tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dezső Varga

Dezideriu "Dezső" Varga (s. 14. toukokuuta 1939) on romanialainen entinen jääkiekkoilija. Puolustajana hän johti kotikaupunkinsa Miercurea Ciucin kahteen Romanian jääkiekkoliigan mestaruuteen. Hän siirtyi Steaua Bukarestiin vuonna 1965, jossa hän voitti yhdeksän Romanian mestaruutta ja seitsemän Romanian cup -mestaruutta. Hän pelasi Romanian maajoukkueessa vuosina 1959–1977 ja toimi joukkueen kapteenina vuodesta 1969 eteenpäin. Varga oli ainoa romanialainen, joka pelasi kolmissa talviolympialaisissa ja osallistui 17 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuun. Hän johti Romanian seitsemännelle sijalle vuoden 1976 talviolympialaisissa ja joukkueen ainoaan esiintymiseen maailmanmestaruuskilpailujen huipputasolla vuonna 1977. Hän sai Torriani-palkinnon Kansainväliseltä Jääkiekkoliitolta vuonna 2024 tunnustuksena saavutuksistaan.
Ura.
Varga aloitti ammattijääkiekon pelaamisen vuonna 1959 Recolta Miercurea Ciucissa. Hän johti Miercurea Ciucin Romanian jääkiekkoliigan mestaruuteen vuosina 1960 ja 1963. Varga siirtyi Steaua Bukarestiin vuonna 1965, kun hänet ja neljä joukkuetoveria kutsuttiin asepalvelukseen Bukarestiin. Varga voitti yhdeksän Romanian mestaruutta sekä seitsemän Romanian cup -mestaruutta Steaua Bukarestissa. Hän lopetti uransa vuonna 1979.
Maajoukkueura.
Varga pelasi Romanian miesten maajoukkueessa vuosina 1959–1977 ja toimi joukkueen kapteenina vuosina 1969–1977. Hän oli ainoa romanialainen, joka pelasi kolmissa talviolympialaisissa, vuosina 1964, 1968 ja 1976. Hän pelasi jääkiekon MM-kisoissa 17 kertaa.
Varga pelasi Romanian maajoukkueessa vuoden 1966 talviuniversiadeissa Italiassa voittaen hopeamitalin. Romania voitti Kanadan ja Suomen maajoukkueet.
Vuoden 1976 talviolympialaisissa Varga teki yhden syöttöpisteen viidessä pelatussa ottelussa.
Vuoden 1977 MM-kisoissa Varga teki kaksi maalia ja antoi kaksi syöttöä kymmenessä pelatussa pelissä. Ottelussa Yhdysvaltain maajoukkuetta vastaan ​​5. toukokuuta 1977 Varga teki yhden maalin ja kaksi syöttöä. Ottelu päättyi Romanian 5–4-voittoon.
Muuta.
Dezideriu Varga syntyi 14. toukokuuta 1939 Miercurea Ciucissa, Romaniassa. Hän kuuluu székelyihin.
Anna Ibrisagic

Anna Ibrisagic (s. 23. toukokuuta 1967 Sanski Most, Bosnia ja Hertsegovina) on ruotsalainen kokoomuspoliitikko. Hän on toiminut europarlamentaarikkona vuosina 2004–2014 ja valtiopäiväedustajana 2002–2004. Ibrisagic on koulutukseltaan tulkki.
Volodymyr Derkatš

Volodymyr Derkatš (; s. 1. tammikuuta 1957, Jablotšne, Sumyn alue) on ukrainalainen kansantaiteilija ja professori, joka toimi vuosina 1995–2011 Ukrainan asevoimien pääsotilasorkesterinjohtajana.
Derkatšin opiskeli Sumyn musiikkiopistossa trumpetinsoittoa. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Moskovan konservatoriossa sotilasorkesterinjohtajan linjalla. Lisäksi hän suoritti tutkinnon Kiovan henkilöstöhallinnon akatemiassa. Vuonna 1988 hänen johtamansa Odessan sotilaspiirin orkesteri voitti ensimmäisen palkinnon Neuvostoliiton sotilasorkestereiden kilpailussa. Ukrainan itsenäistyttyä Derkatš oli mukana esimerkiksi perustamassa sotilasorkestereiden koulutusta Lviviin ja kehittämässä kansallisia marsseja.
Hänen uransa alkoi Sumyn musiikki- ja draamateatterin orkesterissa, jatkui Kiovan sotilaspiirin orkesterimuusikkona ja eteni Odessan sotilaspiirin orkesterin apulaisjohtajaksi sekä myöhemmin sotilasorkesterinjohtajaksi. Vuodesta 1992 hän toimi Ukrainan asevoimien sotilasmusiikkipalvelun apulaispäällikkönä ja vuosina 1995–2004 sen päällikkönä ja pääsotilasorkesterinjohtajana. Vuodesta 2004 hän johti asevoimien sotilasmusiikkihallintoa. Samalla hän toimi dosenttina Kiovan kulttuuri- ja taideyliopistossa.
Derkatš oli aloitteellinen sotilasorkesterinjohtajien koulutusohjelman perustamisessa Lviviin ja johti Kiovan varuskunnan yhteisorkesteria, joka vastasi paraatien, konserttien ja valtiovierailujen musiikillisesta toteutuksesta eri puolilla Ukrainaa. Hän oli yksi kansainvälisten sotilasorkesterifestivaalien ”Surmy Konstytutsiji” perustajista. Derkatš on myös julkaissut artikkelin ”Sotilasmusiikki historian syvyyksistä” ().
Derkatš on jatkanut uraansa taideinstituutissa eläkkeelle jäämisensä jälkeen. Derkatšin on osallistunut myös kansainvälisiin projekteihin, kuten musiikkifestivaaleihin ja kulttuurivaihtoon.
Maria Robsahm

Maria Robsahm (aiemmin Carlshamre, o.s. Kelldén; s. 3. helmikuuta 1957 Enköping) on ruotsalainen toimittaja ja poliitikko, joka on vuodesta 2006 edustanut Feminististä aloitetta. Aiemmin hän kuului liberaaleihin. Robsahm toimi europarlamentaarikkona vuosina 2004–2009. Robsahm sai vuonna 1996 Stora journalistpriset -palkinnon Estonian uppoamisen jälkeistä viranomaistoimintaa käsitelleellä dokumentilla.
Ewa Hedkvist Petersen

Ewa Hedkvist Petersen (s. 15. tammikuuta 1952 Arvidsjaur) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on toiminut europarlamentaarikkona vuosina 1999–2007 ja valtiopäiväedustajana 1985–1994.
Inger Segelström

Inger Segelström (s. 25. helmikuuta 1952 Tukholma) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on toiminut europarlamentaarikkona vuosina 2004–2009 ja valtiopäiväedustajana 1994–2004.
Mesembria (Traakia)

