tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sweet People

Sweet People on ukrainalaisen Alyoshan kappale, jolla hän edusti maataan vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa. Alun perin Alyosha voitti 20. maaliskuuta pidetyn Ukrainan karsintakilpailun kappaleella "To Be Free", mutta kappale hylättiin plagiointisyytteiden takia. "Sweet People" julkistettiin Ukrainan edustuskappaleeksi 24. maaliskuuta.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 27. toukokuuta ja pääsi finaaliin. 29. toukokuuta pidetyssä finaalissa kappale sijoittui kymmenenneksi.
Aalloissa on aarre

Aalloissa on aarre on Ari Heinilän ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2018.
Elokuva on dokumentti kahdesta sukeltajasta, Rauno Koivusaaresta ja Michael Ågrenista, jotka etsivät laivojen hylkyjä.
Gaisa Jenikejev

Gaisa Hamidullovitš Jenikejev (alkujaan Aisa, , ";" 1864 Orenburgin kuvernementti − 1931 Ufa) oli tataaritaustainen venäläinen poliitikko, opettaja, etnografi. Hän toimi kansanedustajana valtion duuman kolmannessa ja neljännessä kokouksessa Kazanissa ja Orenburgin kuvernementissa vuosina 1907−1917. Hän eritoten keskittyi Venäjän keisarikunnan muslimikansojen intresseihin. Ennen tätä, Jenikejev työskenteli kangastehtaan johtajana Simbirskin kuvernementissa sekä päävastaavana Kazanin hyväntekeväisyys- ja koulutuslaitoksissa. Helmikuun vallankumouksen aikaan Jenikejev oli valtion duuman väliaikaisen komitean jäsen, sekä ensimmäisen muslimikongressin organisoija toukokuussa 1917. Jenikejev tunnettiin tataarien- ja baškiirien kansaperinteen asiantuntijana. Gaisa Jenikejev kuului tunnettuun tataarilaiseen aatelissukuun, jonka perusti Temnikovin murza Jenikei Kuldjašev.
NoU Ringette

NoU Ringette on nokialainen ringetteseura, jonka edustusjoukkue pelaa SM Ringette -sarjassa. NoU Ringette SM on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 2015, 2016, 2019, 2020 ja 2022.
Historiaa.
NoU Ringette perustettiin vuonna 1995.
Nokian Urheilijoiden puheenjohtaja Heikki Viherlaakso ja Markku Ahvenjärvi neuvottelivat ringeten aloittamisesta ja kehittämisestä Nokialla. Ensimmäinen ringettejoukkue perustettiin 1995. Alkuun se harjoitteli kerran viikossa ulkojäillä, koska Nokian jäähalli valmistui vasta 1996, jonka jälkeen lajin kiinnostus nousi Nokialla erittäinkin nopeasti. Ahvenjärvi toimi ringettejaoston puheenjohtajana vuoteen 2008 saakka ja valmensi NoU:n edustusjoukkuetta ensimmäiset pääsarjavuodet 2004–2006.
Toiminta kasvoi hyvää vauhtia, NoU oli tovin Hämeen suurin ringetteseura. Vuonna 2010 NoU ja Tampere Ringette yhdistivät voimansa NoU:n alle ja joukkue aloitti ykkössarjassa.
Joukkueet ja ringettekoulu.
Laji on suosittu jääurheilulaji ja saanut lisää harrastajia Nokialla, niin että seuralla on jo useita ringettejoukkueita. Tällä kaudella NoU Ringetellä on SM-joukkue, Ykkössarjajoukkue, B-nuoret, C-nuoret, D-juniorit, F-juniorit, Ringettekoulu ja Lady-joukkue.. NoU ringeten ringettekoulu opettaa luistelua ja pelin alkeita lajia aloittaville tytöille.
SM-sarjajoukkue kaudella 2022–2023.
69 Oona Keskinen MV
89 Kaisa Katajisto MV
6 Maria Wetterstrand
12 Roosa Salonen
15 Maija Väyrynen
16 Emilia Vahti
17 Roosa Merikallio
19 Mette Nurminen
20 Jenni Linnamäki
22 Lotta Kujala
35 Elina Raesola
39 Kaisa Viren
63 Milja Mikola
77 Hanna Ovaska
82 Emmi Merelä
96 Kaisa Hurske
SM-sarjajoukkue kaudella 2023–2024.
69 Oona Keskinen MV
89 Kaisa Katajisto MV
6 Maria Wetterstrand
7 Wikström Ronja
12 Salonen Roosa
16 Vahti Emilia
19 Nurminen Mette
20 Linnamäki Jenni
21 Ruutana Juulia
22 Kujala Lotta
36 Reunanen Satu
37 Järvensivu Elsa
39 Viren Kaisa
63 Mikola Milja
66 Suokas Ida
71 Eskola Sonja
77 Ovaska Hanna
82 Merelä Emmi
SM-joukkueen päävalmentajana toimii Elina Raesola, valmentajana Kosti Salonen ja joukkueenjohtajana Tiia Keskinen.
Luettelo Ukrainan piireistä

Tämä on luettelo Ukrainan piireistä, jotka muodostavat aluehallinnon toisen tason. Ukrainan korkein neuvosto päätti 17. heinäkuuta 2020 Ukrainan uudesta aluehallinnoisesta piirijaosta (säädös 2020 № 807-IX "Piirien muodostamisesta ja lakkauttamisesta"). Sen mukaan Ukrainan 24 aluetta ja Krimin autonominen tasavalta jaettiin aluehallinnon toisella tasolla 136 piiriksi () aiemman 460 piirin (ja 178 aluehallinnon alaisen kaupungin) sijaan. 
Käytännössä uudet piirit toteutettiin yhdistämällä piirejä alueellisesti ja väestöllisesti suuremmiksi kokonaisuuksiksi. Esimerkiksi aiemmat kaupunkipiirit ja aluehallinnon alaisuudessa olleet kaupungit tulivat osaksi uusia piirejä. Ukrainan aluehallinnon ylimmälle tasolla jäivät 24 alueen ja Krimin autonomisen tasavallan ohella kaksi valtakunnallisessa erityisasemassa olevaa kaupunkia: Kiova ja Sevastopol. Nämä kaksi kaupunkia eivät sisälly tähän piiriluetteloon. Suurimpia kaupunkeja on jaettu paikallishallintoa varten kaupunkipiireihin, joita ei käsitellä tässä artikkelissa. Paikallistasolla eli aluehallinnon kolmannella tasolla piirit jakautuivat edelleen kuntiin (), joita oli yhteensä 1 469 kappaletta (Ukrainan kontrolloimilla alueilla 1438). Ukrainan kuntajako ei kuulu tämän luettelon rajaukseen.
Luettelo kuvaa piirien tilannetta vuoden 2021 lopulla. Uusista piireistä kymmenen (10) sijaitsi tuolloin de facto Venäjän miehittämällä alueella Krimin niemimaalla. Lisäksi Ukrainan itäosassa, Donetskin ja Luhanskin alueella oli Venäjän tukema kapinallisalue, jossa oli seitsemän (7) uusista piireistä. Tästä syystä vain 119 piiriä oli vuonna 2021 tosiallisesti Ukrainan korkeimman neuvoston valvonnassa. Vieraan vallan ohjaamien kapinallisalueiden ja miehittämän Krimin niemimaan piirit on esitetty selkeyden lisäämiseksi tummennetulla taustavärillä oheisessa taulukossa. 
Oheisen taulukon mukaan Ukrainan uusista piireistä väkirikkain oli Harkovan alueen Harkovan piiri (1 745 734 as., 2021 alun väestöarvio) ja vähäväkisin Ivano-Frankivskin alueen Verh’ovynan piiri (30 399 as.). Kaupungistumisaste oli korkein Donetskin alueen Donetskin piirissä, jonka asukkaista 98,1 prosenttia asui Ukrainan tilastokeskuksen mukaan kaupungeissa. Maaseutuvaltaisin oli Ivano-Frankivskin alueen Kosivin piiri (kaupungistumisaste 17,2 prosenttia), joka oli samalla pinta-alaltaan pienin uusista piireistä (877,2 km²). Pinta-alaltaan laajin piiri oli puolestaan Žytomyrin alueen Korostenin piiri (10 892,2 km²).
Krimin autonomisen tasavallan hallinnollinen jako vuodesta 2023.
Ukrainan korkein neuvosto päätti heinäkuussa 2020 Krimin autonomisen tasavallan piirien uudeksi lukumääräksi kymmenen.
Uusi piirijako astui voimaan vuonna 2023. Erityisasemassa oleva Sevastopolin kaupunki ei sisälly piirijakoon, mutta aiemman Sevastopolin kaupunkipiirin alueita on liitetty Bahtšisarain piiriin.
Montšegorskin lentotukikohta

