tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arconcey

Arconcey on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 46 kilometriä Beaunen kaupungista luoteeseen.
Kunnan keskustassa oleva Neitsyt Marian taivaaseenastumisen kirkkoa on uudistettu useasti. Kirkon vanhimmat osat ovat peräisin 1000- ja 1300-luvuilta. Kirkkoon lisättiin kappeli 1400-luvun lopulla, ja sitä muutettiin 1500-luvulla. Uusklassisen ilmeensä kirkko sai 1800-luvulla. Kirkon kellotornin kartio on tehty tuffista, ja sitä reunustavat neljä pyramidionia.
Werl

Werl on kaupunki Soestin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se on yksi historiallisista Hansakaupungeista. Werl on ollut vuodesta 2015 virallinen Wallfahrtsstadt eli pyhiinvaelluskaupunki.
Maantiede.
Werl sijaitsee Ruhrin alueen tuntumassa noin 30 kilometriä Dortmundista itään. Kaupungin korkein kohta on 228 metriä mpy ja matalin 73 metriä mpy.
Werl kuuluu Arnsbergin hallintopiiriin, joka kattaa Nordrhein-Westfalenin keski- ja kaakkoisosat. Soestin piirikunta puolestaan kattaa hallintopiirin koillisosan. Kaupungin eteläpuolella sijaitsee verraten harvaanasuttu Sauerland ja pohjoispuolella Münsterland. Historiallinen kauppareitti Hellweg kulkee Werlin alueella.
Werliin liitettiin heinäkuussa 1969 maalaiskunnat Blumenthal, Budberg, Büderich, Holtum, Mawicke, Niederbergstraße, Oberbergstraße, Sönnern ja Westönnen. Tammikuussa 1975 kaupunkiin liitettiin maalaiskunta Hilbeck. Kantakaupunki Werl sijaitsee keskellä kaupungin hallinnollista aluetta, ja liitoskunnilla on omat pienet keskuksensa.
Historia.
Werl alkoi kehittyä Hellwegin varrelle, jonne joukko Westfalenin kreivejä rakennutti Burg Werl -nimisen linnoituksen. He alkoivat kutsua itseään Werlin kreiveiksi. Varhaisin asiakirjamaininta Werlistä on vuodelta 1024 muodossa Werla. Kölnin arkkipiista Engelbert I kohotti Werlin kaupungiksi 1218. Vuonna 1272 Werl sai uudet kaupunkioikeudet, jotka tunnetaan nimellä Rüthener Recht. Keskiajan kuluessa ja uuden ajan alussa Werl kärsi valtataisteluista (muun muassa Soester Fehde 1444–1449), kulkutaudeista (1518, 1528, 1580) ja suurpaloista (1548). Johann Götzin joukot ryöstelivät kaupunkia kolmikymmenvuotisen sodan aikana ja levittivät ruttoa. Werlistä tuli osa Preussia 1816. Saman vuosisadan aikana kaupunki teollistui. 1930- ja 1940-luvuilla Werl koki kansallissosialismin ja toisen maailmansodan kauhut. Sodan jälkeen se kuului brittien miehitysvyöhykkeeseen. Vuonna 1969 tehtiin laajoja kunnallishallinnollisia uudistuksia, joiden myötä syntyi nykyinen Werl.
Werlin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa St. Walburga ja Wallfahrtsbasilika Mariä Heimsuchung.
Talous ja liikenne.
Werlissä toimii useita logistiikka-alan yrityksiä. Merkittävä teollinen toimija on Standard-Metallwerke GmbH. Historiallisesti mainittava yritys on urkuja valmistava Gebrüder Stockmann.
Werlin rautatieasema sijaitsee rataosuudella Dortmund–Soest. Moottoritie BAB 44 kulkee Werlin eteläpuolitse ja BAB 445 länsipuolitse.
Justina Machado

Justina Machado (s. 1972 Chicago) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on puertoricolaiset sukujuuret.
Machado on tullut suurelle yleisölle tutuksi "Mullan alla" -televisiosarjasta, jossa hän esitti Vanessa Diazia. Hän voitti tästä roolityöstä Screen Actors Guild Award -palkinnon yhdessä sarjan muiden näyttelijöiden kanssa.
Machadolla on ollut televisiorooleja myös sarjoissa "One Day at a Time", "Pelastava siirto", "Queen of the South", "Rakkauden anatomia", "Tervetuloa perheeseen" ja "Täydelliset naiset". Lisäksi hän on näytellyt elokuvissa "Hanaa!" (2004), "Tuplamorsian" (2008), "In the Electric Mist" (2009) ja "All Together Now" (2020).
Machado osallistui yhdysvaltalaiseen "Dancing with the Stars" -televisio-ohjelmaan syksyllä 2020 ja sijoittui kilpailussa neljänneksi.
Naisten F-liigan kausi 2021–2022

Naisten Salibandyliigan kausi 2021–2022 on järjestyksessään 34. naisten Salibandyliigan kausi. 
Joukkueet 2021–2022.
NLA
NLB
Geseke

Geseke on kaupunki Soestin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa.
Maantiede.
Geseke sijaitsee Nordrhein-Westfalenin itäosassa noin 130 kilometriä Düsseldorfista koilliseen. Etäisyys Hampurista on noin 235 kilometriä etelälounaaseen, maanteitse noin 300 kilometriä.
Geseke kuuluu Arnsbergin hallintopiiriin, joka kattaa Nordrhein-Westfalenin keski- ja kaakkoisosat. Soestin piirikunta puolestaan kattaa hallintopiirin koillisosan. Geseke rajoittuu luoteessa Soestin piirikunnan väekkäimpään kaupunkiin Lippstadtiin.
Varsinainen Geseke kattaa kaupungin itäisen osan. Gesekeen liitettiin tammikuussa 1975 maalaiskunnat Ehringhausen, Eringerfeld, Langeneicke, Mönninghausen ja Störmede sekä Bönninghausen ja Ermsinghausen.
Historia.
Ensimmäinen asiakirjamaininta Gesekestä on Ludvig Hurskaan dokumentissa vuodelta 833. Kölnin arkkipiispa Engelbert I myönsi Gesekelle kaupunkioikeudet 1217. Sen ympärille rakennettiin kolmekilometrinen kaupunginmuuri, jossa oli kuusi porttia ja yhdeksän tornia. 1200-luvun lopulla Geseke päätyi Kölnin valtapiiriin. Vuonna 1348 kaupungissa raivosi ruttoepidemia. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana 1622 Geseke pysyi Westfalenin ainoana kaupunkina, jota Christian Braunschweig ei kyennyt valloittamaan. 1630-luvun puolivälissä rutto teki jälleen tuhojaan Gesekessä; väkiluku putosi huomattavasti. Elokuussa 1689 kaupunkia kohtasi tuhoisa tulipalo.
Kirkollinen valta alkoi väistyä maallisen vallan tieltä 1800-luvulle tultaessa ja 1816 Geseke päätyi osaksi Preussia. Infrastruktuuri kehittyi voimakkaasti 1800-luvulla, mukaan lukien rautatieaseman avaaminen 1850. Kansallissosialismista ja toisesta maailmansodasta Geseke oli selvinnyt suhteellisen vähin vaurioin, kunnes aivan sodan lopussa siihen kohdistettin erinäisiä ilmapommituksia, joissa kuoli 130 ihmisiä. Sodan jälkeen Gesekeen tulvi siirtolaisia ja sen väkiluku kasvoi lähes 10 000:een. Vuonna 1975 Gesekeen liitettiin useita maalaiskuntia ja sen väkiluku ylitti 20 000 asukkaan rajan vuonna 1998.
Geseken historiallisia kirkkoja on muun muassa St. Peter, jonka juuret ovat 1100-luvulla. Sittemmin kirkko on saanut goottilaisen ulkoasun. Myös St. Cyriakus on keskiaikainen kirkko. Geseken vanha raatihuone, Alte Rathaus, on vuodelta 1893. Eringerfeldissä sijaitsee 1676 valmistunut barokkilinna Schloss Eringerfeld.
Talous ja liikenne.
Geseken talouselämä koostuu teollisuudesta (muovituotteet, metalli, elektroniikka ja huonekalut) ja palvelualoista, kuten vähittäiskauppa.
Geseken rautatieasema, Bahnhof Geseke, sijaitsee 131-kilometrisellä rataosuudella Hamm–Warburg. Geseken keskustan halki kulkee maantie Bundesstraße 1. Moottoritie Bundesautobahn 44 kulkee kaupungin eteläisten osien halki ja siltä on suora yhteys kaupungin katuverkkoon.
Eija Hiltunen

