tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
UFO 1

UFO 1 on UFO-nimisen brittiläisen hard rock/heavy metal -yhtyeen esikoisalbumi. Albumi on julkaistu uudelleen "Flying – The Early Years" -kokoelmalla.
Albumi nauhoitettiin ainoastaan kahdessa päivässä, ja se julkaistiin lokakuussa 1970. Albumi ei menestynyt yhtyeen kotimaassa Isossa-Britanniassa tai Yhdysvalloissa, mutta sen sijaan se myi hyvin Saksassa, ja albumilta julkaistu single ”Boogie for George” nousi singlelistalla sijalle 30. Saksan lisäksi albumi myi hyvin myös Japanissa, missä sitä myytiin noin 135 000 kappaletta. Lisäksi kappaleesta ”C’Mon Everybody” tuli hitti siellä.
Teuvo Ypyä

Teuvo Ypyä (13. kesäkuuta 1955 – 19. toukokuuta 2022) oli suomalainen kultaseppämestari ja kuvanveistäjä, joka tunnetaan muun muassa Kemin Jalokivigallerian perustajana. 
Ypyä aloitti vuonna 1976 opiskelut Lahden muotoiluinstituutin kultaseppäkoulussa. Vuonna 1977 hän suoritti gemmologian perustutkinnon ja valmistui kultasepäksi 1980. Vuonna 1982 Ypyä suoritti Ison-Britannian gemmologisen seuran diplomitutkinnon ja sai kultaseppämestarin arvon vuonna 1983. Kemissä vaikuttanut Ypyä toimi pitkään perustamansa Kemin Jalokivigallerian johtajana. Vuonna 1988 Ypyä suunnitteli ja toteutti Suomen kuninkaan kruunun saatuaan käsiinsä Eric O. W. Ehrströmin luonnospiirustukset kuninkaan kruunusta. Kruunu on edelleen Kemin Jalokivigallerian matkailunähtävyys. 1990-luvun puolivälissä hän jättäytyi vapaaksi taiteilijaksi.
Lähteet.
Viitteet.
Don Aase

Donald William "Don" Aase (s. 8. syyskuuta 1954) on entinen yhdysvaltalainen baseballsyöttäjä. Hän pelasi MLB-tasolla vuosina 1977–1990. Hänen ammattilaisseuroinaan olivat Boston Red Sox, California Angels, Baltimore Orioles, New York Mets ja Los Angeles Dodgers.
Aase oli All-Star-pelaaja vuonna 1986.
Steve Tesich

Steve Tesich (alk. "Stojan Tešić", 1942–1996) oli jugoslavialais­syntyinen, 14-vuotiaana Yhdys­valtoihin perheensä kanssa muuttanut kirjailija. Oscar-palkittu Tesich kirjoitti kaksi romaania, monia näytelmä­tekstejä ja elokuva­käsikirjoituksia, näistä tunnetuimpina John Irvingin romaaniin perustuva "Garpin maailma" (1982, ohj. George Roy Hill) sekä Tesichin omiin nuoruus­muistoihin pohjautuvat "Fillarijengi" (1979, ohj. Peter Yates, parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinto) ja "Neljä ystävää" (1981, ohj. Arthur Penn).
Tesichin näytelmän "On the Open Road" (1992) on suomentanut Pentti Saaritsa nimellä "Taivasalla", ja sen Suomen-kantaesitys tapahtui Helsingin Kaupunginteatterissa 1996 Kristin Olsonin ohjaamana.
Tesichin romaani "Karoo" ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1998.
Stanley Cramp

Stanley Cramp (24. syyskuuta 1913 Stockport, Manchester – 20. elokuuta 1987) oli englantilainen lintutieteilijä, joka tunnetaan parhaiten yhdeksänosaisen "The Birds of the Western Palearcticin" (BWP) ensimmäisenä päätoimittajana.
Stanley Crampin vanhemmat olivat Thomas ja Edith Cramp. Stanley oli perheen vanhin poika. Hän valmistui Manchesterin yliopistosta vuonna 1934 ja pääsi samana vuonna virkailijaksi Manchesterin verovirastoon. 1938 hänet siirrettiin töihin Lontooseen. Lukuun ottamatta sotilaspalvelusta Kuninkaallisissa ilmavoimissa 1944–1946, Cramp työskenteli Lontoossa verohallinnon virkamiehenä aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1970, jolloin hän liittyi BWP:n suunnitteluryhmään.
Crampin intohimo lintuihin syttyi jo lapsena ja paloi hänessä loppuun saakka. Hän toimi aktiivisesti useissa brittiläisissä ornitologisissa järjestöissä, kuten British Trust for Ornithologyssa (BTO), Royal Society for the Protection of Birdsissä (RSPB) ja British Ornithologists Unionissa (BOU). Vuonna 1960 Cramp liittyi "British Birds" -lehden toimituskuntaan, ja vuonna 1963 hänestä tuli vanhempi toimittaja (Senior Editor), jonka aseman hän piti kuolemaansa saakka.
17 viimeistä elinvuottaan Cramp omisti BWP:n toimittamiselle. Hän toimi teossarjan päätoimittajana neljän ensimmäisen osan aikana. Viidettä osaa aloitettaessa hänen terveytensä petti, ja hän kuoli sydänkohtausta seuranneeseen keuhkokuumeeseen.
Crampin ansaitsemat kunnianosoitukset:
Hydrobiologia

Hydrobiologia on tieteenala, joka tutkii vesieliöitä, vesien eliöyhteisöjä ja niiden vuorovaikutuksia elinympäristönsä kanssa. Hydrobiologiaa tukevia tieteitä ovat muun muassa fysiikka, kemia, geologia, ekologia ja taksonomia. Hydrobiologian sisartieteitä ovat limnologia ja meritiede.
Hydrobiologian yleisiä tutkimusaiheita ovat etenkin rehevöitymisen, happamoitumisen, maankäytön ja ruskettumisen vaikutukset vesiekosysteemeissä. Vaikutuksia vesiekosysteemeissä kuvaavat mm. eliöyhteisöjen koon ja lajiston muutokset, jotka ovat kytköksissä vesistön fysikaalis-kemiallisiin ominaisuuksiin kuten ravinnepitoisuuksiin ja järven viipymään. Tärkeimpinä vesistöihin vaikuttavista ravinteista pidetään fosforia ja typpeä.
Hydrobiologian tavallisimpia tutkimuskohteita ovat kasvi- ja eläinplanktonin lisäksi erilaiset pohjaeläimet, kalat, mikrobit ja vesikasvit. Vesien eliöstöt on jaettu kuuteen ryhmään, joiden lisäksi on määritelty trpton, joka on kuollutta eliöperäistä ainesta. Tämä luokittelu koskee erityisesti merieliöitä. Eliöiden ryhmät ovat plankton eli keijusto, pleuston, johon kuuluvat veden pinnan eliöstö, neuston, johon kuuluvat veden pinnan alla ajelehtivat eliöt, nekton, johon kuuluvat aktiivisesti liikkuvat eläimet, benthos, johon kuuluvat pohjakerrostumissa tai pohjan lähellä elävät eliöt sekä perifyton, johon kuuluvat pohjaan kiinnittyvät eliöt.
Into the Labyrinth

Into the Labyrinth on brittiläisen heavy metal -yhtye Saxonin 18. studioalbumi, joka julkaistiin 9. tammikuuta 2009.
Albumilla on power metal -tyylistä eeppistä julistusta ("Battalions of Steel, Valley of the Kings"), thrash metallia lähentelevää raskasta paahtoa ("Demon Sweeney Todd"), bluesia ("Slow Lane Blues"), raskaampaa, metalcore tyylistä heviä ("Crime of Passion, Protect Yourselves"), hard rockia ("Live to Rock, Come Rock of Ages"), punkmetallia ("Hellcat") ja rauhallisia balladeja ("Voice, Coming Home"). 
Albumin 13. kappale "Coming Home" on julkaistu myös Saxonin aiemmalla albumilla "Killing Ground".
John Whitmire

John Harris Whitmire (s. 13. elokuuta 1949 Hillsboro, Texas) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Texasin Hillsborossa ja opiskeli Houstonin yliopistossa. Hän on istunut Texasin senaatissa vuodesta 1983 oltuaan sitä ennen vuosina 1973–1982 osavaltion edustajainhuoneen jäsenenä.
Whitmire on varsinaiselta ammatiltaan asianajaja.
Sami Aaltonen

Sami Erik Aaltonen (s. 1971) on suomalainen tuottaja, ohjaaja ja toimittaja. Nuoruutensa hän vietti Jyväskylässä, mutta alakouluaikaan hän asui Klaukkalassa. Hän työskenteli 14-vuotiaasta lähtien toimittajana radiossa ja juontajana televisiossa, muun muassa "Lista"-ohjelmassa. Aaltonen on toiminut käsikirjoittajana "Big Brother" -televisioformaatin suomenkielisessä tuotannossa. Lisäksi hän on ohjannut muun muassa Hanoi Rocksin, The 69 Eyesin ja Maija Vilkkumaan musiikkivideoita. 
Syksyllä 2011 Aaltonen käsikirjoitti "Talent Suomi" -ohjelmaa (FremantleMedia), ja vuonna 2012 hänet nimitettiin käsikirjoittaja-ohjaajaksi Susamuru Oy:hyn. Vuonna 2002 häneltä ilmestyi kummitustarinoita käsittelevä kirja "Aavetaloja". 1990-luvun alussa Aaltonen vaikutti Ärwäke-nimisessä rock-yhtyeessä.
Aaltonen oli -liikkeen ehdokkaana vuoden 1996 europarlamenttivaaleissa ja Vasemmistoliiton ehdokkaana vuoden 1999 europarlamenttivaaleissa.
Yksityiselämä.
1990-luvulla ja 2000-luvun alussa Aaltonen seurusteli laulaja Maija Vilkkumaan kanssa.
Philip Hollom

Philip (Phil) Arthur Dominic Hollom (9. kesäkuuta 1912 – 20. kesäkuuta 2014) oli brittiläinen lintutieteilijä.
Hollom liittyi "British Birds" -lehden toimituskuntaan vuonna 1951 päätoimittajan ollessa Max Nicholson. Nicholson luovutti päätoimittajan työt Hollomille 1960. Vuonna 1972 molemmat luopuivat toimituskunnan jäsenyydestä. Hollom toimi Lähi-idän lintutieteellisen seuran (Ornithological Society of the Middle East) puheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä.
Hollom oli Britannian rariteettikomitean (British Birds Rarities Committee) ensimmäinen puheenjohtaja.
Tarttumalevät

Tarttumalevät ("Haptophyta") on yksisoluisia levälajeja käsittävä "Chromalveolata"-kunnan kaari. Valtaosa tunnetuista lajeista elää meressä. Lajeja on kuvattu noin 500.
Varhaisimmat tarttumalevien fossiilit on löydetty kivihiilikaudelta 300 miljoonan vuoden takaa.
Tarttumaleväsolussa on kaksi uintisiimaa solun etupäässä tai kyljessä. Monilla lajeilla on lisäksi uintisiimojen välissä kierteinen siima eli haptoneema, jonka avulla solut voivat tilapäisesti kiinnittyä alustaansa. Tarttumalevien nimitys tulee tästä rakenteesta. Soluissa on kaksi kahden kalvon ympäröimää viherhiukkasta, joissa on a- ja c-klorofylliä sekä beetakaroteenia ja fukoksantiinia. Jälkimmäisin pigmentti antaa leville ruskehtavan värin. Yhteyttämispigmentit muistuttavat ruskeiden levien pigmenttejä. "Chromalveolata"-kunnalle tyypillisesti tarttumalevien mitokondrioiden sisäkalvojen poimut eli kristat ovat putkimaiset.
Solua peittää kerros selluloosasta koostuvia suomuja. Joillain lajeilla (lahko "Coccolithales") solun pinnalla on kalkkipitoisia suomuja eli kokkoliitteja. Liitukaudella 65-95 miljoonaa vuotta sitten näitä tarttumaleviä esiintyi runsaasti, ja niiden sedimentoituneista kalkkikuorista muodostui suuria liitukivikerrostumia. Näistä kerrostumista liitukausi on saanut nimensä.
The Super Mario Bros. Super Show!

The Super Mario Bros. Super Show! on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka perustuu "Mario-pelisarjaan". Ohjelman tuotti DIC Entertainment, ja sitä esitettiin 65 jakson verran Yhdysvalloissa 4. syyskuuta – 1. joulukuuta 1989.
Show’ssa esitettiin myös Marioa ja Luigia oikeiden näyttelijöiden näyttelemänä, yleensä sekä ennen että jälkeen piirretyn jakson. Marioa esitti showpainija Lou Albano ja Luigia näyttelijä Danny Wells.
Suomessa sarjan jaksoja on julkaistu 1990-luvun alussa videokasetteina. Suomenkielisestä jälkiäänityksestä vastasi Golden Voice Oy. The Super Mario Bros Super Show! perustuu Super Mario Bros.- ja Super Mario Bros. 2 -videopeleihin.
Luettelo jääkiekkoliigoista

Luettelo jääkiekkoliigoista sisältää ammattilais- ja puoliammattilaisliigat ympäri maailmaa.
Eurooppa.
Suomi.
Nuoret
Naiset
Entisiä liigoja
Yhdistynyt kuningaskunta.
Entisiä liigoja
Alexander von Homeyer

Alexander von Homeyer (19. tammikuuta 1834 Vorland Saksa − 1903 Greifswald) oli saksalainen sotilas ja lintutieteilijä.
Homeyer liittyi Preussin armeijaan vuonna 1852 ja erosi majurin arvoisena 1878. Hän osallistui Paul Poggen johtamalle Afrikan tutkimusretkelle 1874. Hän teki tutkimusmatkan myös Baleaareille 1861.
Homeyer julkaisi yli 150 lintutieteellistä artikkelia. Hän jätti jälkeensä 35 000 perhosen ja 900 linnunmunan kokoelmat.
Homeyer nimesi linnuista kyproksentaskun ("Oenanthe cypriaca") ja balkaninsiepon ("Ficedula semitorquata").
Teemu Kuusisto

Teemu Kuusisto (s. 5. maaliskuuta 1980 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija. 
Kuusisto pelasi urallaan juniorina Espoo Bluesissa sekä Jokereissa, jossa hän pelasi myös SM-liigaa. Juniorivuosiensa jälkeen Kuusisto lähti hakemaan vauhtia Mestiksestä jossa hän edusti Kiekko-Vantaata ja Vaasan Sportia. Sportissa hän voitti Kultaisen Kiekko -palkinnon sekä Mestiksen pistepörssin. Vuosina 2006–2008 ja 2010–2012 hän pelasi Norjan pääsarjassa.
Ukonhauta

Ukonhauta on Kotiteollisuus-yhtyeen 10. albumi. Se julkaistiin 18. helmikuuta 2009. Se meni heti ilmestymisviikollaan suoraan Suomen virallisen listan ykköseksi. Albumi julkaistiin cd-painoksen lisäksi myös vinyylinä.
Albumin ensimmäinen single "Mahtisanat" julkaistiin 28. tammikuuta 2009. Single sisältää myös albumille sisältymättömän Ralliraita-elokuvaa varten tehdyn kappaleen "Pää kylmänä", josta on kuvattu myös Markku Pölösen ohjaama musiikkivideo. Myös "Mahtisanat" -kappaleesta on kuvattu musiikkivideo, jonka ohjauksesta ja käsikirjoituksesta yhdessä yhtyeen kanssa vastaa Stam1na-yhtyeen Antti Hyyrynen. Myös kappaleista Taivas Tippuu ja Taivaankaunis on kuvattu videot. Albumin neljäs single Lemminkäisen laulu julkaistiin vuoden 2009 syksyllä.
Kappaleet.
Sävellykset Kotiteollisuus, sovitukset Kotiteollisuus + Mikko Karmila (ellei toisin mainita). Sanoitukset Jouni Hynynen.
Singlet.
"Mahtisanat".
Julkaistu 28. tammikuuta 2009.
Víctor Sánchez

Víctor Sánchez Mata (s. 8. syyskuuta 1987 Terrassa, Barcelonan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka on pelannut maansa pääsarjassa neljässä eri joukkueessa, pisimpään Espanyolissa. Hän on pelannut myös Sveitsin ja Australian pääsarjoissa. 174 senttimetriä pitkän Sánchezin pelipaikka on puolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Sánchez edusti juniorina Europaa ja Barcelonaa, joista jälkimmäisessä hän aloitti myös ammattilaisuransa. Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa Copa del Reyn ottelussa Alcoyanoa vastaan 2. tammikuuta 2008. Hänet lainattiin kaudeksi 2009–2010 Xereziin ja kaudeksi 2010–2011 Getafeen. Jälkimmäisen lainan päätyttyä hän purki sopimuksensa Barcelonan kanssa ja siirtyi sveitsiläisseura Neuchâtel Xamaxiin.
Tonny de Jong

Tonny de Jong (s. 17. heinäkuuta 1974 Scharsterbrug, Alankomaat) on entinen alankomaalainen pikaluistelija.
De Jong voitti yleisluistelun Euroopan-mestaruuden 1997 ja 1999 ja sai EM-pronssia 1995. Vuoden 1995 EM-kisoissa hän oli 3 000 metrillä ja 5 000 metrillä matkojen kolmanneksi nopein. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän sai pronssia 1997 ja 1999. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa de Jong saavutti 1999 hopeaa 3 000 metrillä ja pronssia 1 500 ja 5 000 metrillä sekä vuonna 2000 pronssia 5 000 metrillä. Olympiakisoissa hän sijoittui parhaimmillaan kaksi kertaa viidenneksi: 5 000 metrillä Naganossa 1998 ja 3 000 metrillä Salt Lake Cityssä 2002. Hän lopetti uransa keväällä 2002.
De Jong esiintyi alastonkuvissa Playboyn alankomaalaisessa versiossa maaliskuussa 2002.
Rautuvaaran ratapiha

Rautuvaaran ratapiha (, ratakm 1085+100) Kolarissa oli Suomen rataverkon pohjoisin liikennepaikka vuosina 1973–2004. Ratapiha palveli Rautuvaaran kaivoksen malminkuljetustarpeita. 
Liikenne Rautuvaaraan päättyi 1988. Kaupallisena tavaraliikenteen paikkana Rautuvaara lakkautettiin vasta 1. maaliskuuta 2002, ja itse liikennepaikka lakkautettiin 9. tammikuuta 2005 yhdessä liikennettä vailla olevan Äkäsjoen ratapihan sekä rataosuuksien Kolari–Niesa–Rautuvaara ja Niesa–Äkäsjoki kanssa.
Aki Tykki

Aki Tykki (oikealta nimeltään Jussi Ranta, s. 18. syyskuuta 1975 Joensuu) on suomalaisen Happoradio-yhtyeen laulaja ja perustajajäsen. Hän sanoittaa ja säveltää yhtyeen kappaleet yhdessä kitaristi AH Haapasalon kanssa. Aki Tykki osallistui "Vain elämää" -televisiosarjaan keväällä 2018. Tykin ensimmäinen sooloalbumi "Junantuoma" ilmestyi helmikuussa 2024.
Nuoruus ja muusikonuran alku.
10-vuotiaana Aki Tykki aloitti säveltämisen muun muassa Michael Jacksonin, Dingon ja Milos Formanin Amadeus-elokuvan innoittamana. Nuori Aki ei tuolloin vielä osannut soittaa mitään soitinta, mutta kirjoitti sävellyksensä sattumanvaraisesti kirjoittamalla nuotteja peräkkäin paperille. Pojan isän sanoittama sävellys äänitettiin ja lähetettiin Kevään sävel -kilpailuun. Kolmensadan osallistujan joukosta se sijoittui noin sijalle 150.
Ala-asteen neljännellä luokalla Tykki alkoi ottamaan pianotunteja, ja 12-vuotiaana hän pyrki Joensuun musiikkiopistoon soittamaan pianoa. Pääsykokeissa Tykki soitti urkuversion Mozartin 40. sinfonian G-mollissa. Musiikkiopiston pop-jazz-puolella hän opiskeli pianonsoittoa viisi vuotta.
Yläasteikäisenä Aki Tykki innostui Neljä Ruusua -yhtyeen musiikista ja alkoi perustaa bändiä. Tykki lainasi luokkakaverinsa kitaraa. Musiikkikirjan sointutaulukoiden avulla hän opetteli soittamaan joitakin ikivihreitä. Pian Tykki jo alkoikin tehdä omia kappaleita.
Sydänyö.
Yhdessä Tero Suihkon ja Miki Piin kanssa Aki Tykki perusti yhtyeen, jonka nimeksi tuli Sydänyö, Stephen Kingin kirjan mukaan. Yhtyeen ensimmäisiä kappaleita olivat Perhosentappo ja Bakteerilapsonen, joista ensimmäistä on soitettu myös Happoradion keikoilla. Suihkon jätettyä bändin, paikalle tuli Markku DeFrost. Yhdessä Tykki, Pii, DeFrost ja Teemu Metsälä jatkoivat Sydänyössä jonkin aikaa. Basisti Teemu Metsälän lähdettyä bändi jatkoi vielä eri basistien kanssa. Sydänyö teki urallaan viitisenkymmentä keikkaa. Myöhemmin Happoradion kappaleina tunnetut Nolla ja Happoa olivat olemassa jo Sydänyön aikoihin.
Aki Tykki muutti Joensuusta Helsinkiin armeijan jälkeen vuonna 1996. Pian sen jälkeen Sydänyö lopetti. Miki Pii ja Aki tekivät yhä kappaleita, joista esimerkiksi ”Pois Kalliosta” ilmestyi vuonna 2003 Happoradion ensimmäisellä albumilla "Asemalla". Vuonna 2001 Markku DeFrost muutti myös Helsinkiin, ja he perustivat Tykin kanssa Happoradion.
Yksityiselämä.
Aki Tykki avioitui varhaiskasvatuksen opettaja ja "Mutsi jyrää" -sarjakuvien piirtäjän Tuulia Rannan kanssa vuonna 2013, ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Pariskunta erosi kesällä 2024.
Julkaisut.
Muuta.
Happoradion lisäksi Aki Tykki soittaa osa-aikaisena urkuja Rakkauden Remonttimiehet -yhtyeessä ja on toiminut Poor Seamus -yhtyeen tuottajana ja äänittäjänä yhdessä AH Haapasalon kanssa. Lisäksi Aki Tykillä on sivuprojekti nimeltään Aki Tykki ja Kanuunaorkesteri, jonka nimissä Tykki esitti SuomiLOVE-ohjelmassa coverkappaleen ”Mä haluun sun” ja levytti Karpo-elokuvan tunnuskappaleen ”Totuuden tiellä”.
Martinlaakson lukio

Martinlaakson lukio on Vantaan Myyrmäen suuralueen Martinlaakson kaupunginosassa toimiva lukio. Sen painopistealueet ovat LUMA-aineet (matematiikka ja luonnontieteet) sekä draama ja teatteri. Opiskelijoita lukiossa on noin 450 ja opettajia 30. Rehtorina toimii Salme Sulander.
Esimerkiksi keväällä 2013 koulusta kirjoitti 137 ja keväällä 2015 yhteensä 126 ylioppilaskokelasta.
Tilat.
Lukio siirtyi merkonomikoulutusta tarjoavan Kauppiaitten kauppaoppilaitos Mercurian kanssa samaan Mercuria-taloon syksyllä 2007. Rakennuksen uudella puolella sijaitsee suurin osa luonnontieteiden luokista sekä musiikin ja kuvataiteen tilat. Musiikkia varten löytyy erillinen bändikellari, jossa opiskelijoiden bändeillä on mahdollisuus harjoitella.
Joitain oppiaineita (ortodoksinen uskonto, elämänkatsomustieto, venäjä, latina) opetetaan yhteisillä kursseilla Vaskivuoren lukiossa.
Rakennuksessa toimii myös Vantaan aikuislukion Myyrmäen toimipiste. Rakennuksen toisessa päädyssä toimii Kulttuuritalo Martinus.
Kansainvälisyys.
Vuodesta 1987 on Martinlaakso lukio tehnyt yhteistyöä tansanialaisen Kilingin koulun kanssa. Lukiosta on tehty Tansaniaan useita opintomatkoja, joiden kautta opiskelijoilla, kuten opettajilla on ollut mahdollisuus tutustua paikalliseen kulttuuriin. Yhteistyön avulla paikalle on saatu koulurakennuksia, sähköt ja Kilingin koululle on palkattu terveydenhoitaja.
Muita yhteistyökohteita ovat Saksan Potsdamissa sijaitseva ystävyyskoulu, sekä Ranska-projekti.
Kaarle Sankala

Kaarle Nikolai Sankala () oli suomalainen jääkäriluutnantti. 
Perhetausta.
Sankalan vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Sankala ja Selma Tikkala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Rauha Katariina Liedeksen kanssa. Molemmat on haudattu Iin Kruununsaaren hautausmaalle. 
Opinnot.
Sankala kävi kansakoulun ja Alue- ja paikallispäälliköiden täydennyskurssin vuonna 1922 Suojeluskuntain päällystökoulussa sekä reserviupseeritutkinnon Oulussa vuonna 1935. 
Jääkärikausi.
Sankala työskenteli maanviljelijänä kotitalossaan Iin Ojakylässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 11. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 10. toukokuuta 1916 ja palautettiin takaisin 2. komppaniaan 30. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Sankala saapui Suomeen (Vaasaan) jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan aluksi 9. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin joukkueen varajohtajaksi ja myöhemmin komppanianvääpeliksi 26. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sankala palveli sisällissodan jälkeen 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, mikä tunnettiin myöhemmin aluksi nimellä Jääkäripataljoona 2 ja myöhemmin Pohjolan Jääkäripataljoona. Hänet siirrettiin 21. tammikuuta 1919 Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5:n 9. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin 1. huhtikuuta 1919 alkaen paikallispäälliköksi Iin suojeluskuntaan, missä hän palveli 1. elokuuta 1924 saakka. Myöhemmin hän työskenteli tilapäistöissä puutavara-alalla.
Talvi- ja jatkosota.
Sankala osallistui talvisotaan Ampumatarvikevarastokomppanian taloudenhoitajana ja osallistui sotatoimiin Sallassa ja Säkkijärvellä. Välirauhan aikana hänet siirrettiin päälliköksi 11. Ampumatarvikevarastokomppaniaan, kunnes kotiuduttuaan hän siirtyi työnjohtajaksi ja rakennusmestariksi Rauma-Repola Oy:lle. 
Jatkosodan puhjettua hänet kutsuttiin jälleen palvelukseen ja komennettiin päälliköksi 17. Ampumatarvikevarastokomppaniaan ja hän osallistui jatkosodassa sotatoimiin Syväsenvaaralla ja Alakurtissa. Jatkosodan jälkeen hän siirtyi takaisin Rauma - Repola Oy:n palvelukseen, nyt Martinniemen tehtaalle rakennusmestariksi ja palvelikin rakennusmestarina vuoteen 1953 saakka.
Mohammed Aboutrika

Mohammed Aboutrika (s. 7. marraskuuta 1978) on egyptiläinen entinen jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut Aboutrika voitti Afrikan mestaruuden Egyptin maajoukkueessa vuonna 2008. Hän pelasi suurimman osan urastaan Al-Ahlissa.
Ura.
Hän on edustanut vuodesta 2004 seurajoukkuetasolla kairolaista mahtiseuraa Al-Ahlia. Myös Egyptin maajoukkueessa Aboutrika on ollut jo vuosia kantava voima. Aboutrika on pelannut Faaraoiden paidassa jo 90 ottelua, joissa hän on iskenyt 33 maalia. Egyptin maajoukkueen kanssa hän on saavuttanut kaksi perättäistä Afrikan mestaruutta 2006 ja 2008. Vuoden 2008 lopussa Aboutrika liitettiin egyptiläismediassa jatkuvasti siirtohuhuihin, jotka olivat viemässä Al-Ahlin taitavaa pelinrakentajaa Saudi-Arabiaan, mutta mahdollisista jättimäisistä siirtokorvauksista huolimatta egyptiläistähti päätti jäädä kairolaisseuraan, jossa hän on saavuttanut portugalilaisen valmentajansa Manuel Jose de Jesuksen alaisuudessa suurta menestystä. 16. tammikuuta 2009 egyptiläistähti valittiin BBC:n äänestyksessä vuoden 2008 Afrikan parhaimmaksi jalkapalloilijaksi. Tammikuussa 2017 Egypti lisäsi Aboutrikan nimen terroristilistalle epäiltynä Muslimiveljeskunnan tukemisesta ja hänen varojaan on samasta syystä jäädytetty jo aiemmin.
Sergei Klevtšenja

Sergei Konstantinovitš Klevtšenja (, s. 21. tammikuuta 1971 Barnaul, Neuvostoliitto) on entinen venäläinen pikaluistelija.
Klevtšenja saavutti Lillehammerin olympialaisissa 1994 hopeaa 500 metrillä ajalla 36,39 ja pronssia 1 000 metrillä ajalla 1.12,85. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän oli 1 000 metrillä yhdeksäs. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa Hamarissa 1996 ja 1997 ja sai MM-hopeaa Calgaryssä 1994. Lisäksi hän oli kuudes 1995. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän saavutti Hamarissa 1996 kultaa 1 000 metrillä ajalla 1.13,30 ja hopeaa 500 metrillä. Varsovassa 1997 hän oli 500 metrillä neljäs. Salt Lake Cityssä 2001 hän sai pronssia 1 000 metrillä ja oli kuudes 500 metrillä.
Saed Siam

