tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
CZ 92

CZ 92 on tšekkiläisen "Česká Zbrojovka a.s. Uherský Brod"in vuodesta 1992 valmistama 6,35 mm Browning -kaliiperinen, vain kaksitoiminen itselataava pistooli. Massasulkuinen ase perustuu aiempiin CZ 36- ja CZ 45 -malleihin ja on valmistusmerkintöjä lukuun ottamatta ulkonäöltään identtinen CZ 45/70 -mallin kanssa. Sen runko on kuitenkin aiemman teräksen sijaan kevytmetalliseosta, minkä vuoksi se on 100 grammaa edeltävää mallia kevyempi. Aseen tähtäimenä on luistin päälle jyrsitty ura, joka kuljee luistin päästä päähän.
Aseen vuodesta 2005 lähtien valmistetun version suurimpina muutoksina ovat yksirivisen lippaan salvan siirto kahvan pohjasta rungon kylkeen, kahvalevyjen uudelleenmuotoilu sekä kahden sormiuran teko kahvarungon etuseinään ja lippaan pohjalevyyn tehty sormitukiuloke. Sen polycoat-pinnoitteen värivaihtoehdot ovat joko kokonaan musta ase tai ase, jonka luisti on hopeanvärinen ja runko musta.
Esther Earl

Esther Grace Earl (3. elokuuta 1994 Beverly, Massachusetts – 25. elokuuta 2010) oli yhdysvaltalainen videobloginpitäjä ja tubettaja. Hän oli John Greenin inspiraation lähde Hazel Grace Lancasterin hahmolle romaanissa "Tähtiin kirjoitettu virhe", josta tehtiin myös samanniminen elokuva.
Earl sairastui kilpirauhassyöpään 12-vuotiaana. Hän saavutti eläessään suosiota verkkojulkaisuillaan, joissa käsitteli elämäänsä ja sairauttaan. Earl oli yksi varhaisimmista nerdfighteria-alakulttuurin jäsenistä. Hän tapasi John Greenin Harry Potter -konferenssissa vuonna 2009 ja ystävystyi tämän kanssa. Green omisti kirjan "Tähtiin kirjoitettu virhe" Earlille eikä olisi sanojensa mukaan voinut kirjoittaa sitä ilman ystävyyttään Earlin kanssa. Kirjan tarina on kuitenkin fiktiivinen.
Earl asui vanhempiensa kanssa Quincyssa Massachusettsissa. Kemoterapiasta huolimatta Earl kuoli kilpirauhassyöpään 16-vuotiaana. Hänen kuolemansa jälkeen julkaistiin hänen vanhempiensa Wayne ja Lori Earlin kanssa kirjoittamansa teos "This Star Won't Go Out – The Life &amp; Words of Esther Grace Earl", josta tuli "The New York Timesin" bestseller. Kirjaan laati esipuheen John Green. Earlin vanhemmat perustivat tyttärensä kunniaksi hyväntekeväisyysjärjestön This Star Won't Go Out.
Pamela Ronald

Pamela Ronald on yhdysvaltalainen professori Kalifornian yliopistossa. Hän on saanut vuonna 2022 Wolfin palkinnon maataloudessa. Hän on tutkinut riisin kykyä vastustaa kasvitauteja ja tavoitteena on kehittää paremmin ilmastonmuutosta kestäviä lajikkeita.
Alex Puccio

Alex Puccio (s. 15. kesäkuuta 1989) on yhdysvaltalainen ammattikiipeilijä, joka on erikoistunut boulderointiin. Hän on voittanut Yhdysvaltojenmestaruuden boulderoinnissa kahdeksan kertaa. Vuonna 2011 hän oli boulderoinnin maailmancupin kauden kokonaistiloksissa kolmas, vuonna 2012 viides ja vuonna 2013 kolmas. Vuonna 2018 hän voitti boulderoinnin maailmancupin Vailin osakilpailun. Ulkokivillä hän on kiivennyt 31 8B vaikeustasoista tai vaikeampaa reittiä.
Puccio aloitti kiipeilyn 13-vuotiaana.
Kultajärvi (Ilomantsi)

Kultajärvi on Pirttijärven kautta Koitereeseen laskeva metsäjärvi Ilomantsissa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 90 hehtaaria. Etäisyys Ilomantsin keskustasta on noin 28 kilometriä pohjoiseen ja Joensuusta noin 73 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Kultajärven ulottuvuus lounaasta koilliseen on noin 1,8 kilometriä. Järvessä on useita leveäsuisia lahtia, joilla ei kuitenkaan ole karttanimiä. Kultajärven itäpuolella levittäytyy Semettiinsuo, jonka halki järveen virtaa suo-ojia. Länsirannalla on muutamia pientaloja. Kartan mukaan Kultajärven ainoa saari on lounaisosan Kalmotsaari.
Kultajärven pohjoispuolella sijaitsee Harkkojärvi ja länsipuolella Pirttijärvi. Niiden korkeustaso on lähes sama kuin Kultajärven. Vedet virtaavat Harkkojärveltä Miinansalmen kautta Miinanlampeen, ja siitä nimetöntä uomaa Kultajärveen. Alavirta jatkuu Kultajärven lounaiskolkasta Vanhantilansalmea Pirttijärveen.
Kultajärven syvyystietoja ei ole ilmoitettu, mutta karttaan on merkitty järven syvyyskäyrät. Niiden perusteella järvi on matala ja ainoa yli kolmen metrin syvyinen alue sijaitsee pohjoisessa. Alueen pinta-ala on alle kaksi hehtaaria.
Kultajärvi (04.982.1.006) kuuluu Pirttijärven-Harkkojärven alueeseen (04.982), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Käenjoen valuma-alue (04.98) ja ensimmäinen on Koitajoen valuma-alue (04.9). Pirttijärven-Harkkojärven alueella on 21 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Pirttijärvi ja Harkkojärvi ovat laajimmat. Kultajärvi on kolmanneksi laajin.
Suomessa on toinenkin Kultajärvi. Se sijaitsee Enontekiöllä noin 668 kilometriä Ilomantsin Kultajärveltä luoteeseen.
Kaarlo J. Temmes

Kaarlo Jaakko Temmes, sukunimi vuoteen 1935 "Pentzin" (3. lokakuuta 1919 Raahe – 14. tammikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja ilmailuhallituksen pääjohtaja.
Temmeksen vanhemmat olivat filosofian maisteri Leino Pentzin ja Edith Laurell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1938, valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisesta korkeakoulusta 1946 ja suoritti Master of Science-tutkinnon California Technical Institutessa 1951.
Temmes oli Suomen Ilmailuliiton lento-osaston päällikkönä 1945–1946 ja Ab Aeroformsportin kontrolli-insinöörinä 1946–1947. Hän toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön ilmailutarkastajana 1947–1956 ja kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön ja myöhemmin liikenneministeriön ilmailuosaston päällikkönä 1965–1972. Temmes oli Finnair Oy:n lentotoimiston johtajana 1956–1965 ja ilmailuhallituksen pääjohtajana 1972–1983.
Temmes toimi European Civil Aviation Conferencen (ECAC) teknillisen komitean puheenjohtajana vuodesta 1970 alkaen. Hänellä oli purjelennon Suomen mestaruudet vuosilta 1944 ja 1947 sekä purjelennon kulta-C merkki no. 1 Suomessa. Temmes suunnitteli 1945 diplomityönään yksipaikkaisen PIK-5 harjoituspurjelentokoneen. 
Kaarlo J. Temmes oli naimisissa vuodesta 1948 varanotaari, sairaanhoitaja Stina Karin Pentzinin kanssa.
Nangujärvi

