tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Édouard Goubert

Édouard Goubert (29. heinäkuuta 1894 Pondichéry – 14. elokuuta 1979 Asho, Bangaloren piirikunta) oli ranskalais-intialainen poliitikko, joka toimi Ranskan kansalliskokouksen edustajana ja Puducherryn pääministerinä.
Goubertin isä oli ranskalainen ja äiti ranskalais-intialainen. Hän opiskeli oikeustiedettä Ranskassa ja työskenteli kotikaupunkinsa alioikeudessa.
Goubert valittiin Ranskan Intian edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen vuonna 1951. Hän kannatti ensin alueen itsehallintoa, mutta ryhtyi sitten johtamaan kansanliikettä, joka vaati Ranskan omistusten liittämistä Intiaan. Goubertilta riistettiin kansanedustajan syytesuoja vuonna 1954, mutta pian tämän jälkeen päättyi myös hänen edustajankautensa, kun Ranskan Intia lakkasi olemasta. 
Goubert toimi myöhemmin kongressipuolueen johtajana Puducherryssa ja osavaltion ensimmäisenä pääministerinä vuosina 1955–1965.
Mikael Mattlin

Mikael Mattlin (s. 1974) on suomalainen kansainvälisen politiikan tutkija ja Ulkopoliittisen instituutin tutkimusprofessori. Mattlin johtaa Ulkopoliittisen instituutin Globaalin järjestyksen ja Kiinan tutkimuskeskusta (CORD). Hänen erikoisalojaan ovat Kiinan poliittinen järjestelmä, ulkopolitiikka ja taloudelliset ulkosuhteet, Kiinan innovaatio- ja teknologiapolitiikka, EU-Kiina ja Kiina-Yhdysvallat suhteet, Taiwanin kysymys ja Taiwanin sisäpolitiikka sekä kansainvälisen politiikan simulaatiot.
Mattlin on aiemmin toiminut muun muassa vt. johtajana, vs. apulaisjohtaja ja tutkijana Ulkopoliittisessa instituutissa, valtio-opin professorina, kansainvälisen politiikan yliopistonlehtorina ja TIAS-kollegiumtutkijana Turun yliopistossa, Kiinan tutkimuksen professorina ja kansainvälisen politiikan yliopistonlehtorina Helsingin yliopistossa, sekä vierailevana tutkijana ja opettajana useissa ulkomaisissa yliopistossa sekä Suomen Pankin BOFITissa. Hän on ajoittain toiminut myös kiinan kielen tulkkina.
Keväällä 2022 Mattlin julkaisi ensimmäisen kattavan suomenkielisen tutkimukseen perustuvan teoksen Kiinan poliittisesta järjestelmästä (Vastapaino) yhdessä kahden muun johtavan suomalaisen Kiina-asiantuntijan kanssa. Kirja oli Vuoden tiedekirja 2022 -palkinnon finalisti.
Sven Fagerberg

Sven Fagerberg (1918 Nässjö, Ruotsi – 2006 Lund, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija.
Fagerberg oli koulutukseltaan insinööri, ja hän työskenteli 1943–1965 Electroluxin palveluksessa. Fagerbergin esikoisteos "Pesäyö" oli käänteentekevä ruotsalaisessa kaunokirjallisuudessa. Hän yhdistää teollisuusympäristöön myyttisiä aineksia tavalla, jota on verrattu James Joycen tuotantoon. Romaanien lisäksi Fagerberg on kirjoittanut esseitä.
Växjön yliopisto jakaa joka toinen vuosi kirjallisuuspalkintoa Sven Fagerbergs pris.
Pekka Huttunen (tietokirjailija)

Pekka Kalevi Huttunen (s. 20. toukokuuta 1941 Haapajärvi) on suomalainen matemaatikko, suunnittelija ja tietokirjailija. Hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1971 pääaineena matematiikka.
Hän on toiminut suurvesistöjärjestelyjen yli-suunnittelijana Maatalous­hallituksessa, matematiikan opettajana Hämeenkylän yhteiskoulussa, suunnittelijana ja laskentatoimen asiantuntijana Vesi­hallituksessa, erikoistutkijana konsultoiden keskeisten ministeriöiden ylimmän johdon johtamisen kehittämistä Valtiovarainministeriön Suunnittelusihteeristössä, suunnittelupäällikkönä Oikeusministeriössä, muutos­johtajana Patentti- ja rekisteri­hallituksessa, konsultti­yksikön johtajana HAUS:n Kehittämiskeskuksessa, HAUS Oy:n johtokunnan jäsenenä vuonna 1992 ja viransijaisina valtiovarainministeriön hallinnon kehittämisosaston osastopäällikkönä ja finanssineuvoksena. Hän toimi Ahon hallituksen kehittämisvaliokunnan asiantuntijajäsenenä.
HAUS:ssa toimiessaan hän konsultoi keskeisten ministeriöiden ylimmän johdon johtamisen kehittämistä. Hän oli vuonna 1995 Pertti Sorsan johdolla työskentelevän valtiovarainministeriön asettaman valtion kehys- ja tulosohjausta kehittävän hankkeen pääsihteeri ja kirjoitti sen loppuraportin ”Ministeriö tuloksentekijänä”, johon perustuen Lipposen 1. hallitus käynnisti julkisen hallinnon kehysohjauksen. Lipponen pääministeri aikanaan ei tosin tätä allekirjoita, joten väite on ristiriitainen. Kirjassaan Johtaminen muuttuvassa julkishallinnossa hän esitteli ensimmäisenä konsernijohtamisen soveltamisen ministeriöiden yhtymäjohtamisessa.
Viime vuodet Huttunen on toiminut tietokirjailijana bloginpitäjänä. Hän on pitänyt vuodesta 2012 lähtien blogia ”Mikä vain on, ei pysy”. Postauksia on yli 3 000. Ne käsittelevät näkökulmia päivän kysymyksistä ja tekstejä arkielämästä. Blogilla on lukijoita yli kymmenestä eri maasta.
Matti Laipio

Matti Laipio (s. 25. helmikuuta 1944 Helsinki) on suomalainen talous- ja musiikkitoimittaja, levytuottaja ja tietokirjailija, jonka erikoisalana on jazz, blues, rock ja muu rytmimusiikki. Hän on kir­joit­ta­nut musii­kis­ta eri leh­tiin, laatinut rytmimusiikkiaiheisia tietokirjoja ja toi­mi­nut musiik­kia­lan jär­jes­töis­sä. (
Suomen Jazzliitto palkitsi Matti Laipion vuonna 2020 elämäntyöstä Andania-palkinnolla. Perusteluissa todettiin hänen tehneen jazzmusiikin eri vivahteita tunnetuksi varsinkin toimittajana ja kirjoittajana. Laipiolla on ollut myös merkittävä ura Jazzliiton puheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä 1970- ja 1990-luvuilla. Vanhemmat jazzharrastajat muistavat Laipion yhtenä ”jazzin äänistä” Ylen radio-ohjelmissa.
Matti Laipio tuli ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta ja opiskeli valtiotieteitä Helsingin yliopistossa. Hän toimi "Uuden Suomen" taloustoimittajana 1967–1971, sitten Scandia-Musiikin tiedotuspäällikkönä ja Jazzliiton "Rytmi"-lehden päätoimittajana. Vuonna 1977 hän palasi pariksi vuodeksi "Uuteen Suomeen" ja toimi sitten läpi 1980-luvun "Kauppalehden" uutis- ja toimituspäällikkönä, kunnes siirtyi päälliköksi "Aamulehden" asiakaslehtiä tuottaneeseen yksikköön.
Euphratensis

