tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Androtion (puhuja)

Androtion (; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen reettori eli puhuja, joka oli kotoisin Ateenasta.
Elämä.
Androtion oli Andronin poika, Isokrateen oppilas ja Demostheneen aikalainen. Hänen poliittisista kannoistaan ja puoluekunnastaan ei ole tietoa, mutta Ulpianus antaa hänestä kuvan yhtenä aikansa johtavista demagogeista. Hän vaikuttaa olleen taitava ja kaunopuheinen puhuja. Demostheneen puheiden joukossa on säilynyt puhe "Androtionia vastaan". Demosthenes kirjoitti sen 27-vuotiaana, ja jäljitteli siinä Isokrateen ja Androtionin kaunopuheista tyyliä.
Demostheneen puheen aiheena oli seuraava: Androtion oli suostutellut kansan äänestämään jostakin asiasta lakien tai tapojen vastaisesti. Euktemon ja Diodoros syyttivät häntä tästä, ja vaativat oikeuksien viemistä häneltä, osaksi koska hän oli ehdottanut laitonta äänestystä, ja osaksi joidenkin muiden väärinkäytösten vuoksi. Demosthenes kirjoitti puheen Androtionia vastaan Diodorokselle, toiselle syyttäjistä, joka piti sen. Kiistan lopputulosta ei tiedetä.
Teokset.
Androtionin puheet eivät ole säilyneet nykyaikaan, lukuun ottamatta katkelmaa, jonka Aristoteles on säilyttänyt ja jota hän kehuu. Puheiden lisäksi jotkut tutkijat ovat laittaneet Androtionin nimiin tekstin nimeltä "Erotikos", joka on säilynyt Demostheneen puheiden joukossa, mutta tämä tulkinta on myös kyseenalaistettu.
Jotkut tutkijat ovat pitäneet tätä Androtionia samana henkilönä kuin historioitsija Androtion, joka kirjoitti Attikan historiasta.
Aristeides Miletoslainen

Aristeides Miletoslainen (, ) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka kirjoitti teoksen "Miletoslainen kertomus" (, myös ).
Aristeideen ajoitusta ja varmaa kotipaikkaa ei tunneta, mutta hänen teoksestaan on päätelty, että hän olisi ollut kotoisin Joonian Miletoksesta. Joskus on kuitenkin katsottu, ettei hän välttämättä ollut itse miletoslainen, vaikka sijoittikin teoksensa sinne. Joka tapauksessa häntä kutsutaan yleensä lisänimellä ”Miletoslainen”. Teoksensa ansiosta häntä on joskus pidetty kreikkalaisen romaanin kehittäjänä, ja teos antoi nimen koko lajityypille, ”miletoslaisille kertomuksille”.
Joskus on ajateltu, että tämä Aristeides olisi sama Aristeides Miletoslainen, joka kirjoitti teokset "Sisilian historia" (), "Italian historia" () ja "Persian historia" (), joita Plutarkhos usein lainaa. Hän saattaa olla myös sama Pindaroksen skoliastin mainitsema henkilö, joka kirjoitti teoksen "Knidoksesta" ().
Aristodemos Elisläinen

Aristodemos Elisläinen (, ) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka oli kotoisin Eliistä.
Aristodemos on kirjoittanut ainakin Eliin paikallisista asioista, sillä Harpokration viittaa häneen lähteenä elisläisten "hellanodikai"-virkamiesten lukumäärälle. Näin hänen on täytynyt elää viimeistään 100-luvulla jaa. Aristodemos on todennäköisesti sama henkilö, johon viittaavat myös Tertullianus ja Eusebios Kesarealainen.
Athenaios mainitsee Aristodemoksen kirjoittaman Pindaroksen runojen kommentaarin, ja nimi mainitaan usein Pindaroksen skolioissa, mutta arvellaan, että tällöin kyseessä olisi saattanut olla ennemmin Aristodemos Nysalainen.
Aristodemos Nysalainen

Aristodemos Nysalainen (, ; 100-luku eaa./1. vuosisata eaa.) oli kahden antiikin kreikkalaisen grammaatikon nimi. Heitä on nykyisin hankala erottaa toisistaan. Kumpikin oli kotoisin Nysasta Kaariasta ja toimi hellenistisellä kaudella.
Vanhempi Aristodemos Nysalainen oli Menekrateen poika ja Aristarkhos Samothrakelaisen koulun oppilas Aleksandriassa. Hän oli menestyksekäs grammaatikko. Strabon kertoo olleensa hänen oppilaansa kun hän oli jo hyvin vanha. On mahdollista, että hän on sama Aristodemos, johon Pindaroksen skoliat viittaavat aleksandrialaisena.
Nuorempi Aristodemos Nysalainen oli vanhemman serkku tai muu sukulainen () ja toimi grammaatikkona ja reettorina. Strabonin mukaan hän oli Pompeius Suuren opettaja. Uransa alkuvaiheessa hän opetti retoriikkaa Nysassa ja Rhodoksessa. Myöhemmin hän toimi Roomassa ja opetti grammatiikkaa Pompeiuksen pojille.
Jompi kumpi Aristodemos kirjoitti historiaa käsitelleen teoksen "Historiat" (), jonka ensimmäistä kirjaa Parthenios lainaa, mutta jonka aiheesta ei tiedetä enempää.
Aristodemos Thebalainen (kirjailija)

Aristodemos Thebalainen (, ) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka oli kotoisin Thebasta. Hän kirjoitti teoksen "Theban historia" () kotikaupungistaan. Siinä oli ainakin kaksi kirjaa ja se käsitteli pääasiassa kaupungin muinaishistoriaa. Joskus, kuten "Sudassa", Aristofanes Byzantionlaisen nimi on korjattu Aristodemokseksi.
Kirjailija Aristodemos Thebalaista ei tule sekoittaa taidemaalari Aristodemos Thebalaiseen.
Hawaiʻi Ponoʻī

Hawai‘i Pono‘ī (suom. "Havaijin omat pojat") on Havaijin osavaltion kansallislaulu. Se oli käytössä jo Havaijin kuningaskunnan aikana, jolloin se toimi maan kansallislauluna.
Havaijin kuningas Kalākaua kirjoitti sanat lauluun ja pyysi Henri Bergeria säveltämään siihen melodian, jotta laulua voitaisiin käyttää kuningaskunnan kansallislauluna. Laulu ylistää Havaijin kuningaskunnan perustajaa Kamehameha Suurta. Berger haki sävelmäänsä inspiraatiota toisesta kansallislaulusta, "Heil Dir Im Siegerkranz".
Laulu kiellettiin vuoden 1893 tehdyn vallankaappauksen jälkeen, mutta sen katsottiin olevan tarpeeksi neutraali osavaltion kansallislauluksi vuonna 1959. Virallisesti "Hawaiʻi Ponoʻī" säädettiin osavaltion kansallislauluksi vuonna 1967. Sitä lauletaan Havaijilla muun muassa urheilutapahtumissa Yhdysvaltain kansallislaulun jälkeen.
Vaikka laulusta on erilaisia engalnninkielisiä käännöksiä, laulu lauletaan aina havaijksi.
Lähde:
Meksikon keisarikunta

Meksikon keisarikunta voi tarkoittaa:
Dayna Ash

Dayna Ash (, s. 1990) on libanonilainen näytelmäkirjailija, performanssitaiteilija, sosiaalinen aktivisti ja feministi. Vuonna 2019 hän pääsi BBC:n sadan merkittävän naisen listalle.
Ash perusti vuonna 2010 Haven For Artists -organisaation. Se tarjoaa turvallisen paikan maanalaisille taiteilijoille ja on ainoa naisille ja sukupuolivähemmistöille turvallinen paikka Beirutissa.
Vuodesta 2016 Ash on tuottanut Haven For Artist -keskukseen niin kotimaisia kuin kansainvälisiä taidenäyttelyitäkin. Toiminta on laajentunut käsittämään kirjakaupan ja taiteilijaresidenssin. Vuonna 2019 Ash oli mukana mielenosoituksissa, joilla vastustettiin maan naisten kokemaa häirintää ja syrjintää.
Aleksandra Vinitskaja

