös albumin ainoa kappale, josta kuvattiin musiikkivideo.