Eija Mailis Hiltunen (9. huhtikuuta 1912 Helsinki – 25. syyskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Kouluradion ohjaajana 1946–1966. Teatterissa Hiltunen näytteli useita päärooleja, kuten Juurakon Huldan. Lisäksi hänellä oli pieniä sivurooleja kokoillan elokuvissa.
Ura.
Hiltusen vanhemmat olivat Frans Fredrik Gustafsson ja Hilda Hytönen. Hän suoritti Suomen Näyttämöopiston 1934–1936, ja aloitti ammattiuransa Oulun Näyttämöllä 1936–1937. Sen jälkeen hän näytteli Kotkan Maakuntateatterissa 1937–1938, Porin Teatterissa 1938–1940 ja Helsingin Työväen Teatterissa 1941–1946. Hiltunen työskenteli Kouluradiossa ohjaajana ja näyttelijänä 1946–1966 sekä Lastenradiossa ohjaajana ja tuottajana 1956–1965.
Hiltunen vieraili Viipurin Kaupunginteatterissa, Turun Kaupunginteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa.
Hiltusen näyttämötehtäviä olivat muun muassa Ilona Ahlgren ("Niskavuoren naiset"), Agda ("Neljä naista"), Katri ("Daniel Hjort"), Katariina ("Kuinka äkäpussi kesytetään") ja Jessica ("Venetsian kauppias") sekä nimiosat näytelmissä "Juurakon Hulda" ja "Tuomari Martta". Hänellä oli myös operettien subrettirooleja.
Hiltunen näytteli 33 suomalaisessa kokoillan elokuvassa vuosina 1935–1969. Suurin osa hänen rooleistaan oli kreditoimattomia avustajatasoisia tehtäviä esimerkiksi piikoina tai juhlien vieraina. Kreditoituja rooleja ovat muun muassa liikunnanopettaja elokuvassa "Suomisen taiteilijat" (1943), ompelijatar Hilma elokuvassa "Suviyön salaisuus" (1945) ja pääjohtajan vaimo elokuvassa "Se alkoi omenasta" (1962).
Hiltusella oli myös muutama televisiorooli, kuten Kaisa Ahola sarjassa "Tuulensuun tuvassa" (1965–1967). Samoihin aikoihin hän ohjasi viihdesarjaa "Tarinatalo".
Eija Hiltunen avioitui koreografi Kaarlo Hiltusen kanssa 1933.
Ystävyyskaupunkiveistos

Ystävyyskaupunkiveistos (Kiev-Tampere, rengas ystävyyskaupunkiketjussa) on Anneli Sipiläisen veistos vuodelta 1981 Kiovanpuistossa Tampereen Kalevassa. Teos on pronssia ja sen korkeus on 260 cm. Veistos esittää kahta tyttöä pitelemässä suurikokoista avointa rengasta. 
Kiova on ollut Tampereen ensimmäinen ystävyyskaupunki vuodesta 1954 lähtien. Kuvanveistäjä Anneli Sipiläinen voitti Tampereen järjestämän kutsukilpailun ystävyyskaupunkitoimintaa symboloivasta veistoksesta. Veistos paljastettiin Suomen ja Neuvostoliiton ystäväkaupunkikokouksen yhteydessä. 2004 veistokseen liitettiin teoksesta ja Tampereen ystävyyskaupungeista kertova laatta ystävyyskaupunkitoiminnan 50-vuotisjuhlan merkeissä.
Kuwaitin jääkiekkoliiga

Kuwaitin jääkiekkoliiga eli KIHL on korkein sarjataso jääkiekossa Kuwaitissa. Kaudella 2022-2023 sarjassa pelaa viisi joukkuetta.
Narrien laiva

Narrien laiva on uuden ajan alussa suosioon noussut satiirinen allegoria yhteisöstä, joka ajelehtii laivassa täynnä hullusti ja paheellisesti käyttäytyviä narreja. 
Aihe nousi suosioon, kun vuonna 1494 saksalainen Sebastian Brant (1457–1521) julkaisi runoelman "Dass Narrenschyff ad Narragonam" (”Narrien laiva Narragonaan”). Se kertoo yli sadan narrin laivamatkasta kuvitteelliseen narrien paratiisiin Narragoniaan. Teos käännettiin latinaksi vuonna 1497 ja levisi ympäri Eurooppaa käännöksinä eri kielille. Runoteos arvosteli epäsuorasti roomalaiskatolisen kirkon rappiota.
Metaforaa kaaosmaisesti ohjatusta laivasta oli käyttänyt antiikissa kreikkalainen filosofi Platon (427 eaa. – 347 eaa.) dialogissa Valtio. Platon halusi vertauksellaan osoittaa, että valtio tarvitsi peräsimeensä ammattitaitosta väkeä eli filosofeja.
Narrien laiva taiteessa ja kirjallisuudessa.
Narrien laivasta tuli uuden ajan taitteessa suosittu aihe taiteessa ja kirjallisuudessa, ja suosio on puuskittain jatkunut nykyaikaan asti. Arvellaan, että Albrecht Dürer olisi kuvittanut Brantin teoksen latinankielisen laitoksen. Hieronymus Bosch julkaisi ”Narrien laivasta” oman versionsa, ja ainakin Kölnissä ja Nürnbergissä ”Narrien laiva” löytyy patsaana myös katukuvasta. 
Kirjallisuudessa Brantin "Narrien laiva" synnytti kirjallisen lajityypin, joka kukoisti 1500-luvulta 1600-luvulle. Siinä tyhmyriä tai narria käytettiin esittämään aikakauden groteskeja piirteitä ja paheita. Samanlaisia moraalisia satiireja julkaisivat Thomas Murner ("Narrenbeschwörung," 512 eli ”Narrien manaus”) ja Erasmus Rotterdamilainen ("Tyhmyyden ylistys", 1509). Suomessa toimittaja Heikki Aittokoski on tehnyt tietokirjan "Narrien laiva – Matka pieleen menneessä maailmassa" (2013).
Musiikissa aihe lähti lentoon, kun The Doors julkaisi albumillaan "Morrison Hotel" kappaleen ”Ship of Fools”. Samannimisiä kappaleita tekivät yksin 1970-luvulla Grateful Dead (1974), John Cale (1974), Bob Seger (1976) ja Van der Graaf Generator (1978). Narrien laiva -nimisten musiikkiteosten suosio on jatkunut etenkin rockmusiikissa.
William Thor