Euphratensis eli Augusta Euphratensis (; ), joskus "Syria Euphratensis", oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Syyriassa nykyisten Syyrian ja Turkin valtioiden alueella.
Maantiede.
Euphratensiksen provinssi käsitti antiikin aikaisen Syyrian koillis- ja itäosan Eufrat-joen länsipuolella. Siihen kuului alueita nykyisen Syyrian valtion koillisosasta sekä Turkin kaakkoisosasta. Provinssin pohjoispuolella sijaitsi Cappadocian provinssi, itäpuolella Osroenen provinssi, eteläpuolella Syria secundan eli Syria salutariksen provinssi ja Syria priman provinssi, ja länsipuolella Cilicia secundan provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Hierapolis.
Kaupunkeja.
Euphratensiksen roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia.
Euphratensiksen alue oli aiemmin osa ensin Syrian provinssia ja sitten Syria Coelen provinssia. Euphratensiksen provinssi perustettiin jossain vaiheessa 300-luvun jälkimmäistä puoliskoa, viimeistään keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin. Viimeistään se oli olemassa noin vuonna 400. Provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului Oriensin prefektuuriin ja Oriensin diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Palaestina prima

Palaestina prima ("Palaestina I", ) oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Palestiinassa pääosin nykyisten Israelin ja Palestiinan valtioiden alueella.
Maantiede.
Palaestina priman provinssi käsitti Palestiinan ydinalueet: aiemman Juudean alueen sekä aiemman Syria Palaestinan provinssin eteläosan. Siihen kuului nykyisen Israelin keskiosa, osa nykyisestä Palestiinan valtiosta sekä jonkin verran nykyisen Egyptin aluetta Siinain rannikolla. Provinssin pohjoispuolella sijaitsivat Phoenice priman ja Palaestina secundan provinssit, itäpuolella Arabian provinssi ja eteläpuolella Palaestina salutariksen eli Paleastina Tertian provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Caesarea Maritima eli Caesarea Turris Stratonis.
Kaupunkeja.
Palaestina priman roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia.
Palaestina priman alue oli aiemmin osa ensin Judaean ja sitten Syria Palaestinan provinssia. Palaestina priman provinssi perustettiin keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin, jolloin Syria Palaestinan provinssi jaettiin kolmeksi provinssiksi, joista Palaestina prima oli yksi. Viimeistään jako on ollut voimassa vuonna 409, sillä se esiintyy "Codex Theodosianuksessa" kyseisenä vuonna. Provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului Oriensin prefektuuriin ja Oriensin diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Palaestina salutaris

Palaestina salutaris () eli Palaestina tertia ("Palaestina III", ), jossakin välissä mahdollisesti Arabia secunda ("Arabia II", ), oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Palestiinassa nykyisten Israelin, Egyptin ja Jordanian alueilla.
Maantiede.
Palaestina salutariksen provinssi käsitti Negevin ja muun nykyisen Israelin eteläosan, sekä Siinain nykyisen Egyptin alueella ja Wadi Araban itäpuolen nykyisen Jordanian alueella. Provinssin pohjoispuolella sijaitsivat Palaestina priman ja Arabian provinssit ja länsipuolella Egypti ja sen Augustamnican provinssi. Etelässä provinssin alue rajautui Punaiseenmereen.
Provinssin hallinnolliseksi keskukseksi mainitaan yleensä Petra. Nykytutkijat ovat kuitenkin usein katsoneet, että alkuperäisenä hallinnollisena keskuksena provinssin perustamisen aikoihin olisi toiminut Elusa. Asema olisi siirtynyt Petralle sen jälkeen, kun se liitettiin provinssiin ja rakennettiin uudelleen 400-luvun puolivälissä.
Kaupunkeja.
Palaestina salutariksen roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia.
Palaestina salutariksen alue oli aiemmin osa Arabian provinssia. Se liitettiin Syria Palaestinan provinssiin 200-luvun lopulla tai 300-luvulla. Jossakin vaiheessa alue saattoi myös muodostaa oman Arabia secundan provinssinsa. Alue erotettiin Syria Palaestinan provinssista Palaestina salutariksen provinssiksi mahdollisesti noin vuonna 358. Viimeistään jako on ollut voimassa vuonna 409, sillä se esiintyy "Codex Theodosianuksessa" kyseisenä vuonna. Provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului Oriensin prefektuuriin ja Oriensin diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Palaestina secunda

Palaestina secunda ("Palaestina II", ) oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Palestiinassa nykyisten Israelin, Jordanian ja Syyrian alueilla.
Maantiede.
Palaestina secundan provinssi käsitti Palestiinan ja aiemman Syria Palaestinan provinssiin pohjoisosan, ennen kaikkea Galilean alueen Gennesaretinjärven ympäristössä. Sen pohjoispuolella sijaitsi Phoenice priman provinssi, koillispuolella Phoenice secundan eli Phoenice Libanensiksen provinssi, itäpuolella Arabian provinssi ja eteläpuolella Palaestina priman provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Skythopolis (lat. "Scythopolis").
Kaupunkeja.
Palaestina secundan roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia.
Palaestina secundan alue oli aiemmin osa ensin Judaean ja sitten Syria Palaestinan provinssia. Palaestina secundan provinssi perustettiin keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin, jolloin Syria Palaestinan provinssi jaettiin kolmeksi provinssiksi, joista Palaestina secunda oli yksi. Viimeistään jako on ollut voimassa vuonna 409, sillä se esiintyy "Codex Theodosianuksessa" kyseisenä vuonna. Provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului Oriensin prefektuuriin ja Oriensin diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Phoenice prima

Phoenice prima ("Phoenice I", ), myös Phoenice maritima/paralia/paralios () ja Phoenicia (), oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Syyriassa nykyisten Libanonin ja Syyrian valtioiden alueella.
Maantiede.
Phoenice priman provinssi sijaitsi Syyrian luoteisosan rannikolla pääasiassa nykyisen Libanonin alueella, ja käsitti näin sille nimensä antaneen historiallisen Foinikian ydinosan. Siihen kuului aiemman Syria Phoenicen provinssin länsiosa eli rannikkoalue. Provinssin pohjoispuolella sijaitsi Syria priman provinssi, koillispuolella Syria secundan eli Syria salutariksen provinssi, itäpuolella Phoenice secundan eli Phoenice Libanensiksen provinssi ja eteläpuolella Palaestina priman ja Palaestina secundan provinssit. Provinssin hallinnollinen keskus oli Tyros.
Kaupunkeja.
Phoenice priman roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia.
Phoenice priman alue oli aiemmin ensin osa Syrian provinssia ja sitten Syria Phoenicen provinssia. Phoenice priman provinssi perustettiin 300-luvun jälkimmäisellä puoliskolla, kun Syria Phoenice jaettiin kahdeksi provinssiksi, joista toinen oli Phoenice secunda. Jako oli voimassa viimeistään Theodosius II:n aikoihin. Provinssi kuului Oriensin prefektuuriin ja Oriensin diokeesiin. Rooman jaon jälkeen se oli osa Itä-Roomaa.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Phoenice secunda

