tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Varósia

Varósia (, tai "Kapalı Maraş", kansainvälisesti usein "Varosha") on Famagustan eli kreikkalaisittain Ammóchostoksen kaupungin eteläosa Pohjois-Kyproksen alueella Kyproksen saarella. Ennen Kyproksen kriisiä se oli turisteille suunnattu alue. Vuoden 1974 jälkeen se on vähitellen muuttunut aavekaupungiksi.
Historia.
Famagusta oli suosituimpia matkailukohteita Kyproksella 1970-luvun alussa. Suosion kasvun myötä kaupunkiin rakennettiin monia uusia kerrostaloja ja hotelleja, muun muassa Varósian alueelle. Vuonna 1974 tehtiin Makarios III:ta vastaan Kreikan sotilasjuntan tukema vallankaappaus. Kyproksenkreikkalainen ortodoksi-arkkipiispa oli toiminut saarivaltion presidenttinä vuoden 1960 itsenäistymisestä lähtien. Makarioksen hallintotapa ei kuitenkaan aikaansaanut sopua turkkilais- ja kreikkalaistaustaisten asukkaiden välille. Kyproksenkreikkalaisille tuli lähtö kaupungista 15. elokuuta 1974.
Turkin armeijan saatua sodassa alueen valtaansa se aitasi kaupungin, eikä ole tämän jälkeen päästänyt alueelle ketään muita kuin Turkin armeijan omaa väkeä ja YK:n henkilöstöä. Alueen rakennukset tuhoutuvat hiljalleen, koska niitä ei ole remontoitu yli 30 vuoteen. Turkkilaiset ja kreikkalaiset ovat aloittaneet neuvottelut Varósian uudelleenrakentamiseksi.
Ioan Toman

Ioan Toman (s. 6. maaliskuuta 1959) on romanialainen haulikkoampuja.
Toman on saavuttanut MM-kilpailuissa skeetissä joukkuekultaa Nikosiassa 1995, henkilökohtaista hopeaa Nikosiassa 2007 ja henkilökohtaista pronssia Suhlissa 1986.
Sojuz TMA-15

Sojuz TMA-15 oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento ISS-avaruusasemalle. Baikonurin kosmodromilta Kazakstanista Sojuz FG-kantoraketilla 27. toukokuuta 2009 kello 10.34 UTC laukaistu lento vei kolme "Retkikunta 20"-miehistön jäsentä asemalle. Telakoituminen ISS:ään tapahtui 29. toukokuuta 2009 12.34 UTC. Sojuz TMA-15 laskeutui maahan 1. joulukuuta 2009.
TMA-15 oli Sojuz-avaruusaluksen 102. miehitetty lento sitten vuoden 1967 Sojuz 1:n. Sojuz on telakoituneena Kansainväliseen avaruusasemaan Retkikuntien 20 ja 21 aikana hätäpelastautumisaluksena. ISS:n kuusihenkiset miehistöt alkoivat tämän lennot myötä.
Roman Romanenko on kolmas toisen sukupolven avaruuslentäjä: hänen isänsä ensimmäinen avaruuslento tapahtui Sojuz 26:lla. Robert Thirsk oli ensimmäinen Sojuzilla lentänyt kanadalainen aikaisempien kanadalaisten avaruuslentäjien lennettyä avaruussukkulalla. Frank De Winnestä tuli ensimmäinen länsieurooppalainen ISS:n komentaja.
Uljaala

Uljaala () on historiallinen kaupunginosa ja kunnallishallintoalue Pietarin kaupungin Kirovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pietarin lounaisosassa. Kunnallishallintoalue rajoittuu lännessä Marsalkka Žukovin prospektiin, pohjoisessa Sotilas Korzunin katuun ja Veteraanien prospektiin, idässä Ljonja Golikovin katuun ja etelässä Baltian rautatiehen, jolla on Uljaalan asema.
1600-luvulla paikalla sijaitsi Uljaalan kylä. 1800-luvulla seudulle syntyi huvila-asutusta. Leningradin piirityksen aikana Uljaalan eteläpuolelta kulki rintamalinja, ja suurin osa sen rakennuksista tuhoutui. 1960-luvun lopulta lähtien seudulle on rakennettu suuria kerrostaloalueita.
Anastásios Chapésiis

Anastásios ”Tásos” Chapésiis (, s. 26. helmikuuta 1987, kansainvälisesti myös "Anastasios Chapeshis") on kyproslainen haulikkoampuja ja nuorten maailmanmestari.
Chapésiis voitti nuorten maailmanmestaruuden skeetissä Nikosiassa 2007 tuloksella 121 kiekkoa.
Orskoi

Orskoi () on historiallinen kaupunginosa ja Krasnogvardeiskin piiriin kuuluva kunnallishallintoalue Pietarin kaupungissa Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin itäosassa Ohtajoen vasemmalla rannalla.
1730-luvulla paikalle syntyi "Rževskaja sloboda" -niminen asutus, joka sai nimensä omistajansa kapteeni V.F. Rževskin mukaan. 1800-luvulla seudulle perustettiin tykistön harjoitusalue. Toisen maailmansodan alussa rakennettiin sotilaslentokenttä, jolla oli suuri merkitys Leningradin piirityksen aikana. Alueella on teollisuutta ja eri aikoina rakennettuja asuinkortteleita. Pietarin ja Laatokan välisellä rautatiellä on Orskoin asema.
Leikkausvoima

Leikkausvoima (tunnus Q) on lujuusopin suure, jonka yksikkönä on N (Newton).
Määritelmä.
Kannattimen poikkileikkauksen leikkausvoimaksi Q sanotaan niiden kahden sisäisen voimasysteemin "resultantteja" eli "summavektoreita", jotka estävät kyseessä olevan leikkauksen eri puolilla olevia kannattimen osia siirtymästä toisiinsa nähden poikittaissuunnassa leikkauksen kohdalla.
Merkkisääntö.
Leikkausvoimaa pidetään positiivisena, jos leikkauksen oikealla puolella (positiivisella puolella) oleva kannattimen osa pyrkii alaspäin (positiiviseen suuntaan) ja siis vasemmalla puolella (negatiivisella puolella) oleva osa ylöspäin (negatiiviseen suuntaan). Vastakkaisessa tapauksessa Q on negatiivinen.
Kerman valtakunta

Kerman valtakunta (Karmah tai Kerma) oli Ylä-Egyptin eteläpuolella Nubiassa kukoistanut niloottinen kulttuuri, jota on aikoinaan erehdytty pitämään pelkkänä muinaisten egyptiläisten etuvartioasemana. Alueella sittemmin tehdyt arkeologiset kaivaukset ovat kuitenkin osoittaneet, että siellä oli oma kulttuuri.
Ensimmäinen maininta Kermasta on faarao Senusret I:n aikakaudelta. Hän kutsui aluetta nimellä Kuš. Senusret III valloitti Sai-saaren noin vuonna 1826 eaa., mutta vetäytyi ja asetti rajaksi Semnan sekä kielsi kušilaisia tulemasta siitä pohjoisemmaksi, paitsi käydäkseen kauppaa.
Egyptin heikon 13. dynastian aikana (noin 1756–1630 eaa.) Kerman ruhtinaat valtasivat Wawatin linnoitukset ja noin vuonna 1630 eaa. he tekivät ryöstöretken itse Egyptiin. Näiltä ajoilta ovat peräisin Kerman hallitsijoiden kumpuhautojen rikkaat esinelöydöt. Niilin suistoaluetta tuolloin hallinneet hyksot pitivät tiiviisti yhteyttä Kerman kanssa, ja kun Thebassa hallinnut Kamose hyökkäsi hyksojen kimppuun, yritti hyksofaarao Apopi liittoutua Kerman kanssa. Kamose onnistui kuitenkin vangitsemaan Apopin lähettämän sanansaattajan, eikä liitto toteutunut. Kukistettuaan hyksot lopullisesti Theban faaraot tunkeutuivat myös Nubiaan. Thutmosis I johti sotaretkeä, jonka aikana egyptiläiset valloittivat Kerman ja tuhosivat Kušin valtion. 
Kerman hallitsijat haudattiin suuriin moniosaisiin kumpuhautoihin. Niissä hallitsijat makasivat korokkeella satojen uhrattujen hovimiestensä ympäröimänä. Upeimmista haudoista on löytynyt hyksojen keramiikkaa, sinettejä ja skarabeita sekä egyptiläistä esineistöä.
The Hardest Part