William Thor (s. 18. maaliskuuta 2000 Hudiksvall, Ruotsi) on ruotsalais-suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Ruotsissa Strands IF:ia ja Suomessa Porvoon Akillesta. Kansainvälisellä tasolla hän edustaa Ruotsia. Hän on pituudeltaan 173 cm ja painaa 68 kg.
Thor on saavuttanut Kalevan kisoissa pronssia 100 metrin juoksussa 2024. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut pronssia 60 metrin juoksussa 2022 ja 2024. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän voitti kultaa 4 × 100 metrin viestissä 2021 ajalla 40,40 ja pronssia vuonna 2023 ajalla 40,78.
Thorin kaksoisveli Viktor Thor on myös pikajuoksija.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Thor juoksi 100 metrin ennätyksensä 10,48 Vaasan Kalevan kisoissa kesäkuussa 2024 ja 200 metrin ennätyksensä 21,69 Boråsissa elokuussa 2021. 150 metrillä Thor on juossut 15,86 Espoon Leppävaarassa 2023. Hallissa hän on juossut 60 metriä aikaan 6,76 Tampereella helmikuussa 2024 ja 200 metriä aikaan 22,28 Växjössä helmikuussa 2022.
’Nduja

’Nduja () on erityisen mausteinen, levitettävä sianlihamakkara Calabrian alueelta Etelä-Italiasta. Se on samankaltainen kuin Espanjan Baleaarien sobrassada, ja perustuu löyhästi ranskalaiseen andouilleen. ’Nduja on Calabrian panos Italian laajaan salumi-kirjoon ja on peräisin pienen calabrialaisen Spilingan kaupungin ympäriltä. 
’Nduja valmistetaan käyttämällä pään lihaa (ilman leukoja, joita käytetään guancialeen), eri leikkausten ylijäämäpaloja, puhdasta nahkaa, rasvaa ja paahdettua calabrialaista chilipippuria, jotka yhdessä antavat ’ndujalle sen ominaisen tulisen maun. Ainekset jauhetaan yhteen, täytetään isoihin makkarankuoriin ja savustetaan. Tästä muodostuu iso pehmeä makkara, josta mausteinen seos kauhotaan. ’Nduja tarjoillaan yleensä leipäviipaleiden tai kypsän juuston kanssa. Sen maku sopii toisaalta monenlaisiin ruokiin: sitä voidaan lisätä esimerkiksi pastakastikkeisiin. 
’Ndujan suosio kukoisti erityisesti vuosien 2015–2016 tienoilla Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa, jolloin se esiintyi tunnettujen ravintoloiden annoksissa.
Nhlanhla Nene

Nhlanhla Musa Nene (s. 5. joulukuuta 1958) on Etelä-Afrikan entinen valtiovarainministeri. Hän toimi virassa vuosina 2014-2015 ja 2018.
Ensimmäiselle ministerikaudelleen Nenen nimitti presidentti Jacob Zuma. Hän myös erotti Nenen 2015. Seuraava presidentti Cyril Ramaphosa toi Nenen takaisin hallitukseen lisäämään Etelä-Afrikan taloushallinnon uskottavuutta. Nene kuitenkin joutui eroamaan skandaalin takia. Hän myönsi pitäneensä yhteyttä korruptioon sekaantuneeseen Guptan perheeseen.
Nene on opiskellut taloustiedettä kahdessa eteläafrikkalaisessa yliopistossa, ja työskennellyt pankkien ja sijoistusyhtiöiden johdossa. Kansainvälisesti hän on tullut tunnetuksi erityisesti pudottuaan tuolilta televisiohaastattelussa vuonna 2008.
Macaon naisten jääkiekkomaajoukkue

Macaon naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Macaota naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Vuonna 2022 maassa oli 19 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa, eikä joukkuetta ollut sijoitettu Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n hallinnoimassa maailmanrankingissa. Seuraavana vuonna pelaajia oli 20, vuonna 2024 kaikkiaan 24, eikä joukkuetta ollut sijoitettu kumpanakaan vuonna. 
Joukkue on pelannut vain yhden ottelun, jonka se hävisi Hongkongille maalein 13–0.
Alfred Ander

Johan Alfred Andersson Ander (27. marraskuuta 1873 Ljusterö, Upplanti – 23. marraskuuta 1910 Tukholma) oli viimeinen Ruotsissa kuolemaan tuomittu ihminen, ja ainoa Ruotsissa giljotiinilla teloitettu.
Rikos.
Tukholmassa Malmtorgsgatanilla tapahtui 5. tammikuuta 1910 ryöstö, jonka yhteydessä kassaneiti Viktoria Hellsten pahoinpideltiin ja hän kuoli vammoihinsa. Poliisi alkoi heti levittää tietoa tapahtuneesta ja sai nopeasti vinkin Hotelli Temperancessa asustelleesta miehestä, joka oli vaikuttanut epäilyttävän hermostuneelta. Poliisien saapuessa hotelliin mies oli ehtinyt lähteä. Hän oli sanonut matkustavansa Vaxholmiin ja hakevansa laukkunsa myöhemmin. Poliisi löysi matkalaukun hotellihuoneesta, ja laukusta 4 500 kruunun arvosta ulkomaisia seteleitä, tyhjän lompakon, johon oli merkitty kassaneidin nimi ja osoite, sekä tarjoilija Alfred Anderia esittävän muotokuvan. Vahtimestari tunnisti huonetta vuokranneen miehen kuvasta, ja poliisi lähti etsimään häntä Vaxholmista.
Ander löydettiin isänsä luota Vaxholmista. Hänet pidätettiin ja vietiin Tukholmaan.
Oikeudenkäynti.
Tutkinnan valmistuttua tapauksen käsittely aloitettiin Tukholman raastuvanoikeudessa helmikuun lopussa ja se jatkui toukokuun puoliväliin, jolloin hänet tuomittiin kuolemaan. Ander kiisti koko ajan olevansa syyllinen.
Teloitus.
Alfred Ander teloitettiin Långholmenin keskusvankilan pihalla giljotiinin avulla 23. marraskuuta 1910. Teloituksen suoritti Anders Gustaf Dalman. Kyseessä oli viimeinen kerta, kun Ruotsissa käytettiin kuolemanrangaistusta, ja ainoa kerta, kun rangaistus pantiin täytäntöön giljotiinilla.
Oleksi Reznikov

Oleksi Jurijovytš Reznikov (; s. 18. kesäkuuta 1966 Lviv) on ukrainalainen poliitikko.
Tausta ja yksityiselämä.
Reznikov syntyi Lvivissä vuonna 1966. Hän palveli Neuvostoliiton ilmavoimien laskuvarjojoukoissa kaksi vuotta 1980-luvulla.
Vuosina 1986–1991 Reznikov opiskeli oikeustiedettä Lvivin yliopistossa. Hän erikoistui valtionhallintoon. vuonna 1994 hän hankki itselleen lakimieslisenssin, ja vuonna 2000 hän oli mukana perustamassa lakimiesyhtiötä nimeltä "Pravis".
Reznikov on naimisissa TV-juontaja Julija Zorjan kanssa. Reznikovilla on kaksi lasta aiemmasta avioliitosta sekä kaksi lastenlasta.
Poliittinen ura.
Reznikov aloitti vuonna 2008 toiminnan Kiovan kaupunginvaltuuston jäsenenä. Hänet nimitettiin Kiovan pormestarin neuvonantajaksi vuonna 2015. Vuosina 2016–2018 hän toimi Kiovan kaupungin valtionhallinnon varapuhemiehenä. 4. maaliskuuta 2020 Reznikov sai nimityksen Ukrainan varapääministeriksi ja tilapäisesti miehitettyjen alueiden jälleenintegroinnin ministeriksi. 19. maaliskuuta 2020 hänestä tuli Ukrainan kansallisen turvallisuus- ja puolustusneuvoston jäsen. 4. marraskuuta 2021 hänet nimitettiin Ukrainan puolustusministeriksi.
Puolustusministerinä.
Kaksi päivää Venäjän aloittaman hyökkäyksen jälkeen vuonna 2022 Reznikov kävi puhelinkeskustelun valkovenäläisen virkaveljensä, Viktor H'reninin, kanssa. H'renin välitti Sergei Šoigun viestin, jonka mukaan Venäjän hyökkäys loppuisi, mikäli Ukraina antautuisi. Reznikov vastasi, että hän on valmis hyväksymään Venäjän antautumisen.
Tammikuussa 2023 Ukrainan puolustusministeriössä paljastui korruptioskandaali, minkä seurauksena hallitus aikoo todennäköisesti kierrättää ministeritä. Reznikovin siirtäminen toisiin tehtäviin olisi korkeimman luokan ministerinkierrätys Ukrainassa sitten Venäjän hyökkäyksen alettua. Hänen seuraajakseen on veikattu Kyrylo Budanovia. 16. helmikuuta kuitenkin uutisoitiin, että presidentti Zelenskyi olikin muuttanut mielensä eikä suunnitellut enää Reznikovin siirtämistä toisiin tehtäviin.
Syyskuussa 2023 Zelenskyi ilmoitti erottavansa Reznikovin ja nimittävänsä uudeksi puolustusministeriksi Rustem Umjerovin.
Ivano-Frankivskin piiri

