Meksikonlahden öljyonnettomuus 2010

Meksikonlahden öljyonnettomuus 2010 sai alkunsa, kun Transocean-yhtiön omistama ja öljy-yhtiö BP:n vuokraama Deepwater Horizon -öljynporauslautta syttyi räjähtäen palamaan 20. huhtikuuta 2010 noin 70 kilometrin päässä Louisianan rannikosta. Lautta upposi kaksi päivää myöhemmin. Onnettomuudessa kuoli yksitoista työntekijää.
Meren pohjalle, puolentoista kilometrin syvyyteen romahtaneesta ja katkenneesta porausputkesta alkoi vuotaa mereen öljyä tuhansien kuutiometrien päivävauhtia. 86 vuorokauden jälkeen vuoto saatiin hallintaan porausreiän päälle 15. heinäkuuta 2010 asennetulla 75 tonnin painoisella kuvulla. Vuotaneen öljyn kokonaismääräksi on arvioitu 4,9 miljoonaa barrelia, eli noin 780 000 kuutiometriä. Öljy saastutti Yhdysvaltain rannikkoa satojen kilometrien matkalta ja vuodon tukintahetkellä 217 000 km² sen aluevesistä oli kalastuskiellossa. Onnettomuus aiheutti suurta vahinkoa niin meren ja rannikon eliöille kuin rannikon kalastus- ja matkailuelinkeinollekin.
Onnettomuuden syistä ilmestyi vuonna 2011 kaksi virallista selvitystä. Ensin tammikuussa 2011 presidentti Barack Obaman asettaman komission raportti ja syyskuussa 2011 Yhdysvaltain hallituksen tutkintaraportti.
Tapahtumat.
Räjähdyksen jälkeen merenpohjalle noin 1 500 metrin syvyyteen romahtaneesta porausputkesta alkoi vuotaa raakaöljyä mereen. Öljyn purkautumismääräksi arvioitiin ensin 12 000–19 000 ehkä jopa 25 000 barrelia päivässä. Myöhemmin arvio kohosi 60 000 barreliin päivässä. 6. toukokuuta öljy rantautui Louisianan rannikon edustalla sijaitseville Chandeleursaarille.
Öljyvahinkoa pyrittiin torjumaan öljypuomein ja öljyä hajottavilla aineilla. 16. toukokuuta 2010 BP onnistui asentamaan vuotokohtaan öljyputken, joka keräsi vuotavaa öljyä tankkeriin. 18. toukokuuta yhtiö ilmoitti, että 40 prosenttia vuotavasta öljystä saatiin jo talteen, mutta myönsi, ettei ollut vielä kyennyt tukkimaan vuotoa. Onnettomuuden takia neljään viidestä Meksikonlahden rannalla olevaan Yhdysvaltain osavaltioon, Louisianaan, Mississippiin, Alabamaan ja Floridaan julistettiin hätätila.
Tutkijat ilmoittivat 16. toukokuuta löytäneensä merestä suuria öljykerrostumia useassa kerroksessa pinnan alla. Kerrostumat olivat paikoin 16 km pitkiä, 5 km leveitä ja jopa 90 metriä paksuja. Kerrostumat olivat 700–1 200 metrin syvyydessä. Georgian yliopiston tutkijan Samantha Joyen mukaan öljy oli vähentänyt veden happipitoisuutta vuotokohdan lähellä 30 %, minkä arveli voivan aiheuttaa merenelävien joukkokuolemia. 28. toukokuuta julkaisemassaan lehdistötiedotteessa BP kertoi öljypuomia lasketun lähes 600 km ja kustannustensa olleen siihen mennessä noin 930 miljoonaa dollaria. Yhdysvaltain presidentti Barack Obama ilmoitti hallituksen vaativan BP:tä maksamaan ”joka sentin” onnettomuuden kuluista.
2. kesäkuuta öljy oli saastuttanut Alabaman, Mississippin ja Louisianan osavaltioiden rannikoita ja oli noin kymmenen kilometrin päässä Luoteis-Floridan Pensacolasta. Siihen mennessä mereen vuotaneen öljyn määräksi hallituksen edustajat arvioivat 21–45 miljoonaa gallonaa, eli karkeasti 100 000 kuutiometriä.
Elokuussa Alabama ilmoitti aikovansa haastaa BP:n ja muita asianosaisia yhtiöitä oikeuteen öljytuhojen vuoksi.
Vuodon tyrehdytys.
Pohjassa porausaukon suulla on niin sanottu ”blow-out preventer”, 450 tonnia painava hydraulinen venttiililaitteisto, jonka tarkoitus on tarvittaessa sulkea lähde. Sulkumekanismia ei kuitenkaan saatu toimimaan. BOP:stä pintaan johtanut putki romahti "Deepwater Horizonin" uppoamisen myötä alas pohjaan ja rikkoutui, päästäen öljyä veteen kolmesta kohtaa.
Seurauksia.
Ympäristölliset ja yhteiskunnalliset vaikutukset.
BP:n kiistämisestä huolimatta Etelä-Floridan yliopiston mukaan 1 000 metrin syvyydessä pinnalta oli kesäkuun alussa laaja öljyvyöhyke. Georgian yliopiston meribiologi ennusti aiemmin samaa. Tässä vyöhykkeessä elää yli 1 000 merieliölajia. Lisäksi BP oli käyttänyt 8.6. mennessä lähes 3,8 miljoonaa litraa kemikaaleja.
Vapaaehtoisten sairaudet ja kuolemat.