Phoenice secunda ("Phoenice II", ), myös Phoenice Libanensis () tai Augusta Libanensis (), oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Syyriassa ja käsitti alueen nykyisen Syyrian valtion eteläosassa.
Maantiede.
Phoenice secundan provinssi käsitti alueen historiallisen Syyrian kaakkoisosassa nykyisen Syyrian valtion eteläosassa. Siihen kuului aiemman Syria Phoenicen provinssin itäosa eli sisämaan puoleinen osa, ja se ulottui lännestä Libanoninvuorilta itään pitkälle Syyrian aavikolle. Provinssin länsipuolella sijaitsi Phoenice priman eli Phoenician provinssi, pohjoispuolella Syria Coelen provinssi, eteläpuolella Arabian provinssi ja luoteispuolella Palaestina secundan provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Emesa.
Kaupunkeja.
Phoenice secundan roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia.
Phoenice secundan alue oli aiemmin ensin osa Syrian provinssia ja sitten Syria Phoenicen provinssia. Phoenice secundan provinssi perustettiin 300-luvun jälkimmäisellä puoliskolla, kun Syria Phoenice jaettiin kahdeksi provinssiksi, joista toinen oli Phoenice prima. Jako oli voimassa viimeistään Theodosius II:n aikoihin. Provinssi kuului Oriensin prefektuuriin ja Oriensin diokeesiin. Rooman jaon jälkeen se oli osa Itä-Roomaa.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Syria Coele

Syria Coele () oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Syyriassa nykyisten Syyrian ja Turkin valtioiden alueella.
Maantiede.
Syria Coelen provinssi käsitti antiikin aikaisen Syyrian pohjoisosan. Se sai nimensä hellenistisen kauden Koile-Syyriasta, vaikkakaan niiden alueet eivät vastanneet toisiaan kuin joiltakin osin. Nykyisistä valtioista provinssiin kuului alue Turkin kaakkoisosassa sekä Syyrian pohjoisosa mukaan lukien sen rannikko. Provinssin länsipuolella sijaitsi Cilician provinssi, pohjoispuolella Cappadocian provinssi, itäpuolella Osroenen provinssi ja eteläpuolella Syria Phoenicen provinssi. Syria Coelen hallinnollinen keskus oli Antiokia.
Kaupunkeja.
Syria Coelen roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia.
Syria Coelen alue oli aiemmin osa Syrian provinssia. Syria Coelen provinssi perustettiin keisari Septimius Severuksen aikana vuonna 194, jolloin Syrian provinssi jaettiin kahteen osaan, joista toinen oli pohjoisosan käsittänyt Syria Coele ja toinen eteläosan käsittänyt Syria Phoenice. Syria Coeleen asetettiin tuolloin kaksi legioonaa. Vuodesta 293 provinssi kuului Oriensin diokeesiin. 300-luvulla se oli osa Oriensin prefektuuria.
Provinssi lakkautettiin Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 tienoilla tai viimeistään vuoteen 400 mennessä, jolloin se oli jaettu kolmeen provinssiin. Nämä olivat Syria prima, Syria secunda (Syria salutaris) ja Euphratensis (Augusta Euphratensis).
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Syria Palaestina

Syria Palaestina () oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Palestiinassa pääosin nykyisten Israelin ja Palestiinan valtioiden alueella.
Maantiede.
Syria Palaestinan provinssi sijaitsi Palestiinassa ja käsitti ennen kaikkea Juudean ja Galilean alueen. Siihen kuului myös Foinikian eteläosaa. Provinssin alue vastasi suurin piirtein nykyisen Israelin pohjoisosaa sekä Palestiinan valtion aluetta. Siihen kuului myös jonkin verran Siinain aluetta nykyisen Egyptin puolelta sekä nykyisten Jordanian ja Syyrian aluetta Jordanjoen itäpuolelta. Syria Palaestinan pohjoispuolella sijaitsi Syria Phoenicen provinssi, koillispuolella Syria Coelen provinssi ja itä- ja eteläpuolella Arabian provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Caesarea Maritima.
Kaupunkeja.
Syria Palaestinan roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia.
Syria Palaestinan alue oli aiemmin osa Judaean provinssia. Syria Palaestinan provinssin perusti keisari Hadrianus vuonna 135 Bar Kokhban kapinan murskaamisen jälkeen. Samaan aikaan hän perusti entisen Jerusalemin paikalle Aelia Capitolinan kaupungin. Samalla provinssiin sijoitettiin toinen legioona, Legio VI Ferrata, Galilean alueelle. Toimien tarkoituksena on voinut olla ainakin osittain juutalaisuuden muiston hävittäminen: samalla kun Aelia Capitolina oli tarkoitettu korvaamaan Jerusalem, Syria Palaestina hävitti juutalaisiin viittaavan Judaean nimen provinssien joukosta.
Diocletianuksen uudistuksesta noin vuonna 293 lähtien Syria Palaestinan provinssi kuului Oriensin diokeesiin. 300-luvulla se oli osa Oriensin prefektuuria. Jossakin välissä Arabian provinssin eteläosa liitettiin Syria Palaestinaan.
Provinssi lakkautettiin keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin, ja se jaettiin kolmeksi provinssiksi, jotka olivat Palaestina prima, Palaestina secunda ja Palaestina salutaris (Palaestina tertia). Jako on tapahtunut vaiheittain, ja esimerkiksi Palaestina salutaris on voinut olla olemassa jo vuonna 358. Viimeistään koko jako on ollut voimassa vuonna 409.
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Syria Phoenice

Syria Phoenice ("Phoenice", ; ) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Syyriassa nykyisten Libanonin ja Syyrian valtioiden alueella.
Maantiede.
Syria Phoenicen provinssi käsitti vanhan Foinikian ydinosat ja suurin piirtein antiikin aikaisen Syyrian alueen eteläosan. Nykyisistä valtioista sen alue käsittää suunnilleen Libanonin sekä Syyrian eteläosan. Lännessä aluetta rajasi Välimeri. Idässä provinssin alue ulottui Palmyraan ja Eufrates-joelle asti. Provinssin pohjoispuolella sijaitsi Syria Coelen provinssi ja eteläpuolella Syria Palaestinan ja Arabian provinssit. Provinssin hallinnollinen keskus saattoi olla Tyros.
Kaupunkeja.
Syria Phoenicen roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia.
Syria Phoenicen alue oli aiemmin osa Syrian provinssia. Syria Phoenicen provinssi perustettiin keisari Septimius Severuksen aikana vuonna 194, jolloin Syrian provinssi jaettiin kahteen osaan, joista toinen oli eteläosan käsittänyt Syria Phoenice ja toinen pohjoisosan käsittänyt Syria Coele. Syria Phoeniceen asetettiin tuolloin yksi legioona. Diocletianuksen uudistuksesta noin vuonna 293 lähtien provinssi kuului Oriensin diokeesiin. 300-luvulla se oli osa Oriensin prefektuuria.
Provinssi lakkautettiin Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 tienoilla tai viimeistään vuoteen 400 mennessä, jolloin se oli jaettu kahteen provinssiin. Nämä olivat Phoenice prima (Phoenice paralia, Phoenicia) ja Phoenice secunda (Phoenice Libanensis, Augusta Libanensis).
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Syria prima