Ivano-Frankivskin piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan länsiosassa Ivano-Frankivskin alueella. Nykyään vuoden 2020 alueuudistuksen yhteydessä muodostettu Ivano-Frankivskin piiri rajoittuu etelässä Kolomyjan ja Nadvirnan piireihin, lännessä Kalušin piiriin, pohjoisessa Lvivin alueeseen ja koillisessa Ternopilin alueeseen. Piirin hallinnollinen keskus on Ivano-Frankivskin kaupunki (237 855 as., 2021).
Ivano-Frankivskin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Ivano-Frankivskin alueen piirien lukumäärän kuuteen. Ivano-Frankivskin piirin pinta-alaksi tuli 3 873,0 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Ivano-Frankivskin piirin väkiluvuksi 558 130 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 55,2 prosenttia piirin asukkaista (308 097 as.), eli kuuden kaupungin (Burštyn, Halytš, Ivano-Frankivsk, Rohatyn, Tysmenytsja, Tlumatš) ja seitsemän kaupunkityyppisen taajaman väestö. Uusi piiri on huomattavasti joskus aiemmin, muttei aivan viime vuosina esiintynyttä samannimistä piiriä väkirikkaampi.
Olha Dibrova

Olha Oleksandrivna Dibrova (os. Tšubrykova; ; s. 10. maaliskuuta 1977 Kryvyi Rih) on ukrainalainen diplomaatti, joka toimi vuosina 2020–2025 Ukrainan Suomen-suurlähettiläänä.
Dibrova valmistui vuonna 1999 Kiovan kansallisen yliopiston itämaisten kulttuurien tutkimuksen laitokselta ja vuonna 2000 saman yliopiston journalismin instituutista. Hän on koulutukseltaan filologisten tieteiden kandidaatti. Vuosina 2000–2004 hän työskenteli Ukrainan Turkin-suurlähetystössä attaseana ja 3. sihteerinä. Vuosina 2004–2006 hän työskenteli Ukrainan ulkoministeriössä. Vuosina 2006–2010 hän toimi Ukrainan Turkin-suurlähetystön 1. sihteerinä. Vuodesta 2010 lähtien hän työskenteli Ukrainan ulkoministeriössä. Vuosina 2012–2015 hän toimi ulkoministeirön Euroopan-osaston varajohtajana ja vuosina 2016–2020 valtiollisen protokollan osaston johtajana.
19. lokakuuta 2020 Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi nimitti Dibrovan Ukrainan Suomen-suurlähettilääksi. Marraskuussa 2021 hänet nimitettiin myös osa-aikaiseksi Ukrainan Islannin-suurlähettilääksi. Hän toimi Ukrainan Suomen- ja Islannin-suurlähettiläänä vuoteen 2025 asti.
Estonia (televisiosarja)

Estonia on MTV Katsomo -suoratoistopalvelussa 12. lokakuuta 2023 julkaistu kahdeksanosainen suomalainen draamasarja, joka kertoo vuonna 1994 tapahtuneesta matkustaja-autolautta Estonian uppoamisesta. Sarja pohjautuu tutkimusraportteihin. Tarina seuraa useiden henkilöiden kautta onnettomuustutkintaa Suomessa, Ruotsissa ja Virossa. Sarjassa nähdään tapahtumia myös autolautalla, Estonian uppoaminen ja sen matkustajien pelastustoimia.
"Estonia"-sarjan pääkäsikirjoitti Miikko Oikkonen ja sen ohjasivat Måns Månsson ja Juuso Syrjä.
Tuotanto.
"Estonia" on MTV:n tiedotteen mukaan toistaiseksi kallein Suomessa tuotettu draamasarja. Sarjan budjetti on noin 15 miljoonaa euroa. Sitä ovat rahoittaneet C More, MTV ja ruotsalainen televisiokanava TV4. Suomen elokuvasäätiö myönsi hankkeelle kehittämistukea vuosina 2020–2022 yhteensä 225 000 euroa. Sarjan näyttelijät ovat Suomesta, Ruotsista, Virosta ja Saksasta.
Sarjan kuvaukset alkoivat kesäkuussa 2022 ja ne päättyivät saman vuoden lokakuussa. Kuvauksia tehtiin Suomessa, Ruotsissa, Virossa ja Turkissa. Merikohtaukset kuvattiin vesikohtauksiin keskittyvillä studioilla Belgiassa. Tehosteita tehtiin muun muassa Englannissa ja Kanadassa.
Martti Pasanen

Martti Pasanen (2. tammikuuta 1896 Kaavi – 7. joulukuuta 1977) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai talousneuvoksen ja teollisuusneuvoksen arvonimet.
Pasasen vanhemmat olivat talollinen, puuseppä Antti Pasanen ja Emma Kuokkanen ja puoliso Anna-Riitta Ahola. Pasanen toimi ensin isänsä tavoin puuseppänä, mutta opiskeltuaan Kuopion teollisuuskoulussa hän valmistui rakennusmestariksi 1923 ja siirtyi rakennusalalle. Hän työskenteli muun muassa Viipurin–Koiviston ratatyömaalla, Tervon kirkon työmaan vastaavana rakennusmestarina, sairaalan rakentamisen työnjohtajana Siilinjärvellä ja Muuruveden kunnan rakennusmestarina.
Vuonna 1928 hän perusti rakennusliikkeen yhtiökumppaninsa kanssa. Se rakensi useita kouluja ja liike- ja julkisia rakennuksia. Vuonna 1938 Pasasesta tuli itsenäinen rakennusurakoitsija. Hänen yrityksensä rakennutti muun muassa Kuopioon lukuisia asuin-, liike- ja julkisia rakennuksia, mutta toimi myös esimerkiksi Kajaanissa ja Pieksämäellä. Pasanen oli edelläkävijä täyselementtitekniikassa ja perusti sitä varten jo 1950-luvulla rakennuselementti- ja putkitehtaan, joka yhtiöitettiin, ja vielä toisen elementtiyrityksen vuonna 1963. Hän oli molempien yritysten toimitusjohtaja.
Pasanen sai talousneuvoksen arvonimen vuonna 1958 ja teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1966. Hän oli muun ohella myös maanviljelijä ja karjatalouden kehittäjä vuodesta 1936 Muuruvedellä omistamallaan Alatalon tilalla.
Itätoukki

Itätoukki () eli Itä-Tonttu on noin 2,7 hehtaarin kokoinen saari Sipoossa Suomenlahdella. Se on kallioinen ja puuton. Saarella sijaitsee yksi Ilmatieteen laitoksen rannikkosääasemista. Itätoukki korvasi Eestiluodon rannikkosääaseman syyskuussa 2018, koska Itätoukista saatavat mittaustiedot ovat tarkempia kuin Eestiluodon.
Leo Ylitalo

Leo Matias Ylitalo (s. 27. lokakuuta 1950 Kuivaniemi) on Göteborgissa asuva ruotsinsuomalainen kirjailija. Ennen kirjailijan uraa hän on työskennellyt opettajana ja kulttuuritoimittajana.
Ylitalo oli kesätöissä Volvon kuorma-autotehtaalla Göteborgissa vuonna 1970 ja muutti pysyvästi Ruotsiin vuonna 1972. Työskenneltyään pari vuotta Tukholmassa hän palasi Göteborgiin, missä hän valmistui vuonna 1982 opettajaksi ja myöhemmin filosofian maisteriksi. Hän työskenteli keskiasteen opettajana Göteborgissa vuosina 1982–2016. Vuosina 2009–2012 hän toimi kulttuurilehti "Sheriffin" toimituskunnassa laatien muun muassa tunnettujen suomalaisten kirjailijoiden elämäkerta-artikkeleja.
Tuotanto.
Ylitalon esikoisteos "Sururisti" (2016) sai Kaisa Vilhuinen -palkinnon vuonna 2017 ja nosti hänet yhdeksi ruotsinsuomalaisen kirjallisuuden eturivin tekijöistä. Esikoisteos on Ylitalon synnyinseudulle Pohjois-Pohjanmaalle sijoittuva avainromaani, jonka keskiössä ovat Matias-pojan kasvukivut lestadiolaisuuden leimaamassa kyläyhteisössä. 
Romaaneissa "Banaanitalo" (2017), "Kuningattaren kellonsoittaja" (2019) ja "Hyvästi häpeä" (2021) Ylitalo kuvaa ruotsinsuomalaisten siirtolaisten vaiheita Tukholman seudulla ja Länsi-Ruotsissa eri vuosikymmeninä. "Banaanitalo" on osittain omaelämäkerrallinen teos, jossa sekoitetaan faktaa ja fiktiota. Romaani "Niin katosi päivä" (2023) on rakkaustarina, joka sijoittuu Ruotsin lisäksi Tanskaan, Filippiineille ja Thaimaahan.
Ylitalon romaanien aiheet ovat sangen traagisia, mutta kritiikissä on kiinnitetty huomiota kerrontaa keventävään huumoriin ja rohkeisiin eroottisiin kuvauksiin. Ylitalo on ilmoittanut kaunokirjallisiksi esikuvikseen suuret venäläiset klassikot.
Humraaz

Humraaz (; suomeksi ”Uskottu”) on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen trilleri, jonka on ohjannut Abbas-Mustan. Se sai ensi-iltansa 26. heinäkuuta 2002 ja sen pääosia näyttelevät Bobby Deol, Akshaye Khanna ja Amisha Patel. Elokuva on saanut inspiraationsa vuoden 1998 yhdysvaltalaisesta elokuvasta "Täydellinen murha". Siitä tehtiin uusintaversio tamiliksi nimellä "Girivalam".
Juoni.
Kun liikemies saa tietää, että hänen vaimonsa meni naimisiin hänen kanssaan vain rahan takia, hän tekee suunnitelman tämän entisen rakastajan kanssa tappaakseen tämän.
Tuotanto.
Ennen tuotannon alkamista Priyanka Chopralle tarjottiin Priya Singhanian roolia, ja hänen piti tehdä debyyttinsä tässä elokuvassa, mutta hän teki muita sitoumuksia, joten rooliin valittiin Amisha Patel.
Vastaanotto.
Box Office India julisti "Humraazin" 297 miljoonan rupian tuotollaan ”keskinkertaiseksi”.
Britta Schall Holberg

Britta Schall Caroc Holberg (25. heinäkuuta 1941 – 23. helmikuuta 2022) oli tanskalainen Venstre -puoluetta edustanut poliitikko. Hän toimi sisäministerinä 1982–1986, maatalousministerinä 1986–1987 ja kansankäräjien jäsenenä vuosina 1984–1988 ja uudelleen 2005–2011. Hän kuoli 23. helmikuuta 2022 80-vuotiaana.
Ukrainantyräkki

Ukrainantyräkki ("Euphorbia agraria") on Kaakkois-Euroopasta kotoisin oleva tyräkkilaji. Se on monivuotinen ruoho, joka kasvaa 30–75 senttimetriä korkeaksi.
Käärmesaaren taistelu

Käärmesaaren taistelu tapahtui 24. helmikuuta 2022 Mustallamerellä Ukrainan hallitsemalla Käärmesaarella, kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan. Venäjä miehitti saaren, jonka puolustajat otettiin vangeiksi. Ukrainassa erityisen tunnetuksi tuli puolustajien huudahdus ”Venäläinen sotalaiva, painu vittuun!” antautumista vaatineille venäläisille. Venäjän joukot miehittivät saarta, kunnes 30. kesäkuuta ilmoitettiin joukkojen vetäytymisestä.
Hyökkäys saarelle.
Noin kello 18.00 Ukrainan rajavartiolaitos ilmoitti, että Käärmesaari, joka sijaitsee Ukrainan aluevesillä Mustallamerellä, joutui Venäjän alusten hyökkäyksen kohteeksi Venäjän hyökätessä Ukrainaan 24. helmikuuta 2022. Venäjän Mustanmeren laivaston ohjusristeilijä "Moskva" ja partiolaiva "Vasili Bykov" osallistuivat hyökkäykseen.
Myöhemmin illalla Ukrainan rajavartiolaitos ilmoitti, että yhteys saareen oli katkennut, ja kello 22.00, että Venäjän joukot olivat valloittaneet saaren Venäjän Mustanmeren laivaston ja Venäjän ilmavoimien pommituksien jälkeen. Tämä myös tuhosi koko saaren infrastruktuurin. Venäläisten sotilaiden kehotettua rajavartijoita antautumaan nämä vastasivat: ”Venäläinen sotalaiva, painu vittuun!” (). Venäläiset valtasivat myös paikalle rajavartijoiden pelastusoperaatiota yrittäneen "Sapphire"-aluksen ja sen miehistö vangittiin.
Seuraukset.
Ensimmäisten ukrainalaisten tiedotteiden mukaan saaren 13 rajavartijaa kuolivat. Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi ilmoitti, että kaikille 13 rajavartijalle myönnettäisiin postuumisti Ukrainan sankarin arvonimi. Venäläisten mukaan saarella oli 82 sotilasta, joista kaikki antautuivat. 28. helmikuuta 2022 Ukrainan laivasto vahvisti, että kuolleeksi luullut ukrainalaiset sotilaat ovat Venäjän vankeina. Tarinaa saarta viimeiseen saakka puolustaneista rajavartijoista on pidetty propagandana, jonka tarkoituksena on nostattaa ukrainalaisten taistelutahtoa. Tarina levisi nopeasti sosiaalisen median kautta.
24. maaliskuuta 19 venäläisten vangiksi ottamaa "Sapfir"-aluksen miehistön jäsentä vapautettiin vankienvaihdon yhteydessä.
Rajavartija, joka vastasi venäläisten antautumisvaatimuksiin ”Venäläinen sotalaiva, painu vittuun!”, oli Roman Hrybov, joka on kotoisin Zolotonošasta Tšerkasyn alueelta. Tšerkasyn alueen kuvernööri Ihor Taburets myönsi Hryboville kunniamerkin ”teoista Tšerkasyn alueen hyväksi”.
Venäläisjoukot miehittivät saaren ja yrittivät tuoda sille ilmatorjunta- ja tiedustelulaitteistoa. Saari oli kuitenkin hyvin altis ukrainalaisten tykistö-, ohjus- ja ilmaiskuille. Lopulta 30 kesäkuuta venäläiset ilmoittivat vetäytyvänsä saarelta hyvän tahdon eleenä. Asiantuntijat pitivät kuitenkin käytännön syynä pikemminkin saaren hankalaa puolustamista.
Tułowice (kunta)

