tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
POC-lukupiiri

POC-lukupiiri on suomalainen yhdistys, joka vinkkaa ruskeiden ja mustien eli people of color -kirjailijoiden suomennettuja kirjoja, joissa käsitellään muita aiheita kuin rasismia ja syrjintää.
Lukupiirin perustivat vuonna Téri Zambrano ja Aracelis Correa vuonna 2020 ja yhdistys rekisteröitiin vuonna 2022. Toiminta sai alkunsa Helsingin yliopiston Students of Color -vertaisryhmästä WhatsAppissa. 
Lukupiiri pyrkii tarjoamaan myös vertaistukea mustille ja ruskeille suomalaisille.
Se toimii sosiaalisessa mediassa ja järjestää kirjallisuustapahtumia.
Anja Arndt

Anja Arndt (s. 10. tammikuuta 1966 Wangerland, Saksa) on saksalainen poliitikko. Arndt edustaa Vaihtoehto Saksalle -puoluetta. Arndt on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Arno Bausemer

Arno Bausemer (s. 2. joulukuuta 1982 Havelberg, Itä-Saksa) on saksalainen poliitikko. Bausemer edustaa Vaihtoehto Saksalle -puoluetta. Bausemer on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Irmhild Bossdorf

Irmhild Bossdorf (s. 14. tammikuuta 1967 Mechelen, Belgia) on saksalainen poliitikko. Bossdorf edustaa Vaihtoehto Saksalle -puoluetta. Bossdorf on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Tomasz Froelich

Tomasz Froelich (s. 15. lokakuuta 1988 Hampuri, Länsi-Saksa) on saksalainen poliitikko. Froelich edustaa Vaihtoehto Saksalle -puoluetta. Froelich on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Alexander Jungbluth

Alexander Jungbluth (s. 7. helmikuuta 1987 Würselen, Länsi-Saksa) on saksalainen poliitikko. Jungbluth edustaa Vaihtoehto Saksalle -puoluetta. Jungbluth on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Mary Khan

Mary Khan (s. 25. kesäkuuta 1995 Frankfurt am Main, Saksa) on saksalainen poliitikko. Khan edustaa Vaihtoehto Saksalle -puoluetta. Khan on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Hans Neuhoff

Hans Neuhoff (s. 10. tammikuuta 1959 Bonn, Länsi-Saksa) on saksalainen poliitikko. Neuhoff edustaa Vaihtoehto Saksalle -puoluetta. Neuhoff on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Alexander Sell

Alexander Sell (s. 25. marraskuuta 1980 Mainz, Länsi-Saksa) on saksalainen poliitikko. Sell edustaa Vaihtoehto Saksalle -puoluetta. Sell on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Sarah Knafo

Sarah Knafo (s. 24. huhtikuuta 1993 Pavillons-sous-Bois, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Knafo edustaa Reconquête!-puoluetta. Knafo on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Marcin Sypniewski

Marcin Sypniewski (s. 30. tammikuuta 1979 Bydgoszcz, Puola) on puolalainen poliitikko. Sypniewski edustaa Konfederaation vapaus ja itsenäisyys -puoluetta. Sypniewski on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Ewa Zajączkowska-Hernik

Ewa Zajączkowska-Hernik (s. 20. tammikuuta 1990 Radom, Puola) on puolalainen poliitikko. Zajączkowska-Hernik edustaa Konfederaation vapaus ja itsenäisyys -puoluetta. Zajączkowska-Hernik on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Zsuzsanna Borvendég

Zsuzsanna Borvendég (s. 4. marraskuuta 1974 Tatabánya, Unkari) on unkarilainen poliitikko. Borvendég edustaa Meidän kotimaamme -liikettä. Borvendég on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Rada Laikova

Rada Laikova (; s. 3. huhtikuuta 1990 Plovdiv, Bulgaria) on bulgarialainen poliitikko. Laikova edustaa Revival-puoluetta. Laikova on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Stanislav Stojanov

Stanislav Stojanov (; s. 5. huhtikuuta 1981 Varna, Bulgaria) on bulgarialainen poliitikko. Stojanov edustaa Revival-puoluetta. Stojanov on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Petăr Volgin

Petar Volgin (; s. 28. syyskuuta 1969 Sofia, Bulgaria) on bulgarialainen poliitikko ja sotilasstrategi. Volgin edustaa Revival-puoluetta. Volgin on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Petras Gražulis

Petras Gražulis (s. 28. lokakuuta 1958 Mankūnai, Liettuan SNT) on liettualainen poliitikko. Gražulis edustaa Unioni vapauden ja oikeuden puolesta -puoluetta. Gražulis on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Marie-Luce Brasier-Clain

Marie-Luce Brasier-Clain (s. 19. lokakuuta 1959 Saint-Pierre, Réunion, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Brasier-Clain edustaa Kansallinen liittouma -puoluetta. Brasier-Clain on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Euroopan patriootit -ryhmää.
Valérie Deloge

Valérie Deloge (s. 9. toukokuuta 1966 Fontenay-aux-Roses, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Deloge edustaa Kansallinen liittouma -puoluetta. Deloge on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Euroopan patriootit -ryhmää.
Riihimäen Rautatienhotelli

Riihimäen Rautatienhotelli toimi vuosina 1878–1943 Riihimäen rautatieaseman läheisyydessä. Hotellin olivat rakennuttaneet Olivia ja Gustaf Axeen vuonna 1878, hotellin ruokailu tapahtui Asemaravintolassa. Hotellirakennus paloi vuonna 1879, mutta uusi hotelli päätettiin rakentaa entisin piirustuksin säilyneen kivijalan päälle. Olivia Axeen hankki henkilökohtaisesti rakennustarvikkeita ja hotellin irtaimistoa Pietarista. Hotellin niminä ovat olleet; 'Hotel' / 'Hôtel', 'Riihimäki-Hotell', 'Rautatienhotelli', ja 1930-luvun lopulta vuoteen 1943 'Turisti', jolloin hotellitoiminta loppui. Hotellitoiminnan jälkeen rakennus on toiminut Paloheimo Oy:n pääkonttorina. 
Hotellissa oli kymmenen kahden hengen huonetta ja varustus vastasi ajan vaatimuksia. Huoneet olivat lämpimiä ja niissä oli kaksi sähkölamppua, joiden käyttöä ei rajoitettu, kuten esim. Helsingissä tehtiin. Hotellissa on majoittunut myös pitkäaikaisia vieraita, mm. kirjailijoita kirjoittamassa teoksiaan. Hotellirakennus on hirsirunkoinen ja nykyään (v.2024) keltainen vuorattuna vaakalaudoituksella, rakennus on suojeltu vuonna 1989 hyväksytyllä asemakaavalla.
Mélanie Disdier

Mélanie Disdier (s. 27. tammikuuta 1974 Cambrai, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Disdier edustaa Kansallinen liittouma -puoluetta. Disdier on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Euroopan patriootit -ryhmää.
Gaëtan Dussausaye

Gaëtan Dussausaye (s. 5. huhtikuuta 1994 Brétigny-sur-Orge, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Dussausaye edustaa Kansallinen liittouma -puoluetta. Dussausaye on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Euroopan patriootit -ryhmää.
Anne-Sophie Frigout

Anne-Sophie Frigout (s. 11. huhtikuuta 1991 Reims, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Frigout edustaa Kansallinen liittouma -puoluetta. Frigout on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Euroopan patriootit -ryhmää.
Angéline Furet

