tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
La Première

La Première on Ranskan yleisradioyhtiö France Télévisionsin kanavaverkosto, joka hoitaa radio- ja televisiolähetyksiä Ranskan merentakaisilla alueilla. Sillä on 9 alueellista televisio- ja radiokanavaa (Martinique, Guadeloupe, Uusi-Kaledonia, Wallis ja Futuna, Ranskan Polynesia, Réunion, Ranskan Guayana, Mayotte sekä Saint-Pierre ja Miquelon). Lisäksi sillä on internetsivut, joiden kautta voi katsoa ja kuunnella näiden kanavien ohjelmia sekä lukea uutisia. Kanavaverkoston tunnusväri on keltainen.
Historia.
Ranskan merentakaisille alueille oli jo aiemmin perustettu paikallisia radioita, ensimmäisenä Réunionille vuonna 1929, vuoteen 1951 mennessä kuuteen muuhun paikkaan, ja vuonna 1954 ne yhdistettiin Ranskan merentakaisten alueiden ministeriön alaisuuteen nimellä "la Radiodiffusion de la France d'Outre-mer (RFOM)". RFOM korvattiin seuraavana vuonna yhtiöllä "Société de radiodiffusion de la France d'Outre-mer (Sorafom)", joka hoiti radiolähetyksiä myös Ranskan Afrikan-siirtomaissa. Sorafom sai huhtikuussa 1964 seuraajakseen "L'Office de coopération radiophonique":n ("Ocora"). Ocora oli osa muutamaa kuukautta aiemmin perustettua yleisradioyhtiö l'ORTF:ää, ja seuraavien vuosien aikana perustettiin ensimmäiset merentakaisten alueiden televisiokanavat, ensimmäisenä Martiniquelle heinäkuussa 1964. Kun l'ORTF pilkottiin seitsemäksi itsenäiseksi yhtiöksi 1970-luvun puolivälissä, merentakaisten alueiden televisio- ja radiokanavat siirtyivät FR3:n alaisuuteen. Vuonna 1982 ne itsenäistyivät omaksi yhtiökseen nimeltä "La Société de radiodiffusion et de télévision pour l'outre-mer (RFO)". RFO:n tarjontaa laajennettiin toisen kanavan käyttöönotolla niillä alueilla, joilla jo oli yksi kanava, ja vuonna 1986 viimeisetkin alueet – Mayotte sekä Wallis ja Futuna – saivat ensimmäisen televisiokanavansa. Vuonna 1997 aloitettiin uusi RFO Sat -kanava, joka lähetti merentakaisten alueiden ohjelmia Manner-Ranskassa. Vuonna 1998 RFO sai uuden nimen "Réseau France Outre-mer", lyhenne säilyi kuitenkin samana. Samalla RFO 2 sai uuden nimen Tempo, ja se lakkautettiin vuonna 2010, kun digilähetykset otettiin käyttöön Ranskan merentakaisilla alueilla. RFO 1:n tv- ja radiokanavat puolestaan saivat vuoden 1999 alussa uudet nimet "Tele [Alueen nimi]" ja "Radio [Alueen nimi]". Vuonna 2004 RFO liitettiin France Télévisionsiin. Vuonna 2010 paikalliset Tele- ja Radio-kanavat saivat uudet nimet "[Alueen nimi] La 1ère".
Tarkeelanjärvi

Tarkeelanjärvi on matala ja vähähumuksinen järvi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 89 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 31 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Tarkeelanjärvi muodostuu järven pohjoisosan Myllyselästä, josta työntyy luoteeseen Varvarinlahti, sekä kaakkoon työntyvästä vesialueesta. Sekä pohjoisen että eteläisen osan suurin ulottuvuus on runsaat puolitoista kilometriä. Järvi on matala, syvin kohta on Myllyselän 2,5 metriä. Erityisen matalaa on järven eteläisin kolkka. Tarkeelanjärvessä on viisi pientä saarta, joista kartalle on nimetty Pömpöönsaari. Tarkeelanjärveen laskee Myllypuro pohjoisesta Vahermanjärvestä ja Hahlajoki luoteesta Heinäistenjärvestä. Tarkeelanjärvestä lähtee lyhyt Lauttaanjoki etelään Niemilampeen.
Tarkeelanjärven rannoilla on runsaasti pientaloja, sen valuma-alue on valtaosin metsää. Järven ekologinen tila on hyvä ja kalasto on vahvasti särkivaltaista. Vesitilavuus on 1,28 miljoonaa kuutiometriä.
Tarkeelanjärvi (23.063.1.002) kuuluu Tarkeelanjärven alueeseen (23.063), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Tarkeelanjärvi on viidenneksi laajin Tarkeelanjärven alueen kuudestatoista yli hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Laihue

Laihue on järvi Vihdin koillisosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala 7,3 hehtaaria. Etäisyys Nummelasta on 25 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Helsingin keskustasta 45 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Laihueen pituus on lounaasta koilliseen on 350 metriä. Järvi on pyöreähkö ja saareton, sitä ympäröi Laihueensuo. Laihueensuon ympärillä on runsaasti peltoaukeita ja kyläasutusta. Laihueen pohjoispuolella on Vihtijärvi, järvien välinen kannas on alle 200 metriä leveä. Laihueen lounaisrannalta lähtee laskuoja.
Laihue (23.093.1.002) kuuluu Vihtijärven valuma-alueeseen (23.093), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Vihtijoen valuma-alue (23.09). Laihue on Karjaanjoen vesistön koillisia vakavesiä.
Pikku-Kairi

Pikku-Kairi on metsäjärvi Vihdin koillisosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 4,5 hehtaaria. Etäisyys Nummelasta on 27 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Helsingin keskustasta 46 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Pikku-Kairin pituus lounaasta koilliseen on 250 metriä. Järvi on pyöreähkö ja saareton, sen rannoilla ei ole rakennuksia. Länsipuolella sijaitsee Annikkaansuo ja Komi, pohjoisessa Mustalammi ja kaakossa Iso-Kairi, jonne Pikku-Kairin vedet virtaavat Pikku-Kairin ojaa pitkin. Iso-Kairin korkeustaso on runsaat viisi metriä Pikku-Kairia alempi.
Pikku-Kairi (23.093.1.005) kuuluu Vihtijärven valuma-alueeseen (23.093), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Vihtijoen valuma-alue (23.09). Pikku-Kairi on Karjaanjoen vesistön koillisia vakavesiä.
Sjundeå Allmogeförening

Sjundeå Allmogeförening oli 4. lokakuuta 1896 perustettu siuntiolainen ruotsinkielinen nuorisoseura. Seura oli Siuntion ensimmäinen ja pitkään ainoa nuorisoseura. Sjundeå Allmogeförening lopetti toimintansa 3. huhtikuuta 1938.
Historia ja toiminta.
Sjundeå Allmogeförening eli suomennettuna Siuntion maalaisseura perustettiin Siuntiossa Fredriksbergin koulun 25-vuotisjuhlan yhteydessä 4. lokakuuta 1896. Seuran perustamiskokous pidettiin tuona päivänä koululla. Seuran ensimmäinen puheenjohtaja oli August Perklén. Ensimmäisenä toimintavuonnaan seuraan liittyi 150 jäsentä pitäjän kaikista yhteiskuntaluokista.
Seura työskenteli muun muassa kirjaston ja jo aiemmin perustetun pienen puhallinorkesterin ylläpitämiseksi. Myös eläintensuojelu oli seuran tehtävälistalla. Rahaa saatiin muun muassa myyjäisistä ja juhlien järjestämisestä. Vuonna 1898 Siuntion kunta myönsi 300 markkaa kirjastolle Sjundeå Allmogeföreningin aloitteesta. Seura alkoi myös aktiivisesti levittää eri lehtien tilausta Siuntioon. Vuonna 1900 seura myönsi 50 markkaa lehtien tilaamiseen varattomille.
Sjundeå Allmogeförening julkaisi vuodesta 1905 omaa lehteä nimeltä "Hummelpåsen", joka oli nimetty vanhan siuntiolaisten haukkumanimen mukaan.
Seuran toiminta oli kuivunut paljolti vuoden 1910 jälkeen. Tuona vuotena seuran toiminnassa mainitaan enää vain lukupiiri. Siuntioon oli syntynyt uusia järjestöjä ja nuorisoseuroja, jotka toimivat Sjundeå Allmogeföreningin hengessä. Vuonna 1934 päätettiin Sjundeå Allmogeförening virallisesti lakkauttaa. Lakkauttaminen vahvistettiin seuran kokouksessa 3. huhtikuuta 1938. Seuran jäljelle jääneistä varoista myönnettiin 500 markkaa kunnallisneuvos Johannes Klockarsin haudanhoitoon Maalahdella, 2 000 markkaa myönnettiin Siuntion suojeluskunnan torvisoittokunnalle ja loput 6 403 markkaa myönnettiin Siuntion kotiseutuyhdistys Hembygdens Vänner i Sjundeån historiarahastolle.
Åvalla.
Vuonna 1899 Sjundeå Allmogeförening alkoi selvittää oman kokoontumispaikan rakentamista. 1905 päätettiin rakennusrahaston perustamisesta ja vuonna 1906 Bollstadin kylän Pellaksen talon omistaja Gustaf Flytström lahjoitti yhdistykselle tontin seurataloa varten. Talon peruskivi oli jo laskettu kunnes suunnitelmat yht´äkkiä hylättiin täysin. Vuonna 1909 päätettiin, että Suitian kartanon omistajan paroni August Wrede af Elimän tuella ostettaisiin Siuntion kirkonkylästä niin kutsuttu Brobackan huvila 9 000 markalla. Huvilan nimeksi muutettiin Åvalla ja seura kokoontui siellä aina vuoteen 1918 asti, jolloin rakennus myytiin Siuntion kunnalle kunnan virastotaloksi. 
Puheenjohtajat.
Lista nuorisoseuran Sjundeå Allmogeförening puheenjohtajista:
Kornholmen

Kornholmen on huvilasaari lounaisessa Espoossa Moisöfjärdenin merialueella. Virallisessa kaupunginosajaossa saari kuuluu Soukkaan.
Kornholmenin pinta-ala on 20 aaria ja etelä–pohjoissuuntainen pituus noin 60 metriä. Kornholmenin länsipuolella sijaitsee Björkholmen ja itäpuolella Hönsholm, muissa ilmansuunnissa on Soukanniemen manneraluetta.
Björkholmen (Soukka)

Björkholmen on huvilasaari lounaisessa Espoossa Moisöfjärdenin merialueella. Virallisessa kaupunginosajaossa saari kuuluu Soukkaan.
Björkholmen pinta-ala on 30 aaria ja kaakkois–luoteissuuntainen pituus noin 100 metriä. Björkholmenin itäpuolella sijaitsevat Kornholmen ja Hönsholm, muissa ilmansuunnissa on Soukanniemen manneraluetta. Noin kaksi kilometriä Soukan Björkholmenista koilliseen sijaitsee Suvisaariston Björkholmen.
Björkholmen on yleinen nimi ruotsinkielisillä saaristovyöhykkeillä. Nimi viittaa saaren kasvillisuuteen (björk, koivu).
Hauskaa, mutta ei koskaan enää

 
Hauskaa, mutta ei koskaan enää: Esseitä ja argumentteja ("A supposedly fun thing I'll never do again") on David Foster Wallacen esseekokoelma. Alkuperäinen englanninkielinen teos ilmestyi 1997. Suomennokseen esseet on valikoinut suomalainen kustantaja, eikä sillä siten ole täsmälleen alkuperäistä vastinetta. Esseet on suomentanut Juhani Lindholm, ja suomennoksen on julkaissut Siltala vuonna 2012.
Wallace kokosi alkuperäisteokseen aiemmin lehdissä typistettyinä julkaistuja kirjoituksia laajennettuina. Teos oli kustantajan ehdotus. Little, Brown halusi saada kirjan julkaistuksi ”ennen kuin Sauronin punainen silmä katsoisi muualle” "Päättymättömän riemun" jälkeen. Wallace kirjoitti Don DeLillolle, että hän pitää vain ensimmäisestä ”Tennistä ja tornadoja”, ja viimeisestä, loistoristeilystä kirjoittamastaan jutusta. Suomennosvalikoiman muut on julkaistu lehdissä, mutta ”Tämä on vettä” on alun perin hänen 2005 Kenyon Collegen valmistujaisjuhlassa pitämänsä puhe.
Arviot.
Wallacen yllätykseksi kokoelma sai hyvän vastaanoton kriitikoilta, jotka yleisesti suhtautuivat yhtenäisemmin Wallacen tietokirjallisuuteen kuin kaunokirjallisuuteen. Kirjan nimeksi tuli risteilyjutulle alun perin suunniteltu nimi. "New York Times Book Review'n" Laura Miller tiivistää näkemyksensä: Kirja ”paljastaa Wallacesta – – kirjailijan joka yrittää kaikin voimin ymmärtää ja kuvata omaa aikaansa”.
"Helsingin Sanomissa" Jukka Petäjä on ensilukemalla pettynyt mutta huomaa sitten, että kun esseiden antaa rauhassa saostua, Wallace tarjoaa ”oivaltavia välähdyksiä yksin maailmaan heitetyn ihmisen eksistentiaalisesta kamppailusta, jota myös elämäksi kutsutaan”.
Aiheesta muualla.
"This is Water" -puhe:
Hönsholm

Hönsholm on huvilasaari lounaisessa Espoossa Moisöfjärdenin merialueella. Virallisessa kaupunginosajaossa saari kuuluu Soukkaan.
Hönsholmin pinta-ala on 20 aaria ja länsi–itäsuuntainen pituus 100 metriä. Hönsholmin länsipuolella sijaitsevat Kornholmen ja Björkholmen, lounaassa on Soukanniemi ja kaakossa Moisö. Koillisessa sijaitsee Munkholmarna-saarikokonaisuus.
Alueella vallitsee lämminkesäinen ja kylmätalvinen mannerilmasto (Dfb).
Björkholmen (Suvisaaristo)

Björkholmen on huvilasaari lounaisessa Espoossa Ryssjeholmsfjärdenin merialueella. Virallisessa kaupunginosajaossa saari kuuluu Suvisaaristoon. Björkholmen on osa Varlaxholmarna-nimistä saariryhmää.
Björkholmenin pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja kaakkois–luoteissuuntainen pituus noin 170 metriä. Björkholmenin lounaispuolella sijaitsee Björkhagan saari, etelässä on Suvisaariston pääsaariin lukeutuva Svinö. Noin kaksi kilometriä Suvisaariston Björkholmenista lounaaseen sijaitsee Soukan Björkholmen.
Björkholmen on yleinen nimi ruotsinkielisillä saaristovyöhykkeillä. Nimi viittaa saaren kasvillisuuteen (björk, koivu).
Laura Pakarinen (salibandyn pelaaja)

Laura Pakarinen (s. 26. heinäkuuta 2000) on suomalainen salibandyn pelaaja.
Pakarinen on pelannut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa turkulaisen FBC Loiston joukkueessa kausina 2019–2021 ja kaudesta 2023–2024 alkaen. Ensimmäisellä liigakaudellaan hän pelasi 18 ottelua, joissa hän teki 33 maalia ja sai 13 syöttöpistettä. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 24 runkosarjaottelua, joissa hän teki 17 maalia ja antoi 11 maalisyöttöä, sekä viisi pudotuspeliä, joissa hän teki kaksi maalia. Kauden 2021–2022 hän edusti sveitsiläisseura Kloten-Dietlikon Jetsiä ja voitti Sveitsin-mestaruuden. Kauden 2022–2023 hän pelasi edelleen Sveitsissä UH BEO:n joukkueessa. Kaudella 2023–2024 Pakarinen saavutti FBC Loiston joukkueessa SM-pronssia. Hän pelasi F-liigan runkosarjassa 21 ottelua, joissa hän teki 23 maalia ja antoi 16 maalisyöttöä, sekä pudotuspeleissä kahdeksan ottelua, joissa hän teki 11 maalia ja sai kahdeksan syöttöpistettä. Kaudella 2024–2025 hän pelasi liigassa 19 runkosarjaottelua, joissa hän teki 21 maalia ja antoi 15 maaliin johtanutta syöttöä, ja viisi pudotuspeliä, joissa hän teki viisi maalia ja sai neljä syöttöpistettä.
Pakarinen on pelannut toukokuun 2025 loppuun mennessä Suomen naisten maajoukkueessa kaksi maaottelua.
Larry Scott

Larry Dee Scott (12. lokakuuta 1938 Blackfoot, Idaho – 8. maaliskuuta 2014 Salt Lake City, Utah) oli yhdysvaltalainen kehonrakentaja. Hän voitti Mr. Olympia -kilpailun 1965 ja 1966.
Ura.
Scott aloitti voimailun vuonna 1956, ja kolmen vuoden päästä hän voitti Mr. Idaho -kilpailun. Hän muutti Kaliforniaan ja alkoi opiskella Valley Collegessa sähkötekniikkaa. Kehonrakennusta Scott harjoitti Vince's Gymissä, jonka omistaja Vince Gironda alkoi valmentaa häntä.
Scott voitti Mr. California -kilpailun 1960. Vuosikymmenen kuluessa hän kasvatti Girondan johdolla yli 20 kilogrammaa lihasmassaa ja voitti kehonrakennuskilpailun toisensa jälkeen, mukaan lukien Mr. Universe 1963 ja 1964 ja Mr. Olympia 1965 ja 1966. Scott vetäytyi kehonrakennuskilpailuista Mr. Olympia -voittojensa jälkeen. Hän palasi kilpa-areenoille 1979 ja sijoittui Canada Diamond Pro Cupissa yhdeksänneksi. Sen jälkeen hän vetäytyi kilpailuista lopullisesti.
Kilpauransa jälkeen Scott keskittyi kehonrakennukseen liittyvään liiketoimintaan. Vuonna 1999 hän pääsi IFBB Pro Bodybuilding Hall of Fameen.
Scott esiintyi muskelimiehenä musiikillisessa komediaelokuvassa "Seksiä ja muskeleita" (1964) ja omana itsenään dokumentissa "Evolution of Bodybuilding" (2012).
Larry Scott avioitui Rachel Ichikawan kanssa lokakuussa 1966; pariskunnalla oli neljä poikaa ja yksi tytär. Poika Derek Scott kuoli moottoripyöräonnettomuudessa 1992, ja seuraavana vuonna kuoli toinen poika, Michael.
Scott kuoli Alzheimerin tautiin.
Dora Pejačević

Maria Theodora Paulina (Dora) Pejačević (10. syyskuuta 1885 Budapest, Itävalta-Unkari – 5. maaliskuuta 1923 München, Saksa) oli kroatialainen taidemusiikin säveltäjä ja maansa ensimmäinen naissäveltäjä, jonka orkesteriteoksia esitettiin julkisesti.
Dora Pejačević syntyi kroatialaiseen aatelissukuun, jolla oli linna Našicessa. Hän opiskeli musiikkia Zagrebissa, Dresdenissä ja Münchenissä, mutta hän oli paljolti itseoppinut. Hän asui eri puolilla Eurooppaa, ja ensimmäisen maailmansodan aikana hän osallistui haavoittuneiden hoitoon Našicessa.
Pejačević julkaisi vain muutamia teoksiaan, mutta niitä esitettiin sekä kotimaassa että ulkomailla. Hänen suurimuotoisiin orkesteriteoksiinsa kuuluvat pianokonsertto g-molli op. 33 ja sinfonia op. 41. Kun sinfonia kantaesitettiin kokonaisuudessaan Dresdenissä vuonna 1920, yleisö yllättyi kun säveltäjäksi osoittautui nainen; sinfoniaa verrattiin Pjotr Tšaikovskin musiikkiin. Lisäksi Pejačević sävelsi laulumusiikkia sekä piano- ja kamarimusiikkia.
Pejačević avioitui vuonna 1921 Ottomar von Lumben kanssa. Hän kuoli lapsivuoteeseen esikoispoikansa Theon syntymän jälkeen.
1930-luvulla Pejačevićin musiikki alkoi painua unhoon, ja vasta Koraljka Kos’in elämäkerta, joka ilmestyi alun perin vuonna 1982, nosti hänet kiinnostuksen ja tutkimuksen kohteeksi. 2000-luvulla hänen teoksiaan on alettu julkaista ja levyttää.
Heinäistenjärvi

Heinäistenjärvi on matala ja vähähumuksinen metsäjärvi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 60 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 34 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Heinäistenjärven suurin pituus lännestä itään on noin puolitoista kilometriä. Järven länsiosassa on kaksi pientä saarta, joita ei ole nimetty. Syvin kohta, 8,7 metriä, sijaitsee altaan keskivaiheilla. Heinäistenjärveen virtaa lukuisia nimettömiä ojia, Heinäistenjärvestä virtaa Hahlajoki itään puolentoista kilometrin päässä sijaitsevaan Tarkeelanjärveen, jonka korkeustaso on noin yksitoista metriä Heinäistenjärveä alempi. Heinäistenjärven läheisyydessä sijaitsee useita vakavesiä: Likolampi lounaassa, Kyläntakanen lännessä, Kivijärvi pohjoisessa, Vahermanjärvi koillisessa ja Löytty etelässä. Kaakossa Hahlajoen eteläpuolella kohoaa Kukonharju (yli 120 metriä mpy).
Heinäistenjärven rannoilla on jonkin verran pientaloja. Järven ekologinen tila on erinomainen, vesitilavuus on 1,82 miljoonaa kuutiometriä.
Heinäistenjärvi (23.063.1.003) kuuluu Tarkeelanjärven alueeseen (23.063), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Heinäistenjärvi on Karjaanjoen vesistön luoteisia vakavesiä.
Salovesi

