tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elias Robert Alcenius

Elias Robert Alcenius (10. heinäkuuta 1796 Isojoki – 10. huhtikuuta 1875 Lapväärtti) oli suomalainen pappi ja sukututkija, jota pidetään Suomen sukututkimuksen isänä. 
Alceniuksen vanhemmat olivat kappalainen Daniel Alcenius ja Maria Johanna Estlander. Hänet vihittiin papiksi 1819 ja hän toimi Kalajoen kappalaisena vuosina 1826–56 sekä tämän jälkeen Lapväärtin kirkkoherrana kuolemaansa saakka. Vuonna 1850 Alcenius julkaisi Sursillien suvusta kertovan teoksen Genealogia Sursilliana, jonka kokoamisen oli pannut alulle Turun piispa Johannes Terserus (1605–1678), todettuaan monien Pohjanmaan sukujen kantaisäksi Uumajasta kotoisin olleen Erik Angermanin eli Sursillin. Alceniuksen teoksessa on 1989 sukunimeä, hän oli Pohjoismaissa ensimmäinen sukututkija, joka laajensi tutkimuksen myös talonpoikaissukuihin. 
Alceniuksen ensimmäinen puoliso vuodesta 1826 oli Fredrika Wilhelmina Lescelius (k. 1842) ja toinen vuodesta 1844 Johanna Elisabet Favorin (k. 1880.)
Here We Go Again

Here We Go Again on Demi Lovaton toinen studioalbumi. Se julkaistiin 21. heinäkuuta 2009, ja sen julkaisija on Hollywood Records. Levy myi julkaisuviikollaan 108 000 kappaletta ja nousi Billboard 200 -listan kärkeen.
Kappaleesta ”Remember December” kuvattiin musiikkivideo. Kahden virallisen singlen lisäksi promosingle ”Gift of a Friend” julkaistiin 8. syyskuuta 2009 edistämään "Helinäkeiju ja kadonnut aarre" -elokuvan myyntiä.
Valkotikka

Valkotikka ("Melanerpes candidus") on mustavalkoinen, keskikokoinen eteläamerikkalainen tikkalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 27 cm. Sen pää, alapuoli ja yläperä ovat valkoiset, selkäpuoli, pyrstö sekä siivet mustat. Naamassa ja alaperässä on keltaista. Sukupuolten värityksessä on pientä eroa.
Esiintyminen.
Valkotikan 4,8 miljoonan neliökilometrin laajuinen esiintymisalue ulottuu Etelä-Surinamesta ja Brasiliasta Argentiinan pohjoisosiin ja Uruguayn länsiosiin. Bernhard Christian Otto kuvaili lajin holotyypin Cayennesta vuonna 1796.
Elinympäristö.
Valkotikat elävät savanneilla, palmumetsiköissä ja valoisissa, avoimissa metsissä.
Lisääntyminen.
Pesä on puunkolossa tai lahossa oksassa, johon naaras munii kolme tai neljä munaa.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu pääasiassa hedelmistä ja muista kasvikunnan tuotteista, vähässä määrin myös hyönteisistä. Se pitää myös hunajasta ja viljanjyvistä, ja on paikoin maanviljelijöiden riesana syömällä appelsiineja ja muita puutarhahedelmiä.
Burning Up Tour 2008

Burning Up Tour oli viides konserttikiertue Jonas Brothersilta. Kiertue mainosti A Little Bit Longer -levyä. Kiertue myös mainosti Disney Channelin "Camp Rock" -elokuvaa, jota Jonas Brothersin jäsenet tähdittivät. 
Kiertue lähti käyntiin 4. kesäkuuta 2008. Konserttia kuvattiin ja siitä tehtiin elokuva Jonas Brothers: The 3D Concert Experience, joka ilmestyi 27. helmikuuta 2009. Kiertueen livealbumi ilmestyi 24. helmikuuta 2009.
Avril Lavigne, Demi Lovato ja country-tähti Taylor Swift olivat lämppäreinä.
Kiertueen laulut.
Demi Lovato
Taylor Swift
Avril Lavigne
Jonas Brothers
Heterokromia

Heterokromia eli silmien erivärisyys on kehityshäiriö. Heterokromiassa ihmisen tai eläimen silmät ovat keskenään eriväriset. Heterokromia voi johtua perinnöllisistä syistä, mosaikismista, kimerismistä, silmään tulleesta vammasta tai sairaudesta. Melaniinin eli pigmentin tuotanto on silmissä erilainen, siksi ne ovat eri väriset. Heterokromia voi vaikuttaa myös hiusten ja ihon pigmenttiin.
Heterokromia voi johtua okulaarisesta melanosytoosista, jolloin on riski sairastua suonikalvoston melanoomaan. Heterokromia lisää sairastumisriskiä myös moniin muihin silmätauteihin.
Mika Waltarin romaanissa "Mikael Hakim" päähenkilö Mikaelin vaimon Julian silmät ovat eriväriset, ja häntä pidetään noitana.
Bernhard Christian Otto

Bernhard Christian Otto (1745 Niepars, Stralsund – 1835) oli saksalainen lääkäri ja lintutieteilijä.
Otto väitteli lääketieteen tohtoriksi Göttingenin yliopistossa 1771, ja toimi lääketieteen professorina ja kasvitieteellisen puutarhan johtajana Frankfurt (Oder)in Viadrina-yliopistossa vuodesta 1788 alkaen. Hän saksansi Buffonin teoksen "Histoire naturelle des oiseaux" ("Naturgeschichte der Vogel").
Otto nimesi valkotikan ("Melanerpes candidus") vuonna 1796.
Tammisaaren rautatieasema

Tammisaaren rautatieasema (, , ratakm 174+056) on rautatieliikennepaikka Tammisaaressa Raaseporin kaupungissa. Asema avattiin 8. lokakuuta 1873, samaan aikaan Hangon ja Hyvinkään välisen rautatien kanssa. Asemalla pysähtyvät Karjaan ja Hangon väliset lähijunat. 
Vuonna 1873 valmistuneen asemarakennuksen on suunnitellut Knut Nylander, ja se on yksi Hyvinkää–Hanko-radan kolmesta säilyneestä alkuperäisestä asemarakennuksesta; muut ovat Hyvinkään Hangon radan asema ja Mustion asema. Rakennusta on laajennettu vuonna 1914. Vaikka rakennuksen ulkonäköä on myöhemmin jonkin verran muutettu, se edustaa Suomessa poikkeuksellista asema-arkkitehtuuria parhaiten ulkoasunsa säilyttäneenä asemana.
Karjaan ja Hangon välisen radan rakentaminen Tammisaaren kautta ei alkujaan ollut itsestäänselvyys, sillä rataa suunniteltiin 1860-luvulla linjattavaksi Mustion, Antskogin ja Fiskarsin ruukkien sekä Pohjankurun sataman kautta ja edelleen Pohjanpitäjänlahden länsipuolitse. Tammisaarelaisten onneksi toteutettiin kuitenkin kaupungin kautta kulkeva linjaus. Rautatien tulo Tammisaareen piristi asukasluvun laskusta kärsineen kaupungin elämää, ja asutus levisi vanhasta keskustasta aluksi asemalle, sittemmin radan itäpuolelle ja lopulta myös sen pohjoispuolelle. Kaupunkiin perustettiin radan rakentamisen jälkeen myös uutta teollisuutta, kuten viina- ja lakkatehdas sekä kaksi verkatehdasta. Vuonna 1912 rakennettiin asemalta satamarata Tammisaaren uuteen pohjoissatamaan.
Talvisodan jälkeen junat olivat liikennöineet Hangon vuokra-alueen rajan tuntumaan Skogbyn asemalle Tammisaaresta kymmenen kilometriä Hangon suuntaan. Jatkosodan sytyttyä ja Hankoniemen jouduttua sotatoimialueeksi Tammisaari jäi turvallisuussyistä ilman junayhteyttä. Elokuusta 1941 lähtien junat liikennöivät vain Dragsvikin asemalle saakka, jolloin kaupunkiin matkustavat joutuivat kävelemään perille lupatarkastuksen jälkeen. Tämä poikkeusjärjestely kesti vuoden 1942 alkuun, jolloin junat liikennöivät jälleen Hankoon.
Tammisaaressa on ollut ratapiha, mutta se purettiin vuonna 1999; satamarata oli purettu kolme vuotta aiemmin. Vuonna 1998 junakohtauspaikka siirrettiin Dragsvikiin. Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille ja edelleen myyntiin vuonna 2007. Aseman lipunmyynti lopetettiin syyskuussa 2008, mutta myöhemmin asemalle on tullut lippuautomaatti.
Vuodesta 2012 lähtien entisessä rautatieaseman rakennuksessa toimii Matkahuollon toimipiste sekä ravintola. Bussilaiturit sijaitsevat aseman toisella puolella.
Adsukipapu

