tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Matti Haapala

Matti Haapala (24. heinäkuuta 1858 Jalasjärvi – 29. lokakuuta 1912 Jalasjärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Haapalan vanhemmat olivat Juho Matinpoika Haapala ja Susanna Ulrika Haapala ja puoliso Susanna Liisa Haapala. Matti Haapala perusti muun muassa osuusmeijerin ja yksityisen kansakoulun Jalasjärvelle. Hän toimi myös kuntakokouksen puheenjohtajana ja säästöpankin isännistön puheenjohtajana. Haapala oli talonpoikaissäädyssä Ilmajoen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1904–1905. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Jalasjärven edustajana.
Siemenvalkuainen

Siemenvalkuainen tai sisävalkuainen eli endospermi on koppisiemenisten kasvien siementen sisältämä ravinteikas solukko, jota kasvin alkio käyttää ravinnokseen. Viljakasvien endospermiä kutsutaan myös jauhoytimeksi, ja se on massaltaan 80–85 % jyvän massasta. Endospermi esiintyy suurimmassa osassa kukkivia kasveja. Alkio saa ravintonsa lähinnä endospermistä, joka siten auttaa siemenen itämisessä. Endospermit sisältävät tärkkelystä, vaikka ne voivat sisältää myös öljyä ja proteiinia. Endospermejä käytetään joissain yleisissä ruoissa, kuten kookosmaidossa (kookosvesi on kookospähkinän nestemäistä endospermiä) ja maississa, jonka endospermirikkaita jyviä syödään.
Karl Henrik Hagman

Karl (Carl) Henrik Hagman (1825 Koivulahti – 4. toukokuuta 1898) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Karl Henrik Hagman syntyi Koivulahden kappalaisen Nils Hagmanin perheeseen. Hän toimi tuomarin apulaisena ja pitäjänkirjurina ja ryhtyi sitten maanviljelijäksi. Hänet valittiin Tammikuun valiokuntaan, mutta päätös kumottiin, kun häntä ei katsottu kuuluvaksi talonpoikaissäätyyn. Hagman oli kuitenkin juuri talonpoikaissäädyssä Korsholman eteläisen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1863–1864, joilla hän oli sekä puhemiesneuvoston että tarkastus- ja talousvaliokuntien jäsen. Hagman joutui myöhemmin myymään maatilansa eikä voinut ottaa vastaan 1875 saamaansa työtä maanviljelysopistossa Kurkijoella, vaan sairastui ja vietti yli 20 vuotta vuoteenomana. 
Karl Henrik Hagmanin poika oli valtioneuvos ja rautatiehallituksen liikennejohtaja Herman Hagman.
Karl Johan Hahl

Karl Johan Hahl (8. tammikuuta 1843 Heinola – 12. helmikuuta 1890 Mäntsälä) oli suomalainen juristi, maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Hahlin vanhemmat olivat opettaja Gustaf Hahl ja Anna Helena Nyberg ja puoliso vuodesta 1871 Emilia Sofia Alexandra Waselius. Hahl tuli ylioppilaaksi Porvoossa ja suoritti tuomarintutkinnon 1870. Hän oli maanviljelijä ja oluenpanija ensin Tuusniemellä ja sitten Mäntsälässä. Hahl oli talonpoikaissäädyn kanslisti valtiopäivillä 1863–1864 ja talonpoikaissäädyssä Kuopion tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872. Hän kuului vuoden 1872 valtiopäivillä laki- ja yleiseen valitusvaliokuntaan.
Pacific Grove

Pacific Grove on kaupunki Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Montereynlahden rannalla, ja sen rajanaapurina on Montereyn kaupunki. Pacific Grovessa oli vuoden 2019 arvion mukaan 15 413 asukasta, ja sen pinta-ala on 7,4 neliökilometriä.
Pacific Grove sai alkunsa metodistien rantakohteena. Metodistipappi J. W. Ross vierailu 1874 alueella ja totesi paikan täydelliseksi lomapaikaksi. San Franciscossa perustettiin kesäkuussa 1875 Pacific Grove Retreat Association, joka teki David Jacksin kanssa sopimuksen maakaupasta. Pacific Grove oli monena kesänä telttakaupunki, ja kesän lopulta teltat purettiin ja puiset rungot jätettiin vain paikoilleen. Sinne alkoi hiljalleen muuttaa kuitenkin myös vakioasukkaita, ja vuonna 1889 siitä tuli itsenäinen kaupunkinsa. Siellä oli silloin 1 300 asukasta. Kaupunki oli uskonollisten konferenssien keskus, ja se oli myös Kalifornian viimeinen kaupunki, joka päätti kieltolain. Alkoholin myynti oli kielletty vuoteen 1969 asti.
Pacific Grovessa on Yhdysvaltain länsirannikon vanhin yhtäjaksoisesti toiminut majakka, Point Pinosin majakka, joka rakennettiin 1855. Kaupungissa on myös Stanfordin yliopiston Hopkins Marine Station. Vuonna 1892 perustettu merilaboratorio on Tyynenmeren rannikon vanhin.
Antti Haikonen (valtiopäivämies)

Antti Haikonen (1822 Taipalsaari – 4. lokakuuta 1900 Taipalsaari) oli suomalainen poliisi, maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Haikonen oli herastuomari, joka toimi kihlakunnanoikeuden lautamiehenä, maanviljelijänä ja kuolemaansa saakka myös poliisina. Hän oli talonpoikaissäädyssä Lappeen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1863–1864, joilla hän oli pankkivaliokunnan varajäsen.
Fabian Lysell

Fabian Lysell (s. 19. tammikuuta 2003 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Boston Bruinsin organisaatiossa. Seura varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 21. pelaajana . Lysell on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Lysell on Bäcken HC:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Hovås HC:hen, jonka U16-junioreiden paras pistemies Lysell oli kaudella 2016–2017 tehoilla 23+30=53. Kaudeksi 2017–2018 hän siirtyi Frölunda HC:n organisaatioon. Lysell voitti kauden päätteeksi U16 SM:n hopeaa. Kaudella 2018–2019 hän jakoi tehoilla 12+16=28 koko U16 SM:n maalipörssin voiton joukkuetoverinsa Liam Dower Nilssonin kanssa ja sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri William Bengtsson Söderlund. Lysell voitti sarjan mestaruuden ja hänet palkittiin arvokkaimpana pelaajana. Lysell voitti samalla kaudella myös J18 Allsvenskanin mestaruuden. Samalla kaudella hän voitti myös Göteborgin joukkueessa TV-Puckenin mestaruuden. Lysell voitti turnauksen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 6+8=14. Kaudella 2019–2020 hänoli J18 Elitissä tehoilla 13+21=34 Frölundan paras pistemies Liam Dower Nilsson kanssa sekä paras maalintekijä Ludwig Perssonin ja Noah Hasan kanssa.
WHL-joukkue Vancouver Giants varasi Lysellin 30. pelaajana . Hän kuitenkin aloitti kauden 2020–2021 Frölundan J20-junioreissa, kunnes marraskuussa Lysell siirtyi Luleå HF:n SHL-joukkueeseen. Hän teki SHL-debyyttinsä vain 17-vuotiaana 8. joulukuuta 2020 Rögle BK:ta vastaan. Lysell sai ottelussa jääaikaa 6.25 minuuttia ja hän keräsi teholukeman –1. SHL-uransa avausmaalin Lysell teki seitsemännessä ottelussaan 7. tammikuuta 2021 vieraissa Frölunda HC:tä vastaan. Samassa kuussa hän teki Luulajan kanssa kevääseen 2023 asti ulottuvan jatkosopimuksen. Kaikkiaan Lysell pelasi SHL:ssä kauden aikana 26 runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3.
Boston Bruins varasi Lysellin ensimmäisellä kierroksella 21. pelaajana . Hän teki jo elokuussa seuran kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Lysellin kausipalkka NHL:n puolella on 925 000 dollaria. Lysellin vahvistettiin myös lähtevän Luulajan SHL-joukkueen vahvuudesta ja siirtyvän suoraan Pohjois-Amerikkaan. Bruinsin toimitusjohtaja Don Sweeneyn mukaan seura odottaa pääsevän tekemään hänen kanssaan yhteistyötä koko kehitysprosessin ajan.
Maajoukkueura.
Lysell pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän voitti pronssia. Lysell oli tehoilla 3+6=9 Ruotsin paras syöttäjä ja hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Isak Rosénin kanssa. Puolivälieräottelussa Yhdysvaltoja vastaan Lysell teki kaksi maalia, joista toinen jäi Ruotsin 5–2-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi ja se ratkaisi joukkueelle välieräpaikan. Hänet valittiin Ruotsin ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Lysell pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2019, jolloin hän voitti Ruotsin sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 5+2=7. Yhteensä Lysell on pelannut kuusi nuorten ja 30 poikien maaottelua.
Olbia (Egypti)

