Suklaalevy

Suklaalevy on litteään, usein suorakulmaiseen muotoon valettua suklaata. Levyn uritus helpottaa suklaan jakamista pienemmiksi paloiksi tai riveiksi.
Sadan tai kahdensadan gramman kokoisina myytävien levyjen ohella suklaan perusmuotoja ovat suupalan kokoiset konvehdit ja suklaapatukat, jotka noin 40 gramman kokoisina voi syödä kerralla. Suklaalevy soveltuu välipalaa ja suupalaa suurempaan tarpeeseen.
Suklaalevyjen pakkauksissa käytetään suojana usein foliota, joka auttaa suklaata säilymään. Folion päällä on tavallisesti paperinen tai pahvinen pakkaus.
Suklaalevyissä yleisimmän suorakaiteen muodon ohella esimerkiksi Ritter Sportilla on neliömäisiä levyjä, joiden muoto on Saksassa patentoitu. Suklaalevyn suklaa voi olla maitosuklaata, tummaa suklaata tai valkosuklaata. Levyjä on saatavissa täytesuklaina ja eri tavoin maustettuina.
Suklaalevyjä syödään Suomessa paljon. Pelkästään Fazerin Vantaan tehtaalla valmistui 2010-luvun alussa vuosittain 15 miljoonaa suklaalevyä, joista yli 80 % myytiin Suomessa.
Historia.
Nykyinen suklaalevy syntyi 1800-luvun kuluessa. Kaakao oli tullut Eurooppaan jo 1500-luvulla, mutta kiinteästä suklaasta valettujen suklaalevyjen tuotantoon päästiin vasta 300 vuoden kuluttua. Ensimmäiset tummasta suklaasta tehdyt levyt valmisti J.S. Fry &amp; Sons 1847 Bristolissa. Raaka-aineita olivat kaakaojauhe ja kaakaovoi, jotka van Houten oli onnistunut erottamaan toisistaan, sekä sokeri. Suklaalevyistä tuli heti suosittuja.
Miedompia maitosuklaalevyjä alettiin valmistaa vuonna 1875, kun maidon kuivaamiseen jauheeksi oli löytynyt menetelmä. Suklaan valmistukseen löytyi muitakin menetelmiä, joilla suklaasta saatiin sileämpää, kiiltävämpää ja paremmin säilyvää.
Ensimmäinen askel täytesuklaan suuntaan oli Ranskassa kehitetty kermaa sisältävä ganache, joka johti suklaatryffelien ja muiden suklaaseen liitettävien makujen syntymiseen.
Jo atsteekit olivat maustaneet kaakaota vaniljalla, hunajalla ja pitaijalla. Espanjalaisupseerit taas lisäsivät juomaan hasselpähkinää ja mantelia. Hunajan sijaan he makeuttivat ruokosokerilla, jota oli saatu Eurooppaan Intiasta alun perin Aleksanteri Suuren lähettämänä.
Suklaalevyissä käytetään edelleen samoja täytteitä. Suosittuja ovat marja- ja hedelmä- sekä marmeladitäytteiden ohella kahvi, minuttu, marsipaani ja kinuski.
Monet nykyisistä suklaalevyjen valmistajista aloittivat pieninä perheyrityksinä 1800-luvulla. Tällä hetkellä levyt valmistetaan pääosin teollisessa mittakaavassa muutaman suuren jättiyhtiön tuottamana.
Suomessa Fazerilla suklaalevyjen tuotanto alkoi vuonna 1894. Fazerin Sininen kuitenkin sai alkunsa vuonna 1922.
Suklaalevyn kulttuurisia merkityksiä.
Kahvipaketin tapaan suklaalevy toimii maksuna vaihtokaupoissa, lahjana tai tuliaisena.
Työpaikkojen kriisitilanteissa suklaalevyä on toisinaan pidetty liian vaatimattomana kompensaationa.
Toisaalta esimerkiksi Kuntaliiton lakimies on ohjeistanut, että suklaalevy on opettajalle kynttilän ohella sopiva lahja, kun taas kalliimmat lahjat voivat lähetä virkamiehen lahjontaa. Suklaalevyä on käytetty jopa palkintona, joka ohjaa kuntalaisia käyttämään etäpalveluja.
Toisinaan suklaalevy nähdään keskeisenä lohturuokana ja tunnesyömisenä, jolloin isokin levy syödään kerralla ja yksin.
Suklaasta onkin löydetty ainesosia, jotka saattavat aiheuttaa suklaaholismia. Tutkija Alan Drewnowski on havainnut, että aivot tuottavat suklaan ansiosta luonnollisia opiaatteja, jotka aiheuttavat lievän euforista hyvänolon tunnetta ja lievittävät kipua. Suklaasta on löydetty myös anandamidia, jonka vaikutus muistuttaa kannabista, sekä kofeiinin tyyppisesti piristävää teobromiinia.