tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Antti Teivainen

Antti Tapio Teivainen (s. 14. maaliskuuta 1960 Oulu) on yksi Suomen menestyneimmistä raviohjastajista. Uransa aikana hän on voittanut lähes kaikissa Suomen suurkilpailuissa, muun muassa Suur-Hollola-ajon ja Ravikuningattaruuden. Vuoden ohjastajaksi Teivainen on valittu 2004, 2006 ja 2007. Lokakuuhun 2020 mennessä hän on ajanut yli 58 000 lähtöä, joista voittoja on ollut yli 8 000, ja voittosummaksi on kertynyt yli 28 miljoonaa euroa. 
Heinäkuussa 2019 ilmoitettiin Hevosurheilu-lehdessä hänellä diagnosoidun syövän nielurisoissa ja jäävän hoitojen vuoksi sairauslomalle.. Hän oli lopulta sivussa ohjastustehtävistä vain kolme kuukautta. Hänet valittiin vuoden Nurmijärveläiseksi vuonna 2020. Huhtikuussa 2025 hän joutui kolariin lähdön jälkeen Teivon raveissa ja loukkaantui vakavasti.
Elintaso

Elintaso on maan, kansan tai jonkin väestöryhmän (yhteisön) henkisten ja aineellisten tarpeiden yleinen ja keskimääräinen tyydytystaso. Elintason osalta otetaan huomioon henkilökohtaiset tulot, koulutustaso, ruoan kulutus, terveyden suojelu, toimeentulo ja odotusten täyttymisen näkymät. Myös nykyaikaisen teknologian saatavuus ja luonnonvarojen käyttö otetaan huomioon.
Elintasoa voidaan myös verrata esimerkiksi vertaamalla kaikkien maiden tuotteiden ja palveluiden hintoja asukkaiden tuloihin, joita kutsutaan ostovoimastandardiksi.
Korkein elintaso on Sveitsissä, Norjassa ja Tanskassa.
Viron ja Suomen elintasovertailu.
Vaikka Viron työikäisen väestön palkkataso oli vuonna 2017 40 % Suomen palkasta, Viron elintaso oli verrattavissa 1990-luvun puolivälin Suomen tasoon.
Vuoteen 2018 mennessä Viron elintaso oli saavuttanut 80 prosenttia Euroopan unionin keskiarvosta.
Vuonna 2017 tehdyn ennusteen mukaan Viron elintaso saavuttaisi teoriassa Suomen 30 vuodessa, jos Viron bruttokansantuotteen kasvu olisi vähintään 3 % joka vuosi. Koska talous on suhdannevaihtelua, taloudessa voi tänä aikana tapahtua hidastumista, mikä ei tue tällaista ennustetta.
Euroopan maiden vertailu.
Vuodesta 2014 lähtien Sveitsi, Norja ja Tanska ovat Euroopan maiden kärjessä palkkauksen suhteen. Sveitsissä asuva henkilö ansaitsee keskimäärin 6247 euroa kuukaudessa ja Norjassa asuva henkilö keskimäärin 5091 euroa kuukaudessa. Sveitsissä on ehkä korkein keskipalkka, mutta siellä on myös suurin sukupuolten välinen palkkaero: sveitsiläiset naiset ansaitsevat lähes kolmanneksen vähemmän kuin sveitsiläiset miehet. Vain Virossa palkkaerot ovat suuremmat kuin Sveitsissä. Palkkavertailun häntäpäässä ovat Romania ja Bulgaria, joissa keskimääräinen kuukausipalkka on 323 euroa ja 327 euroa. Keskimääräinen kuukausipalkka Virossa on 849 euroa.
Mi

Mi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Mi on seuraavan henkilön nimi:
Nigel Martyn

Anthony Nigel Martyn (s. 11. elokuuta 1966 St Austell, Cornwall, Englanti) on englantilainen entinen jalkapallomaalivahti, joka pelasi urallaan yli 500 ottelua Englannissa. Urallaan Bristolissa, Crystal Palacessa, Leedsissa ja Evertonissa pelannut Martyn joutui lopettamaan pelaajauransa pitkään vaivanneiden nilkkavammojen takia vuonna 2006. 
Martyn debytoi Englannin maajoukkueessa Moskovassa vuonna 1992. Maajoukkue-urallaan ykkösvahti David Seamanin varjoon jäänyt Martyn pelasi maajoukkueessa 23 ottelua ja edusti maataan vuoden 1998 -ja 2002 MM-kisoissa ja 1992 -ja 2000 EM-kisoissa.
Louis Eugène Félix Néel

Louis Eugène Félix Néel (22. marraskuuta 1904 Lyon – 17. marraskuuta 2000) oli ranskalainen fyysikko, joka tutki erityisesti aineiden magneettisia ominaisuuksia. Yhdessä Hannes Alfvénin kanssa Louis Néel sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1970. Hänet palkittiin löydöistään antiferromagnetismiin ja ferrimagnetismiin liittyen. Löydöt johtivat tärkeisiin sovellutuksiin kiinteän olomuodon fysiikan alalla, esimerkiksi tietokoneiden tallennusmenetelmissä.
Louis Néelin mukaan on nimetty Néelin lämpötila. Néelin lämpötilassa antiferromagneettinen aine muuttuu paramagneettiseksi.
Martin Keown

Martin Raymond Keown (s. 24. heinäkuuta 1966 Oxford, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Urallaan yli 300 ottelua Arsenalissa pelannut Keown edusti vuonna 1984 alkaneella urallaan myös Brightonia, Aston Villaa, Evertonia, Leicester Citya ja Readingia, jossa lopetti uransa vuonna 2005. Arsenalissa pelatessaan hän oli mukana voittamassa kolmea Valioliiga-mestaruutta ja kolmea FA Cupia.
Debyyttinsä Englannin maajoukkueessa Keown teki vuonna 1992 ottelussa Ranskaa vastaan. Yhteensä maaotteluita Keownille kertyi 43 ja maalejakin kaksi. Hän edusti maataan vuosien 1998 ja 2002 MM-kisoissa sekä vuosien 1992 ja 2000 EM-kisoissa.
Jade Liqueurs

Jade Liqueurs on alkoholijuomien valmistaja, joka on erikoistunut autenttisten absinttimerkkien rekonstruointiin. Sen tuotteita ovat muun muassa absintit Jade Nouvelle-Orlèans, Jade Verte Suisse, Jade Edouard ja PF1901. 
PF1901 viittaa Pernod Fils -yhtiöön, joka oli 1900-luvun alun suurin absintin tuottaja. Suuri tulipalo 11. elokuuta 1901 miltei tuhosi Pernod Filsin tuotantolaitokset Pontarlierissa.
Yrityksen perusti T.A. Breaux vuonna 2000. Yhtiö toimii Saumurissa Ranskassa.
Naldo

Ronaldo Aparecido Rodrigues, pelaajanimeltään Naldo (s. 10. syyskuuta 1982 Londrina, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa monacolaisseuraa AS Monacoa. Hän on pelipaikaltaan toppari.
Naldo loitti uransa kotimaassa Esporte Clube Juventuden joukkueessa ja siirtyi Werder Bremeniin kesällä 2005 korvaamaan Bayern Müncheniin siirtynyttä Valérien Ismaëlia. Bremenin vakioaloituskentälliseen kuuluva Naldo hämmästytti 9. joulukuuta 2006 tekemällä hattutempun Bremenin 6-2 voittoon johtaneessa pelissä Frankfurtia vastaan.
Luonnonmaa