Adsukipapu ("Vigna angularis") on yksivuotinen köynnöskasvi, jota kasvatetaan laajalti Itä-Aasiassa ja Himalajan vuoristossa siitä saatavan pienikokoisen (halkaisijaltaan noin 5 millimetrin suuruisen) pavun takia. Aiemmin kasvin nimenä käytettiin yleisesti sen japaninkielisen nimen アズキ "azuki" virheellisiä latinisaatioita "adzuki" ja "aduki".
Adsukipavun kaakkoisaasialaiset lajikkeet ovat yleensä väriltään punaisia. Pavusta on kuitenkin olemassa myös valkoisia, mustia, harmaita ja erilaisia kirjavia muunnoksia. Tutkijat uskovat pavun kantamuodon olleen "Vigna angularis" var. "nipponensis".
Geneettiset todisteet osoittavat, että Adsukipavun viljely aloitettiin Himalajalla. Sitä viljeltiin Kiinassa ja Koreassa ennen vuotta 1000 eaa. Myöhemmin sitä vietiin Japaniin, missä se on nykyään toiseksi suosituin hernekasvi, heti soijapavun jälkeen. 
Nimen etymologiaa.
Lajin nimitys "adsuki" on romanisaatio sen japaninkielisestä nimestä. Japanissa tosin käytetään lajin nimityksenä myös kiinankielistä lainasanaa "shōzu" (小豆), joka merkitsee "”pieni papu”" (jonka vastinpari "”suuri papu”" (大豆, "daizu") taas tarkoittaa soijapapua). Vaikka nimi usein kirjoitetaan kanji-merkein 小豆, se silti äännetään "azuki".
Kiinassa lajin nimityksen "shōzu" vastinetta 小豆 (xiǎodòu) käytetään yhä kasvitieteellisissä ja maanviljelyksellisissä yhteyksissä. Arkikielessä tavallisesti kuitenkin käytetään nimityksiä "hongdou" (紅豆, "hóngdòu") ja "chidou" (赤豆, "chìdòu"), joiden kummankin merkitys on "”punainen papu”", koska pavun lähes kaikki kiinalaiset lajikkeet ovat väriltään punaisia, mikä on kiinalaisten kanssa kommunikoitaessa aiheellista ottaa huomioon, jotta vältettäisiin sekaannus muihin punavärisiin papuihin.
Käyttö.
Itäaasialaisessa keittiössä adsukipapua käytetään yleisesti makeutettuna. Tavallinen tapa on keittää papuja sokerin kanssa, jolloin saadaan aikaan "adsukipaputahnaa" eli "”punapaputahnaa”" "(an)", joka on hyvin tyypillinen ruoka-aine kaikkien alueen maiden keittiöissä; sitä käytetään yleisesti myös antamaan pavun makua esimerkiksi kastanjasta tehtäviin ruokiin.
Azdsukipaputahnaa käytetään moniin kiinalaisiin ruokalajeihin kuten tangyuaniin, zongziin, kuukakkuihin, baoziin ja punapapujäähän. Sitä käytetään myös täytteenä japanilaisissa makeisissa kuten anmitsussa, taiyakissa ja daifukussa. Nestemäisempi versio, johon käytetään sokerin kanssa keitettyjä adsukipapuja, lootuspähkinöitä (eräiden "Nelumbo"-suvun kasvien siemeniä) ja appelsiininkuorta, on makea ruokalaji nimeltä "oshiruko" "(”punapapukeitto”)". Adsukipapuja nautitaan yleisesti myös idätettyinä tai keitettyinä kuumaksi, teetä muistuttavaksi juomaksi. Joissakin Aasian kulttuureissa punapaputahnaa käytetään täytteenä tai päällysteenä erilaisissa vohveleissa, pullassa, pikkuleivissä ja muissa leivonnaisissa.
Japanissa adsukipapujen kanssa tarjoiltava riisi () on perinteinen ruokalaji, jota on tarjottu tilanteissa, joissa on toivottu sen tuottavan onnea. Adsukipapuja käytetään myös perinteisten amanattō-makeisten valmistukseen ja suosittuna jäätelön makuaineena.
Adsukipapu on voin ja sokerin ohella yksi Somaliassa illallisruokana suositun "cambuulon" perusaineksista.
Silicon Fen

Silicon Fen eli Cambridge Cluster on Cambridgen yliopistoalueen teknologiapuisto Englannissa. Sen painopisteet ovat elektroniikka, ohjelmistot ja biotekniikka. Puisto sijaitsee Fenlandin eteläpuolella, joka on johtanut tällaiseen muunnokseen "laaksosta". 
Vuonna 2004 alueelle ohjautui 24% kaikista Englannin riskisijoituksista eli 9% EU:n riskisijoituksista. "Cambridge-ilmiö" loi ennen ei-teollistuneelle alueelle merkittävän määrän elektroniikka-alan T&amp;K-toimintaa. Trinity College perusti alueelle tiedepuiston jo vuonna 1970 - alueen menestystä on rakennettu vuosikymmeniä. Yritykset ovat edelleen mikroyrityskokoa. Arvioidaan, että alueella on noin 2500 yritystä, niiden arvon on arvioitu olevan kuusi miljardia dollaria. Menestyksen selityksinä on pidetty korkeaa elintasoa, hyvää liikenneverkkoa, vähää rikollisuutta ja vähäistä huumeiden käyttöä ja sitä, että Cambridgesta valmistuneet ihmiset haluavat jäädä alueelle töihin. Vielä viime aikoihin asti alueella oli huokeaa asua.
Jordan Jovtšev

Jordan Jovtšev (, s. 24. helmikuuta 1973 Plovdiv) on uransa lopettanut bulgarialainen telinevoimistelija, maailman- sekä Euroopan mestari ja nelinkertainen olympiamitalisti. Hän on saavuttanut arvokisamitalinsa permannolta, moniottelusta ja etenkin renkailta.
Jovtšev voitti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa Sabaessa 1995, kun renkailta irtosi pronssia. 1990-luvulla hän saavutti vielä yhden MM-hopean ja yhden MM-pronssin, mutta vuosina 2000-2004 mitalisade yltyi: Sydneyn kesäolympialaisissa Jovtšev voitti pronssia renkailta ja permannolta, ja Ateenassa neljä vuotta myöhemmin renkaiden mitali kirkastui hopeaksi, minkä lisäksi permannolta irtosi jälleen pronssinen mitali. Väliin jääneen olympiadin aikana Jovtšev voitti seitsemän MM-mitalia (joista neljä kultaista) ja neljä EM-mitalia, joukossa yksi Euroopan mestaruus renkailta.
Ateenan olympialaisten jälkeen Jovtšev voitti renkaiden MM-hopeaa vuonna 2006 ja MM-pronssia vuonna 2007. Euroopan-mestaruuskilpailuista Jovtšev saavutti hopeaa vuosina 2006 ja 2007 –telineenä jälleen renkaat. Vuonna 2009 jo 36-vuotias Jovtšev voitti EM-pronssia Milanossa ja MM-hopeaa Lontoossa. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Jovtšev kilpaili ensimmäisenä voimistelijana kuudensissa kesäolympialaisissaan, joissa hän voimisteli renkailla loppukilpailuun.
Kahjot ninjat.
Jovtšev on osallistunut useasti "maailman vaikeimmaksi esteradaksi" kutsuttuun Kahjot ninjat -televisio-ohjelmaan, ja menestynyt siinä varsin hyvin.
Noah Cyrus