”The Hardest Part” on englantilaisen rock-yhtye Coldplayn kappale. Se julkaistiin 3. huhtikuuta 2006 neljäntenä singlenä yhtyeen kolmannelta albumilta "X&amp;Y:ltä". Singleä ei julkaistu konkreettisena Britanniassa eikä Yhdysvalloissa, vaan se julkaistiin vain radioihin. Kappale nousi silti "Billboard"-lehden Hot Adult Contemporary Tracks -singlelistalla sijalle 37. ”The Hardest Part” sijoittui listoille myös Italiassa ja Uudessa-Seelannissa. CD-singlet julkaistiin Kanadaan, Eurooppaan ja Australiaan (Taiwaniin julkaistiin erikoisversio CD:stä). Singlen CD-versiota alettiin myydä Britanniassa 19. kesäkuuta 2007.
Kaikki yhtyeen jäsenet osallistuivat kappaleen tekemiseen. Kappale on pianolla soitettu balladi, joka alkaa kaksinuottisella melodialla, jota seuraa sähkökitara ja hidastempoiset rummut.
Kriitikoiden arviot ”The Hardest Partista” olivat yleisesti ottaen positiivisia.
Pieni-Ohta

Pieni-Ohta () on historiallinen kaupunginosa ja Krasnogvardeiskin piiriin kuuluva kunnallishallintoalue Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee Ohtajoen suussa Nevan rannalla. Kunnallishallintoalue rajoittuu lännessä Nevaan, idässä Suomen rautatiesillan ylittävään rataan ja pohjoisessa Ohtajokeen.
1800-luvulla – 1900-luvun alussa Pieni-Ohta oli Pietarin teollista laitakaupunkia. Vuonna 1911 avattiin Suuren-Ohtan silta, joka yhdisti sen keskustaan. Vuonna 1922 alue liitettiin Pietarin kaupunkiin. 1920–1930-luvuilla Nevan ranta rakennettiin uudelleen ja 1950-luvulla muotoutui alueen keskus Zanevskaja-aukio. Asuntorakentamista jatkettiin 1960-luvulla. Vuonna 1965 avattiin Aleksanteri Nevalaisen silta, joka yhdistää Pienen-Ohtan Nevan valtakatuun. Vuonna 1985 otettiin käyttöön Novotšerkasskajan metroasema.
Ritual

 
Ritual on L'Amourderin eli englannin kielellä esiintyneiden Sielun Veljien vuonna 1986 julkaistu EP-levy.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Hendrik Cornelis Siebers

Hendrik Cornelis Siebers (6. tammikuuta 1890 Surabaja, Jaava – 8. lokakuuta 1949) oli Indonesiassa syntynyt lintutieteilijä.
Siebers tutki Indonesian itäosassa sijaitsevan Burun saaren linnustoa. Hän kuvaili ja nimesi saarelta kolme uutta lintulajia: burunlurikki ("Charmosyna toxopei"), sumbansieppo ("Ficedula harterti") ja sumbanruskosieppo ("Muscicapa segregata").
Kroatian jääkiekkomaajoukkue

Kroatian jääkiekkomaajoukkue edustaa Kroatiaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Maa liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi keväällä 1992.
Kroatian maajoukkue pelasi ensi kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1994 C-sarjassa Barcelonassa. Nykyisin Kroatia pelaa enimmäkseen 1. ja 2. divisioonissa.
Kroatialla oli vuonna 2021 vain runsaat 140 rekisteröitynyttä miesjääkiekkolijaa, mutta maassa oli tuolloin neljä jäähallia.
Romanian jääkiekkomaajoukkue

Romanian jääkiekkomaajoukkue edustaa Romaniaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Maa liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 1924. Vuonna 2021 maassa oli seitsemän jäähallia ja 457 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa.
Romania on osallistunut jääkiekkoon olympialaisissa neljä kertaa. Romanian paras sijoitus A-sarjan maailmanmestaruuskisoissa on seitsemäs, vuodelta 1947. Romania on voittanut B-sarjan kahdesti, vuosina 1959 ja 1976.
2010-luvun lopulla joukkue on kehittynyt, sillä se nousi vuonna 2017 maailmanmestaruuskilpailujen 2. divisioonan A-lohkosta 1. divisioonan B-lohkoon. Sieltä se nousi edelleen vuoden 2019 kisoissa 1. divisioonan A-lohkoon, jossa se pelasi vuonna 2022. Ennen vuoden 2022 kisoja maa oli pelannut viimeksi 1. divisioonan A-lohkossa vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailuissa. Toukokuusta 2018 helmikuuhun 2022 maa nousikin peräti kuusi sijaa jääkiekon maailmanrankingissa 23. sijalle. Se on Romanian historian korkein sijoitus.
Dorothy Hyman

Dorothy Hyman (s. 9. toukokuuta 1941) on entinen brittiläinen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Hyman kilpaili arvokisoissa jo 17-vuotiaana vuonna 1958. Tuolloin hän saavutti Kansainyhteisön kisoissa Cardiffissa kultaa 4 × 110 jaardin viestijuoksussa ajalla 45,37 s ja EM-kilpailuissa Tukholmassa hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 46,0 s. Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti 100 metrillä hopeaa ajalla 11,3 s ja 200 metrillä pronssia ajalla 24,7 s. Molemmilla matkoilla hän hävisi selvästi Yhdysvaltain Wilma Rudolphille ja pidemmällä matkalla lisäksi Saksan Jutta Heinelle. Hyman osallistui myös 4 × 100 metrin viestiin, jossa Britannian joukkue hylättiin.
Belgradin EM-kilpailuissa 1962 Hyman voitti 100 metrin juoksussa kultaa ajalla 11,3 s, 200 metrillä Jutta Heinen takana hopeaa ajalla 23,7 s sekä 4 × 100 metrin viestissä pronssia ajalla 44,9 s. Myöhemmin samana vuonna Perthissä käydyissä Kansainyhteisön kisoissa hän voitti kultaa 100 jaardin juoksussa ajalla 11,2 s ja 220 jaardin juoksussa ajalla 24,00 s sekä saavutti hopeaa 4 × 110 jaardin viestissä ajalla 46,81 s. Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti pronssia 4 × 100 metrin viestissä, jonka ankkuriosuuden juoksijana hän toi Britannian maaliin ajassa 44,0 s. Lisäksi hän sijoittui 100 metrillä kahdeksanneksi ajalla 11,9 s.
Daphne Slater

Daphne Slater (o.s. Arden, s. 29. joulukuuta 1941) on entinen brittiläinen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Daphne Arden saavutti Belgradin EM-kilpailuissa 1962 pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 44,9 s sekä sijoittui neljänneksi 100 metrillä ajalla 11,5 s ja 200 metrillä ajalla 24,2 s. Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti pronssia toisen osuuden juoksijana 4 × 100 metrin viestissä ajalla 44,0 s. Lisäksi hän sijoittui 200 metrillä kahdeksanneksi ajalla 24,0 s.
Avioiduttuaan Daphne Slater kilpaili vielä Budapestin EM-kilpailuissa 1966 ja sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa kuudenneksi ajalla 45,4 s.
Timo Pulkkinen

