tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Julia Quinn

Julie Pottinger (s. 1970), kirjailijanimeltään Julia Quinn, on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut monia suosittuja historiallisia romaaneja, joista tunnetuin on "Bridgerton"-sarja. Hänen teoksiaan on käännetty 41 kielelle ja ne ovat saavuttaneet New York Timesin bestseller-listan 19 kertaa.
"Bridgerton"-teokset kertovat englantilaisesta yläluokkaisesta Bridgertonin perheestä, mihin kuuluu leskiäiti ja hänen kahdeksan aakkosjärjestyksessä nimettyä lastaan nimeltään Anthony, Benedict, Colin, Daphne, Eloise, Francesca, Gregory ja Hyacinth. Teokset sijoittuvat 1800-luvun alkuun yrjöjen aikakauden loppupuolelle ja kertovat Bridgertonin sisarusten tosirakkauden etsimisestä ja avioliittojen alkuvaiheista. Toisen suomennetun sarjan "Rokesbyn" voidaan puolestaan katsoa olevan Bridgerton-teosten esiosa, sillä se kertoo Bridgertonien naapureina asuvan Rokesbyn perheen veljessarjan elämästä 1700-luvun lopulla, ja sijoittuu Bridgertonin perheen vanhempien nuoruuteen. 
Quinnin teoksiin perustuva televisiosarja "Bridgerton", joka on Chris Van Dusenin luoma ja Shonda Rhimesin tuottama, sai ensi-esityksensä Netflix-suoratoistopalvelussa 25. joulukuuta 2020. Sarjan pääosissa ovat ensimmäisellä kaudella Phoebe Dynevor ja Regé-Jean Page. Sarja keräsi kuukaudessa yli 82 miljoonaa katsojaa ja siitä tuli Netflixin katsotuin sarja. Sarjan toinen kausi sai ensi-esityksensä 25. maaliskuuta 2022, ja sen pääosissa ovat Jonathan Bailey ja Simone Ashley.
Ura.
Quinn kirjoitti ensimmäisen romanttisen romaaninsa jo teini-ikäisenä, mutta sitä ei koskaan julkaistu. Quinnilla on tutkinto taidehistoriasta Harvardin yliopistosta. Myöhemmin hän vaihtoi pääainettaan lääketieteeseen ja hänet hyväksyttiin Yalen yliopiston lääketieteelliseen tiedekuntaan, jossa hän opiskeli jonkin aikaa ennen kuin ryhtyi täysipäiväiseksi kirjailijaksi. Hän otti kirjailijanimen käyttöön lääketieteen opintojen vuoksi koska hän halusi pitää urat erillään ja valitsi nimen Quinn sen perusteella, että hänen kirjansa olisivat suositun kirjailijan Amanda Quickin kirjojen läheisyydessä kirjakaupoissa.
Quinn voitti Romance Writers of America -yhdistyksen RITA Award -palkinnot parhaasta historiallisesta romaanista teoksella "On the Way to the Wedding" vuonna 2007 ja teoksella "The Secret Diaries of Miss Miranda Cheever" vuonna 2008.
Yksityiselämä.
Quinn asuu Seattlessa ja on naimisissa Harvardin yliopistossa opiskeluaikanaan tapaamansa lääkäri Paul Pottingerin kanssa.
Quinnin isä Steve Cotler oli myös kirjailija, joka kirjoitti lastenkirjoja. Cotler ja hänen tyttärensä Ariana Cotler, Quinnin nuorempi sisar, kuolivat rattijuopon aiheuttamassa auto-onnettomuudessa 29.6.2021.
Windfall (vuoden 2022 elokuva)

Windfall on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut Charlie McDowell ja käsikirjoittanut Andrew Kevin Walker ja Justin Lader. Sen pääosia esittävät Lily Collins, Jesse Plemons ja Jason Segel.
Elokuva kertoo rikollisesta, joka ryöstää varakkaan pariskunnan huvilan, mutta jää kiinni itse teossa.
Lefamuliini

Lefamuliini (C28H45SNO5) on pleuromutiliinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina hoidettaessa muuten vaikeasti hoidettavia infektioita.
Ominaisuudet ja käyttö.
Lefamuliinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu bakteerien ribosomien 50S-alayksikköön. Sitoutuessaan yhdiste estää peptidyylitransferaasin toiminnan ja siten proteiinisynteesin. Lefamuliini tehoaa erityisesti grampositiivisiin bakteereihin kuten stafylokokkeihin, myös MRSA:han. Aine tehoaa myös eräisiin gramnegatiivisiin bakteereihin, esimerkiksi "Haemophilus influenzae"-bakteeriin. Lääkeaine annostellaan ruiskeena suoneen tai tablettina. Lefamuliini hyväksyttiin markkinoille Yhdysvalloissa vuonna 2019 ja Euroopan unionin alueella 2020 keuhkokuumeen hoitoon. Sitä käytetään erityisesti muille antibiooteille vastustuskykyisten infektioiden hoidossa.
Haittavaikutukset.
Lefamuliinin aiheuttamat haittavaikutukset ovat useimmiten lieviä, ja niitä voivat olla muun muassa pääkipu, huonovointisuus ja ripuli. Yhdiste on sikiöille myrkyllistä.
Alain Barrière

Alain Barrière (oik. Alain Bellec, 18. marraskuuta 1935 – 18. joulukuuta 2019) oli ranskalainen laulaja. Barrière aloitti insinööriopinnot 1955 "École nationale supérieure d'arts et métiers" -korkeakoulussa Angers'ssa ja innostui opiskeluaikanaan musiikista ja aloitti kappaleiden tekemisen. Barrière valmistui 1960, mutta jatkoi musiikin parissa. Hän voitti 1961 "Coq d’or" -kykykilpailun kappaleella "Cathy", minkä myötä hän sai levytyssopimuksen.
Barrière edusti Ranskaa vuoden 1963 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Elle était si jolie""". Kappale sijoittui kilpailussa jaetulle viidennelle sijalle.
Barrière julkaisi debyyttialbuminsa "Ma vie" vuonna 1964. Barrière esitti pääosaa vuoden 1966 elokuvassa "Pas de panique", mutta jatkoi tuon jälkeen laulajana. Suurin menestyskappale "Tu t’en vas" (1975) myi yli 200 000 kappaletta.
Barrière mani naimisiin 1975 ja avasi vaimonsa kanssa "Le Stirwen" -viihderavintolan. Barrière kuitenkin joutui vero-ongelmiin, minkä vuoksi muutti Yhdysvaltoihin 1977 ja asui siellä neljä vuotta. Ranskaan palattuaan hän yritti paluuta, mutta albumit "Un peu de sang breton" ja "La mer est là" eivät menestyneet. Barrière muutti Quebeciin Kanadaan, josta palasi Ranskaan 1990-luvun alussa. 1997 Barrière julkaisi kokoelmalevyn "Ma vie: Trente années de chansons", joka sisälsi hänen vanhoja hittejään sekä albumin "Barrière 97".
Barrière julkaisi 2006 omaelämänkerran "Ma Vie". Hän kuoli 84-vuotiaana 18. joulukuuta 2019.
Ejnar Hallberg

Carl Ejnar Hannibal Hallberg (20. elokuuta 1880 Helsinki – 3. marraskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja, liikemies ja numismaatikko.
Hallbergin vanhemmat olivat insinööri, valtioneuvos, filosofian kunniatohtori Emil Fredrik Mauritz Hallberg ja Anna Emilia Schildt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 (Läroverket för gossar och flickor) ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1905 ja filosofian maisteriksi 1907. Hallberg opiskeli pankkialaa Lontoossa vuonna 1906.
Hallberg oli Pohjoismaiden Osakepankin palveluksessa vuodesta 1907 ja Pohjoismaiden Yhdyspankin palveluksessa osastopäällikkönä 1919–1947. Hän oli Oy Schildt &amp; Hallbergin johtokunnan jäsenenä vuodesta 1924 ja johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1941. Hallberg oli numismatiikan harrastaja ja hän jatkoi isänsä valtioneuvos Mauritz Hallbergin keräämän kokoelman kartuttamista.
Ejnar Hallberg oli naimisissa vuodesta 1915 Olga Margaretha Arppen kanssa.
Siren (Blackstar Halo)

