tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Winfred Yavi

Winfred Yavi (s. 31. joulukuuta 1999) on kenialaissyntyinen kestävyysjuoksija ja estejuoksija, joka on edustanut Bahrainia elokuusta 2015 lähtien. Hän on 3 000 metrin estejuoksun olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Yavi sijoittui 2017 Lontoon MM-kilpailuissa 3 000 metrin estejuoksussa kahdeksanneksi. Hän saavutti Tampereen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 samassa lajissa pronssia ajalla 9.23,47. Hän voitti samana vuonna estejuoksussa kultaa Jakartan Aasian kisoissa ajalla 9.36,52 ja sijoittui kolmanneksi maanosien cupissa. Vuonna 2019 hän saavutti Dohan Aasian-mestaruuskilpailuissa kultaa 5 000 metrillä ja 3 000 metrin estejuoksussa sekä pronssia 1 500 metrillä. Dohan MM-kilpailuissa hän oli estejuoksussa neljäs. Hän juoksi 3 000 metrin sisäratojen Aasian ennätyksen 8.39,64 Val-de-Reuilissa helmikuussa 2020.
Yavi sijoittui vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa 3 000 metrin estejuoksussa kymmenenneksi. Vuonna 2022 hän sijoittui Eugenen MM-kilpailuissa 2022 samassa lajissa neljänneksi ja voitti timanttiliigan kilpailun Pariisissa. Hän voitti estejuoksun maailmanmestaruuden Budapestissa 2023 ajalla 8.54,29. Hän voitti samana vuonna estejuoksun Dohan ja Zürichin timanttiliigan kilpailuissa. Timanttiliigan finaalin Eugenessa hän voitti Aasian-ennätysajalla 8.50,66. Kauden päätteeksi hän voitti Hangzhoun Aasian kisoissa kultaa 1 500 metrillä ja 3 000 metrin estejuoksussa. 
Yavi voitti 3 000 metrin estejuoksun olympiakultaa Pariisissa 2024 ajalla 8.52,76. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän voitti Rooman timanttiliigan kilpailun Aasian-ennätysajalla 8.44,39. Hän voitti kauden aikana myös Pariisin timanttiliigan kilpailun. 
Yavin ennätys 5 000 metrillä on 14.41,99 (2024). Se on samalla Bahrainin-ennätys.
Martha Goldberg

Martha Goldberg (4. elokuuta 1873 – 10. marraskuuta 1938) oli saksanjuutalainen lääkärinrouva, joka harjoitti hyväntekeväisyyttä, ja murhattiin Kristalliyönä 1938.
Goldberg, omaa sukua Martha Sussmann, oli naimisissa tohtori Adolph Goldbergin kanssa ja asui Preussin Lesumissa (nykyisin osaa Bremeniä). Pariskunnalla oli kolme lasta. Martha Goldbergin kuvataan olleen ennakkoluuloton, aktiivinen, antelias ja sosiaalinen nainen. Kodin ja perheen hoitamisen lisäksi hän tuki miestään vastaanottovirkailijana, sihteerinä ja kirjanpitäjänä. Hän seurasi häntä usein sairaiden luo ja keitti keittoa köyhille ja erityisen sairaille potilaille. Hän tuki miehensä sosiaalista sitoutumista ja vaikutti siten merkittävästi hänen menestykseensä. Sen jälkeen kun kansallissosialistit valtasivat vallan vuonna 1933 ja rotulait säädettiin vuonna 1935, pariskunta, joka oli aiemmin ollut täysin integroitunut yhteisöön ja erittäin arvostettu ja kuului Burg-Lesumin arvohenkilöiden joukkoon, joutui yhä enemmän ja lopulta täysin eristäytyneeksi.
Kristalliyönä Goldbergit ampui heille tuntematon SA Scharführer August Frühling, joka tuomittiin sodan jälkeen kymmeneksi vuodeksi vankeuteen. Vuodesta 2005 lähtien heidän muistoaan kunnioittaa kaksi "kompastuskiveä" osoitteessa Bremerhavener Heerstraße 18, joka oli perheen koti ja lääkärin vastaanotto.
Carin Hjulström

Carin Astrid Maria Hjulström-Livh (s. 31. elokuuta 1963 Göteborg) on ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja televisiojuontaja. Hän on työskennellyt muun muassa "Göteborgs-Tidningenissä" ja "Aftonbladetissa" sekä SVT:llä, jossa hänen juontamansa keskusteluohjelma "Carin 21.30" oli hyvin suosittu, kunnes se yllättäen lakkautettiin vuonna 2008. Hjulströmin esikoisromaani "Finns inte på kartan" ilmestyi vuonna 2009. Sen jälkeen hän on kirjoittanut toistakymmentä romaania, joista monissa on päähenkilönä toimittaja Frida Fors.
Yksityiselämä.
Hjulström syntyi ja asui seitsemän ensimmäistä vuottaan Göteborgissa, kunnes perhe muutti Tukholman lähelle Säbyholmiin. Hänen isänsä oli näyttelijä ja elokuvaohjaaja Lennart Hjulström. Näyttelijä Niklas Hjulström on hänen veljensä.
Hjulström oli vuosina 1990–2007 naimisissa radiotuottaja Stefan Livhin kanssa. Heillä on kaksi aikuista lasta.
Hjulström

Hjulström on seuraavien ruotsalaisten henkilöiden sukunimi:
Ebba Lindkvist

Ebba Johanna Lindkvist (o.s. Bergman; 10. maaliskuuta 1882 Tukholma – 5. kesäkuuta 1942 Växjö) oli ruotsalainen näyttelijä ja Ruotsin ensimmäinen naispuolinen elokuvaohjaaja. Hänen Fredrik August Dahlgrenin näytelmään perustuva elokuvansa "Värmländingarna" esitettiin vuonna 1910. Perinteisesti Ruotsin ensimmäisenä naiselokuvaohjaajana on pidetty Anna Hofman-Uddgrenia, mutta tämän ensimmäinen elokuva ilmestyi vasta seuraavana vuonna. Lindkvist ei kuitenkaan tehnyt elokuvan saralla tämän lisäksi kuin yhden roolisuorituksen, vaan hänen uransa keskittyi teatterilavalle. Hänet nimettiin "Värmländingarnan" ohjaajaksi vasta 1970-luvulla, kun elokuvan näyttelijäluetteloa laadittaessa pääosan esittäjä kertoi, että Lindkvist oli "lähimpänä sitä, mitä voidaan pitää ohjaajana".
Lindkvist opiskeli näyttelemistä ja laulua Bertha Tammelinin ja Emil Hillbergin johdolla. Hän päätyi Malmöön Hillbergin johtaman teatteriseurueen mukana vuonna 1902 ja asui Skånessa lähes koko loppuelämänsä tehden tiivistä ammatillista yhteistyötä miehensä, teatteriohjaaja Victor Lindkvistin kanssa. Ebba Lindkvist kuoli keuhkokuumeen aiheuttamiin komplikaatioihin vuonna 1942. Vuonna 2016 perustettiin Ebba-niminen palkinto, joka myönnetään skånelaiselle naispuoliselle elokuvaohjaajalle, -kuvaajalle tai -käsikirjoittajalle.
Anna Kingsford