Luonnonmaa on saari Naantalissa kaupungin keskustan lounaispuolella. Ennen vuoden 2009 kuntaliitosta saari oli pinta-alaltaan noin puolet Naantalin kaupungin kokonaispinta-alasta, mutta on paljon harvemmin asuttu kuin kaupungin mannerpuoli. Luonnonmaan asukasluku on 1 697 (2006), mikä on vain 12,1% Naantalin kaupungin kokonaisväkiluvusta. Luonnonmaan kaupunginosia ovat Haijainen, Kaivola, Isokylä, Keitilä, Kirstilä, Kukola, Kultaranta, Käkölä, Viiala ja Viialanranta.
Saari kuului aikaisemmin Naantalin maalaiskuntaan, joka liitettiin Naantaliin kaupunkiin vuonna 1964. Vuonna 1934 rakennettiin Ukko-Pekan silta, joka yhdistää Luonnonmaan mantereeseen. Vuonna 1970 valmistunut Särkänsalmen silta yhdistää Luonnonmaan Otavan saaren Merimaskun ja Rymättylän entisiin kuntiin, jotka liitettiin Naantaliin vuoden 2009 alusta.
Tasavallan presidentin kesäasunto, Kultaranta, sijaitsee Luonnonmaalla Kultarannan kaupunginosassa. Turun Korjaustelakka sijaitsee Kukolassa.
Vuonna 2015 aloitettiin uuden Kukolanvainion pientaloalueen rakentaminen Kaivolaan. Alueelle on kaavoitettu 78 pientalotonttia, joista 36 valmistuu vuonna 2016. Alueelle rakennetaan myös uutta jalankulun ja pyöräilyn väylää sekä leikkipuisto. Raision kaupunki omistaa kaksi virkistysaluetta Luonnonmaalla, Kultaranta Golfin vieressä sijaitsevan 5,5 hehtaarin Kesärannan ja Luonnonmaan eteläosassa sijaitsevan 54 hehtaarin Villan tilan. Naantalin kaupunki osti Raision kaupungilta Villan tilan kesällä 2014. Paikalla on muun muassa kaupungin uimaranta, karavaanipaikkoja ja sauna.
Luonnonmaan ja Otavan välillä on Kotkanaukolla ilmajohtolinja, jonka sähköverkkoyhtiö Caruna aikoo korvata uudella 540 metrisellä 20 kilovoltin sähkökaapelilla, joka sijoitetaan merenpohjaan Särkänsalmen sillan eteläpuolelle. Samalla paikalla on myös teleoperaattori DNA:n merikaapeli. Ilmajohtolinja puretaan merikaapelin valmistuttua.
Saaren länsiosassa Kultaranta Golfin itäpuolella suojaisan merenlahden, matalan ja rehevöityneen Matalahden rannalla, järjestettiin asuntomessut vuonna 2022. Asuntomessualueen arvioidut kustannukset olivat yli 10,5 miljoonaa euroa, ja Matalahdesta johtuva rantarakentaminen, ruoppaus ja tulvasuojat lisäsivät kustannuksia arviolta 2,6 miljoonaa euroa. Kustannusten arvosteltiin olleen korkeita Naantalin kaupungille.
Gresham’s School

Gresham's School on yksityiskoulu ("public school") Holtissa Norfolkissa Englannissa. Se on sisäoppilaitos 4–18-vuotiaille pojille. Sen perusti Sir John Gresham jo vuonna 1555. Lukukausimaksu on lähes 22 000 puntaa vuodessa lisämaksuja huomioimatta.
Gresham's Schoolissa ovat opiskelleet muun muassa Benjamin Britten, Stephen Frears, Stephen Fry, Ralph Firman ja Peter Brook.
25 metrin isopistooli

Isopistooli on Kansainvälisen ampumaurheiluliiton (ISSF) sääntöjen mukaan ammuttava urheiluammuntalaji. Isopistooliammunta ei ole olympialaji. Laji muistuttaa naisten ja nuorten ampumaa 25 metrin urheilupistoolia, sekä kansallista 25 metrin pienoispistoolia.
Käytettävä ase.
Isopistooliammunnassa käytetään itselataavaa pistoolia tai revolveria, jonka sallittu kaliiperi on välillä 7,62 mm - 9,65 mm. Nykyisin eniten käytetty kaliiperi on kuitenkin .32 S&amp;W Long. Ampumamatka on 25 metriä. 
Käytettävän aseen tulee sopia laatikkoon, jonka mitat ovat: pituus 30 cm, leveys 15 cm ja korkeus 5 cm. Vuoden 2009 alusta lähtien minimi laukaisuvastus 1 360 gramman sijaan 1 000 grammaa. Ase on tyypillisesti kilpa-ammuntaan rakennettu erikoisase, tosin esimerkiksi sotilasammunnoissa saatetaan käyttää myös palveluspistooleja. Myös harjoittelussa saatetaan käyttää muita kuin varsinaisia kilpailuaseita. Esimerkiksi .357 Magnum -kaliiperinen revolveri, jolla ammutaan wadcutter -luotisia .38 Special -patruunoita on erittäin yleinen isopistooliammunnan harjoitteluase. Nykyinen de facto-standardikaliiperi huippuampujien aseissa on .32 S&amp;W Long ja aseena puoliautomaattinen, itselataava pistooli.
Yleisiä kilpailuaseita isopistooliammunnassa ovat mm:
Kilpailun kulku.
Kilpailu muodostuu kahdesta osasta, tarkkuusosiosta ja pikaosiosta. Suuremmissa kilpailuissa osiot ammutaan tyypillisesti peräkkäisinä päivinä. Tarkkuusosuus ensimmäisenä päivänä ja pika-osuus toisena.
Muuta.
Suomalainen, Turun Seudun Ampujia edustava Seppo Mäkinen on voittanut lajissa maailmanmestaruuden vuonna 1978 Etelä-Korean Soulissa pidetyissä kisoissa.
Monodelphis brevicaudata

Monodelphis brevicaudata on Etelä-Amerikan koillisosien metsissä elävä tasaisen ruskea opossumilaji, joka kuuluu päästäisopossumien sukuun. Se on 11–14 cm:n pituinen, hännän pituuden ollessa 4,5–6,5 cm.
Lajia tavataan Brasiliassa, Kolumbiassa, Ranskan Guayanassa, Guyanassa, Surinamessa ja Venezuelassa.
"Monodelphis brevicaudata" on huono kiipeilijä ja elää mieluummin metsän pohjakerroksessa. Päiväksi se suojautuu lehdistä kyhättyyn pesään onttoon puunrunkoon tai koloon. Öisin se etsii ravinnokseen siemeniä, versoja ja hedelmiä, mutta myös hyönteisiä, haaskoja ja pieniä jyrsijöitä, jotka se tappaa voimakkaalla puraisulla pään taakse.
Naaras voi synnyttää mihin aikaan vuodesta tahansa, ja poikasia voi olla jopa 14. Koska pussia ei ole, poikasten on tarrattava emon nisiin ja turkkiin. Hieman vartuttuaan ne ratsastavat emon selässä.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajille uutta suomenkielistä nimeä "guayananpäästäisopossumi".
Litiumkarbonaatti

Litiumkarbonaatti (dilitiumkarbonaatti) Li2CO3 on akuissa käytettävän litiumin raaka-aine, litiumin hiilihapposuola. Sitä käytetään myös ilotulitteissa tuottamaan punaista väriä.
Litiumkarbonaatti on olomuodoltaan valkoista jauhetta, joka hajoaa alle kiehumispisteensä 1 310 °C. Litiumkarbonaatin moolimassa on 73,9 g/mol, sulamispiste 723 °C, tiheys 2,1 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen (20 °C:n lämpötilassa) 1,3 g/100 ml ja CAS-numero 554-13-2.
Litiumkarbonaatti reagoi kiivaasti fluorin kanssa.
Litiumkarbonaatti on tärkein erilaisissa litiumakuissa tarvittavien kemikaalien raaka-aine. Suomessa litiumkarbonaatin tuotantomahdollisuuksia tutkii Keliber. Litiumkarbonaatin hinta vuonna 2015 oli noin 6 700–7 000 USD tonnilta (2 000 USD/t vuonna 2010). Vielä arvokkaampaa on litium-rautafosfaattiakkujen katodimateriaaliksi soveltuva litiumrautafosfaatti, josta voi saada 30 000–50 000 USD tonnilta.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Pidempiaikaisesta altistumisesta aineelle voi seurata vaikutuksia keskushermostossa ja munuaisissa. Aine saattaa vahingoittaa ihmisen lisääntymistä tai kehitystä. Litiumkarbonaattia käytetään kuitenkin eräissä kaksisuuntaisen mielialahäiriön hoitoon tarkoitetuissa lääkkeissä.
Mathilda Roslin

