tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Canadian Arrow

Canadian Arrow oli yksityisesti rahoitettu, kanadalaisten Geoff Sheerinin, Dan McKibbonin ja Chris Corken perustama raketti- ja avaruusmatkailuprojekti. 
Suunnittelu.
Canadian Arrow oli suunniteltu suborbitaalisia lennoille, ja sen tavoitteena oli tarjota mahdollisuus matkustaa avaruuden rajalle, mutta se ei saavuttanut samaa korkeutta kuin esimerkiksi orbitaaliset avaruusraketit. Raketti oli kaksivaiheinen, ja toisen vaiheen tehtävänä oli toimia pakojärjestelmänä hätätilanteissa. 
Prototyyppi ja koelennot.
Arrow-tiimi valmisti täysimittaisen prototyypin ja kuljetti sen esiteltäväksi huhtikuussa 2002 kuorma-autolla Manhattanille. Kesäkuussa 2003 Canadian Arrow ilmoitti nimenneensä astronautit, jotka lentäisivät heidän raketeillaan X Prize -kilpailussa loppuvuoden 2003 lennoilla. Ensimmäisen laukaisun viivästymiseen johti moottorin kehityksessä ilmenneet ongelmat. Canadian Arrow osallistui X-Prize -kilpailuun, jonka voitti Burt Rutanin SpaceShipOne lokakuussa 2004. Canadian Arrow ei ehtinyt saada rakettiaan valmiiksi ajoissa osallistuakseen 10 miljoonan dollarin X-palkinnon tavoitteluun. He suorittivat kuitenkin onnistuneesti miehistökapselinsa pudotuskokeen elokuussa 2004.
Arrow:n V2-pohjaista rakettimoottoria testattiin menestyksekkäästi 12. toukokuuta 2005 työntövoiman ollessa 223 kN, mikä katsottiin riittävän kolmen miehen kapselin viemiseksi avaruuteen.
Kesäkuussa 2005 Canadian Arrow sai luvan käyttää Kanadan puolustusvoimien Meafordin harjoitusalueen kärjessä sijaitsevaa Cape Richia rakettien koelentoihin.
Projektin loppu.
Kanadalainen Preferred Towing of Sarnia -yhtiö osti Canadian Arrow -raketin täysimittaisen teknisen mallin 21. kesäkuuta 2013. Tämä yritys oli aiemmin viettänyt aikaa Chris Hadfieldin omistamalla lentokentällä Sarniassa ja heillä oli vahva kiinnostus kunnostaa tämä rakettimalli näytteillepanoa varten Sarniassa. Valitettavasti tämä suunnitelma kuitenkin myöhemmin hylättiin, ja Canadian Arrow -raketin mallia ei enää ole saatavilla.
Boris Vallejo

Boris Vallejo (s. 8. tammikuuta 1941) on perulaissyntyinen yhdysvaltalainen taidemaalari ja kuvittaja. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1964 ja asuu Allentownissa Pennsylvanian osavaltiossa. Hän tekee usein yhteistyötä vaimonsa Julie Bellin kanssa, joka on taidemaalari ja kuvittaja.
Vallejo on tunnettu erityisesti runsasmuotoisista ja lihaksikkaista fantasiahahmoistaan. Näyttävien nais- ja mieshahmojen lisäksi hänen töissään usein esiintyy jumalia ja hirviöitä. Vallejon kuvittamia teossarjoja ovat olleet muun muassa Tarzan, Doc Savage ja Conan. Hänen kuvitustensa perusteella mm. keräilyesineisiin erikoistunut Franklin Mint on valmistanut useita keräilyfiguureita.
Taidekirjat.
Workman Publishing julkaisee vuosittaista taidekalenteria jossa on kussakin 13 Boris Vallejon ja Julie Bellin tekemää kuvaa.
Valtionmetsätorppa

Valtionmetsätorppa (myös kruununmetsätorppa tai pelkkä metsätorppa) oli Suomen valtion metsäalueelle asumista ja maanviljelyä varten vuokralle annettu maa-alue. Senaatti antoi ensimmäiset niitä koskevat yleiset määräykset 1867. Sitä ennen oli ohjeistettu vain uudistilojen perustaminen valtionmetsiin ja muiden niihin rakennettujen asumusten oikeudellinen asema oli kokonaan järjestämättä. Senaatin määräykset valtionmetsätorppien perustamisesta valtionpuistoihin annettiin 1872 ja niiden perustamisesta muille valtion maille 1874.
Senaatin päätösten perusteella valtionmetsätorppien perustaminen oli mahdollista kaikilla metsähallinnon alaisilla valtion mailla, paitsi niillä jotka oli erotettu muihin viljelystarkoituksiin. Valtionmetsätorpan perustamiseen tarvittiin metsähallituksen lupa. Vuokrasopimuksen torpparin kanssa teki paikallinen metsänhoitaja, mutta siihen oli haettava metsähallituksen vahvistus. Vuokrasopimuksen kesto oli 25 vuotta kerrallaan. Metsänhoitaja suoritti myös torpan verollepanon, jonka senaatti vahvisti. Vero voitiin suorittaa luonnontuotteissa, rahassa tai päivätöissä. Päivätöitä käytettiin silloin, kun torpparin velvollisuuksiin kuului maanteiden kunnossapitoa.
Vuonna 1922 säädetty laki valtion metsämaiden asuttamisesta ja niillä olevain vuokra-alueiden lunastamisesta (129/1922) mahdollisti valtionmetsätorppien siirtymisen torpparin omistukseen. Niistä muodostettiin asutustiloja. Vuonna 1910 valtionmetsätorppia oli 4 216 kappaletta ja vuoden 1936 lopussa 4 552. Vuonna 1936 itsenäisiä, maarekisteriin merkittyjä valtionmetsätorppia oli 4 014 ja itsenäistymättömiä 538, joista 461 oli verotettuja ja 77 ilman veroa.
Vuoden 1936 asutuslaki (332/1936) tuli voimaan vuoden 1938 alussa. Sen mukaan vuokralla olleet valtionmetsätorpat voi lunastaa itsenäisiksi, mutta niistä ei muodostettu enää vuoden 1922 lain mukaisia asutustiloja, vaan uuden lain mukaisia tiloja, joiden käyttöoikeutta rajoitettiin. Tilaa ei esimerkiksi saanut osittaa eikä luovuttaa henkilölle, jota ei voitu hyväksyä valtion asutustoimintaan. Tilan metsän myyntiin tarvittiin kunnan asutuslautakunnan lupa.
Unista

Unista (; ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin teoksiin:
Kaukalopikaluistelu olympialaisissa

Kaukalopikaluistelu on ollut talviolympialaisten kilpailuohjelmassa virallisena lajina vuoden 1992 talviolympialaisista lähtien. Vuoden 1988 talviolympialaisissa se oli näytöslajina. Menestynein maa olympialaisten kaukalopikaluistelussa on Etelä-Korea.
Tapahtumat.
"* (n) = näytöslaji"
Perttu Puranen

Perttu Puranen (s. 26. elokuuta 1970 Tervo) on suomalainen kenttäratsastaja. Koulutukseltaan hän on agrologi ja ammatiltaan maanviljelijä sekä hevostalouden yksityisyrittäjä. Purasella on myös SRL:n maastoradan suunnittelijan ja teknisen asiantuntijan oikeudet.
Kilpailumenestys kenttäratsastuksessa.
Lähteet:
-www.arontila.fi
Maahockey kesäolympialaisissa 1908

