Autoriippuvuus

Autoriippuvuus on kaupunkisuunnittelun ilmiö, jossa olemassa oleva ja suunniteltu infrastruktuuri asettaa auton käytön etusijalle muihin liikennemuotoihin, kuten joukkoliikenteeseen, pyöräilyyn ja kävelyyn verrattuna. Autoriippuvuuden on katsottu johtavan saastuttavampaan liikennejärjestelmään verrattuna järjestelmiin, joissa kaikkia liikennemuotoja kohdellaan tasa-arvoisemmin. 
Autoinfrastruktuuri kustannetaan usein polttoaine- tai autoverotuksen sijaan muista veroista Monissa kaupungeissa uusiin kiinteistöihin on määrätty vähimmäispysäköintivaatimuksia, joka käytännössä vaatii kehittäjien tukevan autoilua. Toisinaan jopa pyöräily on kielletty.
Kuvaus.
Useissa kaupungeissa autot ovat käteviä ja toisinaan jopa välttämättömiä sujuvan liikkumisen kannalta. Autoriippuvaisissa kaupungeissa autoilu aiheuttaa itse itseään ruokkivan yhdyskuntarakenteen hajauttamista aiheuttavan kierteen, jossa liikenneruuhkat synnyttävät kysyntää uusille ja leveämmille teille sekä liikenteen sujvuutta haittaavien esteiden, kuten jalankulun, pyöräteiden, valo-ohjattujen suojateiden ja esimerkiksi raitiovaunujen poistolle. 
Nämä toimenpiteet tekevät autojen käytöstä houkuttelevampaa muiden liikennemuotojen kustannuksella, mikä lisää liikennemääriä entisestään. Lisäksi kaupunkisuunnittelu mukautuu autojen liikkumiseen ja tilantarpeisiin. Rakennuksia korvataan pysäköintialueillla ja kävelykadut korvataan kauppakeskuksilla . Kävellen saavutettavia palveluita korvataan jalankulkijoiden näkökulmasta hankalasti saavutettavilla drive-in-versioilla. Monipuoliset kaupunkikeskukset, joissa yhdistyvät kaupalliset, vähittäiskaupan ja viihteen toiminnot, korvataan yksittäisiin tarkoituksiin rakennetuilla liikekeskuksilla, suurilla erikoiskaupoilla ja monisalielokuvateattereilla, joita kaikkia ympäröivät laajat pysäköintialueet.
Tällaiset ympäristöt edellyttävät autojen käyttöä, mikä lisää entisestään liikennettä laajennettuun tieverkkoon. Tämä johtaa ruuhkiin, ja edellä kuvattu kierre jatkuu. Tiet kasvavat yhä leveämmiksi, vieden yhä enemmän maa-alaa, joka aiemmin oli käytössä asumiseen, teollisuuteen ja muihin sosiaalisesti ja taloudellisesti hyödyllisiin tarkoituksiin. Joukkoliikenteestä tulee yhä kannattamattomampaa ja sosiaalisesti leimattua, kunnes se lopulta jää vain harvojen käyttämäksi liikkumismuodoksi. Ihmisten valinnanvapaus ja mahdollisuus elää toimivaa elämää ilman autoa heikkenevät merkittävästi.
Autoriippuvuutta pidetään ensisijaisesti ekologisen kestävyyden ongelmana, koska se kuluttaa uusiutumattomia luonnonvaroja ja tuottaa kasvihuonekaasuja, jotka edistävät ilmaston lämpenemistä. Se on kuitenkin myös sosiaalisen ja kulttuurisen kestävyyden ongelma, sillä yksityisautoilu luo fyysistä erottelua ihmisten välillä ja vähentää sosiaalista pääomaa.
Autoriippuvuuden alkuperä.
Autojen käytön kasvaessa Yhdysvalloissa rajusti 1910-luvulla, Yhdysvaltain tiehallinnot alkoivat suosia teiden rakentamista liikenteen sujuvoittamiseksi. Sotienvälisellä kaudella hallinnot ja insinöörit käyttivät resurssejaan pieniin parannuksiin, kuten kaistojen leventämiseen ja pysäköintipaikkojen lisäämiseen, sen sijaan että olisivat toteuttaneet laajempia ympäristöä muuttuvia hankkeita. Yhdysvaltain kaupungit alkoivat purkaa raitiovaunujärjestelmiä 1920-luvulla. Autoriippuvuus alkoi syntymään toisen maailmansodan aikoihin, jolloin kaupunkiinfrastruktuuria alettiin rakentaa yksinomaan autoilun ympärille. Tästä seurannut taloudellinen ja kaupunkirakenteellinen uudelleenjärjestely mahdollisti autoilun laajamittaisen omaksumisen. Yhdysvalloissa laajamittainen teollinen infrastruktuuri, kulutuskulttuurin kasvu ja Interstate Highway System -moottoritieverkoston perustaminen loivat edellytykset autoriippuvuudelle.
Maankäyttö (kaavoitus).
Vuonna 1916 New Yorkissa otettiin käyttöön ensimmäinen kaava, joka pyrki estämään esimerkiksi teollisuus- ja asuinalueiden sekoittumista. Kaavoitusmääräykset määrittelevät myös sallitut ralkennustyypit ja tiheydet, mutta tiukat säännökset, johtavat eriytyneisiin ympäristöihin ja lisäävät autoriippuvuutta, sillä muun muassa Yhdysvalloissa jopa lähikauppojen sijoittaminen asuinalueille on kiellettyä. Tiukka eriytyneisiin alueisiin nojaava kaavoitus aiheuttaa autoriippuvuutta, sillä ilman autoa on lähes mahdotonta päästä palveluiden, kaupan ja työpaikkojen ääreen.
Katusuunnittelu.
Katujen ja teiden suunnittelu voi merkittävästi vaikuttaa siihen, kuinka paljon autoa käytetään muihin liikennemuotoihin verrattuna arkipäivässä. Kaupunkiympäristössä autoriippuvuutta aiheuttavat useammin vastakkaisiin suuntiin toimivat suunnittelutekijät, jolloin autoilua helpotetaan ja muiden liikennemuotojen käyttöä vaikeutetaan. Näitä tekijöitä ovat esimerkiksi teiden leveys, joka tekee ajamisesta nopeampaa ja siksi helpompaa, mutta samalla luo vaarallisemman ja vähemmän houkuttelevan ympäristön jalankulkijoille tai pyöräilijöille. Useimmilla asuin- ja kaupallisilla kaduilla oleva katupysäköinti helpottaa ajamista, mutta vie katutilaa, jota voitaisiin käyttää esimerkiksi pyöräväylinä tai linja-autokaistoina.
Autojen negatiiviset ulkoiset vaikutukset.
Delftin yliopiston laatimassan "liikenteen ulkoisten kustannusten arvioinnin käsikirjassa," jota käytetään Euroopan unionissa pääasiallisena referenssinä autoilun tärkeimmät ulkoiset kustannukset ovat:
Muita negatiivisia ulkoisia vaikutuksia voivat olla rakentamiskustannusten nousu, tehoton tilan ja energian käyttö, saastuminen sekä kuolleisuus henkeä kohti.