Mathilda (Matilda) Roslin-Kalliola o.s. "Ahlroth" (28. toukokuuta 1837 Merikarvia – 25. huhtikuuta 1923 Merikarvia) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän oli äidinkieleltään ruotsinkielinen, mutta kirjoitti suomeksi. Häntä on luonnehdittu kansankirjailijaksi.
Elämä ja ura.
Roslinin vanhemmat olivat mäkitupalainen Juha Ahlroth (ent. Ahlström, muutti nimensä Ahlrothiksi, ettei hänen ajateltaisi ylpeilevän sukulaisuudella kauppaneuvos Antti Ahlströmiin) ja kirkkoherra Bergelinin tyttärentytär Karoliina Juhontytär. Roslin kävi kiertokoulun ja ansaitsi elantonsa ompelijana, myyjänä ja käsityönopettajana, mutta kirjoittaminen oli hänen intohimonsa. Hänen kirjoituksiaan julkaisivat muun muassa lehdet "Amerikan Suomalainen" ja "Satakunta". Roslinin käsikirjoituksia on Tampereen yliopiston käsikirjoitusarkistossa. Roslin sai nimensä kenraalikuvernööri Bobrikoffin "mustaan kirjaan" pantuaan alkuun niin sanotun suuren adressin, jolla haluttiin vedota keisari Nikolai II:een.
Roslin sai haasteen Turun hovioikeuteen 1914 teoksensa "Mietteitä Gogin sodasta" ilmestyttyä. Teos oli ilmestynyt aiemmin ruotsiksi herättämättä enempää huomiota. Haaste kuitenkin raukesi. Teoksessa Roslin esitti Merikarvian kirkkoherra Gustaf Nyholmin vuonna 1877 kertomat ennustukset sodasta, joka lopettaisi Venäjän sortovallan Suomessa.
Roslinin elämään perustuvan oopperan "Matilda ja Nikolai" on kirjoittanut merikarvialaissyntyinen Arvo Salo ja säveltänyt Ilkka Kuusisto. Porin Ooppera toteutti sen vuonna 2004 Porin Promenadisalissa. Roslinin kirjailijakoti Merikarvialla Kunnanviraston vieressä on säilytetty museona.
Roslinin puoliso oli vuodesta 1880 puuseppä Gustav Roslin. Käytännössä avioliitto päättyi kuuden vuoden kuluttua. Roslin-Kalliolan nimen jälkiosa tulee hänen talonsa nimestä, jonka hän antoi isovanhempiensa Bergelinien mukaan.
Roslin-Kalliola on aiheena oopperassa "Matilda ja Nikolai", jonka on säveltänyt Ilkka Kuusisto. Libreton on kirjoittanut Arvo Salo
McArdlen tauti

McArdlen tauti on poikkijuovaisten lihasten sokeriaineenvaihduntahäiriö. Se on tyypin V glykogeenin varastoitumissairaus.
McArdlen tauti havaittiin ensimmäistä kertaa 1951. Myofosforylaasin heikenneestä toiminnasta aiheutuva sairaus periytyy autosomin kautta resessiivisesti. Sairauden oireet rajoittuvat poikkijuovaisiin lihaksiin, vaikkakin oireet saattavat kohdistua mihin tahansa lihasryhmään.
McArdlen taudin oireita ovat kivut ja krampit lihaksissa. Voimakas rasitus saattaa pahimmillaan johtaa lihaskudosvaurioon, joka aiheuttaa myoglobiinin kulkeutumisen munuaisiin ja virtsan muuttumisen tummanruskeaksi. Seurauksena saattaa olla krooninen munuaisvaurio. 
Vaikka useimmat McArdle-potilaat ovat diagnoosin saadessaan nuorella aikuisiällä, sairautta on todettu kaiken ikäisillä henkilöillä. Yleensä McArdlen tauti ei lyhennä potilaan elinkaarta. Lihasoireet liittyvät fyysiseen rasitukseen, ja tavallisesti sairaus on melko lieväoireinen. Sairautta esiintyy kummankin sukupuolen edustajilla.
McArdlen tauti on varsin harvinainen: yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan siitä kärsisi yksi ihminen noin 100 000:sta. Sairauden harvinaisuuden ja vaihtelevan taudinkuvan johdosta se voi kuitenkin olla jonkin verran alidiagnostisoitu.
G-Stealer (muusikko)

G-stealer (oik. Sami Keinänen, s. 1973 Rovaniemi) on suomalainen basisti, joka soitti Lordi-yhtyeessä vuosina 1996–1999. Hän soitti bassoa Lordin ensimmäisellä levyllä Bend Over And Pray The Lord, joka julkaistiin vasta vuonna 2012 osana Scarchives Vol. 1 -kokoelmaa. 
G-stealerin ura Lordissa päättyi vuonna 1999, kun hän lähti Englantiin töihin. Keinäsen seuraajaksi basistiksi liittyi Sami "Magnum" Wolking.
G-Stealerin esiintymisasu.
G-Stealerin esiintymisasu oli tehty punaisesta ja mustasta vinyylistä ja se oli mukailtu Alien-, Predator- ja Kenobiitti-elokuvahirviöiden mukaan. Hahmon nimi oli alun perin Gene Replacer, joka tarkoitti "Geenien korvaajaa". Samalla nimi toi mieleen Kissin laulaja-basistin Gene Simmonsin ja toisaalta tarkoitti myös "Genen korvaajaa". Putaansuun mielestä Gene Simmonsia ei voi korvata, ja hän halusi muuttaa nimen muotoon "G-Stealer". G-Stealerin käyttämä puku otettiin vuonna 2000 rumpali Sampsa Astalan Kita-pukua varten takaisin käyttöön. Naamari oli sama ja osa puvusta oli uusiokäytössä. Merkittävin ero oli se, ettei G-Stealerin hahmolla ollut hiuksia.
Neoteerikot

Neoteerikot () olivat ryhmä latinaksi kirjoittaneita runoilijoita hieman ennen ajanlaskun alkua. Ryhmän jäsenet ottivat vaikutteita kreikkalaisilta kirjailijoilta (Kallimakhos ja Theokritos). Heidän tavaramerkkinsä olivat kirjoituksen tiukka rakenne, leikkisä lajityypin käyttö, sanoilla leikittely ja monimutkaisten viittausten käyttäminen.
Sanan neoteerikko voi ajatella tarkoittavan ”uutta runoilijaa”, sillä neoteerikot olivat ajattelijoita, jotka alkoivat välttää perinteisiä normeja sekä sosiaalisessa elämässä että kirjoituksissa. Tästä tunnetuimpana esimerkkinä on roomalainen Catullus, joka kritisoi ylellistä roomalaista aristokrattista elämäntyyliä. Catulluksen kirjoituksissa näkyy selvästi hänen kriitiinen asenteensa sosiaalisia normeja kohtaan.
Merkittävimmät säilyneet neoteerikkojen työt ovatkin Catulluksen. Hänen 116 runon kokoelmansa kerrotaan löytyneen vuonna 900 Veronassa ja sen jälkeen uudelleen 1200-luvun lopulla. Vaikka teoksesta on otettu useita kopioita ja alkuperäinen käsikirjoitus on hävinnyt, Catulluksen runous ilmentää neoteerikkojen pääperiaatteita: tyylikäs sanasto, mitta ja soinnikkuus. Kreikkalaisten esikuvien merkitystä neoteerikoille ei voi kuitenkaan unohtaa. 
Latinankielisiksi neoteerikoiksi luetaan yleisesti:
Virvatuli (sarjakuvahahmo)

