tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kimmo Rajala

Kimmo Eerik Rajala (s. 26. toukokuuta 1961 Kittilä) on ruotsinsuomalainen näyttelijä, stuntmies ja stuntkoordinaattori. Hän on työskennellyt yli 500 elokuvatuotannossa.
Noormarkussa nuoruutensa viettänyt Rajala kilpaili painijana jo Suomessa, ja muutettuaan 1979 Ruotsiin hän voitti kolme Ruotsin-mestaruutta. Hän ryhtyi ammattimaiseksi stuntnäyttelijäksi 1986 ja perusti yrityksen 1989.
Rajala koulutti suomalaisia stuntmiehiä Turun taiteen ja viestinnän oppilaitoksen stuntkurssilla 1993.
Rajala palkittiin Ruotsin arvostetuimmalla Guldbagge-elokuvapalkinnolla tammikuussa 2008 Tukholmassa pidetyssä tilaisuudessa. Hän sai palkinnon sijaisnäyttelijöiden koordinoimisesta elokuvissa "Aurinkomyrsky" ja "Arn – Temppeliritari".
Billy Meredith

William Henry ”Billy” Meredith (30. heinäkuuta 1874 – 19. huhtikuuta 1958) oli walesilainen jalkapalloilija. Hän oli lajin ensimmäisiä supertähtiä ja edusti uransa aikana Walesin maajoukkuetta 48 ottelussa, joissa hän teki 11 maalia vuosina 1895–1920. Seuratasolla hän edusti Manchester Cityä ja Manchester Unitedia. Hänen mielipaikkansa kentällä oli oikea laitahyökkääjä.
Cityn riveihin Meredith liittyi lokakuussa 1894. Debyyttinsä hän teki samassa kuussa 5–4 -tappio-ottelussa Newcastlea vastaan. Seuraavalla viikolla hän oli askeleen lähempänä tuloa legendaksi Manchesterissa, kun hän teki kaksi maalia Newton Heathin (nyk. Manchester United) verkkoon Manchesterin derbyssa. Hän oli rakastettu pelaaja fanien keskuudessa.
Toukokuussa 1906 hän siirtyi Unitediin ja debyyttinsä hän teki 1. tammikuuta 1907 1–0 -voitto-ottelussa Aston Villaa vastaan. Unitedissakin hänestä tuli nopeasti fanien suosikki. Vuonna 1921 "Walesin taikuri" palasi Cityyn. Viimeisen ottelunsa hän pelasi FA Cupin välierissä Newcastlea vastaan ollessaan 49 vuoden ja 245 vuorokauden ikäinen. Hän on kaikkien aikojen vanhin pelaaja FA Cupiin osallistunut pelaaja. Yhteensä Meredith edusti Cityä 390 kertaa tehden 150 maalia ja voittaen yhden FA Cupin. Unitedia hän edusti 335 kertaa tehden 36 maalia ja voittaen kaksi liigamestaruutta, yhden FA Cupin ja kaksi Charity Shield -pokaalia.
Peliuransa jälkeen hän toimi muun muassa valmentajana.
Meredith kuoli 83-vuotiaana vuonna 1958 Withingtonissa, Manchesterissä.
Uefan stadionvaatimukset

UEFA:n stadionvaatimukset ovat Euroopan jalkapalloliitto UEFA:n määrittelemiä vaatimuksia, jotka jalkapallostadionin on täytettävä, että sillä voidaan pelata UEFA:n alaisten kilpailujen otteluita. Vaatimukset täyttäville stadioneille on käytössä vuonna 2006 tehty luokitusjärjestelmä (luokat 1, 2, 3 ja 4), joka määrittää tarkemmin kriteerit sille, minkä tasoisia otteluita stadionilla voidaan pelata. Mestarien liigassa vaaditaan kahdelle ensimmäiselle karsintakierrokselle luokka 2, kolmannelle karsintakierrokselle luokka 3 ja lopuille luokka 4.
Kriteerit.
Luokitus määritetään 30 eri kriteerin avulla. 
Cat 4. luokkaan vaaditaan muun muassa seuraavia asioita:
Cat 3. luokkaan vaaditaan muun muassa seuraavia asioita:
Tauno Koskela

Tauno Juhani Koskela (11. lokakuuta 1916 Rauma – 28. marraskuuta 2002 Rauma) oli raumalainen opettaja ja kirjailija. 
Henkilöhistoria.
Koskelan vanhemmat olivat tehtailija Iisak Viktor Koskela (ent. Grönfors) ja Elli Aliina Tamminen. Hänen vanhempi veljensä oli kirjailija Unto Koskela. Koskelalla oli myös veli Otto ja sisar Hilppa. Koskela oli naimisissa vuodesta 1945 Armas Kristian Seppisen tyttären Anna-Liisan kanssa. Heile syntyi kaksi poikaa, Tapani ja Hannu. Koskela tuli ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta 1936 ja lähti aluksi opiskelemaan teologiaa Helsingin yliopistoon pariksi vuodeksi. Hän valmistui kuitenkin kansakoulunopettajaksi Jyväskylän Kasvatusopillisesta Korkeakoulusta 1943 ja filosofian kandidaatiksi Turun yliopistosta 1956. Koskela toimi äidinkielen lehtorina Rauman seminaarissa 1964–1972 ja didaktiikan lehtorina Rauman opettajankoulutuslaitoksessa 1972–1979.
Kirjallinen tuotanto.
Koskela kirjoitti runoja ja murrenovelleja, mutta toimitti myös Rauman murteen sanakirjan. Hänen kirjallinen tuotantonsa oli voimakkaasti sidoksissa paitsi Raumaan ja sen lähiympäristöön, myös hänen traumaattisiin sotakokemuksiinsa. Koskela oli raumalaisia perinteitä vaalivan Nortamo-seuran puheenjohtaja 1963–1987. Rauman murteen sanakirjan "Sillail oikke. Rauman kielen sanoja ja sanomisia" (1992) aineisto kerättiin Rauman kansalaisopiston Rauman murteen oppitunneilla.
Vaaleanpunainen pantteri iskee jälleen

Vaaleanpunainen pantteri iskee jälleen on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut neljäs virallinen Vaaleanpunainen pantteri -elokuva. Elokuvan ohjasi edellisten osien tapaan Blake Edwards, ja pääosassa hölmöä ranskalaista etsivää Jacques Clouseauta esittää Peter Sellers. Muissa keskeisissä rooleissa esiintyvät Herbert Lom, Burt Kwouk, Lesley-Anne Down ja André Maranne. Elokuva on sarjan ensimmäinen Vaaleanpunainen Pantteri-nimellä kulkeva elokuva, jossa kyseinen timantti ei esiinny. Pantteri-teema oli kuitenkin saanut sen verran nimeä (johtuen pitkälti sarjan alkutunnuksissa esiintyvästä eläinhahmosta), että sitä käytettiin jatkossakin Closeaun yhteydessä.
Juoni.
Ylikomisario Clouseaun entinen esimies Charles Dreyfus (Herbert Lom) on tullut Clouseaun takia hulluksi ja joutunut mielisairaalaan. Häntä pidetään kuitenkin jo täysin toipuneena ja valmiina palamaan poliisin hommiin, kunnes Clouseau saa taas Dreyfusin sekoamaan. Dreyfus karkaa sairaalasta ja värvää joukkoihinsa Ranskan vaarallisimmat rikolliset joiden on määrä murhata Clouseau. Dreyfusin joukot kidnappaavat lisäksi professori Fassbenderin (Richard Vernon) ja tämän tyttären, sillä Dreyfus haluaa professorin rakentavan hänelle "tuomiopäivän aseen", jolla hän pystyisi tekemään tuhoa ja kiristämään ihmisiä, jotta Clouseau murhattaisiin. Valtioiden korkeimmat tahot lähettävätkin parhaat agenttinsa Clouseaun perään, sillä Dreyfus tuhoaa YK:n päämajan ja näyttää voimansa.
Clouseau matkustaa Saksaan Olutfestivaaleille, sillä hän saa vihjeen Dreyfusin olinpaikasta. Clouseau ei tapaakaan festivaaleilla Dreyfusia, sen sijaan eri maiden agentit yrittävät useaan otteeseen salamurhata ylikomisarion, mutta tämä selviää aina murhayrityksistä "hulluntuurilla" edes tietämättä henkensä olevan vaarassa. Lopulta Clouseau jopa ihastuu venäläiseen naisagenttiin, Olga Bariosovaan (Lesley-Anne Down). 
Clouseau saa vihiä, että hullu Dreyfus asuu vanhassa linnassa Saksassa ja niinpä hän naamioituu saksalaiseksi hammaslääkäriksi päästäkseen sisään linnaan nappaamaan Dreyfusin. Samaan aikaan Dreyfus suunnittelee tuhoavansa koko Englannin. Suunnitelma ei kuitenkaan onnistu, sillä Clouseau kääntää vahingossa aseen laukaisinta ja ase tuhoaakin Dreyfusin.
Joidenkin Vaaleanpunainen pantteri -elokuvien keskeisten hahmojen kuten Clouseaun palvelijan Cato Fongin (Burt Kwouk) ja ylikonstaapeli Francois Chevalierin (André Maranne) rooli on aikaisempia elokuvia pienempi.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu elokuvaa sarjassaan edelleen toimivaksi ja hykerryttäväksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" antaa elokuvalle kolme tähteä neljästä.
Mirjami Heikkinen

Mirjami Heikkinen (s. 1984) on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä, lausuja ja teatteripedagogi. Hän on työskennellyt muun muassa Suomen Kansallisteatterin, Teatteri 2.0:n, TOTEM-teatterin ja Lilla Villanin teatteriproduktioissa, tehnyt äänirooleja piirrossarjoihin ja kuunnelmiin sekä toiminut äänikirjojen lukijana. Heikkinen voitti Veikko Sinisalo -lausuntakilpailun vuonna 2010. 
Yksityiselämä.
Heikkisen isä on näyttelijä Jarmo Heikkinen ja sisar näyttelijä Heljä Heikkinen.
Christopher Lambert

Christophe Guy Denis ”Christopher” Lambert (s. 29. maaliskuuta 1957 Great Neck, New York, Yhdysvallat) on ranskalais-yhdysvaltalainen näyttelijä.
Lambert syntyi New Yorkissa ranskalaisille vanhemmille ja varttui Genevessä Sveitsissä. Työskenneltyään lyhyesti Lontoon pörssissä Lambert opiskeli näyttelemistä Pariisissa. Hän näytteli 1980-luvun alussa muutamassa ranskalaisessa elokuvassa, minkä jälkeen hän esitti Tarzania yhdysvaltalaisessa elokuvassa "" (1984). Sen jälkeen hän on näytellyt sekä yhdysvaltalaisissa että ranskalaisissa elokuvissa. Lambertin tunnetuin rooli on päärooli elokuvassa "Highlander – kuolematon" (1986). Hän teki miespääosan myös Arto Paasilinnan "Jäniksen vuosi" -romaanin uudelleenfilmatisoinnissa "Le lièvre de Vatanen" (2006).
Lambertilla on avioliitostaan Diane Lanen kanssa yksi lapsi, joka syntyi vuonna 1993. Hän on ollut naimisissa myös Jaimyse Haftin kanssa.
Batman &amp; Robin

Batman &amp; Robin on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut supersankarielokuva. Sen ohjasi edeltäjänsä tapaan Joel Schumacher ja käsikirjoitti Akiva Goldsman. Se on Batman-elokuvasarjan neljäs ja viimeinen osa. Batmanin roolissa esiintyy George Clooney, joka korvasi aiemmassa elokuvassa pääroolissa nähdyn Val Kilmerin. Chris O’Donnell toisti roolinsa Robinin roolissa.
Elokuva tehtiin vielä "Batman Foreveriakin" perheystävällisemmäksi ja tarkoituksella camp-tyylisesti, vaikka Schumacher itse olisi halunnut ohjata synkemmän Batman-elokuvan. Tämä suututti vakavimmat Batman-fanit sekä kriitikot. Elokuvan saama huono julkisuus lopetti Warner Bros. -yhtiön suunnitelmat julkaista viides elokuva, ja koko sarja haudattiin. Viidenneksi elokuvaksi Schumacher kaavaili "Batman Triumphant" -nimistä elokuvaa, joka olisi hänen sanojensa mukaan palannut sarjan synkille juurille. Elokuvan oli huhuttu sisältävän pääantagonistina Linnunpelättimen ja tämän aiheuttamia hallusinaatioita Jokerista. Vuonna 2005 julkaistiin vihdoin uusi, huomattavasti vakavampi ja synkempi "Batman Begins" -elokuva, joka käynnisti uuden sarjan. Sarja oli osittain muotoiltu "Triumphantin" tyyliseksi noudattaen alkuperäistä harmaasävyistä ideaa, myös sisältäen Linnunpelättimen tärkeänä osana elokuvan juonikulkua.
Dead or Alive (vuoden 2006 elokuva)

Dead or Alive ("DOA: Dead or Alive") on Corey Yuenin ohjaama, vuonna 2006 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, joka pohjautuu "Dead or Alive" -taistelupelisarjaan. Elokuvan tuotti Paul W. S. Anderson ja Jeremy Bolt sekä käsikirjoitti muun muassa J. F. Lawton. Elokuvassa taistelulajien parhaimmisto kokoontuu ottamaan toisistaan mittaa tietämättä kisan todellista tarkoitusta.
Taistelijat.
Elokuvassa maailman parhaat taistelijat kutsutaan ottamaan mittaa toisistaan Dead or Alive -turnauksessa. Osallistujiin kuuluvat:
Taistelijoiden tietämättä heitä tarkkailee turnajaisten ylläpitäjä Donovan (Eric Roberts), joka käyttää nanoteknologiaa omiin salaisiin tarkoitusperiinsä. Häntä avustaa teknikko nimeltä Weatherby (Stebe Howey), joka yllättäen rakastuu Helenaan.
Vaaleanpunaisen pantterin kosto

Vaaleanpunaisen pantterin kosto on Blake Edwardsin ohjaama viides Vaaleanpunainen pantteri -elokuva. Elokuva jäi samalla pääosassa näyttelevän Peter Sellersin viimeiseksi Vaaleanpunainen pantteri -elokuvaksi ennen kuolemaansa. Sellers kuoli sydänkohtaukseen 24. heinäkuuta, 1980. Sellersin kuoleman jälkeen Edwards teki vielä kolme elokuvaa Vaaleanpunaisen pantterin tiimoilta. Vuonna 1982 valmistunut "Vaaleanpunaisen pantterin jäljillä" tehtiin Sellersin muistoksi ja elokuvassa käytettiin vanhoja, aiemmista elokuvista pois leikattuja kohtauksia ja arkistomateriaalia, jotta Sellersin näyttelemä kömpelö komisario Jacques Clouseau saatiin vielä mukaan elokuvaan. 
Juoni.
Ranskalainen alamaailman johtaja Philippe Douvier Robert Webber aikoo tehdä ison huumekaupan New Yorkin mafian kanssa ja haluaa tehdä vaikutuksen liikekumppaneihinsa murhauttamalla jonkun arvovaltaisen ranskalaisen; eli Jacques Clouseaun. Clouseau on lähellä mennä ansaan ja on jo ajamassa kohti murhaajien piilopaikkaa, mutta liikennevaloissa hän ottaa kyytiinsä naiseksi pukeutuneen miehen, Claude Russon (Sue Lloyd) joka tunnetaan pahamaineisena varkaana. Russo ryöstää Clouseaun auton ja vaatteet, ajaa ansaan ja saa surmansa. Koko muu maailma Clouseauta ja tämän miespalvelijaa Catoa (Burt Kwouk) lukuun ottamatta luulee ylikomisarion kuolleen ja etenkin ylikomisario Dreyfusin (Herbert Lom) on vaikea kätkeä iloaan. Dreyfusin tunteet muuttuvat hyvin ristiriitaisiksi kun hän joutuukin yllättäen tutkimaan Clouseaun "murhaa". 
Douvierin joutuu erottamaan sihteerinsä Simonen (Dyan Cannon) ja yrittää murhauttaa tämänkin, mutta Clouseau onnistuu vahingossa pelastamaan hänet. Simone johdattaa Clouseaun jäljille ja perille tämän hämäristä puuhista. Clouseau kuulee, että Douvier aikoo tehdä isot kaupat Hongkongissa ja niinpä hän matkustaakin paikan päälle yhdessä Simonen ja Caton kanssa käyttäen August Ballsin (Graham Stark) tekemiä valeasuja. Myös Dreyfus päättää lähteä Hongkongiin ja saa järkytyksekseen todeta Clouseaun olevankin hengissä. Clouseauta odottaakin monta haastetta kun sekä mafia, että hänen entinen esimiehensä yrittävät murhata hullunnerokkaan etsivän.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo pitkitetystä komiikasta kärsineen sarjan väsähtäneen tähän osaan. Se saa häneltä kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" antaa elokuvalle kaksi ja puoli tähteä neljästä.
Perjantai 13. päivä, osa 2

Perjantai 13. päivä, osa 2 () on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Steve Minerin ohjaama jatko-osa "Perjantai 13." kauhuelokuvalle. Elokuva tuli teatterihin 1. toukokuuta 1981. Se tuotti 21 722 000 dollaria 1 250 000 dollarin budjetilla.
Juoni.
Koska Jasonin äiti epäonnistui tekemään likaisen työn, Jason päättää ottaa ohjat omiin käsiinsä ja hoitaa homman loppuun. Alice, joka selvisi hengissä Camp Crystal Laken teurastuksesta ja surmasi tappajan; Pamela Voorheesin, joutuu Jason Voorheesin tappamaksi ja Jason huomaa rakastavansa tappamista. Selittämättömästi useita vuosikymmeniä kuolleena ollut 11-vuotias Jason on herännyt henkiin, aikuisena ja on aloittanut tappamisen. Samalla ryhmä tietämättömiä nuoria kokoontuu leirille uudelle Crystal Lakelle, jossa Jason alkaa teurastaa leirillä asujia. Elokuva loppuu samantyyliseen kohtaukseen, johon loppui ensimmäinen osa. Juuri kun kaikki luulevat asioiden olevan hyvin, Jason tulee ja kaappaa yhden eloonjääneistä.
Australian Grand Prix 1992

Australian Grand Prix 1992 oli Formula 1-kauden 1992 päätösosakilpailu. Kovinkaan jännittävistä lähtökohdista ei kilpailuun lähdetty, sillä sekä kuljettajien että valmistajien mesturuudet olivat jo ratkenneet.
Kilpailun voittoon ajoi McLaren -tallin kuljettaja Gerhard Berger. Muut palkintosijat menivät Benetton -tallin Michael Schumacherille ja Martin Brundlelle. Paalupaikan kilpailussa valtasi Nigel Mansell, joka keskeytti kilpailussa kolaroituaan Ayrton Sennan kanssa.
Kadri Kõusaar

Kadri Kõusaar (s. 8. syyskuuta 1980 Pärnu, Viro) on virolainen kirjailija ja elokuvaohjaaja. 
Kõusaar on ohjannut elokuvan "Magnus" (2007), joka on ensimmäinen Cannesin elokuvajuhlille päätynyt virolainen elokuva. Elokuvan keskiössä on Magnus-niminen nuori mies, joka hautoo itsemurhaa. Elokuva perustuu vahvasti tositapahtumiin.
Virolainen tuomioistuin kielsi elokuvan esittämisen ja levittämisen Virossa, koska se loukkaa oikeuden mukaan elävän ihmisen kunniaa. 23. maaliskuuta 2009 toinen tuomioistuin päätti kuitenkin kumota elokuvan esityskiellon.
Fröbelin Palikat (albumi)

Fröbelin Palikat on lastenmusiikkiyhtye Fröbelin Palikoiden vuonna 1991 julkaistu debyyttialbumi. Muutamat albumin kappaleet (”Leijonan metsästys”, ”Aistit”, ”Oli synkkä yö” ja ”Jumppalaulu”) äänitettiin uudestaan vuosina 1995 ja 1996 julkaistuille videoille "Parhaat leikkilaulut 1" ja "Parhaat leikkilaulut 2". Uudelleen äänitetyt versiot julkaistiin audioraitoina vuonna 2002 kokoelma-albumilla "Parhaat palat".
Albumi koostuu pääosin uudelleen sovitetuista perinteisistä lastenlauluista lukuun ottamatta kappaleita ”Puhaltamaan” ja ”Pumppulaulu”, joka ovat Mats Lillrankin omat sävellykset. Lisäksi mukana on muutamia ruotsalaisen Mora Träsk -yhtyeen kappaleita (”Aamuin illoin”, ”Kassit käsissäin”, ”Aistit”, ”Viisi vauhtiveikkoa” ja ”Robotti-rock”) Lillrankin suomenkielisinä käännöksinä. Albumin ensimmäisten painosten kansilehti sisältää laulujen sanat ja leikkiohjeet. Uusimmissa painoksissa sanoja ja leikkiohjeita ei ole.
Mark Levengood

Mark William Levengood (vuosina 1971–2006 Levengood-Kärkkäinen; s. 10. heinäkuuta 1964 Camp Lejeunen sotilastukikohta, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on ruotsin-suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija. Hän vietti Helsingissä lapsuutensa ja nuoruutensa, mutta on 1980-luvulta lähtien asunut Ruotsissa.
Levengood opiskeli Dramatiska institutet -oppilaitoksessa Tukholmassa. Levengood toimi Ruotsin televisiossa muun muassa ohjelmapäällikkönä vuosien ajan. Hän on myös kirjoittanut kirjoja ja isännöinyt talk show -ohjelmaa televisiossa.
Levengood on yksi Ruotsin tunnetuimpia suomalaisia ja julkihomoja. Hänen elämänkumppaninsa on Jonas Gardell, ja parilla on kaksi lasta. Levengood ja Gardell solmivat 25 vuoden yhdessäolon jälkeen avioliiton kesällä 2011. Tammikuussa 2023 Levengood ja Gardell ilmoittivat muuttavansa erilleen. He kertoivat, ettei heillä ole enää rakkaussuhdetta, mutta että he aikovat pysyä ystävinä eivätkä aio purkaa avioliittoaan. Levengood ilmoitti kesällä 2023 olevansa suhteessa Filip Lambrechtin kanssa.
Levengood on vieraillut vuosien varrella myös Suomessa erilaisissa keskusteluohjelmissa. Kesällä 2008 ja 2009 hän isännöi Yle TV1:llä omaa kymmenosaista puheohjelmaa "Levengood Suomesta", jossa hän haastatteli suomalaisia julkisuuden henkilöitä. Hän on katolilainen.
Petri Lindroos

Petri Lindroos (s. 10. tammikuuta 1980 Espoo) on suomalainen muusikko, joka soittaa kitaraa ja laulaa örinätyylillä.
Lindroos tunnetaan metalliyhtyeen Ensiferum laulaja-kitaristina. Lindroos vaikutti myös Norther -yhtyeessä vuoteen 2009 asti. Lisäksi hän soittaa kitaraa Helloween-tribuuttiyhtye Welloheenissä. Northerissa ja sen edeltäjässä Requiemissä Lindroos soitti vuosina 1996–2009 ja oli yksi yhtyeen perustajajäsenistä. Ensiferumiin hänet nimitettiin vuonna 2004 Jari Mäenpään korvaajaksi. Hän jätti Northerin maaliskuussa 2009 keskittyäkseen Ensiferumiin.
Lindroos soittaa Jacksonin, Ibanezin ja Kramerin kitaroilla. 
Huhtikuussa 2023 Lindroos liittyi Warmenin laulajaksi.
Converse-kerho

Converse-kerho oli ramopunk-henkinen konserttisarja, jonka pani alulle Rehtori Heko. Osuuskuntapohjainen Converse-kerho järjesti 2004-2008 useita tapahtumia vuodessa lähinnä Helsingissä ja Tampereella, mutta myös Oulussa ja Kemissä. 
Converse-kerho kehitti ja järjesti muun muassa Ramoviisut-biisintekokilpailun vuosittain 2005–2008. Converse-kerhon lopetettua Ramoviisujen järjestäminen siirtyi muille punk-aktiiveille. 
Converse-kerhon tapaisia tapahtumia järjestettiin 2009–2010 nimellä Voimasointu-klubi.
Jarmo Lampela

Jarmo Olavi Lampela (s. 9. lokakuuta 1964 Rovaniemi) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Toukokuussa 2015 Lampela aloitti Yle Draaman päällikkönä. Hän työskenteli aiemmin Aalto-yliopistossa elokuvaohjauksen professorina ja elokuva- ja lavastustaiteen laitoksen johtajana.
Uran alku.
Lampela näytteli 1980-luvun alussa Joensuun ylioppilasteatterissa ja kävi Lahden kansanopiston näyttelijälinjan sekä Teatterikorkeakoulun näyttelijälinjan ensimmäisen vuosikurssin. Vuonna 1987 hänet hyväksyttiin elokuvaohjaajaopiskelijaksi Taideteolliseen korkeakouluun, josta hän valmistui 1992. Lampelan lopputyö oli televisiossakin esitetty "Ei rakkautta kiitos" (1991), joka kertoi nyrkkeilijästä ja tämän tyttöystävästä.
Valmistuttuaan Lampela siirtyi Yle TV2:n palvelukseen, jossa syntyi kaksi televisiosarjaa. Joni Skiftesvikin alkuperäiskäsikirjoitukseen perustuva neliosainen "José" kertoo mulattipojan kanssa maalaiskylään palaavasta insinööristä. "Pappa rakas" (1993) on Seppo Vesiluoman käsikirjoittama sarja palvelutaloon kyllästyneestä vanhasta miehestä. Puolipitkä elokuva "Pidetty hiljainen mies" (1993) on maaseudulle sijoittuva traaginen tapahtumasarja. Samana vuonna valmistuivat myös "Näyttämönä Suomi", kolmivuotinen seurantadokumentti Teatteri Eurooppa Neljä -ryhmästä, ja "Potti", televisioelokuva pankkiryöstäjistä ja saaliin itselleen napanneesta rahankuljettajasta. Lyhytelokuva "501" (1995) kertoo itsemurha-ajatuksista ja "Solar" (1996) sodan keskellä elävistä lapsista. Vuosina 1995–1997 Lampela oli yksi neljästä 60-osaisen "Elämän suola" -televisiosarjan ohjaajista ja valmisteli samaan aikaan ensimmäistä pitkää elokuvaansa "Sairaan kaunis maailma" (1997). Elokuva sai parhaan elokuvan Jussi-palkinnon, jonka Lampela jakoi Mika Ritalahden kanssa.
Seppo Vesiluoman käsikirjoituksesta syntyi 1998 kymmenosainen televisiosarja "Loistavat Jerkun pojat", komedia eksentrisistä aikamiespojista. "Siivouspäivä" (1998) yhdisti keskustelua herättäneellä tavalla siivousta käsittelevää selostusta äärimmäisen väkivaltaisiin kuviin. Elokuva syntyi ohjaajan reaktiosta ajalle tyypilliseen motivoimattomaan väkivallan kuvaamiseen. Vuonna 1999 valmistui Tove Idströmin käsikirjoituksesta kolmikymppisten ihmissuhteita käsittelevä "Rakastin epätoivoista naista".
Vuonna 2001 Lampelalta valmistui toinen pitkä teatterielokuva "Joki" ja vuonna 2003 kolmas, "Eila".
Heko Luumäki

Heko Luumäki (myös Rehtori Heko, Heko Keskellä oik. Harri Montonen, s. 1964) on tullut tunnetuksi Ne Luumäet- ja Rehtorit -yhtyeistä. Nykyisin hän soittaa „77” -yhtyeessä.
Ne Luumäet.
Heko Luumäki on yksi vuosina 1985–1993 aktiivisesti toimineen Ne Luumäet -yhtyeen perustajista ja oli merkittävässä roolissa yhtyeen sanoitus- ja sävellystyössä. 
Rehtorit.
Vuonna 1995 Heko Luumäki perusti Rehtorit-yhtyeen, joka oli toiminnassa vuoteen 2014.
Perustaessaan Rehtorit-yhtyeen hän otti käyttöön taiteilijanimen Rehtori Heko. 
Muita kokoonpanoja.
Ne Luumäkien ja Rehtorien lisäksi hän on soittanut myös kokoonpanoissa Ne Luupojat Surf, Surfpoika Rex, Miika ja Heko duo ja Masentajat.
Uusin bändinsä „77” julkaisi 7.4.2023 Kaadun-EP'n. 
Ramopunk-genren rakentaja.
Ne Luumäet -yhtyeellä ja Heko Luumäellä on ollut merkittävä rooli suomalaisen ramopunk-genren synnyssä, aluksi Ne Luumäet -yhtyeen riveissä, sen jälkeen Rehtoreissa ja sen rinnalla laajemmin ramopunk-genren sisällä mm. tapahtumien järjestäjänä.
Converse-kerho.
Vuonna 2004 Heko Luumäki perusti Converse-kerhon ramopunkin ja punkin vaihtoehtotapahtumaksi, joka on järjestetty vuosittain useita kertoja eri paikkakunnilla, pääosin Helsingissä ja Tampereella.
Ramoviisut.
Vuodesta 2005 lähtien Converse-kerho ja Heko Luumäki ovat järjestäneet vuosittain Ramoviisut-biisintekokilpailun.
Dreamland (Robert Milesin albumi)

Dreamland on Robert Milesin vuonna 1996 julkaistu esikoisalbumi. Levyn ensimmäinen single "Children" oli ilmestyessään suuri hitti. 
Yleistä.
Kaikki sävellykset ovat Robert Milesin (oik. Roberto Concina) omaa käsialaa, hän myös sovitti ja tuotti levyn. Winter Editionin kuudennen raidan One &amp; one sävelsivät kuitenkin Billy Steinberg, Rick Nowels ja Marie Claire. Laulajina levyllä toimivat Maria Nayler ja Fiorella Quinn.
Alkuräjähdyksen ydinsynteesi

Alkuräjähdyksen ydinsynteesi eli alkuräjähdyksen nukleosynteesi () tarkoittaa kosmologiassa kaikkeuden varhaisen vaiheen aikana pian alkuräjähdyksen jälkeen tapahtunutta ydinsynteesiä eli atomiytimien muodostumista fuusioitumalla. Syntyneitä ytimiä olivat tavallisen vety-ytimen 1H lisäksi deuterium eli 2H, helium-isotoopit 3He ja 4He, 1H ja litium-isotooppi 7Li.
Alkuräjähdyksen ydinsynteesi alkoi noin sekunnin alkuräjähdyksen jälkeen ja kesti noin kolme minuuttia. Sen jälkeen maailmankaikkeuden lämpötila ja tiheys laskivat alle ydinfuusioon tarvittavan tason. Ydinsynteesin lyhyt kesto on tärkeä asia, sillä se esti berylliumia raskaampien aineiden muodostumisen ja jätti kevyitä aineita kuten deuterium jäljelle.
Fotonien lukumäärä suhteessa baryonien lukumäärään mahdollistaa ydinsynteesin tuloksen laskemisen. Tämä parametri kuvaa olosuhteita, joissa ydinfuusio tapahtui. Tästä voimme johtaa ydinten suhteelliset runsaudet. Näin saadaan seuraavat suhteelliset osuudet kokonaismassasta: 1H noin 75 %, 4He noin 24 %, deuterium noin 0,01 % ja litiumia ja berylliumia luokkaa 10−10 eikä muita ytimiä. Nämä runsaudet ovat yhdenmukaiset havaintojen kanssa.
Joki (vuoden 2001 elokuva)

Joki on vuonna 2001 valmistunut suomalainen episodimainen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Jarmo Lampela.
Lampela sai idean elokuvaan lööpistä, joka kertoi nuoren naisen hukuttautumisyrityksestä. Lampela oli myös puoli vuotta aiemmin kokenut sivullisena itsemurhayrityksen. Hän halusi tehdä elokuvan tunteista.
"Joki" voitti parhaan elokuvan, käsikirjoituksen, leikkauksen, äänisuunnittelun ja ohjauksen Jussi-palkinnot. "Joki" palkittiin vuonna 2002 Ruotsin kirkon elokuvapalkinnolla Göteborgin elokuvajuhlilla.
Elokuvassa käsitellään tarinoita eri ihmisistä samana päivänä Äänekoskea muistuttavassa pikkukaupungissa. Tapahtumat liitetään ajallisesti yhteen lentokoneen äänivallin puhkaisuun.
Rothley

Rothley on noin asukkaan kylä ja kunta "(civil parish)" Leicestershiren kreivikunnassa Itä-Midlandsissa. Se sijaitsee A6-valtatien tuntumassa Charnwoodin kaupunkipiirissä, Leicesterin kaupungista pohjoiseen. Aikaisemmin kylässä harjoitettiin muun muassa kudontaa, ja viime vuosina se on houkutellut uusia asukkaita edullisen sijaintinsa ansiosta.
Rothley kehittyi keskiajalla läheistä metsäaluetta palvelevaksi kauppapaikaksi. Sen hautuumaalla on 800-luvulla pystytetty anglosaksinen kiviristi. Kylän lähistöllä on Rothley Courtin kartanohotelli, jonka mailla on 1200-luvulla rakennettu temppeliherrojen kappeli. William Wilberforce asui kylässä 1800-luvulla valmistellessaan orjakaupan kieltävää lakialoitetta.
Vuonna 2007 Rothley oli uutisotsikoissa Madeleine McCannin katoamistapauksen yhteydessä. McCannin perhe on kotoisin Rothleystä.
Kruununsaari

Kruununsaari on saari Iijoella Iin Haminan edustalla. Saareen on maantieyhteys valtatien 4 siltoja myöten. Nykyisin muun muassa valtatien maansiirtotöiden vuoksi Kruununsaari on kasvanut yhteen Illinsaaren kanssa.
Saarella sijaitsee Iin seurakunnan käytössä oleva Kruununsaaren hautausmaa. Hautausmaa on ollut käytössä vihittynä vuodesta 1810 asti. Vuoteen 1957 asti vainajat kuljetettiin haudattavaksi veneellä. Tuona vuonna valmistui saaren itäpäähän Iijoen ylittävä silta. Ennen siltaa, alkutalvesta ja keväällä, hautauksia jouduttiin lykkäämään, koska saarelle ei päästy kelirikon takia. Vainajia jouduttiin säilyttämään hautaukseen asti jääkellareissa.
Silistra

Silistra (), entinen Drăstăr, on satamakaupunki Koillis-Bulgariassa. Silistra sijaitsee Tonavan varrella aivan Romanian rajalla, ja on Silistran alueen hallinnollinen keskus. Silistran kunnan asukasluku on 51 386 (2011) ja itse kaupungissa on 35 607 asukasta.
Historia.
Roomalaiset rakensivat linnoituksen nykyisen Silistran kohdalle vuonna 29. Aiemmin paikalla oli ollut kelttiläinen kylä nimeltään Durostorum. Linnoitteesta tuli tärkeä armeijakeskus Moesian keskellä, ja siitä kasvoi kaupunki Marcus Aureliuksen aikana. Vuonna 388 Durostorumiin tuli kristillisen hiippakunnan piispanistuin, ja alueen kristillinen keskus. Kun Rooman valtakunta jakautui kaupunki, silloiselta nimeltään Δουρόστολον (Durostolon), jäi Bysantin puolelle.
600-luvun lopussa kaupunki siirtyi ensimmäisen Bulgarian valtakunnan hallintaan ja Drastarin piispasta tuli ensimmäinen Bulgarian patriarkka. Svjatoslav I Kiovasta valloitti kaupungin 969, mutta kaksi vuotta myöhemmin Bysantti valtasi kaupungin Dorostolonin taistelun yhteydessä ja kaupunki nimettiin Theodoropolikseksi keisarinnan mukaan. Tsaari Samuil valloitti kaupungin takaisin Bulgarialle 976, mutta se siirtyi takaisin Bysantille 1001.
1186 bulgaarien kapinassa kaupungista tuli osa toista Bulgarian valtakuntaa, ja pysyi Bulgarialla aina vuoteen 1396, jolloin osmaanit valtasivat Balkanin.
Osmanien valtakunnan aikana Silistra oli osa Rumelian provinssia ja oli alueen hallinnollinen keskus. Venäjä valloitti kaupungin useaan otteeseen Turkin sodassa. Sodan jälkeen kaupunki oli osa Bulgarian autonomista ruhtinaskuntaa, ja tuli osaksi Bulgarian kuningaskuntaa 1908.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Silistra siirtyi Romanialle, mutta toisessa maailmansodassa se palasi Bulgarian haltuun.
Debbie Gibson

Deborah Ann ”Debbie” Gibson (s. 31. elokuuta 1970 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen poplaulaja. Hän nousi 17-vuotiaana "Billboard"-listan ykköseksi singlellä ”Foolish Beat”. 
Gibson sai 16-vuotiaana levytyssopimuksen Atlantic Recordsilta ja levytti debyyttialbuminsa "Out of the Bluen" (1987) neljässä viikossa. Hän on jatkanut levytysuraansa 2020-luvulle saakka ja saanut menestystä myös musikaalinäyttelijänä sekä tositelevisioesiintyjänä.
Gibson nousi vielä vuonna 2006 "Billboard Adult Contemporary" -listan 24. sijalle ”Say Goodbye” -duetollaan Jordan Knightin kanssa. Hän toimi lyhyesti "American Idolin" "American Juniors" -spin-offin tuomarina.
Kosmologinen periaate

Kosmologinen periaate on kosmologiassa periaate, jonka mukaan maailmankaikkeus on homogeeninen ja isotrooppinen. Periaatteen mukaan mikään paikka ei ole erityisasemassa. Isotrooppisuudesta seuraa, että kaikki suunnat ovat samanarvoisia. Sovellettuna kosmologinen periaate rajoittaa merkittävästi mahdollisten kosmologisten teorioiden moninaisuutta.
Kiprian (apulaispiispa)

Piispa Kiprian (siviilinimeltään Aleksei Jakolevitš Šnitnikov; 1879–1914) oli venäläinen pappismunkki ja vuosina 1913–1914 Sortavalan piispa. Suomenkielisissä esityksissä hänen nimensä on esiintynyt muodoissa Kypriano, Kyprianos, Kiprianus tai Kyprianus.
Aleksei Jakolevitš Šnitnikov syntyi kauppiasperheeseen 16. tammikuuta 1879 Tverin kuvernementin Ostaškovissa. Munkiksi hänet vihittiin jo vuonna 1902 eli harvinaisen nuorena. Hän kävi pappisseminaarin ja sittemmin Pietarin hengelliseen akatemian, josta hän valmistui teologian kandidaatiksi 1904.
Hän tuli Suomeen vuonna 1905 synodaalisaarnaajaksi arkkipiispa Sergein kutsusta ja opetteli perusteellisesti suomen kielen, mistä häntä ortodoksisessa Karjalassa arvostettiin . Hän oli tullessaan pappismunkki, mutta sai arkkimandriitan arvon jo neljä vuotta myöhemmin.
Vuonna 1907 perustettiin Uhtualla pidetyssä kokouksessa pyhän suurmarttyyri Georgioksen Karjalan oikeauskoinen veljeskunta, jota Kiprian johti alusta lähtien. Veljeskunta perustettiin vastatoimena Karjalassa ja Aunuksessa alkanutta luterilaista lähetystyötä vastaan. Veljeskunta perusti kouluja ja järjesti sisälähetysjuhlia sekä kirkollisia tilaisuuksia. Ilomantsin Liusvaaraan ja Sonkajanrannalle veljeskunta perusti suomenkieliset koulut. Kiprian esitteli yhdessä arkkipiispa Sergein kanssa Karjalan veljeskunnan asiaa myös tsaari Nikolai II:lle.
Kiprian toimi aktiivisesti kirkon pyhimpien aarteiden tuomiseksi tavallisen kansan ulottuville; tärkeimmät tällaiset olivat vuonna 1909 toteutettu ihmeitätekevän Konevitsan Jumalanäidin ikonin ristisaatto Laatokan Karjalassa sekä vuotta myöhemmin Orusjärven kirkon vihkiäisiin Valamosta tuotu palanen Kristuksen ristinpuuta.
Kiprian oli ortodoksisen uskon puolustaja. Karjala oli Kiprianille ortodoksisuuden pyhää maata.
Kiprian vihittiin Sortavalan apulaispiispaksi Iisakin kirkossa Pietarissa 10. maaliskuuta 1913, mutta jo 18. kesäkuuta 1914 hän menehtyi väärin hoidettuun umpilisäkkeen tulehdukseen vain 35 vuoden iässä.
Hänen hautansa on Laatokan Valamossa.
Vesto Slipher

Vesto Melvin Slipher (11. marraskuuta 1875 – 8. marraskuuta 1969) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä.
Slipher havaitsi vuonna 1912 ensimmäisenä siirtymän galaksien spektriviivoissa ja oli siten ensimmäinen punasiirtymän havaitsija. Havainto oli lopulta osaltaan johtamassa alkuräjähdysteorian syntyyn.
Aaro Korpi

Aaro Korpi on fiktiivinen henkilö, joka esiintyy useissa Ilkka Remeksen romaaneissa. Teini-ikäinen Aaro on päähenkilö Remeksen nuortenromaaneissa ja sivuhenkilö muutamissa aikuisten kirjoissa, joissa hänen isänsä Antti Korpi esiintyy. Hänellä on ruskeat hiukset ja hän on ikäisekseen pitkä. 
Yleistä.
Aaro Korpi asuu perheensä kanssa Brysselissä, mutta vierailee myös usein mummonsa ja kaverinsa Nikon luona Suomessa. Aaro käy kansainvälistä koulua ja harrastaa tietokoneita ja vedonlyöntiä. Hän joutuu usein seikkailuihin, joihin häntä ajavat muun muassa vedonlyönti, nettiharrastus, uteliaisuus ja hänen isänsä Antin työ etsivänä. Aaro on kiinnostunut isänsä työstä rikosten parissa ja yrittää saada selville, mitä hänen isänsä Antti Korpi työtovereineen milloinkin tutkii.
Perhe.
Aaron isä Antti Korpi työskentelee Brysselissä Euroopan unionin rikostutkintayksikössä. Äiti Soile työskentelee fyysikkona CERN:n hiukkastutkimuslaitoksessa Genevessä. Molemmat vanhemmat ovat työn vuoksi kiireisiä, ja siksi perheessä asuukin välillä myös au pair.
Kathy Acker

Kathy Acker (18. huhtikuuta 1947 Manhattan, New York – 30. marraskuuta 1997 Tijuana, Meksiko) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Acker oli postfeministi. Useat hänen teoksistaan ovat luonteeltaan varsin seksuaalisia ja aiheuttivat aikanaan kohua. Hänen kirjoistaan on suomennettu "Tunnottomien valtakunta" (1988) ja "Pussy, merirosvokuningatar" (1996).
Elämä.
Acker syntyi New Yorkissa ylemmän keskiluokan amerikanjuutalaiseen perheeseen. Hän aloitti runojen kirjoittamisen lapsuudessaan. Teini-ikäisenä hän vietti paljon aikaa kantakaupungin avantgarde-taiteilijapiireissä ja nousi taidemaailman tietoisuuteen omakustannekatukirjoillaan, joita hän lähetti 600 ihmiselle. 1970–luvulla Ackerin kirjallisuus sisälsi teemoiltaan äärirajoille vietyjä seksuaalisia sisältöjä, mitkä herättivät huomiota Lontoossa ja Pariisissa. 1980–luvulla hän muutti Lontooseen, missä hänen suosionsa perustui kirjoissaan käsiteltyihin post-punkisen vastakulttuurin esilletuontiin sekä Margaret Thatcherin Britannian kritisointiin. Kirjoittamisen ohella Acker kiinnostui myös kehonrakennuksesta, tatuoinneista sekä BDSM-fetisismistä. Hän oli kahdesti naimisissa ja kahdesti eronnut sekä aikuisiällään avoimesti biseksuaalinen.
Ackerilla todettiin huhtikuussa 1996 rintasyöpä. Epäonnistuneen leikkauksen seurauksena hän menetti uskonsa perinteiseen lääketieteeseen ja koetti erilaisia uskomuslääkinnän muotoja, mutta menehtyi sairauteensa marraskuussa 1997.
Marko Malvela

Marko Malvela, LitM (s. 16. maaliskuuta 1971 Lappeenranta) on suomalainen uintivalmentaja ja työnohjaaja. Hänellä on psykologiliiton myöntämä urheilun psyykkisen valmennuksen sertifikaatti.
Malvela on valmentanut neljätoista uimaria kansainvälisiin arvokilpailuihin. Hänen uimareistaan Jere Hård, Ari-Pekka Liukkonen ja Mimosa Jallow ovat voittaneet EM-mitaleita. Yhteensä mitaleita on kertynyt 15 aikuisten EM-tasolta. Lisäksi hän on toiminut Suomen uintimaajoukkueen valmentajana lukuisissa kansainvälisissä uintikilpailuissa. Olympiavalmentajana hän on toiminut Sydneyssä (2000), Ateenassa (2004), Lontoossa (2012), Riossa (2016) ja Tokiossa (2020). Päätyönään Malvela tekee työnohjauksia, psyykkistä valmennusta sekä koulutuksia yksilöille, yhteisöille ja yrityksille. Malvela on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Malvela asuu Jyväskylässä. Hän on kirjoittanut yhdeksän uintiaiheista kirjaa:
Thomas Menino

Thomas Michael Menino (27. joulukuuta 1942 Boston, Massachusetts – 30. lokakuuta 2014 Boston, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän oli Bostonin pormestari 1993–2014 ja sen ensimmäinen amerikanitalialainen pormestari.
Menino oli istunut Bostonin kaupunginvaltuustossa yhdeksän vuoden ajan ennen silloisen pormestari Raymond Flynnin siirtymistä Vatikaanin-suurlähettilään virkaan. Hän toimi siirtymäkauden pormestarina neljän kuukauden ajan ennen valintaansa ensimmäiselle täydelle kaudelle marraskuussa 1993. Hän tuli valituksi uudelleen vuosina 1997, 2001 ja 2005 selvillä äänienemmistöillä (2001: 76 %, 2005: 67 %).
Menino kuoli syöpään Bostonissa 71-vuotiaana 30. lokakuuta 2014. Hän oli aiemmin potenut sarkoomaa, munuaiskivitautia ja Crohnin tautia.
Meninolla oli vaimo Angela Faletra sekä lapset Susan ja Thomas Jr.
Ralph Siegel

Ralph Siegel (s. 30. syyskuuta 1945 München) on saksalainen muusikko, säveltäjä ja tuottaja. Siegel on yksi Eurovision laulukilpailun keskeisistä hahmoista – hän on osallistunut kilpailuun peräti 24 laululla. Viisukarsintoihin hän oli vuoteen 2007 mennessä osallistunut yhteensä 45 kappaleella eri maissa, muun muassa Suomessa. Ainoa voitokas Siegelin säveltämä kappale on ollut Nicolen esittämä balladi ”Ein bißchen Frieden”, joka voitti vuoden 1982 kilpailun.
Vuonna 1980 Siegel sävelsi Dschinghis Khan -yhtyeelle kappaleen ”Hadschi Halef Omar”, joka kertoo samannimisestä fiktiivisestä hahmosta. Suomeksi kappale on nimeltään ”Sheikki Ali Hassan”, ja se on yksi Frederikin tunnetuimmista kappaleista. Käännösteksti on Juha Vainion tekemä. Edellisen vuoden euroviisuhitti ”Dschinghis Khan” nousi Suomessa suosioon niin ikään Frederikin esityksenä ja Vainion sanoittamana.
Ralph Siegelin isä Ralph Maria Siegel (1911–1972) oli myös säveltäjä. Heidän sävellyksiään voi joissakin lähteissä (esimerkiksi Suomen äänitearkistossa) näkyä ikään kuin yhden henkilön tekeminä, vaikka kyseessä on kaksi eri säveltäjää.
Taki Inoue

Takachiho ”Taki” Inoue (, s. 5. syyskuuta 1963 Kōbe) on japanilainen kilpa-autoilija. Inoue osallistui urallaan 18 Formula 1 -luokan osakilpailuun Simtekin ja Footworkin ajokeilla, joilla hän pääsi viisi kertaa maaliin. Hänen paras kilpailusijoituksensa oli vuoden 1995 Italian GP:n kahdeksas sija. Pisteitä Inoue ei saavuttanut. Inouen paras lähtöruutu on 18. 
Inouella oli alun perin tallipaikka Minardilla kaudeksi 1996, mutta sponsorit lähtivät viime hetkellä pois kelkasta ja Inouen paikan sai italialainen Giancarlo Fisichella. Inoue ajoi vielä kolme vuotta muissa luokissa, ennen kuin hän lopetti ajamisen vuonna 1999. Tämän jälkeen hän on toiminut managerina. 2004 Inoue teki comebackin Japanin All-Japan GT-sarjan pienemmässä GT300-luokassa, jossa hän kilpaili Hitotsuyama Racingin Porschella saavuttamatta kuitenkaan pistesijoja ajamissaan kuudessa kilpailussa. GT-ura jatkui vuoteen 2008 asti, jonka jälkeen hän lopetti uudelleen kilpa-autoilijan uransa.
Inoue valittiin vuonna 2013 Autosportin lukijaäänestyksessä 20 viime vuoden huonoimmaksi kuljettajaksi. Inoue itse otti valinnan huumorilla ja kiitti kaikkia äänestäjiään.
Magic (Gillanin albumi)

Magic on Ian Gillanin johtaman englantilaisen hard rock -yhtyeen Gillanin viimeinen albumi vuodelta 1982. Vuonna 1989 albumi julkaistiin uudelleen seitsemällä bonuskappaleella täydennettynä.
Kappalelista.
Alkuperäinen versio.
"Magic" (LP-versio)
Ami Hasan

Ami Hasan (17. helmikuuta 1956 Helsinki – 25. toukokuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen mainostoimistojohtaja. Hän oli vuonna 1991 perustamansa mainostoimisto Hasan &amp; Partnersin hallituksen puheenjohtaja.
Huhtikuussa 2017 Ami Hasan valittiin ensimmäisenä suomalaisena kansainvälisen luovan suunnittelun kattojärjestön Art Directors Club of Europen (ADC*E) presidentiksi.. Hän istui Cannesin kansainvälisen mainosfestivaalin tuomaristossa kahdesti, Clio-mainoskilpailun tuomaristossa kahdesti, The CUP-mainoskilpailun tuomaristossa kahdesti ja kerran D&amp;AD-mainoskilpailun tuomaristossa. Hän oli myös Cresta-mainoskilpailun Executive Juryn pysyvä jäsen. Suomessa hänet palkittiin useilla palkinnoilla ja kunnianosoituksilla, kuten Vuoden huiput -kilpailun Platinahuipulla. Vuonna 2003 Hasan toimi Vuoden huiput -kilpailun ylituomarina. Ami Hasan luennoi useissa korkeakouluissa ja seminaareissa Suomessa, muissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa ja Japanissa.
Ami Hasan kuului Marimekko Oyj:n hallitukseen 2008–2014.
Ami Hasan kuoli 25. toukokuuta 2021 pitkäaikaisen sairauden uuvuttamana.
Hasan kuului Suomen juutalaiseen vähemmistöön. Hänen isänsä oli lääkäri ja professori Jeddi Hasan.
Tiofeeni

Tiofeeni on aromaattinen heterosyklinen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C4H4S. Siitä käytetään myös nimiä "divinyleenisulfidi", "tiasyklopentadieeni" ja "tiofuraani".
Tiofeeni on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan herkästi syttyvää, väritöntä nestettä, jolla pistävä haju. Tiofeenin moolimassa on 84,1 g/mol, sulamispiste − 38 °C, kiehumispiste 84 °C, tiheys 1,06 g/cm3, leimahduspiste - 1 °C ja CAS-numero 110-02-1. Tiofeeni ei liukene veteen.
Tiofeeni hajoaa kuumentuessaan ja palaessaan, jolloin muodostuu muun muassa myrkyllisiä ja ärsyttäviä rikkioksideja.
Valmistus ja käyttö.
Tiofeenia esiintyy kivihiilitervassa, josta sitä voidaan erottaa tislaamalla tai uuttamalla. Synteettisesti yhdistettä voidaan valmistaa eteenin ja rikkivedyn välisellä reaktiolla alumiinioksidin toimiessa katalyyttinä tai butaanin, butanolin, butanaldehydin tai furaanin ja rikin välisellä reaktiolla. Tiofeenia käytetään liuottimena sekä polymeerien, lääkkeiden ja lääkeiden synteesien lähtöaineena.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainenkin altistus tiofeenille ärsyttää silmiä ja ihoa.
Jelena Baturina

Jelena Nikolajevna Baturina (, s. 8. marraskuuta 1963 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän omistaa rakennusyhtiö Intekon (). Hän oli naimisissa Moskovan entisen pormestarin Juri Lužkovin kanssa, jonka väitettiin junailevan edullisia kauppoja vaimolleen. Lužkov kuoli joulukuussa 2019.
Liike-elämän aikakauslehti "Forbes" listasi maaliskuussa 2007 hänet maailman 279. rikkaimmaksi henkilöksi. Hän on samalla Venäjän rikkain nainen. Baturinalla on kaksi lasta. 
Yhteys Bidenin perheeseen.
Vuonna 2020 Yhdysvaltain senaatin komitea julkaisi raportin, jonka mukaan Joe Bidenin poika Hunter Bidenin investointiyhtiö Rosemont Seneca Thornton oli saanut 3,5 miljoonaa dollaria Baturinalta konsultointisopimuksista.
Keväällä 2014 Joe ja Hunter Biden tapasivat Baturinan Washingtonissa Café Milanossa. Baturinaa ei ole ikinä lisätty sanktiolistoille, joilla on suuri määrä venäläisiä liikemiehiä.
Henkilöhistoria.
Jelena Baturina aloitti uransa tehdastyöläisenä. Hän tapasi tulevan miehensä Juri Lužkovin vuonna 1987, ja he menivät naimisiin vuonna 1991. Samana vuonna Baturina perusti Inteko-yrityksen, joka valmisti muovista huonekaluja ja astioita. Myöhemmin yritys laajeni rakennusalalle ja lähti hurjaan nousuun aviomies Lužkovin tultua valituksi Moskovan pormestariksi. 
Vuonna 2007 Jelena Baturina haastoi "Forbesin" venäjänkielisen painoksen oikeuteen. Syynä oli erimielisyys lehden kannen sitaatista joulukuun 2006 numerossa. Varsinainen syy lienee itse artikkelin arkaluonteisessa väitteessä, jossa pormestari-aviomiehen arvioitiin junailleen edullisia kauppoja Baturinan yritykselle. Baturina voitti oikeudenkäynnin.
Maailma ja me

Maailma ja me oli Suomessa vuosina 1968–1992 ilmestynyt yhteiskunnallinen aikakauslehti, jota julkaisivat APN ja Suomi–Neuvostoliitto-Seura. Lehden päätoimittajina toimivat Osmo Helin vuosina 1968–1985 ja Ilkka Lappalainen vuosina 1985–1992. Vuodesta 1990 lehteä julkaisi oli nivalalainen MM-lehti.
"Maailma ja me" muistutti sisällöltään ja tyyliltään "Valittuja Paloja", mutta oli neuvostoliittolaismielinen.
Lehden päätoimittaja Ilkka Lappalainen on kirjoittanut pääosin päätoimittajavuosiaan käsittelevän tietokirjan "Rapistuvan Kremlin renkinä – Kommunismin usko, toivo ja tappio".
Tanja

Tanja on naisen etunimi. Suomessa Tanjan nimipäivä on 13. lokakuuta.
Nimi Tanja on lyhentymä nimestä Tatjana. Se perustuu latinankieliseen naisen nimeen Tatiana, jonka maskuliininen vastine on Tatianus. Nimien taustalla on roomalainen sukunimi Tatius, jonka merkitys on epäselvä.
Nimi Tatiana tuli tunnetuksi 200-luvulla kuolleen Pyhän Tatianan välityksellä. Hän oli jalosukuinen kristitty, joka toimi Rooman seurakunnan diakonissana. Hän koki marttyyrikuoleman kieltäydyttyään uhraamasta muiden uskontojen jumalille.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Tanja on Suomessa annettu 1900-luvun alusta lokakuuhun 2025 mennessä noin 12 440 henkilölle. Suosituimmillaan nimi on ollut 1970– ja 1980-luvuilla, jolloin sen sai 9 971 henkilöä.
Tanjasta on myös nimimuunnelmia, kuten Taina, Taija ja Tania.
Peter Van Petegem

Peter Van Petegem (s. 18. tammikuuta 1970 Opbrakel) on entinen belgialainen maantiepyöräilijä, kevään yhden päivän klassikkokilpailujen erikoismies. Kauteen 2007 uransa päättänyt Van Petegem on yksi yhdeksästä ajajasta, jotka ovat voittaneet Flanderin ympäriajon ja Pariisi-Roubaix´n samana vuonna (2003).
Yoo Young-chul

Yoo Young-chul (; s. 1970) on eteläkorealainen sarjamurhaaja ja kannibaali. 
Hän on myöntänyt syyllistyneensä 21 murhaan syyskuun 2003 ja heinäkuun 2004 välisenä aikana. Hänet pidätettiin heinäkuussa 2004, todettiin 13.12.2004 syylliseksi 20 murhaan ja tuomittiin kuolemaan.
Yoo tappoi uhrinsa vasaralla mukiloimalla ja puukottamalla, poltti uhreistaan kolme ja tuhosi vähintään yksitoista ruumista tunnistamiskelvottomiksi irrottomalla ruumiinosia toisistaan. Hän tunnusti syöneensä joidenkin uhriensa maksat. Uhrit olivat pääosin kotikäyntejä tehneitä prostituoituja ja varakkaita, ikääntyneitä naisia ja eläkeläispariskuntia.
Viha rikkaita ja naisia ​​kohtaan ajoi Yoo Young-chulin tekemään 20 murhaa ennen pidättämistään, mikä oli vain murto-osa hänen itse asettamasta tehtävästään tappaa 100 ihmistä.
Vaikka hän alun perin tunnusti 26 murhaa, oikeus vahvisti vuoden 2005 oikeudenkäynnissä 20 kuolemantapausta.
Korkein oikeus tuomitsi Yoon uudelleen kuolemaan 19. kesäkuuta 2005. Tapaus herätti Etelä-Koreassa keskustelua, sillä kuolemanrangaistusta ei ole sovellettu käytäntöön vuoden 1997 jälkeen ja ennen Yoon tapausta oli pohdittu sen kieltämistä kokonaan. Hän on ollut vuodesta 2005 lähtien vangittuna Uiwangin vankilassa Soulissa.
Pianokvartetto

Pianokvartetto on yksi kamarimusiikin laji. Tavallisimmin soittimina ovat piano, viulu, alttoviulu ja sello. Toisinaan kuitenkin pianon ohella pianokvartetossa saattaa olla muitakin soittimia. Tästä esimerkkinä on vaikkapa Olivier Messiaenin "Ajan lopun kvartetto": viulu, sello, klarinetti, piano
Pianokvartettoja kirjoittivat jo klassismin ajan säveltäjät, esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozart ja Ludwig van Beethoven. Lajin tärkein kukoistuskausi oli kuitenkin romantiikka, jolloin hienoja pianokvartettoja sävelsivät mm. Felix Mendelssohn, Carl Maria von Weber, Johannes Brahms, Robert Schumann, Antonín Dvořák, Gabriel Fauré, Max Reger, Camille Saint-Saëns ja Josef Suk. Myös suomalaisista säveltäjistä esimerkiksi Ilmari Hannikainen, Armas Launis, Arvo Laitinen, Helvi Leiviskä ja Uuno Klami ovat säveltäneet pianokvartettoja.
Howard Jones (metallilaulaja)

Howard Jones on yhdysvaltalainen metallimuusikko, joka tunnetaan parhaiten metalcore-yhtye Killswitch Engagen vuosien 2002–2012 laulajana. Vuonna 2012 Jones jätti yhtyeen terveyssyiden vuoksi. Hän ilmoitti syiksi pitkään toteamattomana olleen 2. tyypin diabeteksen, joka aiheutti hänelle väsymyksen, sekä toiseksi syyksi sen, ettei hän enää innostunut uuden albumin tekemisestä. Hän kertoi haastattelussa joutuneensa diabeteksen vuoksi kolmeksi päiväksi koomaan.
Ennen kuin Jones liittyi Killswitch Engageen, hän oli Blood Has Been Shed -nimisen mathcore-yhtyeen laulaja vuosina 1997–2004. Yhtye lopetti vuonna 2004, kun Jones oli Killswitch Engagen laulajana ja yhtyeen rumpali Justin Foley oli myös liittynyt Killswitch Engageen.
Killswitch Engagen jälkeen Jones on työstänyt projektia nimeltä Devil You Know yhdessä Francesco Artusaton (All Shall Perish) ja John Sankeyn (Devolved, Fear Factory ja Divine Heresy) kanssa. Yhtyeen debyyttialbumi "The Beauty of Destruction" julkaistiin vuonna 2014. Yhtye tunnetaan nykyään nimellä Light The Torch.
Howard Jones on yksi harvoista afroamerikkalaisista metallimuusikoista. Howard Jones noudattaa Straight Edge -elämäntyyliä.