tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Graduointi

Graduointi on budolajeissa suoritettava muodollinen tilaisuus, taitokoe tai vyökoe. Tapahtumassa lajin harrastaja voi suorituksellaan ja taidoillaan ansaita seuraavan vyöarvon. Vaatimukset vaihtelevat lajeittain, liiton ja lajin sääntöjen mukaan. Osattavien tekniikoiden lisäksi vyökokeiden välinen minimiaika on usein määritelty säännöissä, sekä graduoinnin vastaanottajan vyötaso. 
Oppilasarvot (kup, kyu) joita suoritetaan, osoitetaan yleensä vyön värillä valkoisesta ruskeaan, korkeammat (dan) taas mustalla vyöllä. Osassa lajeista vyöarvon osoittaamiseen käytetään lisäksi mustaa hameen kaltaista hakamaa. 
Vöiden värit.
Kaikissa lajeissa ei käytetä kaikkia värivaihtoehtoja, ja esimerkiksi oranssin ja vihreän järjestys vaihtelee joskus eri lajeissa.
Musanki

Musanki ("Paradoxurus hermaphroditus") on Kaakkois-Aasiassa elävä sivettieläin.
Tuntomerkit.
Pää/vartalo ovat 42–70 cm. Häntä voi olla 41–60 cm. Musanki painaa 2,7–4,5 kg. Turkki on harmahtavan hiekanvärinen-tummanruskea, selkä on mustajuovikas. Hartiat, kyljet ja hännäntyvi ovat täplikkäät. Naamassa näkyy selvä täplänaamari ja otsassa on viiru.
Elintavat.
Musanki on lähinnä yöaktiivinen. Se on mestari kiipeämisessä ja oleskelee paljon puissa. Musanki ei yleensä ääntele.
Lisääntyminen.
Musangin kiima-aika on loka-joulukuussa. Se synnyttää 2–5 poikasta 3 kuukauden tiineyden jälkeen. Musangin vieroitusikä on 6 kk ja se on sukukypsä 11–12 kuukauden ikäisenä. Musanki elää vankeudessa pisimmillään 25 vuotta, luonnossa 10.
Ravinto.
Musangin ravintoon kuuluvat selkärangattomat, hyönteiset, hedelmät, siemenet ja pienet nisäkkäät ja matelijat, kuten hiiret ja liskot.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Musanki elää metsissä ja puustoisilla alueilla. Saattaa etsiytyä ruokokattoihin ja putkirakennelmiin. Musangin elinalueet ovat Kashmir, Intia ja alueet Sri Lankasta Kaakkois-Kiinaan ja Malesiaan; myös saarissa: Hainan (Kiina), Sumatra, Sulawesi, Simeulue, Enggano, Kangea, Jaava (Indonesia), Borneo ja monet muut lähisaaret.
Kanta.
Kanta on runsas. Alalaji "P. h. lingicolor" on vaarantunut; muuten runsaslukuinen.
Karabinek wz.29

Karabinek wz.29 (tunnetaan myös lyhyemmillä nimillä Kbk wz. 1929 ja Kbk wz. 29) oli puolalainen pulttilukkoinen sotilaskivääri. Ase suunniteltiin alun perin vuonna 1929 ja sen rakenne perustui saksalaiseen Gewehr 98 -kivääriin.
Karabinek wz.29 oli palvelukäytössä Puolan armeijassa vuodesta 1930 lähtien. Puolan miehityksen jälkeen ase oli myös Saksan joukkojen käytössä. Saksalaiset käyttivät kivääristä nimeä Gewehr 298(p). Vuoteen 1945 mennessä asetta valmistettiin yhteensä 264 000 kappaletta.
Kenneth Gangnes

Kenneth Gangnes (s. 15. toukokuuta 1989 Gjøvik) on norjalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä. Seuratasolla hän edusti Kolbu Kameratene -seuraa. 
Gangnesin ensimmäinen kilpailu maailmancupissa oli Lillehammerissa 7. maaliskuuta 2008 käyty kilpailu, jossa hän sijoittui 37:nneksi. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran 5. joulukuuta 2009 oltuaan Lillehammerissa 30:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Vikersundin lentomäessä helmikuussa 2015 oltuaan seitsemäs. Kolmen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran 5. joulukuuta 2015 oltuaan Lillehammerin yhden kierroksen normaalimäen kilpailussa toinen. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti samassa mäessä seuraavana päivänä. Lisäksi hän on sijoittunut toiseksi Garmisch-Partenkirchenin uudenvuodenpäivän kilpailussa 2016, Willingenissä 10. tammikuuta 2016, Vikersundissa 12. helmikuuta 2016 ja Wisłassa 4. maaliskuuta 2016 sekä kolmanneksi Engelbergissä 20. joulukuuta 2015, Innsbruckissa 3. tammikuuta 2016 ja Titisee-Neustadtissa 12. maaliskuuta 2016. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas kaudella 2015–2016.
MM-kilpailuista hänellä on lentomäestä henkilökohtaisen kilpailun hopeaa ja joukkuekilpailun kultaa Kulmista vuodelta 2016.
Continental Cupissa Gangnes on voittanut kaksi osakilpailua, molemmat Engelbergissä joulukuussa 2011. Nuorten MM-kilpailuissa hän oli normaalimäen henkilökohtaisessa kilpailussa viides Zakopanessa 2008.
Gangnes ilmoitti uransa lopettamisesta keväällä 2019, mutta hän ei ollut kilpaillut mäkihypyssä enää lokakuun 2017 jälkeen.
Ikuisesti sinun (vuoden 1998 elokuva)

Ikuisesti sinun on Andy Tennantin ohjaama elokuva vuodelta 1998, jossa Drew Barrymore näyttelee pääosaa. Tarina perustuu Tuhkimon juoneen. Daniellen eli Tuhkimon isä kuoli hänen ollessaan 8-vuotias. Danielle jää taloon ilkeän äitipuolen, sisarpuolen ja yllättäen Daniellen puolella olevan toisen sisarpuolen palvelijaksi.
Juoni.
Danielle on päättänyt ostaa takaisin yhden talon palvelijoista, joka oli joutunut "vankilaan" ilman syytä. Kinastellessaan vaunujen ajajan kanssa, ilmestyy prinssi Henry ja maksaa palvelijan Daniellelle. He ihastuvat ensi silmäyksellä. Kun Danielle ja prinssi tapaavat seuraavan kerran, Danielle valehtelee olevansa äitinsä, kreivitär Nicole De Langarette. He tapailevat usein salaa, kunnes ilkeä äitipuoli (Anjelica Huston) saa vihiä asiasta. Naamiaisissa ilkeä äitipuoli repii Daniellen siiven irti, ja hän kailottaa kaikelle kansalle, mikä Danielle "oikeasti" on, kiittämätön palvelija. Mutta kaikki päättyy hyvin – rakastuneet saavat toisensa, paha saa palkkansa ja hyvä saa myös palkkansa, hyvällä tavalla.
Weesp

Weesp on kaupunki ja kunta Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa. Sen pinta-ala on 21,88 km², josta vesialuetta 1,33 km². Kunnan asukasluku oli elokuun 2017 lopussa 18 988.
Historia.
Weesp kuului alkujaan Utrechtin piispan alaisuuteen, ja myöhemmin vuonna 1317 alue siirtyi Hollanin kreivikunnan alaisuuten. Kaupunki alkoi kasvaa linnoituksen ympärille ja vuonna 1355 Weesp sai kaupunginoikeudet.
Viinivaahtera

Viinivaahtera ("Acer circinatum") on pohjoisamerikkalainen vaahteroiden sukuun kuuluva lehtipuu. Sitä tavataan luonnonvaraisena mantereen länsiosassa vyöhykkeellä, joka ulottuu Brittiläisestä Kolumbiasta Kalifornian pohjoisosiin, korkeintaan 300 kilometrin päähän Tyynenmeren rannikosta. Sitä kasvatetaan myös koristekasvina.
Viinivaahtera kasvaa tyypillisesti pensaskerroksessa isojen puiden alla ja jää 5–8 metriä korkeaksi pensasmaiseksi pikkupuuksi. Valoisissa paikoissa siitä saattaa tulla myös pieni yksirunkoinen puu. Kukat ovat viininpunaiset ja valkoiset, ja nuoret versot ja silmut saavat myös punertavan sävyn.
Lastenkulttuurin valtionpalkinto