Virvatuli (), oikealta nimeltään Jackson Arvad, on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran "Amazing Spider-Man" -lehden numerossa 167. Virvatulen loivat Len Wein ja Ross Andru. 
Suomessa Virvatuli esiintyi ensimmäisen kerran "Hämähäkkimies"-lehden numerossa 1 (1981).
Historia.
Öljy-yhtiö Roxxonille työskentelevä Jackson Arvad oli menestyksekäs fyysikko, jonka erikoisalaa oli sähkömagneettinen tutkimus. Jatkuvan erottamisen uhan alla uurastava Arvad vietti paljon aikaa työnsä parissa uhraten sille yöuniaan. Lopulta Arvad nukahti ylirasituksesta ja aiheutti laboratoriossaan onnettomuuden, joka muutti hänet Virvatuleksi, olennoksi joka kykenee hallitsemaan molekyyliensä sähkömagneettisia sidoksia. 
Arvadin pomot eivät pitäneet tilanteesta ja yrittivät surmata tämän. Uusien voimiensa avulla Virvatuli kuitenkin pakeni paikalta ja yritti langettaa kostonsa myöhemmin työnantajilleen. Jokaisella kerralla hänen murhanhimoisen raivonsa pysäytti Hämähäkkimies. Lopulta Virvatuli tyytyi hypnotisoimaan työnantajansa niin, että tämä tunnusti rikoksensa poliisille. 
Vuosia myöhemmin Virvatuli liittoutui yhteen Linnunpelätin ja Liekehtijän kanssa osana Kameleontin suunnitelmaa. Tällöin tavoitteena oli rangaista Peter Parkeria.
Voimat ja varusteet.
Fyysisellä tasolla Virvatulella on yli-inhimilliset voimat, joiden avulla hän voi nostaa noin 12 tonnia suurimmassa tiheydessään. 
Virvatulen suurin voima on kuitenkin hänen kykynsä hallita niitä sähkömagneettisia voimia, jotka pitävät hänen ruumiinsa molekyylit kasassa. Voimansa ansiosta Virvatuli voi säädellä tiheyttään haluamallaan tavalla. 
Samalla se antaa hänelle valtavat fyysiset voimat ja kyvyn lentää. Mentaalisesti muokkaamalla itsensä maksimitiheyteen, Virvatulen ruumis on yhtä kestävä kuin kivi. 
Tässä olomuodossa hänen lihaksistonsa muuntuu tiheämmäksi ja täten voimakkaammaksi, mutta näin korkeaa tiheyttä Virvatuli kykenee pitämään yllä ainoastaan 10 minuuttia, ennen kuin rasitus kasvaa liian suureksi. 
Muuntautuessaan minimitiheyteensä, Virvatuli ulottaa osan molekyyleistään irti kehostaan, jolloin hänestä tulee massaton ja hän voi näin kulkea esimerkiksi seinien läpi (toisin kuten Marvel-universumin toinen tiheytensä säätelijä, Vision, Virvatuli ei siirrä molekyylejään toiseen ulottuvuuteen). Virvatulen muokatessa molekyyliensä sidoksia tuottaa prosessi kirkasta, kipinöivää valoa. 
Virvatuli voi myös kiinteyttää ainoastaan osan kehostaan. Muuntaessaan itsensä kevyemmäksi kuin ilma, Virvatuli voi lentää. Usein hän irrottaa pienen osan molekyylejä itsestään, jolloin syntyvä virtaus antaa hänelle vauhtia. 
Lentäessään yli 8 km/h Virvatuli muuntuu valopalloksi, koska prosessi tuottaa niin paljon valoa. Hänen huippunopeutensa on 145 km/h, eikä kiinteät esineet voi hidastaa hänen lentoaan tällöin. 
Virvatuli on myös oppinut tuottamaan rinnastaan häikäisevän valonsäteen, jolla on hypnoottisia voimia. Hypnotismin kesto on noin kymmenestä kolmeentoista minuuttia, riippuen kohteen mielenlujuudesta ja Virvatulen tuottaman valon määrästä.
Štš-322

Štš-322 () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 31. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 10. huhtikuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 3. marraskuuta 1936.
Palvelus.
Talvisodassa "Štš-322" upotti 10. joulukuuta 1939 Helsingin lähistöllä torpedoimalla saksalaisen "Reinbeckin" (). Vene vaurioitti 12. joulukuuta Hangon vesillä tykkitulella saksalaista kauppalaivaa "Helga Bögeä" ja 16. joulukuuta saksalaista kauppalaivaa "Gilhausenia".
Alus tuhoutui tuntemattomasta syystä 11. lokakuuta 1941.
Štš-324

Štš-324 () oli Neuvostoliiton Itämeren laivaston dieselkäyttöinen Štšuka-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin telakalta 112, missä köli laskettiin 31. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 10. huhtikuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 31. lokakuuta 1936.
Palvelus.
Vene liitettiin palvelukseen otettaessa Itämeren laivastoon.
Talvisodassa Suomen laivaston saattaja "Aura II" oli laukaisemassa 13. tammikuuta 1940 syvyyspommia kohti "Štš-324":ää, mutta pommi räjähtikin heittimessä upottaen aluksen.
Alus tuhoutui Tallinnan edustalta tehdyn viimeisen yhteydenottonsa jälkeen 5. marraskuuta 1941 tuntemattomasta syystä. Hylky löydettiin vuonna 2015 Kemiönsaaren edustalta Bengtskärin majakalta lounaaseen, sijainnista 59 
38,6’/22 19,8’.
Manigotaganjoki

Manigotaganjoki () on joki Manitoban ja Ontarion provinssien alueella Kanadassa. Sen alkulähteet sijaitsevat Woodland Caribou Parkissa Ontariossa, ja se laskee Winnipegjärveen Manigotaganin kylän lähellä Manitobassa. Joki on suosittu melontakohde, sillä siinä on lukuisia haastavia ja vaarallisia koskia.
Jokiuoma muodostaa useita järviä. Se alkaa pienenä purona Ontariosta, ja muodostaa vesiputouksen laskiessaan Manitoban puolella sijaitsevaan Gem Lake -nimiseen järveen. Siitä uoma virtaa edelleen matalana Long Laken kautta Quesnel Lake -järveen. Long-, Quesnel- ja Manigotaganjärvet muodostavat kolmoisjärven, joka on osa Manigotagan River Provincial Parkia.
Kontiolahden ampumahiihtokeskus

Kontiolahden ampumahiihtokeskus on hiihtokeskus, joka on myös lajin maailmanmestaruuskisojen ja maailmancupien pitopaikka. Ampumahiihdon MM-kilpailut järjestettiin Kontiolahdella vuosina 1999 ja 2015. Keskuksella on Kansainvälisen ampumahiihtoliiton A-luokitus.
Keskus sijaitsee Kontiolahden Jaamankankaalla, noin 10 kilometriä Kontiolahden kirkonkylältä ja 15 kilometriä Joensuusta, aivan Kontiorannan entisen varuskunnan läheisyydessä, Höytiäisen rannassa. Kontiolahden Urheilijoiden toimisto on keskuksessa.
Vuonna 2015 keskus sai opetus- ja kulttuuriministeriön ja aluehallintovirastojen myöntämän Vuoden Liikuntapaikka -tunnustuksen.
Jäähdytetty latu.
Keskuksen erikoisuus on jäähdytetty latu, joka on ollut käytössä 1. lokakuuta 2004 alkaen. Se avataan aina lokakuun alkupuolella. Ladun alla on asfaltti, soraa ja routaeristys. Soran seassa kulkevissa jäähdytysputkissa virtaa noin −10-asteista kylmäliuosta. Putkistot jäähdyttävät ylläolevan kerroksen, jolloin asfaltin päälle levitettävä lumi ei sula. 
Latua varten varastoidaan tuhansia kuutioita edellistalven lunta hakkeen alle, jossa siitä kesän yli säilyy noin 80 prosenttia.
Latu on maksullinen, mutta kaikkien hiihdon harrastajien ja kilpailijoiden käytössä. Kontiolahden kunnan asukkailla on viikoittain ilmaisia vuoroja.
Syksyllä 2006 ampumahiihtokeskukseen rakennettiin uusi lumetusjärjestelmä. Siinä on veden esijäähdytysjärjestelmä, joka viilentää Höytiäisestä tulevaa vettä vähintään neljä astetta. Lumetuspisteitä on kaikkiaan 15, jotka ulottuvat lähes neljän latukilometrin alueelle. Lunta tehdään yhtä aikaa seitsemällä korkeapainetykillä. Ladun pidentämista suunnitellaan.
Latua ylläpitää Joensuun Seudun Jäähdytetty Latu Oy.
Kuntoilu.
Keskuksen ympäristössä on runsaasti luontopolkuja ja hiihtolatuja. Latuyhteyksiä on muun muassa Lehmon Kylmäojalle, Lehmon urheilukentälle ja Kontiolahden kirkonkylälle. Karelia Hiihdon aikaan latuyhteyksiä oli lisäksi muun muassa Lykynlammelle ja Pärnävaaralle ja Joensuun Mehtimäelle.
Luettelo itsenäisten valtioiden vaakunoista

Tämä on luettelo itsenäisten valtioiden vaakunoista. Valtioiden, joiden poliittinen asema on kiistanalainen, vaakunat on lueteltu muiden valtioiden vaakunoiden jälkeen.
Kiistanalainen poliittinen asema.
Ohessa on lueteltu niiden valtioiden, alueiden tai poliittisten yksikköjen vaakunat, joita ei ole yleisesti tunnustettu itsenäiseksi tai joita kaikki ympäristön valtiot eivät ole tunnustaneet, mutta jotka ovat joidenkin valtioiden tunnustamia tai ovat joko ainoastaan "de facto" tai "de jure" -itsenäisiä.
Andy Griffin

Andrew ”Andy” Griffin (s. 7. maaliskuuta 1979 Wigan, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Portsmouthia. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Griffin aloitti uransa Stoke Cityssä vuonna 1996. Kahden Stoke-kauden jälkeen tammikuussa 1998 Newcastle United hankki 175-senttisen Griffinin 1,5 miljoonalla punnalla. Nopeasti Newcastlen ykkösmiehistöön noussut Griffin valittiin myös alle 18- ja 21-vuotiaiden Englannin maajoukkueeseen. Loukkaantumisen takia kaudet 2000/01 ja 2001/02 menivät piloille ja peliaika alkoi vähetä. Vuonna 2004 Griffin lainattiin Portsmouthiin ja kaudella 2005/06 hän vietti 15 ottelua lainalla Stokessa.
Sukevan vankila

Sukevan vankila on Itä- ja Pohjois-Suomen rikosseuraamusalueeseen kuuluva vankila, joka sijaitsee Kalliosuolla noin kuuden kilometrin päässä Sukevan kylästä Sonkajärven kunnassa. Aiemmin vankilan nimi oli "Sukevan keskusvankila".
Sukevan vankila on 176-paikkainen suljettu vankila miehille. Sinne tulee vankeja Savosta, Keski-Suomesta, Pohjois-Karjalasta, Kymenlaaksosta, Pohjois-Pohjanmaalta ja Kainuusta. Vankilan johtajana toimii Pekka Kepanen. Vankilaan on sijoitettu korkeamman väkivaltariskin henkilöitä.
Vankilan teollisuustoiminta.
Sukevan Keskusvankilalla on ollut seuraavaa teollisuutta:
Teollisuustoimintaa varten Sukevan vankilalle on ollut Kalliosuon rata Iisalmi-Kontiomäki radalta. Vankilalla oli myös oma asema, Kalliomäen pysäkki pääradan varressa. Vankilaan kuuluneessa Iskolan vankilassa harjoitettiin maataloustoimintaa.
Lisäksi Sukevan Keskusvankilalla oli noin 300 metrin mittainen rata turvetuotantoalueella. Siellä vaunujen siirtely tapahtui miesvoimin ja vaunut vedettiin vinssillä lastaussillalle. Turvetta tuotettiin vuosina 1946–1949. Vankilan alkuvuosina siellä oli myös lyhyitä tilapäisiä maansiirtoratoja.
Sukevan keskusvankilalla oli laitospalokunta, jonka asematunnus oli 3. Kalustona on ollut esimerkiksi Ford-sammutusauto, tunnus SJ31.
Võrtsjärvi

Võrtsjärvi (, ) on Viron ja koko Baltian toiseksi suurin järvi. Se on suurin kokonaan Virossa oleva järvi ja suurin kokonaan Baltiassa oleva järvi. Se sijaitsee Etelä-Virossa Viljandimaan ja Tartumaan maakuntien rajalla, ja sen eteläosa ulottuu myös Valgamaan puolelle. Võrtsjärven pinta-ala on 270 neliökilometriä, sen pituus on 34,8 km ja leveys 14,8 km. Järvi on kuitenkin hyvin matala, keskisyvyys on 2,8 metriä, ja luonteeltaan se on rehevä.
Järven pinta on 33,7 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven jääpeite kestää keskimäärin 4,5 kuukautta. Võrtsjärveen laskee 21 jokea tai ojaa, joista suurimmat ovat Pieni Emajoki , Õhne ja Tänassilma .
Võrtsjärvi laskee itään virtaavaa Emajokea Peipsijärveen.
Kaarlo Kartio

Kaarlo Kartio (oik. Kalle Juho Hänninen; ) oli suomalainen näyttelijä. Kartion ominta alaa teatterissa sekä elokuvissa olivat koomiset roolit sekä luonneosat. Hän näytteli muun muassa "Syntipukissa" Koikkalaista, Vinskiä Lapatossu-elokuvissa, "Seitsemässä veljeksessä" Simeonia ja "Nummisuutareissa" kanttoria. Lisäksi Kartiolla oli rooleja opereteissa, kuten "Bajadeeri" (suklaatehtailija) ja "Mustalaisruhtinatar" (vanha ruhtinas).
Elämä.
Hankasalmella syntynyt Kartio muutti vanhempien erottua äitinsä ja isosiskonsa kanssa Kymiin ollessaan viisivuotias. Kartio työskenteli kirjapainossa ennen näyttelijänuraansa, ja opiskeli samalla lausuntaa ja plastiikkaa teatteripedagogi Bertha Lindbergin opissa. Kartio opiskeli myös laulua opettajanaan Elli Könönen.
Kartio aloitti teatteriuransa Koiton Näyttämöllä, johon hän oli kiinnitettynä 1925–27 ja 1928–29. Välissä hän työskenteli Sörnäisten Työväen Näyttämöllä. Koiton vuosien jälkeen hän siirtyi Lahden Teatteriin vuosiksi 1929–1935. Kartio jätti teatterin 'kun Suomen Filmiteollisuuden johtaja Erkki Karu kiinnitti hänet pääosaan Agapetuksen näytelmään perustuvassa komediassa "Syntipukki". Karu lienee saanut tiedon näytelmän nimiosan esittäjästä Lahden Teatterista.
Kartio esiintyi 16 elokuvassa. Hänen tunnetuin roolinsa oli Lapatossun hyväntahtoinen mutta yksinkertainen ystävä Vinski "Lapatossu"-farsseissa, joissa hän muodosti parivaljakon yhdessä Aku Korhosen kanssa. Hän esitti Simeonin roolin myös "Seitsemän veljeksen" filmatisoinnissa (1939). Kartio näytteli myös monissa aikansa komedioissa. Melko usein hänet nähtiin kauppiaan roolissa.
Kartion piti näytellä ritari-Armandin osa elokuvassa "Totinen torvensoittaja" (1941), mutta hän kuoli kesken kuvausten ja hänet korvasi Lauri Kyöstilä. Sydänvikainen Kartio menehtyi 36-vuotiaana influenssan jälkitautiin Kivelän sairaalassa Helsingissä noin kuukausi elokuvan "Tavaratalo Lapatossu &amp; Vinski" ensi-illan jälkeen. Hänen siunaustilaisuutensa pidettiin Malmin hautausmaan isossa kappelissa.
Wilt Chamberlain