Syria prima ("Syria I", ) oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Syyriassa nykyisten Syyrian ja Turkin valtioiden alueella.
Maantiede.
Syria priman provinssi käsitti antiikin aikaisen Syyrian keskisen ja Välimeren rannikon puolisen ydinalueen. Sen pohjoispuolella sijaitsi Cilicia secundan provinssi, koillis- ja itäpuolella Euphratensiksen provinssi, kaakkoispuolella Syria secundan eli Syria salutariksen provinssi ja eteläpuolella Syria Phoenicen provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Antiokia (lat. "Antiochia").
Kaupunkeja.
Syria priman roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia.
Syria priman alue oli aiemmin osa ensin Syrian provinssia ja sitten Syria Coelen provinssia. Syria priman provinssi perustettiin keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin. Viimeistään se oli olemassa noin vuonna 400. Provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului Oriensin prefektuuriin ja Oriensin diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Syria secunda

Syria secunda ("Syria II", ) eli Syria salutaris () oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Syyriassa ja käsitti alueen nykyisen Syyrian valtion keskiosissa.
Maantiede.
Syria secundan provinssi käsitti alueen antiikin aikaisen Syyrian samoin kuin nykyisen Syyrian valtion keskiosissa. Sen luoteispuolella sijaitsi Syria priman provinssi, pohjoispuolella Euphratensiksen provinssi, eteläpuolella Phoenice secundan eli Phoenice Libanensiksen provinssi ja lounaispuolella Phoenice priman provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Apameia (lat. "Apamea").
Kaupunkeja.
Syria secundan roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia.
Syria secundan alue oli aiemmin osa ensin Syrian provinssia ja sitten Syria Coelen provinssia. Syria secundan provinssi perustettiin keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin. Viimeistään se oli olemassa noin vuonna 400. Provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului Oriensin prefektuuriin ja Oriensin diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Dejan Lazić

Dejan Lazić (s. 1977 Zagreb) on kroatialaissyntyinen, Itävallan kansalaisuuden saanut pianisti ja säveltäjä. Hän on myöhemmin asettunut Amsterdamiin, Alankomaihin. 
Lazić syntyi musikaaliseen perheeseen ja varttui Salzburgissa, jossa opiskeli pianon- ja klarinetinsoittoa sekä sävellystä Mozarteumissa. Hän sai oppia muiden muassa Zoltán Kocsisilta ja Imre Rohmannilta, joiden lisäksi Péter Eötvös toimi hänen keskeisenä innoittajanaan. Lazić on kiertänyt orkesterien solistina, kamarimuusikkona ja resitalistina Euroopassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Aasiassa sekä Australiassa. Lazić on tehnyt läheistä yhteistyötä sellaisten kapellimestarien kuin Giovanni Antoninin, Iván Fischerin, Andris Nelsonsin, Robert Spanon, John Storgårdsin ja Krzysztof Urbańskin kanssa. Hän on esiintynyt lukuisten aasialaisorkesterien kanssa ja saavuttanut huomattavan seurannan Kaukoidässä.
Lazić on tehnyt levytyksiä Channel Classics Recordsille, Sony Classicalille ja Onyx Classicsille. Sergei Rahmaninovin toisesta pianokonsertosta Kirill Petrenkon johtaman Lontoon filharmonisen orkesterin kanssa tekemästään levytyksestä hän sai Echo Klassik -palkinnon.
Lazićin omiin sävellyksiin kuuluvat vuonna 2014 kantaesitetty "In Istrian Style" -pianokonsertto ja huhtikuussa 2017 kantaesitetty sävelruno "Mozart and Salieri". Lazić on myös sovittanut Johannes Brahmsin viulukonserton pianokonsertoksi; tämä hänen laatimansa versio sai kantaesityksensä vuonna 2009 ja on sittemmin tullut useasti uudelleen esitetyksi.
Sammonlahden hyvinvointiasema

Sammonlahden hyvinvointiasema on Lappeenrannassa toimiva julkisen palvelun sosiaali- ja terveysasema. Sen palvelut tuottaa Etelä-Karjalan kuntien yhteinen sote-kuntayhtymä (Eksote). Alkuvuonna 2019 viestittiin, että Sammonlahden hyvinvointiasema keskittyy helmikuusta 2019 lähtien asiakkaiden kiireettömään hoitoon. 
Sammonlahden hyvinvointiasema palvelee normaalisti maanantaista torstaihin kello 8-16 ja perjantaisin (ja pyhien aattona) kello 8-15. Kiireellisestä hoitoa tarvittaessa otetaan yhteys Päivystysapuun (116 117; hätätilanteessa luonnollisesti Yleiseen hätänumeroon 112). Ensiapu- ja päivystyspalvelut tarjoaa ympärivuorokautisesti aukioleva Etelä-Karjalan keskussairaalan päivystys sairaalan K-siivessä (sisäänkäynti ovi 10, Kahilanniementie 2, Lappeenranta).
Jo keväällä 2019 havaittiin, että Etelä-Karjalan keskussairaalan päivystysvastaanotto ruuhkaantui, ja vaadittiin kiirevastaanoton palauttamista pikaisesti myös Sammonlahden hyvinvointiasemalle. 
Sammonlahden hyvinvointiasema on valmistunut vuonna 1986.
Ballendorf

Ballendorf on kunta Saksan Baden-Württembergin osavaltion Alb-Donau-Kreisin piirikunnassa. Kunnan pinta-ala on 14,21 neliökilometriä, ja kesäkuun 2022 lopussa siellä oli 670 asukasta.
Pekka Pitkänen (kuvanveistäjä)

Pekka Sakari Pitkänen (s. 15. maaliskuuta 1950 Jyväskylä) on suomalainen kuvanveistäjä. Pitkäsen varhaista tuotantoa leimasi rosoinen ekspressionismi, mutta hän on sittemmin siirtynyt koruttomiin monumentaalisiin muotoihin.
Ura.
Pitkänen opiskeli 1970-luvulla Taideteollisessa oppilaitoksessa ja Suomen Taideakatemian koulussa. Hän on työskennellyt kuvanveiston opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa 1979–1984.
Pitkänen on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla vuodesta 1979 alkaen. Hänen teoksiaan on esillä julkisissa tiloissa, muun muassa Eduskuntatalossa. Pitkänen suunnitteli myös Kalevalan 150-vuotisjuhlamitalin. Pitkäselle on myönnetty Suomen Taideyhdistyksen dukaattipalkinto 1982, ja hän on menestynyt useissa veistoskilpailuissa. Pitkäselle on myönnetty myös valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha vuosina 1991, 1996 ja 2002.
Perhe.
Pekka Pitkäsen ensimmäinen puoliso oli rehtori Maj-Lis Pitkänen. Heidän tyttärensä on kuvataiteilija Veera Pitkänen. Pitkäsen ttoinen puoliso vuodesta 1990 oli kuvanveistäjä Minna Tuominen.
Timo Innanen

