tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Oxfordin sähköinen kello

Oxfordin sähköinen kello (tunnetaan myös nimellä Clarendon Dry Pile) on kokeellinen sähkökello, joka on soinut vuodesta 1840 lähtien. Se oli yksi ensimmäisistä laitteista, jotka pappi ja fyysikko Robert Walker osti laitekokoelmaansa. Kello sijaitsee Oxfordin yliopistossa, Englannissa ja se soi edelleen, vaikkakin äänettömästi, koska se on kahden lasikerroksen takana.
Suunnittelu.
Kokeilu koostuu kahdesta messinkikellosta, joista kumpikin on sijoitettu kahden kuivapariston alle. Paristot on kytketty sarjaan, jolloin kelloilla on vastakkaiset sähkövaraukset. Kellonkieli on halkaisijaltaan noin 4 mm oleva metallipallo, joka on ripustettu paristojen väliin ja joka soittaa kelloja vuorotellen sähköstaattisen voiman vaikutuksesta. Kun kellonkieli koskettaa yhtä kelloa, se latautuu sen alla olevasta paristosta. Kosketuksen jälkeen kello alkaa hylkiä samanvarauksista kellonkieltä ja päinvastaisen varauksen omaava kello alkaa vetää sitä puoleensa. Kun kellonkieli koskettaa toista kelloa ja prosessi kääntyy, johtaa se kellonkielen värähtelyliikkeeseen kellojen välillä. Sähköstaattisten voimien käyttö tarkoittaa, että vaikka liikkeen luomiseen tarvitaan korkea jännite, vain pieni määrä varausta siirtyy kellosta toiseen. Tämän seurauksena akut tyhjenevät hyvin hitaasti, minkä vuoksi paristot ovat kestäneet laitteen käyttöönotosta lähtien. Kellon värähtelytaajuus on 2 hertsiä.
Kuivaparistojen tarkkaa koostumusta ei tiedetä, mutta tiedetään, että ne on päällystetty sulalla rikillä eristystä varten ja niiden uskotaan olevan Zamboni-paaluja.
Jossain vaiheessa tämänkaltaisilla laitteilla oli tärkeä rooli kahden erilaisen sähköisen toiminnan teorian erottamisessa: kosketusjännityksen teoria (vanhentunut tieteellinen teoria, joka perustuu tuolloin vallinneisiin sähköstaattisiin periaatteisiin) ja kemiallisen toiminnan teoria.
Oxfordin sähköinen kello ei tule toimimaan ikuisesti. Kello sammuu lopulta, kun kuivaparistot ovat luovuttaneet varauksena, ellei kellonkieli kulu loppuun ensin. Kello on soinut noin 10 miljardia kertaa vuodesta 1840 lähtien ja sillä on Guinnessin maailmanennätys ”maailman kestävimpänä akkuna, joka tuottaa lakkaamatonta kilinää”.
Kellon toiminta.
Satunnaisia lyhyitä korkean kosteuden aiheuttamia keskeytyksiä lukuun ottamatta kello on soinut jatkuvasti vuodesta 1840 lähtien. Kello on rakennettu arvioiden mukaan vuonna 1825.
Puerto Barrios

Puerto Barrios on satamakaupunki Guatemalan Karibianmeren rannikolla. Puerto Barrios on Guatemalan Karibianmeren tärkein satamakaupunki. Puerto Barriosin kunnan asukasluku oli vuonna 2018 100 593.
Maantiede.
Puerto Barrios sijaitsee Guatemalan Izabalin departementissä Karibianmeren rannikolla Hondurasinlahden Amatiquenlahdella. 
Historia.
Amatiquenlahdella sijaitsi jo vuonna 1604 perustettu vanhempi satama Puerto Santo Tomás de Castilla. Uudempi satama Puerto Barrios perustettiin muutaman kilometrin päähän vanhasta satamasta vuonna 1904. Puerto Barrios oli sataman maan pääkaupunki Guatemala Cityyn yhdistävän Minor Cooper Keithin rakennuttaman Ferrocarril del Norte-rautatien pääteasema. Yhdysvaltalainen United Fruit Company omisti valtavia banaaniplantaaseja sataman lähellä Karibianmereen laskevan Motaguajoen laakson alueella. Yhtiö saikin suuren vaikutusvallan satamassa, josta tuli sen Guatemalan toimintojen päätukikohta. Ulkomaalaisen yhtiön vaikutusvalta satamassa huolestutti Guatemalan hallintoa. Tästä syystä Jacobo Arbenzin hallinto päätti uudistaa vahaa Puerto Santo Tomás de Castillan satamaa, josta tuli kokonaan valtion omistama ja operoima satama.
Puerto Barriosia ovat ajoittain koetelleet Guatemalan sisäiset levottomuudet. 13. marraskuuta 1960 Miguel Ydígoras Fuentesin hallinnon syrjäyttämistä yrittäneet kapinoivat upseerit iskivät sotilastukikohtaan Puerto Barriosisa. Vuonna 1962 sataman rautatietyöntekijät järjestivät puolestaan lakon osana yleisiä mielenosoituksia, jotka murskattiin verisesti. Tilanne kärjistyi Guatemalan sisällissodaksi. Maanjäristys vuonna 1976 hävitti Puerto Barrios satamaa, mutta se saatiin jälleenrakennettua vuonna 1990.
Talous ja liikenne.
Puerto Barrios on Guatemalan tärkein Karibianmeren satamakaupunki. Varsinaiselta Puerto Barriosin satamalta viedään pääosin maataloustuotteita. Uudistettu Puerto Santo Tomás de Castillan satama on puolestaan maan vilkkain konttisatama. Paikalla sijaitsee myös lentoasema.
Väestö.
Puerto Barriosin kunnan asukasluku oli Guatemalan vuoden 2018 väestönlaskennan mukaan 100 593. Suurin osa asukkaista (92,22 %) mielsi itsensä ladinoksi. Vähemmistöjä olivat mayat (5,72 %) ja garifunat (1,14 %).
Jakarta International Stadium

Jakarta International Stadium () on Indonesian pääkaupungissa Jakartassa sijaitseva jalkapallostadion. Se on Liga 1:ssä pelaavan Persija Jakartan kotistadion. Stadionin kapasiteetti on 82 000 katsojaa. Stadionin rakentaminen aloitettiin syyskuussa 2019, ja se valmistui maaliskuussa 2022.
Jakarta International Stadium on maailman toiseksi suurin stadion, jossa on sisäänvedettävä katto. Stadionilla on myös näköalatasanne 70 metrin korkeudessa.
Ala-Purmo

Ala-Purmo, ruotsiksi Nederpurmo on kylä Pedersören kunnassa, Purmon kunnanosassa. Ala-Purmo oli Purmon kunnan kirkonkylä, sekä virallinen rekisterikylä joita kunnassa oli kaksi. Kylä sijaitsee Purmon pohjoisosassa ja sen naapureita on Lillby etelässä, Forsby pohjoisessa ja Salonkylä ("Lappfors") idässä. Kylän keskus muodostaa Purmon taajaman ja se kuuluu postinumeroalueeseen 68930 Purmo. Kylään kuuluu Sisbackan, Nybrännanin ja Nordanån kulmakunnat.
Kylässä sijaitsee Purmon kirkko, päiväkoti Bamse ja Purmon osuuspankin Ala-Purmon konttori. Lillbyssä sijaitseva Purmon koulu opettaa myös Ala-Purmon koululaisia.
Vuonna 2014 Ala-Purmo valittiin Pohjanmaan vuoden kyläksi.
Taajama.
Ala-Purmon keskus muodostaa nykyisen Purmon taajaman. Sen väkiluku vuoden 2020 taajamatilastoinnissa oli 373, sijoittuen Pedersören kunnan kahdeksasta taajamasta väkiluvultaan kuudenneksi. Taajaman pinta-ala on 3,96 km² ja väestötiheys 94,2 as./km².
Ihor Kostetskyi