Lastenkulttuurin valtionpalkinto on Taiteen edistämiskeskuksen (aiemmin Taiteen keskustoimikunnan) vuodesta 1981 myöntämä tunnustus ansioituneille lasten luovuutta edistäneille henkilöille. Vuonna 2023 palkinnon arvo oli 40 000 euroa.
Yhteisöille jaettava vastaava lastenkulttuuripalkinto on Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön jakama Lapsenpäivä-palkinto.
Lastenkulttuurin valtionpalkinnon lisäksi Suomen valtion kirjallisuustoimikunta jakoi 1970-luvun puolivälistä alkaen lastenkirjailijoille erityisiä lastenkirjallisuuden valtionpalkintoja, jotka yhdistettiin myöhemmin nuorten kirjallisuuden valtionpalkintojen kanssa. Vuoden 1993 valtionpalkintouudistuksen yhteydessä erilliset lasten ja nuorten kirjallisuuden valtionpalkinnot lakkautettiin.
Palkitut.
1980-luku.
työryhmä:
1990-luku.
työryhmä:
Deepolis

Deepolis on Bigpointin julkaisema toimintapeli, joka on julkaistu joulukuussa 2008 verkkoselaimille. Peli on saatavilla tällä hetkellä 20 eri kielellä.
Peli voitti Red Dot -designpalkinnon (Communication Design) 2009 kategoriassa ”Digitaalipelit”. Deepolis on saanut maininnan saksalaisilta ryhmästä “Paras selainpeli vuonna 2009”
Pelin ohjeistus.
Deepoliksessa pelaaja toimii sukellusveneen komentajana ja hänen tehtävänään on upottaa toisten pelaajien aluksia ja suorittaa tehtäviä. Tästä saa kokemuspisteitä (KP), jotka takaavat etenemisen pelin eri tasoille. Pelaajilla on käytettävissään kolme erilaista vedenalaista maailmaa.
Pelaajat voivat muodostaa klaanin taistellakseen tietokoneen ohjaamia hahmoja tai muita klaaneja vastaan. Yksittäisen pelaajan on myös mahdollista nostaa omaa tasoaan.
Pelin päätarkoitus on voittaa "jackpot", joka parhaimmassa tapauksessa voi olla jopa 10000 euroa. Kaikki tähän taisteluun osallistuvat taistelevat toisiaan vastaan yhdellä tähän tarkoitukseen olevalla kartalla. Euroja saa kerättyä merenpohjasta löytyvistä esineistä. Jos pelaaja ei saa kerättyä koko summaa, niin hänellä on kuitenkin mahdollisuus voittaa se summa, jonka olet siihen mennessä saanut kerättyä.
Kustannukset.
Peli on maksuton, mutta pelaajat voivat ostaa erilaisia aluksia, aseita, varusteita tai ammuksia “helixillä”. Helix on pelivaluuttaa, jota voi ostaa oikealla rahalla. Helixä voi hankkia myös keräämällä, suorittamalla erikoistehtäviä tai upottamalla muita aluksia. Ostotapoja on esim. puhelin, tekstiviesti, tilisiirto, luottokortti jne.
Pelissä on käytössä myös toinen pelivaluuttaa ”cel”. Myös sitä voi saada upottamalla muita aluksia tai keräämäällä. Cel-valuuttaa voi käyttää pelissä olevassa huutokaupassa.
Tekniikka.
Deepolis perustuu on toteutettu Adobe Flashillä ja pelin pelaaminen vaatii Flashiä tukevan verkkoselaimen.
Aljošino

Aljošino (, karjalaksi "Ol’oššova") on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Rameškin piirissä Venäjällä. Aljošinon kylä sijaitsee 25 kilometriä Rameškista itään Iljinon, Builovon ja Kiveritšin välisen maantien varrella. Kylässä on asukkaita 195 ja kunnassa 1 167 henkeä (vuonna 2008).
Aljošinon kunta sijaitsee Bežetskin ylängön etelärinteellä Rameškin piirin keskiosassa. Se muodostettiin vuonna 2005 Aljošinon, Dijevon ja Pustoramenkan kyläkunnista. Nykyään kuntaan kuuluu 46 kylää. Pohjoisessa se rajoittuu Bežetskin piirin Žitištšin kuntaan, idässä Kiveritšin, kaakossa Ilgoštšin, etelässä Vednojen, lounaassa Zastolbjen, lännessä Nekrasovon ja luoteessa Zaklinjen kuntiin. Kunnan pinta-ala on 302,2 neliökilometriä. Pohjoisesta etelään sen jakaa Medveditsajokeen laskeva Ivitsa.
1200–1300-luvuilla seutu kuului Novgorodin feodaalitasavallan Bežetskin ylängön Kamenskin staniin. Vuonna 1393 se liitettiin Moskovan suuriruhtinaskuntaan. 1500–1600-luvuilla seutu autioitui nälänhädän ja vihollisen hävitysten takia ja sinne muutti karjalaisia Ruotsin valloittamasta Käkisalmen läänistä. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa suurin osa nykyisen kunnan kylistä kuului Bežetskin kihlakunnan Aljošinon volostiin. Volostista ja sen asukkaista käytettiin karjalankielistä nimitystä "Alovońe". Vuosina 1937–1939 alue kuului Kalininin alueen Karjalaiseen kansalliseen piirikuntaan.
Vuonna 1859 kuntaan kuuluvissa kylissä oli 6 400 asukasta. Suurimmillaan, yli 10 000, väestö oli ennen toista maailmansotaa. Sodassa kylien asukkaista menehtyi 1105 henkeä. Kansallisuudeltaan kuntalaiset ovat venäläisiä ja karjalaisia. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan venäläisiä oli 1288 ja karjalaisia 1130.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Kunnan alueella toimii neljä maatalousyritystä, joiden keskuspaikat ovat Aljošinossa, Dijevossa, Pustoramenkassa ja Ustjugissa.
Kristillisdemokraattinen puolue (Alankomaat)

Kristillisdemokraattinen puolue (, lyh. CDA) on hollantilainen kristillisdemokraattinen puolue, joka syntyi vuonna 1980 kolmen kristillisen puolueen, Katolisen kansanpuolueen, Antivallankumouksellisen puolueen ja Kristillis-historiallisen liiton, yhdistyessä.
Ideologia.
CDA esittää itsensä keskustalaisena liikkeenä. Puolue on sisäisesti jakaantunut keskusta-oikeistolaiseen ja keskusta-vasemmistolaiseen siipeen, mutta keskusta-oikeisto on perinteisesti ollut merkittävämpi, mikä on vaikuttanut siihen että CDA on suosinut hallitusyhteistyötä ennemmin VVD:n kuin Työväenpuolueen kanssa. CDA on myös arvokonservatiivinen.
Historia.
CDA perustettiin virallisesti vuonna 1980 kolmen uskonnollissävytteisen puolueen, Katolisen kansanpuolueen (KPV), protestanttinen Antivallankumouksellisen puolueen (ARP) ja Kristillis-historiallisen liiton (CHU), yhdistyessä. Historiallisesti nämä kolme puoluetta olivat muodostaneet Alankomaiden poliittisen järjestelmän perustan. Yhteiskunnan maallistumisen myötä 1960- ja 70-luvuilla puolueiden äänimäärät kääntyivät kuitenkin voimakkaaseen laskuun: vielä vuonna 1963 KPV, ARP ja CHU olivat saaneet yhdessä 51 % äänistä, mutta vuonna 1972 vain 32 prosenttia. KPV, ARP ja CHU muodostivat ensin "Kristillisdemokraattinen vetoomus" -vaaliliiton () vuonna 1977 ja virallisesti puolueet yhdistyivät vuonna 1980.
Muodostamisensa jälkeen puolue on ollut myös mukana useimmissa hallituksissa. Pääministereinä ovat toimineet:
Vilma Timonen

