tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Robert Menzies

Robert Gordon Menzies (20. joulukuuta 1894 – 15. toukokuuta 1978) oli australialainen poliitikko, joka oli Australian pääministerinä yhteensä 19 vuotta. Hänen toinen kautensa on pisin maan pääministereistä. 
Menzies valittiin Australian parlamenttiin ensimmäisen kerran Victorian edustajana 1928. Menzies nousi pääministeriksi vuonna 1940, jolloin hänen puolueensa United Australia Party (UAP) voitti täpärästi vaalit. Vuotta myöhemmin hänen hallituksensa ajettiin alas. Vuoden 1943 vaaleja varten perusti UAP:n tilalle uuden Australian liberaalipuolueen. Menzies vietti kahdeksan vuotta opposition johdossa. Hänestä tuli uudestaan pääministeri vuonna 1949, ja hän hallitsi Australian politiikkaa aina vuoteen 1966, jolloin hän jäi eläkkeelle. Menzies tunnettiin myös loistavana puhujana.
Lahden kauppala

Lahden kauppala oli Hollolan kuntaan kuulunut alkujaan Lahden kylän pääasiassa käsittänyt epäitsenäinen kauppala. Paikkakuntaa kutsuttiin Lahdeksi siksi, että se sijaitsi Vesijärven ja Pikku-Vesijärven rannalla sijaiten Päijänteen eteläisimmän osan, Asikkalan Vääksyn Vääksyn kanavan eteläpuolella Vesijärven lahdella. 
Siitä tuli epäitsenäinen kauppala Nordenstamin senaatin heinäkuussa 1877 tekemän periaatepäätöksen perusteella, jonka Aleksanteri II vahvisti julistuksella 5. kesäkuuta 1878. Lahden kauppala itsenäistyi Hollolan kunnasta 1. marraskuuta 1905 tehdyn keisarillisen päätöksen perusteella, joka saatiin tiedoksi vasta 16. marraskuuta. Päätöksellä Lahden kauppala itsenäistyi Hollolan kunnasta ja siitä tuli Lahden kaupunki.
Pinta-alaltaan Lahden kauppala oli paljon 16. marraskuuta 1905 1. marraskuuta perustetuksi julistettua Lahden kaupunkia pienempi, koska Lahden kaupunkia on laajennettu Hollolan kunnan alueelle vuosina 1916, 1923, 1933 ja 1956.
Lahtelaiset pyrkivät saamaan Lahden kauppalalle kaupungin aseman 1890-luvun lopulla, kun F. F. Frostell alkoi hankkia vertailutietoja Suomen suuriruhtinaskunnan eri kauppaloista ja kaupungeista. Lahden kauppalanhallitus laati tietojen pohjalta suunnitelman anoa Lahden kauppalalle kaupunginoikeuksia. Hollolan pitäjä, johon Lahden kauppala kuului kunnallishallnnollisesti, vastusti suunnitelmaa. Hämeen läänin maaherra kannatti kaupungiksi tulosuunnitelmaa 2. heinäkuuta 1890 "ottaen huomioon viime vuosina tapahtuneen suuren edistymisen ja liikkeen vilkastumisen".
Vuonna 1904 hyväksyttiin Lahden perustamisasiakirja, joka toimitettiin Nikolai II:n ratkaistavaksi toukokuun lopulla 1904. Vuoden kuluttua järjestysmies F. F. Frostell ja pankinjohtaja Carlstedt lähtivät tiedustelemaan asian eteenpäin menoa Pietarista.
Maa aikojen alussa II

Maa aikojen alussa 2 ("The Land Before Time II: The Great Valley Adventure") on 1994 suoraan videoille ja myöhemmin myös DVD:lle julkaistu jatko-osa vuoden 1988 menestysanimaatiolle "Maa aikojen alussa". Elokuvan ohjasi Roy Allen Smith.
Tarina.
Dinosauruspoikaset Pikkutassu, Sera, Alli, Piikki ja Petri elävät Suuressa laaksossa perheidensä kanssa. Suureen laaksoon saapuvat kuitenkin munavarasveljekset Ossi ja Pate, jotka varastavat yhden Allin äidin munista ja kuljettavat sen "Suureen tuntemattomaan". Viisikko lähtee pelastamaan munaa, mutta se päätyykiin itsestään takaisin kotipesäänsä ja poikaset kuljettavat vahingossa terävähampaan ("tyrannosaurus") munan, josta kuoriutuu jälkeenpäin terävähampaan poikanen, joka ristitään Jompeksi. Jompen vanhemmat tulevat etsimään poikastaan ja aiheuttavat pienoisen sekasorron etsiesään poikaansa, samalla kun Ossi ja Pate pyörivät Pikkutassun ja tämän ystävien riesana...
Ääninäyttelijät.
Elokuvan suomenkielisen jälkiäänityksen on ohjannut ja kääntänyt Costi Snellman.
Alfa Romeo Giulietta (1954)

Alfa Romeo Giulietta (750-sarja ja noin vuodesta 1960 eteenpäin 101-sarja) oli ensimmäinen massatuotantona valmistettu Alfa Romeo. Auto esiteltiin vuonna 1954. Alfa Romeo ilmoitti 2009 kymmenen vuotta vanhan 147-mallin korvaajaksi Giuliettaa. Uusi Giulietta esiteltiin 2010 Genevessä.
Giulietta (750/101-sarja, 1954–1964).
Mallisarjan ensimmäinen versio oli Bertonen muotoilema Giulietta Sprint (kuvassa). Auto oli 2-ovinen 2+2-paikkainen coupe. Moottorina autossa oli 1,3-litrainen (1 290 cm³) nelisylinterinen DOHC-kone, joka tuotti 80 hv. Sekä edessä että takana oli rumpujarrut. Erikoisuutena voidaan mainita, että vuoteen 1958 asti vaihdekeppi oli sijoitettuna ratin alle. Seuraava vuonna ilmestyi Berlina, joka oli 4-ovinen samalla moottorilla (53 hv) varustettu sedan-malli.
Vuonna 1956 markkinoille ilmestyi Giulietta Spider, joka oli samalla tekniikalla kuin mallisarjan aloittanut Sprint. Sprint Velocessa (1956) oli alumiinista valmistetu ovet, konepelti ja takaluukku. Taka- ja sivulasit olivat muovia. Veloce-mallia varten alkuperäinen moottori oli viritetty 90 hv:n tehoiseksi. Vuonna 1957 esiteltiin Giulietta TI ja siinä oli 65 hv Sprint-mallin moottori. Tästä mallista tuli koko sarjan suosituin auto.
Autosta tehtiin myös erikoismalleja kuten Bertonen Sprint Speciale (SS) ja Sprint Zagato (SZ), joissa oli alkuperäiseen malliin verrattuna kokonaan uusi kori. Autoissa oli sama 1,3-litrainen (1 290 cm³) moottori, josta otettiin irti 100 hv. Vaihteisto oli 5-portainen.
Berlinan tuotanto loppui 1963 ja TI-mallia tehtiin vuosi pidempään.
Carl Corazzini