Ihor Kostetskyi, , myös: Eaghor G. Kostetzky, oikea nimi Ihor Merzliakov (14. toukokuuta 1913 Kiova, Venäjän keisarikunta – 14. kesäkuuta 1983 Schwaikheim, Saksan liittotasavalta) oli ukrainalaissyntyinen prosaisti, näytelmäkirjailija, kääntäjä, kriitikko ja kustantaja.
Kostetskyi asui lapsena Kiovassa ja Vinnytsjassa. Hän opiskeli 1930-luvulla teatteriohjausta ja näyttelemistä Leningradissa ja Moskovassa ja oli kaksi vuotta näyttelijänä Uralin vuoristoseuduilla. Hän asui toisen maailmansodan jälkeen pakolaisena Saksassa. Hän oli pakolaisleirillä perustetun kirjailijayhdistys MURin perustajia, ja hän julkaisi leirillä myös lyhytikäiseksi jäänyttä taide- ja kirjallisuuslehteä "Hors". Hän oli 1950–1960-luvulla "Ukrajina i svit" -lehden päätoimittaja ja kuvittaja. Hän ja hänen vaimonsa, saksalainen runoilija ja kääntäjä Elisabeth Kottmeier, perustivat 1950-luvun puolivälissä kustantamon Na Hori, joka 25 vuoden aikana julkaisi kymmeniä kirjoja, joukossa merkittäviä maailmankirjallisuuden ukrainankielisiä käännöksiä.
Kostetskyi julkaisi teatterikatsauksia 1930-luvulla oikealla nimellään. Kirjailijanimenään hän alkoi käyttää äitinsä tyttönimeä Vinnytsjassa 1941. Hänen näytelmilleen on ominaista saksalaisen ekspressionistisen draaman perinteeseen perustuva idealismi. 1960-luvun puolivälistä alkaen hän kirjoitti näytelmiä ja kuunnelmia saksaksi. Hän kirjoitti myös tutkielmia ukrainalaisesta emigranttikirjallisuudesta ja esseitä länsimaisista kirjallisista hahmoista sekä venäjäksi tutkielman neuvostoteatterista ja Stanislavskin järjestelmästä "Sovetskaja teatralnaja politika i sistema Stanislavskogo" (1956).
Turbat

Turbat on kaupunki Pakistanin Balochistanin provinsissa. Sen asukasluku vuonna 2017 oli 213 831.
Maantiede.
Turbat sijaitsee Pakistanin Balochistanin provinsissa Kechin piirikunnassa Kechjoen varrella. Kech on Daštjoen sivujoki. Alue on osa Pakistanin puoleista Makrania.
Historia.
Turbat esiintyy tärkeässä roolissa baluchien kansanperinteessä. "Sassi Punnunin" romanttisen tarinan miespuolinen sankari eli Punnu oli kotoisin Turbatissa. Punnu liitetään lähellä Turbatia sijaitsevaan Punnun linnoitukseen. Arkeologien mukaan paikka on kuitenkin 6 000–8 000 vuotta vanha, eli huomattavasti 1100-luvulle sijoittuvaa tarinaa vanhempi.
Suurmogulien valtakunnan kaudella Turbatissa sijaitsi paikallisen "nawabin" eli kuvernöörin keskus. Nawabin palatsi on edelleen pystyssä. Myöhemmin Turbat oli itsenäisen Makranin ruhtinaskunnan pääkaupunki.
Talous.
Turbat on kauppapaikka ympäröivällä seudulla kasvatettaville taateleille, joiden tuotantoon liittyy myös teollisuutta. Muita lähialueen maataloustuotteita ovat esimerkiksi durra, hirssi, vehnä ja riisi. Viljakasvien ohella kasvatetaan kotieläimiä.
Väestö.
Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan Turbatin asukasluku oli 213 831, mikä teki Turbatista Balochistanin toiseksi suurimman kaupungin heti Quettan jälkeen. Osa paikallisista harjoittaa islamin zikriläistä muotoa ja lähellä sijaitseva Koh-e-Murad on zikriläisille pyhä paikka.
Luettelo Budapestin metron asemista

Tämä on luettelo Budapestin metron asemista.
Lillby (Purmo)

Lillby on kylä ja taajama Pedersören kunnassa, Purmon kunnanosassa. Ennen vuotta 1977 Lillby kuului Purmon kuntaan jonka hallinnollinen keskus se oli. Purmon kirkonkylä sijaitsee Lillbystä noin kuusi kilometriä pohjoiseen.
Virallisesti Lillby kuului Yli-Purmon rekisterikylään, mutta nykyään Pedersören kunta määrittelee Lillbyn omaksi kyläkseen. Lillby muodostaa oman taajamansa. Sen väkiluku vuoden 2020 taajamatilastoinnissa oli 358, joka tekee Lillbystä asukasluvultaan Pedersören kunnan toiseksi pienimmän taajaman.Taajaman pinta-ala on 2,44 km² ja väestötiheys 146,7 as./km².
Postinumeroalueeseen 68940 Lillby kuuluu itse Lillbyn lisäksi myös Sääksjärvi ("Sexsjö"). Taajaman sisällä sijaitsevia kulmakuntia ovat mm. Lassfolk, Härmälä ja Yttre Härmälä.
Palvelut.
Lillbyssä sijaitsee Purmon koulu, joka palvelee koko Purmon aluetta. Kylässä on myös kyläkauppa, huoltoasema ja Purmon osuuspankin pääkonttori.
Liikenne.
Lillbyn läpi kulkee seututie 741 joka on kapea ja mutkainen, eikä tiellä ole jalankulun ja pyöräilyn väyliä. Tämä tekee tien vaaralliseksi etenkin kävelijöille ja pyöräiljöille. Kylän läpi kulkee vuorokaudessa noin 1 300 ajoneuvoa.
Vilhelm Silius

Vilhelm Valdemar Silius (5. syyskuuta 1887 Helsingin pitäjä – 14. helmikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija ja ammattiyhdistysjohtaja. 1920-luvulla hän oli Jussi Laihon ohella TUL:n parhaita heittäjiä. 
Elämä ja ura.
Silius edusti Helsingin Kisa-Veikkoja, josta hän sisällissodan jälkeen vuonna 1919 siirtyi Helsingin Kullervoon. Vuosina 1919–1929 Silius saavutti moukarin- ja painonheitossa 11 TUL:n mestaruutta. Vuonna 1925 hän sijoittui Frankfurtin työläisolympialaisten moukarinheitossa toiseksi ja painonheitossa kolmanneksi. Silius teki moukariennätyksensä 45,30 vuonna 1930 ollessaan 43-vuotias ja jatkoi kilpailemista lähes 50-vuotiaaksi saakka. 1920-luvulla hän kuului myös TUL:n johtoelimiin. Vuonna 1949 Siliukselle myönnettiin Suomen urheilun ansiomitali sekä TUL:n ansiomerkki.
Ennen sisällissotaa Silius työskenteli VR:n Pasilan konepajalla ja asemamiehenä. Sodan käynnistyttyä Silius liittyi Helsingin punakaartiin, jossa hän toimi rautatiekomppanian kirjurina sekä asemakomissaarin apulaisena. Elokuussa 1918 Silius sai valtiopetoksesta viiden vuoden kuritushuonerangaistuksen, josta hänet armahdettiin 1919. Vuodesta 1920 lähtien Silius työskenteli esimiehenä OTK:n keskusvarastolla ja hän vaikutti myös ammattiyhdistysliikkeessä. Vuonna 1931 sosialidemokraatteihin lukeutunut Silius valittiin Suomen Liiketyöntekijäin Liiton varapuheenjohtajaksi. 
Siliuksen tyttärenpoika oli kokoomuspoliitikko ja kilpauimari Kai Hagelberg.
Kaidankylän työväentalo Rientola

