tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Diboraani

Diboraani (B2H6) on boorin ja vedyn muodostama molekyyliyhdiste. Ainetta käytetään muun muassa orgaanisessa kemiassa uusien yhdisteiden synteesissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa diboraani on herkästi syttyvää makeantuoksuista kaasua. Aine polymerisoituu suhteellisen helposti, jolloin syntyy pentaboraania. Veden kanssa kosketukseen joutuessaan aine hajoaa muodostaen boorihappoa ja vetyä.
Valmistus.
Diboraania voidaan valmistaa useilla eri tavoilla. Ensimmäinen diboraanin synteesi perustui magnesiumdiboridin hajottamiseen. Myöhemmin ainetta syntetisoitiin sähköpurkauksien avulla boorihalideista ja vedystä. Näiden reaktioiden tuotto oli kuitenkin alle 10 %.
Nykyään diboraania syntetisoidaan alkalimetallihydrideistä, kuten litiumhydridistä, ja booritrifluoridista. Tuotteena syntyy lisäksi litiumfluoridia.
6LiH + 2BF3 → B2H6 + 6LiF
Valmistuksessa voidaan käyttää myös natriumborohydridiä tai litiumalumiinihydridiä.
4 BF3 + 3 LiAlH4 → 2 B2H6 + 3 LiF + 3 AlF3
4 BF3 + 3 NaBH4 → 2 B2H6 + 3 NaBF4
Käyttö.
Diboraania käytetään hiilivetyjen hydroboraatio-oksidaatiossa, jossa boraani liittyy hiilivetyyn. Boraani on kuitenkin hyvin epästabiili aine. Diboraanin eetteriliuos onkin korvannut pelkän boraanin. Usein käytetään diboraanin tetrahydrofuraaniliuosta.
Muita diboraanin käyttökohteita ovat rakettien polttoaineet, muiden niin sanottujen korkeampien boraanien valmistus ja polymeraatioreaktioiden katalyyttinä toimiminen. Ainetta voidaan myös käyttää pelkistimenä orgaanisissa synteeseissä.
Turvallisuus.
Diboraani on myrkyllinen kaasu. Aineen joutumisesta hengitysteihin seurauksena on pahoinvointia, hengenahdistusta sekä ruumiin lämpötilan kohoamista. Pitkäaikainen altistus voi johtaa keuhkopöhöön.
Shock G

Gregory E. Jacobs, myös: Shock G ja Humpty Hump (25. elokuuta 1963 – 22. huhtikuuta 2021), oli yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän oli rap-ryhmä Digital Undergroundin perustaja ja keulahahmo. Hän tuotti rap-artisti 2Pacin ensimmäisen singlen ja oli osatuottajana hänen ensialbumillaan "2Pacalypse Now".
Nuoruus.
Shock G asui perheensä kanssa suurimman osan lapsuuttaan eri puolilla itärannikkoa, kunnes he lopulta asettuivat Tampaan Floridaan. Vuonna 1978 hänen voitettuaan "Most Talented" palkinnon Greco Jr-High:ssa, hän lopetti King High koulun Tampassa 1970-luvun lopulla ennen kuin hän sai päätökseen loppututkintonsa, missä hän opiskeli musiikkiteoriaa.
Digital Underground.
Yhdessä Chopmaster J:n ja Kenny-K:n (Kenneth Waters) hän perusti rap-yhtye Digital Undergroundin vuonna 1987, ja samalla he julkaisivat indie-singlen "Underwater Rimes". Vuonna 1989 ryhmä siirtyi Tommy Boy Recordsille, ja saman vuoden kesällä kappaleesta "Doowutchyalike" tuli underground-menestys. Samoihin aikoihin yhtyeen koko kasvoi, kun siihen liittyivät DJ Fuze, Money-B ja Schmoovy-Schmoov. Vuonna 1991 mukaan tulivat vielä Ramone "Pee Wee" ja Tupac Shakur.
Yhtye julkaisi 1990 ensimmäisen albuminsa "Sex Packets", joka menestyi listoilla hyvin. Pop-listoilla albumi oli parhaimmillaan sijalla 11 ja R&amp;B-listoilla sijalla 7. Albumi sai positiivisen vastaanoton, ja se myikin loppuvuoteen mennessä platinaa.
HMS Inflexible (1907)

HMS Inflexible oli Britannian kuninkaallisen laivaston Invincible-luokan taisteluristeilijä.
Valmistus.
Aluksen tilattiin osana vuoden 1905 laivastosuunnitelmaa John Brown &amp; Companyn telakalta Clydestä, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1906. Alus laskettiin vesille 26. kesäkuuta 1907 ja otettiin palvelukseen 20. lokakuuta 1908.
Palvelus.
Palvelukseen oton jälkeen "Inflexible" liitettiin Kotilaivaston Noren divisioonaan. Alus teki matkan Kanadaan ja takaisin ennätysajassa 1909 mukanaan silloinen Walesin prinssi (myöhemmin kuningas Yrjö V). Alus osallistui 1910 laivastonkatselmukseen Spitheadissä. Aluksen keula vaurioitui törmäyksessä taistelulaiva "HMS Bellerophonin" kanssa 26. toukokuuta 1911. Korjausten vuoksi alus oli marraskuuhun telakalla, missä aluksen savuhormia korotettiin samalla kuudella tuumalla.
Ensimmäinen maailmansota.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä "Inflexible" oli Välimeren laivaston lippulaivana ja osallistui Saksan keisarikunnan laivaston risteilijöiden "SMS Goebenin" ja "SMS Breslaun" etsintään 4.–10. elokuuta 1914. Aluksen käskettiin palata Englantiin 19. elokuuta.
Alus partioi Shetlannin aluevesillä 1.–10. lokakuuta suojaten joukkojenkuljetuksia. Alus siirrettiin 4. marraskuuta Etelä-Atlantille Kuninkaallisen laivaston kärsittyä tappion Coronelin taistelussa. Alus saapui Falklandille 7. joulukuuta. Seuraavana päivänä se osallistui Falklandsaarten taisteluun, jossa se avusti amiraali Maximilian von Speen komentaman Saksan Itä-Aasian laivaston tuhoamisessa. Taistelussa alus ei kärsinyt vaurioita.
"Inflexibleä" ei tarvittu Saksan laivaston tuhouduttua Etelä-Atlantilla, joten se sai 19. joulukuuta käskyn palata Välimerelle. Matkalla Välimerelle alus pysähtyi Gibraltarilla huollossa ja jatkoi sitten matkaansa. Saavuttuaan Välimeren laivastoon alus 24. tammikuuta 1915 vastaanotti lippulaivan tehtävät Dardanellien operaatioissa. Laivaston yrittäessä läpimurtoa Dardanellien salmessa alukseen osui 18. maaliskuuta kaksi turkkilaisen linnakkeen ampumaa kranaattia, jotka surmasivat yhdeksän miehistön jäsentä. Myöhemmin samana päivänä alus ajoi miinaan, minkä jälkeen sen oli vuodon saatuaan vetäydyttävä taistelusta.
Alus korjattiin Maltalla ja Gibraltarilla, minkä jälkeen alus palasi Englantiin. Alus liitettiin 19. kesäkuuta Suuren laivaston 3. taisteluristeilijäviirikköön. "Inflexible" osallistui 31. toukokuuta 1916 viirikkönsä mukana Skagerrakin taisteluun, jossa se ei kärsinyt vaurioita. Elokuussa alus kuului laivasto-osastoon, joka pyrki taistelukosketukseen Saksan avomerilaivaston kanssa.
Alus vaurioitui lievästi törmättyään sukellusvene "HMS K.22:n" kanssa 1. helmikuuta 1918. Alus oli vastaanottamassa Scapa Flowssa antautuvaa Saksan avomerilaivastoa 21. marraskuuta.
Sodan jälkeen.
Tammikuussa 1919 "Inflexible" siirrettiin reserviin ja poistettiin palveluksesta 31. maaliskuuta 1920. Chile esitti 1920 halunsa ostaa aluksen, mutta kauppa ei koskaan toteutunut. Alus myytiin romutettavaksi joulukuussa 1922 Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti ja romutettiin 1923 Saksassa.
Teatteri Vanha Juko