Olbia (), myöhemmin Arsinoe (), oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Punaisenmeren rannalla, Strabonin mukaan Filoteran ja Myos Hormoksen välissä. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Kaupungista tiedetään vain vähän. Myöhemmän nimensä se sai hellenistisellä kaudella, kun se nimettiin todennäköisesti kuningatar Arsinoe II:n mukaan. Agatharkhideen mukaan kaupungin lähellä oli kuumia lähteitä.
Parthenia

Parthenia () voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Sepänmäki

Sepänmäki on Helsingin Ala-Malmin osa-alueen itäosassa sijaitseva metsäinen ja pientalovaltainen asuinalue. Sen keskellä oleva noin 600 asukkaan kerrostaloalue tunnetaan Helsingin pienimpänä lähiönä, joka koostuu 1960-luvun keskivaiheilla rakennetuista kaksikerroksisista kerrostaloista. Malmin lentokentän ja Malmin hautausmaan väliin sijoittuva Sepänmäki rajoittuu etelässä Kehä ykköseen ja pohjoisessa Longinojan laaksoon. Kaavoitussuunnitelmissa Sepänmäkeen luetaan myös Staran varikkoalue ja Malmin jäähallin alue lännessä sekä Nallenmäen pientaloalue koillisessa, Tullivuorentien itäpuolella. Sepänmäkeen kuuluvia metsäalueita ovat Sepänmäen puisto kerrostaloalueen pohjoislaidalla ja Sepänmäen etelämetsä alueen kaakkoiskulmassa, Tattariharjuntien ja Kehä I:n välissä.
Sepänmäen kerrostaloalueen talot ovat kaupungin vuokrataloja, ja ne kunnostettiin perusteellisesti 1990-luvun keskivaiheilla. 2020-luvulla Heka suunnittelee 14 kerrostalon ja yhden rivitalon purkamista uusien tieltä.
Sepänmäenpuisto.
Metsäisen Sepänmäen pohjoispuolen puuton alue Longinojan varrella on nimeltään Sepänmäenpuisto. Sinne on 2020-luvun taitteessa rakennettu uusi asuinalue, joka käsittää viitisenkymmentä rivi- ja pienkerrostaloa noin 600–700 asukkaalle. Näitä asuntoja markkinoidaan myös Sepänmäen nimellä.
Rhaitho

Rhaitho (; joskus tai "Rhaithou"; ), joskus translitteroituna "Raitho" tai "Raitoo", oli antiikin aikainen kaupunki Siinailla Egyptissä. Se sijaitsi nykyisen El Torin kaupungin paikalla. Rhaithoa pidetään samana paikkana kuin "Vanhassa testamentissa" mainittu Elim.
Rhaitho oli satamakaupunki, joka sijaitsi Punaisenmeren rannalla ja tarkemmin Heroopoliinlahden eli nykyisen Suezinlahden eteläosan itärannalla lähellä Siinainvuorta. Sen nimi oli peräisin foinikialaisilta ja tarkoitti ”Hedelmien paikkaa” lukuisien taatelipalmujen vuoksi. Kaupungin ympärillä oli aavikkoa, joka tunnettiin samalla nimellä kuin kaupunki. Erämaa toimi myöhäisantiikin aikana ja varhaisella bysanttilaisella kaudella munkkilaisuuden keskuksena, ja siellä asui useita erämaaisiä.
Elimissä (vanhassa raamatunkäännöksessä "Eelim") israelilaiset löysivät "Toisen Mooseksen kirjan" mukaan kaksitoista vesilähdettä ja seitsemänkymmentä palmupuuta matkallaan Luvattuun maahan. Paikka tuli munkkilaisuuden keskukseksi 200-luvun lopulla ja 300-luvun alussa. Noin 378 eaa. (tai 400-luvun puolivälissä) blemmyit surmasivat Rhaithossa 43 eramaakilvoittelijaa, joita ortodoksinen kirkko muistaa pyhinä.
Luostarielämä kukoisti Rhaithossa edelleen seuraavina vuosisatoina. Rhaithon igumeenin Johanneksen pyynnöstä Johannes Siinailainen kirjoitti teoksensa "Portaat". Rhaithon "lavra" eli pääluostari tuhottiin 1000-luvulla. Sen rauniot on kaivettu esiin.
Amyda

Amyda on pehmeäkilpikonnien heimoon kuuluva kilpikonnasuku, jota aiemmin pidettiin osana sukua "Trionyx". Nykyään sen läheisimpänä sukulaisena pidetään "Nilssonia"-sukua.
"Amyda" sisältää kookkaita pehmeäkilpikonnia, ja niiden suurin tunnettu kilven pituus on 85 senttimetriä. Suvun levinneisyys ulottuu Bangladeshin ja Intian itäosista Vietnamiin idässä sekä Malakan niemimaan läpi Isoille Sundasaarille (Sumatra, Jaava ja Borneo) etelässä. Sulawesilla ja Pienillä Sundasaarilla sekä Kiinan Yunnanissa ne esiintyvät todennäköisesti vain ihmisen tuomina vieraslajeina.
"Amyda"-kilpikonnien on perinteisesti katsottu olevan yksi hyvin vaihtelevainen laji, rustokilpikonna ("Amyda cartilaginea"). Vuonna 2014 tehtyjen geenianalyysien perusteella se on kuitenkin lajikompleksi, sillä eri sijainneista otetut näytteet eroavat geneettisesti huomattavasti toisistaan. Mantereella elävät yksilöt on siksi erotettu lajiksi "Amyda ornata", kun taas saaristossa elävät yksilöt kantavat edelleen nimeä "Amyda cartilaginea". Molemmilla lajeilla on myös muutamia geneettisesti poikkeavia alalajeja. Lisäksi eräs Pohjois-Borneon Baram-joesta otettu näyte on geneettisesti niin poikkeava, että se edustaa kolmatta, tosin vielä kuvaamatonta lajia. Suvun taksonomia on edelleen pitkälti selvittämätön, eikä tähän mennessä tehty tutkimus todennäköisesti kata lajikompleksin koko variaatiota.
Lajit.
Kuvatut lajit:
Sylvain Sylvain