Kaidankylän työväentalo Rientola sijaitsee Ylöjärven Kaidankylässä (Kuru) osoitteessa Luoteentie 586. Nykyisin Rientola on Ylöjärven ainoa yhdistyskäytössä oleva työväentalo.
Historia.
Kaidankylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1919. Työväentalon rakentamista suunniteltiin jo vuonna 1928, jolloin perustettiin rakennusrahasto. Vuonna 1928 ostettiin Mäntytörmän talosta työväentalon tontti. Rakennustarvikkeiksi hankittiin vanha rakennus Luoteenkylän Vehmaanperästä, minkä lisäksi ostettiin myös hirsiä. Talon rakentaminen alkoi vuonna 1931, ja talo vihittiin käyttöön 17.6.1934. Vuonna 1958 Rientola sähköistettiin samalla, kun Kaidankylä ympäristöineen sai sähköt. 
Talo on pidetty hyvässä kunnossa. 1980-luvun lopulla Kaidankylän työväentalo kunnostettiin talkootyönä opetusministeriön myöntämän avustuksen turvin. Remontointia on jatkettu 1990–2000-luvuilla aina viimevuosiin saakka. On laajennettu eteistä, uusittu katto ja ikkunat, rakennettu vesijohdot, viemäri ja wc:t, korjattu lattiat ja lämmitysuunit, lisätty eristettä yläpohjaan, maalattu ulkoseiniä, ja vuonna 2017 remontoitiin keittiö. Talo lämpiää puu-uuneilla ja sähköllä.
Aikaisemmin talossa oli asunto talonmiehen käyttöön, mutta taloa kunnostettaessa tiloihin sijoitettiin nykyaikaiset wc:t. Varustukseen kuuluu myös esiintyjien taukotilat, joissa voi myös yöpyä.
Toimintaa.
Valmistuttuaan talo oli omassa käytössä kokoustilana ja järjestettiin erilaisia tilaisuuksia. Talo oli myös puolueen koulutuskäytössä. Työväenyhdistys järjesti myös urheilukilpailuja, joihin kuului myös ohjelmallinen osuus.
1950–1960-luvuilla talolla järjestettiin häitä ja muita perhejuhlia sekä näytettiin elokuvia ja pidettiin iltamia, joissa esitettiin myös näytelmiä.
Nykyisin taloa oman käytön lisäksi vuokrataan juhliin sekä Työväen Sivistysliitolle TSL ja Eläkkeen Saajiien Keskusliitolle EKL. 
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen ja punaiseksi maalattu. Alkuperäinen pärekatto vaihdettiin huopaan vuonna 1961. Taloon kuului alun perin juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, huoneen ja keittiön asunto sekä putka. Vesijohto vedettiin taloon vuonna 1940.
Kalsiumsulfiitti

Kalsiumsulfiitti (CaSO3) on kalsium- ja sulfiitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa säilöntäaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kalsiumsulfiitti on valkoista kiteistä ainetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset hemi-, di- ja tetrahydraatit (CaSO3·½H2O, CaSO3·2H2O ja CaSO3·2H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Kalsiumsulfiitti liukenee vain hyvin niukasti veteen, mutta liukenee happoihin. Yhdiste on pelkistin ja hapettuu kalsiumsulfaatiksi.
Kalsiumsulfiittia valmistetaan kalsiumhydroksidin tai -karbonaatin ja rikkidioksidin välisellä reaktiolla. Tätä reaktiota käytetään rikkidioksidin poistamiseen savukaasuista.
Ca(OH)2 + SO2 → CaSO3 + H2O
Kalsiumsulfiittia käytetään säilöntäaineena esimerkiksi viineissä. Yhdisteen E-koodi on E226. Sitä käytetään myös kalsiumsulfaatin valmistukseen, sulfiittiselluprosessissa, tekstiilien valkaisussa ja desinfiointiin.
Mehdi Ben Barka

Mehdi Ben Barka (arab.: المهدي بن بركة, "a"; 1920 – katosi 29. .lokakuuta 1965) oli marokkolainen poliitikko, jonka katoaminen 29. lokakuuta 1965 Ranskassa synnytti suuren kohun ja lähes neljä vuotta kestäneen välirikon Ranskan ja Marokon välisissä diplomaattisissa suhteissa. Interpol julisti tapauksen johdosta Marokon sisäministerin kenraali Mohammed Oufkirin sekä hänen apulaisensa Marokon turvallisuuspalvelun päällikön Ahmed Dlimin ja Marokon salaisen poliisin erikoisosaston päällikön Larbi Chtoukin etsintäkuulutetuiksi. Katoamisensa jälkeen Mehdi Ben Barkaa ei ole löydetty elävänä eikä kuolleena.
Ben Barka oli 1950-luvun lopulla Marokossa suosittu oppositiopoliitikko, jonka oli henkensä kaupalla paettava maasta, sillä hänelle langetettiin kuolemantuomio. Lokakuussa 1965 eräs marokkolainen opiskelija näki Ben Barkan nousevan Pariisissa poliisiautoon ja teki ilmoituksen oppositiojohtajan katoamisesta. Ranskalainen tutkintatuomari Louis Zollinger määrättiin selvittämään asiaa. Tammikuun 10. päivänä 1966 "L’Express"-lehti julkaisi etsintäkuulutetun Georges Figonin kirjoittaman artikkelin, jossa kerrottiin yksityiskohtaisesti, että Ben Barkan kidnappauksen olivat suorittaneet Marokon viranomaiset. Figon kuoli viikkoa myöhemmin, kun poliisit olivat tulossa pidättämään häntä. Ranskan presidentti Charles de Gaulle vakuutti, että tapaus selvitettäisiin juurta jaksain. Virallinen tutkimus ja oikeudenkäynti Ranskassa osoittivat, että Marokko oli syyllistynyt Ranskan kansallisen suvereniteetin loukkaamiseen ja että ranskalaiset poliisiviranomaiset sekä Ranskan tiedustelupalvelu SDECE olivat olleet osallisina tapaukseen.
Lumme-energia

Lumme-energia (yrityksen käyttämä kirjoitusasu Lumme Energia Oy) on vuonna 2017 perustettu suomalainen sähkönmyyntiyhtiö, jonka omistaa Suur-Savon Sähkö. Lumme-energia kotipaikka on Mikkeli, mutta yritys toimii valtakunnallisesti ja sillä on henkilöstöä ympäri Suomen.
Lumme-energia on Suomen suurimpia sähkönmyyntiyhtiöitä. 
Yritys osti vuonna 2020 satakuntalaisen Vatajankosken Sähkön sähkönmyyntiliiketoiminnan. Vuonna 2021 Lumme-energia sulautui yhteen Loiste Sähkönmyynnin kanssa ja loppuvuodesta 2021 Lumme-energia osti Okun Energian sähkönmyyntiliiketoiminnan.
Rautaiset sankarit

Rautaiset sankarit () on vuonna 1969 valmistunut yhdysvaltalainen sotaelokuva.
Elokuva perustuu William Eastlaken vuonna 1965 julkaistuun samannimiseen romaaniin, ja se eroaa muista sotaelokuvista siinä, että se samanaikaisesti puolustaa sotaa ja on sitä vastaan. Elokuvan käsikirjoittivat Daniel Taradash ja Davis Rayfiel, ja sen ohjasi Sydney Pollack. Elokuvan pääosia näyttelivät Astrid Heeren, Bruce Dern, Burt Lancaster, Jean-Pierre Aumont, Michael Conrad ja Peter Falk. Elokuvan ensi-ilta oli 23. kesäkuuta 1969.
Juoni.
Sotaelokuvassa seurataan majuri Abraham Falconeria (Burt Lancaster), väsynyttä, yksisilmäistä armeijan upseeria, joka johdattaa kahdeksan miestä Belgiaan, jossa he toivovat pääsevänsä kaipaamaansa lepoon 900-luvun linnassa. Linnan isäntä Henri Tixier (Jean-Pierre Aumont) toivottaa heidät tervetulleeksi yllättävän innostuneesti. Tixier on naimisissa nuoren sisarentyttärensä Theresen (Astrid Heeren) kanssa, ja pariskunta haluaisi lapsen, mutta Tixierin impotenssin vuoksi he eivät ole saaneet lasta. Henri rohkaisee Falconeria kokeilemaan, voisiko hänellä olla parempi onni Theresen kanssa. Linnan surrealistisen hauskanpidon ja pelien keskellä sotilaat nauttivat ansaitusta lomastaan, kunnes saksalaisten joukkojen hyökkäys asettaa heidät takaisin tulilinjalle.
Kansallinen Chengchi-yliopisto