Siren on suomalaisen heavy metal -yhtye Blackstar Halon kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 13. syyskuuta 2019.
Emilia Kilpua

Emilia Kilpua (s. 18. marraskuuta 1977 Oulu) on suomalainen avaruusfysiikan professori. Hän on toiminut Helsingin yliopistossa fysiikan apulaisprofessorina vuodesta 2015 ja professorina vuodesta 2020 lähtien. Euroopan tiedeneuvosto myönsi hänelle arvostetun ERC Consolidator Grant -hankerahoituksen vuosille 2017-2022. Suomalainen tiedeakatemia myönsi hänelle vuonna 2021 Väisälä-palkinnon, joka myönnetään uran aktiivivaiheessa olevalle, ansioituneelle tutkijalle.
Kolma (järvi)

Kolma on järvi, joka sijaitsee Kolman kylällä Joroisissa. Järvi kuuluu Vuoksen vesistöön ja on pinta-alaltaan noin 110 hehtaaria. Kolmalla on yleinen uimaranta Uimarannantien varrella. Kolman kyläyhdistys on vuonna 2020 aloittanut uimarannan uudistamistyön, jossa uimaranta siirtyy hieman eri kohtaan järven rannalla.
Järven kunnostus.
Vuosituhannen vaihteessa Kolman kylällä tehtiin kansalaisopiston kurssilla kolme avorysää, joilla Kolma-järvestä on pyydetty pois roskakalaa. Vuonna 2002 Joroisten kunta valitsi järven yhdeksi Ympäristökeskuksen kanssa kunnostettavaksi kohteeksi, jolloin järveä niitettiin kolmena vuonna noin viiden hehtaarin alalta. Tämän jälkeen kyläläiset ovat niittäneet järveä talkoovoimin omalla niittokoneella. Vuonna 2021 niitettiin vesikasveja Kolman pohjoisosissa kunnostushankkeen kautta.
Vuonna 2013 järven luusuaan rakennettiin uusi pohjapato, joka mitoitettiin siten, etteivät vallinneet vedenkorkeudet muuttuneet. Pohjapadon paikalla oli aiemmin 1990-luvun alussa syntynyt kivipato.
Etiamsi omnes, ego non

Etiamsī omnes, ego nōn on latinankielinen sanonta, joka tarkoittaa "Vaikka kaikki muut, en minä". 
Alkuperä.
Lause on peräisin Matteuksen evankeliumista. Pääsiäisaterian jälkeen Öljymäellä Jeesus ennustaa, että sinä yönä kaikki opetuslapset luopuvat hänestä. Pietari sanoi silloin: "Vaikka kaikki muut luopuisivat sinusta, minä en koskaan luovu". Latinankielisessä Versio Vulgatassa lause kuuluu: ""Et si omnes scandalizati fuerint in te, ego numquam scandalizabor"."
Merkitys ja käyttö.
Sanonta kertoo, että henkilö sanoutuu irti epäoikeudenmukaisuuksista, jotka yleinen mielipide hyväksyy. 
Philipp von Boeselager antoi kirjoittaa lauseen talonsa frontaaliin. Hän oli saksalaisupseerina osallistunut Hitlerin salamurhayritykseen 20.7.1944, mutta jäänyt henkiin. Historioitsija Joachim Fest, jonka kirjan pohjalta Hitlerin viimeisiä päiviä kuvaava elokuva Perikato on tehty, antoi muistelmiensa nimeksi "Ich nicht" ("En minä"). Venäjällä lause on laskuvarjojääkärien tunnuksena muodossa "ei kukaan paitsi me" ("nikto krome nas)."
Mandira Bedi

Mandira Bedi (s. 15. huhtikuuta 1972 Kalkutta, Länsi-Bengali, Intia) on intialainen näyttelijä, televisiojuontaja ja muotisuunnittelija, joka on työskennellyt pääasiassa hindinkielisissä tuotannoissa. Hän on näytellyt muun muassa menestyselokuvissa "Dilwale Dulhania Le Jayenge" (1995) ja "Saaho" (2019).
Yksityiselämä.
Bedi meni naimisiin elokuvaohjaaja Raj Kaushalin kanssa vuonna 1999. Heidän poikansa syntyi vuonna 2011. He adoptoivat 4-vuotiaan tyttären vuonna 2020. Bedi jäi leskeksi Kaushalin kuoltua sydäninfarktiin 30. kesäkuuta 2021.
Terry Reintke

Terry Reintke (5. toukokuuta 1987 Gelsenkirchen) on saksalainen poliitikko. Hän on ollut Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 2014. Reintke edustaa Liittouma 90/Vihreät-puoluetta. Euroopan parlamentissa hän kuuluu Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmään, jonka varapuheenjohtaja hän on ollut vuodesta 2019 lähtien. Reintke on myös ollut toinen Euroopan parlamentin HLBTI-asioita käsittelevän laajennetun työryhmän puheenjohtajista vuodesta 2017 alkaen.
Ura.
Reintke oli 14-vuotiaana mukana perustamassa Saksan vihreiden nuorten paikallisjärjestöä. Reintke opiskeli valtiotieteitä Berliinissä, Edinburghissa ja Sarajevossa vuosina 2006–2011. Hänen Freie Universität Berlin -yliopistossa kirjoittamansa opinnäytteen aiheena oli seksuaalinen väkivalta sodanjälkeisessä Bosniassa. Hän nousi vuonna 2010 Euroopan vihreiden nuorten johtokuntaan, jossa hän oli vuosina 2011–2013 järjestön tiedottaja. Hän oli noina vuosina myös Saksan liittopäivien jäsenen Ulrich Schneiderin avustaja.
Reintke oli ehdolla vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa Saksassa edustaen Liittouma 90/Vihreät-puoluetta. Hänen vaaliteemoinaan olivat eurooppalainen sosiaali-, naisten- ja HLBT-politiikka. Reintke tuli valituksi. Reintke valittiin marraskuussa 2017 yhdeksi Euroopan parlamentin HLBTI-asioita käsittelevän laajennetun työryhmän kahdesta puheenjohtajasta.
Reintke osallistui 26. kesäkuuta 2016 Istanbulissa pidettyyn Pride-kulkueeseen. Paikallinen hallinto oli kieltänyt kulkueen järjestämisen ja määräsi sen hajotettavaksi. Poliisi otti Reintken kiinni mutta vapautti hänet pian. Eräitä muitakin saksalaisia vihreitä poliitikkoja otettiin kiinni tai pidätettiin heidän osallistuttuaan kulkueeseen.
Reintke jatkoi kauttaan Euroopan parlamentissa tultuaan valituksi Saksan europarlamenttivaaleissa 2019. Vaalien jälkeen hänet valittiin yhdeksi Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän varapuheenjohtajista. Hän oli jäsenenä Euroopan unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttien yhteisessä brexit-toimikunnassa.
Poliittiset näkemykset.
Vuonna 2017 Reintke piti esillä Euroopan parlamentin täysistuntosalissa me too -kampanjan tunnusta ja kertoi julkisesti tapauksesta, jossa häneen käytiin käsiksi seksuaalisesti. Reintken mukaan me too -kampanjassa ei ole kyse ”pelkästä mediahypetyksestä”, ja hän vaati rakenteellista muutosta seksuaalisen väkivallan käsittelyyn.
Reintke arvosteli Unkarin pääministerin Viktor Orbánin pyrkimystä rajoittaa transihmisten laillista tunnustamista. Reintken mukaan laillinen tunnustaminen on ”transihmisten suojelun pohja”, jota ilman he ”altistuvat laajalle syrjinnälle ja häirinnälle”. Reintke ilmaisi myös tukensa Britannian translapsille ja -nuorille. Reintken mukaan Britanniassa on vihamielinen transvastainen feministinen liike, joka ”on läikkymässä muihin osiin Eurooppaa”. Reintken mukaan feminismissä on kyse ”kaikkien sukupuolen vapauttamisesta”.
José Guardiola