Timo Innanen (s. 29. toukokuuta 1984) on suomalainen urheilutoimittaja, joka on erikoistunut lajeista jalkapalloon: lisäksi hän on keskittynyt tutkivaan journalismiin. 
Innanen on työskennellyt vuodesta 2014 lähtien MTV Urheilun Tulosruudun toimittajana. Ennen nykyistä pestiään hän toimi Urheilulehdessä (vuosina 2009–2014). 
Vuonna 2018 Innanen palkittiin vuoden urheilutoimittajana. Lisäksi hänelle myönnettiin samana vuonna Koura-erikoispalkinto. Vuoden 2022 marraskuussa Innanen palkittiin vuoden tennistoimittajana, ja saman vuoden joulukuussa hän sai vuoden jalkapallotoimittajan tittelin.
Innanen on opiskellut urheilujournalismia Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa.
Salmijärvi (Vihti)

Salmijärvi on Uudellamaalla Vihdissä Salmin lähellä sijaitseva järvi. Etäisyys Nummelasta on yksitoista kilometriä itäkoilliseen ja Helsingin keskustasta 31 kilometriä luoteeseen.
Maantietoa.
Salmijärvi on 2,8 kilometriä pitkä, 900 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 123 hehtaaria eli 1,2 neliökilometriä. Järvi on monta kertaa pitempi kuin se on leveä. Sillä on lounaisrannikolla kolme niemeä; Lammasniemi, Lautmäen niemi ja Kirvesniemi. Lautmäen länsipuolella on matala Lahiniitunlahti. Järven keskiosassa sijaitsee viiden hehtaarin laajuinen Lammassaari ja länsirannan tuntumassa muutaman aarin laajuinen Sikasaari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 1,87 miljoonaa kuutiometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi on saatu 1,5 metriä. Sen syvänteessä on 2,4 metriä syvää ja syvänne sijaitsee Kirvesniemen edustalla .
Järven rantaviivan pituus on 9,4 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 1,3 kilometriä. Rannoilla on levittäytyy tavanomainen eteläsuomalainen kulttuurimaisema. Lammassaaren eteläpuolella sijaitseva Lautmäen niemi on metsäistä, kuten Lammassaari. Myös länsirannan Kutumäki on metsämaata, sen korkeustaso on noin 100 metriä merenpinnan yläpuolella, eli 50 metriä Salmijärven pinnan yläpuolella. Järven luoteispäässä on laaja suoalue, jonka läpi laskujoki virtaa. Salmijärven läheisyydessä on useita järviä ja lampia. Lännessä on Poikkipuoliainen ja Iso-Parikas, pohjoisessa Otalampi ja etelässä muun muassa Lummukas. Salmijärven länsipuolella sijaitsee Salmen ulkoilualue, ja sen itäpuolitse kulkee seututie 120.
Luontoarvoja.
Salmijärvi on runsasravinteinen, sen ekologinen tila on huono ja kemiallinen tila hyvä. Maa- ja metsätalous sekä haja-asutus kuormittavat järveä. Yleisimmät kalat ovat särki ja hauki.
Vesistösuhteet.
Salmijärvi sijaitsee Vantaanjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 21) Lepsämänjoen valuma-alueella (21.04), jonka Härkälänjoen valuma-alueeseen (21.045) järvi kuuluu. Salmijärvi on Härkälänjoen suurin järvi. Järveen virtaa vettä useasta tulo-ojasta. Järven luoteiskolkasta lähtee Härkälänjoki itää kohti yhtyen ensin Lepsämänjokeen ja se vuorostaan Vantaanjokeen. Salmijärven vedenpinnan korkeus on 52,1 metriä mpy (N2000).
Grigori Mirošnitšenko

Grigori Iljitš Mirošnitšenko (, 22. tammikuuta 1904 – 26. huhtikuuta 1985 Azov) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Grigori Mirošnitšenko syntyi rautatieläisen perheeseen ja osallistui Venäjän sisällissotaan. Hän työskenteli viilaajana ja liittyi komsomoliin ja kommunistiseen puolueeseen.
Maksim Gorkin ja Romain Rollandin kiittämä pienoisromaani "Nuorten armeija" ("Junarmija", 1927) teki Mirošnitšenkosta tunnetun tunnetun kirjailijan. Sen sankareita ovat Venäjän sisällissodan nuoret soturit. Mirošnitšenko muutti Leningradiin, valmistui kommunistisesta yliopistosta ja sotilasakatemiasta ja työskenteli kirjakustantamoissa sekä kirjallisuuslehden toimittajana. Hän osallistui talvisotaan ja toiseen maailmansotaan ja keskittyi sen jälkeen historialliseen suurromaaniinsa "Azov".
Kirjailijana vähäpätöinen Mirošnitšenko toimi vuosina 1936–1938 Leningradin kirjailijajärjestön puolueosaston puheenjohtajana. Han laati poliittisia ilmiantoja, väärensi henkilötietojaan ja osallistui Vera Ketlinskajaan vuonna 1949 kohdistuneeseen vainoon. Mirošnitšenko erotettiin puolueesta vuonna 1964.
Sirkka Rikka

Sirkka Virginia Rikka (myöh. Vainonen, 4. heinäkuuta 1912 Michigan, Yhdysvallat – 20. tammikuuta 2002 Kankaanpää) oli Neuvostoliitossa kuuluisaksi noussut amerikansuomalaistaustainen laulaja.
Sirkka Rikka syntyi amerikansuomalaiseen perheeseen Michiganin osavaltiossa Yhdysvalloissa 1912. Hän työskenteli nuoruudessaan muun muassa tavaratalossa ja vaatemallina. 1930-luvun laman aikaan irtisanottu Rikka muutti suomalaistaustaisen miehensä Aarne Rikan kanssa yleisen muuttoliikkeen houkuttelemana Neuvostoliittoon vuonna 1932. Sirkka Rikka opiskeli lääketiedettä, mutta äänialaltaan koloratuurisopraanon Rikan kyvyt huomattiin ja hänet kiinnitettiin neuvostokarjalaiseen kansanmusiikkiin erikoistuneeseen Kantele-yhtyeeseen. 
Sirkka Rikka lauloi muun muassa suomenkielisiä, karjalankielisiä, venäjänkielisiä, englanninkielisiä, saksankielisiä ja ranskankielisiä kappaleita. Hänen äänensä taipui myös ooppera-aarioihin.
Colapesce