4.5.2010 mennessä öljyn torjuntaan osallistui arviolta 170 alusta, lähes 7 500 BP:n henkilöstöön kuuluvaa ja lisäksi 2 000 vapaaehtoista. Meksikonlahdella öljyä sitomaan käytettiin lähes 7 500 kuutiometriä lentokoneista pudotettua Corexit-nimistä kemikaalivalmistetta, jota pidettiin eliöille öljyäkin vaarallisempana. Tieteilijöiden mukaan altistus Corexitille aiheuttaa muun muassa geneettisiä mutaatioita ja syöpiä. Corexitin on todettu olevan 52 kertaa myrkyllisempää kuin öljyn.
Kemikaalille altistuivat paitsi merenelävät, myös torjunnassa olleet ihmiset sekä rannikkokylissä asuvat, sillä korkealta ilmasta pudotettu jauhe levisi ilman mukana. Torjunnassa mukana olleiden ihmisten keskimääräinen elinikä putosi 50 vuoteen. Monet kuolivat ennenaikaisesti. BP:n työntekijöitä nimenomaisesti kiellettiin käyttämästä suojavarusteita, sillä siitä leviävien lehdistökuvien pelättiin aiheuttavan lisää mainehaittaa yritykselle. Tämä siitäkin huolimatta, että Corexitia ei pitäisi hengittää tai olla sen kanssa kontaktissa millään muullakaan tavalla.
Torjunnassa mukana olleet ihmiset sekä rannikkokylien asukkaat, jotka olivat vielä elossa 2014 kärsivät muun muassa hengitys- ja keskushermosto-ongelmista.
Seuraukset BP:lle.
Heinäkuun alkuun mennessä BP:n markkina-arvo oli laskenut yli puolet huhtikuisesta, minkä arveltiin asettavan yhtiön alttiiksi valtausyrityksille. Onnettomuuden suorat kustannukset yhtiölle itselleen olivat ylittäneet 3 miljardia dollaria. Yritys olikin ryhtynyt toimiin uusien yhteistyökumppanien löytämiseksi ja aikoi kerätä varoja 10 miljardin dollarin edestä myymällä vähemmän tärkeitä toimintojaan. 10 000 ihmistä Britanniassa työllistävän ja yhteiskunnallista infrastruktuuria omistavan BP:n kohtalo kiinnosti myös maan hallitusta ja valtiovarainministeriö oli käynnistänyt oman ennakkoselvityksensä mahdollisen omistajanvaihdoksen seurauksista.
Brittiyhtiö ei aikonut yksin jäädä maksajaksi, vaan halusi kahden muun, öljylähteestä yhteensä 35 % osuuden omistavan yrityksen (Anadarko ja Mitsui &amp; Co) osallistuvan kuluihin 400 milj. dollarilla. Yhtiöt eivät kuitenkaan heti olleet halukkaita antamaan dollariakaan, Anadarkon selvästi kiistäessä minkäänlaisen osasyyllisyytensä onnettomuuteen.
Huhtikuussa 2011 BP ilmoitti haastavansa oikeuteen öljylautan omistajan Transoceanin sekä lautan valmistajan. BP vaatii Transoceanilta 28 miljardin euron vahingonkorvauksia. Myös Transocean on puolestaan nostanut haasteen BP:ia vastaan.
Toukokuussa BP ja 10 prosenttia poraushankkeesta omistanut Mitsui &amp; Co sopivat Mitsuin maksavan 1,06 miljardia dollaria vahingonkorvauksista; vajaat puolet BP:n vaatimasta. Tämänkin katsottiin vähentävän BP:n riskiä tulla tuomituksi karkeasta huolimattomuudesta, mikä nostaisi yhtiön maksettavaksi tulevia korvauksia merkittävästi. Sitten kesäkuussa laitteistotoimittaja Weatherford International maksoi BP:lle 75 miljoonaa dollaria. Molemmat sopimukset suojasivat maksaneita yhtiöitä yksityisen sektorin korvausvaatimuksilta ja summat menivät BP:n perustamaan 20 miljardin dollarin korvausrahastoon, josta korvataan Meksikonlahden elinkeinoelämälle koituneita vahinkoja. Lokakuussa 2011 Anadarko maksoi BP:lle 4 miljardia dollaria onnettomuuden korvauksiin.
Joulukuussa 2011 BP haastoi oikeuteen lähteen alkuperäisestä betonoinnista vastanneen Halliburtonin, syyttäen sitä todisteiden hävittämisestä. Halliburton puolestaan syytti BP:tä panettelusta ja vääristelystä. BP kävi oikeutta myös lautan omistajaa Transoceania ja venttiililaitteiston valmistajaa Cameron Internationalia vastaan.
Maaliskuussa 2012 yleisen korvausoikeudenkäynnin alla BP sopi maksavansa kuusi miljardia euroa tuhansia yksityisiä kantajia edustavalle ryhmälle, johon kuului muun muassa kalastajia ja rannikon yrityksiä. Jäljelle jääneitä vaatimuksia oli muun muassa Yhdysvaltain liittovaltiolla ja rannikon osavaltioilla.
Lainsäädäntö.
Barack Obaman hallinto kielsi turvallisuussyistä uudet öljynporaukset yli 150 metrin syvyydessä puoleksi vuodeksi öljykatastrofin takia toukokuun 2010 lopussa. Päätös vaikutti kymmeniin koeporauksiin. Useat porausyhtiöt valittivat. Liittovaltion tuomari purki kiellon öljy-yhtiöiden voitoksi. Meksikonlahdella on käytössä 3 600 öljy- ja kaasulähdettä.