tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Golden Void

Golden Void on Hawkwindin kokoelma-albumi vuodelta 1999. Se sisältää mm. "Earth Ritual Preview"-EP:n kappaleet joita ei ole saatavissa muilla cd-levyillä sekä Dave Brockin haastattelun vuodelta 1987. Hawkwindin fan clubin johtaja Brian Tawn on kirjoittanut kansitekstit ja kappale-esittelyt. 
Kappaleet.
CD 1:
CD 2:
Complete ’79 – Collectors Series Volume 1

Complete '79 – Collector Series Volume 1 on Hawkwindin livejulkaisu vuoden 1979 kiertueelta. Se on nauhoitettu Hammersmith Odeonissa 1. joulukuuta 1979, lukuun ottamatta kappaletta "Shot Down In The Night", joka on erilaista miksausta lukuun ottamatta sama versio kuin virallisella "Live Seventy Nine" -albumilla oleva versio (nauhoitettu 8. joulukuuta 1979, St. Albans). 
Albumin julkaiseminen on kyseenalaistettu sen heikon äänenlaadun takia ja myös parempilaatuisia äänityksiä kyseiseltä kiertueelta olisi saatavilla, kuten "Live Seventy Nine"-albumi osoittaa. Joka tapauksessa albumilta löytyvät ainoat viralliset live-versiot kappaleista "PXR 5" ja "New Jerusalem" ja albumin kansivihko on kopio vuoden 1979 virallisesta kiertueohjelmasta.
Kappaleet.
CD 1:
CD 2:
Aiheesta muualla.
Arvostelu Starfarer-sivustolla
Choose Your Masques – Collectors Series Volume 2

Choose Your Masques – Collectors Series Volume 2 on Hawkwindin livealbumi Hammersmith Odeonin keikalta 12. marraskuuta 1982. 
Kappaleet.
CD 1:
CD 2:
Aiheesta muualla.
Arvostelu Starfarer-sivustolla
Archibald James Campbell

Archibald James Campbell (18. helmikuuta 1853 Fitzroy, Victoria – 11. syyskuuta 1929 Box Hill, Victoria) oli australialainen lintuharrastaja ja tullimies.
Hänen isänsä oli Archibald Campbell ja äitinsä Catherine Pinkerton, jotka molemmat tulivat Australiaan Glasgow’sta 1840. Hän opiskeli yksityiskoulussa Melbournessa ja siirtyi Victorian osavaltion palvelukseen 1869. Eläkkeelle hän jäi 1914 liittovaltion tullilaitoksesta.
Campbell oli Royal Australasian Ornithologists Unionin (RAOU) perustajajäsen 1901. Hän toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1909 ja 1928 ja toimitti yhdistyksen "The Emu" -lehteä useita vuosia. Hän oli perustamassa myös kahta muuta lintuharrastajien yhdistystä, Victorian Wattle Clubia (1899) ja Bird Observers Clubia (1905). Hän toimi aktiivisesti myös Field Naturalists Club of Victoria -nimisessä luontoharrastajien yhdistyksessä. Hän kirjoitti runsaasti lintuaiheisia artikkeleita "Australasian"-lehteen.
11. maaliskuuta 1879 hänet vihittiin opettaja Elizabeth Melrose Andersonin kanssa, joka kuoli 1915. Heillä oli viisi lasta. Hänen toinen vaimonsa oli sairaanhoitaja Blanche Ida Rose Duncan, vihitty 27. maaliskuuta 1916. Tästä liitosta syntyi yksi poika.
Hän toimi aktiivisesti myös presbyteerikirkossa ja lauloi tenorina Toorak Presbyterian Churchin kirkkokuorossa. Hänet on haudattu St Kildan hautausmaalle.
Campbell nimesi pikkuemumalurin ("Stipiturus ruficeps") vuonna 1899.
Atomhenge 76

Atomhenge 76 on Hawkwindin vuonna 2000 ilmestynyt livealbumi. Se äänitettiin Bristolin Colston Hallissa 27. syyskuuta 1976. Pohjois-Amerikassa Griffin julkaisi albumin tiivistettynä yhden CD:n versiona nimellä "Thrilling Hawkwind Adventures" helmikuussa 2000.
Kappaleet.
CD 1
CD 2
SNES-hiiri

SNES-hiiri on Nintendon vuonna 1992 julkaisema tietokonehiiri Super Nintendo Entertainment System -konsolille. Hiiri on yhteensopiva Super Game Boyn kanssa.
Live 1990

Live 1990 on Hawkwindin kahdelta vuoden 1990 keikalta koottu livealbumi.
Kappaleet.
CD 1:
CD 2:
Robert Fulton

Robert Fulton (14. marraskuuta 1765 Lancasterin piirikunta, Pennsylvania – 24. helmikuuta 1815) oli yhdysvaltalainen insinööri ja keksijä, joka rakensi ensimmäisen kaupallisesti menestyneen höyrylaivan. Hän suunnitteli myös ensimmäisen käyttökelpoisen sukellusveneen, "Nautiluksen" vuonna 1800. Se toimi paineilmalla.
Fultonilla oli jo nuorena monia kosketuksia Englantiin ja ensimmäisiin höyrykoneisiin. Hän oleskeli Euroopassa pitkään: vuonna 1786 hän muutti Englantiin opiskelemaan muotokuvamaalausta, ja vuonna 1794 hän siirtyi Ranskaan, ja teki siellä ensimmäiset kokeensa vedenalaisilla torpedoilla ja ammusveneillä, joilla yritettiin hyökätä Englannin laivastoa vastaan. Englannin hallitus halusi Fultonin omalle puolelleen, ja hänet kutsuttiin Lontooseen 1804. Vuonna 1806 Fulton palasi Yhdysvaltoihin, ja jatkoi torpedojen ja sukellusveneen suunnittelua.
Vuonna 1807 Fulton ja Robert R. Livingston rakensivat "North River Steamboatin", josta myöhemmän virheellisesti käytettiin nimeä "Clermont". Se oli ensimmäinen kaupallisesti menestynyt siipirataslaiva. Se risteili Hudsonjoella New Yorkin ja Albanyn välillä.
Gustav von Kahr

Gustav Ritter von Kahr (29. marraskuuta 1862 Weissenburg, Baijeri – 30. kesäkuuta 1934 Dachaun lähellä, Baijeri) oli saksalainen konservatiivinen oikeistopoliitikko ja pääministeri, joka toimi Baijerin osavaltiossa. Toimiessaan valtionkomissaarina Kahr oli nk. Baijerin triumviraatin päämies.
Kahr opiskeli lakia ja toimi asianajajana ennen siirtymistään politiikkaan. Vuonna 1917 hänestä tuli Ylä-Baijerin provinssihallinnon pää, mutta hän menetti asemansa Saksan vallankumouksessa 1918. Vallankumouksen jäätyä lyhytikäiseksi Kahrista tuli Baijerin pääministeri. Hänen hallintonsa aikana oikeistoryhmien toimintaa ei juuri rajoitettu ja hän kannatti lisäksi separatisteja, jotka halusivat erottaa Baijerin Saksasta. Kun Saksan hallitus hyväksyi oikeistoekstremismiä rajoittaneen lain, Kahr erosi syyskuussa 1921.
Baijerin triumviraatti ja oluttupavallankaappaus.
Kaksi vuotta myöhemmin pääministeri Eugen Ritter von Knilling nimitti Kahrin valtionkomissaariksi diktaattorin valtaoikeuksilla. Kahr muodosti Baijerin triumviraatin yhdessä Baijerin valtionpoliisin päällikön eversti Hans von Seisserin ja armeijan kenraalin Otto von Lossowin kanssa.
Triumviraatti kaavaili yhdessä Adolf Hitlerin ja marsalkka Erich Ludendorffin johtamien natsien kanssa vallankaappausta ja uuden hallituksen muodostamista. Triumviraatin vetäessä tukensa Hitleriltä tämä yritti pakottaa sen puolelleen aloittamalla oman natsivetoisen vallankaappausyrityksensä, joka tultiin tuntemaan oluttupavallankaappauksena. Natsien yritys kuitenkin epäonnistui ja johtavat natsit joutuivat vankilaan. Kahrin yhteys tuli kuitenkin ilmi ja hän menetti kannatuksensa varsinkin maltillisen oikeiston keskuudessa. Hän joutui eroamaan helmikuussa 1924. Jälkeenpäin Kahr toimi Baijerin oikeusistuimen puheenjohtajana muutaman vuoden, kunnes vetäytyi eläkkeelle. 
Pitkien puukkojen yönä Kahr tapettiin rangaistuksena petoksestaan natseja kohtaan oluttupavallankaappauksen yhteydessä. SS-miehet vangitsivat ja murhasivat Kahrin hakkaamalla häntä kirveillä. Hänen ruumiinsa löytyi suosta lähellä Dachauta.
Tuula Nyman