Colapesce (myös Cola Pesce) on eteläitalialainen kansansatu, joka on kirjoitettu muistiin 1100-luvulla. Siitä on kahdeksantoista versiota, joista sisilialainen ja napolilainen ovat tunnetuimmat. Tarina tunnetaan myös muualla Välimeren alueella. Colapescen legendassa on yhtymäkohtia Nikolaos Ihmeidentekijään.
Palermolainen legenda.
Messinassa eli kalastajanpoika Nicola (Cola), joka pienestä pitäen oli viihtynyt merellä kaloja, ostereita ja muita meren antimia saalistaen. Colan äitin yritti epätoivoisesti hillitä poikansa kalastusintoa, ja lopulta kyllästyi. Hän kirosi Colan ja sanoi tälle: "Possa diventar pesce!" ("Tulkoon sinusta kala!"). Kirous tehosi. Cola muuttui puolittain kalaksi, ja kansa alkoi kutsua häntä Colapesceksi tai Pescecolaksi. Sisilian kuningas sai kuulla Colapescesta ja hänen kiinnostuksensa heräsi. Kuningas määräsi Colapescen etsimään merenpohjasta arvokkaita esineitä, joita hän sinne viskoi. Colapesce totteli ja nouti esineet tunnollisesti. Mutta kuningas ei tajunnut lopettaa leikkiään ajoissa, vaan meni liian pitkälle. Erään kerran Colapesce ei enää palannut, vaan katosi meren syvyyksiin.
Italo Calvinon tarina Colapescesta pohjautuu palermolaiseen versioon.
Muita versioita.
Oksitanialainen trubaduuri Raimon Jordan, joka vaikutti suunnilleen vuosina 1178–1195, kertoi kalan tavoin elävästä Nichola de Barista. Englantilaiset Walter Map ja Gervase of Tilbury antoivat taruolennolle nimeksi Nicolaus. Gervasen versiossa Nicolaus on syntyään Apuliasta.
Parmassa syntynyt Salimbene de Adam da Parma (1221–1288) kertoi messinalaisesta Nicolasta, joka nouti merenpohjasta kultaisen maljan, jonka kuningas oli sinne heittänyt. Salimbenen versiossa Nicolan äiti mainitaan ensi kerran.
Eräässä muunnelmassa Colapesce saa sormuksia etsiessään selville, että Sisilia lepää kolmen pilarin varassa, joista yksi on romahtamaisillaan. Colapesce päättää jäädä kannattelemaan pilaria, ja siten estää Sisilian vajoamisen mereen. Ja siellä Colapesce on edelleen - mutta aina sadan vuoden välein hän nousee merenpinnalle katselemaan rakasta Sisiliaansa.
Colapescen napolilainen versio poikkeaa sisilialaisesta, ja siinä on yhteyksiä myöhäispakanalliseen legendaan Neptunuksen pojista, jotka ovat yliluonnollisia kykyjä omaavia sukeltajia. Äitinsä kiroama Colapesce hakee suojaa kookkaiden kalojen vatsoista ja pääsee niistä ulos leikkaamalla vatsat auki.
Catanialainen versio keskittyy Etnan tulivuoreen. Sisilian kuningas pyytää nuorukaista (Cola Pesce) ottamaan selville, mitä tulivuoren alle kätkeytyy. Colapesce saa selville, että Sisilian alla palaa liekki, josta Etna saa voimansa. Kuningas vaatii käsinkosketeltavaa todistetta, mutta nuorukainen tähdentää, että hän kuolisi moista hakiessaan. Colapesce sukeltaa puunpalanen mukanaan, ja ainoa joka lopulta nousee pinnalle on kärventynyt puunpala.
Colapesce (laulaja)

Colapesce (oik. Lorenzo Urciullo; s. 6. syyskuuta 1983 Solarino, Sisilia) on italialainen laulaja-lauluntekijä.
Ura.
Taiteilijanimi Colapesce on otettu keskiaikaisesta sisilialaisesta kansantarusta. Colapesce debytoi solistina vuonna 2010, jolloin ilmestyi EP "Colapesce". Kaksi vuotta myöhemmin julkaistiin studioalbumi "Un meraviglioso declino". Colapesce yhdistää musiikissaan poppia, fadoa, free jazzia ja elektronista musiikkia. Hänen teksteissään käsitellään muun muassa muuttoliikettä, sosiaalisia ongelmia ja eksistentiaalisia kysymyksiä.
Colapesce osallistui Di Martinon kanssa San Remon festivaaleille keväällä 2021. Heidän sävellyksensä "Musica leggerissima" sijoittui neljänneksi 26:sta kilpailukappaleesta.
Ennen solistin uraansa Colapesce oli mukana kokoonpanossa Albanopower.
Asperg

Asperg on kaupunki Saksan Baden-Württembergin osavaltion Ludwigsburgin piirikunnassa. Kaupungin pinta-ala on 5,80 neliökilometriä, ja kesäkuun 2022 lopussa siellä oli 13 515 asukasta. Kaupungin pormestarina toimii Christian Eiberger.
Historia.
Ensimmäinen maininta Aspergista on elsassilaisen Weißenburgin luostarin asiakirjoissa vuodelta 819. Jo tätä ennen alueella on kuitenkin ollut kelttiläistä ja alemannilaista asutusta, ja läheinen 356 metriä korkea Hohenaspergin vuori on toiminut esihistoriallisella ajalla linnavuorena. Alueella sijaitsee kelttiläinen hautakumpu 400-luvulta eKr., ja sieltä löydettyjä esineitä ovat tähän mennessä ainoa Alppien pohjoispuolelta löydetty sfinksi, kelttiläinen nokkakannu ja kultainen juomasarvi. Frankit saapuivat alueelle 500-luvulla jKr. ja työnsivät keltit tieltään kohti etelää.
1300-luvulla Hohenaspergin vuorelle alkoi muodostua Weihenbergin kylä. Vuosisadan lopulla vuorelle oli kehittynyt pieni kaupunki, jonka nimi esiintyy kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1304. Vuonna 1534 kaupunki siirrettiin vuorelta Weihenbergiin, jonka nimeksi tuli nyt Unterasperg. Kaupunki on kokenut historiansa aikana useita tuhoisia sotia, joista ensimmäisiä oli Hohenaspergin linnoituksen piiritys vuonna 1519. Lähes koko kaupunki tuhoutui kolmikymmenvuotisen sodan aikana, kun Hohenaspergia piiritettiin elokuusta 1634 heinäkuun loppuun 1635. Lisäksi kaupunki paloi hieman ennen sodan loppumista.
Vuonna 1714 aloitettiin uuden Ludwigsburgin kaupungin rakentaminen, minkä seurauksena Asperg menetti kaupunginoikeutensa. 1800-luvulla paikkakunta alkoi nopeasti kehittyä maaseutuasutuksesta kaupungiksi. Asperg yhdistettiin rautatieverkkoon vuonna 1847 ja sen kaupunginoikeudet palautettiin vuonna 1875. Toisen maailmansodan jälkeen kaupungin väkiluku kasvoi voimakkaasti: kun se vielä sodan päättyessä oli ollut noin 4 700, vuonna 1970 kaupungissa oli jo vajaat 13 000 asukasta. Asperg juhli 1200-vuotista historiaansa vuonna 2019.
Antonio Di Martino

Antonio Di Martino (s. 1. joulukuuta 1982 Palermo) on italialainen laulaja-lauluntekijä.
Ura.
Antonio Di Martino aloitti taiteellisen uransa 1998, jolloin hän perusti yhtyeen Famelika muusikoiden Enrico Orlando (kitara), Giusto Correnti (rummut) ja Pippo Guagliardo (kitara) kanssa Misilmerin kaupungissa Palermon lähellä. Debyyttialbumi "Storie poco normali" julkaistiin 2002. Vuosina 2003 ja 2004 Famelika esiintyi kiertueilla lämmittely-yhtyeenä. Debyyttialbumi "Cara maestra abbiamo perso" julkaistiin 2010. Tuolloin Di Martino valitsi yhtyeensä nimeksi Dimartino, ja mukaan liittyi Angelo Trabace (piano).
Vuonna 2012 julkaistu albumi "Sarebbe bello non lasciarsi mai ma abbandonarsi ogni tanto è utile" sai tunnustusta kriitikoilta. Vuonna 2015 julkaistu "Un paese ci vuole" pohtii italian kielen moniulotteista käsitettä "paese", ja ammentaa Cesare Pavesen romaanista "La luna e i falò". Vuonna 2019 julkaistu "Afrodite" on omistettu Di Martinon esikoistyttärelle. Seuraavana vuonna Di Martino julkaisi levyn "I mortali" Colapescen kanssa.
Di Martino osallistui Colapescen kanssa San Remon festivaaleille keväällä 2021. Heidän sävellyksensä "Musica leggerissima" sijoittui neljänneksi 26:sta kilpailukappaleesta.
Selviytyjät Suomi (5. tuotantokausi)