Angéline Furet (s. 24. heinäkuuta 1981 Le Mans, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Furet edustaa Kansallinen liittouma -puoluetta. Furet on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Euroopan patriootit -ryhmää.
Sylvie Josserand

Sylvie Josserand (s. 23. elokuuta 1968 Ranska) on ranskalainen poliitikko. Josserand edustaa Kansallinen liittouma -puoluetta. Josserand on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Euroopan patriootit -ryhmää.
Trypaanisininen

Trypaanisininen (C34H24S4N6O14Na4) eli C.I. Direct Blue 14 on atsoväreihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineena esimerkiksi solubiologisissa tutkimuksissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa trypaanisininen on sinistä tai harmahtavaa kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja niukasti etanoliin tai etyleeniglykoliin. 
Trypaanisinistä valmistetaan o-tolidiinin diatsoniumsuolan ja 5-amino-4-hydroksi-2,7-disulfonihapon reaktiolla emäksen kuten natriumkarbonaatin läsnä ollessa.
Trypaanisinisellä voidaan värjätä esimerkiksi puuvillaa, pellavaa ja polyestereitä. Tärkeämpi se on kuitenkin solubiologisissa tutkimuksissa erityisesti määritettäessä solujen elinkelpoisuutta. Elävät solut eivät ota trypaanisinistä sisäänsä, mutta kuolleet solut värjäytyvät sinisiksi. Yhdistettä käytetään lisäksi väriaineena silmien kataraktileikkauksissa. Aiemmin yhdistettä käytettiin trypanosomiaasien hoidossa.
Liberty Media

Liberty Media on yhdysvaltalainen mediayhtiö, jonka pääomistaja on John Malone. Yhtiön arvo oli vuonna 2023 "Forbesin" mukaan 20,8 miljardia dollaria, mikä tekee siitä suurimman urheiluyritysryppään. Liberty Median tärkeimpiä omistuksia ovat Formula 1-sarja sekä baseball-joukkue Atlanta Braves. Yritysryppääseen kuuluvat myös Drone Racing League, Kroenke Arena, Meyer Shank Racing sekä Overtime Sports.
Marlene Dietrichin filmografia

Tämä on Marlene Dietrichin filmografia.
Köneürgenç

Köneürgenç on kaupunki ja samannimisen piirikunnan keskus Daşoguzin maakunnassa Turkmenistanissa. Se sijaitsee Amudarjajoen vasemmalla rannalla 95 kilometriä Daşoguzista luoteeseen. Vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 37 176 asukasta.
Kaupungin edeltäjä oli Gurgandž, joka toimi 700-luvun alun arabivalloituksen jälkeen Horezmin lounaisosan ja myöhemmin koko maan keskuksena. Mongolit hävittivät Gurgandžin vuonna 1221 ja perustivat vuonna 1231 sen lähelle Ürgenčin kaupungin. Siitä kasvoi pian suuri ja kukoistava kauppakaupunki, joka toimi myös alueen hallinnollisena ja kulttuurikeskuksena. Timur Lenk hävitti vuonna 1388 Ürgenčin maan tasalle moskeijoita ja minareetteja lukuun ottamatta. Väestö siirrettiin Samarkandiin, mutta kaupunki rakennettiin pian uudelleen.
Ürgenč sijaitsi Amudarjan sivuhaaran tai kanavan varrella, ja joen muutettua kulkuaan Horezmin pääkaupungiksi tuli 1600-luvulla Hiva. Sen lähelle perustettiin uusi ”Uusi Ürgenč”, joka on nykyään Uzbekistanin Xorazmin alueen keskus Urganch.
Köneürgenç eli ”Vanha Ürgenč” perustettiin uudelleen vuoden 1831 tienoilla kastelukanavan rakentamisen ansiosta. Se on maatalousalueen keskus, jossa on puuvilla- ja elintarviketeollisuutta. Köneürgençista tuli kaupunki vuonna 1984. Kaupunkiin johtaa rautatie Daşoguzista, ja sieltä on maantieyhteys myös Aşgabatiin. Köneürgençin pohjoispuolella on rajanylityspaikka Uzbekistanin Xojeliin.
Köneürgenç liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2005. Muinaisen kaupungin alueella sijaitsee keskiaikainen moskeija, 60 metriä korkea minareetti, joukko mausoleumeja sekä linnoitusten raunioita. Entisessä madrasassa toimii museo. Kaupungissa ei juurikaan ole matkailupalveluja.
Kirkebygden

Kirkebydgen tai Kirkebygda on taajama Vålerin kunnassa Østfoldin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on yksi neliökilometri ja asukasluku 1 543 vuonna 2023.
Rød

Rød on taajama Vålerin kunnassa Østfoldin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 1 040 vuonna 2023.
Våk

Våk on taajama Vålerin kunnassa Østfoldin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 950 vuonna 2023.
Svinndal

Svinndal on taajama Vålerin kunnassa Østfoldin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 588 vuonna 2023.
Linja 18 (Pariisin metro)

Linja 18 on yksi Pariisin metron neljästä uudesta linjasta, jotka rakennetaan osana Grand Paris Express -hanketta. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 2021, ja sen 1. vaiheen avajaisia on suunniteltu vuodelle 2026. 2. vaihe Massy-Palaisseausta Orlyn lentoasemalle avataan vuonna 2027 ja 3. vaihe Christ de Saclaysta Versailles Chantiers’hen vuonna 2030.
Ensimmäisessä vaiheessa linja kulkee Massy-Palaisseaun ja Christ de Saclayn välillä. Osa reitistä rakennetaan maanpinnan yläpuolelle.
Junat.
Linjalla tullaan käyttämään Alstomin valmistamia kolmivaunuisia MR3V-junia, jotka ovat lyhyempiä versioita linjalle 15 tulevista MR6V-junista. Linja saa lyhyemmät junat, koska sen käyttäjämäärien ennustetaan olevan alempia kuin muiden linjojen. Linjat 16 ja 17 tulevat käyttämään samoja junia.
Tulevaisuus.
Linjaa on varauduttu jatkamaan 2030-luvulla Nanterreen, jossa olisi vaihtoyhteys RER E:lle sekä linjoille 15 ja 16 ja 17. Laajennuksella olisi 2 asemaa: Rueil ja Nanterre-La Folie. Laajennuksen tutkimisen rahoittamisesta päätettiin vuonna 2024 ja lopullinen rakentamispäätös olisi tarkoitus tehdä vuonna 2027.
Lisäksi vuonna 2016 ilmoitettiin, että Orlyn lentoaseman metroasema rakennettaisiin siten, että linjaa olisi mahdollista jatkaa helposti itään.
Vålerin kirkko (Østfold)

Vålerin kirkko () on Vålerin kunnassa Østfoldin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta.
Vålerin kirkko

Vålerin kirkko voi tarkoittaa seuraavia:
Svinndalin kirkko

Svinndalin kirkko () on Vålerin kunnassa Østfoldin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1856.
Aspire Tower

Aspire Tower () on Dohassa Qatarissa sijaitseva 300 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on maan kolmanneksi korkein rakennus. Torni rakennettiin vuosina 2005–2007, ja siinä on 36 kerrosta. Rakennuksessa on hotelli ja toimistotiloja. Tornin suunnitteli arkkitehtuuripalveluita tarjoava Arup.
Comcast Technology Center

Comcast Technology Center on Philadelphiassa Yhdysvalloissa sijaitseva 339 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on kaupungin korkein rakennus. Torni rakennettiin vuosina 2014–2018, ja siinä on 59 kerrosta. Tornissa on hotelli ja toimistotiloja. Rakennus on saanut energiaystävällisyydestään platinatason LEED-sertifikaatin.
Haeundae LCT The Sharp

Haeundae LCT The Sharp () on Busanissa Etelä-Koreassa sijaitseva pilvenpiirtäjäkokonaisuus. Sen korkein rakennus on 412 metrinen, hotellipalveluja ja asuinhuoneistoja tarjoava rakennus. Kaksi muuta rakennusta ovat asumiskäyttöön tarkoitettuja, 85-kerroksisia rakennuksia. Kaikki rakennukset valmistuivat vuonna 2019.
Frederik Ahlefeldt

Frederik Ahlefeldt (1623 Kliplev – 7. heinäkuuta 1686 Kööpenhamina) oli tanskalainen kreivi. Hän toimi vuodesta 1663 Schleswig-Holsteinin käskynhaltijana, ja Fredrik III:n kuoleman jälkeen vuonna 1670 hän kaappasi yhdessä Ulrik Frederik Gyldenløven ja Peter Schumacherin kanssa vallan valtaneuvostossa. Vuonna 1676 Griffenfeld syrjäytettiin ja Ahlefeldt nousi suurkansleriksi. Hän pyrki eristämään Holstein-Gottorpin herttuan Ruotsista voidakseen valloittaa Skånen takaisin.
Jens Jørgen Thorsen

Jens Jørgen Thorsen (2. helmikuuta 1932 – 15. marraskuuta 2000) oli tanskalainen elokuvaohjaaja ja taidemaalari. Hän käsikirjoitti ja ohjasi vuonna 1970 kohua herättäneen elokuvan "Hiljaiseloa Clichyssä".
Fortune Center

Fortune Center () eli Yuexiu Financial Tower () on Kantonissa Kiinassa sijaitseva 309 metriä korkea pilvenpiirtäjä. Torni rakennettiin vuosina 2011–2015, ja siinä on 68 kerrosta. Rakennuksessa on toimistotiloja.
New York World Building

New York World Building (myös Pulitzer Building) oli New Yorkin Manhattanilla sijainnut varhainen pilvenpiirtäjä. Valmistuessaan vuonna 1890 se oli maailman korkein tornitalo. Se sijaitsi Park Row’n ja Frankfort Streetin kulmassa New Yorkin kaupungintalon vieressä.
New York World Buildingin rakennutti "New York World" -lehden toimitaloksi sen omistaja Joseph Pulitzer. Arkkitehti George B. Postin suunnittelema talo rakennettiin vuosina 1889–1890. Sen korkeus oli 94 metriä mukaan lukien kupolin huipulla ollut lyhty. Sitä ennen New Yorkin korkein rakennus oli ollut Trinity Church -kirkon torni. Kerroksia talossa oli ilmeisesti 16 tai 18, joskin "New York World" itse ilmoitti määräksi 26. Lehden paino oli alimmissa kerroksissa, toimitus ylimmissä kerroksissa ja Pulitzerin työhuone huipulla kupolin toisessa kerroksessa. Välikerrokset vuokrattiin ulkopuolisille. Park Row -kadulla ja sen lähistöllä oli muitakin sanomalehtien toimituksia, ja se tunnettiin lempinimellä Newspaper Row.
New York World Building oli maailman korkein tornitalo vuoteen 1894, jolloin Manhattanille rakennettu Manhattan Life Insurance Building ohitti sen korkeuden. Talousvaikeuksiin ajautunut "New York World" lakkautettiin vuonna 1931, ja New York World Building purettiin vuonna 1955 Brooklynin sillalle johtavan ajorampin tieltä.
Taloon vuonna 1908 hankittu Vapaudenpatsasta esittävä ikkunalasimaalaus on säilynyt, sillä Columbia School of Journalism osti sen hieman ennen rakennuksen purkamista vuonna 1954. Se on nykyään esillä salissa, jossa Pulitzer-palkinnon voittajat julkistetaan.
Pouillenay

Pouillenay on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Burgundin kanavan varrella, noin 18 kilometriä Montbardin kaupungista kaakkoon.
Saint-Symphorienin kirkko on omistettu pyhälle Symphorianille. Kirkko on rakennettu 1100-luvulla Flavignyn luostarin johdolla. Kirkkoa on rakennettu uudelleen ja laajennettu niin, että alkuperäisestä kirkosta on vain vähän jäljellä. Viimeksi sitä laajennettiin vuonna 1806.
Posanges

Posanges on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Brennejoen varrella, noin 29 kilometriä Montbardin kaupungista kaakkoon.
Château de Posanges on hyvin alkuperäisen keskiaikaisen rakenteensa säilyttänyt linna. Sen rakennutti 1440-luvulla Guillaume du Bois, joka oli ollut Burgundin herttua Juhana Pelottoman palveluksessa. Linna on yksityisomistuksessa, eikä ole avoinna vierailijoille. Linna lisättiin historiallisten monumenttien luetteloon vuonna 1913.
Helge Finell

Karl Helge Finell (9. syyskuuta 1918 Närpiö – 3. kesäkuuta 2007) oli suomalainen kaupunginjohtaja ja kirjailija. Finell valmistui vuonna 1946 valtiotieteiden maisteriksi. Hän toimi Kaskisten kaupunginjohtajana vuodesta 1952.
Torre de Cristal

Torre de Cristal on Madridissa Espanjassa sijaitseva 249 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on Espanjan korkein rakennus. Torni rakennettiin vuosina 2004–2008, ja siinä on 50 kerrosta. Tornissa on toimistotiloja, ja se on valmistettu kokonaisuudessaan betonista.
John Volanthen

John Paul Volanthen (s. kesäkuussa 1971 Brighton) on brittiläinen luolasukeltaja, joka ottaa tehtäväkseen luolapelastuksia eri järjestöjen kautta. Vuonna 2018 hän oli johtavassa roolissa Tham Luangin luolapelastuksessa. Hän luolasukeltaa harrastuksena ja osallistuu pelastuksiin vapaaehtoisena. Hän työskentelee IT-konsulttina Bristolissa.
Five Nights at Freddy’s 2 (elokuva)

Five Nights at Freddy's 2 on tuleva yhdysvaltalainen yliluonnollinen kauhuelokuva, jonka ohjaa amerikansuomalainen Emma Tammi. Elokuva on jatko-osa vuonna 2023 ilmestyneelle "Five Nights at Freddy's" -elokuvalle. Sen on määrä tulla ensi-iltaan 5. joulukuuta 2025.
Elokuva perustuu Scott Cawthonin samannimiseen videopeliin vuodelta 2014.
Viidakkovekara Juuso (sarja)

Viidakkovekara Juuso (tansk. "Jungledyret Hugo") on tanskalais-brittiläis-kanadalais-yhdysvaltalainen piirrossarja vuosilta 2003–2004, joka perustuu Flemming Quist Møllerin lastenkirjoihin.
Sarja on jatkoa elokuville "Viidakkovekara Juuso" (1993) ja "Viidakkovekara Juuso elokuvasankarina" (1996).
Juoni.
Viidakkovekara Juuso ja hänen paras ystävänsä, kettutyttö Riitta etsivät uutta kotia. Heillä on paljon seikkailuja matkallaan rannalta meren yli, Afrikan halki, viidakon, ihmismaailman, vuorten ja pohjoisnavalle. Suurin osa tarinoista tapahtuu kuitenkin Tanskassa. Heitä jahtaavat jatkuvasti paparazzit, gangsterit, eläintieteilijät ja kenraali Juuson kotimaasta, joka väittää Juuson kuuluvan hänelle. Mutta Juuso ja Riitta tapaavat myös Juuson vanhan ystävän Kallen, joka päätyy hankkimaan heille turvallisen kodin saarelta.
Äänirooleissa.
Alkuperäiset ääninäyttelijät
Suomalaiset ääninäyttelijät
Verrey-sous-Salmaise

Verrey-sous-Salmaise on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 37 kilometriä Montbardin kaupungista kaakkoon.
Château de Verrey on 1700-luvulla asuintalo, joka lisättiin historiallisten monumenttien luetteloon vuonna 1944. Goottilainen Saint-Andrén kirkko on rakennettu vuonna 1873 vanhan kirkon paikalle.
Minot (Côte-d’Or)

Minot on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 51 kilometriä Montbardin kaupungista itään.
Kunnan alueella on tehty arkeologisia kaivauksia, ja se on todennäköisesti ollut aikanaan kelttiläinen kylä. Vuonna 1380 Johanniittain ritarikunta omisti kolmanneksen kunnan pinta-alasta.
Château de Minot lisättiin historiallisten monumenttien listaan vuonna 1992. Alkuperäinen linna, joka rakennettiin todennäköisesti 1000-luvulla, tuhoutui Burgundin herttua Kaarle Rohkean ja kuninkaallisten joukkojen välisissä taisteluissa vuosina 1474-1477. Sen paikalle Antoine de Vaudrey ja Marguerite de Chauffoux rakensivat linnan 1400-luvun lopulla. Nykyinen linna on rakennettu noin vuosina 1660-1661, mistä on säilynyt kaksi pyöreää tornia. Lisäksi 1400-luvun linnasta on jäljellä bretèche. Linna suunniteltiin ja rakennettiin muuten uudelleen vuonna 1809.
Saint-Pierren ja Saint-Paulin kirkko on rakennettu 1100-luvun lopulla tai 1200-luvun alussa, mutta se uusittiin 1400-luvulla. Kirkon tukikaaret lisättiin 1800-luvun lopulla. Kirkko on kuulunut historiallisten monumenttien listaan vuodesta 1941 lähtien.
Kansankieli

Kansankieli eli vernakulaari on tietyn alueen asukkaiden yleisesti käyttämä kielimuoto, jolla ei ole tietoisesti kehitettyä normistoa ja joka tavallisesti eroaa alueen julkisesta standardikielestä. Nykytutkimuksessa suomenkielistä kansankielen käsitettä käytetään etenkin tarkasteltaessa sääty-yhteiskunnan eri kielimuotoja sekä niiden asemaa tai muita kielipolitiikan kysymyksiä. Normittamattoman nykykielen kohdalla termin käyttö on sen sijaan vähäisempää sanan "kansa" omaksumien halventavien lisämerkityksien vuoksi. Latinalaisperäistä lainasanaa "vernakulaari" pidetään sen sijaan yleisesti neutraalimpana.
Luettelo pääkaupungeista pinta-alan mukaan

Tämä on luettelo pääkaupungeista pinta-alan mukaan. Merentakaisten alueiden ja kiistanalaisten alueiden pääkaupungit on "kursivoitu". Luettelo sisältää myös itsehallinto-alueet.
Forrest Sherman

Forrest Percival Sherman (1896–1951) oli yhdysvaltalainen amiraali. Salomonsaarten taistelussa 1942 hän toimi lentotukialus "Waspin" päällikkönä ja vuosina 1943–1945 hän oli amiraali Chester W. Nimitzin apulaisesikuntapäällikkö. Yhdysvaltain laivaston apulaispäällikkönä Sherman toimi 1945–1948 ja Välimerelle sijoitetun laivaston komentajana 1948–1949 sekä Laivastovoimain komentajana () vuodesta 1949. Shermanin tavoitteena oli parantaa laivaston asemaa Yhdysvaltain maanpuolustuksessa ja hän muun muassa suunnitteli ja toteutti yhteistyön Espanjan laivaston kanssa.
Robert S. Wistrich

Robert Solomon Wistrich (7. huhtikuuta 1945 Lenger, Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta – 19. toukokuuta 2015 Rooma, Italia) oli Puolan juutalaisille vanhemmille syntynyt antisemitismin tutkija. Hän oli yksi maailman johtavista aiheen auktoriteeteista.
Wistrichin vanhemmat pakenivat natsi-Saksan hyökkäystä Neuvostoliittoon. Hänen isänsä joutui kahdesti Neuvostoliiton pidättämäksi. Sodan jälkeen perhe kotiutettiin Krakovaan. Perhe lähti pimeiltä markkinoilta hankituilla Costa Rican passeilla Pariisiin ja sitten Lontooseen. Wistrich pääsi stipendillä Queens’ Collegeen Cambridgen yliopistoon, josta hän sai kandidaatin ja maisterin arvot. Tohtoriksi hän väitteli Lontoon yliopistosta vuonna 1974. Wistrich oli Institute of Contemporary Historyn ja Wiener Holocaust Libraryn tutkimusjohtaja vuosina 1974–1980. Hänestä tuli myös British Academyn tutkimusfellow. Vuonna 1982 Wistrich aloitti opettamisen Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Hänestä tuli sen Euroopan nykyajan historian Neuberger-professori, ja hän johti vuodesta 2002 sen Antisemitismin tutkimuksen kansainvälistä Vidal Sassoon -keskusta. Wistrich oli historian vieraileva professori Brandeisin ja Harvardin yliopistoissa.
Wistrich sai kirjastaan "The Jews of Vienna in the Age of Franz Joseph" (1989) Itävallan historian valtionpalkinnon. Vuonna 1991 julkaistusta teoksesta "Antisemitism: The Longest Hatred" hänelle myönnettiin brittiläinen Jewish Quarterly-Wingate Prize. Teos toimi myös pohjana Wistrichin käsikirjoittamalle PBS-dokumentille. Wistrichin myöhempiin kirjoihin kuuluivat "A Lethal Obsession: Anti-Semitism from Antiquity to the Global Jihad" (2010) ja "From Ambivalence to Betrayal: The Left, the Jews, and Israel" (2012).
Wistrich samaisti nykyajan radikaalin antisionismin usein niihin juutalaisvastaisiin asenteisiin, jotka olivat vallitsevia Euroopassa ennen holokaustia. Hän piti arabimaiden "eksterminationistista" antisionismia natsi-Saksan ja Neuvostoliiton totalitaristisen antisemitismin historiallisena perillisenä. Hänen mukaansa islamismi oli noussut antisemitismin keskeisimmäksi edistäjäksi, ja hän piti moraalirelativismia länsimaissa islamismia hyödyttävänä. Wistrich oli naimisissa Danielle Boccaran kanssa ja sai kolme lasta. Hän kuoli sydäninfarktiin Roomassa, jossa hänen olisi ollut määrä puhua Italian senaatille antisemitismin noususta Euroopassa.
Anna Ingman

Anna Ingman, kriitikkona A. Ingman, (1851–1930) oli suomalainen pianisti, musiikkikriitikko ja -journalisti. Hän loi uran Saksassa Dresdenissä.
Yksityiselämä.
Ingmanin vanhemmat olivat Eva (s. Perander) ja Erik Alexander Ingman ja sisar taidemaalari Eva Ingman. Tyttäret jäivät orvoiksi, kun ensin kuoli äiti 1853 synnytykseen ja muutaman vuoden kuluttua isä sairauteen. Tyttärien viralliseksi holhoojaksi määrättiin Elias Lönnrot, mutta käytännön kasvatuksesta vastasivat Karjalohjan Pellissä äidin sisaret Amalia ja Sophie Louise Perander. Amalia Perander vastasi arjen sujumisesta, ja Sophie Louise Perander oli kotiopettaja.
Anna Ingman kävi koulua Helsingissä Svenska Fruntimmerskolan i Helsingfors -tyttökoulussa. Opiskeltuaan Saksassa vuoden verran Ingman asettui lyhyen välivaiheen jälkeen sisarensa kanssa pysyvästi Dresdeniin, jonne Amalia Perander muutti heidän kanssaan. Sekä Amalia Perander että Eva Ingman kuolivat 1910-luvun alkupuolella, ja pian syttynyt maailmansota lisäsi Ingmanin kokemaa tragediaa. Lisäksi hän sairastui sodan syttymisvuonna vakavasti. Hän toimi musiikinopettajana, ja kielitaitoisena hän toimi arvostettuna kriitikkona. Viimeiset vuodet hän vietti yksinäisyydessä, kun Suomesta ja muualtakaan ei enää matkustettu yhtä ahkerasti levottomaan Saksaan.
Opinnot ja ura.
Ennen Saksaan muuttoa Ingman sai yksityisopetusta merkittäviltä muusikoilta ja pedagogeilta, kuten Philip Jacobssonilta, Fritz Svärdsjöltä, Johan Lindbergiltä ja Alie Lindbergiltä, sillä Helsingin musiikkiopisto perustettiin myöhemmin, 1882. Saksassa hän opiskeli pianistien Johann Georg Leitertin ja Adolf Blassmannin johdolla ja musiikkikriitikkona ja säveltäjänä tunnetun Ludwig Hartmannin oppilaana. Hän ei todennäköisesti saanut sävellysopetusta, eikä häneltä jäänyt sävellyskäsikirjoituksia. Hän oli kuitenkin syvällisesti perehtynyt musiikin teoriaan. Hän ei myöskään esiintynyt konserttipianistina vaan toimi kriitikontyön ohella musiikinopettajana, mikä siihen aikaan oli säätyläisnaiselle hyväksytty tapa ansaita elantonsa. Musiikkikriitikon työ oli kuitenkin aikakaudella poikkeuksellinen valinta, ja hän julkaisikin kirjoituksensa nimimerkillä A. Ingman hälventääkseen ennakkoluuloja. Hänen kirjoituksiaan julkaistiin pääasiassa yhdysvaltalaislehdissä mutta myös Saksassa, Ruotsissa ja Britanniassa sekä Suomessa etenkin "Hufvudstadsbladetissa", "Finsk Tidskriftissä" sekä "Tidning för Musik- ja Finsk Musikrevy" -julkaisuissa.
Ingman oli wagneriaani, ja oopperalla oli hänen arvioissaan keskeinen sija. Maailmansodan jälkeinen modernismi ei koskettanut häntä. Arnold Schönbergin hän toivoi palaavan tonaalisuuteen, ja hän uskoi, että musiikillinen "futurismi" jäisi lyhytaikaiseksi vaiheeksi. Vaikka Ingmanilla oli laajat suhteet naisverkostoihin ja hän nosti esiin erityisesti naistaiteilijoita – muusikkoja ja näyttelijöitäkin – hän saattoi kritiikeissä arvostella heitä pistävästi huomauttamalla, etteivät naisen kyvyt riitä tulkintaan, tai hän arvosteli naislaulajan ulkonäköä, ellei se hänen mielestään soveltunut rooliin. Hän saattoi toistaa kulttuurisia stereotyyppejä luonnehtimalla pianistin ”etelämaalaista temperamenttia”.
Kalle Emil Salmi

Kalle Emil Salmi (26. heinäkuuta 1869 Hollola – 7. heinäkuuta 1949 Tampere) oli suomalainen Epilän Konepaja Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja.
Kalle Salmi sai päästötodistuksen Helsingin teollisuuskoulusta vuonna 1898 ja teki sitten useita opintomatkoja Ruotsiin, Saksaan, Ranskaan, Englantiin ja Yhdysvaltoihin, missä hän työskenteli useissa sen ajan parhaimmissa konepajoissa. 
Suomeen palattuaan Salmi työskenteli konerakennusalalla ja vuonna 1911 hän perusti Otto Thunebergin ja Sixtus Syrjäsen kanssa Epilän Konepaja Oy:n Tampereen lähelle Epilään. Hän oli yhtiön suurimpana osakkaana, johtokunnan jäsenenä ja toimitusjohtajana siitä lähtien. Yhtiön hallituksen puheenjohtajana Salmi oli vuodesta 1941. Salmi oli yhtiön suurin osakkeenomistaja, muita osakkaita olivat Otto Thuneberg 46 prosentilla ja Sixtus Syrjänen 8 prosentilla. 1940-luvulla merkittäväksi omistajaksi tuli Hugo Sandbackan Epilän Nahkatehdas Oy ja 1950-luvulla konepajan omistivat Epilän Nahkatehdas Oy ja Hugo Sandbackan lapset Hans, Lars sekä Brita Hedberg. Salmi oli useita vuosia myös Epilässä toimineen Sahanterä Oy:n johtokunnassa varajäsenenä.
Iryna Farion

Iryna Dmytrivna Farion (; 29. huhtikuuta 1964 Lviv – 19. heinäkuuta 2024 Lviv) oli ukrainalainen Svoboda-puolueen poliitikko.
Farion oli koulutukseltaan filologian tohtori ja opetti kielitiedettä Lvivin polyteknisessä yliopistossa. Hän kuului neuvostoaikoina kommunistipuolueeseen, mutta liittyi kansallismieliseen Svoboda-puolueeseen vuonna 2005. Farion oli säännöllinen vieras Ukrainan televisiossa 2010-luvun alkupuolella, jolloin yhteiskunta oli nykyistä jakautuneempi suhtautumisessa Venäjään. Vuosina 2012–2014 Farion oli Verh’ovna Radan jäsen. Hän juonsi vuosina 2013–2019 omaa televisio-ohjelmaansa Ukrainan historian, kulttuurin ja politiikan aiheista.
Farion herätti toistuvasti kohuja lausunnoillaan. Vuonna 2023 hän kyseenalaisti Ukrainan puolesta taistelevien venäjän puhujien ukrainalaisuuden tai isänmaallisuuden. Vastustajat syyttivät Farionia vihanlietsonnasta kielen perusteella. Marraskuussa 2023 häntä vastaan käynnistettiin rikostutkinta, ja hänet erotettiin töistään Lvivin polyteknisessä yliopistossa. Toukokuussa 2024 oikeuden päätöksellä Farion sai asemansa takaisin ja hänelle määrättiin maksettavaksi korvauksia.
Farionia ammuttiin kadulla Lvivissä 19. heinäkuuta 2024. Hän kuoli vammoihinsa sairaalassa. Svoboda-puolue piti julkaisussaan murhaa Venäjää hyödyttävänä ja epäilemättä sen tekemänä.
Juri Semjonov