Nangujärvi on metsäjärvi Inarissa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 6,9 neliökilometriä. Etäisyys Ivalosta on noin 17 kilometriä itään ja Rovaniemeltä noin 256 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Nangujärven rantaviivan pituus on 43 803 metriä. Järven eteläosa on saarten ja luotojen täplittämä. Järven itärannalta työntyvän Marjaniemen pohjoispuolella sijaitsee noin 15-hehtaarinen Nilisaari ja länsipuolella noin 10-hehtaarinen Jänkäsaari. Järven lounaisosan muodostaa Valkialahti.
Nangujärveen virtaa useita tulouomia eri ilmansuunnista. Pohjoisesta Kuohanajärveltä virtaa tulouoma järven pohjoisimman osan Kuohanavuonoon. Nangujärven lasku-uoma on Nangujärvenluusua, joka sijaitsee niin ikään pohjoisessa. Vedet laskevat luoteeseen Saiholompolaan (146,0 metriä mpy) ja siitä edelleen länteen.
Nangujärven eteläpuolitse kulkee maantie. Järven poikki kulkee 28:s itäinen pituuspiiri.
Nangujärvi (71.142.1.001) kuuluu Nangujärven lähialueeseen (71.142), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Paatsjoen vesistössä (71). Toinen jakovaihe on Nangujärven valuma-alue (71.14) ja ensimmäinen on Inarin alue (71.1). Nangujärven lähialueella on 20 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Nangujärvi on selkeästi laajin. Toiseksi laajin Valkiajärvi.
Historia.
Nangujärvellä oli toisen maailmansodan aikana saksalaisten sotavankileiri, ja sinne on haudattu 140 neuvostosotilasta.
India Catalina

India Catalina (1495 – 11. toukokuuta 1538) oli kolumbialaiseen alkuperäisväestöön kuulunut orja ja tulkki. Hänen alkuperäistä nimeään ei tiedetä vaan hänestä käytetään konkistadorien hänelle antamaa nimeä. Konkistadorit käännyttivät India Catalinan katolilaisuuteen, ja hän oppi näiltä espanjan kielen.
Catalina oli etnisyydeltään mokaná. Hän oli kotoisin nykyisen Bolívarin departementtiin kuuluvan Santa Catalinan alueelta. Catalinan isä oli heimopäällikkö. Diego de Nicuesa sieppasi Catalinan vuonna 1509 ja vei tämän Santo Domingoon. Catalina eli siellä orjana. Cartagenan kaupungin perustanut konkistadori Pedro de Heredia kiinnostui naisen kyvystä kommunikoida sekä espanjaksi että alkuperäiskansan kielellä. Heredia ja Catalina saapuivat nykyisen Cartagenan seudulle laivalla 14. tammikuuta 1533. Catalinaa käytettiin tulkkina ja "rauhanvälittäjänä" alkuperäisväestön ja Pedro de Heredian välillä. Hänen työnsä on katsottu auttaneen espanjalaisia alkuperäisväestön käännyttämisessä. Catalinan toiminnan on toisaalta väitetty myös vähentäneen kuolemantapauksia ja taisteluita. Catalina kuoli 11. toukokuuta 1538, mutta kuolinpaikasta tai -syystä ei ole tietoa.
Tiedot Catalinan elämästä säilyivät suurilta osin suullisena kansanperinteenä ja sekoittuivat myytteihin. Legendan kasvaessa Catalinasta tuli kansallissankari, joka on nähty alueen alkuperäisväestön symbolina. Nykyään mielipiteet hänestä vaihtelevat erittäin suuresti. Catalinaa on väitetty maanpetturiksi, joka olisi uhrannut oman kansansa miehittäjien hyväksi. Muut ovat esittäneet näkökulmia, joissa Catalinan on nähty estäneen alkuperäiskansojen tuhoutumisen kokonaan kolonialistien käsissä.
Cartagenassa on India Catalinalle omistettu monumentti, joka tilattiin Eladio Gil Zambranalta vuonna 1974. Cartagenan elokuvajuhlilla jaetaan palkintoina India Catalina -pienoismalleja. Catalina on runsaasti esillä Cartagenan paikalliskuvastossa.
Emma Peura

Emma Peura (s. 1988 Kauhava) on suomalainen kuvataiteilija, joka tekee grafiikka sekä piirros- ja paperitaidetta. Peura on yksi Helsingin paperipaja -yhdistyksen kuudesta perustajajäsenestä. Hän on ollut myös Taiteen edistämiskeskuksen apurahalautakunnassa ja Suomen Taidegraafikot ry:n johtokunnassa.
Peura on käyttänyt grafiikassa luonnonvärejä ja metsäsyövytykseksi kutsumaansa menetelmää, jossa kuparilaatta syövytetään happamalla maaperällä.
 Toinen Peuran käyttämä menetelmä on matkapiirros, jossa hän pitää eri kulkuneuvoilla matkustaessaan sylisään kuparilevyä, jonka pintaan kuivaneulapiikki kaivertaa auton tärinän, nytkähdysten ja liikkeiden aikaan saamat jäljet. Peuran teokset "Allas: Peurala" (2019) ja "Muistoja Sompiosta" (2017) tekevät näkyväksi Lokan tekoaltaan alle 1960-luvulla jäänyttä aluetta.
Peuran teoksia on ollut esillä vuodesta 2011 lähtien. 
Peura on valmistunut Kuvataideakatemiasta vuonna 2020. Aiemmin hän opiskeli taidegrafiikkaa Imatran taidekoulussa.
Ng On-yee

Ng On-yee (; s. 17. marraskuuta 1990 Brittiläinen Hongkong) on hongkongilainen snookerpelaaja, joka on pelannut snookerin naisten maailmankiertueella vuodesta 2011. Hän on voittanut kolme IBSF-liiton amatöörien maailmanmestaruutta ja kolme snookerin naisten maailmanmestaruutta. Hän oli naisten maailmanrankingin kärjessä vuosina 2018–2019. Miesten ammattilaiskiertueella hän pelasi kaksi kautta vuosina 2021–2023.
Ng aloitti snookerin pelaamisen isänsä kanssa ollessaan 13-vuotias ja osallistui ensimmäisiin turnauksiinsa vuonna 2006. Hän voitti vuonna 2009 IBSF-liiton järjestämän amatööripelaajien MM-turnauksen ja puolusti seuraavana vuonna mestaruuttaan onnistuneesti, minkä jälkeen hän ryhtyi pelaamaan snookeria täysipäiväisesti. Hänen ensimmäinen kilpailunsa naisten maailmankiertueella oli vuoden 2011 naisten MM-kilpailut, ja ensimmäisen ranking-turnausvoittonsa Ng otti seuraavan vuoden Northern Championshipissä. Vuonna 2014 hän pääsi ensimmäistä kertaa MM-turnauksen finaaliin. Seuraavan vuoden MM-turnauksessa hän pudotti välierässä edelliset kymmenen MM-turnausta voittaneen Reanne Evansin ja voitti lopulta koko turnauksen. Hän voitti maailmanmestaruuden jälleen vuosina 2017 ja 2018 sekä IBSF:n mestaruuden vuonna 2019. Kaikkiaan hänellä on naisten kiertueelta 16 ranking-turnausvoittoa, mikä tekee hänestä Evansin jälkeen aikakautensa toiseksi menestyneimmän pelaajan.
Gustaf W. Norrmén