Carl Corazzini (s. 21. huhtikuuta 1979 Framingham, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kaudeksi 2010–2011 DEL-liigan Straubing Tigers. Rightilta pelaavalla laitahyökkääjällä on myös 19 NHL-ottelun (tehot 2+1=3) kokemus Boston Bruinsista ja Chicago Blackhawksista. AHL:ssä Corazzini on pelannut yli 500 ottelua.
Ura.
Corazzinia ei ikinä varattu NHL:ään, vaan hän siirtyi Boston Bruinsin organisaatioon vapaana agenttina Bostonin yliopistojoukkueesta kaudeksi 2001–2002. Hän debytoi NHL:ssä kaudella 2003–2004 ja teki 12 ottelussa kaksi maalia. Kauden jälkeen Boston ei tehnyt jatkosopimusta Corazzinin kanssa, mutta Bostonin farmijoukkue AHL:ssa pelaava Providence Bruins hankki hänet joukkueesensa. Corazzini pelasi Providencessa vain kauden alun, kun hänet kaupattiin marraskuussa Hershey Bearsiin vaihdossa Darrel Scovilleen.
Corazzini pelasi kauden loppuun Hersheyssä ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi Norfolk Admiralsin AHL-joukkueeseen. Kaudeksi 2006–2007 hän sai jälleen NHL-sopimuksen, kun Chicago Blackhawks teki sopimuksen hänen kanssaan. Chicagossa Corazzini pelasi seitsemän NHL-ottelua. Seuraavaksi kaudeksi hän allekirjoitti sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa. Corazzini pelasi AHL:ssa uransa parhaan kauden, kun hän teki Detroitin farmijoukkueessa Grand Rapids Griffinsissä 60 pistettä ja oli joukkueensa paras pistemies. Kauden jälkeen hän vaihtoi jälleen joukkuetta, kun Edmonton Oilers teki sopimuksen hänen kanssaan. Corazzini aloitti kauden 2008–2009 AHL-joukkue Springfield Falconsissa, mutta kauden lopulla hänet kaupattiin Peoria Rivermeniin vaihdossa Charles Lingletiin.
Corazzini siirtyi joulukuussa 2009 Lahden Pelicansiin, SM-liigaan. Hän ei kuitenkaan täyttänyt Lahdessa odotuksia ja hän pelasi joukkueessa vain viisi ottelua. Lahdesta Corazzini siirtyi Allsvenskanin Västeråsiin, jossa hänen oli tarkoitus korvata joukkueesta lähtenyt Patrick Yetman. Vähän ennen siirtoajan umpeutumista Corazzini siirtyi loppukaudeksi Västeråsista Saksan DEL-liigan ERC Ingolstadtiin.
DEL-joukkue Straubing Tigers hankki Corazzinin kaudeksi 2010–2011.
Flower-luokka (sluuppi)

Flower-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäisen maailmansodan aikainen sotalaivaluokka, joka koostui viidestä hätäohjelmina tilatusta alaluokasta:
Amiraliteetti totesi pian ensimmäisen maailmansodan alettua elokuussa 1914 tarvitsevansa aluksia, jotka kykenisivät miinanraivaukseen, toimimaan yleisaluksina, hinaajina sekä kuljettamaan miehistöjä sekä materiaalia. Suunnittelutoimisto valmisteli piirustukset, jotka pohjautuivat kauppalaivan ominaisuuksiin. Se oli yksinkertainen ja kestävä sekä valmistettavissa kaupallisilla telakoilla.
Vakioimalla alusten valmistuksessa tarvittavat tukirakenteet tuotantoaikaa saatiin nopeutettua, jolloin osa aluksista valmistuikin 19–21 viikossa. Yhdellä potkurilla varustettujen alusten kääntösäde oli suuri ja vaativat runsaasti työtä suunnan pitämiseksi kovassa tuulessa.
Alusten suojan lisäyksenä oli takaosaan rakennettu kevyesti panssaroitu ammusvarasto, joka muutamassa tapauksessa oli lentänyt miinaan ajettaessa räjähtämättä sellaisenaan mereen. Myöhemmissä erissä oli alusten keulaa vahvistettu ja rakennettu vedenpitäviä väliseiniä keulaosastojen väliin.
Aubretia-luokan saattajasluupit.
Kuudesta sluupista tehtiin tammikuussa 1916 lisätilaus, mutta samalla esitettiin toivomus alusten sukellusveneentorjuntakyvyn parantamisesta, joka saavutettaisiin kauppalaivoja muistuttavalla ulkomuodolla ja varustamalla ne tarvittavalla aseistuksella. Varhaisemmat Flower-luokkien alukset olivat osoittautuneet tehokkaiksi sukellusveneitä vastaan, mutta niiden sotalaivamainen ulkonäkö karkotti toisinaan sukellusveneen ennen yhteenottoa.
Toiset kuusi alusta tilattiin joulukuussa. Telakoille annettiin vapaat kädet tehdä muutoksia ulkonäköön, mutta alusten koon tuli pysyä samana kuin aiemmin valmistetuissa aluksissa. Tämän seurauksena osassa aluksissa majoituskapasiteetti ja sisätilat tulivat tehtävään sopimattomiksi, mutta sitä pidettiin kohtuullisena hintana siitä, että alukset kykenivät tehokkaammin tuhoamaan sukellusveneitä.
Anchusa-luokan saattajasluupit.
Luokan alukset muistuttivat Aubretia-luokan aluksia, ja nekin olivat ulkoisesti telakoiden vapaasti muokkaamia. Aluksista kuusi ensimmäistä tilattiin 6. tammikuuta 1917, kaksi seuraavaa 13. tammikuuta ja loput 21. helmikuuta. Alukset saatiin palvelukseen kesäkuusta 1917 kesäkuuhun 1918.
Miika Ullakko

Miika Ullakko (s. 1986) on suomalainen valokuvaaja, elokuvaohjaaja ja näyttelijä, joka on erikoistunut tuottamaan independent-elokuvia. Ullakko on hoitanut omissa elokuvissaan myös muita tehtäviä, kuten käsikirjoitus, leikkaus, tuotanto, ja kuvaus. 
Pienellä budjetilla ja kotivideokameralla kuvatut Ullakon ohjaamat elokuvat "Graffiti meissä" ja "Mitä meistä tuli" on valittu useille ulkomaisille elokuvafestivaaleilla, mukaan lukien Shanghain kansainväliset elokuvafestivaalit. "Mitä meistä" tuli pääsi teatterilevitykseen yhdellä esityskopiolla Finnkinon teattereihin.
Vuonna 2009 Kauppalehti Optio listasi Ullakon yhdeksi vaikutusvaltaisimmista tulevaisuuden muovaajista 1980-luvulla syntyneiden joukossa.
Pekka ja Susi (albumi)

Pekka ja Susi on samannimisen rock-yhtyeen vuonna 1994 ilmestynyt ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt albumi. Albumi ei saanut mainittavaa menestystä, vaikka single ”Karhun elämää” saikin jonkin verran radiosoittoa.
Kappaleet.
Säv. &amp; san. Anssi Kela, ellei toisin mainita. Sovitukset Pekka ja Susi.
Yonago

Yonago () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun tai San’inin alueella Tottorin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin länsiosassa Japaninmeren Mihonlahden, Nakaumijärven ja Daisenvuoren välissä. Kaupunki ulottuu lännessä alavalle Yumigahaman niemimaalle, kun taas idässä siihen kuuluu vuoristoalueita. Japaninmereen laskeva Hinojoki virtaa sen läpi. Yonagossa on 148 478 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 132,42 neliökilometriä. 
Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Yonago kehittyi linnanaluskaupunkina ja Hōkin provinssin talouden ja politiikan keskuksena. Meiji-kaudella paikkakunnalle kehittyi teollisuutta ja vilkasta liiketoimintaa, minkä ansiosta sitä alettiin kutsua lempinimellä ”San’inin Osaka”. Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kunnallishallinnon puitteissa Yonago sai vuonna 1927. Kaupungin hallinto järjestettiin uudelleen vuonna 2005, kun se liittyi yhteen Yodoen maaseutukaupungin kanssa. Yonagoa palvelevat JR Nishi-Nihonin San’in-päälinja, Hakubi-linja ja Sakai-linja sekä Yonagon lentoasema, joka sijaitsee pääosin viereisen Sakaiminaton kaupungin alueella.
Whipplen tauti

