tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nils Larsen (pianisti)

Nils Larsen (7. kesäkuuta 1888 Kristiania/Oslo – 5. marraskuuta 1937 Oslo) oli norjalainen pianisti, säveltäjä ja pianopedagogi.
Elämä ja ura.
Larsen sai vuosina 1899–1906 pianonsoiton opetusta Martin Knutzenilta. Hänen sävellyksiään esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1908 Cally Monradin tulkitessa hänen neljä lauluaan. Larsen piti ensimmäisen oman pianokonserttinsa Kristianiassa vuonna 1909. Hän jatkoi opintojaan vielä Berliinissä José Vianna da Mottan johdolla vuosina 1910–1912 ja Rudolph Ganzin johdolla 1912–1914. Uransa varhaisimpina vuosina (1908–1915) Larsen julkaisi lukuisia lauluja ja pianokappaleita. Joitain pianokappaleista (op. 2, op. 3) soitetaan yhä, etenkin pedagogisessa tarkoituksessa. Erityisen tunnetuksi sävellykseksi nousi "Hymne (Fader vor)" vuodelta 1915. Vuoden 1915 jälkeen Larsen julkaisi enää pedagogista musiikkia. Hänen kiinnostuksen kohteensa olivat kuitenkin laajemmat, ja hänen keräämänsä laulukirja "Bøljan blå. Sjømannsviser og bygdesanger med musikk" (1930) on yksi varhaisimmista norjalaisista esimerkeistä julkaisuista, joissa kansanlauluja on käsitelty vakavassa mielessä.
Larsen osoitti jo varhain kiinnostusta pianopedagogiikkaa ja lasten sekä nuorten kouluttamista kohtaan. Vuosina 1919–1920 hän tutustui alaan Yhdysvalloissa, josta saamiaan oppeja hän alkoi soveltaa käytäntöön oman pianokoulunsa kautta. Hänen ostamassaan tilassa koulutusta saivat lukuisat kuuluisuuteen nousseet pianistit, joiden joukossa olivat Ingebjørg Gresvik, Reimar ja Robert Riefling, Kristian Hauger sekä Johan Øian. Ennen kysytyksi pianonsoiton opettajaksi etenemistään Larsen kuitenkin piti laajoja kiertueita maassa esimerkiksi duona viulisti Leif Halvorsenin kanssa. Hänen muita yhteistyökumppaneitaan olivat laulaja Eidé Norena ("Kaja Eide"), tanssija Lillebil Ibsen ja viulisti Emil Telmányi. Larsen teki viimeiseksi jääneen julkisen esiintymisensä solistina 15. tammikuuta 1924 Kristianiassa. 
Perhe.
Larsen kasvoi monien sisarusten kanssa; useat näistä loivat taiteelliset urat. Alfhild Stormoen oli yksi sisaruksista.
Larsen pysyi naimattomana.
Sofie Hamilton

Eva Signe "Sofie" Hamilton (s. 15. helmikuuta 1987 Täby) on ruotsalainen näyttelijä. Hän ​teki ensiesiintymisensä näyttämöllä 10-vuotiaana musikaalissa "Kristina från Duvemåla", jota esitettiin Tukholman Cirkuksessa. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän teki vuonna 2001, kun hän näytteli pääosaa SVT:n tilaamassa lyhytelokuvassa "Spökhistorier - på andra sidan". Sittemmin hän on näytellyt monissa SVT:n sarjoissa. Vuonna 2010 hän esitti yhtä pääosista elokuvassa "Avaruudessa ei ole tunteita".
Abd al-Rahman al-Džabarti

Abd al-Rahman ibn Hasan ibn Burhan ad-Din al-Džabarti (; 1753 – 1825) oli egyptiläinen historioitsija. Al-Džabartin teokset ovat olleet erityisen tärkeitä alueen 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun aikalaislähteinä.
Elämäkerta.
Abd al-Rahman al-Džabarti syntyi vuonna 1753. Džabartien () suku oli alkujaan historialliselta Džabartian alueelta nykyisestä Etiopiasta ja Eritreasta. Abd al-Rahman al-Džabarti kuului suvun egyptiläiseen haaraan, joka al-Džabartin mukaan oli saanut alkunsa hänen seitsemännestä isoisästään. Hanafilainen suku tunnettiin erityisesti uskonoppineina. 
Al-Džabartista tuli suvustaan ja yleisemmin aikansa Egyptistä kiinnostunut historiankirjoittaja. Egyptissä oli harjoitettu historiankirjoitusta mamelukkien valtakaudella, mutta al-Džabartin eläessä historiankirjoituksen perinne oli hiipunut Osmanien valtakunnan valtakaudella. Al-Džabarti itse sanoi aikalaistensa joko suhtautuneen historiankirjoitukseen joko välinpitämättömästi tai jopa avoimen halveksuvasti. Hänen omasta tuotannostaan tuli Egyptin 1700-luvun lopun ja 1800-luvun tapahtumien tärkeä arabiankielinen lähde. Al-Džabarti kirjoitti tarkasti kuvaillen ensin mamelukki-beiden aiheuttamaa hävitystä, sitä seurannutta Napoléon Bonaparten sotaretkeä Egyptiin sekä sitä edelleen seurannutta Muhammad Alin uudistusten aikaa. Mamelukki-beihin hän suhtautui katkerasti näiden sisäisten kiistojen raunioittaessa Egyptin talouden ja aiheuttaessa laajaa kärsimystä väestölle. Muhammad Alin uudistuksiin hän suhtautui epäillen ja kommentoi tämän albanialaisten sotilaiden häikäilemätöntä käytöstä. Al-Džabarti kuoli vuonna 1825.
Teokset.
Al-Džabartin historiankirjoituksellinen pääteos on nimeltään "Aja'ib al-athar fi’l-tarajim wa ’l-akhbar". Teos on kronikka, joka käsittelee aikakautta vuosien 1688 ja 1821 välillä. Teos on neljäosainen. Ensimmäiset kolme osaa valmistuivat vuosina 1805–1806 ja neljäs osa sen aiheena olevien vuosien aikana 1806–1821. Ilmeisesti al-Džabarti aikoi vielä jatkaa kronikkaa, mutta jos hän kirjoittikin lisää tekstiä, sitä ei ole säilynyt. Koska al-Džabarti suhtautui kriittisesti Muhammad Aliin, teos oli pitkään kielletty Egyptissä. Sen julkaisu Egyptissä sallittiin vasta 1870-luvulla. Osia julkaistiin sanomalehdessä "Misr" vuonna 1878 ja koko teos pian khediivi Tawfiqin valtaannousun jälkeen.
Al-Džabartin toinen teos "Muzhir al-takdis bi-dhahab dawlat al-Faransis" kertoo Egyptin ranskalaismiehityksen alkuvuosista. Teos valmistui vuonna 1801. Al-Džabarti kritisoi ranskalaisia ja esittää osmanit hyvässä valossa. Teos käännettiinkin myös turkiksi.
Raymond Sell

Raymond Alfred Sell (21. huhtikuuta 1916 Helsinki – 5. huhtikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Sellin vanhemmat olivat osastopäällikkö Alfred Sell ja konttoristi Ellen Gleisner ja puoliso vuodesta 1943 Marja-Liisa Annikki (Tytti) Linnola. Kouluopintojensa jälkeen Sell meni kuudeksi vuodeksi töihin Otto Dahlbergin omistamaan kirja- ja paperialan tukkukauppaan. Suomen Yhdyspankkiin Sell siirtyi sotien jälkeen ja oli siellä vuoteen 1951 asti, kunnes ryhtyi Finlands Svenska Centralidrottsförbund -urheilujärjestön ja samalla Solvallan urheiluopiston johtajaksi. Kattohuopatuotteita valmistavan Icopal-yhtiön palvelukseen 1956 mennyt Sell valittiin yhtiön toimitusjohtajaksi 1958, missä tehtävässä hän oli 26 vuotta eli kuolemaansa saakka. Sell osallistui aktiivisesti alansa yhteistyöhön ja hoiti myös urheilun järjestötehtäviä muun ohella. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1980.
Rakkaustarina (täsmennyssivu)