Gustaf Wilhelm Norrmén (27. toukokuuta 1914 Helsinki – 25. helmikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteen tohtori, yritysjohtaja ja matkakirjailija.
Gustaf Norrménin vanhemmat olivat molempien oikeuksien kandidaatti Gustaf Alfred Norrmén ja Ingrid Jansson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1931 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1937 sekä valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1944, lakitieteen lisensiaatiksi 1948 ja oikeustieteen tohtoriksi 1968. Norrmén sai varatuomarin arvon 1940. Hän teki opintomatkan Englantiin 1931.
Norrmén oli jatkosodan aikana pääesikunnan linnoitustoimiston päällikkönä 1941 ja päämajan linnoitusosaston toimistopäällikkönä 1941–1945. Sodan jälkeen hän oli A. Ahlström Oy:n Varkauden tehtaiden lakimiehenä 1945–1949, Oy Vesijohtoliike-Huber Ab:n apulaisjohtajana 1949–1954, hallituksen puheenjohtajana 1954–1971 ja Oy Huber Ab:n hallituksen puheenjohtajana 1971–1986. 
Norrmén oli Putkijohtotyönantajain liiton puheenjohtajana 1954–1969, Suomen putkikauppiaiden yhdistyksen varapuheenjohtajana 1954–1974 ja Helsingin Sato Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajana vuodesta 1977.
Norrmén harrasti purjehdusta, vuorikiipeilyä, maastohiihtoa ja metsästystä. Hän oli Nyländska Jaktklubbenin purjehdusjaoston puheenjohtajana 1958–1973 ja vastasi pursiseuran 100-vuotisregatasta 1961. Nyländska Jaktklubbeninin hallituksen jäsenenä hän oli 1962–1973 ja kommodorina 1977–1982. Norrmén kiipesi Kilimanjarolle 1976 ja Mont Blancille 1978. 
Gustaf Norrmén oli naimisissa vuodesta 1945 Kajlis Rothen kanssa. 86-vuotiaana helmikuussa 2001 kuollut Gustaf Wilhelm Norrmén on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Aiheesta muualla.
Loviisan raatihuone

Loviisan raatihuone on Loviisan keskustassa Pohjoistullin kaupunginosassa sijaitseva rakennus.
Arkkitehti G.T. Chiewitzin suunnittelema raatihuone valmistui vuonna 1862 ja se noudatti perinteistä kaksikerroksista raatihuonetyyppiä, joka oli ajanmukaisesti sovitettu uusrenessanssiarkkitehtuuriin. Rakennus on edelleen aktiivisessa käytössä ja sen laatu kuvastaa suomalaisen rakennusperinteen kestävintä ja hienostuneinta tyyliä sekä teknisesti että esteettisesti. Porrashuoneet ovat olleet erityisen tarkkaan suunniteltuja ja koristeltuja, sillä ne ovat rakennuksen julkisimpia tiloja, jotka ovat saaneet huomiota osakseen niin tilallisesti, rakenteellisesti kuin koristeellisestikin.
Loviisan raatihuone on olennainen osa Loviisan Esplanadin valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä ja toimii edelleen kaupungintalona. Rakennuksen tiilirunko sisältää materiaalia jopa Svartholman linnoituksesta. Harvinaisuutena pidettävä tornin mekaaninen kello on vuodelta 1862. Rakennus on palvellut kaupungin hallintoa alusta asti, mutta sillä on ollut myös muita käyttötarkoituksia ja rakennus onkin toiminut mm. poliisiasemana ja paloasemana. Vuonna 2022 rakennuksessa tehtiin merkittävä restaurointi, joka sisälsi muun muassa pääaulan ja yläkertaan johtavien portaiden kunnostuksen sekä modernisoidun valaistuksen asentamisen valtuustosalissa. Samassa yhteydessä rakennuksen julkisivua huollettiin ja maalattiin.
Nykyään talossa on monia eri toimintoja, kuten kaupunginkanslia, talousyksikkö, ICT-yksikkö, kääntäjät, henkilöstöhallinto ja tiedotus. Valtuustosali on vilkkaassa käytössä erilaisissa edustus- ja kokoustilaisuuksissa.
Dagmar Hase

Dagmar Hase (s. 22. joulukuuta 1969 Quedlinburg) on saksalainen uimari. Hän on 400 metrin vapaauinnin olympiavoittaja vuodelta 1992.
Hase kilpaili kaksissa olympialaisissa. Barcelonassa 1992 hän voitti kultaa 400 metrin vapaauinnissa 0,19 sekunnin erolla Yhdysvaltain Janet Evansiin ja saavutti hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauinnissa sekä sijoittui 100 metrin selkäuinnissa yhdeksänneksi voitettuaan B-finaalin. Atlantassa 1996 hän saavutti hopeaa 400 metrin, 800 metrin ja 4 × 200 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 200 metrin vapaauinnissa.
Hase voitti pitkän radan MM-kilpailuissa kultaa 4 × 200 metrin vapaauinnissa vuosina 1991 ja 1998. Henkilökohtaisilla matkoilla hän saavutti hopeaa 200 metrin selkäuinnissa vuosina 1991 ja 1998 sekä 400 metrin vapaauinnissa vuonna 1998.
Hase voitti pitkän radan EM-kilpailuissa kuusi kultamitalia, joista kolme henkilökohtaisilta matkoilta ja ensimmäisen vuonna 1989 Itä-Saksan edustajana.
Judy Chicago

Judy Chicago (alun perin "Judith Sylvia Cohen"; s. 20. heinäkuuta 1939 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija, joka on tullut tunnetuksi varsinkin installaatioista ja feministisestä taiteesta.
Elämä ja ura.
Varhaiset vaiheet.
Chicago varttui Chicagossa. Hän sai Kalifornian yliopistosta (Los Angeles) "Bachelor of Arts" -oppiarvon vuonna 1962 ja "Master of Arts" -oppiarvon vuonna 1964. Chicago sai opetusta myös Art Institute of Chicagossa. Naimisiin mennessään hän otti käyttöönsä nimen Judy Gerowitz. Aviomies kuitenkin kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1963. Tämän jälkeen taiteilija vaihtoi nimensä Judy Chicagoksi. Hän halusi valinnallaan sekä kunnioittaa syntymäpaikkaansa että tuoda esiin sukunimen patriarkaalisen periytymistavan. Chicago teki varhaisiin näyttelyihinsä veistoksia ja abstrakteja maalauksia. Hänen varhaista työtään on kuvattu minimalistiseksi. Chicago osallistui Manhattanin juutalaismuseon Primary Structures -näyttelyyn vuonna 1966. Vuosina 1967–1974 hän järjesti performanssitaiteen "Atmospheres"-tapahtumia, joissa käytettiin ilotulitteita.
1970-luku ja The Dinner Party.
Chicago perusti ensimmäisen feministisen taideohjelman California State University, Fresnoon vuonna 1970. Seuraavana vuonna hän perusti Miriam Schapiron kanssa feministisen taideohjelman myös California Institute of the Artsiin. Vuonna 1972 Chicago osallistui "Womanhouse"-installaation tekemiseen. Siinä hylätystä rakennusta tehtiin naistyypillisiä kokemuksia ilmentänyt talo. Suurinta mainetta Chicago sai osakseen suurella sekatekniikkainstallaatiollaan "The Dinner Party" (1974–1979), joka antoi näkyvyyttä merkittäville naisille. Teos saavutti suurta suosiota, mutta herätti myös kiistaa eri maissa. Ensimmäisen kerran installaatio oli esillä San Francisco Museum of Modern Artissa. 2000-luvulla se siirtyi pysyvästi Brooklyn Museumiin.
Myöhempi taiteellinen työ.
Chicago jatkoi naisten elämänkokemusten käsittelyä sekatekniikkainstallaatiossa "The Birth Project" (1980–1985). Teoksessa "The Holocaust Project: From Darkness into Light" (1985–1993) hän tarkasteli holokaustia ja omaa juutalaista identiteettiään. Hän teki siinä yhteistyötä uuden puolisonsa, valokuvaaja Donald Woodmanin kanssa. Myöhemmällä urallaan Chicago on muun muassa luonut surua, kuolemaa ja sukupuuttoa käsittelevän teoksen "In the End: A Meditation on Death and Extinction" (2019). Hän on kirjoittanut omaelämäkertateokset "Through the Flower: My Struggle as a Woman Artist" (1975), "Beyond the Flower: The Autobiography of a Feminist Artist" (1996) ja "The Flowering: The Autobiography of Judy Chicago" (2021). Hän on julkaissut myös monia muita kirjoja.
Muu toiminta ja huomionosoitukset.
Chicago on aktiivinen luennoitsija. Hän on opettanut Duke Universityssa, Indianan yliopistossa ja Pohjois-Carolinan yliopistossa Chapel Hillissä. Chicago on saanut muun muassa National Endowment for the Artsin ja Getty Foundationin stipendit. Hänelle on myönnetty useita kunniatohtorin arvoja.
Vuonna 2018 "Time" otti Chicagon sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen listalle.
Megan Mascarenas