Tułowice on kaupungin sisältävä maalaiskunta Opolen piirikunnassa Opolen voivodikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 5 195. Kunnan hallintokeskus on Tułowicen kaupunki. 
Tułowice on Opolen voivodikunnan kunnista uusin; se muodostettiin vuonna 1992 Niemodlinin ja Łambinowicen kuntien osista. Se oli maalaiskunta vuoteen 2018 asti, jolloin Tułowice (siihen asti kylä) sai kaupunginoikeudet.
Maantiede ja liikenneyhteydet.
Tułowicen kunnan pinta-ala on noin 81,1 neliökilometriä. Se rajoittuu Dąbrowan, Komprachcicen, Korfantówin, Łambinowicen, Niemodlinin ja Prószkówin kuntiin. Kunta sijaitsee Równina Niemodlińskan (”Niemodlinin tasanko”) fyysismaantieteellisellä alueella. Sen pinta-alasta noin 71 prosenttia on metsää ja noin 22 prosenttia maatalousmaata. Ścinawa Niemodlińska ja sen sivujoki Wytoka virtaavat kunnan alueella.
Tułowicen kunta jakautuu Tułowicen kaupunkiin ja viiteen kylään, jotka ovat Goszczowice, Ligota Tułowicka, Skarbiszowice, Szydłów ja Tułowice Małe.
A4-moottoritie, voivodikunnan tie 405 sekä rautatielinjat 287 (Opole Zachodnie–Nysa) ja 329 (Szydłów–Gracze) kulkevat Tułowicen kunnan alueella.
Väestö.
Tułowicen kunnan väestö on hieman pienentynyt viimeisten vuosikymmenten aikana; vuonna 1992 väkiluku oli 5 656. Vuoden 2020 joulukuussa 51,3 prosenttia kunnan asukkaista oli naisia ja 48,7 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 18,6 prosenttia, työikäiset 57,0 prosenttia ja eläkeikäiset 24,4 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 41,9 vuotta. Vuonna 2020 kunnan työttömyysaste oli 8,6 prosenttia.
Lia Williams

Lia Williams (s. 1964 Birkenhead, Cheshire) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti "The Crown" -sarjasta, jossa hän esitti Wallis Simpsonia ensimmäisellä, toisella ja viidennellä tuotantokaudella.
"The Crownin" lisäksi Williams on näytellyt esimerkiksi sarjoissa "The Capture", "Doc Martin", "Kadonnut", "Kiri" ja "Murha paratiisissa". Fantasiasarjassa "His Dark Materials" hänen roolihahmonsa puhuu muutaman lauseen verran suomea.
Filmirooleja Williamsilla on ollut muun muassa elokuvissa "Dirty Weekend" (1993), "Tyttö Riosta" (2001) ja "The Foreigner" (2017). Hän on esiintynyt myös monissa teatteriproduktioissa.
WithSecure

WithSecure Oyj on tietoturvaratkaisuja tarjoava suomalainen yritys, joka syntyi kesäkuussa 2022 F-Securen jakautuessa kahteen erilliseen yhtiöön. WithSecure keskittyy tarjoamaan palvelua yrityksille F-securen jäädessä kuluttajapalveluiden tuottajaksi. Toimitusjohtaja on heinäkuusta 2024 alkaen Antti Koskela.
Historia.
Kesäkuussa 2022 F-Secure jakautui kahteen erilliseen yhtiöön. Risto Siilasmaasta tuli WithSecuren hallituksen puheenjohtaja ja Juhani Hintikasta sen toimitusjohtaja. Myöhemmin Hintikka joutui eroamaan saatuaan ehdollisen vankeustuomion sisäpiiritiedon väärinkäytöstä tapauksesta, joka liittyi toiseen yhtiöön.
Omistajat.
WithSecuren viisi suurinta osakkeenomistajaa, tilanne 27. toukokuuta 2025:
Baštankan piiri

Baštankan piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan länsiosassa Mykolajivin alueella. Piiri perustettiin alkujaan vuonna 1926 (nimenä 1926-1928 Poltavsyi raion, eli Pultavan piiri). Nykyään – vuoden 2020 aluelaajennusten jälkeen – Baštankan piiri rajoittuu lännessä Mykolajivin ja Voznesenskin piireihin, pohjoisessa Kirovohradin alueeseen, koillisessa Dnipropetrovskin alueeseen sekä kaakossa ja etelässä Hersonin alueeseen (Beryslavin ja Hersonin piirit). Piirin hallinnollinen keskus on Baštankan kaupunki (12 327 as., 2021).
Baštankan piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Mykolajivin alueen piirien lukumäärän neljään. Baštankan piirin pinta-alaksi tuli 6 706,4 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Baštankan piirin väkiluvuksi 136 739 (1.1.2021). Piiri on väestöltään maaseutuvaltainen. Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 39,3 prosenttia piirin asukkaista (53 714 as.), eli kolmen kaupungin (Baštanka, Novyi Buh ja Snihurivka) ja kahden kaupunkityyppisen taajaman väestö. Piirin laajenemisen (7/2020) seurauksena uusi piiri on huomattavasti aiempaa samannimistä piiriä väkirikkaampi.
Mykolajivin piiri

Mykolajivin piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan länsiosassa Mykolajivin alueella. Piiri perustettiin alkujaan vuonna 1923. Nykyään – vuoden 2020 aluelaajennusten jälkeen – Mykolajivin piiri rajoittuu pohjoisessa Pervomaiskin piiriin, idässä Baštankan piiriin, kaakossa Hersonin alueeseen (Hersonin piiri), lounaassa Mustaanmereen, ja lännessä Odessan alueeseen (Odessan ja Berezivkan piirit). Piirin hallinnollinen keskus on Mykolajivin kaupunki (476 101 as., 2021).
Mykolajivin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Mykolajivin alueen piirien lukumäärän neljään. Mykolajivin piirin pinta-alaksi tuli 7 689,9 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Mykolajivin piirin väkiluvuksi 645 562 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin prosenttia piirin asukkaista (516 797 as.), eli kolmen kaupungin (Mykolajiv, Nova Odesa ja Otšakiv) sekä neljän kaupunkityyppisen taajaman väestö. Piirin laajenemisen (7/2020) seurauksena uusi piiri on huomattavasti aiempaa samannimistä piiriä väkirikkaampi.
Newell

Newell on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Léon-Gontran Damas

Léon-Gontran Damas (28. maaliskuuta 1912 Cayenne – 22. tammikuuta 1978 Washington) oli ranskanguayanalainen runoilija, joka tunnetaan yhtenä négritude-liikkeen perustajista.
Damas syntyi eurooppalais-, afrikkalais- ja intiaanitaustaiseen kaupunkilaisperheeseen. Hän jäi varhain orvoksi ja kasvoi tätinsä luona. Damas kävi lukion Martiniquella, jossa hän tutustui Aimé Césaireen. Hän jatkoi opintojaan Pariisissa, työskenteli eri ammateissa ja harrasti kirjallisuutta.
Damas, Césaire ja Léopold Sédar Senghor perustivat vuonna 1934 "L’Étudiant noir" -lehden, josta tuli négritude-liikkeen airut. Damasin ensimmäinen runokokoelma "Pigments" (1937) sai paljon kiitosta, mutta joutui sittemmin siirtomaaviranomaisten kieltämäksi. Omaelämäkerrallinen essee "Retour de Guyane" ilmestyi vuonna 1938.
Toisen maailmansodan alussa Damas toimi sensorina Toulousessa ja Lyonissa. Hän osallistui vastarintaliikkeen toimintaan ja työskenteli radiossa. Vuonna 1944 ilmestyi kertomuskokoelma "Veillées noires", vuonna 1947 Damasin laatima siirtomaarunoilijoiden antologia "Poètes d’expression française" ja seuraavina vuosina runokirjat "Poèmes nègres sur des airs africains" (1948), "Graffiti" (1952) ja "Black-Label" (1956). Damasia pidetään négritude-runoilijoista omaperäisimpänä länsi-intialaisten ja afrikkalaisten aiheiden käyttäjänä. Hänen tyylinsä heijastaa afrikkalaisen laulun ja tanssin toistoa, pyörivää liikettä ja polyfoniaa.
Damas oli René Jadfardin Guayanan renessanssi -liikkeen jäsen. Jadfardin kuoltua lento-onnettomuudessa hänet valittiin vuonna 1948 Guayanan edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen. Damas oli ehdolla myös vuosien 1951 ja 1956 vaaleissa, joissa valituksi tuli Edouard Gaumont. Poliitikkona hän kannatti sosialismia ja Guayanan itsenäisyyttä.
Damas työskenteli 1960-luvulla kustannustoimittajana ja Unescon virkailijana ja matkusteli paljon tutkien afrikkalaista kulttuuria. Tänä aikana häneltä ilmestyi pessimismiä huokuva kokoelma "Névralgies" (1964) ja mustien runoilijoiden antologia "Nouvelle somme de poésie du monde noir" (1966). Vuodesta 1970 lähtien Damas asui Yhdysvalloissa opettaen Georgetownin ja Howardin yliopistoissa. Hänet haudattiin suurin juhlallisuuksin Cayenneen.
Pyhälä

Pyhälä on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Antti Mero

Antti Antero Mero (s. 25. maaliskuuta 1952) on suomalainen liikuntatieteilijä. Hän toimi kaksitoista vuotta Jyväskylän yliopiston liikuntafysiologian professorina, jäätyään eläkkeelle maaliskuussa 2020 hänestä tuli emeritusprofessori. 
Urheilumaailmassa hänestä käytetään nimeä Antti Mero senior erotuksena Antti Mero juniorista, joka toimii isänsä lailla valmentajana Jyväskylän Kenttäurheilijoissa.
Akateeminen ura.
Mero alkoi opiskella liikunnanopettajaksi Jyväskylän yliopistossa syksyllä 1971. Mero valmistui kandidaatiksi vuonna 1975 ja maisteriksi vuonna 1977. Mero valmistui liikunnanopettajaksi, muttei ole koskaan toiminut siinä ammatissa, sillä hän oli kiinnostuneempi urheiluvalmennuksesta ja sitä tukevasta liikuntafysiologisesta ja biomekaanisesta tutkimuksesta. Meroa kiinnosti erityisesti se, mikä erottaa huippu-urheilijat ja kansallisen tason urheilijat fyysisessä suorituskyvyssä. Hänestä tuli liikuntatieteiden lisensiaatti vuonna 1983 ja tohtori vuonna 1987. Hänen väitöskirjansa nimi oli "Electromyographic activity, force and anaerobic energy production in sprint running : with special reference to different constant speeds ranging from submaximal to supramaximal". Siinä hän käsitteli muun muassa pikajuoksijoiden nopeiden ja hitaiden lihassolujen jakaumaa ja pinta-alaa.
Meron tutkimukset keskittyivät liikuntafysiologiaan, biomekaniikkaan ja valmennus- ja testausoppiin. 
1990-luvulla Meron tutkimusten painopiste siirtyi biomekaniikasta liikuntafysiologiaan. Hän tutki ravintofysiologiaa ja urheilijoiden ravitsemuskäytäntöä.
Vuonna 2008 Mero alkoi hoitaa liikuntafysiologian professuuria. Hän keskittyi johtamaan tutkimuksia, jotka liittyivät aminohappo- ja proteiiniaineenvaihdunnan kuormitukseen, happo-emäs-tasapainon kuormitukseen, harjoittelun vaikutusta immunologiaan ja erikoisravinnon vaikutusta fyysiseen suorituskykyyn.
Uransa aikana Mero julkaisi 123 kansainvälistä englanninkielistä referoitua tieteellistä julkaisua, osallistui 112 kansainväliseen tieteellisiin kongressiin ja julkaisi 10 kotimaista oppikirjaa.
Ura urheilun parissa.
Mero oli kansallisen tason aitajuoksija vuosina 1975–1985 lajinaan 400 metrin aidat. Vuosina 1975–2012 hän toimi kansainvälisellä ja kansallisella tasolla pika- ja aitajuoksijoiden valmentajana. Toimiessaan Jyväskylän Kenttäurheilijoiden valmentajana hän sai lempinimen “Pikajuoksutohtori”.
Siviilityönsä ohella hän toimi yli kymmenen vuoden ajan Jyväskylän Kenttäurheilijoiden puheenjohtajana (2007–2018). Hän on toiminut myös Suomen Urheiluliiton valiokunnissa.
Tulimaata tutkimassa

Tulimaata tutkimassa on Suomen Maantieteellisen Seuran tuottama suomalainen dokumentti- ja luontoelokuva vuodelta 1931.
Elokuva on dokumentti Suomen Maantieteellisen Seuran vuosina 1928-1929 järjestämästä tutkimusretkestä Etelä-Amerikan eteläkärjessä sijaitsevaan Tulimaahan. Retkikunnan johtajana toimi geologi ja maantieteilijä Väinö Auer. Sen muut jäsenet olivat geologi Esa Hyyppä, petrologi Ernst Håkan Kranck ja kasvitieteilijä Heikki Roivainen.
Suomi-Filmi teki vuonna 1953 elokuvan materiaalin pohjalta 11-minuuttisen koosteen "Tulimaata tutkimassa", jota käytettiin muiden elokuvanäytösten alkukuvana.
Rosnell

Rosnell on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Podilskin piiri

Podilskin piiri () on aluehallinnollinen piiri Ukrainan Odessan alueella. Nykymuotoinen piiri perustettiin heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä, mutta piiriä voidaan ajatella myös vuonna 1923 perustetun pienemmän maaseutupiirin laajennuksena (nimellä Birzulskyi raion 1923–1935, Kotovskyi raion 1935–2016, Podilskyi raion 2016–2022). Hallintokeskuksen nimi oli aiemmin "Kotovsk" () ja piirikin oli Kotovskin piiri, mutta vuonna 2016 Neuvostoliitosta muistuttavista luovuttiin Ukrainassa. Uusiksi nimiksi tulivat Podilsk ja Podilskin piiri.
Piiri rajoittuu etelässä Berezivkan ja Rozdilnan piireihin, lännessä Venäjän sotilaallisesti kontrolloimaan Transnistrian nukkevaltioon (kansainvälisesti tunnustetun Moldovan alueella), pohjoisessa Vinnytsjan ja Kirovohradin alueisiin (Holovanivskin piiri) sekä idässä Mykolajivin alueeseen (Pervomaiskin piiri). Piirin hallinnollinen keskus on Podilskin kaupunki (39 662 as., 2021).
Podilskin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Odessan alueen piirien lukumäärän seitsemään. Laajennetun Podilskin piirin pinta-alaksi tuli 7 056,5 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Podilskin piirin väkiluvuksi 224 163 (1.1.2021). Piiri on väestöltään maaseutuvaltainen. Asukkaista kaupunkilaisia oli 43,7 prosenttia (97 905 as.), ja he asuivat jossain piirin neljästä kaupungista (Ananjiv, Balta, Kodyma ja Podilsk) tai viidestä kaupunkityyppisessä taajamasta. Ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta, Podilskin piiri oli pienialaisempi ja piirissä asui vähemmän väkeä.
False Lights

False Lights on suomalaisen progressiivisen metallin yhtyeen Pressure Pointsin toinen studioalbumi. Se julkaistiin 14. elokuuta 2015 levymerkillä 7HARD Records.
Guillermo Cabrera Infante