Vilma Timonen (s. 1977) on suomalainen kanteleensoittaja, säveltäjä ja Sibelius-Akatemian kansanmusiikin lehtori. Hän on valmistunut musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian kansanmusiikin osastolta vuonna 2004. Sitä ennen hän on opiskellut musiikkia Keski-Pohjanmaan konservatoriossa.
Timonen soittaa lukuisten produktioiden ohella pääasiassa omassa Vilma Timonen Quartetissaan (VtQ). Yhtye yhdistelee kanteleen ikiaikaista sointia nykyaikaiseen jazziin ja fuusioon. Yhtyeessä soittavat Timosen lisäksi basisti Jaakko Kämäräinen, lyömäsoittaja Tuomas Timonen ja kitaristi Topi Korhonen.
VtQ:n "Forward" palkittiin vuoden 2010 Emma-gaalassa vuoden 2009 parhaana etnoalbumina.
Plastic Maailma

Plastic Maailma on suomalaismuusikko Paroni Paakkunaisen albumi vuodelta 1971. Se oli ensimmäinen Suomessa apurahan turvin toteutettu rockalbumi. Levyn julkaisi Scandia-Musiikki. Ensimmäisen CD-painoksen levystä julkaisi Rocket Records 27. tammikuuta 2010.
Erkki Rankaviita

Erkki Rankaviita (20. helmikuuta 1927 Karijoki – 23. helmikuuta 2009 Karijoki) oli suomalainen kansanlaulaja. Hänelle myönnettiin vuonna 1989 Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla mestaripelimannin arvo. Elävän arkiston esittelyssä toimittaja Jukka Lindfors luonnehti Rankaviidan jatkaneen humoristisen rekilaulun ja kansanomaisen kupletin perinnettä. 
Rankaviidan esityksiä on taltioitu vähän. Vuonna 1987 hän levytti yhdessä Tallarin kanssa LP:n. Vuonna 1996 oli vuorossa yhteistyö uuden aallon folktähtien Kimmo Pohjosen ja Arto Järvelän kanssa, levyn nimi on "Erkki Rankaviita &amp; Pinnin Pojat".
A. Suojärvi &amp; Kumpp.

A. Suojärvi &amp; Kumpp. Ky eli Suojärvi oli vuosina 1925–1985 Pirkkalan, Tampereen ja osittain Lempäälän alueella toiminut linja-autoyritys. Suojärvelle kuuluivat Tampereen lähiliikennereitit 60-69. Vuonna 1985 Suojärvi siirtyi Väinö Paunun omistukseen.
Antti Suojärvi (s. 1903) aloitti liikennöintiuransa kotikunnassaan Pirkkalassa (silloin Etelä-Pirkkala) taksiautoilijana kotiuduttuaan varusmiespalveluksesta vuonna 1923. Hänen kaksoisveljensä Matti Suojärvi aloitti linja-autoliikenteen Pirkkalasta Tampereen Keskustorille vuonna 1925 ja myös Antti Suojärvi siirtyi linja-autoliikenteen pariin samalle linjalle vuonna 1926. Ensimmäinen vuoro Tampereelle lähti veljesten kotoa Pirkkalan Sionkylästä läheltä nykyistä Tampere-Pirkkalan lentoasemaa. Vuosina 1930–1933 Antti Suojärven yhtiökumppanina oli Kustaa Laakso, kun taas Matti Suojärvi muodosti Oskari Ojasen kanssa yhtymän Etelä-Pirkkalan Auto. Vuonna 1933 Antti ja Matti Suojärvelle myönnettiin yhteinen liikennelupa viidelle linja-autolle Pirkkalan ja Tampereen välisellä linjalla. Samana vuonna veljesten kilpailijaksi Tampereen ja Härmälän välille tuli Väinö Paunu. Vuodesta 1934 lähtien Suojärven veljekset hoitivat yksin Pirkkalan linja-autoliikennettä Oskari Helmisen linjojen siirryttyä heidän nimiinsä. Helminen oli alkanut liikennöidä Lempäälästä Säijän ja Pirkkalan kautta Tampereelle vuonna 1930.
Talvisodan alettua molemmat veljekset joutuivat rintamalle, jolloin myös heidän linjaliikenteensä jouduttiin supistamaan hoidettavaksi kolmella autolla. Sota- ja pula-ajan pitkittyessä liikenteeseen jäi lopulta vain yksi auto. Antti Suojärvi joutui ottamaan vastuun koko yrityksestä Matti Suojärven kuoltua vuonna 1944. Tunnustuksena kotiseudun ja sen talouselämän hyväksi tekemästään työstä Antti Suojärvi valittiin Pirkkalan Vuoden yrittäjäksi vuonna 1979. Vuoden 1985 lopussa Suojärven yritys ja sen omistamat 18 linja-autoa sekä autohalli- ja korjaamorakennus siirtyivät Väinö Paunulle, jonka liikennekenttään Pirkkalan suunta luontevasti sopi.
Sergei Paradžanov

Sergei Iosifovitš Paradžanov (, ; 9. tammikuuta 1924 Tbilisi – 20. heinäkuuta 1990 Jerevan) oli armenialaissyntyinen neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja taiteilija. Paradžanovia on pidetty yhtenä elokuvataiteen suurimmista nimistä, mutta vain hyvin suppea yleisö tuntee hänen omaperäiset teoksensa.
Elämä ja ura.
Sergei Paradžanov syntyi armenialaiseen perheeseen Neuvostoliittoon kuuluneen Georgian pääkaupungissa. Hän opiskeli Tbilisin rautatie-instituutissa ja konservatoriossa. Vuonna 1945 hän pääsi Neuvostoliiton elokuvakouluun VGIK:iin, jossa hän opiskeli Igor Savtšenkon ja Oleksandr Dovženkon johdolla. Vuonna 1947 Paradžanov pidätettiin syytettynä homoseksuaalisuudesta. Vuonna 1950 hän nai tataaritytön, jonka tämän sukulaiset murhasivat.
Paradžanov valmistui VGIK:istä vuonna 1951. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli kurssityöhön perustunut "Andriješ" (1955). Vuonna 1956 Paradžanov meni naimisiin ukrainalaisen Svetlana Štšerbatšukin kanssa, jonka kanssa hänellä on yksi lapsi. Pariskunta erosi vuonna 1962.
Paradžanov kuvasi Ukrainassa kolme dokumenttielokuvaa, komedian "Peršyi parubok" (”Huippujätkä”, 1958), elokuvat "Ukrajinska rapsodija" (”Ukrainalainen rapsodia”, 1961) ja "Kvitka na kameni" (”Kukka kivellä”, 1962). Hänen läpimurtoteoksensa oli ukrainalaiseen kansanperinteen aiheisiin perustuva, hutsulimurteella kuvattu ”Menneitten sukupolvien varjot” ("Tini zabutyh’ predkiv", 1964). Elokuva sai suuren kansainvälisen arvostelumenestyksen. Sosialistisen realismin kaanoneiden rikkominen johti kuitenkin ohjaajan seuraavan elokuvan "Kyjivski freski" (”Kiovan freskot”) kieltämiseen.
Vuonna 1966 Paradžanov muutti Armeniaan, jossa hän kuvasi keskiaikaisesta armenialaisrunoilijasta Sajat Novasta kertovan samannimisen elokuvan. Ideologisista syistä ohjaaja joutui muuttamaan elokuvaansa ja antamaan sille nimen "Granaattiomenan väri". Sergei Jutkevitšin muokkaama sensuroitu versio (1969) joutui sekin pitkäksi aikaa hyllylle.
Joulukuussa 1973 Paradžanov pidätettiin Kiovassa syytettynä homoseksualismista ja seuraavana vuonna hänet tuomittiin viideksi vuodeksi vankilaan. Ulkomaiset kulttuurivaikuttajat kampanjoivat ohjaajan puolesta, ja ranskalainen kirjailija Louis Aragon pyysi henkilökohtaisesti Leonid Brežneviltä hänen vapauttamistaan. Paradžanov pääsi vankilasta vuoden 1977 lopussa. Ohjaaja palasi Tbilisiin, jossa hän jatkoi työtään omaperäisenä kuvataiteilijana. Vuonna 1982 Paradžanov pidätettiin uudestaan syytettynä lahjonnasta, ja hän vietti lähes vuoden paikallisessa vankilassa.
Vuonna 1984 Paradžanov ohjasi Georgiassa elokuvan ”Linnakkeen legenda” ("Ambavi Suramis tsikhisa"). Hänen ensimmäinen taidenäyttelynsä järjestettiin Tbilisissä vuonna 1985. Vuonna 1988 ohjaaja kuvasi Azerbaidžanissa Mihail Lermontovin teokseen perustuvan elokuvan ”Ašik-Kerib – satu rakastuneesta ašugista” ("Ašiki Keribi"). Vuonna 1989 Paradžanov alkoi kuvata kesken jäänyttä omaelämäkerrallista elokuvaa "Khostovanank" (”Tunnustus”). Ohjaaja kuoli syöpään 66 vuoden ikäisenä.
Seututie 282