Tuula Elisabet Nyman (ent. Loiri; ) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Nyman teki valta­osan urastaan radiossa, mutta myös vaihtelevasti teatterissa, televisiossa ja elo­kuvissa. Nyman sai Elo­kuva­taiteen valtion­palkinnon vuonna 1973 elo­kuvasta "Yhden miehen sota". Hänet palkittiin samasta el­okuvasta parhaan nais­pää­osan Jussi-palkinnolla vuonna 1974 ja vuonna 1977 elo­kuvasta "Loma".
Televisiossa Nyman näytteli "Raidin" (2000) apulais­poliisi­mestari Ritva Hakalaa, myös saman­nimisessä elo­kuvassa (2003).
Yksityiselämä.
Hän oli naimisissa näyttelijä Vesa-Matti Loirin kanssa 1967–1969. Myöhemmin hän oli suhteessa Turo Unhon kanssa, jonka kanssa hänellä oli poika.
Nyman menehtyi 71-vuotiaana pitkään sairastettuaan Haartmanin sairaalassa Helsingissä. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Sompio (täsmennyssivu)

Sompio voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Sodankylään liittyen:
Sompioita muualla Suomessa:
Confederation of African Football

Confédération africaine de football (lyhennettynä CAF) on Afrikan jalkapalloliitto. Liitto perustettiin vuonna 1957, jolloin Abdel Aziz Abdallah Salem valittiin sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi ja Youssef Mohamed sen ensimmäiseksi pääsihteeriksi.
CAF järjestää kahden vuoden välein Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut, ja niin ikään kahden vuoden välein naisten Afrikan-mestaruuskilpailut.
Larisa Kruglova

Larisa Nikolajevna Kruglova (, s. 27. lokakuuta 1972) on venäläinen pikajuoksija.
Kruglova kilpaili ensimmäisissä arvokisoissaan Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001, joissa hän karsiutui 60 metrin juoksun välierissä ajalla 7,33. Seuraavana vuonna hän juoksi kuudenneksi sisäratojen EM-kisoissa 60 metrillä ajalla 7,25 ja karsiutui Münchenin EM-kisoissa 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 11,65, mutta oli mukana Venäjän 4 x 100 metrin viestijuoksujoukkueessa, joka voitti EM-pronssia. Seuraavana vuonna hän kilpaili Venäjän pikaviestijoukkueessa, joka voitti MM-pronssia Pariisin MM-kisoissa. Vuonna 2004 hän voitti 60 metrillä Euroopan sisäratojen cupin ja karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa matkan välierissä. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui 100 metrillä toisissa alkuerissä ajalla 11,36, mutta oli mukana Venäjän viestijoukkueessa, joka voitti olympiahopeaa.
Kruglova juoksi viidenneksi 2005 sisäratojen EM-kisoissa 60 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 100 metrin toisissa alkuerissä. Vuonna 2006 hän oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 60 metrillä seitsemäs ajalla 7,23. Hän voitti samana vuonna Euroopan cupin superliigan 100 metrillä ajalla 11,26.
Strange Highways

Strange Highways on Dion vuonna 1993 julkaisema kuudes albumi. Se on ensimmäinen levy Ronnie James Dion palattua Black Sabbathista. Levyllä soittaa ensimmäistä kertaa kitaristi Tracy G sekä yhtyeen kosketinsoittajana vuoteen 2010 asti toiminut Scott Warren. Albumin julkaisi Vertigo lokakuussa 1993; Yhdysvalloissa julkaisijana oli Reprise Records tammikuussa 1994.
Black Sabbathin "Dehumanizer-" albumin (1992) nauhoittamisen ja sitä seuranneen kiertueen jälkeen Dio kokosi sooloyhtyeensä uudestaan rumpali Vinny Appicen kanssa ja he palkkasivat Tracy Grijalvan uudeksi kitaristiksi. Dion entisen basistin Jimmy Bainin oli tarkoitus palata yhtyeeseen, mutta hänen tilalleen tuli Jeff Pilson. Strange Highwaysia pidetään Dion raskaimpana ja synkimpänä albumina.
Kappale "Hollywood Black" oli sävelletty Black Sabbathin "Dehumanizerin" äänitysten aikana.
Kitaristi Tracy G:n mukaan "Strange Highways" ei kuitenkaan sisällä "Dehumanizerilta" ylijäänyttä materiaalia, hän vain sattui ottamaan vaikutteita Black Sabbathin kitaristi Tony Iommilta.
Kappaleet.
Kaikki albumin sanoitukset ovat Ronnie James Dion tekemiä.
FN-49

FN-49 (, SAFN-49) on belgialaisen Fabrique Nationale de Herstal -asetehtaan valmistama kaasumäntätoiminen, itselataavaa kertatulta ampuva kivääri. Aseesta on valmistettu myös pieni erä kerta- ja sarjatulta ampuvaa .30-06 kaliiperista AFN () versiota. 
Kiväärin suunnitteli belgialainen asesuunnittelija Dieudonne J. Saive ja sen prototyyppi valmistui vuonna 1947. Ase otettiin tuotantoon vuonna 1949 ja sitä valmistettiin vuoteen 1961 asti yhteensä yli 176 000 kappaletta.
Se on ollut palveluskiväärinä Argentiinassa, Belgiassa, Belgian Kongossa, Brasiliassa, Egyptissä, Indonesiassa, Kolumbiassa, Luxemburgissa ja Venezuelassa.
Ranskan senaatin vaalit

Ranskan senaatin vaalit, joita kutsutaan myös senaattorivaaleiksi ovat kokemassa suurta muutosta (2007), mutta vaalien epäsuora menetelmä säilyy ja vaalin suorittavat suuret vaalikollegiot eli valitsijamiehet.
Erityispiirteitä.
Vuoteen 2008 saakka.
Ranskan senaatti, jota kutsutaan myös nimellä ”Haute assemblée” koostui 331 senaattorista:
Vuoden 2008 jälkeen.
Vuodesta 2004 alkaen on tehty vaalijärjestelmään muutosta, jossa senaattoreiden vaalikausi muuttuu asteittain kuuden vuoden mittaiseksi. Muutos sisältää myös äänestyskausien lukumäärän vähenemisen kahteen; nämä ovat ”série 1” ja ”série 2”. Näin puolet senaattoreista tulee valittavaksi aina kolmen vuoden välein. 
Muutoksen kanssa samaan aikaan myös senaattorien paikkajako muuttuu vastaamaan paremmin Ranskan alueiden asukaslukujen muutoksia. Näin senaattoreiden kokonaismääräksi tulee muutoksen jälkeen vuonna 2008 kaikkiaan 343 jäsentä. Ja vuonna 2011 senaattoreiden lukumäärä kasvaa kaikkiaan vielä tästäkin eli heitä tulee olemaan 348. Senaattoreiden paikat jakautuvat seuraavasti: 
Vaalitapa.
Sen jälkeen kun laki n:o 2003-697 tuli voimaan 30. heinäkuuta 2003:
Puhemies ja puhemiehistö.
Joka kolmen vuoden kauden kuluttua, eli aina kun osa edustajista valitaan, senaatti valitsee itselleen puhemiehistön jota kutsutaan ranskaksi toimistoksi. Samalla valitaan myös senaatin puhemies, joka toimii tasavallan presidentin sijaisena tai ottaa tehtävän hoitaakseen jos presidentti on itse kykenemätön, syystä tai toisesta, virkaansa hoitamaan.
Valitsijamiehet.
Valitsijamiehet koostuvat pääsääntöisesti (95 % valitsijamiesten kokonaismäärästä) kunnallisilla vaaleilla valituista henkilöistä, kunnanjohtajista, kuntien apulaisjohtajista, kunnanhallituksen jäsenistä sekä keskeisten kunnanvaltuustojen edustajista. Näiden edustajien lukumäärä on sidoksissa kuntien asukasmääriin. Toisaalta loput (5 % valitsijamiehistä) koostuu kansanedustajista, alueneuvostojen- sekä yleisneuvostojen jäsenistä.
Historia.
Laki, joka tuli voimaan 14. helmikuuta 1875 ja koski Ranskan kolmannen tasavallan senaattia, määritteli senaatin koostuvan 300 edustajasta, joista 225 valittiin departementeista ja siirtomaista ja lisäksi 75 edustajaa valitsi kansalliskokous. Kansalliskokouksen valitsemat edustajat olivat erottamattomia, ja heidät oli valittu eliniäksi. Siksi näitä senaattoreita ei voitu erottaa, vaikka kansalliskokouksen valitsemista senaattoreista luovuttiin lailla 10. joulukuuta 1884. Viimeinen kansalliskokouksen elinajaksi valitsema senaattori kuoli vuonna 1918. Kansalliskokouksen valitsemia elinikäisiä senaattoreita oli kaikkiaan 116.
Lausitzer Füchse