Megan Mascarenas (s. 1997) on yhdysvaltalainen kiipeilijä. Hän voitti boulderoinnin Yhdysvaltojenmestaruuden vuonna 2016. Hän voitti boulderoinnin maailmancupin Vailin osakilpailun vuonna 2015 ja vuonna 2016.
Beth Botsford

Elizabeth Anne ”Beth” Botsford (s. 21. toukokuuta 1981 Baltimore) on yhdysvaltalainen uimari. Hän on 100 metrin selkäuinnin ja sekauintiviestin olympiavoittaja vuodelta 1996.
Botsford voitti Atlantan olympialaisissa 1996 kultaa 100 metrin selkäuinnissa 0,28 sekunnin erolla maannaiseensa Whitney Hedgepethiin ja 4 × 100 metrin sekauinnissa, jossa hän oli avausosuutena uidun selkäuinnin nopein. Hän sijoittui 200 metrin selkäuinnissa kymmenenneksi.
Bothford voitti pitkän radan MM-kilpailuissa kultaa 4 × 100 metrin sekauinnissa vuonna 1998 mutta ui tuolloin vain alkuerässä.
Outimaija Hakala

Outimaija Hakala (s. 1983 Saarijärvi) on suomalainen kuvanveistäjä ja taidegraafikkko. Hakala myös kirjoittaa taiteesta.
Hakala käsittelee teoksissaan eläinten eettistä kohtelua. Hakalan teokset ovat usein luenteeltaan käsitteellisiä ja niissä leikitellään myös sanoilla. Hakala toteutti Vihtiin munankuorista suurikokoisen teoksen "Missä on kana?". Yhdessä Timo Takalan kanssa hän valmisti Turun Vartiovuoren puistoon kolmesta kuutiosta savea muurimaisen ympäristötaideteoksen "Katkoviiva" (2019)
Hakalan teoksia on ollut esilä vuodesta 2008 alkaen. Hän on osallistunut myös erilaisiin taideprojekteihin muun muassa Tehdas-teatterilla ja Turussa kokemukselliseen Minun kirjapuotini -esitykseen vuonna 2022.
Hakala on valmistunut vuonna 2008 Taiteen maisteriksi Lapin yliopistosta. Hän on lisäksi tehnyt vuosina 2009–2011 Turun taideakatemiassa nykykuvanveiston erikoistumisopinnot. Hakala on myös Aalto yliopiston jatko-opiskelija ja hänellä on taidehistorioitsijan koulutus (FM).
Simone Manuel

Simone Manuel (s. 2. elokuuta 1996 Houston) on yhdysvaltalainen uimari. Hän on kaksinkertainen olympiavoittaja ja 11-kertainen maailmanmestari.
Manuel on kilpaillut kolmissa olympialaisissa. Rio de Janeirossa 2016 hän voitti kultaa 100 metrin vapaauinnissa tasatuloksella kanadalaisen Penny Oleksiakin kanssa ja 4 × 100 metrin sekauinnissa, jossa hän ui loppukilpailussa vapaauintiosuuden, sekä saavutti hopeaa 50 metrin vapaauinnissa 0,02 sekuntia Tanskan Pernille Blumelle hävinneenä ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Tokiossa 2021 hän saavutti pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja sijoittui 12:nneksi 50 metrin vapaauinnin välierissä. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sai hopeaa 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä
Manuel on voittanut pitkän radan MM-kilpailuissa 13 maailmanmestaruutta. Kymmenen viestikullan lisäksi hän on voittanut kultaa 100 metrin vapaauinnissa vuosina 2017 ja 2019 sekä 50 metrin vapaauinnissa vuonna 2019. Hän on saavuttanut MM-kilpailuissa lisäksi viisi hopea- ja kaksi pronssimitalia. Tyynenmeren-mestaruuskilpailuista hän on saanut kuusi hopeaa ja kaksi pronssia. Hän on voittanut yhden nuorten viestimaailmanmestaruuden.
Yumi Tamura

Yumi Tamura () on japanilainen mangaka. Hän on tunnettu muun muassa sarjasta "Basara", josta hän voitti vuonna 1993 Shōgakukanin palkinnon parhaalle shōjo-mangalle, sekä sarjasta "7 Seeds", josta hän voitti palkinnon toisen kerran vuonna 2006. Hän toimi hahmosuunnitteljana roolipeliin "Live A Live".
Rie Kaneto

Rie Kaneto (s. 8. syyskuuta 1988 Shōbara) on japanilainen uimari. Hän voitti olympiakultaa 200 metrin rintauinnissa vuonna 2016.
Kaneto on kilpaillut kaksissa olympialaisissa. Pekingissä 2008 hän sijoittui 200 metrin rintauinnissa seitsemänneksi. Rio de Janeirossa 2016 hän voitti samassa lajissa kultaa 1,67 sekunnin erolla Venäjän Julija Jefimovaan.
Kaneto saavutti lyhyen radan MM-kilpailuissa hopeaa 200 metrin rintauinnissa Dohassa 2014. Pitkän radan MM-kilpailuissa hän on sijoittunut parhaimmillaan 200 metrin rintauinnissa neljänneksi vuonna 2013, viidenneksi vuonna 2011 ja kuudenneksi vuonna 2015.
Kirsti Siitonen

Kirsti Siitonen (o.s. Tuominen, 16. kesäkuuta 1951 Rauma – 6. maaliskuuta 2020 Turku) oli suomalainen suomen kielen lehtori ja suomi toisena ja vieraana kielenä (S2) -alan kehittäjä. Siitonen opetti ja tutki suomen kieltä Turussa, Jyväskylässä sekä ulkomailla – erityisesti Saksassa – vuodesta 1976 lähtien pääasiassa toisena ja vieraana kielenä. Vuodesta 1993 hän työskenteli Turun yliopistossa, josta jäi eläkkeelle vuonna 2017.
Siitosen väitöskirja "Agenttia etsimässä. U-verbijohdokset edistyneen kielenoppijan ongelmana" (1999) oli toinen väitöskirja, joka käsitteli suomen kieltä sitä toisena tai vieraana kielenä oppivan näkökulmasta. Siitosen aloitteesta myös alettiin 1980-luvun lopulla kehittää yhtenäistä suomen kielen tasokoejärjestelmää suomenoppijoiden kielitaidon arvioimiseksi. Tasokokeista saatuja kokemuksia hyödynnettiin myöhemmin kehitettäessä yleisen kielitutkinnon kokeita. S2-alan lisäksi Siitonen oli aktiivinen murteentutkimuksessa.
Kirsti Siitonen oli naimisissa vuodesta 1975 lähtien ja hänellä on kaksi lasta. Siitonen menehtyi pitkään sairastettuaan 68-vuotiaana.
Jasmiina Yildiz

Jasmiina Yildiz (s. 1997) on suomalainen tositelevisioesiintyjä ja podcastjuontaja.
Elämä.
Yildiz muutti lapsuudenkodistaan 16-vuotiaana. Hän eteni vuoden 2021 Big Brotherin voittajaksi. Yildiz on kertonut aiemmasta velkakierteestään, johon oli johtanut muun muassa pikavippien ottaminen. 30 000 euron voittosummalla hän muun muassa maksoi kaikki velkansa. Ennen Big Brother -voittoaan Yildiz työskenteli lähihoitajana ja ravintola-alalla. Sittemmin hän on esiintynyt myös tositelevisio-ohjelmissa "Sinkut paljaana" ja "Selviytyjät Suomi". Hän on juontanut Niko Saarisen kanssa viikottaista "Nikotellen"-podcastia, joka on yksi Suomen suosituimmista. Yildiz on kertonut saaneensa aggressiivista palautetta, jopa tappouhkauksia Big Brother -voittonsa jälkeen.
Yksityiselämä.
Yildizilla todettiin maaliskuussa 2024 kohdunkaulan syöpä. Hän oli joulukuussa 2023 saanut virheellisen virtsatietulehdusdiagnoosin. Yildiz kertoi sairastumisestaan "Nikotellen"-podcastin jaksossa. Marraskuussa 2024 syöpä levisi muun muassa imusolmukkeisiin, eikä sitä voida enää leikata.
Maya DiRado

Maya DiRado (s. 5. huhtikuuta 1993 San Francisco) on yhdysvaltalainen uimari. Hän voitti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 kultaa 200 metrin selkäuinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä saavutti hopeaa 400 metrin sekauinnissa ja pronssia 200 metrin sekauinnissa.
Kim Ju-ae

Kim Ju-ae (; s. n. 2013) on Pohjois-Korean diktaattori Kim Jong-unin tytär, jota Etelä-Korean tiedustelupalvelu pitää tämän todennäköisenä tulevana seuraajana.
Kim Ju-aesta käytetään arvonimeä "kunnioitettu tytär". Dennis Rodman paljasti Kim Jong-unilla ja tämän vaimolla Ri Sol-julla olevan vauvan vuonna 2013. Kim Jong-unilla on tiettävästi kolme lasta. Näistä julkisuuteen on tuotu ainoastaan Kim Ju-ae. Marraskuussa 2022 Kim esiintyi ensimmäisen kerran julkisuudessa mannertenvälisten ohjusten laukaisutilaisuudessa. Sittemmin hän on jatkuvasti esiintynyt isänsä seurassa muun muassa sotilasparaateissa ja uudenvuoden juhlallisuuksissa. Julkisuutta on kuvailtu poikkeukselliseksi.
Mercedes Comaposada

Mercè (Mercedes) Comaposada i Guillén (14. elokuuta 1901 Barcelona - 11. helmikuuta 1994 Pariisi) oli katalonialainen toimittaja, kirjailija ja anarkisti. Hän oli Lucía Sánchez Saornilin ja Amparo Poch y Gascón ohella yksi Mujeres Libres -järjestön perustajista ja johtohahmoista.
Comaposada opiskeli oikeustiedettä Madridissa, jossa hän tutustui Lucía Sánchez Saorniliin. 1930-luvulla he työskentelivät luennoitsijoina syndikalistisen CNT-ammattiliiton järjestämillä kursseilla. Keväällä 1936 Comaposada, Sánchez Saornil ja Poch perustivat anarkofeministisen Mujeres Libres -järjestön. Espanjan sisällissodan aikana hän toimi muun muassa järjestön julkaiseman samannimisen lehden päätoimittajana sekä kirjoitti anarkistisen FAI:n julkaisemaan "Tierra y Libertad" -lehteen. Tasavaltalaisten tappion jälkeen Comaposada lähti maanpakoon Ranskaan, jossa hän työskenteli muun muassa Pablo Picasson sihteerinä, kielenkääntäjänä sekä puolisonsa kuvanveistäjä Baltasar Lobon agenttina.
Anna Clyne

Anna Clyne (s. 9. maaliskuuta 1980 Lontoo) on brittiläinen säveltäjä.
Clyne sävelsi ensimmäisen musiikkikappaleensa 7-vuotiaana. Hän oppi lapsena soittamaan pianoa ja selloa. Clyne valmistui Edinburghin yliopistosta musiikin kandidaatiksi opiskeltuaan Marina Adamian johdolla. Musiikin maisterin oppiarvon hän sai Manhattan School of Musicista, jossa häntä opetti Julia Wolfe. Clynen teosten kantaesittäjien joukossa ovat olleet Martin Fröst, Jess Gillam, Pekka Kuusisto ja Yo-Yo Ma. Häneltä ovat tilanneet teoksia muiden muassa Carnegie Hall, Baltimoren sinfoniaorkesteri, Los Angelesin ooppera, Houstonin baletti ja Los Angelesin filharmonikot. New Yorkin filharmonikoiden konserttikauden 2021–2022 avasi Clynen jousiorkesterille säveltämä "Within Her Arms". Clyne on tehnyt taiteenlajien rajat ylittävää yhteistyötä kuvataiteilijoiden, koreografien ja tanssijoiden kanssa. Hän on säveltänyt myös elektroakustista musiikkia.
Clyne on saanut useita palkintoja. Vuonna 2015 hän oli ehdolla parhaan nykyklassisen sävellyksen Grammy-palkinnon saajaksi teoksesta "Prince of Clouds". Clyne on ollut monien orkesterien, kuten Helsingin kaupunginorkesterin, residenssisäveltäjänä. Hän asuu New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Jevhenija Kazbekova

Jevhenija ”Ženja” Kazbekova (s. 1996) on ukrainalainen kiipeilijä. Hän voitti Ukrainan-mestaruuden ensimmäisen kerran 16-vuotiaana ja on sen jälkeen voittanut sen joka vuosi. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden lead-kiipeilyssä 13-vuotiaana. Yleisen sarjan boulderoinnin maailmanmestaruuskisoissa hän oli vuonna 2019 neljäs.
Kazbekovan vanhemmat ovat kiipeilijöitä. Myös hänen äitinsä äiti on kiipeilijä. Hän kiipesi ensimmäisen 7a-vaikeustasoisen reittinsä kahdeksanvuotiaana ja ensimmäisen 8a-vaikeustasoisen reittinsä kolme vuotta myöhemmin. 13-vuotiaana hän kiipesi 8b+-vaikeustasoisen reitin ja vuonna 2017 hän kiipesi 8c+-tasoisen reitin.
Zolotšiv (Harkovan alue)

Zolotšiv () on taajama Ukrainan Harkovan alueen luoteisosassa Bohoduh’ivin piirissä. Taajama sijaitsee Donetsjoen vesistöön kuuluvan Udajoen varrella, 41 kilometriä aluekeskus Harkovasta luoteeseen ja linnuntietä runsas 15 kilometriä Venäjän rajasta etelään. Taajamassa on rautatieasema. 
Tammikuun keskilämpötila on −7,6 ja heinäkuun +20 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 510 millimetriä.
Ennen Venäjän hyökkäyssotaa (2022–) taajaman väkiluvuksi arvioitiin 7 744 (1.1.2022). Vuonna 2001 asukkaita oli 11 495, ja he olivat pääosin ukrainalaisia. Vuonna 1989 taajamaan kirjattiin 12 878 asukasta. 
Historia.
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1677. 
Kaupunkityyppisen taajaman asema sillä oli vuosina 1925-2024. Ukraina lakkautti tammikuussa 2024 kaupunkityyppisiset taajamat osana Neuvostoliittoon liittyvistä käsitteistä luopumista, ja Statyne muuttui taajamaksi. Muutoksessa kaupunkityyppisistä taajamista tuli väkiluvun, taajamarakenteen ja harkinnan mukaan joko kaupunkeja (; tämä edellytti aseman hakemista ja parlamentin päätöstä), taajamia () tai kyliä (). 
Heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä Zolotšivista tuli osa Bohoduh’ivin piiriä; tätä ennen se oli Zolotšivin piirin hallintokeskus. 
Venäjän hyökkäyssodan aika.
Venäjä on osana Ukrainaan kohdistamaansa hyökkäyssotaa (2022–) kohdistanut taajamaan ja sen siviilikohteisiin monia sotilaallisia iskuja muun muassa tykistöasein, ohjuksin ja ilmaiskuin. Iskuja on kohdistettu myös Geneven sopimusten mukaan erityisestä suojaa nauttiviin kohteisiin kuten sairaalaan. Iskut ovat jatkuneet Venäjän Harkovan alueen pohjoisosasta vetäytymisen (syyskuussa 2022) jälkeenkin ja ne ovat aiheuttaneen monia ihmisuhreja. Esimerkkejä helmikuun ja toukokuun alun 2024 välillä tehtyjä, siviileihin kohdistetuttuja sotilaallisia iskuja käsitelleistä uutisista (ote):
Bowenin tauti

Bowenin tauti eli ihon pintasyöpä on okasolusyövän esiaste. Se kehittyy auringolle altistuneille ihoalueille. 3–5 % Bowenin taudeista kehittyy okasolusyöväksi.
Bowenin taudin riskitekijöitä ovat auringonvalolle herkkä ihotyyppi ja korkea ikä.
Bowenin tautia hoidetaan leikkaamalla. Lievissä tapauksissa voidaan käyttää sähkökuorintaa tai valoaktivaatiohoitoa.
Paavo Lounela

Ilkka Paavo Kalervo Lounela (24. helmikuuta 1940 Saarijärvi – 2. elokuuta 2022 Lahti) oli suomalainen virkamies, opettaja, pappi ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Henkilöhistoria.
Lounelan vanhemmat olivat insinöörikomentaja Eljas Lounela, aiemmin Lönnrot, ja Aili Beda Johanna Kalliala, aiemmin Bergroth. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 oli toimittaja, teologian maisteri Viena-Inkeri Kalevatar Sakari. Kirjailija Pekka Lounela oli hänen veljensä. Paavo Lounela tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1958 ja valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1965. Hänet vihittiin papiksi 1965, mutta hän erosi papin virasta 1994.
Lounela oli pappi Herttoniemen seurakunnassa 1965–1967 ja Tukholman suomalaisessa seurakunnassa 1967–1969. Sosiaaliavustaja Suomen Tukholman-suurlähetystössä hän oli 1970–1975 ja Suomeen 1975 palattuaan Kriminaalihuoltoyhdistyksen Helsingin aluetoimiston johtaja 1975–1988 ja romaniasiain neuvottelukunnan pääsihteeri sosiaali- ja terveysministeriössä 1988–1998.
Lounela oli myös uskonnon opettaja Helsingin yksityislyseossa 1962–1963 ja Helsingin toisessa lyseossa 1965–1967. Kalliolan kansalaisopioston opinto-ohjaaja hän oli 1963–1965, Ruotsin suomalaisten siirtolaiskysymyksiä tutkivan työryhmän tutkimussihteeri 1969–1970, Ruotsin radion Sosiaalinen kirjelaatikko -ohjelman toimittaja 1969–1975, Kirkon ulkomaanasiain keskuksen vt. apulaissihteeri 1987 ja tuntiopettaja Svenska Social- och kommunalhögskolanissa 1990.
Lounela

Lounela on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kaarinan Kotikirkko

Kaarinan Kotikirkko on vuonna 2003 perustettu kaarinalainen helluntaiseurakunta. Seurakunta on syntynyt Turun Kotikirkon ja Turun helluntaiseurakunnan yhteistyöstä. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Kaarinan keskustassa sijaitsevassa liikekeskuksessa.
Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat jumalanpalvelukset, ylistyksen ja rukouksen tunnit, lapsille oma lapsikirkko, naisten- ja miestenillat, Elämän eväät -ruokatarvikkeidenjakotilaisuudet sekä solutoiminta viikoittain. Seurakunnan jumalanpalveluskulttuurin tärkeitä osa-alueita ovat nykyaikainen musiikki, tasapainoinen opetus ja yhteyden rakentaminen. Lisäksi seurakunta järjestää Alfa-kursseja.
Pomarkun helluntaiseurakunta

Pomarkun helluntaiseurakunta on Pomarkussa toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1934. Seurakunnan toimintaan kuuluu jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi raamatunopetus, lapsi- ja nuorisotyö, lähetystyö Fida Internationalin kautta sekä ruoka-avustusten jakaminen.
Historia.
Helluntaiherätys saapui Pomarkkuun Veneskosken kesäjuhlilla saatujen ensi vaikutteiden myötä. Kalle Rantanen ja Yrjö Laine Siikaisista pitivät kokouksia Pomarkussa. Kokouksia pidettiin kunnan omistamassa kokoushuoneessa. Keväällä 1933 Kalle Rantanen ja Arvo Peltomaa aloittivat pitempään kestävän kokoustoiminnan ja herätys levisi Kiilholmaan ja Uuteenkylään.
Seurakunnan ensimmäinen kastetilaisuus pidettiin Pomarkun Nuorisoseuran talossa kesäjuhlien 30. kesäkuuta–1. heinäkuuta 1934 yhteydessä. Rantaan kerääntyi paljon ihmisiä ja Verner Tuominen kastoi 24 uskoontullutta. 13. lokakuuta 1934 pidettiin Pomarkun helluntaiseurakunnan perustamiskokous Kiilholman Heikkilässä.
Sodan jälkeisinä vuosina Pomarkussa oli herätystä. Erityisesti Veikko Jääskeläisen tullessa Pomarkkuun, hänen toimintansa kosketti laajasti Pomarkun kirkonkylää. Luomajärven kylällä uskoon tuli useita kymmeniä ihmisiä, jotka järjestäytyivät Luomajärven Saalem-seurakunnaksi 22. elokuuta 1948.
Pomarkun helluntaiseurakunta tuki lähetystyötä Satakunnan Lähetysrahaston välityksellä vuoteen 1979 asti. Tämän jälkeen seurakunta otti vastuuta lähetin työstä yhdessä Harjavallan ja Siikaisten helluntaiseurakuntien kanssa.
Rukoushuone.
Pomarkun helluntaiseurakunta osti vuonna 1967 entisen työväenyhdistyksen toimitalon ja saneerasi sen seurakunnalliseen käyttöön sopivaksi. Talo on jatkanut siitä asti rukoushuonekäytössä.
Saarnaajat.
Pomarkun helluntaiseurakunnan saarnaajina ovat toimineet Kalervo Pakkala vuosina 1971–1972 ja 1982–1987 sekä Aarne Kivihajru vuosina 1962–1965 ja 1974–1975.
Gautam Buddhan kansainvälinen lentoasema

Gautam Buddhan kansainvälinen lentoasema, tunnetaan myös nimellä Bhairahawan lentoasema, on kansainvälinen lentoasema Siddharthanagarissa Nepalissa. Se on Nepalin toinen kansainvälisinen lentoasema, ensimmäinen ja pitkään ainoana ollut on pääkaupunki Kathmandun Tribhuvanin kansainvälinen lentoasema.
Historia.
Lentoasema avautui vuonna 1958 nimellä Bhairahawan lentoasema. Se uudelleennimettiin vuonna 1977 buddhalaisuuden perustajan Gautama Buddhan mukaan Gautam Buddhan lentoasemaksi, sillä Buddha syntyi läheisessä Lumbinin kylässä.
Lentoaseman parantamista kansainväliseksi lentoasemaksi alettiin suunnitella 2010-luvun alussa. Projekti sai lainan Aasian kehityspankilta ja lokakuussa 2014 rakentajaksi valittiin kiinalainen Northwest Civil Aviation Airport Construction Group. Projektin tarkoitus oli laajentaa ja kehittää vanhaa lentoasemaa sekä parantaa esimerkiksi kiitotie.
Nepalin pääministeri Sushil Koirala muurasi peruskiven tammikuussa 2015. Lentoaseman piti avautua vuonna 2017. Rakennustöitä haittasivat Nepalin maanjäristys 2015 ja samana vuonna Intian tekemä kauppassaarto, joten valmistumista siirrettiin vuoteen 2019. Koronaviruspandemia sotki asioita edelleen ja avajaisia siirrettiin useaan kertaan, kunnes ne päätettiin pitää toukokuussa 2022. Uusi lentoasema avattiin virallisesti viimein 16. toukokuuta 2022, kun kuwaitilainen Jazeera Airways lensi lentoasemalle ensimmäisen kansainvälisen lennon.
Lentoasema.
Lentoaseman uusi kiitotie on 3 000 metriä pitkä, 45 metriä leveä ja asfalttipäällysteinen. Lentoasemalla on kotimaanlentojen ja kansainvälisten lentojen puolet, mutta valtio haluaisi rakentaa uuden suuremman kansainvälisen terminaalin, jolloin vanha rakennus jäisi kotimaanlennoille. Suunnitelma tästä tehtiin lentoaseman parantamistöiden aikana, mutta sitä ei ole toteutettu.
Wilma Aintila

Wilma Aintila (s. 12. huhtikuuta 2004 Kirkkonummi) on suomalainen maantiepyöräilijä. Hän edusti vuonna 2021 suomalaista Team Toni &amp; Toni IK-32 -joukkuetta ja alankomaalaista Restore Cycling Teamia sekä 2022 tanskalaista Team Rytger Development -joukkuetta. Hän on kilpaillut ammattilaisena vuodesta 2023 lähtien. Hän edusti Lotto Dstny Ladies -tallia vuosina 2023–2024 ja on vuodesta 2025 ajanut Canyon–SRAM zondacrypto -joukkueessa.
Aintila sijoittui MM-kilpailujen junioreiden aika-ajossa 12:nneksi 2022. EM-kilpailuissa hän oli alle 23-vuotiaiden aika-ajossa viides vuonna 2023 sekä junioreiden aika-ajossa kuudes 2022 ja kymmenes 2021. Hän voitti aika-ajon alle 23-vuotiaiden Suomen-mestaruuden ja sai elite-luokan maantieajossa SM-hopeaa 2024.
Suomen Pyöräily valitsi Aintilan Vuoden pyöräilijäksi 2022.
Harald Sarkko

Kaarle Harald Sarkko, sukunimi vuoteen 1935 "Sarén" (2. toukokuuta 1889 Sauvo – 16. huhtikuuta 1956) oli suomalainen Viipurin kaupunginlääkäri ja lääkintöneuvos.
Sarkon vanhemmat olivat rakennusmestari Kaarle Anton Sarén ja Amanda Aleksandra Anttila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1914, lääketieteen lisensiaatiksi 1921 ja sisätautien erikoislääkäriksi 1929. Sarkko teki opintomatkoja Itävaltaan 1924, Ruotsiin 1934 sekä Sveitsiin ja Pohjoismaihin 1948. 
Sarkko oli Viipurin maalaiskunnassa kunnanlääkärinä 1920–1928, Viipurin sotasairaalassa osastolääkärinä 1924–1941, Helsingin yleisen sairaalan II sisätautien osaston vapaaehtoisena apulaislääkärinä 1927–1929, Viipurin kaupunginlääkärinä 1932–1940 ja lääkintöneuvoksena vuodesta 1941. Hän oli puolustuslaitoksessa lääkärin tehtävissä 1918–1923 sekä sotavuosina 1939–1940 ja 1941–1944. Suomen sisällissodan aikana Sarkko oli kenttäambulanssin johtajana Varkaudessa ja Karjalan rintamalla. Sarkko oli myös tapaturmavakuutusyhtiö Ilmarisen (myöhemmin Imatra-Karjalan) ylilääkärinä vuodesta 1930 ja Suomen vakuutus Oy:n ylilääkärinä vuodesta 1945. Hänestä tuli lääkintäeverstiluutnantti 1941. 
Sarkko oli Suomen Punaisen Ristin Viipurin piirihallinnon varapuheenjohtajana 1934–1940, Rauhan piirimielisairaalan liittovaltuuston jäsenenä vuodesta 1934, maatalousministeriön eläinlääkintöosaston neuvottelukunnan jäsenenä 1942–1950, terveydenhoitolakikomitean puheenjohtajana vuodesta 1946, rikki-, suolahappo- ja superfosfaattiteollisuuden työntekijöiden terveydenhoidollisten haittojen tutkimiskomitean ja rottien hävittämiskomitean jäsenenä, Suomen elintarviketutkijain seuran kansallisen metodikomitean lääkärijäsenenä 1948 ja Suomen WHO-toimikunnan varapuheenjohtajana vuodesta 1951. Hän oli Viipurin yksityissairaalan osakas ja johtokunnan jäsen. 
Harald Sarkko oli naimisissa 1921–1933 kauppaneuvos Johan Hallenbergin tyttären Hilja Helena Hallenbergin kanssa. Avioeron jälkeen hän meni naimisiin 1935 Katri Heikkisen kanssa.
Lähteet.
Einar Rosenbröijer

Nils Einar Rosenbröijer (12. elokuuta 1883 Baku, Venäjän keisarikunta – 29. huhtikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Helsingin kaupungin puhtaanapitolaitoksen johtaja.
Einar Rosenbröijerin vanhemmat olivat merikapteeni Hugo Boris Rosenbröijer ja Josefina Katarina Fredrika Lindstedt. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1901 ja hän suoritti insinööritutkinnon 1908 Polyteknillisessä opistossa. Rosenbröijer oli aluksi valtionrautateiden palveluksessa, ensin insinöörinä koneosaston piirustuskonttorissa ja sitten ensin Tampereen ja sitten Pietarin varaston johtajana aina vuoteen 1914 saakka. Rosenbröijer oli 1914–1916 Pietarissa työssä insinööritoimisto "Wegassa" ja sen jälkeen toiminimi A. Liliuksen teknillisenä johtajana Helsingissä 1916–1919 ja Oy Traden johtajana 1919–1921. Rosenbröijer osallistui Suomen sisällissodan aikana Helsingin suojeluskunnan mukana Helsingin valtaukseen 12. huhtikuuta 1918. Hän tuli 1921 Helsingin kaupungin puhtaanapitolaitoksen tarkastajaksi ja oli puhtaanapitolaitoksen johtajana 1927–1939. Hän oli matemaattisten aineiden opettajana Helsingin teollisuuskoulussa 1922–1930.
Rosenbröijer kehitti johtamansa laitoksen sellaiselle tasolle, että se kiinnitti huomiota sekä kotimaassa että ulkomaillakin. Hän osallistui useihin alan ulkomaisiin kongresseihin muun muassa Saksassa, Unkarissa ja Ranskassa 1923, Kölnissä 1927 ja Stuttgartissa 1930. Vuonna 1927 hänet valittiin puhtaanapitolaitosten johtajien yhdistyksen jäseneksi Saksassa. Hänellä oli myös muita kunnallisia ja yksityisiä luottamustoimia.
Aiheesta muualla.
Katrin

Katrin on naisen etunimi. Se on Katarina-nimen muunnos.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on huhtikuuhun 2025 mennessä tilastoitu noin 1 180–1 190 Katrin-nimistä naista. Heistä suurin osa on syntynyt 1970- tai 1980-luvulla.
Nimipäivä.
Vuosina 1986–1992 Katrinilla oli Ruotsin almanakassa nimipäivä 25. marraskuuta.
Savanniväijy

Savanniväijy ("Phelpsia inornata") on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Savanniväijy kasvaa 17–18 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää on musta ja kurkku sekä pitkä ja leveä silmäkulmajuova ovat valkoiset. Selkä ja siivet ovat ruskehtavan vihreät. Savanniväijyn rinta on valkoinen ja vatsa keltainen.
Levinneisyys ja elintavat.
Savanniväijyä esiintyy Kolumbiassa ja Venezuelassa. Lajin elinympäristöä ovat ruohomaat ja galleriametsät. Se liikkuu usein pareittain ja syö hyönteisten lisäksi joskus hedelmiä. Savanniväijyn pesimäkausi on maaliskuulta elokuulle. Kuppimainen pesä on oksanhaarassa, ja naaras munii kaksi munaa.
Väinö Puokka