Juri Nikolajevitš Semjonov (; 10. huhtikuuta 1894 Vladikavkaz, Venäjän keisarikunta – 7. kesäkuuta 1977 Uppsala, Ruotsi) oli venäläissyntyinen kulttuurimaantieteilijä ja populääritieteellisten teosten kirjoittaja, joka asui ensin Saksassa ja sitten Ruotsissa. Hän käytti Saksassa asuessaan nimeä Juri Semjonow. Semjonovin kirjat "Siperian valloitus" ja "Maan antimet" käännettiin lukuisille kielille ja niistä otettiin monia painoksia.
Juri Semjonovin vanhemmat olivat valtioneuvos ja kansatieteilijä Nikolaj Semjonov ja saksalaista sukua ollut Emilie Macklay. Semjonov saapui Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen emigranttina Berliiniin Saksaan ja valmistui siellä lakitieteen tohtoriksi 1922. Hän asui 1920- ja 1930-luvulla Saksassa ja hankki elantonsa kirjailijana, lehtimiehenä ja luennoitsijana. Hän avusti "Zeitschrift für Geopolitik" -lehteä ja vuonna 1934 kiellettyä "Vossische Zeitung" -lehteä sekä opetti "Deutsche Hochschule für Politik" -korkeakoulussa.
Semjonov asui vaimonsa Tatjanan ja 1937 syntyneen poikansa Teodorin kanssa Berliinin Künstlerkoloniessa kunnes he toisen maailmansodan aikana joutuivat 1943 pakenemaan pommituksia ja siirtymään Keski-Saksaan Braunlageen, joka jäi sodan jälkeen brittien miehitysvyöhykkeelle. Semjonov muutti perheensä kanssa 1947 Uppsalaan Ruotsiin ja vuonna 1956 hänestä tuli Ruotsin kansalainen. Hän toimi vuodesta 1948 apuopettajana ja vuodesta 1960 lehtorina Uppsalan Slaavilaisessa instituutissa luennoiden venäläisestä kirjallisuudesta ja runoudesta. Vuonna 1955 hänestä tuli Uppsalan yliopiston kunniatohtori. Kesäkuussa 1961 Semjonov johti Slaavilaisen instituutin opiskelijoiden ryhmää, joka vieraili Neuvostoliitossa Leningradissa ja Moskovassa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Senjonov vieraili synnyinmaassaan vuoden 1919 jälkeen.
Gate to the East

Gate to the East () on Suzhoussa Kiinassa sijaitseva 302 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on kaupungin toiseksi korkein rakennus. Torni rakennettiin vuosina 2004–2015, ja siinä on 66 kerrosta. Tornissa on hotelli sekä asuin- ja toimistohuoneita.
Gate to the East sijaitsee itäisessä Suzhoussa Jinji-järven vieressä. Rakennus on saanut vaikutteita 1000–1800-luvuilla rakennetuista Suzhoun puutarhoista. Molemmmissa torneissa on teräsyhdin, ja ne on päällystetty komposiittimateriaaleilla. Torni sai kriittikkiä sen epätavallisesta muodosta, ja sitä verrattiin esimerkiksi housuihin.
Pienlaikkukirvari

Pienlaikkukirvari ("Eupeodes corollae") on mustakeltainen kukkakärpäslaji.
Pienklaikkukirvarin vartalon pituus on 7–10.5 mm.
Sen väritys muistuttaa mehiläisiä ja ampiaisia, mikä saattaa suojella niitä saalistajilta. Aikuisen värikuvio vaihtelee sen mukaan, millaisessa lämpötilassa yksilö on viettänyt kotelovaiheensa.
Pienlaikkukirvarit syövät kirvoja, ja niitä on käytetty kasvihuoneissa kirvojen biologiseen torjuntaan. Ne vaeltavat alueelta toiselle vuodenaikojen ja saaliseläinten saatavuuden mukaan.
Myre

Myre on taajama Øksnesin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,8 neliökilometriä ja asukasluku 2 211 vuonna 2023.
Øksnesin kirkko

Øksnesin kirkko () on Øksnesin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1796.
Langenesin kirkko

Langenesin kirkko () on Øksnesin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1796.
Alsvågin kirkko

Alsvågin kirkko () on Øksnesin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1923.
Myren kirkko

Myren kirkko () on Øksnesin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva betonikirkko vuodelta 1979.
Andan majakka

Andan majakka () on Øksnesin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva majakka. Se perustettiin vuonna 1932 ja automatisoitiin sekä jätettiin miehittämättömäksi 1987. Anda oli viimeinen Norjaan perustettu miehitetty majakka.
Ove Kristian Sundberg

Ove Kristian Sundberg (22. kesäkuuta 1932 Øksnes – 4. helmikuuta 2019) oli norjalainen urkuri ja musiikkihistorioitsija. Hän toimi Bodøn tuomiokirkon urkurina 1962–1975 ja Agderin konservatorion rehtorina 1975–1976. Vuosina 1979–1987 hän työskenteli Oslon yliopistossa, kunnes hänet nimettiin musiikintutkimuksen professoriksi Trondheimin yliopistoon 1988. Hän siirtyi professoriksi Oslon yliopistoon vuonna 1994.
Peter Adler Alberti

Peter Adler Alberti (10. heinäkuuta 1851 Kööpenhamina – 14. kesäkuuta 1932 Kööpenhamina) oli tanskalainen juristi ja vasemmistoreformipuolueen poliitikko, joka toimi kansanedustajana vuosina 1892–1908 ja Tanskan oikeusministerinä 1901–1908. Hän tunnusti vuonna 1908 kavaltaneensa valtiolta useita miljoonia kruunuja, ja hänet tuomittiin vuonna 1910 kahdeksaksi vuodeksi kuritushuoneeseen, mutta armahdettiin jo vuonna 1917. Albertin tapaus johti Jens Christian Christensenin hallituksen eroon.
Manhattan Life Insurance Building