Seututie 282 on seututie Lounais-Hämeessä. Tie erkanee kantatieltä 52 Someron Pikku-Joensuussa, risteää valtatien 2 kanssa Forssan Kassimäessä ja päättyy valtatielle 10 Forssassa. Vuoteen 1996 tien alkuosa valtatielle 2 oli osa maantietä 280, mutta muodostettiin omaksi seututiekseen kun kantatiehen 52 liitettiin maantie 240 Salosta Somerolle, osuus maantiestä 280 Somerolla ja maantie 2803 Somerolla ja Jokioisissa. Aiemmin tie yhtyi valtatiehen 2 Tammelan Häiviässä, mutta liittymäjärjestelyjen myötä tie oikaistiin Forssan Kassinmäkeen ja siihen tuli kuulumaan myös Forssan katuverkkoon kuuluva osuus.
Tie alkaa Someron Joensuun kylästä ja jatkuu Someron Laitiaisten kulmakunnan kautta Tammelan Torrolle ja ylittää Torronsuon Torronsuon kansallispuistossa. Suon pohjoispuolella tie kulkee Tammelan Talpian, Sukulan ja Häiviän kylien kautta, risteää valtatien 2 kanssa Forssan Kassinmäessä ja jatkuu osana Forssan katuverkkoa valtatielle 10. Tien osoitenimenä Somerolla on "Laitiaistentie" ja Tammelassa "Somerontie" sekä "Tupasuontie". Forssassa taajaman ulkopuolella tien nimi on "Tupasuontie", taajamassa tiehen kuuluvia katuja ovat "Loimalammintie", "Finlaysonintie", "Oikokatu", "Kauppakatu" ja "Turuntie". Turuntie on "Kartanonkadun" ja "Hämeentie"n ohella merkittävimpiä Forssan taajaman pääväyliä.
Tien uusin ja samalla myös hyväkuntoisin osuus, oikaisu Tammelan Sukulasta Forssan Kassimäkeen oli pitkään tiennimetön, mutta on sittemmin nimetty "Tupasuontieksi". 
Ennen nykyisen valtatien 2 valmistumista noin kilometrin osuus tiestä Someron Pikku-Joensuussa kuului valtatiehen 2.
José G. Tello

José G. Tello on amerikkalaistunut perulainen lintutieteilijä.
Tello on kotoisin Limasta, missä hän suoritti biologian kandidaatin tutkinnon Universidad Ricardo Palmassa vuonna 1992. Hän muutti Yhdysvaltoihin 1993, suoritti ekologian, evoluution ja luokittelun maisterin tutkinnon Missouri-St. Louisin yliopistossa 1996, ja väitteli filosofian tohtoriksi ekologiasta ja evoluutiosta Illinois'n yliopistossa Chicagossa 2004. Väitöksen jälkeen Tello muutti New Yorkiin American Museum of Natural Historyn Chapman-tutkijaksi (postdoctoral fellow). Vuonna 2008 Tello sai biologian apulaisprofessorin viran Long Islandin yliopistosta New Yorkista.
Tello tutkii neotrooppisen alueen linnuston monimuotoisuutta ja eliömaantiedettä, varpuslintujen luokittelua ja evolutiivisia suhteita, sekä alueen lintujen ekologian ja käyttäytymisen evoluutiota.
Tello oli yksi uuden riippukaijalajin "Loriculus camiguinensis" löytäjistä ja nimeäjistä vuonna 2006.
Hirmulinnut

Hirmulinnut (Phorusrhacidae) oli lintuihin kuulunut heimo, johon kuului joukko suurikokoisia lihaa syöneitä lentokyvyttömiä lajeja. Ne kehittyivät paleoseeni-ajan Etelä-Amerikassa, jossa ne olivat pitkään muutamien pussieläinlajien ohella hallitsevia petoeläimiä. Hirmulintujen koko vaihteli yhdestä metristä kolmeen metriin. Suuressa Amerikan eläimistönvaihdossa noin 3 miljoonaa vuotta sitten ne olivat ainoita suuria Etelä-Amerikasta lähtöisin olleita petoeläimiä, jotka levisivät onnistuneesti Pohjois-Amerikkaan. Niiden on usein väitetty selvinneen Amerikassa ihmisten tuloon saakka, mutta niiden jäännöksistä tehtyjen arvioiden mukaan viimeinen laji, "Titanis", hävisi noin 1,8 miljoonaa vuotta sitten. Vuonna 2006 löydetyn hirmulintulaji "Kelenken" kallo on suurin koskaan löydetty linnun kallo: se on 71 senttimetriä pitkä, josta nokan osuus on 46 senttimetriä.
Luokittelu.
Hirmulinnut on perinteisesti luokiteltu kuuluviksi kurkilintuihin, mutta myös kokonaan uuden lahkon perustamista on ehdotettu. Herculano Alvarengan ja Elizabeth Höflingin vuonna 2003 tekemän jaon mukaan hirmulintuihin kuuluu 5 alaheimoa, 14 sukua ja 18 lajia.
Murrow’s Boys

Murrow's Boys tai The Murrow Boys on radiotoimittajien ryhmä, jonka CBS palkkasi Edward R. Murrow'n aloitteesta radion uutistoimitukseensa vähän ennen toista maailmansotaa tai sen aikana. Ryhmän pääasiallisena tarkoituksena oli raportoida Euroopan tapahtumista. Murrow valitsi henkilökohtaisesti yksitoista toimittajaa, joista kymmenen oli miehiä ja yksi nainen:
Toimittajien valintakriteereitä olivat muun muassa asiantuntemus, suhteet, kielitaito ja valmius vaarallisiinkin tehtäviin. Aikaisempi radiotoimittaja- tai yleensäkään toimittajakokemus ei ollut välttämätön, mistä CBS:n johto oli aluksi eri mieltä Murrow'n kanssa. Sodan alkuvaiheen jälkeen monet toimittajat siirtyivät seuraamaan sotatapahtumia Euroopan ulkopuolle. Esimerkiksi Cecil Brown siirtyi Pohjois-Afrikkaan, Eric Sevareid Aasiaan ja Winston Burdett Irakiin ja Iraniin.
Murrow järjesti vielä sodan päätyttyä CBS:n palveluksessa olleille toimittajille hyvän aseman talon sisältä. Monet kirjoittivat muistelmateoksia sotavuosien kokemuksistaan, ja useista tuli vaikutusvaltaisia televisiotoimittajia.
Ludwig Thienemann

Friedrich August Ludwig Thienemann (25. joulukuuta 1793 Freiburg-in-Unstrut, Saksa – 24. kesäkuuta 1858 Dresden) oli saksalainen lääkäri ja luonnontieteilijä.
Thienemannin vanhemmat olivat Johann August Thienemann (1749-1812) ja Johanne Eleonora Friederike Schreiber (1757-1809). Hän väitteli lääketieteen tohtoriksi 1819 ja matkusteli laajalti Euroopassa, myös Islannissa. Hän julkaisi matkakertomuksiaan vuosina 1824-1827. Vuonna 1822 hän asettui Leipzigiin ja sai eläintieteilijän ja konservaattorin viran Dresdenin yliopiston luonnonhistoriallisesta museosta vuonna 1825. Hän perusti lintutieteellisen aikakauslehden "Rhea"n, josta julkaistiin kaksi numeroa 1846 ja 1849.
Thienemann nimesi joitakin uusia hyönteislajeja ja linnuista kiirunan ("Lagopus muta") alalajin "helvetica".
Leimupuut

Leimupuut ("Brachystegia") on trooppisessa Afrikassa kasvavien, hernekasveihin kuuluvien puiden suku. Ne ovat miomboksi kutsutun savannityypin valtakasveja. 
Alueilla, joilla maaperä on kosteinta ja viljavinta, puut voivat kasvaa 20 metriä korkeiksi, mutta usein ne jäävät alle kymmenmetrisiksi. Puut tiputtavat lehtensä kuivan kauden ajaksi. Uudet lehdet puhkeavat ilman lehtivihreää, ruskean ja punertavan sävyisinä.
Leimupuita käytetään polttopuina ja lääkkeinä. Niiden sisäkuoresta tehdään köysiä. Lehtiä syötetään karjalle, ja typpeä sitovina hernekasveina leimupuut parantavat maaperää.
Cheryl

Cheryl Ann Tweedy eli Cheryl (s. 30. kesäkuuta 1983 Newcastle upon Tyne, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen poplaulaja. Avioliittojensa myötä hänet on tunnettu myös nimillä Cheryl Cole ja Cheryl Fernandez-Versini.
Cheryl oli "" -kykyjenetsintäohjelman kautta perustetun Girls Aloud -yhtyeen jäsen vuosina 2002–2013. Ensimmäisen sooloalbuminsa, nimeltään "3 Words", hän julkaisi vuonna 2009. Albumi oli kahden viikon ajan Britannian albumilistan kärjessä. Hän on myös toiminut yhtenä "The X Factor" -kykyjenetsintäohjelman tuomareista vuodesta 2008. Vuonna 2010 hän julkaisi toisen sooloalbuminsa "Messy Little Raindrops".
Yksityiselämä.
Cheryl oli naimisissa jalkapalloilija Ashley Colen kanssa vuosina 2006−2010. Liitto päättyi Cherylin saatua selville Colen pettäneen häntä. Heinäkuussa 2014 hän avioitui Jean-Bernard Fernandez-Versinin kanssa, mutta he erosivat 2016. Samana vuonna Cheryl alkoi seurustella One Direction -yhtyeestä tunnetun laulajan Liam Paynen kanssa, ja maaliskuussa 2017 he saivat pojan. Cheryl ja Payne erosivat heinäkuussa 2018.
Cheryl sairastui malariaan kesällä 2010 ja oli kuolla.
Kiinnisidottu

Kiinnisidottu on Liisamaija Laaksosen käsikirjoittama 3-osainen draamasarja. Sarjan on ohjannut Åke Lindman ja musiikin on säveltänyt Lasse Mårtenson. Sarja esitettiin ensimmäisen kerran Yle TV1:ssä vuonna 1994. Sarjan pääosissa ovat Kaija Pakarinen, Aarno Sulkanen, Asko Sahlman ja Maija-Liisa Peuhu. Sarja kuvattiin Polvijärven kylässä Pohjois-Karjalassa.
Sarja kertoo keski-ikäisestä naisesta nimeltään Henna, joka asuu pienessä pohjoiskarjalaisessa kylässä, jossa hän hoitaa liikuntakyvytöntä äitiään. Henna on naimaton, vaikka kylän miehet katselevat häntä, ja häntä jopa kositaan. Hän on luopunut omista unelmistaan äitinsä tähden. Kun äiti viimein kuolee, ovat edessä suuret päätökset.
Vastaanotto.
Sarjan tekijöistä Liisamaija Laaksonen, Kaija Pakarinen, Åke Lindman ja Pablo Sikow saivat Yleisradion koulutusrahaston televisiopalkinnon 1995. Sarja sai myös Telvis-lehdistöraadin kunniakirjan.
"Elävän kuvan vuosikirjassa 1995" Petri Kemppinen pitää "Kiinnisidottua" vuoden 1994 parhaana suomalaisena televisiotuotantona. Hän kutsuu sitä suomalaisen naisen myytiksi: ”uhrautuvasta katkeruudesta hienouteen siihen on koottu kaikki ne uskomukset jotka suomalaisen naisen elämään liittyvät”. "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti piti sarjaa klassisen hallittuna ja mestarillisena tuotantona, joka kertoo vavahduttavasti uhrautuvan suomalaisnaisen traagisen tarinan.
Ilpo Kallio

Ilpo Allani Kallio (6. helmikuuta 1937 Pori – 22. toukokuuta 2021 Pori) oli suomalainen rumpali, joka on yksi Suomen kaikkien aikojen eniten levyttäneistä muusikoista. Hän esiintyi studiomuusikkona lähes 5 000 levytyksessä. Kallio soitti muun muassa Laila Kinnusen, Olavi Virran, Tapio Rautavaaran, Irwinin, Dannyn, Katri Helenan, Hectorin, Paula Koivuniemen sekä Vesa-Matti Loirin levyillä.
Kallio aloitti uransa 1950-luvun puolivälissä kotikaupungissaan Porissa. Hän oli muun muassa Eino Grönin ensimmäisen orkesterin rumpali. Lisäksi Kallio kuului Rauno Lehtisen vuonna 1962 perustamaan The Vostok All Starsin ydinryhmään, joka oli dixieland-tyyppinen instrumentaalimusiikkia levyttänyt studiokokoonpano. Ensimmäisen levytyksensä Kallio teki vuonna 1959, jolloin hän soitti Olli Hämeen jazzorkesterissa. Gramexin tilastojen mukaan Kallio oli vuonna 2007 Suomen neljänneksi eniten levyttänyt muusikko. Vuoden 2017 tilastossa hän oli viides 4 734 levytyksellään.
Kallio vaikutti vuosikymmenten ajan Helsingissä, josta hän palasi Poriin vuonna 1988. Myöhempinä vuosinaan Kallio oli Porin jazzelämän keskeisiä vaikuttajia. Kallio oli perustamassa The Jazz Society of Pori -yhdistystä, jonka taiteellisena johtajana hän myös toimi. Lisäksi hänellä oli oma yhtye Ilpo Kallio Swingtet. Kallio työskenteli myös opettajana Palmgren-konservatoriossa.
Kallio menehtyi lyhyen sairauden jälkeen 84-vuotiaana. Hänet on haudattu Käppärän hautausmaalle Poriin.
Palmyrapalmut

Palmyrapalmut ("Borassus") on tropiikissa kasvavien korkeiden palmujen suku. Siihen kuuluu viisi lajia, jotka kasvavat Afrikassa ja Etelä-Aasiassa Intiasta Uuteen-Guineaan. Puut voivat kasvaa 30 metriä korkeiksi. Lehdet ovat puun latvassa. Ne kasvavat 2–3 metriä pitkiksi ja ovat viuhkan muotoisia. Kukat ovat tiiviinä nippuna.
Etiopianpalmyrapalmua ("Borassus aethiopum") käytetään Afrikassa monipuolisesti: Sen juuria, kukkia ja hedelmiä syödään ja puuainesta ja lehtiä käytetään rakennusaineena.
Karabin samopowtarzalny wz. 38M

Karabin samopowtarzalny wz. 38M (Kbsp wz.38M) on puolalainen itselataava sotilaskivääri. Puolalainen asesuunnittelija Józef Maroszek kehitti aseen ensimmäisen prototyypin vuonna 1934 ja sen varsinainen valmistus alkoi toisen maailmansodan alla vuonna 1938. 
Ennen sodan syttymistä asetta ehdittiin valmistaa ainoastaan noin 150 kappaletta. Valmistuneet kappaleet olivat Puolan armeijan joukkojen käytössä Natsi-Saksan Puolan offensiivin aikana. Kiväärin valmistus päättyi Saksan miehitettyä Puolan vuonna 1939.
Alma Engblom

Alma Engblom (18. helmikuuta 1856 Helsinki – 15. toukokuuta 1926 Turku) oli suomalainen taidemaalari, joka kävi Turussa Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulua 1870-luvun puolivälissä. 
Elämä.
Engblom aloitti taideopintonsa Robert Wilhelm Ekmanin johdolla, ja häntä pidettiin yhtenä tuon vuosikymmenen lupaavimpana taideopiskelijana. Säilyneiden töiden perusteella voidaankin katsoa hänen kuuluneen realismin alkavan kauden lupaaviin nuoriin taiteilijoihin. 
Opinnot Pariisissa.
Vuonna 1879 Engblomille myönnettiin ulkomaanstipendi ja hän opiskeli muutamia vuosia Pariisissa. Ranskassa Engblom opiskeli Académie Julianissa (opettajana Tony Robert-Fleury) ja Académie Trélat'ssa (opettajina Jules Bastien-Lepage, Léon Bonnat ja Jean-Leon Gérôme). Palattuaan Turkuun Engblom maalasi 1880-luvulla muotokuvia, mutta joutui kuitenkin rahavaikeuksien takia luopumaan varsinaisesta taiteilijan urasta. Hän oli Maria Wiikin ja Amélie Lundahlin aikalaisia. 
Myöhemmät vaiheet.
Engblom hankki sittemmin elantonsa piirustuksenopettajana, mistä syystä taiteellinen toiminta jäi vähäiseksi. Hän maalasi 1880-luvun jälkipuoliskolla luultavasti Önningebyn taiteilijasiirtokunnassa Ahvenanmaalla, mutta vakituinen opetustyö ei antanut mahdollisuutta tehdä taidetta täysipainoisesti. Kuten useimmat tuon ajan naispuoliset taiteilijat, Engblomkin pysyi koko ikänsä naimattomana ja asui yhdessä leskiäitinsä kanssa tämän kuolemaan saakka vuoteen 1893.
Max Brooks

Maximillian Michael ”Max” Brooks (s. 22. toukokuuta 1972) on yhdysvaltalainen kirjailija ja käsikirjoittaja.
Ura.
Brooks toimi vuosina 2001–2003 käsikirjoittajana "Saturday Night Livessä". Hän on julkaissut kaksi kirjaa, joista molemmat käsittelevät zombeja. Ensimmäinen, vuonna 2003 julkaistu "Zombi – Taistelijan opas", on kevytmielinen kirja, jossa lukijalle opetetaan selviytymistaitoja taistelussa zombeja vastaan. "Sukupolvi Z – Zombisodan aikakirjat" on post-apokalyptinen teos, jossa haastatellaan lukuisia zombisodasta selvinneitä henkilöitä ympäri maailmaa. Kirjan pohjalta on filmatisoitu World War Z -elokuva.
Yksityiselämä.
Brooks on naimisissa ja hänellä on vuonna 2005 syntynyt lapsi. Max on ohjaaja Mel Brooksin ja näyttelijä Anne Bancroftin ainoa lapsi.
Seth Wähä

Seth Joel Wähä (6. toukokuuta 1888 Turku – 30. elokuuta 1958) oli suomalainen kuvataiteilija, joka kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulua vuosina 1913–1916 ja sen jälkeen Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulua 1916–1918. Hän debytoi vuonna 1918. 
Seth Wähän vanhemmat olivat maalarimestari Johan Petter Wähä ja Vilhelmiina Juhanintytär. Hän oli aviossa Saima Elvira o.s. Granbom-Lahtosen kanssa. Wähä kuten useimmat taiteilijat hankki taiteen ohella elantonsa muusta työstä. Hän toimi kirjanpitäjänä vuosina 1918–1955.
Uusi Atlantis

Uusi Atlantis () on englantilaisen yleisneron ja valtiomiehen Francis Baconin vuonna 1627 julkaisema teos. Tässä kirjassaan Bacon kuvaa utopiaa eli täysin onnellista yhteiskuntaa. 
"Uusi Atlantis" -kirja kuvaa Bensalemin saarta, missä asuu siveellisyys ja harmonia. Kehittynyt tiede hallitsee luontoa ja yhteiskuntaa. Bensalemin elämä suunnitellaan ja valvotaan tarkoin. Tästä vastaavat tieteilijät ja virkamiehet. Tieteilijöiden muodostamaa instituutiota kutsutaan teoksessa nimellä ”Salomonin talo” ("Salomon's house").
Jikji

Jikji eli "Munkki Baegunin antologia Suurten Pappien opetuksista Buddhan hengen tunnistamiseksi mietiskelemällä" on korealainen buddhalainen teos. Teos on painettu Goryeo-dynastian aikana vuonna 1377, ja se on maailman vanhin säilynyt kirja, joka on painettu käyttäen metallisia painolaattoja. UNESCO on sisällyttänyt "Jikjin" Maailman muisti -ohjelmaan. 
"Jikji" painettiin Heungdeokin temppelissä 78 vuotta ennen Gutenbergin Raamattua, joka painettiin vuosina 1452–1455. Huomattava osa "Jikjistä" on kadonnut ja vain sen viimeinen osa on säilynyt. Tätä kappaletta säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa. 
Kirjoittaja.
"Jikjin" kirjoitti buddhalainen munkki Baegun (1298–1374, buddhalaiselta nimeltään Gyeonghan). Baegun työskenteli Angukin ja Shingwangin temppelien pääpappina Haejussa. "Jikji" julkaistiin kahtena osana Seongbulsanissa 1372. Baegun kuoli Chwiamin temppelissä Yeojussa 1374. 
Sisältö.
"Jikji" muodostuu kokoelmasta otteita kunnioitetuimpien munkkien opetuksista useiden sukupolvien ajalta. Teos kirjoitettiin buddhalaisuuden oppaaksi. Teos kuvaa Japanin zen-buddhalaisuuden edeltäjän seonin perusteet. 
"Jikji" koostuu kahdesta osasta. Metallipainosta säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa. Teoksesta on repeytynyt viimeisen osan ensimmäinen sivu. Chwiamsan temppelissä valmistettu puupainos "Jikjistä" on täydellinen kappale. Sitä säilytetään Korean kansalliskirjastossa, Jangsagakin ja Bulgapin temppeleissä sekä Korean akatemiassa.
Painaminen.
"Jikjin" viimeisellä sivulla on kuvattu sen painamisen tiedot. Teos valmistettiin kuningas U:n kolmantena vuonna (heinäkuussa 1377) Heungdeokin temppelissä Cheongjussa. Alun perin "Jikji" koostui kahdesta osasta ja yhteensä 307 luvusta, mutta metallipainoksen ensimmäinen osa on kadonnut. 
Baegunin oppilaat Seoksan ja Daldam auttoivat "Jikjin" valmistamisessa, samoin kuin naismunkki Myodeok. 
Säilynyt metallilaatalla painettu teos on kooltaan 24,6 × 17,0 cm.
Riihimäen Judoseura

Riihimäen Judoseura ry on vuonna 1976 perustettu judoseura.
Historia.
Riihimäen Judoseuran perustava kokous pidettiin 18.5.1976 Riihimäellä. Harjoituspaikkana toimi Pohjoisen koulun liikuntasali, jossa ensimmäiset harjoitukset pidettiin ilman mattoja. Aidot japanilaiset matot saatiin Työväen Urheilukeskuksen tuella.
Toiminta oli heti alussa vilkasta ja jäsenmäärä kasvoi vuoden lopussa jo lähes kuuteenkymmeneen. Seura myös järjesti leirikäyntejä muille paikkakunnille omia leirejä Riihimäellä.
Mattojen siirtely aina harjoitusten alussa lopussa oli työlästä ja mattoja kuluttavaa, joten seura pyrki löytämään uuden salin, missä olisi kiinteä tatami. Liikuntatoimiston avustuksella hankittiin uusi pehmeämpi tatami ja harjoituspaikaksi vaihtui maauimalan alapukusuojasta syksyllä 1980. Oman sali ja kiinteän tatamin myötä seuran jäsenmäärä oli muutaman vuoden päästä ennätyslukemissa, yli 150 jäsentä. Kahdeksankymmenluvun puolessa välissä alueleirejä järjestettiin myös Riihimäellä suurelle väkimäärälle melko ahtaassa Karan koulun liikuntasalissa.
Maauimalan mentyä remonttiin, joutui seura takaisin Pohjoiselle koululle v.1988. Ongelmat tilan käytön kanssa ja harjoitusten vetäminen ilman vastuu valmentajaa aiheuttivat sen, että toiminta hiipui lähes olemattomiin. Judoseura eli aallonpohjavaihetta historiassaan ja kävi tavallaan tyhjäkäynnillä. Maauimalan remontti kesti runsaan vuoden, jonka jälkeen seura muutti takaisin, kerrosta ylemmäs, painijoiden entisiin tiloihin. Myös toiminta alkoi pikkuhiljaa toipua.
Alusta alkaen jokavuotisten nuorten- ja aikuisten alkeis- ja jatkokurssien lisäksi seura piti itsepuolustuskursseja ja lukuisia judonäytöksiä myös Riihimäen ulkopuolella lähikunnissa. Seura osallistui aktiivisesti Judoliiton järjestämiin seminaareihin ja koulutustilaisuuksiin ja Uudenmaan piirin judojaoston toimintaan. Seura teki myös yhteistyötä muiden seurojen kanssa, mm. yhteisharjoituksia kolmen lähiseuran, Hyvinkään, Janakkalan ja Hämeenlinnan judoseurojen kanssa.
Seuran vetäjinä alkutaipaleella oli Erkki Parmansalo ja Pertti Mansikka. Apuvetäjistä tärkein oli Matti Höglund, joka ohjasi lähes kymmenen vuoden ajan kaikki peruskurssit ja harjoitukset.
Nykyään.
Seuran tämän hetkisiä menestyneimpiä kilpajudokoita ovat moninkertaiset suomenmestarit Valtteri Jokinen ja Jaana Sundberg.
Harjoitteluryhmät
Seuran harjoituspaikkana on Riihimäen Kamppailukeskus (Teollisuuskatu 10).
Cyna

Cyna (14. joulukuuta 1983 Puola – 14. toukokuuta 2007) oli kenttäratsastaja Piia Pantsun ratsu. Se oli ensimmäinen hevonen, jolla Pantsu kilpaili MM-tasolla. 
Puolassa syntynyt Cyna tuli Suomeen vuonna 1989. Se oli tummanruunikko, pienikokoinen tamma, jonka isä oli englannintäysiverinen. Suomeen tullessaan se oli lähes kouluttamaton. Sillä oli tehty laukkatreeniä, mutta este- tai kouluratsastukseen sitä ei ollut harjoitettu ollenkaan. Pantsu kilpaili sillä ensin Suomessa saavuttaen lukuisia sijoituksia ja voittoja. Cyna muutti Pantsun mukana Ruotsiin valmennettavaksi, ja kaudella 1994 ratsukko voitti muun muassa Krafft Cup -kenttäkilpailusarjan. Vuoden 1994 MM-kilpailuissa Haagissa ratsukko sijoittui viidenneksi ja seuraavana vuonna Roomassa neljänneksi.
Cyna kantakirjattiin Suomessa vuonna 1989 ensimmäisellä palkinnolla. Se jätti kaksi jälkeläistä, jotka molemmat ovat tammoja. Vuonna 1997 syntynyt Cera (i. Master) myytiin Yhdysvaltoihin. Vuonna 2000 syntynty Zinnia (i. Robin Z) voitti junioreiden kenttäratsastuksen SM-kultaa 2008 Ann-Niina Kiviniityn ratsastamana.
Spårvägens Idrottsförening

Spårvägens Idrottsförening on ruotsalainen urheilun yleisseura. Se perustettiin vuonna 1919 Tukholman raitiotieyhtiön työntekijöiden jäsenseuraksi nimellä "Stockholms Spårvägars Gymnastik- och idrottsförening". Aluksi toiminta keskittyi yleisurheiluun.
Nykyään Spårvägens Idrottsföreningiin kuuluu 14 varsinaisen jäsenseuran lisäksi ikäkausi- ja kuntourheiluseurat. Kun seura muutettiin vuonna 1991 liittomuotoiseksi, sen siihen saakka jaostoina toimineista lajiyhdistyksistä tuli uuden liiton itsenäisiä jäsenseuroja. Kolme aikaisemmin toiminnassa ollutta jaostoa on lakkautettu.
Spårvägens Idrottsföreningin menestyneimmät jäsenseurat ovat paini- ja uintiseurat, joiden jäsenet ovat voittaneet useita maailman- ja Euroopan-mestaruuksia.
Paini.
Spårvägens Brottningsklubb perustettiin vuonna 1926 Stockholms Spårvägars Gymnastik- och idrottsföreningin painijaostoksi. Vuoden 1991 uudistuksessa se itsenäistyi omaksi seurakseen.
Uinti.
Spårvägen Simförening perustettiin vuonna 1946. Sillä on omat hallit Vällingbyssä, Spångassa ja Tenstassa.
DFDS

DFDS A/S on tanskalainen logistiikkayhtiö, joka on keskittynyt merikuljetuksiin. DFDS toimii niin matkustaja- kuin rahtitavaraliikenteen parissa ja yhtiön päämarkkina-alue on Pohjois-Eurooppa.
Historia.
DFDS on syntynyt kolmen tanskalaisen varustamon yhteenliittymänä vuonna 1866. DFDS-nimi tulee lyhenteestä "Det forenede Dampskibs-Selskab" (). Yhteenliittymän taustalla ja DFDS:n perustajana toimi tanskalainen sijoittaja C. F. Tietgen. Yhtiön toiminta käynnistyi vuoden 1867 alusta yhteensä 19 aluksen voimin.
Varustamo laajentui nopeasti ja 1800-luvun loppuun mennessä DFDS oli jo maailman kymmenen suurimman laivanomistajan joukossa. DFDS laajeni Amerikan-linjalle vuonna 1898 hankkimalla "Dampskibsselskabet Thingvallan". Amerikan-linjan matkustajamäärät alkoivat vähentyä merkittävästi 1920-luvulla Yhdysvaltojen otettua maahanmuuttokiintiöt käyttöön, joita se entisestään kiristi vielä 1930-luvulla. Toisen maailmansodan aikana DFDS menetti sotatoimissa ennen Tanskan miehitystä ja sen aikana yhteensä 31 alusta yli 300 ihmisen menettäessä henkensä.
1980-luvulla DFDS laajentui hankkimalla itselleen muun muassa saksalaisen Prinzenlinienin vuonna 1981 ja Tor Line Ab:n vuonna 1982. Sen jälkeen varustamo laajeni hankkimalla lukuisia eri huolintaliikkeitä, vuonna 1992 Danish Food Transportin, vuonna 1999 Dan Transport Holding A/S:n, vuonna 2001 Lithuanian Shipping Companyn, vuonna 2005 Lys Linen ja vuonna 2006 pahimman kilpailijansa Maerskin tytäryhtiö Norfolklinen konttitoiminnan. 17. joulukuuta 2009 DFDS ilmoitti ostavansa Maerskilta koko Norfolk Linen toiminnan aiemmin ostetun konttiliikenteen jatkoksi. Kauppa toteutettiin 170 miljoonan euron käteismaksuna ja loput kauppasummasta oli 28,8% DFDS A/S:n osakkeita.
Liiketoiminta.
Norfolklinen oston jälkeen vuonna 2010 DFDS otti käyttöön nykyisen yritysrakenteensa, jossa konsernin liiketoiminnot on jaettu kahteen divisioonaan: "Shipping" ja "Logistics". DFDS:n liikevaihtosta noin 80 prosenttia tulee rahtikuljetuksista ja 20 prosenttia matkustajaliikenteestä. DFDS:n laivastoon kuului vuonna 2016 yhteensä 57 alusta.
Takamatsun linna (Sanuki)

Takamatsun linna (), myös Tamamon linna, on tasamaalla sijaitseva linna Japanissa, Kagawan prefektuurin Takamatsun kaupungissa. Linnan rakennustyöt alkoivat Ikoma Chikamasan johdolla vuonna 1587, ja työ saatiin päätökseen vuonna 1590.
Linnan alkuperäisistä rakennelmista ovat pystyssä vallihautojen ja muurien lisäksi vain portti ja kolme tornia, Meiji-restauraatiossa tuhottua keskustornia ollaan rakentamassa uudelleen. Linnan alueella on myös hyvin hoidettu puutarha.
Takamatsun linna tunnetaan yhtenä Japanin kolmesta "Mizujiro"sta, "linnoista meressä". Linnan vallihauta täyttyykin suoraan merestä tulevalla vedellä.
Irina Hazova

Irina Hazova (, o.s. Artemova, s. 20. maaliskuuta 1984 Sarov, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen maastohiihtäjä.
Hazova – tuolloin vielä Artemova – sai junioreiden MM-kilpailuissa pronssia 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Sollefteåssa 2003. Seuraavana talvena hän voitti Strynissä junioreiden maailmanmestaruuden 5 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa, 15 kilometrin perinteisen tyylin yhteislähtökilpailussa ja 4 × 5 kilometrin viestissä. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 hän oli yhdistelmäkilpailussa 24:s. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui parisprintissä Natalja Korosteljovan kanssa pronssille, yhdistelmäkilpailussa 13:nneksi ja 10 kilometrillä 20:nneksi.
Hazova kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Kuusamossa marraskuussa 2003. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seuraavalla kaudella seitsemäs Ramsaun 15 kilometrin yhteislähtökilpailussa. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan toinen Kuusamon 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa marraskuussa 2009. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Davosin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 12. joulukuuta 2009.
Hazova jäi kesällä 2007 kiinni dopingin käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Hazova lopetti uransa maastohiihtäjänä vuonna 2015.
Joubertin oireyhtymä

Joubertin oireyhtymä on synnynnäinen sairaus, jonka piirteisiin lukeutuvat pikkuaivomadon puuttuminen tai vajaa kehittyneisyys, kehitysvammaisuus, hengitysoireet, ataksia, silmäviat sekä epätavalliset kielen- ja silmänliikkeet. Kävelemään oppii puolet vammautuneista, ja heilläkin se tapahtuu usein varsin myöhään. Useimmiten oireisto aiheuttaa varhaisen menehtymisen vauvana tai lapsena. 
Marie Joubertin kumppaneineen vuonna 1969 kuvaama oireisto on erittäin harvinainen. Oireistosta tunnetaan eri muotoja. Se periytyy peittyvästi autosomissa.
Kuntayhtymä

Suomessa kuntayhtymä (; lyhenne ky. tai ky) on yhteenliittymä, jonka kunnat voivat perustaa yhteisiä toimiaan koskevia tehtäviä varten. Kun esimerkiksi terveydenhuollon ja siihen läheisesti liittyvien sosiaalitoimen palveluiden järjestämisvastuu annetaan yhteistoiminta-alueen muodostavalle kuntayhtymälle, kuntayhtymä toimii palveluiden järjestäjänä jäsenkuntien puolesta. 
Yleisimpiä ovat terveydenhuoltoon ja koulutukseen liittyvät kuntayhtymät. Suomen suurin kuntayhtymä on Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitoon keskittyvä HUS-yhtymä, jonka liikevaihto on noin 1,2 miljardia euroa vuodessa. Myös 1. tammikuuta 2010 toimintansa aloittaneen Helsingin seudun liikenne -kuntayhtymän (HSL) liikevaihto nousi jo ensimmäisenä vuonna huomattavan suureksi eli yli 500 miljoonaan euroon. 
Kuntayhtymät perustetaan kuntien keskinäisellä perussopimuksella (kuntalaki 55 §) . Siinä sovitaan, miten jäsenkunnat järjestävät kuntayhtymän päätöksenteon. Kuntalain mukaan kuntayhtymä on jäsenkunnista erillinen, itsenäinen oikeushenkilö. Oikeushenkilönä kuntayhtymä on oikeustoimikelpoinen eli se voi hankkia oikeuksia ja tehdä sitoumuksia sekä käyttää puhevaltaa tuomioistuimessa ja muussa viranomaisessa.
Derde Divisie

Derde Divisie on Alankomaiden jalkapallon neljänneksi korkein sarjataso. 
Topklasse perustettiin vuonna 2010 toiseksi korkeimman sarjatason Eerste Divisien ja silloisen kolmanneksi korkeimman sarjatason Hoofdklassen väliin. Topklassen perustamisen taustalla oli se, että kaksi Hollannin ylintä sarjatasoa olivat ammattilaissarjoja ja kolmas sarjataso Hoofdklasse oli amatöörisarja. Ammattilaissarjasta ei voinut pudota amatöörisarjaan ilman että ammattilaisseura luopui ammattilaislisenssistään. Vastaavasti amatööriseura ei voinut nousta ammattilaissarjaan ilman tiukkojen kriteerien täyttämistä. Topklasse aloitettiin kaudella 2010-2011, josta lähtien joukkueet ovat voineet pudota ja nousta toiseksi ja kolmanneksi korkeimman sarjatason välillä, mikä ei aikaisemmin ollut mahdollista.
Vuonna 2016 nimi vaihtui muotoon Derde Divisie.
Erik Rauthovi

Erik Waldemar Rauthovi, vuoteen 1936 Aschan, (8. maaliskuuta 1907 Turku – 9. heinäkuuta 1967) oli turkulainen ja myöhemmin erityisesti naantalilainen kuvataiteilija.
Yksityiselämä.
Erik Aschanin vanhemmat olivat merikapteeni Axel Aschan ja kirjastovirkailija Suoma o.s. Ekblom. Axel Aschan oli Naantalin ensimmäisen apteekkarin Gustaf Aschanin ja Henrika Thulinin poika. Thulinin sukujuuret yltävät pitkälle Naantalin historiaan. Suoma Ekblomin sukutausta juontaa puolestaan juurensa Belgian Valloniasta (Flander-suku). Rauthovin työt olivat runsaslukuisasti esillä Valloniataide ja -historianäyttelyssä "Valoon - into light!", jonka järjesti Suomen Vallonit ry maaliskuussa 2014 Belgian suurlähetystössä Helsingissä.
Erik Aschan avioitui 1933 sveitsiläissyntyisen Elisabeth (Elssie) Büttikerin kanssa. He muuttivat Naantaliin 1936 ja saivat siellä viisi lasta. 
Koulutus ja ura.
Rauthovi tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1930. Hän opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1933–1934. 
Rauthovi toimi sota-aikana Varsinais-Suomen sotilaspiirin kirjurina ja sotien jälkeen myös piirustuksen opettajan sijaisena Turussa ja Naantalissa. Vapaaksi taiteilijaksi Rauthovi ryhtyi 1947.
Hän debytoi Turussa vuonna 1944 Taidehalli Irmelinissä, jossa hänen vaimonsa Elssie toimi intendenttinä. Rauthovi osallistui Turun taiteilijoiden näyttelyyn Göteborgissa Ruotsissa vuonna 1946 ja Tukholmassa 1949. Myöhemmin hänellä oli näyttelyitä ainakin Turussa, Lahdessa ja Helsingissä. Rauthovin muistonäyttelyitä on järjestetty 1977 Wäinö Aaltosen museossa, 2007 Naantalin taidehuoneella ja 2017-2018 Naantalin museossa.
Erik Rauthovi maalasi pääasiallisesti kaupunki- ja rantamaisemia Turussa (Aurajoen rannat, Luostarinmäki) ja Naantalissa. Hänen suosikkiaiheitaan Naantalissa olivat kirkon portti - paratiisin portti, venesatama eri näkökulmista, kaupungin kujat ja vanhat rakennukset sekä lähisaarien maisemat. Rauthovi maalasi aamuin ja illoin ulkona, useimmiten öljyväreillä. Hän työskenteli nopeasti luoden värikkäitä vaikutelmia erilaisissa valaistusolosuhteissa. 
Hänen tunnuslauseensa oli Ars longa, vita brevis - taide pitkä, elämä lyhyt.