Teatteri Vanha Juko on lahtelainen ammattiteatteriryhmä. Teatteri Vanha Juko aloitti toimintansa keväällä 1995 Vesijärvenkadulla entisen elokuvateatterin tiloissa. Sen perustivat näytelmäkirjailija Jari Juutinen, näyttelijät Ritva Sorvali ja Jukka Juolahti, teatteriohjaaja Mika Lehtinen, kuiskaaja/tarpeistonhoitaja Tuija Muhonen ja ääniteknikko Pekka Saarikko.
Teatteri Vanhan Jukon ohjelmisto koostuu omista tuotannoista, vierailuesityksistä ja klubeista. Juko tuottaa vuosittain kahdesta kolmeen ensi-iltaa. Viime vuosina suurin osa ensi-illoista on ollut yhteistuotantoja muiden teattereiden kanssa. Jukossa on vuosien varrella esitetty runsaasti kotimaisia kantaesityksiä kirjailijoilta kuten Jarmo Lampela, Juha Turkka, Petri Repo, Esko-Pekka Tiitinen, Sinikka Nopola, Mika Lehtinen, Kaj Chydenius, Jarkko Mikkola, Jukka Asikainen, Jari Juutinen, Raija-Sinikka Rantala, Lauri Maijala, Juha Luukkonen ja Ari-Pekka Lahti. 
Vuosina 2013–2014 Juko teki yhteistyötä tamperelaisen Teatteri Telakan ja virolaisen Rakvere Teaterin kanssa. Projektissa tuotettiin kolme uutta esitystä kaikkien kolmen teatterin näyttelijöillä: Kullervo, Petroskoi ja Köök/Keittiö. Esitykset myös kiersivät kaikki kolme teatteria. Yhteistyö palkittiin 2013 näyttämötaiteen valtionpalkinnolla.
Keväällä 2015 teatteri aloitti Kuvapalatsin salissa, joka remontoitiin teatterikäyttöön.
Jukon henkilökunta.
Edelliset taiteelliset johtajat
Lähde:
Apinoiden planeetta (vuoden 2001 elokuva)

Apinoiden planeetta () on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut ensimmäinen uudelleenfilmatisoitu versio vuoden 1968 samannimisestä tieteiselokuvasta. Elokuvan ohjasi Tim Burton, ja sen pääosissa ovat Mark Wahlberg, Tim Roth, Helena Bonham Carter, Michael Clarke Duncan, Paul Giamatti ja Estella Warren. "Apinoiden planeetta" kertoo astronautti Leo Davidsonista, joka laskeutuu älykkäiden ihmisapinoiden asuttamalle planeetalle. Planeetan apinat pitävät ihmisiä orjinaan, mutta naispuolisen ihmisapina Arin avulla Leo aloittaa kapinan apinoita vastaan.
Näyttelijät.
Ekskavaatit

Ekskavaatit ("Excavata") on pieni aitotumaisiin kuuluva kunta, johon kuuluu yksisoluisia eliöitä. Kunta kuvattiin 2000-luvun alussa, kun oli todettu, että eräät yksisoluiset eliöt kuten silmälevät näyttivät edustavan hyvin vanhaa ja itsenäistä kehityslinjaansa. Ekskavaatteihin kuuluu erilaisia vapaana eläviä ja symbionttisia eliöitä sekä loisia. Eräät ovat hankkineet kyvyn yhteyttää ottamalla soluihinsa endosymbionttisia viherleviä, jotka ovat sittemmin surkastuneet ja muuttuneet viherhiukkasiksi. Kunnan luokittelu ei kuitenkaan vielä nykyään ole selkeä, eikä ole myöskään ole ollut aivan selvää, onko kunta monofyleettinen eli kaikki samasta kantamuodosta kehittyneet lajit sisältävä ryhmä. Vuonna 2009 julkaistut tutkimustulokset vahvistavat oletusta kunnan monofyleettisyydestä ja hyvin vanhasta kehityslinjasta.
Joillakin ekskavaateilla ei ole mitokondrioita. 1990-luvun alkuun saakka näiden uskottiin polveutuvan sellaisista muinaisista aitotumaisista, joille ei koskaan ollut syntynyt mitokondrioita endosymbioosin tuloksena. Sittemmin selvisi, että nämä ovat menettäneet mitokondriot evoluution kuluessa. Ekskavaateilla on yleensä kaksi tai useampia uintisiimoja.
Ekskavaatit näyttävät jakautuvan neljään eri ryhmään. Silmälevät ja harvasiimaeliöt eli kinetoplastidit muodostavat monofyleettisen pääjaksonsa "Euglenozoa" (Silmäeliöt), jonka edustajilla on tyypillisenä rakennepiirteenä mitokondrioiden sisäkalvojen kiekkomaiset kristat eli kalvopoimut. Silmälevät ovat vedessä eläviä yleensä yhteyttäviä levämäisiä yksisoluisia eliöitä. Kinetoplastideihin kuuluu unitautia aiheuttava "Trypanosoma"-loisio. Metamonada-pääjaksoon kuuluvilla eilöillä ei ole mitokondrioita, ja niihin lukeutuu mm. vatsatautia aiheuttava "Giardia"-loinen. Ameboflagellaatit ovat eliöitä, jotka kykenevät vaihtelemaan elomuotoaan amebamaisen ja uintisiimallisen välillä.
Robert T. Bakker

Robert T. Bakker (s. 24. maaliskuuta 1945) on yhdysvaltalainen paleontologi. Hän syntyi New Jerseyssä ja opiskeli Yalen sekä Harvardin yliopistoissa. Häntä opetti toinen ajan johtava paleontologi, John Ostrom.
Bakkerin mukaan dinosaurukset olivat tasalämpöisiä. Hän on esittänyt kirjassaan "The Dinosaur Heresies" (1986) todistusaineistoa tasalämpöisyyden puolesta, mutta asiasta ei ole vielä varmuutta. Hän julkaisi myös romaanimuotoisen dinosauruskirjan "Raptor Red" (1995). Bakker on paitsi tiedemies, lisäksi helluntailainen saarnaaja.
Numlahden kartano