EHC Lausitzer Füchse on saksalainen jääkiekkojoukkue Weißwasserin kaupungista itäisestä Saksista. Se pelaa nykyisin Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigassa.
Seura perustettiin vuonna 1953 "BSG Ostglas Weißwasserin" ja "BSG Chemie Weißwasserin" yhdistyessä. Vuoteen 1990 asti joukkueen nimi oli "SG Dynamo Weißwasser", nykyisen nimensä seura otti käyttöön vuonna 2002 muutaman välivaiheen jälkeen.
Dynamo-nimellä joukkue voitti Saksan demokraattisen tasavallan mestaruuden 25 kertaa, joskin vuodesta 1970 liigassa pelasi vain kaksi joukkuetta, toisen ollessa Dynamo Berlin, nykyinen Eisbären.
Pelaajat.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Dawn of Hawkwind

Dawn Of Hawkwind on albumi, joka pääasiassa esittelee Dave Brockin tuotantoa ennen Hawkwindin perustamista. Brock itse kommentoi kappaleita cd:llä. Albumia ei pidä sekoittaa samannimiseen bootleg-julkaisuun.
Matobon kukkulat

Matobon kukkulat eli Matopos-kukkulat on alue Zimbabwen eteläosassa. Sille ovat tunnusomaisia metsäiset laaksot ja niiden välissä kohoavat graniittiset kalliopaadet, "kopjet". Puiston nimi tarkoittaa kaljupäitä. Kukkulat kohoavat noin 1 500 metrin korkeuteen, kun laaksonpohjat ovat 1 100 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Kukkuloiden alue on noin 3 100 neliökilometria, mistä 424 km² kuuluu kansallispuistoon. Loput on enimmäkseen yhteislaidunta, pieni osa myös viljelymaata. Vajaa neljännes kansallispuistosta on aidattu matkailukohteeksi. Aidatulla alueella eläimiä on niin tiheässä, että mm. sarvikuonon näkeminen on melko varmaa.
Alueella on myös kalliomaalauksia ja Cecil Rhodesin hauta.
Kansallispuiston tunnetuin eläinlaji on mustakotka ("Aquila verreauxii"). Myös muita kotkalajeja on paljon, samoin kuin leopardeja ja paviaaneja sekä erilaisia matelijoita. Tamaanit ovat tärkeitä kotkien ja leopardien ravintoeläimiä.
Matobon kukkulat on UNESCOn maailmanperintökohde vuodesta 2003.
Rapid Reload

Rapid Reload (Japanissa nimellä Gunners Heaven) on 2D ammuskelupeli PlayStationille, josta tuli todella suosittu. Rapid Reload on ns. "Gun and Run" -peli, jossa juostaan ampumapainike pohjassa vihollisia kohti.
Rapid Reload julkaistiin Japanissa vuoden 1995 alussa sekä Euroopassa vuoden 1995 lopussa.
Tarina.
Aarteenmetsästäjät Axel Sonics ja Ruka Hetfield lähtevät etsimään aarretta. He eivät tiedä, että ilkeä terroristi järjestö, Pumpkin Heads, on myös aarteen perässä. Arelin ja Rukan on pelastettava maailma terroristien kynsistä.
Pelaaminen.
Pelin alussa pelaaja valitsee hahmokseen joko Axelin tai Rukan. Kaikissa tasoissa, poikkeuksena 3- ja 5-taso, on kolme päävastusta. Näistä kaksi on Area Bosseja ja yksi on Guardian. Tasossa 3 on vain yksi Area Boss, ja tasossa 5 on pelkkä Guardian. Monet ihmiset ovat kritisoineet pelin vaikeutta, etenkin Rukalla pelatessa tasoissa 3 ja 4.
Staffan Hildebrand

Staffan Hildebrand (alun perin Carl Thomas Staffan Hildebrand) (s. 14. heinäkuuta 1946 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "G" (myös nimellä "G – som i gemenskap"), "Stockholmsnatt" ja "Ingen kan älska som vi".
Vuonna 2021 julkaistun "G som i gärningsman" -kirjan mukaan Hildebrand käytti 1970- ja 1980-luvuilla seksuaalisesti hyväkseen teini-ikäisiä poikia. Hän on myöntänyt teot ja sanonut, että ”nuorissa pojissa on jotain, mitä en saa mistään muualta”. Nykyisin Hildebrand pitää tekojaan vääryyksinä.
Hildebrand on ruotsalaisen poliitikon Carl Bildtin lapsuudenystävä.
Jonas Cornell

Jonas Cornell (alun perin Bengt Henrik Jonas Cornell) (8. marraskuuta 1938 Tukholma, Ruotsi – 29. lokakuuta 2022) oli ruotsalainen tuottaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Cornell oli naimisissa näyttelijä Agneta Ekmannerin kanssa.
Sven-Bertil Taube

Sven-Bertil Gunnar Evert Taube ['toːb] (24. marraskuuta 1934 Tukholma – 11. marraskuuta 2022) oli ruotsalainen laulaja ja näyttelijä, Evert Tauben poika.
Taube julkaisi esikoisalbuminsa vuonna 1954. Albumi sisälsi tulkintoja hänen isänsä laulelmista. Hän myös nauhoitti Carl Michael Bellmanin ja runoilija Nils Ferlinin lauluja. Vuonna 2009 Tauben albumi "Sjunger Mikis Theodorakis" (1974) pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja TV-ohjelmien klassikkoa.
Laulajanuransa lisäksi Taube oli näyttelijä. Melko menestyksekkään uran myötä hän päätyi Lontooseen, jossa hän esiintyi teattereissa ja musikaaleissa. Lisäksi hän pääsi "Kahden kerroksen väkeä" -televisiosarjaan. 1970-luvulla Taube yritti löytää töitä näyttelijänä Hollywoodista, ja hän saikin joitain pieniä osia. Tunnetuimpia rooleista olivat vuoden 1970 Alistair MacLeanin jännitysromaaniin perustuva "Kahlenukke", jossa Taube esitti pääosaa, vuoden 1976 sivuosarooli toista maailmansotaa käsitelleessä draamassa "Kotka on laskeutunut" ja Henrik Vangerin rooli ruotsalaiselokuvassa "Miehet jotka vihaavat naisia" (2009).
1980- ja 1990-luvulla Taube näytteli useissa ruotsalaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Samalla hän jatkoi laulajanuraansa.
Yksityiselämä.
Taube oli naimisissa neljä kertaa. Näistä avioliitoista hän sai neljä lasta, jotka syntyivät vuosina 1960, 1965, 1979 ja 1994.
Seututie 855