Anna Kingsford (1846–1888) oli englantilainen aktivisti, feministi ja eläintensuojelija.
Kingsford oli varakkaan kauppiaan ja laivanvarustajan tytär, joka perheensä vastustuksesta huolimatta meni naimisiin rakastamansa pappismiehen kanssa. Vuonna 1868 hän kirjoitti feministisen esseen naisten asemasta politiikassa, "Essay on the Admission of Women to the Parliamentary Franchise". 
Anna Kingsford oli kasvissyöjä ja vastusti eläinkokeita. Hän opiskeli lääketiedettä Pariisissa, ja vuonna 1880 hän kirjoitti väitöskirjan nimeltä "L'Alimentation Végétale de l'Homme", josta hän sai diplomin. Se julkaistiin englanniksi otsikolla "The Perfect Way in Diet". Hän oli yksi ensimmäisistä englatilaisista naispuolisisita lääketieteen tohtoreista. 
Kingsford koki myös, että hänellä oli hengellinen kutsumus levittää sanaa kasvissyönnistä, eläinkokeiden vastustamisesta ja esoteerisesta kristinuskosta.
Maantiejuoksun Euroopan-mestaruuskilpailut

Maantiejuoksun Euroopan-mestaruuskilpailut on Euroopan yleisurheiluliiton (EAA) järjestämä kilpailu, jossa kilpaillaan tiejuoksussa 10 kilometrin, puolimaratonin ja maratonin pituisilla matkoilla. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran Belgiassa Brysselissä ja Leuvenissa 12.–13. huhtikuuta 2025.
Colossal Biosciences

Colossal Biosciences on yhdysvaltalainen biotekniikkayritys, jonka perustivat sarjayrittäjä Ben Lamm ja geneetikko George Church vuonna 2021. Yritys tavoittelee muun muassa villamammutin, mauritiuksendodon ja pussihukan sekä muiden sukupuuttoon kuolleiden eläinlajien palauttamista.
Toiminta.
Sukupuutosta palauttaminen.
Vuonna 2025 Colossal Biosciences julkisti luomiaan geenimuunneltuja organismeja: mammutille tyypillisillä ominaisuuksilla varustetun villahiiren ja kolme sutta, joiden geenejä muokattiin vastaaviksi kuin hirviösudella. Susiaan yritys kutsuu sukupuutosta palautetuiksi hirviösusiksi, mutta alan riippumattomat asiantuntijat ovat kyseenalaistaneet väitteen ja pitävät niitä sukupuutosta palautetun lajin edustajien sijaan pelkkinä geenimuunneltuina harmaasusina.
Punasusien kloonaus.
Sukupuutosta palauttamisen lisäksi Colossal Biosciences toimii myös uusien sukupuuttojen estämiseksi. Samaan aikaan geenimuunnelluista susista tiedottaessaan yritys ilmoitti kloonanneensa onnistuneesti neljä uhanalaiseksi määriteltyä punasutta. Kloonien DNA on peräisin villeiltä kojootin ja punasuden risteymiltä, jotka eivät ulkonäöltään muistuta punasusia. Yrityksen mukaan niillä on perimässä kuitenkin punasusille tyypillisiä geenimuotoja, jotka eivät vain ilmene yksilöissä. Colossal Biosciences kutsuu punasusikloonejaan nimellä Ghost Wolf ().
Kloonatut sudet elävät aidatulla luonnonsuojelualueella Yhdysvalloissa, eikä niitä aiota vapauttaa luontoon. Kloonien avulla noin parinkymmenen jäljellä olevan yksilön muodostaman punasusipopulaation yksipuoliseksi muuttunutta geenipoolia voitaisiin monipuolistaa, mikä saattaisi vähentää susien hedelmättömyyttä ja synnynnäisiä vaivoja. Susien suojeluun erikoistuneen yhdysvaltalaisen Wolf Conservation Center -järjestön tutkija pitää kloonattuja susia kojootteina niiden alkuperän takia ja vastustaa kloonausta ratkaisuna lajin suojelemiseksi.
Erika Mace

Erika Mace (s. 31. heinäkuuta 2007) on suomalainen koripalloilija. Hän on pituudeltaan 177-senttimetrinen ja pelipaikaltaan takapelaaja. Hän edustaa Korisliigassa Espoo Basket Teamiä.
Mace on Espoo Basket Teamin kasvatti. Hän voitti 16-vuotiaiden Suomen-mestaruuden kaudella 2021–2022, 17-vuotiaiden Suomen-mestaruuden kaudella 2022–2023 ja 19-vuotiaiden Suomen-mestaruuden kaudella 2023–2024.
Mace pelasi EBT:n edustusjoukkueessa Korisliigaa ensimmäisen kerran kaudella 2022–2023 kolmen ottelun verran. Kaudella 2023–2024 hän sai 22 runkosarjaottelussa peliaikaa ottelua kohden yli 31,5 minuuttia. Hänen pistekeskiarvonsa oli 12,3, levypalloja hän otti ottelua kohden 5,9, ja syöttöjä hän antoi ottelua kohden 4,6. EBT ei päässyt tuolla kaudella pudotuspeleihin. Mace valittiin vuoden tulokkaaksi. Kaudella 2024–2025 Mace valittiin Korisliigassa maaliskuun parhaaksi pelaajaksi.
Mace on pelannut 16 maaottelua alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa, yhdeksän maaottelua alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa ja 27 maaottelua alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi vuonna 2024 alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa Suomi sijoittui kahdeksanneksi. Hän on pelannut myös alle 16-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023 ja alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2024. Vuonna 2025 hän saavutti alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa hopeaa.
Mario Kart World

Mario Kart World on Nintendon kehittämä ja julkaisema videopeli, joka julkaistiin 5. kesäkuuta . Se on yksi peleistä, jotka julkaistiin uudelle Nintendo Switch 2 -konsolille heti sen julkaisupäivänä.
Pelaaminen.
Pelissä on ensimmäisenä "Mario Kart" -sarjan pelinä avoin pelimaailma, jota pelaajat voivat tutkia vapaasti.
Pelisarjan aiempien osien tapaan "Mario Kart Worldissä" pelaajat ohjaavat Mario-pelisarjan hahmoja, jotka ajavat kilpaa erilaisilla ajoneuvoilla. Kilpailuihin voi osallistua 24 pelaajaa. Aiempiin "Mario Kart" -peleihin verrattuna uusia ominaisuuksia siinä ovat muun muassa vaihtuvat säätilat ja vuorokaudenajat, avoin pelimaailma ja vapaan ajon pelitila, jossa pelaajat voivat ajaa ympäri pelimaailmaa ja tutkia sitä vapaasti.
Toisin kuin aiemmissa sarjan peleissä, "Mario Kart Worldissä" Grand Prix -pelitila ei koostu pelkästään yksittäisistä, peräkkäisistä kilpailuista, vaan pelaajat ajavat niiden välissä radalta toiselle. Uutena pelitilana mukaan tulee Knockout Tour. Siinä 24 pelaajaa kilpailee useammasta radasta koostuvalla reitillä, ja jokaisen kierroksen päätteeksi viimeisillä sijoilla olevat putoavat pois kilpailusta.
Kehitys.
"Mario Kart Worldin" prototypointi alkoi maaliskuussa 2017 alkuperäiselle Nintendo Switchille. Kehittäjät kokivat tehneensä "Mario Kart 8 Deluxen" myötä pelisarjan kaavasta täydellisen, minkä takia he halusivat tällä kertaa viedä pelisarjan avoimeen maailmaan erillisten ratojen sijaan. Koska pelisarja haluttiin viedä kokonaan uudelle tasolle, oli pelin nimi jo alusssa "Mario Kart World" pelkän "Mario Kart 9:n" sijaan. Tästä huolimatta kaikista edeltävistä sarjan peleistä haluttiin ottaa mukaan parhaimmat puolet.
Edeltävissä "Mario Karteissa" radalla pystyi olemaan samaan aikaan 12 pelaajaa, mutta "Mario Kart Worldissa" pelaajia haluttiin olevan 24. Tämä asetti teknisiä haasteita Switchiä ajatellen, ja kehittäjät keskustelivat pelin graafisen tyylin yksinkertaistamisesta, resoluution pudottamisesta ja jopa kuvataajuuden pudottamisesta 30 ruutuun sarjalle totutusta 60 ruudusta. 
Vuonna 2020 pelin kehitys päätettiin kehittäjien helpotukseksi siirtää tuolloin kehitysvaiheessa olleelle Nintendo Switch 2:lle.
Annikki Arola-Anttila