Sylvain Sylvain Mizrahi (14. helmikuuta 1951 – 13. tammikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen rockkitaristi ja New York Dolls -yhtyeen jäsen.
Sylvainin isä David oli alun perin Turkista muuttanut sefardijuutalainen ja hänen äitinsä Marcelle oli lähtöisin Syyriasta. Sylvainin isä oli pankkiiri. Vuonna 1956 Egyptin presidentti Gamal Abdel Nasser kansallisti Suezin kanavan. Tätä seuranneen Suezin kriisin takia Sylvainin perhe joutui lähtemään Egyptistä. Perhe muutti ensin Ranskaan, ja sieltä vuonna 1961 Yhdysvaltoihin Buffaloon. Lopulta he muuttivat New Yorkin Queensiin.
Queensissä Sylvain kävi Newtown High Schoolia, missä hän ystävystyi kahden koulukaverinsa Billy Murcian ja Johnny Thundersin kanssa. Murcian kanssa hän perusti myöhemmin 1960-luvun puolivälissä liikkeen nimeltään Truth and Soul, jossa he valmistivat ja myivät vaatteita. Kerran ollessaan Johnny Thundersin kanssa Lexington Avenuella New Yorkissa hän huomasi liikkeen, jossa korjattiin nukkeja. Liikkeen nimi oli New York Doll Hospital, jolloin Sylvain totesi Thundesille, että siinä olisi hyvä nimi bändille.
Vuonna 1971 David Johansen, Johnny Thunders, Rick Rivets, Arthur Kane ja Billy Murcia perustivat yhtyeen nimeltä New York Dolls. Sylvain Sylvain liittyi yhtyeeseen hieman myöhemmin korvaten Rick Rivetsin. Yhtye toimi lyhyen mutta vaiherikkaan ajan vuoteen 1977 saakka. Tämän jälkeen hän teki sooloalbumin ja oli mukana myös David Johansenin ja Johnny Thundersin levyillä. Sylvain palasi myös vaatebisnekseen perustamalla hattuja valmistavan yrityksen. Sylvain oli koko ajan jollain tasolla mukana musiikkibisneksessä, kunnes vuonna 2004 Meltdown festivalin kuraattori Morrissey kutsui jäljellä olleet Dollsit, Sylvainin, Johansenin ja Kanen, esiintymään festivaalille Lontooseen.
Tämän jälkeen he päätyivät julkaisemaan kolme uutta albumia ja sitoutuivat vuoden 2011 Glam-a-Geddon -kiertueeseen Mötley Crüen ja Poisonin kanssa. Vuonna 2018 Sylvain julkaisi muistelmansa "There’s No Bones in Ice Cream". Sylvain Sylvain kuoli syöpään kotonaan Nashvillessä 13. tammikuuta 2021.
Skhedia

Skhedia (, ), mahdollisesti sama kuin Menelais (), oli kaupunki tai kylä muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Meteliteen/Menelaiteen nomokseen.
Skhedia sijaitsi hellenistisellä kaudella rakennetun, Aleksandrian ja Niilin Kanobikos-suuhaaran (Kanopoksen suuhaaran) yhdistäneen kanavan varrella lähellä Andropolista. Kaupunki oli olemassa kreikkalaiselta roomalaiselle kaudelle ja vielä bysanttilaisen kauden alussa. Strabon on viimeinen lähde, joka mainitsee paikan.
Skhediassa oli tärkeä jokisatama, jossa kaikki Ylä-Egyptistä tuotu tavara siirrettiin pienempiin veneisiin, ja samalla tulliasema jokea ylös tai alas kulkeneelle liikenteelle. Siellä oli myös niiden jokiveneiden asema, joita prefektit käyttivät Ylä-Egyptissä käydessään. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa oli myös varuskunta, temppeleitä ja synagoga.
Skhedia oli Egyptin varhaisimpia kristillistyneitä kaupunkeja, ja siellä oli piispanistuin. Kaupungin paikalla on tehty suhteellisen vähän arkeologisia tutkimuksia. Joitakin kaivauksia on suoritettu vuosina 1981 ja 1992 sekä vuodesta 2003.
Tamiathis

Tamiathis (; ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Mendesioksen nomokseen. Nykyisin sen lähellä sijaitsee Damiettan kaupunki.
Tamiathis sijaitsi Niilin suiston koillisosassa Välimeren rannikolla. Antiikin aikainen kaupunki oli rakennettu Niilin Fatmetikos-suuhaaran eli nykyisen Damiettan suuhaaran suuhun. Nykyinen kaupunki sijaitsee eri paikassa enemmän sisämaassa. Kaupungista etelään sijaitsivat Diospolis Kato, Mendes ja Thmuis, ja itään Pelusion.
Tamiathiksen vaiheista ei tiedetä antiikin lähteistä juuri mitään. Myöhäisellä roomalaisella kaudella Tamiathis kuului Augustamnica priman provinssiin. Varhaisella kristillisellä kaudella Tamiathis oli Pelusionin metropoliitan alainen piispanistuin. Nykyisin se on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin nimellä "Tamiathitanus seu Damiatensis". Stefanos Byzantionlainen mainitsee Tamiathiksen 500-luvulla. Kaupunki mainitaan myös ristiretkien yhteydessä. Sulttaani Baibars siirrätti kaupungin nykyisen Damiettan paikalle vuonna 1251.
Kaupungista on säilynyt vain vähän muinaisjäänteitä. Joitakin sen rakennusten pylväitä on uudelleenkäytetty nykyisen kaupungin moskeijoissa. Kaupungin paikalla on suoritettu arkeologisia kaivauksia, joissa on löydetty muun muassa 26. dynastian (672–525 eaa.) aikainen nekropolis sekä roomalaisaikaisia esineitä.
Kimmo Mäkinen

Kimmo Mäkinen (s. 12. elokuuta 1968) on suomalainen televisio-ohjaaja. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat muun muassa päivittäissarjat "Salatut elämät" ja "Rantabaari".
Mäkinen on alkuperäiseltä koulutukseltaan verhoilija. Media-alalla hänen ensimmäisiä töitään olivat kuvauspäällikön työt elokuvissa "Romanovin kivet" (1993), "Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat" (1994) ja "Tie naisen sydämeen" (1996). Samoihin aikoihin hän työskenteli myös Samuli Edelmannin kiertuemanagerina. Elokuussa 1998 hän aloitti kuvauspäällikkönä tammikuussa 1999 televisiossa alkaneessa "Salatut elämät" -sarjassa. 2000-luvun alussa hän siirtyi sarjan apulaisohjaajaksi ja lopulta yhdeksi ohjaajista 2000-luvun puolessa välissä.
Eirin Maria Kvandal

Eirin Maria Kvandal (s. 12. joulukuuta 2001) on norjalainen mäkihyppääjä.
Planican MM-kilpailuissa 2023 Kvandal saavutti pronssia joukkuemäessä ja sijoittui normaalimäessä 21:nneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti kultaa joukkuemäessä ja sekajoukkuemäessä sekä pronssia suurmäessä ja oli normaalimäessä neljäs. Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Oberwiesenthalissa 2020 hän saavutti sekajoukkuemäen hopeaa.
Seuratasolla Mosjøen IL:ää edustava Kvandal kilpaili maailmancupissa ensimmäistä kertaa Ramsaussa joulukuussa 2020 sijoittuen 33:nneksi. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti 24. tammikuuta 2021 voittamalla Ljubnossa käydyn seuraavan kilpailun. Hän sijoittui kolmanneksi Hinzenbachissa helmikuussa 2021, Râşnovissa helmikuussa 2023 sekä Lillehammerissa ja Engelbergissä joulukuussa 2023. Vuodenvaihteessa 2023–2024 hän sijoittui toiseksi Garmisch-Partenkirchenissä ja kolmanneksi Oberstdorfissa. Pari viikkoa myöhemmin hän oli kolmas Sapporossa. Hän voitti Raw Air -kiertueen kokonaiskilpailun saavutettuaan Oslossa kolmossijan ja voiton, Trondheimissa voiton ja kakkossijan sekä Vikersundissa voiton. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs.
Kvandal sijoittui kaudella 2024–2025 Zhangjiakoussa ja Garmisch-Partenkirchenissä toiseksi sekä Oberstdorfissa kolmanneksi. Sapporossa hän saavutti kolmostilan ja voiton sekä Zaōssa kakkostilan. Hän voitti Willingenin kilpailun sekä oli Lake Placidissa toinen ja Oslossa kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi.
Gina Raimondo

Gina Raimondo (s. 17. toukokuuta 1971, Smithfield, Rhode Island) on yhdysvaltalainen demokraattipuoluetta edustava virkamies ja poliitikko, jonka Joe Biden nimitti Yhdysvaltain kauppaministeriksi virkakautensa alussa 2021. Raimondo toimi vuosina 2015–2021 Rhode Islandin osavaltion kuvernöörinä.
Tausta ja yksityiselämä.
Raimondo syntyi Smithfieldissa vuonna 1971. Hänen isoisänsä saapui Yhdysvaltoihin Italiasta. Raimondon äiti oli kotiäiti ja isä lihanleikkaaja, joka palveli myös Yhdysvaltain laivastossa toisen maailmansodan aikana.
Raimondo opiskeli Harvadissa. Valmistuttuaan hän toimi lainoppineena virkailijana liittovaltion tuomari Kimba Woodin palveluksessa.
Vuodesta 2001 lähtien Raimondo on ollut naimisissa Andrew Moffitin kanssa. Pari tapasi Oxfordissa. Heillä on kaksi lasta.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Raimondo on katolilainen.
Poliittinen ura.
Vuonna 2010 Raimondo valittiin osavaltionsa talousministeriksi ().
Vuoden 2014 kuvernöörinvaaleissa Raimondo kohtasi republikaanien Allan Fungin. Raimondo astui virkaan 6. tammikuuta 2015. Hänestä tuli osavaltion ensimmäinen naiskuvernööri. Vuonna 2018 hän haki jatkokautta ja voitti puolueensa esivaaleissa haastajansa Matt Brownin. Republikaanit nimesivät näissäkin vaaleissa ehdokkaakseen Fungin, eli kuvernöörinvaalien ehdokkaat olivat samat kuin edelliselläkin kerralla.
Raimondo aloitti kauppaministerinä 3. maaliskuuta 2021. Hän vannoi virkavalansa varapresidentti Kamala Harrisille.
Kaspiannokkasärki

Kaspiannokkasärki ("Chondrostoma oxyrhynchum") on särkien (Cyprinidae) heimoon ja särkien (Leuciscinae) alaheimoon kuuluva kalalaji.
Kaspiannokkasärjen pituus on yleensä maksimissaan 46 senttimetrin luokkaa (SL). Sillä on selkäevässään yleensä 8½ haarautunutta ja peräevässään 9–10½ haarautunutta ruotoa. Lajilla on kylkiviivallaan 56–73 suomua.
Kaspiannokkasärkeä tavataan ainoastaan Kaspianmeren läntisellä valuma-alueella, missä sen levinneisyysalue ulottuu Kuma-joen valuma-alueelta Samur-joen valuma-alueelle.
Kaspiannokkasärki saavuttaa sukukypsyyden kahden vuoden iässä, milloin se on yleensä noin 120 senttimetrin mittainen. Sen lisääntymisaika on maalis-huhtikuussa. Naaras laskee munat ilmeisesti monessa osassa ja ne kiinnittyvät pohjasoraan. Kaspiannokkasärjen ravintoa on pääasiassa detritus (kuollut eliöperäinen aines veden pohjalla), mutta se syö myös perifyyttisiä leviä ja pohjalla eläviä selkärangattomia, jotka ovat kalan tärkeää ravintoa etenkin sen ensimmäisen elinvuoden aikana.
Moncler

Moncler on alun perin ranskalainen, nykyään italiaisomisteinen vaatemerkki. Monclerin perustivat René Ramillon ja Andrè Vincent vuonna 1952 Ranskan Monestier-de-Clermontissa. Aluksi Moncler valmisti makuupusseja, hupullisia viittoja ja telttoja.
Tuotemerkin osti italialainen yrittäjä Remo Ruffini vuonna 2003.
Moncler listattiin Italian pörssiin vuonna 2013. Joulukuussa 2020 Moncler osti italialaisen Stone Islandin 1,15 miljardilla eurolla.
Juhlapäivä (novelli)

Juhlapäivä ("The Festival") on yhdysvaltalaisen kauhukirjailija H. P. Lovecraftin vuonna 1923 kirjoittama ja vuonna 1925 "Weird Tales" -lehdessä julkaistu novelli. Se kertoo fiktiivisestä Kingsportin kaupungista, jossa vietetään okkulttista, unenomaista juhlaa.
Juoni.
Kertoja saapuu Massachusettsilaiseen Kingsportin kaupunkiin. On joulu, mutta päähenkilön mielessä ovat pakanalliset keskitalven juhlat, ”jotka ovat vanhempia kuin ihmiskunta”. Hän kulkee kaupungin ”muinaisten” rakennusten läpi ja päätyy aavemaiseen taloon. Siellä hän lukee "Necronomiconia" ja tapaa naamioituneen miehen, joka johdattaa hänet kaupungin kirkkoon, jonne myös muut kaupungin asukkaat ovat kokoontuneet.
Yksi kerrallaan kaupunkilaiset kulkevat kirkon lattiassa olevasta luukusta ja laskeutuvat maanalaisiin käytäviin, missä palaa vihreä tuli ja virtaa öljyinen joki. Joen rannalla odottaa siivekkäitä olentoja, joiden selässä kaupunkilaiset lentävät muualle. Myös kertojalle tarjotaan ratsua, mutta hän kieltäytyy. Syntyy käsirysy, jonka aikana hän iskee saattajansa naamion irti. Naamion alta paljastuu jotakin niin kauheaa, että kertoja syöksyy jokeen. Hän herää sairaalasta ja havaitsee, että Kingsportin rakennukset ovat enimmäkseen uusia eivätkä lainkaan aavemaisia.
Kirjoittaminen ja julkaisu.
”Juhlapäivän” esikuva oli Massachusettsissa sijaitseva Marbleheadin kaupunki, jossa Lovecraft vieraili ensimmäisen kerran joulukuussa 1922. Päähenkilön Kingsportissa kulkema reitti muistuttaa Marbleheadin keskustaan johtavaa todellista tietä. Vielä vuosia myöhemminkin Lovecraft muisteli ensimmäistä Marbleheadin-vierailuaan elämänsä voimakkaimpana tunnekokemuksena.
”Juhlapäivän” kirjoitusajankohtaa ei varmuudella tunneta. Todennäköisesti Lovecraft kirjoitti novellin lokakuussa 1923. Tarinan kirjallinen esikuva oli Margaret Murrayn tietokirja "The Witch-Cult in Western Europe", jonka mukaan Euroopassa ja Amerikassa toimi kristinuskoa edeltävältä ajalta periytyvä noitakultti. Murrayn teoria oli jo tuolloin kiistanalainen, eikä sitä nykyään pidetä uskottavana. Lovecraft vaikuttaisi kuitenkin uskoneen Murrayn väitteisiin. Luultavasti ”Juhlapäivään” vaikutti myös Arthur Machenin "Little People", joka on fiktiivinen kertomus Murrayn noitakultista, ja jonka Lovecraft oli lukenut hieman ennen ”Juhlapäivän” kirjoittamista.
Vastaanotto.
Lovecraftin kirjeystävä Clark Ashton Smith ylisti ”Juhlapäivän” mielikuvitusta ja ”haudan kauhuja” ("sepulchral horror"). Lovecraft-tutkija S. T. Joshin mukaan kielellisesti tyyliteltyä novellia voi pitää ”kolmentuhannen sanan mittaisena proosarunona”.
Juhani Hinkkanen arvosteli ”Juhlapäivän”, kun se ilmestyi ensimmäistä kertaa suomeksi vuonna 1991. Hän kuvailee novellia ”tavanomaiseksi keskiverto-Lovecraftiksi”, jonka arvot ovat lähinnä myöhemmän Cthulhu-taruston taustoittamisessa. Hinkkasen mukaan novelli ”kokoaa ensimmäisen kerran kaikki varhaisemmissa teksteissä ilmoille heitetyt ideat yhtenäiseksi kiinteäksi kokonaisuudeksi.”
Vainooja pimeydestä