Numlahden kartano () sijaitsee Nurmijärvellä lähellä Valkjärven ja Numlahden kyliä. Se on Nurmijärven pitäjän vanhin kartano.
Historiaa.
Kartano syntyi 1594, kun ratsumestari Klaus Hästesko sai läänityksenä viisi Paijalan kylän taloa ja hankki pian haltuunsa myös loput neljä kylän taloista. Talojen entisitä omistajista tuli kartanon rälssiviljelijöitä. Kartanoa hoiti Hästeskon vaimo Bengta Creutz ja hänen tyttärensä Anna Skoo peri kartanon isänsä kuoltua.
1600-luvun lopulla kartanon omisti Elisabet Crusebjörn (1638–1709). Hän oli vuokrannut sen Esaias Austrellille, joka kohteli säälimättömästi ja kovakouraisesti kartanon alustalaisia. Vuokraajan ja alustalaisten välit kiristyivät kunnes 2. maaliskuuta 1697 kartanon torppari Juho Markunpoika ja hänen veljenpoikansa Juho Abrahaminpoika murhasivat kirveellä Austrellin ja tämän vaimon Kristina Dahlin. Murhien jälkeen uhrit haudattiin kartanon eteisen lattian alle ja teon jäljet siivottiin pois. Torpparit murtautuivat kartanon huoneisiin ja keräsivät arkuista suuren ryöstösaaliin, johon kuului 200 taaleria rahaa, hopeisia pikareita ja lusikoita, sormuksia sekä erilaista vaatetavaraa ja ruokaa. Murhaajat pakenivat Nurmijärveltä ensin Viipuriin ja sieltä Tallinnaan, missä heidät pidätettiin huhtikuussa. Molemmat tuomittiin kesäkuussa 1697 kuolemaan ja menettämään omaisuutensa. 
Kartanon omisti 1922–1930 elokuvatuottaja ja liikemies Hjalmar V. Pohjanheimo. Pohjanheimon Lyyra Filmin vanhoja mykkäelokuvia esitettiin tällöin kesäisin kartanon vaunuvajassa palvelusväen ja kyläläisten muodostamalle yleisölle. Elokuvien filmirullat tuhoutuivat kuitenkin ajan myötä Pohjanheimon lastenlasten tulitikkuleikeissä.
Vuonna 1934 kartanon omistajaksi asettui Carl Jonas Borup, josta alkaen kartano on ollut Borup-suvun hallussa näihin päiviin asti.
Rakennukset.
Kartano osittain kaksikerroksinen päärakennus on peräisin vuodelta 1876. Pihapiirissä on myös luultavasti 1700-luvulta oleva pitkä mansardikattoinen siipirakennus. Kartanon tiilestä tehdyt talousrakennukset ovat 1900-luvun alkupuolelta.
Kartanolla oli läheisen Kuhakosken rannalla mylly ja saha. Myöhemmin kartanolla oli myös oma sähkölaitos, tiilitehdas sekä meijeri.
Aksiskauriit

Aksiskauriit ("Axis") on jalokauriiden alaheimoon (Cervinae) kuuluva aasialainen hirvieläinsuku, jossa on neljä lajia.
Kaikille neljälle lajille on ominaista pääasiassa ruskea väri, melko pörheä häntä ja valkoinen vatsaturkki. Sarvet, jotka kasvavat vain uroksille, ovat kolmihaaraiset. Vain aksiskauriilla ("Axis axis") on ohut ruumiinrakenne, muut kolme lajia ovat suhteellisen tanakoita. Täplät sijoittuvat epämääräisesti turkille tai puuttuvat kokonaan. Nämä eläimet saavuttavat 100–175 cm korkeuden, josta säkäkorkeus on 60–100 cm, ja painavat 27–110 kiloa.
Sukua tavataan luontaisesti Etelä-ja Kaakkois-Aasiassa. Vain Baweanin ja Calamian pienillä saarilla esiintyy kotoperäisiä calamiansaarten- ja baweaninkaurispopulaatioita. Aksiskaurista ja rytökaurista on lisäksi siirtoistutettu Australiaan. Aikaisemmin calamiansaarten- ja baweaninkauriit luokiteltiin rytökauriin alalajeiksi, mutta nykyisin omiksi lajeiksensa. "Axis"-suvun lähimpinä sukulaisina jalokauriiden alaheimossa pidetään "Cervus"-suvun lajeja isokaurista (saksanhirveä) ja japaninkaurista.
Dementia pugilistica

Dementia pugilistica (DP) eli krooninen traumaperäinen enkefalopatia (CTE) on neurologinen sairaus, joka voi vaikuttaa muun muassa nyrkkeilijöihin, jääkiekkoilijoihin ja amerikkalaisen jalkapallon pelaajiin heidän saatuaan päähänsä useita lujia iskuja uransa aikana.
Sana "pugilistica" tulee latinankielisestä sanasta "pugil", joka tarkoittaa nyrkkeilijää.
Dementia pugilistica ja krooninen traumaperäinen enkefalopatia (CTE) ovat pitkälle sama asia. Nykyään suositaan jälkimmäistä termiä, koska sairauden voivat aiheuttaa muutkin urheilulajit kuin nyrkkeily – esimerkiksi jalkapallo, rugby, jääkiekko ja lacrosse – ja muutkin syyt kuin vain urheilu.
Tautiluokitus.
CTE:tä tai DP:tä ei mainita ICD-10-tautiluokituksessa. ICD-11-tautiluokituksessa vastaava luokka on "8A00.25 Post traumatic Parkinsonism."
Historiaa.
Lääketieteen historioitsija Stephen Casperin mukaan lääkärit alkoivat kiinnostua kyseisestä sairaudesta 1800-luvulla. Sairautta koskevat tieteelliset tutkimukset osoittivat samaan suuntaan 1890-luvulta lähtien. Sen jälkeen jokainen uusi tutkijoiden sukupolvi on toistanut samoja tutkimuksia ja saanut niistä samoja tuloksia. Vuonna 1928 julkaistiin aihetta käsittelevä lääketieteellinen raportti: sen mukaan sairaus johtui yksittäisistä tai toistuvista päähän kohdistuneista iskuista, jotka aiheuttivat mikroskooppisia aivovaurioita, ja ajan myötä näistä vammoista kasvoi "rappeuttava, etenevä vaurio". 1950-luvulla tieteessä vallitsi jo selvä yksimielisyys toistuvien aivotärähdysten seurauksista. Sairaudelle oli annettu nimet "dementia pugilistica" ja "krooninen traumaattinen enkefalopatia."
2000-luvun alussa neuropatologi Bennet Omalu löysi amerikkalaisen jalkapallon pelaajien aivoista CTE-vaurioita. Hänen havaintonsa vain vahvisti sen, mikä oli tiedetty jo vuosikymmenten ajan, mutta silti siitä tuli uutispommi. Noihin aikoihin ammattilaisurheiluun sidoksissa olleet asiantuntijat pyrkivät vähättelemään kyseistä sairautta tai vaativat sen tueksi vuosikymmenten mittaisia tutkimuksia ja ennenkuulumattoman korkeatasoisia todisteita, mikä kriitikoiden mukaan vain hämärsi asiaa ja vei kehitystä takaperoiseen suuntaan.
Oireet.
Dementia pugilistican oireet muistuttavat dementian ja Parkinsonin taudin oireita. Dementia pugilisticaa sairastava saattaa vapista, hänellä saattaa olla koordinaatio- tai puheongelmia ja hänen henkiset kykynsä ovat taantuneet. Tämän takia tautiin perehtymättömät voivat luulla dementia puglisticaa sairastavaa psyykkisesti sekavaksi.
Lajit.
Jääkiekkoilijoilla tehdyssä tutkimuksessa CTE:n todennäköisyys kasvoi 34% jokaista pelattua vuotta kohti.
Amerikkalaisen jalkapallon pelaajilla CTE:n todennäköisyys kasvoi 30% jokaista pelattua vuotta kohti.
Rugbyn pelaajilla jokainen pelivuosi lisäsi CTE:n todennäköisyyttä 14 %. 
Aivotärähdykset vaikuttavat myös rattikelkkailun, ohjaskelkkailun ja skeletonin harrastajiin.
Urheilijat.
CTE:stä kärsineitä urheilijoita:
Muntjakki

Muntjakki ("Muntiacus muntjak") on keskikokoisen koiran kokoinen hirvieläin, joka elää Aasiassa Intiasta Indonesiaan ulottuvalla alueella. 
Vuoden 2005 Mammal Species of the World -teos jakoi muntjakin, jonka levinneisyysaluetta oheinen vihreaä kartta kuvaa, 11 eri alalajiin. Uudemmassa tarkemmassa systematiikassa tämä muntjakki on pilkottu kolmeksi erilliseksi lajiksi:
Kaksi ensimmäistä lajia on luokiteltu elinvoimaisiksi.
You’ll Be Gone

”You’ll Be Gone” on Kristiina Wheelerin esikoissingle, sekä "Tyttö sinä olet tähti" -elokuvan tunnuskappale. Single julkaistiin vuonna 2005 ja sen on tuottanut Jukka Immonen.
Kappale on tyyliltään R&amp;B:tä, joka eroaa täysin Wheelerin vuonna 2008 julkaistun esikoisalbumin popimmasta linjasta.
Klusteri (taloustiede)

Klusteri tarkoittaa taloustieteessä yritysten ja yhteisöjen muodostamia maantieteellisiä keskittymiä, jotka ovat muodostuneet toisiinsa sidoksissa olevista toimialoista ja niihin liittyvistä muista toimijoista, jotka ovat merkittäviä kilpailun kannalta.
Klusteriajatus perustuu siihen, että verkostoyhteyksillään organisaatio voi tuottaa hyötyä itselleen ja koko verkostolle. Mukana olevat saattavat olla eri aloilta, sijaita toisaalla, mutta siitä huolimatta löydetään jokin yhteinen tapa hyötyä yhteistyöstä ja saavuttaa synergiaa. Yhteistoiminnan kannalta on otettava huomioon, että klusterissa on mukana myös kilpailevia organisaatioita. Tämän vuoksi yhteistoiminta saattaa olla jossain suhteissa kiellettyäkin (vrt. kartellisäännökset). 
Tehokkaan klusterin tärkeimmät ominaisuudet ovat tuottavuuden kasvu, innovaatiokyky ja strateginen kyvykkyys. Klusterimaisen toiminnan synergiavaikutus näkyy juuri näissä tekijöissä. Kun useat tahot kehittävät yhteistyötään voidaan saavuttaa yhdessä suuruuden ekonomian etuja ilman usein sen tuomaa raskautta.
Klusteriteorioita taloustieteissä on käytetty kilpailukykyselvityksissä, joissa on selvitetty, miksi eri maissa toimivat yritykset pärjäävät toisia paremmin. Klusterianalyysissä ja siihen liittyvien kilpailukykytekijöiden kartoituksessa käytetään usein Harvardin yliopiston professorin Michael E. Porterin kehittämää ns. timanttimallia. Timanttimalli koostuu neljästä perusosasta ja kahdesta ulkoisesta tekijästä. Perusosat ovat yrityksen strategia, rakenne ja kilpailutilanne, tuotannon tekijäolot, lähialat sekä kysyntäolot. Ulkoiset tekijät ovat sattuma ja valtiovalta. Näiden tekijöiden vaikutus voi olla yritykselle joko edistävä tai jarruttava. Ne maat menestyvät parhaiten, joissa näiden perustekijöiden muodostama kilpailuetutimantti on edullisin.
Kauppa- ja teollisuusministeriön tilaamassa "Kansallinen teollisuusstrategia"-tutkimuksessa tunnistettiin Suomessa kahdeksan erilaista klusteria. Tunnistuksessa painotettiin teollisuus- ja vientinäkökulmaa. Lisäksi klusterit luokiteltiin, joko vahvoiksi, keskivahvoiksi, potentiaaleiksi tai latentiksi klusteriksi.
Vahvat klusterit:
Keskivahvat klusterit:
Potentiaaliset klusterit:
Latentit klusterit:
Muita klusteriesimerkkejä:
Esimerkkejä erilaisista klustereista.
Suomessa katsotaan olevan voimakas "metsäklusteri", joksi kutsutaan metsäteollisuuden, metsätalouden ja niihin liittyvän tuotannon keskittymää. Tähän klusteriin kuuluu lukuisia yrityksiä, joiden toiminta nivoutuu enemmän tai vähemmän toisiinsa ja tukee toimintaa joko suoraan tai välillisesti. Esimerkkeinä laajasta klusterista on osaamisen laajuus alkaen metsäkoneista, paperikoneisiin ja venttiileihin, sellusta, sahatavarasta ja paperista automaatioon, kemikaalien valmistamisesta logistiikkaan sekä alan tutkimus ja koulutus.
Vaikka monet alan yrityksistä eivät toimi yhteistyössä toistensa kanssa, vaan ovat jopa toistensa kilpailijoita, katsotaan usein, että tämän kokonaisuudet osaaminen, kilpailu, tunnettavuus maailmalla yms tukee kaikkien alalla olevien toimintaa positiivisesti ts. on enemmän kuin osiensa summa.
John Ostrom

John Harold Ostrom (18. helmikuuta 1928 – 16. heinäkuuta 2005) oli yhdysvaltalainen paleontologi. Hän valmistui tohtoriksi Columbian yliopistosta vuonna 1960 ja oli professori Yalen yliopistossa. Hän vetäytyi terveyssyistä 1992 ja kuoli heinäkuussa 2005 Alzheimerin tautia sairastettuaan.
Ostrom nimesi ja kuvasi "Deinonychuksen". Tutkimustensa pohjalta hän päätyi olettamaan lintujen kehittyneen hirmuliskoista.
Kainuun opisto

Kainuun Opisto on Paltamon Mieslahdessa sijaitseva kansanopisto ja kurssikeskus, joka tarjoaa yleissivistävää ja ammatillista koulutusta.
Opiston toimintaa ohjaa kristillisen humanismin arvopohja. Opisto kuuluu herännäisopistoihin.
Opisto tarjoaa kokous- ja koulutuspalveluja, juhlatiloja sekä majoitus- ja ateriapalveluja. Opisto sijaitsee Oulujärven rannalla. Ympäristö tarjoaa muun muassa Kallen 15 kilometrin vaellusreitin sekä valaistut ladut ja lenkkipolut.
Vuonna 2009 julkaistiin 100-vuotishistoriikki "Ei vain koulu koulujen joukossa, Kainuun Opisto 1909–2009". Satu Kemppaisen ja Lauri Pykäläisen teos kertoo opiston vaiheet, esittelee henkilökunnan ja toimintaan vaikuttaneet henkilöt sekä opiskelijat. 
Opiston entisiin opiskelijoihin kuuluu teatteriohjaaja Jussi Parviainen, joka suoritti siellä keskikoulun ja teatterikoulun välissä yliopistokursseja sosiologiasta, psykologiasta, filosofiasta ja kasvatustieteestä. Hän näytteli Paavo Ruotsalaisen roolin opistolaisten esittämässä Lauri Kokkosen näytelmässä "Viimeiset kiusaukset".
Avaruusarkki (televisiosarja)

Avaruusarkki oli vuosina 1997–1998 valmistunut suomalais-brittiläinen Yleisradion ja BBC:n yhteistyössä tekemä 22-osainen maantieteen ja biologian opetukseen suunnattu opetusohjelma. Sarja oli sekoitus kuvattuja kohtauksia ja animaatiota. Sarjan kohtaukset kuvattiin Suomessa Yleisradion tuotantona, ja animaationa käytettiin brittiläisen BBC:n animaatiosarjan "Space Ark" käytettyä 3D-animaatiota. Suomen televisiossa sarjan 13 ensimmäistä osaa esitettiin vuonna 1997, ja loput jaksot vuonna 1998 Yle TV1-kanavalla Koulu-TV:n ohjelmistossa. Uusintana sarja esitettiin vuosina 2000 ja 2004. Sarjaa on myös esitetty Yle Teema-kanavalla. Yle Tallennemyynti on julkaissut myös sarjasta kirjasto- ja opetuskäyttöön tarkoitetut VHS-tallenteet.
Juoni.
Sarja kertoo Maa-planeetalla vallitsevasta elämästä. Aiheita sarjassa ovat muun muassa avaruuden rakenne, maapallon vesisysteemit, ihmisen biologia, erilaiset elinympäristöt, kasvien elämä sekä ravintoverkot. Sarja pohjautuu sarjan henkilöiden Saaran, Eeron ja Villen mielikuvitusleikkiin, jossa galaksienvälinen jätteidenkeruukapseli Avaruusarkki on suistunut reitiltään, ja on ajautunut aurinkokuntaamme. Miehistö ryhtyy tutkimaan tarkemmin sen kiinnostavinta planeettaa Maata. Miehistön jäsenet ovat nimeltään Rilli, Äiskä ja Saku.
Aksiskauris

Aksiskauris eli aksishirvi ("Axis axis") on Etelä-Aasiassa elävä täplikäs jalokaurislaji. Se on Intian metsien yleisin hirvieläimiin kuuluva laji. Sitä on siirretty puisto- ja riistaeläimeksi muillekin mantereille.
Ulkonäkö ja koko.
Aksiskauriin karvapeite on väriltään punertavan kellanruskea valkoisin täplin ja sen vatsa ja koivet ovat valkoiset. Sen sarvet, jotka uusiutuvat vuosittain, ovat tavallisesti kolmihaaraiset, taipuvat lyyran muotoisiksi ja saattavat kasvaa 75 cm:n mittaisiksi. Aksiskauriin säkäkorkeus on noin 90 cm ja se painaa noin 85 kg.
Euroopassa aksiskauris saatetaan toisinaan sekoittaa japaninkaurrseen ("Cervus nippon"), joka on varsin saman näköinen ja myös siirtoistutusten seurauksena alueelle levinnyt laji.
Levinneisyys.
Aksiskauris elää luontaisesti Sri Lankan, Nepalin, Bangladeshin, Bhutanin ja Intian aukeissa metsissä. Sitä on istutettu monille luontaisen elinalueensa ulkopuolella sijaitseville alueille: Aasiassa Andamaaneille, Armeniaan, Pakistaniin ja Papua-Uuteen-Guineaan, Amerikassa Argentiinaan, Uruguayhin, Brasiliaan, Yhdysvaltojen Floridaan ja Texasiin, Euroopassa Kroatiaan, Moldovaan ja Ukrainaan sekä muualla maailmassa Havaijille ja Australiaan. Eurooppaan laji tuotiin jo 1700-luvun alkupuolella, ja nykyisin sitä tavataan edellä lueteltujen maiden lisäksi puolivillinä puistoeläimenä muun muassa Saksassa, Britanniassa, Itävallassa, Tšekissä, Slovakiassa ja Balkanin alueella.
Aksiskaurista pidetään elinvoimaisena lajina, eikä se ole uhanalainen.
Elintavat.
Lajilla on jatkuva lisääntymiskausi trooppisen ilmaston vuoksi, joten vasoja syntyy läpi vuoden. Tämän vuoksi urosten sarvet eivät uusiudu samanaikaisesti, ja joitakin hedelmällisiä lehmiä on liikkeellä vuoden kaikkina aikoina. Urokset, joilla on päässään kovat sarvet, käyttäytyvät hallitsevasti nukkaiset sarvet omaavia ja sarvettomia kohtaan riippumatta yksilöiden koosta tai muista seikoista.
Aksiskauriit esiintyvät tavallisesti 10–15 yksilön laumoissa, jotka koostuvat muutamasta uroksesta ja useista naaraista ja vasoista. Ne eivät useinkaan häiriinny ihmisten ja kulkuneuvojen lähestymisestä varsinkaan sellaisilla alueilla, joilla ne ovat tottuneet ihmisten läheisyyteen. Niitä ei esiinny metsissä, joissa maanpinnan korkeuserot ovat suuria, ja siellä niiden tilalla esiintyy muita lajeja, kuten sambarhirviä.
Aksiskauriit syövät pääasiassa ruohoa ja muuta kasvillisuutta, mutta ne syövät myös pudottamansa ravinteikkaat sarvet. Apinat auttavat aksiskauriita tiputtamalla lehtiä puista ja varoittamalla vaaroista, kuten pahimmasta vihollisesta tiikeristä.
Elinikä on noin 20-30 vuotta.
Kultadublee

Kultadublee on koruissa käytetty täyskullan korvike. Siinä vähemmän arvokas metalli, esimerkiksi messinki tai hopea, on päällystetty kullalla. Kultadubleesta tehdyt korut ovat täyskultaisia selvästi halvempia.
Kultadubleessa kultapinnoite on kiinnitetty päällystettävään metalliin mekaanisesti puristamalla korkeassa lämpötilassa. Tällainen kultaus on yleensä selvästi paksumpi kuin elektrolyyttinen pinnoite ja kestää siten enemmän kulutusta. Pohjametallin ominaisuuksista riippuen kultadubleesta valmistettu esine voi kestää rasitusta paremmin kuin pehmeä kulta. 
Yhdysvalloissa on käytössä kauppamerkintä "gold filled", jolla tarkoitetaan tietyt lakisääteiset koko esineen kultapitoisuutta ja kullan puhtautta koskevat vaatimukset täyttävää kultadubleeta.
Kovateräksisten työkalujen kultaa muistuttava pinta saadaan aikaan päällystämällä perusaine titaaninitridillä. Tätä käytetään myös jonkin verran "näköiskultauksena" halpakorujen tuotannossa.
Kuka minä olen?

Kuka minä olen? (tunnetaan myös nimellä Kuka minä olen? Ihminen toimii.) on suomalainen Yleisradion tuottama vuonna 1989 valmistunut seitsemänosainen opetussarja. Sarjan on ohjannut ja käsikirjoittanut Kirsti Tulonen-Seppänen.
Sarja esitettiin ensimmäisen kerran maalis-huhtikuussa 1989 Yle TV1-kanavan Koulu-TV:n ohjelmistossa. Sarja on ensiesityksen jälkeen esitetty uusintana vuosina 1991 ja 1999. Sarja on julkaistu myös Yle Tallennemyynnin kirjastotallenteena.
Sarja on voittanut Japan Prizen parhaan lastenohjelmapalkinnon.
Juoni.
Opetussarjan pääosassa on viidennellä luokalla olevista oppilaista koostuva koululuokka, jossa oppilaat tutkivat ihmiseen liittyviä asioita kaikessa monimutkaisuudessaan, kuten esimerkiksi anatomiaa ja seksuaalisuutta. Ohjelma kuvattiin Helsingissä Pitäjänmäen ala-asteella (nykyisessä Pitäjänmäen koulussa). Sarjan keskeisimpänä henkilönä on luokkahuoneen perällä oleva pipopäinen ja liiviä päällä pitävä luuranko, joka puhuu, liikkuu ja joskus laulaakin ihmisten ihmisten poissaollessa. Luuranko itse tutkii ja pohdiskelee jokaisessa jaksossa oppilaiden tunneilla käsiteltyä aihetta. Luurangolle ääntä esittää Vesa Mäkelä.
Sarjan ohjaaja Kirsti Tulonen-Seppänen on jälkeenpäin muistellut sarjassa esiintyvää luurankohahmoa: "Huulisynkassa - tai paremminkin hammassynkassa - olikin aika veivaamista, koska juttu tehtiin analogisella kivikaudella. Äänisuunnittelija Martti Turunen teki ison työn",
Näyttelijät.
Oppilaat:
Rytökauris

Rytökauris eli sikahirvi ("Axis porcinus") on jalokauriiden alaheimoon kuuluva hirvieläinlaji, jota tavataan Thaimaassa, Pohjois-Intiassa ja muualla eteläisessä Aasiassa. Sitä on istutettu myös Sri Lankaan, eteläiseen Australiaan ja Yhdysvaltojen Marylandiin.
Lajin nimi viittaa monissa kielissä sikaan, esimerkiksi englanniksi laji on "hog deer" ja ruotsiksi "svinhjort". Aiempi suomenkielinen nimi "sikahirvi" voi aiheuttaa sekaannusta, kun japaninkauriin japanin kieleen pohjautuva englanninkielinen nimi on "sika deer".
Ulkonäkö.
Rytökauris on muita "Axis"-suvun lajeja lyhytkasvuisempi. Se on ruumiinrakenteeltaan suhteellisen matala ja raskasrakenteinen, ja naama ja jalat ovat lyhyet. Sillä on täplikäs turkki, joka uroksilla on tummempi kuin naarailla. Myös vasat ovat täplikkäitä. Turkin pohjaväri on kellertävänruskea, ja vatsapuoli ja nilkat ovat muuta ruumista vaaleammat. Täysikasvuisen yksilön säkäkorkeus on 66–74 cm ja paino 36–45 kg. Sarvet ovat keskimäärin 39 cm pitkät, ja kummassakin sarvessa on kuusi piikkiä.
Elintavat.
Tavallisesti rytökauriit elävät yksin. Tyypillistä elinympäristöä ovat riisipellot ja ruohostomaat. Vain naaraat ja vasat esiintyvät joskus pienissä laumoissa. Parittelukaudella urokset etsiytyvät naaraiden lähistölle. Naaraan tiineysaika kestää keskimäärin 180 vuorokautta.
J. R. Aspelin

Johannes Reinhold Aspelin (1. elokuuta 1842 Messukylä – 29. toukokuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen arkeologi. Hän oli Suomen ensimmäinen valtionarkeologi, Helsingin yliopiston ensimmäinen arkeologian professori ja ylipäätään Suomen ensimmäinen koulutettu arkeologi. Hän perusti Valtion historiallisen museon (Kansallismuseon edeltäjä) ja toimiessaan Helsingin yliopiston muinaistieteen professorina hän loi myös pohjan arkeologian opetukselle ja tutkimukselle Suomessa.
Elämä.
Aspelinin vanhemmat olivat kirkkoherra Bror Henrik Reinhold Aspelin ja Gustafva Snellman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1862 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1866, maisteriksi 1869, lisensiaatiksi 1876 ja tohtoriksi 1877. Aspelin opiskeli myös Moskovan yliopistossa ja teki useita tutkimusretkiä Venäjän suomensukuisten kansojen asuinalueille. Hän teki myös opintomatkan pohjoismaihin, Saksaan, Ranskaan, Puolaan ja Baltiaan.
Vuonna 1870 Aspelin oli yhdessä K. A. Castrenin ja Emil Nervanderin kanssa aloitteentekijänä Suomen muinaismuistoyhdistyksen perustamisessa. Yhdistyksen tavoitteeksi määriteltiin luoda edellytykset muinaismuistojen suojelulle ja arkeologisen tutkimuksen aloittamiselle sekä herättää kansalaisten kiinnostus arkeologista perintöä kohtaan.
Väitöskirjassaan "Suomalais-ugrilaisen muinaistutkinnon alkeita" (1875) Aspelin esitti että suomalais-ugrilaisten kansojen alkujuuret olivat Altain vuoristossa ja Jenisein seudulla, josta he olivat vähitellen pronssikauden aikana vaeltaneet länteen Uralille. Alkuperäisillä asuinpaikoillaan he olivat Aspelinin mukaan käyttäneet pronssia esineiden valmistukseen, mutta siirryttyään uusille asuinsijoille esimerkiksi Karjalaan he joutuivat tekemään esineet kivestä metallin puutteen takia. Tämä teorian osoitti virheelliseksi A. M. Tallgren jo 1900-luvun alussa. 
Aspelin toimi Helsingin yliopiston historiallis-kansatieteellisen museon amanuenssina 1875–1878, Ritarihuoneen genealogina 1878–1882, Helsingin yliopiston muinaistieteen ylimääräisenä professorina 1878−1885 sekä Muinaistieteellisen toimikunnan johtajana eli valtionarkeologina 1885–1915. Hän oli Suomen muinaismuistoyhdistyksen sihteerinä 1870–1871 ja 1874–1885 sekä yhdistyksen puheenjohtajana 1885–1915. Aspelin oli myös Suomen Matkailijayhdistyksen puheenjohtajana 1892–1907.
Viron kulttuurihistoriassa Aspelin muistetaan vierailusta ensimmäisillä, vuoden 1869 laulujuhlilla Tartossa.
J. R. Aspelinin veljiä olivat kirjallisuus- ja taidehistorioitsija Eliel Aspelin-Haapkylä sekä opettaja ja päätoimittaja Henrik Emanuel Aspelin.
Yleislauseke

Yleislauseke () on oikeussäännös, jonka sisältö on niin väljästi kirjoitettu, että tuomioistuin voi käyttää harkintavaltaansa säännöstä soveltaessaan. Yleislausekkeita käytetään esimerkiksi varallisuusoikeudellisissa säädöksissä, jotta tuomioistuimella on mahdollisuus syrjäyttää ja sovitella kohtuuttomia sopimusehtoja vakuutussopimuksissa, velkakirjoissa, vuokrasopimuksissa ja muissa vastaavissa oikeustoimissa. Tuomioistuimen päätettäväksi jää, milloin sopimusehto on niin kohtuuton, että se tulee syrjäyttää. Harkinta ei saa perustua mielivaltaan, vaan siinä on pyrittävä noudattamaan lainsäätäjän tarkoitusta.
Sovittelusäännös sisältyy esimerkiksi oikeustoimilain 36 pykälään ja osakeyhtiölakiin (1:7), jossa vaaditaan, että osakkaita on kohdeltava yhdenvertaisesti.
Pirjo Peltola

Pirjo Elisa Peltola (s. 26. heinäkuuta 1961 Karstula) on suomalainen kivääriampuja ja ampumavalmentaja.
Peltola voitti MM-kilpailuissa joukkuekultaa Suhlissa 1986 10 m ilmakiväärissä. Olympialaisissa hän edusti Suomea Soulissa 1988 ja Barcelonassa 1992. Parhaimmillaan hän sijoittui olympialaisissa viidenneksi Soulissa 1988 10 m ilmakiväärissä.
Urheilu-uransa jälkeen Peltola on toiminut pitkään valmentajana Suomen ampumaurheiluliitossa, muun muassa kiväärilajien päävalmentajana.
Ekpyrosis

Ekpyrosis (, ”tulesta”) on erityisesti stoalaisen filosofian termi, joka tarkoittaa maailmanpaloa, jossa ikuisesti sykleissä toistuva kaikkeus tuhoutuu jokaisen syklin lopussa ja josta kaikkeus syntyy aina uudelleen.
Ajatus on hyvin vanha, ja esiintyy jo zarathustralaisuudessa. Herakleitoksen mukaan maailman perusaines on tuli, ja "ekpyrosis" on kaikkeuden alku ja loppu. Lucretiukselle "ekpyrosis" oli ”luonnon sisällissota”, ja samanlainen ajatus voidaan löytää myös Senecalta.
Nykyaikaisessa fysikaalisessa kosmologiassa tunnetaan ekpyroottinen malli (ekpyroottinen universumi)
, joka on malli kaikkeuden alkuperästä ja muodosta. Se on saanut nimensä stoalaisen ajatuksen mukaan. Malli pyrkii selittämään ennen alkuräjähdystä vallinnutta tilaa. Ekpyroottinen malli perustuu säieteoriassa esiintyviin kolmiulotteisiin braaneihin, jotka liikkuvat viisiulotteisessa avaruudessa. Braanien törmäyksestä voi syntyä kolmiulotteinen universumi, ja universumin sisälle tämä tapahtuma näyttäytyy alkuräjähdyksenä. Malli on vaihtoehto muun muassa pre-Big Bang -mallille, sykliselle mallille ja kosmiselle inflaatiolle.
Wendel Clark