 Timo Jukka Pulkkinen (s. 12. helmikuuta 1965 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen urheilutoimittaja, joka toimi 15 vuotta MTV Max -kanavan Formula 1 -lähetysten toimittajana ja nykyään Yleisradion moottoriurheilutoimittajana.
Ura.
Pulkkinen aloitti moottoriurheilutoimittajan uran jo 16-vuotiaana ja oli jo sitä ennen ottanut moottoriurheiluaiheisia valokuvia parin vuoden ajan. Ensimmäisen autokilpailunsa Pulkkinen kuulutti Nurmijärvellä 16-vuotiaana, ja teki sen jälkeen kenttäkuulutustöitä lukemattomissa suomalaisissa moottoriurheilutapahtumissa. Pulkkinen on toiminut kenttäkuuluttajana mm. surullisessa helikopterionnettomuuden käsittäneessä Ahveniston kisassa. Hän toimi yhtäjaksoisesti Jyväskylän Suurajojen ja Neste Ralli Finlandin kuuluttajana 20 vuotta. 
Pulkkinen toimi MTV F1-tiimin jäsenenä 15 kautta (2000–2015) selostaen paikan päällä Formula ykkösiä. Hänellä on suomalaisista toiseksi eniten perättäin seurattuja Formula ykkösten GP- kisoja. Kaikkiaan hän on nähnyt paikanpäältä yli 230 GP kilpailua ja yli 100 MM-Rallia. Urallaan hän on ollut toimittajana tai kilpailijana yhteensä yli tuhannessa moottoriurheilutapahtumassa. Hän on omien sanojensa mukaan lentänyt selostusmatkoillaan 75 kertaa maapallon ympäri. Vuodesta 2016 lähtien hän selostaa moottoriurheilua Yleisradiolle.
Yksityiselämä.
Timo Pulkkisen veli Tomi Pulkkinen on toiminut suomalaisten F1-lähetysten televisiokuvaajana vuodesta 1998 alkaen yli 250 GP-kisassa ja jatkaa edelleen. 
Timo Pulkkisen isä on juontaja ja televisioesiintyjä Jorma Pulkkinen.
Sumbanruskosieppo

Sumbanruskosieppo ("Muscicapa segregata") on indonesialainen hyönteissyöjälintu.
Sumbanruskosieppo elää Burun saaren metsissä Itä-Indonesiassa. Laji on aikoinaan erotettu ruskosieposta ("Muscicapa dauurica"). Sumbanruskosiepon kanta on mahdollisesti taantunut metsien hakkuiden takia.
Kookosmaito

Kookosmaito on kookospähkinän siemenvalkuaisesta tehtyä maitomaista nestettä. Sen väri ja täyteläinen maku johtuvat runsaasta öljypitoisuudesta ja sokereista. Malesiassa, Bruneissa ja Indonesiassa kookosmaito on nimeltään "santan", Filippiineillä taas "gata". Thaimaassa nimitys on "ga-ti", ja sitä käytetään monissa thaimaalaisissa ruokalajeissa. Kookosmaitoa ei pidä sekoittaa kookospähkinässä olevaan nesteeseen eli kookosveteen, joka häviää hedelmän vanhetessa, vaikka tätäkin voidaan joissakin yhteyksissä nimittää kookosmaidoksi. Kookosmaito on Aasiassa yleisimpiä ruoka-aineksia. Sitä käytetään keittoihin, kastikkeisiin, jälkiruokiin ja leivonnaisiin. Se on raaka-aineena monissa vegaanisissa ja maidottomissa ruoissa.
Kookos, josta kookosmaito on tehty, sisältää paljon kuitua ja lyhytketjuisia rasvahappoja ja näin ollen edistää suoliston toimintaa ja vähentää tulehdus- ja verenvuotovaivoja. Se myös nopeuttaa aineenvaihduntaa.
Wayang

Wayang on useiden eri jaavalaisten, balilaisten ja lombokilaisten teatterilajien yleisnimi. "Wayang kulit purwa" on jaavalaisen varjonukketeatterin muoto. Teatteriesitysten aiheet ovat usein hindulaisista eepoksista, minkä lisäksi ne ovat saaneet vaikutteita tuhansia vuosia vanhoista animistisista rituaaleista. Varjonukketeatteri on edelleen suosittu teatterilaji ja se on myös osa Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloa. Wayang-tyylillä voidaan viitata lisäksi kuvanveiston ja maalaustaiteen tyyleihin, joiden ihmishahmoihin varjonukketeatteri on vaikuttanut.
Historia.
Wayang on mahdollisesti Indonesian teatterin vanhin muoto. Se on saanut vaikutteita tuhansia vuosia vanhoista animistisista palvontarituaaleista. Teatterillisia tyylejä varjonukketeatteriin saapui hindulaisuuden leviämisen myötä ajanlaskun alun paikkeilla. Tyypillisesti varjoteatteria esitettiin paikallisten kuningaskuntien hoveissa. Varjonukketeatterit ovat edelleen suosittuja. Nykyisin esityksiin on lisätty nykyaikaisempia piirteitä, kuten komediaa ja popmusiikkia. Wayang-teatteri lisättiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon indonesialaisena kohteena vuonna 2008.
Kuvanveiston ja maalaustaiteen wayang-tyyli alkoi Itä-Jaavalla 1000-luvun paikkeilla, josta se levisi edelleen esimerkiksi Keski-Jaavalle ja Balille. Keski-Jaavalla tuuli sai vaikutteita islamista. Balilla tyyli on edelleen elinvoimainen maalaustaiteen perinne.
Piirteet.
Wayang-teatterin aiheet liittyvät usein hindulaisiin suureepoksiin Ramayanaan ja Mahabharataan. Näitä aiheita käsitteleviä teatterimuotoja kutsutaan joskus myös nimellä "purwa" eli muinainen. Jaavan varjonukketeatteri eli "wayang kulit purwa" -teatterin näytelmien aihe on usein hyvän ja pahan kamppailu. Tarinat symboloivat myös ihmisen elinkaarta syntymästä kuolemaan.
Wayang-teatterin esityksissä käytetään pääsääntöisesti kahta eri nukketyyppiä, kolmiulotteista puista nukkea ("wayang klitik") ja litteää varjonukkea ("wayang kulit"). Varjonuket leikataan nahasta pitsimäisesti ja ne maalataan värikkäiksi. Varjoteatterin kertoja eli "dalang" istuu varjokankaan takana. Varjokankaalle heijastetaan nukkejen varjokuvat. Hyvät hahmot heijastetaan oikealle ja pahat vasemmalle. Nukkejen liikkeitä ohjataan ohuilla kepeillä. Kertoja esittää myös ääntään muutellen eri hahmojen repliikit. Tapahtumien kulkua kuvaillaan resitoimalla pathet-moodin sävelikköä. "Dalang" on myös teatterin orkesterinjohtaja. Hän näyttää gamelan-orkesterin jäsenille merkkejä eri musiikkikappalieden aloittamisesta. Perinteinen esitys kestää koko yön, tai noin yhdeksän tuntia. Nykyisin tosin esitetään myös lyhyempiä esityksiä.
Wayang-tyylistä puhuttaessa viitataan kuvanveiston ja maalaustaiteen tyyleihin, joissa ihmishahmot kuvataan varjonukketeatterin hahmojen mukaisesti.
Cymbeline

Cymbeline on William Shakespearen kirjoittama, melko harvoin esitetty näytelmä, joka luokitellaan historialliseksi romanssiksi. Cymbeline on kuningas ja isä, joka on ajautumassa täydelliseen katastrofiin sekä poliittisesti että perheensä kanssa. Rooman valtakunnan sotilaat ovat nousemassa maihin ja Britannia on vaarassa tulla suurvallan murskaamaksi, kuningaskunnan suunnan määrää juonitteleva kuningatar. Näytelmä kertoo viattomuudesta ja kateudesta, katoamisista ja jälleennäkemisestä sekä ennen kaikkea anteeksiannosta.
Cymbeline sijoittuu aikaan, jolloin Britannia oli osa Rooman valtakuntaa. Sen päähenkilöinä on kelttiläinen Britannian kuningas Cymbeline eli Cunobelinus, hänen tyttärensä Imogen ja tämän alempisäätyinen kosija Posthumus Leonatus. Mukana on myös Posthumuksen petollinen ystävä Iachimo, ja kuningatar, joka on Imogenin paha äitipuoli.
Elokuvaversiot.
Cymbeline on filmattu ainakin vuonna 1913 Yhdysvalloissa (Lucius Hendersonin ohjaus) ja Saksassa 1925 (Ludwig Bergerin ohjaus). Vuonna 1981 näytelmä ilmestyi videolla, ohjaajana Patrick Tucker. Elijah Moshinskyn ohjaamassa vuoden 1982 televisioversiossa, jonka tuotti BBC, oli Imogenina Helen Mirren. Vuonna 2000 ilmestyi saksalainen televisioversio, jonka ohjasi Dieter Dorn. Vuonna 2014 julkaistiin modernisoitu versio, jonka ohjasi Michael Almereyda.
Suomennos.
Joel Elstelä on suomentanut ja sovittanut näytelmän teatteri Beowulfille, joka esitti sen kesäteatterissa 1993.
Ikat