Aleksandra Aleksandrovna Vinitskaja (, oikealta sukunimeltään "Budzianik"; 9. elokuuta 1847 Moskova – 18. huhtikuuta 1914 Pietari) oli venäläinen kirjailija.
Aleksandra Vinitskaja syntyi aatelisperheeseen mutta jäi kahdeksanvuotiaana orvoksi. Hän opiskeli valtion sisäoppilaitoksessa ja työskenteli opettajana ja muissa ammateissa. Vinitskaja sai Venäjän tiedeakatemian eläkkeen vuonna 1898.
Vinitskajan ensimmäinen ja parhaana pidetty teos oli vallankumouksellisesta nuorisosta kertova pienoisromaani "Pered rassvetom" (”Ennen aamunkoittoa”) vuonna 1881. Hän julkaisi lehdissä kertomuksia ja romaaneja, joiden aiheita ovat nuorison kasvatus, naisten vapautuminen ja yhteiskunnan ongelmat. Vinitskaja on kirjoittanut myös muistelmia, muun muassa Ivan Turgenevista.
Laura Herva

Laura Herva (s. 1984) on suomalainen runoilija, kirjastonhoitaja ja sanataideohjaaja. 
Ura.
Herva on valmistunut filosofian maisteriksi Oulun yliopistosta pääaineenaan kirjallisuus. Lisäksi hän on opiskellut muun muassa luovaa kirjoittamista, filosofiaa, sukupuolentutkimusta, tiedotusoppia, taidehistoriaa ja suomen kieltä.
Hervan esikoisteos on runokokoelma "pinnat. hankaumat" (2021). Teoksessa viitataan esimerkiksi runousoppiin ja filosofiaan. Kokoelma julkaistiin osana Basam Books -kustantamon Puhuttava runo -sarjaa. 
Tunnustuksia.
Herva on yltänyt finaaliin Runo-Kaarina -kilpailussa.
Itävallan liittovaltio

Itävallan liittovaltio (, epäviralliselta nimeltään Ständestaat) oli vuonna 1934 perustettu austrofasistinen autoritaarinen valtio nykyisen Itävallan alueella. Kurt Schuschnigg toimi liittokanslerina suurimman osan liittovaltion olemassaolon ajan. Liittovaltio lakkasi olemasta 12. maaliskuuta 1938, jolloin Itävalta liitettiin natsi-Saksaan.
Henkisyys

Henkisyys tarkoittaa sellaisia yksilöllisiä uskomuksia ja käytäntöjä, joilla on uskonnonkaltaisia piirteitä tai jotka vastaavat uskontoon liitettyihin tarpeisiin.
Henkisyys korostaa lähtökohtaisesti kokemusta ja subjektiivisuutta. Se on maailman- tai ihmiskuvallinen orientaatio, subjektin tapa suhteuttaa itseään maailmaan ja elämäänsä maailmassa.
Henkisyyden ja uskonnollisuuden välisen rajan vetäminen on ollut vaikeaa. Henkisyys mielletään nykyisin uskontopsykologiassa uskontoa laajemmaksi ja avoimemmaksi käsitteeksi. Henkisyyteen siis kuuluu osa uskonnosta, ja sen lisäksi jotain muutakin.
Henkisyys eroaa uskonnosta siinä, että henkisyys mielletään muodollisista instituutioista irralliseksi toiminnaksi. Henkisyys on siis uskontoa yksilölähtöisempää kokemuksellisuutta ja toimintaa. Henkisyys ja uskonto ovat toisaalta osittain sisäkkäisiä käsitteitä, joita yhdistäväksi tekijäksi on ehdotettu pyhän kategoriaa. 
"Teistinen henkisyys" tarkoittaa uskoa jumalaan tai jumaliin, ja tämän kokemista henkilökohtaisena tai yksilöllisenä uskonnonharjoittamisena. Kristinuskossa teististä henkisyyttä edustaa "hengellisyys", joka viittaa kristillisyyteen kytkeytyviin uskomuksiin ja käytäntöihin.
"Ei-teistisessä henkisyydessä" jumalten olemassaolo joko kielletään tai jätetään avoimeksi, ja sen sijaan korostetaan yksilökohtaista henkistä kokemusta.
Suomessa henkisyys mielletään tyypillisesti ei-kristilliseksi, käytännössä joskus uushenkisyyteen liittyväksi.
Luettelo Havaijin monarkeista

Havaijin monarkit olivat vuoteen Havaijin kuningaskunnan valtionpäämiehiä. Kuningaskunta perustettiin vuonna 1810, kun Kamehameha I yhdisti kaikki Havaijin saaret alaisuuteensa. Kuningaskunta lakkautettiin vuonna 1895 Yhdysvaltain tukeman vallankumouksen yhteydessä.
Ennen monarkian perustamista yhteisöä johtivat päälliköt, joiden titteli oli "Aliʻi Nui" ja sitä käytti Kamehameha I. Kamehameha II:n valtakaudesta lähtien hallitsijan titteli oli "[nimi], Jumalan armosta, Havaijin saarten kuningas" ().
Valta ja perimys.
Hallitsijan valtaoikeudet vaihtelivat ajoittain. Kamehameha V:n kaudella otettiin käyttöön uusi perustuslaki, jolla edeltäjien luovuttamaa valtaa palautettiin kuninkaalle. Vastaavasti kuningas Kalākaua pakotettiin allekirjoittamaan perustuslaki, jolla hallitsijan roolista tuli lähinnä symbolinen.
Kuninkuus oli lähtökohtaisesti periytyvä siten, että istuva hallitsija nimitti itselleen seuraajan. Mikäli hallitseva monarkki kuoli ilman laillisia perillisiä, kuningaskunna perustuslaki määräsi, että uuden hallitsijan valitsisi parlamentti. Ehdokkaiden tuli olla kuningasperheen jäseniä, joiden katsottiin olevan kelvollisia. Tätä varten kuningas Kamehameha III perusti vuonna 1839 päälliköiden lapsille tarkoitetun koulun (myöhemmin nimellä "Kuninkaallinen koulu"), jossa ylhäistön lapsista koulutettiin hallitsijoita. Kamehameha III antoi myös määräyksen, jonka mukaan 15 hänen valitsemaansa henkilöä nostettiin vaalikelpoisiksi mahdollisissa kuninkaanvaaleissa. Näihin 15 kuuluivat kaikki Kamehameha III:n jälkeen hallinneet henkilöt.
Havaijin monarkit.
Lähde:
Rosa Coste

Rosa Coste (s. 1997, Rovaniemi) on rovaniemeläinen artisti. Musiikkityyliltään hän edustaa modernia suomenkielistä r&amp;b:tä
Costen omakustanteinen esikossingle kantoi nimeä "Musta", ja se julkaistiin helmikuussa 2021. Esikoissinglen julkaisun jälkeen Coste sai yhteydenoton JVG:n VilleGallelta ja myöhemmin levytyssopimuksen PME Recordsin kanssa. Coste julkaisi esikois-EP:nsä "Ole varovainen" syksyllä 2021. EP:llä hän käsittelee nuoren ihmisen elämää useista näkökulmista, aikuistumista sekä identiteettiä. Coste on tehnyt musiikkia yhdessä muun muassa Yeboyahin kanssa.
Coste on laulanut ja soittanut kitaraa lapsesta asti. Koulussa hän oli musiikkiluokalla. Coste opiskelee kansainvälistä liiketaloutta Lapin ammattikorkeakoulussa. Työkseen hän tekee some-markkinointia 
Rovaniemen lisäksi Coste on asunut Sveitsin Nyonissa sekä Espanjan Barcelonassa. Costen äiti on suomalainen ja isä on kotoisin Kongon demokraattisesta tasavallasta. Costen perheeseen kuuluu lisäksi kolme siskoa.
Jelena Osipova