Guillermo Cabrera Infante (22. huhtikuuta 1929 Gibara, Kuuba – 21. helmikuuta 2005 Lontoo, Britannia) oli kuubalainen kirjailija. Hän asui maanpaossa ulkomailla. Hän sai 1999 espanjalaisen Cervantes-palkinnon.
Cabrera Infante oli Kuuban vallankumouksen jälkeen "Lunes de la Revolución" -lehden toimittaja. Kirjallisessa tuotannossaan hän käsittelee Fulgencio Batistan diktatuurin aikaista Kuubaa ja kuubalaisten riippuvuutta Yhdysvalloista.
Suomennettu tuotanto.
Antologiassa "Kolmas maailma: uutta proosaa espanjankielisestä Amerikasta", suom. ja toim. Matti Rossi. Helsinki: Tammi 1968
Andrew Buchan

Andrew Buchan (s. 1979 Stockport, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hän on valmistunut Royal Academy of Dramatic Artista vuonna 2005.
Buchan tunnetaan useita palkintoja voittaneesta "Broadchurch"-jännityssarjasta, jossa hän esitti perheenisä Mark Latimeria. Muita televisiorooleja hänellä on ollut sarjoissa "The Crown", "Espanjalainen prinsessa", "Fixer", "", "The Honourable Woman" ja "Kotiopettajattaren romaani". Buchan on näytellyt myös elokuvissa "All the Money in the World" (2017) ja "The Mercy" (2018).
Buchan on naimisissa näyttelijä Amy Nuttallin kanssa. He avioituivat vuonna 2012, ja heillä on vuonna 2015 syntynyt lapsi.
Degradation Trip Volumes 1 &amp; 2

Degradation Trip Volumes 1 &amp; 2 on yhdysvaltalaisen kitaristin, Jerry Cantrellin 26. marraskuuta 2002 julkaistu tupla-albumi.
Brighten

Brighten on yhdysvaltalaisen kitaristin, Jerry Cantrellin 29. lokakuuta 2021 julkaistu sooloalbumi.
Bachelor

Bachelor on suomalainen versio yhdysvaltalaisesta ohjelmaformaatista "The Bachelor", jonka esittäminen alkoi MTV3-kanavalla 1. maaliskuuta 2022. Ohjelmaa juonsi kahden ensimmäisen tuotantokauden ajan Mikko Parikka. Kolmannella kaudella Parikan tilalla juontajana aloitti Shirly Karvinen.
Hanne Bjurstrøm

Hanne Inger Bjurstrøm (s. 20. syyskuuta 1960 Oslo) on norjalainen asianajaja ja työväenpuolueen poliitikko, joka on toiminut Norjan tasa-arvo- ja syrjintävaltuutettuna vuodesta 2016. Aiemmin hän on ollut Norjan työministeri (2009–2012).
Petro Mohyla

Petro Symeonovytš Mohyla (, ; 10. tammikuuta 1597 Moldavia – 11. tammikuuta 1647 Kiova) oli ukrainalainen Movilăn sukuun kuulunut ortodoksinen metropoliitta ja kulttuurihahmo.
Isänsä Moldavian ja Valakian hospodarin Simeonin murhan jälkeen hän pakeni vuonna 1607 unkarilaisen äitinsä ja muutamien vaikutusvaltaisten sukulaisten kanssa Länsi-Ukrainaan. Hän opiskeli sekä Ukrainassa että ulkomailla, Alankomaissa ja Ranskassa. Hän soti upseerina turkkilaisia vastaan Cecoran taistelussa ja kiinnostui sen jälkeen ortodoksisesta kirkosta. Hänet valittiin Kiovan luostarin arkkimandriitaksi. Mohyla perusti 1631 luostariin koulun, joka yhdistyi toisen kiovalaisen koulun kanssa kollegiumiksi. Siitä kehittyi myöhemmin hänen mukaansa nimetty Ukrainan kansallinen yliopisto Kiovan Mohyla-akatemia.
Mohyla neuvotteli 1627–1628 Meleti Smotrytskyin ja Jov Boretskyin kanssa yhdistyneen ruteenikirkon luomisesta Rooman kirkon yhteyteen mutta omana patriarkaattina. Neuvottelut päättyivät tuloksettomina.
Anastasia Kiovalainen

Anastasia (, , , 1023 Kiova, Kiovan Rus – 1074/1094, Admont, Itävallan markkreivikunta) oli Unkarin kuningatar vuosina 1046–1060. 
Elämä.
Anastasia oli Kiovan suuriruhtinaan Jaroslav I Viisaan ja Ruotsin Ingegerdin tytär ja Ranskan kuningattaren Anna Kiovalaisen vanhempi sisar. Noin 1040 Anastasia meni naimisiin Unkarin herttuan Andreaksen kanssa, joka oli asettunut asumaan Kiovaan sen jälkeen, kun hänen isänsä Vazul osallistui epäonnistuneeseen salamurhayritykseen Unkarin kuningasta Tapani I:stä vastaan. Vuonna 1046 hänen miehensä palasi Unkariin ja nousi valtaistuimelle voitettuaan kuningas Pietari Orseolon. Anastasia seurasi miestään valtakuntaan. Luultavasti hän taivutteli miehensä perustamaan Tihanyyn lavran erakoille, jotka olivat tulleet Unkariin Kiovan Rusista.
Kuninkaallinen pari sai pojan vasta vuonna 1053, kun kuningatar Anastasia synnytti Salamonin. Salamonin syntymä ja myöhemmät kruunajaiset aiheuttivat kuitenkin katkeran kiistan kuningas Andreas I:n ja hänen nuoremman veljensä herttua Bélan välillä, joka oli ollut seuraavaksi kruununperimysjärjestyksessä. Kun herttua Béla nousi vuonna 1060 avoimeen kapinaan kuningas Andreasta vastaan, kuningas lähetti vaimonsa ja lapsensa Itävallan markkreivi Adalbertin hoviin. Kuningas Andreas kärsi tappion ja kuoli pian sen jälkeen, ja hänen veljensä kruunattiin kuninkaaksi 6. joulukuuta 1060.
Anastasia pyysi vuonna 1058 apua Saksan kuninkaalta Henrik IV:ltä, jonka sisar Judith oli kihloissa Salamonin kanssa. Kun saksalaiset joukot saapuivat Unkariin Salamonin avuksi, kuningas Béla I oli kuollut (11. syyskuuta 1063) ja hänen poikansa Géza, Ladislaus ja Lampert olivat paenneet Puolaan.
Nuori Salamon kruunattiin 27. syyskuuta 1063. Poikansa kruunajaisten yhteydessä Anastasia esitteli hunnien kuninkaalle Attilalle kuuluneeksi uskottua miekkaa Baijerin herttualle Otolle, joka oli saksalaisten joukkojen johtaja. Vuosina 1060–1073 kuningas Salamon hallitsi valtakuntaa yhteistyössä serkkujensa, herttuoiden Gézan, Ladislauksen ja Lampertin kanssa, jotka olivat palanneet Unkariin ja hyväksyneet hänen valtansa. Vuonna 1074 he kuitenkin nousivat kapinaan häntä vastaan ja voittivat hänet 14. maaliskuuta 1074. Kuningas Salamon pakeni Unkarin länsirajoille, missä hän pystyi säilyttämään valtansa vain Mosonin ja Pozsonyn maakunnissa.
Anastasia oli seurannut Salamonia, mutta he alkoivat riidellä keskenään. Niinpä hän muutti Admontin luostariin, jossa hän asui nunnana kuolemaansa asti. Hänet haudattiin luostariin.
Puoliso ja lapset.
Puoliso: Unkarin kuningas Andreas I (n. 1015 – ennen 6. joulukuuta 1060)
Lapset: