tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
La Pérousen salmi

La Pérousen salmi () tai Sōyan salmi on salmi, joka sijaitsee Venäjän Sahalinin saaren eteläosan ja Japanin Hokkaidōn saaren pohjoisosan välissä yhdistäen Japaninmeren Ohotanmereen.
Salmen pituus on 42 km ja syvyys 40–140 m. Salmen kapein osa sijaitsee lännessä Venäjän Crillonin niemen ja Japanin Sōyan niemen välissä ollen samalla myös salmen matalin kohta. Pieni kallioinen saari, jonka nimi on Kamen Opasnosti (venäjäksi ”Vaaran kallio”) sijaitsee Venäjän vesillä salmen koillisosassa 13 kilometriä kaakkoon Crillonin niemestä. Toinen pieni saari, Bentenjima, sijaitsee lähellä salmen Japanin puoleista rantaa.
Salmi on nimetty ranskalaisen Jean-François de La Pérousen mukaan, joka tutki sitä vuonna 1787.
Japanin aluevedet ulottuvat vain kolmen meripeninkulman (n. 5,55 km) päähän La Pérousen salmelle tavallisen kahdentoista sijasta, jotta Yhdysvaltojen ydinaseilla varustetut sota-alukset ja sukellusveneet voivat ylittää salmen rikkomatta Japanin ydinasekieltoa alueellaan.
Historia.
Vuosina 1848–1892 amerikkalaiset valaanpyyntialukset kulkivat salmen läpi keväisin ja kesäisin, kun ne saapuivat Japaninmereltä Ohotanmerelle metsästämään silovalaisiin kuuluvia "Eubalaena japonica"- ja grönlanninvalaita. Valaanpyyntialus "David Paddack" oli palaamassa kotiin täydessä lastissa, kun se hajosi salmessa vuonna 1848.
Ehdotettu rautatieyhteys.
Siperian rataa on ehdotettu yhdistettäväksi Venäjältä Japaniin La Pérousen salmen kautta joko sen ylittävällä sillalla tai sen alittavalla Sahalin–Hokkaido-tunnelilla.
Günter Behnisch

Günter Behnisch (12. kesäkuuta 1922 Lockwitz, Saksa – 12. heinäkuuta 2010 Stuttgart, Saksa) oli saksalainen arkkitehti. Toisen maailmansodan aikana hänestä tuli yksi Saksan nuorimmista sukellusvenekomentajista. Myöhemmin Behnischistä tuli yksi merkittävimmistä dekonstruktivismia edustavista arkkitehdeistä. Hänen huomattavia projektejaan olivat Münchenin olympiapuisto ja Länsi-Saksan parlamentti Bonnissa.
Lapsuus ja nuoruus.
Behnisch syntyi keskimmäisenä kolmesta lapsesta Lockwitzissa Dresdenin lähellä. Hän kävi useita kouluja, koska hänen sosiaalidemokraatti-isänsä pidätettiin, erotettiin ja siirrettiin uudelleen Chemnitziin natsisaksalaisten toimesta.
Vuonna 1939 17-vuotias Behnisch liittyi vapaaehtoisena laivastoon (Kriegsmarine), mikä oli vähemmän työläs vaihtoehto pakolliselle työvoimapalvelulle tai armeijan asevelvollisuudelle. Lopulta hänestä tuli U-veneen upseeri ja hän palveli U-952:ssa. Lokakuussa 1944 hänestä tuli yksi nuorimmista U-veneiden komentajista (U-2337). Toisen maailmansodan lopussa hän luovutti sukellusveneensä briteille ja joutui sotavangiksi Featherstonen linnaan Northumberlandiin, Englantiin.
Behnisch opiskelin alun perin muurariksi ja hän lähti vuonna 1947 opiskelemaan arkkitehtuuria Stuttgartin teknilliseseen yliopistoon.
Ura arkkitehtinä.
Yksi hänen merkittävimmistä rakennuksistaan oli Länsi-Saksan pääkaupungin Bonnin uusi parlamentti. Vaikka hän voitti arkkitehtisuunnittelukilpailun jo vuonna 1973, rakentaminen alkoi vasta vuonna 1987 ja rakennus valmistui vuonna 1992.
Behnisch perusti oman arkkitehtitoimiston Stuttgartissa vuonna 1952 ja vuonna 1966 siitä tuli Behnisch &amp; Partner. Vuosina 1967–1987 hän toimi arkkitehtuurin, rakennussuunnittelun ja teollisuusrakennustekniikan professorina Darmstadtin teknisessä yliopistossa.
Hänen poikansa Stefan Behnisch perusti erillisen yrityksen, Behnisch Architektenin vuonna 1989.
Yhdystie 3623

Yhdystie 3623 on vuonna 2019 Vt12 Tillola-Keltti -hankkeen osana valmistunut maantie, joka kulkee Iitin Tillolasta Kouvolan Kivistenmäelle. Tie toimii Valtatie 12:n rinnakkaistienä. Yhdystie 3623 kaksikaistainen asfaltoitu tie, jolla on neljä kiertoliittymää, sekä sille on viitoitettu Lahden ja Kouvolan välinen kävely-, pyöräily- ja maatalousliikenne. Tien nopeusrajoitus on pääasiassa 60 km/h, mutta KymiRingin eritasoliittymän kohdalla se on 50 km/h. 
Tie alkaa Tillolassa Suokannantienä Ampumaradantien ja Kymentien (Vt12) risteyksestä, jonka jälkeen tie kääntyy välittömästi Suokannantieltä Niinimäentielle. Kouvolan kaupungin rajalla FinProfilen pylväsaseman kohdalla tie muuttuu nimeltään Miehonkankaaksi. Saavuttaessa Vehkosillantien kiertoliittymään tien nimi vaihtuu Vehkosillantieksi. Juuri ennen KymiRingin koiranluutyyppisen eritasoliittymän ensimmäistä kiertoliittymää tie ylittää Iitin kunnanrajan ja muuttuu nimettömäksi tieksi. Tie alittaa Valtatie 12:n ja tulee eritasoliittymän jälkeen KymiRingin sisääntulotien kiertoliittymään. Anhavaistentien risteyksen kohdalla tien nimi vaihtuu Anhavaistentieksi. Pellontaustantien risteyksessä Kouvolan kaupungin puolella tien nimi vaihtuu Kivistentieksi. Tie päättyy Lahdentien (Vt12) risteykseen juuri ennen Seututien 359 risteystä.
Tulevaisuudessa tietä olisi tarkoitus jatkaa Tillolasta länteen Niinimäentietä pitkin Kausalan suuntaan Vt12 Uusikylä-Tillola -parannushankkeen mukaan sekä itäpäästään uuteen Suviojan eritasoliittymään Vt6 Kouvolan kohdalla -hankkeen mukaisesti.
Väinö Teriö

Väinö Valfrid Teriö, vuoteen 1906 Rosenström (26. heinäkuuta 1895 Nurmijärvi – 23. maaliskuuta 1971 Tampere) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Teriön vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Robert Rosenström ja Augustiina Alm ja puoliso 1919–1964 Selma Maria Ilvonen. Teriö valmistui Helsingin Kauppiaitten Kauppakoulusta 1915 ja toimi 1917–1923 Elannon varastohoitajana ja taloustavaraosaston hoitajana ja 1923–1926 Arvola &amp; Kurikka -yhtiön ostopäällikkönä. 
Elämäntyönsä, neljäkymmentä vuotta, hän teki kuitenkin 1926–1966 Nokian Kutomo -yhtiön, alkujaan Nokian Kutomo &amp; Värjäys ja sittemmin Nanso, isännöitsijänä ja vuodesta 1932 toimitusjohtajana. Nanso oli alkujaan tuotemerkki, jonka juuri Teriö ideoi ja joka otettiin käyttöön jo vuonna 1929, koko yhtiön nimeksi se tuli 1972. Teriön aloittaessa isännöitsijänä yrityksessä oli 70 työntekijää, hänen jäädessään eläkkeelle toimitusjohtajan tehtävästä 1960-luvun puolivälissä siitä oli tullut alansa johtava yritys ja seuraavalla vuosikymmenellä sillä oli jo yli 500 työntekijää. 
Teriö osallistui aktiivisesti myös Nokian kauppalan toimintaan muun muassa kauppalanvaltuuston jäsenenä 1930-luvulta 1950-luvulle ja oli Nokia-Seuran perustajia ja puheenjohtajana 1962–1965. Hänen aloitteestaan Nokialle rakennettiin vuonna 1947 kolmikerroksinen asuintalo Nansonlinna, jossa oli 44 huoneistoa Nokian Kutomon työntekijöille. Teollisuusneuvoksen arvon Teriö sai 1954.
Samira