Maahockey oli Lontoon vuoden 1908 olympialaisissa ensimmäistä kertaa kisaohjelmassa. Turnaukseen osallistui kuusi joukkuetta kolmesta eri maasta. Kisojen isäntämaa Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta osallistui turnaukseen neljällä joukkueella, kun Englanti, Irlanti, Skotlanti ja Wales olivat edustettuina omilla maajoukkueillaan. Muut osallistujamaat olivat Ranska ja Saksa.
Kaikki isäntämaan joukkueet selviytyivät mitalisijoille. Cup-muotoisesti käydyn kuuden joukkueen turnauksen voitti Englanti, se voitti loppuottelussa Irlannin maalein 8-1. Pronssiottelua ei pelattu, vaan mitalit jaettiin välierien häviäjien Skotlannin ja Walesin kesken. Ranska ja Saksa jäivät neljän parhaan joukkueen ulkopuolelle. Kaikki mitalisijat menivät näin KOK:n tulkinnan mukaan Isolle-Britannialle.
Tulokset.
Turnaus pelattiin cup-muotoisella kilpailulla. Otteluiden voittajat selviytyivät jatkoon, pronssiottelua ei pelattu. Ensimmäisen kierroksen häviäjäjoukkueet Ranska ja Saksa pelasivat ylimääräisen ottelun sijoista 5.-6.
Sophismata

Sophismata (yks. "sophisma") viittasi keskiajan filosofiassa pulmallisiin lauseisiin, jotka muodostivat ongelman loogiselle analyysille ja kaipasivat ratkaisua. Sana on latinankielinen monikkomuoto kreikan kielen sofismia tarkoittavasta sanasta, mutta siihen ei liity samanlaista negatiivista vivahdetta.
Sophisma on lause, joka on joko outo, niin että sillä on outoja seuraamuksia; tai epäselvä, niin että sen voidaan katsoa olevan tosi tai epätosi riippuen sille annetusta tulkinnasta. Eräs esimerkki on latinankielinen lause:
"Omnes homines sunt asini vel homines et asini sunt asini"
joka voidaan tulkita kahdella tavalla:
Sophismata-kirjallisuus nousi merkittäväksi filosofisen kirjallisuuden lajiksi 1200- ja 1300-luvuilla, ja monet merkittävät filosofiset, erityisesti loogiset ja luonnonfilosofiset, edistysaskeleet tuona aikana olivat seurausta sophismata-lauseiden loogisten tai semanttisten ominaisuuksien tutkimisesta.
Tummajunkko

Tummajunkko ("Junco hyemalis") on laajalla alueella Pohjois-Amerikassa esiintyvä sirkkuleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan tummajunkko on noin 13–16 cm. Koiras on yleensä naarasta kookkaampi. Lajin höyhenpuvun väritykset vaihtelevat alalajeittain ja alalajeja voidaan jakaa ryhmiin höyhenpuvun yksityiskohtien perusteella. Osaa alalajeista on aikaisemmin pidetty omina lajeinaan. Kaikki alalajit ovat kuitenkin yleisväritykseltään päästään ja suurimmaksi osaksi selästään harmaita. Vatsa on valkoinen. Nokka on väriltään vaaleanpunainen ja silmät tummat. Nuoret linnut eroavat aikuisista raidallisen rinnan perusteella.
Selän väri vaihtelee alalajeilla, joillakin se on tummanharmaa ja toisilla vaaleampi. Selässä voi olla myös ruskeaa. Päälaki on harmaa tai musta ja kyljissä voi olla punertavia höyheniä. Siivet ovat harmaat tai ruskeat ja siivissä voi olla myös valkoinen siipijuova.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tummajunkko pesii Kanadan pohjoisosissa ja sieltä etelään aina Kaliforniaan, Arizonaan ja Texasiin asti sekä Appalakkien vuoristossa. Laji talvehtii Meksikossa, Floridassa ja Etelä-Kanadan rannikolla. Tummajunkon elinympäristöä ovat havu- ja lehtimetsät, metsien reunat, pensaikot ja purojen ja virtojen reunustojen metsiköt. Laji elää mieluiten avoimessa metsäympäristössä eikä sitä yleensä tavata syvältä metsän siimeksestä. Talvehtimisalueilla lajia tavataan pelloilta ja niityiltä sekä avoimista metsistä ja kaupungeista. Tummajunkosta on tehty havainto myös Suomessa, kun se havaittiin ensimmäistä kertaa Luodon Bosundissa 19.–20.5.2024.
Ravinto.
Tummajunkot käyttävät ravintonaan pääasiassa siemeniä, jotka muodostavat noin kolme neljäsosaa lajin ravinnosta. Lisäksi lintu syö erityisesti pesimäaikana hyönteisiä kuten kovakuoriaisia, muurahaisia, perhosia ja heinäsirkkoja. Ravintonsa laji etsii yleensä maasta. 
Elintavat.
Tummajunkot kerääntyvät syksyisin parviksi ja viettävät talvet 15–25 yksilön parviksi. Linnuilla on tapana palata joka vuosi täsmälleen samalle talvehtimisalueelle. Osa koiraista saattaa jäädä talveksikin pohjoisemmaksi, jotta olisivat lähempänä pesimisalueistaan. Naaraat talvehtivat yleensä koiraita etelämpänä. Parvissa on melko tarkka nokkimisjärjestys. 
Tummajunkon pesimäkausi alkaa huhtikuussa ja pesimäkaudessa linnuilla voi olla kahdesta kolmeen pesintää. Koiraat saapuvat naaraita aikaisemmin pesimäalueille valtaamaan pesimäreviiriä. Nuoremmat koiraat joutuvat taistelemaan alueista kiivaammin kuin vanhemmat koiraat, jotka yleensä säilyttävät aikaisemmat pesimäreviirinsä. Naaras rakentaa maahan kuppimaisen pesän ruohoista, sammalista ja nisäkkäiden karvoista. Koiras auttaa usein pesäainesten kokoamisessa. Naaras munii kolmesta kuuteen hieman kiiltävää, vihreää ja ruskeapilkullista munaa. Naaras hautoo munia noin kahden viikon ajan. Tummajunkko tulee sukukypsäksi vuoden ikäisenä.
Stockholm Open

Stockholm Open on lokakuussa Ruotsin Tukholmassa järjestettävä miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1969. Turnaus pelataan Kungliga tennishallenissa paitsi vuosina 1989–1994 se pelattiin Globenissa. Nykyisin turnaus kuuluu ATP Tour 250 -sarjaan.
Reitkalli

Reitkalli () on kylä Haminassa. Se sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä kaupungin keskustasta luoteeseen Summanjoen varrella. Haminan ja Juurikorven välinen junarata kulkee kylän eteläpuolella Reitkallin ja Summan välissä.
Historia.
Reitkalli on yksi entisen Vehkalahden pitäjän vanhimpia kyliä. Kylän läheltä on löydetty jäänteitä jo esihistoriallisesta asutuksesta. Ensimmäinen maininta kylästä löytyy vuodelta 1396 Erengisle Niilonpojan kirjeestä. Kylän asutuksen uskotaan syntyneen 1200- ja 1300-lukujen ruotsalaisen uudisasutuksen myötä, väestö on suomalaistunut 1500-lukuun mennessä. Joen ja maantien ansiosta Reitkalli sijaitsi liikenteellisesti keskeisellä paikalla ja tästä johtuvan säätyläisasutuksen johdosta siitä tuli Vehkalahden toinen keskus Salmenkylän rinnalle.
Kylän nimi esiintyi keskiajalla muodoissa "Bredkalleby", "Bredskall", "Bredskalleböleby" ja "Bredskalby". Bredskalle perustuu mahdollisesti henkilönnimeen tai lisänimeen, jollainen on merkitty Ruotsin puolella muistiin 1300-luvulla. Suomenkielinen mukaelma Reitkalli esiintyi sanomalehtitekstissä ensimmäisen kerran 24.11.1880.
Kylän liikenneyhteydet paranivat vuonna 1899 kun Reitkallin seisake avattiin yksityisen Inkeroinen–Hamina-rautatien avautuessa liikenteelle. Henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1968 ja seisake lakkautettiin tavaraliikenteen osalta vuonna 1970. Vanha rata purettiin vuonna 1985. Samassa paranivat myös postiyhteydet; postipysäkkioikeudet kylä sai rautatieseisakkeen kanssa samana vuonna 1899 (nimelle "Bredskall") ja postiaseman 1.1.1908 (nimelle "Reitkalli"). Postitoiminnot lakkautettiin 1991.
Reitkallin kansakoulu sai alkunsa 18.12.1882 rovastin ehdotettua uusien koulujen perustamista Reitkalliin ja Pyhältöön. Perustamisasiakirjat allekirjoitettiin maaliskuussa 1884. Aluksi tarkoituksena oli rakentaa erilliset koulut tytöille ja pojille, mutta suunnitelmia muutettiin ja päätettiin rakentaa Vehkalahden ensimmäiset sekakansakoulut. Reitkallin koulu rakennettiin paikalle, jossa 1400-luvulla sijaitsi Näkin aateliskartano. Koulu aloitti toimintansa 16.10.1886. Koulun ensimmäisenä opettajana toimi Ida Merus. Reitkallin toinen koulurakennus vihittiin käyttöön 19.10.1952. Koulutoiminta Reitkallissa päättyi toukokuussa 2005, ja seuraavana syksynä koulurakennukset siirtyivät Perhekoti Huvikummun käyttöön.
Robert Hampton

Robert Hampton (25. heinäkuuta 1890 – 25. syyskuuta 1945) oli yhdysvaltalainen ragtime-säveltäjä ja pianisti.
Elämä.
Hamptonin elämästä ei tiedetä kovin paljoa. Hän syntyi Tuscumbiassa, Alabaman osavaltiossa joko vuonna 1890 tai 1891. Virallisissa asiakirjoissa on mainittu molemmat vuodet. Melko pian Hamptonin perhe muutti Little Rockiin, Arkansasiin, jossa vietti Robert lapsuutensa. Hänen isänsä kuoli ennen kuin Robert täytti 10 vuotta.
Vuoteen 1910 mennessä Hampton oli muuttanut St. Louisiin Missourin osavaltioon. Hän toimi siellä pianistina vuodesta 1910 alkaen. Hamptonin soitto oli mestarillista, ja hän toimi esikuvana monille St. Louisin koulukunnan ragtime-pianisteille, kuten Charles Thompsonille ja Artie Matthewsille, ja jopa kuuluisa pianisti Jelly Roll Morton kertoi omaksuneensa vaikutteita Hamptonilta.
Vuonna 1914 Hampton julkaisi ensimmäiseen kappaleensa "Cataract Rag", ja seuraavana vuonna julkaistiin "Agitation Rag". Näiden kappaleiden sovittamisesta julkaisua varten vastasi Artie Matthews, joka oli tuohon aikaan John Starkin musiikkikustantamon pääsovittaja. "Cataract Ragin" ja "Agitation Ragin" lisäksi Hamptonilta julkaistiin vain "The Dogin' Rag". Hänen koko muu tuotantonsa on jälkeenpäin kadonnut. Hänen kuitenkin tiedetään säveltäneen noin 40 sävellystä.
Vuonna 1917 Hamptonin mainitaan olleen naimisissa, mutta jo vuonna 1920 hän oli jäänyt leskeksi.
Hampton ei myöhemmällä iällään enää kyennyt soittamaan yhtä taitavasti kuin 1910-luvulla. Osittain tästä syystä ja varsinkin siitä syystä, että hänen musiikkinsa unohdettiin, hän katkeroitui. 1920-luvulla hän muutti Los Angelesiin. Hän toimi siellä orkesterimuusikkona . Viimeiset vuotensa hän eli eteläisessä Kaliforniassa, jossa kuoli syyskuussa 1945 54 tai 55 vuoden iässä juuri ennen kuin ragtime-musiikin uusi tuleminen alkoi.
ISOFIX

ISOFIX on kansainvälinen standardi kiinnikkeille, joilla lasten turvaistuin kytketään autoon.
ISOFIX on ISO:n standardi ISO 13216, joka määrittää kiinnitysjärjestelmän ryhmän 1 lasten turvaistuimille. Standardi määrittää kiinnityspisteiden sijainnin autossa ja mahdollistaa yhteensopivien turvaistuimien kiinnittämisen nopeasti ja turvallisesti vaihtoehtona turvavyölle.
Gold (Tom Jonesin albumi)

Gold on walesilaislaulaja Tom Jonesin vuonna 2005 julkaistu kahden CD-levyn ja yhteensä 42 kappaleen kokoelma-albumi, joka sisältää materiaalia vuosilta 1965–1975.
Loreley (ooppera)

Loreley on Alfredo Catalanin kolminäytöksinen ooppera. Se kantaesitettiin Torinossa 16. helmikuuta 1890. Teos oli 1900-luvun alkupuolella useasti esitetty. Sen menestys kuitenkin lakkasi toisen maailmansodan myötä.
Catalani sävelsi "Loreleyn" aiemman oopperansa "Eldan" (1880) uudistettuna versiona.
Mä tarjoon

"Mä tarjoon" on suomalaisen rap-artisti Brädin 7. huhtikuuta 2010 julkaistu ensimmäinen single hänen ensimmäiseltä toukokuussa 2010 ilmestyneeltä studioalbumilta "Repullinen hiittiä". Singlen julkaisi Rähinä Records ja kappaleella vierailee myös Rähinä Recordsille levyttävä Illi. Rähinä Records ilmoitti blogissaan, että tilaamalla Rähinän nettikaupasta mitä tahansa, saa kaupan päälle Mä Tarjoon- singlen CD-formaattina. Muuten sinkkua saa vain digitaalisena.
Kappale sai ensiesityksensä 25. maaliskuuta 2010 YleX-radiokanavalla. Kappaleesta julkaistiin musiikkivideo 28. huhtikuuta.
Javier Camuñas

Javier Camuñas Gallego (s. 17. heinäkuuta 1980 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Deportivo La Coruñaa. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja, mutta pystyy pelaamaan tarvittaessa myös vasempana ja oikeana laitalinkkinä.
Ura.
Pelattuaan madridilaisseura Pintossa Camuñas siirtyi Rayo Vallecanon reservijoukkueeseen. Kauden 2001–2002 hän oli lainassa Getafessa.
Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Rayo Vallecanoon ja pelasi ensimmäisen kerran maan pääsarjassa 1. syyskuuta 2002 ottelussa Deportivo Alavésia vastaan. Rayo jäi kauden päätteeksi viimeiselle sijalle ja putosi täten Segunda Divisióniin. Hän edusti vuodet 2003–2007 Ciudad Murciaa ja Xereziä pelasi koko ajan samalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
Kaudeksi 2007–2008 Camuñas siirtyi pääsarjaseura Recreativo de Huelvaan. Hän kuului kauden aikana joukkueen tärkeimpiin pelaajiin, kun se vältti täpärästi putoamisen pääsarjasta. Hän teki kauden aikana viisi maalia.
Seuraavalla kaudella hän teki kymmenen maalia, mutta joukkue jäi kaikesta huolimatta viimeiselle sijalle. Elokuussa 2009 hän teki kolmivuotisen sopimuksen Osasunan kanssa. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa 24. tammikuuta 2010 vanhaa seuraansa Xereziä vastaan.
Kaudella 2010–2011 Camuñas kuului joukkueensa luottopelaajiin edelliskauden tapaan. 30. tammikuuta 2011 hän teki ottelun ainoan maalin, kun Osasuna voitti kotonaan Real Madridin.
19. heinäkuuta 2011 hän siirtyi 2,3 miljoonan euron siirtokorvauksella Villarrealiin.
Maahockey kesäolympialaisissa 1948

Maahockey oli Lontoon olympialaisissa 1948 kuudetta kertaa olympiakisoissa. Joukkueita oli mukana 13 ja ne jaettiin kolmeen alkulohkoon.
Mitaliottelut.
Uusinta pronssista: - 4-1
Sigismond Thalberg

Sigismond (Sigismund) Thalberg () oli pianisti ja säveltäjä, joka tunnetaan Franz Lisztin suurena kilpailijana. Thalbergin syntyperä on epäselvä: hän itse väitti olevansa kreivi Moritz von Dietrichsteinin ja paronitar von Wetzlarin avioton lapsi. Joka tapauksessa kreivi otti hänet suojelukseensa ja järjesti hänelle parhaan mahdollisen koulutuksen. Thalberg opiskeli Johann Nepomuk Hummelin ja Ignaz Moschelesin johdolla ja debytoi Wienissä vuonna 1829. Thalberg työskenteli ahkerasti: hän saattoi hioa kahta tahtia läpi yön tai nousta aamukolmelta harjoittelemaan. Hän saavutti nopeasti suunnattoman suosion yleisön, etenkin naisten keskuudessa. 1836 Thalberg tuli Pariisiin, joka jakautui heti hänen ja kaupungin konserttielämää siihen asti hallinneen Lisztin kannattajiin. Pianistit kilpailivat ankarasti peräkkäisin konsertein ja esiintyivät lopulta 31. tammikuuta 1837 samassa konsertissa, jossa piti ratkaista kaupungin pianokuninkuus. Lopputulos oli, että Thalberg oli "maailman paras pianisti" ja Liszt "maailman ainoa pianisti".
Thalberg kiersi ympäri Eurooppaa ja oli ensimmäisiä suuria pianisteja, jotka esiintyivät myös Yhdysvalloissa. Hänen Yhdysvaltojen-debyyttinsä tapahtui New Yorkissa 1856. Vuoden 1863 tienoilla Thalberg oli saavuttanut urallaan kaiken ja vetäytyi eläkkeelle viininviljelijäksi Italiaan suuren varallisuuden turvin. Hän lopetti soittamisen kokonaan eikä edes omistanut pianoa viimeisinä elinvuosinaan.
Thalbergin soitto oli erittäin viimeisteltyä ja kurinalaista. Hänen liikekielensä pianon ääressä oli sotilaallisen minimaalista. Thalbergin erityinen tavaramerkki oli melodian soittaminen molempien käsien peukaloilla pianon keskirekisterissä ja sen ympäröiminen arpeggioilla ylä- ja alarekisterissä, mikä loi illuusion soitosta kolmella kädellä. Hän saikin lisänimen "Vanha arpeggio". Ajan suuret muusikot kunnioittivat Thalbergia: esimerkiksi Liszt sanoi Thalbergin olevan "ainoa, joka osasi soittaa viulua pianolla", ja Felix Mendelssohnin mielestä Liszt ja Thalberg nousivat ainoina yli muiden ajan pianistien. Toisaalta Charles Hallé piti Thalbergin soittoa kylmänä ja Clara Schumann katsoi siitä puuttuvan runollisuutta.
Thalberg sävelsi muun muassa 50-60 fantasiaa pianolle oopperateemoista. Ne ovat pianistisia ja hyvin vaikeita, mutta musiikista puuttuu harmonista mielikuvitusta. Thalberg lopetti säveltämisen uransa loppupuolella, ja sittemmin hänen sävellyksensä on unohdettu.
Kalervo Ojutkangas

Kalervo Ojutkangas (s. 1943) on suomalainen valokuvaaja. Hän alkoi harrastaa valokuvausta 1960-luvun alussa. Ojutkangas suoritti vuosina 1965–1970 matematiikan, fysiikan ja kemian opintoja Oulun yliopistossa, kunnes siirtyi päätoimisesti valokuvauksen pariin ja työskenteli muun muassa valokuvaajana Kemira Oy:n Oulun tehtaalla. Vuonna 1977 hän ryhtyi vapaaksi valokuvaajaksi. Vuonna 1988 hänelle myönnettiin valtion pitkäaikainen taiteilija-apuraha.
1970- ja 1980-luvuilla Ojutkankaan maine maisemakuvaajana kasvoi. Hän on kuvannut paljon erityisesti Pohjoismaita ja varsinkin Suomen Lappia. Vuonna 1988 julkaistiin kirja "Jälkiä maassa". Tämän jälkeen maisemakuvaaminen alkoi vähentyä. Yhdeksi merkittävimmistä teemoista muodostui pohjoisen pienviljelijöiden ja heidän perheidensä kuvaaminen. Ojutkangas oli 1970-luvulta lähtien kuvannut autioituvia kyliä Suomen maaseudulla ja pyrki 1990-luvun lopulla kuvaamaan perheet uudelleen. Suomalaisen yhteiskunnan muutosta kuvaava "Kylässä"-näyttely on ollut nähtävillä muun muassa Kuusamossa vuonna 2010.
Ennen tekijänoikeuslain maalausta koskevan 4. pykälän 2 momentin säätämistä Ojutkangas nosti vuonna 1970 kanteen taiteilija Pekka Viherää vastaan, joka oli käyttänyt hänen ottamaansa valokuvaa maalauksensa lähtökohtana. Korkeimman oikeuden päätös vuodelta 1979 maalaus oli uusi teos, ja Ojutkangas siis hävisi jutun.
Sotainvalidi

Sotainvalidi (myös sotavammainen) on sodassa pysyvästi vammautunut henkilö.
Suomalaiset sotainvalidit.
Suomen sodissa vuosina 1939–1945 rintamalla haavoittui ja sairastui yhteensä noin 205 000 henkilöä. Pysyvästi vammautuneiden määräksi on arvioitu noin 90 000 henkilöä. Pari vuotta toisen maailmansodan päättymisen jälkeen säädettiin sotilasvammalaki, jonka nojalla sotainvalidit saavat edelleen hoitoa ja kuntoutusta. Lakia on myöhemmin täydennetty useita kertoja. Sotainvalidien johdonmukainen kuntoutus aloitettiin Suomessa 1960-luvun alussa. Muiden rintamaveteraanien kuntoutus aloitettiin 1970-luvun loppupuolella. Suomessa oli vuoden 1994 lopussa noin 220 000 rintamaveteraania, joista sotainvalideja noin 36 000.
Suomessa sotainvalidien etuja valvoo 18. elokuuta 1940 Jyväskylässä perustettu Sotainvalidien Veljesliitto. Liiton jäseniksi ovat voineet liittyä myös sotainvalidien puolisot ja lesket. Sotainvalideille korvataan muun muassa sotavammojen hoitokuluja ja kuntoutusta sekä maksetaan elinkorkokorvausta vamman tai sairauden aiheuttamasta haitasta. Korvausten maksaminen on ensisijaisesti valtion vastuulla.
Suomen sotilasvammalaki määrittelee puolustusvoimien palveluksessa aiheutuneiden vammojen hoidon ja kuntoutuksen sekä niistä maksettavat korvaukset. Laki määrittelee myös sotien aikana palveluksen ulkopuolisten sotavammaisiksi määriteltyjen siviilihenkilöiden vammojen hoidon ja kuntoutuksen sekä niistä maksettavat edut.
Sodassa psyykkisesti vammautuneet.
Talvi- ja jatkosodassa vammautui suuri määrä sotilaita psyykkisesti erityisesti asemasodassa ja muissa pitkäkestoisissa tilanteissa. Vammautuneet olivat pääasiassa aikuistuneita, jo siviilissä vakiintuneita henkilöitä, joille sotiminen ei ollut aikuistumisriitti. Psykiatrisia osastoja oli sotasairaaloissa enimmillään 15 ja niissä 1 800 paikkaa.
Psyykkisesti haavoittuneille ei juuri maksettu sotainvalidikorvauksia, sillä katsottiin, että häiriöt johtuivat miehestä itsestään, ja myöhemminkin korvaushakemukset on hylätty kolmin-nelinkertaisesti myönnettyihin korvauksiin verrattuna. Linjan loi vuonna 1943 lääkintäkapteeni Hannes Salmenkallio: ”Jos nämä potilaat saavat korvausta, niin heidän paranemisensa viivästyy tai he jäävät kokonaan paranematta. ”
Aiheesta on väitellyt Ville Kivimäki. Hänen englanninkielisen väitöskirjansa "Battled Nerves: Finnish Soldiers' War Experience, Trauma, and Military Psychiatry 1941-44" tarkastettiin Åbo Akademissa kesäkuussa 2013, ja se on ilmestynyt suomeksi "Murtuneet mielet" -nimisenä.
Katarina Sederholm Hoff

Katarina Sederholm Hoff (s. 19. kesäkuuta 1968 Karjaa) on suomalaissyntyinen ja myöhemmin Norjaa edustanut entinen yleisurheilija ja painonnostaja. Yleisurheilussa hänen päälajinaan oli kuulantyöntö. Hän vaihtoi kansalaisuuttaan vuonna 1998 mentyään naimisiin norjalaisen kuulantyöntäjän Roar Hoffin kanssa.
Yleisurheilu.
Hän edusti yleisurheilussa pitkään Esbo IF:ää. Myöhemmin Norjassa hänen seuranaan toimi Stjørdal Friidrettsklubb. Hänen kasvattajaseuroinaan ovat toimineet Virkby Start ja Virkkalan Kiri. Hänen valmentajinaan ovat toimineet eri vuosina: Kari Kippilä, Matti Yrjölä, Magnus Häggblom, Heikki Leppänen ja Anders Hoff. 
Hän työnsi kuulantyönnössä ennätyksekseen 17,49 metriä Raisiossa 16. kesäkuuta 1996. Hän on myös kuulantyönnön Norjan ennätyksen haltija työnnettyään 17,11 metriä Hämeenkyrössä 4. heinäkuuta 1998.
Sederholm on kuulantyönnön kolminkertainen Norjan mestari vuosilta 1998, 1999 ja 2000. Suomen-mestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeamitalin vuonna 1997 ja pronssia vuosina 1993, 1994, 1995 ja 1996.
Hän edusti Suomea yleisurheilun EM-kilpailuissa vuonna 1994 sijoittuen karsinnassa kahdenneksikymmenenneksi. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän edusti Norjaa karsiutuen loppukilpailusta.
Painonnosto.
Painonnostossa hänen seurojaan ovat olleet suomalainen Bodonos ja norjalainen Trondheim Atletklubb.
Hänellä on pohjoismaiden ennätys painonnostossa yli 75-kiloisten sarjassa työnnössä ja yhteistuloksessa. Tempauksessa hän on Norjan ennätyksen haltija.
Sederholm Hoffin ennätykset:
Morelin keksintö

Morelin keksintö ("La invención de Morel") on argentiinalaisen kirjailijan Adolfo Bioy Casaresin kaunokirjallinen teos vuodelta 1940. Sen on suomentanut Satu Ekman, ja suomennos ilmestyi 2002.
"Morelin keksintö" on monitasoinen kirja, jota voi pitää fantasiaromaanina, mutta yhtä hyvin seikkailuromaanina kuin filosofisena teoksenakin.
"Morelin keksintö" on muodoltaan autiolle saarelle vainoajiaan paenneen miehen tunnustus, testamentti ja päiväkirja. Saarelle saapuu joukko lomanviettäjiä, joita mies ensin välttelee, mutta loppujen lopuksi he eivät kiinnitä häneen huomiota. Heidän tultuaan saarella alkaa ilmetä eriskummallisia tapahtumia: ilmaantuu toinen aurinko ja esineet palaavat paikalleen itsestään.
Araucaiman kartano

Araucaiman kartano on Álvaro Mutisin romaani vuodelta 1973. Sen on suomentanut Satu Ekman, ja suomennos on ilmestynyt vuonna 2000. 
Unen ja todellisuuden välillä liikkuvan romaanin tapahtumaympäristö on rehevässä, aistillisessa tropiikissa sijaitseva kartano, jonka omaperäistä järjestystä nuori näyttelijätär Ángela järkyttää. Unenomaisessa tilassa toteutuvat kaikki toiveet ja pelot.
Carlos Mayolo on ohjannut romaanin pohjalta palkitun elokuvan "La mansión de Araucaima" (1986).
Tiina Mickelsson

Tiina Mickelsson on suomalainen, Kuopiossa toimiva valokuvataiteilija. Hänelle on myönnetty Suomen Ammattivalokuvaajat ry:n Mestariarvo vuonna 2008 ja "QEP Qualified European Photographer" arvonimi vuonna 2007. 
Mickelsson kuvaa erityisesti muotokuvia ja hääkuvia Alias Studiot Oy:ssä. 
Palkintoja.
Mickelsson tuli toiseksi kansainvälisessä "International Aperture Awards"-kilpailun Illustrative-sarjassa joulukuussa 2009. Lisäksi hän on voittanut vuonna 2009 kansainvälisessä "Orvieto FIOF Professional Photography Awards"-kilpailussa kultaa muotokuvasarjassa sekä kaksi pronssia 
Suomessa hän on voittanut muun muassa "Vuoden morsian" -kilpailun vuonna 2008
Idol 2005

Ruotsin Idolin toinen tuotantokausi alkoi elokuussa 2005 ja päättyi 2. joulukuuta 2005 käytyyn finaaliin, jonka lopuksi 17-vuotias Agnes Carlsson julistettiin voittajaksi. Hän oli ensimmäinen Ruotsin Idolin voittanut nainen ja tähän mennessä myös kilpailun menestynein artisti.
Koelaulut.
Koelaulut käytiin kevään 2005 aikana Tukholmassa, Göteborgissa, Malmössä, Piitimessä ja Sundsvallissa.
Jüri Kukk

Jüri Kukk (1. toukokuuta 1940 Pärnu, Viro – 27. maaliskuuta 1981 Vologda, Neuvostoliitto) oli virolainen kemisti ja vapaustaistelija. Kukk opiskeli kemiaa Tarton valtiollisessa yliopistossa ja toimi vuodesta 1973 lähtien yliopiston opettajana. Vuosina 1975–1976 hän teki tutkimustyötä Ranskassa. Palattuaan Neuvostoliittoon hän erosi Neuvostoliiton kommunistisesta puolueesta ja anoi lupaa maastamuuttoon. Hänet erotettiin yliopistosta vuonna 1979. Hän osallistui neuvostovastaiseen liikehdintään ja toimi yhteistyössä muiden toisinajattelijoiden kanssa.
KGB pidätti Jüri Kuken maaliskuussa 1980, ja huolimatta kansainvälisistä vastalauseista hänet tuomittiin tammikuussa 1981 kahdeksi vuodeksi pakkotyöleirille neuvostovastaisen toiminnan johdosta. Kukk kuljetettiin Vologdaan helmikuussa 1981, ja nelisen viikkoa myöhemmin hän kuoli vankilan sairaalassa neljä kuukautta jatkuneen nälkälakon ja pakkosyöttämisen seurauksiin. Hänen jäännöksensä siirrettiin vuonna 1989 Kursin hautausmaalle. Kuken kuolinpäivää vietetään Virossa kaatuneen vapaustaistelijan muistopäivänä ("Langenud vabadusvõitleja päev"), mutta valtiolliseksi merkkipäiväksi sitä ei ole julistettu.
Carl Gustaf Estlander

Carl Gustaf Estlander (31. tammikuuta 1834 Lapväärtti – 28. elokuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden tutkija, Helsingin yliopiston estetiikan ja uudemman kirjallisuuden professori ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria.
Estlanderin vanhemmat olivat teologian tohtori, kirkkoherra Jakob Jonas Estlander (1785–1854) ja Maria Elisabet Rislachius. Hän kävi Vaasan lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1850. Estlander valmistui filosofian kandidaatiksi 1856, maisteriksi 1857, lisensiaatiksi 1859 ja tohtoriksi 1860.
Estlander toimi Helsingin yliopiston estetiikan ja uudemman kirjallisuuden dosenttina 1860–1868, vt. professorina 1861–1862 ja 1867–1868 sekä professorina 1868–1898. Hän oli historiallis-kielitieteellisen tiedekunnan kuraattori 1859–1863, vt. kuraattori 1865–1867 sekä historiallis-kielitieteellisen osaston dekaani 1884. Estlander oli Uusmaalaisen osakunnan inspehtorina 1870–1884. Hän sai kanslianeuvoksen arvon 1891, valtioneuvoksen arvon 1898, ja hänet aateloitiin 1898.
Estlander osallistui säätyvaltiopäiville 1882 pappissäädyn edustajana sekä 1899 ja 1900 aatelissäädyn edustajana. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuutettuna 1875–1879 ja 1883–1885. Estlander toimi Muinaistieteellisen toimikunnan puheenjohtajana 1890–1894, Suomen Taideyhdistyksen sihteerinä 1869–1876 ja puheenjohtajana 1878–1896, Suomen taideteollisuusyhdistyksen varapuheenjohtajana 1876–1882, Suomen Tiedeseuran puheenjohtajana 1876–1877 ja Akateemisen lukuyhdistyksen puheenjohtajana 1876–1877. Estlander oli jäsenenä ja puheenjohtajana useissa koulu- ja ylimmän opetuksen kysymyksiä käsitelleissä komiteoissa.
Estlander teki 1870-luvulla aloitteen kuvataiteen ja taideteollisuuden korkeinta koulutusta antavan Ateneumin perustamisesta. Tämä hanke toteutui 1880-luvulla ja Ateneumin rakennus vihittiin käyttöön 1887. Uudessa rakennuksessa toimi Ateneumin taidemuseon lisäksi myös Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulu (1848–1939), jonka nimi muuttui 1939 Suomen Taideakatemian kouluksi (vuodesta 1985 lähtien Kuvataideakatemia), sekä Taideteollinen korkeakoulu vuoteen 1982 asti. 
Estlander oli Helsingfors Dagblad -lehden toimituksen jäsenenä 1862–1863 ja hän oli Finsk Tidskriftin toimittaja 1876–1886.
Estlander oli naimisissa vuodesta 1860 Helena Aurora Federleyn kanssa. Heillä oli kahdeksan lasta, mukaan lukien historioitsija ja valtiopäivämies Bernhard Estlander, pankinjohtaja ja virka- ja valtiopäivämies Carl Georg Estlander, insinööri ja elokuvatuottaja Erik Estlander, pankinjohtaja ja valtiopäivämies Hans Henrik Estlander sekä insinööri, yritysjohtaja ja valtiopäivämies Jakob Bernhard Estlander. Carl Gustaf Estlanderin veli oli Helsingin yliopiston kirurgian professori Jakob August Estlander (1831–1881) ja veljenpoika oikeushistorian professori ja RKP:n kansanedustaja Ernst Henrik Estlander.
Insolubilia

Insolubilia (lat., "ratkaisemattomat") viittasi keskiajan filosofiassa valehtelijan paradoksin eri muunnelmiin, jotka muodostivat vaikean ongelman loogiselle analyysille.
Vaikka valehtelijan paradoksi tunnettiin jo antiikin aikana, filosofien kiinnostus siihen vaikuttaa sammuneen, kunnes se keksittiin uudelleen 1100-luvulla. Keskiaikainen kiinnostus saattaa olla saanut alkunsa Aristoteleen teoksesta "Sofistiset kumoamiset" (180a27-b7), jota keskiajan "insolubilia"-kirjallisuudessa lainataan toistuvasti alusta saakka. Muita antiikin ajan lähteitä, jotka olisivat periaatteessa saattaneet toimia innoituksena ongelman tutkimiseen, ovat Augustinus, Cicero, sekä Kirjeessä Titukselle oleva lainaus Epimenideeltä. Ne eivät kuitenkaan esiinny keskiaikaisessa "insolubilia"-kirjallisuudessa. 
Adam Parvipontanus mainitsi ohimennen joitakin paradoksaalisia lausumia. Ne on ajoitettu vuodelle 1132. Hän ei kuitenkaan käsitellyt niistä seuraavia ongelmia tarkemmin. Alexander Neckam, joka kirjoitti myöhemmin 1100-luvulla, tunnisti selvästi "insolubilia"-lauseiden paradoksaalisen luonteen, mutta ei pyrkinyt ratkaisemaan niitä. Ensimmäisenä ratkaisua tarjosi tuntematon kirjoittaja, joka kirjoitti 1100-luvun lopussa tai 1200-luvun alussa. Aiheesta oli olemassa oma kirjallisuutensa vuonna 1320, kun Thomas Bradwardine liitti omaan "insolubilia"-käsittelyynsä yhdeksän tuolloin yleistä näkemystä aiheesta. Kiinnostus aiheeseen jatkui läpi 1300-luvun.
Keskiaikainen "insolubilia"-kirjallisuus vaikuttaa pitävän näitä paradokseja vaikeina, mutta ei todella ratkaisemattomissa olevina; ja vaikka niitä pidettiin mielenkiintoisina ja tutkimisen arvoisina, niitä ei kuitenkaan pidetty logiikan keskeisenä alueena. Näin tutkimus eroaa nykyaikaisesta itseensä viittaavien paradoksien, kuten Russellin paradoksi, tutkimuksesta, koska viimeksi mainitun tapauksessa ongelmia pidetään usein pohjimmiltaan ratkaisemattomina, mutta hyvin keskeisinä logiikan perusteille.
HMS Skate (H39)

HMS Skate (viirinumero H39) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin R-luokan hävittäjä ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa. Se oli vanhin toisessa maailmansodassa palvellut Kuninkaallisen laivaston hävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin 5. joulukuuta 1915 laivaston sodan ajan hankintaohjelman 7. tilauksessa John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin 12. tammikuuta 1916. Alus laskettiin vesille 11. tammikuuta 1917 ja valmistui 19. helmikuuta.
Palvelus.
Vuonna 1938 alus siirrettiin koululaivaksi torpedokouluun Portsmouthissa. Alus muutettiin vuoden 1939 lopulla miinalaivaksi, jolloin sen pääaseiksi jäi ainoastaan kaksi neljän tuuman tykkiä. Samalla aluksen torpedoputkista puolet poistettiin.
Tammikuussa 1940 alus muutettiin saattajaksi, minkä jälkeen sen ilmatorjunta-aseistuksena oli yksi neliputkinen kahden naulan ilmatorjuntatykki ja kaksi nelipiippuista puolentuuman konekivääriä. Aluksen pääaseena oli todennäköisesti vain etukannen neljän tuuman tykki. Alus siirtyi helmikuussa 1940 Scapa Flowhun suojaamaan saattueita.
Syyskuussa alus siirrettiin ryhmän mukana Islantiin suojaamaan saattueita Keski-Atlantilla. Alus määrättiin 11. syyskuuta ryhmän mukana täydentämään saattueen SC42 suojaa. Alus määrättiin helmikuussa 1941 saattamaan miinalaivoja, minkä se aloitti 28. helmikuuta suojaten apumiinalaiva "HMS Menesteheusta", "HMS Port Quebeciä", "HMS Southern Princeä" ja "HMS Agamemnonia" rakennettaessa pohjoista sulkua operaatiossa SN85. Alus joutui kuitenkin palaamaan kovan merenkäynnin vuoksi satamaan.
Maaliskuussa alus palasi suojaamaan saattueita. Se siirrettiin heinäkuussa 2. saattajaryhmään, jonka muut alukset olivat "HMS Douglas", "HMS Veteran" ja "HMS Saladin". Alus kärsi 24. lokakuuta pahoja vaurioita myrskyssä menettäen muun muassa taaemman savuhorminsa. Se siirrettiin korjattavaksi telakalle, mistä se palasi palvelukseen marraskuussa. Alus avusti 2. lokakuuta 1942 "RMS Queen Maryn" kanssa törmänneen "HMS Curacoan" eloonjääneiden pelastamisessa. Alus suojasi 30. lokakuuta "HMS Sardonyxin" kanssa Liverpoolista lähteneeseen saattueeseen WS24 Clydessä liittyviä aluksia.
Alus suojasi 16. maaliskuuta 1943 alkumatkan saattuetta WS28/KMF11, mistä erottuaan se palasi Clydeen. Alus suojasi 22. marraskuuta "HMS Middletonin" ja "HMS Saladinin" kanssa Loch Ewestä Venäjälle matkaavaa saattuetta JW54B, mistä se erkani 25. marraskuuta palaten Loch Eween. "Skate" liittyi 5. joulukuuta Venäjältä palaavaan saattuetta RA54B, josta se erosi 9. joulukuuta saavuttuaan Loch Eween.
Toukokuussa 1945 alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin. Syynä siirtoon oli aluksen iän lisäksi uusien alusten miehittämiseen liittyvät ongelmat. Alus sijoitettiin poistolistalle ja myytiin 4. maaliskuuta 1947 BISCOlle romutettavaksi. Alus saapui 20. heinäkuuta Newportiin Walesiin romutettavaksi.
Obligationes

Obligationes eli disputaatiot "de obligationibus" olivat keskiajan filosofiassa väittelymuoto, josta tuli hyvin yleinen 1200- ja 1300-luvuilla. Tällaisia väittelyitä käytettiin osana logiikan opetusta, muun muassa artistisen tiedekunnan lopputentteinä.
Obligaatioväittelyssä oli kaksi osapuolta, opponentti ("opponens") ja vastaaja ("respondens"). Latinankielinen termi "obligationes" viittaa "velvollisuuksiin", millä tarkoitettiin väittelijöiden velvollisuuksia noudattaa väittelymuodon sääntöjä. Sääntöjä käsittelevä kirjallisuus muodosti oman filosofisen kirjallisuuden lajinsa 1200-luvun alkupuolelta alkaen.
Obligaatioväittelyillä oli eri muotoja, mutta niitä on tutkittu ja niitä tunnetaan nykyään vain rajallisesti. Tunnetuin on "positio"; muita mahdollisia muotoja ovat "depositio", "dubitatio" ja "petitio". Positiossa opponentti esittää jonkun väitteen. Vastaajan tulee joko myöntää tai kieltää se. Jos vastaaja myöntää position, opponentti esittää lisää väitteitä tai kysymyksiä, joihin vastaajan tulee vastata joko myöntävästi, kieltävästi tai epäillen tiettyjen sääntöjen mukaisesti. Vastauksen oikeellisuus riippuu siitä, ovatko väitteet merkityksellisiä alkuperäisen position kannalta. Opponentti voi väittää mitä tahansa; sääntöjen seuraaminen on vastaajan vastuulla.
Väittelyn lopputulos riippuu siitä, syyllistyykö vastaaja hyväksymään väittelyn aikana ristiriitaisia väittämiä. Vastaaja voi esimerkiksi erehtyä vastaamaan johonkin kysymykseen väärin, mutta silti voittaa väittelyn, mikäli onnistuu pitämään vastauskokonaisuutensa logiikan ristiriidattomana siihen saakka, kunnes kustos julistaa väittelyyn käytettävissä olleen ajan päättyneeksi.
Pekka Niemelä

Pekka Niemelä (s. 1. syyskuuta 1974 Helsinki) on entinen suomalainen mäkihyppääjä ja maajoukkuevalmentaja.
Niemelä kuului joukkuekilpailun hopeaa saaneeseen Suomen joukkueeseen Reit im Winklin junioreiden MM-kilpailuissa 1991.
Niemelä aloitti valmentajan uransa Puijon Hiihtoseurassa 1997. Vuodesta 2002 alkaen hän valmensi neljä vuotta menestyksekkäästi Noriaki Kasaita ja japanilaista yritysjoukkuetta Team Tsuchiyaa. Vuosina 2006–2010 hän toimi Ranskan maajoukkueen päävalmentajana ja vuosina 2010–2014 Suomen maajoukkueen päävalmentajana. Vuosina 2014-2018 hän toimi Turkin mäkihyppymaajoukkueen päävalmentajana. Syksyllä 2018 hän siirtyi Team China mäkihyppyjoukkueen päävalmentajaksi. Kesällä 2019 Niemelän yritys Puijo Peak Oy valittiin kehittämään ja vastaaamaan Puijon matkailualueesta.
Takin’ Back My Love

”Takin’ Back My Love” on Enrique Iglesiaksen ja Ciaran duettona laulama kappale. Se on toinen Iglesiaksen kokoelma-albumilta "Greatest Hits" julkaistu single. Laulun on tuottanut RedOne, joka oli myös yksi laulun kirjoittajista yhdessä Iglesiaksen ja Frankie Stormin kanssa.
"Takin' Back My Love" -laulun alkuperäisversiossa dueton naisen osan laulaa R&amp;B/pop-laulaja Ciara, mutta kappaleesta tehdyssä toisessa versiossa hänen paikallaan on pop-laulaja Sarah Connor. Laulun ensimmäinen versio julkaistiin kansainvälisesti, mutta toinen vain Saksassa, Sveitsissä, Venäjällä, Itävallassa, Puolassa ja Tšekissä. Ranskassa laulu äänitettiin uudelleen ranskalaisen R&amp;B-laulaja Tyssemin kanssa ranskaksi ja sen nimeksi tuli ”Takin’ Back My Love (Sans l’ombre d’un remord)”.
Julkaisu.
Iglesias esitti laulun ensi kertaa ranskalaisessa tv-ohjelmassa Star Academy, jossa hän lauloi sen duettona yhdessä yhden ohjelman kilpailijan kanssa. Yleisö ja tuomaristo ottivat esityksen innolla vastaan. Tämän esityksen jälkeen duetto-versio Ciaran kanssa nousi Ranskan singlelistan sijalle kolme.
Iglesias ja Ciara esittivät laulun ensimmäistä kertaa yhdessä Havaijilla Pro Bowl -ottelussa vuonna 2009. Toisen kerran he esittivät laulun yhdessä Lontoossa saman vuoden aikana.
Studion kannanoton mukaan Ciara täytyi vetää pois singlen mainonnasta ja hänen tilalleen pyydettiin australialaista laulajaa Gabriella Cilmiä. He esiintyivät hollantilaisessa tv-ohjelmassa "Life &amp; Cooking" ja Isossa-Britanniassa ohjelmissa "Paul O'Grady Show:ssa", "Loose Women" ja "The Alan Titchmarsh Show".
Iglesias ja Sarah Connor esittivät laulun yhdessä saksalaisessa "Nur Die Liebe Zaehlt" -ohjelmassa.
Vastaanotto.
Viihdesivusto "Digital Spy"n arvostelun mukaan "laulussa Iglesias näyttelee eroavansa Goodies-laulaja Ciarasta. 'Go ahead just leave, I can't hold you, you're free', Iglesias vaikeroi tyypillisellä kiihkeydellään. Ciara, ei kovin innostuneena lähestyvästä sinkkuelämästään, vastaa 'What did I do but gave love to you? I'm just confused as I stand here and look at you.' Europoppirytmillään ja asiaan sopivalla dramaattisella kertosäkeellään laulu onnistuu välittämään tunnetilan, mutta on samalla kliseinen."
"Billboard" antoi laulusta positiivisen arvion: "Maailmanlaajuisen fanijoukon ansiosta Enrique Iglesiaksen danceduetto "Takin' Back My Love" on jo hitti European Hot 100 -listalla, sekä singlelistojen kymmenen parhaan joukossa Saksassa ja Ranskassa. RedOne, parhaiten tunnettu Kat Delunan 'Whine Up' -laulusta, sekä Lady GaGan viimeaikaisista listaykkösistä, antaa panoksensa laulun tuotantoon. Poptähti Sarah Connor äänitti duetosta myös oman versionsa Iglesiaksen kanssa, mikä on ollut suosittu Euroopassa, mutta Ciara sopii paremmin latinotähden pariksi aistillisine ja pehmeine äänineen."
Musiikkivideo.
Laulun musiikkivideo kuvattiin Los Angelesissa 13. tammikuuta 2009 ja sen ohjasi norjalainen Ray Kay. Video julkaistiin helmikuussa 2009. Laulusta tehtiin myös toinen musiikkivideo, jossa Ciaran tilalla on Sarah Connor. Kyseinen versio julkaistiin maaliskuussa 2009.
TiddlyWiki

TiddlyWiki on wiki-tyyppinen, alkujaan Jeremy Rustonin toteuttama sovellus, joka on suunniteltu käytettäväksi henkilökohtaisena muistikirjana. Se on toteutettu CSS- ja JavaScript-koodin avulla yhtenä HTML-tiedostona. Toteutustapa mahdollistaa TiddlyWikin käyttämisen useimmilla web-selaimilla ja ilman asennusta, jolloin sitä voidaan käyttää siirrettävänä henkilökohtaisena wikinä esimerkiksi USB-muistilla.
Sovelluksen sisältämä HTML-tiedosto tallennetaan paikallisesti tietokoneelle, jossa sitä voidaan muokata wiki-tyyppisesti ja muutokset tallentaa samaan tiedostoon edellisen version päälle. Versiohistoria voidaan säilyttää ottamalla samanaikaisesti automaattinen varmuuskopio korvattavasta versiosta.
TiddlyWikiin lisätään halutun tekstin sisältäviä merkintöjä luomalla ns. tiddlereitä, jotka voidaan tallentaa jatkossa niihin uudelleen palaamiseksi. Olemassa olevia merkintöjä voidaan muokata ja poistaa, ja niihin voidaan myös lisätä avainsanoja (tägejä), hyperlinkkejä toisiin merkintöihin ja Tiddlywikin ulkoisiin kohteisiin sekä muita muotoiluobjekteja.
Sovelluksen julkaisija on nykyään UnaMesa, taloudellista voittoa tavoittelematon yhteisö, ja sovellus on julkaistu avoimen lähdekoodin BSD-lisenssillä, joten se on vapaasti saatavilla. TiddlyWikistä on jatkokehitetty myös useita variantteja, esimerkiksi "mGSD" ja "BloTid".
Klomipramiini

Klomipramiini on ensimmäisen polven trisyklinen masennuslääke (TCA). Klomipramiini on imipramiinin johdos ja se kuuluu siten samaan lääkeaineryhmään. Lääkevalmiste tunnetaan nimellä Anafranil ja valmistaja on silloinen sveitsiläinen Geigy-yhtymä, joka on nykyään Novartis. "Vuoden 1976 Pharmaca Fennica" kuvailee tätä lääkeainetta muihin aikalaisinsa verrokkeihin nähden, muita voimakkaampana ja anksiolyyttiseltä teholtaan hyvänä.
Lääke on tarkoitettu ensisijaisesti masennuksen eli depression hoitoon, eri alatyypeissään. Sitä on voitu antaa laskimoon tiputuksena, jotta saataisiin mahdollisimman nopea hoitovaste. Infuusioliuokseen on voitu yhdistellä joko 5 % glukoosi tai fysiologinen (0,9 %) keittosuolaliuos. Klomipramiinilla on myös anksiolyyttisiä hoitovaikutuksia: se lieventää pelkotiloja ja ahdistuneisuutta. Näihin oireisiin klomipramiinia saatetaan määrätä. Klomipramiinin eräs käyttömerkitys on myös paniikkihäiriö, sillä lääkkeellä on ahdistuneisuutta vähentävä komponentti. Ärtyvän paksusuolen oireyhtymässä (IBS, CI) klomipramiinia voidaan käyttää kivunlievitykseen. Käyttö on mahdollista muissakin neuropaattisissa kipu- ja särkytiloissa, jollainen voi esimerkiksi olla hermovauriokipu. Lapsilla klomipramiini on saattanut tulla yökastelun eli enureesin lääkinnälliseen hoitoon, ja aivan erityisesti jos on esiintynyt myös masentuneisuutta. Normaalin annostelun rajana on esitetty 50–75 mg/vrk täysikasvuisille, lapsille ja vanhuksille 20–30 mg/vrk.
Klomipramiinilla tunnetaan lukuisia erilaisia sivuvaikutuksia, joista osa on sydämeen ja hermostoon kohdistuvia. Lääkkeen yliannostelu on vaarallista ja suurena annoksena myös jopa kuolettavaa. Klomipramiini ei mahdollisesti sovellu käytettäväksi samanaikaisesti joidenkin muiden lääkkeiden kanssa. Tällöin klomipramiinin käyttöönotosta tulee joko pidättäytyä taikka noudattaa suurta varovaisuutta. Vanhuksilla klomipramiini saattaa aiheuttaa asentohuimausta eli ortostaattista hypotoniaa, kuten muutkin trisykliset masennuslääkkeet. Samanaikaiset adrenaliini- tai noradrenaliini-tasoa lisäävät lääkitykset voivat yhteisvaikutuksena kohottaa verenpainetta.
Duodecimin Terveyskirjasto -verkkosivu esittää kyseenomaisen lääkeaineen myös pakko-oireisten häiriöitten lääkehoitona, joskaan ei ensisijaisena vaihtoehtona.
Vasta-aiheet ja lääkkeen käyttöön liittyviä varoituksia.
Klomipramiiniin liittyvät vasta-aiheet olivat samanlaiset kuin imipramiinilla (raskaus, epilepsia, glaukooma, eturauhasen liikakasvu, virtsaumpi). Lääkkeen aiheuttamat haittavaikutukset ovat yleensä olleet antikolinergisiä. Saman aikaista MAO:n estäjillä tehtyä lääkitystä ei saa olla, mistä aiheutuu serotoniinisyndrooman vaara. Serotoniinioireyhtymä saattaa johtaa kuolemaan, samaten kuin lääkkeen huomattava yliannostelu.