Costasiella kuroshimae

Costasiella kuroshimae, joka tunnetaan suomennettuna myös nimillä "lehtilisko" ja "merilammas", on pussikielikotiloiden lahkoon kuuluva merietanalaji.
Lajia kutsutaan triviaalisti "merilampaaksi" sen yleisen ulkonäön ja erityisesti selässä olevien, lampaanvillaa muistuttavien lisäkkeiden sille antaman muodon vuoksi. Nimi "kuroshimae" on annettu sille sen ensimmäisen havaintopaikan, japanilaisen Kuroshiman saaren perusteella.
C. kuroshimae kykenee fysiologiseen prosessiin nimeltä kleptoplastia, jossa se säilyttää syömänsä levän kloroplastit eli viherhiukkaset. Kloroplastien imeminen levistä antaa sille tällöin mahdollisuuden suorittaa epäsuorasti fotosynteesiä.
Lajia on tavattu Japanin Kuroshimassa, Taketomissa, Okinawassa ja Riukiusaarilla.
Lajin kuvaus.
C. kuroshimaen koko on yleensä 3 millimetristä 1 senttimetriin. Valkoiset, mutta mustakärkiset, sormimaiset tuntosarvet ovat jakautuneet pään molemmille puolille. Silmät ovat Costasiella-suvulle tyypillisesti hyvin lähellä toisiaan ja sijaitsevat tuntosarvien välissä pään yläosassa. Pään poikki kulkee pituussuunnassa valkeapohjainen ruskea kuvio, joka jakaa sen visuaalisesti kahtia ja joka muuttuu silmien jälkeen leveämmäksi ja tummemmaksi viivaksi. C. kuroshimae on yksi värikkäimmistä pussikielikotiloiden lajeista. Selässä olevan lisäkkeet jakautuvat seitsemään riviin ja peittävät lähes koko lajin rungon. Lisäkkeet ovat vihreitä, koska niissä on klorofylliä, ja niissä on valkoinen kärki.
Elinympäristö.
C. kuroshimae elää useimpien Costasiellidae-heimon jäsenten tavoin Tyynenmeren länsiosan trooppisissa ja subtrooppisissa vesissä eli Filippiineillä, Indonesiassa ja Japanin rannikoilla. C. kuroshimae viettää suurimman osan elämästään "Avrainvillea"-levillä, joita se käyttää ravinnokseen ja joihin se munii enintään 10 metrin syvyydessä. Tiedetään myös, että monet lajit saalistavat sitä ja että se kykenee autotomiaan ja erittämään limaa puolustautuakseen ja paetakseen vihollisia helpommin. Tällä hetkellä sen ekologiasta on kuitenkin vain vähän tietoa, ja sen elintavoista on vielä paljon harmaata aluetta. Vaikka sen eliniästä luonnossa ei ole tietoja, sen arvioidaan nykyisten vastaavista lajeista saatujen tietojen perusteella elävän noin 2-vuotiaaksi.
Ravinto.
C. kuroshimae syö pääasiassa "Avrainvillea"-levää, mutta toisinaan myös "Rhipilia-" ja "Pseudochlorodesmis-"levää. Se pystyy paikantaa ravintonsa tuntosarvissaan sijaitsevien erityisten kemoreseptorien avulla.
C. kuroshimae pystyy erottamaan klorofyllin levistä, joita se syö. Tämä edellyttää nautittujen plastidien viivästynyttä pilkkomista, ja ne varastoidaan lyhytaikaisesti sen selän lisäkkeisiin. Tämän lajin lisäkkeissä on suuri, läpikuultava pinta, ja nämä ominaisuudet on ehkä valittu helpottamaan fotosynteettistä toimintaa. Tätä kloroplastien sitomista kutsutaan kleptoplastiaksi. Joidenkin tutkimusten mukaan se voisi tarjota lajille lisäenergiansaannin ja antaa sille mahdollisuuden selviytyä kymmenen päivää ilman ravintoa. Plastidit olisivat energiavarasto, jota fotosynteesi tulisi lisäämään ja jonka tuotteet ovat käytettävissä vasta sen jälkeen, kun ne on hajotettu vanhenemisen tai ruoansulatuksen kautta. Muissa tutkimuksissa on kuitenkin esitetty, että klorofylli ei olisi aktiivinen C. kuroshimae -lajissa eikä lisäisi sen elinikää nälänhädän aikana.
Lisääntyminen.
C. kuroshimae on hermafrodiitti, ja sen hedelmöitys tapahtuu sisäisesti. Laji laskee munat spiraalimaisesti levään laskeutuvassa nauhassa. Nämä rakenteet voivat sisältää jopa 500 munaa. Kuoriuduttuaan munista vapautuu toukkia, joista muodonvaihdoksen jälkeen kehittyy aikuisia yksilöitä.