Noah Lindsey Cyrus (s. 8. tammikuuta 2000 Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on Miley Cyrusin pikkusisko.
Cyrus esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa 3-vuotiaana Gracie Herbertinä tv-sarjassa "Doc". Hän on myös ollut sivuroolissa kuudessa "Hannah Montana" -jaksossa sekä taustatanssijana elokuvassa "Hannah Montana: The Movie". Lisäksi hän oli ääninäyttelijänä japanilaisessa anime-elokuvassa "Ponyo rantakalliolla". 12-vuotias Noah näytteli Lumikkia lapsena elokuvassa "Lumikki ja metsästäjä".
Noahilla ja hänen serkullaan Emily Grace Reeversillä on oma YouTube-kanava nimeltään "The Noie &amp; Ems Show", joka sai ensi-iltansa 14. huhtikuuta 2009.
Noah Cyrusin vanhemmat ovat Tish Cyrus (o.s. Finley) ja kantrilaulaja Billy Ray Cyrus. Isosisko Mileyn lisäksi hänellä on toinen isosisko Brandi sekä velipuolet Trace ja Christopher sekä isoveli Braison.
Noah on myös julkaissut ensimmäisen singlensä "Make Me (Cry)" yhdessä laulajan Labrinth kanssa vuonna 2016.
Metalliala

Metalliala on yksi käsi- ja taideteollisuusalan sekä teollisuuden ammattialoista. Metallialalla työmenetelminä voidaan käyttää esimerkiksi taontaa, hitsausta, koneistusta ja valamista. 
Metalliartesaani.
Tuotteen suunnittelun ja valmistuksen koulutusohjelman perustutkinnon suorittanut metalliartesaani voi toimia muun muassa myynti-, neuvonta-, valmistus- ja huoltotehtävissä sekä yrittäjänä. Nykyään metallialan artesaanit osaavat metallin käsittelyä monipuolisesti. Useimmat koulutusohjelmat sisältävät korujen ja pienesineiden valmistusta sekä erilaisten käyttö- ja koriste-esineiden tekemistä monilla erilaisilla menetelmillä, kuten takomalla ja koneistamalla. Opittuihin taitoihin kuuluvat myös erilaiset valutekniikat (Hiekka-, kipsi- ja alipainevalu) erityyppisillä metalleilla (pronssi, messinki, rauta, alumiini). Metallialan ammattilaiset osaavat tehdä hitsaus-, teräsrakenne-, kalusteputki- ja koneistustöitä sekä sisustusesineitä. Artesaanit valmistavat myös erilaisia työkaluja ja korjaavat koneita ja laitteita. Nykyään jokaisella opiskelijalla on mahdollisuus suuntautua ja erikoistua haluamansa tekniikan (esim. taonta, koneistus, hitsaus, valutyöt) opiskeluun opintojen edetessä. Osaava metalliartesaani pystyy tekemään melkein mitä vain.
Työtilanne.
Alalta työllistyy pieniin ja keskisuuriin yrityksiin, alihankintatyöhön ja alan neuvontajärjestöihin. Jonkin verran työpaikkoja on tarjolla myös palvelualoilla ja teollisuudessa. Metallialan artesaani voi myös työllistää itsensä perustamalla yrityksen, mutta se vaatii paljon työtä ja pitkäjänteistä suunnittelua. 
Kouluja joissa voi suorittaa metalliartesaanin tutkinnon:
Howie Williams

Howard Earl ”Howie” Williams (29. lokakuuta 1927 New Ross, Indiana – 25. joulukuuta 2004 Phoenix, Arizona) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja.
Williams pelasi Yhdysvaltain joukkueessa sen voittaessa kultaa Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Williams pelasi kaikissa joukkueensa kahdeksassa ottelussa tehden yhteensä 26 pistettä. Williamsille tarjottiin myös mahdollisuutta pelata NBA:ta Minneapolis Lakersissa, mutta tämä kieltäytyi.
Mārtiņš Cipulis

Mārtiņš Cipulis (s. 29. marraskuuta 1980 Cēsis, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän on Latvian maajoukkueen kärkipelaajiä. Seuratasolla Cipulis edustaa KHL-liigan Dinamo Riikaa.
Ura.
Cipulis aloitti uransa latvialaisen HK Liepājas Metalurgsin joukkueessa kaudella 1998–1999. Vuonna 2000 hän siirtyi HK Riga 2000 -joukkueeseen. Kauden 2006–2007 Cipulis pelasi HK Aquacity ŠKP Popradin riveissä Slovakian Extraligassa, ja seuraavan 2007–2008 kauden Metallurg Žlobinissa Valko-Venäjän Ekstraligassa. Kaudeksi 2008–2009 Cipulis siirtyi uuteen KHL-liigaan Dinamo Riian joukkueeseen, jossa hän pelasi kaksi kautta. Kauden 2010–2011 hän pelasi Amur Habarovskissa, josta palasi seuraavaksi kaudeksi takaisin Riikaan.
Mirva

Mirva on suomalainen naisen etunimi. Alkuperältään se on muunnos Mirjamista. Mirvan nimipäivä on 30. huhtikuuta yhdessä Miian, Mirjan, Miran, Mirjamin, sekä Mirkan kanssa. Almanakkaan Mirvan nimipäivä lisättiin 1973.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Mirva on Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 3 349 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuosien 1960 ja 2000 välisenä aikana.
Janet Afary

Janet Afary on iranilainen kirjailija, feministi ja tieteilijä. Hänen tutkimusalojaan ovat historia, uskontotiede ja naistutkimus. Afary asuu nykyään Yhdysvalloissa.
Afary tunnetaan parhaiten Iranin perustuslaillista vallankumousta koskevista tutkimuksistaan ja kirjoituksistaan. Tämän lisäksi hänen tutkimuskohteitaan ovat nyky-Iranin politiikka sekä sukupuoli ja seksuaalisuus modernissa Lähi-idässä. 
Afary toimii uskontotieteen professorina Kalifornian yliopistossa, Santa Barbarassa. Hän suoritti maisterintutkinnon Teheranin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi Michiganin yliopistossa. Väitöskirjan aiheena oli modernin Lähi-idän historia.
Jess Barker

Jess Barker (4. kesäkuuta 1912 – 8. elokuuta 2000) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa David Janewayn roolissa elokuvassa "Punainen katu" (1945). Hän oli vuosina 1944–1954 naimisissa Susan Haywardin kanssa. Avioliitto päättyi eroon. Hayward voitti kiistan parin kaksospoikien huoltajuudesta.
Etelä-Carolinan Greenvillessä syntynyt Barker kuoli 88-vuotiaana maksakirroosiin North Hollywoodissa.
Armenian kuningaskunta

Armenian kuningaskunta oli itsenäinen valtio noin vuodesta 190 eaa. vuoteen 387 ja jatkoi olemassaoloaan senkin jälkeen osana Rooman ja Persian valtakuntaa aina vuoteen 428 asti. Se ulottui laajimmillaan Välimereltä Kaspianmerelle.
Armenia itsenäistyi Seleukidien vallasta Antiokhos III Suuren aikana 190 eaa. Sen kukoistuskausi oli kuningas Tigranes Suuren valtakaudella vuosina 95–55 eaa., jolloin se laajeni Anatolian itäosiin. Tuona aikana se oli Rooman itäosien mahtavin valtio. Tigraneksen ja hänen poikansa Artavazd II:n hallintokausilla Armeniasta tuli yksi hellenistisen kulttuurin keskuksista.
Se oli myös ensimmäinen maa, joka otti kristinuskon valtionuskonnoksi vuonna 301.
Tappuvirta

Tappuvirta on noin 400 metriä leveä salmi Savonlinnan ja Varkauden kaupunkien rajalla. Suurin osa Haukiveteen virtaavasta vesimassasta tulee idästä Joutevedeltä Tappuvirran kautta. Tappuvirrassa kulkee syväväylä Haukivedeltä Joensuuhun.
Tappuvirran lossipaikka sijoittuu Linnansaaren ja Joutenvesi-Pyyvesi-Natura-alueiden rajalle, joka on erityisen tärkeä saimaannorpan elinalue.
Salmessa on Tappuvirran lossi, joka on osa seututietä 468. Lossin kantavuus on 60 tonnia, mutta se nousee 90 tonniin vuosina 2026–2027. Lossin korvaamisesta sillalla on laadittu yleissuunnitelma. Suunnitelman mukaan lossin itäpuolelle rakennetaan 8,5 metriä korkea kiinteä silta ja syväväylä siirretään Haponlahteen. Haponlahdessa nykyinen silta korvataan itäpuolelle rakennettavalla 24,5 metriä korkealla sillalla. Hankkeen totteuttamisesta ei ollut tehty päätöstä vuoteen 2025 mennessä.
Allan Hagert

Allan Hagert (27. heinäkuuta 1939 Ulvila – 11. syyskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen liikemies, joka toimi muun muassa Suomen Romaniyhdistyksen puheenjohtajana. Hänen isänsä oli Kalle Hagert. 
Hagert oli naimisissa vuosina 1959–1967 kirjailija Tuula Saarron kanssa. Avioliiton toivottiin kaventavan romanien ja muiden suomalaisten välistä kuilua. Häät järjestettiin Helsingin tuomiokirkossa. Ne olivat oman aikansa merkkitapahtuma, joita seuraamaan kertyi tuhansia katselijoita Helsingin Senaatintorille. 
Hagert kuoli keuhkosyöpään vuonna 1999.
Raili Viljakainen

Raili Viljakainen (s. 29. tammikuuta 1954 Helsinki) on suomalainen sopraano.
Raili Viljakainen opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa ja jatkoi opintojaan Englannissa, Saksassa sekä Luigi Riccin johdolla Roomassa. Hän voitti 1976 Timo Mustakallio -laulukilpailun ja 1977 Alankomaiden 's-Hertogenboschin kansainvälisen laulukilpailun. Viljakainen kuului Württembergin valtionoopperan solistikuntaan 1978–1988 ja Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan 1988–2008. Hän on myös vieraillut Savonlinnan Oopperajuhlilla sekä muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa ja Japanissa.
Viljakaisen esittämien roolien joukossa ovat muun muassa Donna Elvira (oopperasta "Don Giovanni"), Fiordiligi ("Così fan tutte"), Kreivitär ("Figaron häät"), Micaëla ("Carmen"), Káťa ("Ukonilma"), Ellen Orford ("Peter Grimes"), Mimì ("La Bohème") ja Manon Lescaut.
Viljakainen sai Beniamino Gigli -palkinnon 1995.
Suomen Kulttuurirahasto myönsi 2014 Viljakaiselle Lea Piltti -palkinnon monipuolisesta kansainvälisestä ja kotimaisesta ooppera- ja konserttilaulajan urasta.
Surrealistic Pillow

Surrealistic Pillow on yhdysvaltalaisen Jefferson Airplane -yhtyeen helmikuussa 1967 julkaistu toinen albumi ja samalla ensimmäinen laatuaan, jolla laulusolistina toimii Grace Slick. Albumi sisältää yhtyeen suuret klassikot ”Somebody to Love” ja ”White Rabbit”. Kyseisten hittisinglejen myötä levystä muodostui Jefferson Airplanen kaupallinen läpimurto. Albumi sijoittui Billboard 200 -musiikkilistan sijalle 3. sekä Norjan albumilistan sijalle 20.
Albumi valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Maaninkavaara (kirja)

Maaninkavaara on Miika Nousiaisen vuonna 2009 ilmestynyt toinen romaani.
Maaninkavaara on lukijasta riippuen humoristinen tai tragikoominen romaani, jonka alussa isä Martti valmentaa pojastaan Jarkosta kestävyysjuoksun mestaria. Perhettä kohtaa kuitenkin suru, kun Jarkko katoaa ruotsinlaivalla. Martti ryhtyy valmentamaan tytärtä Heidiä, joka uhrautuu isänsä surun helpottamiseksi. Heidin mielen täyttävät kuitenkin kaverit ja poikaystävä. Koulun talonmiehenä työskentelevä isä ajaa Ladalla vieressä, kun tyttö juoksee koulumatkat, eikä juoksu ole mitään pehmoyhteiskunnan hölkkää. Valmennussuhteen kautta peilautuu Martin koko elämä, ihmissuhteet ja arvot ("maailmassa on yksi pätevä mittayksikkö: ratakierros").
Nousiaisen edellinen teos, "Vadelmavenepakolainen", ilmestyi syksyllä 2009 ruotsiksi ja sai molemmin puolin lahtea kiinnostuneita lukijoita, varmaankin juuri aihepiirinsä vuoksi: päähenkilö on kansalaisuustranshenkilö Mikko Virtanen. Mutta samastuminen Virénin ja kumppaneiden jalanjäljissä maailmaan uppoutuneeseen umpisuomalaiseen Marttiin voi ruotsalaisille olla takkuisempaa. Nousiaisen mielestä suomalaisten olisi tulevaisuudessa hyvä ottaakin esimerkkiä heistä.
Tarina kulkee kahden kertojan, isän ja tyttären, kuvakulmina. Teatteri- ja tv-käsikirjoituksia tehnyt Nousiainen oli alkujaan suunnitellut päässä pyörinyttä Maaninkavaara-aihetta televisiosarjaksi.
Teosta on luonnehdittu perusproosan ohella arjesta uudelle tasolla nousevaksi jännittäväksi asetelmaksi, psykologiseksi luotaukseksi yksilöiden erilaisuuden korostamiselle. Nousiaisen oma kokemus juoksemisesta on taustana asiantuntevasti kirjoitetulle tekstille, mutta hän ei kuitenkaan uppoudu asianharrastajan tyyliin urheilukirjoittamiseen, vaan lukukokemus käy yhtä hyvin sillekin, jolle urheilu sinänsä on vierasta. Päähenkilö pudottelee ajatusten helmiä, huumorilla makeutettuna, tyylillisesti Hotakaista lähentyen. Lukupiirissään Kirsi Piha ihmettelee, miten nykymies osaa kirjoittaa miehestä itseironisemmin kuin nainen naisesta, vaikkakin havainnot ovat paikoin vähän kuluneita mutta aina naurattavia. 
Kirjan motto "Run on and on/ Run on and on" on Iron Maidenin basistin Steve Harrisin kappaleesta "The Loneliness of the Long Distance Runner" albumilta "Somewhere in Time".
Teos sai Kalevi Jäntin palkinnon 2009. Palkintolautakunnan mukaan ""Maaninkavaara" kuuluu suomalaisen urheiluhulluuden mainioihin muistomerkkeihin Juhani Peltosen Elmon rinnalle".
Sovitukset.
Teoksesta on toteutettu näytelmäsovitus Suomen Kansallisteatterissa (2011), Rovaniemen Teatterissa (2012), Kuopion kaupunginteatterissa (2013) ja Tampereen Työväen Teatterissa (2015).
Kirjasta on suunnitteilla myös joko elokuva tai televisiosarja. Oikeudet on ostanut MRP Matila Röhr Productions Oy
Kamionka

Kamionka on kaupunki itäisessä Kamionkan kunnassa Lubartówin piirikunnassa Lublinin voivodikunnassa Puolassa. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan siellä asui 1 935 asukasta.
Historia.
Ensimmäiset maininnat Kamionkasta ovat vuodelta 1450, ja kaupunginoikeudet se vastaanotti 1400-luvun lopussa. Nämä säilyivät Kamionkalla vuoteen 1863. Kamionkan alkuperäinen puinen kirkko rakennettiin 1459 ja nykyinen kirkko korvasi sen vuonna 1531. Kaupunki oli 1700-luvulla kuuluisa pellavastaan, mutta sen sijainti oli huono kaupankäyntiä ajatellen. Vuoden 2021 alussa Kamionkalle myönnettiin kaupungin status.
Simon Mawer

Simon Mawer (1948 Englanti – 12. helmikuuta 2025) oli Italiassa asunut englantilainen kirjailija.
Mawer asui vuosia nuoruudestaan Kyproksella ja Maltalla, kun perhe joutui muuttamaan Ison-Britannian ilmavoimiin kuuluneen isän mukana. Yliopistotutkinnon Mawer hankki Oxfordin yliopistoon kuuluvasta Brasenose Collegesta. Yliopiston jälkeen hän opetti biologiaa Kanaalisaarilla, Skotlannissa ja Maltalla, kunnes muutti Roomaan. Italiassa hän sai valmiiksi ensimmäisen romaaninsa "Chimera", joka julkaistiin 1989. Mawer sai romaanistaan McKitterick Prizen, joka jaetaan yli 40-vuotiaille esikoiskirjailijoille.
Mawerin viides romaani "Mendel's Dwarf", joka ilmestyi vuonna 1997, oli hänen läpimurtoteoksensa. "Mendel's Dwarfin" päähenkilö oli biologi Gregor Mendelin jälkeläinen. Mawer sai myöhemmin Chicagon Fieldin museolta toimeksiannon kirjoittaa museon Mendel-näyttelyyn opaskirjan. Mawer vieraili tästä syystä usein Brnossa, jossa Mendel asui. Hän tutustui myös Villa Tugendhatiin, josta hän sai inspiraationsa vuoden 2009 romaaniin "The Glass Room". Mawer käyttää Tugendhatien tarinaa pohjana romaanilleen, jossa kuitenkin modernin arkkitehtuurin mestariteoksen suunnitteli Ludwig Mies van der Rohen sijaan Rainer von Abt Landauerien perheelle. "The Glass Room" oli vuoden 2009 Booker-ehdokkaana.
Hafthohlladung

Hafthohlladung (englanninkieliseltä lempinimellä Panzer Knacker) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen panssaritorjuntakranaatti. Ase otettiin käyttöön vuonna 1942 ja sitä käyttivät lähinnä Wehrmachtin panssarintuhoamisryhmät. Ase oli melko tehokas aikansa panssarivaunuja vastaan ja se pystyi läpäisemään jopa 140 mm paksuisen panssarin.
Hafthohlladungin pohjassa on kolme paria magneetteja, joiden avulla se pystyttiin kiinnittämään suoraan tuhottavaan panssarivaunuun ennen laukaisua. Ase laukaistiin vetämällä sen perässä olevasta laukaisulaitteesta. Varsinainen laukeaminen tapahtui 4,5 sekuntia laukaisun jälkeen. Aseen kiinnitystapa lisäsi sen tehoa merkittävästi mutta teki samalla aseesta käyttäjälleen hyvin vaarallisen.
Hafthohlladungia valmistettiin vuoteen 1944 mennessä yhteensä 553 900 kappaletta. Tuolloin panssarinyrkki korvasi sen saksalaisten joukkojen panssarintorjunta-aseena.
Lotta Viikari

Lotta Viikari (s. 1974 Helsinki) on Lapin yliopiston kansainvälisen oikeuden professori ja Ilmailu- ja avaruusoikeuden instituutin johtaja. Hän sai lokakuussa 2009 International Academy of Astronautics Social Science Book Award 2009 -palkinnon väitöskirjastaan "The Environmental Element in Space Law". Viikarin väitöskirja oli ensimmäinen avaruusoikeudellinen väitöstutkimus Suomessa. Se käsittelee avaruustoimintaan liittyvien ympäristöhaittojen oikeudellista sääntelyä sekä mahdollisuuksia ehkäistä ja lieventää avaruuden ympäristöhaittoja oikeudellisin keinoin.
Martin Prokop

Martin Prokop (s. 4. lokakuuta 1982 Jihlava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen ralliautoilija.
Ura.
Prokop voitti Citroënilla JWRC-juniorisarjan mestaruuden kaudella 2009. Sittemmin hän on ajanut pienempien luokkien lisäksi myös oman yksityistallin Ford Fiesta RS WRC -autolla.
Prokop on yltänyt MM-ralleissa parhaimmillaan kolmesti neljänneksi: kerran Saksassa ja kaksi kertaa Argentiinassa.
Prokopin parhaat sijoitukset MM-tasolla on kaksi neljättä sijaa. Ensimmäisen EK-pohja-aikansa hän ajoi vuoden 2010 Ruotsin rallissa, ja oli historian ensimmäinen S2000-luokan autolla pohja-aikaan yltänyt kuljettaja. Kaudella 2016 Prokopin säännöllinen osallistuminen MM-sarjaan päättyi, kun hän sai tuomaristolta voimansiirtoyksikön sinetin murtamisen vuoksi viiden minuutin aikasakon Italian ralliin.
Kaudelle 2017 Prokopin tallin nimi vaihtui entisestä Jipocar Czech National Teamista uuden pääsponsorin mukaisest Onebet Jipocar WRTiksi. Kaudella 2017 Prokop osallistui vain kahteen MM-ralliin, Kausilla 2018-2020 Prokop on kilpaillut ainoastaan Sardinian MM-rallissa.
Vuodesta 2016 lähtien hän on kilpaillut vuosittain Dakar-rallissa.
Isaac Julien

Isaac Julien (s. 1960 Lontoo, Englanti) on brittiläinen installaatiotaiteilija ja elokuvantekijä.
Elämänvaiheet.
Julien valmistui 1984 St Martin's School of Artista, jossa hän opiskeli maalausta ja taide-elokuvantekoa. Hän perusti Sankofan elokuva- ja videokollektiivin ja oli vuonna 1999 perustetun Normal Filmsin perustajajäsen. 
Merkittävyyttä Julien sai elokuvamaailmassa vuonna 1989 tekemällään draamadokumenttielokuvalla "Looking for Langston" ja nousi kulttimaineeseen tällä runollisella tutkimuksellaan Langston Hughesista ja Harlem Renaissancesta. Mainetta vahvisti vain, kun hän 1991 sai elokuvalla "Young Soul Rebels" Cannesin elokuvajuhlien Semaine de la Critique -palkinnon parhaasta elokuvasta.
Julienin työn yhtenä sisältönä on purkaa rajoja eri taiteenalojen väliltä ja hyödyntää elokuvaa, valokuvaa, musiikkia, teatteria, maalausta ja kuvanveistoa yhdistämällä niitä visuaalisesti tehokkaaksi kerronnaksi. Hänen työnsä liittyy teemallisesti kokemuksiin mustasta ja homoidentiteestä (hän on itse homoseksuaali), ja siihen sisältyy kysymyksiä yhteiskuntaluokasta, seksuaalisuudesta ja taiteen ja kulttuurin historiasta. Hän oli ehdokkaana Turner-palkinnon saajaksi 2001, ja 2003 hänelle myönnettiin Kölnissä Kunst filmBiennalen pääpalkinto. Julien tekee myös dokumenttielokuvia, ja tällä alalla hänen teoksiinsa kuuluu esimerkiksi "BaadAsssss Cinema", joka käsittelee blaxploitaatio-elokuvan historiaa ja vaikutusta.
Julien asuu ja työskentelee Lontoossa. Syyskuusta 2009 hän on toiminut professorina Karlsruhen valtion kuvataideakatemiassa.
Arabiemiraattien edistyneen tieteen ja teknologian instituutti

Arabiemiraattien edistyneen tieteen ja teknologian instituutti () oli Arabiemiinirkuntien liiton teknologiankehittämiskeskus, joka toimi maansa avaruusjärjestönä. Sen pääjohtaja oli vuonna 2009 Ahmed Al Mansoori.
Se johti DubaiSat-mikrosatelliitin kehitystyötä, jossa siirrettiin teknologiaa Etelä-Koreasta emiirikuntiin. DubalSat-2-satelliitin instituutti kehitti kokonaan itse.
Instituutti solmi yhteistyösopimuksen Venäjän avaruusjärjestön kanssa.
Instituutti sulautettiin vuonna 2015 perustettuun Muhammad ibn Rašid -avaruuskeskukseen.
Tlepolemos (diadokki)

Tlepolemos Pythofaneen poika () oli makedonialainen sotilas. 
Hän oli yksi Aleksanteri Suuren hetairoista (ἑταῖροι). Tlepolemos mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 330 eaa., jolloin hänet nimitettiin Parthia-Hyrkanian "episkopokseksi". Hänen tehtäviinsä kuului vartioida paikallista satraappia Amminapesta. Tlepolemos jatkoi tehtävässään sen jälkeen, kun Amminapeen tilalle nimitettiin Fratafernes. Vuonna 325 eaa. Tlepolemos nimitettiin Karmanian satraapiksi. Hänen edeltäjänsä Sibyrtios sai hallittavakseen Arian ja Drangianan. Tlepolemoksen asema Karmanian satraappina säilyi Aleksanterin kuoleman jälkeisessä Babylonian jaossa vuonna 323 eaa. ja Triparadisoksen sopimuksessa. Toisen diadokkisodan aikana Tlepolemos tuki Eumenes Kardialaista Antigonos I:tä vastaan. Eumeneen kärsittyä tappion Gabienen taistelussa vuonna 316 eaa. Tlepolemos pakeni Karmaniaan. Antigonos ei saanut Tlepolemosta syrjäytettyä, ehkä siksi että hän oli niin suosittu Karmaniassa.
Viivästys

Viivästys tarkoittaa sopimusoikeudessa sellaista suoritushäiriötä, jossa suoritusta ei tehdä sopimuksessa sovittuna aikana tai suoritus jätetään kokonaan tekemättä. "Ennakkoviivästykseksi" kutsutaan viivästystä, jossa jo ennen suoritushetkeä voidaan päätellä, että suoritus jää oikeaan aikaan tekemättä. Rahasuorituksessaan viivästynyt sopijapuoli joutuu yleensä maksamaan viivästyskorkoa toiselle osapuolelle. Rakennusurakan urakkasopimukseen sisältyy usein "viivästymissakko," joka tarkoittaa urakan tilaajalle työn viivästymisen vuoksi maksettavaa rahamääräistä vahingonkorvausta. Se lasketaan yleensä sovitun prosentin mukaan urakkasummasta.
Viivästykseen liittyviä määräyksiä on etenkin kauppalaissa (355/1987). Laissa viivästymisiä ovat kaikki viivästykset riippumatta niiden syystä. Vastapuolen viivästys voi johtaa useaan mahdolliseen tilanteeseen.
Nokia 5130

Nokia 5130 on Nokian valmistama marraskuussa 2008 julkaistu matkapuhelin. Markkinoille puhelin tuli vuoden 2009 helmikuussa. Siinä on erilliset musiikkinäppäimet. Puhelimessa on 2 megapikselin kamera ja sisäistä muistia kuville ja musiikille siinä on 30 megatavua. Mitoiltaan Nokia 5130 on 107,5 × 46,7 × 14,8 mm.
5130-mallia myytiin noin 65 miljoonaa kappaletta, millä määrällä se sijoittui yhdenneksitoista The Telegraph -lehden syksyn 2013 katsauksessa kaikkien aikojen myydyimmistä matkapuhelimista.
Kalle Heiskanen

Kalle Pekka Heiskanen (s. 29. toukokuuta 1950 Siilinjärvi) on suomalainen päätoimittaja.
Kalle Heiskanen syntyi lennonjohtaja Kalervo Heiskasen ja sääasemavirkailija Aino Konttisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on toimittaja Liisa Härmälä. Ylioppilaaksi Heiskanen tuli 1970 ja opiskeli sitten Tampereen yliopistossa. Heiskanen johtaa Turun Sanomien, Väli-Suomen lehtien ja Kalevan yhteistä Helsingin toimitusta. Heiskanen on aikaisemmin toiminut Yleisradiossa, Helsingin Sanomissa ja Uudessa Suomessa. Hänet on nimitetty Pohjalaisen uudeksi päätoimittajaksi vuoden 2010 alusta. Heiskanen on entinen kokoomuslainen.
Vuonna 1981 Heiskanen oli yksi seitsemästä "Tamminiemen pesänjakajat" -kirjan kirjoittajasta.
Pesäpallon Välisarja 1939

Pesäpallon Välisarja 1939 oli toinen kausi, jolloin kyseistä sarjaa pelattiin. YH sotki sarjan loppupuolen ohjelmaa. Yksi alkusarjan otteluista ja jälkimmäinen loppuottelu jäi syksyllä pelaamatta.
Välisarja 1939.
Itäsarja.
Kiri ja Kouvola nousivat Suursarjaan kesäksi 1940. 
Länsisarja.
Riihimäki ja Vimpeli nousivat suursarjaan 1940.
Loppuottelu.
Riihimäki voitti Välisarjan mestaruuden 1939 loppuottelusarjassa, joka kesti hieman toista vuotta. Välissä piti nimittäin selvitellä asioita itäisen naapurimaan kanssa. Jälkimmäinen loppuottelu pelattiin vuoden 1940 mestaruussarjan yhteydessä.
The Loneliness of the Long Distance Runner

The Loneliness of the Long Distance Runner on brittiläisen Alan Sillitoen kirjoittama novelli vuodelta 1959. Se sisältyy saman nimiseen novellikokoelmaan. 
Novellin pohjalta on Tony Richardson ohjannut elokuvan "Kaikista kapinallisin" ("The Loneliness of the Long Distance Runner" eli "Rebel with a Cause", 1962), johon Sillitoe teki käsikirjoituksen. 
Novelli kertoo Colin-nimisestä surkeissa oloissa asuvasta köyhästä nottinghamilaisesta teinipojasta, jonka tulevaisuudennäkymät ovat ankeat ja jolla ei ole juuri muita harrastuksia kuin näpistely. Kun Colin jää kiinni varastettuaan leipomosta, hän joutuu nuorisorikollisille tarkoitettuun koulukotiin. Siellä hän lohdutuksekseen ryhtyy harrastamaan pitkänmatkanjuoksua, joka herättää koulun johdon huomion. Eräiden tärkeiden maastokisojen aikana, jotka hänen koulukotinsa on voittamassa toista koulua vastaan, hän kuitenkin pysähtyy juuri ennen maaliviivaa uhmatakseen laitoksen vartijoiden arvovaltaa. 
Analyysi.
Novellissa on päähenkilön (jonka sisäinen monologi muodostaa kerronnan) ja koulukodin johtajan edustaman laitoksen välisessä suhteessa aineksia hegeliläisestä herran ja orjan välisestä kamppailusta. Päähenkilöä riivaa oma pakkomielle kuten myös sen alemman luokan (ulkopuolisten) pakkomielle, johon hän kuuluu, ja hän uskoo, että orjuutensa vuoksi hänellä on paremmin edellytys ymmärtää vapauden merkitys. Hän kokee vapauden juoksemisessa ja puolifilosofisessa pohdiskelussa, johon hän juostessaan antautuu.
Kaikista kapinallisin