Rakkaustarina voi tarkoittaa seuraavia:
Rakkaustarina (Paula Koivuniemen albumi)

Rakkaustarina on Paula Koivuniemen vuonna 1984 julkaistu studioalbumi. Se oli hänen toinen Esa Niemisen ja Kim Kuusen perustaman Musicmakers-yhtiön merkille Tähtitorni tehty albumi..
Maria Laakso

Maria Laakso (s. 1982) on suomalainen kirjallisuudentutkija, tietokirjailija ja oppikirjailija. Hän työskentelee kirjallisuustieteen yliopisto-opettajana Tampereen yliopistossa. Laakso tutkii muun muassa huumoria kirjallisuudessa, dystopioita, nykykirjallisuuden yhteiskunnallisuutta, lastenkirjallisuuden huumoria, nonsensea, kuvan ja sanan suhdetta sekä nuortenkirjallisuutta. Hän on kirjoittanut kolme nuorille suunnattua tietokirjaa kaunokirjallisuuden klassikoista.
Laakso väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2014. Hänen väitöskirjansa "Nonsensesta parodiaan, ironiasta kielipeleihin. Monitasoinen huumori ja kaksoisyleisön puhuttelu Kari Hotakaisen Lastenkirjassa, Ritvassa ja Satukirjassa" käsitteli huumoria kotimaisessa lastenkirjallisuudessa. Vuonna 2017 Laakso sijoittui toiseksi Tammen ja Tietokirjallisuuden edistämiskeskuksen Ihan totta -tietokirjakilpailussa teoksellaan "Taltuta klassikko – Opas aloittelevalle klassikonlukijalle". Vuonna 2019 teos ilmestyi Tammen kustantamana ja oli lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokkaana. Ensimmäisessä teoksessa käsiteltiin kahdeksaa kotimaista klassikkoa. Teos voitti vuonna 2019 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon. Teoksen äänikirjaversion luki Pirjo Heikkilä ja se palkittiin Storytelin Suurella äänikirjapalkinnolla 2020. Vuonna 2021 ilmestyi teoksen itsenäinen jatko-osa "Taltuta klassikko! goes länsimainen kirjallisuus", joka esittelee maailmankirjallisuuden klassikoita. Teoksen äänikirjaversion luki Minttu Mustakallio.
Laakso oli valtion kirjallisuustoimikunnan jäsen kaksivuotiskaudella 2021–2022. Hän toimi Lastenkirjainstituutin kannatusyhdistyksen puheenjohtajana kaudella 2018–2020. Laakso on toiminut myös Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjapalkinnon raadissa.
Ali Mubarak

Ali Paša Mubarak (; 1823 – 14. marraskuuta 1893) oli egyptiläinen poliitikko ja virkamies. Mubarak tuli erityisen tunnetuksi nykyaikaisen egyptiläisen koulutusjärjestelmän perustajana.
Elämäkerta.
Ali Mubarak syntyi vuonna 1823 Birinbalissa Egyptin Daqahliyyan maakunnassa. Nuoruudessaan Mubarak oli päätyä nuorisorikolliseksi, mutta lopulta hänen onnistui kuitenkin päästä opiskelemaan Muhammad Alin vasta hiljattain perustamiin nykyaikaisiin kouluihin. Vuonna 1844 hänet lähetettiin Ranskaan osana "Mission égyptienne" -lähetystöä. Ranskassa Mubarak sai upseeri- ja ja pioneerikoulutuksen. Palattuaan Egyptiin Mubarak työskenteli khediivi Abbas I:n hallinnon sotaministeriössä ja al-Mafruzan sotilasopiston johdossa. Krimin sodanaikana Mubarak oli eri tehtävissä Osmanien valtakunnassa. Mubarak joutui kuitenkin epäsuosioon Abbas I:n seuraajan Saidin kaudella ja hän erosi.
Mubarak palasi valtion tehtäviin Saidin seuraaja Ismailin kaudella. Hän toimi useissa eri ministerin tehtävissä ja muissa virka-asemissa. Mubarak tuli tunnetuksi etenkin Egyptin nykyaikaisen koululaitoksen perustajana. Osaltaan Mubarakin vaikutuksesta Egyptiin alkoi syntyä koulutettu arabiankielinen keskiluokka, joka alkoi omaksua esimerkiksi uusia poliittisia aatteita. Mubarakin alaisuudessa alettiin esimerkiksi painaa uusia oppikirjoja ja perustettiin uusi Dar al-Ulumin yliopisto. Koulutuksen ohella Mubarak valvoi esimerkiksi uusien rautateiden ja kastelujärjestelmien rakennuttamista. Toisaalta Mubarak raivasi tietä urallaan häikäilemättömästi. Mubarakin vaikutusta oli esimerkiksi kuuluisan egyptiläisen intellektuellin Rifa'a al-Tahtawin karkotus Sudaniin. Mubarak alkoi jäädä taas epäsuosioon. Hänen viimeinen kautensa Egyptin opetusministerinä alkoi Rijad Pašan hallituksessa vuonna 1888 ja päättyi hänen eroonsa brittien painostuksesta vuonna 1891. Mubarak kuoli Kairossa 14. marraskuuta 1893.
Teokset.
Mubarakin tunnetuin teos on vuonna 1886 julkaistu 20-osainen "Khiṭāṭ at-tawfīqīyah al-jadīdah". Teos oli tarkoitettu nykyaikaiseksi vastineeksi al-Makrizin teokselle "Khitat". Teoksessa esitellään esimerkiksi Kairoa, Aleksandriaa ja muuta Egyptiä, sekä eri tunnettuja henkilöitä elämäkertoineen. Mubarak julkaisi myös muita esimerkiksi koulutusta käsitteleviä kirjoja.
Johannes Ilmari Auerbach

Johannes (Jean, Joannès) Ilmari Auerbach, käytti Ranskassa asuessaan nimeä "Jean Ilmari" tai "Joannès Ilmari" ja Englannissa nimeä "John Ivor Allenby" (24. toukokuuta 1899 Breslau, Saksan keisarikunta – 7. helmikuuta 1950 Oxford, Iso-Britannia) oli saksalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari.
Auerbachin vanhemmat olivat pianisti Max Auerbach (1872–1965) ja opettaja Käthe Auerbach (1871–1940). Perhe oli kääntynyt juutalaisuudesta kristinuskoon 1898. Hänen setänsä oli professori ja fyysikko Felix Auerbach. Hän sai toisen nimensä Ilmari kasteessa kastekumminsa, suomalaisen professori Ilmari Krohnin mukaan. Hän käytti Ilmari-nimeä myös sukunimenään jonkin aikaa 1920-luvulla ja hänen molemmat poikansa saivat saman nimen.
Auerbach oli koulusta päästyään lyhyen aikaa sotimassa länsirintamalla. Sodan jälkeen hän opiskeli jonkin aikaa Bauhausissa Weimarissa. Vuonna 1921 hän sai tehdäkseen Karl Ernst Osthausin hautamuistomerkin Meranossa Italiassa. Auerbach työskenteli vuodesta 1924 lähtien kuvanveistäjänä Pariisissa. Hän sai teoksistaan palkintoja näyttelyissä mutta ei menestynyt taloudellisesti. Auerbach joutui pakenemaan Ranskasta jalan Saksaan 1932 sen jälkeen, kun hänen ateljeensa rakennustöissä tapahtui kuolemantapaus. Hän oli vangittuna keskitysleireillä Saksassa 1933–1935 osallistuttuaan Hitlerin valtaantulon jälkeen vastarintatoimintaan. Vapauduttuaan Auerbach oli 1935–1936 Hampurissa työssä Jüdischer Kulturbundissa ja osallistui juutalaisten taiteilijoiden näyttelyihin. Vuonna 1936 Auerbach meni naimisiin taidehistorioitsija Ingeborg Fraenckelin kanssa, ja he siirtyivät toukokuussa 1936 Englantiin. He asuivat sitten Caprilla Italiassa ja siirtyivät vuonna 1937 Maltan kautta Kyprokselle, joka oli tuolloin Englannin kruununsiirtomaa. Auerbach palasi vaimonsa kanssa Lontooseen lokakuussa 1938. Auerbach oli Britannian sotaministeriön War Office palveluksessa vuoteen 1946 saakka, ja tämän jälkeen hän opetti kuvanveistoa Oxfordin taideakatemiassa. Hän muutti vuonna 1946 nimekseen John Ivor Allenby ja sai Ison-Britannian kansalaisuuden. Hän kuoli sydänkohtaukseen 50-vuotiaana vuonna 1950.
Juan José Arreola