Seututie 855 on valtatieltä 4 Iin Olhavan kylästä Yli-Iin Tannilan kautta Pudasjärvelle johtava noin 90 kilometrin pituinen seututie. Tannilassa tie yhtyy seututiehen 849 noin kilometrin verran Yli-Iihin päin, kunnes se kääntyy vasemmalle Pudasjärven suuntaan. Tie päättyy kantatien 78 risteykseen noin viisi kilometriä Pudasjärven keskustaajamasta luoteeseen.
Tie on vähäisesti liikennöity, ja kokonaisliikennemäärältään alueellista keskitasoa alhaisempi. Raskaan liikenteen osuus tiellä on korkea. Yli-Olhavan ja Tannilan välisellä tieosuudella vuoden 2015 arvioissa oli vuorokausiliikennemäärä noin 140 ajoneuvoa vuorokaudessa. 
Nykyiseltään koko tie on päällystetty asfaltilla. Aikaisemmin Yli-Olhavan ja Tannilan välinen tieosuus oli savi-sorapintainen, mutta siihen valmistui asfalttipinta vuonna 2017.
Tien varrella sijaitsevat muun muassa Siuruan työväentalo, Pudasjärven kirkko ja sen läheisyydessä oleva hautausmaa. 
Tien historiaa.
Alkuperäinen seututie 855 lähti seututieltä 849 silloisen Yli-Iin kunnan Tannilan kylästä, johtaen Pudasjärvellä kantatielle 78. Nykyinen Olhavan ja Yli-Tannilan välinen tieosuus tunnettiin aiemmin yhdystienä numero 8523 ja Yli-Tannilan ja Tannilan välinen tieosuus yhdystienä numero 18805. Siuruan ja Pudasjärven kirkonkylän välinen tieosuus oli aiemmin osa alkuperäistä kantatie 78:aa.
Hans Alfredson

Hans Folke "Hasse" Alfredson (28. kesäkuuta 1931 Malmö – 10. syyskuuta 2017 Danderyd) oli ruotsalainen koomikko, ohjaaja, kirjailija ja näyttelijä. Hän teki pitkään yhteistyötä Tage Danielssonin kanssa.
Alfredson syntyi Malmössä, mutta hän muutti seitsemänvuotiaana perheensä kanssa Helsingborgiin. 1950-luvun alussa hän alkoi opiskella filosofiaa ja taide- ja kulttuurihistoriaa Lundin yliopistossa. Jo opiskeluaikoinaan hän kirjoitti tekstejä revyihin ja eri lehtiin. Alfredson valmistui vuonna 1956, ja samana vuonna hän sai töitä Ruotsin radiosta. Siellä hän tapasi Tage Danielssonin, ja vähitellen he aloittivat tiiviin yhteistyön, joka kesti aina Danielssonin kuolemaan saakka vuoteen 1985. Tuotantoyhtiönsä AB Svenska Ordin kautta Hasse &amp; Tage -kaksikko teki yhdessä lukuisia elokuvia (muun muassa "Tehdäänpä silta", "Picasson seikkailut"), radio- ja televisio-ohjelmia ja revyitä. Lavalla Alfredsonin bravuuri oli Lindeman-hahmo, joka antoi humoristisia vastauksia Danielssonin esittämiin asiallisiin kysymyksiin erilaisiin ammatteihin ja ajankohtaisiin teemoihin liittyen. Lindeman-sketsit saavuttivat suurta suosiota myös lukuisten äänitteiden ansiosta, ja erityisesti juuri tässä hahmossa Alfredson pääsi näyttämään tunnettua improvisaatiokykyään. Alfredson ja Danielsson tekivät töitä myös erikseen; Alfredsonin omista töistä tunnetuimpia ovat esimerkiksi elokuva "Yksinkertainen murhaaja", joka sai muun muassa vuonna 1982 parhaan elokuvan ja ohjauksen Guldbagge-palkinnon, ja lastenlaulut, kuten "Blommig falukorv". Danielssonin kuoleman jälkeen Alfredson ohjasi ja käsikirjoitti vielä joitakin elokuvia, kirjoitti kirjoja ja näytelmiä sekä teki revyitä Povel Ramelin ja Peter Dallen kanssa. Hän toimi myös Skansenin johtajana 1992–1994.
Alfredson oli naimisissa Gunilla Olssonin kanssa vuodesta 1956 lähtien kuolemaansa saakka. Heidän lapsiaan ovat muun muassa ohjaajat Daniel Alfredson ja Tomas Alfredson.
Filmografia.
Elokuvat, jotka Alfredson on käsikirjoittanut.
Ohjaaja ja toinen käsikirjoittaja Tage Danielsson.
Magneettikolangiografia

Magneettikolangiografia (, MRCP) on lääketieteellinen kuvantamismenetelmä, jossa magneettikuvauksen avulla kuvannetaan sappi- ja haimatiet. Magneettikolangiografiaa voidaan käyttää esimerkiksi epäiltäessä sappi- ja haimateiden tukoksia, kasvaimia, sappikiviä ja leikkausten jälkeisiä komplikaatioita. 
Toisin kuin endoskooppinen retrogradinen kolangiopankreatikografia (ERCP), magneettikolangiografia ei ole tähystystutkimus. Siten se on ERCP:tä turvallisempi, mutta toisaalta sen avulla ei pystytä tekemään toimenpiteitä, kuten poistamaan sappikiviä tai ottamaan koepaloja. Magneettikolangiografian tarkkuus on todennäköisesti ERCP:n veroinen arvioitaessa muun muassa sappitietukoksia ja -kiviä, tiehyiden anatomisia poikkeavuuksia, leikkauksen jälkeisiä muutoksia ja primaaria sklerosoivaa kolangiittia. Tutkimuksen etuna on lisäksi koko sappitiepuuston, myös tukoksen yläpuolisen osan, hyvä näkyminen. Magneettikolangiografia onkin korvaamassa ERCP:n potilailla, joilla tarvitaan ainoastaan diagnostista sappi- ja haimateiden kuvausta.
Kaksipuoluejärjestelmä

Kaksipuoluejärjestelmä on poliittinen järjestelmä, jossa vaalijärjestelmä tuottaa kaksi pääpuoluetta. Kaksipuoluejärjestelmässä toisella on hallitusvalta ja toinen on oppositiossa. 
Kaksipuoluejärjestelmä on käytössä muun muassa Britanniassa, Maltalla ja Yhdysvalloissa. Olemassa olevat kaksipuoluejärjestelmät ovat vapaita monipuoluejärjestelmiä, mutta enemmistövaalitapaa käyttävissä vaalipiireissä äänestäjien tahto polarisoituu kahteen. Toisin sanoen vain kahdella puolueella on mahdollisuus menestyä, mutta kaikki saavat osallistua. Pohjimmiltaan on äänestäjistä kiinni, keskittävätkö he äänensä kahdelle vai useammalle puolueelle.
Kaksipuoluejärjestelmään kuuluu usein varjohallitus. Esimerkiksi Britanniassa se on vakiintunut poliittinen käytäntö.
Suomalaista keskustelua.
Jotkut kokoomuslaiset ja eräät talouselämän vaikuttajat herättivät 2000-luvun alussa keskustelua siirtymisestä kaksipuoluejärjestelmään. Kolumnisti Pekka Seppänen on arvellut, että se helpottaisi puolueen valintaa ja kasvattaisi äänestysinnokkuutta. Muut puolueet ovat vastustaneet ajatusta. Esimerkiksi Vihreiden Osmo Soininvaara on arvostellut Kokoomuksen Heikki A. Ollilan arveluja siirtymisestä kaksipuoluejärjestelmään sanoen kaksipuoluejärjestelmän olevan "epärealistinen" ja "kansanvaltaa halveksiva". Sen on nähty vastaavan äänestäjien mielipiteitä silloin, kun nekin ovat kaksijakoisia. Kaksipuoluejärjestelmää on kritisoitu myös siitä, että sen on sanottu kaventavan ihmisten valinnanvapautta ja kasvattavan eriarvoistumista.
Pelisuunnittelija