Salovesi on karu ja humuspitoinen järvi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä. Etäisyys Lohjan keskustasta on 38 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Muodoltaan hevosenkenkää muistuttava Salovesi on leveimmillään lännessä, runsaat puoli kilometriä. Pohjoisosa on varsin rikkonaista saarten ja salmien mosaiikkia, itäosa on kapea ja vähäsaarinen. Saloveden kaakkoista osaa kutsutaan Pikku Salovedeksi. Sen lounaispuolella on muusta Salovedestä lähes erilleen kuroutunut Kahilainen. Saloveden läntistä ja itäistä osaa erottaa Pöksänmaa (yli 140 metriä mpy). Saloveden metsäisillä rannoilla on jonkin verran pientaloja.
Salovedessä on 37 saarta ja luotoa, joista kolme on yli hehtaarin laajuisia ja viisitoista alle aarin laajuisia. Suurimmat saaret ovat pohjoisosan Isosaari, Puttisaari ja Halkosaari. Ne ovat myös luonnonsuojelualuetta ja mökittämättömiä.
Saloveden syvin kohta, 15,4 metriä, sijaitsee altaan koillisosassa Isosaaren eteläpuolella, Puttisaaren länsipuolella on 14,6 metrin syvänne. Altaan länsiosa on syvimmillään noin seitsemän metriä. Pikku Saloveden koillisosassa on 8,6 metrin syvänne, mutta pääosin Pikku Salovesi kuten myös Kahilainen on hyvin matalaa.
Saloveden luoteisosaan laskee Jokisillanjoki Heinjärvestä, joka sijaitsee noin 800 metriä länteen. Saloveden vedet laskevat Kahilaisen kautta kaakkoon Saarijärveen. Heinjärven korkeustaso on vain 0,1 metriä Salovettä ylempi ja Saarijärven vain 0,2 metriä Salovettä alempi.
Saloveden ekologinen tila on erinomainen, tilavuus on 4,63 miljoonaa kuutiometriä.
Salovesi (23.064.1.001) kuuluu Saloveden-Heinlammen valuma-alueeseen (23.064), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Saloveden-Heinlammen alue sijaitsee Uudenmaan ja Varsinais-Suomen rajaseudulla ja siihen kuuluu viisi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Heinjärvi, Salovesi, Vahalammi, Talolammi ja Luokkolammi. Valuma-alue sijaitsee Karjaanjoen vesistön luoteisosassa.
Plounévez-Lochrist

Plounévez-Lochrist ​[pluneve lɔkʁist] on kunta Finistèren departementin pohjoisosassa Ranskan luoteisella Bretagnen niemimaalla. Vuonna 2018 kunnassa oli 2 376 asukasta.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1961

Suomen yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Valkeakoskella 25.-26. helmikuuta niin miesten kuin naisten sarjoissa. Kaikkiaan kilpailuun osallistui 13 mies- ja 6 naisluistelijaa. Yleiskilpailun ohessa ratkaistiin matkamestaruudet.
Naiset.
Iris Sihvonen voitti kolme matkaa, joten hänestä tuli Suomen mestari. Pisteiden mukaan Pirkko Tanskanen olisi voittanut kisan, mutta kolmen matkan voitto ratkaisi mestaruuden.
Châtillon-sur-Indre

Châtillon-sur-Indre on kunta Ranskassa Indren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Indrejoen varrella, noin 46 kilometriä Châteauroux’n kaupungista luoteeseen.
Kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisesti jo 800-luvulla. Se on sittemmin kehittynyt 1000-luvulla rakennetun puolustustornin eli donjonin ympärille. Torni tunnetaan nimellä Caesarin torni, ja sen rakennutti Henrik II. Tornin vieressä oleva linna "Château de Châtillon-sur-Indre" on rakennettu 1200-luvun lopulla, ja sen rakentamisen aloitti Ranskan kuningas Filip III:n suosikki Pierre de la Brosse. De la Brosse menetti kuninkaan suosion ja hänet hirtettiin. Linnan rakennutti valmiiksi Filip III ja hänen seuraajansa Filip IV. Keskustassa oleva Notre Damen kirkko on myös rakennettu 1100-luvulla. Kirkon laiva on korkea ja neljä jänteinen.
Wayanan kieli

Wayana (omakielinen nimi "wayâna") on karibilaisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Ranskan Guayanan ja Surinamen rajalla. Kielellä on noin 1500 puhujaa, joista noin tuhat asuu Ranskan Guayanan puolella.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty wayanaksi vuonna 1979.
Fonologia.
Konsonantit.
Konsonantti [h] voi realisoitua myös muodossa [ʃ].
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Jussi Eskola

Jussi Eskola -nimisiä suomalaisia henkilöitä ovat:
Siuntion seurakuntakoti

Siuntion seurakuntakoti (ruots. "Sjundeå församlingshem") on Siuntion suomenkielisen seurakunnan ja Sjundeå svenska församlingin yhteinen seurakuntatalo Siuntion kirkonkylässä. Rakennus sijaitsee Siuntion Pyhän Pietarin kirkon eteläpuolella osoitteessa Kalansinkuja 5.
Vuonna 1975 rakennetussa kaksikerroksisessa tiiliseinäisessä rakennuksessa on juhlasali, keittiö, seurakuntien ja seurakuntayhtymän toimistotilat, diakonien vastaanotto ja Siuntion kirkonarkisto. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Lars Rejström.
Uudet tilat tulivat Siuntion seurakunnille välttämättömiksi sen jälkeen, kun Siuntion pappila myytiin vuonna 1976. Siuntion seurakuntakodin omistaa Siuntion seurakuntayhtymä.
Ranskalainen viittomakieli

Ranskalainen viittomakieli (ranskaksi "langue des signes française") on Ranskan kuulovammaisten käyttämä viittomakieli. Ranskan lisäksi sitä käytetään myös Sveitsin ranskankielisissä kantoneissa. Viittojia kielellä on arviolta noin 100 000. Kielen katsotaan olevan elinvoimainen.
Ranskalainen viittomakielen katsotaan saaneen alkunsa 1700-luvulla ja se on toiminut esikuvana amerikkalaiselle viittomakielelle. Kieli on yksi Euroopan vanhimmista. Kielen kehittäjäksi mainitaan yleensä Charles Michel de l’Épée, sillä hän loi yhteiset säännöt Pariisissa käytetyille lukuisille viittojille. Lisäksi hän avasi koulun, jossa hän opetti ilmaiseksi kehittämäänsä viittomakieltä, mikä auttoi juuri tämän viitotun version leviämisessä..
Vuonna 2005 Ranskan parlamentti hyväksyi lain, jossa se tunnusti ranskalaisen viittomakielen omaksi kielekseen. Lain nojalla mm. viittomakieltä käyttävillä oppilailla on oikeus saada opetusta viittomakielellä..
Ranskalaisen viittomakielen akatemia (ran. "Académie de Langues des Signes Française") perustettiin vuonna 1979 ja sen tehtävä on edistää viittomakielen käyttöä sekä toimia kielen kielenhuollosta vastaavana instituutiona.
Jaa, ei, tyhjiä, poissa

Jaa, ei, tyhjiä, poissa viittaa Suomen eduskunnan täysistuntojen äänestykseen. Kansanedustajat äänestävät täysi-istunnossa joko ”jaa”, ”ei” tai ”tyhjä” taikka ovat poissa. Kun äänet on laskettu, eduskunnan puhemies ilmoittaa, kuinka paljon kukin vaihtoehto on saanut ääniä. (Esimerkiksi: ”"Jaa" 89, "ei" 65, "tyhjiä" 32, "poissa" 13”).
"Jaa"-ilmaus on peräisin ruotsin kielestä ja tarkoittaa "kyllä". Ilmaus on periytynyt ajalta, jolloin Suomi oli osa Ruotsia. Vanhakantainen "jaa"-ilmaus on yhä käytössä suomalaisissa säädöksissä, joissa määrätään eduskunnan äänestyksestä. Eduskunnan työjärjestyksessä lukee: ”"Äänestysjärjestyksen tultua hyväksytyksi puhemies tekee sellaisen äänestysesityksen, että vastaus jaa tai ei ilmaisee eduskunnan päätöksen".”
Jaa, ei, tyhjiä, poissa (podcast)

Jaa, ei, tyhjiä, poissa oli Yle Areenan politiikkaan keskittyvä podcast-sarja, jota juonsivat Ylen politiikan toimittajat Robert Sundman, Helmiina Suhonen ja Olli Seuri. Sarja alkoi vuonna 2019, ja sen jaksot keräsivät noin 30 000–40 000 kuuntelukertaa. Sarja päättyi joulukuussa 2021.
"Jaa, ei, tyhjiä, poissa" ilmestyi syys- ja kevätkautisin kerran viikossa perjantaisin. Se käsitteli politiikan ajankohtaisia aiheita.
Sarjan nimi on viittaus eduskunnan äänestykseen, jossa kansanedustajat äänestävät joko ”jaa”, ”ei” tai ”tyhjä” taikka ovat poissa. Helsingin Sanomien Sampsa Oinaalan arvion mukaan ”"podcastia toimittavat 24–35-vuotiaat Robert Sundman, Helmiina Suhonen ja Olli Seuri – – suuntaavat työnsä itsensä ikäisille kuulijoille. He pyrkivät puhumaan asiaa viihdyttävästi kuulijan tasolta ja onnistuvatkin siinä kohtuullisesti – tosin välillä sortuen inside-kielenkäyttöön"”.
Hr. Ms. Tjerk Hiddes

Hr. Ms. Tjerk Hiddes on ollut kolmen ja lisäksi sen piti olla neljännen Alankomaiden kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä. Alukset on nimetty amiraali Tjerk Hiddes de Vriesin mukaan. Alukset olivat:
Grünwalder Stadion

Städtisches Stadion an der Grünwalder Straße () eli Grünwalder Stadion tai Sechzgerstadion on jalkapallostadion Münchenissä Saksassa. Siellä pelaavat TSV 1860 München, Türkgücü München ja Bayern Münchenin reservijoukkue. Se avattiin 21. toukokuuta 1911 ja sinne mahtuu 15 000 ihmistä.
Claes Hylinger

Claes Hylinger (1943 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija, koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Hänen esikoisromaaninsa "I krig och kärlek" ilmestyi 1972, ja siinä kuten runoissa on nähtävissä dadaisti. Hän yhdistelee kollaasinomaisesti ja parodioi yläkulttuuria. Läpimurtoteos on nostalginen rakkauskertomus, romaani "Ett långt farväl" (1981).
Wolkoffin talomuseo

Wolkoffin talomuseo on Lappeenrannan kaupungille kuuluva museokohde. Wolkoffin talo on osa Lappeenrannan museoita, joita ovat lisäksi Etelä-Karjalan museo, Lappeenrannan taidemuseo ja Ratsuväkimuseo. 
Wolkoffin talo sijaitsee Lappeenrannassa Kauppakadun ja Ainonkadun kulmassa. Wolkoffin talo on rakennettu vuonna 1826. Ainonkadun puoleinen siipi on rakennettu vuonna 1905. Venäläinen Wolkoffien suku omisti kauppiastalon vuosina 1872 - 1986. Perikunta lahjoitti talon museoksi vuonna 1986, ja vuonna 1993 se avattiin yleisölle.
Historiaa.
Lappeenrannan Kauppakadun ja Suuren Rantakadun (nykyisin Ainonkatu) kulmaan rakennettiin puinen kauppakartano vuonna 1826. Rakennuttaja oli kauppias Jacob Claudelin. 
Ivan Wolkoff osti kauppakartanon kauppias Zirjakovilta vuonna 1872. Ivan sai perheensä kanssa Suomen kansalaisuuden vuonna 1871, joka mahdollisti talon virallisen omistamisen ja lainhuudatuksen. Ivan Wolkoff (1827 - 1900) oli kotoisin Jaroslavlista Venäjältä. Hän tuli Lappeenrantaan 1840-luvulla. Lappeenrannassa Ivan toimi puutarhurina, teurastajana ja kauppiaana. Ivan Wolkoffilla oli Kauppakadulla Wolkoffin talossa sekatavarakauppa. Kauppias Claudelinin aikaan kaupantekoa tehtiin pihan puolelta. Nykyisin kaupan tiloissa toimii Wolkoffin puoti. 
Kauppiasuransa lisäksi Ivan Wolkoff toimi merkittävästi ortodoksisen kirkon hyväksi. Ivan valittiin Lappeenrannan ortodoksisen Pokrovan kirkon kirkonisännäksi, jonka tehtäviä hän hoiti 1860-luvulta vuoteen 1900 asti. 
Wolkoffin suvun taloa ovat Ivan Wolkoffin jälkeen isännöineet Ivan Wolkoffin pojat Mihail Wolkoff (k. 1901) ja Nikolai Wolkoff (k. 1912), Nikolai Wolkoffin lapset Johannes Wolkoff (k. 1969) ja Anna Wolkoff-Nissinen (k. 1983) ja Johannes Wolkoffin lapset.
Näyttelyt.
Taloon tutustutaan opastetuilla kierroksilla. Wolkoffin talomuseossa on myös museokauppa, Wolkoffin puoti. Opastetut kierrokset alkavat puodista. 
Talomuseo on suvun vuonna 1986 luovuttamassa asussa. Opastetulla kierroksella liikutaan rakennuksen alakerrassa. Nähtävillä on ”naisten kabinetti ” ja makuuhuone, sali, miesten työhuone, ruokasali, makuuhuone, lastenhuone ja keittiö. 
Pääsiäisenaikaan järjestetään opastettuja pääsiäiskierroksia. Talon saliin katetaan Wolkoffin suvun perinteiden mukaan pikkupöydille pääsiäisherkkuja kuten baba ja kulitsa. Ortodoksisessa kirkossa pääsiäiseen valmistaudutaan ja paastoa seuraa suuri juhla. Wolkoffin suku on muistellut paastonaikaan ja pääsiäiseen liittyviä traditioita. 
Wolkoffin museossa on jouluaikaan opastettuja joulukierroksia, joissa tutustutaan Johannes Wolkoffin perheen joulunvieton tapoihin. Talossa on jouluaikaan nähtävillä kattoon asti oleva, koristeltu kuusi.
IST Entertainment

IST Entertainment (aiemmin Play M Entertainment) on eteläkorealainen levy-yhtiö. Yhtiö on perustettu vuonna 2011 Cube Entertainmentin alaisuudessa, mutta Kakao M osti yhtiön vuonna 2015. Kakao M yhdisti Plan A Entertainmentin ja Fave Entertainmentin, josta muodostui uusi yhtiö Plan M Entertainment. Plan A Entertainment toimi aiemmin nimellä A Cube Entertainment, joka usein sekoitettiin sen emoyhtiöön Cube Entertainmentiin. Kakao M ja Kakao Page yhdistyivät myöhemmin Kakao Entertainmentiksi. 
Yhtiö vaihtoi nimensä IST Entertainmentiksi marraskuussa 2021.
Teollisuustyöväen asuntomuseo

Teollisuustyöväen asuntomuseo on Imatran alueen teollisuustyöväen asumiskulttuuria esittelevä museokohde Vuoksen varrella Tainionkoskella.
Teollisuustyöväen asuntomuseo sijaitsee Ritikanrannassa, jonne Ab Tornator rakensi Vuoksen rannalle Tainionkosken tehtaan työntekijöitä varten vuonna 1896 kuusi viiden perheen asuinkasarmia sekä sauna-pakarituvan. 
Historiaa.
Teollisuustyöväen asuntomuseo sijaitsee Ritikanrannassa, jonne Ab Tornator rakensi Vuoksen rannalle Tainionkosken tehtaan työntekijöitä varten vuonna 1896 kuusi viiden perheen asuinkasarmia sekä sauna-pakarituvan. Vuosien 1897-1898 aikana alueelle rakennettiin vielä neljä asuinkasarmia lisää. Asuinalueen viereen valmistui 1900luvun alussa myös kaupparakennus, kansakoulu, posti ja Tainionkosken VPK:n talo. Alueen läheisyyteen sijoitettiin myös Tainionkosken tori v. 1904. Asuinalue oli Ab Tornatorin (myöh. Enso-Gutzeit Oy:n) Tainionkosken tehtaiden työväen asuinkäytössä 1950-luvulle saakka. 
Ritikanrannan asuinalueen asuinrakennuksista purettiin suurin osa 1960-luvun puolivälissä. Työväen Sivistysliiton aloitteesta Enso-Gutzeit Oy luovutti yhden asuinkasarmin ja sauna-pakarituvan museokäyttöön vuonna 1972. Kunnostustöiden jälkeen asuinkasarmin ja sauna-pakarituvan muodostama kokonaisuus avattiin Teollisuustyöväen asuntomuseona vuonna 1975. Asuinrakennuksessa on neljän asunnon muodostama kokonaisuus, joka esittelee teollisuustyöväen asumista 1900-luvun alusta 1950–1960-luvuille saakka.
Pätärin talomuseo

Pätärin talomuseo on Ylijärvellä, Lappeenrannan Ylämaalla sijaitseva museo, joka esittelee tyypillistä 1800-1900 -lukujen talonpoikaismiljöötä. Museon muodostaa Pätärin suvun tila, jota on kutsuttu myös Kankaiseksi, sekä navetassa sijaitseva kotiseutumuseo. Talomuseo on perustettu vuonna 1980 ja kotiseutumuseo vuonna 1983. Pätärin talomuseon esineistö on muutamaa vitriiniä lukuun ottamatta alkuperäistä taloon kuuluvaa esineistöä.
Historia.
Pätärin tila on rakennettu tiettävästi noin 1870-1880-luvuilla. Tila koostuu päärakennuksesta, kahdesta rivistä aittoja, joihin kuuluvat vilja-aitta, vaateaitta, maitoaitta, suutarinaitta, liha-aitta, työvälineaitta, puukatos sekä navetta. Nykyinen navetta on rakennettu 1950-luvulla ja siinä sijaitsee Ylämaan kotiseutumuseo. Päärakennuksen tupa on tuotu Säkkijärveltä taloa rakennettaessa. Muu osa päärakennuksesta, eli kaksi kammaria, porstua ja maitokammari, on rakennettu paikan päällä. Vilja-aitta on peräisin 1600-luvulta.
Pätärin tilan ensimmäiset asukkaan olivat sinne muuttaneet Antti Mikonpoika Pätäri (1861-1932) ja Valpuri Mikontytär Seppä (1867-1947). Heille syntyi yhteensä kuusi lasta, mutta ainut perillinen oli tyttären poika Veikko Alatalo, joka kuoli jatkosodassa vuonna 1944. Antin ja Valpuri poika Matti Pätäri oli tilan viimeinen asukas ja kuoli vuonna 1976. Ilman tunnustettuja perillisiä tila päätyi valtion omistukseen, ja vuonna 1978 Ylämaan kunta lunasti tilan omistukseensa.
Ylämaan kotiseutumuseo.
Pätärin tilan navetassa sijaitsevaan kotiseutumuseoon on koottu ylämaalaisten lahjoittamia esineitä. Näyttelytiloissa on nähtävissä suurimmilta osin maitotalouteen, pellavan käsittelyyn, viljelyyn, kalastukseen ja metsästykseen liittyvää työvälineistöä.
Aiemmin kotiseutumuseo sijaitsi Ylämaalla Leinon koululla sekä vanhassa kunnantalossa.
Museon vaiheita.
Vuonna 2010 Ylämaan kunta liittyi osaksi Lappeenrannan kaupunkia, ja museo siirtyi kaupungin omistukseen. Vuonna 2019 kaupunki lahjoitti Pätärin kotiseutumuseon rakennukset ja vuokrasi maapohjan Ylämaan kotiseutuyhdistykselle. 
Pätäriin iski vuonna 2014 salama, jonka seurauksena osa esineistöstä tuhoutui.
Museossa kuvattiin vuosina 2010-2011 suurin osa sotaelokuvasta "Hiljaisuus". Elokuvassa tila toimi kaatuneiden evakuoimiskeskuksena, ja samassa käytössä tila toimi myös todellisuudessa jatkosodassa.
Nuijamaan pitäjänmuseo

Nuijamaan Pitäjänmuseo on Lappeenrannan Nuijamaalla sijaitseva paikallismuseo. Se sijaitsee Nuijamaan kirkon läheisyydessä Suomen ja Venäjän rajavyöhykkeen vieressä.
Museo on alun perin perustettu Nuijamaan kunnan aikana vuonna 1979. Vuonna 2014 Nuijamaa Seura ry ja Nuijamaan VPK ry ostivat museorakennuksen Lappeenrannan kaupungilta Nuijamaa Seuran vastatessa edelleen museotoiminnasta. Museota hallinnoi talkoovoimin Nuijamaa Seura. 
Historiaa.
Nuijamaan pitäjänmuseo on alun perin Nuijamaan kunnan lainajyvästö, joka on rakennettu vuonna 1909 ollen Nuijamaan kunnan ensimmäinen rakennusprojekti. Ensimmäinen ajatus lainajyvästön muuttamiseksi museoksi oli jo 1960-luvulta ja museo on avattu vuonna 1980 Nuijamaa päivän yhteydessä. Museo on ollut avaamisen jälkeen suosittu. Museon  evakkotaival-näyttelyä kävi vuonna 1982 katsomassa 3400 henkeä. 
Nykyhetki.
Vuonna 2014 Lappeenrannan kaupungin kaupatessa kiinteistöjään, Nuijamaa Seura ry ja Nuijamaan VPK ry ostivat museorakennuksen Lappeenrannan kaupungilta. Ensitöiksi museon katto uusittiin sekä Museovirastolta että Leader Länsi-Saimaalta saadun avustuksen turvin. Lisäksi Leader-rahoituksen avulla talkootöinä museorakennuksen yläkerrasta purettiin huonoon kuntoon mennyt Evakkotaival-näyttely ja tila muutettiin avoimeksi tilaksi, jossa kyläläisten on mahdollisuus kokoontua. Myös museon piha-aluetta siistittiin ja tehtiin toimivammaksi. Vuonna 2016 Nuijamaa Seura ry sai Kotiseutuliitolta kunniamaininnan museon pelastamisprojektista, sillä ilman museon ostoa ja kunnostusta, museo olisi pysynyt suljettuna ja mennyt huonoon kuntoon. 
Tällä hetkellä museo on auki kesäsunnuntaisin.
Rautjärven kotiseutumuseo

Rautjärven kotiseutumuseo on Rautjärven kunnalle kuuluva museokohde. Museo sijaitsee Miettilän reservikasarmialueella, aiemmin Miettilän vanhassa terveystalossa kunnes vuonna 2023 museo muutti viereiseen vanhaan komendantintaloon.
Näyttelyt.
Näyttely jakaantuu kolmeen huoneeseen ja koostuu kunnan alueella maa- ja kotitaloudessa käytetyistä esineistä ja tekstiileistä, jotka ovat pääosin peräisin 1800-luvun lopulta ja 1900-luvun alkupuolelta. Kokoelmaan kuuluu noin 750 esinettä.
Etelä-Karjalan Automuseo

Etelä-Karjalan Automuseo on Lappeenrannan pohjoispuolella Korvenkylässä entisessä Joutsenon kaupungissa sijaitseva museo. Museo toimiii vanhassa navetassa Karjalanportin alueella lähellä Imatran kaupunkia. Museo on auki kesäkausina toukokuusta elokuun loppuun.
Etelä-Karjalan Automuseo avattiin yleisölle ensimmäisen kerran 3. elokuuta 1991. Museon varsinaiset avajaiset olivat seuraavan näyttelykauden aikana 28. toukokuuta 1992. Museon avasi juhlallisesti silloinen Joutsenon kunnanjohtaja Juhani Rautama.
Etelä-Karjalan Automuseota ylläpitää alueella aktiivisesti toimiva Etelä-Karjalan Vanhat Ajoneuvot ry. Automuseoon pääsee helposti valtatie 6:lta.
Näyttelyt.
Näyttelyt pitävät sisällään historiaa sekä paikallisesta että valtakunnallisesta tieliikenteestä kautta aikojen. Lisäksi museossa on nähtävillä muuta aikakausien materiaaleja, jotka liittyvät löyhästi paikalliseen liikennekulttuuriin ja elämiseen.
Perusnäyttely.
Esillä on tavallisten perheiden ajoneuvoja sekä työjuhtia ja erikoisempia ajoneuvoja. Autoja on kolmisenkymmentä ja kaksipyöräisiä saman verran. Museon näyttelyä päivitetään vuosittain mielenkiinnon ylläpitämiseksi. 
Suomen Rekisterikilpimuseo.
2021 perustettu näyttely, joka on fyysinen vastine Kilpimuseon nettiversiolle. Tavoitteena on pitää esillä kattava kokoelma rekisterikilpiä kaikista ajoneuvoluokista ja aikakausista vuodesta 1922 lähtien nykypäivään asti. Näyttelyn materiaali on osin vielä paperisia mallinteita, mutta täydentyy oikeisiin kilpiin niitä saataessa.
Imatranajot.
Esillä on Imatranajojen historiasta erilaisia esineitä.
Frank Bidart

Frank Bidart (s. 1939) on yhdysvaltalainen runoilija ja collegeprofessori.
Bidart tähtäsi alkujaan näyttelijäksi mutta tutustui opiskeluaikana kirjallisuuteen ja T. S. Eliotin ja Ezra Poundin teoksiin. Myöhemmin Harvardissa iski kuitenkin epävarmuus siitä, mihin hän opinnoillaan tähtäsi. Samaan aikaan hän kirjoitteli runoja.
Bidartin kaksi ensimmäistä kokoelmaa "Golden State" ja "The Book of the Body" ilmestyivät 1970-luvulla ja saivat paljon kiittävää huomiota, mutta todelliseen maineeseen hän nousi kokoelmalla "The Sacrifice". Uransa alkutuotannossa hän käsittelee paljon syyllisyyden syitä ja seurauksia. Hän on tehnyt myös draamamonologeja, kuten "Ellen West" -nimisen, jonka aiheena on anorektinen nainen. Vuonna 1973 ilmestyneessä kokoelmassa "Golden State" on runo "Herbert White", joka kertoo psykopaattisesta lapsenmurhaajasta ja nekrofiilistä. Eräässä haastattelussa hän sanoo halunneensa kirjoittaa runon, joka esittää "jonkun joka on aivan toisenlainen kuin minä". Michael Dirda kirjoittaa "Washington Post Book Worldissa": ”Lukijana sitä vain odottaa, mitä näille onnettomille ihmisille tapahtuu.”
Kokoelma "Desire" (1997) sai useita palkintoja, kuten Pulitzer-palkinnon, National Book Awardin ja National Book Critics Circle Award sekä vielä 1998 Rebekka Bobbitt Prizen parhaana edellisenä vuonna ilmestyneenä runokirjana.
Bidartin runoja on julkaistu koottuina kokoelmissa "In the Western Night: Collected Poems 1965-1990" sekä "Half-Light: Collected Poems 1965-2016"', joka sai National Book Awardin ja Pulitzerin runopalkinnon.
David Foster Wallace hyödynsi Bidartin proosarunoa mottona verovirkailijasta kertovassa kesken jääneessä teoksessaan "The Pale King": "Me täytämme lomakkeet ja täyttäessämme ne me muutamme niitä ja muutumme."
OnniTV

OnniTV (joulukuuhun 2022 Koti TV) on suomalainen vuonna 2020 perustettu televisiokanava, jonka ohjelmistoon kuuluu ikäihmisille suunnattua liikunnallista etäkuntoutusta, virikkeellistä muistikuntoutusta sekä kulttuuria ja opetuksellista sisältöä joka arkipäivä kello 11–13. Kanavan omistaja on porilainen Kuntopaikka HH Oy.
OnniTV näkyy antenni-tv:n kanavapaikalla 36, DNA:n, Elisan ja Telian kaapeli-tv:n kanavapaikalla 66, sekä Ålcomin kumppanioperaattoreiden kanavapaikalla 99. Lisäksi OnniTV:tä voi seurata nettistriimauksena Koti TV:n nettisivuilta.
Koti TV palkittiin 2021 Vuoden vanhusteko -palkinnolla.
Ohjelmat ja näkyvyys.
Koti TV:n kuntoutustunnista vastaa Suomen Fysiogeriatria Oy. Kulttuuri ja oppiminen -osiossa teemat vaihtelevat kuukausittain. Ohjelmistoon on sisältynyt muun muassa etäohjattuja museokierroksia, yhteislaulua, voimistelua, tanssia ja digiopetusta. Koti TV näyttää liikunta- ja muistikuntoutusta joka arkipäivisin kello 11–12 sekä kulttuuria ja oppimista kello 12-13.
Joulukuussa 2021 Koti TV:lle myönnettiin television pitkäaikainen ohjelmistolupa, joka ei rajoita lähetysten tuntimäärää kuten aiempi lyhytaikainen toimilupa.
Koti TV näkyy Etelä-Pohjanmaalla, Keski-Suomessa, Pohjanmaalla, Pohjois-Karjalassa, Pohjois-Pohjanmaalla, Kymenlaaksossa, Satakunnassa ja Uudellamaalla.
Nocco

Nocco on vuonna 2014 lanseerattu ruotsalainen virvoitusjuomabrändi, johon kuuluu muun muassa energiajuomat, jotka sisältävät BCAA-aminohappoja. Noccon juomakategoriat ovat Nocco Focus (kofeiini), Nocco BCAA+ (BCAA-aminohapot) ja Nocco BCAA (kofeiini ja BCAA-aminohapot). Kaikki Suomessa myytävät Nocco-tuotteet ovat sokerittomia. Nocco-brändillä on valmistettu myös Nocco Ice Pop -nimisiä mehujäitä.
Suomen Sopimuspalokuntien Liitto

Suomen Sopimuspalokuntien Liitto - Finlands Avtalsbrandkårers Förbund ry (SSPL) on sopimuspalokuntien ja niiden taustalla toimivien palokuntayhdistysten liitto. SSPL:n jäsenyhteisöt ovat vapaaehtoisia palokuntayhdistyksiä (VPK), henkilökohtaisen sopimuksen palokuntien (HSPK) palomiesyhdistyksiä ja laitos-/tehdaspalokuntia, jotka toimivat myös sopimuspalokuntina. Liitto on aktiivisesti mukana asiantuntijana lakeja, asetuksia, ohjeita ja määräyksiä valmisteltaessa. Liiton aluetoiminta on pelastuslaitosten alueilla vapaamuotoisesti toimivaa palokuntayhdistysten yhteistä vaikuttamista. Alueellisella toiminnalla pyritään palokuntien päivittäisten ongelmien ratkaisuun. 
SSPL:n työn tärkeimpiä muotoja ovat sopimuspalokuntatoiminnan tukeminen ja toiminnan erityispiirteiden esiintuominen erilaisissa pelastustoimea käsittelevissä 
hankkeissa ja uudistuksissa. Yksittäiset jäsenpalokunnat voivat myös pyytää liitolta apua palokuntien arkipäivän toimintaan liittyvissä asioissa. Liitto järjestää erilaisia info- ja koulutustilaisuuksia, sekä ylläpitää tietoutta koko maan kattavasti sopimuspalokuntien ja pelastustoimen tilanteesta.
Liiton puheenjohtajana toimii syyskuusta 2023 alkaen kansanedustaja Paula Werning.
Diamond DA42

Diamond DA42 on 2-moottorinen sekä 4-paikkainen yleisilmailukone, jota valmistaa Diamond Aircraft. Koneen maksiminopeus on 197 solmua (365 km/h) ja sen tyhjäpaino on 1 410 kiloa.
Diamond DA42 -konetta vuokraa Suomessa esimerkiksi Aeropole.
Vantaalla Suomen ilmailumuseossa on mahdollisuus käyttää Diamond DA42 -lentosimulaattoria.
Nivankylä (Murmanskin alue)

Nivankylä (ven. Ниванкюль, "Nivankjul") on entinen kylä Ylä-Tuuloman tekojärven rannalla Murmanskin alueella Venäjällä. Kylä sijaitsee Ylä-Tuuloman kunnassa lähellä Suomelle 1920-1944 kuulunutta Petsamon aluetta. Kylä lakkautettiin asumattomana vuonna 2008.
Historia.
Ennen 1800-lukua Nivankylän alueen ainoat asukkaat olivat Nuorttijärven lapinkylän kolttasaamelaiset. 1800-luvulla kuolansuomalaiset uudisasukkaat perustivat Nivankylän. Vuonna 1939 neuvostoliittolaiset rajavartijat karkottivat kylän asukkaat kauemmas Suomen rajasta. Tämän jälkeen kylässä toimi rajavartioasema ja sääasema vuoteen 1965 asti, jolloin kylä jäi Ylä-Tuuloman tekojärven alle. Sääasema siirrettiin järven vastarannalle, mutta kylä autioitui. Nivankylä lakkautettiin viimein asumattomana vuonna 2008.
Farsiwanit

Farsiwanit tai parsiwanit ovat väestöryhmä Afganistanissa. Nimi itsessään tarkoittaa persian kielen puhujaa. Persiaa taas kutsutaan Afganistanissa nykyisin usein dariksi. Historiallisesti nimi "farsiwan" on voinut viitata keneen tahansa persian puhujaan, mutta sittemmin on alettu puhua erikseen esimerkiksi tadžikeista ja tadžikin kielestä. Vielä edelleen termiä farsiwanit käytetään esimerkiksi Afganistanin itäosissa asuvista šiialaisista persian puhujista, jotka poikkeavat uskonnoltaan pääosin sunnalaisista tadžikeista. Farsiwanit asuvat usein kaupungeissa ja persian kielen ohella heillä ei välttämättä ole omaa etnistä identiteettiään. Farsiwanien yhteisöjä on esimerkiksi Heratin, Kandaharin ja Ghaznin kaupungeissa. Kaupunkien ohella heitä asuu Afganistanin Iranin vastaisella rajalla.
Céline Goberville

Céline Goberville (s. 19. syyskuuta 1986) on ranskalainen pistooliampuja, olympiamitalisti ja moninkertainen Euroopan-mestari.
Goberville kilpaili ensimmäisen kerran olympialaisissa Lontoossa 2012, jossa hän kilpaili 10 metrin ilmapistoolissa ja 25 metrin urheilupistoolissa. Ilmapistooli kilpailun karsintakierroksella Goberville ampui 387 pistettä ollen kolmas. Loppukilpailussa hän oli toinen saavuttaen olympiahopeaa. Urheilupistoolissa hän oli karsintakilpailun 21. 579 pisteellä, kun loppukilpailuun olisi vaadittu 583 pistettä. Rion olympialaisissa 2016 Goberville oli 10 metrin ilmapistoolikilpailun karsinnan kymmenes. Goberville on voittanut kolme Euroopan-mestaruutta 10 metrin pistooliammunnassa.
Ernst Silfverhjelm

Ernst Silfverhjelm (21. syyskuuta 1875 Helsingin maalaiskunta – 25. maaliskuuta 1954 Hanko) oli suomalainen vapaaherra, juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Silfverhjelmin vanhemmat olivat kapteeni, asemapäällikkö, vapaaherra Thure Silfverhjelm ja Louise Adelaide Munsterhjelm ja puoliso vuodesta 1909 Karin Elisabeth Bäckman. Silfverhjelm tuli ylioppilaaksi Porvoossa 1895 ja suoritti oikeustutkinnon 1900, varatuomarin arvon hän sai 1919. Hän oli Suomen Yhdyspankin pääkonttorin virkamies Helsingissä 1901–1911 ja toimi sitten Hankoon siirryttyään siellä muun muassa piirustuksenopettajana, kaupunginvaltuuston ja poliisilaitoksen sihteerinä, kaupunginvoutina ja viimeksi poliisimestarina 1925–1941. Silfverhjelm tuli myös tunnetuksi taidemaalarina ja harjoitti Hangossa asianajajan ammattia. 
Silfverhjelm oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Intiankurtuusi

Intiankurtuusi ("Kurtus indicus") on tokkokalojen lahkoon kuuluva aasialainen kalalaji. 
Koko ja ulkonäkö.
Intiankurtuusi voi kasvaa noin 13 cm pitkäksi. Kalan ruumiinmuoto on litteä ja soikea. Otsa on korkea, ja siinä on erityisesti koirailla selkeä kyhmy. Koiraalla on otsassa myös luusta muodostunut koukkumainen uloke. Selkäevä on lyhyt ja peräevä pitkä; pyrstöevä on haarautunut. Väriltään kala on punertava ja osittain läpinäkyvä. Otsakyhmyssä on tummempi laikku.
Levinneisyys ja elintavat.
Intiankurtuusia tavataan indopasifiselta merialueelta Intiasta Kiinaan. Se elää rannikon merivesissä ja toisinaan jokisuistojen murtovesissä. Lajia kalastetaan vähäisissä määrin pohjatrooleilla.
Johan Axel Erik Silfverhjelm

Johan Axel Erik Silfverhjelm (2. elokuuta 1872 Turku – 24. elokuuta 1930 Viipuri) oli suomalainen vapaaherra, juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Silfverhjelmin vanhemmat olivat tuomari, vapaaherra Göran Erik Axel Silfverhjelm ja Johanna Wikström ja puoliso vuodesta 1905 Anna Alice Wolff. Silfverhjelm tuli ylioppilaaksi Helsingissä ja suoritti oikeustutkinnon 1900, varatuomarin arvon hän sai 1903. Asianajaja Viipurissa hän oli 1904–1923 ja Viipurin raastuvanoikeuden nuorempi oikeusneuvosmies ja rikosasiain notaari 1924–1930. Silfverhjelm oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Elina Seppälä

Elina Seppälä (s. 1. elokuuta 1984 Valkeala) on suomalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Pelipaikkana hänellä on keskushyökkääjä ja puolustuksen linja.
Seppälä aloitti uransa Kouvola Indiansin riveissä vuonna 2008. Vuosina 2010–2016 hän pelasi GS Demonsissa ja vuosina 2017–2019 Helsinki Wolverinesissa. Vuonna 2020 hän oli Helsinki Wolverines Ladies -joukkueen apuvalmentaja.
Seppälä on pelannut Suomen maajoukkueessa vuodesta 2008 eli maajoukkueen perustamisesta alkaen. Hän on voittanut EM-kilpailuissa kaksi kertaa kultaa (2015, 2019) ja MM-kilpailuissa kaksi kertaa pronssia (2010, 2013).
Ennen uraansa amerikkalaisen jalkapallon parissa Seppälä tähtäsi ammattilaiseksi alppihiihdossa. Hän joutui kuitenkin lopettamaan lajin polvivamman takia.
Seppälä on koulutukseltaan kemiantekniikan diplomi-insinööri. Hän on valmistunut Lappeenrannan teknillisestä yliopistosta vuonna 2011.