Wendel L. Clark (s. 25. lokakuuta 1966 Kelvington, Saskatchewan, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Clark tuli tunnetuksi Toronto Maple Leafsin kapteenina 1991–1994. Toronto varasi Clarkin varauksena vuoden puolustajana, mutta ammattilaisliigassa hän pelasi enimmäkseen vasempana laitahyökkääjänä. Clark tunnettiin kovana pelaajana, uransa alkuaikoina pienestä koostaan huolimatta jopa tappelijana, joka ei väistänyt ketään. Maineen kasvettua hän jätti tappelut vähemmälle ja keskittyi taklaamaan. Clarkia pidetään yhä Toronton suosituimpana pelaajana kautta aikojen ja hänelle on omistettu lauluja, autojen puskuritarroja ja hänen paitansa numero 17 on nostettu Air Canada Centren kattoon.
Juho-Tuomas Appel

Juho-Tuomas Appel (s. 23. tammikuuta 1983 Kristiinankaupunki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi urallaan Kärpissä 13 SM-liigaottelua. Hän pelasi lisäksi Mestiksessä, Suomi-sarjassa ja Ranskassa.
Appel on kotoisin Kristiinankaupungista, mutta muutti jo ala-asteikäisenä Ouluun ja pelasi siellä juniorivuotensa lukuun ottamatta yhtä JYP-kautta B-juniori-ikäisenä. Appel debytoi liigassa jo kaudella 2001–2002, kun hän pelasi Kärpissä. Ensimmäisen liigaottelunsa hän pelasi Jari Viuhkolan ja Jari Laukkasen kanssa samassa ketjussa. Appel siirtyi Hokkiin armeijansa takia vuonna 2003 ja pelasi siellä vuoteen 2006. Hän siirtyi Hokista RoKiin opintojensa takia, mutta vaihtoi kesken kauden KooKoohon. Sieltä Appel siirtyi kaudeksi 2007–2008 Sportiin, jossa pelasi vuoden ja palasi takaisin Ouluun Kiekko-Laseriin.
Kiekko-Laserissa Appel pelasi kaksi kautta Suomi-sarjaa. Sen jälkeen hän siirtyi Neuilly-sur-Marneen Ranskan 1. divisioonaan. Appel valittiin sarjan tähdistökentälliseen, ja Neuilly-Sur-Marne nousi kauden päätteeksi Ranskan pääsarjaan. Hän pelasi vielä kauden joukkueessa mutta lopetti sen jälkeen uransa.
Veniamin Tšistaljov

Veniamin Timofejevitš Tšistaljov (), kirjailijanimeltään T’ima Veń (komiksi Тима Вень; 20. lokakuuta 1890 – 13. lokakuuta 1939) oli komilainen kirjailija.
Veniamin Tšistaljov syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Komin tasavallan Ust-Kulomin piirin Pomozdinon kylässä. Koulunkäynnin jälkeen hän työskenteli opettajana Požegin ja Pomozdinon kylissä. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Venäjän armeijan riveissä sekä sen jälkeen Venäjän kansalaissotaan. Vuodesta 1918 lähtien Tšistaljov toimi 15 vuoden ajan opettajana kotikylänsä koulussa. Hän oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1934.
1920–1930-luvuilla Tšistaljov kirjoitti kominkielisiä lyyrisiä runoja, ajankohtaisia runoelmia sekä näytelmät "Izkar" ja "Nyv śetöm" (”Tytön miehelle anto”). Kansalaissodan aikaa hän kuvaa kertomuksissa "Šog asyv" (”Apea aamu”) ja "Tšyg voö" (”Nälkävuonna”). Tšistaljovin vuonna 1929 ilmestynyttä kertomusta "Tripan Vaś" pidetään komikirjallisuuden ensimmäisenä psykologisena proosateoksena.
Vuonna 1937 Tšistaljov vangittiin ja hän kuoli Syktyvkarin vankilassa. Hänen maineensa puhdistettiin vuonna 1956.
Kari Jormakka

Kari Juhani Jormakka (21. tammikuuta 1959 Helsinki – 13. tammikuuta 2013 Wien) oli suomalainen arkkitehti. Alun perin Jormakka aloitti opiskelemaan filosofiaa, mutta lopulta kiinnostus arkkitehtuuria kohtaan vei voton ja hän väitteli itsensä tohtoriksi saakka vuonna 1992. Wienin Teknillisen korkeakoulun (Technische Universität Wien) arkkitehtuurin professorina vuodesta 1998 lähtien toiminut Jormakka on julkaissut lukuisia arkkitehtuuria ja arkkitehtuurin teoriaa käsitteleviä kirjoituksia.
Kari Jormakan kunniaksi julkaistiin Suomessa vuonna 2020 juhlakirja nimeltään ""What, if anything, is a rabbit?": Kari Jormakka, Architecture Theorist. Gedenkschrift". Kirja sisältää 20 esseetä, jonka kirjoittajat ovat Jormakan entisiä kollegoita.
Bomberman

Bomberman on labyrinttimainen tietokonepeli, joka julkaistiin useille kotitietokoneille ja pelikonsoleille 1980-luvun alkupuolella. Peli on julkaistu japanissa vuonna 1983 muun muassa MSX, NEC PC-8801, NEC PC-6001, Sharp MZ-700 ja FM-7 alustoille.
Pelissä pelataan Bomberman-nimisellä hahmolla, jonka täytyy päästä tehtaasta läpi selvittämällä tiensä sokkeloiden ohi ja varomalla vihollisia. Ulospääsyovet on tukittu kivillä, joten Bombermanin täytyy tuhota niitä pommeilla. Pelissä on myös tavaroita, jotka auttavat pelaajan pommeja, kuten esimerkiksi tulikyky, mikä parantaa pommien räjähtävyysaluetta. Pelissä on yhteensä 50 tasoa. Pelistä on tehty useita muita (muiden tekijöiden) versioita.
Sarjan ensimmäinen peli on julkaistu Britanniassa nimellä Eric and the Floaters sekä nimellä Dyna Blaster.
Sinievätonnikala

Sinievätonnikala ("Thunnus maccoyii") eli eteläntonnikala on erittäin uhanalainen tonnikalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Sinievätonnikala kasvaa suurimmillan 2,5 metrin pituiseksi ja 260 kilon painoiseksi. Sinievätonnikalan ruumiin väri on sinimusta selässä ja hopeanvalkoinen vatsassa, leuassa ja evissä. Eväkkeet ovat keltaisia. Vanhin tavattu Sinievätonnikala on 20-vuotias.
Esiintyminen.
Sinievätonnikala elää Atlantin, Tyynenmeren ja Intian valtameren eteläosissa, 30. ja 55. eteläisen leveysasteen välissä. Sinievätonnikala voi elää matalassakin 50 metrin vedessä, mutta myös yli 2000 metrissä.
Ravinto.
Sinievätonnikalat syövät pääasiassa äyriäisiä, pääjalkaisia eli mustekaloja ja muita pienehköjä mereneläviä. Ne voivat sukeltaa ravinnon perässä 500 metrin syvyyteen.
Harvinaistuminen ja suojelu.
Sinievätonnikalakannat ovat heikentyneet liikakalastuksen takia 1950-luvulta lähtien 92 prosenttia. Lajin tulevaisuus näyttää synkältä ellei harvinaistumista saada kuriin kiintiöiden avulla.
Harald Lilja