Saed Siam (22. huhtikuuta 1959 al-Šatin pakolaisleiri, silloinen Egypti – 15. tammikuuta 2009 Jabalia, Gazan kaista) oli Palestiinaa demokraattisesti hallinneen Hamas-puolueen sisäministeri. Hän useiden perheenjäsentensä kanssa sai surmansa Israelin hyökkäyksessä Gazaan.
Saed Siam piti välttämättömänä Israelin sotilaiden kidnappausta terrorismista vangittujen palestiinalaisten vaihtoa varten. Palestiinan poliittinen johto ennen Hamasin valtaannousua piti etäisyyttä israelilaisen sotilaan Gilad Shalitin kidnappaukseen. Saed Siamin sanamuodot Israelin valtiota kohtaan olivat kutakuinkin jyrkkiä. Saed Siam oli myös ilmoittanut Hamasin aseellisen vastarinnan jatkuvan niin kauan kuin israelilaiset joukot miehittävät Jordan-joen länsirantaa. 
Hamasin johto on uhannut kostaa Saed Siamin surmaamisen.
Mike Ireland

Michael "Mike" Ireland (s. 3. tammikuuta 1974 Winnipeg, Manitoba, Kanada) on kanadalainen pikaluistelija, joka on erikoistunut sprinttimatkoille.
Ireland voitti sprinttereiden maailmanmestaruuden Inzellissä 2001. Lisäksi hän on saanut hopeaa Soulissa 2000 sekä pronssia Hamarissa 2002 ja Naganossa 2004. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän sai Naganossa 2000 hopeaa 500 ja pronssia 1 000 metrillä ja Soulissa 2004 pronssia 500 metrillä. Lisäksi hän on sijoittunut 500 metrillä viidenneksi 1997 ja kuudenneksi 1998. Olympialaisissa Ireland on sijoittunut 500 metrillä kuudenneksi Salt Lake Cityssä 2002 ja seitsemänneksi Torinossa 2006.
Koikili

Koikili Lertxundi del Campo, joka käyttää pelaajanimenään pelkkää etunimeään Koikili, joskus myös lyhennettynä Koi, (s. 23. joulukuuta 1980 Otxandio, Vizcaya, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Mirandésia ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Ennen siirtymistään Athleticiin, Koikili edusti useampia joukkueita alemmilla sarjatasoilla. Hän teki ensimmäisen pääsarjamaalinsa Athleticissa kotiottelussa Real Murciaa vastaan.
Louis Riel (vanhempi)

Louis Riel (vanhempi) (heinäkuu 1817 – 21. tammikuuta 1864) oli maanviljelijä, turkiskauppias, métis-johtaja ja Louis Rielin isä.
Elämäkerta.
Louis Riel syntyi irlantilaissukuisen Jean-Baptiste Rielin ja métisi Marguerite Boucherin perheeseen Île-à-la-Crossessa nykyisen Saskatchewanin provinssin alueella. Louisin nuoruusvuosina perhe muutti Ala-Kanadaan, jossa hän opiskeli Québecissa villan karstausta. Vuonna 1838 hän siirtyi turkiskauppiaaksi Hudson’s Bay Companyn palkkalistalle. Hänen asemapaikkanaan oli Rainy River (nykyisen Ontarion provinssin alueella), jossa hänen tyttärensä Marguerite syntyi 1840. 
Vuonna 1842 Riel erosi yhtiön palveluksesta ja palasi takaisin Québeciin tarkoituksenaan opiskella papiksi Saint-Hilairessa sijaitsevassa Oblates of Mary Immaculate -koulussa. Hän kuitenkin keskeytti opintonsa vuosi aloittamisen jälkeen. Riel palasi läntiseen Kanadaan, jossa hän hankki itselleen joenrantapalstan Saint Bonifacesta Red River Colonyssa (nykyisen Winnipegin kaupungin paikalla). Tammikuussa 1844 hän nai Jean-Baptiste Lagimodièren ja Marie-Anne Gabouryn tyttären Julie Lagimodièren. Heille syntyi kaikkiaan yksitoista lasta, ja he muodostivat tiiviin ydinperheen.
Riel osallistui aktiivisesti yhteisön toimintaan ja nousi métisien johtajaksi puolustaessaan turkiskauppias Guillaume Sayeria oikeudenkäynnissä toukokuussa 1849. Oikeudenkäynti oli historiallinen, sillä sen tuloksena Hudson’s Bay Companyn turkiskauppamonopoli läntisessä Kanadassa päättyi. Oikeudenkäynnin jälkeen Louis jatkoi métisien oikeuksien ajamista. Hän onnistui saamaan métiseille edustuksen Assiniboijan hallituksessa ja määrittelemään tasa-arvoisen aseman englannin ja ranskan kielelle oikeusistuimissa.
Riel perusti useita villanjalostus- ja tekstiiliyrityksiä. Ensimmäisen yrityksensä hän perusti John Ballendenen avustuksella 1847. Tämä ei kuitenkaan tuottanut toivottua tulosta. Myöskään toinen villan karstaus- ja jalostusyritys ja kolmas vuonna 1857 perustettu tekstiilitehdas eivät kannattaneet. 
Riel ei onnistunut liikemiehenä, mutta hän osoitti kykynsä voimakkaana métis-johtajana. Hänen poikansa Louis Riel nuorempi sai todennäköisesti vaikutteita isältään jatkettuaan tämän jalanjäljissä métisien johtajana. Riel nuorempi saavutti aikanaan mainetta siinä määrin, että lopulta häntä kutsuttiin Manitoban isäksi (), millä viitataan hänen toimiinsa, jotka johtivat Manitoban provinssin perustamiseen. Louis Riel vanhemman kuollessa 21. tammikuuta 1864 häntä suri koko Red River Colonyn alueen métisväki.
Carita Berg

Carita Berg (s. 15. huhtikuuta 1970) on Tampereella asuva kuvataiteilija. Hän on suorittanut kuvataiteilijan ammattikorkeakoulututkinnon Tampereen ammattikorkeakoulussa ja opiskellut taidekasvatusta Helsingin Taideteollisessa korkeakoulussa. Berg on myös luokanopettaja ja hän on valmistunut Tampereen yliopistosta kasvatustieteiden maisteriksi.
Berg käyttää töissään sekatekniikkaa, jossa hän yhdistelee serigrafiaa, akryylimaalausta, linokaiverruksia, puupiirrosta sekä valokuvaa. Hänen töissään on usein mukana naiseus – pienet tytöt ja enkelit – ja toisaalta kuva-aiheiden rinnastukset.
Bergin taidetta on kokoelmissa Albertinan taidemuseossa Wienissä, Venäjän valtion kokoelmissa sekä nykytaiteen museo Ars Novassa Turussa. Bergin teokset "Lahjahevonen" ja "Turvaverkko" ovat Venäjän presidentin Vladimir Putinin ja hänen vaimonsa jokilaivassa.
X Minus One

X Minus One on yhdysvaltalainen science fiction kuunnelma-antologiasarja, jota esitettiin NBC:llä 24. huhtikuuta 1955 – 9. tammikuuta 1958.
Sarja oli jatkoa aikaisemmalle Dimension X -sarjalle ja ensimmäiset 15 jaksoa olivatkin uusintoja. Sarjaa tehtiin pilottijakso mukaan lukien 126 jaksoa, jotka olivat kestoltaan 30 minuuttia. Käsikirjoitukset perustuivat suurilta osin "Astounding Science Fiction"- ja "Galaxy Science Fiction" -lehdissä julkaistuihin novelleihin, joiden kirjoittajina olivat muun muassa Isaac Asimov, Robert Bloch, Robert A. Heinlein, Poul Anderson ja Theodore Sturgeon. Ernest Kinoy ja George Lefferts kirjoittivat novellien kuunnelmasovitukset.
Vuonna 1973 sarjaa yritettiin herättää uudelleen henkiin ja Renaissance Radio Features tuotti uuden jakson, joka pohjautui Robert Silverbergin novelliin "The Iron Chancellor", ja samana vuonna NBC alkoi esittämään vanhoja jaksoja uusintoina. Sarja ei kuitenkaan uusintakierroksellaan saanut mainittavaa suosiota, johtuen osittain vaihtelevista lähetysajoista, ja uusintaesitykset lopetettiin vuonna 1975.
Alfred Sandberg

Alfred Sandberg () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli Saksassa sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri, joka jo ensimmäisessä maailmansodassa sai tulikasteensa sotilaana.
Perhetausta.
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jakob Sandberg ja Brita Maria Berg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Alma Alina Sandelinin kanssa.
Opinnot.
Sandberg kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja suoritti vuonna 1928 kansakoulukurssin Korialla. Hän suoritti Rehumestari- ja kuormastovääpelikurssin Mikkelissä vuonna 1924 ja kuormastovääpelikurssin Helsingissä vuonna 1925.
Jääkärikausi.
Sandberg työskenteli maanviljelijänä veljensä omistamalla maatilalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Sandberg saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan kuormastovääpeliksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Kauksamossa ja Raivolassa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sandberg siirrettiin sisällissodan jälkeen 12. heinäkuuta 1918 alkaen Pioneerikoulutuspataljoonaan. Armeijasta hän erosi 30. syyskuuta 1920, mutta astui uudelleen palvelukseen 1. marraskuuta 1922 ja hänet sijoitettiin Pioneeripataljoona 1:een (myöh. Pioneeripataljoona). Hän toimi aluksi pataljoonassa kuormastoaliupseerina ja 31. elokuuta 1928 alkaen rehuvaraston hoitajana sekä 1. toukokuuta 1934 alkaen 2. komppanian vääpelinä, kunnes hänet siirrettiin 31. toukokuuta 1935 pioneerikurssin koulutusvääpeliksi.
Talvi- ja jatkosota.
Sandberg osallistui talvisotaan Pioneerikoulutuskeskuksen rehuvarastonhoitajana ja tallivääpelinä. Välirauhan aikana hän toimi samassa tehtävässä, kunnes jatkosodan puhjettua hänet komennettiin eläinlääkintäaliupseeriksi ja myöhemmin hevosupseeriksi Pioneeripataljoona 14:ään, missä tehtävässä hän palveli vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet siirrettiin hevosupseeriksi Pioneeripataljoona 15:een, missä hän palveli vuoteen 1945 saakka. Sotien jälkeen hän jatkoi edelleen samassa tehtävässä Pioneeri rykmentin 1. pataljoonassa vuoteen 1949 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Myöhemmin hän työskenteli riistanvalvojana Elimäen ja Anjalan riistanhoitopiireissä vuoteen 1960 saakka. 
Ampumaurheilu.
Sandberg oli Suomen ampujainliiton erikoismestariluokan ampuja koulu- ja kaksintaisteluammunnassa pistoolilla sekä mestariluokan ampuja kouluammunnassa sotilaskiväärillä.
Allan Sandström

Allan Emil Sandström () oli suomalainen jääkärivänrikki ja kansakoulunopettaja. Hän oli Saksassa sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri, joka toiminnastaan tuomittiin Norjassa vankeuteen. Vanhempana hän antautui opettajan uralle. Sandström kirjoitti myös runoja ja julkaisi muutamia Kokkolan paikallishistoriaa käsitteleviä teoksia.
Perhetausta.
Sandströmin vanhemmat olivat faktori Emil August Sandström ja Nanny Mathilda Hinell. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna vasta 1922 Heidi Axelqvistin kanssa.
Opinnot.
Sandström kävi seitsemän luokkaa Kokkolan ruotsalaisesta yhteiskoulua ja suoritti sähköttäjätutkinnon vuonna 1914. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolan ruotsalaisesta yhteiskoulussa vuonna 1927. Hän toimi hospitanttina Uudenkaarlepyyn seminaarissa vuosina 1928 - 1929.
Jääkärikausi.
Sandström työskenteli sähköttäjänä Helsingissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 15. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 6. huhtikuuta 1916. Hän kävi neljäviikkoisen räjäytyskurssin Berliinissä ja Kielissä, joiden jälkeen hänet komennettiin erikoistehtäviin Ruotsiin, Suomeen ja Norjaan. Näillä retkillään hänet pidätettiin 6. heinäkuuta 1917 Kirkkoniemessä Norjassa niin kutsutun Rautenfelsin jutun yhteydessä ja tuomittiin Oslossa vankeuteen. Vankeudesta hän vapautui maaliskuussa vuonna 1920.
Vankilasta vapautumisen jälkeinen aika.
Vankeudesta vapauduttuaan hän työskenteli Ab August Kyntzell oy:n laivanvarustajakonttorin hoitajana Ykspihlajassa vuosina 1920 – 1921 ja myöhemmin saman yrityksen rahtausosaston päällikkönä Kokkolassa. Vuodesta 1922 alkaen hän työskenteli puutavara-agentuuriliike August Kyntzellin prokuristina aina vuoteen 1928 saakka. Siviilitöidensä ohella hän oli innokas suojeluskuntalainen ja toimikin vuodesta 1922 alkaen suojeluskuntalaisena ja vuodesta 1923 alkaen paikallispäällikkönä Kokkolan ruotsalaisessa suojeluskunnassa vuoteen 1924 saakka sekä rahaston hoitajana 1. helmikuuta 1925 - 1. helmikuuta 1926 välisen ajan.
Prokuristin työstä hän siirtyi 1. elokuuta 1929 alkaen opettajaksi Alavetelin Norrbyn ruotsalaiseen kansakouluun ja toimi sen ohella muutaman vuoden apukouluttajana Alavetelin suojeluskunnassa. Alavetelistä hän muutti 1. elokuuta 1935 Kokkolaan, missä hän siirtyi opettajaksi Kokkolan ruotsalaiseen kansakouluun ja toimi 1. syyskuuta 1936 alkaen samalla saksankielen tuntiopettajana Kokkolan ruotsalaisen yhteiskoulun alaluokilla.
Talvi- ja jatkosota.
Sandström osallistui talvisotaan aluksi toimistoupseerina Vaasan suojeluskuntapiirin esikunnassa ja myöhemmin valistusupseerina Vaasan Vartiopataljoonassa. Välirauhan aikana hän jatkoi edellisessä toimessaan, kunnes jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin valistusohjaajaksi Vaasan suojeluskuntapiirin esikuntaan, missä hän työskenteli vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet kotiutettiin ja hän siirtyi takaisin entiseen siviilivirkaansa. Kokkolaan. Hänet haudattiin Kokkolaan.
Vesa Ruuska

Vesa Edvard Ruuska (s. Orivesi) on viihdetaiteilija, joka on tullut tunnetuksi imitaattorina, koomikkona sekä Miina ja Manu -kirjoihin perustuvien lastennäytelmien kirjoittajana ja ohjaajana.Ruuska valittiin vuonna 2025 Jämsän Äijäksi.
Ura.
Vuonna 1977 Vesa Ruuska osallistui voitokkaasti imitoiden Ylen TV2:n Uudet Kyvyt Uudet Kasvot kilpailuun. 1986 hän voitti imitaattoreiden ensimmäisen SM-kisan, minkä jälkeen hän aloitti vakituisen esiintymisen. Vuonna 1991 Vesa Ruuska perusti Tapani Purasen kanssa Suomen ensimmäisen stand up -yhtiön, joka sai nimekseen Tampereen Stand Up Tuotanto Oy. Vuonna 1993 Ruuska tuli tunnetuksi valtakunnan mediassa "Jämsän Huumorpeälikön" tittelillä.
Samana vuonna ilmestyi myös "Vitsiveikkojen vuosikirja", jota myytiin 10 000 kpl. Vuonna 2002 Ruuska ideoi itselleen ja pianisti Martti Rekuselle keikkashow'n "Halosta päähän", joka sai valtavan suosion. Vuoden 2008 alkuun mennessä show'n oli nähnyt arviolta yli 100 000 katsojaa. Poptori Oy teki show'sta myös samannimisen CD-levyn, jonka myynti rikkoi kultalevyyn vaadittavan rajan vuonna 2004. Show'sta tehtiin myös puolentoista tunnin mittainen teatteriversio.
Vuonna 2008 Vesa Ruuska perusti huumori,stand up ja yllätysohjelmiin erikoistuneen Viptuotanto ohjelmatoimiston.Se jatkoi 1987 Imitaattoriohjelmat oyn ja 1988 perustetun Sir James oyn ohjelmatoimistoperinteitä.
Julkaisuja.
Topi Sorsakoskelle Vesa Ruuska sanoitti "Aika kiitää" iskelmän jonka sävelsivät Tapani Puranen ja Jyrki Telilä
St. Vincent -luokka (taistelulaiva)

St. Vincent -luokan taistelulaivat olivat Ison-Britannian Kuninkaallisen laivaston niin kutsuttuja Dreadnoughteja. Luokkaan kuului kolme alusta ("HMS St. Vincent", "HMS Collingwood" ja "HMS Vanguard"), jotka laskettiin vesille 1908 ja otettiin käyttöön toukokuusta 1909 huhtikuuhun 1910. Alusten miehistöksi tarvittiin 758 miestä.
Luokka oli viimeinen, jossa tornit asetettiin symmetrisesti kannelle etutorni, jonka takana kaksi vierekkäin komentosillan kahtapuolta ja takana kaksi peräkkäin. Tällä tavalla aseteltuna täyslaidalliseen kykeni osallistumaan kymmenestä tykistä vain kahdeksan.
Rakenne.
Aluksia on erittäin vaikea erottaa edeltäneestä Bellerophon-luokasta, koska luokan tärkein uusi innovaatio oli pidemmät 50 kaliiperin tykit aikaisempien 45 kaliiperin tykkien sijaan. Palveluskäytössä todettiin 50 kaliiperin tykkien ongelmat. Saavutettiin ainoastaan hieman suurempi läpäisy, mutta samalla tykkien kuluminen lisääntyi.
Aseistus.
St. Vincent -luokan aluksissa oli kymmenen BL 12" (304,8 mm) /50 cal Mk XI tykkiä sijoitettuna viiteen kahden tykin torniin. Apuaseiden määrä lisättiin kuudestatoista kahteenkymmeneen BL 4" (101,6 mm)/50 cal Mk VII tykkiin, 4 kolmipaunaista tykkiä kunnialaukausten ampumiseen sekä kolme 18 tuuman torpedoputkea.
Aseiden kaliiperin lisääminen aiheutti rungon pituuden lisäämisen 10 jalkaa takakannen X- ja Y-tornien välillä, jotta tornien kääntyminen olisi mahdollista. Pituuden lisääminen tarkoitti leveyden lisäämistä 18 tuumaa, jotta pituus/leveys suhde olisi saatua pidettyä oikeana. Koon lisäyksen seurauksena aluksen uppouma kasvoi 650 tonnia aikaisempaan luokkaan verrattuna.
Aluksista poistettiin 1914 kaksi 4 tuuman tykkiä, jotka oli sijoitettu etummaisen tykkitornin päälle. Samoin poistettiin torpedoverkot kaikkien luokkaan kuuluvien alusten kyljiltä 1916. Perässä ollut torpedoputki poistettiin ja yksi 4 tuuman ilmatorjuntatykeistä korvattiin kahdella 3 tuumaisella 1915-1916.
Panssarointi.
Panssaroinnin jakautuminen muuttui hieman. Paksuimman panssarin kattavuutta kyljissä lisättiin, vaikkei riittämätöntä paksuutta lisättykään. Pääkannen panssaroinnin paksuutta lisättiin hieman, mutta välikannen taas vastaavasti vähennettiin.
Rungon panssarin paksuus oli 7–10 tuumaan (180–250 mm) ja kannen paksuus 0,75–3 tuumaan (20–75 mm). Apuaseiden taisteluasemien suojana oli 5–9 tuuman (130–230 mm)panssarointi ja pääaseiden torneissa 11 tuuman (280 mm) panssari. Tulenjohto tornin panssari oli 8–11 tuumaa (200–280 mm).
Koneet.
Luokan alukset varustettiin tehokkaammilla nelivaihteisilla Parsons turbiineilla, joissa oli 18 Babrock &amp; Wilcox kattilaa. Koneet antoivat laivan käyttövoimaksi 24500 hevosvoimaa, jolla saavutettiin neljännessolmun suurempi nopeus kuin aikaisemmin eli 21 solmun nopeus. Aluksen käyttösäde oli 6900 merimailia ajettaessa 10 solmun risteilynopeutta.
Bellerophon-luokka (taistelulaiva)

Bellerophon-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen dreadnought-taistelulaivan muodostama taistelulaivaluokka. Ne olivat lähes täydellisiä kopioita "HMS Dreadnoughtista". Ainoana erona toinen kolmijalkainen masto.
Suunnittelu.
Alukset olivat hieman suurempia kuin "Dreadnought", mikä mahdollisti paremman sisäosien suojaamisen. Etummainen masto siirrettiin savutorven etupuolelle ja lisättiin toinen masto. Tällä kyettiin korjaamaan savun aiheuttamat haitat tulenjohtajien näkyvyydelle, mutta siinä epäonnistuttiin.
Aseistus.
"Dreadnoughtiin" sijoitetut 12 paunan tykit torpedoveneiden torjuntaan, poistettiin tehottomina ja apuaseiksi sijoitettiin 4 tuuman tykit.
Luokan aluksissa oli kymmenen BL 12 tuuman (304,8 mm) /45 cal Mk XI tykkiä sijoitettuna viiteen kahden tykin torniin. Apuaseina kuusitoista BL 4" (101,6 mm)/45 cal Mk VII tykkiin, 4 kolmipaunaista tykkiä sekä kolme 18 tuuman torpedoputkea.
Suoja.
Rungon panssarin paksuus oli 5-10 tuumaan (130-250 mm) ja kannen paksuus 0,5-4 tuumaan (15-100 mm). Apuaseiden taisteluasemien suojana oli 5-9 tuuman (130-230 mm)panssarointi ja pääaseiden torneissa 11 tuuman (280 mm) panssari. Tulenjohto tornin panssari oli 8-11 tuumaa (200-280 mm).
Propulsio.
Luokan alukset varustettiin nelivaihteisilla Parsons-turbiineilla, joissa oli 18 Babrock &amp; Wilcox -kattilaa. Koneet antoivat laivan käyttövoimaksi 23000 hevosvoimaa ja 21 solmun nopeuden. Aluksen toimintasäde oli 5720 meripeninkulmaa ajettaessa 10 solmun risteilynopeutta.
Alukset.
Luokkaan kuului kolme alusta ("HMS Bellerophon", "HMS Superb" ja "HMS Temeraire"), joista ensimmäinen laskettiin vesille samana päivänä kuin "Dreadnought" otettiin palvelukseen. Ne otettiin palvelukseen helmikuusta toukokuuhun 1909. Alusten miehistöksi tarvittiin 733 miestä.
George Lefferts

George Lefferts (18. kesäkuuta 1921 Paterson, New Jersey, Yhdysvallat – 18. huhtikuuta 2018 Leonia, New Jersey) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, tuottaja ja ohjaaja, joka palkittiin kolmesti Emmy-palkinnolla. Hän oli The New York Observer -sanomalehden kolumnisti. 1950-luvulla hän kirjoitti alkuperäiskäsikirjoituksia ja dramatisointeja radiokuunnelmiin, kuten "Dimension X" ja "X Minus One". Vuonna 1975 hän tuotti televisiosarjan "Ryan's Hope". Käsikirjoituksen hän on tehnyt muun muassa opetusohjelmasarjaan "Family Album, U.S.A.".
Federico Johow

Federico Richard Adelbert Johow (1859 – 1933) oli saksalaissyntyinen kasvitieteilijä. Hän aloitti uransa jo Saksassa, mutta muutti 1880-luvun lopulla Chileen ja toimi siellä Pedagogisen instituutin ensimmäisenä johtajana. Hän teki tutkimuksia muun muassa Juan Fernándezin saarilla. Hän kuoli 74-vuotiaana Valparaísossa.
Hänen nimeämien kasvien ja sienien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Johow.
King George V -luokka (1911)

King George V -luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivaluokka, johon kuului neljä dreadnoughtia. Luokka seurasi Orion-luokkaa, jota se hieman suurempana muistuttaa.
Aseistus.
King George V -luokan pääaseina oli kymmenen 13,5 tuuman Mk V tykkiä samoin kuin edeltävässä Orion-luokassa, mutta ampumatarvikkeet oli uusittu. Kranaatin paino oli kasvanut 1 400 paunaan 1 250 paunasta.
Apuaseina oli 16 BL 4 tuuman Mk VII -tykkiä, joiden sijoittelu oli uusittu, jotta tulta voitaisiin keskittää etusektoriin. Muina aseina olivat neljä kolminaulaista ja kolme 21 tuuman torpedoputkea.
Panssarointi ja kansirakenteet.
Panssaroinnin jakaumaa oli muutettu. Vedenalaista suojaa oli lisätty, vaikka suoja ei ollutkaan riittävä. Kylkien panssarointi oli 8–12 tuumaa ja kannen 1–4 tuumaa. Tykkitornien suoja oli 11 tuumaa ja apuaseiden suojana 3–10 tuumaa.
Masto oli siirretty myös savupiipun etupuolelle. Aluksen kansirakenteita muokattiin ensimmäisen maailmansodan kuluessa, esimerkiksi lisättiin lentoonlähtörampit lentokoneille.
Voimanlähde.
Aluksen voimanlähteenä neljä turbiinia, joissa 18 kattilaa. Koneiden turvin päästiin 21 solmun nopeuteen.
P-arvo

"p"-arvo on tilastollisessa hypoteesin testauksessa todennäköisyys, jolla vähintäänkin yhtä merkittävä ero tuloksessa saadaan aikaan käyttämällä nollahypoteesia. Yleisesti "p"-arvoa käytetään kokeellisten tutkimusten tulosten satunnaisvirheen tunnuslukuna.
Määritelmä.
"p"-arvo formula_1 on testistatistiikka, joka toteuttaa epäyhtälöt formula_2 kaikilla formula_3. Pienet formula_1:n arvot antavat varmuutta sille, että formula_5 on voimassa. Sanotaan, että formula_6-arvo on validi, jos kaikilla formula_7 ja kaikilla formula_8 on voimassa formula_9.
Glaukofyytit

Glaukofyytit ("Glaucophyta") on hyvin pieni ryhmä yksisoluisia vesissä eläviä leviä. Lajeja on kuvattu vain 13, ja niitä on tavattu lähinnä suolattomista vesistä. Taksonomian kannalta glaukofyytit muodostavat oman hyvin vanhan kehityslinjansa, jonka otaksutaan polveutuvan samasta muinaisesta aitotumaisten kantahaarasta kuin kasvien ja punalevien itsenäisten kehityslinjojen.
Glaukofyytit ovat solurakenteensa puolesta hyvin mielenkiintoisia, sillä niissä on käytännössä havaittavissa viherhiukkasten kehittyminen endosymbionttisista syanobakteereista. Niiden soluissa on hyvin pitkälle surkastuneita endosymbionttisia syanobakteereja, joissa on säilynyt syanobakteereille ominainen peptidoglykaanista koostuva soluseinä sekä valon vangitsemiseen käytettävä fykobiliinipigmentti. Koska nämä syanobakteerit eivät ole vielä niin surkastuneita, että niitä voitaisiin kutsua viherhiukkasiksi, eivätkä toisaalta enää kuitenkaan itsenäiseen elämään kykeneviä bakteereja, niitä nimitetään "syanelleiksi".
Glaukofyytit ovat eläviä fossiileita, joiden avulla on saatu paljon tietoa viherhiukkasten evoluutiosta. Kasvien ja viherlevien kehityslinja on ilmeisesti saanut alkunsa glaukofyyttien kaltaisista eliöistä. Molekyylisystemaattisten tutkimusten perusteella on kuitenkin päätelty, että kasvien ja viherlevien viherhiukkaset eivät suoraan polveudu glaukofyyttien syanelleista.
Sokrates-ohjelma

Sokrates-ohjelma oli Euroopan unionin koulutusohjelma, jonka tavoitteena oli tarjota mahdollisuuksia koko Euroopan laajuiseen yhteistyöhön koulutuksen alueella.
Alkuperäinen Sokrates-ohjelma oli käynnissä vuodesta 1994 aina 31. joulukuuta 1999 saakka. Sen korvasi 24. tammikuuta 2000 alkaen Sokrates II -ohjelma, joka oli käynnissä vuoteen 2006. Sokrates-ohjelman seuraaja on puolestaan Elinikäisen oppimisen ohjelma vuosille 2007-2013 (Lifelong Learning Programme 2007-2013).
Ohjelmaan osallistui 31 maata, Euroopan unioniin kuuluvien maiden lisäksi tuolloin kandidaatteina olleet Bulgaria ja Romania, sekä Islanti, Liechtenstein, Norja ja Turkki.
Ohjelma oli nimetty länsimaisen filosofian isänä pidetyn Sokrateen mukaan.
Alaohjelmat.
Sokrates-ohjelmassa oli kahdeksan alaohjelmaa, joista tärkeimmät olivat:
Osa ohjelmista jatkaa osana Elinikäisen oppimisen ohjelmaa.
Garuda

Garuda (, ) on hindulaiseen ja buddhalaiseen mytologiaan kuuluva isokokoinen tarulintu, jonka syntymästä ja elämästä kerrotaan Mahabharatassa. Vishnu-jumala käyttää sitä kulkuneuvonaan. Taruolennon kotipaikka on Meru-vuoren juurella kasvavassa metsässä, Himaphanissa. Garudan pahin vastustaja on käärmehahmoinen Naga, ja taiteessa se kuvataan usein kamppailussa käärmeen kanssa. 
Garuda on myös Indonesian ja Thaimaan vaakunaeläin.
Äkäsjoen rautatieasema

Äkäsjoen rautatieasema () Äkäsjokisuun kylässä Kolarissa oli Suomen rataverkon pohjoisin liikennepaikka vuosina 1967–1973 sekä toiseksi pohjoisin vuoteen 2005 saakka. Liikennepaikka palveli Kalkkikankaan kalkkilouhoksen ja Äkäsjoen sementtitehtaan kuljetustarpeita.
Liikennepaikka avattiin kaupalliselle liikenteelle 1. syyskuuta 1967. Liikenne päättyi 1985, mutta liikennepaikka suljettiin liikenteeltä vuonna 2004 yhdessä liikennettä vailla olevan Rautuvaaran sekä rataosuuksien Kolari–Niesa–Rautuvaara ja Niesa–Äkäsjoki kanssa, ja lakkautettiin 9.1.2005.