Wilton Norman ”Wilt” Chamberlain (21. elokuuta 1936 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 12. lokakuuta 1999 Bel Air, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Chamberlain on yksi koripallon historian suurista pelaajista. Pelatessaan vuosina 1959–1973 Yhdysvaltain ammattilaissarja NBA:ssa hänet valittiin neljä kertaa sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi, ja hänellä on edelleen hallussaan useita sarjan piste- ja levypalloennätyksiä.
Elämä ja ura.
Wilt Chamberlain kasvoi yhdeksänlapsisessa perheessä. Lapsena hän harrasti yleisurheilua, kuten korkeushyppyä, pituushyppyä ja kuulantyöntöä. Kasvettuaan poikkeuksellisen pitkäksi hän ryhtyi pelaamaan myös koripalloa. Chamberlain rikkoi koripallossa Philadelphian lukioennätyksiä ja teki kolmessa ottelussa yli 70 pistettä kussakin.
Moni korkeakoulu oli kiinnostunut saamaan Chamberlainin joukkueeseensa. Hän valitsi Kansasin yliopiston, jossa valmensi kuuluisa Forrest Allen. Chamberlainin joukkue Kansas Jayhawks sijoittui kaudella 1956–1957 kansallisen yliopistosarjan kakkoseksi, ja Chamberlain valittiin kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi. Seuraavalla kaudella Chamberlain saavutti 30,1 pisteen ottelukeskiarvon, mutta hänen joukkueensa ei selviytynyt loppupeleihin.
Chamberlain jätti collegen ja siirtyi pelaamaan Harlem Globetrotters -näytösjoukkueeseen. Ammattilaiskoripallosarja NBA:han hän ei vielä päässyt, koska sarjan säännöt estivät liian aikaisin collegesta lähteneiden pelaajien palkkaamisen. Globetrottersien mukana Chamberlain kävi pelaamassa muun muassa Neuvostoliitossa.
Philadelphia Warriors valitsi Chamberlainin NBA:n draftissa 1959. Ensimmäisellä NBA-kaudellaan Chamberlain saavutti runkosarjassa 37,6 pisteen ja 27 levypallon ottelukeskiarvon. Hänet valittiin kauden 1959–1960 vuoden tulokkaaksi ja arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kaudella 1961–1962 Chamberlain teki jo yli 50 pistettä ottelua kohti sekä ensimmäisenä pelaajana 4 000 pistettä yhdellä kaudella.
Philadelphia Warriors muutti San Franciscoon vuonna 1962. Chamberlain pelasi joukkueessa vielä kolme kautta, kunnes Philadelphia 76ers hankki hänet vuonna 1965. Sen riveissä Chamberlain valittiin kolme kertaa peräkkäin NBA:n arvokkaimmaksi pelaajaksi, ja vuonna 1967 hän voitti ensimmäisen NBA-mestaruutensa. Seuraavana vuonna Chamberlain myytiin Los Angeles Lakersiin, jossa hän voitti vuonna 1972 toisen mestaruutensa. Chamberlain lopetti pelaajauransa kauden 1972–1973 jälkeen.
NBA-urallaan Chamberlain voitti kaksi mestaruutta, ja hänet valittiin neljä kertaa liigan parhaaksi pelaajaksi. Hän teki vähintään 50 pistettä 118 ottelussa sekä vähintään 60 pistettä 32 ottelussa. Hän teki 100 pistettä ottelussa New York Knicksiä vastaan ja voitti levypallokuninkuuden 11 kaudella. Chamberlain valittiin NBA:n kunniagalleriaan vuonna 1978.
NBA-uransa jälkeen Chamberlain pelasi lentopalloa ja valmensi koripallossa. Hän julkaisi useita kirjoja ja avasi yökerhon New Yorkissa. Hän myös näytteli elokuvassa "Conan hävittäjä" (1984).
Chamberlain kärsi elämänsä viimeisinä vuosina sydänvaivoista. Jo vuonna 1992 hän joutui sairaalaan kolmeksi päiväksi niiden vuoksi. Chamberlain kuoli sydämen vajaatoimintaan 12. lokakuuta 1999.
Michel Sittow

Michel Sittow (1469–1525) oli Tallinnassa syntynyt alankomaalaisen koulukunnan taidemaalari, joka tuli tunnetuksi erityisesti koulukunnalle tyypillisistä illusionistisen maalaustekniikan muotokuvistaan. Sittow työskenteli useille aikansa eurooppalaisille hallitsijoille. Sittow kuoli ruttoon kotikaupungissaan Tallinnassa vuonna 1525.
Elämäkerta.
Michel Sittow syntyi Tallinnassa vuonna 1469. Hänen isänsä oli taustaltaan saksalainen ja äiti suomenruotsalainen. Michelin äidin nimi oli Margarethe Molnere ja hänen isänsä Clawes van der Sittow oli arvostettu maalari ja puunkaivertaja, jolta Michel oppi alaansa. Sittowin perhe asui hänen laspuudessaan Olevisten kirkon vieressä osoitteessa Lai 38.
Vuonna 1484 Sittow matkusti saksalaistaustaisen Hans Memlingin ateljeehen Bruggeen. Bruggessa Sittow omaksui tuolloiselle alankomaalaiselle koulukunnalle tyypillisen illusionistisen maalaustekniikan. Hänen on kuvailtu oppineen nopeasti ja olleen yksi Memlingin lahjakkaimmista oppilaista. Sittow tuli tunnetuksi etenkin muotokuvamaalaajana ja hän työskenteli useille aikansa eurooppalaisille hallitsijoille. Vuosien 1492 ja 1504 välillä Michel työskenteli Kastilian kuningatar Isabella Katolilaiselle ja myöhemmin Isabellan puoliso Ferdinand Katolilaiselle, Alankomaiden sijaishallitsija Filip Komealle, Margareeta Itävaltalaiselle ja Tanskan kuningas Kristian II:lle. Sittow asui ensin Kristian II:n kutsumana Kööpenhaminasa, sitten Espanjassa ja jälleen Alankomaissa.
Sittow vieraili Euroopan uransa aikana kotikaupungissaan tavallisesti keväisin ja meni siellä myös kahdesti naimisiin. Hansaliittoon kuuluneen Tallinnan kiltatapojen takia Euroopan kokemuksistaan huolimatta hänen oli työskenneltävä kisällinä vuoden, ennen kuin hänen sallittiin esittää mestariteos vuonna 1507. Mestariteoksesta ei kuitenkaan ole säilynyt sen enempää tietoja. Ennen kuolemaansa hän oli kuitenkin noussut Knutin killan vanhimmaksi eli Oldermanniksi. Vuonna 1518 hänelle maksettiin puolestaan Nigulisten kirkon sittemmin kadonneen kirkonkellon, sekä Pyhän Hieronymuksen, kuoleman ja narrin hahmojen veistämisestä, kultaamisesta ja maalaamisesta. Sittow teki myös kirkon Pyhän Antoniuksen alttarin maalaukset. Sittow ei enää palannut maailmalle vuoden 1518 jälkeen ja hän kuoli ruttoon vuonna 1525. Hautapaikan Sittow sai ehkäpä arvostettuna henkilönä Nigulisten kirkon sisältä.
Sittow kuului niihin suhteellisen harvoihin taiteilijoihin, joita arvostettiin jo omana aikanaan. Hän oli esimerkiksi Tizianin ohella Saksan keisari Kaarle V:n lempitaiteilijoita ja tämän luopuessa kruunustaan ja vetäytyessään San Geronimon luostariin hän otti mukaansa neljä Michelin teosta. Sttowin koko tuotanto on suhteellisen harvalukuinen ja se käsittää noin 20–25 maalausta. Sittow ei signeerannut teoksiaan ja monia Sittowin töitä on aikanaan luultu muiden taiteilijoiden tuotannoksi. Sittowin nimestä käytettiin lisäksi eri muotoja eri puolilla maailmaa eri kielten mukaan. Sittow esiintyi esimerkiksi nimillä Michel Zittoz, Michel Zyttow, Mignel Zyttow, Melchior Aleman ja Mychel Flamenco.
Alangu mastiff