Whipplen tauti on "Tropheryma whipplei" -bakteerin aiheuttama harvinainen sairaus. Tyypillisesti sairastuneet ovat 40–70-vuotiaita miehiä. 
Whipplen tauti vaikuttaa pääasiassa ohutsuoleen, mutta oireita voidaan tavata myös laajalti muualla. Whipplen taudin oireet vaihtelevatkin suuresti. Eräitä tyypillisiä sairauden merkkejä ovat (joskus verinen) ripuli, vatsakipu, laihtuminen, vatsan turvotus, kuume, anemia ja nivelkivut. Joskus sairauden yhteydessä esiintyy vaihtelevia neurologisia oireita. Silloin tällöin neurologisia oireita ja sydän- sekä keuhko-oireita esiintyy ilman maha-suolioireita. 
Hoitamattomana Whipplen tauti johtaa kuolemaan. Vuonna 1998 sairaudesta oli raportoitu noin tuhat kertaa. Todellisuudessa sairauden esiintyvyys lienee suurempi.
Ensimmäinen Whipplen tautitapaus raportoitiin vuonna 1907. Sairaus on nimetty George Whipplen mukaan.
Al-Masudi

Abu al-Hasan Ali ibn al-Husayn ibn Ali al-Mas'udi (noin 896–956) oli arabialainen historioitsija ja maantieteilijä. Ensimmäisenä arabina hän yhdisti historiaa ja maantiedettä pääteoksessaan "Murūj adh-dhahab wa maʿādin al-jawāhir" (Kultaiset niityt ja timanttikaivokset) joka oli kattava esitys maailmanhistoriasta. Kaikkiaan jälkipolville on säilynyt tietoja yli kahdestakymmenestä Al-Masudin teoksesta, joiden joukossa on myös kirjoja islamin perusasioista ja myrkkyopista.
Al-Masudi syntyi Bagdadissa, ja matkusteli poikkeuksellisen laajasti; ainakin Persian eri maakunnissa, Armeniassa, Azerbaidžanissa, Arabiassa, Syyriassa ja Egyptissä, Indus-joen laaksossa ja muualla Intiassa ja Itä-Afrikassa. Hänen merimatkansa ulottuivat Välimerelle, Punaisellemerelle, Intian valtamerelle ja Kaspianmerelle.
Pentti Paavola (vuonna 1923 syntynyt pesäpalloilija)

Pentti Juha Emil Paavola (3. helmikuuta 1923 Hamina – 18. heinäkuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen pesäpalloilija.
Pentti Paavola valittiin Suomen parhaaksi pesäpalloilijaksi vuonna 1948 sekä vuoden 1949 parhaaksi lukkariksi. Suomen mestaruuden hän saavutti Haminan Palloilijoiden joukkueessa vuosina 1943, 1947 ja 1948 sekä junioreissa vuonna 1939. Paavola oli vuosina 1946–1950 mukana Itä–Länsi-otteluissa ja valittiin vuoden 1947 ottelun parhaaksi pelaajaksi. Paavola pelasi myös vuosien 1946–1948 PPL–TUL-otteluissa. SAUL:n mestaruuden hän voitti 1946. Paavola pelasi myös PPL–Lehdistö-otteluissa sekä näytöskiertueilla Ruotsissa.
Saavutukset.
Pelaajana.
Ansiomerkit
Rauhanoppositio

Rauhanoppositio oli jatkosodan loppuvaiheessa Suomen politiikassa toiminut sodan jatkamista vastustanut ryhmä.
Rauhanopposition toiminta sai alkunsa Stalingradin taistelun jälkeen tammikuussa 1943 ruotsalaisen "Nyliberala studentförbundetin" jäsenten keskuudessa. Oppositioon kuuluneet halusivat Suomen hallituksen aloittavan rauhanneuvottelut Neuvostoliiton kanssa ja irtautuvan sodasta jo ennen syksyä 1943. He harkitsivat jopa varjohallituksen perustamista Lontooseen ja Tukholman käyttämistä tällöin väliasemana. Rauhanoppositio laajeni pian muihinkin poliittisiin ryhmiin ja siihen kuului lopulta muun muassa SAK:n puheenjohtaja Eero A. Wuori, K. A. Fagerholm, Eino Kilpi, Sakari Tuomioja, Urho Kekkonen, Åke Gartz, J. O. Söderhjelm, Ralf Törngren, Nils Meinander ja C. O. Frietsch. Eduskunnassa siihen kuului pääasiassa SDP:n, RKP:n ja edistyspuolueen kansanedustajia.
Rauhanoppositioon kuuluneet luovuttivat jatkosodan aikana 5. elokuuta 1943 presidentti Risto Rytille niin sanotun Kolmenkymmenenkolmen kirjelmän, johon kaikki jälkeenpäin ryhmään luetut eivät tosin osallistuneet. Esimerkiksi Urho Kekkonen ei allekirjoittanut. Rauhanoppositio ei kuitenkaan kyennyt painostamaan Suomen hallitusta, joka sodan jatkamisesta ja siitä aikanaan irtautumisesta päättäessään katsoi liittolaissuhteen ylläpitämisen Saksan kanssa olleen vallinneissa oloissa Suomen etujen mukaista. Pienin osin rauhanopposition vaatimusten mukaista politiikkaa kuitenkin toteutettiinkin, sillä esimerkiksi kotiuttamalla vapaaehtoisen SS-pataljoonan Saksasta vuonna 1943 ja perustamalla arvovaltaisten kansalaispiirien tukemana kesällä 1944 amerikkalais-suomalaisen yhdistyksen Linkomiehen hallitus pyrki varautumaan Saksan ja Suomen liittosuhteen päättymisen jälkeiseen aikaan.
Jatkosodan jälkeen monet rauhanoppositioon kuuluneet nousivat Suomen politiikan tärkeimpiin johtoasemiin.
Kirjallisuutta.
Fagerholm, K-A.: Puhemiehen ääni. S. 155-175. Tammi, 1977. .
Ilmapuolustusaluekeskus

Ilmapuolustusaluekeskus, lyhenne IPAK, oli vuosina 1939–1940 käydyn talvisodan aikana ilmapuolustuksen keskuksia. Ilmapuolustuksen uudelleen organisoinnissa välirauhan aikana 17. kesäkuuta 1940 tuli alueiden välille uusi aluejako ja ilmapuolustusaluekeskukset muuttuivat ilmavalvonta-aluekeskuksiksi.
Ilmapuolustusesikunta määräsi 1. heinäkuuta 1940, että Suomi oli jaettu 37 ilmavalvonta-aluekeskukseen.
Björnlunda

Björnlunda on taajama ja entinen kunta Gnestan kunnassa Keski-Ruotsissa. Alue sijaitsee Södermanlandin läänissä ja Södermanlandin historiallisessa maakunnassa. Björnlundassa oli 827 asukasta vuoden 2010 lopussa. Björnlunda mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1314 nimellä "Biornlundum". Paikkakunta alkoi kasvaa vasta vuoden 1862 jälkeen, jolloin avattiin rautatieasema. Asema sai nimensä Björnlundan pitäjän ja kirkonkylän mukaan.
Björnlunda yhdistettiin Grytin ja Gåsinge-Dillnäsin kanssa Dagan kunnaksi vuoden 1952 kuntauudistuksessa. Vuonna 1974 Dagan kunta liitettiin Nyköpingin kuntaan ja vuodesta 1992 lähtien alue on kuulunut Nyköpingistä erotettuun Gnestan kuntaan.
Minä taistelen (Arja Korisevan kappale)

Minä taistelen on Arja Korisevan toinen single marraskuussa 2009 julkaistulta albumilta, joka myös kantaa nimeä "Minä taistelen".
Alkuvuodesta 2010 single pysyi Radio Suomen soitetuimpien listalla kahdeksan viikkoa ja nousi parhaimmillaan sijalle 3. Tosiasiassa viikkomäärä on suurempi, sillä jouluviikkoina Radio Suomi ei listaa julkaissut.
Kappaleen on säveltänyt Kikka Laitinen yhdessä Janne Halmelan kanssa ja sanoittanut Jukka Saarinen.
Glenn Medeiros