Otto Harald Lilja () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän sai sotilaskoulutuksensa Saksassa osana jääkäriliikettä ja työskenteli lyhyesti puolustusvoimissa ja sen ensiaskeleitaan ottaneissa ilmailuvoimissa. 
Perhetausta ja opinnot.
Liljan vanhemmat olivat tehtailija Otto Johan Lilja ja Vilhelmina Edström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Saga Magdalena Wahlroosin kanssa.
Lilja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1914 ja liittyi Nylands Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1914–1916 ja Dresdenin teknillisessä korkeakoulussa Saksassa vuosina 1922–1924. Lilja kävi tähystäjäkurssin Saksassa vuonna 1918 ja ohjaajakurssin Ranskassa vuosina 1920–1921.
Jääkärikausi.
Lilja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Missejoella, Riianlahdella ja Aajoella. Hän haavoittui lievästi partiomatkalla Riianlahden rannikkoasemissa 27. marraskuuta 1916. Hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn puhelin- ja radiokurssin. 
Suomen sisällissota.
Lilja astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Lilja siirrettiin sisällissodan jälkeen 1. kesäkuuta 1918 ilmavoimiin, missä hän toimi tähystäjäoppilaana Hermannin ja Turun lentoasemilla. Myöhemmin hänet määrättiin 15. joulukuuta 1918 II Ilmailuosastoon, josta hänet siirrettiin 14. helmikuuta 1919 alkaen Ilmailupataljoonan opetuskomppaniaan. Ilmailupataljoonan päälliköksi hänet nimitettiin 4. tammikuuta 1920, josta hänet siirrettiin 19. toukokuuta 1921 alkaen Ilmailukoulun päälliköksi, josta hänet nimitettiin viimein 1. maaliskuuta 1924 alkaen Ilmavoimien esikuntaan teknillisen toimiston päälliköksi. Armeijasta hän erosi 18. tammikuuta 1926 ja työskenteli sen jälkeen eri autoliikkeiden myyjänä Helsingissä vuosina 1926–1929 ja sen jälkeen Oy Servo ab:n johtajana vuosina 1930–1937. Hän kuoli 11. marraskuuta 1937 Freiburgissa Saksassa.
Algeriannakkeli

Algeriannakkeli ("Sitta ledanti") on harvinainen, vain Algeriassa esiintyvä nakkelilaji. Lajin löysi belgialainen ekologi ja kasvitieteilijä Jean-Paul Ledant 5. lokakuuta 1975.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 12 cm, siipien kärkiväli 21–22 cm ja paino noin 16,5–18 g. Algeriannakkeli muistuttaa suuresti korsikannakkelia, johon eroina ovat vain pienet höyhenpuvun värierot. Sukupuolet ovat lähes samannäköisiä, koiraan pään kuviot ovat hieman kontrastikkaammat. Nuoren linnun höyhenpuku muistuttaa naaraan höyhenpukua, mutta on haileampi, nokka on keltainen ja koivet vaaleammat kuin vanhan linnun. Piipittävä ääni muistuttaa käenpiian piipitystä.
Esiintyminen.
Algeriannakkeli elää Algerian pohjoisrannikon vuoristossa Vähä-Kabylian () alueella noin 2,5 kilometrin korkeudella ja noin 25 kilometriä Välimeren rannasta. Baborvuorten populaation koko on noin 80 paria ja Tazan kansallispuiston tuntumassa elää noin 350 yksilön populaatio. Näiden lisäksi tunnetaan kaksi pientä esiintymää. Laji on paikkalintu, jonka liikehdinnästä tiedetään vain vähän. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Algeriannakkelit asuvat lähes yksinomaan vuorenrinteiden vanhoissa käsittelemättömissä metsissä, ja niiden suhde Algerian kotoperäiseen pihtalajiin algerianpihtaan ("Abies numidica") ja Afrikan mantereen ainoaan haapapopulaatioon ("Populus tremula") on mielenkiintoinen. Esiintymisalueilla kasvavat myös atlassetri ("Cedrus atlantica") ja tammilaji pyökkitammi ("Quercus faginea"). Algeriannakkelin elinalueilla saattaa talvella olla jopa kaksi-kolme metriä lunta.
Lisääntyminen.
Algeriannakkelin pesä on tavallisesti kookkaan, yksinäisen puun kolossa, useimmiten oksassa olevassa kolossa. Pesän korkeus maasta on keskimäärin 8,5 metriä. Todennäköisesti vain naaras hautoo, sillä koiraalla ei ole havaittu hautomalaikkua. Poikasia ruokkivat sekä naaras että koiras. Poikaset lähtevät pesästä noin 22–25 päivän ikäisinä. Laji pesii ilmeisesti vain kerran kesässä.
Ravinto.
Kesäaikaan nakkelit syövät pääasiassa pieniä selkärangattomia. Syksyllä ja talvella nakkelit syövät enimmäkseen pähkinöitä ja siemeniä. Poikasia ruokitaan eläinravinnolla.
Katikanluoma

Katikanluoma on Hyypän kylässä Kauhajoella virtaava luoma. Luoma saa alkunsa Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuiston länsiosassa sijaitsevasta luonnonlähteestä. Lisäksi luoman suuosaan purkautuu maan alta pohjavettä. Alajuoksullaan Katikanluoma on uurtanut hienohiekkaisiin maakerroksiin jopa yli 20-metrisen Katikankanjonin. Luoma yhtyy Katikankanjonin alueella Kauhajokeen.
Katikanluoma on latvajuoksullakin luonnontilassa. Luomassa elää purotaimenia, minkä lisäksi luoman varrella elää esimerkiksi vesipäästäisiä.
Katikankanjonin alueella, Katikanluomassa oli 1940-luvun alkuun saakka toiminnassa ollut mylly.
Urut (heimo)

Urut tai urot ovat intiaaniheimo Boliviassa. Viimeinen puhdasverinen uru, eräs nainen, kuoli vuonna 1959.
Inkojen aikoihin urut elivät 42 itsetehdyllä kelluvalla "saarella" Titicaca-järvessä, joka sijaitsee Etelä-Amerikan Andien ylätasangolla. Urujen saaret ovat viisi kilometriä lähteen Punon satamasta. Urujen saaret koostuvat enimmäkseen kelluvasta totorakaislasta, joiden suuret juurakot pitävät "saaria" koossa. Saaret on ankkuroitu köysillä pohjassa oleviin seipäisiin. Totorakaislaa syödään myös näläntunteen heikentämiseksi.
Kun inkat valtasivat Titicaca-järven alueet, urut joutuivat maksamaan veroja ja monet joutuivat orjiksi. Urut joutuivat espanjalaisvalloituksessa ahtaammalle kuin aimarat, jotka pitivät heitä alempana kansana. Urujen määrä laski nopeammin kuin aimaroiden espanjalaisvalloituksen takia. Jotkut ovat väittäneet uruja muinaisen Tiwanakun suurvallan johtajiksi. Jossain historian vaiheessa urut muuttivat mantereelle ja sekoittuivat muihin intiaaniheimoihin. Saarille palanneet urut ovat sekoitus eri heimoista.
Uruja on jäljellä enää 150–4600. Osa uruista on omaksunut modernin elämäntyylin ja joillakin heistä on jopa aurinkopaneeleilla toimivia televisioita. Urut pitävät yllä radioasemaa, joka toimii pääsaarelta käsin. Saarilla on myös kouluja, mutta lukioihin ja yliopistoihin päästäkseen urujen on mentävä läheiseen Punon kaupunkiin.
Calamiansaartenkauris

Calamiansaartenkauris ("Axis calamianensis") eli kalamianhirvi on jalokauriiden alaheimoon (Cervinae) kuuluva erittäin uhanalainen hirvieläinlaji, jota tavataan vain Filippiineillä. Sitä pidettiin aiemmin rytökauriin ("Axis porcinus") alalajina, mutta nykyisin omana lajinaan.
Calamiansaartenkauris muistuttaa ulkonäöltään hyvin paljon rytökaurista, mutta on lyhytturpaisempi ja -korvaisempi ja sillä on päässä enemmän valkoista. Calamiansaartenkauriin säkäkorkeus on 60–100 cm ja paino 27–110 kg. Se on pitkäjalkainen ja ruskeansävyinen. Turkki on selkäpuolelta vaaleampi kuin vatsapuolelta. Uroksella on kolmihaaraiset sarvet, jotka putoavat ja kasvavat joka vuosi uudelleen.