Kansallinen Chengchi-yliopisto (, ’kansallinen politiikan yliopisto’) on taiwanilainen julkinen yliopisto, joka on perustettu vuonna 1927. Yliopiston pääkampus sijaitsee Taipeissa.
Vuonna 2020 yliopistossa opiskeli 16 961 opiskelijaa, ja sen palveluksessa oli 1317 henkilöä.
Yliopisto jakautuu 11 tiedekuntaan:
Karola

Karola on naisen etunimi. Se on johdettu miehennimestä Carolus ("Karolus"), joka pohjautuu muinaissaksan sanaan "charal", ’vapaa talonpoikainen mies’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on heinäkuuhun 2022 mennessä tilastoitu noin 350–360 Karola-nimistä naista.
Nimipäivä.
Karola-nimi sisältyi suomenruotsalaiseen almanakkaan vuosina 1950–1972. Nimipäivä oli 27. lokakuuta. Vuodesta 1973 alkaen almanakassa on ollut Karola-nimen sijaan Carola (28. tammikuuta).
Näyttelijän työ

Näyttelijän työ on venäläisen näyttelijän, ohjaajan ja pedagogin Konstantin Stanislavskin kirjoittama näyttelijäntyön perusteos, jossa Stanislavski esittää "järjestelmän", systemaattisen tavan opettaa näyttelijän ja ohjaajan työtä ja luoda vuorovaikutus näyttämön ja katsomon välille.
"Näyttelijän työ" on suomennettu kahteen otteeseen. Ensimmäinen suomennos on Juhani Konkan, ja se ilmestyi 1951. Sen toinen osa, "Luonteen kehittäminen", ilmestyi suomeksi 1970 Ulla-Liisa Heinon suomentamana ja Tammen kustantamana.
Kristiina Revon suomennos, joka sisältää kaksi osaa "Näyttelijän työtä", ilmestyi 2011, ja hän sai työstään J. A. Hollo -kääntäjäpalkinnon. Repo on koonnut suomennokseensa aiemmin tunnettuja Stanislavski-teoksia mutta myös aiemmin suomentamattomia tekstejä. Revolla on taustalla opinnot Moskovassa, yhteydet Stanislavskin teatterin opettajiin ja pitkä kokemus ohjaajana. Moring kiittää Revon suomennosta selkeäksi stanislavilaiseen tapaan. Moring huomauttaa sivumennen, että teos "avaa uusia näkökulmia Stanislavskiin, jonka opit ovat kielestä toiseen siirtyessään usein hämärtyneet ja menettäneet sisäisen logiikkansa". Kolmas osa, "Näyttelijän roolityöskentely. Näyttelijän työ 3", sekin Revon suomentama, ilmestyi 2017. Teoksista vain ensimmäinen osa on Stanislavskin sellaisenaan kirjoittama, toinen osa on tutkijoiden kokoama Stanislavskilta jälkeen jääneiden kirjallisten materiaalien pohjalta.
Stanislavskin järjestelmään perustuu monen näyttelijän työ ja muun muassa The Actors Studio, jossa edelleen koulutetaan näyttelijöitä järjestelmän erilaisin muunnelmin. Vsevolod Meyerholdin "biomekaniikka" ja eurooppalaisen teatterin suuret nimet Bertolt Brecht, Jerzy Grotowski ja Antonin Artaud tunnustavat Moringin mukaan kaikki velkansa Stanislavskille, kuten myös Jouko Turkka. Katja Kiuru tosin kiistää Turkan stanislavskilaisuuden vastineessaan Moringille, ja seuraavassa kirjoituksessa Moring sanookin, ettei Turkka ollut stanislavskilainen mutta "voisi kantaa kukkia Stanislavskin haudalle", kuten hän alun perin kirjoitti.
Yli-Purmo

Yli-Purmo, ruotsiksi Överpurmo on kylä Pedersören kunnassa Purmon kunnanosassa. Yli-Purmo oli yksi Purmon kunnan kahdesta rekisterikylästä. Yli-Purmon postinumeroalue on 68970 Överpurmo, jonka alueelle kuuluu pienemmät Jokihaudan ("Åvist"), Kauhajärven ("Kauhajärv"), Vilobackan ja Narsin kylät.
Suomen suurimpiin siirtolohkareisiin kuuluva Ilveskivi sijaitsee Yli-Purmossa.
Historia.
Yli-Purmon kylä syntyi vuonna 1603, kun Purmon kylä jaettiin kahtia Överpurmoon ja Ytterpurmoon. Vuonna 1831 Överpurmosta lohkaistiin Nederpurmon eli Ala-Purmon kylä. Ytterpurmon nimi vaihtui Forsbyksi vuonna 1875.
Näyttelijän roolityöskentely

Näyttelijän roolityöskentely: näyttelijän työ 3 on Konstantin Stanislavskin kirjoituksista koottu teos. Sen on toimittanut ja suomentanut Kristiina Repo. Kirjan on julkaissut vuonna 2017 Aula &amp; Co. Teoksen lopussa on lueteltu Stanislavskin teokset julkaisujärjestyksessä, ja teos sisältää nimihakemiston ja sanaston.
Yosemitenlaakso

Yosemitenlaakso on jäätikön kuluttama U-laakso Yosemiten kansallispuistossa Kaliforniassa. Tämä loivasti kaartuva laakso on pituudeltaan 11 kilometriä ja leveydeltään 0,8–1,6 kilometriä, ja sen pohjalla virtaa Mercedjoki. Laakso on kuuluisa monista luonnonnähtävyyksistään: 900–1 200 korkeista kallioseinämistä, jylhistä doomeista ja vesiputouksista.
Yosemitenlaakson jylhin muodostelma on El Capitan -niminen graniittikallio, joka kohoaa 1 100 metrin korkeuteen laakson pohjalta ja 2 307 metrin korkeuteen meren pinnasta. Laakson pohjukassa kohoava Half Dome on 2 693 metriä korkea vuori, jonka laelta avautuu esteetön näkymä ympäristöön.
Yosemiten putoukset on laakson suurin vesiputous ja yksi maailman korkeimmista vesiputouksista, kokonaiskorkeudeltaan peräti 740 metriä. Se jakautuu ylempään ja alempaan putoukseen sekä niiden väliin jäävän koskivyöhykkeeseen. Muita puiston alueella sijaitsevia vesiputouksia ovat Bridalveil Fall, Nevada Fall, Ribbon Fall ja Vernal Fall.
Kesällä Yosemitenlaakson lämpötila voi kohota jopa 32 celsiusasteeseen ja ukkospuuskat ovat tavallisia. Talvella lämpötila laskee pakkasen puolelle laaksoa ympäröivillä huipuilla mutta pysyttelee yleensä nollan yläpuolella laakson pohjalla. Laaksossa kasvaa enimmäkseen havupuita, muun muassa mammuttipetäjiä, korkeammilla rinteillä myös vuorihemlokkeja ja kontortamäntyjä.
Yosemitenlaaksossa vierailee paljon matkailijoita kesällä. Suosittuja aktiviteetteja ovat etenkin vaellus ja kalliokiipeily. Matkailijoita varten on rakennettu leirintäalueita ja lomamökkejä. Laaksossa sijaitsee myös Yosemiten kansallispuiston opastuskeskus ja museo, jossa esitellään miwokien ja paiutien kulttuuria.
LHA (tiedostomuoto)