Selviytyjät Suomen viides tuotantokausi esitettiin keväällä 2021. Muista tuotantokausista poiketen kausi kuvattiin koronavirusrajoitteiden takia Ruotsin Haaparantaan kuuluvassa saaristossa kesällä 2020. Siitä syystä kautta kutsuttiin myös nimellä Selviytyjät Pohjola. Kaudella voitosta kilpaili 16 suomalaista julkisuuden henkilöä. Juontajana jatkoi Juuso Mäkilähde. Kilpailu kesti 33 vuorokautta ja voittaja sai 30 000 euroa. Kilpailun voitti Kristian Heiskari äänin 6–3.
Savitaipaleen hyvinvointiasema

Savitaipaleen hyvinvointiasema on eteläkarjalaisessa Savitaipaleen kunnassa toimiva julkisen palvelun sosiaali- ja terveysasema. Sen palvelut tuottaa Etelä-Karjalan kuntien yhteinen sote-kuntayhtymä (Eksote).
Savitaipaleen hyvinvointiaseman 879 neliömetrin laajuinen, siirtokelpoisista elementeistä koottu uudisrakennus valmistui muutamassa kuukaudessa loppuvuodesta 2020. Se korvasi pois puretun, yli neljäkymmentä vuotta vanhan aiemman, huomattavasti suuremman terveyskeskusrakennuksen. Lisäksi Eksote oli esittänyt vuonna 2019, että Savitaipaleen vuodeosasto siirettisiin Lappeenrantaan keskussairalan A-tornin yhteyteen vuoden 2023 tienoilla.
Savitaipaleen hyvinvointiasema palvelee normaalisti maanantaista torstaihin kello 8-16 ja perjantaisin (ja pyhien aattona) kello 8-15. Muulloin ensiapu- ja päivystyspalvelut tarjoaa ympärivuorokautisesti aukioleva Etelä-Karjalan keskussairaalan päivystys sairaalan K-siivessä (sisäänkäynti ovi 10, Kahilanniementie 2, Lappeenranta). Kiireellisestä hoitoa tarvittaessa otetaan iltaisin, öisin ja viikonloppuisin yhteys Päivystysapuun (116 117; hätätilanteessa luonnollisesti Yleiseen hätänumeroon 112).
Orrnäs

Orrnäs on rekisterikylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön pohjoisosassa meren rannalla.
Orrnäsin kyläalue on kahdessa osassa. Ydinalue muodostuu Orrnäsin tilan ympäristöstä Ornaistenlahden rannalla ja toinen alue on peltomaata Suomenkulmantien varrella. Skäggbölen kylä jää kyläalueiden väliin. Mosanoja virtaa Orrnäsin läpi laskien Ornaistenlahteen. Orrnäsin tila on kulttuurihistoriallisesti merkittävä kokonaisuus ja tämän lisäksi kylässä on vain muutamia muita taloja ja pari kesämökkiä. 
Orrnäsin säteri on erotettu Skäggbölen kylästä yksinäistaloksi 1630-luvulla. Orrnäsin säterioikeudet peruutettiin 1695 ja se on muutettu puustelliksi 1711. 1870-luvulla Orrnäsin tilaan liitettiin kaksi tilaa Skäggbölesta. Orrnäsiä on kutsuttu kokonsa puolesta kartanoksi, vaikka se on ollut verovelvollinen. Tilan yhteydessä toimi meijeri vuosina 1910–1929.
Hildburghausen

Hildburghausen on kaupunki Saksan Thüringenin osavaltion Hildburghausenin piirikunnassa. Kaupungin pinta-ala on 72,9 neliökilometriä, ja vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 11 775 asukasta. Kaupungin pormestarina toimii Tilo Kummer, joka valittiin tehtäväänsä vuonna 2020.
Historia.
Hildburghausen mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1234, jolloin se oli pieni maalaiskylä. Kaupunki vahingoittui hirmumyrskyssä vuonna 1572 ja se rakennettiin uudelleen nykyiseen renessanssiasuunsa vuosina 1594–1595. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Hildburghausenin asukkaat joutuivat kärsimään sekä vihollisten ryöstelystä että erilaisista kulkutaudeista. Itse kaupunki kuitenkin säästyi hävitykseltä.
Vuonna 1680 perustettiin Saksi-Hildburghausenin herttuakunta, kun Saksi-Gothan herttuan Ernst Hurskaan maat jaettiin hänen seitsemän poikansa kesken. Neljä vuotta myöhemmin herttua Ernst asettui Hildburghauseniin ja rakennutti sinne palatsin ja barokkityylisen puiston. 19. elokuuta 1779 suuri tulipalo tuhosi kolmanneksen kaupungista, mutta se rakennettiin uudelleen. Pikkukaupungin kulttuurielämä saavutti huippunsa viimeisen Hildburghausenin herttuan Fredrikin ja hänen vaimonsa Charlotte von Mecklenburg-Strelitzin aikana. Saksi-Hildburghausenin herttuakunnan aika päättyi vuonna 1826, kun se yhdistyi Saksi-Meiningenin herttuakunnan kanssa ja viimeinen herttua Friedrich muutti Altenburgiin.
Toisen maailmansodan lopulla, 7. huhtikuuta 1945 amerikkalaiset joukot valtasivat kaupungin. Sodan jälkeen Hildburghausen jäi lähelle miehitysvyöhykkeiden rajaa, mikä katkaisi sen historialliset yhteydet Frankeniin ja Baijeriin. Yhteys palautui vasta vähän ennen Saksan jälleenyhdistymistä.
Dawson Mercer

Dawson Mercer (s. 27. lokakuuta 2001 Carbonear, Newfoundland ja Labrador, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue New Jersey Devilsissä. Mercerilla on tulokassopimus NHL-seura New Jersey Devilsin kanssa. Seura varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 18. pelaajana . Mercer on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Mercer on Bay Arena MHA:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Tri Penin junioreihin. Kaudella 2014–2015 Mercer voitti tehoilla 20+23=43 koko U15-junioreiden NLBAAAHL-sarjan syöttöpörssin ja hän sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain St. John’sin Alex Newhook. Mercer voitti myös pudotuspelien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 5+8=13. Hän voitti kauden päätteeksi NLBAAAHL:n mestaruuden. Kaudella 2015–2016 Mercer voitti koko sarjan piste- ja maalipörssin tehoilla 42+26=68. Hän voitti myös pudotuspelien maalipörssin kahdeksalla osumallaan. Mercer valittiin kauden päätteeksi NLBAAAHL:n arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kauden 2016–2017 hän pelasi Bishop's Collegen high school -joukkueessa. Mercer toimi samalla kaudella myös Team Newfoundlandin kapteenina QGC-16:ssa, jonka piste- ja syöttöpörssin hän voitti tehoilla 4+9=13. Turnaus päättyi pronssiin.
Drummondville Voltigeurs varasi Mercerin koko OHL:n varaustilaisuuden kahdeksantena pelaajana kesällä 2017. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2017–2018. Mercerin tulokaskausi toi 61 runkosarjaottelussa tehot 11+15=26 ja kymmenessä playoff-ottelussa tehot 1+3=4. Kaudella 2018–2019 hän teki runkosarjassa tehot 30+34=64. Pudotuspeleissä Mercer teki 16 ottelussa tehot 5+11=16. Hän oli Voltigeursin paras syöttäjä. Kaudella 2019–2020 Mercer nousi joukkueen varakapteeniksi. Kesken kauden, tammikuussa 2020 Voltigeurs kauppasi hänet Chicoutimi Saguenéensiin vaihdossa kesän 2020 ensimmäisen ja toisen, kesän 2021 ensimmäisen ja toisen sekä kesän 2022 ensimmäisen ja neljännen kierroksen varausvuoroihin. Mercer pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
New Jersey Devils varasi Mercerin ensimmäisellä kierroksella 18. pelaajana . Hän oli seuran toinen varaus, sillä Devils varasi ennen Merceria samassa varaustilaisuudessa aiemmin jo Alexander Holtzin seitsemäntenä pelaajana. Kaudella 2020–2021 hän nousi Chicoutimi Saguenéensin QMJHL-joukkueen varakapteeniksi. Jouluaattona 2020 Mercer teki Devilsin kanssa kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen.
Syyskuussa 2024 Mercer teki Devilsin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 12 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Maajoukkueura.
Mercer pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2020 ja 2021, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja jälkimmäinen hopeaan.
Muuta.
Mercerin pikkuveli Riley pelaa maalivahtina Drummondville Voltigeursin QMJHL-joukkueessa ja pikkusisko Jessica pelaa puolustajana tyttöjen NLBAAAHL-sarjaa Tri Pen Icen U15-junioreissa.
Sabine Schmitz

Sabine Schmitz () oli saksalainen kilpa-autoilija ja televisio­persoona.
Ura.
Hän oli ensimmäinen nainen joka voitti Nürburgringin 24 tunnin ajot vuonna 1996. Kyseisen kilpailun hän voitti uransa aikana kahdesti. Hän voitti vuonna 1998 VLN-sarjan mestaruuden ja Nordschleifen radan mutka T13 on nimetty hänen muistokseen "Sabine-Schmitz-Kurve".
Schmitz ajoi ”Ring Taxi” -nimistä kierto­ajelua Nürburgringillä. Schmitz perusti avio­miehensä Klaus Abbelenin kanssa Frikadelli Racing -kilpatallin.
Schmitz tuli tunnetuksi muun muassa esiintymisestä "Top Gear" -televisio-ohjelmassa.
Alankomaiden parlamenttivaalit 2021

Alankomaiden parlamenttivaalit 2021 pidettiin 15.–17. maaliskuuta. Vaaleissa valitaan kaikki 150 paikkaa Alankomaiden edustajainhuoneeseen seuraavaksi neljäksi vuodeksi.
Tausta ja vaalijärjestelmä.
Rutten hallitus erosi kaksi kuukautta ennen vaaleja. Syynä oli sosiaalietuuksien perusteettomaan takaisinperintään liittyvä skandaali. Takaisinperinnät syöksivät tuhansia lapsiperheitä taloudelliseen ahdinkoon ja aiheuttivat monien parien eroja..
Koronaviruspandemian vuoksi äänestysaikaa pidennettiin alkamaan jo 15. päivä. Tämän lisäksi kaikille yli 70-vuotiaille taattiin mahdollisuus äänestää kirjeitse.
Äänioikeus vaaleissa on kaikilla alankomaalaisilla, jotka ovat vaalipäivään mennessä täyttäneet 18. Kaikille äänioikeutetuille lähetetään viimeistään kahta viikkoa ennen vaaleja ilmoitus äänioikeudesta. Myöhemmin äänioikeutetut saavat myös postitse listan kaikista vaalipiirinsä ehdokkaista. Vuoteen 1970 saakka äänestäminen oli pakollista kaikille äänioikeutetuille..
Määräaikaan mennessä ennätykselliset 89 puoluetta oli rekisteröitynyt ehdokaslistoineen. Näistä 26 oli uusia puolueita.. Lain mukaan ehdokkaiden tulee olla äänioikeutettuja ja nämä voivat pyrkiä parlamenttiin niin poliittisten puolueiden listoilta tai itsenäisinä ehdokkaina.
Alankomaissa käytetään suhteellista vaalitapaa, jossa paikat jaetaan D’Hondtin menetelmällä.
Tulokset.
Vaalien suurimpana voittajana pidetään D66-puoluetta, joka nousi toiseksi suuremmaksi. Suurimpana puolueena säilyi VVD, ja Rutte on jatkamassa pääministerinä, mikä tekisi hänestä Alankomaiden historian pisimpään virassa olleen pääministerin.
Rutte ilmoitti tuloksen selvittyä, ettei aio neuvotella PVV:n tai FvD:n kanssa. Hallitus päädyttiin lopulta muodostamaan VVD:n, D66:n, CDA:n ja CU:n kanssa. Hallitus aloitti toimintansa 10. tammikuuta 2022.
Pentti Kivimäki

Pentti Johannes Kivimäki (s. 18. maaliskuuta 1941 Ilmajoki) on suomalainen pesäpalloilija.
Kivimäki voitti Ilmajoen Kisailijoiden joukkueessa Suomen-mestaruuden vuosina 1961 ja 1962. Hän pelasi neljä kertaa Itä–Länsi-ottelussa ja neljä kertaa Liitto–Lehdistö-ottelussa.
Kivimäki työskenteli kansa- ja peruskoulunopettajana, muun muassa Ilmajoella Herralan koulun johtajana.
The One (televisiosarja)

The One on brittiläinen sci-fi jännityssarja jota esitetään Netflixissä. Sarja perustuu John Marrsin saman nimiseen romaaniin, jonka on sovittanut sarjan käsikirjoitukseksi Howard Overman.
"The One" -sarjassa tiedemiehet ovat havainneet kymmenen vuotta aikaisemmin että jokaisella ihmisellä on rakkausgeeni joka on samanlainen vain yhden ihmisen kanssa. Havaintoa hyödyntämään on kehitetty sovellus jolla voi olla yhteydessä tähän täydelliseen rakkauteen, riippumatta siitä missä tämä asuu.
Monogatari

Monogatari () tarkoittaa japanilaista legenda- tai kertomuskokoelmaa. Monogatarit olivat suosittuja erityisesti keskiaikana. Varhaisimpia ja kuuluisimpia lajin edustajia ovat noin vuonna 850–950 kirjoitettu Taketori monogatari eli Bambunkerääjän tarina, Ochikubo monogatari ja Utsuho monogatari sekä lajin tunnetuin edustaja Genji monogatari eli Genjin tarina, jonka naispuolinen kirjoittaja käytti salanimeä Murasaki Shikibu.