Jelena Andrejevna Osipova (; 11. marraskuuta 1945 Leningrad, Neuvostoliitto) on pietarilainen taiteilija, taiteenopettaja ja rauhanaktivisti.
Osipova syntyi vuonna 1945 Lenigradissa, nykyisessä Pietarissa. Hän on valmistunut taidekoulusta ja opettanut työelämänsä ajan taidetta, ja saa hyvin pientä eläkettä. Hän on osoittanut mieltä vuodesta 2002 Moskovan teatterikaappauksesta lähtien, eikä ole sen jälkeen lopettanut, vaikka viranomaiset ovat vaatineet lopettamaan ja pelotelleet häntä.
Osipovalla on Pietarissa helmikuussa 2023 Venäjän hyökkäystä Ukrainaan vastustava näyttely, joka kuitenkin rajoittuu sisällöltään sellaiseen aineistoon, jota ei ole kielletty. Näyttelyssä on vuosilta 2014–2022 mukana 15 teosta, joilla Osipova ottaa kantaa sotaan. Hän luonnehtii näyttelyä "katumuksen eleeksi". Näyttelyn on järjestänyt Aleksandr Šišlov, joka edustaa oppositiopuolueen Jablokon paikallisosastoa. Näyttely päättyy sodan vuosipäivänä 24. helmikuuta 2023.
Luettelo Suomen rauniokirkoista

Tässä luettelossa on lueteltu suuri osa Suomessa sijaitsevista rauniokirkoista. Rauniokirkoilla saatetaan järjestää jumalanpalveluksia, konsertteja tai muuta toimintaa.
Rauniokirkot.
Sijainti-sarakkeen ensimmäinen paikannimi tarkoittaa nykyistä kuntaa. Sen jälkeen pilkulla erotettuna on mahdollinen entinen kunta, kylä, kaupunginosa tai muu paikka.
Staryi Krym (Donetskin alue)

Staryi Krym (, suom. Vanha Krim) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Donetskin alueen Mariupolin piirissä. Taajama sijaitsee noin kymmenen kilometriä piirikeskus Mariupolin keskustasta pohjoisluoteeseen. Pientalovaltainen taajama sijaitsee käytännössä Mariupolin luoteisosan pientalovaltaisen rakennuskannan jatkeena. Ukrainan tilastokeskus arvioi Staryi Krymin taajaman väkiluvuksi 5 789 asukasta vuoden 2021 alussa.
Taajaman eteläpuoliset joukkohaudat (2022).
Osana helmikuun 24. päivänä aloittamaansa hyökkäyssotaa Venäjä piiritti Mariupolin ja tulitti kaupunkia raskain asein useiden viikkojen ajan. Myös Staryi Krymin taajama on ollut venäläissotilaiden miehittämä 10. maaliskuuta 2022 lähtien. Radio Svoboda uutisoi 25. huhtikuuta 2022 havaitsemastaan kolmannesta sodassa tapettujen Mariupolin asukkaiden joukkohautausalueesta. Radio Svobodan havainnot perustuvat paljolti yhdysvaltalaisen Planet Labs -yhtiön toimittamiin satelliittikuviin, ja osaksi esimerkiksi Mariupolista saatuihin tietoihin. Tätä aiemmin uutiskanava oli uutisoinut Mariupolin länsipuolisen Manhušin taajaman laajoista joukkohaudoista ja sitten Mariupolin itälaidalla sijaitsevan Vynohradnen kylän joukkohaudoista.
Mariupolin kaupungin pormestari kertoi Radio Svobodalle kaupungin tienneen, että venäläissotilaat hautasivat kuolleita Mariupolin asukkaita Staryi Krymin taajaman eteläpuolella sijaitsevalle hautausmaalle (, Starokrymsken hautausmaa). Paikallisia ihmisiä oli pormestarin mukaan pakotettu auttamaan venäläissotilaita hautaamisessa näiltä "fasisteilta" ruokaa saadakseen. Radio Svobodan mukaan tälle hautausmaalle olisi kaivettu suuria joukkohautoja, joista ensimmäiset näkyivät maaliskuun 24. päivän 2022 satelliittikuva-aineistossa (koordinaatit noin ). Tuolloin otetussa kuvassa näkyy Radio Svobodan mukaan 60-70 metrin mittaisella alueella uusia hautakaivantoja. Tarkasteltaessa hautausmaata huhtikuun 7. päivän satelliittikuvasta voidaan havaita hautakaivantojen lisääntyneen; osa kaivannoista on täytetty. Huhtikuun 24. päivän kuvissa näkyy hautoja kaivetun yli 200 metriä lisää. Hautakaivantojen laajuus viittaisi suuren ihmisjoukon hautaamiseen. Toukokuun alkupuolella uutisoitiin venäläisten joukkohautaukseen käyttämän alueen laajentuneen 140 metrillä 8. toukokuuta mennessä.
Starokrymsken hautausmaa on Mariupolin kaupungin päähautausmaa. 2010-luvun alkupuolella se oli ainoa kaupungissa toiminnassa ollut hautausmaa. Ukrainalaiset luonnehtivat sitä pinta-alaltaan (1,63 neliökilometriä) Euroopan suurimpiin kuuluvaksi. Vuosittain hautausmaalla oli tuolloin enimmillään 5 000 hautausta. Staryi Krymin taajaman oma pienempi hautausmaa sijaitsee taajaman pohjoispuolella.
Mother Mosque of America

Mother Mosque of America on Iowassa, Cedar Rapidsin kaupungissa Yhdysvalloissa, sijaitseva moskeija. Se on rakennettu vuonna 1934 ja on Yhdysvaltain vanhin nimenomaan moskeijaksi rakennettu moskeija.
1930-luvulla kuutisenkymmentä maahanmuuttajataustaisia muslimia, pääasiassa Ottomaanien valtakunnan alueelta nykyisen Libanonin ja Syyrian alueelta, alkoi kerätä rahaa moskeijan rakentamiseen. Rakennus vihittiin käyttöön 16. kesäkuuta 1934. Pieni rakennus toimi muslimien palvontapaikkana lähes 40 vuoden ajan. Kun suurempi paikallinen moskeija, Islamic Center of Cedar Rapids, rakennettiin vuonna 1971, aiempi rakennus myytiin. Seuraavan 20 vuoden aikana uudet omistajat antoivat sen rapistua. Vuonna 1990 islamilainen yhteisö hankki sen takaisin itselleen ja kunnosti sen.
Kyseessä ei kuitenkaan ole Yhdysvaltojen ensimmäinen moskeija: Rossin kaupunkiin, Pohjois-Dakotaan rakennettiin moskeija vuonna 1929, mutta ei enää ole pystyssä.
Vuonna 1996 rakennus lisättiin kansalliseen historiallisten paikkojen rekisteriin. Vuonna 2008 tulvavedet nousivat kolmeen metriin ja tuhosivat moskeijan kellarikerroksessa ollutta irtaimistoa, mutta itse rakennus säästyi ilman suurempia vaurioita. Rakennus toimii nykyään enimmäkseen kulttuurikeskuksena, mutta yläkerrassa sijaitsevassa rukoushuoneessa rukoillaan edelleen. Moskeija on avoinna yleisölle. Se ei peri pääsymaksua, mutta kannustaa maksamaan 5 dollarin suuruisen lahjoituksen.
Moskeijan yhteydessä toimii myös muslimeille tarkoitettu hautausmaa.
Beegie Adair