Pelisuunnittelija on pelejä suunnitteleva henkilö, joka suunnittelee pelin toiminnallisuuden, järjestelmät, säännöt ja pelimekaniikan. Pelisuunnittelija työskentelee myös pelimaailman rakentamisessa ja tarinan muodostamisessa. Pelisuunnittelija vaikuttaa siihen, että peli on hauska ja kiinnostava, sekä vaikuttaa pelikokemukseen. Pelin suunnitteluun kuuluu monia asioita, joita ovat pelimekaniikan lisäksi pelin konsepti, hahmosuunnittelu, narratiivi ja juoni, sekä tasosuunnittelu. Pelistä on tarpeen tehdä prototyyppejä suunnittelun esittämiseen.
Pelisuunnittelija voi suunnitella esimerkiksi videopelejä, lautapelejä tai roolipelejä.
Pelisuunnittelijan on ymmärrettävä teknistä toteutusta, pelin taiteen tekemistä, kolmiulotteista mallinnusta, animointia, käyttöliittymäsuunnittelua ja muita asioita sekä osattava tehdä tiedoista dokumentteja, taulukoita, esityksiä ja voitava keskustella asioista. Taiteelliset taidot ja tekninen ymmärrys voivat olla hyödyllisiä, mutta omien ongelmien ratkaisukyky on elintärkeää. Vaatimukset vaihtelevat suuresti, ja ohjelmointikielien sekä työkalujen ymmärtäminen voi olla tarpeellista. Korkeakoulututkinto on usein tarpeellinen työtä hakiessa, sekä esityksiä aiemmista töistä.
Pelisuunnittelijalle kokemus on tärkeää, ja monet pelisuunnittelijat aloittavat muissa tehtävissä ohjelmoimalla tai tekemällä pelin taidetta. Eräs reitti on aloittaa modaamalla pelejä ja suunnittelemalla jotain uutta ja erilaista olemassa olevan pelin pohjalta.
Pelisuunnitteludokumentti on yksityiskohtainen dokumentaatio pelistä, jota kaikki ryhmän jäsenet käyttävät selkeään kuvaukseen pelistä. Sen on oltava käyttökelpoinen ja ymmärrettävä taiteilijalle, animaattorille, äänisuunnittelijalle, tasosuunnittelijalle, markkinoijalle ja niin edelleen. Sen avulla kehityksessä voi seurata muuttuneita suunnitelmia ja ongelmakohtia voi havaita varhain sen avulla. Suunnittelijan tehtävä on kehittää ratkaisuja ongelmiin ja kommunikoitava tiedot muulle ryhmälle. Modernissa suunnittelussa dokumentti voi olla jatkuvasti elävä Wikisivusto.
Reichenau (saari)

Reichenau on saari Bodenjärvessä eteläisessä Saksassa. Saari sijaitsee Reichenaun kunnan alueella länteen Konstanzin kaupungista. Saari on yhdistetty mantereeseen keinotekeoisella vuonna 1838 valmistuneella pengertiellä. Reichenau on pinta-alaltaan 4,3 neliökilometriä ja siellä asuu 5 100 ihmistä.
Saari listattiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 2000 luostarinsa ansiosta. Reichenaun luostarin kirkko on pyhitetty Neitsyt Marialle ja evankelista Markukselle. Lisäksi saarelle on rakennettu kaksi muuta kirkkoa, joista toinen on omistettu Pyhälle Yrjänälle ja toinen apostoli Pietarille sekä Paavalille.
Nykyään saari on kuuluisa myös vihannesfarmeistaan ja viinitarhoistaan. Wollmatinger Ried saaren vieressä on iso luonnonsuojelualue. Se on ruohikkoinen kosteikkoalue, jossa useat linnut pysähtyvät muuttonsa aikana.
Stubbenin majakka

Stubbenin majakka on vuonna 1954 rakennettu nelikerroksinen yhdistetty luotsiasema ja majakkarakennus Uudenkaarlepyyn edustalla. Rakennus sijaitsee Stubbenin saarista pienemmällä, Lillskärillä. Stubbenin Storskärillä sijaitsee Stubbenin pooki, joka on rakennettu 1857.
Sementtitiilistä muuratussa rakennuksessa on neljä kerrosta. Ylimmässä on päivystyshuone, jonka päällä on loistokoju. Majakan ulkoseinät maalattiin silloisen itäviitan väreihin, alaosaltaan valkoiseksi, keskeltä mustaksi ja aivan päältä valkoiseksi.
Majakkasaaren luotsitoiminta lopetettiin 1960-luvulla ja majakka automatisoitiin. Majakan automatisointi ei kuitenkaan vaikuttanut saaren elämään, sillä sen itärannan kalastajakylässä käy paljon ihmisiä etenkin kesäisin. Merenkulkulaitos vuokrasi majakkarakennuksen vuonna 1992 matkailuyrittäjälle, joka pitää siinä kesähotellia. Tiloihin voidaan majoittaa 20 ihmistä. Majakka toimii nykyisin aurinkoenergialla.
Lintuharrastus

Lintuharrastus on harrastus, jossa lintuja tarkkailaan ja kuvataan.
Lajintunnistuksessa auttavien lintukirjojen ohella lintuharrastuksen perusvälineitä ovat kiikari ja kaukoputki, joiden avulla lintuja voi havainnoida kauempaa ja lennosta. Näköhavaintojen lisäksi lintuja voi tunnistaa myös niiden ääntelyn perusteella.
Lintuharrastuksen eri muotoja ovat muun muassa muutonseuranta eli staijaus, talviruokinta, valokuvaus, retkeily, bongaaminen, linnunpönttöjen ylläpito ja lintujen rengastaminen.
Bongaamiseen liittyy erilaisten pinnalistojen ylläpito – pinnan saa jokaisesta havaitsemastaan lintulajista. Erilaisia pinnoja ovat esimerkiksi elämänpinnat, maailmanpinnat, vuodenpinnat, retkipinnat ja lintuasemapinnat. 
Suomessa toimii suuri joukko lintuharrastajien yhdistyksiä, joiden keskusjärjestö on vuonna 1973 perustettu BirdLife Suomi (vuoteen 1995 asti Lintutieteellisten Yhdistysten Liitto eli LYL). Useimmat yhdistykset järjestävät retkiä ja tapahtumia, joissa voi tutustua muihin harrastajiin ja oppia kaikenlaista kiinnostavaa. Yhdistykset myös julkaisevat lintulehtiä ja -tiedotteita ja pitävät yllä verkkosivustoja.
Hilaire Belloc

Joseph Hilaire Pierre René Belloc (27. heinäkuuta 1870 La Celle-Saint-Cloud, Ranska – 16. heinäkuuta 1953 Guildford, Surrey, Englanti) oli brittiläinen kirjailija ja poliitikko.
Bellocin isä oli ranskalainen ja äiti englantilainen naisasianainen Bessie Rayner Parkes. Hän asui lapsuutensa Britanniassa ja valmistui Oxfordin yliopiston Balliol Collegesta ja oli Britannian kansalainen vuodesta 1902. Belloc oli Britannian parlamentin jäsen ensin liberaalipuolueen edustajana, myöhemmin riippumattomana 1906–1910 Salford Southin vaalipiiristä. Hän kirjoitti vuosina 1914–1920 "Land and Water" -lehteen. 
Bellocilla ja hänen vaimollaan Elodiella oli viisi lasta. Elodie kuoli influenssaan vuonna 1914 parin oltua naimisissa seitsemättätoista vuotta. Belloc sai aivohalvauksen 1941 eikä toipunut täysin. Hän kuoli palovammoihin 82-vuotiaana heinäkuussa 1953, kun hänen päälleen singonnut hehkuva kekäle sytytti vaatteet palamaan.
Belloc oli vahvasti katolinen. Hänen tuotantoonsa kuuluu useita esseitä, matkakirjallisuutta, runoutta ja myös poliittisia tutkielmia. Hänen sisarensa oli romaanikirjailija Marie Adelaide Belloc Lowndes.
Pääteoksia.
Lähde:
Eternal Erection

Eternal Erection on suomalainen vuonna 1994 perustettu funk-yhtye. Perustajajäsenet olivat Sam Huber, Joakim Guthwert, Pontus Gylling ja Hemu Häsänen. Viimeisin albumi "It`s Easy" julkaistiin 2014.
Reichenau (Saksa)

Reichenau on Saksan kunta Baden-Württembergin osavaltiossa Konstanzin piirikunnassa. Kunta sijaitsee Reichenaun saarella Bodenjärvellä ja osittain mantereen puolella. Reichenaun pinta-ala on 12,7 neliökilometriä. Kesäkuun 2022 lopussa kunnassa oli 5 489 asukasta.
Reichenaun historia on tiiviisti kytköksissä Reichenaun luostariin, joka perustettiin vuonna 724. Koko saari oli luostarin maata ja maanviljelöiden työnä oli ruokkia luostariyhteisöä. Luostarisaari valittiin vuonna 2000 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Per Gerhard

Per Gerhard (alun perin "Per Gerhard Johnson"; s. 23. kesäkuuta 1924 Tukholma – joulukuu 2011) oli ruotsalainen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja teatterinjohtaja.
Per Gerhard on kuplettilaulaja Karl Gerhardin ja tanssija Valborg Geyronin poika. Hän oli naimisissa näyttelijä Maj-Britt Nilssonin kanssa vuodesta 1951 aina tämän kuolemaan asti vuonna 2006.
Gerhard oli Johnson-niminen vuoteen 1946, kunnes hän muutti sukunimekseen Gerhard, kuten hänen isänsä aikoinaan. Hän opiskeli Dramatenin oppilaskoulussa 1946–1949. Nuoruudessaan hän kirjoitti revyykupletteja ja vaikutti "Kar de Mumma" -revyyssä. Gerhard debytoi ohjaajana vuonna 1949 ja ohjasi muun muassa viisi isänsä revyytä. Hän oli Tukholman Vasa-teatterin johtaja vuosina 1951–1985 ja ohjasi muun muassa menestysnäytelmät "Spanska Flugan", "Min fru går igen" ja "Charleys Tant".
Guiding Light

Guiding Light oli yhdysvaltalainen saippuasarja, jonka esittäminen alkoi CBS-kanavalla 30. kesäkuuta 1952. Jo sitä ennen sarjaa oli esitetty radiossa NBC-kanavalla 25. tammikuuta 1937 alkaen. "Guiding Light" oli maailman pisimpään kestänyt saippuadraama ja yksi kaikkien aikojen pisimmistä televisiosarjoista. Sarjan 15 000. jakso esitettiin 7. syyskuuta 2006.
"Guiding Lightia" esitettiin Suomessa 1990-luvun alussa nimellä Unelmien pelikenttä. Sitä näytettiin kesäsarjana, kun "Kauniit ja rohkeat" oli tauolla. Suomessa näytetyt jaksot oli esitetty Yhdysvalloissa vuonna 1988.
"Guiding Lightin" viimeinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa syyskuussa 2009. Sarja sai kaikkiaan 69 Daytime Emmy -palkintoa.
Sarasvatin hiekkaa

Sarasvatin hiekkaa on Risto Isomäen kirjoittama ekologinen trilleri, jonka Tammi julkaisi vuonna 2005. Kirjan tapahtumat sijoittuvat vuoden 2020 paikkeille ja epilogi vuoteen 2026. Teos oli 2005 Finlandia-palkintoehdokkaana ja sai Tähtivaeltaja-palkinnon sekä Kiitos kirjasta -palkinnon 2006. Into Kustannus julkaisi kirjan englannin kielisen käännöksen vuonna 2013. Kirja on käännetty myös latviaksi, liettuaksi, saksaksi, viroksi ja unkariksi.
Kirjan sovitukset.
Kirjan pohjalta on tehty sarjakuva, joka ilmestyi Aamulehden sunnuntailiitteessä 3. kesäkuuta 2007 alkaen noin vuoden ajan. Sarjakuvan on käsikirjoittanut Petri Tolppanen ja piirtänyt Jussi Kaakinen. Sarjakuvasta julkaistiin laajennettu albumiversio elokuussa 2008. Vuonna 2009 Sarasvatin hiekkaa -sarjakuva-albumi voitti Sarjakuva-Finlandian. Sarjakuva-albumi on julkaistu julkaistu myös englanninkielisenä (käännös Lola Rogers ja Owen Witesman).
Maria Kilven dramatisoima näyttämöversio sai ensi-iltansa Espoon kaupunginteatterissa 15.2.2012.
Aku Louhimies suunnitteli elokuvaversion ohjaamista, mutta se ei ole toteutunut.
Yömyöhä

Yömyöhä oli Pirkka-Pekka Peteliuksen ja Pedro Hietasen vuodesta 1986 lähtien tekemä radioviihdeohjelma. Jokaisella lähetyksellä oli teema, ja lähetykseen liittyi teeman mukaisia haastatteluja sekä muita hupailuja. Usein "kuuntelijat" ovat voineet myös soittaa "Yömyöhiin" ja kysyä jotakin teemaan liittyvää asiaa. Silloin tällöin "Yömyöhissä" on ollut mukana myös tietokilpailu, johon kuuntelijat voivat vastata. Ohjelmien ideana on, että Hietanen toimi juontajana ja Petelius näytteli lähes kaikki muut hahmot. "Yömyöhä"-lähetyksistä ovat saaneet alkunsa monet myös televisiossa esiintyneet hahmot, kuten Herra 47, Jarna Kuiva sekä Marja-Liisa Hirvesmieli. Sketsien väliin soitettiin musiikkia. Sarjan alkupuolen vakiohahmo oli keravalainen moponuori Jarna Kuiva, jonka tunnettu sanonta on "Se on kyllä hyvä...!". Jarna Kuiva esiintyi aluksi jokaisessa "Yömyöhässä", mutta kahdeksannen jakson ("Sana on vapaa") jälkeen hahmo poistui ohjelmasta. Jarna Kuiva soitti kuitenkin vielä kerran studioon ohjelmassa "Freoninkierrätysiltamat Gumbostrandissa" ja vastasi samalla jakson tietokilpailukysymykseen. Muita sarjan vakiohahmoja ovat olleet muun muassa Herra 47, Ylva Hubatsa, Marja-Liisa Hirvesmieli, Pappi Helias ja Siiri Hyhmä. Lähetyksissä oli paljon improvisoituja sketsejä sekä runsaasti kaksimielisyyksiä ja sananmuunnoksia. Sketsien lisäksi ohjelmissa oli usein mukana myös uutisia ja mainoksia. EMI on julkaissut kaikki vuosien 1986–1999 aikana tulleet "Yömyöhät" "Serpien kylässä" -nimisenä tupla-CD-levyjen sarjana.
Muutamia ohjelmassa esiintyviä hahmoja.
"Yömyöhissä" oli usein vieraana studiossa myös yksi alan asiantuntija tai asiantuntijapaneeli. Näitä kaikkia "vieraita" esitti Petelius. Lisäksi joka ohjelmassa oli raportteja ja haastatteluja eri puolilta maailmaa.
Televisiosarjat.
"Yömyöhä" jalostettiin ensimmäistä kertaa televisioon syksyllä 1988, sarjaan "Hei hulinaa". Sarja jatkui vuoteen 1989, kunnes ohjelman nimi vaihdettiin "Hui helinääksi". Televisiosarjoissa oli useita samoja sketsejä ja hahmoja kuin radion "Yömyöhissä". Vuonna 1992 Petelius ja Hietanen tekivät vielä televisiosarjan "Neurovisio", jossa käytettiin myös monia samoja ideoita kuin "Yömyöhissä". "Neurovisiossa" esiintyi Peteliuksen ja Hietasen lisäksi myös Jope Ruonansuu.
Julkaisut.
Serpien kylässä -CD:t.
EMI on julkaissut kaikki vuosien 1986-1999 aikana tulleet "Yömyöhät" "Serpien kylässä" -nimisenä tupla-CD-levyjen sarjana. Levyt on julkaistu kahdessa boxissa. Ensimmäisessä boxissa on sarjan neljä ensimmäistä osaa sekä ekstralevy "Kovan päivän ilta haastattelu". Se sisältää Kalevi Pollarin tekemän radiohaastattelun. Toinen boxi sisältää osat 5–8 sekä osan 0. Osa 0 sisältää yhden CD:n, jossa on kaikkien aikojen ensimmäinen "Yömyöhä", "Hellyysilta". Tupla-CD:t 1–6 sekä ekstralevy "Kovan päivän ilta haastattelu" on julkaistu myös erillisinä. Ohjelmien välimusiikkeja ei kuulla CD-versioissa.
Luontoilta-C-kasetti.
"Yömyöhien" toinen jakso, "Luontoilta", julkaistiin vuonna 1986 C-kasettina. C-kasetilla ei ollut mukana ohjelman välimusiikkeja.
Opettajatar seikkailee