Samira on arabialaisperäinen naisen etunimi. Se on Samir-miehennimen feminiininen vastine. Nimen voi suomentaa tarkoittavan ’häntä, joka keskustelee vilkkaasti yöllä’.
Suomessa Samira on yksi tavallisimmista musliminaisten etunimistä. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on kesäkuuhun 2024 mennessä kirjattu noin 640–650 tämännimistä naista.
Nimipäivä.
Norjassa Samiralla on nimipäivä 16. toukokuuta.
Steinn Steinarr

Steinn Steinarr, oik. Aðalsteinn Kristmundsson, (1908 Laugaland, Islanti – 1958 Reykjavík, Islanti) oli islantilainen runoilija ja islantilaisen modernismin eli atomirunouden uranuurtajia kokoelmallaan "Ljóð" (1937). Hän hyödynsi runoissaan satiiria ja ivaa. Huipussaan Steinarrin kielen ja muodon kokeilut olivat 1948 ilmestyneessä kokoelmassa "Tíminn og vatnið" (Aika ja vesi), josta ilmestyi laajennettu painos vielä 1956.
Topanga

Topanga on väestönlaskennallinen asuinpaikka (CDP) Los Angelesin piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 8 560. 
Väestö.
Topangan asukkaista 88,0 prosenttia on valkoisia, 6,73 prosenttia aasialaisia, 1,85 prosenttia afroamerikkalaisia ja 0,34 prosenttia intiaaneja. 5,96 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Paikkakunnan väestön keski-ikä on 45,5 vuotta.
Minna Kivimäki

Minna Kivimäki (s. 1971) on liikenne- ja viestintäministeriön kansliapäällikkö.
Hänet nimitettiin virkaan 22. huhtikuuta 2021. Kivimäki on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti.
Raimo Luoma

Raimo Johannes Luoma (s. 31. tammikuuta 1959 Kankaanpää) on suomalainen asianajaja ja työ- ja elinkeinoministeriön kansliapäällikkö. Hänet nimitettiin virkaan 11. kesäkuuta 2020. Hän on toiminut pääministeri Antti Rinteen valtiosihteerinä.
Vitali Jeršov

Vitali Mihailovitš Jeršov (, s. 4. marraskuuta 1992) on venäläinen ratameloja. Hän saavutti Poznańin EM-kilpailuissa 2021 Venäjän joukkueessa pronssia 500 metrin kajakkinelosessa ajalla 01:25.425 ja 1 000 metrin kajakkinelosessa ajalla 03:03.850. Euroopan kisoissa 2019 Minskissä Jeršov kuului Venäjän kultaa voittaneeseen joukkueeseen kajakkinelosen 500 metrillä.
Karuselli (televisiosarja)

Karuselli on suomalainen kymmenosainen draamakomediasarja, joka julkaistiin C More -suoratoistopalvelussa syksyllä 2021. Sarjan on ohjannut Petteri Summanen, joka on myös käsikirjoittanut sarjan yhdessä Kari Hietalahden ja Anna Ruohosen kanssa. Televisiossa sarja esitettiin MTV3-kanavalla tammi–maaliskuussa 2022.
Sarjan jokainen osa on oma itsenäinen tarinansa. Sarjassa näyttelevät muun muassa Paavo Kinnunen, Mimosa Willamo, Kari Hietalahti, Martti Suosalo, Riitta Havukainen, Jussi Vatanen, Tommi Korpela, Niina Koponen, Saara Kotkaniemi ja Mikko Kivinen.
Eanred

Eanred (k. 840) oli Northumbrian kuningas 809–840. 
Eanred oli luultavasti kuningas Eardwulfin ja tämän ensimmäisen vaimon poika. Eanred nousi valtaistuimelle ilmeisesti vuonna 809, mutta hänet on saatettu kruunata myös vuonna 808 tai 810. On epäselvää, nousiko Ælfwaldin jäkeen kuninkaaksi vuonna 808 lyhyeksi aikaa Eardwulf vai Eanred. Eanredin pitkältä hallituskaudelta on säilynyt niukasti merkintöjä. Vuonna 829 Eanred vannoi uskollisuutta Wessexin kuninkaalle Egbertille, joka oli tuolloin noussut Britannian mahtavimmaksi hallitsijaksi. Eanred maksoi Egbertille veroa. Eanredin kuoleman jälkeen kuninkaaksi nousi hänen poikansa Æthelred II.
Eanredin kaudelta on säilynyt runsaasti kolikoita.
Salma

Salma on arabialainen naisen etunimi. Se on ikivanha, jo ennen islamin syntyä käytetty nimi, joka pohjautuu mahdollisesti arabian kielen sanaan ’turvallinen’.
Suomessa Salma-nimen tiedetään olleen käytössä jo 1800-luvulla. Suurin osa tämännimisistä suomalaisista on kuitenkin syntynyt vasta 2000- ja 2010-luvuilla. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on elokuuhun 2023 mennessä kirjattu noin 430–440 Salma-nimistä naista tai tyttöä.
Salma on nykyään yksi Suomen tavallisimmista muslimien nimistä.
Betrayal At Bespin

Betrayal at Bespin on suomalainen yhtye, joka yhdistelee musiikissaan metallia, post-rockia ja elokuvamusiikkia. Yhtye perustettiin vuonna 2007 ja se on julkaissut kaksi studioalbumia.
Diskografia.
Studioalbumit
Jeremy Bamber

Jeremy Nevill Bamber (oik. Jeremy Paul Marsham, s. 13. tammikuuta 1961) on englantilainen joukkomurhaaja, joka tuomittiin 1985 "”Valkoisen talon maatilan murhista”" Tolleshunt D'Arcyssä, Essexissä. 
Bamberin uhreihin kuuluivat hänen vanhempansa Nevill ja June Bamber, hänen sisarensa Sheila Caffell ja hänen sisarensa kuusivuotiaat kaksospojat Daniel ja Nicholas Caffell. Oikeudenkäynnissä valamiehistö totesi, että Bamber oli tehnyt murhat suuren perinnön toivossa. Hän oli lavastanut 28 vuotiaan sisarensa syylliseksi laittamalla kiväärin sisarensa käsiin, jolla oli diagnosoitu skitsofrenia, saadakseen teot näyttämään murhilta ja niiden jälkeen tehdyltä itsemurhalta.
Kultakäärmeankerias

Kultakäärmeankerias ("Myrichthys ocellatus") on käärmeankeriaisiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Atlantin länsiosista.
Koko ja ulkonäkö.
Kultakäärmeankerias voi kasvaa suurimmillaan noin 1,1 m pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen ja käärmemäinen ja sieraimet ovat putkimaiset. Kalan selkä- ja peräevät ovat pitkät ja yhtyneet pyrstöevään. Kultakäärmeankerias on väriltään vaalean ruskea, harmaa tai vihertävä ja ruumiissa on kaksi riviä keltaisia ja mustareunaisia pilkkuja.
Levinneisyys ja elintavat.
Kultakäärmeankeriasta tavataan Pohjois-Carolinasta Brasiliaan ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat koralliriutat sekä kivikkoiset meriheiniä kasvavat alueet matalissa vesissä. Kala on pääosin yöaktiivinen ja viettää päivät kaivautuneena pohjaan. Kultakäärmeankeriaan ravintoa ovat erityisesti ravut. Se työntää pyrstönsä saaliiden koloihin ja laajentaa niitä heiluttamalla ruumistaan. Tässä yhteydessä pohjahjasta vapautuu veteen myös muita eläimiä, joita kultakäärmeankeriasta seuraavat meriahvenet syövät.
Kultakäärmeankeriasta pidetään toisinaan akvaarioissa.
Exeter (New Hampshire)

Exeter on kunta ("town") Rockinghamin piirikunnassa New Hampshiren osavaltiossa Yhdysvalloissa. Asukasluku oli 16 049 vuoden 2020 väestönlaskennassa.
Arno-joen tulva 1966

Arno-joen tulva 1966 oli kolme viikkoa jatkuneiden rankkasateiden aiheuttama tuhoisa tulva, joka aiheutti Italiassa Arno-joen varsilla suurta tuhoa 4. marraskuuta 1966.. Firenzessä tulva tappoi 101 ihmistä ja vahingoitti tai tuhosi miljoonia taideteoksia ja harvinaisia kirjoja. Sitä pidetään kaupungin historian pahimpana tulvana vuoden 1557 jälkeen. Sekä italialaisten että ulkomaisten vapaaehtoisten eli Angeli del fangon ("Mutaenkelit") yhteispanoksella monet näistä hienoista taideaarteista saatiin turvaan.
Simona

Simona on naisen etunimi. Se on johdettu miehennimestä Simon tai Simeon. Simonan ranskalainen vastine on Simone.
Simonaa on käytetty Suomessa etunimenä 1960-luvulta alkaen, mutta se on jäänyt harvinaiseksi nimeksi eikä sitä ole otettu mukaan almanakkaan. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on huhtikuuhun 2025 mennessä kirjattu yhteensä 307 Simonaa. Heistä suurin osa on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla.
Maria Ekman-Kolari

Maria Helena Ekman (s. 1969 Pori) on suomalainen tietokirjailija sekä antiikki-, design- ja taideasiantuntija, joka on tullut tunnetuksi muun muassa löydettyään keisari Nikolai II Talvipalatsin yksityissalonkien kalustoja. Vuoteen 2021 Ekmanin sukunimi oli Ekman-Kolari.
Ekmanin löytämä Talvipalatsin ”valkoisen salongin” kalusto löytyi vuonna 1998 helsinkiläiseltä vintiltä ja vuonna 2009 löytyi ”hopeisen salongin” kalusto, josta tuli kansainvälinen sensaatio. Jälkimmäinen kalusto on yhä kallein Suomessa huutokaupattu antiikkiesine. Ekman on lisäksi löytänyt suuren määrän eli kaikkiaan noin 160 turkulaisen taiteilija Santeri Salokiven kehystämätöntä teosta, jotka olivat kadoksissa yli 70 vuotta.
Yhdessä toimittaja Merja Asikaisen kanssa hän julkaisi vuonna 2017 kirjan "Antiikkia – ostajan opas". Vuonna 2020 hän julkaisi elämäkerran suomenruotsalaisesta liikemiehestä, mesenaatista ja diplomaatista Allan Hjeltistä (1885–1945). Kirjan suomenkielinen käännös ilmestyi lokakuussa 2021.
Ekman kirjoittaa kolumneja sijoittajalehti "Arvopaperi"in sekä sisustuslehti "Koti ja Keittiö"ön. Aiemmin hän on kirjoittanut myös muihin lehtiin.
Yrityksen Oy Maria Ekman-Kolari Ab:n hän perusti vuonna 2016 toimittuaan asiantuntijana ja intendenttinä kolmen vuosikymmenen aikana Hörhammerilla ja Hagelstamilla sekä johtavana intendenttinä että meklarina Bukowskilla.
Koulutukseltaan Ekman on valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta.
James Stephens (kirjailija)

James Stephens (1880 Dublin, Irlanti – 1950 Lontoo, Britannia) oli irlantilainen kirjailija. Hän osallistui irlantilaisten kansalliseen liikkeeseen ja edisti iirin kielen käyttöä. Hän oli vuonna 1911 mukana perustamassa "The Irish Review" -lehteä.
Steinunn Sigurðardóttir

Steinunn Sigurðardóttir (s. 1950 Reykjavík, Islanti) on islantilainen kirjailija.
Steinunnin esikoisteos on 1969 ilmestynyt runokokoelma "Sífellur". Runojen lisäksi hän on julkaissut novelleja ja romaaneja sekä työskennellyt kääntäjänä ja toimittajana.
Jadekeisari

Jadekeisari (kiinaksi 玉帝, Yùdì tai 玉皇,Yùhuáng) on merkittävä hahmo kiinalaisessa mytologiassa ja tärkeimpiä jumalia kiinalaisessa kansanuskossa ja taolaisuudessa. Taivaan ylijumalana hän määrää kaikkien ihmisten kohtalosta johtamalla valtaisaa taivaallista byrokratiaa, joka muistuttaa keisarillista Kiinaa hallinnutta virkakoneistoa. Yleensä hänet kuvataan istumassa valtaistuimella, pukeutuneena lohikäärmeen kuvilla kirjottuun kaapuun ja helmikoristeiseen päähineeseen ja kädessään seremoniallinen jadetaulu.
Korkeaan asemaansa nähden Jadekeisarin alkuperä on hyvin vaatimaton: varhaisimmissa taolaisissa teksteissä hänet mainitaan vain harvakseltaan merkitykseltään vähäpätöisenä tietäjäjumalana. Hänet tunnustettiin taolaisuuden ylijumalaksi Tang-dynastian hallitessa Kiinaa 618–907, mikä käy ilmi senaikaisista runoista ja muista kirjoituksista. Kansanuskossa häntä alettiin pitää Kiinan keisarin taivaallisena vastineena, joka syrjäytti palvonnan kohteena vanhempia jumaluuksia, kuten Isä Taivaan (天王, Tiānwáng) ja Taivaallisen keisari Zhangin (張天帝, Zhāng Tiāndì).
Jadekeisarin kultti sai valtiollisen aseman Song-dynastian aikana 960–1279, jolloin hänet samaistettiin kungfutselaisuuden korkeimpaan jumaluuteen ja hänestä alettiin käyttää nimitystä ’Suuri Jadekeisari’ (玉皇上帝, Yùhuáng Shàngdì). Song-dynastian kukistuttua Jadekeisari menetti virallisen asemansa, vaikka kiinalaiset kunnioittivatkin häntä yhä jumalista ylimpänä. Hän sai myös buddhalaisen arvonimen ’Luonnollisen valaistumisen puhdasmielinen kuningas’ (清凈自然覺王如來, Qīngjìng Zìrán Jiàowáng Rúlái), mikä kuvastaa hyvin kiinalaisen taolaisuuden ja buddhalaisuuden keskinäistä mutkattomuutta.
Stephens

Stephens on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Sakari Nironen

Eino Sakari Nironen (30. lokakuuta 1923 Tampere – 17. helmikuuta 2013) oli suomalainen arkkitehti.
Nironen kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1942 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1949. Työuransa arkkitehtina hän aloitti Arkkitehtitoimisto Harmia &amp; Baeckmanin palveluksessa 1948–1952 ja siirtyi Arkkitehtitoimisto Woldemar Baeckmanille vuosiksi 1952–1955. Ura jatkui Keskus-Sato Oy:n palveuksessa 1955–1956 ja sitten arkkitehtina Ruotsissa HSB Riksförbundsin Tukholman osastolla 1956–1961. Seuraavat vuodet vierähtivät Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) asunto-osaston jaostopäällikkönä 1961–1975 ja sitten hän käväisi Etiopian pääkaupungissa Addis Abebassa asuntoasiantuntijana 1976–1977. Nironen palasi Suomeen KK:n suunnitteluosaston jaostopäälliköksi 1977–1979, Suunnittelurengas KK:n toimistopäälliköksi 1979–1982 ja Suunnittelurengas Oy:n osastopäälliköksi vuosiksi 1982–1984, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Sakari Nironen avioitui 1946 teatteriohjaaja Katri Nirosen kanssa, joka oli kotoisin luovutetusta Karjalasta. Siten Sakari Nironen oli kiinnostunut Karjalan asioista ja häntä pyydettiin suunnittelemaan muistomerkki Terijoen sankarihautausmaalle. Koruton kivistä muurattu katkaistun pyramidin muotoinen muistomerkki paljastettiin 24. heinäkuuta 1993.
Carl Sternheim

Carl Sternheim (1878 Leipzig, Saksa – 1942 Bryssel, Belgia) oli saksalainen näytelmäkirjailija. Näytelmien lisäksi hän kirjoitti romaanin ja omaelämäkerrallisen teoksen sekä esseitä
Sternheimin komediasarja "Aus dem bürgerlichen Heldenleben" kuvaa saksalaisen porvariston nousua. Sarjasta on suomennettu näytelmät "Housut", "Porvari Schippe" ja "Keikari".
Johannes Waltasaari

Johannes Ludvig Waltasaari, sukunimi vuoteen 1907 "Wallin" (2. lokakuuta 1876 Kylmäkoski − 14. toukokuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen rovasti, opettaja ja kunnallispoliitikko.
Waltasaaren vanhemmat olivat pitäjänseppä August Wallin ja Karolina Onnian-Uotila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Hämeenlinnan lyseosta ja hän suoritti teologisen erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1901 sekä pastoraalitutkinnon 1906. Waltasaari vihittiin papiksi 1902.
Waltasaari oli aluksi ylimääräisenä pappina muun muassa Urjalassa ja Kuopiossa, Kuopion yhteiskoulun uskonnon ja suomenkielen opettajana 1904−1906 ja sitten Hausjärven kappalaisena 1908−1914. Hän oli Pietarin suomalaisen Pyhän Marian seurakunnan komministerina sekä ajoittain vt. pääkirkkoherrana 1914−1918. Waltasaari oli myös Pietarin ruotsalaisen Pyhän Katariinan seurakunnan vt. kirkkoherrana 1918−1919, kunnes bolsevikit vangitsivat hänet ja lopulta karkottivat useita viikkoja kestäneen vankeuden jälkeen 1919.
Suomeen palattuaan Waltasaari toimi aluksi Tampereen kirkkoherran apulaisena ja Tampereen kaupunkilähetyksen toiminnanjohtajana. Hän oli sitten Helsingin eteläisen suomalaisen seurakunnan kappalaisena 1922−1956. Hän oli myös opettajana Helsingin uudessa yhteiskoulussa vuodesta 1922 alkaen. Waltasaari sai rovastin arvon 1936.
Waltasaari julkaisi uskonnollisia kirjasia. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1934−1945 ja Helsingin kirkkovaltuuston jäsen vuodesta 1931. Waltasaari oli IKL:n edustajaehdokkaana vuoden 1939 eduskuntavaaleissa mutta ei tullut valituksi.
Johannes Waltasaari oli naimisissa vuodesta 1906 Bertha Elisabeth Ungernin (1887−1980) kanssa.
Radiotaajuusalueet

Radiotaajuusalueet on määrittely, joka jakaa — sähkömagneettisen spektrin infrapunasäteilyä matalataajuisemman (n. &lt; 300 GHz) sähkömagneettisen säteilyn (radiotaajuusspektrin) — taajuudet pienempiin alueellisiin ja käyttötarkoituksen mukaisiin ryhmiin, eli radiotaajuusalueisiin.
Radiotaajuusalueiden ominaisuudet muuttuvat taajuuden mukaan; eri taajuusalueet sopivat paremmin tiettyyn käyttöön kuin toiset eivät.
Radiotaajuusalueen käytön kansainväliselle sopimiselle on tarpeensa, sillä radioaallot eivät kunnioita valtioiden rajoja. Lisäksi kaupalliset tuotteet, kuten radiovastaanottimet ja matkapuhelimet ovat maailmanlaajuisesti paremmin yhteensopivia, milloin taajuuksien käytöstä on mahdollisimman laaja konsensus. Tarkoituksena on myös turvata häiriötön radiotaajuuksien käyttö, käyttää rajalliset taajuudet mahdollisimman tehokkaasti ja tarkoituksenmukaisesti sekä taata tasapuolinen saatavuus.
Kansainvälinen televiestintäliitto (ITU) on YK:n alainen televiestintäverkkoja ja -palveluja kansainvälisesti koordinoiva järjestö. ITU:n tehtäviin kuuluu radiotaajuuksien jakaminen ().
ITU:n lisäksi muutkin tahot, kuten EU, IEEE, Nato ja valtiot ovat halunneet antaa omia määrityksiään radiotaajuuksien ryhmittelystä ja ryhmien käyttötarkoituksesta. Jako ja käyttöaiheet määritellään lopullisesti valtioiden välisissä sopimuksissa ja niiden omassa lainsäädännössä.
Muita alueita / määrityksiä.
Mikroaaltoalueet.
Mikroaaltoalueet ovat radioaaltoalueen ylimpiä taajuusalueita; yli 1 GHz:ä (aallonpituus (ap) alle 30 cm) — 3 000 GHz (ap. yli 0,1 mm). Mikroaaltotaajuuksia käytetään muun muassa televisiolähetyksiin ja mobiilidatasiirrossa. Mikroaallot kattaa ITU-alueet Desimillimetri (B.dmm, alias 'THF'),
EHF ja
SHF sekä UHF-taajuusalueesta osa-alueen 1 GHz–3 GHz.
ISM-radiotaajuudet.
ISM-radiotaajuudet (ISM &lt; ) on joukko radiotaajuusalueita, jotka on varattu muiden sähkölaitteiden (ISM-laitteet) kuin varsinaisten radiolaitteiden käyttöön.
Suomessa.
ITU:n radio-ohjessäännön ja radiotaajuusaluemääritysten lisäksi kansalliseen radiotaajuusaluejakoon vaikuttavat Euroopan komission taajuuksien käyttöä koskevat päätökset, eurooppalainen taajuuksienkäyttösuunnitelma (ERC:n raportti 25) ja kansalliset päätökset sekä keskinäiset sopimukset naapurimaiden kanssa.
Euroopassa on osoitettu taajuuksia digitaaliselle ääniradiolle L-taajuusalueelta (1452–1492 MHz). Taajuusalueen soveltuvuutta laajemminkin multimedialle selvitetään Euroopan unionissa. Suomessa käyttöä rajoittaa toistaiseksi taajuusalueen käyttö Venäjällä muihin tarkoituksiin.
Yleisradion ulkotuotannolle on varattu valtakunnallisesti kaksi UHF-kanavaa (kanavat 21 ja 23). Kanavalla 23 on myös televisiolähettimiä.
Sotilaskäyttöön on televisiokanava-alueilta varattu UHF-taajuusalueen alialueet; 790–822 MHz (tv-kanavat 61–64) ja 838–862 MHz (tv-kanavat 67–69).
Televisiokanavien tilanne Geneven 2006-sopimuksen pohjalta:
UHF (470–862 MHz); kanavaniput A, B, C, D, E, F, G
VHF III (174–230 MHz); H, I
VHF I (47–68 MHz); poistui televisiokäytöstä
Bala Hisar (Kabul)

Bala Hisar eli suomeksi "korkea linnoitus" on suuri ja vanha linnoitusalue Afganistanin pääkaupunki Kabulissa. Aina 1800-luvulle saakka se oli Kabulin hallitsijoiden tai kuvernöörien tukikohta.
Linnoitus.
Bala Hisarin linnoitus sijaitsee Afganistanin pääkaupunki Kabulissa Šer Darvaza -vuoren koillisrinteellä. Bini Bala Hisar on persiaa ja tarkoittaa suomeksi "korkeaa linnoitusta". Nimi on suhteellisen yleinen ja samannimisiä linnoituksia on myös muualla. Linnoitus kattaa suuren alueen, joka voidaan jakaa ylä- ja alalinnoitukseen, sekä linnoituksen sitadelliin. Linnoituksen nykypäiviin saakka säilyneet ulkomuurit ovat pääsoin peräisin 1700-luvulta. Aikanaan niiden ulkopuolella oli nykyisin kuivunut vallihauta. Ulko- ja sisämuureilla on bastioneja.
Historia.
Nykyisen Bala Hisarin paikalta on löydetty esimerkiksi akhaimenidienja indokreikkalaisten , minkä perusteella paikalla on saattanut olla asutusta jo 500-luvulta eaa. Myöhempiä jäännöksiä on esimerkiksi kušanojen ja suurmogulien kausilta. Bala Hisar oli 1800-luvulle saakka Kabulin hallinnollinen keskus ja paikallisen hallitsijan tai kuvernöörin tukikohta. Timur Lenkin ja Baburin sanotaan asuneen linnoituksen tiloissa. Suurmogulien hallitsijat laajensivat vanhemman linnoituksen aluetta. Jahangir rakennutti palatseja ja puutarhan, kun taas Aurangzeb rakennutti moskeijan.
Dorrani-valtakunnan kaudella vuodesta 1773 lähtien paikalla olleita suurmogulien rakennuksia purettiin ja linnoituksen alaosiin rakennettiin uusia rakennuksia.Linnoituksen länsi- ja itäosissa arvioitiin 1830-luvulla olleen noin 1 000 kauppaa, parakkeja, talleja, paraatikenttä ja hallinnollisia rakennuksia. Paikalla oli myös armenialainen kaupunginosa ja kirkko. Timur Šahin kaudella ylälinnoitusta käytettiin vankilana.
Toisen afgaanisodan aikana syyskuussa 1879 Kabulissa syttyi brittien vastainen kapina, jonka aikana Bala Hisarille asettunut Muhammad Jaqub Khanin brittiläinen neuvonantaja Louis Cavagnari surmattiin. Britit vastasivat lähettämällä Kabuliin kenraali Frederick Robertsin johtamia joukkoja. 16. lokakuuta 1879 linnoituksella ollut asevarasto räjähti surmaten joitakin brittien gurkha-sotilaita hja yhden brittiupseerin. Roberts määräsi monet linnoituksella olleista rakennuksista purettavaksi, niiden joukossa esimerkiksi basaareja, suurmogulien ja Dorranien kautisia rakennuksia ja armenialainen kirkko.
Bala Hisar oli myöhemmin raunioina aina 1900-luvun puolelle saakka. Viimein sen korjaustyöt aloitti kuningas Muhammad Nadir Šah 1930-luvulla. Vuodesta 1939 linnoituksella toimi sotilasopisto ja varuskunta. 5. elokuuta 1979 linnoituksen varuskunnalla syttyi Afganistanin kommunistisen Khalq-hallinnon vastainen kapina, jonka kukistamiseen käytettiin esimerkiksi taisteluhelikoptereja ja tykistön keskityksiä. Myöhemmin linnoitus säilyi hallinnon käsissä ja kukistui vasta muun Kabulin kukistumisen yhteydessä. Myöhemmin linnoitus oli Abd al-Rašid Dostumin ja Burhan al-Din Rabbanin joukkojen tukikohta. Heidät karkotti lopulta taliban.
Tell Me You Love Me

Tell Me You Love Me on yhdysvaltalaislaulaja Demi Lovaton kuudes studioalbumi, joka julkaistiin Island Recordsin kautta 29. syyskuuta 2017.
Unbroken (Demi Lovaton albumi)

Unbroken on yhdysvaltalaislaulaja Demi Lovaton kolmas studioalbumi, joka julkaistiin Hollywood Recordsin kautta 20. syyskuuta 2011.
Man of the Woods

Man of the Woods on yhdysvaltalaisen Justin Timberlaken studioalbumi, joka julkaistiin 2. helmikuuta 2018.
Jaakko Kivi (Maalaisliitto)

Jaakko Kivi (alk. Stenberg; 19. marraskuuta 1873 Pyhäjärvi Ol – 28. helmikuuta 1958) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi Maalaisliiton ensimmäisenä puoluesihteerinä vuonna 1907. Hänet tunnettiin myös kananhoidon edistäjänä ja monien tuottajaosuuskuntien perustajana.
Kivi kävi Sortavalan seminaarin ja työskenteli Kemissä Karihaaran kansakoulun johtajaopettajana vuosina 1898–1906, minä aikana hän kuului myös Perä-Pohjolan maanviljelysseuran johtokuntaan. Vuonna 1906 hän siirtyi kemiläisen "Pohjois-Suomi"-lehden aputoimittajaksi. Kivi osallistui syyskuussa 1906 Oulussa pidettyyn Suomen Maalaisväestön Liiton (SML) perustavaan kokoukseen ja siellä puolueohjelman laatimiseen. Hänet valittiin väliaikaiseen puoluehallintoon puolueen ensimmäisessä valtakunnallisessa kokouksessa Seinäjoella lokakuussa 1906. Kivestä tuli myös SML:n ensimmäinen puoluesihteeri. Hän oli samalla oululaisen "Liitto"-lehden toimittajana, kunnes siirtyi vuoden 1907 lopulla Helsinkiin perustetun "Maalaisen" päätoimittajaksi. Vuosina 1909–1912 Kivi oli "Savon Sanomien" päätoimittajana Kuopiossa.
Kivi osallistui sortokausien aktivismiin, kuten kutsuntalakkojen järjestämiseen Kemin maalaiskunnassa. Hän johti komiteaa, jonka oli tarkoitus vastaanottaa aseita salakuljettanut "SS John Grafton".
Vuosina 1913–1920 Kivi oli Voinvientiosuusliike Valion kananhoidon neuvojana eli konsulenttina. Hänen johdollaan Suomeen perustettiin pari sataa munanmyyntiosuuskuntaa ja kymmeniä maidonmyyntiosuuskuntia. Hän oli osuuskunta Pienkarjan toimitusjohtaja sekä vuonna 1918 perustetun Suomen Siipikarjanhoitajain Liiton perustajajäsen ja sen puheenjohtaja ja "Siipikarja"-lehden päätoimittaja kolmen vuoden ajan. Vuosina 1922–1923 Kivi oli Vientikunta Munan konsulenttina ja sen jälkeen Maataloustuottajain talouspoliittisen järjestön palveluksessa. Myöhemmin hän toimi eri sanomalehtien asiamiehenä ja hoiti muun muassa "Kotimaa"-lehden levitystyötä.
Djelfa

Djelfa on kaupunki ja samannimisen maakunnan keskus Algeriassa. Kaupungin väkiluku on noin 266 000 (2008).
Kaupunki sijaitsee 1100 metrin korkeudessa ylänköalueen ja Saharan rajamailla. Se on perustettu ranskalaiseksi varuskuntakaupungiksi vuonna 1852. Alue tunnetaan neoliittisista kivipiirroksistaan.
Djelfassa on lämpimintä heinä- ja elokuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 18 °C:n ja 33 °C:n välillä. Viileintä on tammikuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 0 °C:n ja 10 °C:n välillä. Vuosittainen sadanta on noin 320 millimetriä.
SOME FOLK

SOME FOLK on Kalevauvan toinen studioalbumi, joka julkaistiin 28. helmikuuta 2020.
Albumille on haettu sanoituksia Vauva.fi-foorumin lisäksi esimerkiksi Hevostalli.netistä
Tero Ojajärvi

Tero Ojajärvi (9. tammikuuta 1968 Alajärvi – 26. tammikuuta 2017 Oulu) oli suomalainen pesäpalloilija. Ojajärvi edusti pääsarjaurallaan Alajärven Ankkureita ja Oulun Lippoa. Ojajärvi saavutti urallaan kaksi SM-kultaa kaudella 1988 ja kaudella 1994, kaksi SM-hopeaa kaudella 1987 ja kaudella sekä yhden SM-pronssin kaudella 1993. Ojajärvi pelasi urallaan yhden A-poikien Itä-Länsi-ottelun, yhden B-poikien Itä-Länsi-ottelun ja yhden Liitto-Lehdistö-ottelun. Hän pelasi ulkokentällä kakkoskopparina. Ojajärvi pelasi pääsarjaurallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä 216 runkosarjaottelua. Näissä hän löi seitsemän kunnaria ja 81 tavallista juoksua, toi 146 juoksua ja keräsi 775 kärkilyöntiä. Ojajärvi pelasi pääsarjaurallaan 39 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja 12 tavallista juoksua, toi 19 juoksua ja keräsi 111 kärkilyöntiä. Ojajärvi pelasi pääsarjaurallaan neljä alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän löi yhden tavallisen juoksun, toi kolme juoksua ja keräsi 14 kärkilyöntiä.
Euroopan vihreä pääkaupunki

Euroopan ympäristöpääkaupunki () on Euroopan komission eurooppalaiselle kaupungille myönnetty palkinto sen ympäristöpolitiikasta. Palkinto julkistettiin 22. toukokuuta 2008 ja ensimmäinen palkinto myönnettiin Tukholmalle vuodeksi 2010. Euroopan komissio on jo pitkään tunnustanut paikallisviranomaisten tärkeän roolin ympäristön parantamisessa ja sitoutumisessa todelliseen edistymiseen. Euroopan vihreä pääkaupunki on suunniteltu rohkaisuksi näiden toimien edistämiseksi.
Palkintoprosessi.
Vuodesta 2010 alkaen yksi eurooppalainen kaupunki valitaan vuosittain Euroopan vihreäksi pääkaupungiksi. Palkinto myönnetään kaupungille, joka:
Kelpoisuus.
Kaikki Euroopan kaupungit, joissa on yli 100 000 asukasta, voivat olla Euroopan vihreän pääkaupungin ehdokkaita. Palkinto on avoin EU: n jäsenvaltioille, EU: n ehdokasmaille, Islannille, Liechtensteinille, Norjalle ja Sveitsille. Maissa, joissa ei ole yli 100 000 asukkaan kaupunkia, suurin kaupunki voi hakea. Tarvittaessa kaupungit voivat hakea joko Euroopan vihreää pääkaupunkia tai European Green Leafs-palkintoa, mutta eivät molempia samana vuonna.
Palkinto myönnetään 12 indikaattorin perusteella: paikallinen panos maailmanlaajuiseen ilmastonmuutokseen, liikenne, vihreät kaupunkialueet, melu, jätteen tuotanto ja hallinta, luonto ja biologinen monimuotoisuus, ilma, veden kulutus, jäteveden käsittely, ekoinnovaatio ja kestävä työllisyys, paikallisen viranomaisen ympäristöhallinto ja energiatehokkuus.
Palkinnon myöntää kansainvälinen tuomaristo, jota tukee asiantuntijaryhmä eri ympäristöaloilta. 
European Green Leaf.
Euroopan vihreän pääkaupungin menestyksen myötä monet pienemmät kaupungit halusivat EU:n tunnustusta ponnisteluistaan ​​ja sitoutumisestaan ​​kestävyyteen ja ympäristöön. Euroopan komissio käynnisti vastauksena pilottihankkeen European Green Leaf (EGL) vuonna 2015. European Green Leaf -kilpailun tavoitteena on 20 000–100 000 asukkaan kaupungit, jotka ovat sitoutuneet parempaan ympäristönsuojeluun, ja palkinnossa korostetaan erityisesti vihreää kasvua ja uusia työpaikkoja.
Euroopan Green Leafin tavoitteita on kolme:
Euroopan komissio esittelee European Green Leafin vuosittain yhdessä Euroopan vihreän pääkaupungin palkinnon kanssa vuodesta 2015 alkaen hyväksymisleimaksi pienemmille kaupungeille, jotka kasvavat vihreämmäksi!
Franklin Graham

William Franklin Graham III (s. 14. heinäkuuta 1952 Asheville, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen kristillinen saarnaaja ja lähetystyöntekijä. Graham toimii Billy Graham Evangelistic Association- ja Samaritan's Purse -järjestöjen johtajana.
Varhainen elämä.
Franklin Graham syntyi vuonna 1952 evankelista Billy Grahamin ja Ruth Bell Grahamin neljäntenä lapsena. Graham kasvoi hirsitalossa Appalakkien vuoristossa Ashevillen läheisyydessä. Omaelämäkerrassaan Graham on kertonut "tietävänsä, ettei pelkkä Billy Grahamin lapsena oleminen vie häntä taivaaseen." Graham teki kapinavaiheen jälkeen oman henkilökohtaisen uskonratkaisunsa 22-vuotiaana yksin hotellihuoneessaan Jerusalemissa. Franklin Graham meni naimisiin Jane Austin Cunninghamin kanssa vuonna 1974. 
Samoihin aikoihin Samaritan's Purse -järjestön perustaja Bob Pierce kutsui Franklinin mukaansa kuuden viikon lähetystyöhön Aasiaan. Matkallaan Franklin tunsi kutsun työskennellä hädänalaisten ihmisen parissa. Vuonna 1978 Franklin Graham valittiin järjestön hallitukseen. Vuotta myöhemmin, Piercen kuoleman jälkeen, Graham valittiin järjestön johtajaksi.
Pastorin ura.
Franklin Graham järjesti ensimmäisen evankelioimiskokouksensa vuonna 1989 ja johtaa nykyisin Billy Graham Evangelistic Association (BGEA) -järjestön kokoustyötä. Graham on julistanut evankeliumia yli 190 evankelioimistapahtumassa Yhdysvaltain 50 osavaltiossa ja 49 maassa. Graham nimitettiin BGEA-järjestön toimitusjohtajaksi vuonna 2000 ja puheenjohtajaksi vuonna 2001. Samaritan's Purse -järjestön kautta Graham tekee lähetystyötä yli sadassa maassa.
Vuonna 2016 Franklin Graham järjesti "Decision America" -kiertueen, jossa ihmisiä kutsuttiin rukoilemaan ja osallistumaan kansalaistoimintaan 50:ssä Yhdysvaltain osavaltiossa.
Yksityiselämä.
Franklin Graham on naimisissa Jane Grahamin kanssa. Heillä on neljä lasta ja 12 lastenlasta. Grahamit asuvat Boonen kaupungissa Pohjois-Carolinassa.
Sétif

Sétif () on kaupunki ja Sétifin maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa. Se sijaitsee Atlasvuorten välisellä ylätasangolla 265 kilometriä Algerista kaakkoon. Sétifin kunnassa arvioitiin olevan 400 600 asukasta vuonna 2021.
Maantiede ja ilmasto.
Sétifin kunnan pinta-ala on 127,3 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa El Ourician ja Beni Foudan, idässä Ouled Saborin, etelässä Guidjelin ja Mezlougin ja lännessä Aïn Arnatin kuntiin. Seudun ilmasto on mantereinen ja semiaridi. Kesät ovat kuumia ja kuivia ja talvet kylmiä ja sateisia. Vuotuinen sademäärä on 400–700 millimetriä.
Historia.
Keisari Nerva perusti vuonna 96 Sitifisin siirtokunnan Rooman armeijan veteraaneille. 290-luvulla siitä tuli Mauretania Sitifensisin pääkaupunki. Bysantin aikana vuodesta 539 lähtien Sitifis toimi jälleen provinssin keskuksena ja sinne rakennettiin linnoitus. Ismailiittien johtaja Abu Abdallah al-Shi’i hävitti kaupungin vuonna 904. Vuonna 1152 sen lähellä käytiin suuri taistelu, jossa Abd al-Mu’min ja almohadit kukistivat banu hilal -heimon.
Keskiajan lopulla Sétif menetti poliittisen merkityksensä. Ranskalaiset ottivat sen haltuunsa vuonna 1849. Vuonna 1945 kaupungissa tapahtui kansannousu, jota pidetään käännekohtana Algerian tiellä kohti itsenäisyyttä.
Liikenne ja talous.
Sétif on tärkeä liikennekeskus. Se kautta kulkevat Algerista itään johtavat valtatie A2 ja rautatie sekä etelästä Bejaïan ja Jijelin satamiin johtavat maantiet. Aïn Arnatissa on kansainvälinen lentoasema.
Kaupungissa on muovi-, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Ympäröivällä maatalousalueella tuotetaan viljaa ja harjoitetaan karjanhoitoa. Myös kaupankäynti on tärkeä elinkeino. Sétifissä toimii Ferhat Abbasin yliopisto (Sétif 1) ja humanistisiin tieteisiin keskittynyt Mohamed Lamine Debaghinen yliopisto (Sétif 2).
Nähtävyydet.
Seifin historiallisia kohteita ovat roomalaisajan rauniot ja bysanttilainen linnoitus. Kaupungin museossa on esillä arkeologisia löytöjä, Bacchuksen riemusaattoa esittävä roomalainen mosaiikki, vanhoja rahoja ja islamilaista taidetta. Emiiri Abdelkaderin puutarhaan on pystytetty 200 latinankielisillä piirtokirjoituksilla varstettua kivilaattaa ja pylvästä. Kaupungin keskustassa on kuvanveistäjä Francis de Saint-Vidalin suunnittelema Aïn El Fouaran suihkulähde, joka herättää huomiota alastomine naishahmoineen. Sétifistä koilliseen sijaitsee Djemila, joka on yksi Algerian huomattavimpia antiikin ajan kohteita.
Kennomeriahven

Kennomeriahven ("Epinephelus merra") on meriahventen (Epinephelidae) heimoon kuuluva indopasifisella merialueella tavattava kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Kennomeriahven on yksi meriahventen heimon pienikokoisimmista lajeista. Se voi parhaimmillaankin saavuttaa vain lähes 30 senttimetrin pituuden (SL). Väritykseltään kala on valkea ja sen ruumiissa ja evissä on tiheään kuusikulmaisia tummanruskeita läikkiä. Kennomeriahvenella on kylkiviivallaan 48–54 suomua. Selkäevässään lajilla on 11 piikkiruotoa ja 15–17 nivelruotoa. Peräevässään kennomeriahvenella on kolme piikkiruotoa ja kahdeksan nivelruotoa. Rintaevissään sillä on 16–18 ruotoa.
Levinneisyys ja elintavat.
Kennomeriahventa tavataan alueella Afrikan itärannikolta ja Intian valtameren saarilta Tuamotulle ja Linesaarille sekä Japanista Uuteen-Etelä-Walesiin ja Lord Howen saarelle. Lajin elinympäristöjä ovat riutat yleensä alle 20 metrin syvyydessä merenpinnasta. Kennomeriahvenen ravintoa ovat pääasiassa ravut ja muut äyriäiset, mutta se syö myös kalaa. Laji on protogyyninen hermafrodiitti; sukupuolenvaihdos tapahtuu 3–5-vuotiaana.
Huda

Huda on arabiankielinen naisen etunimi. Se pohjautuu sanaan "huda", joka tarkoittaa ’johdatusta’ (uskonnollisessa merkityksessä).
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuun 2024 loppuun mennessä tilastoitu noin 200 Huda-nimistä naista.
GEHA Field at Arrowhead Stadium

GEHA Field at Arrowhead Stadium, tai usein vain Arrowhead Stadium, on urheilustadion Kansas Cityssa. Stadionin pääkäyttäjä on NFL-seura Kansas City Chiefs. Stadionille mahtuu 76 416 katselijaa. Stadionin rakennustyöt aloitettiin 11. heinäkuuta 1968. Ensimmäinen ottelu stadionilla pelattiin 12. elokuuta 1972, kun Chiefs kohtasi St Louis Cardinalsin. Stadion on remontoitu useasti valmistumisensa jälkeen. Nykyisen nimensä se sai vuonna 2021, jota ennen se tunnettiin vain Arrowhead Stadiumina.
Kattegatin jäätikkövirta

Kattegatin jäätikkövirta ( ) on viime jääkaudella Fennoskandian mannerjäätikköön kuulunut ja Etelä-Norjan Oslonvuonon ympäristöstä virrannut jäätikkövirta, joka on laskeutunut Norjanhaudan syvänteeseen Skagerrakinssa, mutta sen poistumisreitin mentyä tukkoon, se on jatkanut etelään Kattegatiin ja Tanskaan päin.
Jäätikkövirta.
Jääkauden keskivaiheen eli Keski-Veikselin kauden loppuvaiheessa on alkanut Fennoskandian mannerjäätikön laajempi jäätiköityminen. Norjanhaudan jäätikkövirta, jota on ruokkinut idässä Keski-Ruotsin virtauskieleke ja pohjoisessa Etelä-Norjan jääkalotti, on poistunut jäätiköltä pitkin Norjanhautaa ja lohkeillut Norjanhaudan suulla Pohjanmereen runsaasti jäävuoria. Kattegatiin ja Skagerrakin itäosiin on toisinaan kertynyt Itämeren jäätikkövirran reuna-alueiden sulamisvesiä, koska niiden lasku-uomat Pohjanmereen ovat välillä olleet tukossa. Jääkauden kylmyyskauden alkuaikoina on Kattegatiin siksi muodostunut varsin laaja Kattegatin jääjärvi, joka jäi kuitenkin suhteellisen lyhytikäiseksi. Norjanhaudan jäätikkövirta on aikavälillä 30 000–27 000 vuotta sitten (lyhennetään vs, vaihtoehtisesti 28 500–26 000 vs ) ollut pysähdyksissä, sillä Etelä-Norjan kaloottijäätiköltä on levinnyt uutta jäätä jäätikkövirran eteen. Entisen reitin mentyä tukkoon, on Oslonvuonnosta alas mereen virranneiden jäätiköiden täytynyt tukeutua eteläiselle reitille. Tätä tapahtumaa kutsutaan Kattegatin jäätikkövirraksi. Jäätikkövirta on seurannut Ruotsin nykyrannikkoa, sillä Keski-Ruotsin virtauskieleke on tuolloin ollut hitaasti virtaavassa tilassa. 
Jäätikkövirta on lopulta täyttänyt koko Kattegatin ja sen läntinen reuna on päätynyt Keski-Tanskaan. Etelässä se on törmännyt Tanskan saarien takaa vastaan tulleeseen Itämeren jäätikkövirran kätkikielekeeseen. Mannerjäätikön reuna on jääkauden LGM-vaiheessa kulkenut pohjois-etelä-suuntaisena linjana keskellä Jyllannin niemimaata. Jäätiköiden alettua sulaamaan, on sen reunan alkanut vetäytyä Norjanhaudan taakse kohti pohjoista. Norjanhaudan reitin auettua taas noin 27 000 vs on jäätikkövirta kääntänyt suunnakseen länsi ja siellä aukeavaa Pohjanmerta. Vaikka Kattegatin jäätikkövirta oli kadonnut, on Kattegatin jääjärvi säilynyt vielä jonkin aikaa. Järvelle kuuluvia sedimenttejä ajoitettaessa ollaan päädytty jääjärven tyhjentymisajankohdaksi noin 24 000–22 000 vs.
Myöhemmin, kun jääkauden huippuvaihe on alkanut, on Kattegatissa alueen jäätiköitymisestä vastannut Keski-Ruotsin virtauskieleke, joka on taas aktivoitunut ja alkanut siten laajentua sinne.
Geologisia muodostumia.
Kattegatin jäätikkövirta muodosti merenpohjalle pohjamoreenikerroksen, joka on asettunut aikaisemmin muodostuneiden sedimenttien päälle. Kattegatin jääjärven sedimentit ja seuraavan jäätiköitymisen moreenikerrostumat ovat auttaneet ajoittamaan Kattegatin jäätikkövirran toiminta-ajan.
Lumi peittää setripuut

Lumi peittää setripuut ("Snow Falling on Cedars") on Scott Hicksin ohjaama yhdysvaltalainen oikeussalidraama vuodelta 1999. David Gutersonin samannimiseen esikoisromaaniin perustuvan elokuvan ovat käsikirjoittaneet ohjaaja Hicks ja Ron Bass, ja sen pääosissa näyttelevät Ethan Hawke, Max von Sydow, James Cromwell ja Sam Shepard. 
Länsirannikon Washingtonin osavaltioon vuonna 1950 sijoittuva elokuva kertoo amerikanjapanilaisten vaikeasta asemasta Yhdysvalloissa toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina. Japanilaissyntyistä miestä syytetään valkoisen kalastajaystävänsä murhasta, ja oikeudenkäynnistä raportoi syytetyn vaimon kanssa nuorena seurustellut amerikkalainen toimittajamies. Syytetty on tavannut vaimonsa sodanjälkeisellä amerikanjapanilaisten internointileirillä.
Vastaanotto.
Elokuva sai Yhdysvalloissa vaihtelevia arvosteluja. Roger Ebert antoi sille kolme ja puoli tähteä neljästä ja kehui muun muassa tarinan vähittäistä rakentumista katsojan mieleen monista eri näkökulmista. Joidenkin kriitikoiden mielestä elokuvan kerronta on pitkästyttävän hidasta.
Robert Richardson oli elokuvasta ehdolla parhaan kuvauksen Oscar-palkintoon.
Cooney

Cooney on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Gina Oselio

Gina Oselio (oikealta nimeltään "Ingeborg Mathilde Laura Aas"; 19. marraskuuta 1858 Kristiania/Oslo – 4. toukokuuta 1937 Oslo) oli norjalainen oopperalaulaja. Äänialaltaan hän oli mezzosopraano, mutta teki esiintymisiä myös sopraano- ja alttorooleissa.
Oselio oli satulaseppä Even Pedersen Aasin (1819–1897) ja Nicoline Engelstadin (k. 1859) nuorin tytär. Hänen lahjakkuutensa laulussa löysi näyttelijä Johanne Regine Reimers. Oselio opiskeli 17-vuotiaasta saakka laulua Fritz Arlbergin ja Fredrika Stenhammarin johdolla. Hän teki debyyttinsä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa 11. joulukuuta 1879 Leonoran roolissa Gaetano Donizettin oopperassa "La favorite". Seuraavana vuonna kuningas Oskar II vaikuttui niin syvästi Oselion tulkinnasta Ortrudin roolista (Wagner: "Lohengrin"), että tarjosi tälle tien jatko-opintoihin Pariisiin Mathilde Marchesin johdolla. Oselio sai myös nimityksen kuninkaalliseksi hovilaulajaksi.
1880-luvun alkupuolella Oselio pääsi kiertämään Italian oopperataloja. Juuri italialaisia lavoja varten hän omaksui käyttämänsä taiteilijanimen. Oselio teki urallaan kiertueita ja vierailevia esiintymisiä monissa muissakin maissa; vuoteen 1890 mennessä hän oli tulkinnut 22 eri roolissa kolmessatoista oopperassa. Hänen tähtiroolejaan olivat Georges Bizet'n "Carmenin" nimirooli ja Charles Gounod'n "Faustin" Marguerite.
Christianiassa eli Oslossa Oselio teki debyyttinsä vuonna 1891. Hän tulkitsi tämän jälkeen useita rooleja Kristianian teatterissa ja Oslon kansallisteatterissa. 4. joulukuuta 1893 Oselio avioitui teatterijohtaja Bjørn Bjørnsonin kanssa. Avioliitto päättyi eroon 1900-vuosikymmenen lopussa. Oselion terveyttä heikensivät toistuvat keuhkoputkentulehdukset 1890-luvulla ja merkittävä vatsan alueen leikkaus vuonna 1903; nämä tekijät vaikeuttivat myös hänen uraansa laulajana. Vuodesta 1903 lähtien Oselion solistiset esiintymiset asteittain vähentyivätkin, kunnes hän päätti uransa konserttikiertueen merkeissä vuonna 1917. Oselio työskenteli myös laulupedagogina ja toimi nuorten lahjakkuuksien tukijana.
Oselio sai n (1902), ruotsalaisen Litteris et Artibus -mitalin timantein ja ranskalaisen Officier de l'Instruction Publiquen arvon. Hän nautti valtion taiteilijapalkkiota vuodesta 1929.
Scott Hicks

Scott Hicks (4. maaliskuuta 1953 Uganda) on australialainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten pianisti David Helfgottin elämäkertaelokuvasta "Loisto" (1996), josta hän oli Oscar-ehdokkaana sekä ohjauksesta että käsikirjoituksesta. Hänen muita ohjaustöitään ovat "Lumi peittää setripuut" (1999), "Pedon sydän" (2001) ja "Rakkauden resepti" (2007).
Vulkaaninen kuona

Vulkaaninen kuona on tummaa magmakiveä, jonka väri vaihtelee mustasta ja tummanharmaasta punertavan ruskeaan. Kuona syntyy tulivuorenpurkauksissa, ja se on pyroklastista materiaalia, jota muodostuu ryoliittista magma emäksisemmästä magmasta. Hohkakiveen verrattuna vulkaaninen kuona on raskaampaa, ja siinä on vähemmän rakkuloita.
SLF (taajuusalue)

SLF-taajuusalue (SLF &lt; ) on Kansainvälisen televiestintäliiton (ITU) termi radiotaajuusalueelle 30–300 Hz (aallonpituus 1 000–10 000 km). SLF-alue on ITU:n ELF-alueen (0,03–300 Hz) alialue.
Tämä taajuusalue sisältää verkkovirran taajuudet (50 Hz ja 60 Hz), joskaan verkkovirrassa kyse ei ole radioaalloista, vaikkakin sähköjohdot jossain määrin emittoinevat 50/60 Hz:n sähkömagneettisia aaltoja ympärilleen.
Hyödyntäminen.
Siinä missä koko ELF-alueen radioaallot, myös SLF-alueen radioaallot ovat käyttökelpoisia rannalta sukellusveneelle viestittelyyn. SLF-lähetinantenni on ELF-alueen alialueiden antenneista pienin – kuitenkin kilometrejä, mutta sillä ei ole yhtä hyvä tunkeuma veteen kuin muilla - matalampitaajuisilla - ELF-alueiden radioaalloilla. ITU onkin määritellyt alueen sukellusveneille viestitsemiseen.
ULF (taajuusalue)

ULF on Kansainvälisen televiestintäliiton (ITU) termi sähkömagneettisen spektrin radiotaajuusalueelle 300–3 000 Hz (aallopituusalue 100–1 000 km). ULF on akronyymi englannin kielen sanoista "ultra low frequency" ('ultramatala taajuus').
Pirilä (Harjavalta)

Pirilä on Harjavallan kaupunginosa, joka sijaitsee Kokemäenjoen pohjoispuolella noin viiden kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Se on osa joen varrelle levittäytyvää yli viiden kilometrin pituista taajamaa, joka ulottuu Vinnarista Pirkkalan kautta Pirilään.
Pirilä muodostuu pientaloalueesta sekä sen kaakkoispuolella sijaitsevasta keskiajalta periytyvästä Pirilän kylästä. Kylä muodostaa yhdessä Kokemäenjoen eteläpuolella sijaitsevien Torttilan ja Nakkilan Lammaisten kanssa Lammaistenlahden kulttuurimaiseman, joka on yksi Museoviraston luokittelemista valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Samaan kokonaisuuteen kuuluvat myös Satalinnan sairaala sekä Harjavallan voimalaitos.
Lommoltunturi

Lommoltunturi on Pallas-Yllästunturin kansallispuistoon kuuluva tunturi. Tunturi sijaitsee Muoniossa, Pallasjärven lounaispuolella Pallastunturin vieressä. Tunturin laki kohoaa 574 metriin mpy. Lommoltunturin erityispiirteenä on erittäin jyrkkä itärinne. Tunturilla on kaksi lakea, Ylilaki ja Alalaki, joiden välissä on länsipuolella kuru. Lommoltunturin jatkona etelään on Lommolvaaran matala harjanne (500 m mpy).