Bobbe "Beegie" Long Adair (11. joulukuuta 1937 Cave City, Kentucky – 23. tammikuuta 2022 Franklin, Tennessee) oli yhdysvaltalainen jazzmusiikin pianisti, yhtyeenjohtaja ja sovittaja. Hän omaksui merkittäviä musiikillisia vaikutteita muiden muassa George Shearingilta, Bill Evansilta, Oscar Petersonilta ja Erroll Garnerilta. Adair loi yli 60 vuoden uran musiikin parissa.
Adair varttui Cave Cityssa, jossa aloitti pianotunneilla käymisen 5-vuotiaana. Hän sai B.S. -oppiarvon musiikkipedagogiikassa Länsi-Kentuckyn yliopistosta Bowling Greenissa. Opiskeluvuosinaan hän soitti jazzyhtyeissä ja vietti kolme vuotta opettaen musiikkia lapsille ennen kuin vuonna 1961 muutti Nashvilleen, jossa ryhtyi sessiomuusikoksi. Vuoden 1961 kesällä hän myös liittyi kitaristi Hank Garlandin johtamaan jazzkokoonpanoon ja aloitti soittamisen Printers Alleyssa. Lukuisiin muusikoihin, joiden kanssa Adair levytti sessiomuusikkona, kuuluivat muiden muassa Lucille Ball, Henry Mancini, Dinah Shore, Peggy Lee, Ray Stevens, Steve Allen, Chet Atkins, Cass Elliot, Vince Gill ja Dolly Parton.
Vuonna 1982 Adair perusti saksofonisti Denis Soleen kanssa Adair-Solee Quartetin, jonka pohjalta sitten kehittyi jazzsekstetti Be-Bop Co-Op. Adair teki 35 studioalbumia triossaan basisti Roger Spencerin ja rumpali Chris Brownin kanssa. Hän esiintyi trionsa kanssa muun muassa Carnegie Hallissa ja Birdlandissa. Adair oli mukana perustamassa Nashville Jazz Workshopia Roger Spencerin ja Lori Mechemin kanssa. Kaikkiaan hän soitti yli sadalla albumilla. Hänen ensimmäinen omalla nimellä julkaistu albuminsa oli "Escape to New York" (1991).
Adair omisti miehensä Billy Adairin kanssa jingleyhtiön, jossa työskennellessään pariskunta teki yhdessä musiikkia pariin. Adair myös kuului yhtyeisiin, jotka soittivat "The Johnny Cash Show'ssa", "The Ralph Emery Show'ssa" ja WSM:n (AM) "Noon Show'ssa". Hän lisäksi juonsi NPR:lle radio-ohjelmaa "Improvised Thoughts" ja toimi Marian McPartlandin sijaisjuontajana "Piano Jazz" -ohjelmassa.
Adair nimitettiin Steinway-taiteilijaksi vuonna 2002. Hänet otettiin Länsi-Kentuckyn yliopiston ja synnyinkaupunkinsa Cave Cityn Hall of Fameihin. Lisäksi hän sai Nashville Jazz Workshopin ensimmäisen Heritage Awardin.
Adair kuoli kotonaan Tennesseen Franklinissa 84 vuoden iässä. Kuolemasta kertoi hänen managerinsa Monica Ramey, mutta kuolemansyytä ei välittömästi julkistettu.
Iranin väliaikaishallinto

Iranin väliaikaishallinto () johti Irania islamilaisen vallankumouksen kaadettua Iranin keisarikunnan helmikuussa 1979. Hallintoa johti pääministeri Mehdi Bazargan.
Väliaikaishallinto lakkasi olemasta 24. lokakuuta 1979, jolloin uuden islamilaisen tasavallan perustuslaki astui voimaan.
Fabiana Claudino

Fabiana Marcelino Claudino (s. 24. tammikuuta 1985 Belo Horizonte, Brasilia) on brasilialainen lentopalloilija ja olympiavoittaja.
Claudino kuului Brasilian naisten lentopallomaajoukkueeseen Ateenan olympialaisissa 2004, Pekingin olympialaisissa 2008, Lontoon olympialaisissa 2012 ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Claudino voitti joukkueessa kultaa Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012, mutta ei saavuttanut mitalisijaa muilla kerroilla.
MM-kilpailuista Claudinolla on kolme mitalia. Vuosina 2006 ja 2008 hän oli mukana hopeaa saavuttaneessa joukkueessa ja vuonna 2014 pronssia saavuttaneessa joukkueessa.
Pan-Amerikan kisoissa Claudino kuului kultaa voittaneeseen joukkueeseen 2011 ja hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen 2007.
Väinö Jaakkola (maanviljelysneuvos)

Frans Väinö Jaakkola (24. elokuuta 1884 Kalanti – 17. marraskuuta 1965) oli suomalainen opettaja ja koulun- ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Jaakkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Jaakkola ja Amanda Gustaava Puttaa ja puoliso vuodesta 1928 kirjanpitäjä Linda Kristiina Ekholm. Jaakkola tuli ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta vuonna 1905 ja valmistui agronomiksi Mustialasta vuonna 1908. Hän oli valmistuttuaan Orismalan maanviljelyskoulun opettaja ja koulutilan karja- ja meijeritalouden johtaja ja sen jälkeen vuosina 1913–1918 Kokemäen tietopuolisen meijerikoulun johtaja. Vuonna 1918 hän siirtyi Jokioisten kartano -yhtiön palvelukseen, toimien siellä ensin karjatalousosaston johtajana ja opettajana. Vuodesta 1925 hän oli myös sinne perustetun karjanhoitokoulun johtaja. Jokioisten kartanoitten toimitusjohtaja Jaakkola oli vuosina 1946–1954. Hänellä oli myös lukuisia luottamustehtäviä, mukaan lukien Jokioisten kunnavaltuuston jäsenyys 1926–1944 ja useat osuustoiminnalliset ja muut järjestöt. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Jaakkola sai vuonna 1949.
Emma Andijewska

Emma Andijewska (; s. 19. maaliskuuta 1931 Stalino (nyk. Donetsk), Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen runoilija, prosaisti ja taidemaalari. Hänen puolisonsa oli kirjallisuudentutkija Ivan Košelivets (k. 1999).
Andijewska lähti Ukrainasta 1943 ja asui ensin Saksassa, sitten Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Myöhemmin hän palasi Saksaan, jossa hän on sittemmin asunut. Hän on julkaissut kolmisenkymmentä runokokoelmaa sekä lyhytproosakokoelmia ja romaaneja.
Kriitikkojen näkemykset Andijewskan teoksista ovat vaihdelleet ja olleet ristiriitaisiakin. Myönteisten arvioiden lisäksi on joissakin arvioissa luonnehdittu tuotantoa vaikeasti ymmärrettäväksi. Runojen, varsinkin sonettien, hermeettisyyden ja proosan muodon luontaisen tiukkuuden vuoksi niitä ei ole helppo ymmärtää. Andijewskan runomaailmassa on surrealistisia maisemia todellisessa luonnossa, ja runoilija tarkastelee niitä eri ulottuvuuksista ja tarjoaa niihin välineitä. Moniulottuvuuksinen kuvasto tuottaa vaikutelman tapahtumien samanaikaisuudesta. Andijewskan runous on kuvastoltaan usein meditatiivista ja sisältää aineksia surrealismista ja sukulaisuutta Kaukoidän filosofiaan, kuten zenbuddhalaisuuteen.
Andijewska piti ensimmäisen näyttelynsä 1956 Münchenissä ja sen jälkeen Yhdysvalloissa, Kanadassa, Ukrainassa ja eri puolilla Länsi-Eurooppaa, varsinkin nykyisessä kotimaassaan Saksassa. Hänen maalauksensa ovat suuria ja värikkäitä ja kuvaavat surrealistisia maisemia, joissa esiintyy epätodellisia olentoja.
Kansan vihollinen

Kansan vihollinen on C More -suoratoistopalvelussa vuonna 2022 julkaistu suomalainen rikosdraamasarja. Sarjan on ohjannut Mikko Kuparinen ja sen ovat käsikirjoittaneet Timo Varpio ja Laura Suhonen.
Sarja kertoo toimittaja Katja Salosesta, josta tulee yhdessä yössä pikkukaupungin vihatuin ihminen, kun hänen kirjoittamaansa kryptovaluuttabisneksiin liittyvän paljastusjutun jalkapallotähti löytyy kuolleena uima-altaasta. Salonen nähdään kaupungin sanomalehden ”pahantahtoisena haaskalintuna”, joka keksii omasta päästään salaliittoteorioita. Viha häntä kohtaan muuttuu järjestelmälliseksi kampanjaksi. Salonen huomaa penkoessaan aihetta lisää, että asianomaiset ovat valmiita tekemään mitä tahansa saadakseen hänet lopettamaan tutkimuksensa.
Sarjan kuvaukset alkoivat Tampereella toukokuussa 2021. Sarjan budjetti oli 3 491 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 200 000 euroa.
Isolapasimppu

Isolapasimppu ("Parabembras robinsoni") on syvännelapasimppuihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä Intian valtamerestä.
Koko ja ulkonäkö.
Isolapasimppu voi kasvaa suurimmillaan noin 24 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen ja pää on suuri ja litteähkö. Kalan suu on suuri ja alaleuka työntyy yläleukaa pidemmälle. Päässä on piikkejä. Isolapasimpulla on kaksi selkäevää ja pyrstöevä on pyöreähkö. Väriltään laji on selästään punaoranssi ja vatsa on valkoinen. Evät ovat punaiset.
Levinneisyys ja elintavat.
Isolapasimppua tavataan Mosambikista Etelä-Afrikkaan. Laji liikkuu tyypillisimmin 200–600 metrin syvyydessä.
Reddi

Reddi (tyyliteltynä REDDI) on tanskalais-ruotsalainen pop-rock-yhtye, joka edusti Tanskaa vuoden 2022 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "The Show". Yhtye esiintyi ensimmäisessä semifinaalissa. He sijoittuivat semifinaalin 13:nneksi eivätkä päässeet finaaliin.
Pont d’Austerlitz

Pont d’Austerlitz on Pariisissa sijaitseva, Seinejoen ylittävä silta, joka on saanut nimensä Austerlitzin taistelun mukaan, jossa Ranskan Grande Armée voitti venäläis-itävaltalaisen armeijan 2. joulukuuta 1805. Pont d’Austerlitz on 173 metriä pitkä kivisilta, jossa on viisi holvikaarta.
Pont d’Austerlitz rakennettiin alun perin vuosina 1802–1807, ja sen suunnittelivat insinöörit Corneille Lamandé ja Becquey de Beaupré. Sillassa käytettiin valurautarakenteita, ja sen nimi oli tuolloin Pont du jardin du Roi. Sittemmin silta todettiin kuitenkin vaaralliseksi, ja vuonna 1854 siltaa levennettiin ja siihen tehtiin muuratut holvikaaret. Sillan alkuperäiset tukipilarit kuitenkin säilytettiin. Vuonna 1885 siltaa levennettiin 18 metristä 30 metriin ja valurautaiset kaiteet korvattiin kivikaiteilla. Samalla sillan tukipilarien yläpuolella olleet keisarillisten kotkien ympäröimät N-kirjaimet korvattiin leijonilla, joita ympäröivät tasavaltaa symboloivat liput ja vaakunat.
Tapanilan työväentalo

Tapanilan työväentalo on Helsingin Tapanilassa sijaitseva työväentalo. Rakennus suojeltiin kaupunkikuvallisesti ja paikallishistoriallisesti arvokkaana rakennuksena vuonna 1997. Myös 1960-luvun tyyliset sisätilat on suojeltu.
Historiaa.
Malmin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1908, ja se liittyi heti perustamisensa jälkeen Sosialidemokraattiseen puolueeseen. Toiminta aloitettiin Aamutähden huvilasta vuokratussa huoneistossa. Huvitilaisuudet järjestettiin Kössi Koskisen kuppilassa. Pian yhdistys vuokrasi tontin Fallkullan kartanolta ja rakensi sille Mosabackan kuuluisaksi tulleen tanssilavan. Omasta talosta haaveiltiin jo vuonna 1912, mutta varojen puuttuessa hankkeeseen ei voitu ryhtyä. Vuoden 1916 lopussa yhdistyksessä oli jäseniä 84, mutta seuraavana vuonna jäsenmäärä oli jo 900. 
Koskisen myytyä kuppilansa yhdistys vuokrasi tilat Jukaraisen talosta Malmilta. Kokouksia pidettiin Malmin elokuvateatterissa. Sisällissodan jälkeen toiminnan taas jatkuessa tammikuussa 1919, yhdistys vuokrasi elokuvateatterin, joka sijaitsi nykyisen työväentalon paikalla. Yhdistys järjesti talossa iltamia ja kokouksia ja osti talon tontteineen itselleen saman vuoden kesäkuussa. Taloa korjattiin ja laajennettiin näyttämöllä. Työväenyhdistys vaihtoi nimekseen Tapanilan työväenyhdistys 1920-luvun lopulla.
Rakennus.
Yhdistys osti työväentalon tontin vierestä lisämaata 1920-luvun alkupuolella. Rakennusmestari Hämäläinen laati piirustukset uutta työväentaloa varten ja lahjoitti ne yhdistykselle. Vanha elokuvateatteri purettiin vuonna 1924, ja samana vuonna valmistui uusi työväentalo. Tupaantuliaisia vietettiin marraskuussa. Rankorakenteinen talo vuorattiin laudoilla ja maalattiin punaiseksi. 1930-luvulla talon pihalle valmistui ulkorakennus, johon sijoitettiin muun muassa painihuone. Työväentalo kävi ahtaaksi toiminnan kasvaessa, ja yhdistys alkoi suunnitella uutta taloa. Sota kuitenkin katkaisi suunnitelmat, ja sotien jälkeen päädyttiin vanhan talon korjaamiseen. Talon ikkunat ja ovet uusittiin vuonna 1950 ja uunilämmitys vaihdettiin keskuslämmitykseen. Vanhasta työväentalosta ei jäänyt juuri mitään jäljelle ahkeran kunnostamisen jälkeen. Vesijohto asennettiin taloon vuonna 1973 ja viemäri vuonna 1975. 1970-luvulla rakennuksen sisäseiniä vuorattiin levyillä, mutta sisätiloja on myöhemmin entistetty 1960-luvun tyyliin. Talo on nykyisin maalattu kellertäväksi.
Toimintaa työväentalolla.
Malmin työväenyhdistyksen näytelmäseura perustettiin vuonna 1908. Pääkaupunkiseudun vanhin edelleen toimiva harrastajateatteri vaihtoi nimekseen Tapanilan Työväen Näyttämö vuonna 1927. Nuoriso-osasto perustettiin vuonna 1912 ja uudestaan 1923. Oman urheiluseura Veikkojen tilalle perustettiin vuonna 1926 Tapanilan Tarmo. Työväentalolla on järjestetty iltamia, kokouksia, nuorisotoimintaa, elokuvanäytöksiä, bingoa, teatteria ja juhlia.
Carlo Allioni

Carlo Allioni (23. syyskuuta 1728 Torino – 30. heinäkuuta 1804 Torino) oli italialainen kasvitieteilijä, joka tunnettiin aikanaan lempinimellä "Piemonten Linné".
Elämä ja ura.
Allioni oli Sardinian kuninkaan Viktor Amadeus II:n lääketieteellisen neuvonantajan poika. Saatuaan lääketieteen tutkinnon vuonna 1747 ja liityttyään samana vuonna lääketieteelliseen kollegioon Allioni omistautui ammattinsa harjoittamiselle sekä lääketieteellisille ja kasvitieteellisille tutkimuksille, joita hän jatkoi koko loppuelämänsä ajan perheongelmista, sairauksista ja näön menettämisestä huolimatta. Hän jätti jälkeensä lääketieteellisiä, muun muassa eksanteemaa käsitteleviä, kirjoituksia, mutta hänet tunnetaan ennen kaikkea kasvitieteilijänä. Vuonna 1785 julkaistu "Flora Pedemontana", joka julkaistiin kahtena suurena niteenä ja jossa oli 92 kuvaa, ja sitä seurannut "Auctarium" olivat perustavanlaatuinen panos Piemonten kasviston tutkimiseen.
Allioni nimitettiin Torinon yliopiston kasvitieteen professoriksi vuonna 1760, ja hän omistautui intohimoisesti opetustoiminnalle antaen voimakasta pontta kasvitieteelliselle puutarhalle, jonka kasvilajisto kasvoi hänen johdollaan 1206 lajista yli 4500 lajiin. Hänen organisointikykynsä ansiosta hänet nimitettiin vuonna 1777 Torinon museon johtajaksi. Vuonna 1781 hän joutui terveydellisistä syistä luopumaan yliopiston professuurista, mutta toimi museon johtajana kuolemaansa asti. Allionin varhaiset tutkimukset toivat hänelle niin paljon mainetta, että hänet nimitettiin useiden tieteellisten akatemioiden jäseneksi jo hyvin nuorena. Hän oli tekemisissä aikansa tunnetuimpien kasvitieteilijöiden kanssa ja oli läheisessä kirjeenvaihdossa Linnén kanssa, joka omisti "Allionia"-suvun hänelle.
Amatimies / Viikonloppu

"Amatimies / Viikonloppu" on suomalaisen rap-duo JVG:n tuplasingle, joka julkaistiin 29. huhtikuuta 2022. Amatimies-kappaleella on samplattu Kake Randelinin klassikkoa Pakko painaa pitkää päivää. Kappaleessa Viikonloppu on samplattu Martti Servo &amp; Napanderin samannimistä kappaletta. Perjantai Skitillä on samplattu Kummeli tv-sarjan sketsiä.
Kaupunkilaulut

Kaupunkilaulut, Vol. 1 on Kalevauvan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 18. maaliskuuta 2022.
Roza Rımbayeva

Roza Quanışqızı Rımbayeva (, , "Roza Kuanyševna Rymbajeva"; s. 28. lokakuuta 1957, Kazahstanin SNT) on kazakstanilainen poplaulaja, näyttelijä ja palkittu kansantaiteilija.
Kreminna

Kreminna (; ), joka vuosina 1829-1897 tunnettiin nimellä Novohluh’iv (), on kaupunki Ukrainan Luhanskin alueen Siverskodonetskin piirissä. Kreminna sijaitsee Donetsin sivuhaaran Krasnan varrella noin 26 kilometriä piirikeskus Siverskodonetskin keskustasta ja 132 kilometriä aluekeskus Luhanskista luoteeseen. Ukrainan tilastokeskus arvioi Kreminnan väkiluvuksi 18 417 asukasta vuoden 2021 alussa. Kaupungin kautta kulkee ratayhteys Siverskodonetsk-Kupjansk; kaupungissa on rautatieasema.
Kreminna on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Siverskodonetskin piiriin; tätä ennen se oli Kreminnan piirin hallintokeskus.
Vuoden 2001 väestönlaskennassa Kreminnan väkiluku oli 24 447. Tuolloin 81 prosenttia prosenttia asukkaista ilmoitti olevansa etnisesti ukrainalaisia ja 18 prosenttia venäläisiä.
Kreminna sai alkunsa 1600-luvun jälkipuoliskolla. Vuonna 1680 kasakat perustivat sinne asutuksen; samana vuonna myös talonpoikia (maaorjia) asui samoilla seuduilla. Hiilikaivostoiminta alkoi 1890 ja rautatie valmistui 1895. 1930-luvulla avattiin kaksi kaivosta ja löydettiin kaasuvarantoja. Kaupungin aseman Kreminna sai 1938. Piirikeskuksena se toimi vuosina 1940–2020.
Kaupunki oli 10. heinäkuuta 1942–31. tammikuuta 1943 Natsi-Saksan miehittämä. 19. huhtikuuta 2022 venäläiset miehittivät kaupungin osana Venäjän hyökkäyssotaa.
Raisa Raekallio

Raisa Raekallio (s. 1978 Kittilä) on taidemaalari. Raekallio asuu ja työskentelee Kittilän Sirkassa. 
Raekallio on valmistunut Lahden taideinstituutista pääaineenaan kuvataide vuonna 2002. 
Raekallio maalaa yhdessä taiteilijapuolisonsa Misha del Valin kanssa . Taiteilijaparin teoksia on ollut esillä esimerkiksi Tm-Galleriassa, Korundissa, Kemin taidemuseossa, Särestöniemi-museossa, Pohjois-Suomen aluetaidenäyttelyssä Oulun taidemuseossa; ulkomailla heidän yhteisä töitä on ollut esillä muun muassa Bilbaossa, Espanjassa sekä Berliinissä, Saksassa. Pari on tavannut 2010-luvun alussa Kreikassa . Taiteellisen yhteistyönsä he aloittivat vuonna 2013. 
Kittilän kunta on tilannut Raekalliolta ja del Valilta kaksi teosta Kittilän 150-vuotisjuhlan kunniaksi. Suomen Kulttuurirahaston Lapin rahasto puolestaan lahjoitti Savukosken kunnalle Raekallion ja del Valin tilaustyönä tekemät kaksi maalausta. Tilausteokset on sijoitettu Savukosken koulukeskukseen.
Taiteen tekemisen ohella Raekallio opettaa kuvataidetta muun muassa Revontuli-opistossa ja Sirkan koulussa. Raekallion perheeseen kuuluu puolison lisäksi lapsi sekä samojedinkoira "Kolja".
Monikon koulu

Monikon koulu on Espoon Leppävaarassa sijaitseva koulukeskus, joka otettiin käyttöön elokuussa 2021. Tilaa on noin 1 300 oppilaalle. Monikon koulukeskus on Espoon suurin koulukeskus. Koulukeskuksessa toimii Leppävaaran yhteiskoulu, Alberga skola ja suomenkielinen ja ruotsinkielinen päiväkoti. Keskuksessa on väistötiloissa osa Kilon koulun oppilaista.
Agnes Goodsir

Agnes Noyes Goodsir (18. kesäkuuta 1864 Portland Victoria – 11. elokuuta 1939 Pariisi) oli australialainen taidemaalari. Hän työskenteli Ranskassa ja Britanniassa 1920- ja 1930-luvuilla ja maalasi uransa varrella paljon muotokuvia.
Goodsir aloitti taideopiskelun Australiassa vuonna 1898. Hän sai jo seuraavana vuonna töitään myytyä Pariisissa tapahtuvaa opiskelua varten. Vuosina 1912–1921 hän vaihteli jatkuvasti asuinpaikkaansa Lontoon ja Pariisin välillä, mutta vuonna 1921 hän asettui pysyvästi Pariisiin. Hän opiskeli Académie Deléclusessa, Académie Julianissa ja Académie Colarossissa. 1920-luvun alussa paljon australialaisia taiteilijoita siirtyi Pariisiin etsimään inspiraatiota.
Goodsir piti uransa varrella monia näyttelyitä. Hänen töitään oli Pariisissa Salon des Indépendants’ssa, Société Nationale des Beaux-Artsissa, Lontoossa Royal Academyssä ja Australiassa Macquarie Galleriesissa ja Art Gallery of New South Walesissa. Hän pääsi Societe Nationale des Beaux-Artsin jäseneksi. Goodsirin malleina oli paljon oman aikansa kosmopoliittisia naisia kuten Katherine Goodson sekä muita kuuluisuuksia kuten Bertrand Russell. Hän maalasi myös naisystävänsä Rachel Dunnen muotokuvan.
Goodsir suosi öljyvärejä ja maalasi paljon sisäkuvia ja asetelmia. Parhaimmillaan hän oli muotokuvissa.
Oulx

Oulx () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 308 asukasta.
Millie Hughes-Fulford

Millie Hughes-Fulford (21. joulukuuta 1945 – 2. helmikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen avaruuslentäjä ja tutkija. Hän tutki painottomuuden vaikutuksia ihmisen immuunijärjestelmään ja luuston massan vähenemiseen. Hänen johtamansa ryhmä sai selville, että painovoiman puuttuessa tietyt T-imusoluja aktivoivat geenit eivät käynnisty tai käynnistyvät tavallista hitaammin. Hughes-Fulford osallistui itse avaruussukkula Columbian lennolle kesäkuussa 1991, ja johti lisäksi viiden muun lennon tieteellisiä kokeita maasta käsin.
Hughes-Fulford on ollut kirjoittamassa yli 120 tieteellistä artikkelia ja abstraktia, joiden aiheina ovat olleet T-solut sekä luuston ja syövän kasvamisen säätely.
Wendy Lawrence

Wendy Lawrence (s. 2. heinäkuuta 1959) on yhdysvaltalainen avaruuslentäjä, laivaston upseeri, insinööri ja helikopterilentäjä. Hän osallistui neljälle avaruussukkulalennolle, joista yksi oli ensilento sukkulaonnettomuuden jälkeen STS-114.
San Franciscon pormestari

San Franciscon pormestari () on San Franciscon kaupungin korkein vaaleilla valittu virkamies. Nykyisenä pormestarina toimii London Breed, joka aloitti virassaan vuonna 2018.
Pormestarin virka perustettiin vuonna 1850, ja ensimmäisenä siinä toimi John White Geary.
Vuonna 2020 pormestarin palkka oli 351 116 dollaria vuodessa, mikä oli yhdysvaltalaisten pormestarien keskuudessa korkein. Monista isoista Yhdysvaltojen kaupungeista poiketen San Franciscon pormestarilla ei ole virallista virka-asuntoa.
Janet L. Kavandi

Janet L. Kavandi (s. 17. heinäkuuta 1959 Springfield, Missouri) on yhdysvaltalainen avaruuslentäjä ja kemisti. Hän osallistui kolmelle avaruussukkulalennolle. Oman avaruuslentouransa jälkeen hänestä tuli NASAn John H. Glenn -tutkimuskeskuksen johtaja.
Aina Håkansson

Aina Håkansson (1877 Kristiinankaupunki – 1949) oli suomalainen valokuvaaja ja taidemaalari. 
Aina Håkansson, jonka isä oli kotoisin Ruotsista vietti kasvuvuotensa Vaasassa. Hän lähti sitten Tukholmaan, jossa hän opiskeli hovivalokuvaajan johdolla ja oppi muun muassa valokuvien retusoimisen. Suomeen palattuaan Håkansson oli valokuvaajana Joensuussa ja lisäksi hän työskenteli Pietarissa. Ruotsissa ollessaan hän tapasi elämänkumppaninsa Anna Lidénin. He matkustivat New Yorkiin ja siellä Håkansson toimi retusoijana. Sittemmin hän harjoitti taideopintoja Bostonissa ja osallistui Yhdysvalloissa menestyksellä useisiin taidenäyttelyihin. Håkansson ja Lidén viettivät kaikkiaan 17 vuotta Yhdysvalloissa. He muuttivat Ruotsiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja asettuivat lopulta Kokkolaan, jossa Håkanssonin sisar asui. Kokkolassa Håkansson oli muun muassa Kokkolan yhteiskoulussa piirustuksenopettajana ja retusoijana Anna Sandelinin (1875–1958) vuonna 1898 perustamassa valokuvaamossa. Hän oli mukana muun muassa Helsingissä ja Kokkolassa pidetyissä taidenäyttelyissä.
Häkansson ei ollut taiteilijana kovinkaan tunnettu Suomessa. Suurin osa hänen töistään on ulkomailla, Suomessa niitä on K. H. Renlundin taidemuseossa Kokkolassa.
Olivia Kyntzell

Augusta Olivia Kyntzell (19. maaliskuuta 1825 Kokkola – 16. joulukuuta 1903) oli suomalainen opettaja, koulunjohtaja ja taidemaalari. 
Olivia Kyntzellin vanhemmat olivat kokkolalainen kauppias, raatimies ja kauppaneuvos Anders Kyntzell ja Margaretha Catharina Böckelman. Perheessä oli 11 lasta ja he saivat kaikki opetusta kotiopettajien johdolla. Kyntzell opiskeli 1850–1851 Helsingissä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja sen jälkeen Tukholmassa. Kyntzell maalasi pääasiassa muotokuvia. Hän kopioi myös muiden taiteilijoiden töitä ja teki maalauksista kuparikaiverruksia.
Kyntzell oli Vaasan perustetun tyttökoulun määräaikaisena johtajana 1857–1858. Kokkolaan palattuaan hän perusti 1859 oman yksityisen "Fruntimmersskolan i Gamlakarleby -"tyttökoulun. Kynzell oli koulun johtajana ja opetti koulussa saksan ja ranskan kieltä, kirjoitusta ja piirustusta. Koulu toimi Boehmin talossa, missä myös Kyntzell asui kahden sisarensa kanssa. Kaksiluokkaisessa koulussa oli yleensä parikymmentä oppilasta. Kyntzell oli koulun johtajana vuoteen 1883 saakka ja viisiluokkaiseksi 1884 laajentunut koulu toimi Maria Wallinin johdolla vuoteen 1898 saakka. Kyntzell oli lisäksi 1874 yleissivistävän koulun piirustuksenopettajana ja vuodesta 1884 kaunokirjoituksen opettajana.
Harpokration

Harpokration (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Harpokration (reettori)

Harpokration (, ; toimi 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla) oli antiikin kreikkalainen reettori, joka eli roomalaisella kaudella. "Sudan" mukaan hän kirjoitti useita teoksia alaltaan.
Teokset.
Harpokrationin nimiin on laitettu muun muassa seuraavat teokset:
Näistä teoksista ei ole säilynyt nykyaikaan mitään. "Suda" mainitsee myös toisen Harpokrationin, praenomeniltaan Gaius, joka esiintyy myös pelkästään "Sudassa" ja kirjoitti samantapaisia teoksia, kuten:
Näin on mahdollista, että "Sudassa" on virhe, ja tosiasiassa Aelius ja Gaius olivat yksi ja sama henkilö, koko roomalaiselta nimeltään Gaius Aelius Harpocration.
Harpokration Argoslainen

Harpokration Argoslainen (, ; 1. vuosisata eaa.) oli antiikin kreikkalainen platonistinen filosofi, joka oli kotoisin Argoksesta. "Sudan" mukaan hän oli Julius Caesarin ystävä.
Harpokration kirjoitti 24 kirjaa käsittäneen kommentaarin Platonin teoksiin (), sekä kaksi kirjaa käsittäneen Platonin käyttämän sanaston sanakirjan (). Harpokration on oletettavasti sama, jonka Athenaios mainitsee Khrysippoksen ohella, ja jonka myös Johannes Stobaios mainitsee.
Harpokration Mendesläinen

Harpokration Mendesläinen (, ) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka oli kotoisin Mendeestä Egyptistä. Athenaios mainitsee hänen kirjoittaneen teoksen "Kakuista" (). Näin hänen on täytynyt elää viimeistään 100- ja 200-lukujen vaihteessa. Muutoin hänestä ei tiedetä mitään.
Hermesianaks

Hermesianaks (; ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Hermesianaks Kolofonlainen (runoilija)

Hermesianaks Kolofonlainen (, ; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen elegiarunoilija, joka oli kotoisin Kolofonista. Hän eli Filippos II:n ja Aleksanteri Suuren aikana ja vaikuttaa kuolleen ennen kuin Lysimakhos tuhosi Kolofonin vuonna 302 eaa.
Hermesianaks oli runoilija Filetaan oppilas ja ystävä. Hänen pääteoksensa oli kolme kirjaa käsittänyt elegiarunoelma "Leontion" (), jonka hän omisti rakastajattarelleen Leontionille. Athenaios lainaa pitkälti sen kolmatta kirjaa. Runoelmaa lainaavat myös Pausanias, Parthenios ja Antoninus Liberalis.
Eräästä toisesta Pausaniaalla olevasta lainauksesta tiedetään, että Hermesianaks kirjoitti myös elegian kentauri Eurytionista. Ei ole varmuutta siitä, oliko Nikandroksen skoliastin mainitsema Hermesianaks, joka kirjoitti runon nimeltä "Persika" (), sama vai joku toinen, nuorempi Hermesianaks.
Runoilija Hermesianaksia ei tule sekoittaa samannimiseen urheilija Hermesianaks Kolofonlaiseen.
Hermesianaks Kolofonlainen (urheilija)

Hermesianaks Kolofonlainen (; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen urheilija, joka oli Agoneuksen poika ja kotoisin Kolofonista. Hän voitti poikien painin vuoden 320 eaa. Olympian kisoissa, minkä kunniaksi hänen maanmiehensä pystyttivät hänelle patsaan Olympiaan.
Urheilija Hermesianaksia on joskus ehdotettu samaksi henkilöksi kuin runoilija Hermesianaks Kolofonlainen, mutta tällöin hänet mainitseva Pausanias olisi todennäköisesti maininnut myös hänen runoilijantoimensa.
Hermesianaks Kyproslainen

Hermesianaks Kyproslainen (, ; n. 1. vuosisata/100-luku jaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija, joka oli kotoisin Kyprokselta. Hänen tiedetään kirjoittaneen ainakin teoksen "Fryygian historia" (), jota Pseudo-Plutarkhos lainaa.
Horapollon

Horapollon (, ; toimi n. 408–450 jaa.) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko, joka eli myöhäisantiikin aikana ja oli kotoisin Egyptistä.
Elämä.
Horapollon oli kotoisin Fainebythiin kylästä Egyptin Panopoliteen nomoksesta. Hän opiskeli Aleksandriassa ja myöhemmin Konstantinopolissa keisari Theodosius II:n aikana. Horapollonin nimi yhdistää Horuksen ja Apollonin nimen; kreikkalaiset samastivat nämä kaksi jumalaa toisiinsa.
Teokset.
Horapollonin sanotaan kirjoittaneen Homeroksen runoutta käsitelleen teoksen "Homeroksesta" (), kommentaareja () Alkaioksen ja Sofokleen runoudesta, sekä teoksen nimeltä "Temenika" (), joka käsitteli temenoksia eli jumalille pyhitettyjä paikkoja. Fotios puhuu Horapollonista grammaatikkona, ja sanoo hänen kirjoittaneen teoksen "Peri tōn patriōn Aleksandreias" (). Se saattoi kuitenkin olla toisen, myöhemmin keisari Zenonin aikana eläneen Horapollonin teos.
Horapollonin nimissä on säilynyt hieroglyfien selitysteos "Hieroglyfika" (). Ei ole kuitenkaan varmuutta siitä, onko sen kirjoittaja hän vai joku toinen Horapollon. Teoksen tekstissä kirjoittajan koko nimenä esiintyy ”Horapollon Niililäinen” ("Horapollon Neilōos"). "Hieroglyfika" koostuu kahdesta kirjasta ja pitää sisällään yli sadan hieroglyfin selitykset. Kirjoittaja pyrkii selittämään hieroglyfejä niiden kuva-aiheiden kautta.
Havaijin senaatti

Havaijin senaatti (, ) on Havaijin osavaltion lakiasäätävän elimen ylähuone. Senaatti koostuu 25 edustajasta. Alahuoneena toimii edustajainhuone. 
Senaatin puhetta johtaa presidentti Ron Kouchi, joka valittiin virkaan vuonna 2015.
Katherine Goodson

Katherine Goodson (18. kesäkuuta 1872 – 14. huhtikuuta 1958) oli englantilainen konserttipianisti. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun 12-vuotiaana Royal Academy of Musicissa ja jatkoi opintojaan Wienissä.
Goodson somi avioliiton vuonna 1903 säveltäjä Arthur Hintonin kanssa. Hän teki kiertueen Yhdysvaltoihin vuonna 1907 ja oli ensimmäinen Albert Hallissa soittanut naispianisti vuonna 1918. Kyseessä oli sotasairaalaa tukenut hyväntekeväisyyskonsertti ja ohjelmistossa oli Chopinia. Uusi Yhdysvaltain kiertue oli vuorossa vuonna 1923. Kaikkiaan hän teki seitsemän Pohjois-Amerikan kiertuetta, joista kahdella hän säesti australialaista oopperadiivaa Nellie Melbaa. Hän esiintyi myös Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa.
1930-luvulla Goodson esiintyi Sir Thomas Beechamin kanssa ja otti oppilaita. Toisen maailmansodan aikaan hänen kotinsa tuhoutui pommituksissa ja hän jäi näihin aikoihin myös leskeksi. Elettyään muutaman vuoden poissa julkisuudesta hän esiintyi vielä kerran vuonna 1946. Esitys sai hyvät arvostelut.
Carlos Grätzer

Carlos Grätzer (s. 1956 Buenos Aires) on argentiinalainen säveltäjä.
Grätzer sai musiikillisen kasvatuksen isältään, itävaltalais-argentiinalaiselta säveltäjä Guillermo Graetzerilta, joka oli opiskellut Paul Hindemithin johdolla. Grätzer työskenteli alun perin sekä animaatioelokuvien että musiikin parissa, mutta omistautui täysiaikaisesti musiikille vuonna 1980. Vuonna 1984 hän sai Ranskan hallitukselta stipendin ja lähti Pariisiin, johon asettui. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa ja sai lisäksi opetusta André Boucourechlieviltä. Hän osallistui myös Helmut Lachenmannin, Klaus Huberin, Pierre Boulez'n ja Franco Donatonin pitämille mestarikursseille. Vuosina 1986 ja 1989 Grätzer kutsuttiin Darmstadtin kesäkursseille.
Grätzer on saanut urallaan lukuisia palkintoja ja tunnustuksia. UNESCO:n Kansainvälinen musiikkineuvosto antoi vuonna 1995 suosituksen hänen teoksestaan "Failles fluorescents" Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa. International Society for Contemporary Musicin World Music Days -tapahtumassa Grätzer oli vuonna 2000 edustettuna trumpetille ja yhdentoista instrumentin kokoonpanolle säveltämällään teoksella "Aura (par-delà les resonances)".
Selydove

Selydove (; ) on kaupunki Ukrainan Donetskin alueen Pokrovskin piirissä. 
Selydove sijaitsee eurooppatien varrella. Kaupungista maanteitse 19 kilometriä luoteeseen sijaitsee piirikeskus Pokrovsk ja noin 46 kilometriä kaakkoon aluekeskus Donetsk. Ukrainan tilastokeskus arvioi Selydoven väkiluvuksi 21 916 asukasta vuoden 2021 alussa. 
Lokakuun loppupuolella 2024 Venäjän hyökkäyssodan (2022–) rintamataistelut lähestyivät kaupunkia ja ilmeisesti saavuttivat sen idästä käsin. Hyökkäyksessään he ovat vyöryttäneet lukuisia sotilaita kohti kaupunkia edeten, lukuisista ihmisuhreista ja muutenkin menetelleet sodan laeista välittämättä.
Tommy Ahlers

Tommy Ahlers (s. 18. marraskuuta 1975 Haderslev) on tanskalainen entinen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 2019–2021 ja toiminut Tanskan koulutus- ja tutkimusministerinä vuosina 2018–2019.