Opettajatar seikkailee on Aarne Tarkaksen ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 1960. 
Elokuvassa esiintyy ensimmäisen kerran Tarkaksen henkilögalleriaan kuuluva rikoskaksikko Arska ja Ville, joista Leo Jokela esittää Arskaa ja Risto Mäkelä ensimmäisessä elokuvaroolissaan Villeä. Toisen kerran mukana olivat höynäytettävät poliisit Koukku ja Ripatti. Elokuva aloittaa Tarkaksen uralla uuden lajityypin, sillä tämä oli Tarkaksen ensimmäinen seurapiiri-irvailuelokuva. 
Elokuva oli yleisömenestys. Myöhemmissä kritiikeissä väärinkäsityskomediaa on kuitenkin pidetty kokonaisuutena epätasapainoisena..
Juoni.
Leni Katajakosken esittämä tyttökoulun historianopettaja, maisteri Leena Kataja, on ankara moraalinvartija, joka ei siedä nuorten rakkaussuhteita ja muita koululaisten moraalille sopimattomia asioita. Hän jopa antaa eräälle tyttökoululaiselle käytöksenalennuksen, kun tämä jää kiinni suutelemasta poikaa. Opettajat tulevat siihen tulokseen, että he lähtevät iltamien sijasta viettämään iloista päivää autiolla saarella.
Tyttökoululaiset saapuvat saarelle, jolla asuu heidän tietämättään taiteilija Pertti Rinne (Tommi Rinne) kaikkine röyhelöpartoineen. Yksi tyttökoululaisista on Tantalle pahoissaan ja lähtee tyttökoululaisten ja maisteri Tyynelän kanssa ennen häntä. Taiteilija ja opettajatar viettävät saarella yön yhdessä. Seuraavana päivänä Leena Kataja löytää koulun taidenäyttelyssä ”Alaston nymfi” -nimisen taulun, joka on Pertti Rinteen käsialaa ja jolle Rinne on antanut Leenan kasvot. Kataja vohkii taulun taidenäyttelystä, ja pian se joutuukin alamaailman ja yksinkertaisten poliisimiesten käsiin. Mukaan tempautuu myös muuta henkilögalleriaa. Leenaa epäillään kaikenlaisista tauluvarkauksista, ja hän saakin ”Liukas-Leenan” nimen, sillä häntä luullaan helsinkiläiseksi tauluvaras Leena Suuroseksi.
Julkaisu.
Sen ensi-ilta oli 28. lokakuuta 1960 Helsingissä. Silloin elokuvaa esitettiin Rexissä ja Tuulensuussa. Elokuva on esitetty usein televisiossa.
Vastaanotto.
Elokuva oli yleisömenestys. Osa aikalaiskriitikkojen arvioista elokuvasta alkoi olla myönteisiä, toisin kuin monien muiden Tarkasten ohjausten suhteen. Myöhemmissä kritiikeissä elokuvaa on kuitenkin pidetty hauskuudestaan huolimatta tasapainottomana, sillä ”vauhdikkaan väärinkäsityskomedian nasevat ainekset ja hosuva toteutus jäävät tekijälleen tyypilliseen harmittavaan epätasapainoon” (Arto Pajukallio, "Helsingin Sanomat). Kokonaisuutta on sanottu myös hahmottomaksi.
Tarja-Tuulikki Tarsala

Tarja-Tuulikki Tarsala-Salmi (4. syyskuuta 1937 Helsinki – 9. toukokuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Tarsala aloitti Yleisradion televisioteatterissa vuonna 1963 heti valmistuttuaan Suomen Teatterikoulusta. Viimeisenä vuotenaan televisioteatterissa valmistui Mikko Niskasen "Kahdeksan surmanluotia", joka esitettiin televisiossa neliosaisena sarjana. Naispääroolia veritekoon ajautuvan pientilallisen emäntänä pidetään yhä yleisesti Tarsalan merkittävimpänä suorituksena.
Tarsalan elokuvaura jatkui 1960-luvulta aina 2000-luvulle. Hän näytteli muutamassa Uuno Turhapuro- ja Vääpeli Körmy -elokuvassa. Tarsalan viimeisiin kuuluivat roolit elokuvissa "Bad Luck Love" (2000), josta hän voitti parhaan naissivuosan Jussi-palkinnon, "Populäärimusiikkia Vittulajänkältä" (2004), "Suden vuosi" (2007) ja "Miehen työ" (2007).
Teatterissa Tarsala esiintyi aktiivisesti 1980-luvulta lähtien, kun hän lopetti 1970-luvun lopulla teatterikoulun opettajana. Hän toimi tämän jälkeen freelancer-näyttelijänä ja -ohjaajana ja vieraili muun muassa Intimiteatterissa, Lilla Teaternissa ja Lahden kaupunginteatterissa.
Hän oli mukana Stidit-lauluyhtyeessä yhdessä Liisamaija Laaksosen ja Iris-Lilja Lassilan kanssa. Yhtyeen tunnetuin kappale on ”Pienenä tyttönä” vuodelta 1969.
Tarsala palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1998.
Yksityiselämä.
Tarsalan ensimmäinen aviopuoliso oli ohjaaja Ere Kokkonen (1960–1970), ja vuodesta 1973 lähtien hän oli naimisissa toimittaja Sauli Salmen kanssa.
Tarsala menehtyi 69-vuotiaana pitkään sairastettuaan. Hänet on haudattu aviomiehensä Sauli Salmen viereen Maunulan uurnalehtoon Helsinkiin.
Estrelanvuoristokoira