Elma Unelma Annikki Arola-Anttila (o.s. "Arola"; 2. joulukuuta 1918 Konnevesi – 29. joulukuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen kuvaamataidonopettaja ja kuvittaja. Hän toimi Suomen Kuvaamataidon Opettajain Liiton puheenjohtajana.
Arola-Anttila opiskeli Taideteollisuuskeskuskoulussa vuosina 1939–1944.
Arola-Anttila kuoli vuonna 2007 ja hänet on haudattu Vantaalla Honkanummen hautausmaalle.
Cross Island Line

Cross Island Line (CRL) on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän seitsemäs linja. Se tulee kulkemaan itä-länsisuunnassa Changista Jurongin teollisuusalueelle Loyangin, Pasir Risin, Hougangin, Serangoon Northin, Ang Mo Kion, Sin Mingin, Bukit Timahin, Clementin ja länsirannikon kautta. Pasir Risistä linja haarautuu Punggoliin. Valmistuessaan kokonaan 2040-luvulla, siitä tulee MRT-verkon pisin linja, 58 kilometrin pituudellaan. Tuolloin sillä olisi 27 asemaa.
Ingrid Lundanes

Ingrid Lundanes (s. 1997 Ålesund, Norja) on suunnistaja. MM-kilpailuissa Lundanesin paras saavutus on sprintin 22. sija Trekantområdetin MM-kilpailuissa 2022. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on pitkän matkan 11. sija Morin EM-kilpailuissa 2024. Suunnistuksen maailmancupin yksittäisessä osakilpailussa hän on sijoittunut parhaimmillaan kahdeksanneksi Boråsin sprintissä vuonna 2022. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia viestissä vuosina 2016. Henkilökohtaisilla matkoilla hän sijoittui parhaimmillaan pitkällä matkalla yhdeksänneksi molempina vuosina. Seuratasolla hän on voittanut Venlojen viestin IFK Göteborg Orienteringin joukkueessa vuonna 2023.
Tova Friedman

Tova Friedman (s. 7. syyskuuta 1938 Gdynia, Puola) on amerikanjuutalainen kirjailija ja yksi nuorimmista holokaustista selviytyneistä. Hänet lähetettiin viisivuotiaana Auschwitziin yhdessä äitinsä kanssa, isänsä joutuessa Dachaun keskitysleirille. Sodan jälkeen hänen perheensä palasi kotiseudulleen Puolaan, mistä he muuttivat Yhdysvaltoihin Friedmanin ollessa lapsi.
Friedman suoritti kandidaatintutkinnon psykologiasta Brooklyn Collegessa ja maisterintutkinnon kirjallisuudesta City College of New Yorkista, minkä jälkeen hän teki opetustyötä Israelissa kymmenen vuotta. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän suoritti maisterintutkinnon Rutgersin yliopistosta sosiaalityöstä. Hän työskenteli yli 20 vuotta psykoterapeuttina. Friedman kirjoitti "Auschwitzin tytär" -muistelmateoksensa yhdessä sotakirjeenvaihtaja Malcolm Brabantin kanssa. Teos julkaistiin englanniksi vuonna 2022. Se päätyi "New York Timesin" bestseller-listalle.
Friedmanista tuli 85-vuotiaana kuuluisa hänen lapsenlapsensa Aron Goodmanin julkaistua Tiktokissa hänen muistojaan holokaustista ja vastauksia katsojien kysymyksiin. Videot saivat syyskuuhun 2021 mennessä 75 miljoonaa näyttökertaa. Vuonna 2025 hän piti puheen Auschwitzin keskitysleirin vapauttamisen 80-vuotismuistotilaisuudessa.
Aksel Møllers Haven metroasema

Aksel Møllers Haven metroasema on Kööpenhaminan metron M3-linjan asema, joka sijaitsee Aksel Møllers Havella, Godthåbsvej’n edustalla Kööpenhaminan alueen Frederiksbergin kunnassa. Asema sijaitsee Nuuks Pladsin ja Frederiksbergin asemien välissä. Asema avattiin 29. syyskuuta 2019 ja se sijaitsee maksuvyöhykkeellä 1.
Pähkinäposkiluikero

Pähkinäposkiluikero ("Acanthemblemaria crockeri") on haukiluikeroihin kuuluva kalalaji. Laji tavataan lämpimistä vesistä Kalifornianlahdelta.
Koko ja ulkonäkö.
Pähkinäposkiluikero voi kasvaa noin 6 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen. Silmien yläpuolella on haarautuneet pensasmaiset ulokkeet. Kala on väriltään ruskea ja koiraat ovat tummempia kuin naaraat, mutta myös vaaleita koiraita tunnetaan. Molemmilla sukupuolilla on kiduskannessa kookas ruskea laikku. Koiraan ruumiissa on valkoisia pisteitä ja naaraalla rivi punaoransseja laikkuja.
Levinneisyys ja elintavat.
Pähkinäposkiluikeroa tavataan Kalifornianlahdelta aivan sen pohjoisosia lukuunottamatta. Lajin elinympäristöä ovat kivikkoiset riutat. Se elää tyypillisesti matojen tai nilviäisten vanhoissa tukirangoissa. Kalan ravintoa ovat pinenet selkärangattomat eläimet ja kalat. Pähkinäposkiluikeron lisääntymiskausi on keväällä.
Taalintehtaan koulu

Taalintehtaan koulu on suomenkielinen alakoulu, joka sijaitsee Taalintehtaalla Kemiönsaaren kunnassa. Koulu on saanut Vihreä lippu -ympäristösertifikaatin vuonna 2015. Taalintehtaan koulussa annetaan myös esiopetusta.
Taalintehtaan koulu valittiin Vuoden kouluksi vuonna 2015. Valinnan tehnyt Opetusalan ammattijärjestö OAJ perusteli valintaansa kehumalla Taalintehtaan koulun yhteisöllisyyttä, monikulttuurisuutta ja kestävän kehityksen mukaista toimintaa.
Taalintehtaan koulu on rakennettu vuonna 1957.
Marine Alutech

Marine Alutech Oy Ab on suomalainen yritys, joka valmistaa erikoisrakenteisia veneitä sotilas- ja viranomaiskäyttöön. Yritys perustettiin vuonna 1991, ja sen kotipaikka on Teijo Salossa.
Historia.
Marine Alutech perustettiin vuonna 1991, mutta veneitä valmistettiin Teijon telakan alaisuudessa jo vuodesta 1985. Niko Haro peri isältään paikan toimitusjohtajana 1998, ja yritys suuntasi kansainvälisille markkinoille. Marine Alutech luovutti 30:n ensimmäisen vuotensa (1991–2021) aikana 522 venettä. Veneitä on myyty useisiin maihin.
Marine Alutech ja saksalainen Schiffswerft Gebrüder Friedrich Kiel solmivat loppuvuodesta 2025 sopimuksen, jonka nojalla Marine Alutechin veneitä aletaan valmistamaan saksalaistelakalla Kielissä.
Tuotteet.
Marine Alutech on erikoistunut noin 5–25 metriä pitkiin nopeisiin veneisiin, joiden rungot ovat alumiinia ja komposiitteja. Useat veneet käyttävät vesisuihkupropulsiota, ja saavuttavat yli 40 solmun (~74 km/h), jopa 50 solmun (~93 km/h) huippunopeuden. Yrityksen asiakkaat ovat lähinnä sotilas- ja viranomaistoimijoita, joten veneet voidaan varustaa monentyyppisillä järjestelmillä ja aseistuksella, kuten konekivääreillä. Veneitä varustellaan esimerkiksi partio-, pelastus- ja taistelukäyttöön.
Marine Alutechin tunnetuimpia tuotteita ovat Watercat-sarjan veneet, joihin lukeutuu muun muassa Suomen merivoimien Jurmo- (Watercat M12) ja Jehu (Watercat M18) -luokkien kuljetus- ja maihinnousuveneet.
Nya Harrison