Mesembria (, myös , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakiassa nykyisen Kreikan alueella. Sen sijaintipaikkaa ei tunneta varmuudella, mutta se sijoitetaan nykyisin Petrotán rannan tienoille noin 3,5 kilometriä etelään Petrotán kylästä.
Maantiede.
Mesembrian kaupunki sijaitsi Traakian etelärannikolla Aigeianmeren rannalla. Herodotoksen mukaan se oli Samothraken "peraia"-aluetta ja tuon alueen läntisin kaupunki. Seutu tunnettiin nimillä Briantike ja Gallaike, ja se oli alun perin kikonien aluetta. Mesembrian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.
Kaupunki sijoitetaan Gialí Nteré (Gialý Nteré, Γιαλί/Γιαλύ Ντερέ) -joen suuhun, missä on nykyisin Petrotán ranta (Paralía Petrotón). Aiemmin se sijoitettiin pitkään kolme kilometriä idemmäksi Saplí Nteré (Σαπλί Ντερέ) -joen suuhun, ja kyseiseen paikkaan sen sijoittaa myös "Barrington Atlas of the Greek and Roman World" -kartasto. Nykyisin kyseiselle paikalle sijoitetaan kuitenkin Zonen kaupunki, elleivät Mesembria ja Zone sitten olleet sama paikka (katso alla). Saplí Nterén arkeologinen alue esiintyy tiedoissa usein edelleen ”Mesembriana” tai nimellä ”Mesembria-Zone”.
Tätä Aigeianmeren puoleisen Traakian Mesembriaa ei tule sekoittaa toiseen Mesembriaan, joka sijaitsi Pontisessa eli Mustanmeren puoleisessa Traakiassa.
Historia.
Mesembrian kaupunki oli olemassa ainakin klassiselta kaudelta myöhäisantiikkin. Herodotos antaa ymmärtää, että Mesembria oli poliksena Samothraken alaisuudessa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Mesēmbrianos" () ja "Mesembrianos" ().
Jotkut tutkijat ovat katsoneet, että Mesembria olisikin ollut vain toinen nimi jollekin toiselle kaupungille: joidenkin mukaan se olisi ollut sama paikka kuin Drys, joidenkin mukaan sama kuin Orthagoria ja joidenkin mukaan sama kuin Zone. Tällä on pyritty yksinkertaistamaan kuvaa alueen kaupungeista, jotka tunnetaan huonosti, mutta selitykset ovat olleet epätyydyttäviä.
Rakennukset ja löydökset.
Herodotoksen kuvauksen perusteella kaupunki on ollut linnoitettu asutus ("teikhos"). Petrotán rannan alueelta on löydetty merkkejä antiikin aikaisesta ja varhaisemmasta asutuksesta.
Åsa Westlund

Åsa Westlund (s. 19. toukokuuta 1976 Anderstorp) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on toiminut europarlamentaarikkona vuosina 2004–2014 ja valtiopäiväedustajana vuodesta 2014.
Yksityiselämä.
Westlund asuu Haningessa. Hän on naimisissa "Aftonbladetin" politiikan toimituksen päällikön Anders Lindbergin kanssa.
Westlund

Westlund on seuraavien ruotsalaisten henkilöiden sukunimi:
Pandosia (Lucania)

Pandosia () oli antiikin aikainen kaupunki Lucaniassa nykyisen Italian alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Tursin kunnan Villaggio Anglonan kylää.
Pandosian kaupunki sijaitsi lähellä Herakleiaa. Se on usein sekoitettu tunnetumpaan Pandosiaan Bruttiumissa. Kahden eri lähteen perusteella on kuitenkin selvää, että Lucaniassa sijaitsi toinen Pandosia. Plutarkhos kertoo, että Pyrrhos leiriytyi tasangolle Pandosian ja Herakleian välille, Siris (nyk. Sinni) -joen jäädessä hänen eteensä. Lisäksi Herakleian taulut ("Tabulae Heracleenses") viittaavat useaan otteeseen Pandosia-nimisen kaupungin olemassaoloon aivan Herakleian läheisyydessä. Näiden mainintojen perusteella voidaan päätellä, että kaupunki sijaitsi hyvin lähellä Herakleiaa, mutta ilmeisesti hieman sisämaahan päin.
Kaupunki sijoitetaan paikkaan, jossa nykyisin on keskiaikainen Santa Maria Regina di Anglonan kirkko. Se sijaitsee noin 12 kilometriä Herakleian paikasta länsiluoteeseen. Anglona oli piispanistuin myöhäiskeskiajalle saakka.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Pandosīnos" ().
Božidar Mintšev

Božidar Mintšev (; s. 1. elokuuta 1946) on entinen bulgarialainen jääkiekkoilija. Hän pelasi Bulgarian jääkiekkomaajoukkueessa vuoden 1976 talviolympialaisissa Innsbruckissa.
Ljubomir Ljubomirov

Ljubomir Ljubomirov (; 2. joulukuuta 1953 – 9. lokakuuta 2020 Sofia, Bulgaria) oli bulgarialainen jääkiekkoilija. Hän pelasi Bulgarian jääkiekkomaajoukkueessa vuoden 1976 talviolympialaisissa Innsbruckissa. Ljubomirov pelasi myös kuudet MM-kisat. Hän pelasi koko kymmenvuotisen seurauransa Levski-Spartak Sofiassa.
Kaikki laskentatoimesta

Kaikki laskentatoimesta () on koko Ukrainan kattava ammatillinen kirjanpitolehti, joka on ollut markkinoilla jo yli 30 vuotta.
Lehti ilmestyy 120 kertaa vuodessa, ja jokainen numero perustuu lukijoiden kysymyksiin sekä toimitukselle lähetettyihin kirjeisiin. Sisältö käsittelee ajankohtaisia aiheita kirjanpidon ja juridiikan alalta. Lehdellä on yli miljoona lukijaa, joihin kuuluu muun muassa kirjanpitäjiä, tilintarkastajia, juristeja, ekonomeja, henkilöstöhallinnon työntekijöitä, johtajia, korkeakouluopettajia, opiskelijoita ja virkamiehiä. Lehti ei ole pelkästään painettu julkaisu, vaan siihen sisältyvät myös verkkosivusto, neuvontapuhelin, seminaarit, verkkokoulutukset ja kirjanpidon tietopalvelu.
Lehtitilaukseen sisältyy kahdesti kuukaudessa ilmestyviä erikoisnumeroita, jotka tarjoavat asiantuntijoiden neuvoja ja kommentteja ajankohtaisista aiheista. Niiden avulla tilaaja säästää aikaa ja rahaa esimerkiksi oppaiden hankinnassa ja seminaareihin osallistumisessa. Tilaajille järjestetään jatkuvasti verkkokoulutuksia, ja heille on tarjolla maksuttomia neuvontapalveluita, joiden kautta voi esittää rajattoman määrän kysymyksiä. Lehti tarjoaa myös sähköisiä työkaluja, kuten palkanindeksointilaskurin, verokalenterin sekä dokumenttipankin, jossa on lomakkeita täyttöohjeineen.
Lehti on selvinnyt useista kriiseistä, kuten talouskriiseistä ja poliittisista levottomuuksista, ja jatkanut toimintaansa ilman keskeytyksiä myös Ukrainan sodan aikana. Sodan aikana lehti ei ole ainoastaan jatkanut uutisointiaan, vaan se on tukenut aktiivisesti Ukrainan asevoimia ja vapaaehtoisia. Lehti on opettanut sopeutumista ja joustavuutta, ja se on tarjonnut asiakkailleen tukea vaikeina aikoina. Sen pitkäaikaiset asiakassuhteet ja sosiaalinen vastuu ovat vahvistaneet sen asemaa alan johtavana julkaisuna.
Abner Vinícius

Abner Vinícius da Silva Santos eli Abner tai Abner Vinícius (s. 27. toukokuuta 2000 Presidente Prudente) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Lyonia ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Abner aloitti jalkapallouransa kotikaupunkinsa jalkapalloseura Grêmio Prudentessa. Hän siirtyi vuonna 2017 Ponte Pretan junioreihin, josta hän nousi seuran edustusjoukkueeseen vuonna 2019. Abner pelasi keväällä 2019 yhdeksän Brasilian Série B:n ottelua ja teki uransa avausmaalin 25. toukokuuta 2019 ottelussa Paraná Clubea vastaan.
Abner siirtyi heinäkuussa 2019 Athletico Paranaenseen 2,4 miljoonan euron siirtosummalla. Debyyttikaudellaan Athletico Paranaensessa hän pelasi vain seitsemän pääsarjaottelua, mutta vakiinnutti sittemmin paikkansa joukkueen avauskokoonpanossa. Hän pelasi seurassa vuosina 2019–2023 93 Brasilian Série A:n ottelua, joissa hän teki neljä maalia ja antoi yhdeksän maalisyöttöä, sekä 15 Copa Libertadoresin ottelua. Kaudella 2021 Abner voitti Athletico Paranaensessa Copa Sudamericanan, jossa hän pelasi 11 ottelua. Turnauksen loppuottelussa Red Bull Bragantinoa vastaan hän pelasi täydet minuutit.
Tammikuussa 2023 Abner siirtyi espanjalaisseura Real Betisiin 7 miljoonan euron siirtosummalla. Abner pelasi Real Betisissä kevätkaudella 2023 13 La Ligan ottelua sekä kaksi Eurooppa-liigan ottelua. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 23 La Ligan ottelua ja viisi Eurooppa-liigan ottelua.
Heinäkuussa 2024 Abner siirtyi ranskalaisseura Olympique Lyoniin viisivuotisella sopimuksella. Siirtosummaksi uutisoitiin 8 miljoonaa euroa. Abner teki ensimmäisen maalinsa Lyonin pelaajana 20. lokakuuta 2024 Ligue 1:n ottelussa Le Havrea vastaan, jonka Lyon voitti lukemin 4–0.
Maajoukkueura.
Abner edusti Brasiliaa vuonna 2021 pidetyissä Tokion olympialaisissa, joissa Brasilia voitti kultaa. Hän tuli vaihdosta kentälle Guilherme Aranan tilalle alkulohkon päätösottelussa Saudi-Arabiaa vastaan ottelun loppuminuuteilla, mutta ei pelannut turnauksessa muissa otteluissa.
Brasilian A-maajoukkueessa Abner debytoi 11. lokakuuta 2024 MM-karsintaottelussa Chileä vastaan. Huhtikuun 14. päivään 2025 mennessä hän on pelannut neljä A-maaottelua, joista kaikki avauskokoonpanossa.
Donets-joen taistelu

Donets-joen taistelu oli 8. toukokuuta 2022 Bilohorivkassa Donetskin alueella tapahtunut merkittävä episodi Venäjän ja Ukrainan välisessä sodassa.
Venäjän armeijan epäonnistunut yritys ylittää Donets-joki johti venäläisen pataljoonan taktisen ryhmän tuhoutumiseen ja korosti esteiden ylittämisen kaltaisten keskeisten sodankäynnin osa-alueiden haasteellisuutta. Tämä operaatio havainnollisti, kuinka elintärkeää yhdistettyjen asevoimien koulutus, huolellinen suunnittelu sekä perinteisten hyökkäystaktiikoiden noudattaminen on.
Venäjän armeija oli siirtynyt itäiseen Ukrainaan sen jälkeen, kun se ei ollut onnistunut valtaamaan Kiovaa. Taistelu Siverskodonetskista ja Lysytšanskista oli keskeinen osa Venäjän strategiaa, sillä alue oli merkittävä logistinen solmukohta ja teollisuusalue. Donets-joki muodostui kuitenkin merkittäväksi esteeksi, jonka ylittäminen vaati erityistä suunnittelua ja huolellisuutta. Tällä kertaa venäläiset valitsivat riskialttiin strategian, jossa joen ylitys toteutettiin ponttonisiltojen avulla. Ukrainalaiset olivat valmiita puolustautumaan ja estämään ylityksen, hyödyntäen alueen maaston tarjoamaa korkeuseroa sekä valmiuksia ilmahyökkäyksillä.
Ukrainan tykistö ja ilmavoimat tuhosivat venäläisten lähes valmiin ponttonisillan sekä suuren osan venäläisten joukoista ja kalustosta. Arvioiden mukaan noin 73 ajoneuvoa tuhoutui tai hylättiin, ja venäläisten tappiot vaihtelivat sadoista mahdollisesti 1 500 sotilaaseen. Venäjä jatkoi ylitysyrityksiä tavoitellakseen Ukrainan joukkojen saartamista strategisesti tärkeällä alueella, mutta Ukrainan puolustus esti suunnitelman toteutumisen. Pentagon vahvisti tapahtumat ja totesi joen ylittämisen olevan Venäjälle haastavaa maaston ja vastarinnan vuoksi. Raskaista tappioista huolimatta Venäjä jatkoi riskialtista hyökkäystään.
Venäjän valmistautuminen ja ylityksen suorittaminen olivat huolimattomia. Vaikka venäläiset noudattivat oppikirjan mukaista ylityspaikan valintaa ja valmistautuivat ylitykseen, keskeiset taktiikat, kuten harhautukset, ilmahyökkäykset ja maavoimien suojelu, laiminlyötiin. Tämän seurauksena Ukrainan puolustus pystyi iskemään tehokkaasti venäläisiin joukkoihin, tuhoamalla ponttonisillan ja upottamalla venäläiset joukot.
Luettelo Iben kappaleista

Tämä on luettelo rap-artisti Iben kappaleista.
Khéphren Thuram

Khéphren Thuram-Ulien (s. 26. maaliskuuta 2001 Reggio Emilia, Italia) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Juventusta. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Monaco.
Thuram siirtyi vuonna 2016 AS Monacon junioriakatemiaan. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa kaudella 2018–2019 kaksi Mestarien liigan alkulohko-ottelua sekä yhden Ranskan liigacupin ottelun, mutta ei päässyt pelaamaan pääsarjaotteluita ja vietti suurimman osan kaudesta Monacon reservijoukkueessa.
Nice.
Thuram siirtyi kesällä 2019 ilmaissiirrolla Monacosta OGC Niceen. Ensimmäisellä kaudellaan Nicessä Thuram pelasi 14 Ligue 1:n ottelua. Ensimmäisen maalinsa Nicen pelaajana hän teki 3. lokakuuta 2020 Nantesia vastaan, joka oli myös Nicen 2–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaali. Thuram pelasi kaudella 2020–2021 Ligue 1:ssä 29 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi kolme ottelua. 
Syyskuussa 2021 Thuram allekirjoitti Nicen kanssa monivuotisen jatkosopimuksen. Toukokuussa 2023 Thuram valittiin Ligue 1:n kauden 2022–2023 tähdistöjoukkueeseen. Thuram pelasi Nicessä vuosina 2019–2024 yhteensä 141 Ligue 1:n ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia ja antoi kahdeksan maalisyöttöä. 
Juventus.
Heinäkuussa 2024 Thuram siirtyi viisivuotisella sopimuksella italialaisseura Juventukseen. Siirtosummaksi uutisoitiin 20 miljoonaa euroa. Thuram teki ensimmäiset kaksi maaliaan Juventuksen pelaajana 29. joulukuuta 2024 Serie A:n ottelussa Fiorentinaa vastaan, joka päättyi tasapeliin lukemin 2–2.
Maajoukkueura.
Thuram edusti useita eri Ranskan nuorisomaajoukkueita vuosina 2016–2024. Hän pelasi kolme ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023. Ranskan alle 23-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentaja Thierry Henry nimesi Thuramin Ranskan joukkueeseen Pariisin olympialaisiin 2024, mutta Juventuksen seurajohto ei päästänyt Thuramia osallistumaan turnaukseen.
Thuram debytoi Ranskan A-maajoukkueessa 24. maaliskuuta 2023 EM-karsintaottelussa Alankomaita vastaan, jossa hän tuli vaihdosta kentälle Adrien Rabiotin tilalle ottelun loppuminuuteilla. Se on toistaiseksi hänen ainoa A-maaottelunsa.
Yksityiselämä.
Myös Thuramin isä Lilian Thuram ja isoveli Marcus Thuram ovat jalkapalloilijoita. Lilian voitti maailmanmestaruuden 1998 ja Marcus on hopeamitalisti MM-kilpailuista 2022. Thuram syntyi Italiassa hänen isänsä pelatessa Parmassa.
Néréïde (Q93)

Néréïde (Q93) oli Ranskan laivaston kaksoisrunkoinen sukellusvene ( ja tammikuusta 1923 alkaen ).
Valmistus.
Aluksen suunnitteli Simonot. Se tilattiin 14. helmikuuta 1911 Cherbourgin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 11. tammikuuta 1912. Alus nimettiin tammikuussa 1911 ja laskettiin vesille 9. toukokuuta 1914. Aluksella tehtiin 28. toukokuuta 1914 ensimmäiset koeajot sähkömoottorein.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus määrättiin Välimeren laivueen 2. laivueeseen. Alus oli tammikuussa 1918 Bretagnen sukellusvenelaivueessa. Alus modernisoitiin Toulonissa sotatoimien päätyttyä, jolloin siihen asennettiin muun muassa dieselmoottoreihin uudet sylinterit. Ensimmäiset koejot uusin dieselmoottorein tehtiin 18. lokakuuta 1922. Muutostyöt hyväksyttiin 30. maaliskuuta 1923, mutta moottoreiden käyttö rajoitettiin 900 hevosvoimaan moottoria kohden.
Alus määrättiin 20. kesäkuuta 1931 Toulonissa reserviin. Alus todettiin 24. heinäkuuta 1935 käyttökelvottomaksi ja myytiin 10. joulukuuta 1936 Toulonissa M. Van Ackerille romutettavaksi. Alus upposi testien aikana ja ostajan oli määrä nostaa hylky kuuden kuukauden kuluessa.
Linnéa Engström

Linnéa Engström (s. 2. huhtikuuta 1981 Uppsala) on ruotsalainen ympäristöpuolueen poliitikko, joka toimi europarlamentaarikkona vuosina 2014–2019. Engström on kotoisin Uppsalasta ja koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Ruotsin maanpuolustuskorkeakoulusta.
Sadanleukaluut

Sadanleukaluut eli Elssansaari on Pirkanmaalla Nokialla Kulovedessä sijaitseva saari, jonka sivuilla sijaitsevat Piikkilänjärven lahdensuut.
Maantietoa.
Sadanleukaluut on 900 metriä pitkä, 250 metriä leveä, ja sen pinta-ala on noin 12 hehtaaria. Saari on nykyään Kesäniemen jatkeena, kun niemi on yhdistetty saareen johtavan tien ja Tampere-Pori-rautatien käyttämällä Sorvansillalla. Pohjoispuolella sijaitsee Piikkilänjärven Kauniaistenlahti ja eteläpuolella Kuloveden järvenselkä. Saaren länsipuolella on Leukaluittensalmi, jonka rautatie ylittää pengertä myöten lukuun ottamatta kapeaa silta-aukkoa. Silta-aukon kautta on merkitty veneväylä, jonka syväys on 1,2 metriä. Väylä johtaa Tupurlanjärvelle asti. Salmen takana on niemellä Urmian kulmakunta.
Saari on lehtipuuvaltainen ja siinä on vapaa-ajan asutusta kahdessa ryhmässä. Läntinen ryhmä jää rautatien luoteispuolella. Se käsittää 22 vapaa-ajan asuntoa. Toinen ryhmä sijaitsee radan kaakkoispuolella, ja se käsittää 21 vapaa-ajan asuntoa. Saaren tiestö hyödyntää monesti vanhaa rautatielinjauksen pohjaa. Saareen tulee tie Kesäniemen kautta Salmin ja Siuron väliseltä yhdystieltä 2505.
Historiaa.
Unto Salo on liittänyt Sadanleukaluut rautakautiseen satakuntalaitokseen, erityisesti pohjoisessa tapahtuneeseen lapinkäyntiin ja eränkäyntiin. Saaresta on löytynyt merovinkiajan hautauksia ja hautalöytöinä aseita. Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa saari esiintyy nimettömänä metsäisenä saarena, jonne on merkitty yksinäinen torppa ”Saapis torp”. Saaren itä- ja länsipuolelle on piirretty verrattain leveät salmet Piikkilänjärvelle. Senaatin kartastossa, jota valmistettiin vuosina 1870–1907, on saaren tilanne muuttunut rautatien takia. Rautatietä varten on kumpaankin salmeen rakennettu penkereet rataa varten. Saaressa on edelleen torppa, jolla on viljelyssä pieni peltopalsta. Siuron ja Mouhijärven välinen laivaliikenteestä vastaava höyrylaiva ”Ahto” kulki leveämmän salmen kautta . Vuoden 1930 Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa saarelle on merkitty nimeksi ”Sadanleukaluunsaari”. Saari on piirretty autioksi, mutta siellä on pieni niitty. Vuonna 1953 julkaistussa peruskartassa saarella ei ole asutusta tai rautatietä lukuun ottamatta merkkejä ihmistoiminnasta. Lisäksi saaren karttanimi on pysynyt samana. Vuoden 1957 jälkeen on saarta hyödynnetty rakentamalla sinne runsaasti kesäasuntoja . Kesäasunnoista kaikki, tai ainakin suuri osa, olivat rautatieläisten käytettävissä. Saarelle järjestettiin junalle seisake, jota kutsuttiin nimellä Leukaluut. Kesäasuntoja on vuoden 1975 ja 1979 peruskartoissa yli 40. Peruskartoissa on myös rautatien linjaus muutettu nykyiseksi linjaukseksi. Saaren karttanimeksi on tullut ”Sadanleukaluut” eli ”Elssansaari”.
Bodil Valero

Bodil Valero (vuoteen 2015 Ceballos, o.s. Lundström; s. 14. toukokuuta 1958 Ljungarum) on ruotsalainen ympäristöpuolueen poliitikko, joka toimi europarlamentaarikkona vuosina 2014–2019. Tätä ennen hän oli valtiopäiväedustaja 2006–2014. Valero on koulutukseltaan juristi Uppsalan yliopistosta ja on työskennellyt myös espanjan ja katalaanin kielten kääntäjänä ja tulkkina.
Kestävyysoikeus

Kestävyysoikeus korostaa oikeuden merkitystä kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamisessa, pyrkien etsimään ratkaisuja planetaaristen rajojen turvaamiseen. Kestävyysoikeus pyrkii hahmottamaan, mitkä oikeusjärjestelmän rakenteet hidastavat kestävyyssiirtymää, ja miten siirtymää voidaan vastaavasti edistää tärkeiden oikeudellisten periaatteiden, kuten oikeusvaltioperiaatteen, raameissa.
Kestävyysoikeus tunnistaa oikeuden erilaiset roolit suhteessa kestävyyden edistämiseen. Ensimmäisessä roolissaan oikeus on instrumentti, joka pyrkii tuottamaan ratkaisuja yksittäiseen ongelmaan mahdollisimman vaikuttavasti ja hyväksyttävästi, keskittyen tyypillisesti johonkin oikeuden osajärjestelmään, kuten energiaoikeuteen. Toisessa roolissaan oikeus ohjaa yhteiskunnallista muutosta asettamalla aineellisia tilatavoitteita esimerkiksi ilmastolle ja luonnon monimuotoisuudelle. Esimerkki tällaisesta tilatavoitteesta on esimerkiksi Suomen ilmastolaissa asetettu hiilineutraaliustavoite vuodelle 2035. Kolmannessa roolissaan oikeus tuottaa oikeusinstituutioista, oikeuskulttuurista ja oikeuden syvärakenteesta kumpuavia voimia, jotka jarruttavat tai estävät kestävyystavoitteiden edistämistä.
Kestävyysoikeuden taustaa.
Kestävyysoikeuden syntyminen on tapahtunut osana laajempaa kestävyystieteen nousua. Kestävyystiede tutkii yksittäisiä tieteenaloja laajemmin ihmisen ja luonnon vuorovaikutukseen eli sosioekologisiin järjestelmiin liittyviä ilmiöitä, ongelmia ja käytäntöjä. Kestävyysoikeuden taustalla vaikuttaa kestävyystieteessä tunnistettu ajatus siitä, että yhteiskunnallisten rakenteiden syväluotaavat muutokset ovat edellytys kestävään raaka-aineiden käyttöön sekä tuotanto- ja kulutuskäytäntöihin globaalilla tasolla.
Kestävyysoikeudellisia näkökulmia.
Kestävyysoikeuden teoriapohjaa voidaan pitää jakautuneena, mutta sen erilaiset lähestymistavat jakavat pyrkimyksen rakentaa yhteyttä kestävyyden ja oikeuden välille tunnistaen, ettei kestävyyskriisiä voida ratkoa yhden oikeudenalan tai edes oikeuden sisäisenä ongelmana. Kestävyysoikeudellisen tutkimuksen näkökulmat voidaan karkeasti jakaa kestävyyssiirtymän sekä -murroksen tutkimukseen. Kestävyyssiirtymässä pyrkimyksenä on luoda ohjausta, joka edistää ympäristökestävää tuotantoa ja kulutusta sosiaalisin ja teknologisin innovaatioin. Kestävyysmurrokseen keskittyvässä tutkimuksessa puolestaan pyritään pureutumaan kestävyysongelmien juurisyihin sekä niitä ylläpitäviin yhteiskunnallisiin rakenteisiin. Siinä missä oikeudellinen siirtymätutkimus on rajattu usein esimerkiksi tietyn lainsäädäntöhankkeen kontekstiin, murrostutkimus tarkastelee oikeutta laajemmasta perspektiivistä esimerkiksi oikeuskulttuurin, toimivallan, menettelytapojen tai oikeusvaltioperiaatteiden kautta.
Seppo Rytkönen (professori)

Seppo Uolevi Rytkönen (6. kesäkuuta 1940 Lappeenranta – 6. maaliskuuta 2004) oli suomalainen yleisen historian professori.
Seppo Rytkösen vanhemmat olivat hitsaaja Sulo Onni Rytkönen ja torikauppias Kerttu Emilia Manninen. Hän tuli ylioppilaaksi Lappeenrannan lyseosta 1959 ja valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1963 ja lisensiaatiksi 1965 ja väitteli siellä filosofian tohtoriksi 1969.
Rytkönen oli Turun yliopistossa assistentti 1966–1969, yleisen historian vt. lehtori 1966–1967, vakinainen lehtori 1969–1970 ja sitten yliopiston dosentti. Oulun yliopistossa hän oli yleisen historian apulaisprofessori 1970–1976 ja Joensuun yliopistossa yleisen historian apulaisprofessori ja professori vuodesta 1976 vuoteen 1999 asti. Hän toimi myös yliopiston historian laitoksen johtajana. Rytkönen julkaisi sekä tieteellisiä tutkimuksia että oli mukana toimittamassa ja kirjoittamassa tietokirjoja. Hänen tutkimuskohteitaaan olivat muun muassa Afrikan ja Baltian historia.
Mihai Flamaropol

Mihai Flamaropol (9. huhtikuuta 1919 – 30. kesäkuuta 1985) oli romanialainen jalkapalloilija, jääkiekkoilija ja valmentaja sekä kirjailija. Flamaropol aloitti jalkapallon pelaamisen Gloria Bukarestissa 12-vuotiaana ja 17-vuotiaana hän alkoi pelata jääkiekkoa Telefon Club Bukarestissa. Hän kilpaili molemmissa lajeissa, kunnes jäi eläkkeelle jalkapallosta 35-vuotiaana, mutta jatkoi jääkiekon pelaamista 40-vuotiaaksi asti. Hänen kunniakseen on nimetty Mihai Flamaropolin luistinrata Bukarestissa. Hän toimi myös valmentajana ja hän valmensi seurajoukkueiden ohella myös Romanian jääkiekkomaajoukkuetta.
Jalkapalloura.
Flamaropol pelasi neljä ottelua Romanian jalkapallomaajoukkueessa. Hän teki debyyttinsä valmentaja Iuliu Baratkyn alaisuudessa 20. kesäkuuta 1948 vuoden 1948 Balkan Cupin ottelussa, joka päättyi 3–2-kotivoittoon Bulgariaa vastaan. Hän joutui vaihtoon 74. minuutilla. Hänen seuraava pelinsä oli myös vuoden 1948 Balkan Cupissa, jossa hän korvasi Andrei Mercean 77. minuutilla. Ottelu päättyi 2–1-kotivoittoon Tšekkoslovakiaa vastaan.
Flamaropolin kaksi viimeistä ottelua maajoukkueessa olivat ystävyysotteluita, joista ensimmäinen oli 6–0-voitto Albaniaa vastaan. Tämä oli ainoa peli, jossa hän pelasi kaikki minuutit. Hänen viimeinen esiintymisensä maajoukkueessa oli 20. toukokuuta 1951 2–2-voittoon päättyneessä ottelussa Tšekkoslovakiaa vastaan.
Jääkiekkoura.
Flamaropol aloitti jääkiekkouransa vuonna 1936 Telefon Club Bukarestissa, pelaten keskushyökkääjänä. Seura voitti Romanian jääkiekkoliigan mestaruuden vuonna 1937. Koska Telefon Club hajotti jääkiekkojoukkueensa, hän siirtyi vuonna 1940 uuteen perustettuun Rapid Bukarestiin, jonka kapteenina hän 21-vuotiaana voitti mestaruuden vuonna 1940. Tuon kauden jälkeen Rapidin jääkiekko-osasto lakkautettiin, joten hän pelasi Juventus Bukarestissa vuoteen 1952 asti. Juventuksessa hän voitti viisi mestaruutta, jonka jälkeen hän siirtyi CCA Bukarestiin. CCA:ssa hän oli pelaaja-valmentaja ja onnistui voittamaan viisi Romanian mestaruutta. Hän oli myös maajoukkueen pelaaja ja edusti sitä vuoden 1947 jääkiekon MM-kisoissa.
Flamaropol lopetti pelaajauransa vuonna 1959, mutta jatkoi valmentajana ja voitti neljä Romanian jääkiekkoliigan mestaruutta. Hän valmensi myös Romanian maajoukkuetta talviolympialaisissa 1964 ja 1968, kuten myös vuoden 1973 MM-kisoissa.
Kirjailijana.
Flamaropol kirjoitti yhteensä seitsemän kirjaa, joista jokainen käsitteli jalkapalloa tai jääkiekkoa.
Gudroni

Gudroni eli goudroni (, terva) on bitumista aikoinaan käytetty sittemmin vanhentunut nimitys. Ranskassa gudroni tarkoittaa puu- tai kivihiilitervaa.
Ruskohiilitervaa tislattaessa jäi kattilaan tislausjäännös, jota nimitettiin gudroniksi. Se oli mustaa sitkeää ainetta, jota käytettiin kattohuopien valmistuksessa ja rakennusten perustuksissa vedeneristeenä. Gudronia lisää tislaamalla jäi lopulta tislausjäännökseksi mustankiiltoista, haurasta asfalttia, jota käytettiin asfalttilakkojen valmistukseen.
Hurula

Hans Robert Hurula (s. 8. marraskuuta 1979 Luulaja) on ruotsalainen muusikko ja kuvataiteilija. Hän vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Luulajassa, mutta kävi lomilla usein myös Ruotsin Tornionlaaksossa Övertorneålla ja Pajalan Korpilompolossa, josta hänen meänkieltä puhuvat vanhempansa olivat kotoisin.
Hurula toimi 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä kitaristi-laulajana muun muassa punk-bändeissä The Vicious ja Masshysteri. Bändiaikoinaan hän käytti nimeä Robert Pettersson, mutta siirryttyään vuonna 2014 soolouralle hän otti taiteilijanimekseen suomalaistaustaisen sukunimensä Hurulan. Haastatteluissa hän on kertonut kokeneensa lapsena ja nuorena ulkopuolisuutta ja syrjintää tornionlaaksolaisen taustansa ja sukunimensä vuoksi ja halunneensa ikään kuin näyttää arvostelijoille keskisormea ottamalla Hurulan artistinimekseen. Vuonna 2023 Hurula kertoi Ruotsin yleisradion Sommarprat-ohjelmassa lapsuus- ja nuoruusvuosistaan, joita varjostivat köyhyys, lähisuhdeväkivalta ja aikuisten päihteidenkäyttö.
Hurulan soolodebyytti "Vi är människorna våra föräldrar varnade oss för" julkaistiin vuonna 2014, seuraava albumi "Vapen till dom hopplösa" vuonna 2016, "Klass" vuonna 2019 ja "Jehova" vuonna 2020. Vuonna 2022 julkaistiin "Ingen är i kär och andra sånger". Soolourallaan Hurula on voittanut Ruotsissa useita Grammis-palkintoja, ja levyt ovat saaneet hyvän vastaanoton myös Suomessa.
Hurulan kuudes studioalbumi "Existens" julkaistiin 8. elokuuta 2025.
Ruskohiiliterva

Ruskohiiliterva on ruskohiiltä noin 600 °C:ssa kuivatislaamalla saatua keltaista tai tummanruskeaa, huoneenlämmössä vaseliinia muistuttavaa ainetta, joka sulaa helposti. Tämä kreosootin tuoksuinen tuote sisältää pääasiassa tyydytettyjä ja tyydyttymättömiä hiilivetyjä. Ruskohiilitervan kiehumispiste on yli 60 °C, mutta pääosa kiehuu 250–350 °C:ssa. Aineesta on valmistettu muun muassa ruskohiilibensiiniä, asfalttia, kreosoottiöljyä ja parafiinia.
Lähettikreivi

Lähettikreivi eli lähettiläskreivi oli frankkien valtakunnassa kuninkaan valtuuttama henkilö, jolla oli lupa hänen tai valtion puolesta tehdä näitä sitovia oikeustoimia. Karolingien toimiessa frankkien valtakunnan hallitsijoina lähettikreivit olivat virkamiehiä, jotka tarkastivat muiden virkamiesten toimintaa kuninkaalta saamansa tehtävän perusteella. Tarkastusta varten valtakunta oli jaettu erityisiin tarkastusalueisiin.
Mustasuubassi

Mustasuubassi ("Synagrops bellus") on parieväbasseihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Atlantin länsiosista.
Koko ja ulkonäkö.
Mustasuubassi kasvaa tavanomaisesti noin 20 cm pitkäksi, ja voi suurimmillaan saavuttaa 36–46 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen ja ruumis suippenee pyrstöä kohden. Selkäeviä on kaksi ja pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut. Kalan rintaevät ovat vatsaeviä pidemmät. Mustasuubassi on väriltään ruskehtavan harmaa. Suomujen reunat ovat mustat, mikä antaa ruumiille marmorikuviointia. Mustasuubassin ensimmäisen selkäevän yläosa on musta. Lajin suuontelo on musta.
Levinneisyys ja elintavat.
Mustasuubassia tavataan Nova Scotiasta Argentiinan pohjoisosiin ulottuvalta alueelta. Laji elää hiekkapohjaisilla koralliriutoilla useimmiten yli 100 metrin syvyydessä. Kala syö pieniä kaloja, äyriäisiä ja pääjalkaisia nilviäisiä. Meksikonlahden alueella mustasuubassi kutee kahdesti vuodessa, huhtikuulta kesäkuulle ja syyskuulta joulukuulle.
Korean yhtenäisyyden lippu

Korean yhtenäisyyden lippu on suunniteltu edustamaan koko Koreaa (sekä Pohjois- että Etelä-Koreaa) tilanteissa, joissa maat osallistuvat yhteisenä joukkueena urheilutapahtumiin. Lipussa on valkoinen tausta ja keskellä sininen Korean niemimaan siluetti, johon kuuluvat myös Jejun saari lounaassa ja Liancourtinluodot idässä (lisätty vuonna 2006). Lippu ei ole virallinen kansallislippu kummassakaan maassa.
Lipun värivalinta symboloi rauhaa ja toivoa ja muistuttaa YK:n lipusta. Etelä-Korealle lippu edustaa toivoa paremmista suhteista Pohjois-Koreaan.
Käyttö urheilussa.
Lippua käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1991, kun Pohjois- ja Etelä-Korea osallistuivat yhteisenä joukkueena pöytätenniksen MM-kisoihin Japanin Chibassa sekä nuorten jalkapallon MM-kisoihin Lissabonissa. Molempien maiden joukkueet marssivat lipun alla Sydneyn, Ateenan ja Torinon olympialaisten sekä 2006 Aasian kisojen avajaisissa, vaikka kilpailivatkin erikseen. Vuoden 2008 Pekingin olympialaisissa lippua ei käytetty, koska järjestelykomitea ja kansainvälinen olympiakomitea päättivät, että maat marssivat erikseen. Samoin vuoden 2012 Lontoon olympialaisissa ja vuoden 2014 Sotšin talvikisoissa, joissa Pohjois-Korea ei osallistunut lainkaan.
Käyttö muissa yhteyksissä.
Lippu näkyi myös muissa tilanteissa, kuten vuonna 2007, kun Etelä-Korean presidentti Roh Moo-hyun ylitti rajan Pohjois-Koreaan virallisella vierailullaan. Lisäksi Pohjois-Korean kansalaiset ja virkamiehet heiluttivat lippua hyvästellessään Ro Su Huita, joka palasi Etelä-Koreaan ylittämällä DMZ-rajan; lippu tunnettiin mediassa tällöin nimellä ”Korea on yksi” -lippu. Ro Su Hui pidätettiin heti palattuaan ja hänet tuomittiin myöhemmin vankeuteen.
Kiista lipusta.
Korean yhdistymislippu on herättänyt Etelä-Koreassa kiistaa, erityisesti konservatiivien ja äärioikeiston keskuudessa, jotka kokevat sen hämärtävän kansallista identiteettiä. Japanin painostuksesta lippua muokattiin poistamalla kiistanalaiset saaret. Lipun käyttö heijastaa laajempaa keskustelua identiteetistä: yhä harvempi nuori eteläkorealainen kokee yhteyttä Pohjois-Koreaan, ja kannatus lipulle on laskenut. Etelä-Korealle lippu symboloi toivoa ydinaseriisunnasta, kun taas Pohjois-Korealle se voi olla keino vältellä neuvotteluja ja parantaa mainettaan.
Pazilaiti Simayijiang

Pazilaiti Simayijiang (s. 19. joulukuuta 1998 Atush) on uiguuritaustainen suomalainen kansalaisaktivisti. Hänet tunnetaan Kiinassa sorrettujen uiguurien puolestapuhujana. 
Kiinan Xinjiangin maakunnasta kotoisin oleva Simayijiang muutti perheensä mukana Suomeen vuonna 2006. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin luonnontiedelukiosta 2017. Simayijiang on opiskellut yhteiskuntapolitiikkaa Helsingin yliopistosa ja työskennellyt muun muassa ravintola-alalla sekä Kansainvälinen solidaarisuustyö -järjestössä.
Vuonna 2016 Simayijiang oli perustamassa Feminististä puoluetta ja toimi sen varapuheenjohtajana 2018-2019. Hän oli puolueen ehdokkaana kuntavaaleissa 2017, mutta luopui puoluepolitiikasta vuonna 2019. Simayijiang kuuluu myös antirasistisen feministisen kansalaisjärjestön FEM-R:n perustajiin ja on juontanut Brigita Krasniqin kanssa "Mitä vittua" -nimistä podcastia. Vuonna 2025 hän aloitti "Tulva"-lehden kolumnistina.
Vuonna 2018 "Kauppalehti Optio" valitsi Simayijiangin 35 nuoren suomalaisen tulevaisuuden vaikuttajan listalleen. Simayijiangin elämäkerta on mukana vuonna 2018 julkaistussa "Sankaritarinoita tytöille" -kirjassa ja 2024 valmistui hänestä kertova dokumenttielokuva "Passu", jonka ovat ohjanneet Mete Sasioglu ja Jussi Lehtomäki.
Serhi Babkin

Serhi Mykolajovytš Babkin (; s. 7. marraskuuta 1978) on ukrainalainen laulaja ja näyttelijä. Hän on 5’nizzan laulaja. Babkin toimi yhtenä Holos krajinyn -televisio-ohjelman valmentajista sekä osallistui "Tantsi z zirkamy" -ohjelmaan. Serhi Babkin ja Andri Zaporožets perustivat 5'nizzan vuonna 2000.
Amphitrite-luokka (sukellusvene)

Amphitrite-luokka oli Ranskan laivaston kahdeksan kaksoisrunkoisen sukellusveneen () muodostama alusluokka, johon sisältyi alaluokkana kahden miinanlaskukykyisen sukellusveneen () Astrée-luokka.
Titša (stadion)

Titša (bulg. Тича) on jalkapallostadion Varnassa, Bulgariassa. Stadionin pääkäyttäjä on PFK Tšerno More. Stadion on rakennettu ja avattu vuonna 1935. Stadionille mahtuu 8 250 katsojaa.
Stadionin keskellä on keinonurmipäällysteinen jalkapallokenttä, joka täyttää UEFA:n ja Bulgarian jalkapalloliiton vaatimukset virallisille otteluille. Kenttää kiertää keinotekoinen juoksurata. Stadionin lounaispuolella sijaitsee huoltorakennus, joka on kätevästi pysäköintialueen läheisyydessä ja palvelee sekä urheilijoita että yleisöä erillisillä sisäänkäynneillään. Urheilijoiden käytössä on nykyaikaiset pukuhuoneet, lepotilat, lääkärin vastaanotto, tuomaritilat sekä toimistotiloja. Pysäköintipaikat sijaitsevat huoltorakennuksen ja katsomon läheisyydessä, ja niihin kuuluu myös esteettömiä paikkoja. Urheilukeskukseen sisältyy lisäksi uusi vesivarasto ja puhdistuslaitos.
Stadion ja siihen kuuluva urheilukeskus olivat aiemmin Bulgarian puolustusministeriön omistuksessa, mutta ne on sittemmin siirretty Varnan kaupungin hallintaan.
Paul Akouokou

Edgar Paul Akouokou (s. 20. joulukuuta 1997 Abidjan) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Real Zaragozaa lainalla Ranskan Ligue 1:n Lyonista ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Akouokoun jalkapalloura alkoi burkinafasolaisessa Majestic FC:ssä. Vuonna 2016 hän siirtyi Suomen toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Ekenäs IF:ään. Akouokou pelasi Ykkösessä kausilla 2016 ja 2017 yhteensä 35 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia ja antoi neljä maalisyöttöä. Hän pelasi myös vuonna 2017 Suomen cupissa viisi ottelua. Kauden 2017–2018 Akouokou pelasi lainalla Israelissa Beitar Jerusalemin ja Hapoel Rishon LeZionin joukkueissa.
Marraskuussa 2018 Akouokou siirtyi Real Betisin reservijoukkue Betis Deportivoon. Akouokou pelasi Betis Deportivossa vuosina 2018–2020 yhteensä 46 ottelua, joista nousukarsintaotteluita oli kaksi.
Akouokou nousi kaudeksi 2020–2021 Real Betisin edustusjoukkueeseen ja debytoi La Ligassa 20. syyskuuta 2020 ottelussa Real Valladolidia vastaan, jossa hän tuli vaihdosta kentälle William Carvalhon tilalle ottelun loppuminuuteilla. Akouokou pelasi kaudella 2020–2021 Betisissä 10 La Ligan ottelua, joista neljä avauskokoonpanossa, sekä kolme Copa del Reyn ottelua. Seuraavalla kaudella Akouokou debytoi Eurooppa-liigassa, jossa hän pelasi kaksi alkulohko-ottelua. Yhteensä Akouokou pelasi Betisissä vuosina 2020–2023 44 ottelua ja antoi niissä yhden maalisyötön.
Akouokou siirtyi 1. syyskuuta 2023 Betisistä ranskalaisseura Olympique Lyoniin nelivuotisella sopimuksella. Siirtosummaksi uutisoitiin 3 miljoonaa euroa. Ensimmäisellä kaudellaan Lyonissa Akouokou pelasi kahdeksan Ligue 1:n ottelua sekä yhden Ranskan cupin ottelun. Kaudella 2024–2025 Akouokou pelasi kaksi Ligue 1:n ottelua sekä kolme Eurooppa-liigan ottelua.
Syyskuun alussa 2025 Akouokou siirtyi espanjalaisseura Real Zaragozaan kauden 2025–2026 loppuun ulottuvalla lainasopimuksella.
Maajoukkueura.
Akouokou debytoi Norsunluurannikon maajoukkueessa 25. maaliskuuta 2022 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Neljää päivää myöhemmin hän pelasi myös ystävyysottelussa Englantia vastaan. Kesäkuussa 2022 hän pelasi kahdessa AM-kilpailuiden 2023 karsintaottelussa Sambiaa ja Lesothoa vastaan. Hän ei ole toistaiseksi sen jälkeen pelannut maaotteluita.
Enskede gårdin metroasema

Enskede gårdin metroasema on metroasema Tukholman metron vihreällä linjalla, joka sijaitsee Enskede gårdissa, Söderortissa. Asema vihittiin käyttöön 1. lokakuuta 1930 osana Gullmarsplanin ja Sturebyn välistä osuutta.  Etäisyys Slusseniin on 3,8 km.
Tulevaisuus.
Enskede Gårdin asema on tarkoitus sulkea yhdessä viereisen Globenin metroaseman kanssa vuonna 2030, kun Hagsätran haara siirretään siniselle linjalle. Molemmat asemat korvataan maanalaisella Slakthusområdetin metroasemalla.
Kiril Despodov

Kiril Vasilev Despodov (; s. 11. marraskuuta 1996 Kresna) on bulgarialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa PAOK:ia ja toimii Bulgarian maajoukkueen kapteenina. Despodov on pelannut huhtikuulle 2025 mennessä 56 maajoukkueottelua, joissa hän on tehnyt 15 maalia.
Ura.
PFK Liteks Lovetš.
Despodov aloitti jalkapalloilun PFK Liteks Lovetšin akatemiassa 12-vuotiaana. Hän teki debyyttinsä edustusjoukkueessa 15-vuotiaana FK Kaliakra Kavarnaa vastaan toukokuussa 2012.Hän teki ensimmäisen maalinsa elokuussa 2013. Hän teki jatkosopimuksen marraskuussa 2014.
TsSKA Sofia.
Despodov siirtyi TsSKA Sofiaan kesällä 2016. 29. huhtikuuta 2017 Despodov teki ensimmäisen maalinsa derbyottelussa Levski Sofiaa vastaan. Despodov pysyi seurassa tammikuuhun 2019.
Cagliari ja Sturm Graz.
30. tammikuuta 2019 Despodov siirtyi Italian Serie A:n Cagliariin ja allekirjoitti sopimuksen vuoteen 2023. CSKA Sofia ei paljastanut tarkkaa siirtosummaa, mutta sen kerrottiin rikkoneen Bulgarian liigan ennätyksen, joka siihen asti oli Hristo Stoichkovin 4,5 miljoonan dollarin siirto Barcelonaan kesällä 1990. Hän debytoi seurassa Milania vastaan 10. helmikuuta.
Kaudeksi 2019–2020 Despodov lähetettiin lainalle Sturm Graziin.
Ludogerets.
Cagliari ilmoitti 5.10.2020, että Despodov lainataan Ludogorets Razgradille osto-optiolla. Sopimuksen mukaan hän pysyisi seurassa 2020–2021 kauden ajan. 19. kesäkuuta 2021 Ludogorets ilmoitti allekirjoittaneensa pysyvän sopimuksen Despodovin kanssa. 12. maaliskuuta 2023 Despodov teki hattutempun 3–2 kotivoitossa liigaottelussa Cherno Morea vastaan.
Ludogeretsissä Despodov joutui entisen seuransa TsSKA Sofian kannattajien häirinnän kohteeksi. 30. huhtikuuta 2023 ratkaiseva liigaottelu TsSKA Sofian ja Ludogorets Razgradin välillä jouduttiin väliaikaisesti keskeyttämään, koska Despodov ei kyennyt antamaan kulmapotkua TsSKA kannattajien viskoessa esineitä häntä kohti.
PAOK.
4. syyskuuta 2023 Kreikan superliigaseura PAOK ilmoitti hankkineensa Despodovin nelivuotisella sopimuksella, jonka hinnaksi ilmoitettiin yli 3 miljoonaa euroa.
Maajoukkuerua.
7. helmikuuta 2015 Despodov pelasi ensimmäistä kertaa Bulgarian maajoukkueessa epävirallisessa ystävyysottelussa Romaniaa vastaan. Hänet kutsuttiin myös maaliskuussa 2017 vuoden 2018 MM-karsintaotteluun Alankomaita vastaan, mutta hän pysyi vaihtopenkillä. Despodov teki lopulta virallisen debyyttinsä Bulgariassa 23. maaliskuuta 2018 ystävyysottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan.
13. lokakuuta 2018 hän teki ensimmäisen maalinsa maajoukkueessa Kyprosta vastaan ​​UEFA Nations Leaguen ottelussa. Hänen toinen maalinsa syntyi vuoden 2022 jalkapallon MM-karsinnassa Sveitsiä vastaan. 29. maaliskuuta 2022 Despodov teki maalin ystävyysottelussa Kroatiaa vastaan, mutta hänet poistettiin kentältä melkein heti sen jälkeen, koska hän sai toisen keltaisen kortin paidan riisumisesta.
Porin Ässien SM-liigakausi 2024–2025

Porin Ässien SM-liigakausi 2024–2025 oli Ässien järjestyksessään 57. pääsarjakausi. Ässät sijoittui runkosarjassa seitsemänneksi. Pudotuspeleissä Ässät kohtasi ensimmäisellä kierroksella HPK:n ja puolivälierissä KalPan.
Dele Adeleye

Ayodele ”Dele” Adeleye (s. 25. joulukuuta 1988 Lagos) on nigerialainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän pelasi Nigerian A-maajoukkueessa kahdeksan ottelua ja oli mukana saamassa hopeaa vuoden 2008 olympialaisista. Lisäksi hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 2010 MM-kilpailuissa.
Clinton Mata

Clinton Mukoni Mata Pedro Lourenço (s. 7. marraskuuta 1992 Verviers, Belgia) on angolalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Lyonia ja on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Mata siirtyi vuonna 2010 KAS Eupenin junioreihin ja debytoi seuran edustusjoukkueessa 17. helmikuuta 2012 Challenger Pro Leaguen ottelussa Waasland-Bevereniä vastaan. Ensimmäisen maalinsa Mata teki 11. elokuuta 2013 KSV Roeselarea vastaan. Mata pelasi 2,5 vuoden aikana Eupenissa yhteensä 72 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia ja antoi viisi maalisyöttöä.
Mata siirtyi kaudeksi 2014–2015 Belgian pääsarjaan Royal Charleroihin. Charleroissa hän pelasi vuosina 2014–2018 yhteensä 87 ottelua, joissa hän teki yhden maalin ja syötti neljä. Kauden 2017–2018 Mata pelasi lainalla Genkissä, jossa hän pelasi 25 Belgian liigan ottelua sekä neljä Belgian cupin ottelua.
Kesällä 2018 Mata siirtyi Club Bruggeen. Ensimmäisellä kaudellaan Bruggessa Mata pelasi 24 sarjaottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Mestarien liigassa Mata debytoi 3. lokakuuta 2018 alkulohko-ottelussa Atlético Madridia vastaan ja pelasi kaudella 2018–2019 neljä Mestarien liigan ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi 25 sarjaottelua Bruggen voittaessa mestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi neljä ottelua ja Eurooppa-liigassa kaksi ottelua. Mata palkittiin kesäkuussa 2020 Club Bruggen vuoden parhaana pelaajana. Mata voitti Bruggessa kolme peräkkäistä Belgian mestaruutta 2020, 2021 ja 2022 sekä Belgian supercupin 2021 ja 2022. 
Mata siirtyi heinäkuussa 2023 Bruggesta ranskalaiseen Olympique Lyoniin kolmivuotisella sopimuksella. Lyon ilmoitti maksaneensa hänestä 5 miljoonan euron siirtokorvauksen. Debyyttikaudellaan Lyonissa Mata pelasi 28 Ligue 1:n ottelua, joissa hän antoi kolme maalisyöttöä.
Maajoukkueura.
Belgiassa angolalais-kinshasankongolaisessa perheessä kasvanut Mata päätti vuonna 2014 edustaa maajoukkuetasolla Angolaa. Mata debytoi Angolan maajoukkueessa 10. syyskuuta 2014 AM-kilpailuiden 2015 karsintaottelussa Burkina Fasoa vastaan. Hän pelasi vuosina 2014–2016 kuusi maaottelua, mutta pelasi seuraavan kerran Angolan maajoukkueessa vasta vuonna 2024. Huhtikuun 15. päivään 2025 mennessä hän on pelannut 14 maaottelua.
Edna Thornton

Edna Thornton (1875 Bradford – 15. heinäkuuta 1964 Worthing) oli brittiläinen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan kontra-altto. Hän loi pitkän uran keskeisissä brittiläisissä oopperaseurueissa ja ansioitui erityisesti Richard Wagnerin roolien esittäjänä.
Thornton esiintyi Covent Gardenissa vuosina 1905–1910 ja osallistui sen tuotantoihin "Nibelungin sormuksesta" vuosina 1908 ja 1909. Hän palasi myöhemmin Covent Gardeniin ja jatkoi siellä esiintymistä vuosina 1919–1923. Thornton lauloi lisäksi Ernst Denhofin, Thomas Quinlanin ja Thomas Beechamin oopperaseurueissa sekä usein British National Opera Companyn tuotannoissa. Hänen rooleihinsa Wagnerin tuotannon ulkopuolella kuuluivat Camille Saint-Saënsin "Simsonin ja Delilan" naispääosa sekä Amneriksen rooli Giuseppe Verdin oopperassa "Aida". Thornton esiintyi myös Gustav Holstin koomisen oopperan "The Perfect Fool" kantaesityksessä Covent Gardenissa vuonna 1923.
Rina Ronja Kari

Rina Ronja Kari (s. 15. helmikuuta 1985 Kööpenhamina) on tanskalainen poliitikko, joka toimi europarlamentaarikkona vuosina 2014–2019. Hänet valittiin mepiksi EU-vastaisen kansanliikkeen Folkebevægelsen mod EU:n kärkiehdokkaana. Vuoden 2019 vaaleissa liikkeen kannatus jäi alle puoleen, eikä Karia valittu uudelle kaudelle. Tämän jälkeen Kari erosi yhtenäisyyslistasta ja lähti politiikasta. Hän työskentelee nykyään markkinointi- ja viestintäpäällikkönä Miljømærkning Danmarkilla, joka vastaa Joutsenmerkistä ja EU:n ympäristömerkistä.
Nanna Savolainen

Nanna Savolainen (s. 24. helmikuuta 2005) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kansallisessa Liigassa Kuopion Palloseuraa mutta pelaa kaudella 2025 lainalla Kansallisessa Ykkösessä FC KTP:n joukkueessa.
Savolainen on iisalmelaisen Klubi-36:n kasvatti. pelasi Kansallisessa Liigassa ensimmäisen ottelunsa kaudella 2022. Kuopion Palloseura voitti toisen peräkkäisen liigamestaruutensa kaudella 2023, ja Savolainen pelasi tuolloin kymmenen liigaottelua. Kausi 2024 päättyi SM-hopeaan. Savolainen pelasi tuolla kaudella kahdeksan liigaottelua, oli ensimmäisen kerran avauskokoonpanossa ja teki ensimmäisen liigamaalinsa toukokuussa vierasottelussa Tampereen Ilvestä vastaan.
Savolainen on pelannut Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa.