tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lorenz Pasch nuorempi

Lorenz Pasch nuorempi (6. kesäkuuta 1733 Uppland – 29. huhtikuuta 1805 Tukholma) oli merkittävä ruotsalainen taidemaalari ja aristokratian muotokuvamaari. 
Lorenz nuorempi syntyi Lorentz Pasch vanhemmalle (1702–1766) ja Anna Helena Beckmanin (1706–1756) perheeseen, hän on Ruotsin hovin vaikutusvaltaisen taidemaalari Johan Paschin veljenpoika ja Ruotsin aristokraattisen muotokuvamaalari Lorens Paschin poika, hän on myös Ruotsin kuninkaallisen taideakatemian jäsenen Ulrika Paschin veli.
Elämäkerta.
Lähteet:
Lorenzin isä lähetti pojan jo nuorena opiskelemaan pappisuraa Uppsalan yliopistoon, mutta poika onnistui vakuuttamaan isänsä hänen taiteilijan kyvyistään, jonka hyvästä hänet lähetettiin setänsä myötävaikutuksella Kööpenhaminaan, missä hänestä tuli Carl Gustaf Pilon oppilas.
Hänelle tarjotuista lukuisista työtarjouksista huolimatta Lorens muutti Pariisiin 1758, jossa hän erikoistui historialliseen maalaustaiteeseen François Boucherin ja Jean-Baptiste-Marie Pierren kanssa. Hänestä tulisi Alexandre Roslinin ystävä, joka on nimetty ruotsalaisten taiteilijoiden suojelijaksi Pariisissa.
Vuonna 1764 hän lähti Ranskasta, ja matkusti kaksi vuotta ennen kuin palasi Ruotsiin suorittaakseen oppisopimuskoulutuksensa ranskalaisen taidemaalari Guillaume Taravalin luona, joka perusti Tukholmaan kuninkaallisen taideinstituutin vuonna 1735. Hän keräsi nopeasti toimeksiantoja ja saavutti mainetta hovissa ja voitti lopulta Ruotsin kuninkaan Adolf Frederickin ja hänen vaimonsa Loviisa Ulriika arvostuksen, joille hän tuotti yhden hänen merkittävimmistä teoksistaan, "Preussin prinsessa Loviisa Ulriika muotokuvan".
Vuonna 1773 , kun Ruotsin kuninkaallinen taideakatemia perustettiin, hän sai professuurin ja hänet ylennettiin siten johtajaksi vuonna 1793 edeltäjänsä ja entisen mentorinsa Carl Gustaf Pilon kuoleman jälkeen. Hän vietti elämänsä viimeiset vuodet kouluttaen nuoria taiteilijoita.
Lorenz Pasch oli naimisissa ja kuoli Tukholmassa vuonna 1805 ilman jälkeläisiä. Hän on tähän päivään asti ollut Kustavilaisen aikakauden merkittävin muotokuvamaalari ruotsissa.
Baraboi

Baraboi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Baraboijoki

Baraboijoki () tai Boradajoki on Mustanmeren alangolla Odessan piirissä, Odessan alueella virtaava ja Mustaanmereen päättyvä pienehkö joki.
Joidenkin lähteiden mukaan historiallisilla kartoilla joen nimi oli Balka Kanajev ja aiemmin Krimin tataarien nimeämänä Kaina-Su tai Kanaya Su, mikä tarkoittaa verentahraamaa vettä, myös Boradajoki. Joki on luultavasti tämänhetkisen nimensä saanut 1700-luvun lopulla kasakoiden perustamien Baraboin maatilojen mukaan. Joen rannoilla sijaitsevat Teplodarin kaupunki sekä Hrybivkan, Dalnykin ja Baraboin kylät. 
Baraboijoki kuuluu Dnestrin ja Etelä-Bugin välisiin pieniin jokiin ja alkaa noin 139 tai 140 metrin korkeudessa merenpinnasta joko lähellä Kamjankan tai Pokrovkan, joidenkin lähteiden mukaan Sekretarivkan kylää. Joki virtaa pääasiassa kaakkoon ja paikoin etelään, läpi Rozdilnan ja entisten Beljajevin ja Ovidiopolin, tämänhetkisen Odessan piirin Odessan alueella. Joki päättyy Mustaanmereen noin 2 kilometrin päässä sen luoteisrannikolla sijaitsevasta Hrybivkan kylästä itään.
Joen pituus on joko 71, 74 tai 93 kilometriä, valuma-alueen pinta-ala 652 neliökilometriä, jossa metsän peittämänä on 2,36 % ja kynnettynä on 73,5 % maastosta. Baraboijoki on haarautumaton, hieman mutkainen, 10—20, jopa 35 metriä leveä ja 1,5 metriä syvä. Pohja on epätasainen, mutainen, savimainen ja lähteellä kivistä. Baraboijoessa on useita pieniä sivujokia (puroja), joen kaltevuus on 1,47 m/km ja virtaus hidasta. Suulla virtaamaksi on laskettu 0,052 kuutiometriä sekunnissa. Vuoteen 2012 mennessä Baraboijoen vesipitoisuutta on keinotekoisesti nostettu ja joen valunta on 4,94 miljoonaa kuutiometriä vuodessa. Jokilaakso on hieman mutkainen, puolisuunnikkaan muotoinen, jopa 1,5—2 kilometriä leveä, rinteet ovat savea ja paikoin paljastuu kalkkikiveä. Joen valuma-alue on päärynänmuotoinen, maaperä on mustamaata ja savimaista. Baraboijoen valuma-aluetta säätelee 19 vakavesivesistöä, joista suurimmat ovat Baraboin ja Sanžein varastoaltaat.
Kevättulvia esiintyy helmi-maaliskuussa ja huhtikuussa joki kuivuu osittain. Kesällä uoman vedenpinta on matala ja paikoin se on kuivunut. Syksyllä vesipitoisuus lisääntyy jonkin verran. Epävakaata jääpeitettä esiintyy joulukuusta maaliskuun puoliväliin saakka. Kylminä talvina Baraboi jäätyy pohjaa myöten laajoilla alueilla. Joen vedellä on suon maku, se on juomakelvotonta ja sitä käytetään kasteluun. Baraboijoki on osa Ala-Dnestrin kastelujärjestelmää. Lisäksi Baraboi määrittelee Teplodarin kaupungin ja Odessan alueen Beljajevin ja Ovidiopolin lähialueiden 27 kylän sosioekonomisen kehityksen. Joenuomaa on oikaistu yli 10 kilometrin verran.
TensorFlow

TensorFlow on koneoppimiseen ja neuroverkkojen ohjelmointiin tarkoitettu ohjelmistoalusta. TensorFlow on julkaistu avoimena lähdekoodina. Alkuperäinen kehittäjä on Google, joka kehitti sen suljettua vuonna 2012 käyttöön otettua DistBelief-alustaansa varten. Vuonna 2015 Google julkaisi TensorFlow'n Apache 2.0 -lisenssillä. Versio 1.0.0 julkaistiin vuonna 2017.
TensorFlow on toteutettu C++-kielellä ja ohjelmointirajapinnat ovat myös Python ja JavaScript-kielistä käyttöä varten. TensorFlow'n toiminnassa on kolme huomattavaa vaihetta: ensimmäisenä datan esikäsittely, toisena mallin rakentaminen ja kolmantena mallin kouluttaminen. Kehys ottaa datan vastaan moniulotteisina taulukoina, joita kutsutaan tensoreiksi.
Anna Bach

Anna Bach (s. 1973 Nummi-Pusula) on suomalainen arkkitehti, joka elää ja työskentelee Espanjassa yhdessä arkkitehtipuolisonsa Eugeni Bachin kanssa.
Hän on toiminut myös professorina ja vierailevana luennoitsijana opettamassa arkkitehtuurista useissa oppilaitoksissa kansainvälisesti.
Koulutus.
Anna Bach on opiskellut arkkitehdiksi Teknillisessä korkeakoulussa ja Escola Tècnica Superior d’Arquitectura de Barcelonassa.
Eurocup-3

Eurocup-3 on Formula Regional määräysten mukaan säännelty autourheilusarja. Sarja on perustettu kaikkien kuljettajien kilpailun tasoittamista varten, ja jokainen tiimi sitoutuu enintään 400 000 euron budjettiin joka kausi.
Sarja perustettiin vuonna 2023, ja se muodostettiin kustannustehokkaammaksi vaihtoehdoksi Formula Regional European Championship ja EuroFormula Open -sarjoille.
Kilpailuviikonloppu koostuu kahdesta 40 minuutin vapaasta harjoituksesta, jotka järjestetään lauantaina. Tätä seuraa samana päivänä 15 minuutin aika-ajo, jossa määritetään ensimmäisen kilpailun lähtöjärjestys. Toinen karsinta järjestetään sunnuntaina ja se määrittää toisen kilpailun lähtöruudukon. Molemmat kilpailut kestävät 30 minuuttia ja ne ajetaan lauantaina ja sunnuntaina.
Sarjassa käytetään identtistä Formula Regional European Championship -sarjan Tatuus F3 T-318 -runkoa, mutta nämä alustat toimitetaan uudella välijäähdyttimellä, päivitetyllä korisarjalla ja akkusarjalla. Tämä päivitetty auto on nimeltään Tatuus F3 T-318-EC3, ja se painaa 25 kg (55 lb) vähemmän kuin Tatuus F3 T-318. Autossa on 270 hv (200 kW) Alfa Romeo-Autotecnica moottori ja Hankookin renkaat. Näissä autoissa on myös push-to-pass -järjestelmä, joka tarjoaa 25 hv (19 kW) lisätehoa.
Elisa Open Suomi 9

Elisa Open Suomi 9 on Elisa Esportsin järjestämä "Counter-Strike 2" -turnaus. Turnauksen palkintopottina on 5 000 euroa ja paikka Elisa Nordic Championship 2025 -turnaukseen. Turnaus koostui kolmesta osasta: avoimista karsinnoista, lohkovaiheesta ja pudotuspeleistä.
Avoimet karsinnat.
Elisa Open 9:än pidettiin kolmet avoimet karsinnat. Näistä karsinnoista kuusi parasta joukkuetta pääsi lohkovaiheeseen. Ensimmäiseen karsintaan osallistui 50 joukkuetta, joista ex-heimo ja Northern Legacy pääsivät läpi. Toiseen karsintaan osallistui 40 joukkuetta, joista ex-UHKA eSports ja HAVU pääsivät läpi. Kolmanteen karsintaan osallistui 49 joukkuetta, joista 4 Eyez ja EK Vellamo pääsivät läpi.
Runkosarja.
Runkosarjaan otettiin kaksi joukkuetta kutsulla: JANO ja ENCE Akatemia. Runkosarja toimi kahdeksan joukkueen paras kolmesta -täyskierrosturnaus periaatteella. Neljä parasta joukkuetta jatkoivat pudotuspeleihin.
Pudotuspelit.
Pudotuspelit pelataan 25.–27. huhtikuuta tuplaeliminaatioperiaatteella.
Annikki Hovisaari

Annikki Hovisaari (s. 1918 Tampere) oli suomalainen keramiikkataiteilija.
Opinnot.
Annikki Hovisaari lähti Tampereelta opiskelemaan Taideteollisuuskeskuskouluun vuonna 1945. Hän valmistui 1948.
Ura Arabialla.
Hovisaari pääsi jo ennen opintojensa aloittamista työskentelemään Arabialle. Alkuvuosina hän työskenteli taideteollisuusosastolla koriste-esineiden ja seinälaattojen parissa. Hän työskenteli taideteollisuusosastolla vuosina 1948–1963.
Vuonna 1963 hän siirtyi taideosastolla. Hänen dreijaustaitonsa ja kykynsä rakentaa esineitä käsin nousivat taideosastoilla oikeuksiinsa uniikeissa koriste-esineissä kuten maljakoissa, pulloissa ja kynttilänjaloissa.
Hovisaari jätti Arabian taideosaston saneerauksen yhteydessä vuonna 1975. Hovisaari työskenteli Arabialla 1940–1970-luvuilla. 
Tyyli.
Hovisaari keskittyi taiteessaan korkealaatuiseen kivitavarakeramiikkaan. Käytetty savi oli usein karkeaa ja samottipitoista. Maanläheisiin massoihin hän yhdisti usein tarkkaan harkittuja oksidipitoisia lasitteita. Maanläheiseen värimaailmaan yhdistyi myös kirkkaampia yksityiskohtia ja väreinä hän käytti myös vihreää, turkoosia ja sinistä. Hänen seinälaattansa ovat omintakeisia, ja ne tunnistaa hyvin tyylitellyistä ja geometrisista eläin- ja kasviaiheistaan. Yksi ikonisimmasta aiheista hänen seinälaatoissaan on riikinkukko.
I Have No Mouth, and I Must Scream (videopeli)

I Have No Mouth, and I Must Scream on The Dreamers Guildin kehittämä ja Acclaim Entertainmentin julkaisema seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna DOSille.
Peli perustuu Harlan Ellisonin kirjoittamaan tarinaan 1960-luvulta. Ellisonin tarina on kauhukertomus maailmansodasta, jossa Yhdysvallat, Venäjä ja Kiina rakentavat supertietokoneensa hallitsemaan ydinaseitaan. Sodan aikana yksi tietokoneista tulee tietoiseksi itsestään ja yhdistyy kahden muun kanssa tappaen kaikki muut ihmiset paitsi viisi henkilöä. Siinä missä teoksen henkilöt kulkevat yhdessä pelissä kaikki viisi lähtevät omalle matkalleen.
Pelaaminen.
Pelissä pelaaja ohjaa näitä viittä hahmoa – jokaisella on oma menneisyytensä, traumansa ja moraaliset ristinsä. Pelin tarinat ovat tummia ja paikoin hyvin rankkoja, käsitellen muun muassa sodan julmuuksia, mielenterveyden ongelmia, hyväksikäyttöä ja syyllisyyttä. Jokaisen hahmon tarina on kuin oma itsenäinen psykologinen kertomuksensa, jossa pelaajan valinnoilla on suora vaikutus siihen, miten hahmo kohtaa omat demoninsa.
Koko peli on ääninäytelty ja sadistista AM-tietokonetta esittää itse kirjailija Harlan Ellison. Pelaaja kohtaa lukuisia moraalisia valintoja ja haastavia pulmia, jotka vaikuttavat tarinan etenemiseen. Teoksena peli on kerännyt useita palkintoja ja tunnustuksia, muun muassa nimityksen vuoden parhaaksi seikkailupeliksi.
Yahya Sari

Yahya Sari () on jemeniläinen huthien hallitsemien Jemenin asevoimien prikaatinkenraali ja asevoimien virallinen tiedottaja. 
Elämäkerta.
Yahya Sari syntyi Jemenin (tuolloin Pohjois-Jemen) Saadan maakunnassa vuonna 1970. Sari liittyi nuorena maan asevoimiin ja hän on opiskellut valtiotieteitä.
Jemenin huthit (Ansar Allah) valtasivat maan pääkaupunki Sanaan vuonna 2015 ja maa ajautui sisällissotaan. Sari liittyi huthien puolelle ja nousi nopeasti heidän hallitsemiensa asevoimien arvoasteikossa. Hänet ylennettiin everstiksi ja psykologisen sodankäynnin johtajaksi vuonna 2017. Vuoden 2018 puolivälillä hänestä tuli edelleen prikaatinkenraali ja asevoimien moraalikasvatusosaston johtaja. Vielä samana vuonna hänet nimitettiin myös asevoimien viralliseksi tiedottajaksi.
Sari on huthien tiedottajana julkaissut järjestön tiedonantoja esimerkiksi sosiaalisen median kautta. Tiedonantoja on tehty esimerkiksi huthien ohjusiskuista laivoja vastaan Punaisellamerellä, sekä ohjus- ja drooni-iskuista Israeliin.
Fantaspoa

Fantaspoa () on Latinalaisen Amerikan suurin genre -elokuvafestivaali, joka järjestetään vuosittain Porto Alegressa Brasiliassa. Festivaalin ohjelmistoon kuuluu fantasia-, scifi-, kauhu- ja jännityselokuvia. 
Fantaspoa järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2005. Tapahtuman nimi oli tuolloin "I Festival de Cinema Fantástico de Porto Alegre”. Festivaalilla on nykyään kolme virallista osiota: Kansainvälinen pitkien elokuvien kilpailu, kansainvälinen lyhytelokuvien kilpailu ja Ibero-Amerikkalaisten pitkien elokuvien kilpailu. Lisäksi festivaalilla on erikoisohjelmistoja, jotka vaihtelevat vuosittain.
Fantaspoa on ainoa Etelä-Amerikan elokuvafestivaali, joka on liittynyt Méliès International Festivals Federation (MIFF) -festivaaliverkoston jäseneksi. Verkoston jäseninä on 25 maailmanlaajuisesti tunnettua genre -elokuvafestivaalia.
Miina Penttilä

Miina Penttilä (6. maaliskuuta 1874 – 1961) oli Suomen ensimmäinen naiskunnanvaltuutettu. Penttilä oli ammatiltaan kansakoulunopettaja.
Elämänkerta.
Penttilä syntyi Nurmossa kiertelevän piian avioliiton ulkopuoliseksi tyttäreksi. Hänen isästään ei tiedetä juurikaan muuta kuin se, että sukutarinoiden mukaan hän oli puukkojunkkari. Penttilä opiskeli itsensä kansakouluopettajaksi Jyväskylän seminaarissa ja aloitti opettajana Loimaalla 1896, jonne hän sittemmin asettui pysyvästi.
Vuonna 1915 Penttilä valittiin kunnanvaltuustoon, mutta valinta kumottiin laittomana. Hänet valittiin uudelleen 1919 laillisesti.
Penttilän kerrotaan sanoneen, että verovaroilla rahoitetuissa kouluissa pitäisi itse rakennuksen sijaan keskittyä opetuksen laatuun. Hän toi asian esille Loimaan keskuskoulun vihkimistilaisuudessa.
45-vuotisen työuran jälkeen Penttilä jäi eläkkeelle maaliskuussa 1941. Penttilä ei koskaan mennyt naimisiin tai saanut omia lapsia. Hän kuoli vuonna 1961.
Muistaminen.
Penttilä on yksi neljästä ns. Loimaan Miinasta: nelikko koostuu alueella tunnetuista 1842–1961 naisista, jotka kulkivat nimellä Miina. Penttilä on näistä nuorin.
Loimaalainen itsekin opettajana työskennellyt Anna-Liisa Kastio on tutkinut Penttilän elämää ja pyrkinyt tuomaan hänen elämäänsä esille paikallisten keskuudessa. Kastion kirjoittama Penttilän elämää käsittelevä kirja julkaistiin 2022.
Torch (koneoppiminen)

Torch on tieteelliseen laskentaan tarkoitettu kehys, jossa on tuki koneoppimiseen. Torchia voidaan käyttää LuaJIT-rajapinnalla ja se perustuu C-kielellä toteutetulle ratkaisulle. Torchin taustaratkaisuna olevat kirjastot on tarkoitus korvata C++-kielellä toteutetulla ATen-kirjastolla.
Torchin julkaisua vuonna 2002 on sanottu käänteentekeväksi koneoppimisen kehityksessä. Torch mahdollisti tutkijoiden ja kehittäjien yhteisön, ja avasi tietä TensorFlow'lle ja PyTorchille.
Hilda Rix Nicholas

Emily Hilda Rix Nicholas (1. syyskuuta 1884-3. elokuuta 1961) oli australialainen taidemaalari. Hän opiskeli Merton Hallissa Melbournessa ja National Gallery Schoolin piirustusluokalla (1902-05) Frederick McCubbinin johdolla. Vuosina 1904-06 hän esitteli taideteoksiaan Victorian Artists' Societyn näyttelyissä ja teki myös kuvitustöitä.
Isänsä kuoleman jälkeen Rix läheti Eurooppaan vuonna 1907 sisarensa ja englantilaissyntyisen äitinsä kanssa. Hän opiskeli piirtämistä Lontoossa ja Pariisissa ja matkusteli Länsi-Euroopassa, Espanjassa ja Marokossa. Hänen näiltä matkoiltaan maalaamia tauluja oli esillä näyttelyissä, ja Ranskan valtioo osti niistä yhden Musée du Luxembourgiin.
Usein on arvioitu, että Pohjois-Afrikan valo ja värit ajoivat Rixin omaksumaan post-impressionismisen tyylin. Nopea työskentely elävän mallin kanssa kannusti häntä myös yksinkertaistamaan muotojaan ja keskittymään teostensa yleiseen sommittteluun. Tämän ajanjakson teokset ovat varhaisimpia australialaisen taiteilijan maalaamia post-impressionistisia töitä. Niihin kuuluu maisemia, sisaren muotokuva ja Afrikkalaisen naisorjan muotokuva.
Rix työskenteli Ranskassa, mutta ensimmäisen maailmansodan julistuksen jälkeen perhe pakeni Englantiin: hänen sisarensa kuoli syyskuussa 1914 ja äitinsä maaliskuussa 1916. Melbournesta kotoisin oleva majuri George Matson Nicholas löysi ja ihaili Rixin Ranskaan jättämiä maalauksia. 7. lokakuuta 1916 he menivät naimisiin Lontoossa. Sulhanen palasi rintamalle kolme päivää myöhemmin ja sai surmansa Flersissä marraskuussa. Surussaan Hilda Rix Nicholas maalasi synkkiä kuvia, jotka symboloivat kuolemaa ja uhrauksia sodassa ja jotka eroavat selvästi hänen Ranskassa ja Marokossa maalaamiensa teosten valosta ja elämästä.
Rix palasi Australiaan 1918. Hän maalasi isänmaallisia ja sankarillisia sotilaskuvia, jotka korostivat sodan aatteellisia puolia. Helmikuusta 1926 elokuuhun 1928 hänen maalauksia ja piirustuksia käsitälevä näyttelynsä Australian elämästä ja maisemasta kiersi englantilaisten pikkukaupunkien gallerioissa. Nämä ihanteelliset kuvat Australiasta rohkaisivat Pohjois-Englannin teollisuuden laman uhreja muuttamaan Australiaan. Vuonna 1926 hän palasi Melbourneen valmistelemaan uutta näyttelyä ja liittyi niiden joukkoon, jotka tuomitsivat modernin taiteen "bolsevistiseksi" ja yhteiskunnallisesti häiritseväksi.
Rix meni toisen kerran naimisiin 1928 ja hänen poikansa Barrie Rix syntyi syyskuussa 1930. Nyt hän maalasi lähiympäristönsä ihmisiä ja maisemia. Hänen teoksiinsa tuli henkilökohtainen painotus. Siitä huolimatta hänen työnsä säilytti maaseudun ihanteet. Kriitikot kohtelivat häntä toisin kuin moderneja naistaiteilijoita, ja hänen töitään kuvattiin tavallisesti miestaiteilijoista käytetyilllä sanoilla kuten voimakas ja elinvoimainen.
Mohamed El-Erian

Mohamed A. El-Erian (; s. 19. elokuuta 1958 New York) on egyptiläis-yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja liikemies.
El-Erian syntyi egyptiläisille vanhemmille New Yorkissa, mutta perhe muutti pian syntymän jälkeen takaisin Egyptiin. El-Erian vietti siellä suuren osan lapsuudestaan. Hän opiskeli Cambridgen yliopistossa ja väitteli filosofian tohtoriksi Oxfordin yliopistosta. El-Erian asettui Yhdysvaltoihin vuonna 1983. Hän sai aseman Kansainvälisessä valuuttarahastossa ja eteni sen varajohtajaksi. El-Erian liittyi sijoitusyhtiö PIMCO:n palvelukseen kehittyvien markkinoiden salkunhoitajana vuonna 1999. Hän toimi PIMCO:n toimitusjohtajana vuosina 2007–2014.
El-Erian on työskennellyt useissa ajatushautomoissa ja yliopistoissa. Hän oli Barack Obaman Global Development Councilin puheenjohtaja. Hän on lisäksi toiminut Gramercy Funds Managementin ja Harvard Management Companyn puheenjohtajana sekä Allianzin taloudellisena pääneuvonantajana. El-Erian on Queens’ Collegen puheenjohtaja, Lauder Instituten "Senior Global Fellow" ja Pennsylvanian yliopiston Wharton Schoolin työelämäprofessori. Hän on julkaissut laajalti talous- ja finanssiaiheista. Hän on ollut kolumnistina Bloomberg Newsissä ja avustavana toimittajana "The Financial Timesissa". El-Erian oli "Foreign Policyn" listalla "Top 100 Global Thinkers" neljän perättäisen vuoden ajan. Lisäksi lehti nimesi hänet yhdeksi viidestäsadasta vaikutusvaltaisimmasta ihmisestä maailmassa. Hänen kirjansa "When Markets Collide" valittiin "The Economistin" vuoden kirjaksi.
Pirkko Hammarberg

Pirkko Inkeri Hammarberg (o.s. Naukkarinen, 27. maaliskuuta 1932 Tohmajärvi – 28. helmikuuta 2018 Forssa) oli suomalainen tekstiilitaiteilija, joka toimi 1960-luvun alusta painokankaiden suunnittelijana Finlayson-Forssa-yhtiössä ja sen jälkeen vapaana taiteilijana.
Pohjois-Karjalan Tohmajärvellä rautatieläisperheeseen syntynyt Pirkko Hammarberg kävi keskikoulun Lieksassa ja sitten kotiteollisuuskoulun kudontalinjan Joensuussa. Hän jatkoi opintoja Helsingin Taideteollisessa oppilaitoksessa, jonka graafiselta linjalta hän valmistui 1956. Taideteollisessa hän tapasi myös tulevan aviomiehensä, kuvataiteilija Pentti Hammarbergin.
Pirkko Hammarberg työskenteli 1950-luvun lopulta Yhtyneiden Kuvalehtien taittajana. Vuonna 1961 hän sai paikan Finlayson-Forssan ateljeen painokangassuunnittelijana Forssassa. Hänen selkeän graafisiin kuoseihinsa kuuluu muun muassa vuonna 2010 uudelleen tuotantoon otettu, kirjapainon rasterikuviolla leikittelevä "Optinen omena" vuodelta 1973. 
Vuonna 1970 Hammarberg vietti kolme kuukautta Pariisin Cité des Artsissa. Hän teki useita muitakin opintomatkoja etenkin Ranskaan ja Italiaan sekä vieraili säännöllisesti Łódźin ja Lausannen tekstiilitriennaaleissa.
Vuonna 1974 Hammarberg jäi vapaaksi tekstiilitaiteilijaksi ja teki pitkän sarjan graafisia täkäniä ja isoja luontoaiheisia pellavaisia kuvakudoksia, joita on monissa julkisissa rakennuksissa ja museoissa. Vuosina 1977–1978 syntyi Forssan kaupungin valtuustosaliin suuri kuvakudos "Joki halki kaupungin". Voimien vähetessä hän siirtyi uransa lopulla pieniin kuvakudoksiin. Ura hiipui lopulta muistisairauteen.
Hammarberg toimi 1970-luvun puolivälissä Texo ry:n hallituksessa. Hänelle myönnettiin taideteollisuuden valtionpalkinto 1978, 15-vuotinen valtionapuraha 1987 ja myöhemmin taiteilijaeläke.
Nancy Birdsall

Nancy Birdsall (s. 1946 New York) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä.
Birdsall sai humanististen tieteiden kandidaatin arvon Yhdysvaltojen tutkimuksessa Newton College of the Sacred Heartista. Hän valmistui humanististen tieteiden maisteriksi kansainvälisissä suhteissa Johns Hopkinsin yliopiston School of Advanced International Studiesista. Taloustieteessä Birdsall väitteli filosofian tohtoriksi Yalen yliopistosta. Hän työskenteli Maailmanpankissa ja oli siellä muun muassa Policy Research Departmentin johtajan asemassa. Vuosina 1993–1998 hän oli Inter-American Development Bankin varapuheenjohtaja. Tämän jälkeen Birdsall johti kolmen vuoden ajan Economic Reform Projectia Carnegie Endowment for International Peacessa. Tässä työssään hän keskittyi tarkastelemaan globalisaation, epätasa-arvon ja kansainvälisten finanssi-instituutioiden uudistamisen kysymyksiä. 
Birdsall oli mukana perustamassa ajatushautomo Center for Global Developmentia vuonna 2001 ja toimi sen puheenjohtajana. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluvat "Delivering on Debt Relief: From IMF Gold to a New Aid Architecture", "The White House and the World: A Global Development Agenda for the Next U.S. President", "Fair Growth: Economic Policies for Latin America’s Poor and Middle-Income Majority" ja "New Ideas in Development after the Financial Crisis". Birdsall on tehnyt myös monia vertaisarvioituja tutkimusjulkaisuja. Hän on istunut muun muassa International Food Policy Research Instituten (IFPRI) johtokunnassa ja toiminut International Center for Research on Womenin (ICRW) hallituksen puheenjohtajana.
Properzia de’ Rossi

Properzia de’ Rossi (n. 1490–1530) oli italialainen kuvanveistäjä.
Properzia de’ Rossi syntyi vauraaseen bolognalaiseen perheeseen noin vuonna 1940. Hänen elämänvaiheistaan tiedetään pääosin Giorgio Vasarin teoksen "Taiteilijaelämäkertoja Giottosta Michelangeloon" pohjalta.
Vasarin mukaan Rossi harjoitteli veistämistä persikan ja luumun siemenillä, mutta hänen uskotaan opiskelleen myös piirustus- ja maalaustaidetta Marcantonio Raimondin alaisuudessa.
Rossi sai alkujaan mainetta yksityiskohtaisista kaiverruksistaan, joita hän toteutti muun muassa puuhun, marmoriin ja kirsikankiviin. Kirsikankiveen hän muun muassa teki pyhmiyskokoelman, jossa on 60 päätä. Hän toteutti myös esimerkiksi Grassin sukuvaakunan.
Rossi alkoi saada myös julkisia toimeksiantoja ja toteutti muun muassa San Patronion basilikan julkisivuun tulleen marmorireliefin "Joosen ja Potifarin vaimo". Teos esittää kohtauksia ensimmäisestä Mooseksen kirjasta. Lisäksi Rossi teki Santa Maria del Baraccanon alttarin marmorikoristelut.
Rossia syytettiin vuonna 1525 taiteilija Vincenzo Miolan kimppuun hyökkäämisestä. Hän oli myös asiakirjojen mukaan elämänsä loppuvaiheessa köyhänä sairaana paikallisessa sairaalassa. Vasarin mukaan Rossi keskittyi viimeisinä vuosinaan kaiverrustöihin, mutta yhtään kaiverrusta ei nykyään ole pystytty varmuudella tunnistamaan Rossin tekemäksi.
Jana Stehlikova

Jana Stehlikova o.s. Knapova (s. 1990 Chrudim, Tšekki) on tšekkiläinen suunnistaja. MM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla on keskimatkan viides sija Riian MM-kilpailuissa 2018. Sama tulos on myös hänen paras saavutuksensa yksittäisessä suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän on parhaimmillaan saavuttanut 34. sijan vuosina 2015 ja 2016. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla on pitkän matkan 16. sija Tessinin EM-kilpailuissa 2018. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa viestissä Aalborgissa vuonna 2018. Henkilökohtaisilla matkoilla hänen paras saavutuksensa on keskimatkan 28. sija samalta vuodelta. Hän kuului Alfta ÖSA OK:n joukkueeseen joka voitti Venlojen viestin vuonna 2021.
Sigrid Ekendahl

Sigrid Hildur Elvira Ekendahl (aik. Eriksson; o.s. Pettersson; 17. tammikuuta 1904 Eskilstuna – 15. lokakuuta 1996) oli ruotsalainen ammattiliittoaktiivi ja sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän työskenteli alun perin tarjoilijana ja eteni oman alansa ammattiliiton kautta Landsorganisationenin naisasiamieheksi vuosiksi 1948–1964, minkä lisäksi hän toimi kansanedustajana Ruotsin valtiopäivien toisessa kamarissa 1940–1948 ja 1956–1964. Ekendahl piti tärkeänä, että miehet ja naisivat saisivat samasta työstä saman palkan ja että miehetkin tekisivät oman osansa lastenhoidossa.
Ekendahl syntyi Eskilstunassa vuonna 1904 tehdastyöntekijä–pienviljelijä Carl Edvard Petterssonin ja Anna Kristina Petterssonin viidentenä lapsena. Hän muutti vuonna 1927 Tukholmaan, missä hän tarjoilijana työskennellessään liittyi mukaan ammattiliiton toimintaan. Vuonna 1938 hänet valittiin Tukholman kaupunginvaltuustoon ja 1940 kansanedustajaksi. Hän jätti kansanedustajan tehtävänsä 1948 tultuaan valituksi LO:n naisasiamieheksi, mutta palasi valtiopäiville vuosiksi 1956–1964. Ekendahl oli ensimmäinen nainen, joka osallistui valtakunnallisiin työehtosopimusneuvotteluihin. Vuonna 1960 työmarkkinaosapuolet päättivät luopua naisten alemmista palkoista, mitä Ekendahl piti suurimpana saavutuksenaan.
Kyra Carusa

Kyra Taylor Carusa (s. 14. marraskuuta 1995 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 175-senttimetrinen ja on edustanut vuodesta 2023 NWSL-sarjassa pelaavaa San Diego Wavea. Maajoukkuetasolla hän edustaa Irlannin naisten A-maajoukkuetta.
Carusa aloitti uransa Tanskassa Køgessä. Hän voitti joukkueessa kahdesti Tanskan naisten pääsarjamestaruuden kausina 2020–2021 ja 2021–2022. Hän pelasi joukkueessa vuosina 2020–2023 yhteensä 57 sarjaottelua, joissa hän teki 30 maalia. Carusa vieraili hetken Englannissa, kunnes siirtyi nykyiseen joukkueeseensa Yhdysvaltoihin. Hän on pelannut huhtikuulle 2025 mennessä 28 sarjaottelua ja iskenyt niissä neljä maalia. Hän oli mukana voittamassa vuoden 2024 NWSL Challenge Cupia.
Irlannin naisten A-maajoukkueessa Carusa on kerännyt huhtikuulle 2025 mennessä nimiinsä 33 ottelua, joissa hän on viimeistellyt kymmenen maalia.
Margit Abenius

Margareta "Margit" Ulrika Abenius (14. heinäkuuta 1899 Orsa – 3. elokuuta 1970 Vattholma) oli ruotsalainen kirjailija ja kirjallisuuskriitikko. Hän väitteli tohtoriksi Uppsalan yliopistosta vuonna 1931 aiheenaan Johan Henric Kellgrenin tuotanto ja tuli tunnetuksi "Bonniers Litterära Magasinin" kriitikkona. Hän teki kirja-arvosteluja myös radioon. Vuonna 1950 hän julkaisi Karin Boyen elämäkerran "Drabbad av renhet".
Savannah McCaskill

Savannah Elizabeth McCaskill (s. 31. heinäkuuta 1996 Chapin, Lexingtonin piirikunta, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 163-senttimetrinen ja on edustanut vuodesta 2024 NWSL-sarjassa pelaavaa San Diego Wavea. McCaskill on pelannut joukkueessa huhtikuulle 2025 mennessä 23 sarjaottelua, joissa hän on iskenyt yhden maalin. Hän oli mukana voittamassa vuoden 2024 NWSL Challenge Cupia. McCaskill edusti vuodet 2018–2022 Yhdysvaltain alle 23-vuotiaiden naisten maajoukkuetta, minkä lisäksi hän vieraili vuonna 2018 hetken myös A-maajoukkueessa.
Pekka Nykänen

Pekka Nykänen (s. 1961) on suomalainen toimittaja.
Nykänen on ollut syyskuusta 2016 lähtien Suomen Lääkärilehden vastaava päätoimittaja. Ennen Lääkärilehteä Nykänen työskenteli Kauppalehdessä toimittajana, uutispäällikkönä ja kehityspäällikkönä. Vuosina 1997–2001 hän oli toimittaja MTV3-kanavan Talousuutisissa. Koulutukseltaan Nykänen on diplomi-insinööri.
Nykäsen ja Merina Salmisen kirjoittama kirja Operaatio Elop oli Tieto-Finlandia-palkintoehdokas vuonna 2014. Kirja kertoo Nokian matkapuhelinten romahduksesta vuosina 2010–2013.
Nykänen on kirjoittanut myös kirjan Kuolemanlento – Finnairin tragedia Ahvenanmaalla 1963. Kirja kertoo Finnairille viimeksi tapahtuneesta ihmishenkiä vaatineesta lento-onnettomuudesta. 
Nykänen soitti kosketinsoittimia vuonna 1987 Rock-SM-kilpailun voittaneen Kultakuume-yhtyeen molemmilla levyillä.
Hillary Beall

Hillary Elizabeth Beall (s. 27. tammikuuta 1999 Laguna Beach, Orangen piirikunta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen jalkapallomaalivahti, joka on pituudeltaan 180-senttimetrinen. Hän on edustanut vuodesta 2024 NWSL-sarjassa pelaavaa San Diego Wavea. Hän on pelannut joukkueessa huhtikuulle 2025 mennessä kaksi sarjaottelua. Hän oli mukana voittamassa vuoden 2024 NWSL Challenge Cupia. Beall edusti vuonna 2016 Yhdysvaltain alle 17-vuotiaiden ja vuonna 2018 alle 20-vuotiaiden naisten maajoukkuetta.
Mathilde Fibiger

Mathilde Fibiger (13. joulukuuta 1830 Kööpenhamina – 17. kesäkuuta 1872 Aarhus) oli tanskalainen kirjailija ja feministi. Hän työskenteli kotiopettajana Lollandissa ja julkaisi vuonna 1850 romaanin "Clara Raphael: Tolv Breve", joka käsitteli naisten emansipaatiota ja herätti paljon keskustelua. Kirjan esipuheen oli kirjoittanut Johan Ludvig Heiberg. Vuonna 1866 Fibigeristä tuli Tanskan lennätinlaitoksen sähköttäjänä maan ensimmäinen naispuolinen virkamies. Fibigerin kirjoitukset toimivat innoittajina Tanskan naisliittoa perustettaessa.
Villahiiri

Villahiiri eli mammuttihiiri on geenimuunneltu organismi, joka on kehitetty muokkaamalla laboratoriohiiren tiettyjä geenejä vastaamaan villamammutin geenejä. Geenimuunnelluilla hiirillä on pitkä villainen turkki, joka on väriltään kullankeltainen. Niillä on kehossa mammuteille tyypillistä rasvaa, joka auttaa hiiriä selviämään kylmässä.
Villahiiriä on luonut yhdysvaltalainen biotekniikkayritys Colossal Biosciences. Yritys tiedotti niistä vuonna 2025, mutta ensimmäiset hiiret syntyivät jo edellisvuoden lokakuussa. Hiirien geenimuuntelulla kokeiltiin käytännössä menetelmiä, joita Colossal Biosciences aikoo käyttää sukupuuttoon kuolleiden lajien palauttamiseen. Samoihin aikoihin villahiirten kanssa yritys loi myös geenimuunneltuja susia: Romuluksen, Remuksen ja Khaleesin.
Tageblatt

Tageblatt (aiemmin "Escher Tageblatt") on luxemburgilainen vuonna 1913 perustettu sanomalehti. Lehti on linjaltaan vasemmistolainen, ja sen toimitus sijaitsee Esch-sur-Alzettessa.
Sitoi

Sitoi on suomalainen rap-artisti. Artistin omaleimainen, runollinen tyyli räpätä muistuttaa spoken wordiä. Kappaleiden taustalla soi usein tummasävyinen biitti ja heleä melodia. Tyyli on saanut vaikutteita FKA Twigsiltä ja Zebra Katzilta. Suomalaismuusikoista Sitoi:ta verrataan usein Paperi T:hen. 
Artisti ei halua paljastaa kasvojaan kunnolla, sillä haluaa musiikin tulevan edellä.
Woxx

Woxx (vuoteen 2000 "Grénge Spoun") on luxemburgilainen vuonna 1988 perustettu viikkolehti. Se oli alun perin vihreiden äänenkannattaja, mutta on nykyisin puoluepoliittisesti sitoutumaton. Lehdessä julkaistaan artikkeleita luxemburgiksi, ranskaksi ja saksaksi.
Brain rot

Brainrot () on termi, jolla kuvataan heikkolaatuisena tai merkityksettömänä pidettävää sisältöä Internet-kulttuurissa. Sillä voidaan viitata myös kyseisen sisällön jättävän katsojaansa kielteisiä psykologisia ja kognitiivisia vaikutuksia.
Brainrot viittaa erityisesti lyhytmuotoiseen viihteeseen, kuten Tiktok-videoihin ja doomscrollingiin, eli sosiaalisen median sisältöjen määrällisesti suureen määrän selaamiseen lyhyessä ajassa. Doomscrollingilla voi olla haitallisia vaikutuksia katsojan mielenterveyteen.
Termi on peräisin Z-sukupolven ja alfa-sukupolven verkkoyhteisöistä ja on sittemmin saapunut valtavirtaan suuren yleisön käyttöön.
Sanan alkuperä ja käyttö.
Oxford University Pressin mukaan termiä brainrot käytti ensimmäistä kertaa Henry David Thoreau vuonna 1854 kirjassaan "Walden". Thoreau arvosteli teoksessaan kuvaamaansa älyllisten standardien laskua, jossa monimutkaiset ideat saavat vähemmän arvostusta kuin yksinkertaiset ja helposti ymmärettävät aiheet. Hän vertasi tätä ilmiötä 1840-luvun eurooppalaiseen perunaruttoon.
Verkkoympäristöissä termiä käytettiin jo vuonna 2004. Vuonna 2007 Twitter-käyttäjät käyttivät termiä brainrot kuvaamaan tosi-tv -sarjoja kuten deittiohjelmia, videopelejä sekä verkossa yleisesti vietettyä aikaa. Termin käyttö lisääntyi internetissä 2010-luvun aikana. Se nousi lopulta nopeasti suosioon vuonna 2020 Discord-verkkopalvelussa, jolloin siitä muodostui internet-meemi. 
Vuonna 2024 termiä käytettiin usein viittaamaan alfa-sukupolven digitaaliseen käyttäytymiseen. Kriitikkojen mukaan sukupolvi on englanniksi sanottuna "terminally online" eli liian syvästi uppoutunut verkkokulttuuriin ja sen sisältöihin.
Vuoden 2023 ja 2024 välillä Oxford raportoi, että termin käyttötiheys kasvoi 230 prosenttia miljoonaa muuta sanaa kohden. 
Kielitieteilijä Brent Henderson ennusti, että terminä "brain rot" säilyy käytössä sen mieleenpainuvuuden ja osuvuuden vuoksi.
Bridget A. Brink

Bridget A. Brink on yhdysvaltalainen diplomaatti.
Brink on lähtöisin Michiganista. Hän valmistui kandidaatiksi politiikan tutkimuksessa Kenyon Collegesta sekä maisteriksi kansainvälisissä suhteissa ja politiikan teoriassa London School of Economicsista. Brink aloitti uransa Yhdysvaltain ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1996. Hän toimi Yhdysvaltain diplomaattisen edustuksen varapäällikkönä suurlähetystöissä Uzbekistanissa ja Georgiassa sekä Euroopan ja Euraasian asioiden toimiston varajohtajana ulkoministeriössä. 15. elokuuta 2019 Brinkistä tuli Yhdysvaltain suurlähettiläs Slovakiaan. Hän toimi tässä tehtävässä, kunnes sai 25. huhtikuuta 2022 Joe Bidenilta nimityksen suurlähettilääksi Ukrainaan. Yhdysvaltain senaatti vahvisti nimityksen yksimielisesti 18. toukokuuta 2022.
Brink jatkoi työskentelyä suurlähettiläänä Ukrainassa Donald Trumpin astuttua virkaansa tammikuussa 2025. Tänä aikana Volodymyr Zelenskyi kritisoi Brinkin julkista reaktiota Venäjän iskuun leikkikentälle Kryvyi Rihiin, jossa kuoli yksitoista aikuista ja yhdeksän lasta. Brink ei twiitissään ollut nimennyt iskun tekijäksi Venäjää. 10. huhtikuuta 2025 ilmoitettiin Brinkin olevan eroamassa suurlähettilään tehtävästä. Brink on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Shoshana Chatfield

Shoshana Chatfield on yhdysvaltalainen laivaston vara-amiraali.
Chatfield on lähtöisin Garden Grovesta Kaliforniasta. Hän sai humanististen tieteiden kandidaatin oppiarvon kansainvälisissä suhteissa sekä ranskan kielessä ja ranskankielisessä kirjallisuudessa Bostonin yliopistosta vuonna 1987. Chatfield valmistui Master of Public Administration -oppiarvolla Harvardin yliopistosta vuonna 1997 ja sai kasvatustieteen tohtorin arvon San Diegon yliopistosta vuonna 2009.
Chatfield värväytyi sotilaspalvelukseen Naval Reserve Officers Training Corps -ohjelman (NROTC) kautta vuonna 1988 ja sai helikopterilentäjän luvat vuonna 1989. Hän muun muassa komensi Joint Region Marianas -yksikköä vuosina 2017–2019. Chatfield oli Naval War Collegen ensimmäinen naispuolinen puheenjohtaja vuosina 2019–2023. Tämän jälkeen hän toimi Yhdysvaltain sotilasedustajana Naton sotilaskomiteassa.
Donald Trumpin hallinto erotti Chatfieldin tehtävästään Naton sotilaskomiteassa vedoten luottamuspulaan hänen johtamiskykyynsä huhtikuussa 2025. Chatfieldiä syytettiin konservatiivisissa tiedotusvälineissä muun muassa väitetyistä woke-kommenteista virkaan valitsemisen yhteydessä vuonna 2019. Chatfield on puoltanut sukupuolten tasa-arvoa. Senaattori Mark Warner kritisoi Chatfieldin erottamista ja syytti Trumpia hyökkäyksistä liittolaisuuksia vastaan sekä huolettomista erottamispäätöksistä, joiden katsoi heikentävän Yhdysvaltain turvallisuutta. Chatfield on saanut monia tunnustuksia, kuten Bronze Starin.
Elise Richter

Elise Richter (2. maaliskuuta 1865, Wien, Itävalta – 21. kesäkuuta 1943, Theresienstadt (Terezín), nyk. Tšekin tasavalta) oli itävaltalainen romaanisten kielten tutkija, Wienin yliopiston ja Itävallan ensimmäinen naispuolinen professori.
Elämä.
Elise Richter syntyi Wienissä maallistuneeseen juutalaistaustaiseen perheeseen; hänen isänsä toimi ylilääkärinä "Südbahngesellschaft"-rautatieyhtiön palveluksessa. Koska tytöille ei tuohon aikaan ollut korkeampaan sivistykseen johtavia kouluja, Elise ja hänen sisarensa, sittemmin englantilaisen kirjallisuuden tutkijana ansioitunut Helene Richter saivat yksityisopetusta kotonaan.
Vuodesta 1891 lähtien Elise Richter sai luvan kuunnella ”vierailijana” Wienin yliopistossa joitakin luentoja, ja kun ylioppilastutkinnon suorittaminen sallittiin naisille, hän ensimmäisenä naisena suoritti kypsyyskokeen Wienin Akademisches Gymnasiumissa 1897. Samana vuonna hän, jälleen yhtenä ensimmäisistä naisista, kirjoittautui Wienin yliopistoon opiskelemaan romaanista filologiaa, yleistä kielitiedettä, klassista ja germaanista filologiaa. Vuonna 1901 hän valmistui tuonaikaisen järjestelmän mukaan filosofian tohtoriksi.
Vuonna 1907 Elise Richter, jälleen ensimmäisenä naisena Wienin yliopistossa, suoritti habilitaation ja sai oikeuden opettaa romaanista filologiaa sekä palkattoman dosentuurin. Vuonna 1921 hän Itävallan ensimmäisenä naisena sai romaanisen kielentutkimuksen, kirjallisuuden ja fonetiikan apulaisprofessorin viran. Vuodesta 1928 lähtien hän johti Wienin yliopiston fonetiikan laitosta. Varsinaisen professorin arvonimeä hänelle ei kuitenkaan myönnetty. Vuonna 1922 hän perusti ”Itävallan akateemisten naisten liiton” ("Verband der akademischen Frauen Österreichs)," jota hän johti vuoteen 1930 saakka. Hän ei kuitenkaan halunnut määritellä itseään feministiksi eikä lukeutua ”naisliikkeeseen”.
Tutkimustyössään Richter käsitteli erityisesti romaanisten kielten fonetiikkaa, kielen ja kielenmuutoksen psykologisia perusteita.
Natsien valtaantulon jälkeen Elise Richter joutui syntyperänsä vuoksi vainon kohteeksi, ja vuonna 1938 hänet erotettiin virastaan. Hän jäi Helene-sisarensa kanssa asumaan Wieniin, mutta viimeiset tieteelliset työnsä vuosina 1940–1942 hän pystyi julkaisemaan enää vain Alankomaissa ja Italiassa. 10. lokakuuta 1942 jo iäkkäät sisarukset ja elämäntoverukset Elise ja Helene Richter vietiin Theresienstadtin keskitysleiriin, missä he kuolivat, Helene jo marraskuussa, Elise seuraavan vuoden kesäkuussa; tarkemmasta kuolinsyystä ei ole tietoa. Elise ja Helene Richterin kirjasto, noin 3000 nidettä, päätyi Kölnin yliopiston kokoelmiin, ja kirjojen etsintä ja palauttaminen alkoi vasta 2005.
Jälkimaine.
Elise Richterin mukaan on nimetty palkinto, jonka Saksan romanistiliitto vuodesta 1999 lähtien on myöntänyt erityisen ansiokkaille habilitaatiotöille ja väitöskirjoille. Vuonna 2003 hänen mukaansa nimettiin luentosali Wienin yliopistossa, vuonna 2006 Itävallan Tiederahaston (FWF) naistutkijoita tukeva ohjelma, ja vuonna 2008 katu Wienin Floridsdorfin kaupunginosassa.
Kansainvälinen radioamatööriliitto

Kansainvälinen radioamatööriliitto (, lyh. IARU) on kansainvälinen liitto, jonka tarkoituksena on vaikuttaa valtioiden amatööriradioiden sääntelyyn, amatööriradioiden käytön ehtoihin ja aikaansaada taajuuskoordinaatioita eri taajuusalueiden kesken maailmassa ja taajuuksien käytössä eri radiolähetelajien kesken. Liitto on perustettu 18. huhtikuuta 1925. Radioamatööriliiton perustamispäivän muistopäivää vietetään kansainvälisenä amatööriradiopäivänä. Yleisradiolähettämiselle on eri muistopäivä.
Liitto on ollut edustamassa eri taajuusalueita amatööriradion kansainväliseen käyttöön:
Alueet.
IARU-alue 1.
IARU-alue 1:een kuuluvat Aasiasta, Lähi-itä, Afrikka ja Eurooppa. IARU Region 1:n taajuussuositus on astunut voimaan 29. maaliskuuta 2009.
IARU-alue 2.
Alue 2:een kuuluvat Australia, Kaakkois-Aasia ja Uusi-Seelanti.
IARU-alue 3.
IARU-alue 3:een kuuluu Amerikka: Pohjois-Amerikka, Keski-Amerikka ja Etelä-Amerikka.
Speedy

Speedy voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Heikki Rusko

Heikki Kalevi Rusko (s. 2. huhtikuuta 1943 Oulu) on suomalainen liikunteknologian emeritusprofessori ja yrittäjä.
Heikki Rusko syntyi varastonhoitaja Aatto Johannes Ruskon ja myyjä Sylvi Johanna Maksan perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1962 ja valmistui Jyväskylän yliopistosta liikuntatieteiden kandidaatiksi 1968 ja lisensiaatiksi 1972 ja väitteli siellä liikuntatieteiden tohtoriksi 1976.
Rusko oli Jyväskylän yliopistossa liikuntafysiologian assistentti 1966–1973, lehtori 1973–1978 ja apulaisprofessori 1978–1998 ja liikuntateknologian professori 1998–2007. Kuopion yliopiston dosentti hänestä tuli 1980. Rusko oli myös Huippu-urheilun instituutti Kihun tutkimusjohtaja 1990–2003 ja Firstbeat Technologies -yhtiön perustajaosakas ja hallituksen puheenjohtaja. Hänellä on lisäksi ollut useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Rusko on julkaissut sekä tieteellisiä tutkimuksia että tietoteoksia. Vuoden urheilukirja -palkinnon hän sai 1985 Heikki Kantolan kanssa teoksesta "Sykettä ladulle".
Q61 (1905)

Q61 oli Ranskan laivaston yksirunkoinen sukellusvene ().
Valmistus.
Aluksen suunnitteli Marquis de Dion. Se tilattiin 18. lokakuuta 1904 Forges de Chatillonilta, missä köli laskettiin tilauspäivänä.
Jenna Hemiä

Jenna Hemiä (o.s. Hautala) on suomalainen vapaapainija. Hän edustaa Kuortaneen Kuntoa, aiemmin hän on edustanut Seinäjoen Paini-Miehiä.
Hemiä sijoittui Bratislavan EM-kilpailuissa 2025 alle 57 kilogramman sarjassa viidenneksi. Hän selätti ensimmäisessä ottelussaan bulgarialaisen Sezen Belberovan. Toisessa ottelussaan hän hävisi turkkilaiselle Elvira Kamaloğlulle. Pronssiottelussa hän hävisi azerbaidžanilaiselle Jalə Əliyevalle pistein 3–10. Hän on sijoittunut EM-kilpailuissa yhdeksänneksi 2022 ja kymmenenneksi 2023. 
Hemiä sijoittui vuonna 2025 kolmanneksi Grand Prix de France Henri Deglane -turnauksessa ja Klippan Lady Openissa.
Hemiä on voittanut Suomen-mestaruuden 63 kilogramman painoluokassa vuosina 2012 ja 2017, 68-kiloisissa 2020 ja 62 kg:n sarjassa vuonna 2021. SM-pronssia hän saavutti 63 kilogramman sarjassa vuonna 2013.
Anola (Inkere)

Anola () on entinen inkeriläinen kylä, joka kuului Inkereen luterilaisen seurakuntaan. Kylä sijaitsee Inkereenjoen rannalla ja hallinnollisesti kuuluu nyt Leningradin alueen Tusinan piiriiin. 
Kylä esintyy eri nimillä ruotsalaisissa 1600-luvun asiakirjoissa: Anola (1627), Anula By (1639), Anoiowa by (1673), Annolla (1696) jne. Asutus lienee lähtöisin Valkjärven Valkeamatkan kylästä, jossa asui v. 1559 Per Anoinen. Henkilönnimi Ano("i") liittyy varmaankin "anoa"-verbiin. 
Vuonna 1849 Anolan asukasluku oli 193 ihmistä, niistä savakoita - 67 (31 miestä ja 36 naista), ja äyrämöisiä 126 (62 miestä ja 64 naista).
1800-luvun puolivälistä vuoteen 1917 kylässä toimi paperitehdas, joka oli lähikylien ainoa työnantaja. Tehtaan omisti ensin Notbeck-, ja sittemmin Lingrad -suvut.
Vuonna 1879 Anolaan avattiin suomenkielinen koulu, jonka opettajina toimi Juhana Usti, ja myöhemmin Liukkonen, J. Susi, ja neuvostoaikana - Juha Hiiva. 1900-luvun alussa kylässä toimi lauluseura, maamiesseura ja vapaapalokunta. 
Kylän sukuja oli Myhkyrä, Pöllönen, Pöyhönen ja Suikkanen. Vuonna 1926 Anolassa oli 75 taloa ja 278 asukasta, niistä 256 (66 taloa) - inkeriläisiä. Vuonna 1931 kylään perustettiin kolhoosi "Voitto". 
Toisen maailmansodan aikana Anola tuhottiin kokonaan, edes savupiiput eivät jääneet jäljelle.
Pluviôse-luokka

Pluviôse-luokka oli Ranskan laivaston 17 kaksoisrunkoisen sukellusveneen ( tammikuusta 1909 ) muodostama alusluokka, johon liitettiin myöhemmin alaluokkana "Thermidor".
Immi Halsti

Marja Asta Irmeli ”Immi” Halsti (o.s. Tiivola, s. 6. lokakuuta 1945 Helsinki) on suomalainen tekstiilitaiteilija, jonka erikoisalaa ovat julkisten tilojen ryijyt ja kirkkotekstiilit.
Halsti tuli ylioppilaaksi Apollon yhteiskoulusta 1965 ja valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta 1970.
Immi Halsti on matkustanut ja työskennellyt paljon Afrikassa, 1970-luvun alussa Ugandassa, Tansaniassa, Keniassa ja 1980-luvun alussa vuoden verran opettajana Libyan Garyounis-yliopistossa. Hän on opettanut myös Taideteollisessa korkeakoulussa.
Immi Halsti suunnitteli liturgiset vaatteet, joita paavi Johannes Paavali II käytti messussa Helsingin jäähallissa kesäkuussa 1989. Ne toteutti kirjontatekniikalla Halstin usein käyttämä yhteistyökumppani Suvi Ketola. Ryijyissä Halstin suunnitelmia toteuttavia käsityöläisiä ovat olleet muun muassa Anneli Pitkänen ja Ann Jonasson.
Halsti toimi tekstiilitaiteilijoiden ammattijärjestön Texo ry:n puheenjohtajana ja Ornamon hallituksen jäsenenä 1978–1981.
Immi Halstin vanhemmat olivat pankinjohtaja Mika Tiivola ja sairaanhoitaja Kirsti o.s. Brofeldt, professori Simo Brofeldtin tytär. Immi Halsti avioitui vuonna 1980 arkkitehti Harri Halstin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Nurmijoki

Nurmijoki voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Sophie Hagman

Anna Stina Sophie Hagman (31. joulukuuta 1758 Eskilstuna – 6. toukokuuta 1826 Tukholma) oli ruotsalainen balettitanssija. Hän jäi orvoksi 13-vuotiaana ja työskenteli lastenvahtina muun muassa Kuninkaallisen oopperan balettimestarin Louis Gallodierin luona. Siellä hän oppi puhumaan ranskaa ja tutustui teatteripiireihin. Hagman esiintyi vuosina 1775–1778 muutamissa baleteissa, jolloin prinssi Fredrik Adolf ihastui häneen. Vuonna 1779 he muuttivat asumaan Kiinalaiseen paviljonkin. Hovissa Hagman herätti ihastusta käytöstavoillaan, sosiaalisissa kyvyillään ja ulkonäöllään. Seuraavana vuonna Fredrik Adolfilla oli lyhyt suhde toisen naisen kanssa, mutta he palasivat pian yhteen. Pari sai vuonna 1787 tyttären, Sophia Fredrican, joka kuoli pian synnytyksen jälkeen. Fredrik Adolf ja Sophie Hagman erosivat vuonna 1793. Hagman sai pitää Såbyn ja Vapperstan kartanot, minkä lisäksi hänelle myönnettiin hovista eläke, jolla hän tuli toimeen loppuelämänsä. Hän asui Tukholmassa Regeringsgatanilla siskonsa ja tämän lasten luona ja vietti aktiivista sosiaalista elämää. Hänen tuttaviaan olivat muun muassa Johan Tobias Sergel ja Carl Michael Bellman.
Murha Mesopotamiassa

Murha Mesopotamiassa () on Agatha Christien Hercule Poirot -sarjan vuonna 1936 julkaistu dekkari.
Tarina.
Tarina sijoittuu Irakiin, Tigrisjoen rantamille, jossa arkeologi Dr. Erich Leidnerin vaimo, Louise, murhataan. Sairaanhoitaja Amy Leatheran huomaa, että kaivauksilla on jotain outoa, ja että se liittyy Louiseen, joka kärsii pelottavista hallusinaatioista. Tunnit kuluvat, ja tilanne ryhmässä käy lähes sietämättömäksi. Hercule Poirot on tulossa tutkimuspaikalle, mutta jännite kasvaa ennen hänen saapumistaan. Tapahtumat etenevät, ja Poirotin on paljastettava murha ennen kuin kaikki on liian myöhäistä. Tarina tutkii sekä rikoksen salaisuuksia että ihmisten välistä dynamiikkaa arkeologisessa kaivauksessa, jossa jännitys ja epäluulo ovat ilmassa.
Taustaa.
Agatha Christie oli matkustanut usein miehensä Max Mallowanin kanssa tämän arkeologisille kaivauksille. "Murha Mesopotamiassa" -kirjan hahmot perustuvat suurelta osin henkilöihin, joita Christie tapasi, mukaan lukien Katherine Woolley, joka esitteli pariskunnan toisilleen. Woolleyn tulinen ja päättäväinen luonne on todennäköisesti inspiroinut kirjan uhrin hahmoa. Robin Macartnay, joka toimi Mallowanin kaivauksilla luonnospiirtäjänä, kuvitti kirjan kansikuvan Collins Crime Clubin painokselle.
TV- ja radiosovitus.
Vuonna 2001 kirjasta tehtiin televisioelokuvasovitus osana sarjaa, jossa Hercule Poirot'n roolia esitti David Suchet. Tarinaan lisättiin Hastingsin hahmo, jota esitti Hugh Fraser, ja hänestä tuli erään henkilön setä. Lisäksi tarina dramatisoitiin BBC Radio 4:lle vuonna 2005, ja Poirot'n roolissa kuultiin John Moffatt. Kirja julkaistiin englanninkielisenä sarjakuvana vuonna 2008, ja se oli käännetty ranskalaisesta painoksesta vuodelta 2005, "Meurtre en Mésopotamie".
Elokuvan ohjasi Tom Clegg, ja se esitettiin useissa maissa, kuten Ranskassa, Yhdysvalloissa, Italiassa, Japanissa ja Suomessa.