Islamovasemmistolaisuus

Islamovasemmistolaisuus (, , , ) on käsite, jolla tarkoitetaan poliittista liittoa vasemmistolaisten ja islamistien välillä. Ilmaisu yleistyi Ranskassa 2000-luvun alussa. Alain Badioun ja Eric Hazanin mukaan Ranskan poliisi otti sen käyttöön kuvaamaan havaitsemaansa ääri-ilmiötä. Esimerkki ranskalaisen vasemmiston läheisyydestä islamiin on tunnetun kommunistin Roger Garaudyn kääntyminen islamiin vuonna 1982. 
Aatehistorioitsija Pierre-André Taguieff totesi kirjassa "La Nouvelle judéophobie" (2002), että Ranskan vasemmisto saattoi kuvata itseään käsitteillä "islamoprogressivisti" ja 1980-luvulla "palestinoprogressivisti". Käsitettä "islamovasemmistolaisuus" on käyttänyt erityisesti ranskalainen oikeisto. Ranskalainen ministeri Frédérique Vidal vaati vuonna 2021 tutkimaan "islamovasemmistolaisuuden syövän" leviämistä yliopistomaailmassa. Marine Le Pen piti epätervettä liittoa islamilaisten fanaatikkojen ja ranskalaisen vasemmiston välillä eli "islamovasemmistolaisuutta" Ranskan suurimpana vaarana. 
Väitettyjä yhtäläisyyksiä.
Antropologi Ernest Gellner näki vuonna 1981 yhtymäkohtia marxilaisuudessa ja islamissa. Hänen mukaansa ne selittävät, miksi marxilaiset ovat usein tunteneet sukulaisuutta islamia kohtaan. Gellner mainitsee yhtymäkohdiksi omaisuuteen kohdistuvan ankaran moralismin ja vaatimuksen oikeudenmukaisuudesta, joka molemmissa on yhdistynyt totalitaariseen valtioihanteeseen. Ibn Warraq väittää, että islamistien ja vasemmiston välillä on yhtäläisyyksiä. Molemmille on tyypillistä kauna ja kateus sekä viha länsimaita ja erityisesti Yhdysvaltoja kohtaan. Vasemmistolainen eliitti on taipuvainen poliittiseen korrektiuteen, sensuurihenkeen ja haluun leimata kaikki islamiin kohdistuva arvostelu islamofobiaksi. Alvin Hirsch Rosenfeld kuvaili islamilaista vasemmistoa "vallankumouksellisen ääripään toiveena nähdä islam uuden kapinan kärkenä, joka käy pyhää sotaa globaalia kapitalismia vastaan ". 
Ranskalainen filosofi Pascal Bruckner näki islamovasemmistolaisuuden "ateistisen vasemmiston ja uskonnollisen radikalismin fuusiona". Brucknerin mukaan islamilaisen vasemmistolaisuuden taustalla olivat sosialistisen työväenpuolueen brittiläiset trotskilaiset. He alkoivat edistää taktista liittoutumista taantumuksellisten muslimipuolueiden kanssa. Brucknerin mukaan vasemmistolaiset halusivat käyttää islamismia apuna kapitalismia kaadettaessa ja pitivät yksilönvapauksia uhraamisen arvoisena. Vastaavasti islamistit olisivat teeskennelleet liittyvänsä vasemmistoon vastustamaan rasismia, neokolonialismia ja globalisaatiota.
Shireen Hunter katsoo, että "islamovasemmistolaisen" Mahmoud Taleghanin marxilaiset islam-tulkinnat 1970-luvulla olivat inspiroineet Mujahaedin-e-Khalq -ryhmää. Hänen mukaansa se radikalisoi islamilaisen diskurssin ja tuotti "vasemmistolaisen islamin". Olivier Royn mukaan kolmella suurimmalla Iranin poliittisella ryhmällä - vasemmistolaisilla, islamisteilla ja islamilaisvasemmistoilla, jotka toimivat 1970-luvulla, oli vallankumouksellinen eikä liberaali-demokraattinen ideologia. 
Valtiotieteilijä Maurice Fraser pitää islamovasemmistoa poliittisen vasemmiston luopumisena valistuksen projektista edistää ihmisoikeuksia, vapautta, sekularismia, tiedettä ja edistystä. 
Käsitteen kritiikkiä.
Yhdysvaltalainen Russell P. Johnson pitää käsitettä ”islamovasemmistolaisuus” ranskalaisessa oikeistolaisessa some-kirjoittelussa levinneenä mörkönä. Kukaan ei osaa sanoa, mitä se tarkalleen ottaen merkitsee, mutta sillä pyritään yhdistämään vasemmistolaiset ajatukset väkivaltaiseen islamistiseen liikehdintään käyttämällä rinnastuksia, jotka ovat parhaimmillaan heikkoja ja huonoimmillaan kuvitteellisia. Johnsonin mukaan näiden liikkeiden samaistaminen johtuu siitä, että ihmisillä on taipumus nähdä vihaamansa vastustajat yhdenmukaisena massana. Niinpä islamofobia ei perustu vain rodullisiin ennakkoluuloihin, vaan myös poliittisiin jakautumiin, kuten jakoon vasemmiston ja oikeiston välillä. 
Russell P. Johnsonin tutkimustyö on liittynyt retoriseen teoriaan, kristilliseen teologiaan ja rauhantutkimukseen. Hän on kiinnostunut siitä, miten eri ryhmät retorisesti kuvaavat vastustajiaan. 
Kaunokirjallisuudessa.
Michel Houellebecq julkaisi vuonna 2015 romaanin "Alistuminen", jossa päähenkilö Robert Rediger on kääntynyt islamiin ja tullut yliopistoprofessorista poliitikoksi. Romaani kuvaa islamovasemmistoa "aivokuolleiden marxilaisten epätoivoisena pyrkimyksenä nostaa itsensä ulos historian roskakorista turvautumalla islamin kääreisiin".