Italian–Etiopian sota (1935–1936)

Toinen Italian–Etiopian sota oli osa Abessinian kriisiä, jossa Italian asevoimat hyökkäsivät Etiopiaan ja miehittivät maan. Sota käytiin 3. lokakuuta 1935 – 9. toukokuuta 1936. Italialla oli suuri tekninen ylivoima etiopialaisiin nähden. Italialla oli käytössään hyökkäysvaunuja ja pommikoneita, joita vastustajalla ei ollut. Italialaiset turvautuivat jopa laajamittaiseen taistelukaasun käyttöön. Kansainvälinen yhteisö tuomitsi Italian sotatoimet, joissa Etiopian itsemääräämisoikeutta loukattiin, ja Kansainliitto asetti hyökkääjää vastaan talouspakotteita. Keisari Haile Selassie pakeni Isoon-Britanniaan. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 liittoutuneet ajoivat italialaiset miehittäjät maasta, ja Etiopian itsenäisyys palautettiin.
Wal Walin välikohtaus.
Hyökkäystä suvereeniin Etiopiaan Italia puolusteli vuonna 1934 tapahtuneella Wal Walin välikohtauksella. 23. marraskuuta 1934 brittien ja etiopialaisten yhteinen rajavaltuuskunta saapui Wal Walin keitaalle Ogadenissa. Valtuuskunta kohtasi yllättäen Italian Somalimaasta tulleen italialaisen joukko-osaston. Britit vetäytyivät välttääkseen kansainvälisen selkkauksen, mutta etiopialaiset jäivät. Seuraavien kahden viikon aikana syntyi epäselvä laukaustenvaihto ja taistelukontakti, jonka aloittajaksi kumpikin osapuoli syytti toisiaan. Italia vaati tiukasti julkista anteeksipyyntöä, kipurahoja, kunniaa Italian lipulle ja vastuullisten rankaisemista, mistä Etiopian hallitus luonnollisesti kieltäytyi, sillä se olisi merkinnyt itsemääräämisoikeuden kaventamista ja Italian mahdin tunnustamista. Benito Mussolini kieltäytyi neuvottelemasta keisarin kanssa, ja Haile Selassie vei kiistan Kansainliittoon. Kansainliitto keskusteli asiasta kuukausia saavuttamatta yksimielisyyttä, minkä aikana Italia valmistautui sotaretkeen.
Sotatapahtumat.
Vuonna 1935 Mussolini määräsi Eritreaan ja Italian Somalimaahan keskitetyt sotajoukot, joita oli noin 100 000 miestä mukaan lukien eritrealaiset askari-sotilaat, alistamaan Etiopian. Maajoukkojen tukena oli lentokoneita, panssarivaunuja ja kenttätykkejä. Ne saivat vastaansa 500 000 kehnosti aseistettua etiopialaista sotilasta.
Italian armeija oli alusta lähtien vahvempi ja voitti useita taisteluita, minkä seurauksena Kansainliitto tuomitsi Italian hyökkäyksen ja asetti sille talouspakotteita. Pakotteet eivät kuitenkaan olleet riittävän tehokkaita, ja Italian armeija jatkoi tasaista etenemistään. Mussolini kaipasi kuitenkin armeijalta näyttävämpiä saavutuksia, vaihtoi sen komentajan ja määräsi sen iskemään täydellä voimalla Etiopian joukkoja vastaan sekä niihin kyliin ja kaupunkeihin, jotka eivät vielä olleet antautuneet. Seuranneissa iskuissa käytettiin käytettiin 300–500 tonnia sinappikaasua. Etiopian vastarinta romahti, keisari Haile Selassie pakeni maasta ja Mussolini julisti Italian Itä-Afrikan perustetuksi.
Vaikutus.
Etiopia oli 1900-luvulle tultaessa harvoja länsimaiden kolonisaatiolta säästyneitä afrikkalaisia valtioita. Italia oli yrittänyt laajentaa vaikutusvaltaansa Afrikan sarvessa jo 1800-luvulta alkaen, jolloin käyty ensimmäinen Italian–Etiopian sota päättyi eurooppalaisen vallan tappioon Adowan taistelussa. 1930-luvulla poliittiset jännitteet kasvoivat Euroopassa ja diktaattorit nousivat valtaan. Abessinian kriisi ja sitä seurannut sota, jonka seurauksena tuhatvuotinen afrikkalainen itsenäisyys lakkautettiin, osoitti Kansainliiton hampaattomuuden ja demokraattisesti hallittujen länsivaltojen haluttomuuden puuttua aggressioon, mikä vahvisti fasistien jalansijaa myös Euroopassa. Tämä myötävaikutti osaltaan suuremman konfliktin, toisen maailmansodan syttymiseen vain kolme vuotta myöhemmin.