Juan José Arreola (21. syyskuuta 1918 Zapotlán, Meksiko – 3. joulukuuta 2001) oli meksikolainen kirjailija.
Arreolan teokset ovat yhteiskuntakriittisiä. Hän käsittelee niissä aikansa ihmisten elämäntuskaa ja meksikolaista arkea mustan huumorin keinoin.
Suomennettu tuotanto.
Arreolan eläintarinoita sisältyy antologiaan "Kolmas maailma: uutta proosaa espanjankielisestä Amerikasta", toim. ja suom. Matti Rossi, Helsinki: Tammi 1966.
Heinrich Anton de Bary

Heinrich Anton de Bary (26. tammikuuta 1831 Frankfurt am Main, Saksa – 19. tammikuuta 1888 Straßburg) oli saksalainen kasvitieteilijä, jota on pidetty tieteellisen mykologian perustajana.
Elämä ja ura.
De Bary oli belgialaista syntyperää, vaikka hänen perheensä oli jo pitkään asunut Saksassa. Vuosina 1849-1853 hän opiskeli lääketiedettä Heidelbergissä, Marburgissa ja Berliinissä. Vuonna 1853 hän asettui Frankfurtiin kirurgiksi. Vuonna 1854 hänestä tuli Tubingenin kasvitieteen dosentti ja vuonna 1855 Freiburgin kasvitieteen professori. Vuonna 1867 hän muutti Halleen ja vuonna 1872 Straßburgiin, jossa hän oli vastaperustetun yliopiston ensimmäinen rehtori ja jossa hän kuoli 19. tammikuuta 1888. Vuosina 1866-87 hän toimitti "Botanische Zeitung" -lehteä. 
De Bary oli varsinkin levien ja sienien rakenteen, kehityksen ja elinehtojen merkittävimpiä tutkijoita. Vaikka de Barylla oli perehtynyt systemaattiseen kasvitieteeseen ja kenttäkasvitutkimukseen yleensä, de Bary muistetaan modernin mykologian perustajana. Tämän tieteenhaaran hän mullisti täysin vuonna 1866 julkaisemalla "Morphologie und Physiologie der Filze, Flechten und Myxomyceten" -teoksensa, jonka hän kirjoitti uudelleen vuonna 1884 ja jolla oli maailmanlaajuinen vaikutus biologian tieteenalaan. De Bary käytti paljon aikaa sienien morfologian tutkimiseen ja huomasi, että tietyt muodot, jotka oli luokiteltu erillisiksi lajeiksi, olivat itse asiassa saman organismin peräkkäisiä kehitysvaiheita. Tuohon aikaan erilaisten sienten katsottiin vielä syntyvän spontaanin syntymisen kautta, ja de Bary osoitti näkemyksen virheelliseksi. Hänen käsityksensä symbioosin merkityksestä ja jäkälien kaksoisluonteesta on yksi hänen merkittävimmistä saavutuksistaan. Yksi hänen huomattavista löydöksistään oli infektion todellinen luonne morfologisena ja fysiologisena prosessina. Kasvitautien alkuperää ei tuolloin vielä tunnettu.
Villa Jonasberg

Villa Jonasberg oli Helsingissä Etu-Töölössä Apollonmäellä Töölönkadun ja Apollonkadun kulmassa, nykyisen Töölönkatu 12:n tontilla sijainnut puinen huvilarakennus. Talossa toimi 1860-luvulla isorokkosairaala ja se oli vuodesta 1872 ravintolana. Ravintolaa piti Venäjän armeijasta Krimin sodan jälkeen eronnut ja Helsinkiin asettunut Wladislaus Majewski (k. 1873) ja hänen kuoltuaan hänen leskensä Johanna Mikaelintytär vuoteen 1876 saakka. Talossa asui sitten puuseppä Eriksson 1880-luvun lopulle saakka ja sen jälkeen talo oli piirilääkäri Elmgrenin asuntona ainakin 1901–1911. Talo toimi myös Arbetets Vänner i Tölö (Tölikan Vennu)-yhdistyksen yhdistystalona purkamiseensa saakka. Vuonna 1913 huvilan tontteineen osti arkkitehti Sigurd Frosterus. Huvila purettiin 1926 ja sen paikalle valmistui kivitalo 1927.
Jenny Lucander

Jenny Lucander (s. 1975) on suomalainen kuvittaja ja graafikko.
Lucander on opiskellut visuaalista alaa Helsingissä ja Göteborgissa. Hän oli ehdolla Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2016 Sanna Tahvanaisen kanssa teoksella "Dröm om drakar" (suom. "Lohikäärmeunia") ja 2017 Minna Lindebergin kanssa teoksella "Vildare, värre, Smilodon", joka oli ehdolla myös Runeberg Junior -palkinnon (2016) ja Rudolf Koivu -palkinnon (2017) saajaksi. Vuonna 2020 Lucander sai Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnon yhdessä ruotsalaiskirjailija Jens Mattssonin kanssa teoksen "Vi är lajon!" kuvituksesta. Teos sai myös Punni-palkinnon kunniamaininnan. Vuonna 2022 Lucanderin kuvittama ja Katja Bargumin kirjoittama "Muurahaisten ennätyskirja" (alkuteos "Myrornas rekordbok") valittiin lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-ehdokkaaksi.
Lucanderin isoäiti oli kuvataitelija Anitra Lucander.
Anna Kokkonen

Anna Kokkonen (s. 8. heinäkuuta 1982 Helsinki) on suomalainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja, jolla on ukrainalais-venäläiset juuret. Hän on julkaissut viisi albumia "Salainen puutarha" (2014), "Toisenlaiset sydämet" (2016), "Matkalla kotiin" (2019), "Sinua varten" (2021) ja "Kadonneet taivaankappaleet" (2025). Neljän ensimmäisen albumin julkaisijana toimii Ranka Kustannus -levy-yhtiö. Vuonna 2025 Anna Kokkonen julkaisi viidennen albuminsa "Kadonneet taivaankappaleet" omakustanteena. Albumilta on julkaistu singlet "Tiellä tähtiin", "Hollywoodin hylkäämä rakkausleffa", "Lemmenlaiva", "Valonkantajat", "Kaikki on hyvin" ja "Sydän kerrallaan". 
Anna Kokkoselle myönnettiin Kullervo Linna -palkinto 24.11.2021. Palkintoperusteluiden mukaan: ”Anna Kokkosen musiikki virtaa sydämiin ja valloittaa kuulijoita. Kokkonen on laajentanut omaehtoisella työllään suomenkielisen iskelmän kuulijakuntaa. Hän on luonut tinkimätöntä musiikkia iskelmäperinteestä käsin rikastaen sitä keltti- ja rock- ja folkvaikuttein. Studiopöydän takanakin viihtyvä Kokkonen vastaa pitkälti itse levyjensä taiteellisesta tuotannosta ja pitää langat käsissään laulujen synnystä julkaisuun asti.” 
Kokkosen musiikki on saanut radiosoittoa useilla radiokanavilla, kuten Radio Suomella, Aito Iskelmällä, Radio Pookissa, Radio Deillä ja Radio SUNissa. 
Syksyllä 2021 Anna Kokkonen valittiin mukaan Syksyn sävel -kilpailuun lähes 300 hakijan joukosta. Hän kilpaili itse säveltämällään ja sanoittamallaan kappaleella ”Tuulen tyttö”, joka äänestettiin kilpailun finaaliin.
August Grisebach