Ikat ("solmia") eli ikkat, ikatti on värjäysmenetelmä, jossa kudokseen käytettävät langat värjätään etukäteen niin, että ne kudottaessa muodostavat tietynlaisia kuvioita Nimitystä käytetään myös kudonnaistyypistä, johon käytetään solmuvärjäyksen tyylisellä menetelmällä ennen kudontaa värjättyä kudetta tai lointa. Japanissa tekniikka tunnetaan nimellä kasuri tai egasuri, suomalaisessa kansanperinteessä flammuvärjäys tai täplävärjäys.
Kaksoisikat syntyy, kun sekä kude että loimi värjätään ennen kudontaa.
Värjäys suoritetaan tietyn laskelman mukaan niin, että loimi tai kudelangat sidotaan siten, että vain tarkoin määrätyt osat langoista värjäytyvät. Prosessia toistetaan niin kauan, että langat ovat halutulla tavalla värjäytyneet. Tyypillisessä ikattivärjäyksellä tehdyssä työssä, esimerkiksi matossa kuvioiden ääriviivat eivät ole täysin selkeät, vaan näyttävät aivan kuin läikehtivän.
Ikattia on kahta tyyppiä:
Näiden kahden yhdistelmä ns. kaksoisikatti on käytössä Indonesiassa, Japanissa ja Intiassa ja jonkin verran myös Euroopassa.
Patolu-kangas.
Gujaratin silkkistä patolu-kangasta on valmistettu ainakin 1500-luvulta alkaen. Sitä pidetään kaksoisikateista taidokkaimpana. Intiasta tuotiin paljon patolu-kankaita Indonesiaan ja niitä jäljiteltiin erityisesti Jaavalla. Intiassa tehtiin vientiä varten sekä materiaalinsa että laatunsa, kokonsa ja jopa kuviointinsakin puolesta erilaisia kankaita kuin kotimaassa käytetyt. 
Ns. gringsing-kaksoisikatit.
Indonesian ikateista ovat kuuluisimpia puuvillaiset ns. gringsing-kaksoisikatit, joita valmistetaan Balin Tengananin kylässä. Ne eivät ilmeisesti ole saaneet vaikutteita Intian patolu-kankaista. Kankaan nimi gringsing tarkoittaa ”ei sairas”. Kudonnaisten uskottiin suojelevan pahalta ja niitä käytettiin rituaaleissa.
Merkittäviä ikatti-perinteitä on Balin lisäksi Sumballa, Floresissa,Timorilla, Sulawesissa, Sumatralla sekä useilla Nusatenggaran saarilla. Muilla saarilla ikatit ovat arvostettuja tuontikankaita. Indonesissa ikatteja käytetään sekä arkipukeutumisessa että juhla-asuissa. Hienoimmat ikatit ovat perintökalleuksia. Myös hautauskankaina on käytetty ikatteja.
Sumbansieppo

Sumbansieppo ("Ficedula harterti") on kotoperäinen indonesialainen hyönteissyöjälintu.
Sumbansieppo elää ainoastaan Burun saaren metsissä Itä-Indonesiassa. Lajin elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä. Siebers nimesi lajin Ernst Hartertin kunniaksi.
Sumbansieppo käyttää pääasiassa ravinnokseen Burun saaren metsissä eläviä metsäheinäsirkkoja.
Sumbansiepon tunnistaa punaisesta pyrstöhöyhenestä ja vihreästä nokkaviivasta.
Debra Jo Rupp

Debra Jo Rupp (s. 24. helmikuuta 1951 Glendale, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on ollut komediasarjassa "70's Show", jossa hän näytteli Ericin äitiä Kitty Formania vuosina 1998–2006. Rupp on vieraillut monissa televisiosarjoissa muun muassa "Frendeissä", "Seinfeldissä" ja "L.A. Law:ssa". Lisäksi hän on näytellyt sivurooleissa elokuvissa "Big – isoksi yhdessä yössä" (1988) ja "Kuolema pukee häntä" (1992).
Moby Dick (vuoden 1998 elokuva)

Moby Dick on vuonna 1998 valmistunut yhdysvaltalainen elokuva. Se on filmatisointi Herman Melvillen kirjoittamasta kirjasta nimeltä "Moby Dick". Elokuva on kolmas filmatisointi Melvillen kirjasta, ja sen on ohjannut Franc Roddam ja tuottanut Francis Ford Coppola.
Combat Flight Simulator

Combat flight simulator on Microsoftin julkaisema lentosimulaattoripelisarja. Se eroaa Microsoftin tunnetuimmasta Microsoft Flight Simulator -pelisarjasta siten, että siinä lennetään sotilaslentokoneilla. 
Sarjaan kuuluu seuraavat pelit:
Helena Waris

Helena Waris (s. 1970) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut erityisesti fantasiaa.
Waris vietti lapsuutensa Kiteellä Pohjois-Karjalassa. 13-vuotiaana hän muutti Mikkeliin, missä hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1990. Waris on opiskellut puutarhuriksi. Hän asuu Ristiinassa.
Vuonna 2009 ilmestyi Wariksen esikoisromaani ja "Pohjankontu"-trilogian aloitusosa "Uniin piirretty polku". Sarjan toinen osa "Sudenlapset" ilmestyi vuonna 2011 ja päätösosa "Talviverinen" 2013. Kaikki kolme osaa voittivat Suomen Tolkien-seuran vuoden parhaalle suomalaiselle fantasiakirjalle myöntämän Kuvastaja-palkinnon. "Uniin piirretystä polusta" on tehty Saara Leutolan ohjaama lyhytelokuva "Noidantuli", joka sai ensi-iltansa keväällä 2015.
Vuonna 2014 ilmestyi Wariksen neljäs fantasiaromaani "Vuori". Myös se voitti Kuvastaja-palkinnon. Syksyllä 2015 ilmestyi Wariksen yhdessä puolisonsa Janne Nykäsen kanssa kirjoittamansa teos "Entropia", joka on dystopia tulevaisuuden Suomesta. Vuonna 2016 Waris sai Kaarina Helakisa -palkinnon.
Lahden Kirjamessut

Lahden Kirjamessut on Lahdessa vuosittain maaliskuussa järjestettävä kirjallisuustapahtuma. Messut järjestettiin ensimmäisen kerran 2008. Lahti Hallissa järjestettävässä tapahtumassa vieraili vuonna 2008 noin 4000 kävijää. Messujen yhteydessä järjestetään myös antiikkimessut. Sarjakuva on messujen yksi painopisteistä. Lahtelainen Puupäähatulla palkittu sarjakuvataiteilija Marko Turunen toteuttaa messujen päänäyttelyn. 
Lahden Kirjamessujen neuvonantajina toimivat runoilija, suomentaja ja kustantaja Leevi Lehto sekä suomentaja, Suomen Penin puheenjohtaja Jukka Mallinen.
The Cathedral and the Bazaar