LHA tai LZH on tiedon pakkaamiseen käytetty tiedostomuoto. Muoto oli Japanissa suositumpi kuin Zip aina 2000-luvulle saakka: vuonna 2010 uutisoitiin, että LHA:n kehitys loppuu. Yksi suosion syy oli, että sitä voitiin käyttää sekä Windowsilla että Macintoshilla.
Amiga-ohjelmistoja kokoava Aminet käyttää standardimuotona LHA-tiedostoja.
Pakkaus.
LHA käyttää pakkaamiseen LZSS ja Huffmanin koodausta, josta on käytössä eri muotoja eri sanastokoolla.
Historia.
Vuonna 1988 Haruhiko Okumura kehitti LZARI-ohjelman, joka toteutti LZSS:n ja aritmeettisen koodauksen. Kazuhiko Miki kehitti LArc-ohjelman ja Haruyasu Yoshizaki kehitti LZHUFF:in (kokeellinen muoto LZSS:llä ja Huffmanin koodauksella) sekä LHarc-version 1.00. Vuonna 1989 Yoichi Tagawa siirsi LHarc:in Unixille. Haruhiko Okumura ja Haruyasu Yoshizaki paransivat LHarc:in toteutusta ja vuonna 1990 julkaistu LHx 2.00 levitettiin public domainina. Vuonna 1991 LHx:stä tehtiin kehittyneempi versio, joka nimettiin uudelleen LHa:ksi ja uudelleen LHA:ksi: LHA 2.10 yleistyi MS-DOSilla ja Windowsilla. Ohjelma siirrettiin uudelleen Unixille vuonna 1992, jolloin sitä paransivat Masaru Oki, Nobutaka Watazaki, Tsugio Okamoto ja useita muita. Ohjelman lähdekoodit on julkaistu, mutta koska lisenssi on epäselvä Open Source Initiativen määrityksen mukaan se ei ole avointa lähdekoodia.
LHA on siirretty useille alustoille, joita ovat muun muassa Amiga, Atari (ST), MacOS, OS/2 ja Unix.
Jasmina Jasharajin katoaminen

Jasmina Jasharaj oli 6-vuotias tyttö, joka katosi Sävsjössä, Ruotsissa 28. heinäkuuta 1997. Katoamistapaus luokiteltiin alun perin sieppaukseksi, ja sittemmin sitä on tutkittu murhana.
Jasharaj kuului perheeseen, joka pakeni Kosovosta Ruotsiin vuonna 1992. Perhe asui Rinkabyssa, Jokimukassa, Ylikainuussa ja Götenessä ennen asettumistaan Smålandin Sävsjöhön. Jasharajilla oli kaksi veljeä. Jasharaj oli kadotessaan kesälomalla. Katoamispäivänään hän lähti kotoaan kello 14:00 paikkeilla ulos leikkimään ystävien kanssa. Ystävysten erottua toisistaan kahdeksan maissa illalla jäi viimeiseksi Jasmina Jasharajin tiettävästi nähneeksi 15-vuotias silminnäkijä, jonka mukaan tyttö oli ollut kävelemässä metsikköä kohti.
Jasharaj oli leikkiessään ollut Michael Jackson -paidassa ja kukkahousuissa. Todistajalausunnon mukaan tyttö oli nähty katoamispäivän iltana vielä kello 20:n paikkeilla leikkimässä kahden pienemmän pojan kanssa 800 metrin päässä kotoaan. Toisen todistuksen mukaan miehen oli nähty kantavan tummatukkaista tyttöä parkkipaikalla Värnamon seudulla. Myös tytön äiti kertoi Jasminan kanssa kaupassa näkemästään pitkästä miehestä, joka myöhemmin illalla oli nähty ulkona taskulampun kanssa. Mittavista poliisin ja vapaaehtoistoimijoiden suorittamista etsinnöistä huolimatta tyttöä ei löydetty. Vuonna 1997 pidätettiin 41-vuotias mies epäiltynä osallisuudesta Jasharajin katoamiseen, mutta hänet vapautettiin todisteiden puutteessa. Myöhemmin hänet tuomittiin kolmen muun tytön kimppuun käymisestä Sävsjön alueella. Tutkinnan yhteydessä ovat nousseet esiin myös Ulf Olssonin tai Anders Eklundin osallisuuden mahdollisuudet. Kumpaakaan ei kuitenkaan kyetty liittämään Jasharajin katoamistapaukseen.
Katoamisen jälkeen Jasharajin perhe muutti katoamisaikaisesta asunnostaan, mutta pysyi Sävsjössä. Kaksi vuotta katoamisen jälkeen perheeseen syntyi poika. Jasharajin perheen isä Rexhep kuoli syöpään vuonna 2017. Äiti Florije Jasharaj julkaisi Assar Anderssonin kanssa vuonna 2020 kirjan "Sävsjöflickan". Tässä yhteydessä äiti väittikin tytön leikkineen kello 15:n ja 16:n välisenä aikana katoamispäivänään huoneessa äidin itsensä ollessa toisessa huoneessa. Äiti kertoi uskovansa jonkun ottaneen tytön mukaansa eteisestä; hänen mukaansa tyttö olisi ollut laulamassa siellä, kunnes kuului oven avaamisen ääni ja laulaminen loppui. Poliisi piti suoraan asunnosta katoamisen mahdollisuutta täysin uutena näkökulmana, eivätkä tutkijat kertomansa mukaan olleet saaneet tällaista tietoa. Äiti kuitenkin totesi kertoneensa asian poliisille ennenkin ja koki, ettei ollut tullut kuulluksi. Vuonna 2020 äiti uskoi tyttärensä olevan yhä elossa.
Mauritz Hirn

Alexander Mauritz Hirn (23. heinäkuuta 1851 Helsinki – 25. heinäkuuta 1937 Heinlahti, Säkkijärvi) oli suomalainen Säkkijärvellä asunut tehtailija, venesuunnittelija ja purjehduksen ja ampumaurheilun harrastaja.
Käytyään koulunsa Viipurissa Mauritz Hirn oli liikealalla ensin Hackman &amp; Co:n palveluksessa ja sen jälkeen eri puutavaraliikkeiden palveluksessa. Hirn harjoitti teollista toimintaa Säkkijärvellä 1880-luvulta alkaen, hänellä oli siellä muun muassa veneveistämö, kalanjalostustehdas ja viimeksi mylly- ja sahalaitos Heinlahdessa. 1890-luvulla Hirn oli valtion kalastuskomission jäsenenä.
Hirn kuului Viipurin läänin purjehdusseuraan ja oli aikanaan tunnettu etevänä purjehtijana saaden palkintoja purjehduskilpailuissa. Hän suunnitteli myös useita kilpaveneitä ja valmisti ne omassa veneveistämössään. Hirn suunnitteli lisäksi Itä-Suomen rannikolle soveltuneen kalastusvenetyypin, joka oli käytössä vielä 1930-luvulla. Purjehduksen lisäksi Hirn harrasti metsästystä ja ampumaurheilua. Hän osallistui menestyksellä ampumakilpailuihin ja oli Suomen Ampujaliiton ja Viipurin Ampumaseuran kunniajäsen.
Suomen sisällissotaan Hirn osallistui valkoisten puolella Savitaipaleen rintamalla. Sodan jälkeen hän oli aktiivisesti mukana Säkkijärven suojeluskunnan toiminnassa.
Kortjärvi

Kortjärvi on kylä Kruunupyyn kunnassa, entisen Teerijärven kunnan alueella, Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee lähellä Kaustisen rajaa. Kortjärven kyläyhdistyksen ("Kortjärvi Byagårdsförening rf") arvion mukaan kylässä asuu noin 130 asukasta.
Kortjärven koulu lakkautettiin 1964, jolloin Teerijärven kunta luovutti talon kylän käyttöön. Kylässä on luontopolku, joka on vihitty käyttöön vuonna 2000.
Kylä valittiin Pohjanmaan ensimmäiseksi vuoden kyläksi vuonna 2001.
Veera Nieminen

Veera Nieminen (nykyiseltä oikealta sukunimeltään Ahlgrén; s. 1978) on suomalainen kirjailija.
Nieminen on karjalaissyntyinen mutta on asettunut Ylöjärvelle ja työskennellyt siellä hevostilallaan. Nieminen saavutti laajaa julkisuutta esikoisromaanillaan "Avioliittosimulaattori" (2013). Teoksen pohjalta laadittiin myös huvinäytelmä. Romaani pääsi Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaaksi, ja Niemiselle myönnettiin Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto vuonna 2013. Romaanista tehty äänikirja ilmestyi vuonna 2015 ja nousi BookBeatin suosituimpien joukkoon. Nieminen oli aiemmin naimisissa mäkihyppääjä Toni Niemisen kanssa. Eron jälkimainingeissa hän kirjoitti toisen romaaninsa, "Ei millään pahalla" (2018). Vuodelta 2022 on hevosyrittäjyyden maailmaan sijoittuva romaani "Kottikärrykaruselli".
Toni Niemisestä erottuaan Veera Nieminen meni uusiin naimisiin. Hänen uusperheeseensä kuuluvat kahden oman tyttären lisäksi uuden puolison kaksi lasta.
Nieminen on toiminut myös kolumnistina, pakinoitsijana sekä bloggarina ja tarjonnut energiahoitoja. Niemisen jalka murtui hevoskärryonnettomuudessa, ja hän joutui kymmeneksi viikoksi sairauslomalle. Sen jälkeen hän aloitti sosiaalipedagogiikan opiskelemisen. Hän onkin hevostallityönsä ohessa harjoittanut sosiaalipedagogista hevostoimintaa erityisryhmien kanssa.
Canacomyrica monticola

Canacomyrica monticola on suomyrttikasveihin kuuluva uusikaledonialainen kasvilaji, joka on ainoa laji "Canacomyrica"-suvussa. Se edustaa suomyrttikasvien heimossa erillistä kehityshaaraa, joka on kaukaisempaa sukua muille heimon kasveille kuin loput suvut, suomyrtit, norkkomyrtit ja tuoksumyrtit, ovat keskenään. Se on puuvartinen kasvi, jonka kukat ovat kuusilukuisia. Laji kasvaa Uudessa-Kaledoniassa saaren eteläosassa metsissä tai pensakoissa ultramafisella alustalla ja luokitellaan silmälläpidettäväksi. Lajin esiintymiä uhkaavat pensaikkopalot ja Goron nikkelikaivosalueen toiminta.
Roche-la-Molière

Roche-la-Molière on kunta Keski-Ranskassa Loirein departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 7 kilometriä Saint-Étiennen kaupungista länteen.
Roche-la-Molière kuuluu kivihiiliesiintymään, ja siellä on ollut kaivostoimintaa satoja vuosia. Nyt tämä kaivostoiminta on jo loppunut. Toinen merkittävä louhittava aines on ollut myllynkivet, joita on louhittu paikalta jo esihistoriallisella ajalla. Paikallisessa hiekkakivessä on pieniä kvartsirakeita, joka tekee siitä hyvän hiontakiven. Kunnan nimessä "Molière" viittaa juuri myllynkiveen.
"Château de Roche la Molière" on keskiajalla rakennettu linna, jota on muokattu 1400- ja 1700-luvuilla. Linna on ollut kaupungin omaisuutta vuodesta 1951, ja se on ollut historiallinen monumentti vuodesta 1985 lähtien.
Toivo Petter Koljonen

Toivo Petter Koljonen (16. syyskuuta 1890 Kerimäki – 29. heinäkuuta 1937 Kirkkonummi) oli suomalainen sähköinsinööri.
Koljonen päätti koulunsa Savonlinnassa 1910 ja hän valmistui insinööriksi Saksassa Wismarin Ingenieur-Akademiesta vuonna 1913. Koljonen oli valmistuttuaan Verden-Hoya vesivoimalaitoksen ja sen johdinverkkojen rakennustöissä kahden vuoden ajan ja vuosina 1914–1919 insinöörinä Brown, Boveri &amp; Co:n muuntaja-, voimajakelu-, höyryturpiini- ja suunnitteluosastossa Sveitsissä. Palattuaan Suomeen Koljonen hoiti G. Hartmannin Koneliikkeen sähköteknillistä osastoa vuoteen 1931 saakka, jolloin hän perusti Helsinkiin oman insinööritoimistonsa. 
Koljonen laati koti- ja ulkomaisiin ammattilehtiin kirjoituksia sähkötekniikan kysymyksistä. Hän julkaisi teoksen "Sähkötekniikan perusteet", kirjoitti suureksi osaksi teoksen "Sähköistetty maatila" sekä suomensi joitakin sähkötekniikan alan kirjoja. Hän hoiti myös kunnallisia luottamustehtäviä Munkkiniemessä. 
Koljonen kuoli 46-vuotiaana pitkällisen sairauden jälkeen kesäasunnollaan Kirkkonummen Haapajärvellä heinäkuun lopulla 1937. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Julkaisuja.
Nimellä "T. Koljonen":
Firminy

Firminy on kunta Keski-Ranskassa Loirein departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 15 kilometriä Saint-Étiennen kaupungista lounaaseen.
Kaupungin historia juontaa 1000-luvulle. 1500-luvulla se sai Ranskan kuningas Ludvig XII:lta luvan järjestää toreja ja messuja. Samoihin aikoihin syntyi Vogue des Noix, joka on nykyään yksi Ranskan tärkeimmistä messualueista. 1500-luvulla aloitettiin myös olemassa olleiden kivihiililouhosten hyödyntäminen. Tätä seurasi käsityöläisyrittämisen kehittyminen 1600-luvulla. Suuri kaivosyhtiö "Compagnie des mines" aloitti toimintansa vuonna 1820, ja viimeinen kaivoskuilu lopetti toimintansa vuonna 1918. Tämän jälkeen kaupunki on ollut kasvavan työväestön asuinpaikka, jotka ovat työskennelleet seudun tehtaissa.
Kaupunkiin rakennettiin Firminy-Vertin kaupunginosa, joka sai Grand Prix d'Urbanisme -palkinnon vuonna 1961. Projektiin pyydettiin tunnettu arkkitehti Le Corbusier. Hän suunnitteli Firminyn kulttuurikeskus "Maison de la Culturen", joka valmistui vuonna 1965. Rakennus on Unescon maailmanperintökohde yhtenä Le Corbusierin töistä. Le Corbusierilta jäi projekti kesken, ja sen saattoi loppuun arkkitehti André Wogenscky, joka rakennutti kaupunginosaan stadionin ja Saint-Pierren kirkon.
Sera Kutlubey

Sera Kutlubey (s. Ankara, Turkki) on turkkilainen näyttelijä. Kutlubey on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa, kuten Zalim Istanbul (2019), Amber (2016) ja Foxin tuottamassa sarjassa "Goodness".
Kutlubey on saanut teatterialan yliopistokoulutuksen.
Ebbe Lundgaard

Ebbe Lundgaard (25. elokuuta 1944 Nykøbing Sjælland – 24. maaliskuuta 2009) oli tanskalainen opettaja ja Radikaalin Venstren poliitikko. Hän toimi Tanskan kulttuuriministerinä vuosina 1996–1998. Vuonna 2007 hän erosi Radikaalista Venstrestä ja liittyi Ny Alliance -puolueeseen, josta hän kuitenkin palasi Radikaaliin Venstreen helmikuussa 2008.
Jessica Suni

Jessica Suni (s. 1977 Pietarsaari) on suomalainen kirjailija ja vapaa toimittaja.
Suni syntyi Pietarsaaressa mutta asettui Helsinkiin. Hänen narsismista kertova esikoisromaaninsa "Hoito" pääsi Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto- ja Tulenkantaja-ehdokkaaksi.
Kris Erickson

Kris Erickson on kanadalainen karateka. Hän saavutti pronssia vuoden 2011 Kyokushinin Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa.
Kilpaura.
Erickson saavutti Los Angeles Cupissa raskaansarjan murskauskilpailun toisen sijan 2002.
Erickson saavutti pronssia Calgary Cupissa 2006.
Hän oli mukana All American Openissa 2010, jossa Erickson putosi jatkosta ensimmäisellä kierroksella hävittyään Nicolae Stoianille tuomariäänin.
Hän saavutti menestystä myös Kanadan ulkopuolella voitettuaan pronssia Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa tammikuussa 2011. Erickson valittiin myös edustamaan Kanadaa vuoden 2011 MM-kilpailuihin.
Beatitude

Beatitude on The Carsin päälaulaja ja päälauluntekijä Ric Ocasekin debyyttialbumi. Sen julkaisi levy-yhtiö Geffen Records vuonna 1982.
Kappalelista.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Ric Ocasek, ellei muuta kirjoittajaa ole mainittu. 
Kasetti- ja CD-versio sisältävät laajennetun version kappaleesta "Connect Up to Me".
La Séauve-sur-Semène

La Séauve-sur-Semène on kunta Ranskassa Haute-Loiren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Semènejoen varrella, noin 28 kilometriä Yssingeaux’n kaupungista koilliseen.
Sauve-Béniten sisterssiläisluostari perustettiin 1100-luvun lopulla. 1700-luvulla luostari oli varakas, kunnes Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1700-luvun lopulla se kansallistettiin ja myytiin. Luostarin ostaja teki rakennukseen suuria muutostöitä. Vuonna 1894 luostari myytiin yhtiölle, joka perusti sinne tekstiilitehtaan. Vuonna 1971 entiset luostarirakennukset siirtyivät kunnan omistukseen, ja vuonna 1993 se luokiteltiin historialliseksi muistomerkiksi. Vuonna 2001 luostariin rakennettiin asuntoja.
Grazac (Haute-Loire)

Grazac on kunta Ranskassa Haute-Loiren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Yssingeaux’n kaupungista koilliseen.
"Château de Carry" on rakennettu alkujaan 1100-luvulla puolustuslinnaksi. Myöhemmin siihen on tehty muutostöitä 1200- ja 1400-luvuilla. Vuodesta 1782 lähtien linna menetti vähitellen tehtävänsä, ja vuonna 1827 se vuokrattiin maanviljelijälle maatalouskäyttöön. Vähitellen linna rapistui. Linnan rauniot ovat yksityisomistuksessa.
Venezuelanaurinkopuu

Venezuelanaurinkopuu ("Brownea grandiceps") on hernekasvien (Fabaceae) heimoon, aurinkopuiden ("Brownea") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta puulaji, joka voi kasvaa 6–8 metriä korkeaksi. Puun runko on lyhyt sekä suora ja se voi kasvaa noin 20–30 cm paksuksi.
Venezuelanaurinkopuu kasvaa luontaisena Etelä-Amerikassa Kolumbian, Venezuelan, Guyanan, Ecuadorin ja Brasilian alueilla. Laji kasvaa Amazonin sademetsässä alempien kasvillisuuskerrosten puulajina.
Venezuelanaurinkopuuta ei yleisesti ottaen käytetä juuri mihinkään, mutta etenkin kukinta-aikaan se on hyvinkin näyttävä puulaji, ja sitä voi kasvattaa koristepuuna tropiikissa. Venezuelanaurinkopuun puuaines on vaaleaa, pehmeää, eikä kovin kestävää ja puuainesta käytetään vain harvoin.
Acrenamburana

Acrenamburana ("Amburana acreana") on hernekasvien (Fabaceae) heimoon ja amburanojen ("Amburana") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihantapuu, joka voi kasvaa korkeimmillaan 35 metriä korkeaksi. Runko voi kasvaa halkaisijaltaan noin metrin paksuiseksi.
Acrenamburana kasvaa sademetsässä usein jokien lähettyvillä alueilla, jotka eivät jää vuosittaisten tulvien alle. Acrenamburanaa kasvaa luonnossa Etelä-Amerikassa Brasilian, Bolivian ja Perun alueilla.
Käyttö.
Acrenamburanaa on hakattu paljon siitä saatavan puutavaran vuoksi. Puuaineksen väri vaihtelee kellertävästä vaaleanruskeaan ja se on hienokuvioista. Puuaines tuoksuu ja maistuu vaniljalle. Puutavaraa käytetään muun muassa rakentamiseen, luksushuonekaluihin, sisustusmateriaalina sekä koristeellisiin puupinnoitteisiin.
Acrenamburanan siemenistä voidaan eristää vaniljantuoksuista eteeristä öljyä, jota käytetään parfyymeihin sekä saippuan, tupakan ja nuuskan tuoksu- ja makuaineena.
Yssingeaux

Yssingeaux on kunta Ranskassa Haute-Loiren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 26 kilometriä Le Puy-en-Velayn kaupungista koilliseen. Yssingeaux on Haute-Loiren aliprefektuuri.
Kaupunki oli hallinnollinen keskus jo 1000-luvulla. Kaupungin kehitys juontaa juurensa 1100- ja varsinkin 1300-luvulle, jolloin sinne asettui lakimiehiä, kirkonmiehiä ja kauppiaita. Tuolloin aloitettiin myös markkinat, joita vietetään vieläkin joka torstai. Kaupunki oli keskiajalla linnoitettu. Vuonna 1629 kaupunkiin perustettiin Yssingeaux'n katuvien veljeskunta. Viisi vuotta myöhemmin Le Puyn piispa valtuutti heidät rakentamaan katuvien kappelin ("Chapelle des pénitents"). Veljeskunta ylläpiti kappelia kolmesataa vuotta.
Vähätkylät

Vähätkylät eli Småbönders on kylä Kruunupyyn kunnassa entisen Teerijärven kunnan alueella Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee kunnan itäosan kapeassa kiilassa Evijärven ja Vetelin välissä. Suomenruotsalaisista kylistä Vähätkylät sijaitsee kauimpana rannikosta.Kylä kuuluu omaan postinumeroalueeseensa 68750 Småbönders.
Vähienkylien tiloja ja kulmakuntia ovat Furu, Haltas, Kvarnbacka, Långbacka, Myngels, Manderbacka, Papas, Storbacka ja Vistbacka.
Vähätkylät valittiin Pohjanmaan vuoden kyläksi vuonna 2008. Tämä oli toinen kerta kun kyseinen kunniamaininta myönnettiin Kruunupyyn Teerijärven kylälle.
Palvelut.
Kylässä toimi Småböndersin koulu vuoteen 2018 ja esikoulu 2021 saakka. Nykyään koulurakennuksessa on iltapäiväkerho ja kyläyhdistyksen muuta toimintaa. Päiväkoti Småbo toimii kylässä edelleen. Vähienkylien kyläkauppa on vuonna 1921 perustettu "Småbönders Handelslag".
Vähienkylien nimestä.
Ruotsinkielisen nimen alkuperäinen ääntöasu oli "smooböndra", mikä vastasi yleiskielen nimitystä "småbönderna", suomennettuna "pientilalliset". Kylän nimitys johtuu siitä, kun Teerijärven syrjäseudulla maatilat ovat aikoinaan olleet pitäjän suurtalonpoikien tiloja pienempiä.
Suomenkieliset naapurit käyttävät kylästä lempinimeä "Pönteri", joka juontuu ruotsalaisnimen jälkiosasta.
Arthur Allén

Arthur (Artturi) Vilhelm Alarik Allén (7. marraskuuta 1860 Laihia – 10. maaliskuuta 1938 Hamina) oli suomalainen Haminassa asunut postinhoitaja, asessori ja keräilijä.
Arthur Allénin vanhemmat olivat Vaasan ruotujakoisen tarkk'ampujapataljoonan sotatuomari Karl Wilhelm Ferdinand Allén (1824–1869) ja Emma Charlotta Rosalie Tandefelt (1835–1919). Hänen veljensä oli Uudenmaan läänin lääninkamreeri Alfons Lennart Emerik Allén (1864–1927).
Laihialla syntynyt Allén kävi Heinolan ylemmän alkeiskoulun ja meni sitten postilaitoksen palvelukseen toimien matkaekspeditöörinä. Allén oli sittemmin postinhoitajana Kristiinankaupungissa, Maarianhaminassa ja Hämeenlinnassa sekä 1893-1895 v.t. postinhoitajana Haminassa. Hänestä tuli Haminan posti- ja lennätinkonttorin hoitaja vuonna 1920 ja hän hoiti tätä tointa vuoteen 1926 jolloin hän jäi eläkkeelle. Viimeiset vuotensa Allén asui Haminassa.
Allén harrasti vuodesta 1905 alkaen vainajien nekrologien ja kuolinilmoitusten keräämistä suomalaisista ja ruotsalaisista sanomalehdistä. Hänen kokoelmaansa kertyi pariinkymmeneen leikekirjaan noin 20 000 nekrologia ja kuolinilmoitusta. Allén keräsi kokoelmaansa kaikki käsiinsä saamansa kuolinilmoitukset ja muistokirjoitukset vainajan arvoon tai säätyyn katsomatta. Hänellä oli myös useita kirjeenvaihtajia, jotka lähettivät hänelle lehdistä keräämiään nekrologeja ja kuolinilmoituksia. Keräilyn Allén kertoi aloittaneensa hetken mielijohteesta. Allén harrasti aikaisemmin myös postimerkkien keräilyä. 
Allén oli naimisissa Aino Enckellin kanssa.
Bela (Pakistan)

Bela on kaupunki Pakistanin Balochistanin provinsissa. Historiallisesti se oli itsenäisen Las Belan pääkaupunki. Maalla oli oma hallitsijansa aina vuoteen 1955 saakka. Vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan Belan asukasluku oli 24 603.
Maantiede.
Bela sijaitsee Pakistanin Balochistanin provinsissa Lasbelan piirikunnassa.
Historia.
Bela tunnettiin historiallisesti nimillä Armabel tai Armel. Gondakehan rauniot noin 16 kilometriä Belasta pohjoiseen saattavat olla merkki varhaisesta arabilaisesta tai himyarilaisesta vaikutuksesta alueella. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsevat myös todennäköisesti buddhalaista perua olevat Gondranin luolat.
Belasta tuli 1740-luvulla itsenäistyneen Las Belan pääkaupunki. Maan hallitsija eli "Jam" asui Belassa. Brittiläinen Henry Pottinger matkusti tuolloin Jam Mir Khan I:n hallitseman Belan kautta vuonna 1810. Hän kuvaili kaupunkia vauraaksi ja mainitsi siellä olevan noin 250–400 hindulaista kauppiasperhettä. 1830-luvulla Belassa vieraili myös Charles Masson.
Las Bela liittyi Pakistaniin Intian jaon jälkeen. Se menetti oman hallitsijansa hallinnollisessa uudistuksessa vuonna 1955.
Väestö.
Belan asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 24 603. Vuonna 1961 vastaava lukema oli 3 139.
Antimonisulfaatti

Antimonisulfaatti (Sb2(SO4)3) on antimoni- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa pyrotekniikassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa antimonisulfaatti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Antimonisulfaatti liukenee hieman veteen, mutta myös hydrolysoituu veden vaikutuksesta. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa.
Antimonisulfaattia valmistetaan antimonin tai eräiden antimoniyhdisteiden, kuten antimonitrioksidin tai antimonitrisulfidin, ja rikkihapon välisellä reaktiolla.
Sb2O3 + 3 H2SO4 → Sb2(SO4)3 + 3 H2O
Antimonisulfaattia voidaan käyttää ilotulitteissa ja tulitikuissa.
Gewehr 98

Gewehr 98 on Saksan keisarikunnan ensimmäisessä maailmansodassa valmistama ja käyttämä pulttilukkokivääri. Gewehr 98 toimi Saksan palveluskiväärinä 1898–1935, jonka jälkeen sen korvasi Kar 98k. Kivääriä valmistettiin Saksassa yli 5 miljoonaa kappaletta. Asetta käytettiin laajasti ensimmäisessä maailmansodassa ja sitä käytettiin myös Saksan ulkopuolella.
Rantakatu (Vaasa)

Rantakatu () on katu Vaasan keskustassa. Katu saa alkunsa Pohjanmaan museon viereltä Museokadun jatkeena ja jatkuu aina rantavyöhykkeen toiseen laitaan, Hietalahdenkadulle, saakka. Rantakatu on osa Vaasan rantapuistovyöhykettä ja sillä on pitkä historia.
Ensimmäiset Rantakadun rakennukset rakennettiin noin 1800-luvun puolessavälissä. Alkuperäisistä rakennuksista on nykyisin jäljellä vain osa, kuten C. A. Setterbergin suunnittelemat Vaasan hovioikeus ja entinen tehdaskonttori (nykyisin Åbo Akademi). Myös vuonna 1863 rakennettu Vaasan vankila sijaitsee Rantakadulla. Nykyisin säilyneet Rantakadun alkuperäiset rakennukset ovat Vaasan keskustan vanhimpia.
Vaasan kaupunki tiedotti vuonna 2021, että Rantakadun alkupäässä 1990-luvulta saakka käyttämättöminä olleet siilot puretaan ja niiden tilalle rakennetaan kerrostalo. Siilojen purkaminen aloitettiin toukokuussa 2023.
Rönsykellukka

Rönsykellukka ("Geum reptans") on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, kellukoiden ("Geum") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka kasvattaa rönsyjä. Rönsyt voivat kasvaa pisimmillään metrin pituisiksi ja rönsyjen päihin muodostuu juurehtivia rametteja. Kokonaiset kasviyksilöt muodostuvat yleensä 1–7 rametista tai harvoin useammasta. Kasvukauden lopussa rönsyt kuitenkin kuolevat, kuten myös kaikki rametit, jotka eivät ole ehtineet juurtua. Rönsykellukka lisääntyy joko kasvullisesti muodostamalla uusia rametteja tai siemenistä. Rönsykellukan kukat ovat hyönteispölytteisiä ja yhdestä kukasta muodostuu noin sata siementä.
Rönsykellukka on vuoriston pioneerilaji, joka kasvaa jäätikön alta paljastuneella maalla, moreenilla, vuorten rinteillä tai jokien pohjilla vähäkalkkisilla paikoilla. Rönsykellukkaa esiintyy lähinnä vain kasvupaikan sukkession varhaisessa vaiheessa ja sukkession edetessä rönsykellukka alkaa harvinaistua paikalla, eikä sitä yleensä enää esiinny sulkeutuneilla kasvupaikoilla. Rönsykellukka kasvaa 1950–3800 metrin korkeudessa merenpinnan yläpuolella ja sen levinneisyysalue ulottuu Alpeilta Karpaateille sekä Makedoniaan. Elomuodoltaan rönsykellukka on hemikryptofyytti.