Montšegorskin lentotukikohta () eli Montšegorskin sotilaslentokenttä (; ICAO: ULMG), on Venäjän Murmanskin alueella, maanteitse noin 14 kilometriä Montšegorskin kaupungin keskustasta koilliseen sijaitseva sotilaslentoasema.
Montšegorskin lentotukikohdassa toimii Venäjän ilmavoimien 98. itsenäinen yhdistetty lentorykmentti (98 OSAP). Rykmentin lentokalustoon kuuluu Mikojan MiG-31BM ja Suhoi Su-24M/MR -hävittäjälentokoneita sekä Mil Mi-24 -taisteluhelikoptereita.
&lt;br clear=left&gt;
Norrköpings Tidningar

Norrköpings Tidningar (lyh. NT) on Ruotsin Norrköpingissä ilmestyvä sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1758 nimellä "Norrköpings Weko-Tidningar" ja on Ruotsin vanhin edelleen ilmestyvä sanomalehti.
Historia.
Pappi Reinerus Broocman perusti vuonna 1723 Norrköpingiin kirjapainon. Vuonna 1758 Broocmanin sukulainen Johan Hedman alkoi julkaista "Norrköpings Weko-Tidningar" -sanomalehteä ja painoi sitä kyseisessä kirjapainossa. Aluksi lehti ilmestyi kerran viikossa, vuodesta 1787 kahdesti viikossa.
Vuodesta 1871 lehti on ilmestynyt kuudesti viikossa. Se on vuosien varrella ostanut omistukseensa useita muita sanomalehtiä, ja NTM-konserniin (Norrköpings Tidningar Media) kuuluvat nykyään muun muassa Norrbottens-Kuriren, Norrländska Socialdemokraten, Vimmerby Tidning sekä Östgöta Correspondenten. NTM-konsernin omistaa Erik &amp; Asta Sundinin säätiö ja se koostuu kolmesta tytäryhtiöstä (Öst Media, Gotlands Media ja Norr Media). Erik Sundin oli NT:n päätoimittaja vuosina 1899–1929..
Vuonna 2012 lehden paino siirtyi Norrköpingistä Linköpingiin.
Bel Powley

Isobel Dorothy Powley (s. 7. maaliskuuta 1992 Hammersmith, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen näyttelijä joka tunnetaan muun muassa elokuvasta "The Diary of a Teenage Girl".
Powley syntyi vuonna 1992 Lontoossa, ja hänen isänsä on näyttelijä Mark Powley, ja äiti ohjaaja Janis Jaffa.
Filmografia.
Lähde:
Pekka Harni

Pekka Harni (s. 12. tammikuuta 1956 Ikaalinen) on suomalainen arkkitehti ja teollinen muotoilija. Hänet nimettiin vuonna 2011 Vuoden teolliseksi muotoilijaksi. 
Harni tuli ylioppilaaksi oululaisesta Merikosken lukiosta vuonna 1975 ja opiskeli sitten arkkitehtuuria Itävallassa Innsbruckin yliopistossa 1976–1979 ja myöhemmin Wienin teknillisessä yliopistossa 1985–1988. Suomessa hän valmistui teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1985 Taideteollisesta korkeakoulusta, jossa hän on toiminut myös tuntiopettajana. Arkkitehdiksi Harni valmistui Tampereen teknillisestä yliopistosta vuonna 2002. Vuonna 2007 Harni perusti japanilaisen vaimonsa Yuka Takahashin kanssa oman suunnittelutoimiston nimeltä Harni-Takahashi Design &amp; Architecture.
Harnin suurelle yleisölle tunnetuimpia töitä ovat Arabialle suunniteltu "ABC"-astiasto (Design Plus -palkinto 1999) ja siitä kehitetty "Nero"-astiasto. Harni on suunnitellut myös muun muassa tekstiilejä Marimekolle.
E. Gunnar Hagman

Ernst Gunnar Hagman (23. helmikuuta 1889 Kemiö – 17. marraskuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä, opettaja ja koulunjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Hagmanin vanhemmat olivat maalaiskauppias, maanviljelijä Gustaf Daniel Hagman ja Wilhelmina Hagman ja puoliso vuodesta 1915 Edith Antonia Grandell. Hagman tuli ylioppilaaksi 1909 ja valmistui agronomiksi 1915 ja filosofian kandidaatiksi 1917. Hän oli maatalouskoulun opettaja 1914–1915 ja toimi sitten lyhyen aikaa maamiesopiston rehtorina ja 1916–1917 Suomen Talousseuran konsulenttina. Opetettuaan maataloutta Högre Svenska Lantbruksläroverketissä hänestä tuli oppilaitoksen rehtori aina neljänkymmenen vuoden ajaksi. Oppilaitos tunnettiinkin sittemmin "Hagmanin kouluna". Rehtorina Hagman vaikutti merkittävästi Suomen ainoan ruotsinkielisen ylemmän asteen maatalousoppilaitoksen asemaan ja kehittymiseen. Hänet tunnettiin myös ahkerana kirjoittajana, ruotsinkielisen maatalouskalenterin ja "Tidskrift för lantmänin" toimittajana sekä järjestöaktiivina. Hagmanilla oli hoidossaan myös kaksi maatilaa Kemiössä. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1946. Suomen sisällissotaan Hagman osallistui saariston suojeluskunnan joukkueenjohtajana.
Hijazin asema

Hijazin asema on vanha Hijazin rautatien rautatieasema Damaskoksessa Syyriassa. Aikanaan se oli kohti Medinaa ja Mekkaa lähtevien etenkin pyhiinvaeltajia kuljettaneiden junien lähtöasema, mutta se kerkesi valmistuttuaan vuonna 1913 olla normaalissa liikenteessä vain vuoden ajan ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä. Myöhemmin se jäi pois käytöstä rautatieliikenteen keskittyessä Qademin asemalle.
Edelleen pystyssä olevan asemarakennuksen suunnitteli orientalistiseen tyyliin espanjalainen arkkitehti Fernando de Aranda.
Historia.
Damaskoksesta lähtevät pyhiinvaeltajat olivat vuodesta 1708 lähtien kokoontuneet yhdessä Midanin kaupunginosan, josta he lähtivät Damaskoksen osmanikuvernöörin suojeluksessa kamelikaravaaneilla kohti Mekkaa ja Medinaa. Tämä muuttui vasta 1900-luvulla, kun vuosisadan alussa osmanisulttaani Abdülhamid II sai ajatuksen Hijazin rautatien rakennuttamisesta. Rakennustyöt osoittautuivat hankaliksi, mutta rautatie avautui viimein vuonna 1908. Junat Damaskoksesta lähtivät aluksi Qademin asemalta hieman Midanin eteläpuolelta perinteiseltä karavaanien lähtöpaikalta. Suurempi kaupunkiterminaali Hijazin asema valmistui vuonna 1913. Rakennuksen nsuunnitteli espanjalainen arkkitehti Fernando de Aranda. Arkkitehtuuriltaan se muistutti eurooppalaista orientalismia. Samalla Djemal pašša rakennutti asemalle vanhankaupungin Bab al-Nasrilta johtavan leveän Djemal paššan kadun, eli nykyisen Šaria-kadun.
Junamatka Damaskoksesta Medinaan oli 1 320 kilometriä pitkä ja kesti lähes kolme päivää. Rautatien junien kulkua rajoitti niiden kyky viedä mukanaan matkalla tarvittava määrä vettä ja puuta polttoaineeksi. Suurin osa pyhiinvaeltajista suosikin rautatien sijaan merireittiä. Myös normaali liikennöinti päättyi ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen vuonna 1914 Arabian Lawrencen ja arabikapinallisten räjäytellessä osmanien sotilaskuljetuksiin nyt käyttämää rautatietä. Maailmansodan jälkeen Ranska hyökkäsi Syyriaan perustettuun Syyrian kuningaskuntaan. Maata puolustavat syyrialaiset kokoontuivat asemalle ennen lähtöään tuhoisaksi osoittautuneeseen Maysalunin taisteluun vuonna 1920. Hijazin asema jäi käyttämättömäksi ja rautatieliikenteen keskus Damaskoksessa siirtyi takaisin Qademiin. Aseman edustalla on ollut myöhemmin näytteillä vanha höyryveturi. Aseman vanhassa odotushuoneessa on ollut myös pienimuotoista liiketoimintaa, kuten kirjakauppa, sekä joitakin näyttelyjä.
Sukupuolierot ihmisellä

Ihmisen sukupuolet eroavat toisistaan tietyillä tavoin anatomialtaan, fysiologialtaan ja biokemialtaan. Miesten ja naisten väliset erot ovat monissa tapauksissa vain keskimääräisiä.
Sairaudet ja häiriöt.
Miehillä on heikompi vastustuskyky kuin naisilla. Siksi influenssan ja koronapandemian kaltaiset sairaudet ovat heillä rajumpia ja vaarallisempia. Miesten infektiokuolleisuus on korkeampi, riskit kuolla ja joutua sairaalaan korkeampia ja he joutuvat flunssissa olemaan pidempään pois töistä. Tästä tulee termi miesflunssa. Silti miehet eivät hakeudu hoitoon yhtä herkästi kuin naiset.
Naishormoni estrogeeni vahvistaa vastustuskykyä ja mieshormoni testosteroni näyttää heikentävän sitä. Syynä voivat olla erilaiset lisääntymisstrategiat sukupuolten evoluutiossa.
Tony Heino

Tony Michael Heino on elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän on käsikirjoittanut ja ohjannut elokuvat "Toinen mies" (2022), "Routa" (2024), "Portti 44" (2024), "Faster: Vain yksi kierros" (2024) ja "Odile: Avajaiset ennen joulua" (2024).
Ura.
Heino on kertomansa mukaan tuottanut aiemmin mainoselokuvia ja dokumentteja 15 vuoden ajan. Heinon esikoiselokuva oli vuonna 2022 julkaistu "Toinen mies." Sitä vuonna 2024 seuranneessa "Roudassa" näyttelivät Jouko Ahola, Samuli Vauramo, Vesa Vierikko ja Ville Haapasalo.
"Portti 44" -elokuvan rooleissa esiintyivät muun muassa Kari-Pekka Toivonen, Tuija Hanhikoski, Jouko Ahola, sekä Esko Roine. Elokuva alkaa kohtauksella, jossa mies kolaroi kaupan parkkipaikalla erään perheen autoa. Perheenisä (Toivonen) lähtee selvittämään kolarin aiheuttaneen miehen henkilöllisyyttä ja samaan aikaan toisaalla myös toimittaja Milla (Hanhikoski) alkaa selvittää saman miehen henkilöllisyyttä. Elokuvassa seurataan rinnakkain kolmen henkilön tarinaa.
"Faster: Vain yksi kierros" kertoo tarinan aikanaan lupaavasta road racing -kuljettaja Mikestä, joka saa mahdollisuuden osallistua MM-karsintatapahtumaan. Heino esittää itse Miken roolin. Mukana elokuvassa ovat myös näyttelijät Tiia Weckström, Juha Veijonen sekä Jouko Keskinen. 
"Odile: Avajaiset ennen joulua" kertoo taidevarkaudesta, joka tapahtuu ennen taidenäyttelyn avajaisia. Elokuvan päärooleissa on mukana Panu Mikkola, Lauri Ketonen, Kari-Pekka Toivonen sekä Ville Haapasalo.
Heinon uusin elokuva on vuonna 2026 julkaistava Routa 2. Elokuva on jatkoa aiemmalle Routa elokuvalle. Uuden elokuvan pääosassa jatkaa Jouko Ahola ja Ville Haapasalo. Myös Pirkko Mannola esiintyy Routa 2 elokuvassa.
Mediassa.
Tony Heino on kertonut seuraavan tuotannon olevan Mannerheim elokuva. Heinon mukaan Carl Gustaf Mannerheimista (1867–1951) ei ole tehty yhtään historiaa kunnioittavaa tarinaa, joten hänen tavoitteenaan on luoda sellainen suurelle yleisölle. Hän aikoo tehdä Mannerheimista noin kahden tunnin mittaisen draamaelokuvan miehestä, joka oli ratkaisevassa asemassa toisen maailmansodan aikana.
Tutkivia juttuja julkaiseva Long Play -verkkojulkaisu julkaisi helmikuussa 2025 jutun Heinon tuotantojen kuntarahoituksesta otsikolla ”Long Play selvitti: kunnat maksaneet yli 160 000 euroa amatöörielokuvantekijälle – elokuvat näkee vain ohjaajan firman sivulla”.
Tutkivassa jutussa kävi ilmi, että kunnat olivat tehneet Heinon tuotantojen kanssa markkinointisopimuksia ja lupauksella, että kunnat saavat merkittävää medianäkyvyyttä osallistumalla Heinon elokuvien rahoittamiseen.
Filmografia.
Lähde:
Catalina-tapaus

Catalina-tapaus () oli Ruotsin ja Neuvostoliiton välillä kesäkuussa 1952 tapahtunut välikohtaus ja sitä seurannut diplomaattinen kriisi. Selkkauksessa Neuvostoliiton hävittäjät ampuivat Itämerellä alas kaksi ruotsalaista lentokonetta.
Ruotsin DC-3-kone, jossa oli kahdeksan hengen miehistö, katosi 13. kesäkuuta 1952 merialueella Gotska Sandön itäpuolella. Kolme päivää myöhemmin Neuvostoliitto ampui alas toisen Ruotsin ilma-aluksen, Catalina-lentoveneen, joka oli etsimässä kadonnutta lentokonetta. Ensiksi ammutun koneen miehistö kuoli, mutta lentoveneessä olleet viisi henkeä pelastuivat länsisaksalaiselle laivalle.
Ruotsalaisille uskoteltiin aluksi, että kadonnut DC-3-kone olisi ollut siviilikone. Vasta myöhemmin paljastui, että kone oli ollut suorittamassa signaalitiedustelua Neuvostoliiton rakentamia Baltian tutka-asemia kohtaan. Ruotsissa oli pelätty Neuvostoliiton hyökkäystä länteen, ja tiedustelutiedot oli toimitettu Britannialle ja Yhdysvalloille. Ruotsin ilmavoimien eversti Stig Wennerström oli informoinut Neuvostoliittoa Ruotsin signaalitiedustelusta, minkä hän tunnusti kuulusteluissa vuonna 1963, jolloin hänet oli pidätetty epäiltynä vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi.
Neuvostoliitto tunnusti vasta vuonna 1991 lentokoneiden alasampumiset. Ruotsalainen harrastajaryhmä löysi DC-3-koneen hylyn Itämeren pohjasta kesällä 2003 viisi vuotta kestäneiden sukellusetsintöjen jälkeen. Hylyn löytöpaikka sijaitsi parikymmentä merimailia Gotska Sandön itäpuolella, kansainvälisillä vesillä mutta Ruotsin talousalueella. Hylky on nykyisin esillä Ruotsin ilmavoimien museossa Flygvapenmuseumissa Linköpingissä.
Bessey-lès-Cîteaux

Bessey-lès-Cîteaux on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 23 kilometriä Dijonin kaupungista kaakkoon.
Keskustassa oleva Saint-Vincentin kirkko on rakennettu 1800-luvulla samalla paikalla olleen kappelin paikalle. Kirkossa on kaksi kelloa, jotka on valmistettu vuosina 1492 ja 1509, sekä alttaritaulu vuodelta 1430. Kunnan alueella on ollut myös keskiaikainen 1400-luvulla rakennettu linna. Se kuitenkin purettiin ja sen kivistä rakennettiin hieman eri paikkaan 1700-luvulla nykyinen linna "Château de Bessey-lès-Cîteaux". Linnaan sijoitettiin toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain ilmavoimien 444. pommittajalentue. Lentolaivue käytti läheistä Dijon-Longvicin lentotukikohtaa. Linna on nykyisin majoituskäytössä.
Étormay

Étormay on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Montbardin kaupungista itään.
Keskustassa oleva Saint-Martinin kirkko on rakennettu alkujaan 1500-luvulla, ja nykyisen romaanisen ulkomuotonsa se sai 1600-luvun lopulla. Kirkon kellotorni rakennettiin 1800-luvulla.
Freya Stark

Freya Stark (31. tammikuuta 1893, Pariisi – 9. toukokuuta 1993, Asolo, Italia), oli brittiläinen tutkimusmatkailija ja matkakirjailija, joka kuvasi yli kahdessakymmenessä kirjassaan paikallista arkea, historiaa ja kulttuuria. Mondet hänen matkoistaan suuntautuivat Aasiassa alueille, joilla harvat eurooppalaiset olivat liikkuneet häntä ennen.
Stark sai peruskoulutuksensa kotiopettajattarilta, opiskeli kaksi vuotta Bedford Collegessa Lontoossa ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista. Hän siirtyi Italiaan sairaanhoito-opistoon ja alkoi sen opiskella arabiaa työn ohella. Hän opiskeli myös hieman persiaa ennen kuin teki ensimmäisen matkansa Lähi-itään vuonna 1927. Kaksi muuta matkaa Libanoniin vuosina 1929 ja 1931 olivat pohjana teokselle "The Valley of the Assassins."
Toisen maailmansodan aikana Stark työskenteli brittihallitukselle Adenissa, Baghdadissa ja Kairossa. Myöhemmin hän palasi Aasiaan ja kävi muun muassa Afghanistanissa ja Nepalissa.
Karl Reinhold Ladau

Karl Reinhold Ladau (26. marraskuuta 1762 Iisalmi – 19. helmikuuta 1823 Heinola) oli suomalainen everstiluutnantti ja postimestari.
Ladaun vanhemmat olivat Savon rykmentin majuri Fredrik Wilhelm Ladau (1727–1773) ja Anna Christina Furumarck (1730–1805). Hän tuli vapaaehtoisena Hämeen läänin jalkaväkirykmenttiin 1771 ja hän palveli korpraalina ja kersanttina Uudenmaan rakuunarykmentissä 1770-luvulla. Ladau kävi Haapaniemen kadettikoulun 1779–1784. 
Ladau oli vänrikkinä Savon jalkaväkirykmentissä vuodesta 1780. Hän osallistui an 1788–1790 ja hänet ylennettiin Savon jalkaväkirykmentin luutnantiksi 1788. Vuonna 1798 Ladausta tuli Kajaanin pataljoonan kapteeni. Ladau asui ensin Kajaanissa mutta muutti sitten 1793 Hyrynsalmelle. Ladau asui luultavasti Hyrynsalmen Nuottikankaalla sijainneessa Kapteeninaution virkatalossa ja hänet tunnettiin paikkakunnalla "Latokapteenin" nimellä. Ladau siirrettiin Savon rykmenttiin 1808 ja hän osallistui Suomen sotaan. Ladau haavoittui vakavasti 21. elokuuta 1808 Karstulan taistelussa kun hänen joukkonsa joutui erilleen Otto von Fieandtin pääjoukosta ja joutui pistinrynnäköllä murtautumaan venäläisjoukon läpi. 
Ladau ylennettiin majuriksi 1809, hänestä tuli miekkaritariston jäsen samana vuonna ja vuonna 1810 hän sai eron armeijasta everstiluutnantin arvoisena. Viimeksi Ladau oli Heinolan postimestarina 1818–1823.
Ladau oli naimisissa vuodesta 1791 Anna Elisabet Willichin kanssa. Heidän poikiaan olivat Vaasan hovioikeuden notaari Otto Reinhold Ladau (1792–1835), Hämeen läänin lääninsihteeri Adolf Wilhelm Ladau (1799–1846) ja komissiomaanmittari Georg Gustaf Ladau (1804–1867). Karl Reinhold Ladaun veli Gustaf Wilhelm Ladau osallistui Anjalan liittoon, joutui sen jälkeen pakenemaan Venäjälle ja oli myöhemmin Suomen postitirehtöörinä ja senaattorina. 
Ladau mainitaan Vänrikki Stoolin tarinoiden runossa "Sotamarski".
Poiseul-lès-Saulx

Poiseul-lès-Saulx on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 34 kilometriä Dijonin kaupungista pohjoiseen.
Keskustassa oleva uusgoottilainen Syntymäkirkko on rakennettu 1800-luvulla. Kirkon sisällä on 1300-luvulta oleva Neitsyt ja lapsi -veistos. Kunnan alueella on sisäänkäynti Mont de l'Échellen -kansallismetsään.
Myh’ailo Osadtšyi

Myh’ailo Hryhorovytš Osadtšyi (; 22. maaliskuuta 1936 Kurmany, Sumyn alue, Ukrainan SNT – 5. heinäkuuta 1994 Lviv, Ukraina) oli ukrainalainen runoilija, prosaisti ja toisinajattelija. Hänet nimitettiin vuonna 1979 PEN International -järjestön Sveitsin osaston kunniajäseneksi.
Osadtšyi opiskeli journalistiikkaa Lvivin yliopistossa, josta hän valmistui 1958. Hän opetti siellä 1960–1965 ja sai jatko-opinnot valmiiksi 1965. Samoihin aikoihin hän ryhtyi yhteistyöhön Ukrainan toisinajattelijoiden kanssa. Hänet pidätettiin 1965 neuvostovastaisesta toiminnasta ja tuomittiin seuraavana vuonna kahdeksi vuodeksi vankilaan. Uusi pidätys, seitsemän vuoden kovennettu pakkotyöleirituomio ja kolmen vuoden karkotus, tuli 1972. Tuomion hän kärsi leirillä Mordvassa ja karkotuksen Komissa.
Osadtšyi julkaisi esikoisrunokokoelmansa "Misjatšne pole" (’Pelto kuutamolla’) 1965 ennen pidätystään. Hänen tuotantonsa julkaiseminen kiellettiin Ukrainassa mutta hänen kuvauksensa leirikokemuksista ilmestyi 1971 lännessä, ja se käännettiin monille kielille. Hän jatkoi opetustyötä Lvivin yliopistossa syksyllä 1990 ja liittyi 1992 Ukrainan kirjailijaliittoon. Ensimmäinen Ukrainassa julkaistu runokokoelma ilmestyi 1993, ja kokoelma tieteellisiä ja journalistisia kirjoituksia ilmestyi 2001 nimellä "Ukrainotsentryzm" (’Ukrainakeskeisyys’).
Hapranäkinparta

Hapranäkinparta ("Chara globularis") on näkinpartojen sukuun kuuluva näkinpartaislevä.
Hapranäkinparta on tummanvihreä ja se kasvaa noin 10–50 senttimetrin pituiseksi. Sen sileä ja piikitön sekovarsi on suhteellisen hento. Sen sädekiehkuroissa on 6–9 ohutta ja teräväkärkistä haaraa.
Hapranäkinparta on triplostikkinen, eli päävartta peittäviä pitkiä kuorisoluja on kolme kertaa niin monta kuin kiehkuran haaroja. Se on yksikotinen ja yleensä yksivuotinen. Syvällä kasvaessaan se voi kuitenkin talvehtia.
Hapranäkinparta voidaan helpoiten sekoittaa sironäkinpartaan ("Chara virgata"), mukulanäkinparran muotoon ("Chara aspera" f. "subinermis") tai suppunäkinpartaan ("Chara connivens"). Mukula- ja suppunäkinparta ovat kuitenkin kaksikotisia.
Hapranäkinparrasta on havaintoja ympäri maailmaa. Suomessa sitä kasvaa koko maassa. Se on yksi Suomen yleisimpiä näkinpartaislajeja.
Hapranäkinparta kasvaa makeassa vedessä ja murtovedessä, jonka suolapitoisuus on alle 0,7 %. Se kasvaa 1–5 metrin syvyydessä muta- ja liejupohjilla rehevissä järvissä ja lammissa sekä rannikolla.
Hapranäkinparta voidaan jakaa kolmeen muunnokseen:
Caroline Thompson

Caroline Thompson (s. 23. huhtikuuta 1956) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, elokuvaohjaaja, tuottaja ja kirjailija. Hän on kirjoittanut käsikirjoituksen mm. Tim Burtonin ohjaamiin elokuviin "Saksikäsi Edward", "Painajainen ennen joulua" ja "Corpse Bride". Thompson kirjoitti Saksikäsi Edwardin tarinan ja sovitti elokuvan uuden näyttämöversion koreografi ja ohjaaja Matthew Bournen kanssa.
Tanja Szewczenko

Tanja Szewczenko (s. 26. heinäkuuta 1977 Düsseldorf) on saksalainen taitoluistelija, joka kilpaili yksinluistelussa. Hän voitti urallaan muun muassa kaksi aikuisten arvokisamitalia, MM-pronssia vuonna 1994 ja EM-pronssia vuonna 1998. Luistelu-uran jälkeen hän on luonut uraa näyttelijänä.
Kilpaura.
Düsseldorfer EG:tä seuratasolla edustanut Szewczenko aloitti luisteluharrastuksen vuonna 1979 ja kilpaili ensimmäisen kerran vuonna 1984. Hän harrasti lapsena taitoluistelun lisäksi balettia.
Juniorina Szewczenkon paras saavutus oli pronssimitali vuoden 1993 nuorten maailmanmestaruuskilpailuista. Aikuisten maailmanmestaruuskilpailuissa hän kilpaili urallaan neljästi (vuosina 1993, 1994, 1996 ja 1998) ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa viidesti (vuosina 1993, 1994, 1995, 1996 ja 1998) sijoittuen joka kerta kärkikymmenikköön. Hän voitti vuonna 1994 MM-pronssia ja vuonna 1998 EM-pronssia. Talviolympialaisissa Szewczenko kilpaili urallaan kerran, Lillehammerissa 1994. Hän sijoittui tuolloin kuudenneksi. 
Szewczenkon oli tarkoitus kilpailla myös Naganon olympialaisissa 1998, mutta joutui flunssan vuoksi vetäytymään viime hetkillä. Aiemmin häneltä jäi väliin koko kausi 1996–1997 vakavan virusinfektion vuoksi.
Szewczenko voitti Saksan-mestaruuden kolmesti, vuosina 1994, 1995 ja 1998. Vuoden 1994 Saksan-mestaruuskilpailut saivat huomiota kaksinkertaisen olympiavoittajan Katarina Wittin palattua kilpajäille kuuden vuoden tauon jälkeen. Witt sijoittui kilpailussa hopealle. Muista kilpailuista Szewczenko voitti muun muassa Nations Cupin vuosina 1993 ja 1997 sekä NHK Trophyn vuonna 1997. 
Kilpauran jälkeen.
Szewczenko lopetti kilpauransa taitoluistelijana vuonna 2000. Hän on tämän jälkeen jatkanut lajin parissa esiintymällä luistelunäytöksissä, muun muassa "Holiday on Icessa". Hän on myös ollut tuomarina Saksan "Dancing on Ice" -televisio-ohjelmassa vuonna 2006.
2000-luvun alussa Szewczenko aloitti uran näyttelijänä. Hän on muun muassa näytellyt Kati Ritteriä saippuasarjassa "Unter uns" vuosina 2002–2005 ja Diana Sommeria toisessa saippuasarjassa "Alles was zählt" vuosina 2006–2009 sekä 2016–2018.
Vuonna 2014 Szewczenko oli kilpailijana televisio-ohjelmassa "Let’s Dance", Saksan versiossa "Tanssii tähtien kanssa" -formaatista. Hän sijoittui kilpailussa toiseksi parinsa Willi Gabalierin kanssa.
Yksityiselämä.
Szewczenko on ollut vuodesta 2020 naimisissa taitoluistelija Norman Jeschken kanssa. Pari oli ollut ennen avioliittoa yhdessä jo vuodesta 2008. Heillä on kolme lasta, vuonna 2011 syntynyt tytär sekä vuonna 2021 syntyneet kaksospojat.
Zernogradin lentotukikohta

Zernogradin lentotukikohta (, suom. Zernogradin sotilaslentokenttä; tai ; kansallinen lentopaikkatunnus: ЬРРГ, XRRG) on Venäjän Eteläisen sotilaspiirin helikopteritukikohta Zernogradin piirissä Rostovin alueella. Tukikohta sijaitsee maanteitse 82 kilometriä Rostovista kaakkoon ja kuusi kilometriä Zernogradin kaupungin keskustasta itään.
Zernogradin sotilaslentokentällä on 2020-luvun alkuvuosina toiminut 16. armeijan lentoprikaati (16 BrAA, yksikkö 41767). Senn lentokalustoon kuuluu kaksi lentuetta kuljetushelikoptereita (Mil Mi-8AMTSh ja Mil Mi-8PP), kaksi lentuetta Mil Mi-28N ja Mil Mi-35N taisteluhelikoptereita sekä joitain raskaita Mil Mi-26 kuljetushelikoptereita.
Tukikohdan aiemmissa vaiheissa siellä on toiminut muun muassa Mikojan MiG-29 -hävittäjillä lentänyt sotilasyksikkö (31 GvIAP, yksikkö 12628).
Locals Only - Dark Edition

Locals Only -Dark Edition on The Local Bandin debyyttialbumi, joka julkaistiin 4. joulukuuta 2015.
Sironäkinparta

Sironäkinparta ("Chara virgata") on näkinpartojen sukuun kuuluva näkinpartaislevä.
Sironäkinparta on vaalean- tai harmaanvihreä ja pieni- tai keskikokoinen. Se kasvaa 3–30 cm korkeaksi. Se on yksi- tai monivuotinen. Sillä on kiehkuroissa 7–8 haaraa..
Sironäkinparta kasvaa tavallisesti makeassa vedessä, mutta siitä on havaintoja myös murtovedestä.
Ferraro

Ferraro on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Viktor Zvjahintsev

Viktor Oleksandrovytš Zvjahintsev (, 22. lokakuuta 1950 Stalino, Ukrainan SNT – 21. huhtikuuta 2022 Donetsk, Ukraina) oli ukrainalainen, kilpaurallaan Neuvostoliittoa edustanut jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
Zvjahintsev pelasi Neuvostoliiton miesten maajoukkueessa 13 maaottelua. Hän kuului Neuvostoliiton kokoonpanoon Montréalin kesäolympialaisissa 1976, missä maa voitti pronssia. Zvjahintsev teki uransa ainoan miesten maajoukkuemaalin olympiaturnauksen puolivälieräottelussa Irania vastaan. Seuratasolla Zvjahintsev edusti muun muassa FK Šah’tar Donetskia, jossa hän saavutti Neuvostoliiton cup-mestaruuden vuonna 1980 ja Neuvostoliiton pääsarjan hopeaa vuosina 1975 ja 1979. Hän toimi myöhemmin jalkapalloerotuomarina. 22. huhtikuuta 2022 Zvjahintsevin uutisoitiin kuolleen 71-vuotiaana.
Matthew Bourne

Matthew Christopher Bourne (s. 13. tammikuuta 1960) on englantilainen nykytanssin ja tanssiteatterin koreografi. Hän on saanut lukuisia palkintoja ja ehdokkuuksia mukaan lukien Laurence Oliver Award ja Tony Award.
Buddhalaisuus Indonesiassa

Buddhalaisuus on vähemmistöuskonto Indonesiassa, mutta se on siitä huolimatta yksi maan uskonnollisista asioista vastaavan ministeriön tunnustamista uskonnoista. 
Maan tunnetuin buddhalainen temppeli lienee Borobudur, joka on edelleen uskonnollisessa käytössä. Se on samalla myös maailman suurin buddhalainen temppeli, jossa käy vuosittain 40 000 – 60 000 pyhiinvaeltajaa. Indonesian valtio on pyrkinyt kehittämään temppelialuetta buddhalaisten pyhiinvaeltajien turismin tarpeisiin.
Historia.
Hindulaisuus saapui Indonesian saaristoon Intiasta 200-luvulla. Buddhalaisuus seurasi tätä 400-luvulla ja tämän jälkeen molemmat uskonnot elivät keskenään sovussa ja muodostuivat omaksi synkroniseksi uskonnokseen, jota harjoitettiin Indonesian hindulais-buddhalaisissa kuningaskunnissa. Hindulais-buddhalainen uskonto saavutti huippunsa 700-luvulta lähtien Srivijayan nousun myötä aina 1400-luvulle saakka. Sekä theravada- että mahayanabuddhalaisuus ovat levinneet Indonesian alueille heti alusta alkaen.
Islamin saapuminen Indonesiaan johti buddhalaisuuden taantumiseen ja 1400-luvulle tultaessa islamista oli tullut merkittävä uskonto alueella.
Perinteisesti buddhalaisuuden elpymisen Indonesiassa katsotaan alkaneen 1900-luvun puolessa välissä, kun Borobudurissa juhlittiin vesakia vuonna 1953. Maassa nosti päästään aivan uudenlainen buddhayana-suuntaus, jossa theravada, mahayana ja vajrayana toimivat yhdessä. Buddhalaisuuden elvytystyössä avainasemassa oli munkki Ashin Jinarakkhita, joka kiersi pitkin Indonesiaa ja torjui yhteen yksittäiseen koulukuntaan nojautumisen. Tätä ilmensi se, että hän pukeutui theravadabuddhalaisten käyttämään sahraminkeltaiseen kaapuun, mutta ei ajanut partaansa kuten kiinalaiset mahayanabuddhalaiset.
Nykyään.
Indonesian nykyisen perustuslain mukaan, mikään uskonto ei saa olla ristiriidassa perustuslain tai maan virallisen filosofian, pancasilan, kanssa. Pancasila vaatii, että indonesialaiset uskovat yhteen jumalaan, jota ei kuitenkaan nimetä. Buddhalaisten kohdalla tämä tarkoittaa, että Siddhartha Gautamaa kohdellaan kuin jumalaa, josta käytetään nimityksiä kuten Kaikkivoipa ja alkuperäinen Buddha (), Ensimmäinen ja verraton Buddha (), Alkuperäinen Buddha () tai Buddhien Buddha (). Tämä teistinen buddhalaisuus varmistaa sen, että buddhalaisuus on yhteensopiva pancasilan kanssa.
Nyky-Indonesiassa buddhalaisuuden katsotaan olevan etupäässä maan kiinalaisväestön, ja näiden jälkeläisten, uskonto. Lombokin saarella on kuitenkin katkeamattomasti säilynyt Indonesian alkuperäiskansojen buddhalaisuuden perinne, joka on jäljitettävissä aina Srivijayan aikoihin saakka. Näitä Lombokin buddhalaisia arvioidaan olevan enintään 20 000 ja he sijoittuvat pääsääntöisesti saaren vuoristoiselle syrjäseuduille ja puhuvat äidinkielenään sasakia.
Vuoden 2018 väestönlaskennassa Indonesiassa laskettiin olevan hieman yli kaksi miljoonaa buddhalaista.
Sandra Pisani

Alexandra Jane ”Sandra” Pisani (23. tammikuuta 1959 – 19. huhtikuuta 2022 Adelaide) oli australialainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Pisani voitti Australian naisten maajoukkueessa olympiakultaa Soulissa 1988 ja MM-pronssia Malesiassa 1983. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984, missä maa sijoittui neljänneksi, sekä vuosien 1981 ja 1986 MM-kilpailuissa. Yhteensä Pisani pelasi 105 maaottelua. Ratapyöräilyn olympiavoittaja Michael Turtur oli Pisanin puoliso 32 vuoden ajan. Pisani kuoli syöpään adelaidelaisessa sairaalassa 63-vuotiaana 19. huhtikuuta 2022.
Astro Invader

Astro Invader on Stern Electronicsin vuonna 1980 julkaisema kolikkopeli. Pelissä lentävä lautanen pudottaa vihollisaluksia sarakkeisiin. Sarakkeen ollessa täynnä vihollisalus putoaa sarakkeesta. Pelaajan täytyy joka kentässä ampua tietty määrä vihollisaluksia. Pelaajan alusta liikutetaan vaakasuunnassa.
Aiheesta muualla.
https://www.arcade-museum.com/game_detail.php?game_id=6948
Pyhän Ananiaksen kappeli

Pyhän Ananiaksen kappeli on kirkko Syyrian pääkaupunki Damaskoksen vanhassakaupungissa Suoran kadun alueella. Kappeli on liitetty Pyhän Ananiaksen tarinaan Paavalin näön parantamisesta ja kasteesta. Kappeli on ainoa Damaskoksen säilyneistä roomalaiskauden kirkoista muiden pystyssä olevien kirkkojen tullessa rakennetuksi vasta myöhemmin. Kappelin täkein osa on maan alla.
Historia.
Pyhä Ananias liittyy raamatun Uuden testamentin tarinaan Paavalista eli Saul Tarsolaisesta ja näön parantamisesta ja kasteesta Damaskoksen Suoralla kadulla. Paavali asui myöhemmin Ananiaan talossa ja saarnasi kristinuskoa Damaskoksen synagogilla.
Ananiaksen kappeli on paikalla nykyisen Suoran kadun varrella lähellä kaupunginmuurin Bab Šarqi-porttia, joka tarinan mukaan oli aikanaan raamatun Ananiaan talo. Kaivauksissa kappelin länsipuolelta on löydetty joitakin viitteitä, joiden mukaan paikalla olisi saattanut olla jonkinlaista uskonnollista merkitystä jo Rooman valtakunnan aikana. Ananiaan tarina on ehkä liitetty paikkaan tästä syystä. Itse kappelin maanalaiset osat saattavat ajoittua jo 400- tai 500-luvuille. Jos tämä pitää paikkansa, Ananiaan kappeli on ainoa Damaskoksen säilyneistä myöhäisroomalaisista tai bysanttilaisista kirkoista. Muut nykyiset kirkot on rakennettu vasta islamin saavuttua alueelle.
Vuonna 1860 Damaskoksessa syttyi Libanonvuoren sisällissotaan liittyineitä kristittyjen vastaisia mellakoita. Niiden yhteydessä hävitettiin huomattava osa Suoran kadun kirkkoja ja muita rakennuksia. Tuhojen jälkeen niitä rakennettiin uudestaan uuden mallin mukaisesti. Ananiaan kappelin maanalainen osa oli yksi harvoista kohteista, jotka säilyivät joten kuten alkuperäisessä kunnossaan.
Denise Di Novi

Denise Di Novi (s. 21 maaliskuuta 1956) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja ja -ohjaaja. Hän on työskennellyt tuottajana mm. Tim Burtonin ohjaamissa elokuvissa "Saksikäsi Edwar"d, "Batman - paluu", "Ed Wood" ja "Painajainen ennen joulua".
Jacques Perrin

Jacques Perrin, oik. Jacques André Simonet (13. heinäkuuta 1941 – 21. huhtikuuta 2022) oli ranskalainen elokuvanäyttelijä ja -tuottaja. Hän loi menestyksekkään uran niin ranskalaisissa kuin italialaisissakin elokuvissa.
Ura.
Perrinin elokuvaura kesti vuosikymmeniä. Hänen ensimmäinen pääosansa oli vuonna 1961 italialaisessa elokuvassa "Tyttö ja laukku". Hänet palkittiin parhaan miespääosan palkinnolla Venetsian elokuvajuhlilla elokuvasta "Un uomo a metà". Hän myös näytteli Jacques Demyn ranskankielisissä musikaaleissa "Rochefortin tytöt" ja "Aasinnahka". Hänen uransa myöhempiä tunnettuja rooleja on mm. elokuvassa "Cinema Paradiso".
Perrin oli uransa aikana kaksi kertaa Oscar-ehdokkaana tuottajan ominaisuudessa; elokuva "Z – hän elää!" voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin ja oli ehdolla parhaaksi elokuvaksi. Tämän lisäksi "Siivekäs muutto" oli ehdolla parhaaksi dokumentiksi.
Yksityiselämä.
Jacques Perrin oli naimisissa Valentine Perrinin kanssa. Hänellä oli kolme lasta.
Carsten Niebuhr

Carsten Niebuhr (17. maaliskuuta 1733 Lüdingworth, Bremen-Verden – 26. huhtikuuta 1815 Meldorf, Holstein) oli saksalainen, Tanskan palveluksessa ollut kartografi ja Lähi-idän tutkimusmatkailija. Hän oli Barthold Georg Niebuhrin isä.
Elämä ja ura.
Niebuhr oli pienviljelijä poikana. Hänellä oli vaatimaton koulutus, ja nuoruusvuosien ajan hän joutui tekemään maalaistöitä. Hän oli taipuvainen matematiikkaan, ja hän onnistui hankkimaan itselleen maanmittarin koulutusta. 
Tanskan hallitus hyväksyi Niebuhrin vuonna 1758 jäseneksi Arabiaan suunnitellulle tieteelliselle tutkimusretkikunnalle. Niebuhr opiskeli ahkerasti matematiikkaa puolitoista vuotta ennen retkikunnan lähtöä ja onnistui myös hankkimaan jonkin verran arabian kielen taitoja. Insinööriluutnanttina, jonka tehtävänä oli suorittaa kartografisia tutkimuksia, hän lähti neljän tiedemiehen kanssa vuonna 1761 Egyptiin, vietti myöhemmin kahdeksan kuukautta Jemenissä ja oli ainoa osallistujista, joka selvisi hengissä matkan vaikeuksista. Niebuhr näyttää pelastaneen oman henkensä ja palauttaneen terveytensä omaksumalla paikallisten asukkaiden pukeutumis- ja ruokailutottumukset. Vuonna 1763 hän purjehti Bombayhin ja lähti paluumatkalle vuonna 1764 Persian, Syyrian ja Turkin kautta, palaten Tanskaan vuonna 1767. Persiassa hän tutki Persepoliksen raunioita ja teki tarkat kopiot sen nuolenpääkirjoituksista. Niebuhr meni naimisiin vuonna 1773 ja toimi muutaman vuoden ajan Tanskan sotilasvirassa. Vuonna 1778 hän kuitenkin otti vastaan viran Holsteinin siviilihallinnossa. 
Niebuhr kirjasi havaintonsa tarkasti ja tunnollisesti ja oli totuudenmukainen matkakertomuksissaan. Hänen teoksensa Arabian maantieteestä, kansasta, muinaisuudesta ja arkeologiasta ovat olleet pitkään klassikkoja. Niebuhr julkaisi teoksen "Beschreibung von Arabien" vuonna 1772 ja laajemman "Reisebeschreibung von Arabien und anderen umliegenden Ländern" -teoksen vuosina 1774–1778. Jälkimmäinen teos käännettiin ranskaksi, englanniksi, hollanniksi ja tanskaksi. Hän julkaisi myös suomalaisen matkakumppaninsa Peter Forsskålin teoksia. Saksalaiseen aikakauslehteen, "Deutsches Museumiin", Niebuhr kirjoitti artikkeleita Afrikan sisäosista, Turkin valtakunnan poliittisesta ja sotilaallisesta tilasta ja muista aiheista. 
Niebuhr valittiin vuonna 1776 Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian ulkomaiseksi jäseneksi.
Erwina Ryś-Ferens

Erwina Lilia Ryś-Ferens (19. tammikuuta 1955 Elbląg – 20. huhtikuuta 2022) oli puolalainen pikaluistelija, joka voitti urallaan kolme naisten arvokisamitalia ja kilpaili neljissä talviolympialaisissa.
Elämä ja urheilu-ura.
Monipuolisesti jokaista matkaa huipputasolla luistellut Ryś, myöhemmin avioiduttuaan Ryś-Ferens, voitti yleisluistelun MM-kilpailuissa pronssia vuonna 1988 ja sprinttereiden MM-kilpailuista pronssia vuosina 1978 ja 1985. Hän kilpaili urallaan neljissä talviolympialaisissa: Innsbruckissa 1976, Lake Placidissä 1980, Sarajevossa 1984 ja Calgaryssä 1988. Parhaimmillaan Ryś-Ferens sijoittui olympiatasolla viidenneksi, mikä tapahtui kolmesti: Lake Placidin 3 000 metrillä, Sarajevon 1 500 metrillä ja Calgaryn 3 000 metrillä. Ryś-Ferens toimi kilpauransa jälkeen poliitikkona. Hän sairasti viimeiset elinvuotensa luusyöpää ja kuoli 67-vuotiaana 20. huhtikuuta 2022.
Kirjoperhosevä

Kirjoperhosevä ("Dactyloptena orientalis") tai kirjoperhossimppu on perhoseviin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan indopasifiselta merialueelta.
Koko ja ulkonäkö.
Kirjoperhosevä voi kasvaa suurimmillaan noin 40 cm pitkäksi, mutta tavanomaisimmillaan se on noin 20 cm pitkä. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen, kulmikas ja suuripäinen. Rintaevät ovat erittäin kookkaat ja viuhkamainen. Kalan ensimmäinen selkäevän ruoto on pidentynyt ja selkäevä on kaksiosainen ja piikikäs. Kirjoperhosevä on väriltään harmahtavan tai vihertävän ruskea ja ruumiissa on tummareunaisia ruskeita täpliä. Rintaevissä on oransseja ja ruskeita ja täpliä reunassa sinisiä aaltoja.
Levinneisyys ja elintavat.
Kirjoperhosevän levinneisyysalue on hyvin laaja ja sitä tavataan Afrikan itärannikolta ja Punaiseltamereltä Japaniin ja Pitcairnsaarille. Laji liikkuu koralliriuttojen läheisyydessä hiekkapohjaisilla alueilla. Sen ravintoa ovat äyriäiset, nilviäiset ja pienet kalat. 
Kirjoperhosevää kalastetaan vähäisessä määrin verkoilla. Sitä voidaan pitää merivesiakvaarioissa.
William Jackson Hooker

William Jackson Hooker (6. heinäkuuta 1785 Norwich, Englanti – 12. elokuuta 1865 Lontoo) oli englantilainen kasvitieteilijä. Hän oli Joseph Dalton Hookerin isä.
Elämä ja ura.
Koulun käytyään Hooker matkusteli ja harrasti luonnontieteitä, erityisesti ornitologiaa ja entomologiaa, mutta keskittyi myöhemmin kasvitieteeseen. Hänen ensimmäinen kasvitieteellinen retkikuntansa suuntautui Islantiin kesällä 1809 Joseph Banksin ehdotuksesta, mutta hänen keräämänsä luonnontieteelliset näytteet muistiinpanoineen ja piirustuksineen katosivat paluumatkalla laivan palamisen vuoksi. Hooker itse selvisi täpärästi hengissä. Hyvä muisti auttoi häntä kuitenkin julkaisemaan selostuksen saaresta, sen asukkaista ja kasvistosta. Se ("Journal of a Tour in Iceland") julkaistiin yksityisesti vuonna 1811 ja painettiin uudelleen vuonna 1813. Vuonna 1814 Hooker vietti yhdeksän kuukautta kasvitieteellisillä retkillä Ranskassa, Sveitsissä ja Pohjois-Italiassa. Hän asettui asumaan Halesworthiin, Suffolkiin, ja omistautui herbaarionsa perustamiselle, josta tuli kasvitieteilijöiden keskuudessa maailmanlaajuisesti tunnettu. Vuonna 1816 ilmestyi hänen ensimmäinen tieteellinen teoksensa "British Jungermanniae", jota seurasi William Curtisin "Flora Londinensis" -teoksen uusi painos, johon hän kirjoitti kuvaukset, Alexander von Humboldtin ja Aimé Bonplandin "Plantae cryptogamicae" -teoksen kuvaus, yhdessä tohtori Thomas Taylorin kanssa laadittu "Muscologia Britannica", joka on erittäin kattava kuvaus Ison-Britannian ja Irlannin sammalista (1818), sekä hänen "Musci exotici" -teoksensa (1818–1820). Vuonna 1820 hän otti vastaan Glasgow’n yliopiston kasvitieteen professuurin, ja hänestä tuli pian suosittu luennoitsija.
Lähinnä Hookerin ponnistelujen ansiosta kasvitieteilijöitä nimitettiin Britannian hallituksen retkikuntiin. Hänen herbaarioonsa tuli runsaasti arvokkaita lisäyksiä kaikkialta maailmasta, ja hänen asemansa kasvitieteilijänä parani näin huomattavasti. Hänestä lyötiin ritariksi vuonna 1836, ja vuonna 1841 hänet nimitettiin Kewin kuninkaallisen kasvitieteellisen puutarhan johtajaksi William Townsend Aitonin erottua tehtävästään. Hänen johdollaan puutarhan arboretum laajennettiin 270 hehtaariin, rakennettiin uusia kasvihuoneita ja perustettiin kasvitieteen museo. Puutarhan johtajana Hooker julkaisi muun muassa seuraavat teokset: "Icones plantarum" (1837–1854), "Genera filicum" (1842), "Species filicum" (1846–1864) ja "The British Ferns" (1861–1862). Hän toimitti myös "Botanical Miscellany" -lehteä (1830–1833), "Journal of Botany" -lehteä (1834–1842), "London Journal of Botany" -lehteä (1842–1848) ja "Journal of Botany and Kew Garden Miscellany" -lehteä (1849–1857). Hänestä tuli Ruotsin tiedeakatemian ulkomaanjäsen vuonna 1833 ja Uppsalan tiedeseuran jäsen vuonna 1847.
Ashin Jinarakkhita

Ashin Jinarakkhita (23. tammikuuta 1923 – 18. huhtikuuta 2002) oli indonesialainen buddhalainen munkki, joka elvytti buddhalaisuuden Indonesiassa 1900-luvulla.
Varhainen elämä.
Jinarakkhita syntyi vuonna 1923 indonesiankiinalaiseen perheeseen ja sai alkujaan nimeksi Tee Boan-an (). Lukioaikana Tee tutustui hollantilaiseen Reighin, joka puolestaan kuului teosofiseen seuraan ja esitteli sen toimintaa Teelle. Valmistuttuaan Tee aikoi jatkaa opintojaan Bandungissa, mitä ei tosin kestänyt kuin vain vuosi, kun Japani hyökkäsi Indonesiaan. Japanilaiset sulkivat koulut ja lähettivät oppilaat kotiin. Tee alkoi tämän jälkeen toimia vapaaehtoisena soppakeittiössä. Hän myös pyrki syventymään teosofiaan parhaansa mukaan vieraillessaan muun muassa Yogyakartassa.
Sodan jälkeen Tee hakeutui opiskelemaan matematiikkaa ja kemiaa Alankomaihin Groningenin yliopistoon, jossa hän opiskelujen ohella pääsi teosofisiin piireihin. Lisäksi hän opiskeli sanskritia ja paalia Gerardus van der Leeuwinin avulla. Hän myös alkoi luennoida teosofian piireissä ja suoritti uskonnonopettajille suunnattuja opintoja. Nämä saivat Teen kiinnostumaan buddhalaisuudesta, ja hän päätti lopettaa luonnontieteiden opintonsa ja syventyä buddhalaisuuteen. Hän palasi Indonesiaan vuonna 1951 vietettyään Alankomaissa viisi vuotta.
Toiminta munkkina.
Teen vihki munkiksi vuonna 1953 kiinalainen mahayanamunkki Benqing, jolta Tee sai dharmanimen Tizheng. Kiina ei kuitenkaan ollut turvallinen paikka lähteä munkkioppilaaksi, joten Tee päätti lähteä sen sijaan vuonna 1954 Myanmariin, jossa hänet vihittiin uudelleen, mutta tällä kertaa theravadamunkiksi, ja hän sai dharmanimekseen Ashin Jinarakkhita.
Jinarakkhita katsoi, että kaikki buddhalaisuuden suuntaukset (theravada, mahayana ja vajrayana, joita kaikkia esiintyi Indonesiassa) olivat loppujen lopuksi yhteensopivia, minkä pohjalta hän loi buddhayana-nimisen suuntauksen. Hän myös luonnosteli pohjan Kaikkivoipaisen ja alkuperäisen Buddhan () konseptista, joka määrittelee Siddhartha Gautaman jumalaksi. Tämä puolestaan varmisti, että buddhalaisuus ei ole ristiriidassa Indonesian virallisen filosofian pancasilan kanssa. Jinarakkhita alkoi levittää aatetta teistisestä buddhalaisuudesta 1950- ja 1960-luvuilla ympäri Indonesiaa.
Munkkina toimiessaan Jinarakkhita pyrki myös ulkoisella olemuksellaan ilmentämään sitä, että buddhalaisuuden eri suuntaukset voivat elää harmoniassa keskenään: hän pukeutui theravadabuddhalaiseen sahraminkeltaiseen kasayaan, mutta antoi kuitenkin partansa kasvaa, kuten kiinalaisessa mahayana-perinteessä oli tapana.
Kuolema.
Jinarakkhita kuoli jakartalaisessa sairaalassa vuonna 2002.
Perintö.
Jinarakkhitan katsotaan "indonesialaistaneen" buddhalaisuuden samalla kun hän elvytti sitä. Perinteisesti ei-teistisestä buddhalaisuudesta tuli Jinarakkhitan myötävaikutuksesta teistinen, jotta se soveltuisi paremmin indonesialaiseen yhteiskuntaan. Hänen katsotaan myös olevan ensimmäinen indonesialaissyntyinen buddhalainen munkki ().
Coazze

Coazze () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 143 asukasta.