The Cathedral and the Bazaar on Eric S. Raymondin avoimen lähdekoodin ohjelmistotuotannon menetelmistä kirjoittama essee, joka perustuu hänen havaintoihinsa Linuxin ja Fetchmailin kehitystyöstä. Essee julkistettiin ensi kerran Linux-kongressissa 27. toukokuuta 1997 ja julkaistiin painetussa muodossa 1999. 
Sisältö.
Esseessä asetetaan vastakkain kaksi erilaista vapaan ohjelmiston kehittämismetodia:
Torvaldsin käyttämäksi kehitysmalliksi kuvataan "release early and often, delegate everything you can, be open to the point of promiscuity": julkaise varhain ja usein; delegoi kaikki minkä voit; ole avoin umpimähkäisyyteen asti. Raymond ehdottaa, että Torvaldsin suurin ja merkittävin keksintö ei ollut itse ydin, vaan sen kehitykseen käytetty malli. Raymond kehuu Torvaldsin kykyä tuottaa käyttöjärjestelmän ydin, mutta innovaatioiden sijaan Torvaldsin kyvyt loistavat insinöörimäisen suunnittelun ja ongelmien välttämisen laadussa.
Esseen keskeisin väittämä on Linuksen laiksi kutsuttu lause "given enough eyeballs, all bugs are shallow". Eli: mitä paremmin koodi on laajan yleisön saatavilla testaukseen, käyttöön ja kokeiluun, sitä nopeammin kaikenlaiset ohjelmavirheet, bugit, häviävät tuotteesta. Sitä vastoin katedraalimallissa ylenmääräinen aika ja työpanos kuluvat samantapaisten virheiden jäljittämiseen, koska koodi on vain harvojen kehittäjien ulottuvilla.
Richard Stallman mainitaan vapaan ohjelmiston käsitteen kehittäjäksi ja se keskittyy siihen, mitä ohjelmiston vastaanottaja saa ohjelmistolla tehdä. Avoin lähdekoodi keskittyy käytännön seurauksiin. Essee kiinnittää huomiota vapaan ohjelmiston vaikutuksiin ohjelmistokehitysmenetelmiin.
Vaikutus.
Essee auttoi useimpia vapaan lähdekoodin ohjelmistoja kehittäviä tahoja omaksumaan basaarityylisen työtavan joko kokonaan tai osittain. Alun perin katedraalimallin kehitysprojektit GNU Emacs ja GCC siirtyivät sittemmin basaarimallin käyttöön. Esseellä oli huomattava vaikutus siihen, että Netscape vapautti selaimensa lähdekoodin, mikä johti lopulta Mozilla-projektin syntyyn.
Kun O'Reilly-kustantamo julkaisi esseen painetussa muodossa 1999, tapahtuma merkitsi uutta merkkipaalua. "The Cathedral and the Bazaar" -kirjasta tuli ensimmäinen kaupallisesti julkaistu kirjallinen teos, joka käyttää vapaata "Open Publication License" -lupaehtoa.
Nokia 7610 Supernova

Nokia 7610 Supernova on Nokian matkapuhelinmalli, joka tuli myyntiin elokuussa 2008. Nokian suositushinta puhelinmallille on 220–270 euroa. Matkapuhelimessa on 3,2 megapikselin kamera, peilipinta ja liukuva kansi. Supernovassa on myös paikka muistikortille. Siinä on radio, Bluetooth ja pakettidata. Puhelimella on myös mahdollista selata internet-sivustoja.
Ydinkäyttöinen lentokone

Ydinkäyttöinen lentokone on lentokone, jonka moottoreissa hyödynnetään ydinvoimaa. Sekä Yhdysvallat että Neuvostoliitto suunnittelivat ydinlentokoneita 1950- ja 1960-luvuilla, ja prototyypit valmistuivat koelentokäyttöön. Koneita suunniteltiin erittäin pitkän lentomatkan pommikoneiksi. Teoriassa ydinreaktorilla varustettu pommittaja olisi voinut päivystää ilmassa parin viikon ajan.
Suunnitelmat Yhdysvalloissa.
Ydinvoimalla toimivan lentokoneen suunnittelu aloitettiin NEPA-projektin ("Nuclear Energy for the Propulsion of Aircraft") puitteissa jo vuonna 1946. 1951 NEPAn tietojen perusteella käynnistettiin ANP-projekti ("Aircraft Nuclear Propulsion"). Tässä projektissa kaksi Convair B-36-pommikonetta otettiin muokattavaksi X-6-koekoneiksi. Ilmajäähdytteinen 3 MW ydinreaktori asennettiin koekoneen pommitilaan ja todettiin toimivaksi. Koneen moottorit olivat tavanomaiset Convair-36-koneen moottorit, eikä ydinreaktoria kokeiltu voimanlähteenä. Ohjelma peruttiin ennen kuin koneita oli saatu valmiiksi.
Project Pluto puolestaan oli suunnitelma rakentaa ydinenergaa hyväksikäyttävä risteilyohjus. Tämäkin suunnitelma peruttiin.
Suunnitelmat Neuvostoliitossa.
Neuvostoliittolaiset pääsivät tutkimuksissaan pidemmälle. Kaksi valmista Tupolev Tu-119 -konetta valmistui koelentoihin. Nämäkin hylättiin pian liian suurten turvallisuusriskien johdosta. Tu-119 perustui edelleen käytössä olevaan Tupolev Tu-95 -pommikoneeseen.
Turhaa lemmen touhua

Turhaa lemmen touhua () on William Shakespearen 1590-luvun puolivälissä kirjoittama komedia. Se kertoo Navarran kuninkaasta ja kolmesta aatelismiehestä, jotka vannovat paneutuvansa opintoihinsa kolmeksi vuodeksi, ja pidättäytyvänsä tämän ajan naisseurasta. Navarraan saapuu ranskalainen prinsessa hovinaisineen, ja valan tehneet nuorukaiset tietysti rakastuvat näihin. 
Näytelmään kuuluu laulu, jonka eräs tutkija tunnisti. Kolmannen näytöksen alkuun on käsikirjoituskopioissa kirjoitettu sana "Concolinel", mutta alkujaan siinä on lukenut "Qvand Colinet", joka on Shakespearen aikana suosittu ranskalainen pilkkalaulu miehen sukupuolielimestä.
Elokuvasovituksia.
Kenneth Branagh ohjasi näytelmän pohjalta vuonna 2000 musikaalielokuvan ja sijoitti sen 1930-luvulle. Televisio- ja elokuvasovituksia on tehty useita sekä ennen että jälkeen sen. Katso myös Luettelo William Shakespearen näytelmien elokuvasovituksista.
Convair B-36 Peacemaker

Convair B-36, epäviralliselta kutsumanimeltään ”Peacemaker”, oli yhdysvaltalainen pommikone. B-36 oli ensimmäinen mannertenväliseen toimintaan soveltuva pommikone. B-36 oli ensimmäinen varta vasten ydinaseita varten suunniteltu kone ja suurin massavalmisteinen mäntämoottorein varustettu lentokone. Tavallisuudesta poiketen koneen potkurit olivat siipien takapuolella. Pommikuorma oli valtava, 32–39 tonnia, ja puolustusaseistuksena oli neljä sisäänvedettävää kaksoiskonekivääritornia sekä tykkitorni pyrstössä.
Koneesta valmistettiin useita eri versioita. B-36D-versiosta alkaen koneessa oli sekä mäntämoottorit että suihkuturbiinit.
Loivasti nuolimuotoisia siipiä käyttävän koneen oli tarkoitus korvata Yhdysvaltain ensimmäisin täysin strateginen pommituskone, B-29. B-29:n kantomatka (5 200 km) oli paljon lyhyempi, esimerkiksi Neuvostoliittoon suuntautuvia pommituksia ajatellen.
Ensimmäinen prototyyppi lensi elokuussa 1946, ja kone tuli palveluskäyttöön 1949. Se poistui käytöstä helmikuussa 1959, kun edelleen käytössä oleva Boeing B-52 -kone korvasi sen.
Lentäjät eivät pitäneet B-36:tta onnistuneena konstruktiona. Se oli fyysisesti raskas lentää ja sen Wasp Major -moottorit osoittautuivat epäluotettaviksi. Työntöpotkureihin asennettuina niissä oli jatkuvia jäähdytysongelmia ja niiden kaasuttimet jäätyivät kesken lennon. Katsottiin, että oli normaalia, että ainakin yksi moottori sammui kesken lennon. Siipi oli niin paksu, että mekaanikko saattoi ryömiä siiven sisällä kesken lennon sammuneen moottorin luo ja yrittää korjata sitä ajossa.
Konetyyppiä käyttäen tehtiin ainakin Nevadan koealueella suoritettuja ydinkokeita. Niissä B-36 -tyyppinen superraskas pommittaja pudotti ydinpommin ainakin Operaatio Teapotissa.
Lentäjillä oli sanonta "six turning and four burning" kaikkien moottorien ollessa käynnissä. Sarkastisempi toteamus oli: "two turning, two burning, two choking, two smoking and two unaccounted for".
B-36 oli myös X-6-projektin pohjana. Tässä yritettiin luoda ydinkäyttöinen lentokone. Koekoneen pommitilaan asennettiin ilmajäähdytteinen ydinreaktori. Reaktorin sinänsä todettiin toimivan, mutta projekti hylättiin ennen varsinaisia testejä. Kone lensi tavanomaisin mäntä- ja suihkumoottorein.
Läntinen Nusa Tenggara

Läntinen Nusa Tenggara () on Indonesian provinssi. Se sijaitsee Pienillä Sundasaarilla ja provinssin alue muodostaa saariston länsiosan, lukuun ottamatta oman provinssinsa muodostamaa Balia.
Provinssin suurin saari on Sumbawa provinssin itäosassa ja toiseksi suurin Lombok länsiosassa. Provinssin pääkaupunki on Mataram, joka sijaitsee Lombokin saarella.
Provinssin alueella asuu 4,5 miljoonaa ihmistä. Sasak-kansa on provinssin suurin etninen ryhmä. He asuvat pääosin Lombokin saarella ja he muodostavat yli kaksi kolmannesta provinssin väkiluvusta. He puhuvat äidinkieleltään sasakin kieltä ja uskonnoltaan he ovat muslimeja.
Vuonna 2002 YK:n kehitysohjelma luokitteli Läntisen Nusa Tenggaran Indonesian vähiten kehittyneeksi provinssiksi. Sitä ovat vaivanneet kulkutaudit ja aliravitsemus.
Alueella on tulivuoria ja maanjäristyksiä. Vuoden 2007 lopussa provinssia tärisytti 6,7 richterin maanjäristys. Kesällä 2008 seuraava maanjäristys tuhosi asuinrakennuksia.
Rick Sklar

Rick Sklar (1929/1930 New York, New York – 22. kesäkuuta 1992 New York) oli yhdysvaltalainen radiovaikuttaja. 
Uransa alkuvaiheessa Skalr toimi käsikirjoittajana newyorkilaisille WNYC- ja WPAC-radioasemille. Vuonna 1954 hän siirtyi WINS-asemalle apulaisohjelmajohtajaksi. Siellä hänen tehtäviinsä kuului muun muassa kuulijakilpailujen ja mainoslauseiden ideointi. 
WABC-asemalle Sklar siirtyi 1962 ja seuraavana vuonna hänet nimettiin aseman ohjelmajohtajaksi. Kuulijalukujen parantamiseksi Sklar supisti aseman 77 levyn soittolistan noin 24 levyyn, ja kolmea eniten myytyä kappaletta alettiin soittamaan parin tunnin välein. Samaan aikaan hän pyrki kannustamaan aseman persoonallisia tiskijukkia, kuten Bruce Morrow'ta. 1960-luvun lopulla WABC:ta kuunteli neljäsosa New Yorkin radionkuuntelijoista ja se oli kaupungin kuunnelluin musiikkiradioasema.
Sklarista tuli ABC Radion ohjelmasuunnittelun varajohtaja 1977. Vuonna 1984 hän siirtyi perustamaansa radiokonsultointiyritykseen Sklar Communicationsiin.
Sklar kuoli hoitovirheestä johtuneeseen hapenpuutteeseen leikkauksen aikana. Hänet nimettiin postuumisti Radio Hall of Fameen vuonna 1993.
Sveitsin jääkiekkoliitto

Sveitsin jääkiekkoliitto (, , , ) on liitto, joka vastaa jääkiekkotoiminnasta Sveitsissä. Liitto on ollutKansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen vuodesta 1908 alkaen, ja Sveitsin liitto on yksi IIHF:n perustajista. Sveitsin jääkiekkoliitto hallinnoi molempia maan ammattilaisliigoja (NLA ja NLB) sekä maajoukkueita.
Mainio Manu

Mainio Manu () on yhdysvaltalainen Nelvanan tuottama ja Roger Bollen, sekä Marilyn Sadlerin luoma tietokoneanimaatiosarja, joka kertoo kaksikielisestä latinoremonttimiehestä Mainio Manusta ja hänen puhuvista työkaluistaan.
Manu Mainiolla on työkalupakissaan 8 työkalua, jotka ovat
Patu - vasara
Ville - ristipääruuvari
Ruuvari - miinusruuvari
Milli - mittanauha
Nipsu - pihdit
Sahuri - saha
Putkeli - jakoavain (näyttää putkipihdeiltä)
Fikkari - taskulamppu (ei esiinny kaikissa jaksoissa)
Bir Moghrein

Bir Moghrein (myös "Bir Mogrein", "Bir Moughrein" ja muita kirjoitusasuja, ; ennen vuotta 1969 "Fort-Trinquet") on kaupunkikunta ja samannimisen departementin hallinnollinen keskus Tiris Zemmourin alueella Mauritaniassa. Se sijaitsee lähellä Länsi-Saharan rajaa 400 kilometriä alueen pääkaupungista Zouérattista pohjoiseen. Departementissa on 3 900 ja sen keskustaajamassa 1 600 asukasta (vuonna 2013, väestönlaskenta).
Maantiede ja ilmasto.
Bir Moghreinin departementti eli moughataa käsittää Tiris Zemmourin alueen pohjoisosan. Siihen kuuluu keskustaajaman lisäksi kolme kunnan ulkopuolista asutusta: Boir Mariem, Hassi Loughar ja Lehfeira. Asukkaista 39 prosenttia on nomadeja.
Seudulla vallitsee subtrooppinen aavikkoilmasto. Talvet ovat leutoja ja aurinkoisia ja kesät hyvin kuumia. Keskilämpötilat vaihtelevat tammikuun 16,8 ja elokuun 33,2 asteen välillä. Vuotuinen sademäärä on 40 millimetriä.
Historia.
Bir Moghreinista on löydetty neoliittinen asuinpaikka, jolla on yhteyksiä Arguininlahden kulttuuriin. Sen pohjoispuolella Aïouneghtissa, Oummat Cheggagissa ja Oummat El Lhamissa on kalliopiirroksia ja -maalauksia, jotka esittävät norsuja, kirahveja, antilooppeja, strutseja, krokotiileja, nautoja ja hevosella ratsastavia ihmisiä jousineen.
1930-luvulla perustettu Fort-Trinquet oli yksi ranskalaisten viimeisistä Saharaan rakentamista linnoituksista. Se oli nimetty Marokon eteläosan valloitusta johtaneen Maurice Trinquetin mukaan. Alueella käytiin taisteluja Marokon tukemia kapinallisia vastaan vuonna 1958, ja Ranska piti siellä joukkojaan vielä Mauritanian itsenäistymisen jälkeen. Alueella taisteltiin Länsi-Saharan Polisario-liikettä vastaan vuosina 1975–1979, jolloin Bir Moghreinissa oli marokkolaisia joukkoja. Paikkakunnalla on myöhemmin ollut Mauritanian armeijan varuskunta ja pahamaineinen vankila.
Liikenne, talous ja palvelut.
Bir Moghreinin kautta kulkee Fdeirickistä ja Zouérattista Länsi-Saharan rajalle Ain Ben Tiliin ja edelleen Algerian Tindoufiin johtava tie. Paikkakunnalla on sotilas- ja siviilikäytössä oleva lentokenttä.
Väestön pääelinkeinot ovat karjanhoito, julkishallinto ja palvelut sekä kaupankäynti ja liikenne. Seudulla toimii myös kullankaivajia, joiden käyttämä syanidi on herättänyt huolta asukkaissa. Palveluihin kuuluu kaksi alakoulua ja terveyskeskus. Bir Moghreinissa on sähköasema ja vedenpuhdistuslaitos suolan poistoa varten, mutta niiden toiminnassa on ollut vakavia ongelmia.
Matkailu.
Seudun nähtävyyksiä ovat Saharan maisemat vuorineen ja mustine kallioineen. Alueella on maamiinoja, sen turvallisuustilanne on heikko ja matkustaminen vaatii poliisin luvan. Bir Moghreinissa ei ole mitään matkailupalveluja.
Birgit Nilsson -palkinto