José Guardiola Díaz de Rada (22. lokakuuta 1930 – 9. huhtikuuta 2012) oli espanjalainen laulaja. Guardiola tuli tunnetuksi Espanjassa ja Latinalaisessa Amerikassa ulkomaalaisten kappaleiden espanjankielisten versioiden tulkitsijana.
Guardiola edusti Espanjaa vuoden 1963 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Algo prodigioso". Kappale sijoittui 16 kilpailijan joukosta jaetulle 12. sijalle.
Jacqueline West

Jacqueline West on yhdysvaltalainen puvustaja ja pukusuunnittelija, joka on tehnyt urallaan puvustuksia useisiin menestyneisiin elokuviin. West saanut parhaan puvustuksen Oscar-palkintoehdokkuuden neljästi elokuvista "Quills – syntiset säkeet" (2003), "Benjamin Buttonin uskomaton elämä" (2008), "The Revenant" (2015) ja "Dyyni" (2021).
Jacques Raymond

Jacques Raymond (oik. Jozef Remon, s. 13. lokakuuta 1938) on belgialainen laulaja. Raymond edusti Belgiaa vuoden 1963 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Waarom?". Kappale sijoittui 16 kilpailijan joukosta kymmenenneksi.
Raymond edusti Belgiaa Eurovision laulukilpailussa uudestaan vuonna 1971 duettona Lily Castelin kanssa kappaleella "Goeiemorgen, morgen". Kappale sijoittui 18 kilpailijan joukosta jaetulle 14. sijalle.
Lähteet.
Vasyl Stefanyk

Vasyl Stefanyk, (, 14. toukokuuta 1871 Rusiv, Snjatynin piiri, Galitsia, Itävalta-Unkari – 7. joulukuuta 1936 Rusiv) oli ukrainalainen kirjailija ja poliitikko.
Stefanyk tutustui opiskeluaikana Les Martovytšiin ja Lev Batšynskyihin, joilla oli merkittävä vaikutus hänen elämäänsä: Martovytš sai hänet kiinnostumaan kirjoittamisesta, Batšynskyi ohjasi hänet politiikan pariin. Opiskellessaan myöhemmin lääketiedettä Krakovan yliopistossa Stefanyk ystävystyi puolalaisen lääkärin Wacław Moraczewskin ja tämän vaimon Sofija Okunevska-Moraczewskan kanssa, joiden kautta hän tutustui aikakauden eurooppalaiseen kirjallisuuteen ja muuhun kulttuuriin. Hän tutustui myös puolalaisen avantgarderyhmän Młoda Polska jäseniin, joista tärkeimpiä hänelle olivat Stanisław Przybyszewski, Władysław Orkan ja Stanisław Wyspianski.
Stefanykin kirjeissä heijastuvat aikakauden modernistien vaikutukset, ja ne ennakoivat hänen myöhempiä kertomuksiaan, mutta yritys julkaista sanomalehdissä runollista proosaa epäonnistui. Vuonna 1897 hän sai kuitenkin julkaistuksi kertomuksiaan Tšernivtsissä ilmestyneessä "Pratsiassa" ja niiden jälkeen pienoisromaaneja julkaisussa "Literaturno-naukovyi vistnyk" (1898). Ensimmäinen kokoelma "Synia knyzhetška" ilmestyi 1899 (”Sininen kirja”). Se sai heti kiitosta, ja sen jälkeen hän julkaisi uusia kokoelmia.
Stefanykin ura huipentui 1901, mutta sitten seurasi kirjoittamisessa 15 vuoden tauko. Hän oli vuodesta 1908 Itävalta-Unkarin hajoamiseen asti Itävallan parlamentin jäsen Galitsian Radikaalipuolueesta. Ensimmäinen maailmansota kauhuineen sai hänet jälleen kirjoittamaan. Lyhytikäisen Länsi-Ukrainan kansantasavallan aikana hänestä tuli Ukrainan kansallisen neuvoston (UNRada) varapuheenjohtaja, ja 1919 hän oli Kiovassa allekirjoittamassa sopimusta Ukrainan kansantasavallan kanssa Ukrainan yhdistymisestä.
Neuvosto-Ukraina palkitsi Stefanykin Länsi-Ukrainan merkittävimpänä elävänä kirjailijana elinikäisellä eläkkeellä, jonka hän kuitenkin torjui vastalauseena Ukrainassa harjoitetuille tukahduttamistoimille.
Stefanyk julkaisi myöhemminkin novelleja, joista osan julkaisi hänen poikansa Jurii Stefanyk Saksassa 1948. Stefanykin tuotanto koostuu 59 pienoisromaanista, joista osalla on mittaa vain pari sivua. Volodymyr Blavatsky on sovittanut niitä näytelmiksi, ja on tehty myös yksi elokuvasovitus. Kertomusten päähenkilö ovat yleensä hänen kotiseutunsa Pokutian talonpoikia. Hän yhdisteli niissä kirjallista ukrainan kieltä ja Pokutian murretta vaikeasti käännettäväksi kieleksi.
Stefanyk kuului Pokutian kolmikkoon yhdessä kahden muun kirjailijan Les Martovytšin (1871–1916) ja Marko Tšeremšynin kanssa.
Stefanykin nimeä kantaa Lvivissä sijaitseva Stefanykin kansallinen tieteellinen kirjasto.
Lehliu-Gară

Lehliu-Gară on kaupunki Călărașin piirikunnassa Romaniassa. Siitä tuli virallisesti kaupunki vuonna 1989, osana Romanian maaseudun systematisointiohjelmaa. Vuonna 2011 Lehliu-Garăssa asui noin 6 500 ihmistä. 
Lehliu-Garăn kautta kulkee A2-moottoritie. Tämän lisäksi kaupungissa on rautatieasema, josta kulkevat rautatieyhteydet Bukarestin ja Constanțan suuntiin. Lehliu-Gară sijaitsee noin 60 kilometriä Bukarestista itään ja noin 140 kilometriä Constanțasta länteen.
Lehliu-Garăssa on kolme kylää: Buzoeni, Răzvani ja Valea Seacă.
Edward Durell Stone

Edward Durell Stone (9. maaliskuuta 1902 Fayetteville, Arkansas – 6. elokuuta 1978 New York, New York) oli yhdysvaltalainen arkkitehti. Hän oli uuden formalismin tyylisuuntauksen varhainen uranuurtaja ja hyvin tuottelias arkkitehti, joka suunnitteli rakennuksia eri puolilla maailmaa.
Stone oli nuorin perheensä neljästä lapsesta. Hän opiskeli Arkansasin yliopistossa, Boston Architectural Clubissa, Harvardin yliopiston School of Architecturessa ja Massachusetts Institute of Technologyssa. Stone aloitti uransa bostonilaisessa Coolidge, Shepley, Bulfinch and Abbott -yrityksessä ja liittyi Schultze &amp; Weaverin palvelukseen muutettuaan vuonna 1929 New Yorkiin. Ensimmäisen henkilökohtaisesti saamansa tilauksen hän vastaanotti vuonna 1933. Stone matkusti usein Italiaan ja sai työhönsä mallia eurooppalaisista esikuvista. Oman arkkitehtuuriyrityksensä hän perusti vuonna 1936. Hän osallistui Museum of Modern Artin (1937) suunnitteluun ja toimi toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain ilmavoimien (USAAC) suunnittelupäällikkönä. Vuosina 1946–1952 Stone työskenteli Yalen yliopiston associate professorina.
Vuonna 1958 American Institute of Architects valitsi Stonen Stuart Pharmaceutical Company -rakennuksen Pasadenassa yhdeksi vuoden viidestä parhaasta työstä. Stone suunnitteli monia muitakin merkittäviä rakennuksia Kaliforniaan, vaikka asui New Yorkissa. Stonen töihin Yhdysvalloissa kuuluvat muiden muassa John F. Kennedy Center for the Performing Arts (1971) ja Aon Center (1974). Hänen tunnetuimpiin rakennuksiinsa Yhdysvaltain ulkopuolella kuuluvat Panaman El Panamá -hotelli (1946), New Delhin Yhdysvaltain-suurlähetystö (1954) sekä Ydintutkimuskeskus lähellä Islamabadia (1966). Stone sai huomiota myös Brysselin vuoden 1958 maailmannäyttelyn Yhdysvaltain-paviljonkia varten suunnittelemallaan työllä.
Stone julkaisi omaelämäkertateoksen "The Evolution of an Architect" vuonna 1962. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1974. Hänen yrityksensä Edward Durell Stone &amp; Associates jatkoi toimintaansa vielä hänen kuolemansa jälkeen vuoteen 1993.
Borgofranco d’Ivrea

Borgofranco d'Ivrea () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 4 008 asukasta.
Borgofranco

Borgofranco voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Karin Molander

Karin Molander (syntymänimi "Katarina Margareta Elisabet Edwertz"; 20. toukokuuta 1889 Vårdingen pitäjä – 3. syyskuuta 1978 Höstsol, Täbyn kunta) oli ruotsalainen näyttelijä. Hänellä oli elokuvarooleja vuosina 1914–1954, minkä lisäksi hän työskenteli teattereissa.
Molander kiinnostui varhain näyttelemisestä. Julia Håkanssonin johdolla opiskeltuaan hän teki vuonna 1908 debyyttinsä Östermalms-teaternissa näytelmän "De små landstrykarna" esityksessä. Tämän jälkeen hän oli aktiivinen sekä Östermalms-teaternissa että Vasateaternissa. Syksystä 1909 alkaen Molander esiintyi parin vuoden ajan Helsingissä, jossa meni naimisiin ohjaaja Gustaf Molanderin kanssa. Palattuaan Tukholmaan hän jatkoi uraansa Strindbergs Intima Teaterissa. Mauritz Stiller tiedusteli Molanderilta tämän mahdollista mielenkiintoa elokuvissa esiintymiseen; Molander suunnitteli opintomatkaa Saksaan ja hyväksyi Stillerin tarjouksen kustantaakseen sen. Hän kokikin elokuvatyön kiinnostavammaksi kuin oli odottanut. Molanderista tuli yksi Stillerin johtavista koomikoista; hän esiintyi muiden muassa elokuvissa "Kärlek och journalistik" (1916), "Thomas Graals bästa film" (1917), "Thomas Graals bästa barn" (1918) ja "Erotikon" (1920). Hän suoritti myös dramaattisempia elokuvarooleja esimerkiksi pääosan esittäjänä elokuvissa "Synnöve Solbakken" (1919) ja "Fiskebyn" (1920).
Molander kiersi vuosina 1918–1922 näyttelijäkollegansa Lars Hansonin kanssa. Hän erosi ensimmäisestä miehestään Gustaf Molanderista vuonna 1919 ja oli vuosina 1922–1965 naimisissa Lars Hansonin kanssa. Molanderista ja Hansonista tuli suuria idoleita aikansa teatteriyleisöjen keskuudessa. Molander esiintyi vierailijana Lorensbergsteaternissa vuosina 1921–1922. 1920-luvun lopussa hän piti joidenkin vuosien ajan taukoa esiintymisestä seuratessaan puolisoaan Hollywoodiin. Palattuaan Ruotsiin Molander esiintyi vuosina 1931–1937 Kuninkaallisessa draamateatterissa (Dramaten). Vuonna 1954 hän teki tilapäisen paluun elokuvaan esiintymällä Hasse Ekmanin "Gabriellessa".
Molander palkittiin vuonna 1934 kuninkaallisella Litteris et Artibus -mitalilla.
Elin Rombo

Elin Rombo (s. 29. tammikuuta 1976) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Rombo opiskeli kanadalaisessa Brandonin yliopistossa sekä Tukholman Oopperakorkeakoulussa, josta valmistui vuonna 2003. Hän teki opiskeluaikanaan debyyttinsä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa esiintymällä Christan roolissa Leoš Janáčekin oopperassa "Tapaus Makropulos". Hänelle myönnettiin vuonna 2009 Birgit Nilsson -stipendi. Marraskuussa 2013 hän sai "hovsångerska"-nimityksen ja vuonna 2016 kuninkaallisen Litteris et Artibus -mitalin.
Rombo on esiintynyt Ruotsin kuninkaallisen oopperan lisäksi muun muassa Göteborgsoperanissa, Malmön oopperassa, Varsovan Teatr Wielkissä, Pariisin oopperassa, Staatsoper Unter den Lindenissä ja Alankomaiden kansallisoopperassa. Hän teki ensimmäisen esiintymisensä Salzburgin musiikkijuhlilla kesällä 2009. Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa Rombon roolien joukossa ovat olleet Sophie ("Ruusuritari"), Donna Elvira ("Don Giovanni"), Blanche ("Dialogues des Carmélites"), Musetta ("La bohème"), Fiordiligi ("Così fan tutte"), Mimì ("La bohème"), Susanna ("Figaron häät") ja Régine Saint Laurent ("Prima Donna", säveltänyt Rufus Wainwright).
Rombo esiintyi nuoren Batseban roolissa Sven-David Sandströmin "Batseba"-oopperan kantaesityksessä. Hän oli mukana kantaesittämässä myös Philip Glassin oopperaa "Circus Days and Nights" Cirkus Cirkörin ja Malmön oopperan yhteistuotannossa. Catharina Backmanin oopperan "På andra sidan havet" kantaesityksessä häntä kuultiin Iriksen roolissa.
Rombon konserttiohjelmistoon ovat kuuluneet sellaiset teokset kuin "Saksalainen requiem" (Johannes Brahms), Messu nro 2 (Franz Schubert), Requiem (Wolfgang Amadeus Mozart), C-mollimessu (Wolfgang Amadeus Mozart) ja "Jeanne d'Arc au bûcher" (Arthur Honegger). Rombo on kiertänyt ruotsalaiskuoro Orphei Drängarin kanssa.
Arne Bendiksen

Arne Joachim Bendiksen (19. lokakuuta 1926 – 26. maaliskuuta 2009) oli norjalainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja ja tuottaja. Bendiksen aloitti uransa The Monn Keys -lauluyhtyeessä 1950-luvulla ja siirtyi myöhemmin sooloartistiksi.
Bendiksen voitti Melodi Grand Prixin vuonna 1964 kappaleella "Spiral" ja valikoitui näin Norjan edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Bendiksen sijoittui 16 kilpailijan joukosta kahdeksanneksi. Bendiksen sävelsi neljä Norjan myöhempää edustuskappaletta Eurovision laulukilpailuun, "Intet er nytt under solen" (1966), "Oj, oj, oj, så glad jeg skal bli" (1969), "Lykken er" (1971) ja "It's Just A Game" (1973). Vuonna 1971 Bendiksen toimi myös Norjan kapellimestarina kilpailussa.
Muita Bendiksenin menestyskappaleita olivat "Tømmer-Jon", "I dag har jeg brent mine kjærlighetsbrev" ja "Davy Crockett". Bendiksen myös käänsi lukuisia ulkomaalaisia kappaleita norjaksi.
1960-luvulla Bendiksen näytteli komedioissa "Operasjon Løvsprett" ja "Operasjon Sjøsprøyt".
Tissi (täsmennyssivu)

Tissi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Anett Schuck

Anett Schuck (s. 11. huhtikuuta 1970) on saksalainen ratameloja. Hän on voittanut kaksi olympiakultaa ja lukuisia maailmanmestaruuksia.
Julia Perry

Julia Amanda Perry (25. maaliskuuta 1924 Lexington, Kentucky – 24. huhtikuuta 1979 Akron, Ohio) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.
Perry syntyi neljäntenä vanhempiensa viidestä tyttärestä. Perry opiskeli vuosina 1943–1948 Westminster Choir Collegessa, josta sai musiikin kandidaatin ja maisterin arvonsa. Hän sai myös sävellysopetusta Luigi Dallapiccolalta Berkshire Music Centerissä. Perry sai kaksi Guggenheim-stipendiä ja Boulanger Grand Prix'n. Hän pääsi opiskelemaan vuosiksi 1952–1957 Dallapiccolan johdolla Firenzeen ja Nadia Boulangerin johdolla Pariisiin. Lisäksi hän sai orkesterinjohdon opetusta Accademia Musicale Chigianassa. Perry palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1959, ja New Yorkissa kantaesitettiin hänen teoksensa "Requiem for Orchestra". 
Perryn varhainen tyyli oli konservatiivinen. Osaa hänen tuotannostaan on luonnehdittu uusklassistiseksi, mutta hän alkoi hyödyntää monia 1900-luvun sävellystekniikoita, kuten sarjallisuutta. Perry sai kansainvälistä huomiota teoksellaan "Stabat Mater" (sopraanolle ja jousiorkesterille, 1951), josta tuli hänen esitetyin teoksensa hänen omana elinaikanaan. Samoin hänelle toi julkisuutta sävellys "Short Piece for Orchestra" (1952). Perryn kolmesta oopperasta ensimmäinen oli yksinäytöksinen "The Cask of Amontillado", joka esitettiin Columbian yliopistossa vuonna 1954. Perry toimi varhaisella urallaan myös ammattimaisena laulajana, mutta luopui tästä vuonna 1953 keskittyäkseen säveltämiseen. Lisäksi Perry kuului Florida Agricultural and Mechanical Universityn musiikkihenkilökuntaan ja hoiti 1960-luvulla ranskan ja saksan kielten opettajan sijaisuuksia Akronin kouluissa. Hän teki myös kirjallista työtä muun muassa kääntämällä 78 afrikkalaista eläinsatua englannista italiaksi.
1960-luvulla Perry saavutti kriittistä suosiota muiden muassa New Yorkin filharmonikkojen esittämillä teoksillaan. Hänelle myönnettiin National Institute of Arts and Lettersin palkinto vuonna 1964. Perry vammautui vuonna 1970 aivoverenkiertohäiriön takia. Hän kärsi oikeanpuoleisesta halvauksesta ja menetti puhekykynsä, mutta jatkoi säveltämistä työskentelyn huomattavasta vaikeutumisesta huolimatta. Hänen kolmestatoista sinfoniastaan viimeiset ovat sairastumisen jälkeiseltä ajalta. Afroamerikkalaisuus vaikutti Perryn tuotantoon, ja esimerkiksi teos "A Suite Symphony" (1976) sisältää rock'n'rollin ja R&amp;B-musiikin aineksia. Perryn viimeinen tiedossa oleva teos on tenorille ja sähköbasson sisältävälle kamarikokoonpanolle sävelletty lyhyt "Bicentennial Reflections" (1977). Perry kuoli 55-vuotiaana sydäninfarktiin. Monet hänen teoksistaan ovat kadonneet tai säilyneet vain käsikirjoituksina.
Calibre (täsmennyssivu)

Calibre voi tarkoittaa seuraavia:
Nkeiru Okoye

Nkeiru Okoye (s. 1972 New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä.
Okoye voitti 13-vuotiaana ensimmäisen palkinnon kansallisessa sävellyskilpailussa. Hän sai kandidaatin arvon sävellyksessä ja musiikin teoriassa Oberlinin musiikkikonservatoriosta. Maisterin ja filosofian tohtorin arvot sävellyksessä ja musiikin teoriassa hän sai Rutgersin yliopistosta. Okoyen teoksia ovat esittäneet lukuisat sinfoniaorkesterit eri puolilla Yhdysvaltoja. Hänen tunnettujen sävellystensä joukossa ovat "Voices Shouting Out" (2002), "Phillis Wheatley" (2005), "African Sketches" (2007–2008), "Songs of Harriet Tubman" (2007–2008), "Brooklyn Cinderella" (2011), ooppera "Harriet Tubman: When I Crossed That Line to Freedom" (2014) ja "Invitation to a Die-In" (2017).
Okoye on johtanut musiikin teorian ja sävellysten laitosta New Yorkin osavaltionyliopistossa (New Paltz).
Tver-Migalovon lentotukikohta

Tver-Migalovon lentotukikohta () eli Migalovon lentotukikohta (IATA: KLD; ICAO: UUEM) on Venäjän Tverin alueella sijaitseva lentotukikohta, jota Venäjän ilmavoimat käyttää erityisesti kuljetuslentokoneden tukikohtana. Se sijaitsee 10 kilometriä Tverin keskustasta länteen. 
Lentotukikohdassa toimivan 8. (tai 196.) sotilaskuljetuslentoryhmentin (8 VTAP) kalustoon kuuluu erityisesti Iljušin Il-76MD, Antonov An-12BK, Antonov An-22 ja Antonov An-26 -rahtilentokoneita.
Sentimentaalinen romaani

Sentimentaalinen romaani on laajasti katsottuna mikä tahansa romaani joka käyttää hyväkseen lukijan taipumusta herkkyyteen, myötätuntoon ja loputtomaan sympatiaan kuvaamalla aihepiirinsä hämärästi tai epärealistisesti. Suppeammassa merkityksessä käsite viittaa 1700-luvulla laajalle levinneeseen eurooppalaiseen romaanityyliin, joka syntyi osittain vastareaktiona uusklassismin ankaruudelle ja rationaalisuudelle.
Sentimentaalinen romaani korosti tunnetta järjen sijaan ja nosti tunteellisuuden analysoinnin omaksi taiteenlajikseen. Suuntauksen varhainen esimerkki on Antoine-François Prévostin romaani Manon Lescaut, joka ilmestyi vuonna 1731. Se kertoo kurtisaanista, jonka vuoksi nuori aatelistaustainen opiskelija hylkää uransa, perheensä ja uskonsa päätyen lopulta korttihaiksi ja huijariksi. Hänen luisumisensa turmioon esitetään uhrina rakkaudelle.
Sentimentaalisen romaanin aatteellisena taustana oli Jean-Jacques Rousseaun oppi ihmisen luonnollisesta hyvyydestä sekä hänen uskomuksensa siitä, että ihmisen moraalista kehitystä edistäisi voimakas myötätunnon kokeminen. Tunteellinen ja tunteileva sentimentaalinen romaani tuli varsinaisesti muotiin Euroopassa 1700-luvun lopussa. Samuel Richardsonin romaanin "Pamela: or Virtue Rewarded" inspiroimina 1760- ja 1770-luvun sentimentaaliset romaanit vakuuttivat, että porvarillisen hyveellisyyden ja herkkätunteisuuden välillä oli vahva yhteys ja että kunniallinen ja moraalinen käytös saa aina lopulta palkinnon.
Sentimentaalinen romaani kehittyi 1760-luvulla "herkkyysromaaniksi", jossa henkilöhahmot olivat erityisen herkkätunteisia. Nämä hahmot eivät ainoastaan kokeneet syvää myötätuntoa lähimmäisiään kohtaan, vaan he herkistyivät myös luonnon helmassa ja heitä koskettivat taide sekä musiikki. Tunnetuimpia herkkyysromaaneja oli Laurence Sternen kirjoittama Tristram Shandy. Huomattavia sentimentaalisia romaaneja olivat myös Rousseaun rakkausromaani "Julie, ou la nouvelle Héloïse" vuodelta 1761 ja Goethen Nuoren Wertherin kärsimykset vuodelta 1774.
Romantiikan kirjallisuus omaksui herkkyysromaanin piirteitä, kuten herkkyyden luonnon kauneudelle sekä uskon sydämen viisauteen ja myötätunnon voimaan. Romantiikka ei kuitenkaan omaksunut herkkyysromaanille ominaista optimismia. Harriet Beecher Stowen Setä Tuomon tupa ja Charles Dickensin monet romaanit jatkoivat ja kehittivät sentimentaalisen romaanin perinnettä. Sen sijaan Jane Austenin Järki ja tunteet laski leikkiä lajityypin kustannuksella.
Mats Odell

Mats Odell (s. 30. huhtikuuta 1947 Värnamo) on ruotsalainen kristillisdemokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui valtiopäivillä vuosina 1991–2014 ja toimi Ruotsin viestintäministerinä vuosina 1991–1994 sekä kunta- ja rahoitusmarkkinaministerinä vuosina 2006–2010. Hän pyrki puolueensa puheenjohtajaksi vuonna 2012, mutta hävisi Göran Hägglundille.
Doina Gherman

Doina Gherman (s. 29. marraskuuta 1982 Chișinău, Moldavian SNT, Neuvostoliitto) on moldovalainen poliitikko, joka valittiin vuonna 2019 Moldovan parlamenttiin.
Gherman työskenteli 2010–2015 Moldovan tullin vanhempana tarkistajana, mutta hänen sopimuksensa purettiin äitiysloman takia. Gherman on politiikassa mukana Toiminta- ja solidaarisuuspuolueen kautta. Hänet valittiin vuonna 2017 puolueen johtohenkilöstöön. Gherman on vuodesta 2018 toiminut myös kasvatustieteiden instituutin opettajana.
Gherman valittiin vuoden 2019 vaaleissa Moldovan parlamenttiin. Hän sai johtaakseen ihmisoikeuksien ja etnisten ryhmien suhteiden komitean sekä oli mukana Moldovan delegaatiossa, joksa osallistui Euroopan neuvoston parlamentaariseen yleiskokoukseen. Gherman valittiin uudelleen vuoden 2021 parlamenttivaaleissa. Uudella parlamentissa hän sai johtaakseen ulkoasioiden ja Euroopan integraation valiokunnan.
Gherman sai vuonna 2022 Yhdysvaltain ulkoministeriön jakaman International Women of Courage -palkinnon. Palkintoperusteluissa kerrottiin Ghermanin edistäneen Moldovassa naisten osallistumista yhteiskuntaan ja pyrkineen suojelemaan parisuhde- ja sukupuoliväkivallasta kärsineitä.
Hasan

Hasan () on noin 700 asukkaan kaupunkimainen asutuskeskus () Hasanin piirissä, Venäjän Primorjen aluepiirissä. Se on ainoa venäläinen asutuskeskus maan Pohjois-Korean vastaisella rajalla. Hasan sijaitsee myös lähellä kolmen valtion – Venäjän, Pohjois-Korean ja Kiinan – rajapistettä.
Hasanin taistelut käytiin, kun Japani 29. heinäkuuta 1938 miehitti alueen, mihin Neuvostoliitto vastasi. Lopputulos jäi kuitenkin epäselväksi, sillä selkeää voittajaa ei ollut. Japani teki vuonna 1939 uuden valtausyrityksen Halhin-Golin taisteluissa, jotka Neuvostoliitto kuitenkin Mongolian kansantasavallan kanssa voitti.
Hasanissa on rautatieaseman lisäksi pieni museo, jossa on sotahistorian ympärille rakentuva kahden huoneen näyttely. Lyhyen ajomatkan päässä kaupungista sijaitsee pieni Hasanjärvi, jonka rannalla on Hasanjärven sankareiden monumentti. Hasanin pääelinkeino on Venäjän ja Pohjois-Korean välinen hyvin vähäinen kaupankäynti.
Maiju Mäntylä

Maiju Mäntylä (s. 13. marraskuuta 1998) on suomalainen pesäpalloilija. Mäntylä edustaa Superpesiksessä pelaavaa kasvattajaseuraansa Seinäjoen Maila-Jusseja. Hän pelaa sisäpelissä etenijänä ja ulkokentällä kolmoskopparina. Mäntylä valittiin Superpesiksen vuoden tulokkaaksi kaudella 2019. Hänet valittiin Itä-Länsi-otteluun vuonna 2025. Hänet valittiin Superpesiksen kuukauden pelaajaksi kesäkuussa 2025. Mäntylä on pelannut urallaan 59 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt viisi kunnaria ja 12 tavallista juoksua, tuonut 79 juoksua ja kerännyt 249 kärkilyöntipistettä. Mäntylä on pelannut 11 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt yhden tavallisen juoksun, tuonut kymmenen juoksua ja kerännyt 38 kärkilyöntipistettä. Tilastot päivitetty kauden 2021 jälkeen.
Patricija Šulin

Patricija Šulin (25. marraskuuta 1965 – 1. marraskuuta 2021) oli slovenialainen poliitikko demokraattisesta puolueesta (SDS). Hän toimi vuosina 2014–2019 Euroopan parlamentin jäsenenä.
Ura.
Šulin liittyi Slovenian demokraattisen puolueen jäseneksi vuonna 2006. Hän oli poliittisen uransa alussa muun muassa Nova Gorican kunnanvaltuuston jäsen ja puolueensa valtuustoryhmän puheenjohtaja kaudella 2010–2014. Vuosina 2012–2013 hän toimi myös Slovenian parlamentin eli kansalliskokouksen jäsenenä varaedustajan paikalta.
Šulin valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2014 vaaleissa. Hän kuului Euroopan kansanpuolueen ryhmään (EPP) ja oli budjettivaliokunnan jäsen. Vuosina 2014–2017 hän toimi valiokunnan varapuheenjohtajana. Šulin oli ehdolla myös europarlamenttivaaleissa 2019, mutta ei tullut valituksi.
Šulin työskenteli ennen poliittista uraansa muun muassa verotarkastajana.
Yksityiselämä.
Patricija Šulin kuoli 55-vuotiaana vakavaan sairauteen. Hän oli naimisissa ja hänellä oli yksi lapsi, poika.
Calibre (ohjelmisto)

Calibre on sähkökirjojen kokoelmien hallintaan, lukemiseen ja muokkaamiseen tarkoitettu ohjelmisto. Ohjelmistolla voi hallita siirtoja lukulaitteille sekä muuntaa kirjoja tiedostomuodosta toiseen.
Historia.
Calibre syntyi 31. lokakuuta 2006 pian Sonyn julkaistua e-ink -näyttöä käyttävän PRS-500 -lukulaitteen. Tuolloin ei ollut työkaluja sisällön muuttamiseksi lukulaitteen käyttämään LRF-muotoon, jolloin syntyi suosituksi muodostunut muunnosohjelma.
Kansallinen Sun Yat-senin yliopisto

Kansallinen Sun Yat-senin yliopisto () on Kaohsiungin kaupungissa, Taiwanissa sijaitseva julkinen yliopisto. Vuoden 2021 QS maailman yliopistojen vertailussa yliopisto sijoittui 9. sijalle Taiwanissa ja 416. sijalle koko maailmassa.
Historia.
1970-luvulla Taiwanin kokema nopea taloudellinen kasvu alkoi herättää kysymyksiä uuden yliopiston tarpeesta maan eteläosissa, joka oli jäänyt väestön koulutustasossa pahasti pohjoista jälkeen. Uusi yliopisto aloitti toimintansa vuonna 1980 ja se nimettiin Kiinan tasavallan perustajan, Sun Yat-senin, mukaan. Yliopiston ensimmäiseksi presidentiksi nimitettiin Lee Huan.
Nykyään.
Yliopisto koostuu seitsemästä tiedekunnasta:
Vuonna 2021 yliopistossa oli 9999 opiskelijaa ja sen palveluksessa oli 531 henkilöä.
Šatalovon lentotukikohta

Šatalovon lentotukikohta (; ICAO: UUBV) tai Šatalovo-1 on Venäjän Smolenskin alueen Potšinokin piirin Šatalovon maalaiskunnassa (3 786 as., VL2010), noin 8 kilometriä Potšinoksta kaakkoon sijaitseva lentotukikohta. Se on saanut nimetty Potšinokin kaupungin eteläpuolella, Smolenskista kaakkoon Brjanskiin johtavan valtatien varrella sijaitsevan Šatalovon kylän () mukaan. 2010-luvun alkupuolella tukikohta oli muutaman vuoden tyhjillään, koska siellä aiemmin toimineet yksiköt oli siirretty Voronežiin.
2020-luvun alussa Šatalovon tukikohdassa toimi 4. erillinen tiedustelulentue (4 ORAE, yksikkö 55840). Tämän taktisen tiedusteluyksikön lentokalustoon kuuluu kuuluu kuudesta kahdeksaan tiedusteluun varustettua Suhoi Su-24MR -rynnäkkölentokonetta sekä yksi tai muutama Antonov An-30 -ilmakuvauslentokone. Suunnitelmissa on ollut lisätä Suhoi Su-24 -koneiden määrää ja laajentaa lentue lentorykmentiksi. 
Lisäksi syksyllä 2019 uutisoitiin Venäjän ilmavoimien ensimmäisestä miehittämättömiä pitkän matkan tiedustelulennokkeja (UAV) käyttävän yksikön perustamisesta ja sen sijoittamisesta Šatalovoon. Yksikkön hankittavia taktisia dronemalleja ovat syksyn 2019 uutisen mukaan Forepost-R, Forepost-M ja Solol Altius.
Dayeh-yliopisto

Dayeh-yliopisto () on yksityinen taiwanilainen yliopisto, joka sijaitsee Dacunin kylässä, Changhuan piirikunnassa.
Yliopisto on perustettu vuonna 1990 ja mallia haettiin saksalaisista luonnontieteitä painottavista yliopistoista.
Vuonna 2021 yliopistossa opiskeli 8212 opiskelijaa. Henkilökuntaa oli 338.
Bjørn Tidmand

Bjørn Tidmand (s. 24. tammikuuta 1940) on tanskalainen laulaja.
Tidmandin ura alkoi lapsena Kööpenhaminan poikakuorossa, minkä jälkeen hän esiintyi nuorena Kööpenhaminan ravintoloissa ja yökerhoissa. Tidmand esiintyi televisioissa ensimmäistä kertaa vuonna 1957 ohjelmassa "Soldaterstafetten" ja julkaisi ensilevytyksensä, tanskankielisen version "Only Sixteen" -kappaleesta vuonna 1959.
Tidmand osallistui Dansk Melodi Grand Prixiin vuonna 1963 kappaleella "Amiga mia" sijoittuen kilpailussa toiseksi. Vuotta myöhemmin Tidmand voitti Dansk Melodi Grand Prixin kappaleella "Sangen om dig" valikoituen täten Tanskan edustajaksi Tanskan isännöimään saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Tidmand sijoittui yhdeksänneksi 16 kilpailijan joukosta. Vuonna 1965 Tidmand osallistui Dansk Melodi Grand Prixiin kappaleella "Forårsvise", mutta sijoitusta kilpailussa ei tiedetä.
Tidmandin muita tunnetuimpia kappaleita ovat "Nu ta’r jeg til Dublin", "Brænd mine breve", "Lille sommerfugl". "Når det bli’r sommer igen" ja "Rosen er rød min ven". Tidmand isännöi Gustav Wincklerin kanssa TV-ohjelmaa "Mellem to stole" 1970-luvun puolivälissä.
Nanda (näyttelijä)

Nanda Karnataki (8. tammikuuta 1939 Kolhapur, Brittiläinen Intia – 25. maaliskuuta 2014 Mumbai, Maharashtra, Intia), yleensä pelkästään Nanda, oli intialainen näyttelijä, joka työskenteli hindin- ja marathinkielisissä elokuvissa. Hän oli näyttelijä-elokuvaohjaaja Master Vinayakin tytär. Nanda aloitti näyttelemisen jo lapsena isänsä kuoleman jälkeen. Hän oli yli 30-vuotisella urallaan suosittu hindinäyttelijä ja hänet tunnettiin parhaiten muun muassa elokuvista "Jab Jab Phool Khile" (1965), "Gumnaam" (1965), "Teen Deviyan" (1965), "The Train" (1970) ja "Prem Rog" (1982).
Nanda kuoli sydäninfarktiin kotonaan Mumbaissa 75-vuotiaana.
Yksityiselämä.
Keski-ikäinen Nanda kihlautui elokuvaohjaaja Manmohan Desain kanssa vuonna 1992, mutta tämä kuoli pudottuaan parvekkeelta vuonna 1994 ennen kuin he ehtivät naimisiin. Tämän jälkeen Nanda pysyi naimattomana.
Kiril Petkov

Kiril Petkov Petkov (, s. 17. huhtikuuta 1980) on bulgarialainen poliitikko, taloustieteilijä ja yrittäjä, joka on toiminut Bulgarian pääministerinä 13. joulukuuta 2021 lähtien. Hän on Me jatkamme muutosta -puolueen toinen johtaja. Hän perusti puolueen yhdessä Asen Vasilevin kanssa.
Petkovin hallitus kaatui 22. kesäkuuta 2022 saatuaan epäluottamuslauseen parlamentilta.
Kaarlo Aimo Weiste

Kaarlo Aimo Weiste, aiemmin Westerlund (27. tammikuuta 1881 Pihlajavesi – 19. helmikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja koristealan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Weisteen vanhemmat olivat kanttori Juho Westerlund ja Maria Mathilda Taivalmaa ja puolisot vuodesta 1906 Helmi Siviä Simonen, vuodesta 1920 Ester Nyman, vuodesta 1926 Rosa Emilia Lenotjev (aiemmin Salo), vuodesta 1927 Anna Lydia Möller ja vuodesta 1934 Elsa Anna Margareta Marttinen. Käytyään ammattikoulun Viipurissa Weiste meni opiskelemaan Kajaanin seminaariin ja valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi vuonna 1905. Weiste toimi valmistuttuaan opettajana Kiihtelysvaarassa, kunnes siirtyi opettajaksi Helsinkiin vuonna 1915. Siellä hän sekä täydensi omia opintojaan että opetti muita kansakoulunopettajia.
Liikealalle Weiste ryhtyi ensin opettajan työnsä ohella paperikauppiaana ja sitten perustamansa Paperikauppiaat-yhtiön toimitusjohtajana 1921–1925. Koriste- ja nauhayhtiö K. A. Weisteen ja sen tytäryhtiöiden myötä hän vaihtoi alaa kehruu- ja kutomatuotteiden ja erilaisten pinnoitettujen koristeiden valmistukseen ja myyntiin. Weisteellä oli myös useita luottamustehtäviä ja hän teki huomattavia lahjoituksia yleishyödyllisiin tarkoituksiin, muun muassa Kansanavulle, Suomen Kulttuurirahastolle ja Liikesivistysrahastolle, samoin kuin tuki merkittävästi Malmin kaupallista keskikoulua Helsingissä, jonka perustamiseen hän oli vahvasti vaikuttanut. Teollisuusneuvoksen arvonimen Weiste sai vuonna 1951.
Mantas Kvedaravičius

Mantas Kvedaravičius (28. elokuuta 1976 – 2. huhtikuuta 2022) oli liettualainen dokumenttielokuvien tekijä, antropologi ja filosofi.
Kvedaravičius tunnetaan ehkä parhaiten dokumenttielokuvasta Mariupolis, joka sai ensi-iltansa Berliinin kansainvälisillä elokuvajuhlilla vuonna 2016.
Kvedaravičiusin tekemä dokumenttielokuva Barzakh palkittiin vuonna 2011 Amnesty Internationalin palkinnolla. Elokuva kertoo Tšetšeniasta, jossa Venäjä kävi kaksi sotaa. Elokuvan tuottajana toimi Aki Kaurismäki.
Kvedaravičius kuoli venäläisten ampumana hänen yrittäessään poistua venäläisten piirittämästä Mariupolista.
The Return of the Shadow

The Return of the Shadow on suomalaisen power metal -yhtyeen Battleloren seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 3. kesäkuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlet "Firekeeper", "Chambers Of Fire"., sekä "Elvenking". Viimeksi mainittuun on tehty musiikkivideo
Järvisydän

Järvisydän on Rantasalmella sijaitseva kylpylä-, luontoelämys- ja majoituspalveluita tarjoava kylpylähotelli. Kylpylähotelli sijaitsee Saimaan rannalla Pohjois-Savossa, Linnansaaren kansallispuiston välittömässä läheisyydessä.
Nature hotel &amp; Spa Resort Järvisydän valittiin vuoden kotimaan matkailuyritykseksi 2020 sekä vuoden 2020 kotimaan matkailukohteeksi.
Järvisydämen altaista löydettiin legionellabakteeria elokuussa 2025 ja viranomaiset sulkivat kylpylän kolmeksi viikoksi. Samoihin aikoihin kerrottiin poliisin tutkivan Järvisydämen ukrainalais- ja thaimaalaistyöntekijöiden kohtelua. Järvisydän-konsernin yhtiöillä on myös tapana viivytellä laskujen maksussa niin, että saatavia on perittävä oikeusteitse tai konkurssiuhalla.
Järvisydän-ryhmän ja sen omistajan Markus Heiskasen perhepiirin yhtiöt ovat vuosina 2015–2023 saaneet Etelä-Savon Ely-keskukselta yhteensä noin 9,8 miljoonaa euroa julkisia tukia. Näitä yrityksiä ovat Design Hotel Finland Oy, Finland DMC Oy, Houseboat Saimaa Oy, Järvikarhu Oy, Järvisydän Oy, Kuru Resort Saimaa Oy, Lomakylä Järvisydän Oy, LomaSydän Oy, Saimaa Luxury Oy ja Saimaa Treehouse Oy.
Historia.
Majoitustoiminta Rantasalmella on alkanut jo 1980-luvulla, mutta alueen historia juontaa 1600-luvulle. Järvisydämen matkailutoiminnan syntytarinan mukaan Venäjän tsaari ja Ruotsin kuningas solmivat sopimuksen 1658 Suomen halki rakennettavasta viittatiestä. Hevosen syöttövälein (n. 30 km) määrättiin teiden varsille kestikievarit, jotka toimivat krouveina, hevosen vaihtopaikkoina, ja sen ajan postilaitoksina. Samaan aikaan sai Heiskasen suvun päämies 600 hehtaarin niemekkeen Porosalmelta kiitoksena hyvästä sotilaspalveluksesta. Vastineeksi lahjoitukselle tuli velvoite kestikievarin rakentamisesta ja sen ylläpidosta. Nykyään toimintaa pyörittää yrittäjä Markus Heiskanen 11. sukupolvessa.
Ekologisuus.
Järvisydämellä on Visit Finlandin myöntämä Sustainable Travel Finland -ekologisuussertifikaatti vuodesta 2021 lähtien sekä vuonna 2018 Joutsenmerkki. Yritys kertoo hyödyntävänsä laajasti itse tuotettua aurinkoenergiaa sekä maa- ja järvilämpöä.
Kiistanalaisuuksia.
"Helsingin Sanomien" toimittaja Paavo Teittinen paljasti vuonna 2025 Järvisydän Oy:n toiminnassa järjestelmällistä ulkomaalaistaustaisten työntekijöiden hyväksikäyttöä, erityisesti ukrainalaissotapakolaisten työehtojen polkemista. Hänen kirjassaan "Pitkä vuoro" "- Kuinka moderni orjuus juurtui Suomeen" (Gummerus, 2025) kerrotaan, että Järvisydän-hotelli oli käyttänyt alihankkijaa, joka ei ollut hoitanut lakisääteisiä velvoitteitaan, kuten työaikoja ja palkanmaksua asianmukaisesti. Poliisi on käynnistänyt esitutkinnan työehtojen rikkomisista ja ihmiskauppatapauksista, jotka liittyvät myös Järvisydän-hotellin alihankkijoihin. Yhtiön pääomistaja ja toimitusjohtaja Markus Heiskanen on ilmaissut olevansa pöyristynyt ja myöntänyt, ettei yrityksellä ollut tietoa työntekijöiden huonosta kohtelusta alihankkijan kautta.
Tervaniemen työväentalo

Tervaniemen työväentalo on Kangasalan Kuhmalahdella sijaitseva työväentalo.
Tervaniemen työväentalolla on merkittävää rakennushistoriallista, sosiaalihistoriallista ja maisemallista arvoa, ja se on osa kulttuurihistoriallisesti arvokasta aluekokonaisuutta. Työväentalo on edelleen aktiivisessa käytössä, ja sen omistaa Kuhmalahden Sosialidemokraattinen yhdistys ry.
Historia.
Tervaniemen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Seuraavana vuonna valmistui oma työväentalo vuokratontille. Jäsenmäärän kasvaessa talo kävi pieneksi, ja yhdistys alkoi suunnitella uutta taloa. Hanke kuitenkin lykkääntyi varojen puutteessa. Rakentamaan päästiin yhdeksän vuotta myöhemmin keväällä 1931. Vanhan talon hirret hyödynnettiin uuden talon rakentamisessa. Seinähirret tehtiin talkoilla, mutta talon pystytyksen suoritti urakoitsija. Uuden talon vihkiäisiä vietettiin 20. syyskuuta 1931. Talon oli suunnitellut työväenyhdistyksen jäsen T. Alanen. Uusi juhlasali oli kooltaan 9 x 13 metriä. Juhlasalin lisäksi talossa oli avara ravintola, keittiö, vahtimestarin asunto ja eteinen vaatesäilytystiloineen. Ullakolla oli vielä tilaa kokoushuoneille.
Yhdistyksen näyttämötoiminta oli vilkasta ja yhdistys toimi aktiivisesti lukuun ottamatta sotavuosia. 1980-luvun alussa nuorison muuttaessa pois paikkakunnalta toiminta hiljeni ja talo listattiin uhanalaisten työväentalojen joukkoon. Talolla järjestettiin edelleen kokouksia, nuorisotoimintaa ja tansseja.
Arkkitehtuuri.
Rakennus kunnostettiin talkoovoimin vuonna 2013. Julkisivut ovat vuoraamatonta hirttä lukuun ottamatta eteläisen seinän osittaista vaakavuorausta. Kuusiruutuiset ikkunat on lasitettu vanhalla ikkunalasilla. Sali on talon pohjoispäädyssä, ja eteläosassa sijaitsee keittiö aputiloineen. Sisäänkäyntiä suojaa avokuisti. Hyvin säilyneessä pihapiirissä on puinen talousrakennus, jossa sijaitsevat mm. käymälät. Rakennus on säilyttänyt rakentamisaikakautensa tyypilliset piirteet, ja kunnostaminen on tehty alkuperäistä kunnioittaen.