Vainooja pimeydestä ("The Haunter of the Dark") on yhdysvaltalaisen kauhukirjailija H. P. Lovecraftin vuonna 1935 kirjoittama ja vuonna 1936 "Weird Tales" -lehdessä julkaistu novelli. Se kertoo kummittelevasta kirkosta, johon nuori kirjailija kokee sairaalloista vetoa.
Juoni.
Nuori kauhukirjailija Robert Blake saapuu Providenceen kirjoittamaan. Työhuoneensa ikkunasta hän näkee Federal Hillin hylätyn kirkon ja päättää käydä tutkimassa paikkaa. Hän löytää rasian, jonka sisällä on hohtava kristallimainen esine, sekä toimittajan ruumiin. Blake tutkii toimittajan muistiinpanot; niissä kerrotaan Tähtiviisauden lahkosta, jonka epäiltiin harjoittaneen kirkossa saatananpalvontaa. Muistiinpanoissa mainitaan myös pimeydessä elävä ”vainooja”, joka karttaa valoa.
Blake kuulee huhuja kirkossa metelöivästä olennosta, joka peittää ikkunat. Hänellä on vaikeuksia keskittyä eikä hän ole varma henkilöllisyydestään. Eräänä yönä myrsky aiheuttaa sähkökatkon ja kaupunki pimenee. Blake kuvittelee näkevänsä pimeyden vainoojan. Aamulla hänet löydetään kuolleena kotoaan sähköiskun surmaamana. Salamaniskusta ei kuitenkaan ole muita merkkejä.
Kirjoittaminen ja julkaisu.
Lovecraftin kirjeystävä Robert Bloch julkaisi keväällä 1935 novellin ”Teurastaja tähtien takaa”, jossa Lovecraftia muistuttava nimetön hahmo kuolee. Hän oli pyytänyt etukäteen Lovecraftilta luvan, ja Lovecraft toimittikin kirjallisen suostumuksen, jonka todistajina toimivat Abdul Alhazred, Friedrich Wilhelm von Junzt, Gaspard du Nord ja Lengin laama Tcho-Tcho. "Weird Talesin" lukijapalstalla eräs lehden lukijoista ehdotti, että Lovecraft ”vastaisi kohteliaisuuteen” ja tekisi samantapaisen tarinan Blochista. Lovecraft kirjoitti ”Vainoojan pimeydestä” 5.–9. marraskuuta 1935, ja se julkaistiin "Weird Tales" -lehdessä seuraavan vuoden joulukuussa. Blaken hahmo onkin mitä ilmeisimmin fiktiivinen versio Blochista: Blaken kotiosoite Milwaukeessa oli todellisuudessa Blochin tuolloinen osoite.
Monet novellissa mainitut tapahtumapaikat ovat todellisia. Näkymä Blaken työhuoneesta on itse asiassa yksityiskohtainen kuvaus Lovecraftin 66 College Streetillä sijainneen työhuoneen näköalasta.
Vastaanotto.
Juhani Hinkkanen arvosteli ”Vainoojan pimeydestä”, kun se julkaistiin suomeksi kokoelmassa "Nimetön kaupunki" vuonna 1991. Hän kuvailee novellia ”arkkityyppiseksi Lovecraftiksi”, joka lukeutuu kirjailijan parhaisiin ja tunnetuimpiin teksteihin. Tarina toimii hyvin omillaan, vaikka Blochin rinnakkaistekstit ovatkin ”sinänsä näppäriä”. Ulla Selkälän ja Ilkka Äärelän käännöstä Hinkkanen piti selvästi huonompana kuin "Portti"-lehdessä aiemmin julkaistua suomennosta.
Set Me Free (Eden Alenen kappale)

Set Me Free on israelilaisen laulajan Eden Alenen esittämä kappale, jolla hän edusti Israelia vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 93 pistettä ja saavutti sijan 17.
Venäjän keisarillinen kruunu

Venäjän keisarillinen kruunu (ven. Императорская Корона России, "Imperatorskaja Korona Rossii") on Venäjän keisarien käyttämä kruunu. Kruunua säilytetään nykyisin Kremlin asehuoneella.
Katariina Suuri teetätti kruunun omiin kruunajaisiinsa noustuaan valtaistuimelle vuonna 1762. Kruunun tekijöiksi valittiin sveitsiläiset George Eckart ja Jeremiah Pozier, ja työ kesti kaksi ja puoli kuukautta. Katariinan jälkeen kruunusta tuli pysyvä osa Venäjän kruununjalokiviä ja sitä käytti Katariinan jälkeen vielä seitsemän Venäjän keisaria: Pietari III (kruunattiin postuumisti), Paavali I, Aleksanteri I, Nikolai I, Aleksanteri II, Aleksanteri III ja Nikolai II. Nikolai II:n teloituksen jälkeen bolševikit yrittivät myydä kruunua ja sen jalokiviä, mutta vuonna 1934 Stalin kielsi kaikki myyntiyritykset, koska niiden katsottiin vahingoittavan puolueen mainetta kansainvälisesti.
Alkuperäisessä kruunussa yhteensä 4 936 timanttia, jotka painavat yhteensä 2 858 karaattia, ja 75 helmeä, jotka ovat peräisin Intiasta.
Kruunusta valmistettiin replika, joka huutokaupattiin miljardilla ruplalla vuonna 2015 nimettömäksi jääneelle ostajalle. Replikassa on yhteensä 11 427 yksittäistä jalokiveä ja sen valmisti venäläinen Kristall Smolensk -yhtiö.
Palicourea

Palicourea on matarakasveihin kuuluva laaja kasvisuku. Suvussa on lähes 690 lajia, joita esiintyy uuden maailman tropiikissa, Keski- ja Etelä-Amerikassa, Meksikosta Argentiinaan ulottuvalla alueella. "Palicourea" on 2020-luvun alussa toiseksi suurin matarakasvisuku. Aiemmissa lähteissä lajimäärä on ilmoitettu melko paljon pienemmäksi, toisaalta "Palicourea"-sukuun on 2010-luvulla tullut 350–400 lajia lisää, joko uusia tieteelle kuvattuja lajeja tai lähisukuisesta laajasta kahvikkien ("Psychotria") suvusta siirrettyjä lajeja.
Suvun kasvit ovat tyypillisesti pensaita ja pikkupuita kosteiden trooppisten metsien alikasvoksessa.
Tähtikukat

Tähtikukat ("Ixora") on matarakasveihin kuuluva laaja kasvisuku. Siihen luokitellaan 558 lajia puuvartisia kasveja, joilla on tyypillisesti tuoksuvat neliliuskaiset kukat. Tähtikukkia esiintyy laajasti tropiikissa ja subtropiikissa: Keski-Amerikassa, Etelä-Amerikassa, Afrikassa, Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa, Australiassa, Oseaniassa. Suvun tyyppilaji on huone- ja koristekasvina tunnettu, Intiassa ja Indokiinassa alkuperäisenä kasvava korallitähtikukka ("Ixora coccinea").
Ahiramin sarkofagi

Ahiramin sarkofagi on Bybloksesta Libanonista löydettu muinaisen Bybloksen hallitsija Ahiramin sarkofagi, joka on ajoitettu 1050–1000-luvulle eaa. Ahiram oli ensimmäisiä nimeltä tunnettuja foinikialaisia hallitsijoita. Sarkofagi sisältää myös piirtokirjoituksen, joka on yksi varhaimmista tunnetuista foinikialaisista piirtokirjoituksista. Sarkofagia säilytetään nykyisin Beirutin kansallismuseolla Libanonissa.
Sarkofagi.
Ahiramin sarkofagi-piirtokirjoitus löydettiin vuonna 1923 Bybloksen kuninkaalliselta nekropolilta. Ahiram on ensimmäisiä nimeltä tunnettuja foinikialaisia kuninkaita, vaikka vasta hänen poikaansa Ittobaalia kutsuttiin nimellä Bybloksen kuningas. Kielellisesti piirtokirjoitus on muinaisbyblosta, eli varhaista Bybloksen kaupungissa puhuttua foinikiaa. Se on yksi varhaisimmista foinikialaisista piirtokirjoituksista, mutta teksti on säilynyt hyvin. Se on ajoitettu 1050–1000-luvulle ennen ajanlaskun alkua. Nykyisin sitä säilytetään Beirutin kansallismuseolla Libanonissa.
Ahiramin sarkofagissa on piirtokirjoituksen lisäksi myös kuva-aiheita, joista yhteen on kuvattu valtaistuimella istuva mieshahmo kahden siivekkään sfinksin välissä, kädessään nuutunut lootus. Seisovien hahmojen jono ojentaa mieshahmolle uhrilahjoja. Istuvan mieshahmon on tulkittu edustavan kuollutta kuningasta. Arkun kannen kuva-aiheessa seisovat kaksi miestä saattaisivat olla Ahiram ja hänen poikansa Ittobaal, mutta on myös mahdollista, että sarkofagi on piirtokirjoitusta vanhempi ja Ahiramilla uusiokäytössä.
Teksti.
Nimen Ittobaal alku on lohjennut, mutta nimi on silti melko varmasti Ittobaal. Sana ”hallit&lt;si&gt;joiden” ei ole lohjennut, vaan sen kirjoittaja on ilmeisesti erehdyksessä unohtanut yhden kirjaimen. ”Löytääkseen” on sana "gly", joka myös tarkoittaa ”paljastaa”. ”Jälkeläisensä” on kirjaimellisesti hedelmänsä ("prh"). Jos sanat "ymhs prh" jaetaan eri tavalla, eli "ymh sprh", myös tulkinta ”pyyhittäköön hänen kirjoituksensa” on mahdollinen. Piirtokirjoituksen viimeinen lause on erittäin vaikeatulkintainen. Sanat "lpn gbl" on käännetty ”Bybloksen edessä”, mutta myös lukutapa "lpp sbl" on mahdollinen, joskaan sille ei ole löydetty sopivaa käännösehdotusta. Paras ehdotus on jonkinlainen kaksiteräinen kirjoitusväline.
Discoland

Discoland oli keskipohjalaisessa Lestijärven kunnassa sijainnut urheiluseura Lestijärven Kiiston omistama viihdekeskus, joka oli toiminnassa vuosina 1957–2004 tanssi- ja huvittelupaikkana. Rantapaviljonki sijaitsi Lestijärven kuntakeskuksen tuntumassa Lestijärven rannassa. Discoland-nimen lava sai 1970-luvulla nimikilpailun tuloksena. Rakennus purettiin vuonna 2018.
Historiaa.
Tanssilava rakennettiin Lestijärven rantaan vuonna 1957. Autojen yleistymisen myötä tanssipaikalle saapui yleisöä laajemmalta alueelta. Suosion huippu ajoittui 1980- ja 1990-luvuille.
Discolandin muotoutuminen yhdeksi maakunnan suosituimmista tanssi- ja keikkapaikoista alkoi 1970-luvun alussa, kun Lestijärven Kiisto päätti tanssipaikkatoiminnan uudistamisesta. Laadukkaisiin esiintyjiin panostaminen vaati paremmat puitteet. Vanha paviljonki remontoitiin ja sen yhteyteen tehtiin laajennus: discorakennus ja ravintola.
Uudistetusta tanssipaikasta järjestettiin nimikilpailu, jonka voitti ”Discoland”. Nimen uskottiin kuvaavan paikan modernia ja nuorekasta ilmettä.
Discoland palveli sekä iskelmätanssien että muun kevyen musiikin ystäviä. Parhaina iltoina tanssit järjestettiin yhtäaikaa sekä vanhalla että uudella puolella. Discolandin lavalle nousivat monet tunnetut suomalaiset artistit ja yhtyeet, kuten Katri Helena, Tapani Kansa, Erkki Junkkarinen, Juice Leskinen, Armi ja Danny, Paula Koivuniemi, Matti ja Teppo, Hurriganes, Dingo, HIM ja Eppu Normaali. Discolandissa esiintyi myös ulkomaisia artisteja.
Discoland tunnettiin vuosikymmenten ajan yhtenä maakunnan suosituimmista tanssipaikoista, jonne alueen nuoriso kokoontui tanssimaan ja juhlimaan pitkienkin matkojen päästä. 1970-luvulta 1990-luvulle kestäneellä tanssilavojen kultakaudella Discoland houkutteli tapahtumailtoinaan säännöllisesti 1 200–1 300 kävijää. Huumoriryhmä Kummelin esiintyessä vuonna 1994 oli paikalla yli 3 000 ihmistä.
Vuonna 1980 reisjärveläinen 17-vuotias tyttö surmattiin paluumatkalla Discolandin tansseista. Tyttö sai peukalokyydin nuorelta mieheltä, joka surmasi hänet ampuma-aseella Lestijärven ja Reisjärven välillä metsässä. Uhri löydetiin vasta päivien päästä. Tapaus oli mediassa esillä pitkään, vähensi liftaamista ja vaikutti väliaikaisesti myös Discolandin kävijämääriin.
Vilkkaimpina vuosina Discolandin kanssa suosiosta kilpaili Nivalan Tuiskula.
Järjestäjiä huolestutti 1990-luvulla Discolandin pysäköintialueella autoissa viihtyvä nuoriso, joka ei ostanut pääsylippua huvipaikkaan. Keinoiksi haettiin lipun hinnan laskua ja aluelippua.
Toiminta hiipui 2000-luvulle tultaessa kävijöiden ja talkooväen vähetessä ja päättyi kokonaan vuonna 2004. Huonoon kuntoon päässyt ja ilkivallan kohteena rapistunut rakennus purettiin vuonna 2018.
Moshe Carmel

Moshe Carmel (17. tammikuuta 1911 – 14. elokuuta 2003) oli israelilainen sotilas ja poliitikko. Hän johti joukkoja Israelin itsenäisyyssodan aikana Haifan ja Pohjois-Palestiinan alueella. Sodan jälkeen hän edusti vasemmistolaista Ahdut ha-avodaa knessetissä ja toimi Israelin liikenneministerinä 1955–1956 ja 1965–1969. Poliittisen uransa jälkeen hän toimi myös El Alin johdossa.
Elämäkerta.
Nuoruus.
Moshe Carmel syntyi 17. tammikuuta 1911 Mińsk Mazowieckissa Puolassa. Hän muutti Palestiinaan vuonna 1924 vanhempiensa mukana. Palestiinassa Carmel työskenteli latojana ja osallistui nuorisojärjestö HaNoar HaOvedin toimintaan. Vuonna 1937 Carmel liittyi järjestön perustamaan Na’anin kibbutsiin.
Sotilasura.
Carmel liittyi Hagana-sotilasjärjestöön, jossa hänestä tuli Haganan nuorisopataljoonien johtava upseeri. Vuonna 1939 hän sai Palestiinan mandaatin brittiviranomaisilta 10-vuoden vankeustuomion laittomasta aseiden hallussapidosta. Carmel suoritti tuomiostaan 18-kuukautta Akkon linnan vankilassa. Vankeusaikanaan hän kirjoitti teoksen "Mi-Bein ha-Homot" (vapaasti suomentaen "Muurien sisältä"). Teos julkaistiin vuonna 1965 ja se kuvailee vankilaelämää. Israelin itsenäisyyssodan kynnyksellä Carmel oli Haifan ja pohjoisen alueen sotilaspäällikkö. Sodan aikana hänestä tuli prikaatinkenraali ("aluf"). Carmelin johtamat joukot valtasivat Haifan, Akkon ja suuren osan Galileaa. Vuonna 1949 hän julkaisi aiheesta kirjan "Ma’arkhot Zafon" (vapaasti suomentaen "Pohjoisen taistelut").
Politiikka.
Sodan jälkeen 1950-luvulla Carmel opiskeli historiaa ja filosofiaa Heprealaisessa yliopistossa Jerusalemissa ja Institut d’études politiques de Paris -instituutissa Pariisissa. Vuonna 1955 Carmelista tuli knessetin edustaja vasemmistolaisen Ahdut ha-avodan (myöhemmin Israelin työväenpuolue eli Avoda) riveissä. Knessetissä hän vaikutti aina vuoteen 1977 saakka toimien Israelin liikenneministerinä vuosina 1955–1956 ja 1965–1969. Vuosina 1960–1965 hän oli myös Ahdut ha-avodan lehden "La-Merhavin" päätoimittaja. Poliittisen uransa jälkeen Carmelista tuli El Alin johtaja. Hän kuoli 14. elokuuta 2003.
Ranch Kelly

Ranch Kelly (s. 2008) on yksi menestyneimmistä Suomessa syntyneistä lämminveritammoista. Se juoksi kaksi maailmanennätystä ja viisi suomenennätysaikaa.
Vuonna 2019 Ranch Kelly valittiin Vuoden hevoseksi vuodelta 2018. Kilpailu-ura päättyi vuonna 2019, ja se sai ensimmäisen varsansa keväällä 2020. Orivarsan isä on ruotsalainen Maharajah.
Uransa yhteensä 127 kilpailusta Ranch Kelly voitti 35.
Anaganmaite

Anaganmaite ("Lotus dumetorum") on hernekasvien (Fabaceae) heimoon, maitteiden ("Lotus") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on endeeminen laji Kanariansaarilla Teneriffan saarella.
Anaganmaite on tiheäkarvainen ja pensasmainen tai varpumainen kasvi. Karvapeitteen myötä kasvi voi näyttää jokseenkin vaalealta. Lehtien tyvilehdykät ovat muodoltaan soikeita tai puikeita ja päättölehdykät puikeita tai suikeanpuikeita. Kukinnoissa on tavallisesti yhdestä kolmeen, joskus viisikin, kiiltävänkeltaista kukkaa. Kukkien verhiö on 6–7 mm pitkä.
Kuobmujåkkå

Kuobmujåkkå () on Ruotsissa Norrbottenin läänissä Jällivaarassa Rånejoen vesistössä virtaava 9 kilometriä pitkä Rånejoen sivujoki.
Joen kulku ja sen valuma-alue.
Laajan kosteikkoalueen Guosasjáphen ja sen eteläpuolinen järvi Guobmujávrre muodostavat vesistöalueen, jossa virtaa lukuisia rinnakkaisia ja toisiinsa yhtyviä puroja. Purot keräävät kosteikon vesiä yhteen, mutta joukkoon liittyy myös valuma-alueen kaukaisia puroja. Pisin on Gilddejåhkå, joka alkaa kahden vaaran Jågŋåvárren ja Tjáhppisvárren välisestä laaksosta. Latvavesistöön kuuluvat myös Tjudekjávrren laskuoja, joka laskee Guobmujávrreen, ja Pajeltisjärven laskuoja, joka laskee alas suoalueelle. Suoalueen muut purot yhdistyvät järven pohjoispuolella yhdeksi uomaksi, joka alkaa virtaamaan kohti kaakkoa. Karttapalveluiden mukaan ainakin tätä uomaa kutsutaan Guobmujåhkåksi eli ruotsiksi Kuobmujåkkåksi.
Yläjuoksulla puolet joesta virtaa suoalueella ja sen pudotus on siellä noin 10 metriä ja kaltevuus on noin 2 metriä kilometrille (m/km). Alajuoksulla loput joesta putoaa 10 m/km. Alajuoksulla tämä näkyy lähde taukoamattomana koskijaksona. Joen viimeiset kilometrit se virtaa Råneträsketin lähistöllä. Järven länsipuolelta tulee jokeen puro Buolvekjávrresta ja pohjoisempana Buolvekvuomasta. Kuobmujåkkå yhtyy Rånejokeen aivan Råneträsketin alapuolella.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (47,0 %), turve (47,6 %) ja kalliomaa (2,2 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (55,2 %) sekä soita ja kosteikkoja (41,6 %). Näiden lisäksi on 3,2 % vesistöjä.
Luontoarvoja.
Joen alku, latvavesistö ja itse Guobmujávrre kuuluvat Muddukseen (Muddus nationalpark, 511,37 km²) ja sijaitsevat sen itäosassa. Puistossa on vaellusreitistö, joka ei kuitenkaan ulotu joelle asti.
Vesistösuhteita.
Kuobmujåkkå yhtyy Rånejokeen aivan sen yläjuoksulla. Sen valuma-alueen pinta-ala on 65,08 neliökilometriä. Rånejoki laskee Pohjanlahden Perämereen Luulajan kunnassa.
Stadius

Stadius on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kaja Kallaksen I hallitus

Kaja Kallaksen I hallitus oli Kaja Kallaksen johtama Viron hallitus, joka toimi 26. tammikuuta 2021 – 18. heinäkuuta 2022. Hallituksen muodostivat keskustaoikeistolainen reformipuolue.
3. kesäkuuta 2022 Viron presidentti Alar Karis erotti keskustapuolueen ministerit pääministeri Kaja Kallaksen pyynnöstä.
Palomaa

Palomaa on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Flygare

Flygare on ruotsinkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Carlén

Carlén on ruotsinkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Georg Hirth

Georg Hirth (13. heinäkuuta 1841 – 28. maaliskuuta 1916) oli saksalainen kirjailija ja kustantaja. Hän perusti "Jugend"-lehden. 
Hirth opiskeli nuorena taloustiedettä. Hän asettui Müncheniin ja kirjoitti useita kirjoja, muun muassa "Das gesamte Turnwesen", "Der deutsche Parlamentsalmanach" sekä "Freisinnige ansichten der Volkswirthschaft". Hirth tuki uutta saksalaista arkkitehtuuria ja taideteollisuutta. Hän oli myös huomattava Japanin taiteen tuntija. Hänen vuonna 1896 perustamansa "Jugend"-lehti nosti esiin modernia grafiikkaa ja kuvitusta sekä antoi nimen jugendtyylille.
Tuori

Tuori on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Sipoon kirkonkylä

Sipoon kirkonkylä () on kylä Sipoon keskiosassa Uudenmaan maakunnassa. Kirkonkylän läheisyydessä sijaitsee Sipoon paikalliskeskus Nikkilä.
Kallaksen hallitus

Kallaksen hallitus voi viitata seuraaviin hallituksiin, joissa Siim Kallas ja Kaja Kallas oli pääministerinä:
Heikki Hakulinen

Heikki Hakulinen (21. toukokuuta 1828 Kitee – 31. maaliskuuta 1881 Kitee) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Hakulisen vanhemmat olivat Juho Juhonpoika Hakulinen ja Beata Partinen ja puoliso Loviisa Pekantytär Rouvinen. Hakulinen oli talonpoikaissäädyssä Kiteen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867 ja siellä säädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen .
Candelin

Candelin tai Kandelin on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Pekka Hakulinen

Pekka Hakulinen (1817 – 1889 Tohmajärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Talollinen Pekka Hakulinen toimi ennen maanviljelijäksi ryhtymistään Möhkön ja Oravin tehtaiden hoitajana. Hakulinen oli talonpoikaissäädyssä Ilomantsin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867 ja siellä laki- ja talousvaliokunnan varajäsen.
INS Betwa (1959)

INS Betwa oli Intian laivaston Leopard-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Vickers Armstrongilta, missä köli laskettiin 29. toukokuuta 1957. Alus laskettiin vesille 15. toukokuuta 1959 ja valmistui 8. joulukuuta 1960.
Palvelus.
Intian asevoimien vapauttaessa 18. joulukuuta 1961 Goan Portugalin laivaston aviso "NRP Afonso de Albuquerque" oli ankkurissa Momugaonlahdella. "Betwa" sai käskyn vallata aluksen, joten fregatti lähestyi Portugalin laivaston alusta. "Betwa" avasi tulen pääaseillaan, jolloin portugalilaiset antautuivat ja ajoivat aluksensa matalikolle. "Betwa" jatkoi partiointia 19. joulukuuta saakka, jolloin se sai määräyksen palata Bombayhin.
Aluksen takakannen rakenteita laajennettiin, jolloin tykki poistettiin. Alus siirrettiin koululaivaksi 16. fregattilaivueeseen ja vuonna 1988 se siirrettiin koulutuslaivueeseen Cochiniin. Alus korvattiin uudella aluksella, minkä jälkeen fregatti romutettiin.
Adolf Halinen

Adolf Halinen (11. syyskuuta 1859 Jyväskylän maalaiskunta – 31. heinäkuuta 1909 Jyväskylän maalaiskunta) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Halisen vanhemmat olivat Kalle Juhani Juhaninpoika Halinen ja Rosina Serafia Joonaantytär Piesala ja puoliso Olga Emilia Kallentytär Halinen. Adolf Halinen toimi muun muassa kuntakokousten puheenjohtajana ja paikallisen säästöpankin, lainajyvästön ja kansakoulun johtokunnan jäsenenä. Hän edusti kuntaansa suuren adressin lähetystössä 1899 ja oli talonpoikaissäädyssä Jyväskylän tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Adam Halkilahti

Adam Halkilahti (3. lokakuuta 1836 Lieto – 15. kesäkuuta 1911 Turku) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Halkilahden vanhemmat olivat Matti Jaakonpoika ja Liisa Heikintytär Pakula ja puolisot Johanna Juhantytär Halkilahti, Ulrika Wilhelmina Heikintytär Halkilahti ja Maria Heikintytär Halkilahti. Liedossa syntynyt Halkilahti muutti Paimioon, jossa hän toimi monissa kunnan luottamustehtävissä. Hän oli talonpoikaissäädyssä Piikkiön tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872 ja 1885. Edellisillä valtiopäivillä Halkilahti oli yksityisen valitusvaliokunnan ja jälkimmäisillä talous- ja lakivaliokunnan jäsen. Vuonna 1872 hän anoi muun muassa suomalaisen oppikoulun perustamista Turkuun ja myös vuonna 1885 hän teki yhdessä muiden kanssa useita suomen kielen käyttöä eri tahoilla koskevia esityksiä. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Paimion edustajana. 
Maanviljelysneuvokset Kaarlo Halkilahti ja Reino Halkilahti olivat Adam Halkilahden pojanpoikia.
Samarian terveysasema

Samarian terveysasema on Espoon keskuksessa sijaitseva Länsi-Uudenmaan hyvinvointialueen terveysasema. Arkkitehti Anna Brunowin suunnittelema terveysasema avattiin 19. elokuuta 2002, ja valmistuessaan se korvasi Suvelan ja Muuralan terveysaseman. Terveyskeskuksessa toimivat myös hammashoitola, laboratorio ja röntgen.
Historiaa.
Samarian terveysaseman pihapiirissä on kolme vanhaa punamullattua puurakennusta, jotka aikoinaan muodostivat Muuralan sairaalan. Vuonna 1920 avattu sairaala oli Espoon ensimmäinen ja palveli maalaiskunnan silloista alle 9 000 asukkaan väestöä. Sen perustamiseen vaikutti merkittävästi kansanedustajan ja espoolaisen tilanomistajan Osvald Wasastjernan puolisoineen vuonna 1916 tekemä lahjoitus. Sairaalan ylilääkäriksi valittiin Allan Ph. Heikel, joka toimi tehtävässä vuoteen 1953 saakka. Berta Wang toimi ensimmäisenä ylihoitajana 1920–1943. Sairaalassa oli eri rakennuksissa yleinen osasto ja kulkutautiosasto. Kolmas rakennus oli talousrakennuksena ja ylihoitajan asuntona.
Vuoden 1957 sairaalalain myötä Muuralan sairaala muuttui kunnansairaalasta paikallissairaalaksi. Vuoden 1972 kansanterveyslaki teki siitä terveyskeskuksen vuodeosaston, joka suljettiin 2003. Vuosina 1983–2017 tiloissa toimi Muuralan päiväsairaala, kunnes Jorvin sairaalan viereen valmistui Espoon sairaala. Se korvasi Muuralan lisäksi Puolarmetsän sairaalan, Jorvin terveyskeskusosastot sekä Kauniaisten ja Kirkkonummen terveyskeskussairaalat.
Nykyisin vanhan sairaalan rakennuksissa toimii muun muassa Nicehearts ry:n Me-talo.
Arsinoe (Ala-Egypti)

Arsinoe () eli Kleopatris (, ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Heroopoliinlahden eli nykyisen Suezinlahden rannalla, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tiedetä.
Arsinoe sijoitetaan lähelle Punaiseenmereen luetun Heropoliinlahden pohjoispäätä ja Klysman kaupunkia. Se oli rakennettu lähelle Niilin ja Punaisenmeren yhdistäneen niin kutsutun Faaraoiden kanavan merenpuoleista päätä. Kanava kulki Niilin Pelusiakos-suuhaarasta eli Pelusionin suuhaarasta Katkerajärvien kautta Heroopoliinlahdelle. Plinius vanhempi laski Arsinoen ja Pelusionin etäisyydeksi 125 roomalaista mailia.
Arsinoen kaupungin perusti hellenistisellä kaudella Ptolemaios II, joka nimesi sen vaimonsa ja sisarensa Arsinoen mukaan. Hän lahjoitti seudun tuotot vaimolleen, ja myös myöhemmin tuotot menivät ptolemaiosten suvun kuningattarille. Kaupunki menestyi kauppapaikkana, sillä sen sijainti kanavan suulla oli edullinen, sieltä oli suhteellisen lyhyt matka itäisen aavikon poikki Niilille, ja sillä oli laaja satama. Sieltä käytiin kauppaa erityisesti Arabian ja Intian suuntaan. Satama oli kuitenkin avoin etelätuulille, ja myös merialueen riutat aiheuttivat ongelmia. Myöhemmin se hävisikin satamakaupunkina Myos Hormokselle ja Berenikelle. Sen kauppa vaikuttaisi menestyneen kuitenkin vielä roomalaisella kaudella.
Erään ehdotuksen mukaan Arsinoe olisi ollut sama paikka kuin "Vanhassa testamentissa" mainittu "Pi-Hirot" (vanhassa raamatunsuomennoksessa "Pii-Hahirot"). Aiemmin Arsinoe sijoitettiin nykyiseen Adjerutiin (Ardscherud) lähelle Suezin kaupunkia, mutta nykyisin tämä on hylätty.
C6 (juna)

C6 oli Tukholman metrossa liikennöivä sähkömoottorijuna, jota ASEA ja Hägglund valmistivat vuosina 1970–1974 yhteensä 160 yksikköä. Yhdessä junassa oli 48 istumapaikkaa ja 108 seisomapaikkaa.
Vuonna 1987 vaunut 2789 ja 2790 muutettiin C16-tyyppiin ja siirrettiin käyttöön Saltsjöbananille. Vuosina 1992–1995 muiden vaunujen ohjaamoihin tehtiin muutoksia ja ne saivat uuden tunnuksen C6H. Viimeiset vaunut poistettiin käytöstä 24..huhtikuuta 2023.
Epifaneia

Epifaneia (, ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin: