tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dakota Staton

Dakota Staton (3. kesäkuuta 1930 Pittsburgh, Pennsylvania – 10. huhtikuuta 2007 New York, New York) oli yhdysvaltalainen jazz- ja R&amp;B-laulaja.
Staton opiskeli Filion School of Musicissa. Hän sai New Yorkissa esiintyessään Capitol Recordsin tuottaja Dave Cavanaugh’n huomion. Solmittuaan levytyssopimuksen hän julkaisi vuonna 1954 debyyttisinglen "What Do You Know About Love?". Staton sai vuonna 1955 "DownBeat"-lehden lupaavimman tulokkaan tunnustuksen. Hänen ensimmäinen albuminsa "The Late, Late Show" (1957) pääsi neljännelle sijalle Billboardin listalla. Sitä seurannut "The Dynamic Dakota Staton!" (1958) pääsi listalla 22. sijalle. Staton aloitti pitkäaikaisen yhteistyön sovittaja, kapellimestari Sid Fellerin kanssa.
Staton meni vuonna 1958 naimisiin trumpetisti Talib Dawudin kanssa ja kääntyi muslimiksi. Hän esiintyi jonkin aikaa nimellä Aliyah Rabia. Staton toimi Dawudin Muslim Brotherhood -järjestössä, joka vastusti Elijah Muhammadin ajamaa mustan ylivallan politiikkaa. Staton pääsi listoille vielä julkaisulla "Crazy He Calls Me" (1959), mutta ei enää saanut osakseen aiempaan verrattavia menestyksiä. Livelevytys "Dakota at Storyville" (1961) oli Statonin viimeinen Capitol Recordsille tehty julkaisu. Siirryttyään United Artists Recordsille Staton julkaisi levytykset "Live and Swinging" ja "Dakota Staton with Strings". Vuonna 1965 hän muutti Isoon-Britanniaan. Hän aloitti työskentelyn hotelleissa ja risteilyaluksilla. 1970-luvun alkupuolella Staton palasi Yhdysvaltoihin, jossa hän teki levytyssopimuksen Groove Merchantin kanssa ja julkaisi Richard Holmesin kanssa levyn "Madame Foo Foo" (1972). Staton teki levytyksiä myös Muse Recordsille ja Simitar Entertainmentille.
Staton solmi vuonna 1999 levytyssopimuksen HighNote Recordsin kanssa viimeistä studioalbumia "A Packet of Love Letters" varten.
Verityn varjo

Verityn varjo () on yhdysvaltalaiskirjailija Colleen Hooverin kirjoittama romanttinen jännitysromaani, joka julkaistiin omakustanteena vuonna 2018. Grand Central Publishing osti teoksen oikeudet vuonna 2021. WSOY julkaisi Taina Wallinin suomentaman romaanin vuonna 2023.
Kirjaa on luonnehdittu goottilaiseksi, psykoseksuaaliseksi trilleriksi. Se kertoo kirjailija Lowen Ashleighistä, joka saa työtarjouksen menestyneen jännityskirjailijan aviomieheltä Jeremy Crawfordilta. Jeremy haluaa Lowenin kirjoittavan vaimonsa Verity Crawfordin kesken jääneen kirjasarjan loppuun, koska Verity ei kykene päättämään tarinaa hänelle sattuneen salaperäisen onnettomuuden jälkeen. Lowen löytää Crawfordien kartanosta keskeneräisen käsikirjoituksen ja alkaa epäillä, ovatko Verityn tarinat sittenkään pelkkää mielikuvitusta.
Vastaanotto.
"Lukufiiliksen" arvostelussa Hooverin kirjoitustyyliä pidettiin omalaatuisena ja tarinan kerrontaa kuvailun vähyyden vuoksi tehokkaana. Teksti oli yksinkertaista ja helppolukuista, tarina puolestaan piti mielenkiintoa hyvin yllä lukuisten juonenkäänteiden takia. Myös "The Montclarionin" arvostelussa teosta pidettiin sujuvana, karmivana ja koukuttavana. Sitä vastoin "The Daily Free Pressin" mukaan Hoover ansaitsee kehuja ainoastaan luovuudestaan. Ongelmakohtina nähtiin muun muassa hahmojen heikot motiivit ja juoni, jota luonnehdittiin epäuskottavaksi, lapselliseksi ja aukkoisaksi.
Romaani nousi ensimmäiseksi "The New York Timesin" julkaisemalla myydyimpien kirjojen listalla ja vietti listalla kuukausia. Sitä myytiin pelkästään vuonna 2023 yli miljoona kappaletta. Suomessa "Verityn varjo" oli käännetyistä kaunokirjoista 7. myydyin sähkökirja ja 17. myydyin äänikirja vuonna 2023.
Elokuva.
Amazon MGM Studios kehittää romaanin pohjalta elokuvaa, jonka ohjaa Michael Showalter ja käsikirjoittaa Nick Antosca. Elokuvan pääosia esittävät Anne Hathaway, Josh Hartnett ja Dakota Johnson. Elokuva saa ensi-iltansa 2. lokakuuta 2026.
Sammy Lowe

Samuel “Sammy” Lowe (14. toukokuuta 1918 Birmingham, Alabama – 17. helmikuuta 1993 Birmingham, Alabama) oli yhdysvaltalainen jazz- ja R&amp;B-musiikin sovittaja, trumpetisti ja kapellimestari.
Lowe työskenteli lähes 22 vuoden ajan Erskine Hawkinsin orkesterin pääsovittajana ja -säveltäjänä. Hän teki yhteistyötä sekä swingiä soittaneiden big bandien että rock and roll -muusikoiden kanssa. Lowe oli 1960-luvulla sovittajana James Brownin listahiteissä “It’s a Man’s Man’s Man’s World” ja “Prisoner of Love”. Hän osallistui myös Nina Simonen, Sam Cooken, The Softonesin, The Tokensin ja Peggy Marchin levytyksiin. 
Lowe oli vuonna 1978 yksi ensimmäisistä henkilöistä, jotka otettiin Alabama Jazz Hall of Fameen.
The Station -yökerhon tulipalo

The Station -yökerhon tulipalo tapahtui 20. helmikuuta 2003 Yhdysvaltain West Warwickissa, Rhode Islandin osavaltiossa. The Station -nimisessä yökerhossa oli esiintymässä Jack Russelin Great White -yhtye, jonka konsertin aikana käytetty pyrotekniikka sytytti äänieristeet ja seinärakenteet tuleen, ja pian koko yökerho tuhoutui palossa. Onnettomuudessa kuoli 100 ihmistä ja loukkaantui 230.
Tapahtumien kulku.
Jack Russelin Great White aloitti konserttinsa klo 23.07 paikallista aikaa. Yleisössä oli 462 ihmistä, vaikka rakennuksen virallinen maksimikapasiteetti oli 404.
Palo alkoi pian sen jälkeen kun yhtye alkoi soittamaan avauskappalettaan ”Desert Moon” ja kipinäsuihkua tuottavat pyrotekniikkalaitteet laukaistiin. Kipinät tarttuivat taustaseinässä oleviin akustisiin vaahtomuovilaattoihin, jotka syttyivät tuleen. Yhtye kuitenkin jatkoi soittamista vielä noin 20 sekunnin ajan, ja myös monet katsojat aluksi luulivat tulen olevan osa show’ta. Pian tämän jälkeen yhtye lopetti soittamisen ja yleinen palohälytys alkoi soida, mutta hälytintä ei ollut yhdistetty paikalliseen paloasemaan. The Stationissa ei ollut myöskään sprinklerijärjestelmää.
Noin minuutin jälkeen palon synnystä paksu savu täytti rakennuksen ja ihmiset yrittivät paeta. Noin kuuden minuutin sisällä rakennus oli täysin tulessa, ja moni uhri oli tallautunut tai jäänyt jumiin ahtaisiin poistumisteihin. 100 kuolonuhrista 96 menehtyi paikan päällä ja neljä myöhemmin sairaalassa. Noin kolmasosa kuolleista oli jäänyt pääsisäänkäynnin kapeaan käytävään. 230 ihmistä loukkaantui onnettomuudessa ja loput 132 pakenivat ilman vammoja.
Otto Järveläinen

Otto Järveläinen (1. joulukuuta 1868 Sääminki – 25. heinäkuuta 1941 Heinola) oli suomalainen kultaseppä, pankinjohtaja ja liikemies, joka sai talousneuvoksen arvonimen. 
Järveläisen vanhemmat olivat maanviljelijä Aaprami Järveläinen ja Fredrika Torpakko ja puoliso vuodesta 1892 Anni Sofia Paakki. Järveläinen kävi käsityöläiskoulun ja oli kultaseppäharjoittelija Savonlinnassa, kultaseppäkisälliksi hän pääsi 1888. Hän työskenteli "Viipurin" toimitussihteerinä ja aputoimittajaja 1894–1917, mutta oli myös kultasepänliikkeen omistaja jo vuodesta 1897 aina vuoteen 1931 asti, samoin kuin Viipurin Suomalaisen Säästöpankin toimitusjohtaja 1914–1935 ja Oy Kirja-Aitan toimitusjohtaja 1908–1928.
Järveläinen omisti ja viljeli Järvelän tilaa Antreassa 1904–1926 ja Portinhoikan tilaa Viipurin pitäjässä 1930–1940. Hän oli myös muun muassa Etelä-Karjalan nuorisoseuran keskusjohdon sihteeri 1890–1901 ja Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen 1919–1925. Hänellä oli lisäksi useita muita luottamustehtäviä. Talousneuvoksen arvonimen Järveläinen sai 1934. Hän menehtyi jatkosodan alussa venäläisten lentopommituksessa Heinolassa.
P.S. (lehti)

P.S. oli Yhtyneiden Kuvalehtien vuosina 1976–1979 julkaisema viihteellinen aikakauslehti, joka oli saman yhtiön perinteistä "Seura"-lehteä kevyempi. Sen iskulauseena oli ”Paljon puhuva, suoraan sanova”.
"Helsingin Sanomissa" joulukuussa 1977 Tapani Salo luonnehti "P.S.:ää" Lehtimiesten "Nykypostia" kiltimmäksi mutta sisällöltään kirpputorimaisen kirjavaksi, lähinnä missi-, malli- ja laulajatähtijuttuihin ja muihin julkkisjuoruihin panostavaksi. Juttujen aiheina olivat usein myös seksi ja unet. Ulkomaisiksi esikuviksi Salo arveli yhdysvaltalaisia viihdelehtiä "Us" ja "People".
"P.S."-lehden päätoimittajana oli "Suosikki"- ja "Nyrkkiposti"-lehtien levikkiä onnistuneesti kasvattanut mutta totuutta vieroksuvista työtavoistaan myös kritiikkiä saanut Isto Lysmä. "P.S.:n" ilmestymisaikaan oli kuitenkin jo voimassa rikoslain intimiteettisuojapykälä, jonka myötä kaikki suomalaiset aikakauslehdet olivat joutuneet siistimään sisältöään etenkin julkkisjuorujen osalta.
Hutton

Hutton on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
HMS Fowey (L15)

HMS Fowey (viirinumerot L15 ja U15) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Shoreham-luokan sluuppi toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 4. joulukuuta 1929 vuoden 1929 laivasto-ohjelmassa Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 24. maaliskuuta 1930. Alus laskettiin vesille 4. marraskuuta 1930 kumminaan rouva Treffery ja valmistui 11. syyskuuta 1931.
Palvelus.
Alus oli Persianlahdella, kunnes se siirrettiin elokuussa 1939 Bombayhin kunnostettavaksi. Alus vapautui 9. syyskuuta 1939 telakalta, jolloin se liitettiin Välimeren laivastoon. Toisen maailmansodan alus oli saattuetehtävissä.
Toukokuussa 1945 Saksan antauduttua alus poistettiin operatiivisesta palveluksesta ja sijoitettiin Stranraeriin vartiolaivaksi. Alus oli Stranraerin ja Lamen vartiolaivana, kunnes se joulukuussa 1945 palasi Portsmouthiin. Alkuvuodesta 1946 alus oli valittu siirrettäväksi Egyptille, joten sen huolto oli aloitettu toukokuussa. Siirto kuitenkin peruutettiin ja alus sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin lokakuussa 1946 Wheelock Marsden and Companylle kauppalaivaksi. Alus nimettiin SS "Rowlockiksi". Se myytiin 1950 romutettavaksi Mombasassa.
Autiosaaren lautturi – Tribuutti Dingolle

Autiosaaren lautturi – Tribuutti Dingolle on vuonna 2017 julkaistu Dingo-tribuuttilevy. Levyllä kymmenen yhtyettä esittää omia versioitaan Dingo-yhtyeen kappaleista.
Australiankääpiöbassi

 
Australiankääpiöbassi ("Nannoperca australis") on etelänbasseihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Australiassa.
Koko ja ulkonäkö.
Australiankääpiöbassi voi kasvaa 6–8,5 cm pitkäksi, ja naaraat ovat koiraita suurempia. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen, litteähkö ja suuripäinen. Selkäevän piikikästä etuosaa ja pehmeämpiruotoista takaosaa erottaa syvä lovi. Kalan rinta- ja vatsaevät ovat pienet, ja kookas pyrstöevä on pyöreähkö tai tasakärkinen. Australiankääpiöbassi on vihertävän- tai keltaisen ruskea ja ruumiissa on mustia täpliä, jotka muodostavat kaksi epämääräistä raitaa. Lisääntymisaikana koiraiden evät muuttuvat punaisiksi ja tummareunaiksiksi ja kyljissä on heikko oranssi juova.
Levinneisyys ja elintavat.
Australiankääpiöbassia tavataan kaakkoisesta Etelä-Australiasta eteläiseen Uuteen Etelä-Walesiin sekä Tasmaniasta ja muutamalta Bassinsalmen saarelta. Lajin elinympäristöä ovat hitaasti virtaavat joet, järvet, suot ja kosteikot. Se elää mieluiten tiheän vesikasvillisuuden seassa ja syö hyönteisiä ja niiden toukkia sekä pieniä äyriäisiä. Australiankääpiöbassin kutuaika on syyskuusta tammikuulle ja koiraat valtaavat kutureviirin. 
Australiankääpiöbassia voidaan pitää akvaarioissa.
Australiankääpiöbassin kanta on vähenevä ja laji luokitellaan silmälläpidettäväksi. Kantaa uhkaavat einympäristön laadun heikkeneminen, kuivuus ja australiankääpiöbassia saalistavat vieraslajit, esimerkiksi ahven, kirjolohi ja taimen.
Kellokosken veistospuisto

Kellokosken veistospuisto (sculptoretum) ja arboretum on Tuusulan Kellokoskella sijaitseva taidealue. Se sijaitsee pääosin Helsingin seurakuntayhtymän Kellokosken juhlatalon leirikeskuksen piha-alueella. Itämeren alueen kuvanveistäjät kokoontuivat kesäisin 1990-luvulla juhlatalolle, joka oli myös Itämeri-keskus. Kokoontumisen aikana syntyi taideteoksia taloa ympäröivälle puistoalueelle. Vuosina 2001–04 veistospuisto oli Taideteollisen korkeakoulun ympäristötaiteen yhtenä kohdealueena. Arboretum perustettiin vuonna 1996.
Juhlatalon pihassa on rakennuksen kunnostamisessa ansioituneen talkoolaisen Alvar Typön patsas (Vija Mikanen, 1996). Veistospuistoon liittyy myös Prinsessa-veistos sairaala-alueella (Rauni Liukko, 1995) sekä Anna Pakalénin patsas Annanpuistossa (Orskars Mikans, 1998) ja Torsten Carlander-Reuterfeltin patsas Ruukin puistossa (Eila Hiltunen, 2000).
Veistospuiston teoksia.
Luettelossa on Juhlatalon pihan ja puiston teoksia. Teoksista on nimet, tietoja teoksien sijainnista ja tekijöistä sekä teosten kuvia.
Serafiina (muusikko)

Serafiina (oik. Senni Selma Serafiina Honkanen, s. 1999) on suomalainen laulaja-lauluntekijä.
Elämä.
Senni on pienestä asti osoittanut olevansa kiinnostunut musiikista ja esiintymisestä. 
Koko yläasteen Senni vietti paljon aikaa musiikkiluokassa keskittymisvaikeuksien takia. Musiikin tunneilla hän koki olevansa oikeassa paikassa. Musiikinopettaja huomasi Sennin palon musiikkia kohtaan ja kannusti häntä jatkamaan. 
Yläasteen jälkeen Senni haki Turun seudun musiikkiopistoon ja sinne päästyään aloitti pop/jazz-laulutunnit lauluopettajansa (Pekka Kurki) kanssa. Hän pääsi myös solistiksi opiston bigbandiin, jonka kanssa kävi satunnaisesti keikoilla. 
Ura.
2019 - Senni opetteli käyttämään GarageBand-musiikintekosovellusta. Itse tehdyistä kappaleenpätkistä hän julkaisi kolme lyhyttä videota ”sennisings” nimiselle Instagram-tilille. Seuraavana päivänä hän sai yhteydenoton tuottajalta, joka oli kiinnostunut tekemään yhdessä musiikkia.
2021 – Tuottajan kanssa tehdyt demot herättivät nopeasti kiinnostusta. Senni solmi levytyssopimuksen Monsp Records/ Warner Music Finlandin kanssa.
2022 – Senni julkaisi debyyttisinglensä "Hullu".
2023 – Senni julkaisi Terapiaa-, Onneton- ja Player-singlet.
 Ensimmäinen EP ”Serafiina” julkaistiin kesäkuussa.
 Samana vuonna Senni esiintyi Ruisrockissa Flashbang zone 23:n artistikattauksessa. Hänet valittiin myös Blockfestin ja Klangin järjestämään Fresh23 -konseptiin artistiksi. Senni kertoi periaatteistaan lauluntekijänä ja sanoittajana muun muassa Turun Sanomissa .
2024 - Senni siirtyi itsenäiseksi artistiksi ja julkaisi ensimmäisen omakustannesinglensä ”luuranko”. Oman musiikin tekemisen ohella Senni alkoi kirjoittaa kappaleita myös muille artisteille.
2025 - Senni julkaisi omakustannesinglet "mäki vihaan sua" ja "joutomaa".
Kerki

Kerki on kaupunki ja samannimisen piirikunnan hallinnollinen keskus Lebapin maakunnassa Turkmenistanissa. Se sijaitsee Amudarjan vasemmalla rannalla 210 kilometriä maakunnan pääkaupungista Türkmenabatista kaakkoon. Vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 32 489 asukasta.
Kerkin ja Amudarjan oikealla rannalla sijaitsevan Kerkiçin välillä on ollut tärkeä joen ylityspaikka, jonka kautta kulki karavaanireitti Khorasanista ja Guzganista Transoxianaan. Joen molemmin puolin oli ajanlaskun alussa rakennettu linnoitukset. Vasemmalla rannalla sijainnut kaupunki tunnettiin keskiajalla nimellä "Zamm", ja mongolivalloituksen jälkeen se sai vähitellen nimen "Kerki". Nykyinen kaupunki on perustettu vuonna 1925.
Turkmenistanin itsenäistyttyä Kerki sai siellä opettajana työskennelleen presidentti Saparmyrat Nyýazowin isän mukaan nimen "Atamyrat". Entinen nimi palautettiin vuonna 2017.
Kerkissä toimii puuvilla- ja elintarviketeollisuutta. Sinne Türkmenabatista johtava rautatie valmistui vuonna 2009. Amudarjan ylittävä rautatiesilta valmistui vuonna 2009 ja uusi maantiesilta vuonna 2013. Kerkin kansainvälinen lentoasema avattiin vuonna 2021.
Paikallisia nähtävyyksiä ovat Kerkin linnoituksen jäänteet ja keskustan yksikerroksiset 1900-luvun alun kaupunkitalot. Kaupungin luoteispuolella Astanababassa sijaitsevat Alamberdarin ja Astanababan keskiaikaiset mausoleumit.
Granaattiomenan väri

Granaattiomenan väri (, alk. "Sajat-nova") on Sergei Paradžanovin käsikirjoittama ja ohjaama armenialainen taide-elokuva vuodelta 1968. Se on elämäkertaelokuva, joka kertoo 1700-luvun runoilijasta Sajat-novasta, mutta perinteisen juonellisen tarinan sijasta tämän sisäiseen maailmaan keskittyen.
Elokuva muodostuu huolellisesti rakennetuista ja värikkäistä ”elävistä maalauksista” () eli ihmis- ja esineasetelmista, sommittelultaan symmetrisistä ja tapahtumiltaan pienistä mutta usein surrealistisen yllättävistä. Ääniraidalla on kansanmusiikkia, äänitehosteita ja myös ihmisääniä, mutta vain vähän varsinaista dialogia.
Naisnäyttelijä Sofiko Tšiaureli esittää kuutta eri roolia, sekä miehiä että naisia. Alussa poika varttuu kankaiden värjäämistä harjoittavassa perheessä. Myöhemmin hän rakastuu, mutta hakeutuukin luostariin ja lopulta kuolee.
Tuotanto ja vastaanotto.
Elokuvan tekoaikaan 1960-luvun lopulla Paradžanov oli jo tehnyt kansainvälisen läpimurron muun muassa elokuvalla "Menneitten sukupolvien varjot" (1964) ja palannut kotimaahansa Neuvosto-Armeniaan.
Neuvostoliiton sensuuriviranomaiset kritisoivat elokuvan runsasta uskonnollista symboliikkaa ja lyhensivät elokuvaa viitisen minuuttia. Elokuvan nimi ja jaksojen välisiä tekstiplansseja vaihdettiin abstraktimmiksi, ja niin elokuva sai runoilijan nimen sijasta nimekseen "Granaattiomenan väri" elokuvan ensimmäisten kuvien mukaan. Näistä Sergei Jutkevitšin johdolla tehdyistä muutoksista huolimatta elokuvan esittäminen kiellettiin Neuvostoliitossa, ja maailmanensi-iltansa se sai vasta vuonna 1980 New Yorkissa ja joitakin vuosia myöhemmin Länsi-Euroopassa. Paradžanov vietti vuosia vankilassa ja pääsi ohjaamaan uudelleen vasta 1980-luvun alkupuolella.
"Granaattiomenan väri" on monessa asiantuntijaäänestyksessä listattu maailman parhaiden elokuvien joukkoon
Kazuma Kamachi

Kazuma Kamachi () on japanilainen kirjailija, joka on julkaissut light novelleja vuodesta 2004 lähtien. Hän on julkaissut yli 100 kirjaa.. Kamachin kuuluisin työ on A Certain Magical Index light novel sarja. Vuonna 2020 sarjaa oltiin myyty yhteensä 31 miljoonaa kappaletta mukaan lukien manga-versio ja spin-offit. Pohjoisameriikkalainen yritys Yen press on lisensoinut sarjan ja julkaissut englanninkielistä käännöstä vuodesta 2014 lähtien. Kamachin oikeaa nimeä tai identiteettiä ei ole tuotu julkisuuteen.
Ura.
Kamachi on jo nuoresta pitäen ollut kiinnostunut tarinoiden kirjoittamisesta. Kamachi osallistui Dengeki novel palkinto kilpailuun mutta karsiutui kolmannella kierroksella pois. Hänen tarinansa sai kuitenkin Dengekin päätoimittajan Miki Kazuman kiinnostuksen, ja Kazuman esikoisteoksen kirjoittamisprosessi aloitettiin. Vuoden jälkeen vuonna 2004 Kamachi julkaisi Dengeki Bunkon alaisena A Certain Magical Index light novellin, joka suosion myötä muodostui light novel sarjaksi, josta ollaan tehty manga ja anime versiot ja Spin off:eja. Kazuman kirjoittamia light novelleja julkaistaan monia kappaleita vuosittain tiheällä tahdilla. A Certain Magical Index sarjan lisäksi Kamachi on kirjoittanut Heavy Objects -light novel sarjan vuosina 2009-2021, Mitou Shoukan://Blood sing -light novel sarjan vuosina 2014-2019 ja muita yksittäisiä Light novelleja
Alliini

Alliini on rikkiyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sen kemiallinen kaava on C6H11NO3S, moolimassa 177,22 g/mol ja CAS-numero 556-27-4. Alliinia esiintyy useissa kasveissa kuten tuoreessa valkosipulissa (Allium sativum). Kun valkosipuli leikataan tai murskataan, alkaa alliini allinaasi-entsyymin vaikutuksesta muuttua allisiiniksi.
Solumin kirkko

Solumin kirkko () on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1766.
Valebøn kirkko

Valebøn kirkko () on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1903.
Arnøyn kirkko

Arnøyn kirkko () on Kieruan kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1978.
Fjærlandin kirkko

Fjærlandin kirkko () on Sogndalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1861.
Kvamsøyn kirkko

Kvamsøyn kirkko () on Sogndalin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1300-luvulta.
Leikangerin kirkko (Sogndal)

Leikangerin kirkko () on Sogndalin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1200-luvulta.
Leikangerin kirkko

Leikangerin kirkko voi tarkoittaa seuraavia Norjassa sijaitsevia kirkkoja:
Aigain monikeskinen museo

Aigain monikeskinen museo () on arkeologinen museo Véroian kunnassa Kreikassa lähellä Vergínan kylää. Se esittelee antiikin ajan Aigain kaupunkiin liittyvää muinaisesineistöä.
Historia ja rakennus.
Museon rakentaminen alkoi vuonna 2010 ja rakennus valmistui vuonna 2016. Museo avattiin yleisölle 19. joulukuuta 2022. Museon keskusrakennus sijaitsee Vergínan kylän luoteispuolella. Museo pyrkii toteuttamaan uudenlaista hajautettua museokonseptia, mihin sen nimikin viittaa, ja sen alaisuuteen kuuluvat myös muun muassa Vergínan kuningashaudat ja antiikin Aigain rauniot, mukaan lukien kuninkaallinen palatsi ja teatteri. Keskusrakennus nähdään ikäänkuin sisäänkäyntinä koko kokonaisuuteen. Museoon kuuluu sekä sisä- että ulkotiloja, mukaan lukien näyttelytiloja, teatteri sekä arkeologisten löydösten konservointi- ja säilytystilat.
Kokoelmat.
Museossa on esillä muun muassa Aigain rakennusten koristeosia, ja sinne on ennallistettu 30 metrin pituinen osuus Aigain palatsin julkisivua. Kokoelmiin kuuluu myös muun muassa veistoksia, keramiikkaa, metalliesineitä, koruja ja rahoja. Museossa on myös digitaalinen näyttely Aleksanteri Suuresta. Museorakennuksessa on esillä nykytaidetta.
Chalkídan arkeologinen museo ”Aréthousa”

Chalkídan (uusi) arkeologinen museo ”Aréthousa” () on arkeologinen museo Chalkídan kaupungissa Euboian saarella Kreikassa. Se esittelee Euboian ja Skýroksen saarilta löydettyä esineistöä sekä saarten historiaa.
Chalkídassa toimii edelleen myös vanha Chalkídan arkeologinen museo.
Historia ja rakennus.
Chalkídan uusi arkeologinen museo aloitti toimintansa vuonna 2021. Se toimii Ágios Stéfanoksen kaupunginosassa Chalkídan kaakkoislaidalla entisessä Aréthousa-nimisen yrityksen tehdasrakennuksessa. Se on rakennettu vuonna 1902 ja siinä toimi tislaamo ja jäätehdas. Tehdas lopetti toimintansa vuonna 1980. Nykyisin tehdasrakennus on suojeltu. Sen kunnostaminen museokäyttöön valmistui vuonna 2020.
Kokoelmat.
Museo esittelee Euboian ja Skýroksen saarten historiaa paleoliittiselta kaudelta ja antiikin ajalta 1900-luvun alkuun saakka. Eräitä museon esittelemiä antiikin aikaan liittyviä teemoja ovat muun muassa Euboia matkakohteena jo antiikin ajalla, valtioiden muodostuminen kaupunkivaltioista nykyaikaan, Euboian osuus kreikkalaisten siirtokuntien perustamisessa, euboialainen kirjaimisto ja sen leviäminen länteen päin, aineellisen kulttuurin kehitys ja uskontohistoria.
Myöhempiin aikoihin liittyviä teemoja ovat muun muassa Chalkídan vaiheet venetsialaisaikaisena Negropontena ja osmanivallan aikaisena Egribozina. Museo esittelee myös kaupungin teollistumista sekä Aréthousan tehtaan vaiheita.
Chalkídan arkeologinen museo

Chalkídan arkeologinen museo () voi viitata seuraaviin museoihin Chalkídan kaupungissa Kreikassa:
Kálymnoksen arkeologinen museo

Kálymnoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Póthian kaupungissa Kálymnoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä muinaisesineistöä.
Museo toimii Vouvális-suvun kartanossa, joka on rakennettu 1800-luvun puolivälissä ja kunnostettu vuonna 1894. Museo aloitti toimintansa vuonna 2009.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä pääosin esihistorialliselta kaudelta ja antiikin ajalta. Esihistoriallisen kauden esineistöön lukeutuu keramiikkaa, pienoispatsaita ja työkaluja neoliittiselta, minolaiselta ja mykeneläiseltä kaudelta. Antiikin ajan löydöksiin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, piirtokirjoituksia, veistoksia, pienoispatsaita, lamppuja, koruja ja rahoja pääosin hellenistiseltä kaudelta.
Monet antiikin ajan löydöt ovat votiivilahjoja, jotka ovat peräisin Kalymnan kaupunkiin liittyneestä Deloslaisen Apollonin tai Apollon Kalydneuksen pyhäköstä, joka sijaitsi nykyisessä Chorióssa myöhemmän Jerusalemin Kristuksen kirkon paikalla. Merkittäviin yksittäisiin esineisiin lukeutuu niin kutsuttu "Kálymnoksen rouva" ("Kyrá tis Kalýmnou"), joka on hellenistiselle kaudella ajoitettu naista esittävä patsas, joka löydettiin merestä vuonna 1995. Patsas oli aiemmin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa. Toinen merkittävä veistos on suurikokoinen Asklepioksen kulttipatsas.
Museon kokoelmiin kuuluu myös myöhempää esineistöä, kuten ikoneita ja käsikirjoituksia bysanttilaiselta kaudelta. Ajallisesti kokoelmat ulottuvat aina jälkibysanttilaiselle kaudelle saakka. Museo esittelee myös Vouválisten kartanoelämää 1800-luvulla.
French Films