Kaikista kapinallisin ("The Loneliness of the Long Distance Runner" eli "Rebel with a Cause") on Tony Richardsonin tuottama ja ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1962. Se pohjautuu Alan Sillitoen novelliin "The Loneliness of the Long Distance Runner", jonka pohjalta kirjailija itse laati elokuvan käsikirjoituksen. 
Juoni.
17-vuotias nuorisorikollinen Colin Smith (Tom Courtenay) joutuu kasvatuslaitokseen, jonka vapaamieliset virkailijat huomaavat hänen juoksijankykynsä ja antavat hänelle vapauden harjoitella laitoksen ulkopuolella tulossa olevan nuorisovankiloiden välisen kilpailun edellä. Takaumina näytetään pojan taustaa ja rikollisuraan vaikuttaneita tapahtumia. Auktoriteetteja vastaan kapinoivan nuorukaisen peräänantamattomuus paljastuu kilpailun lopun kepposessa.
Vastaanotto.
Elokuva sai teatteriensi-iltansa Suomessa Helsingin Adlonissa 1963, ja se on esitetty TV1:ssä 1976. "Helsingin Sanomien" Mauri Taviola luonnehti tv-esityksen alla sitä eräänlaiseksi kevyen luokan rikoselokuvaksi ja yhteiskunnalliseksi analyysiksi, jonka arkirealismi ja kurjien olojen kuvaus olivat 1960-luvun alussa raikkaita keinoja mutta hänestä 1970-luvun katsojalle jo ikävystyttäviä.
"Kaikista kapinallisin" valittiin sijalle 61 British Film Instituten vuonna 1999 kokoamalla listalla 1900-luvun sadasta parhaasta brittielokuvasta. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kaikista kapinallisimman" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla.
Marija Gimbutas

Marija Gimbutas (, 23. tammikuuta 1921 Vilna, Liettua – 2. helmikuuta 1994 Los Angeles, Yhdysvallat) oli liettualais-yhdysvaltalainen arkeologi. Gimbutas tunnetaan Euroopan neoliittista ja pronssikautta koskeneista tutkimuksistaan ja etenkin indoeurooppalaisten alkuperää selittävästä kurgaanihypoteesista. Vuosina 1946–1971 julkaistuissa tutkimuksissaan hän toi esiin uusia näkökulmia yhdistämällä perinteiseen kenttätyöhön kielitieteellistä ja mytologista tulkintaa, mutta hänen näkemystensä vastaanotto oli osittain ristiriitainen.
Kolme geneettistä tutkimusta vuonna 2015 tuki Gimbutasin kurganin teoriaa indoeurooppalaista urheimaattia. Näiden tutkimusten mukaan Y-kromosomin haploryhmät R1b ja R1a, jotka ovat nykyään yleisimmät Euroopassa (R1a on yleinen myös Etelä-Aasiassa), olisivat laajentuneet Venäjän aroista indoeurooppalaisten kielten ohella. he havaitsivat myös nykyeurooppalaisilla esiintyvän autosomaalisen komponentin, jota ei esiintynyt neoliittisen ajan eurooppalaisissa ja joka olisi tuotu isän sukupolvien R1b ja R1a sekä indoeurooppalaisten kielten kanssa.
Gimbutas syntyi Liettuassa vuonna 1921, väitteli Saksassa Tübingenin yliopistossa 1946 ja muutti Yhdysvaltoihin 1949.
Andrei Stackenschneider

Andrei Ivanovitš Stackenschneider (Štakenšneider) (); (6. maaliskuuta 1802 Hatsinan lähellä – 20. elokuuta 1865 Moskova) oli saksalaissyntyinen venäläinen arkkitehti.
Andrei Stackenschneider opiskeli vuosina 1815–1821 Pietarin taideakatemiassa, jossa hän myöhemmin toimi opettajana ja vuodesta 1844 professorina. Stackenschneider työskenteli vuodesta 1825 lähtien Iisakin kirkon rakennustyömaalla ja vuonna 1833 hänestä tuli keisarillinen hoviarkkitehti. Vuonna 1834 hän sai akateemikon arvonimen.
Stackenschneider on eklektisen arkkitehtuurin edustaja, joka yhdisteli etupäässä renessanssin ja barokin vaikutteita uusrenessanssiksi ja uusbarokiksi. Hänen tärkeimpiä töitään ovat Marian palatsi (1839–1844), Beloselski-Belozerskin palatsi (1846–1848), suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšin Nikolain palatsi (Työn palatsi, 1853–1861) ja suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšin Uusi Mikaelin palatsi (1857–1861) Pietarissa. Arkkitehti tunnetaan myös mestarillisena sisustussuunnittelijana. Hänen kotinsa oli 1850–1860-luvuilla yksi Pietarin kulttuurielämän keskuksista.
Robert Meltzer

Robert Friedrich Meltzer (; 1860 Pietari – 1943) oli saksalaissyntyinen venäläinen arkkitehti, taiteilija ja huonekalusuunnittelija.
Robert Meltzer valmistui Pietarin taideakatemiasta vuonna 1888. Hänet tunnetaan parhaiten jugend-ajan arkkitehtina. Meltzerin töitä Pietarissa ovat Nobelin tehtaan rakennukset ja asuintalot, tehtaan työläisten kerhotalo ja Nobelin kaupunkitalo, arkkitehdin oma talo Kivisaarella, ruhtinas Viktor Kotšubein ja Vasili Brandtin kaupunkitalot, suuriruhtinas Mihail Aleksandrovitšin palatsi sekä ortopedisen ja psykoneurologisen instituutin rakennukset. Keisarillisena hoviarkkitehtina hän suunnitteli Pietarin, Tsarskoje selon ja Pietarhovin palatsien sisätiloja. Vuonna 1918 Meltzer muutti Saksaan ja vuodesta 1921 lähtien hän asui Yhdysvalloissa.
Rajamäen Rykmentti

Rajamäen Rykmentti on nurmijärveläinen suunnistusseura. Seura perustettiin 31. elokuuta 1937 Rajamäellä. Aluksi seurassa harrastettiin yleisurheilua, suunnistusta, hiihtoa, jääkiekkoa, pesäpalloa, pyöräilyä, uintia, jalkapalloa, voimistelua ja luistelua. Muiden lajien toiminta kuitenkin tyrehtyi pikkuhiljaa ja 1970-luvulla suunnistuksesta tuli seuran valtalaji. Hiihdossa Rykmentti on Nurmijärven Hiihtoseuran yksi jäsenseuroista.
Rajamäen Rykmentti on sijoittunut toiseksi Jukolan viestissä vuosina 1992, 1994 ja 1996. Seuraa ovat edustaneet muun muassa Jevgeni Fadeev, Katja Honkala, Reijo Mattinen, Matthias Merz, Christian Ott, Mervi Pesu ja Tuomas Tervo. Suunnistuksen maailmanmestari Megan Carter-Davies on edustanut Rajamäen Rykmenttiä vuodesta 2015.
Hallelujah (Paramoren kappale)

Hallelujah on Paramoren toinen single yhtyeen toiselta albumilta "RIOT!". Single sijoittui sijalle #139 Ison-Britannian singlelistalla. Singleä ei kuitenkaan kannata sotkea Leonard Cohenin luomaan samannimiseen kappaleeseen, sillä kyseessä ei ole sama kappale.
Musiikkivideo.
Singlen musiikkivideo julkaistiin 30. heinäkuuta 2007. Video sisältää bändin live-esiintymisiä ja pätkiä kulissien takaa eräänlaisen kirjan sisällä ja laulujen sanoja kirjoitettuna kirjan sivuille. Videolla kuvat zoomataan niin, että kun kamera elää kuvan sisällä, näytetään oikea pätkä live-esiintymisestä, zoomataan pois takaisin kirjaan ja sitten seuraavaan kuvaan. Video kuvattiin Rocketownissa, Nashvillessa. Video kuvattiin heidän ollessa Riot! - kiertueella, vaikkakin musiikkivideon musiikki on studioversio, eli sama versio, mikä esiintyy myös albumilla.
Metsäkustannus