Väinö Hjalmar Puokka, sukunimi vuoteen 1906 "Johansson" (3. toukokuuta 1879 Helsinki – 25. maaliskuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja ja kemigraafi.
Väinö Puokan vanhemmat olivat ajuri Evert Johansson ja Emilia Karoliina Heikkilä. Puokka kävi kansakoulun ja suoritti kemigraafiopin Tilgmannin kemigraafisessa laitoksessa 1895–1900 ja hän oli sitten Tilgmannin palveluksessa vuoteen 1906 saakka, jolloin hän perusti Kemigraafinen Oy:n. Puokka oli Kemigraafinen Oy:n toimitusjohtajana 1906–1945 ja tämän toimen ohella hän työskenteli Kustannus Oy Otavan syväpainon johtajana vuosina 1924–1938.
Puokka oli Suomen Graafillisen Teollisuuden Harjoittajain Liiton hallituksen jäsenenä 1914–1949 ja Emil Vainion rahaston valtuuskunnan puheenjohtajana ja rahastonhoitajana vuodesta 1921. Hän oli mukana työehtosopimusneuvotteluissa ja oli monet vuodet graafisen teollisuuden sovinto-oikeuden jäsenenä. Helsingin Graafillisen Klubin puheenjohtajana Puokka oli vuonna 1928 ja hän edusti Suomen graafikoita useissa kansainvälisissä kongresseissa sekä teki ulkomaisia opintomatkoja.
Puokka oli 1917 mukana perustamassa kirjapainokoneita ja -tarvikkeita välittänyttä Oy Papyrus Ab:ta ja hän kuului liikkeen johtokuntaan vuoteen 1935 saakka, toimien viimeiset kymmenen vuotta johtokunnan puheenjohtajana. Vuonna 1935 hän perusti uuden saman alan liikkeen, Kirjapainotarvike Oy:n.
Puokka omisti sukunsa vanhan kotitalon Puokan Nurmijärven Valkjärvellä.
Väinö Puokka oli naimisissa vuodesta 1904 Fanny Elisa Lampénin kanssa. Heidän poikansa oli filosofian tohtori Jaakko Puokka, joka oli Kemigraafinen Oy:n toimitusjohtajana isänsä jälkeen 1945–1976. Väinö Puokka kuoli vuonna 1958 myrkyttäytymällä barbituurihapolla tai sen johdannaisella.
Lähteet.
Hyveellisen hallitsijan ritarikunta

Hyveellisen hallitsijan ritarikunta () oli nepalilainen ritarikunta. Se perustettiin 14. toukokuuta 1943 kuningas Tribhuvanin käskystä. Sitä jaettiin Nepalin ja ulkomaalaisten kuningasperheiden jäsenille.
Ritarikunnassa oli vain yksi luokka:
Orkidean arvoitus

Orkidean arvoitus () on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut Patrice Chéreaun ohjaama jännitysdraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Charlotte Rampling, Bruno Cremer, Edwige Feuillère ja Simone Signoret. Elokuva perustuu James Hadley Chasen vuonna 1948 julkaistuun jännitysromaaniin "Lähtöjuhlat, neiti Blandish", jonka pohjalta Patrice Chéreau ja Jean-Claude Carrière sovittivat käsikirjoituksen.
"Orkidean arvoitus" oli ehdolla parhaan kuvauksen (Pierre Lhomme) ja parhaan lavastuksen (Richard Peduzzi) Césarin saajaksi vuoden 1976 gaalassa.
Juoni.
Kun Claire Wegener (Charlotte Rampling) perii valtavan omaisuuden, hänen tätinsä rouva Bastier-Wegener (Edwige Feuillère) sulkee hänet psykiatriseen sairaalaan saadakseen jättiperinnön haltuunsa. Claire onnistuu pakenemaan ja tapaa hevoskasvattaja Louis Delagen (Bruno Cremer), johon hän rakastuu. Pian kuitenkin tappajat alkavat jahdata heitä.
Tuotanto.
"Orkidean arvoitus" -elokuvan kuvaukset alkoivat 22. heinäkuuta 1974, ja se kuvattiin Ranskassa ja Italiassa. Ranskassa elokuvan kuvauspaikkoina olivat Lyon lähialueineen ja Uriage-les-Bainsin kylpyläkaupunki Isèressä. Italiassa elokuvaa kuvattiin Milanossa. Elokuvan kuvaukset päättyivät 24. syyskuuta 1974.
Valentina Cortesella oli elokuvassa rooli, mutta hänen kuvaamansa kohtaukset leikattiin pois elokuvasta.
Julkaisu.
"Orkidean arvoitus" julkaistiin elokuvateattereissa Ranskassa 29. tammikuuta 1975 ja Suomessa 28. marraskuuta 1975. Elokuva keräsi teatterikierroksensa aikana Ranskassa 552 107 katsojaa ja Suomessa 6 787 katsojaa.
"Orkidean arvoitus" julkaistiin elokuvateattereissa uudelleen restauroituna versiona keväällä 2018.
Nummelan adventtiseurakunta Sykkivä sydän

Nummelan adventtiseurakunta Sykkivä sydän on Vihdissä toimiva adventtiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 2000. Seurakunta kuuluu Suomen Adventtikirkko -kirkkokuntaan. Seurakunnan pastorina toimii Sakari Vehkavuori. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Vihdin Hiidenrannassa Kopunkujalla. Seurakunta on remontoinut Kopun kartanon vanhan 1800-luvulta peräisin olevan navetan seurakunnan toimintakeskukseksi.
Antti Tarvainen

Antti Tarvainen on seuraavien suomalaisten henkilöiden nimi:
Päivölän virkistyskoti

Päivölän virkistyskoti on Vihdin Nummelassa sijaitseva vuonna 1904 perustettu entinen täysihoitola ja nykyinen kurssikeskus. Virkistyskodin perustaja oli Hanna Hernberg ja virkistyskodilla oli vierailijoita lukuisista maista. Vuonna 1918 Päivölä siirtyi Emmy Lindbergin omistukseen, josta myöhemmin tuli yksi Suomen maaseutumatkailun uranuurtajista. Päivölän virkistyskoti on ollut taiteilijoiden ja politiikan vaikuttajien suosima paikka. Päivölän virkistyskotia pidetään suomalaisen kulttuurihistorian ja menneen ajan tunnelman ilmentymänä. Päivölän toimintaan kuuluu perhejuhlien ohella musiikki- ja maalausleirejä, taidenäyttelyitä, konsertteja ja elokuun lopussa vietettävät kirjallisuuspäivät. Päivölän virkistyskodista ovat hakeneet virkistystä niin oopperalaulajatar Aino Ackté, kuin säveltäjä Aarre Merikanto sekä taidemaalari Verner Thomé.
Isotta Fraschini

Isotta Fraschini on italialainen autonvalmistaja, joka tunnetaan luksustuotannostaan ​​ja on yksi maailman arvostetuimmista.
Sen perustivat Milanossa 27. tammikuuta 1900 Cesare Isotta ja veljekset Vincenzo, Oreste ja Antonio Fraschini. Vuonna 1955 yritys sulautui moottorivalmistaja Breda Motoriin ja nimettiin uudelleen F. A. Isotta Fraschini e Motori Bredaksi. Yritys meni konkurssiin vuonna 1999. Vuonna 2000 Fincantierin tytäryhtiöksi perustettiin uusi yritys nimeltä Isotta Fraschini Milano, jonka kotipaikka on Bari.