Nya Harrison (s. 9. marraskuuta 2002) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut vuodesta 2025 NWSL-sarjassa pelaavaa San Diego Wavea. Harrison pelasi vuonna 2020 yhden ottelun Yhdysvaltain alle 18-vuotiaiden naisten maajoukkueessa.
Melanie Barcenas

Melanie Magali Barcenas (s. 30. lokakuuta 2007 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 163-senttimetrinen ja on edustanut seuratasolla vuodesta 2023 NWSL-sarjassa pelaavaa San Diego Wavea. Hänestä tuli 15-vuotiaana sarjahistorian nuorin pelaaja.
Barcenas on pelannut huhtikuulle 2025 mennessä 20 sarjaottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin. Hän oli mukana voittamassa vuoden 2024 NWSL Challenge Cupia. Barcenas pelasi vuosina 2022–2024 Yhdysvaltain alle 17-vuotiaiden naisten maajoukkueessa 16 ottelua, joissa hän iski viisi maalia. Hän sai maajoukkueen kanssa pronssia vuoden 2024 alle 17-vuotiaiden naisten MM-kilpailuista.
Valentina Kameníková

Valentina Kameníková (1930–1989) oli Ukrainassa syntynyt, uransa Tšekkoslovakiassa luonut pianisti.
Kameníková levytti 1960–1980-luvuille Supraphonille muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Ludwig van Beethovenin ja Pjotr Tšaikovskin teoksia. Hän sai opetusta Heinrich Neuhausilta. Hän konsertoi silloisessa rautaesiripun takaisessa Itä-Euroopassa ja saavutti laajaa suosiota siellä, mutta jäi huonosti tunnetuksi länsimaissa. Kameníková työskenteli opettajana Prahassa, jossa hänen opiskelijoidensa joukossa oli Ivan Klánský. Hän istui Kansainvälisen Paloma O’Shea -pianokilpailun tuomariston jäsenenä vuonna 1976.
DiDi Haračić

Dijana ”DiDi” Haračić (s. 12. huhtikuuta 1992 Sarajevo) on bosniahertsegovinalainen jalkapallomaalivahti, joka on pituudeltaan 175-senttimetrinen. Hän on pelannut koko peliuransa Yhdysvaltojen NWSL-sarjassa ja on edustanut vuodesta 2025 San Diego Wavea.
Haračić ei ole pelannut huhtikuulle 2025 mennessä nykyisessä seurassaan yhtään sarjaottelua. Hän on edustanut Bosnia ja Hertsegovinan naisten A-maajoukkuetta yhteensä kahdeksassa ottelussa.
Eino Pulkkinen

Eino Alvar Pulkkinen (7. marraskuuta 1925, Rautjärvi – 4. marraskuuta 2011 ) oli suomalainen kestävyysjuoksija 1950-luvulla menestyen erityisesti maratonilla. Parhaimmat menestykset olivat Bostonin maratonin toinen ja kolmas sija. Arvokisaedustukset kiersivät Pulkkista 1950-luvun alkupuolella niin, että ainoaksi arvokisaedustukseksi jäivät Tukholman EM-kisat 1958.
Eino Pulkkinen juoksi ensimmäisen maratoninsa vuoden 1951 SM-kisoissa sijoittuen 13:nneksi häviten silloiselle mestarimaratoonari Veikko Karvoselle lähes 25 minuuttia. Pulkkinen juoksi syyskuun lopussa toisen maratonin Turussa 17 minuuttia nopeammin kuin SM-kisoissa Erkki Puolakan voittaessa hänet 4,5 minuutilla. Olympiavuoden 1952 ensimmäinen koetus oli kesäkuun lopun maratonkarsinta kotiolympialaisiin, jossa Pulkkinen sijoittui kolmanneksi Puolakan voittaessa ja Hietasen sijoittuessa toiseksi. Lopullisessa valinnassa päädyttin kuitenkin Veikko Karvoseen, joka karsintamaratonilla oli sijoittunut kuudenneksi. Valinta osoittautui kuitenkin lopulta hyväksi Karvosen sijoittuessa Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – miesten maratonolympiamaratonilla huippuajalla viidenneksi.
Kaudella 1953 Pulkkinen vakiinnutti asemansa Suomen kärkimaratoonareiden joukossa sijoittuen kesän SM- ja PM-kisoissa neljänneksi. Seuraavalla kaudella hän sijoittui kotiseudullaan Rautjärvellä juostulla SM-maratonilla neljänneksi ja jäi näin Bernin EM-joukkueen ulkopuolelle. Myöhemmin syksyllä Pulkkinen juoksi yhden maratonin Tšekkoslovakian Košicessa sijoittuen Puolakan voittamassa kisassa viidenneksi. Pulkkinen edusti keväällä 1955 Suomea Bostonin maratonilla sijoittuen toiseksi häviten kisan voittaneelle Japanin Hideo Hamamuralle minuutin. Aika 2.19.23 jäi hänen uransa parhaaksi maratonajaksi. Kausi 1955 oli muutenkin tasokas, sillä hän oli SM-kisoissa viides, PM-kisoissa kolmas sekä lokakuussa Bukarestissa otti voiton. Saman vuoden joulukuussa hän oli Japanissa Fukuokan maratonilla kolmas Karvosen voittaessa kisan.
Melbournen olympiavuosi 1956 käynnistyi hieman tavanomaista myöhemmin, koska olympiakisat olivat vasta marraskussa 1956. SM-kisat käytiin elokuussa 1956 Kotilan, Oksasen ja Karvosen ottaessa kolme ensimmäistä sijaa. Viimeinen karsintakisa kuudelle suomalaismaratoonarille olympialaisiin järjestettiin Länsi-Saksa - Suomi -maaottelussa Hampurissa. Siellä Oksanen, Kotila ja Karvonen ottivat selvän voiton ennen neljänneksi sijoittunutta Pulkkista. Näin Pulkkinen jäi toisen kerran niukasti ulos olympiajoukkueesta. Vuoden 1957 aikana Pulkkinen saavutti SM-hopeaa ja PM-hopeaa sekä Moskovassa elokuun alussa viides ja Ateenassa lokakuussa kahdeksas. Huhtikuussa 1958 Pulkkinen aloitti kautensa Bostonissa sijoittuen kisassa kolmanneksi Jugoslavian Franjo Mihalićin ottaessa ylivoimaisen voiton. Heinäkuun SM-maratonilla hän oli kolmas Olavi Mannisen voittaessa mestaruuden. Tältä pohjalta hänet valittiin Karvosen kanssa EM-edustajiksi, joissa hän sijoittui kymmenenneksi 13 minuutia Neuvostoliiton Sergei Popoville hävinneenä.
Owey

Owey () on saari Irlannin Atlantin valtameren rannikolla Donegalin kreivikunnassa. Pinta-alaa sillä on noin 1,2 km². Saari on nykyisin asumaton. Viimeiset vakituiset asukkaat lähtivät 1970-luvulla, mutta joitakin saaren vanhan kylän rakennuksia on kunnostettu kausittaiseen käyttöön. 
Maantiede.
Owey sijaitsee Irlannin Atlantin valtameren rannikolla Donegalin kreivikunnassa Golan ja Arranmoren saarten välissä. Mantereesta sitä erottaa Cruit Island. Pinta-alaa saarella on noin 1,2 km². Saaren eteläosassa on pieni satama, saaren vanhan kylän keskusta ja hedelmällistä ruohikkoaluetta. Saaren pohjoisosa on sen sijaan karua kivikkoa ja merenrantakallioita. Kallioilla on useita luolia.
Historia.
Oweyn iirinkielinen nimi "Uaigh" tarkoittaa luolaa. Saari asutettiin noin 300 vuotta sitten. Suurimmillaan saari oli 1920- ja 1930-luvuilla, jolloin siellä oli 120 asukasta. Saaren asukasluku lähti kuitenkin monien Irlannin saarten tapaan laskuun. Viimeiset kaksi saarella vakituisesti asunutta perhettä jättivät sen taakseen vuonna 1977. Saaren keskuskylän rakennukset hylättiin, kunnes joitakin niistä alettiin kunnostaa kausittaiseen käyttöön 2000-luvulla. Tästä huolimatta saari ei ole edelleenkään sähköverkossa, eikä sillä ole juoksevaa vettä.
Väestö.
Oweylla ei ole nykyisin vakituista asutusta, mutta saarella asuu kausittain etenkin vuoden lämpiminä kuukausina 20-30 henkilöä.
Mechthild Magdeburgilainen

Mechthild Magdeburgilainen (n. 1207 tai 1210, jossain Magdeburgin seudulla Saksassa – 1282 tai 1294, Eisleben) oli saksalainen nunna, kirjailija ja kristillinen mystikko.
Elämä.
Mechthildin taustasta ja yksityiselämästä ei tiedetä paljoa. Hänen oletetaan olleen aatelista syntyperää, sillä hänen kielenkäyttönsä viittaa ylhäissäätyiseen kasvatukseen. 12-vuotiaasta saakka hän sai päivittäin mystisen Jumala-kokemuksen, joita hän kirjoituksissaan nimittää ”tervehdyksiksi”. Vuonna 1230 hän jätti perheensä ”elääkseen Jumalan rakkaudessa” ja muutti Magdeburgiin, missä hän eli 40 vuotta begiininä, hengelliselle elämälle omistautuneena maallikkonaisena. Hengellistä ohjausta hän sai dominikaaniveljiltä, etenkin rippi-isältään Heinrich Hallelaiselta, joka vuonna 1250 suostutteli hänet kirjoittamaan näkynsä ja mystiset kokemuksensa muistiin. Mechthildin kirjoittamat tekstit, kuusi osaa hänen myöhemmin seitsenosaisesta ”Jumaluuden virtaava valo” ("Das fließende Licht der Gottheit)" -teoksestaan, Heinrich kokosi ja varusti otsikoilla.
Mechthild kertoo teoksessaan elämänsä Magdeburgissa olleen täynnä sisäisiä ja ulkoisia koettelemuksia, ja hän poti myös vaikeita sairauksia. Vuoden 1270 tienoilla Eislebenin lähellä sijaitsevan Helftan cistersiläisluostarin oppineet nunnat ottivat hänet luokseen ja kirjoittivat muistiin hänen ilmestystensä seitsemännen kirjan. Mechthild eli viimeiset vuotensa Helftan luostarissa ja kuoli siellä, eri lähteiden mukaan 1282 tai 1294.
Tuotanto.
Mechthildin ”Jumaluuden virtaava valo” kertoo hyvin yksilöllisellä, voimakkaalla kuvakielellä kirjoittajansa mystisistä kohtaamisista ja keskusteluista Jumalan kanssa. Kristityn Jumala-suhdetta kuvataan rakkautena, jonka kuvauksessa on yhtymäkohtia keskiaikaiseen minne-lyriikkaan; ainutlaatuista on myös Jumalan kuvaaminen kaipaavana rakastajana. Kirja on tarkoitettu viestiksi kristityille ja kirkonmiehille, joiden tulisi löytää voimakkaampi ja henkilökohtaisempi Jumala-suhde. Mechthild näki kirkon olevan vaarassa rappeutua ja tyhjentyä sisäisesti ja arvosteli ankarasti esimerkiksi mukavaa elämää viettäviä korkeita kirkonmiehiä, joita hän nimitti ”löyhkääviksi pukeiksi”.
”Jumaluuden virtaava valo” kirjoitettiin keskialasaksan kielellä, mutta sen alkuperäinen teksti on kadonnut. Nykyään tunnetut laitokset perustuvat Mechthildin elinaikana laadittuun osittaiseen latinannokseen sekä 1300-luvulla syntyneeseen alemannilais-yläsaksalaiseen käännökseen.
Jälkimaine.
Asteroidi 873 Mechthild on nimetty hänen mukaansa.
Death Valley Girls

Death Valley Girls on Los Angelesissa perustettu rock-yhtye, joka yhdistää musiikissaan garage rockin, punkin ja psykedelian elementtejä. Heidän musiikkinsa tuo esiin myös vahvan vaikutteen 1970-luvun hard rockista ja he ovat saaneet kiitosta erityisesti vauhdikkaista tlive-esityksistään. 
Yhtye on tehnyt yhteistyötä esimerkiksi Iggy Popin kanssa ja sen perustajiin kuuluu Hole-yhtyeen rumpali Patty Schemel. Death Valley Girls sanoituksissa juhlistetaan monenlaista kyseenalaista käyttäytymistä. 
Ura.
Death Valley Girls perustettiin Los Angelesissa, Kaliforniassa vuonna 2013. Alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat rumpali Patty Schemel, joka oli työskennellyt Holen ja Juliette and the Licksin kanssa, sekä Pattyn kitaristi veli Larry Schemel, basisti Rachel Orosco ja päälaulaja Bonnie Bloomgarde. 
Death Valley Girls perustettiin vuonna 2013 Patty Schemelin ja hänen veljensä Larry Schemelin toimesta, kun Patty tarvitsi "jotain muutakin turvallista tekemistä kuin AA-kerho". 
Patty Schemel jätti yhtyeen heidän debyyttialbuminsa "Street Venom" julkaisun jälkeen vuonna 2014. Samana vuonna bändi julkaisi singlen "Electric High" b/w "Gettin' Hard", jolloin Laura Kelsey (ex-Flytraps) otti rumpalin paikan.
Toinen täyspitkä albumi, "Glow in the Dark" (2016), dokumentoi lisää kokoonpanomuutoksia – Alana Amram korvasi Rachel Oroscon basistina, ja Jessie Jones liittyi bändiin jakamaan lauluvastuuta Bloomgardenin kanssa. Vuonna 2018 julkaistu "Darkness Rains" oli bändin ensimmäinen albumi Suicide Squeeze Recordsille ja se sisälsi kappaleen "Disaster (Is What We're After)". 
Death Valley Girls julkaisi musiikkivideon singleensä "“Disaster (Is What We’re After)”". Video on uudelleenluenta kuuluisasta kohtauksesta Jørgen Lethin vuoden 1982 elokuvasta "66 Scenes from America", jossa poptaiteen ikoni Andy Warhol istuu ja syö hampurilaisen. Death Valley Girlsin videolla Andy Warholin tilalla hampurilaista on syömässä' punk rock legenda Iggy Pop. Vuonna 2020 he julkaisivat rajoitetun erän live-kasettia "Levitation Sessions", joka oli äänitetty Los Angelesin Cone-klubilla. Sitä seurasi "Under the Spell of Joy" (2020) -albumi, jolla Larry Schemelin ja Bonnie Bloomgarden seurassa olivat Nicole "Pickle" Smithin bassossa ja Rikki Styxxin rummuissa, kun taas Laura Kelsey siirtyi lyömäsoittimista koskettimiin. "Street Venom" sai laajennetun uusintajulkaisun heinäkuussa 2021, jolloin se vinyylinä ja digitaalisessa muodossa. 
Alkuvuodesta 2022 Death Valley Girls julkaisi split-singlen Le Butcherettesin kanssa, jossa Death Valley Girls esitti kappaleen "When I'm Free" ja Le Butcherettes "The Universe". Seuraavassa huhtikuussa "When I'm Free" julkaistiin uudelleen Peachesin elektro-rap-remiksinä. Helmikuussa 2023 julkaistiin "Islands in the Sky" albumi. Näissä sessioissa Sammy Westervelt otti basson ja laulujen tehtävät Nicole "Pickle" Smithiltä, ja Laura Kelsey poistui bändistä. Bonnie Bloomgarden hoiti sekä laulu- että kosketinsoitinrooleja. Albumilla kuullaan myös vierailevia esiintyjiä, kuten Gregg Foreman lisäkoskettimilla ja Gabe Flores saksofonissa.
Hana Zagorová

Hana Zagorová (6. syyskuuta 1946 Petřkovice, Ostravan seutu – 26. elokuuta 2022) oli tšekkiläinen laulaja.
Zagorová sai ensimmäisen kerran julkisuutta 17-vuotiaana osallistuessaan paikalliseen laulukilpailuun. Hän valmistui Brnon Janáček-akatemiasta ja aloitti 1960-luvun loppupuolella säännöllisen esiintymisen televisiossa. Hän teki yhteistyötä eri yhtyeiden kanssa ja äänitti ensimmäisen albuminsa "Bludičkan" (1970) Václav Zahradníkin orkesterin kanssa. Zagorová muutti 1970-luvun alkupuolella Prahaan ja aloitti levyttämisen Tšekkoslovakian radion tanssiorkesterin kanssa. Hän oli vuosina 1972–1974 vieraileva esiintyjä Prahan Semafor-teatterissa. 1970-luvun loppupuolella Zagorová piti Tšekkoslovakiassa useita konsertteja italialaisen laulaja Drupin kanssa. Hän alkoi esiintyä myös Stanislav Hložekin ja Petr Kotvaldin duon kanssa.
Zagorová oli uransa huipulla 1980-luvulla ja kiersi myös kotimaansa ulkopuolella. Kesäkuussa 1989 hän allekirjoitti Peruskirja 77 -liikkeen Několik vět -vetoomuksen, jossa vaadittiin poliittisten vankien vapauttamista ja sananvapautta. Zagoroválta kiellettiin esiintyminen, kunnes kommunistinen hallinto kaatui kuukausia myöhemmin. Ensimmäisen julkisen esiintymisensä tämän jälkeen hän teki marraskuussa 1989, jolloin hän lauloi Venceslauksen aukiolla Jaroslav Hutkan kanssa. Zagorová solmi toisen avioliittonsa vuonna 1992. Hänen uusi puolisonsa oli oopperalaulaja Štefan Margita, jonka kanssa hän myös levytti.
Zagorová sai Hall of Fame -tunnustuksen Anděl-palkintojen jakotilaisuudessa vuonna 2015. Hänen viimeinen albuminsa "Já nemám strach" ilmestyi vuonna 2018. Zagorová kärsi pitkäaikaisista terveysongelmista, jotka pahenivat koronainfektioon sairastumisen myötä syyskuussa 2020. Hän perui kaikki jäljellä olleet työsitoumuksensa elokuussa 2021. Uransa aikana Zagorová julkaisi yhteensä kymmeniä albumeita ja äänitti lähes 900 laulua. Hänelle myönnettiin kaikkiaan yhdeksään otteeseen Zlatý slavík -palkinto.
Kentin prinsessa Michael

Kentin prinsessa Michael (oik. Marie-Christine von Reibnitz, s. 15. tammikuuta 1945) on Kentin prinssi Michaelin puolisona Englannin kuninkaallisen perheen jäsen. Koska hän ei ole kuninkaallista syntyperää, häntä ei kutsuta Kentin prinsessa Marie-Christineksi, vaan aviomiehensä nimellä.
Prinssi ja prinsessa vihittiin Wienissä vuonna 1978. Heillä on kaksi lasta. Prinsessan aikaisempi avioliitto pankkiirin kanssa julistettiin mitätöidyksi ennen kuninkaallisia häitä.
Opiskeltuaan kuvataidetta Victoria &amp; Albert Museumissa 1970-luvun alussa prinsessa työskenteli viisi vuotta sisustussuunnittelijoiden harjoittelijana Lontoossa ennen kuin hän alkoi toimia alalla itsenäisesti. Prinsessa on julkaissut kolme tietokirjaa, omaelämäkerrallisen teoksen ja kolme historiallista romaania.
GT World Challenge Europe -kausi 2025

GT World Challenge Europe 2025 oli GT World Challenge Europe -sarjan kausi vuonna 2025. Kaudella ajettiin kymmenen kilpailua Endurance Cup ja Sprint Cup -sarjoissa.
Renkaat sarjaan toimitti aiempien vuosien tapaan Pirelli. Kaudella oli mukana kymmenen autovalmistajaa. Kilpailijat jakaantuvat Pro, Gold cup, Silver cup ja Bronze cup luokkiin.
Kilpailukalenteri.
Kaudella ajettiin varsinaisten kilpailujen lisäksi kaksi "prologia" Paul Ricardin radalla (10.–11. maaliskuuta) ja Span radalla (13.–14. toukokuuta)
Pekka Lara

Pekka Tapani Lara (s. 21. lokakuuta 1954 Tampere) on suomalainen teatteriohjaaja.
Ura.
Uransa alussa Lara toimi vapaana ohjaajana 1984–1985 sekä ohjaajana ja dramaturgina Imatran kaupunginteatterissa 1985–1991. Lara on ohjannut useita Forssan teatterin tuotantoja 2000-luvulla.
Laran Imatran kaupunginteatteriin ohjaamia näytelmiä ovat muun muassa "Kuolleet sielut" (1986), "Niskavuoren Heta" (1987), "Tukkijoella" (1987), "Niskavuoren naiset" (1990), "Kalle Aaltosen morsian" (1992), "Tulitikkuja lainaamassa" (1993) ja "Syntipukki" (1994).
Forssan teatteriin Lara on ohjannut esimerkiksi näytelmät "Maan päällä paikka yksi on" (2003), "Punahilkka" (2004), "Adalminan helmi" (2005), "Häräntappoase" (2006), "Pessi ja Illusia" (2007), "Anna Karenina" (2008), "Juurakon Hulda" (2010), Aladdin ja Taikalamppu (2011), "Punainen viiva" (2012) ja "Kolme iloista rosvoa" (2013).
Aada Pekkalainen

Aada Pekkalainen (s. 1995) on suomalainen koripalloilija. Hän on pituudeltaan 179-senttimetrinen ja pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Korisliigassa Espoo Basket Teamiä.
Pekkalainen on Naantalin Koripalloilijoiden kasvatti. Hän on edustanut I-divisioonassa Turun Rientoa kausina 2016–2021 ja Hyvinkään Pontevaa kausina 2022–2024. Hänet valittiin I-divisioonassa vuoden pelaaksi kaudella 2018–2019. Hän siirtyi Korisliigassa pelaavaan Espoo Basket Teamiin kesällä 2024.
Enghave Pladsin metroasema

Enghave Pladsin metroasema on Kööpenhaminan metron M3-linjan asema, joka sijaitsee Enghave Pladsilla Kööpenhaminan Vesterbron kaupunginosassa. Asema sijaitsee Kööpenhaminan päärautatieaseman ja Frederiksberg Allén asemien välissä. Asema avattiin 29. syyskuuta 2019 ja se sijaitsee maksuvyöhykkeellä 2.
Slow Fall

Slow Fall on suomalainen metalliyhtye, joka on perustettu vuonna 2016 Oulussa. Yhtyeen musiikki on melodista death metallia.
Historia.
Alkuajat (2016–2018).
Slow Fallin perusti yhtyeen basisti Markku Kerosalo vuonna 2016. Ensimmäiseen kokoonpanoon kuuluivat hänen lisäkseen laulaja Jonne Sipilä, laulajakitaristi Juho Näppä, kitaristi Juho Viinikanoja ja rumpali Aki Pusa, jotka liittyivät yhtyeeseen 2017. 
Tällä kokoonpanolla yhtye julkaisi ensimmäisen EP:nsä "The First Ones to Fall" 22. syyskuuta 2017. Seuraavana keväänä 16. helmikuuta yhtye ilmoitti Facebook-sivullaan, että tiet Jonne Sipilän kanssa erkanevat. Yhtye jatkoi debyyttialbuminsa kirjoittamista ilman laulajaa ja ilmoitti joulukuussa 2018 aloittavansa albumin äänitykset vuoden vaihteen jälkeen. 
Beneath the Endless Rains (2019–2020).
Maaliskuussa 2019 yhtye koki seuraavan kokoonpanomuutoksen, kun Juho Näppä jätti yhtyeen. Eroon ei liittynyt erimielisyyksiä tai draamaa. Samalla Slow Fall ilmoitti, että uudeksi kitaristiksi on pestattu Heikki Kakko. Kesällä yhtye oli löytänyt uuden laulajan, Markus Taipaleen. Hänen kanssaan Slow Fall viimeisteli debyyttialbumin äänitykset. 
"Beneath the Endless Rain" julkaistiin vuotta myöhemmin 23. lokakuuta 2020 Inverse Recordsin kautta. 
Obsidian Waves (2021–2023).
Alkuvuodesta yhtye ilmoitti 2021, että rumpali Aki Pusa jättää yhtyeen ajanpuutteen vuoksi. Hänet korvasi Janne Lukki. Saman vuoden huhtikuussa Slow Fall ilmoitti Facebook-sivullaan, että yhtyeessä sessiokosketinsoittajana toiminut Lasse Launimaa liittyy virallisesti yhtyeeseen. Samalla yhtye kertoi aloittaneensa toisen albuminsa säveltämisen.
Elokuussa 2021 Slow Fallin toinen albumi oli valmis äänitettäväksi. Yhtye aloitti äänitykset lokakuussa. 13. syyskuuta 2022 Slow Fall ilmoitti Facebook-sivullaan, että heidät on kiinnitetty saksalaisen levy-yhtiön Out Of Line Musicin riveihin. Ensimmäinen single tulevalta albumilta, "All the Blood", julkaistiin 14. syyskuuta 2022. Yhtyeen toinen kokopitkä albumi, "Obsidian Waves" julkaistiin 9. kesäkuuta 2023.
Blood Eclipse (2024–).
5. maaliskuuta 2024 Slow Fall ilmoitti sosiaalisessa mediassa, että kolmannen albumin äänitykset on virallisesti aloitettu. "Vendetta"-nimeä kantava EP julkaistiin huhtikuun 10. päivä ja se sisälsi nimikappaleen lisäksi "Life is a Losing Game" -kappaleen, joka oli jäänyt pois edelliseltä albumilta. Slow Fall kävi ensimmäisellä Euroopan kiertueella huhti- ja toukokuussa 2024, jolloin he soittivat Saksassa, Tšekissä, Belgiassa ja Ranskassa. Saman vuoden joulukuussa yhtye ilmoitti suuntaavansa studioon uuden albumin äänitysten merkeissä. Slow Fallin kolmas kokopitkä albumi "Blood Eclipse" julkaistaan 16. toukokuuta 2025.
Kiia Mäntylä

Kiia Mäntylä (s. 11. kesäkuuta 2004) on suomalainen koripalloilija. Hän on pituudeltaan 183-senttimetrinen ja pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Korisliigassa Espoo Basket Teamiä.
Mäntylä on Espoo Basket Teamin kasvatti. Hän on pelannut seuran edustusjoukkueessa Korisliigaa kaudesta 2020–2021 alkaen.
Mäntylä on pelannut 21 maaottelua alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa, neljä maaottelua alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa ja kolme maaottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi vuonna 2019 alle 16-vuotiaiden EM-kilpailuissa.
August Karlsson

August (Aku) Andreas Karlsson (30. marraskuuta 1883 Turku – 8. toukokuuta 1958 Turku) oli suomalainen rakennusmestari, joka suunnitteli monia puutaloja ainakin Turkuun. Eniten Karlssonin suunnittelemia asuintaloja on Itäharjulla, Mäntymäessä, Nummessa ja Pohjolassa. 
Karlsson oli myös tunnettu urheilija, joka 1900-luvun tapaan kilpaili useissa eri lajeissa. Hänen vahvimmat lajinsa olivat pika-ja aitajuoksu. Hän kilpaili valtakunnallisella tasolla myös pyöräilyssä, hiihdossa, luistelussa, uinnissa, telinevoimistelussa ja painissa.
Suunnittelijan uransa jälkeen hän toimi pitkään vuosina 1940–1952 Turun VPK:n päällikkönä.
Funktionalismin yleistymisestä huolimatta Karlsson jatkoi vielä 1930- ja 1940-luvuillakin klassismin tyylisuunnalla.
Ghost of Yōtei

Ghost of Yōtei on Sucker Punchin kehittämä toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin 2. lokakuuta PlayStation 5:lle.
Pelaaminen.
Peli on seuraaja "Ghost of Tsushimalle", mutta päähenkilö, tapahtumapaikka ja aikakausi on eri. Peli sijoittuu Hokkaidon saarelle Yōtei-vuoren ympäristöön vuoteen 1603. Päähenkilö on nimeltään Atsu, joka pyrkii kostamaan hänen perheensä tappamisesta. Kehittäjät ovat kertoneet pelin avoimen pelimaailman olevan vähemmän itseään toistava kuin aiemmassa osassa.
Atsu voi käyttää useita eri aseita, mukana ovat muun muassa katana, keihäs, kusarigama, odachi ja kaksoismiekat. Aseille on omat päivityksensä ja mukana on myös heitettäviä aseita. Pelissä voi jälleen valita japaninkielisen puheen ja tekstityksen. Pelissä on eri elokuvaohjaajien tyylien mukaiset asetukset elokuvamaiselle kokemukselle. Aikakausi on taistelevien valtioiden aikakauden jälkeen, jolloin on rauha ja sotureille ei ole tarvetta. Useat heistä päätyivät Ezoon (nykyinen Hokkaido), jonka väestön näkökulmasta Atsu on onryō (koston henki).
Kehitys.
Pelin kehittäjät viettivät aikaa Hokkaidossa tutustuen paikalliseen maisemaan, ihmisiin ja taiteeseen. Kaukaisen maaston renderöintiä on parannettu, paikallisen sumun käsittelyä on kehitetty ja peliin on lisätty revontulien esitys. Aiemmassa pelissä ei ollut tukea ilmiöille taivaalla. Tuulen käyttö opastuksena on kehittynyt kiertämään suurien kohteiden ympäri.
Vastaanotto.
Peli sai "The Guardianin" arvostelussa neljä tähteä viidestä.
Peli sai "Game Informerin" arvostelussa arvosanaksi 9.25/10. Arvostelussa mainittiin, ettei peli muutu radikaalisti "Ghost of Tsushimasta", joka ei haittaa koska Sucker Punch onnistui pelimekaniikassa ensimmäisellä kerralla. Pelin sanotaan olevan parannus narratiivissa ja hahmoissa.
Agnes Braunschweigilainen

Agnes Braunschweigilainen (k. 1434) oli Mecklenburgin herttuatar ja Albrekt Mecklenburgilaisen toinen puoliso. Agnesia voidaan pitää eräänlaisena Ruotsin kuningattarena, sillä avioituessaan Albrektin kanssa vuonna 1396 tämä ei ollut vielä luopunut vaatimuksistaan Ruotsin kruunuun, vaikka hänet oli syrjäytetty valtaistuimelta jo vuonna 1389. Albrekt luopui lopullisesti kruunuvaatimuksistaan vasta vuonna 1408.
Agnes oli Braunschweigin herttuan Magnus II:n tytär ja hänen äitinsä oli Katarina, Anhalt-Bernburgin ruhtinaan Bernhard III:n tytär. Agnes ja Albrekt avioituivat Schwerinissä helmikuussa 1396, samaan aikaan kun Albrektin poika Erich avioitui Pommerin herttuan Bogislaw VI:n tyttären Sofian kanssa. Agneksen ja Albrektin avioliitosta syntyi poika Albrecht, josta tuli myöhemmin Mecklenburgin herttua.
Agnes jäi leskeksi vuonna 1412 Albrektin kuoltua ja eli vielä poikansa Albrechtin kuoleman (1423) jälkeenkin, menehtyen itse vuonna 1434. Agnes on haudattu Gadebuschiin, kun taas Albrektin hautamuistomerkki sijaitsee Doberanin luostarissa Mecklenburgissa.
Ulla Smidje

Ulla Vendela Smidje (26. joulukuuta 1925 Ullared – 28. marraskuuta 1972 Göteborg) oli ruotsalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Inga-Lenan roolista elokuvassa "Maastamuuttajat" (1971).
Anna Juusten

Anna Juusten (k. 1642) oli piispa Paulus Juustenin tytär ja useiden merkittävien suomalaisten aatelis-, kauppias- ja pappissukujen kantaäiti. Hänet nostettiin esiin Suomen Sukututkimusseuran ensimmäisessä vuosikirjassa 1917, jossa Kustavi Grotenfelt korosti naislinjaisen periytymisen merkitystä sukututkimuksessa.
Anna Juustenin tarkkaa syntymäaikaa ei tiedetä, mutta hän syntyi todennäköisesti 1560-luvulla. Hänen äitinsä Anna Sigfridintytär oli Viipurin linnanvoudin Sigfrid Matsinpojan tytär. Anna Juusten solmi ensimmäisen avioliittonsa saksalaisen kauppiaan Henrik Stråhlmanin kanssa noin 1580-luvun puolivälissä. Pariskunnalle syntyi kuusi aikuiseksi elänyttä lasta ennen Henrik Stråhlmanin kuolemaa 1592. Kolmen vuoden leskeysajan jälkeen Anna avioitui Viipurin pormestari Hans Cröellin kanssa vuonna 1595. Tästäkin liitosta syntyi kuusi lasta. Hans Cröell kuoli 1627, minkä jälkeen Anna eli leskenä perimässään Juustilan kartanossa kuolemaansa saakka.
Anna Juusten oli taloudellisesti menestynyt. Hän sai elinikäisen rälssioikeuden Viipurin Nuoran tilaan 1594 ja Kärstilään 1622. Hän peri äidiltään Juustilan, jonka omistuksesta syntyi riita hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1643. Tuolloin hänellä oli elossa yhdeksän lasta, joista kolme ensimmäisestä ja kaikki kuusi toisesta avioliitosta.
Anna Juustenin lukuisista jälkeläisistä polveutuvat muun muassa Stråhlmanin, Thesleffin, Piperin, Rosencröelin, Ruuthin, Bernerin, Winterin, Söderhelmin, Björksténin, Lagusin, Heinriciusin, Franzénin, Collanin, von Haartmanin, Lavoniusin, Grotenfeltin, Affleckin, Hackmanin, Poppiusin, Fabritiusin, Cygnaeusin ja Meinanderin suvut.
Edel Saunte

Edel Margareta Enrica Els Høst Saunte (13. maaliskuuta 1904 Næstved – 22. marraskuuta 1991 Helsingør) oli tanskalainen juristi ja sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi kansankäräjäedustajana vuosina 1947–1962. Saunte johti Tanskan naisliittoa vuosina 1936–1941.
Puerto La Esperanza (Paraguay)

Puerto La Esperanza eli vanhalta, mutta edelleen usein käytetyltä nimeltään Puerto Sastre on pikkupikkakunta Paraguay Alto Paraguayn departementissa Paraguayjoen varrella. Se perustettiin tanniinisatamana vuonna 1905.
Maantiede.
Puerto La Esperanza sijaitsee Paraguayn Alto Paraguayn departementissa Paraguayjoen varrella joen Chacon puoleisella rannalla 358 kilometriä maan pääkaupunki Asunciónista pohjoiseen. Paikkakunta on nykyisin osa Carmelo Peraltan piirikuntaa.
Historia.
Puerto La Esperanzan perusti alkujaan nimellä Puerto Sastre argentiinalaisen laivanvarustaja Nicolás von Mihanovichin yhtiö Campos y Quebrachales Puerto Sastre vuonna 1905. Paikka sai alkuperäisen nimensä Carlos Casado del Alisalin lesken Ramona Sastre de Casadon mukaan. Hän oli myynyt suuren perimänsä maa-alueen paikalta Mihanovichin uudelle yhtiölle, joak pyrki puolestaan laajentamaan toimintaansa Paraguayjoella. Puerto Sastresta tuli Puerto Casadon jälkeen Paraguayn toinen tanniinisatama. Tanniinia valmsitettiin quebrachopuusta, jota tuotiin paikalle Chacon alueelta kapearaiteista rautatietä pitkin. Tanniinin maailmanmarkkinahinnat romahtivat myöhemmin ja paikka taantui. Campos y Quebrachales Puerto Sastre lopetti toimintansa vuonna 1964. Puerto Sastresta tuli yksinomaan karjankuljetukseen käytetty satama. Se sai uuden virallisen nimen Puerto La Esperanza vuonna 1976, mutta sen vanhaa nimeä käytetään edelleen yleisesti.
Octopath Traveler II

Octopath Traveler II on Acquiren ja Square Enixin kehittämä ja Square Enixin julkaisema roolipeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo Switchille, PlayStation 4:lle, PlayStation 5:lle ja Windowsille.
Pelaaminen.
Peli on seuraaja vuonna 2018 julkaistulle "Octopath Travelerille". Pelissä on jälleen kahdeksan sankaria, mutta peli eroaa edeltäjästä paikoin. Hahmoilla on nyt "latentti voima", jota kertyy taistelun aikana vahingon saamisesta tai aiheuttamisesta, ja mahdollistaa kyvyn aktivoimisen myöhemmin. Omainaisuus on lisänä tutulle "Break and Boost" -mekanismille. Pelissä on mukana myös vuorokauden ajan vaihtelu, joka vaikuttaa hahmojen kykyihin ja kohdattaviin vastustajiin.
Vastaanotto.
Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7/10. Pelin tyyliä kehuttiin, mutta se ei ole enää yhtä vaikuttava kuin ensimmäisen osan julkaisun aikana viisi vuotta aiemmin. Peliä sanottiin myös liian turvallisesti aiempaa seuraavaksi. 
Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8/10. Arvostelussa hahmot saivat kehuja yksilöllisine tarinoineen ja kykyineen, sekä vapaamuotoinen tutkiminen sai kehuja. Moitteita peli sai yksinkertaisista luolastoista ja opastuksen puutteesta uusille pelaajille.
Gyrithe Lemche

Ellen Gyrithe Lemche (o.s. Frisch; 17. huhtikuuta 1866 – 3. toukokuuta 1945) oli tanskalainen kirjailija. Hän toimi Tanskan naisliiton puheenjohtajana vuosina 1921–1922 ja toimitti sen jäsenlehteä "Kvinden og Samfundetia". Lisäksi hän kirjoitti järjestön 40-vuotishistoriikin "Dansk Kvindesamfund gennem 40 Aar" vuonna 1912.