August Heinrich Rudolf Grisebach (17. huhtikuuta 1814 Hannover, Saksa – 9. toukokuuta 1879 Göttingen) oli saksalainen kasvitieteilijä.
Elämä ja ura.
Grisebach opiskeli lääketiedettä ja kasvitieteitä Göttingenissä 1832–1834 ja Berliinissä 1834–1836. Vuodesta 1837 alkaen hän oli Göttingenin kasvitieteen dosentti, hänestä tuli vuonna 1841 apulaisprofessori ja vuonna 1847 yleisen luonnonhistorian professori, vuonna 1875 kasvitieteen professori ja kasvitieteellisen puutarhan johtaja.
Grisebach oli kuuluisa varsinkin kasvimaantieteen tutkijana, jolla alalla hänen teoksellaan "Die Vegetation der Erde nach ihrer klimatischen Anordnung" (1872, uusi painos 1884) oli käänteentekevä merkitys. Kasviston riippuvaisuus ilmastollisista seikoista on siinä johtavana näkökohtana. Grisebach antoi ensimmäisenä yksityiskohtaisen kuvauksen koko maapallon kasvipeitteestä vertailevassa yleiskatsauksessa kunkin alueen endeemisten ja ei-endeemisten lajien tilastojen perusteella. Hänen järjestelyjensä perustana ovat ilmasto-olosuhteet ja erityisesti lämpötila. Geologiset ja evoluutioon liittyvät näkökohdat hän jättää huomiotta, mikä johtuu luultavasti hänen kielteisestä suhtautumisestaan darwinismiin. Kasvien levinneisyyden osalta hän oletti kasvillisuuskeskuksia, joista lähialueiden kolonisaation olisi lähdettävä liikkeelle.
Hänen tärkeimpiä kasvimaantieteellisiä teoksiansa ovat myös "Über die Vegetationslinien des nordwestlichen Deutschlands" (1846) ja "Die geographische Verbreitung der Pflanzen Westindieus" (1865). Suurta kykyä systemaatikkona Grisebach osoitti julkaistessaan katkerokasvien (Gentianaceae) kuvauksen Augustin Pyramus de Candollen suurteoksessa "Prodromus systematis naturalis regni vegetabilis" sekä heimojen Dioscoreaceae, Smilacaceae ja Malpighiaceae kuvaukset Carl Friedrich Philipp von Martiuksen "Flora Brasiliensis" -teoksessa. Floristisista teoksista mainittakoon "Flora of the British westindian islands" (1859–1864). Hänen parhaimpia teoksiaan ovat myös "Über die Bildung des Torfs in den Emsmooren" (1846). Grisebachin kuoleman jälkeen ilmestyi "Gesammelte Abhandlungen und kleinere Schriften zur Pflanzengeographie" (1880). Grisebachin virallinen auktorilyhenne on Griseb.
Grisebachin poika Eduard Grisebach oli diplomaatti ja kirjailija.
Tarpeellista tavaraa (elokuva)

Tarpeellista tavaraa () on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1993. Elokuvan on ohjannut Fraser C. Heston ja pääosissa näyttelevät Max von Sydow, Ed Harris ja Bonnie Bedelia. Elokuva perustuu Stephen Kingin vuoden 1991 samannimiseen romaaniin.
Elokuva oli ehdolla kolmen Saturn-palkinnon saajaksi, joista yksi myönnettiin Amanda Plummerille parhaasta naissivuosasta.
Juoni.
Mainelaiseen pikkukaupunkiin Castle Rockiin avataan uusi antiikkikauppa nimeltään "Tarpeellista tavaraa", jonka ensimmäiseksi asiakkaaksi päätyy nuori Brian Rusk (Shane Meier). Liikkeen omistaja Leland Gaunt (Max von Sydow) tarjoaa hänelle harvinaisen Mickey Mantlea esittävän baseball-kortin lähes puoli-ilmaiseksi, mutta pyytäen osamaksuksi Brianin tekevän pienen, "harmittoman" jekun. Myöhemmin kauppaan alkaa virrata muitakin kaupungin asukkaita, joille mystinen herra Gaunt kykenee tarjoamaan asiakkaidensa hartaimmin toivomia esineitä, ja hinta on täysin sama: tehdä kepponen jollekin henkilölle. Ennen kuin suuren kaupungin vilskeestä pikkukaupungin rauhaan paennut sheriffi Alan Pangborn (Ed Harris) ehtii kunnolla tiedostamaan, panokset alkavat koventua asukkaiden harjoittamien "käytännönpilojen" saralla, saaden pian hyvinkin väkivaltaisia ja kaaottisia piirteitä. Sen lisäksi että kaupunki on asukkaiden toimesta luhistumassa kohti sisällissotaa, on paholaismainen Gaunt käytännössä manipuloimassa Alanin ihastuksen, kahvilanpitäjän Polly Chalmersin (Bonnie Bedelia) kääntymään Alania vastaan, kuin myös epävakaan kaupunginvaltuutetun Danforth Keetonin (J. T. Walsh) suorittamassa viimeisen jymypaukun Castle Rockin tuhoksi.
Vastaanotto.
"Tarpeellista tavaraa" sai myös kriitikoilta huonon vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivustolle kootuista 26 arviosta vain 31 % pitää elokuvaa hyvänä. Elokuvakriitikko Roger Ebert antoi elokuvalle 1½ tähteä neljästä, kritisoiden elokuvaa seuraavanlaisesti: ”Elokuvalla on vain yksi nuotti, jota se toistaa yhä uudelleen ja uudelleen, tavallaan kuin saatanallisena vesikidutuksena; se ei ole hauskaa eikä pelottavaa, ja kaikki on tavallaan masentavaa.”
Petr Fiala

Petr Fiala (s. 1. syyskuuta 1964 Brno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen poliitikko ja maan pääministeri marraskuusta 2021 alkaen. Hän on johtanut oikeistokonservatiivista Kansalaisdemokraattista puoluetta (ODS) vuodesta 2014.
Tausta.
Fiala kasvoi katolilaisessa perheessä ja hän sai kasteen katolilaiseen uskoon 1986. Hänen suvussaan on myös juutalaisia: Fialan isoäiti, isä ja setä joutuivat keskitysleireille.
Akateeminen ura.
Fiala opiskeli tšekin kieltä ja kirjallisuutta Masarykin yliopistossa (silloinen J. E. Purkyněn yliopisto) Brnossa 1983–1988, minkä jälkeen hän työskenteli historioitsijana Kroměřížissa sijainneessa museossa. Samettivallankumouksen jälkeen Fiala oli yksi Tšekin ensimmäisistä akateemikoista, jotka keskittyivät politiikan tutkimukseen. Hänestä tuli Kaarlen yliopiston dosentti 1996, ja vuonna 2002 hänet valittiin Tšekin ensimmäiseksi politiikan tutkimuksen professoriksi. Hän oli kaksi kautta Masarykin yliopiston rehtorina 2004–2011.
Poliittinen ura.
Fiala osallistui ensimmäistä kertaa valtakunnanpolitiikkaan vuonna 2011 kun hänet nimettiin kansallisdemokraattisen pääministeri Petr Nečasin tieteelliseksi neuvonantajaksi. Myöhemmin Fiala nimettiin maan opetusministeriksi Josef Dobešin jouduttua eroamaan. Hän toimi tehtävässä sitoutumattomana toukokuusta 2012 heinäkuuhun 2013, jolloin Nečasin hallitus kaatui poliisitutkintaan. Fiala ei osallistunut tätä seuranneeseen Jiří Rusnokin väliaikaiseen hallitukseen, mutta saman syksyn edustajainhuoneen vaaleissa hän nousi edustajainhuoneeseen ODS:n Etelä-Määrin ehdokaslistalta. Hän liittyi puolueen jäseneksi marraskuussa 2013.
ODS oli Nečasin eron jälkeen kriisiytynyt, ja tammikuun 2014 puoluekokouksessa sen koko johto uusittiin. Fiala valittiin puolueen uudeksi puheenjohtajaksi. Kautensa alussa hän asetti puolueensa tavoitteeksi puolustaa parlamentaarista demokratiaa ja yksilönvapautta. Hän uusi mandaattinsa myös vuoden 2016 puoluekokouksessa, ja hänen johdollansa ODS sijoittui vuoden 2017 vaaleissa toiseksi populistisen ANO 2011:n taakse. ODS kuitenkin jatkoi oppositiossa kun pääministeriksi nousi Andrej Babiš. Fiala valittiin edustajainhuoneen varapuhemieheksi marraskuussa 2017.
Babišin pääministerikaudella keskustaoikeistolaiset oppositiopuolueet ODS, TOP 09 sekä KDU-ČSL lähentyivät toisiaan. Ne sopivat Yhdessä-vaaliliiton perustamisesta syksyllä 2020. Seuraavan vuoden vaaleissa vaaliliitto sai toiseksi eniten paikkoja edustajainhuoneeseen. Fiala pystyi kuitenkin hallitustunnustelijana muodostamaan hallituksen yhdessä Pormestarit ja sitoutumattomat -puolueen sekä Tšekin piraattipuolueen kanssa. Fiala nimettiin pääministeriksi 28. marraskuuta ja hänen hallituksensa nimettiin 17. joulukuuta 2021.
Fosfiinihapot

Fosfiinihapot ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R1R2P(=O)OH, missä R on orgaaninen ryhmä. Fosfiinihappoja käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä, palonestoaineina ja malmien vaahdotuksissa.
Ominaisuudet ja valmistus.
Huoneenlämpötilassa fosfiinihapot ovat useimmiten kiinteitä aineita. Yhdisteet ovat heikkoja happoja, mutta karboksyylihappoja vahvempia. Fosfiinihapot reagoivat happojen katalysoimana alkoholien kanssa fosfinaattiestereiksi. Amiinien kanssa ne voivat muodostaa fosfinamideja. Ryhmän yhdisteet muodostavat komplekseja useiden metalli-ionien kanssa.
Fosfiinihappojen valmistukseen on useita tapoja. Niitä voi valmistaa esimerkiksi halofosfiinien hydrolyysillä, hapettamalla fosfiineja tai fosfiinioksideita, fosfonihapoista tai niiden estereistä alkyylihalideilla ja hypofosforihapokkeen ja alkeenin, karbonyyliyhdisteen tai imiinin additioreaktiolla.
Liettuan puolalaisten vaaliliike – Kristillisten perheiden liitto

Liettuan puolalaisten vaaliliike – Kristillisten perheiden liitto ( (LLRA-KŠS); (AWPL–ZCHR)) on Liettuan puolalaisvähemmistöä edustava kristillisdemokraattinen puolue.. Sillä on parlamentissa kolme paikkaa ja EU-parlamentissa yksi paikka. Puolueen puheenjohtaja on Valdemar Tomaševski.
Ritva Tuulos

Ritva Maria Tuulos (o.s. "Aalto-Setälä"; 24. maaliskuuta 1924 Rauma – 6. huhtikuuta 2020 Pori) oli tunnettu suomalainen kotitalousneuvos ja ruokaperinteen kerääjä. Hänen ansiostaan syntyi Satakuntalainen keittokirja vuonna 1969 ja hän oli johtamassa pitäjänruokaprojektia Satakunnassa 1980-luvulla. Hänet tunnetaan myös mokkapalojen kehittäjänä tuulomantortuksi. Hän oli myös Lotta Svärd-perinteen ylläpitäjä. Hän liittyi Lotta Svärd -järjestöön 17-vuotiaana ja toimi jatkosodan aikana sähköttäjänä. Emil Cedercreutzin veistos "Itkevä tyttö" satakuntalaisten naisten kunniaksi saatiin aikaan hänen myötävaikutuksellaan.
Tuulos kuoli 96-vuotiaana vuonna 2020 ja hänet on haudattu Poriin Käppärän hautausmaalle.
Wezembeek-Oppem

Wezembeek-Oppem on kunta Belgiassa. Vuonna 2021 siellä arvioitiin olevan noin 14 448 asukasta.
Changhuan piirikunta

Changhuan piirikunta () on Kiinan tasavaltaan, eli Taiwaniin, kuuluva piirikunta. Sen hallinnollinen keskus on Changhuan kaupunki.
Historia.
Kun Qing-dynastia otti Taiwanin haltuunsa 1680-luvulla, keisari Kangxi perusti saarelle kolme piirikunta, joista nykyinen Changhuan alue kuului Zhuluon piirikuntaan. Omaksi piirikunnakseen Changhua, jonka nimi tarkoittaa "kuninkaallisen sivilisaation ilmentymä", erotettiin 1732 taiwanilaisten itsensä tehtyä esitys keisari Yongzhengille. Uuden piirikunnan perustamista perusteltiin alueen väestöpohjalla, johon kuului "kiinalaisia ja muita rotuja".
Taiwanin ensimmäinen buddhalainen temppeli rakennettiin Longshanin alueelle vuonna 1665. Paikalla sijaitseva 22-metrinen pronssinen Buddha-patsas on yksi maailman korkeimmista.
Maantiede ja ilmasto.
Changhuan piirikunta rajoittuu lännessä Taiwaninsalmeen ja idässä Nantouhin. Piirikunnan eteläinen ja pohjoinen raja seuraavat melko tarkasti Zhoushui- ja Wu-jokia. Piirikunnan pinta-ala on 1 074 km2 ja se on yksi Taiwanin pienimmistä piirikunnista.
Ilmastoltaan piirikunta on leuto (Köppen-asteikolla Cfa). Pääkaupungissa mitattuna vuoden keskilämpötila on 23,1 °C ja vuoden keskimääräinen sademäärä 1 825 mm.
Väestö ja kulttuuri.
Vuonna 2020 piirikunnan väkiluvuksi arvioitiin 1 266 670. Suurimpia kaupunkeja ovat Changhua (noin 231 300) ja Yuanlin (noin 124 200). Vuoden 2010 väestönlaskennan perusteella puhutuimmat kielet olivat taiwan (98,1 % väestöstä) ja mandariinikiina (69,5 %). Monikielisyys on yleistä. Aboriginaalikieliä puhuu noin 0,2 % piirikunnan väestöstä.
Piirikunnan han-kiinalainen väestö on lähtöisin pääosin Fujianin ja Guangdongin alueilta muuttaneista ihmisistä. Taiwanin alkuperäisväestöön kuuluu noin 5000 ihmistä.
Piirikunnan nimikkokukka on krysanteemit, nimikkolintu harmaanaamahaukka ja nimikkopuu temppeliviikuna. Lisäksi piirikunnalla on oma hymninsä.
Piirikunnassa toimivia yliopistoja ovat mm. Changhuan kansallinen kasvatustieteellinen yliopisto sekä Dayeh-yliopisto. 
Hallinto ja talous.
Piirikunta on jaettu 26 kuntaan, joista kahdella (Changhua ja Yuanlin) on kaupungin oikeudet. Tavallisia kuntia on kuusi ja loput ovat maalaiskuntia. 
Toimeenpanovaltaa piirikunnassa käyttää piirikunnanjohtaja, joka on nykyisin kuomintangia edustava Wang Huei-mei. Piirikuntatason valtuustossa istuu 54 edustajaa, jotka valitaan tehtäväänsä neljän vuoden välein järjestettävissä vaaleissa. Viimeisimmät vaalit pidettiin vuonna 2018.
Changhua on pidetty Taiwanin vilja-aittana; maa on tasaista ja hedelmällistä, mutta kasteluun käytetään kastelukanavia. Piirikunnan alueella tuotetaan mm. maissia, riisiä, sokeriruokoa, vehnää ja bataatteja. Lisäksi Changhuassa kasvatetaan myös siipikarjaa.
Moux-en-Morvan

Moux-en-Morvan on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 28 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista koilliseen.
Kunta on Lac des Settonsin tekojärven eteläpuolella. Järvi on suosittu matkailukohde, ja sen rannalla on leirintäalueita ja majoitustoimintaa. Moux-en-Morvan on Morvanin tärkein joulukuusien tuotantokeskus. 
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Yunlinin piirikunta

Yunlinin piirikunta () on Kiinan tasavaltaan, eli Taiwaniin, kuuluva piirikunta. Sen hallinnollinen keskus on Douliu.
Historia.
Qing-dynastian otettua Taiwan haltuunsa vuonna 1683 saarelle perustettiin keisari Kangxin käskystä kolme piirikuntaa, joista Yunlin kuului historialliseen Zhuluon piirikuntaan. Vuonna 1887 keisari Guangxu nosti Taiwanin provinssin tasolle, ja samassa yhteydessä perustettiin Yunlinin piirikunta. Piirikunta lakkautettiin Japanin imperiumin aikana (1895–1945) huolimatta paikallisten suuresta vastustuksesta.
Maantiede ja ilmasto.
Suurin osa piirikunnan maastosta on tasaista alankoa ja loput vuoristoa. Piirikunnan pinta-ala on 1 291 km2.
Ilmastoltaan Yunlin on leuto (Köppen-asteikolla: Cfa). Douliussa mitattuna vuoden keskilämpötila on 22,3 °C ja vuoden keskiverto sademäärä 2 354 mm. Sateet painottuvat loppukesään ja lämpimin kuukausi on heinäkuu.
Väestö ja kulttuuri.
Vuonna 2020 piirikunnan asukasluvuksi arvioitiin 676 873. Suurimmat kaupungit ovat Douliu (noin 108 600 asukasta) ja Huwei (noin 70 900 asukasta).
Piirikunnan nimikkokukka on perhoskämmekät, nimikkopuu kamferipuu ja nimikkolintu taiwaninloistoharakka.
Peikangin kaupungissa sijaitseva Mazun temppeli on suosittu pyhiinvaelluskohde.
Hallinto ja talous.
Toimeenpanovaltaa piirikunnassa käyttää piirikunnanjohtaja. Vuonna 2018 tehtävään valittiin Chang Li-shan, joka edustaa kuomintangia.
Piirikunnassa viljellään riisiä, maapähkinöitä, sokeriruokoa ja juuttia. Lisäksi piirikunnan alueella tuotetaan myös öljyä ja maakaasua.
Daniella Shutov

Daniella Pashayev (s. 5. syyskuuta 2001 Mikveh Israel, Tel Avivin hallintoalue) on israelilainen potkunyrkkeilijä. Hän voitti WAKO-liiton nuorten maailmanmestaruuden 2018. Aikuisten tasolla Shutov saavutti parhaimmillaan MM-hopeaa. Hän on otellut myös yhden vapaaottelun, joka päättyi tappioon.
Potkunyrkkeily.
Shutov oli mukana syyskuussa 2017 WAKO-liiton nuorten EM-kilpailuissa Makedoniassa, jossa hän sijoittui yhdeksänneksi.
Nuorten Euroopan mestaruus (2018).
Syyskuussa 2018 Shutov saavutti Italiassa järjestetyissä maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa voitettuaan kaikki kolme ottelua.
Elokuussa 2019 hän oli vielä mukana viimeistä kertaa nuorten EM-kilpailuissa Unkarissa. Shutov sijoittui viidenneksi.
MM-hopeaa (2019) ja MM-pronssia (2021).
Lokakuussa 2019 Shutov saavutti MM-hopeaa hävittyään loppuottelussa Elena Cardonille.
Syyskuussa 2021 Shutov oli mukana Unkarin maailmancupissa, jossa hän sijoittui viidenneksi. Seuraavan kerran Shutov saavutti menestystä MM-tasolla lokakuussa 2021 Italiassa, jossa hän voitti pronssia.
Vuosi 2022 ja loukkaantuminen.
Shutov oli mukana kolmessa turnauksessa vuonna 2022. Ensin toukokuussa hän oli mukana Turkin Openissa, jossa Shutov sijoittui viidenneksi voitettuaan yhden ottelun. Heti perään kesäkuussa Shutov osallistui Unkarin maailmancupiin, jossa hän sijoittui viidenneksi. Marraskuussa Shutov oli mukana ensimmäistä kertaa EM-kilpailuissa aikuisten tasolla. Hän hävisi avausottelunsa ja sijoittui yhdeksänneksi. Turnauksen jälkeen hän ilmoitti sosiaalisessa mediassa pitkään jatkuneesta polvivammasta, jonka myötä Shutov kertoi pitävänsä taukoa kilpailemisesta.
Vapaaottelu.
Shutov otteli ensimmäisen kerran vapaaottelussa maaliskuussa 2021. Ottelu käytiin "UAE Warriors 18" -tapahtumassa, jossa hän kohtasi myös ensimmäistä ammattilaisotteluaan käyneen Mariagiovanna Vain. Shutov hävisi kamppailun käsilukolla ensimmäisen erän lopussa.
Sinclair Executive

Sinclair Executive oli Clive Sinclairin suunnittelema taskulaskin, joka on julkaistu vuonna 1972. Laskinta valmisti Sinclair Radionics ja sitä myytiin 79,95 punnan hinnalla, joka oli puolet vähemmän kuin kilpailijoilla. Laskin käytti virtapulsseja, joka laski sen virrankäyttöä kymmenesosaan ja mahdollisti pienemmän koon.
Laskimesta julkaistiin parin vuoden sisällä sen julkaisusta eri versioita, joissa eräitä sen ongelmakohtia parannettiin. Laskin käytti Texas Instrumentsin TMS1802-piiriä, joka oli yksi varhaisista yhdelle mikropiirille integroiduista laskimista.
Varhaiset laskimiin suunnatut piirit eivät toimineet yleiskäyttöisessä tietokoneessa, johon tarvittiin kyky suorittaa käskyjä ulkoisesta ROM-muistista.
Laskinta on sanottu ensimmäiseksi varsinaiseksi taskulaskimeksi, mutta edellisenä vuonna markkinoille tuli taskuun sopiva Busicom LE-120A. 
Sinclair Executive voitti suunnittelupalkinnon vuonna 1973.
Mantovan herttuakunta

Mantovan herttuakunta (, ) oli herttuakunta Lombardiassa Pohjois-Italiassa vuosina 1530–1708. Mantova oli vaikutusvaltainen kaupunki renessanssin aikana. Se tunnettiin keskiajalla parhaiten roomalaisen runoilijan Vergiliuksen syntymäpaikkana. Habsburgien monarkia syöksi herttuat vallasta ja otti kaupungin haltuunsa vuonna 1708.
Vladimir Lovetski

Vladimir Nikolajevitš Lovetski (, s. 25. lokakuuta 1951 Žlobin, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen pikajuoksija, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa. 
Lovetski saavutti Pariisin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1970 kultaa 4 × 100 metrin viestissä ja sijoittui 100 metrillä neljänneksi. Hän juoksi toisen osuuden Neuvostoliiton joukkueessa, joka saavutti Münchenin olympialaisissa 1972 hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. Samojen kisojen 200 metrillä hän karsiutui toisissa alkuerissä. Hän saavutti Moskovan universiadeissa 1973 hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. Neuvostoliiton-mestaruuskilpailuissa hän saavutti 200 metrillä hopeaa 1972 ja pronssia 1975.
Lopetettuaan urheilu-uransa 1978 Lovetski toimi yleisurheiluvalmentajana ja teki tehdastöitä.
Evelin Kaufer