Estrelanvuoristokoira () on Portugalin Estrelanvuoristosta kotoisin oleva laumanvartijarotu. Lyhyt- ja pitkäkarvaisilla muunnoksilla on yhteinen rotumääritelmä. Rotu oli vuonna 2019 kotimaassaan suosituin portugalilainen rotu ja kaikkien rotujen rekisteröintilistalla sijalla 4. Suomessa syntyy vuodessa noin 50 pentua, ja koko kanta on yli 1 200 koiraa.
Ulkonäkö.
Estrelanvuoristokoira on ruumiinrakenteeltaan melko suuri, pitkänomainen ja kaarevalinjainen. Sen kaartuva rintakehä ei ole kovin leveä. Rotu liikkuu sujuvasti, mahdollisimman vähällä vaivalla. Sillä on vahva raajaluusto, melko niukat kinnerkulmaukset ja soikeahkot käpälät. Lisäksi monilla estrelanvuoristokoirilla on kannukset. Rodulla on ominaista pitkä riippuva häntä, jonka päässä on J-koukku ja koiran seistessä häntä kohoaa melko korkealle.
Estrelanvuoristokoiralla on lyhyt kaula ja jykevä, lievästi kupera pää, jossa on loiva otsapenger. Rodulla on pitkä kuono ja sen huulet eivät riipu. Sillä on keskikokoiset, soikeat silmät ja tiiviit luomet. Estrelanvuoristokoiralla on pienet, riippuvat, kolmiomaiset korvat, jotka taipuvat taaksepäin vasten päätä niin, että korvan tyvestä näkyy hieman korvan sisäpintaa.
Urosten säkäkorkeus vaihtelee 65–73 cm (2 cm korkeampi sallitaan) ja paino 45–60 kg välillä; nartuilla vastaavat mitat ovat 62–69 cm (2 cm korkeampi sallitaan) ja 35–45 kg.
Karvapeite ja väritys.
Estrelanvuoristokoirasta on kaksi karvamuunnosta: lyhyt- ja pitkäkarvainen. Karva on suoraa ja kevyesti laineikasta. Turkin vahvuus vaihtelee rungon eri osissa. Karva on lyhyempää raajoissa kintereiden alapuolella, samoin päässä. Korvientyvessä on pitempää karvaa, samoin hännässä, joka pitkäkarvaisella on hapsuinen. Pitkäkarvaisella estrelanvuoristokoiralla on pieni karvakaulus ja selvät hapsut raajojen takana. Pitkäkarvaisen estrelan runsas pohjavilla on peitinkarvaa vaaleampaa.
Väri on useimmiten kellanruskea (fawn) tai punaruskea ja harvemmin sudenharmaa. Myös brindle eri sävyissään (keltainen, punaruskea tai harmaa pohjaväri) mustin raidoin sallitaan. Päässä on usein tumma maski. Pienet valkoiset merkit sallitaan ainoastaan kaulan alapuolella, rinnassa ja käpälissä. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Estrelanvuoristokoira on luonteeltaan tyypillinen vuoristokoira, joka on rohkea ja omatoiminen mutta samanaikaisesti epäluuloinen vieraita kohtaan. Rotu on karaistunut ankarissa luonnonoloissa. Luonne on valpas ja tarkkaavainen, vahtimisvietti on voimakas. Omistajalla on hyvä olla kokemusta koirista, vaikka rotu onkin viime vuosikymmeninä muuttunut enemmän seurakoiramaiseksi. Tämän seurauksena yksilöiden määrä on kasvanut.
Alkuperä.
Jo vuosisatojen ajan syrjäisen Estrelanvuoriston rinteillä on käytetty tämäntyyppisiä koiria laumojen vartiointiin, suojeluun ja jopa vetokoirina. Rotua pidetään yhtenä Pyreneiden niemimaan vanhimmista. Kun lampaiden paimennus luonnonlaitumilla oli vielä yleistä, estrelat seurasivat keväisin laumoja viheriöiviltä alemmilta rinteiltä yhä ylemmäs vuoristoon. Lampaat kiipesivät kohti huippua sitä mukaa, kun laitumet kuivuivat. Koirien maine levisi Portugalissa, ja estreloja ostettiin innokkaasti muuallekin maahan.
Heinrich Lenz

Heinrich Friedrich Emil Lenz (myös Emil Khristianovitš Lenz; 12. helmikuuta 1804 – 10. helmikuuta 1865) oli baltiansaksalainen fyysikko. Hänet tunnetaan kehittämästään sähködynamiikan laista, joka on nimetty hänen mukaansa Lenzin laiksi.
Käytyään peruskoulun 1820 Lenz siirtyi opiskelemaan kemiaa ja fysiikkaa Tarton yliopistoon. Hän matkusti Otto von Kotzebuen kanssa tämän kolmannella maailmanympärysmatkalla 1823–1826. Matkalla hän tutki ilmasto-oloja ja meriveden fysikaalisia ominaisuuksia.
Matkan jälkeen Lenz siirtyi työskentelemään Pietarin yliopistoon, jossa hän myöhemmin toimi matematiikan ja fysiikan dekaanina 1840–1863. Sähkömagnetismin tutkimuksensa hän aloitti 1831, ja Lenzin lain lisäksi hän tutki Joulen lakia. Venäjällä lakia kutsutaankin Joulen–Lenzin laiksi.
Gaetano Braga

Gaetano Braga (9. kesäkuuta 1829 – 21. marraskuuta 1907) oli italialainen säveltäjä ja sellisti.
Braga oli alun perin lähtöisin Giulianovasta Abruzzon alueelta, mutta kuoli Milanossa. Säveltäjän tuotantoon kuuluu kaksi konserttoa sellolle sekä kamarimusiikkia, jossa on mukana sello. Lisäksi hän sävelsi oopperoita:
Tupajumi

Tupajumi ("Anobium punctatum") on ruskea, noin 3–4 mm:n mittainen puuta tuhoava kovakuoriainen. Tupajumi elää kosteissa rakennusten puurakenteissa ja huonekaluissa sekä luonnonvaraisena metsissä. Suomalaisissa metsissä sitä ei kuitenkaan tavata. Metsissä se ei aiheuta mainittavaa vahinkoa. 
Tupajuminaaras munii munansa tyypillisesti puunhalkeamiin. Naaras ei muni koskaan pyöreähköjä valkoisia muniaan umpimähkään esimerkiksi sileälle pinnalle, vaan harkitsee tarkoin mihin ne jättää. Munasta kuoriutuu toukka kahden kolmen viikon kuluttua. Tyypillisesti puussa elämiseen sopeutunut toukka porautuu munan alla olevaan puuhun ja pysyy siellä elinikänsä. Toukat viihtyvät kosteassa puussa ja käyttävät sitä ravinnokseen. Toukat ovat vaaleita, muodoltaan käyriä ja kasvavat 4–5 mm:n mittaisiksi. Rakennuksissa toukka asustaa puukäytävässään n. 3 vuotta ja luultavimmin rakennusten ulkopuolella huomattavasti lyhyemmän ajan. Kun toukka on kasvanut täysimittaiseksi se kaivaa pystysuoran käytävän lähelle puun pintaa, pysähtyy lähelle kuorta ja koteloituu muutamassa päivässä. Muutamien viikkojen kuluessa kotelosta kuoriutuu aikuinen joka lepää muutamia päiviä kotelokammiossaan ja kaivautuu sen jälkeen ulos pyöreästä ulostuloreiästä. Aikuinen tupajumi elää ainoastaan muutaman viikon, lisääntyy ja kuolee sen jälkeen.
Tupajumien toukat tarvitsevat tietyn puuaineen kosteuden elääkseen. Puunkosteus puolestaan riippuu ilmankosteudesta. Vastakuoriutuneet toukat vaativat suuremman n. 65–75 % kosteuden kuin isommat. Tupajumeista ei ole rakennuksissa haittaa mikäli huoneiden kosteus pystytään pitämään keskimäärin 60 %:n alapuolella.
Tupajumeja tuhoaa loispistiäinen nimeltään jumivainokainen ("Spathius exarator").
Oliveira da Figueira

Oliveira da Figueira on henkilöhahmo belgialaisen Hergén piirtämässä ja kirjoittamassa "Tintti"-sarjakuvassa.
Figueira esitetään ystävällisenä rihkamakauppiaana, jolla on viikset ja vihreä hattu. Hän on kotoisin Portugalista ja saa myydyksi monenlaista tavaraa eri puolilla Lähi-itää. Figueira törmää päähenkilö Tinttiin ensi kertaa kirjassa "Faaraon sikarit" (1934). 
Figueira nähtiin "Faaraon sikarien" jälkeen kirjoissa "Mustan kullan maa" (1950) ja "Seikkailu Punaisella merellä" (1958). Kirjassa "Castafioren korut" (1963) hän on yksi henkilöistä, jotka onnittelevat Kapteeni Haddockia väitetystä kihlauksesta oopperadiiva Bianca Castafioren kanssa. Figueira oli lukenut asiasta sanomalehdestä eikä tiennyt, että huhut naimisiinmenoaikeista johtuivat vain kuulovammaisen Professori Tuhatkaunon sekaannuksesta.
Portugalin ensimmäisessä versiossa "Faaraon sikareista" Figueira esitettiin espanjalaisena. Figueira pyrkii olemaan mahdollisimman ystävällinen Tintille ja hänen kumppaneilleen.