French Films oli vuosina 2010–2017 toiminut suomalainen indie rock-yhtye. Yhtye julkaisi toiminta-aikanaan kaksi studioalbumia, yhden EP:n sekä useamman singlen.
Yhtyeen alkuperäiseen kokoonpanoon kuului laulajakitaristi Johannes Leppänen, kitaristi Joni Kähkönen, basisti Mikael Jurmu, kosketinsoittaja Santtu Vainio sekä kitaristi Antti Inkiläinen. Mikael Jurmu jätti yhtyeen lokakuussa 2012 ja hänet korvasi pian Antti Inkiläisen lapsuudenystävä Tuomas Asanti. Yhtyeen kosketinsoittaja Santtu Vainio jäi yhtyeestä pois White Orchid albumin jälkeen, keskittyen kitaran soittoon Sonic Visions yhtyeessä. Kitaristi Max Salonen liittyi yhtyeeseen keväällä 2014 korvaten yhtyeestä eronneen Joni Kähkösen.
Yhtye onnistui keräämään uransa aikana itselleen kotimaisen suosion lisäksi myös kansainvälistä huomiota soittaen monilla ulkomaisilla festivaaleilla ja klubikeikoilla. French Films voitti vuoden 2013 European Border Breakers Awards palkinnon Imaginary Future Albumillaan.
Alkuaikoinaan yhtye kuvaili musiikillista tyyliään 60-luvun garage popin ja 80-luvun post punkin yhdistelmäksi. Myöhemmin yhtyeen kosketinsoittajan Santtu Vainion jäätyä yhtyeestä pois soundin kuvailtiin kehittyneen kitaravetoisemmaksi alternative rockiksi. Yhtyeen musiikkia on usein kuvailtu myös surf rockiksi, vaikkei yhtye itse termiä koskaan käyttänytkään.
Vuonna 2017 French Films kertoi lopettaneensa. Yhtye oli jo levyttänyt kolmannen studioalbuminsa, mutta kertoi jättävänsä sen julkaisematta. Yhtye perusteli lopettamispäätöstään sillä, etteivät he olleet saaneet viimeisteltyä kolmatta levyään. Myös yhteen jäsenten muut bändiprojektit olivat menneet French Filmsin edelle. 
Diskografia.
Studioalbumit.
"Imaginary Future" (2011, GAEA)
"White Orchid" (2013, GAEA)
Singlet ja EP:t.
"Golden Sea EP" (2010, GAEA)
"When People Like You Filled The Heavens / Shoreline Dream" (2012, GAEA)
"All Summer Long" (2013, GAEA)
"You Are the Sun" (2015)
"Think it Over / Telephone" (2016, Fullsteam Records)
Kárpathoksen arkeologinen museo

Kárpathoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Kárpathoksen kaupungissa eli Pigádiassa Kárpathoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä muinaisesineistöä.
Historia ja rakennus.
Kárpathoksen arkeologinen museo toimii rakennuksessa, joka sijaitsee Aléxandros Papágoksen aukion länsilaidalla Kárpathoksen-Kásoksen alueyksikön hallintorakennuksen vieressä, ja on sen kanssa osa samaa rakennuskokonaisuutta muodostaen sen länsisiiven. Kokonaisuus on Dodekanesian italialaisvallan ajalta vuosilta 1926–1936. Museo aloitti toimintansa vuonna 2005.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä saaren esihistoriallisen ajan asutuksista, saaren antiikin aikaisista kaupungeista sekä saaren varhaiskristillisen kauden kirkoista ja bysanttilaisen kauden asutuksista.
Esihistoriallisen ajan löytöihin lukeutuu joitakin esineitä neoliittiselta kaudelta, mukaan lukien obsidiaanista tehdyt terät. Minolaisen ja mykeneläisen kauden löytöjä on muun muassa tuon ajan asutuksesta nykyisen Pigádian paikalta, minolaisaikaisesta maatilasta saaren eteläosasta sekä mykeneläisestä haudasta nykyisestä Voniésista.
Antiikin aikaisia löydöksiä on peräisin saaren kolmesta polis-keskuksesta Arkesseiasta, Brykuksesta ja Karpathoksesta, sekä Pigádian paikalla sijainneesta Potidaionin kaupungista, joka oli Karpathoksen poliksen satama. Esineistöön lukeutuu muun muassa keramiikkaa ja veistoksia.
Myöhemmän ajan löytöjä on saaren varhaisen kristillisen ajan basilikakirkoista ja asutuksista. Niihin lukeutuu muun muassa amforoita, astioita, rahoja, rakennusten koristeosia sekä lattiamosaiikkeja. Museo esittelee lyhyesti saaren historiaa myös uuden ajan alkupuolella 1400–1500-luvuilla.
Nikolaḯdisin kartano

Nikolaḯdisin kartano () on arkeologisena museona toimiva kartano Chóran kylässä Pátmoksen saarella Kreikassa. Sen näyttelyt esittelevät paitsi kartanoa itseään ja sen entisajan elämää myös saaren historian vaiheita.
Nikolaḯdisin kartano on rakennettu eri vaiheissa 1600- ja 1700-luvuilla, ja se on tyypillinen tuon ajan kreikkalainen ja erityisesti pátmoslainen kaupunkikartano. Se sijaitsee Chóran kylän itäosassa. Rakennukseen kuuluu yksityinen kappeli, joka on omistettu Pyhälle Nikolaokselle ("Ágios Nikólaos"). Rakennus on kunnostettu vuoden 1956 maanjäristyksen jälkeen.
Kartanossa on esillä sekä arkeologisia löytöjä että kuvallista ja tekstiaineistoa. Aineisto ulottuu esihistorialliselta kaudelta nykyaikaan.
Nísyroksen arkeologinen museo

Nísyroksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Mandrákin kylässä Nísyroksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta ja sen lähiympäristöstä löydettyä muinaisesineistöä.
Museo toimii uudessa rakennuksessa, jonka Giannídisin veljekset rakennuttivat ja lahjoittivat museokäyttöön vuonna 2001. Museo sijaitsee keskellä Mandrákia hieman lounaaseen kylän keskusaukiosta.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä esihistorialliselta kaudelta jälkibysanttilaiselle kaudelle saakka. Esihistoriallisia löytöjä on erityisesti Gyalín saarella olleesta neoliittisen kauden lopun asutuksesta 3000-luvulta eaa. ja sen haudoista.
Museon pääosa esittelee antiikin ajan Nisyroksen kaupunkiin liittyviä löytöjä, erityisesti hautalöytöjä, arkaaiselta, klassiselta ja hellenistiseltä kaudelta. Löydöksiin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, lasiesineitä, pienoispatsaita ja koruja sekä sarkofagi. Esillä on myös joitakin reliefiveistosten osia sekä piirtokirjoituskiviä, kuten votiivipiirtokirjoituksia, patsaiden jalustoja ja hautakiviä. Kiviä on esillä myös museon pihan lapidariumissa.
Museossa on esillä myös varhaisen kristillisen, bysanttilaisen ja jälkibysanttilaisen kauden löytöjä, kuten kirkkojen koristeosia, seinämaalausten osia ja ikoneita.
Sýmin arkeologinen museo

Sýmin arkeologinen museo () on arkeologinen museo Sýmin kaupungissa Sýmin saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä muinaisesineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1961. Se toimii Gianneskísin suvun perinteisessä kartanossa, joka sijaitsee Sýmin kaupungin eteläosassa. Kartanon uusklassiset tyylipiirteet lisättiin vuonna 1875.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä erityisesti antiikin ajan klassiselta, hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta sekä bysanttilaiselta kaudelta. Esineistöön lukeutuu muun muassa amforoita ja muuta keramiikkaa sekä rakennusten koristeosia. Museossa on myös uudempaa kansanperinne-esineistöä, kuten huonekaluja ja asuja.
Thérmon arkeologinen museo

Thérmon arkeologinen museo () on arkeologinen museo lähellä Thérmon kylää Kreikassa. Se esittelee antiikin ajan Thermoksesta eli Thermonista tehtyjä löytöjä.
Museo on perustettu vuonna 1909, ja toimi alun perin vanhassa rakennuksessa Thermoksen arkeologisen alueen sisällä. Nykyisin se toimii uudessa museorakennuksessa, joka avattiin 18. toukokuuta 2016. Se sijaitsee noin kilometrin etelään Thérmon kylästä lähellä arkeologista aluetta.
Kokoelmat.
Museo esittelee Thermoksen Apollonin pyhäkköalueelta tehtyjä löytöjä sekä eri Aitolian antiikin aikaisista kaupungeista tehtyjä löytöjä, ja kuvaa näin Aitolian liiton ja sen yhteisen pyhäkön Thermoksen kehitystä esihistorialliselta roomalaiselle kaudelle.
Esihistoriallisen ajan löydöt alkavat noin vuodesta 1700 eaa. ja ovat peräisin paikalla olleesta asutuksesta, joka tuhoutui noin 1100/1050 eaa. Sen löytöihin lukeutuu muun muassa astioita, kivisiä työkaluja ja aseita. Geometriselta kaudelta eli varhaiselta rautakaudelta esitellään tuolla ajalla paikalle kehittynyttä asutusta ja paikan Apollonin kultin syntyä viimeistään 700-luvulla eaa. Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa Thermoksen temppeleiden koristeosia sekä keramiikkaa, pienoispatsaita, kolmijalkoja, pieniä metalliesineitä ja piirtokirjoituksia. Monet esinelöydöistä ovat pyhäkköön jätettyjä votiivilahjoja.
Monet Aitolian kaupunkien löydöistä ovat peräisin niiden hautausmailta. Löytöjä on Thermoksen lähialueen kaupungeista, muun muassa Akraista, Metapasta, Pamfiasta ja Trikhoneionista. Museo esittelee myös Aitolian kaupunkien liiton kehitystä ja Thermoksen kehitystä liiton keskukseksi sinne rakennettujen liiton yhteisten rakennusten kautta.
Museo esittelee myös Thermoksen arkeologisten kaivausten historiaa.
Thýrion arkeologinen museo

Thýrion arkeologinen museo () on arkeologinen museo Thýrion kylässä Áktio-Vónitsan kunnassa Kreikassa. Se esittelee seudulta löydettyä muinaisesineistöä.
Museorakennusta alettiin rakentaa vuonna 1959 ja se valmistui vuonna 1962. Kokoelma uudelleenjärjesteltiin vuonna 2002. Museo sijaitsee Thýrion kylän pohjoislaidalla lähellä antiikin ajan Thyrreionin arkeologista aluetta, noin 10 kilometriä kaakkoon Vónitsan kaupungista.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu antiikin aikaista esineistöä pääosin Thyrreionin kaupungin hautausmailta, Palairoksesta ja Anaktorionista sekä muualta lähiseudulta. Kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia ja niiden osia, keramiikkaa, hautakiviä, piirtokirjoituksia ja pienesineitä. Rakennusten koristeosia ja suuria piirtokirjoituksia on esillä museon ulkotilojen lapidariumissa. Ajallisesti esineistö ulottuu arkaaiselta roomalaiselle kaudelle.
Huomattavimpiin museoesineisiin lukeutuvat muun muassa istuvaa naista esittävä, attikalaista työtä oleva suurikokoinen reliefi 300-luvun eaa. jälkimmäiseltä puoliskolta; nymfejä esittävä reliefi samoin 300-luvulta eaa; päätön Artemiin patsas; sekä pylvään osa, jossa on thyrreionlaisten ja roomalaisten vuonna 94 eaa. tekemä sopimus piirtokirjoituksena.
Xenokráteion arkeologinen museo

Xenokráteion arkeologinen museo () on arkeologinen museo Mesolóngin kaupungissa Kreikassa. Se esittelee eri puolilta Aitolia-Akarnaniaa löydettyä muinaisesineistöä.
Historia ja rakennus.
Museo toimii Xenokráteio () -nimisessä uusklassisessa rakennuksessa Mesolóngin keskustassa. Sen lahjoitti kaupungille Konstantínos Xenokrátis, josta se on saanut nimensä, ja se rakennettiin vuosina 1885–1889 ja toimi pitkään kouluna. Rakennuksessa on kaksi kerrosta ja se on arkkitehtuuriltaan tyypillinen 1800-luvun lopun koulutalo. Kaupunki lahjoitti Xenokráteion valtiolle vuonna 2011 museokäyttöön, jonka jälkeen rakennus kunnostettiin. Museo aloitti toimintansa vuonna 2021. Museon näyttelyitä on kummassakin kerroksessa yhteensä seitsemässä salissa.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu yli esinettä eri puolilta antiikin ajan Aitolian ja Akarnanian alueita. Ajallisesti kokoelmat ulottuvat esihistoriasta keskiseltä paleoliittiselta kaudelta noin 100000 eaa. roomalaiselle kaudelle 200-luvulle jaa.
Esihistoriallisen ja varhaisen historiallisen kauden esineistöä on muun muassa mykeneläisaikaisista haudoista Psorolíthistä sekä protogeometrisen kauden haudoista Stamnásta. Viimeksimainituista haudoista on löydetty harvinaisia tekstiilien jäämiä.
Klassisen antiikin löytöjä on muun muassa Akrain, Alyzeian, Astakoksen, Halikyrnan, Kalydonin, Khalkiin, Konopen eli Arsinoen, Limnaian, Makyneian, Matropoliin, Naupaktoksen, Oiniadain, Palairoksen, Pleuronin, Stratoksen ja Trikhoneionin kaupungeista, sekä Aktionin Apollon Aktioksen temppelistä. Joitakin löytöjä on myös Thermoksen pyhäkköalueelta, mutta sitä esitellään enemmän Thérmon arkeologisessa museossa.
Museo esittelee myös yleisesti antiikin ajan aitolialaisten ja akarnanialaisten poliittisia liittokuntia, kulttuuria, uskontoa, kaupankäyntiä ja sotahistoriaa. Museon kokoelmiin lukeutuu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, piirtokirjoituksia, metalli- ja lasiesineitä, rahoja ja koruja.
Vidja

Vidja on taajama Huddingen kunnassa Tukholman läänissä Södermanlandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 882 asukasta vuonna 2021.
Delsbo

Delsbo on taajama Hudiksvallin kunnassa Gävleborgin läänissä Hälsinglandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 2 236 asukasta vuonna 2021.
Gnx

Gnx (tyyliteltynä GNX) on yhdysvaltalaisen räppäri Kendrick Lamarin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin yllätysjulkaisuna 22. marraskuuta 2024. Albumi toimii jatkona Lamarin edelliselle albumille, "Mr. Morale &amp; the Big Steppers" (2022).
Näsviken (Hudiksvall)

Näsviken on taajama Hudiksvallin kunnassa Gävleborgin läänissä Hälsinglandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 967 asukasta vuonna 2021.
Njutånger

Njutånger on taajama Hudiksvallin kunnassa Gävleborgin läänissä Hälsinglandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 828 asukasta vuonna 2021.
Enånger

Enånger on taajama Hudiksvallin kunnassa Gävleborgin läänissä Hälsinglandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 607 asukasta vuonna 2021.
Friggesund

Friggesund on taajama Hudiksvallin kunnassa Gävleborgin läänissä Hälsinglandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 530 asukasta vuonna 2021.
Mr. Morale &amp; the Big Steppers

Mr. Morale &amp; the Big Steppers on yhdysvaltalaisen räppäri Kendrick Lamarin viides studioalbumi, jonka PGLang, Top Dawg Entertainment (TDE), Aftermath Entertainment ja Interscope Records julkaisivat 13. toukokuuta 2022. Lamar tuotti albumin salanimellä Oklama.
"Mr. Morale &amp; the Big Steppers" on konseptialbumi, joka analysoi Lamarin kokemuksia terapiassa.
Albumi voitti parhaan rap-albumin Grammy-palkinnon, ja pääsi ehdolle vuoden albumin Grammy-palkintoon. Suomessa albumi sijoittui Suomen virallisella albumilistalla parhaimmillaan sijalle 1.
Burleigh’n piirikunta

Burleigh’n piirikunta () on Yhdysvaltojen Pohjois-Dakotan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 98 458 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on osavaltion pääkaupunki Bismarck. Piirikunta on perustettu vuonna 1873.
Väestö.
Vuoden 2020 väestönlaskennassa Burleigh’n piirikunnan asukasluku oli 98 458. Arvion mukaan asukkaista valkoisia on 89,2 %, alkuperäisasukkaita 4,8 %, mustia 2,3 %, aasialaisia 1,0 % ja Tyynenmeren alkuperäisasukkaita 0,5 %. Asukkaista 2,2 % kuuluu kahteen tai useampaan rotuun. 4,7 % asukkaista puhuu kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 3,4 % asukkaista on syntynyt ulkomailla.
Joonas Paqvalin

Joonas Paqvalin (s. 7. elokuuta 2006 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Pelicansia. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Paqvalin on Jokereiden kasvatti. Kaudella 2021–2022 hänet valittiin U16 SM-sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Paqvalin voitti tehoilla 6+7=13 koko pudotuspelin maalipörssin ja jakoi pistepörssin toisen sijan Lukon Max Westergårdin kanssa edellään HIFK:n Aleksi Tuovinen. Hän voitti kauden päätteeksi U16 Suomen-mestaruuden. Paqvalin pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin Jokereiden U18-joukkueessa, jossa hän voitti SM-hopeaa. Paqvalin palkittiin U18 SM-sarjan vuoden tulokkaana Heino Pulli -palkinnolla. Kaudella 2022–2023 hän voitti U20 SM-hopeaa. Kaudella 2023–2024 Paqvalin oli 14 osumallaan Jokereiden paras maalintekijä. Pudotuspeleissä hän oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 5+3=8. Paqvalin vahvisti pudotuspeleissä myös Jokereiden U18-joukkuetta, jossa hän voitti Suomen-mestaruuden.
Kaudeksi 2024–2025 Paqvalin siirtyi Pelicansin U20-joukkueeseen. Hänet valittiin U20 SM-sarjan tammikuun kuukauden pelaajaksi. Paqvalin voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 24+26=50, joilla hän sijoittui koko sarjan maalipörssissä kolmanneksi ja pistepörssissä viidenneksi. Paqvalin valittiin U20 SM-sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Pudotuspeleissä hän jakoi viidellä osumallaan Pelicansin sisäisen maalipörssin voiton Adam Barešin kanssa. Paqvalin teki seuran SM-liigajoukkueessa miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan pudotuspelien ensimmäisen kierroksen toisessa ottelussa 20. marraskuuta 2024 vieraissa itävaltalaista EC Salzburgia vastaan. Hänet merkittiin Pelicansin 13. hyökkääjäksi. Paqvalin sai ottelussa jääaikaa 3.11 minuuttia ja hän keräsi Pelicansin 5–0-tappioon päättyneessä ottelussa teholukeman –2. SM-liigassa Paqvalin pelasi kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan viidenneksi viimeisellä kierroksella 5. maaliskuuta 2025 Porin Ässiä vastaan, kun Rasmus Kumpulainen ja Elias Vilén joutuivat sivuun juuri ennen ottelun alkua. Paqvalin merkittiin Pelicansin kakkosketjun vasempaan laitaan kahden muun debytantin, Anton Kettusen ja Eelis Teutarin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.37 minuuttia.
Toukokuussa 2025 Paqvalin teki Pelicansin kanssa 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen.
Maajoukkueura.
Paqvalin pelasi alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2023. Hänet valittiin myös Suomen alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2024 turnaukseen, mutta Paqvalin putosi kuitenkin viimeisten joukossa lopullisesta kisajoukkueesta. 
Paqvalin pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2022, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Paqvalin on pelannut 13 nuorten ja 32 poikien maaottelua.
Muuta.
Paqvalinin isoveli Arttu pelaa puolustajana Pelicansin U20-joukkueessa.
Waldemar Karikoski

Josef Fredrik Waldemar Karikoski, vuoteen 1906 Holmström (15. syyskuuta 1884 Leppävirta – 31. maaliskuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen juristi ja vakuutusalan yritysjohtaja. 
Karikosken vanhemmat olivat rovasti Josef Holmström ja Adèle Maria Kyander ja puoliso vuodesta 1918 Greta Wittfooth. Eversti Väinö Alfred Mathias Karikoski oli hänen veljensä. Waldemar Karikoski tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1904 ja suoritti oikeustutkinnon 1908, varatuomarin arvon hän sai 1911. 
Karikoski oli valmistuttuaan ensin Viipurin hovioikeuden ylimääräinen virkamies ja sitten asianajaja Helsingissä 1912–1915 ja Suomi-yhtiön johtokunnan sihteeri 1915–1917, apulaisjohtaja 1917–1918 ja toinen johtaja 1918–1948. Hänellä oli myös useita vakuutusalan ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Hän oli esimerkiksi vakuutuslakeja valmistelleen komitean jäsen 1923–1931 ja sosiaaliministeriön vakuutusasiain osaston neuvotteleva asiantuntija 1933–1936 ja 1939–1941. Karikoski toimi myös monien palkkariitasovintolautakuntien puheenjohtajana.
Karikoski

Karikoski on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
EK2

EK2 on suomalaisen rap-artisti Elastisen kahdeksas studioalbumi, jonka julkaisi 22. marraskuuta 2024 Rähinä Records. Albumi on jatko-osa Elastisen "Elaksis Kivi" -debyyttialbumille.
OS X El Capitan

OS X 10.11 El Capitan on Apple Macintosh -tietokoneille suunnatun käyttöjärjestelmän 12. merkittävä versio, joka julkaistiin julkaistiin 30. syyskuuta 2015. El Capitan tukee seuraavia tietokoneita:
OS X 10.11 El Capitanin edeltäjä on OS X 10.10 Yosemite ja seuraaja macOS 10.12 Sierra.
Europa Lander

Europa Lander on ehdotettu Nasan laskeutuja, joka laskeutuisi Jupiteria kiertävälle Europa-nimiselle kuulle ja etsisi merta jääpinnan alta sekä merestä elämää poraamalla tai sulattamalla kuun pintaan noin 10 senttimetrin pituisen reiän ja ottaisi sieltä 7 kuutiosenttiä näytteitä. Laskeutuja analysoisi näytteet sisällään ja lähettäisi dataa näytteistä takaisin Maahan. Laskeutuja poraisi pelkästään 10 cm jääpintaan estääkseen mahdollisesti Maasta tulleiden eliöiden pääsyn Europan mahdolliseen mereen, jota pidetään elämälle mahdollisena ympäristönä.
Laskeutujan tutkimuslaitteistoa olisi pieni kemiallinen laboratorio ja mahdollisesti myös mikroskooppi, pora tai jonkinlainen sulatin jäänpinnan kaivamiseen, kamera sekä seismografi.
Yksi Europa Landerin tavoitteista on antaa tietoa mahdolliselle toiselle laskeutujalle, joka laskeutuisi Europaan ja poraisi syvälle jääpintaan tai sen läpi.
Laskeutuja olisi jatkoa Europa Clipper -luotaimelle, joka tutkii Europaa avaruudesta käsin.
Europalla ei ole tarpeeksi suurta ilmakehää laskuvarjoille, joten laskeutujan pitää hidastaa Europan pienessä ilmakehässä raketin moottoreiden avulla.
Ongelmia laskeutujan suunnittelussa.
Europa Landerin suunnittelussa on huomattu ongelmia, muun muassa:
Laskeutujalle on suunniteltu plutoniumin hajoamiseen perustuva virtalähde. Virtalähdettä käytetään aurinkopaneelien sijasta, koska Auringon valo on Europassa liian heikkoa. Virtalähteen ongelmana on niiden käyttöiän rajallisuus.
Yhteydenpito Maasta laskeutujaan olisi mahdotonta noin puolet jokaisesta Europan 3,5 päivän pituisesta kiertoajasta Jupiterin ympäri. Jatkuvien yhteyskatkosten ja rajallisen toiminta-ajan takia laskeutujan pitäisi toimia paljon enemmän omatoimisesti, kun signaali Maahan katkeaa. Tätä ei ole tapahtunut ennen muiden Nasan laskeutujien kanssa, mikä tuottaa haasteita projektin suunnittelussa.
Laskeutujalle on vaikeaa ennalta päättää turvallista laskeutumispaikkaa, koska Europan pinnasta ei ole riittävästi tietoa.
Alvar Brejlin

Alvar Wilhelm Brejlin (20. huhtikuuta 1881 Helsinki – 25. lokakuuta 1942 Kuusankoski) oli suomalainen metsäteollisuuden palveluksessa toiminut insinööri ja poliittinen vaikuttaja.
Brejlinin vanhemmat olivat insinööri Anton Wilhelm Brejlin ja Anna Matilda Nilsson. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Svenska normallyceumista vuonna 1899, opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja suoritti insinööritutkinnon Dresdenin teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1905. Brejlin toimi vuosina 1905–1907 Kymin ja Kuusankosken puuhiomojen ja korjaustyöpajojen teknillisen johtajan apulaisena, vuosina 1907–1918 Kuusankosken selluloosatehtaan teknillisenä johtajana ja vuosina 1918–1940 Voikkaan paperitehtaan isännöitsijänä. Hän kävi vuonna 1910 Skandinavian maissa, Saksassa ja Sveitsissä perehtymässä sulfiitin valmistukseen. Brejlinin puolisona oli vuodesta 1907 lääkintävoimistelija Rachel Maria af Björksten.
Brejlin osallistui vuonna 1917 Kymintehtaiden suojeluskunnan perustamiseen ja seuraavana vuonna Suomen sisällissotaan, jossa hän palveli ensin joukkueenjohtajana Savon rintamalla ja myöhemmin kenraali Ernst Löfströmin esikunnassa. Myöhemmin Brejlin oli Kymenlaakson suojeluskuntapiirin esikunnan jäsen sekä suojeluskuntajärjestön omistamien Skohan, Sakon ja kustannusyhtiö Hakkapeliitan hallintoneuvostojen puheenjohtaja. Hän oli myös Suomen Paperi-insinöörien Yhdistyksen perustajajäsen.
Brejlin kuului Valkealan ja Iitin kunnanvaltuustoihin, ja Kuusankosken kunnan perustamisen jälkeen hän oli vuodesta 1920 sen kunnallislautakunnan puheenjohtaja ja valtuuston jäsen. Hän kuului myös Lapuanliikkeen valtuuskuntaan ja sen Kymenlaakson piiritoimikuntaan. Puoluekantaansa Brejlin luonnehti itse sanoilla ”ruotsinkielinen suomalainen”. Hän oli kokoomuksen valitsijamiehenä vuoden 1940 presidentinvaalissa tultuaan varasijalta vuonna 1938 kuolleen pääministeri Kaarlo Castrénin tilalle, kun vuoden 1937 vaalin valitsijamiehet kutsuttiin uudelleen koolle. Brejlin antoi vaalissa ainoana äänensä entiselle presidentille P. E. Svinhufvudille, joka oli ollut kokoomuksen ehdokas vuonna 1937.
Seppo Jokela

Seppo Tapio Jokela (5. maaliskuuta 1934 Savonlinna – 24. helmikuuta 2000 Lahti) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Seppo Jokelan vanhemmat olivat kelloseppä Viljo Jokela ja Kaisa Laine. Myös Jokela suoritti kelloseppäkoulun ja toimi kelloseppänä ennen taiteellista uraansa. Jokelan pitkä kausi Lahden kaupunginteatterissa alkoi 1967. Sitä ennen hän oli kiinnitettynä Savonlinnan Teatteriin 1961–1963 ja Vaasan suomalaiseen teatteriin 1963–1967.
Jokelan teatterirooleja olivat esimerkiksi Akseli ("Täällä Pohjantähden alla"), Biff ("Kauppamatkustajan kuolema"), Mikko ("Anu ja Mikko"), Jim ("Lasinen eläintarha") ja Antreas Kälppäinen ("Loppiaisaatto"). Lisäksi hän vieraili Karirannan kesäteatterissa noin 20 kertaa.
Teatteriuransa ohella Jokela näytteli muutamassa suomalaisessa kokoillan elokuvassa, kuten "Kuuma kissa?" ja "Mona ja palavan rakkauden aika".
Jokela oli aviossa kahdesti. Hänen toinen puolisonsa oli näyttelijä Marja-Liisa Nisula. Liitto alkoi 1968 ja päättyi 1987.
Marja-Liisa Nisula

Marja-Liisa Nisula (s. 28. tammikuuta 1942 Pori) on suomalainen näyttelijä.
Ura.
Marja-Liisa Nisulan vanhemmat olivat järjestelymestari Ilmari Nisula ja Taimi Nisula. Hän oli aviossa viulutaiteilija Heimo Haiton kanssa 1964–1966 ja tuonnempana näyttelijä Seppo Jokelan kanssa. Nisula näytteli Imatran teatterissa 1961–1963, Kuopion Yhteisteatterissa 1963–1967 ja Lahden kaupunginteatterissa vuodesta 1967 alkaen.
Nisulan rooleja olivat muun muassa Maria ("Sound of Music"), Jelena ("Vanja-eno"), Ranjevskaja ("Kirsikkapuisto"), Honey ("Kuka pelkää Virginia Woolfia?") ja Anu ("Anu ja Mikko"). Hänen myöhempiä roolejaan olivat esimerkiksi Maria Callas ("Maria Callasin mestariluokka") ja Adele ("Ja hänen olivat linnut").
Nisula näytteli Mikko Niskasen ohjaamassa elokuvassa "Mona ja palavan rakkauden aika" (1983) Henkan äitiä.
Stedjen kirkko

Stedjen kirkko () on Sogndalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1867.
Sælen kirkko

Sælen kirkko () on Sogndalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1903.
Tjugumin kirkko

Tjugumin kirkko () on Sogndalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1863.