Streptococcus agalactiae

Streptococcus agalactiae eli B-streptokokki on grampositiivisiin kokkibakteereihin kuuluva aerobinen bakteerilaji. "S. agalactiae" tunnetaan nimellä B-ryhmän streptokokki (GBS), koska sillä on soluseinässään Lancefieldin luokituksen mukainen B-ryhmän antigeeni. Ihmisen lisäksi sillä on merkitystä eläinten, erityisesti nautakarjan patogeenina.
B-streptokokki on merkittävä ennen kaikkea alle kolmen kuukauden ikäisten lasten taudinaiheuttajana. Bakteeri kuuluu ihmisen limakalvojen ja suoliston normaaliflooraan ja on löydettävissä emättimen limakalvolta 5–40 %:lla raskaana olevista naisista. Tällöin lapsi voi saada tartunnan synnytyksen aikana. Myös synnyttäjä voi sairastua vakavasti bakteerin päästessä tunkeutumaan synnytyksen aikana vaurioituneisiin kudoksiin. Yhteiskunnallisesti merkittävää tautitaakkaa muodostuu lisäksi vanhusten ja pitkäaikaissairaiden aikuisten sairastumisista.
B-streptokokki oli vuonna 2019 kahdeksanneksi yleisin kuolemaan johtaneen bakteeri-infektion aiheuttaja maailmassa. Sen aiheuttamien infektioiden ikävakioitu kuolleisuus on 3,3–5,8 kuolemaa 100 000 ihmistä kohti vuodessa. Vuonna 2019 B-streptokokin aiheuttamia kuolemantapauksia arvioitiin olleen koko maailmassa noin 320 000.
B-streptokokin aiheuttamat sairaudet.
Vastasyntyneillä.
Alle kolmikuukautisilla B-streptokokkitaudit jaetaan varhaisiin GBS-tauteihin (Early-Onset, EOGBS) ja myöhäisiin GBS-tauteihin (Late-Onset, LOGBS). Yli kuuden kuukauden ikäisillä B-streptokokkitaudit ovat erittäin harvinaisia, ellei lapsella ole immuunipuolustusta heikentävää perussairautta.
Varhainen GBS-tauti (EOGBS).
Varhainen GBS-tauti puhkeaa alle viikon ikäisellä lapsella, yli 90 %:lla heistä alle vuorokauden kuluessa syntymästä. Oirekuva vaihtelee hyvin lieväoireisesta kuolemaan johtavaan monielinvaurioon. Mikäli äiti on B-streptokokin oireeton kantaja, lapsella on 50–60 % todennäköisyys saada tartunta ja arviolta noin yksi prosentti saa varhaisen GBS-taudin. Suomessa varhaisen GBS-taudin ilmaantuvuus on 0,2–0,4 tapausta tuhatta elävänä syntynyttä kohti..
Noin 85–90 % varhaisista GBS-taudeista aiheuttaa verenmyrkytyksen, mikä lisäksi 10–15 % lapsista saa keuhkokuumeen ja 5–10 % aivokalvontulehduksen. Taudin tapauskuolleisuus on 3–30 % Varhaisen GBS-taudin riskiä voidaan pienentää hyvin tehokkaasti antamalla bakteeria kantavalle äidille suonensisäinen antibioottikuuri ennen synnytystä. Kuuri suojelee myös synnyttäjää itseään.
Myöhäinen GBS-tauti (LOGBS).
Myöhäinen GBS-tauti puhkeaa lapselle 7–89 vuorokauden iässä. Sen täsmällistä syntymekanismia ei tunneta, eikä synnytyksen yhteydessä annettu antibioottihoito estä sitä. Myöhäisen GBS-taudin tapauskuolleisuus on pieni, mutta se etenee usein aivokalvontulehdukseksi ja jopa 40 % saa pysyviä keskushermostovaurioita. Suomessa myöhäisiä GBS-tauteja ilmenee 0,1–0,4 tapausta tuhatta elävänä syntynyttä kohti.
Tulevaisuudessa myöhäistä GBS-tautia tultaneen ehkäisemään maternaalisella immunisoinnilla eli rokottamalla raskaana oleva, jolloin äidin kehon tuottamat vasta-aineet kulkeutuvat sikiöön ja suojaavat vastasyntynyttä ensimmäisten kuukausien ajan, kunnes hänen oma immuunipuolustuksensa alkaa toimia.
Aikuisilla.
Aikuisilla B-streptokokin aiheuttaman sairastumisen taustalla on lähes aina jokin immuunipuolustusta heikentävä perussairaus, kuten diabetes, maksasairaus tai syöpä. B-streptokokki -infektiot yleistyvät myös yli 60-vuotiailla. Tauti ilmenee virtsatie-, nivel- tai pehmytkudostulehduksina, mutta myös invasiivisessa muodossa aivokalvontulehduksina tai verenmyrkytyksinä. Myös keuhkokuume on mahdollinen.
Aikuisväestöllä invasiivisen B-streptokokkitaudin tapauskuolleisuus on noin 15 %, mutta yli 60-vuotiailla se nousee jopa 25 prosenttiin.
Hoito ja ehkäisy.
"S. agalactiae" on edelleen herkkä penisilliineille ja kefalosporiineille. Jotkin bakteerikannat ovat immuuneja erytromysiinille ja samalla myös klindamysiinille. Hoitona ja varhaisen GBS-taudin ehkäisynä käytetään ensisijaisesti penisilliineja.
"S. agalactiae" kuuluu ihmisen kehon normaaliin bakteeristoon ja tarttuu oireettomalta kantajalta kosketustartuntana. Niinpä tartunnalta ei ole mahdollista suojautua. Ensimmäiset kliiniset kokeilut B-streptokokkirokotteilla on tehty jo 1978, mutta tehokkaiden rokotteiden kehitystä hidastaa bakteerin serologinen muuntelu sekä se, etteivät streptokokin pinta-antigeenit sellaisenaan synnytä ihmisessä kovin voimakasta immuunivastetta.
Koska immuunivaste B-streptokokkia vastaan perustuu istukan läpisevän immunoglobuliini G:n muodostumiseen, vastasyntyneitä olisi mahdollista suojata rokottamalla raskaana oleva äiti joitakin viikkoja ennen synnytystä. Tällöin äidin kehon tuottamat vasta-aineet kulkeutuvat sikiöön ja säilyvät vastasyntyneessä ensimmäisten kuukausien ajan.