Metsäkustannus oli metsäalaan erikoistunut monikanavainen kustannusyhtiö. Metsäkustannus Oy:stä tuli 1.10.2018 osa Tapio Palvelut Oy:ta. Tämän seurauksena Metsäkustannus-brändin käyttö lakkasi. 
Yhtiö.
Yritys on perustettu vuonna 1982, mutta päätuotteen eli Metsälehden historia alkaa vuodesta 1933 ja Metsälehden edeltäjän Tapio-lehden vuodesta 1907. Yritys perustettiin nimellä Kustannusosakeyhtiö Metsälehti ja nimi muutettiin Metsäkustannus Oy:ksi vuonna 2005. Metsäkustannus Oy:stä tuli 1.10.2018 osa Tapio Palvelut Oy:ta. 
Julkaisut.
Metsälehti.
Metsälehden edeltäjä Tapio-lehti alkoi ilmestyä vuonna 1907. Tapio-lehti uudistui Metsälehdeksi vuonna 1933. Tabloid-Metsälehden rinnalla alkoi ilmestyä aikakauslehtimuotoinen Metsälehti vuonna 1995, aluksi nimellä Metsälehti Ekstra. Metsälehti Makasiini -nimi otettiin käyttöön vuonna 2000, samalla lehden erikseen tilaaminen tuli mahdolliseksi. Metsälehden ja Metsälehti Makasiinin yhteinen levikki on noin 41 000.
Metsäkirjat.
Tapio julkaisee vuosittain n. 35 kirjanimikettä. Tunnetuimmat kustanteet ovat Tapion taskukirja ja Metsäkoulu. Tapion taskukirja on metsäalalla käsite. Ensimmäinen painos ilmestyi vuonna 1907.
I masnadieri

I masnadieri on Giuseppe Verdin nelinäytöksinen ooppera. Andrea Maffei kirjoitti siihen libreton Friedrich Schillerin "Rosvot"-näytelmän ("Die Räuber") pohjalta. Ooppera esitettiin ensi kertaa Her Majesty's Theatressa Lontoossa 22. heinäkuuta 1847 Verdin johdolla. Ooppera oli tilattu säveltäjältä "Ernanin" esityksen saatua teatterissa suuren suosion. 
"I masnadierin" esitystä ei voitu pitää suunnitellusti vuonna 1846, koska säveltäjän terveys reistaili. Vuoteen 1847 lykkääntyneessä ensiesityksessä olivat rooleissa muiden muassa Luigi Lablache ja Jenny Lind. Nykyisin "I masnadieri" on yksi Verdin vähemmän tunnetuista oopperoista.
Metsälehti

Metsälehti on Suomessa ilmestyvä metsänomistajille suunnattu aikakauslehtikokonaisuus. Siinä ilmestyy vuosittain 15 tabloidimallista Metsälehteä ja 8 Metsälehti Makasiini -aikakauslehteä. Lisäksi kokonaisuuteen kuuluu verkkosivusto ja sähköpostiin tulevia uutiskirjeitä. 
Se kertoo metsäalan tuoreimmat uutiset ja antaa vinkkejä metsänkasvatukseen sekä puu- ja metsätilakauppaan. Metsälehden sisällöt on tarkoitettu metsänomistajille ja kaikille metsästä kiinnostuneille. 
Vuonna 1933 perustettu Metsälehti kuuluu Tapio-konserniin. Sen kustantaja on Tapio Palvelut Oy. Metsälehti on riippumaton media ja Suomen laajalevikkisin metsäalan julkaisu. Metsälehden rinnalla julkaistaan aikakauslehtimuotoista Metsälehti Makasiinia. Lehtien verkko- ja mobiiliversiot, metsäuutiset ja muut sähköiset palvelut löytyvät Metsälehti.fi-portaalista. 
Painetun Metsälehden ja Metsälehti Makasiinin yhteenlaskettu lukijamäärä on 213 200 lukijaa (KMT syksy 2023).
Metsälehden julkaisupolitiikkaa ohjaavat journalistiset periaatteet ja linjauksista päättää itsenäisesti lehden päätoimittaja. Päätoimittajana on vuodesta 2023 lähtien toiminut Petri Koskinen. Koskinen siirtyi Metsälehden johtoon edellisen päätoimittajan Eliisa Kallioniemen jäädessä eläkkeelle.
Metsätietäjä.
Metsätietäjä on Metsälehden tilaajille suunnattu metsänomistajan päätöksentekoa tukeva digitaalinen palvelu, joka koostaa metsäsuunnitelman metsän tietojen ja metsänomistajan tavoitteiden perusteella. Metsänomistaja voi valita, painottaako hän taloutta, luonnonhoitoa vai hiilensidontaa. 
Taustayhtiö.
Metsälehden omistaa Tapio Palvelut Oy, joka kuuluu Tapio-konserniin. Tapio Palvelut Oy tarjoaa erilaisia metsätalouden ratkaisuja ja asiantuntijapalveluita metsänomistajille, yrityksille, kunnille, seurakunnille ja oppilaitoksille, julkaisee Metsälehteä, sekä tarjoaa paikkatieto-osaamista ja aineistoja. 
Historia.
Metsälehden edeltäjä Tapio-lehti alkoi ilmestyä vuonna 1907. Tapio-lehti uudistui Metsälehdeksi vuonna 1933. Tabloid-Metsälehden rinnalla alkoi ilmestyä aikakauslehtimuotoinen Metsälehti vuonna 1995, aluksi nimellä Metsälehti Ekstra. Metsälehti Makasiini -nimi otettiin käyttöön vuonna 2000, samalla lehden erikseen tilaaminen tuli mahdolliseksi. 
Kustannusosakeyhtiö Metsälehti perustettiin vuonna 1982 ja nimi muutettiin Metsäkustannus Oy:ksi vuonna 2005. Metsäkustannus Oy:stä tuli 1.10.2018 osa Tapio Palvelut Oy:ta.
Rob. A. Seppänen

Robert Arnold (Rob. A.) Seppänen (28. kesäkuuta 1875 Viipuri – 21. elokuuta 1920 Kanneljärvi) oli suomalainen kääntäjä, opettaja ja toimittaja. Hän käytti nimimerkkiä "Briha".
Seppäsen vanhemmat olivat rautasorvari Otto Robert Seppänen ja Matilda Venäläinen. 
Slaavilaisen filologian maisteri Seppänen toimi Viipurissa lääninhallituksen virallisena kielenkääntäjänä, venäjän kielen opettajana ja toimittajana. Hän suomensi muun muassa Anton Tšehovin ja Maksim Gorkin kertomuksia sekä Leo Tolstoin romaanin Sota ja rauha.
Robert Seppänen oli naimisissa Tilda Nikkasen kanssa. Kirjailija Unto Seppänen oli hänen poikansa.
Perttu Saksa

Perttu Saksa (s. 1977) on suomalainen valokuvaaja ja kuvataiteilija. Hän voitti Fotofinlandia-palkinnon vuonna 2014. Vuonna 2018 hän voitti presidentti Mauno Koiviston hautamuistomerkkikilpailun.
Saksa on valmistunut Lahden Muotoiluinstituutista 2001 ja Kuvataideakatemiasta 2008. Koulutukseltaan hän on kuvataiteen maisteri. Saksalla on ollut lukuisia yksityis- ja yhteisnäyttelyjä niin Suomessa kuin ulkomailla vuodesta 2001. Hänen teoksiaan on useissa julkisissa taidekokoelmissa, esimerkiksi Suomen valtion, Wihurin ja Oulun taidemuseon.
Taiteellisen työn lisäksi hän kuvaa sekä kotimaisille että ulkomaisille aikakauslehdille ja mainostoimistoille. Saksa työskentelee Helsingissä valokuvaajana ja kuvataiteilijana. Hänen isänsä on kangasniemeläinen kuvanveistäjä Juhani Saksa.
Huhtikuussa 2018 Perttu Saksa voitti kilpailun presidentti Mauno Koiviston hautamuistomerkistä ehdotuksellaan "Kartta". Teos paljastettiin 25. marraskuuta 2018, jolloin Koiviston syntymästä tuli kuluneeksi 95 vuotta.
Vuonna 2019 Saksa sai Pro Finlandia -mitalin.