Alangu mastiff, myös "pakistaninmastiffi" tai "sindh mastiff" on intialainen molossikoira. Se on yksi kolmesta mastiffirodusta, joita tavataan eri puolilla Intian niemimaata ja Irania. Rotu on yleinen Pakistanissa, jossa sitä käytetään taistelukoirana. Alangu mastiff tarkoittaakin nykyään usein samaa koiraa kuin siellä tavattu bully kutta, joka on myös yleisnimitys kaikille pakistanilaisille taistelukoirille. Jotkut harrastajat pitävät kuitenkin bully kuttaa omana rotunaan.
Ulkonäkö.
Alangu on kookas mastiffi, jolla on upeat mittasuhteet ja jalo ryhti. Korvat perinteisesti typistetään. Selkä on pitkä. Raajat ovat lihaksikkaat ja raskaat. Häntä suippenee kärkeä kohden. Säkäkorkeus on noin 69 cm. Vuonna 1864 se oli kuitenkin nykyistä kookkaampi (76,2–86,3 cm korkea). Väri voi olla fawn, punainen tai musta. Musta maski on erittäin yleinen, ja rinnassa voi olla valkoset merkit.
Luonne ja käyttäytyminen.
Alangu on voimakas ja vahvatahtoinen. Se ei alun perin ollut aggressiivinen muita koiria kohtaan. Siitä on kuitenkin myöhemmin jalostettu sellainen koiratappeluita varten ja on sen vuoksi on sopiva myös vahtikoiraksi. Pakistanissa alangua käytetään edelleen koiratappeluihin. 
Alkuperä.
2 500–5 000 vuotta sitten Intiassa ja Persiassa esiintyi sekä alanguja, assyrianmastiffeja että alaunteja. Ensiksi mainittu oli kehittynyt Thanjavurin, alueella Tamil Nadun osavaltiossa
, ja sitä käytettiin suurriistan metsästykseen. Menetettyään alkuperäisen käyttötarkoituksensa rotua alettiin käyttää tappelu- ja vahtikoirana. Myös Persian armeija käytti sitä vartiointitehtäviin. Ajan kuluessa se alkoi harvinaistua, koska suurosa ihmisistä oli unohtanut sen olemassaolon.
Caater

Caater oli virolainen vuosina 1997–2004 toiminut yhtye, joka teki pääasiassa house-, trance-, techno- ja dance-tyyppistä, yleisesti eurodance-tyyppistä musiikkia. Caater sai alkunsa Tallinnassa sen pääjäsenten, entisen DJ:n, Kalle Kukkin ja Markku Tiidumaan tavatessa. Myöhemmin yhtyeeseen liittyi myös Andrus Lang.
Historia.
1997–1998.
Kahtena ensimmäisenä vuotenaan yhtye julkaisi neljä albumia: "I" (1997), "II Level" (1997), "Contact" (1998), "Freakshow" (1998) ja "Space Invasion" (1998).
1999.
Caaterin ensimmäinen singlejulkaisu oli vuonna 1999 julkaistu ”O Si Ne Ne”, joka menestyi hyvin musiikkilistoilla. Ensimmäinen levy valittiin Estonian Music Awards -gaalassa vuoden albumiksi ja ”O Si Ne Ne” valittiin parhaaksi tanssihitiksi. Bändi sai myös vuoden bändin tittelin.
2000.
Vuonna 2000 Caater palasi listoille singlehitillään ”Hold That Sucker Down”, joka ilmestyi myyntiin viidessä Euroopan maassa: Suomessa, Virossa, Tanskassa, Belgiassa ja Italiassa. Suomen listoilla kappale oli yltänyt viidenteen sijaan, kun taas Tanskassa Caaterille tuli 36. sija. Samana vuonna ilmestyi myös kaksi muuta singleä, ”Phantom” ja ”Dance With You”, jotka nekin menestyivät kohtuullisesti. ”Phantomia” myytiin vain Suomessa ja Virossa, mutta ”Dance With You” oli saatavilla Viron lisäksi Pohjoismaissa, Belgiassa ja Italiassa. Suomessa ”Dance With You” ylsi singlelistan kuudenneksi. Virossa kappale oli listan ensimmäisenä, Skandinavian listoilla 30. ja Norjassa sijalla 20.
2001.
Vuonna 2001 Caater julkaisi albumin "King Size" , jota myytiin Suomessa, Tanskassa, Virossa ja Unkarissa. King Sizea myytiin Suomessa ja Virossa myös singlenä. Soololaulaja Hannahin kanssa tehty ”Free My Body” oli menestys, mutta sitäkin myytiin Viron lisäksi vain Suomessa. Suomessa kappale ylsi listoilla kuudennelle sijalle. Sijalla 17 se oli Viron TOP40:ssä ja sijalla 20 ”Moldova Top Internationalissa”. 
2002.
Vuonna 2002 ilmestyi albumi "Club Space". Samana vuonna ilmestyi kaksi singleä; ”Enjoy The Silence” ja ”Master Tune”, joita myytiin edelleen vain Suomessa ja Virossa.
2003.
Vuonna 2003 ilmestyi yhtyeen viimeiseksi jäänyt albumi ”Queen Of The Night”, joka oli tehty yhteistyössä Trinityn kanssa. Tyyliltään albumi oli hieman aiempaa pehmeämpää ja melodisempaa dancea. Albumia myytiin vain Virossa, mutta single oli saatavilla myös Suomessa. Kappale ei ollut kovin arvostettu.
Kemi I

Kemi I (Kemi 1) on majakka Kemin satamiin johtavan väylän suulla Perämerellä. Majakka sijaitsee avomerellä noin 37 kilometrin päässä Ajoksen satamasta etelälounaaseen ja noin 34 kilometriä Krunnien saaristoon kuuluvasta Ulkokrunnin saaresta länteen. Se on pari kilometriä Suomen aluevesirajan ulkopuolella.
Vuonna 1973 Kemin edustalle rakennettiin kaksi uutta pohjamajakkaa, Kemi I ja Kemi II, korvaamaan vanhaa majakkalaiva Kemiä. Majakkatornit rakennettiin käyttäen uutta menetelmää. Niiden perustaksi juntattiin merenpohjaan pyöreitä teräspylväitä, joiden päälle sijoitettiin teräksinen majakkatorni. Kemi I:n huipulle asennettiin myös helikopterin laskeutumistasanne. Kun uudet majakat valmistuivat ja otettiin käyttöön, poistettiin majakkalaiva "Kemi" asemapaikaltaan 15. marraskuuta 1973.
Majakka ei kuitenkaan kestänyt jääliikuntojen aiheuttamia voimia ja tärinää, vaan sen loistolaite sammui jo joulukuussa. Tornin yläosa huojui jääliikuntojen voimasta pahimmillaan jopa yli kymmenen metriä edestakaisin. Jääliikuntojen voimasta sekä Kemi I että Kemi II päätettiin räjäyttää vesirajasta, ja majakkalaiva "Kemi" siirrettiin vielä yhdeksi purjehduskaudeksi asemapaikalleen.
Nykyinen Kemi I on rakenteeltaan pohjamajakka, jonka torniosa seisoo merenpohjaan upotetun betonisen jalustan, kasuunin päällä. Kasuuni rakennettiin Oulun satamassa ja hinattiin sijoituspaikalleen kesäkuussa 1975. 
Kun kasuuni oli upotettu haluttuun kohtaan sen tyhjä tila täytettiin rautamalmin rikastusjätteellä joka olikin toimiva ratkaisu. 
Majakassa on myös tutkamajakka sekä yksi Suomen ensimmäisistä automaattisista säähavaintoasemista, jossa mitataan ilman lämpötilaa, kosteutta ja painetta sekä tuulen suuntaa ja nopeutta.
Kemi II

Kemi II (Kemi 2) on majakka Kemin satamiin johtavan väylän suulla Perämerellä. Majakka sijaitsee avomerellä noin 20 kilometrin päässä Ajoksen satamasta etelälounaaseen ja noin 25 kilometriä Krunnien saaristoon kuuluvasta Ulkokrunnin saaresta länsiluoteeseen.
Vuonna 1973 Kemin edustalle rakennettiin kaksi uutta pohjamajakkaa, Kemi I ja Kemi II, korvaamaan vanhaa majakkalaiva Kemiä. Majakkatornit rakennettiin käyttäen uutta menetelmää. Niiden perustaksi juntattiin merenpohjaan pyöreitä teräspylväitä, joiden päälle sijoitettiin teräksinen majakkatorni. Kun uudet majakat valmistuivat ja otettiin käyttöön, poistettiin majakkalaiva "Kemi" asemapaikaltaan 15. marraskuuta 1973.
Majakan loistolaite sammui jo joulukuussa 1973. Sammumista tutkittaessa havaittiin, että majakkatornissa oli tapahtunut kaasuvuodon aiheuttama räjähdys. Jääliikuntojen voimasta aiheutuvan huojunnan vuoksi majakka räjäytettiin vesirajasta, ja majakkalaiva "Kemi" siirrettiin vielä yhdeksi purjehduskaudeksi asemapaikalleen.
Uusi majakka valmistui vasta vuonna 1981. Nykyisessä majakkatornissa on tärinävaimennettu yläosa.
Harmaahorsma

Harmaahorsma ("Epilobium lamyi") on Euroopassa kasvava, monivuotinen horsmakasvi. Suomessa laji on hyvin harvinainen ja uhanalainen.
Ulkonäkö ja koko.
Harmaahorsman punertava varsi on pysty, nelisärmäinen ja 30–60 cm korkea. Kasvi on haaraton tai yläosastaan haarova. Varren alaosa on kalju, ylempää myötäisesti kaarikarvainen. Varren tyvellä on sekä uusia että edellisen kesän kuivia ruusukelehtiä. Harmaanvihreät lehdet ovat ruodittomia tai hyvin lyhytruotisia, kapean pitkulaisia ja pieni- ja tylpähköhampaisia. Ylimpien lehtien laidat ja alapinnan keskisuonet ovat karvaisia. Tiheän kukinnon ranka on harmaakarvainen. Kukan teriö on vajaan sentin levyinen, purppuranpunainen ja kokonaan aukeava. Luotti on nuijamainen. Harmaahorsma kukkii heinä-elokuussa. Kasvi tuottaa runsaasti siemeniä ja ne säilyvät pitkään maassa. Harmaahorsma voikin pulpahtaa esille maata muokattaessa.
Harmaahorsma muistuttaa suuresti tummahorsmaa ("E. obscurum") ja särmähorsmaa ("E. tetragonum"), jonka alalajiksi se onkin välillä luokiteltu. Harmaahorsma saattaa risteytyä muiden horsmalajien kanssa. Risteymiä tunnetaan ainakin amerikanhorsman ("E. adenocaulon") ja lehtohorsman ("E. montanum") kanssa.
Levinneisyys.
Harmaahorsman päälevinneisyysalue ulottuu Isosta-Britanniasta ja Ranskasta läpi Keski-Euroopan Balkanille asti. Satunnaisemmin lajia tavataan lähes koko Euroopassa Etelä-Ruotsia ja -Suomea myöten. Harmaahorsmaa kasvaa myös Turkissa. Suomessa harmaahorsmaa on tavattu usealta paikkakunnalta Ahvenanmaalta, Turun saaristosta Korppoosta ja Nauvosta sekä aikaisemmin myös mannermaalta Lohjalta ja Karjalohjalta.
Elinympäristö.
Harmaahorsma viihtyy savisissa ojissa ja ojanpientareilla, joutomailla, kesantopelloilla ja kosteilla rantaniityillä. Se on vähentynyt elinpaikkojen umpeenkasvamisen ja ojien vähenemisen takia. Se ei myös pärjää kilpailussa tulokaslaji amerikanhorsman kanssa.
Homoseksuaalisuus ja laki

Tämä artikkeli selostaa homoseksuaalisuuden lainsäädännöllistä asemaa maailman eri valtioissa. Homoseksuaalisuus on edelleen rikos 68 maassa ja kuolemantuomion siitä voi saada Nigeriassa, Somaliassa, Iranissa, Saudi-Arabiassa ja Jemenissä.
Afrikka.
Homoseksuaalisuus on laitonta noin 30 Afrikan maassa (2025).
Yhdistyneet kansakunnat.
Vuonna 2008 66 maata esitti Yhdistyneille kansakunnille (YK) vetoomuksen, jossa vaadittiin homoseksuaalisuuden laillistamista kaikissa YK:n jäsenmaissa. Vetoomuksen allekirjoittivat muun muassa kaikki EU-maat ja Japani. Suurista maista Yhdysvallat, Venäjä ja Kiina jättäytyivät vetoomuksen ulkopuolelle.
Siroarnikki

Siroarnikki eli tunturiarnikki eli arnikki ("Arnica angustifolia") on pohjoisella pallonpuoliskolla kasvava kauniskukkainen arnikkilaji. Siroarnikki on Suomessa uhanalainen ja luonnonsuojelulailla rauhoitettu. Sitä kasvaa Suomessa alle sadassa paikassa.
Ulkonäkö ja koko.
Siroarnikki on monivuotinen ja kasvaa 10–40 cm korkeaksi. Sen varsi on hento ja etenkin latvaosasta tiheään karvainen. Varren tyvellä on lehtiruusuke. Vastakkain olevia ruodittomia varsilehtiä on yksi tai kaksi paria. Lehtilapa on suikea tai puikean suikea, pitkäkärkinen, ehytlaitainen, lähes silposuoninen ja lyhytkarvainen. Kukinto on 3–5 cm leveä, yksittäinen ja usein nuokkuva keltainen mykerö. Toisinaan esiintyy 1–4 muuta mykeröä varsilehtien hangassa. Siroarnikki kukkii heinä-elokuussa.
Levinneisyys.
Siroarnikki esiintyy laajasti pohjoisen pallonpuoliskon arktisilla tai subarktisilla alueilla. Laji jaetaan neljään eri alalajiin, jotka eroavat levinneisyydeltään toisistaan:
Fennoskandiassa siroarnikkia tavataan Pohjois-Norjan ja -Ruotsin tuntureilla, paikoitellen Pohjois-Suomessa, Petsamon tunturialueella sekä Kuolan niemimaalla. Suomessa siroarnikkia kasvaa Enontekiön ja Inarin Lapissa sekä Kuusamossa ja Sallassa. Vuonna 2009 tehdyissä kartoituksissa laji löydettiin Suomesta 73 kasvupaikalta.
Elinympäristö.
Siroarnikki kasvaa kalkkipitoisilla, melko kuivilla ja valoisilla paikoilla: tunturikankailla ja rotkojen ja pahtojen seinämillä olevilla pienillä hyllyillä. Laji on kalkinvaatija. Suomessa suurin osa siroarnikin kasvupaikoissa sijaitsee suojelualueilla. Kauniskukkaista kasvia saattaa kuitenkin uhata laiton keräily ja kasvupaikkojen kuluminen.
Käyttö.
Siroarnikin sukulaislajeja, kuten etelänarnikkia ("Arnica montana") ja idänarnikkia ("Arnica sacchalinensis"), käytetään rohtokasveina.