Manhattan Life Insurance Building oli New Yorkin Manhattanilla sijainnut pilvenpiirtäjä. Valmistuessaan vuonna 1894 se oli maailman korkein tornitalo. Se sijaitsi lähellä Broadwayn ja Wall Streetin risteystä osoitteessa 64–66 Broadway.
Talo rakennettiin vuosina 1893–1894 vakuutusyhtiö Manhattan Life Insurance Companyn pääkonttoriksi. Sen suunnitteli arkkitehtitoimisto Kimball &amp; Thompson, joka voitti vuonna 1892 järjestetyn suunnittelukilpailun. Talon korkeus oli 106 metriä, josta ylimmät 31 metriä muodosti torni kupoleineen ja lyhtyineen. Kerroksia oli 19, niistä kolme ylintä torniosassa. Manhattan Life Insurance Building syrjäytti Manhattanille vuonna 1890 valmistuneen New York World Buildingin maailman korkeimpana tornitalona, mutta piti ennätystä hallussaan vain seitsemän kuukautta. Talon avajaisia nimittäin vietettiin 1. toukokuuta 1894, mutta jo 30. marraskuuta samana vuonna vihittiin vielä korkeampi Philadelphian kaupungintalon torni. Jos Philadelphian kaupungintaloa ei lasketa, Manhattan Life Insurance Building oli maailman korkein pilvenpiirtäjä vuoteen 1899, jolloin sen ohitti niin ikään Manhattanille valmistunut Park Row Building.
Manhattan Life Insurance Building ulottui Broadwaylta korttelin läpi New Streetin puolelle. Se oli perustustensa betonisten kasuunien ansiosta teknisesti uraauurtava ja myös ensimmäisiä sähköistä ilmanvaihtoa käyttäneitä rakennuksia. Talon pohjakaava oli kahdeksannesta kerroksesta ylöspäin U-kirjaimen muotoinen, ja avoimella eteläsivulla sen pääsiipiä yhdisti viidennentoista kerroksen korkeudella kuparilla verhoiltu rautainen kulkusilta. Manhattan Life Insurance Building oli myös ensimmäinen pilvenpiirtäjä, jossa ylempien kerrosten huoneistoista perittiin korkeampia vuokria. Rakennusta levennettiin sen pohjoispuoliselle tontille vuonna 1904.
Manhattan Life Insurance -yhtiön pääkonttori muutti muualle vuonna 1936, ja talo purettiin vuonna 1963. Paikalla on nykyään Bank of New York Building -pilvenpiirtäjän (1 Wall Street) laajennusosa.
Hisor–Alai

Hisor–Alai on Pamir–Alain vuoristoalueeseen kuuluva vuoristo Keski-Aasiassa. Sen itäosa kuuluu Kirgisiaan, keskiosa Tadžikistaniin ja länsiosa Uzbekistaniin. Pääosin itä-länsisuuntainen vuoristo rajoittuu pohjoisessa Fergananlaaksoon ja Kyzylkumin itäosaan sekä etelässä Qarshin aroon, Tadžikistanin syvänköön ja Alailaaksoon. Hisor–Alain pituus on noin 900 kilometriä ja leveys lännessä 150 ja idässä 80 kilometriä. Monet huiput kohoavat yli 5 000 metrin korkeuteen. Korkein kohta on Masttšohin solan lähellä sijaitseva Skalistyi (5 621 metriä).
Vuoriston itäosan muodostaa Alain vuorijono pohjoisine reunavuorineen. Siihen yhtyvät Masttšohissa läntiset Turkestanin, Zarafšonin ja Hisorin vuorijonot, joiden jatkeisiin kuuluvat muun muassa Nurotavuoret. Keskeiset vuorijonot ovat jyrkkärinteisiä alppivuoria, joiden huipulla on ikilunta ja jäätiköitä. Tektonisesti ne ovat variskilaisen kauden poimuvuoria, jotka ovat muodostuneet sedimentti- ja metamorfisista kivilajeista sekä granitoideista. Alueen hyötykaivannaisiin kuuluvat volframi, molybdeeni, arseeni, kulta, elohopea, antimoni, kivihiili ja rikki.
Vuorten tuulenpuoleisten länsi- ja lounaisrinteiden sademäärä on jopa 2 000 millimetriä vuodessa, kun taas tuulen alapuolisilla rinteillä sademäärä jää 200–500 millimetriin. Joet kuuluvat pääosin Zarafšonin ja Amudarjan vesistöalueisiin. Vuorten reuna-alueilla on puoliaavikkojen ruoho- ja heinäkasvillisuutta, ylempänä subtrooppista aroa, harvoja katajametsiä ja niittyaroa ja ylinnä subalppisia ja alppiniittyjä. Länsiosassa kasvaa paikoitellen pähkinäpuita, vaahteroita ja muita lehtipuita.
Auberive

Auberive on kunta Koillis-Ranskassa Haute-Marnen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Aubejoen varrella, noin 27 kilometriä Langresin kaupungista länteen.
Auberiven kylä syntyi vuonna 1135 perustetun sisterssiläisluostarin ympärille, joka oli alun perin vain joukko luostarin palveluksessa olleita maallikkoveljiä. Auberiven luostari oli Clairvaux’n luostarin 24. tytärluostari. 1200-luvulla luostari oli varakas omistaen lukuisia navettoja ja myllyjä. 1600- ja 1700-luvuilla luostarin rakennukset rakennettiin uudelleen.
Ranskan suuren vallankumouksen aikana luostarikunnat hajotettiin vuonna 1790, ja Auberiven luostari myytiin valtion omaisuudeksi. Caroillon de Vandeul osti luostarin ja asennutti sen itäsiipeen puuvillakutomon vuosina 1797–1807. Yritys ei kuitenkaan menestynyt, ja Vandeulin perhe päätti muuttaa luostarin toiseksi asuinpaikakseen. Vandeulin poika myi luostarin valimomestari Bordetille, joka purki 1700-luvun kirkon rakentaakseen masuunin kuuden kilometrin päähän. Vuonna 1856 rakennukset muutettiin vankilaksi, jonka jälkeen se toimi muun muassa vuosina 1894-1924 maatalouden opetuslaitoksena. Vuonna 2005 nykyiset omistajat avasivat luostarin yleisölle ensimmäistä kertaa sen historiassa. Nykyään luostari on kulttuurikeskus.
Bay-sur-Aube

Bay-sur-Aube on kunta Koillis-Ranskassa Haute-Marnen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Aubejoen varrella, noin 26 kilometriä Langresin kaupungista länteen.
Kunnan keskustassa oleva goottilainen Saint-Hippolyten kirkko on peräisin 1200-luvulta. Pohjoisen sivukappelissa on alttaritaulu, joka kuvaa pyhän Hippolytoksen marttyyrikuoleman. Kirkko on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi 21. toukokuuta 1906.
Melodifestivalen 2025

Melodifestivalen 2025 oli järjestyksessään 65. Melodifestivalen-laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 2025 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu koostui viidestä alkukarsinnasta ja finaalista, joka järjestettiin 8. maaliskuuta. Kilpailun juonsivat Edvin Törnblom ja Kristina ”Keyyo” Petrushina.
Kilpailun voitti suomenruotsalainen yhtye Kaj kappaleellaan ”Bara bada bastu”. Kappale rikkoi Melodifestivalenin kaikkien aikojen ennätyksen yleisöäänissä saatuaan yli 4,3 miljoonaa yleisöääntä.
Formaatti.
SVT ilmoitti muutoksista kilpailun kulkuun 22. elokuuta 2024. Kilpailuun osallistuu yhteensä 30 kappaletta viidessä osakilpailussa. Jokaisessa osakilpailussa on kuusi kappaletta, joista kaksi parasta pääsee suoraan finaaliin. Toisin kuin edellisinä vuosina, vain kolmanneksi sijoittunut kappale eteni lopulliseen karsintakierrokseen viidennen alkuerän jälkeen, jossa oli nyt viisi kappaletta aiemman kymmenen sijaan. Finaalikarsinnan kaksi parasta kappaletta jatkavat finaaliin.
Melodifestivalen-kiertue järjestetään kuudella eri paikkakunnalla. Vuoden 2025 Melodifestivalenin paikkakunnat olivat Luulaja, Göteborg, Västerås, Malmö, Jönköping ja Tukholma.
Osakilpailut.
Osakilpailut koostuvat viidestä alkukarsinnasta viidellä eri paikkakunnalla.
Ensimmäinen osakilpailu.
Ensimmäinen osakilpailu järjestettiin 1. helmikuuta Coop Norrbotten Arenalla, Luulajassa. Käärijä ja Hooja esittivät yhdessä kappaleen ”San Francisco Boy” kilpailun väliaikanumerona.
Toinen osakilpailu.
Toinen osakilpailu järjestettiin 8. helmikuuta Scandinavium Arenalla, Göteborgissa.
Kolmas osakilpailu.
Kolmas osakilpailu järjestettiin 15. helmikuuta ABB Arenalla, Västeråsissa.
Neljäs osakilpailu.
Neljäs osakilpailu järjestettiin 22. helmikuuta Malmö Arenalla, Malmössä.
Viides osakilpailu.
Viides osakilpailu järjestettiin 1. maaliskuuta Husqvarna Gardenissa, Jönköpingissä.
Loppukilpailut.
Finaalikarsinta.
Viidennen alkuerän jälkeen järjestettiin finaalikarsinta, johon osallistuivat alkuerien kolmanneksi sijoittuneet kappaleet. Kaksi eniten ääniä saanutta pääsi finaaliin. Ikäryhmäjärjestelmää ei käytetty, mutta alkuerien tulokset vaikuttivat lopputulokseen.
Alkuerissä kappaleiden äänimäärät suhteutettiin äänestäjien määrään, ja 1000 pistettä jaettiin suhteiden mukaan. Eniten pisteitä saanut eteni suoraan finaaliin. Lopuksi neljälle jäljelle jääneelle kappaleelle jaettiin vielä 800 lisäpistettä katsojaäänten perusteella.
Finaali.
Finaali järjestettiin 8. maaliskuuta Strawberry Arenalla, Tukholmassa.
KAJn saama yli 4,3 miljoonan yleisöäänen potti on suurin, joka on annettu yhdelle esiintyjälle Melodifestivalenin historiassa.
Freeway

Freeway (oikealta nimeltään Leslie Edward Pridgen, s. 1978 Philadelphia) on yhdysvaltalainen rap-artisti.
Hänen debyyttilevynsä Philadelphia Freeway julkaistiin vuonna 2003 Roc-A Fella Recordsilla. Albumi menestyi hyvin saaden kultalevyn ja sen menestynein single oli "What We Do" jossa esiintyi vierailevina artisteina Jay-Z ja Beanie Sigel. Hän julkaisi seuraavan albuminsa vasta vuonna 2007 ja se ei myynyt yhtä paljon kuin edeltäjänsä eikä sillä ollut erinäisiä hittejä.
Vuonna 2009 hän erosi Roc-A Fella Recordsilta ja Philadelphia Freeway 2 julkaistiin Real Talk Entertaimentillä. Hänen myöhemmät albuminsa Diamond In The Ruff, Free Will ja Think Free eivät menestyneet.
Yksityiselämä.
Freeway on muslimi ja on suorittanut pyhiinvaelluksen Mekkaan. Hän kärsii munuaisen vajaatoiminnasta ja viimeisin levy Think Free käsittelee osittain tätä aihetta. Hän sai vuonna 2019 munuaistensiirron.
Hiilibudjetti

Hiilibudjetti on konsepti, jossa verrataan hiilen kiertokulkua talouden käsitteisiin. Sitä käytetään kahdessa eri merkityksessä. 
Kun analysoidaan ilmakehän hiilipitoisuuden ”tulot ja menot” eli päästölähteet ja hiilinielut, voidaan puhua budjetista vuositasolla. Tällöin tarkastellaan yleensä koko maailmaa kokonaisuutena.
Jos halutaan laskea ”paljonko meillä on vielä varaa päästää kasvihuonekaasuja”, termiä käytetään kuvaamaan tiettyyn ilmastotavoitteeseen suhteutettua hiilen määrää, joka voidaan päästää ilmakehään. Tyypillisesti ilmastotavoitteeksi asetetaan lämpenemisen pysyminen tietyn rajan alapuolella tietyllä todennäköisyydellä.
Kansainvälinen ilmastopaneeli IPCC:n julkaisemien laskelmien mukaan ilmaston lämpenemisen pitämiseksi 50 prosentin todennäköisyydellä 1,5 asteessa, jäljellä oleva hiilibudjetti vuoden 2020 alussa oli kaikkiaan 500 miljardia hiilidioksiditonnia.
Globaalin budjetin jakaminen oikeudenmukaisesti eri maiden kesken ei ole yksiselitteinen asia.
Saint-Loup-sur-Aujon

Saint-Loup-sur-Aujon on kunta Koillis-Ranskassa Haute-Marnen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Aujonjoen varrella, noin 24 kilometriä Langresin kaupungista länteen.
Saint-Loup-sur-Aujonin kylä on nimetty seurakunnan suojelijan Loup Troyeslaisen mukaan. Hän oli Troyesin piispa, jonka sanotaan torjuneen hunnien hyökkäysen vuonna 451 ja estäneen Attilaa tuhoamasta kaupunkia. Kirkkoa vastapäätä oleva luostari on perustettu vuonna 1838. Luostari toimi lähes 130 vuoden. Alkuperäinen kappeli korvattiin vuonna 1875 goottilaisella kappelilla.
Kitob

Kitob () on kaupunki ja Kitobin piirin hallinnollinen keskus Qashqadaryon alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Qashqadaryo- ja Okdaryojokien välisessä Shahrisabzin-Kitobin laaksossa 115 kilometriä alueen pääkaupungista Qarshista koilliseen. Kaupungissa oli 40 800 asukasta vuonna 2016.
Kitobin paikalla on sijainnut muinainen Kešin kaupunki, joka mainitaan kiinalaisissa ensimmäisen vuosituhannen lähteissä eri nimillä Samarkandia edeltäneenä Sogdianan pääkaupunkina. Arkeologisten tutkimusten mukaan se oli perustettu 200–100-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Kitobin lähellä sijaitsevat 700–600-luvulla eaa. rakennetun suuren Uzunqirin linnoituksen rauniot, joiden on arveltu olevan Aleksanteri Suuren Keski-Aasian sotaretken yhteydessä mainittu Nautaka.
Arabialaisten maantieteilijöiden mukaan Kešissä oli 900-luvulla raunioitunut linnake ja sisäkaupunki, asuttu esikaupunki sekä siihen liittynyt toinen kaupunki, joka lienee Kitobin eteläpuolella sijaitseva nykyinen Shahrisabz. Sisäkaupungissa ollutta suurmoskeijaa pidettiin Samarkandin jälkeen Sogdianan kauneimpana. 1000–1100-luvulla Keš siirtyi Shahrisabzin paikalle ja entinen kaupunki hylättiin.
Kitob syntyi uudelleen maakuntakeskukseksi 1700-luvulla. Sen kautta kulkee Gʻuzorin ja Samarkandin välinen maantie. Kaupungin lähellä on Qarshista haarautuvan sivuradan pääteasema. Kitob on maatalousalueen keskus, jossa on muun muassa puuvilla- ja viiniteollisuutta. Sen lähistöllä sijaitsevat Uzbekistanin tiedeakatemian tähtitieteen instituutin observatorio ja Kitobin geologinen luonnonpuisto.