Glenn Alan Medeiros (s. 24. heinäkuuta 1970) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä Havaijin osavaltiosta. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat ”Nothing's Gonna Change My Love for You”, joka ylsi Billboard Hot 100 -listan sijalle 12, sekä Billboard Hot 100 -listan sijalle 1 noussut Bobby Brownin kanssa levytetty ”She Ain’t Worth It”. 
Ura.
Medeiros aloitti musikaalisen uransa kymmenvuotiaana. Ollessaan 17-vuotias hän voitti paikallisen radiokykykilpailun Havaijilla coverversiollaan George Bensonin kappaleesta ”Nothing's Gonna Change My Love for You”. Vuonna 1988 hän levytti kappaleen ”Un Roman d’amitié” Elsa Lunghinin kanssa. Nykyään Medeiros toimii opettajana Honolulussa Maryknollin koulussa opettaen Yhdysvaltain historiaa.
Yksityiselämä.
Medeiros meni naimisiin vuonna 1996 Tammy Armstrongin kanssa. Parilla on kaksi yhteistä lasta (s. 2000 ja s. 2001).
Markku Fredman

Markku Kalevi Fredman (s. 8. syyskuuta 1960 Helsinki) on suomalainen asianajaja.
Ura.
Koulutus.
Fredman valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1985. Hänen pro gradunsa käsitteli sananvapautta. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1986, ja hänet hyväksyttiin asianajajaksi vuonna 1989. Myöhemmin Fredman suoritti Helsingin yliopistossa oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon vuonna 2011 ja Turun yliopistossa oikeustieteen tohtorin tutkinnon vuonna 2018. Hänen väitöskirjansa "Puolustajan rooli: Rikoksesta epäillyn ja syytetyn avustajan roolin kehitys Suomessa 1980-luvulta nykypäivään" käsitteli asianajajaoikeutta ja asianajajan roolia ja tehtäviä.
Asianajajaura.
Fredman toiminut Asianajotoimisto Heikki Salon avustavana lakimiehenä vuosina 1987–1990 ja Asianajotoimisto Fredman &amp; Månssonin osakkaana vuodesta 1991 lähtien. Hän on urallaan toiminut asianjajana yli 50 Suomen korkeimpien oikeuksien vuosikirjaratkaisussa, kymmenissä Euroopan ihmisioikeustuomioistuimen jutuissa ja kahdessa EU-tuomioistuimen jutussa.
Fredmania on kutsuttu yhdeksi Suomen ensimmäisistä ja tunnetuimmista ihmisoikeusjuristeista. Hän vei vuonna 1990 Suomesta ensimmäisen valituksen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen, jossa hän edusti Neuvostoliitosta lentokoneen Suomeen kaapannutta Oleg Kozlovia, joka oli päätetty luovuttaa takaisin Neuvostoliittoon. Fredman on edustanut oikeudessa myös mm. kettutarhaiskujen tekijää Mia Sallia vuonna 1996 ja Anneli Aueria tämän seksuaalirikostuomion purkamista koskevassa asiassa.
Muu toiminta.
Fredman on osallistunut lainvalmisteluun tuomioistuinlaitoksen kehittämistoimikunnan jäsenenä vuosina 2001–2003, esitutkinta- ja pakkokeinotoimikunnan jäsenenä vuosina 2007–2009 ja todistelutoimikunnan jäsenenä vuosina 2011–2012. Fredman nimitettiin Helsingin yliopiston prosessioikeuden dosentiksi vuonna 2019 ja osa-aikaiseksi asianajajaoikeuden työelämäprofessoriksi kolmivuotiskaudeksi vuonna 2023. Fredman on myös toiminut Suomen Demokraattisten Lakimiesten puheenjohtajana vuonna 1988, Pakolaisneuvonta ry:n puheenjohtajana vuosina 1991–1992, Suomen Asianajajaliiton hallituksen jäsenenä vuosina 2005–2011 ja menettelytapavaliokunnan puheenjohtajana vuosina 2015–2021 sekä Asianajajaoikeuden killan kiltavanhimpana vuodesta 2017 alkaen.
Fredman on saanut Helsingin asianajajayhdistyksen Vuoden asianajaja -palkinnon vuonna 2003, Ihmisoikeusliiton Vuoden ihmisoikeuspuurtaja -palkinnon vuonna 2005, Suomen Asianajajaliiton Matti Ylöstalo -palkinnon vuonna 2009, Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkin vuonna 2012 ja Syyttäjälaitoksen syyttäjälaitosmitalin vuonna 2014.
Finmar-Pemar

Finmar-Pemar oli turkulaisen Tauno Wiljasen perustama veneveistämö, joka toimi 1950-luvun lopusta 1980-luvun alkuun.
Historia.
Tauno Viljanen oli aiemmin myynyt Oy Ulkoiluaitta-Friluftsboden Ab -nimisen yrityksensä kautta Turun Veneveistämön valmistamia veneitä. Myöhemmin hän perusti yhtiökumppaniensa kanssa Venetukku Oy-nimisen veneiden suunnittelu- ja markkinointiyhtiön, joka teetti veneet alihankkijoilla. Mallisto kantoi nimeä Finmar. Mallit kehitettiin Naantalissa yhtiön muottipajalla. Tauno Viljanen osti 1950-luvun lopulla yhtiökumppaninsa pois Venetukusta ja hankki lisäksi 1962 Väinö Vainiolta Pemarin puuveneveistämön Paimiosta.
Moottoriveneharrastus kasvoi 1970-luvun alkuun asti. Finmar-Pemarille oli rakennettu uutta valmistustilaa sekä Vampulaan että Turkuun. Halleja oli yhteensä viitisen tuhatta neliötä. Lisäksi yhtiöllä oli telakka Turun Hirvensalossa. Vuoden 1973 öljykriisin jälkeen moottoriveneiden kysyntä vähentyi dramaattisesti polttoaineen kallistumisen seurauksena. Finmar-Pemar liitti valmistusohjelmaansa sekä purjeveneitä että moottoripursia. Yhtiö solmi valmistussopimuksen Nauticat-moottoripursien suunnittelijan Vilho Aarnipalon kanssa. Asiasta syntyi oikeudellinen riita Nauticat-venettä tuolloin valmistaneen Siltala Yachts Oy:n kanssa ja Finmar Nauticat -mallin nimi poistettiin käytöstä.
Tauno Viljanen myi verovelkojen takia Finmar-Pemarin Oy Hans Palsbolle 1980-luvun alussa ja myöhemmin Finmar-Pemar siirtyi edelleen Siltala Yachtsin omistukseen. Finmar-Pemarin tarina itsenäisenä veneveistämönä päättyi. Osa Finmar-malliston valmistusoikeuksista ja muoteista jäi Tauno Viljasen omistukseen ja joitakin siirtyi muille veneveistämöille, kuten esim. Bella-Veneet Oy:lle.
Finmar-Pemar on valmistanut kolme Suomen tasavallan presidentin käyttöön tullutta Kultaranta-venettä.
GM/Fiat Premium -pohjalevy

Premium-pohjalevy on General Motorsin ja Fiatin yhteinen pohjalevy, joka tuli käyttöön ensimmäisenä Alfa Romeo 159 -malliin. Molemmilla yhtiöillä on oikeus jatkokehittää tähän rakenteeseen perustuvia malleja tulevaisuudessa. Pohjalevyn kehitykseen osallistui pääasiassa Saab ja teknistä apua antoivat Alfa Romeo, Holden ja Opel/Vauxhall. 
Saab keskeytti oman Premium-automallinsa kehityksen vuoden 2002 lopussa. Pohjalevy nähtiin vuonna 2003 Opel Insignia -konseptiautossa, mutta tuotantomallissa käytettiin General Motorsin Epsilon II -pohjalevyä. Suunniteltu Buick-malli ei toteutunut.
Krefeld Pinguine

Krefeld Pinguine on saksalainen jääkiekkoseura, joka pelaa maansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigassa. Pinguine on perustettu vuonna 1936 nimellä ”Krefelder Eislauf-Verein 1936 e.V.”. Nykyinen nimi tuli käyttöön vuonna 1995, jolloin jääkiekkojaostosta tuli rajoitetulla vastuulla oma yritys. Seuran kotikaupunki on nimensä mukaisesti Krefeldin kaupunki Nordrhein-Westfalen osavaltiossa. Kotiareenana toimii König Palast, jonka kapasiteetti on 8 029 katsojaa. Saksan mestaruuden Pinguine on voittanut kahdesti, vuosina 1952 ja 2003.
Muun muassa yli 800 ottelua NHL:ssä pelannut puolustaja Christian Ehrhoff sekä Saksaa lukuisissa arvokisoissa edustanut maalivahti Robert Müller ovat pelanneet Pinguinessa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Alfa Romeo 145 ja 146

Alfa Romeo 145 ja 146 ovat Alfa Romeon vuosina 1994–2000 valmistamia alemman keskiluokan automalleja, jotka korvasivat Alfa Romeo 33:n. Niiden seuraajaksi tuli Alfa Romeo 147.
Alfa Romeo 145 ja 146 (1994–2000).
Kolmeovinen 145 esiteltiin Torinon autonäyttelyssä keväällä 1994, viisiovisen 146:n vuoro oli vuoden lopulla Bologan autonäyttelyssä. Autot pohjautuvat Fiat Tipon perusrakenteeseen. Bensiinimoottoreina olivat aluksi edeltäneestä Alfa Romeo 33:sta periytyvät 1,4- (89 hv), 1,6- (103 hv) ja 1,7-litraiset (129 hv) bokserimoottorit. Lisäksi oli dieselmoottori 1,9 TD (89 hv). Kaikkien moottorien yhteydessä voimansiirtona oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto.
Turvallisuuteen oli panostettu huomattavasti edeltävää mallia enemmän. Kaikkien mallien turvavarusteisiin kuului kuljettajan turvatyyny, turvavöiden esikiristimet ja ovien sivutörmäyssuojat. ABS-jarrut olivat vakiovarusteena kaikkein halvinta malliversiota lukuun ottamatta. Lisävarusteina sai matkustajan turvatyynyn ja sivuturvatyynyt.
Vuonna 1996 bokserimoottorien korvaajiksi esiteltiin uudet DOHC-tyyppiset 1,4- (103 hv), 1,6- (120 hv), 1,8- (144 hv) ja 2,0-litraiset (155 hv) Twin Spark -bensiinimoottorit, joissa oli kaksoissytytys. Samalla myös auton alustaan ja ohjaukseen tehtiin ajettavuutta parantavia uudistuksia. Sisällä kojelautaa oli uudistettu, mutta oikeanpuoleisella ohjauksella varustetuissa autoissa säilyi alkuperäinen kojelauta.
2,0-litraisella moottorilla varustetut huippumallit olivat 145 Quadrifoglio ja 146 ti. Niissä oli urheilullisempi korimuotoilu, johon kuului muun muassa helmalevikkeet. 
Geneven autonäyttelyssä keväällä 1999 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokeneet mallit. Huomattavin ulkonäöllinen muutos oli uudet täysin korinväriset puskurit, joissa oli pyöreät sumuvalot. Turvavarusteisiin lisättiin sivuturvatyynyt vakiovarusteeksi. Aiemman dieselmoottorin korvasi 1,9 JTD (105 hv).
Alfa Romeo 155

Alfa Romeo 155 on Alfa Romeon vuosina 1992–1998 valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka korvasi Alfa Romeo 75:n. Sen seuraajaksi tuli Alfa Romeo 156.
Alfa Romeo 155 (1992–1998).
Takavetoisen edeltäjänsä korvannut etuvetoinen Alfa Romeo 155 ensiesiteltiin Barcelonassa tammikuussa 1992 ja tämän jälkeen suurelle yleisölle kevään Geneven autonäyttelyssä. Perusrakenne pohjautui Fiat Tipoon, mutta siihen oli tehty huomattavia muutoksia. Korin ilmanvastuskerroin oli erinomainen 0,29. Bensiinimoottoreina olivat nelisylinteriset 1,7 (115 hv), 1,8- (126 hv) ja 2,0-litraiset (143 hv) Twin Spark -moottorit sekä 2,5-litrainen V6 (163 hv). Dieselmoottorit olivat 1,9- (92 hv) ja 2,5-litraiset (125 hv). Nelivetoisessa Q4-mallissa oli turboahdettu 2,0-litrainen (190 hv) moottori. Voimansiirrossa käytettiin kolmea tasauspyörästöä ja normaaliajossa 53 prosenttia tehosta välitetään takapyörille.
Vuonna 1995 mallin tekniikkaa uudistettiin ulkoasupäivityksen sijasta. Esimerkiksi raideleveyttä suurennettiin edessä ja muutoksia tehtiin jousitukseen ja ohjaukseen. Ulkoisista muutoksista huomattavin oli uudet leveämmät lokasuojat. 2,0-litraisesta moottorista esiteltiin uusi 16-venttiilinen versio, vuotta myöhemmin myös 1,8-litraisesta. Samaan aikaan 1,7-litrainen korvattiin 16-venttiilisellä 1,6-litraisella.
Populaarikulttuurissa.
Itävaltalaisessa poliisisarjassa "Poliisikoira Rex" (saks. "Kommissar Rex") komisario Richard Moserin (Tobias Moretti) autona on Alfa Romeo 155. Tarkemmin sanottuna sarjassa nähdään Moserin käytössä kolme eri Alfa 155 -versiota. Näistä ensimmäinen on nelivetoinen Q4, joka esiintyy ensimmäisestä jaksosta aina toisen kauden jaksoon 15/15, ”Stockin viimeinen tapaus”.
Q4:n ”stunttiautona” käytettiin tavallista Alfa 155 Twin Spark -mallia. Sitä tarvittiin esimerkiksi tietyissä toimintakohtauksissa, joita Q4:lla on vaikeaa tai mahdotonta suorittaa, kuten nopea 180 asteen käännös taaksepäin (kausi 3, jakso 10/12 ”Nelikäpäläinen enkeli”). Kolmantena versiona nähtiin facelift-mallin Twin Spark 2.0. Sen erottaa muun muassa siitä, että etusäleikössä on krominen kehys, kun taas vanhemmissa malleissa se on korinvärinen.
Kee Marcello

Kee Marcello, oikealta nimeltään Kjell Hilding Löfbom (s. 20. helmikuuta 1960) on ruotsalainen muusikko, joka toimi aiemmin Europen kitaristina. Hän on tällä hetkellä Easy Actionin jäsen. Lisäksi hän on muun muassa johtanut omaa Kee Marcello's K2 -yhtyettään.
Stéphane Robert

Stéphane Robert (s. 17. toukokuuta 1980 Montargis) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut tenniksen ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 61 helmikuussa 2010 ja nelinpelissä sijalle 126 lokakuussa 2011. Hän on voittanut viisi ATP-haastajaturnausta kaksinpelissä.
Robert sai villin kortin vuoden 2004 Ranskan avoimiin. Hän hävisi ensimmäisen kierroksen ottelunsa Mariano Zabaletalle lukemin 7–6(4), 6–3, 6–2.
Australian avointen 2010 ensimmäisellä kierroksella Robert voitti Potito Staracen, mutta hävisi toisella kierroksella Albert Montañésille. Helmikuussa 2010 hän selviytyi Johannesburgin ATP-turnauksen loppuotteluun. Turnauksen välierissä hän voitti David Ferrerin, mutta hävisi loppuottelun Feliciano Lópezille.
Heinrich Rudolf Schinz

Heinrich Rudolf Schinz (30. maaliskuuta 1777 Zürich – 8. maaliskuuta 1861 Zürich) oli sveitsiläinen eläintieteilijä ja lääkäri.
Schinz opiskeli lääketiedettä Würzburgissa ja Jenassa. 1798 hän palasi Zürichiin harjoittamaan praktiikkaa. 1804 hänestä tuli lääketieteellisen oppilaitoksen opettaja ja 1833 Zürichin yliopiston ylimääräinen luonnonhistorian professori.
Schinz toimi myös Zürichin luonnonhistoriallisen seuran kuraattorina ja julkaisi useita merkittäviä luonnontieteellisiä teoksia vuosina 1824–1852. Hän saksansi Georges Cuvierin teoksen "La règne animal".
Schinz nimesi useita uusia nisäkäslajeja, kuten pitkähäntäkissan ("Leopardus wiedii"), ja linnuista valkonokkatanssijan ("Lepidothrix iris").
Grand Coulee

Grand Coulee on ikivanha joenuoma Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Alueella uskotaan olleen maailman historian suurin vesiputous. Kasvillisuus on pensasmaastoa, ja alueella sataa vettä alle 300 millimetriä (12') vuodessa. Vuonna 1952 Columbian Basin Projectin myötä vesistö padottiin.
Abbotsford Heat

Abbotsford Heat oli kanadalainen jääkiekkoliiga AHL:n joukkue, joka toimi NHL:ssä pelaavan Calgary Flamesin farmiseurana 2009–2014. Kaudeksi 2014–2015 se siirtyi Brittiläisen Kolumbian Abbotsfordin kaupungista New Yorkin osavaltion Glens Fallsiin ja sen nimeksi tuli Adirondack Flames.
Heat syntyi Calgary Flamesin päättäessä siirtää farmiseuransa Illinoisin Molinesta, jossa seura pelasi nimellä Quad City Flames. Siirto hyväksyttiin 24. huhtikuuta 2009. Abbotsfordista tuli läntisin kaupunki AHL:ssä. Uusi seura järjesti nimeämiskilpailun 14. toukokuuta. Kilpailun voittaja ”Heat” valittiin seuran uudeksi nimeksi.
DJ Quik

DJ Quik (oik. David Marvin Blake, s. 18. tammikuuta 1970 Compton, Los Angelesin piirikunta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen MC, musiikkituottaja ja näyttelijä.
Paraisten maalaiskunnan vaakuna

Paraisten maalaiskunnan vaakuna oli Paraisten maalaiskunnan tunnus, joka oli saanut aiheensa pitäjän historiasta ja kunnan sijainnista. Porttiholvinen muuri on peräisin isonvihan aikaisesta nostoväen lipusta, ja sen kuva-aihe viittaa "Paraisten porttiin", etelään kohti saariston pääväylää vievään kapeikkoon. Simpukat symboloivat sekä runsaita kalkkikiviesiintymiä että paikkakunnan sijaintia meren äärellä.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä nouseva, reunoihin ulottuva, porttiholvilla varustettu muuri, jonka yläpuolella kolme simpukkaa; kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Paraisten maalaiskunnan valtuusto hyväksyi sen 24. toukokuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti sen käyttöön 12. joulukuuta samana vuonna. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1967 Paraisten maalaiskunnan liityttyä Paraisiin.
Grigorijs Panteļejevs

Grigorijs Panteļejevs (s. 13. marraskuuta 1972 Gastello, Neuvostoliitto) on latvialainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi vuosina 1990–2008 useissa eri maissa: Latvia, Pohjois-Amerikka, Saksa, Venäjä, Ruotsi, Sveitsi, Suomi, Italia ja Itävalta. Kiertolainen on edustanut Latviaa yhdeksissä MM-kilpailuissa (yhdet B-sarjassa) sekä Torinon olympialaisissa 2006.
Panteļejevs aloitti uransa kaudella 1990–91 Neuvostoliiton liigassa pelanneessa latvialaisessa Dynamo Riiassa. Boston Bruins varasi hänet kuudennella kierroksella vuonna 1992. Panteļejevs siirtyi heti seuraavaksi kaudeksi Bruinsin organisaatioon ja pelasi 39 NHL-ottelua tehoin 8+6=14. Kausi oli hänen pisin NHL:ssä. Kaudeksi 1995–96 Panteļejevs siirtyi New York Islandersiin, mutta hän pelasi kauden aikana neljä NHL-ottelua ja pelasi IHL:ssä kevääseen 1999 saakka, kunnes palasi Eurooppaan. Yhteensä Panteļejevs teki NHL:ssä 54 ottelussa tehot 8+6=14, joista kaikki oli tulokaskaudella 1992–93.
Panteļejevs siirtyi saksalaiseen Hannover Scorpionsiin kaudeksi 1999–00. Kausi 2000–01 kului Venäjällä Lokomotiv Jaroslavlissa. Kaudella 2001–02 hän palasi kotimaahansa edustamaan HK Riika 2000:aa Eastern European Hockey Leaguessa, jossa pelasi syksyyn 2005 saakka. Kauden 2002–03 hän pelasi Lahden Pelicansissa, jääkiekon SM-liigassa.
Lukuisia eurooppalaisseuroja edustanut Panteļejevs lopetti uransa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavassa EV Landsbergissa keväällä 2008.
Robin Haase

Robin Haase (s. 6. huhtikuuta 1987 Haag) on alankomaalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla sijalle 33 heinäkuussa 2012. Hän on edustanut Alankomaita Davis Cupissa kahdeksassa maaottelussa vuosina 2006–2011.
Haase oli junioriurallaan parhaimmillaan junioreiden maailmanlistan kolmas 14. maaliskuuta 2005. Viimeinen junioriturnaus, jonka Haase pelasi, oli vuoden 2005 Wimbledonin turnaus, jossa hän pääsi finaaliin asti. Finaalissa häntä vastaan tuli Jérémy Chardy, jolle Haase hävisi.
Vuoden 2008 Australian avoimissa Haase voitti ensimmäisellä kierroksella turnauksen 17:nneksi sijoitetun Ivan Ljubičićin. Toisella kierroksella hän hävisi Sébastien Grosjeanille.
Haase taisteli Lleyton Hewittiä vastaan ensimmäisellä kierroksella Wimbledonissa 2008. Viisieräisen ottelun voitti lopulta Hewitt 6–7 (4–7), 6–3, 6–3, 6–7 (1–7), 6–2.
Ensimmäisen turnausvoittonsa ATP-kiertueella Haase saavutti elokuussa 2011 voitettuaan Itävallan avointen loppuottelussa Albert Montañésin luvuin 6–4, 4–6, 6–1. Toisen turnausvoittonsa hän otti heinäkuussa 2012 voittamalla Kitzbühelin loppuottelussa Philipp Kohlschreiberin.
Lomwet

 Lomwet ovat afrikkalainen etninen ryhmä. He elävät pääosin Malawissa, missä he ovat yksi suurimmista etnisistä ryhmistä, ja Mosambikin pohjoisosassa. Heitä on yhteensä noin kaksi miljoonaa, joista 1,3 miljoonaa Mosambikin puolella. Mosambikin lomwet puhuvat enimmäkseen lomwea, joka muistuttaa makuaa. Malawissa useimmat heistä ovat siirtyneet puhumaan njandžaa eli chewaa.
Parkkinan kirkko

Parkkinan kirkko eli Apostoli Andreaksen ja Pyhän Nikolaoksen kirkko ("храм во имя апостола Андрея Первозванного и святителя Николая Чудотворца") oli Petsamon ortodoksisen seurakunnan pääkirkko Petsamon kirkonkylässä Parkkinassa. Parkkinassa sijaitsi myös pienempi ja vanhempi niin sanottu Kalastajien kirkko. Parkkinan uudemman kirkon rakennutti Petsamon luostari vuosina 1911-1912. Varat kirkon rakentamiseen saatiin lahjoituksina muun muassa arkangelilaiselta kauppiaalta Andrei Kartagorovilta ja kalastajilta. Hirrestä rakennettu kirkko oli vuorattu laudoituksella ja siinä oli peltikatto. Kirkko oli 19 metriä pitkä, yhdeksän metriä leveä ja 8,5 metriä korkea. 
Talvisodan syttyessä aamulla 30. marraskuuta 1939 oli Parkkinan kirkossa menossa juhlaliturgia, joka jouduttiin keskeyttämään kun Neuvostoliiton pommikoneet lensivät kirkonkylän ylitse. Kirkko jäi ehjänä paikalleen, kun Petsamo luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1944.
Kanadangaeli

Kanadangaeli on gaelin kielen murre, jota puhutaan nykyisin vain Cape Bretonin saarella Nova Scotiassa.
Monet gaelin kielen puhujista ovat keski-ikäisiä ja vain harvat lapset osaavat sitä, vaikka se oli vuonna 1850 Kanadan kolmanneksi suurin kieli englannin ja ranskan jälkeen. Nova Scotiassa asui parhaimmillaan 227 000 ensimmäisenä tai toisena kielenään gaelia puhuvaa asukasta. Vuonna 1991 kieltä osaavia oli enää alle 30 000.
Historia.
Ensimmäiset gaelin puhujat tulivat Nova Scotiaan vuonna 1629 Skotlannin Ylämailta. He saapuivat William Alexanderin perustamaan siirtokuntaan, St. Croix -joen ja Saint Lawrencen lahden väliselle alueelle. Siirtokunta perustettiin kuningas Jaakko I:n käskystä ja se sai nimekseen ”Nova Scotia” (tunnettiin myös nimellä New Scotland). Siirtokunta jouduttiin hylkäämään vain muutaman vuoden jälkeen ja Ranska sai alueen 1632. Alue palautettiin brittien hallintaan vasta Utrechtin rauhansopimuksen jälkeen vuonna 1713. Hudson's Bay Companyn saatua hallintaansa Rupertinmaan ja laajat kauppaoikeudet alueella vuonna 1670, maahan saapui 1700-luvun alkupuolella enenevässä määrin gaelia puhuvia siirtolaisia Skotlannista. 1800-luvun alkupuolella Thomas Douglas perusti keskiseen Kanadaan, nykyisen Manitoban provinssin alueelle Redjoen siirtokunnan, jonne hän toi köyhiä skotlantilaisia, joista useimmat puhuivat ainoastaan gaelia. Tämän vuoksi alueella oli myös gaelia puhuvia métisejä. 1900-luvulla skotlantilaiset muuttivat yhä kauemmaksi länteen ja vuonna 1911 heidän osuutensa Kanadan läntisten provinssien väkiluvusta oli noin 14–18 prosenttia.
Miinalaiva Baltic

Miinalaiva Baltic oli Suomen merivoimissa palvellut miinalaiva. "Baltic" oli rakennettu vuonna 1898. Alus kuului 1920-luvulla Finska Angfartygs Aktiebolagetille, jolloin sen kotipaikkana oli Helsinki. Merivoimien palvelukseen se otettiin YH:n alettua lokakuussa 1939. Aluksen valmistelut sujuivat nopeasti, vaikka ammattitaitoisen henkilöstön puute sitä haittasikin. Talvisodan aikana "Baltic" laski miinoja Itämerelle. Alus palautettiin sodan päätyttyä omistajilleen.
Aluksen päällikkönä oli talvisodassa kapteeniluutnantti E. Mäntyvaara.
North American T-28 Trojan

North American Aviation T-28 Trojan on North American Aviationin valmistama Yhdysvaltain ilmavoimien ja laivaston koulutuskone. Se tuli käyttöön 1950-luvun alussa, mutta poistui jo 1960-luvun alussa ilmavoimista. Yhdysvaltain laivasto käytti konetta 1980-luvun alkuun.
Ensilentonsa 24. syyskuuta 1949 lentänyttä konetta valmistettiin noin 2 000 kappaletta.
Hovijunkkari

Hovijunkkari (, ) on Ruotsissa aiemmin käytössä ollut hovivirkamiehen nimitys. Hovijunkkarit osallistuivat 1600-luvulla Venäjälle lähetettyihin suuriin lähetystöihin. He olivat nuoria aatelismiehiä, joille käynti Moskovassa oli eräänlainen peregrinaatio, opintomatka. Arviolta ainakin 50 aatelissukuista junkkaria kävi 1600-luvun mittaan naapurimaan pääkaupungissa, jossa vierailu saattoi venyä kuukausiksi. Myöhemmin nämä nuoret miehet nousivat merkittäviin asemiin valtion palveluksessa, monet valtaneuvoksiksi asti. 
Hovijunkkarin tehtävänä oli erityisesti leikata paisti annoksiksi kuninkaallisilla juhla-aterioilla. Myöhemmin hovijunkkari oli kuninkaan kunnianosoituksena myöntämä arvonimi, johon ei liittynyt mitään työsuoritusta. Nimitys ei ole ollut käytössä pitkään aikaan.
Juri Gidzenko

Juri Gidzenko (; s. 26. maaliskuuta 1962 Elanets, Mykolajivin alue, Ukrainan SNT) on ukrainalais-venäläinen kosmonautti. Hän on Venäjän ilmavoimien eversti (lentäjäksi v. 1983) ja kaukokartoitustutkija (1994) ja avaruuslentäjä (koulutuksessa 1987–1989). Hän on myös laskuvarjohyppykouluttaja. Hän on naimisissa Olga Vladimirovna Shapovalovan kanssa. Perheessä on kaksi poikaa, Sergei ja Aleksandr.
Gidzenko on saanut Venäjän federaation sankari -mitalin.
Gidzenko oli Euro-Mir-94-lennon varamiehistössä. Hän oli avaruudessa Mir-avaruusasemalla 3. syyskuuta 1995 – 29. helmikuuta 1996. Hän oli 3. lokakuuta 2000 – 31. maaliskuuta 2001 ISS-avaruusaseman ensimmäisessä miehistössä. Hän oli 25. huhtikuuta 2002 alkaneen 9-päiväisen Sojuz TM-34 -lennon päällikkö.
Mimmi

Mimmi on suomalainen naisen etunimi, jonka katsotaan yleensä perustuvan nimeen Vilhelmiina. Mimmi on voinut paikoin kehittyä myös Jeminasta. Mimmin nimipäivää on vietetty vuodesta 1951 lähtien 26. toukokuuta.
Mimmi-nimi on ollut Suomessa käytössä 1800-luvun loppupuolelta alkaen, ja se on ollut siitä lähtien yleinen koko maassa. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Mimmin on vuoden 2019 loppuun mennessä saanut etunimekseen mukaan 1 371 naista. Mimmi esiintyy toisinaan myös epävirallisena nimenä, esimerkiksi Emilian tai Mirjan lempinimenä.
Suomen lisäksi Mimmi tunnetaan Ruotsissa. Siellä nimen lähtökohtana on pidetty Mariaa ja sen ranskalaista kutsumamuotoa Mimi. Yhtä hyvin Mimmi voi kuitenkin viitata Vilhelminaan tai muihin "mi"-tavun sisältäviin nimiin.
Mimmi ja mimmi.
Etunimestä Mimmi on 1900-luvulla kehittynyt arkityylinen sana "mimmi", joka tarkoittaa naista tai tyttöä. Esimerkiksi jalkapallopiireissä on jo vuosikymmeniä puhuttu "mimmiliigasta" eli naisjoukkueiden sarjasta. Myös kevyestä chick lit -kirjallisuudesta on joskus käytetty leikkisää suomennosta "mimmikirjallisuus".
Avoin oppimateriaali

Avoin oppimateriaali (, OER) on opetuksessa käytettävää oppimateriaalia, joka on avoimesti kenen tahansa saatavilla, hyödynnettävissä, muokattavissa ja jaettavissa. Avoin oppimateriaali lisensoidaan avoimella lisensillä, kuten Creative Commons -lisenssit. OER-termi otettiin käyttöön vuonna 2002 ja se kattaa monenlaiset oppisisällöt (esimerkiksi kurssit, moduulit, oppimisaihiot, kokoelmat, kirjat). Tieteen termipankin määritelmän mukaan avoimilla oppimateriaaleilla tarkoitetaan tarkennetusti opetukseen, kasvatukseen ja oppimiseen kohdennettuja materiaaleja, ei kaikkea avointa materiaalia, jota opetuksessa hyödynnetään.
Vuonna 2019 UNESCOn yleiskokous hyväksyi OER Recommendationin, joka sitouttaa jäsenvaltiot avointen oppimateriaalien edistämiseen viidessä osa-alueessa. Nämä alueet ovat osaamisen kehittäminen, avoimia oppimateriaaleja edistävän toimintaympäristön kehittäminen, tasa-arvoisen pääsyn takaaminen laadukkaisiin avoimiin oppimateriaaleihin, kestävien tuotantomallien kehittäminen ja kansainvälinen yhteistyö. Suosituksen toimeenpanoa tarkastellaan ensimmäisen kerran vuonna 2023.
OER-liikkeen merkittävin rahoittaja on Hewlett-säätiö.
Hyödyt ja haitat.
Avointen oppimateriaalien käytöllä saavutetaan opetuksessa useita hyötyjä:
Toisaalta avointen oppimateriaalien käytöllä on myös haittapuolia:
Avoin oppimateriaali Suomessa.
Avointen oppisisältöjen tuottaminen ei ole Suomessa ollut järjestelmällistä. Yksittäiset opettajat ovat julkaisseet materiaalejaan verkossa avoimella lisenssillä, mutta koulujen sitoutumisaste on ollut vähäisempää. Tämä on vähitellen ollut muutoksessa. Toukokuussa 2011 Metropolia Ammattikorkeakoulu liittyi ensimmäisenä suomalaisena oppilaitoksena OCW-konsortioon. Vuonna 2020 julkaistiin Avoimen tieteen julistus, johon korkeakoulut ovat sitoutuneet. Saman vuonna julistusta täydennettiin Avoimen oppimisen ja oppimateriaalien -linjauksella, jossa tutkimusyhteisö sitoutuu avointen oppimateriaalien edistämiseen. Linjauksen toimeenpanoa on viety korkeakouluihin, esimerkiksi Oulun yliopisto suosittaa opettajilleen oppimateriaalien avaamista Creative Commons Nimeä -lisenssillä. Vastaava linjausta ei ole Suomessa toisilla koulutusasteilla.
Suomessa julkaistuja avoimia oppimateriaaleja löytyy kootusti Avointen oppimateriaalien kirjastosta (aoe.fi) kaikille koulutusasteille. Opetus- ja kulttuuriministeriön tuottamassa Avointen oppimateriaalien kirjastossa on muun muassa eri julkisrahoitteisten hankkeiden tuottamia oppimateriaaleja sekä opettajien itsensä tekemiä oppimateriaaleja. Avointen oppimateriaalien kirjastoon tallennetut materiaalit ovat automaattisesti saatavilla myös kirjastojen, museoiden ja arkistojen yhteisessä Finna.fi-palvelussa ja muissa palveluissa, jotka ovat ottaneet Finnan aineistolähteen tai rajapinnat käyttöön.
Amitabh Bachchan

Amitabh Bachchan (; s. 11. lokakuuta 1942 Allahabad) on intialainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi Bollywoodissa 1970-luvulla, ja on nykyisin yksi Intian elokuvateollisuuden merkittävimmistä henkilöistä. Bachchanista käytetään myös nimitystä "Big B".
Bachchan on voittanut uransa aikana lukuisia palkintoja, muun muassa neljä National Film Awards -palkintoa ja kuusitoista Filmfare Awards -palkintoa. Näyttelemisen ohella Bachchan on toiminut muun muassa elokuvatuottajana ja juontajana. Hän oli myös Intian parlamentin jäsen 1984–1987. Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 1984, Padma Bhushan -palkinnon vuonna 2001 ja Padma Vibhushan -palkinnon vuonna 2015.
Amitabh Bachchan tunnetaan syvästä baritoniäänestään. Hän on ollut kertojana, playback-laulajana sekä juontajana lukuisissa ohjelmissa. Tunnettu elokuvaohjaaja Satyajit Ray oli niin vaikuttunut Bachchanin äänestä, että hän päätti käyttää hänen ääntään kertojanäänenä elokuvassa "Shakinpelaajat", koska hän ei löytänyt sopivaa roolia hänelle. Vuonna 2005 Bachchan lainasi äänensä Oscar-palkittuun ranskalaiseen dokumenttiin "Pingviinien matka", jonka ohjasi Luc Jacquet.
Bachchan on juontanut "Haluatko miljonääriksi?" -ohjelman intialaista versiota "Kaun Banega Crorepatia".
Keväällä 2016 julkaistujen veronkiertoa paljastavien Panaman papereiden mukaan Bachchan on johtanut vähintään neljää veroparatiisiyhtiönä toiminutta kuljetusfirmaa, jotka on rekisteröity Brittiläisille Neitsytsaarille tai Bahamaan. Bachchan on kieltänyt kaikki syytökset ja vakuutti, että on maksanut aina veronsa Intiaan.
Yksityiselämä.
Bachchan meni naimisiin näyttelijä Jaya Bhadurin kanssa vuonna 1973. Heillä on kaksi lasta, Shweta Bachchan Nanda ja Abhishek Bachchan, joka on myös tunnettu näyttelijä. Shweta on naimisissa Kapoorin elokuvasukuun kuuluvan tehtailijan Nikhil Nandan kanssa ja heillä on kaksi lasta, tytär ja poika. Abhishek on naimisissa näyttelijä Aishwarya Rain kanssa ja heillä on yksi tytär.
Bachchanilla todettiin vuonna 1984 myasthenia gravis, lihasheikkoutta ja -väsyvyyttä aiheuttava autoimmuunisairaus. Bachchan perheineen sairastui koronavirukseen heinäkuussa 2020.
Aisha Rateb

Aisha Rateb Soad (Aʾisha Ratib, ; 1928 – 4. toukokuuta 2013) oli egyptiläinen juristi, diplomaatti ja professori. 
Vastavalmistuneena lakimiehenä vuonna 1949 Aisha Rateb haki tuomarin virkaa Egyptin valtioneuvostossa, mutta pääministeri Hussein Sirri Pasha hylkäsi hänen hakemuksensa poliittisin perustein. Vaikka Egyptin perustuslaki takaa naisten ja miesten tasavertaisen kohtelun, vuosikymmeniin naiset eivät päässeet Egyptissä yleiseksi syyttäjäksi, joka perinteisesti on ollut lakimiesten työuran ensimmäinen virka.
Vuonna 1971 Rateb valittiin toisena naisena Egyptin hallituksen sosiaaliministeriksi. Edellisenä vuonna hänestä oli tullut Kairon yliopiston ensimmäinen kansainvälisen oikeuden professori. Ministerinä hän toimi aina vuoteen 1977. Vuosina 1979–1981 Aisha Rateb oli Egyptin Tanskan suurlähettiläänä. Rateb oli ensimmäinen Egyptin suurlähettilääksi valittu nainen. Vuosina 1981–1984 Ratebin asemamaana oli Saksan liittotasavalta.