Evelin Schmuck, o.s. Kaufer, s. 22. helmikuuta 1953 Sohland an der Spree, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen pikajuoksija, joka aktiiviurallaan edusti DDR:ää.
Schmuck saavutti Pariisin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1970 pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Hän juoksi avausosuuden DDR:n joukkueessa, joka saavutti Münchenin olympialaisissa 1972 hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. Samojen kisojen 100 metrin juoksussa hän karsiutui toisissa alkuerissä.
Schmuck voitti sisäratojen Itä-Saksan-mestaruuden pikaviestissä 1972.
Hän avioitui myöhemmin jalkapalloilija Udo Schmuckin kanssa ja työskenteli liikunnanopettajana Dresdenissä.
Luettelo Werner Aspenströmin suomennetusta tuotannosta

Tämä on luettelo Werner Aspenströmin suomennetusta tuotannosta.
Suomennettuja runoja muissa julkaisuissa.
Runot julkaisuittain.
Antologiassa: "Lehmän henkäys: 29 etydiä"
Antologiassa: "Maailman runosydän", toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 Runot suom. Pentti Saarikoski.
Antologiassa "Maalliset mantrat: runoantologia", toim. Tommy Tabermann, Helsinki: WSOY 2000 Runot suom. Pentti Saarikoski 
Julkaisussa: "Taite: runouslehti" 2000; nro 1, runot suom. Liisa Helistö
Julkaisuissa: 'Taite: runouslehti" 2002, nro 3, runot suom. Liisa Helistö
Julkaisussa: "Kerberos" 2002; nro 1
Töölön tapaturma-asema

Töölön tapaturma-asema oli Töölön sairaalan yhteydessä oleva päivystyspoliklinikka, jossa hoidettiin tapaturmapotilaita ympärivuorokautisesti. Töölön tapaturma-asema toimi vuoteen 2023 saakka ja sijaitsi Helsingissä osoitteessa Töölönkatu 40. 
Yleistä.
Töölön tapaturma-asema toimi Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin alaisuudessa. Siellä hoidettiin myös vaikeasti loukkaantuneita potilaita muista sairaanhoitopiireistä.
Gunlög

Gunlög on naisen etunimi. Se on muinaisskandinaavinen nimi, jota aikoinaan on käytetty myös miehennimenä. Nimen alkuosa ("Gun-") merkitsee ’taistelua’. Loppuosan ("-lög") merkitys on mahdollisesti ’liitto’ tai ’lupaus’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 120 Gunlög-nimistä naista. 
Nimipäivät.
Gunlög-nimi lisättiin suomenruotsalaiseen almanakkaan vuonna 1950. Nimipäivä oli alun perin 9. elokuuta, mutta vuodesta 1973 lähtien se on ollut 21. syyskuuta.
Barbadoksen presidentti

Barbadoksen presidentti () on Barbadoksen valtionpäämies. 
Marraskuun 2021 lopulla Sandra Masonista tuli Barbadoksen historian ensimmäinen presidentti. Aiemmin Mason oli toiminut kenraalikuvernöörinä.
Presidentin virka-asuntona toimii Valtion talo, joka toimi aiemmin kenraalikuvernöörin virka-asuntona.
Presidentin virkakauden pituus on neljä vuotta. Sama henkilö voidaan valita uudelleen virkaan kerran.
Valinta.
Presidentin valitsee Barbadoksen kaksikamarinen parlamentti eivätkä kansalaiset. Pääministeri ja opposition johtaja nimeävät yhdessä ehdokkaan viimeistään 90 päivää ennen vaaleja. Mikäli yksikään parlamentin edustaja ei vastusta nimitystä, ehdokas nimitetään presidentiksi. Mikäli vastustusta ilmenee, edustajainhuone ja senaatti kokoontuvat äänestämään yhteiseen istuntoon, jossa ehdokkaan tulee saada vähintään 2/3 äänistä sekä ylä- että alahuoneessa.
Mikäli pääministeri ja opposition johtaja eivät kykene nimittämään yhteistä ehdokasta, järjestetään vaalit. Tällöin ehdokkaan pitää saada joko pääministerin, opposition johtajan tai vähintään 10 parlamentin edustajan tuki voidakseen asettua ehdolle. Tämän jälkeen parlamenti äänestää ehdokkaista ja presidentiksi valitaan se, joka saa vähintään 2/3 sekä ylä- että alahuoneen edustajien äänistä.
Ehdokkaaksi voidaan nimetä syntyperäinen Barbadoksen kansalainen, jota ei ole todettu vaalikelvottomaksi seuraavin perustein:
Aritmometri

Aritmometri oli Charles Xavier Thomas de Colmarin keksimä mekaaninen laskukone, jonka de Colmar keksi vuonna 1820.
Aritmometri oli ensimmäinen kaupallinen sarjatuotettu laskentalaite. Aiemmat ratkaisut kuten Blaise Pascalin ja Gottfried Wilhelm von Leibnizin koneet olivat enemmän kuriositeetteja. De Colmar patentoi laitteen Ranskassa.
Aritmometri pystyi suorittamaan yhteen-, vähennys- ja kertolaskuja. Käyttäjän erikoistempuilla se pystyi myös jakolaskuun. Laite kattoi kokonaisen työpöydän.
Aritmometri oli käytössä ja myi ensimmäiseen maailmansotaan saakka. Laitteen julkaisu aloitti laskukoneiden teollisen valmistuksen.
Valmistus alkoi vuonna 1851 ja päättyi noin vuonna 1914.
Laitteesta valmistivat klooneja muun muassa Burkhardt Saksassa ja Layton Isossa-Britanniassa.
Neulakaulukset

Neulakaulukset ("Acicarpha") on neulatupsiokasvien (Calyceraceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku, johon kuuluu seitsemän lajia. Suvun lajit kasvavat luonnossa Etelä-Amerikassa Perusta Argentiinaan ja Uruguayhun ulottuvalla alueella sekä Brasilian itärannikolla. Ihmisen mukana tuotuina lajeja kasvaa myös Yhdysvalloissa Alabaman, Floridan, New Jerseyn, Pennsylvanian sekä Etelä- ja Pohjois-Carolinan osavaltioissa.
Niittymartikas

Niittymartikas ("Lagria hirta") on pimikkökuoriaisten ("Tenebrionidae") heimoon ja "Lagria"-sukuun kuuluva yleinen kovakuoriaislaji. Aikuinen niittymartikas on rakenteeltaan pitkänomainen ja pituudeltaan 7-9 mm. Naaraat ovat hieman koiraita pidempiä. Lajin peitinsiivet ovat väritykseltään lämpimän vaaleanruskeat ja kellertävän karvaiset. Pää ja etuselkä ovat tummat sekä jalat mustat tai mustanruskeat. Tuntosarvet ovat pitkät. Niittymartikkaita löytyy usein kiipeilemässä kukilla ja kasvillisuudessa niityillä, teiden varsilla, avohakkuualueilla ja puutarhoissa. Aikuiset niittymartikkaat syövät pääasiassa siitepölyä, mutta voivat aiheuttaa myös vahinkoa mansikkamaalla syömällä kypsiin marjoihin pieniä koloja. Lajin toukkien ravintoa ovat lahoavat kasvimateriaalit. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi ja sitä esiintyy jopa Rovaniemen korkeudelle saakka. Laajemmin lajia esiintyy pääasiassa Euroopan alueella.
Ruskokonnakala

Ruskokonnakala ("Amphichthys cryptocentrus") on konnakaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Atlantin länsiosista. 
Koko ja ulkonäkö.
Ruskokonnakala voi kasvaa suurimmillaan noin 40 cm pitkäksi ja tyypillinen pituus on noin 25 cm. Laji on ruumiinmuodoltaan suuri- ja litteäpäinen ja ruumis kapenee pyrstöä kohden. Päässä on useita tuntosäikeitä. Ruskokonnakala on väriltään kellertävän ruskea ja ruumiissa on mustia laikkuja, vatsa on vaalea. Kalan selkäevässä on ruskeita ja keltaisia juovia. 
Levinneisyys ja elintavat.
Ruskokonnakalan levinneisyysalue ulottuu Panamasta Brasiliaan. Lajin elinympäristöä ovat rannikoiden koralliriutat ja kivikkoiset alueet matalissa vesissä. Ruskokonnakalan ravintoa ovat nilviäiset ja äyriäiset. Kala söi lähes yksinomaan "Diadema antillarum" -merisiilejä mutta merisiilikanta romahti lähes kokonaan vuonna 1983, minkä jälkeen ruskokonnakalat joutuivat sopeutumaan uuteen ravintoon. Ruskokonnakala kutee ympärivuotisesti. Koiraat houkuttelevat naaraita tekemällä erikoistuneella uimarakollaan murisevia, raakkuvia ja röhkiviä ääniä. Laji kutee vuorovesilammikoihin ja koiras vartioi munia ja kuoriutuneita poikasia. 
Ruskokonnakala on vapaa-ajankalastuksen kohde.
Leo Laaksonen (teollisuusneuvos)

Leo Erik Laaksonen (30. joulukuuta 1926 Eura – 1. huhtikuuta 2009 Tornio) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Laaksosen vanhemmat olivat veturinkuljettaja Waldemar Laaksonen ja Kerttu Salo ja puoliso vuodesta 1950 Irja Suutari. Laaksonen kävi viisi luokkaa oppikoulua ja opiskeli sitten merkonomiksi, valmistuen vuonna 1946. Hän oli valmistuttuaan konttorinhoitaja 
kumikorjaamossa Raumalla, vuodesta 1948 pääkirjapitäjä ja konttoripäällikkö Valmetilla Uudessakaupungissa ja 1951–1953 kustannuslaskija Pansion telakalla Turussa. Imatran Voiman työmaalle Rajakosken voimalaitokselle hän siirtyi vastaavaan tehtävään vuonna 1953 ja sieltä 1956 Seinäjoelle Mallaskosken tehtaiden konttoripäälliköksi. 
Tomittuaan 1959–1960 Olvin laskentapäällikkönä Iisalmessa Laaksonen tuli isännöitsijäksi Lapin Olut -yhtiöön, joka oli sittemmin nimeltään Lapin Kulta. Yhtiön toimitusjohtaja Laaksonen oli vuodesta 1971, Lapin juomat -myyntiyhtiön toimitusjohtaja hän oli ollut muun työnsä ohella jo vuodesta 1965. Laaksonen oli myös aktiivinen kokoomuslainen, joka toimi sekä Rovaniemen kaupunginvaltuustossa että Tornion kaupunginvaltuustossa ja -hallituksessa. Vuonna 1981 teollisuusneuvoksen arvonimen saaneella Laaksosella oli useita muitakin alueellisia ja alansa luottamustoimia. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kersantti (1967).
Hanna-Liina Võsa

Hanna-Liina Võsa (oik. Hanna-Liina Võõsa, s. 5. huhtikuuta 1981) on virolainen laulaja ja näyttelijä.
Ura.
Võsa aloitti uransa Tartossa osana yhtyettä Up'n Down. Hän esiintyi ensimmäistä kertaa televisiossa soolona vuonna 1997 nuorille suunnatussa laulukilpailussa nimeltä "Kaks takti ette", jossa hänet äänestettiin yleisön suosikiksi. Ensimmäiset teatteriroolinsa hän näytteli Viron draamateatterissa Tuptimin osassa musikaalissa Kuningas ja minä sekä Audreyn roolissa musikaalissa Pieni kauhukauppa. 
Syksyllä 2015 Võsa osallistui musiikkiohjelmaan "Laula mu laulu", joka on virolainen vastine sarjalle Vain elämää.
Yksityiselämä.
Võsa opiskeli esittävää taidetta New Yorkissa American Academy of Music And Drama -koulussa. Nykyään hän asuu Tallinnassa miehensä ja vuonna 2016 syntyneen poikansa kanssa. 
Võsan veli Timmo oli yksi matkustajalaiva M/S Estonian uppoamisen 137 pelastetusta.
Kuinka myöhään valvoo blues

Kuinka myöhään valvoo blues on Anssi Mänttärin ohjaama, käsikirjoittama ja tuottama suomalainen elokuva vuodelta 2014. 
Elokuvassa baarissa työskentelevä yösiivooja murhataan ja baarin sen henkilökunta joutuu epäilysten alaiseksi.
Jean de Silhon

Jean de Silhon (noin 1590 Sos, Lot-et-Garonne, Ranska – helmikuu 1667 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen poliitikko, valtioneuvos ("Conseiller d'État") ja Ranskan akatemian jäsen.
Ingegerd

Ingegerd on muinaisskandinaavinen naisen etunimi. Sillä on sama merkitys kuin naisennimellä Ingeborg: alkuosa viittaa Ing-jumalaan ja loppuosa tarkoittaa ’suojaa’. Ingegerdin rinnakkaismuotona on käytössä nimiasu Ingegärd.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on tammikuuhun 2025 mennessä tilastoitu 2 639 "Ingegerd"-nimistä ja noin 1 020–1 030 "Ingegärd"-nimistä naista.
Nimipäivät.
Ingegerd-nimi on sisältynyt suomenruotsalaiseen almanakkaan vuodesta 1929. Nimipäivä on 23. tammikuuta.
Ruotsissa Ingegerdin nimipäivää on vuodesta 1901 alkaen vietetty 7. marraskuuta. Se oli Ingegerdin nimipäivä myös suomenkielisessä Luulajan almanakassa vuosina 1901–1918.
Skimbagirls

Skimbagirls on helmikuussa 2023 ensi-iltansa saanut suomalainen komedialokuva, jonka on ohjannut Marja Pyykkö. Elokuva kertoo neljästä naisesta, jotka ovat nuoruudestaan asti käyneet yhdessä lasketteluretkillä ja kutsuvat itseään sen vuoksi nimellä ”Skimbagirls”.
Elokuvan piti tulla ensi-iltaan helmikuussa 2022, mutta ensi-iltaa siirrettiin vuodella koronarajoitusten vuoksi.
Romanssi (täsmennyssivu)

Romanssi voi viitata johonkin seuraavista:
Salar Jung I

Salar Jung I (synt. Mir Turab Ali Khan, 1829 – 8. helmikuuta 1883) oli intialainen virkamies. Hän toimi Hyderabadin pääministerinä toukokuusta 1853 kuolemaansa asti. Hänen virkakautensa oli pääosin menestyksekäs.
Elämäkerta.
Salar Jung I:n isä oli Mir Muhammad Ali Khan, joka kuului Hyderabadiin asettuneeseen ylimyssukuun. Salar Jung I:n isoisä ja isoisoisä olivat molemmat olleet Hyderabadin valtion palveluksessa. Hän sai koulutusta yksityisesti ja liittyi sitten valtion palvelukseen.
Salar Jung I nimitettiin pääministeriksi virassa olleen setänsä Siraj-ul-mulkin kuoleman jälkeen. Pääministerinä hän oli tehokas ja sai nujerrettua valtakuntaa vaivaavat maantierosvot ja kerrytettyä uudelleen varoja aiemmin lähes tyhjänä olleeseen valtion kassaan. Osittain hänen vaikutuksestaan Hyderabad ja sen lähialueet myös pysyivät sepoy-kapinan aikana brittihallinnolle uskollisena.
Vuosina 1859–1869 Salar Jung I yritettiin syrjäyttää, ja häntä vastaan tehtiin ainakin kaksi salamurhayritystä.
Vuonna 1876 Salar Jung I vieraili Englannissa, missä yritti tuloksetta saada Berarin aluetta Hyderabadin hallintaan. Hänen sijaisenaan pääministerinä toimi tuona aikana Asman Jah.
Salar Jung I kuoli koleraan 8. helmikuuta 1883. Kuolemaa epäiltiin myös myrkyttämiseksi, mutta tästä ei ollut todisteita. Häntä seurasi seuraavana vuonna pääministerinä hänen poikansa Mir Laiq Ali Khan nimellä Salar Jung II.