Birgit Nilsson -palkinto on ruotsalaisen sopraanon Birgit Nilssonin mukaan nimetty, maailman suurin klassisen musiikin palkinto.
Suuruudeltaan miljoonan dollarin arvoinen palkinto jaetaan noin kolmen vuoden välein. Valinnan tekee palkintosäätiön hallitus kansainvälisen asiantuntijaryhmän esityksen pohjalta.
Ensimmäinen palkinnon saajaksi nimettiin 20. helmikuuta 2009 espanjalainen oopperalaulaja Plácido Domingo. Palkinnon saajan päätti Nilsson ennen kuolemaansa. Säätiön mukaan tietoa säilytettiin suljetussa kuoressa, joka avattiin vasta hieman ennen palkinnon julkistamista. Vuonna 2011 palkinnon sai italialainen kapellimestari Riccardo Muti, vuonna 2014 Wienin filharmonikot, vuonna 2018 sopraano Nina Stemme ja vuonna 2022 sellisti Yo-Yo Ma.
Jakoperusteet.
Palkinto voidaan puolittaa kahden voittajan kesken. Sen voi saada kukin voittaja vain kerran.
American Scandinavian Foundationin Birgit Nilsson -palkinto.
The American Scandinavian Foundationilla on aikaisempi (alkaen vuodesta 1988), samanniminen palkinto (The Birgit Nilsson Prize). Se jaetaan lupaavalle nuorelle amerikkalaiselle oopperalaulajalle. Palkinto perustettiin ruotsalaisten Pohjois-Amerikassa sijainneen siirtomaan Uuden Ruotsin perustamisen 350-vuotisjuhlan kunniaksi. Se jaetaan vuosittain Uuden Ruotsin perustamisen vuosipäivänä.
Winkler

Winkler on pieni kaupunki eteläisessä Manitobassa, Kanadassa. Sen väkiluku on 9 106 (2006). Winkler on Pembina Valley Regionin suurin kaupunki ja liike-elämän, maataloustuotteiden ja teollisuustuotannon keskus.
Kaupungin kaakkoispuolella sijaitsee Pembina Valley Provincial Parkin luonnonpuisto.
Vuonna 2008 Winkler on Manitoban kuudenneksi suurin kaupunki ja yksi provinssin nopeimmin kasvavista.
Historia.
Viimeisen jääkauden päättyessä Agassiz-jääjärvi peitti suurta osaa nykyistä Manitobaa ja sen rantaviiva sijaitsi nykyisen Winklerin kaupungin laitamilla. Järven muodostama Pembina Escarpment -harjanne sijaitsee muutaman kilometrin päässä lännessä.
Winklerin eurooppalainen asutus sai alkunsa vuonna 1874, jolloin alueelle saapuivat ensimmäiset venäläiset mennoniitat. Nämä ensimmäiset siirtolaiset muodostivat syvästi uskonnollisen yhteisön mutta eivät kuitenkaan rakentaneet alueelle perinteisiä kirkkorakennuksia. Ensimmäinen seurakunta perustettiin alueelle 1888 yhdysvaltalaisten lähetystyöntekijöiden saavuttua. Virallisesti Winklerin perusti puutavarayrittäjä ja poliitikko Valentine Winkler, jolla oli yritys läheisessä Mordenin kylässä. Kun Winklerin mennoniitta-asiakkaat toivoivat hänen perustavan toimipisteen lähemmäksi kaupunkia, hän sai Canadian Pacific Railwayn suostutelluksi rakentamaan rautatien kaupungin lounaisosaan.
Winkler rekisteröitiin kyläksi 9. toukokuuta 1906. Tähän päivään mennessä kylään oli muuttanut suuri joukko saksalaisia, juutalaisia ja englantilaisia siirtolaisia. Mennoniitat alkoivat muuttaa maaseudulta kylään pian tämän jälkeen ja ensimmäisen maailmansodan jälkeen he muodostivat kylän väestöstä enemmistön.
1930-luvulla suuri joukko juutalaisia ja saksalaisia kauppiaita muutti pois Winkleristä, ja kylän väkiluku supistui. Väkiluku kääntyi nousuun toisen maailmansodan jälkeen. Winkler sai 7. huhtikuuta 1954 kaupungin aseman.
Ilmasto.
Ilmasto eteläisessä Manitobassa on tyypillinen kuiva mannermainen ilmasto (Köppenin ilmastoluokitus: Dfb), talvet ovat kylmiä ja kesät taas lämpimiä. Keskimääräinen lämpötila on heinäkuussa 20 astetta ja tammikuussa noin -15,6 astetta. Keskimääräinen sateen määrä on noin 415 mm vuodessa, joka sataa useimmiten keväällä ja alkukesästä. Kasvukausi on keskimäärin 125 päivää.
Natriumkromaatti

Natriumkromaatti (Na2CrO4) on natriumkationien ja kromaattianionien muodostama ioniyhdiste. Ulkomuodoltaan se on hygroskooppisia keltaisia kiteitä. Veteen liuotettuna aine muodostaa heikosti emäksisen liuoksen.
Valmistus ja käyttö.
Natriumkromaattia voidaan valmistaa teollisesti kromiittimalmista. Malmi sekoitetaan natriumkarbonaatin kanssa. Seokseen lisätään vesiliuoksina natriumhydroksidia, kaliumhydroksidia, natriumaluminaattia ja natriumsilikaattia. Seos kuivataan ja hapetetaan, jonka jälkeen natriumkromaatti voidaan erottaa..
Natriumkromaattia käytettiin aikaisemmin teollisuudessa korroosiota estävänä aineena. Ainetta käytetään myös puunsuoja-aineena. Radioaktiivista Cr-51-isotooppia sisältävällä natriumkromaatilla on käyttöä myös lääketieteessä. Aineella merkataan veren punasoluja, mikä mahdollistaa sairauksien tutkimisen
Turvallisuus.
Hengitettynä natriumkromaatti aiheuttaa huonovointisuutta ja hengenahdistusta. Natriumkromaatti voi olla karsinogeeninen ja mutageeninen. Ympäristöön joutuessaan aine on vaarallista erityisesti veden eliöstölle.
Juha Toivonen

Juha Harri Antti Toivonen (s. 10. kesäkuuta 1987 Hattula) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti, jonka viimeiseksi SM-liigaseuraksi jäi KalPa. Nykyään hän on HPK:n A-nuorten valmennustiimissä.
Ura.
Toivonen on HPK:n kasvatti. Hän pelasi kaudella 2005–2006 kaksi ottelua HPK:n maalilla ja oli myös SM-liigan pudotuspeleissä joukkueen luukkuvahtina Karri Rämön loukkaannuttua välierissä. Kauden päätteeksi Toivonen pääsi juhlimaan mestaruutta, vaikkei saanutkaan peliaikaa. Suomen jääkiekkoliiton kilpailusääntöjen mukaisesti yksikin kokoonpanopöytäkirjaan merkitty pudotuspeliottelu oikeuttaa pelaajan saamaan SM-mitalin, jos hänen edustamansa joukkue sellaisen voittaa. Toivonen on siis jääkiekkoliiton käytännön mukaisesti voittanut Suomen mestaruuden. Toivosella oli mahdollisuus pelata yhdessä välierän ottelussa, kun HPK:n ykkösmaalivahti Miika Wiikman loukkaantui lievästi joukkueen alkuverryttelyssä. Wiikman kuitenkin pelasi ottelun ja jatkoi pelaavana maalivahtina mestaruuteen saakka. Kaudet 2006–2008 Toivonen edusti muutamaa Mestis-ottelua lukuun ottamatta HPK:n A-nuoria.
Toivonen pelasi kaudet 2008–2010 pohjoisamerikkalaisessa farmisarja CHL:ssä, jossa hän edusti Odessa Jackalopesia. Ensimmäisellä kaudellaan hänet valittiin sarjan parhaiden tulokkaiden tähtikentälliseen. AHL:n Bridgeport Sound Tigers teki Toivosen kanssa kesällä 2009 kaksisuuntaisen sopimuksen. Hän ei kuitenkaan mahtunut Sound Tigersin kokoonpanoon ja pelasi toisenkin kauden Jackalopesissa.
Kaudeksi 2010–2011 Toivonen siirtyi pelaamaan Mestistä Kajaanin Hokin paitaan. Hän pelasi hyvän tulokaskauden Mestiksessä ja sai seuraavaksi kaudeksi sopimuksen SM-liigan KalPaan.
Kalpassa Toivonen pelasi kuusi ottelua ja niiden lisäksi kolme ottelua lainalla SaPKo:ssa. Kaudelle 2013-2014 Toivonen siirtyi vielä Mestis-joukkue Jukureihin, jossa pelasi uransa viimeiset kaksi ottelua.
Peliuran jälkeen Toivonen toimi kaudella 2016-2017 HPK:n A-junioreiden maalivahtivalmentajana.
Muuta.
Juhan isoveli Hannu Toivonen on myös entinen jääkiekkomaalivahti.
The Shape of Finns to Come

The Shape of Finns to Come on kokoelmalevy, joka sisältää musiikkia kuudelta eri suomirockyhtyeeltä. Sen julkaisi lontoolainen Cherry Red Records kesällä 1980. Yhtiö halusi julkaista Suomessa tehtyä uutta rockmusiikkia brittien kuunneltavaksi ja valitsi mieleisensä kappaleet Poko Rekordsin katalogista. LP oli NME-lehden riippumattomien levymerkkien albumimyyntitilaston viidenneksi myydyin yhtenä kuukautena.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Raahen suojeluskuntapiiri

Raahen suojeluskuntapiiri muodostettiin Oulun läänin toisen kutsuntapiirin suojeluskuntien edustajakokouksessa 14. syyskuuta 1918 Raahen raatihuoneella.
Piiripäälliköt.
Raahen suojeluskuntapiirin päällikköinä olivat:
Perustetut joukot.
Suojeluskuntapiiri perusti vuonna 1941 jatkosotaan seuraavat joukot:
Lakkauttaminen.
Kenraalieversti Andrei Ždanovin johtama valvontakomissio vaati suojeluskuntajärjestön lakkauttamista 7. marraskuuta 1944 mennessä. Vaatimuksen perustana pidettiin rauhansopimuksen 21. artiklan tulkintaa, minkä mukaan kaikki fasistiset poliittiset ja sotilaalliset sekä sotilaallisluonteiset järjestöt pitää lakkauttaa. 
Raahen suojeluskuntapiirin viimeisessä yleisessä kokouksessa 3. marraskuuta 1944 esitti Lauri Kallinen kiitokset kaikille toiminnassa mukana olleille, minkä jälkeen piirin toiminta lakkautettiin.
Aino Lohikoski

Aino Lohikoski () oli suomalainen näyttelijä. Teatterissa hän tulkitsi muun muassa Minna Canthin näytelmien hahmoja. Lisäksi hän näytteli sivuosia useissa elokuvissa, kuten "Niskavuoren naiset" ja "Valkoiset ruusut".
Elämä ja ura.
Ennen näyttelijän uraansa Lohikoski toimi konttorialalla. Hän opiskeli laulua Annikki Uimosen ja Greta Aaltonen-Saarisen johdolla. Lohikoski aloitti ammattilaisuransa Kuopion Työväen Teatterissa vuonna 1920. Hän työskenteli myös Viipurin Työväen Teatterissa, Koiton Näyttämöllä ja Kansan näyttämöllä.
Lohikosken näyttämötöitä olivat muun muassa nimiosa Minna Canthin "Anna Liisassa", Liisan osa "Pohjalaisissa" sekä Desdemona "Othellossa". Canthin klassikkonäytelmässä "Työmiehen vaimo" Lohikoski tulkitsi Homsantuun roolin. Hänellä oli myös lukuisia nimiosia opereteissa "Onnetar", "Katja" ja "Frasquita".
Aino Lohikoski näytteli sivuosia kymmenissä suomalaisissa pitkissä näytelmäelokuvissa. Usein hänen valkokangasosansa olivat päähenkilön äiti tai täti, myös lukuisat maalaistalojen emännät ja piiat saivat Lohikoskesta tulkitsijansa. Hänen elokuvauransa alkoi vuonna 1925 Liisan roolilla Jalmari Lahdensuon mykkäfilmissä "Pohjalaisia". Lohikoski teki säännöllisesti elokuvatöitä vuodesta 1934 aina vuoteen 1959. Valentin Vaalan Hella Wuolijoki -filmatisoinnissa "Juurakon Hulda" (1937) hänellä oli Miinan osa. Niin ikään Vaalan elokuvassa "Niskavuoren naiset" (1938) hän oli Sentraali-Sandra. Toisen maailmansodan aikana Lohikoski näytteli eri rooleja muun muassa Suomisen perheestä kertovissa elokuvissa. Vuonna 1949 hän tulkitsi Anna-tädin osan elokuvassa "Jossain on railo". Hänen viimeinen elokuvaosansa oli torpparin vaimo Väinö Linnan kirjaan perustuvassa Edvin Laineen ohjaamassa "Akseli ja Elina" (1970). Lisäksi Lohikoski teki rooleja lyhyissä fiktioissa ja toimi selostajana useissa dokumenteissa.
Yksityiselämä.
Aino Lohikoski meni naimisiin vuonna 1936 elokuvaohjaaja Orvo Saarikiven kanssa. He adoptoivat kaksi lasta, jotka näyttelivät Suomisen perheen kaksosia Marjaa ja Mattia.
Ampumahiihdon maailmancup 2008–2009

Ampumahiihdon maailmancup 2008–2009 oli 32. ampumahiihdon maailmancup -kausi miehille ja 27. kausi naisille. Kausi alkoi Östersundissa 3. joulukuuta 2008 ja päättyi Hanti-Mansijskissa 29. maaliskuuta 2009.
Kauden kilpailuissa jaettiin maailmancupin pisteitä 40 parhaalle aikaisempien kausien 30 parhaan sijaan.
Chleuhit

Chleuhit (äännetään "shlöh") ovat yksi berberien etnisistä ryhmistä. He elävät pääasiassa Marokon Atlasvuorten ympäristössä, asuttaen suurinta osaa Korkea-Atlasta ja Anti-Atlasta ja niiden välissä sijaitsevaa Souss-laaksoa. Suurin osa chleuheista asuvat Souss-laaksossa, muun muassa Agadirin, Tiznitin ja Taroudantin kaupungeissa.
Chleuh-kansan lukumäärän on arvioitu olevan noin yhdeksän miljoonaa. Chleuh-kansa puhuu tašelhit-kieltä, joka on yksi berberikielen eli tamazightin murre. Berberikansa kutsuu kieltään nimellä tamazight, josta on useita eri variaatioita, jotka ovat syntyneet maantieteellisessä eristyksessä. 
Suurin osa tästä kansasta on muslimeja ja pieni vähemmistö juutalaisia. 
Varhaiset foinikialaiset tutkimusmatkailijat ovat löytäneet Keski-Marokon rannikolta alkuperäisväestön, jota nyt kutsutaan Chleuh-kansaksi.