tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cynthia Watros

Cynthia Michele Watros (s. 2. syyskuuta 1968 Lake Orion, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Lost", "The Drew Carey Show", "Titus" ja "Guiding Light".
Ura.
Varhainen ura ja koulutus.
Valmistuttuaan Lake Orion High Schoolista Watros kävi Macomb Community Collegen. Hän siirtyi Bostonin yliopistoon. Valmistumisensa jälkeen Watros muutti New Yorkiin ja sai Agnes Goochin roolin Broadway-musikaalista "Auntie Mame". Hän esiintyi myös yhtenä Pigeon Sistersistä "The Odd Couplessa".
Televisioura.
Watrosista tuli tunnetuksi roolista Annie Duttonina CBS:n saippuasarjassa "Guiding Light", jossa hän näytteli vuodesta 1994 vuoteen 1998. Vuonna 1998 Watros sai Daytime Emmy -palkinnon roolistaan "Guiding Lightissa".
Watros tunnetaan myös useista prime time -televisiorooleista.
Hän esiintyi Erin Fitzpatrickina televisiosarjassa "Titus" vuosina 2000–2002 ja sai tunnustusta komedianäyttelijänä. Kun "Titus" päättyi, Watros otti vastaan roolin Kellie Newmarkina televisiosarjassa "The Drew Carey Show" Christa Millerin sijaisena. Watros esitti roolia vuosina 2002–2004. 
Vuosina 2005–2006 Watros esiintyi ABC:n televisiosarjassa "Lost" psykologi Libby Smithinä, Oceanic Airlinesin lennon 815 takaosan selviytyjänä sarjan toisella tuotantokaudella. Libby poistui sarjasta tuotantokauden lopussa, mutta vieraili muutamaan otteeseen myöhemmissä jaksoissa muiden hahmojen näyissä ja hallusinaatioissa.
"Lostin" jälkeen vuonna 2006 Watros kuvasi pilottijakson CBS:än sarjaan nimeltä "My Ex-Life". CBS ei kuitenkaan valinnut sarjaa esitettäväksi, kuten ei myöskään seuraavana vuonna sarjaa "The Rich Inner Life of Penelope Cloud".
Vuosina 2013–2014 Cynthia näytteli "Video Game High School" -nettisarjan toisen ja kolmannen tuotantokauden jaksoissa.
Yksityiselämä.
Watros sairasti teini-iässä idiopaattista trombosytopeenistä purppuraa eli veren autoimmuunisairautta, joka vaati vuosien kemoterapian ja pernanpoiston. Hän on todennut, ettei hänellä ollut hiuksia, ja että hän painoi vain 45 kiloa sairauden takia.
Watros on naimisissa Curtis Gillilandin kanssa ja heillä on vuonna 2001 syntyneet kaksostytöt.
Harsokorennot

Harsokorennot (Chrysopidae) on verkkosiipisiin kuuluva hyönteisheimo. Siihen kuuluu maailmanlaajuisesti lähes 2000 lajia 85 eri suvussa.
Harsokorennot ovat luultavasti yleisimmin tavattu verkkosiipisten ryhmä. Ruumiin väri vaihtelee heleän vaaleanvihreästä, joka on heimolle tyypillinen väritys, ruskeaan. Verkkosilmät ovat usein kullanväriset, mistä heimon tieteellinen nimi juontaa juurensa. Siivet ovat kirkkaan läpinäkyvät ja levossa korento pitää niitä takaruumiin sivuilla. Tuntosarvet ovat pitkät. Aikuiset harsokorennot liikkuvat yöllä ja tulevat usein valolle. Niitä voikin löytää päiväsaikaan lepäämässä ulkovalojen ja ikkunoiden lähistöltä. Ne syövät lähinnä mettä ja siitepölyä, mutta tilaisuuden tullen myös kirvoja, punkkeja ja muita selkärangattomia. Käsiteltäessä korento voi erittää epämiellyttävää hajua.
Naaras munii öisin yksittäisiä munia, jotka sijaitsevat rihmamaisen varren päässä. Harsokorentojen toukat ovat liikkuvia petoja. Monien lajien toukat keräävät saalistamiensa hyönteisten tyhjiä kuoria takaruumiinsa karvoitukseen hämäten näin lintuja ja muita saalistajia. Koteloituessaan toukka tekee erittämästään silkistä kotelon ja kiinnittyy lehden alapinnalle.
Hyönteinen puree harvoin myös ihmistä. Purema vastaa mäkäräisen puremaa.
Lajit Suomessa.
Suomesta on tavattu 16 harsokorentolajia. Vuoden 2010 Suomen kansallisen uhanalaisarvioinnin mukaan yksikään laji ei ole uhanalainen, mutta kaksi lajia on luokiteltu silmälläpidettäviksi (NT) ja yksi laji jätettiin tuoreiden havaintojen puutteessa arvioimatta (NE).
Luettelo noudattaa lajien systemaattista järjestystä.
Uuden-Seelannin rugby union -maajoukkue

Uuden-Seelannin rugby union -maajoukkue, lempinimeltään All Blacks, on Uuden-Seelannin kansallinen Rugby union -joukkue. Uusi-Seelanti on voittanut rubgyn maailmanmestaruuden kolmesti. Joukkue on maailman rankingissa toisena (tilanne toukokuussa 2020).
Historia.
Uuden-Seelannin maajoukkue pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 1884 australialaista Cumberland Countya vastaan. Ensimmäisen maaottelunsa "All Blacks" pelasi Australiaa vastaan 1903 voittaen pistein 22–3. Kaksi vuotta myöhemmin joukkue teki kiertueen pohjoiselle pallonpuoliskolle häviten vain Walesille. Maaottelusarjan Etelä-Afrikkaa vastaan Uusi-Seelanti voitti ensimmäisen kerran 1956. Pisimmän maaotteluiden voittoputkensa, 17 ottelua, Uusi-Seelanti on saavuttanut vuosina 1965–1970. Britannian ja Irlannin yhteinen joukkue, British and Irish Lions, on voittanut maaottelusarjan Uutta-Seelantia vastaan vain 1971. Uusi-Seelanti puolestaan saavutti seitsemän vuotta myöhemmin ensimmäisen Grand Slaminsa, eli voitti samalla kiertueella sekä Englannin, Irlannin, Skotlannin että Walesin. Vuonna 1996 Uusi-Seelanti voitti ensimmäisen kerran vieraskentällä maaottelusarjan Etelä-Afrikkaa vastaan.
Kansainväliset kisat.
Maailmanmestaruuskisat.
Kaikkien aikojen ensimmäisten maailmanmestaruuskilpailujen 1987 loppuottelussa Uusi-Seelanti kukisti Ranskan pistein 29–9, vuoden 2011 finaalissa niin ikään Ranskan pistein 8–7 ja 2015 loppuottelussa Australian 34–17. Lisäksi joukkue on tullut toiseksi vuonna 1995, kolmanneksi vuosina 1991, 2003 ja 2019 sekä neljänneksi vuonna 1999.
Tri-Nations ja The Rugby Championships.
Uuden-Seelannin, Australian ja Etelä-Afrikan vuodesta 1996 pelaaman "Tri Nations"in – Argentiinan tultua mukaan 2012 The Rugby Championshipin – "All Blacks" on voittanut vuosina 1996, 1997, 1999, 2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2012, 2013, 2014, 2016, 2017 ja 2018. 
Pelaajat.
Varapelaajina loukkaantumisten varalta toimivat Tom Franklin sekä TJ Perenara.
Haka.
Uuden-Seelannin joukkue esittää perinteisesti haka-tanssin ennen jokaista ottelua. Ensimmäinen haka-tanssi esitettiin Englannissa 1889. Vuoteen 1975 asti tanssi esitettiin vain vierasotteluissa, mutta nykyisin se esitetään jokaisessa maajoukkueen ottelussa.
Karkuri (vuoden 1937 elokuva)

Karkuri ("You Live Only Once") on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen rikoselokuva vuodelta 1937. Elokuvan pääosissa ovat Sylvia Sidney ja Henry Fonda.
Elokuva perustuu löyhästi rikoskaksikko Bonnie ja Clyden tositarinaan, ja se on monien samaa rakastavaiset karkumatkalla -teemaa käyttävien myöhempien elokuvien edeltäjä. Sitä voidaan pitää myös film noirin edeltäjänä. "Karkurissa" on ajalleen poikkeuksellisen paljon viittauksia väkivaltaan.
"Karkuri" kuvattiin marras-joulukuussa 1936. Ensi-iltansa se sai tammikuussa 1937, ja yleisön reaktio oli myönteinen, vaikkei aivan yhtä innostunut kuin Langin ensimmäisen ja edellisen Yhdysvaltain elokuvan "Kiihkon". Elokuva oli merkittävä näyttelijä Henry Fondan uralle, josta tuli myöhemmin suuri tähti, samoin tuottaja Walter Wangerin uralle. Lang sai käytöksellään kuvauksissa ja ikävällä asenteellaan huonoa mainetta, jota hän oli saanut jo "Kiihkon" jälkeen.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Karkurin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Rush Hour 3

Rush Hour 3 on jatkoa elokuville "Rush Hour – Rankka pari" ja "Rush Hour 2". "Rush Hour 3" ilmestyi vuonna 2007. Elokuvan on ohjannut, kuten aikaisemmatkin osat, Brett Ratner.
Juoni:
Poliisikaksikko Carter ja Lee seikkailee Pariisin turistinähtävyyksien keskellä yrittäessään suojella triadien salaisuudet tuntevan naisen henkeä.
Psycho (vuoden 1998 elokuva)

Psycho on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka on ohjannut Gus Van Sant. Se on uudelleenfilmatisointi Alfred Hitchcockin "Psykosta" vuodelta 1960; elokuvat perustuvat Robert Blochin samannimiseen romaaniin. Van Sant käytti elokuvassaan vain vähäisin muutoksin samaa Joseph Stefanon käsikirjoitusta kuin Hitchcock, ja Bernard Herrmannin Hitchcockille säveltämä musiikki äänitettiin elokuvaa varten uudestaan. Sen orkestroivat Danny Elfman ja Steve Bartek. 
Elokuvan pääosissa nähdään Vince Vaughn ja Anne Heche. Elokuva kuvattiin 60 miljoonan dollarin budjetilla, mutta se tuotti vain 37 miljoonaa. Se sai myös pääosin kielteisiä arvosteluja, sillä Van Santin ohjauksen katsottiin kopioivan täysin alkuperäistä versiota. Uusintaversion sanottiin tästä syystä olevan merkityksetön, sillä se ei tarjonnut elokuvana mitään uutta. Vaikka eroja aiempaan "Psykoon" onkin, ne ovat usein hyvin pieniä.
Ehdonalaisesti vapauteen

Ehdonalaisesti vapauteen ("You and Me") on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1938. Sen käsikirjoittivat Norman Krasna ja Virginia van Upp, ja pääosissa ovat Sylvia Sidney ja George Raft.
"Ehdonalaisesti vapauteen" lähti Krasnan alkuperäisestä ideasta. Lang kiinnostui aiheesta, jossa oli aineksia Bertolt Brechtin tapaan opettavaan näytelmään, "Lehrstückiin". Elokuvasta tuli omalaatuinen Langille, sillä siinä oli paljon musikaalimaisia aineksia.
Elokuva oli Langin ensimmäinen varsinainen floppi.
Rupert Everett

Rupert James Hector Everett (s. 29. toukokuuta 1959 Norfolk, Englanti) on englantilainen näyttelijä.
Everett aloitti näyttelijänuransa 1980-luvun alussa. Hänen läpimurtoelokuva oli "Vakoojan tarina" (1984), jota pääosissa nähtiin myös muun muassa Colin Firth ja jonka näytelmäversiossa Everett oli näytellyt pari vuotta aikaisemmin. Hänen uransa muita tunnettuja elokuvia ovat muun muassa "Tähdenlento" (1987), "Kuka sanoo tahdon?" (1997), "Ihanneaviomies" (1999) ja "William Shakespearen Kesäyön unelma" (1999). Tämän lisäksi hän on näytellyt runsaasti televisiossa, muun muassa Sherlock Holmesia televisioelokuvassa "Sherlock Holmes: Tapaus silkkisukka" (2004). Tämän lisäksi hän on ääninäytellyt elokuvissa "Villit marjaset" (2002), "Shrek 2" (2004), "" (2005) ja "Shrek kolmas" (2007).
Rupert Everett on avoimesti homoseksuaali.
1405 Sibelius

1405 Sibelius on suomalaisen tieteilijä Yrjö Väisälän 12. syyskuuta 1936 Turussa löytämä asteroidi. Se on nimetty Suomen kansallissäveltäjä Jean Sibeliuksen mukaan. Se kiertää Aurinkoa asteroidien päävyöhykkeellä Marsin ja Jupiterin välissä. Asteroidin tilapäinen nimi oli 1936 RE.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin ja pyörähdysaika akselin ympäri on .
Otto Rippert

Otto Rippert (22. lokakuuta 1869 Offenbach am Main – 18. tammikuuta 1940 Berliini, Saksa) oli saksalainen teatterinäyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Rippert näytteli teattereissa Baden-Badenissa, Forstissa, Bambergissa ja Berliinissä. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän teki Baden-Badenissa 1906 ranskalaisyhtiö Gaumontille. Kuusi vuotta myöhemmin Ripperti palasi elokuviin roolilla elokuvassa "Titanic'in perikato". Samaan aikaan hän teki myös ensimmäisen ohjaustyönsä.
Rippert oli Saksan tuotteliampia ohjaajia 1910-luvulla. Hänen merkittäviin teoksiinsa kuuluvat keinotekoisesta ihmisestä kertova "Homunculus"-sarja ja historiallinen elokuva "Mustasurma Florenzissa", jonka käsikirjoittajana toimi Fritz Lang.
Rippert jätti ohjaamisen 1924 ja siirtyi leikkaajaksi. Nykyään hänen elokuvansa ovat lähes täysin kadonneet.
Hans Janowitz

Hans Janowitz (2. joulukuuta 1890 Poděbrady, Böömi, Itävalta-Unkari – 25. toukokuuta 1954 New York, Yhdysvallat) oli böömiläissyntyinen saksalainen kirjailija.
Janowitz tutustui ensimmäisen maailmansodan jälkeen Carl Mayeriin, joka jakoi Janowitzin pasifistisen maailmankuvan. He suunnittelivat tämän pohjalta elokuvakäsikirjoituksen, joka tunnetaan nykyään nimellä "Tri Caligarin kabinetti". Elokuvasta tuli Robert Wienen ohjauksessa kauhuelokuvan klassikko. Fritz Lang muokkasi elokuvan käsikirjoitusta sen verran, että Janowitz ja Mayer protestoivat muutoksia.
Janowitz kirjoitti seuraavaksi kaksi elokuvaa F. W. Murnaulle. Hän jättäytyi elokuva-alalta jo vuonna 1922 ja siirtyi öljyteollisuuden pariin.
Sara Jean Underwood

 
Sara Jean Underwood (s. 26. maaliskuuta 1984 Portland, Oregon) on yhdysvaltalainen valokuvamalli, televisiojuontaja ja Playboy-tyttö.
Underwood oli Playboyn heinäkuun 2006 "Playmate of the Month" ja vuoden 2007 "Playmate of the Year".
Underwood toimi G4-kanavalla tekniikkaan keskittyvän "Attack of the Show!" sarjan juontajana.
Lisäksi Underwood on esiintynyt elokuvissa. Hän esiintyi muutaman muun Playboy-mallin kanssa elokuvassa "Epic Movie", jossa he näyttelivät merirosvoja. Vuonna 2009 Underwood osallistui kahdeksanteen Naisten ninjasoturi-kisaan päästen toiselle kierrokselle.
Friedrich Hebbel

Christian Friedrich Hebbel (18. maaliskuuta 1813 Wesselburen – 13. joulukuuta 1863 Wien, Itävalta) oli saksalainen näytelmäkirjailija.
Hebbel oli lähtöisin köyhistä oloista. Hän osoitti kuitenkin jo pienenä kirjallisia kykyjä, kun hänen runojaan julkaistiin "Modezeitungissa". Hebbel pystyi suojelijoidensa tuen turvin aloittamaan opiskelun Heidelbergin yliopistossa, josta hän siirtyi Müncheniin. Hän ei kuitenkaan saanut runojaan julkaistuksi ja palasi rahattomana Elise Lensingin luokse, jonka kanssa hän asui ja joka tuki häntä niin henkisesti kuin taloudellisestikin.
Ensimmäisen näytelmänsä Hebbel julkaisi vuonna 1840. Raamatun tarinaan perustuva "Judith" toi Hebbelille mainetta. Toinen näytelmä, "Genoveva", valmistui seuraavana vuonna. Vuonna 1843 Hebbel kirjoitti kirjallisuusteoriasta esseen "Mein Wort über das Drama". Samana vuonna hän kirjoitti myös keskiluokkaa kuvaavaa näytelmää "Maria Magdalena".
Hebbel asettui vuonna 1845 Wieniin ja avioitui näyttelijä Christine Enghausin kanssa. Hebbelin uran loppupuoli oli menestyksekäs. Näytelmää "Herodes und Mariamne" vuodelta 1848 Hebbel pitää mestariteoksenaan. Seuraavaksi hän kirjoitti teokset "Agnes Bernauer" ja Nibelungen lauluun perustuvan kolmiosaisen sarjan "Die Nibelungen". Hebbelin kypsin teos on ehkä "Gyges und sein Ring" vuodelta 1854.
"Judithia" ja "Maria Magdalenaa" on esitetty Suomenkin teattereissa vuoden 1900 molemmin puolin.
Hebbel valitsi aiheensa etupäässä Raamatusta ja saksalaisesta kansanrunoudesta. Hänen parhaita näytelmiään ovat "Judith" (1841), "Genoveva" (1843), "Maria Magdalena" (1844), "Herodes und Mariamne", "Agnes Bernauer" (1855). Hebbelin trilogian "Die Nibelungen" (1862) eri osat ovat "Der gehörnte Siegfried", "Siegfrieds Tod" ja "Kriemhildens Rache". Hebbelin viimeinen murhenäytelmä "Demetrius" jäi keskeneräiseksi. Hebbel oli lahjakas dramaatikko, hänellä oli luovaa mielikuvitusta, draamallista sommittelutaitoa, mutta liioitellessaan hän toisinaan ylittää taiteen rajat. Kootut teokset ilmestyivät 1901–1903.
Rolando

Rolando Jorge Pires da Fonseca, joka tunnetaan paremmin nimellä Rolando (s. 31. elokuuta 1985 São Vicente, Kap Verde) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa ranskalaista Marseillea.
Seurajoukkueura.
Rolando aloitti ammattilaisuransa lissabonilaisjoukkue Belenensesin riveistä, jonka junioreissa hän oli myös pelannut. Ensiesiintymisensä pääsarjassa hän teki 28. elokuuta 2004 kotiottelussa Marítimoa vastaan. Rolando pelasi debyytissään täydet 90 minuuttia ja teki yhden maalin. Tulevina kausin hän nousi joukkueensa puolustuksen tukihahmoksi. Viimeisellä kaudellaan 2007–2008 hän pelasi 30 ottelua, kun joukkue sijoittui sarjassa kahdeksanneksi.
15. huhtikuuta 2008 Porto vahvisti, että Rolando siirtyy joukkueeseen nelivuotisella sopimuksella. Ensimmäisellä kaudellaan Rolando nousi nopeasti joukkueen pelaavaan kokoonpanoon.
30. tammikuuta 2013 hän siirtyi lainasopimuksella Napoliin.
Maajoukkueura.
Kapverdeläissyntyinen Rolando muutti Portugaliin 15-vuotiaana ja sai maan kansalaisuuden vuotta myöhemmin. Näin hän päätti edustaa jatkossa Portugalia. Valintansa jälkeen hän nousi lähes heti Portugalin alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen.
11. helmikuuta 2009 Rolando teki ensiesiintymisensä Portugalin maajoukkueessa ystävyysottelussa Suomea vastaan.
Soluviljely

Soluviljely tarkoittaa prokaryoottisten tai eukaryoottisten solujen kasvatusta hallituissa olosuhteissa. Soluviljelyn historian kehitys ja menetelmät ovat pitkälti olleet samankaltaisia kuin kudos- ja elinviljelyn.
Elävien solulinjojen erottaminen alkuperäisestä kudoslähteestään keksittiin 1800-luvulla, ja 1900-luvun puoleenväliin mennessä eläinsoluviljely alkoi olla jo yleinen laboratoriotekniikka.
Historia.
1800-luvulla englantilainen fysiologi Sydney Ringer kehitti suolaliuoksia, joissa oli natrium-, kalium-, kalsium- ja magnesiumkloridia siinä määrin, että eläimen ruumiin ulkopuolella oleva sydän pystyi vielä sykkimään. Kudosviljely syntyi vuonna 1885, kun Wilhelm Roux poisti osan kanasikiön hermostolevyn ja piti sitä lämpimässä suolaliuoksessa muutaman vuorokauden. Ross Granville Harrison, joka työskenteli ensin Johns Hopkinsin yliopiston lääketieteellisessa tiedekunnassa ja sitten Yalen yliopistossa, julkaisi tutkimustensa tulokset vuosina 1907–1910 ja näin loi kudosviljelyn metodiikan.
Soluviljelytekniikat kehittyivät huomattavasti 1940–1950-luvuilla virologiatutkimusten tueksi. Virusten kasvattaminen soluviljelyissä on mahdollistanut niiden jalostamisen rokotteita varten. Jonas Salkin kehittämä poliorokote oli yksi ensimmäisistä sarjavalmisteisista tuotteista, joiden valmistuksessa käytettiin soluviljelytekniikkaa. Tutkijat John Franklin Enders, Thomas Huckle Weller ja Frederick Chapman Robbins kehittivät metodin, jonka avulla he kasvattivat poliovirusta apinan maksan soluviljelmässä. He voittivat työstä vuonna 1954 Nobelin lääketieteen palkinnon, ja Salk kehitti poliorokotteen.
Menetelmä.
Soluviljelyssä tutkija valmistelee tutkittavasta kudoksesta joko ohuita kudossuikaleita eli eksplantaatteja tai irrottaa kudoksesta yksittäisiä soluja. Yksikin solu saattaa riittää viljelmän tekoon. Soluviljelmän voi valmistaa niin eläin- kuin kasvisoluistakin. Kudossuikale tai yksittäiset solut asetetaan maljalle, jonka olosuhteet pyrkivät matkimaan kudosten ja solujen luonnollista elinympäristöä. On erityisen tärkeää, että elatusnesteen koostumus muistuttaa mahdollisimman läheisesti luonnollisen solunulkoisen nesteen koostumusta. Viljelmän ympäristön happi- ja hiilidioksipitoisuuksien, lämpötilan ja happamusasteen on pysyttävä koko viljelyn ajan samana. Monet solut tarvitsevat lisääntyäkseen myös kiinnitysalustan kasvatusmaljan pohjalle.
Soluviljelyn aikana kasvatettavat solut muodostavat solukon koko kasvutilaan. Kasvun pysäyttää solulle tyypillinen kasvun tiheysinhibitio. Solut eivät tavallisesti selviä viljelmässä kuin rajallisen ajan. Viljelmän eliniän ajan tutkijat voivat tehdä soluista uusia viljelmiä, tutkia solujen toimintaa viljelmässä ja manipuloida niitä: he voivat esimerkiksi ruiskuttaa soluihin vieraita yhdisteitä, muokata geenejä, poistaa tai siirtää soluelimiä toisiin soluihin tai aiheuttaa soluun virustartunta.
Jonathan Richman

Jonathan Richman (s. 16. toukokuuta 1951 Natick, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja, kitaristi ja lauluntekijä.
Elämäkerta.
Richman aloitti soittamisen ja säveltämisen 1960-luvun puolivälissä. Vuonna 1969 hän muutti Velvet Undergroundin (ehkä tärkein musiikillinen esikuva) kotikaupunkiin New Yorkiin, jossa hän yöpyi ensimmäiset kaksi viikkoa yhtyeen managerin sohvalla. Hän työskenteli sekalaisissa töissä ja yritti luoda musiikkiuraa, mutta epäonnistuttuaan palasi Bostoniin.
Bostonissa Richman perusti vuonna 1970 The Modern Lovers -yhtyeen. Vuonna 1972 yhtye teki Los Angelesissa demonauhoituksia John Calen johdolla, mutta nauhoituksista ja esiintymisistä huolimatta levytyssopimusta ei tullut. Yhtye hajosi vuonna 1973. Pienen tauon jälkeen Richman alkoi valmistella soolotöitään ja kokosi samalla nimellä yhtyeen uusista muusikoista. Alkuperäiset demonauhat julkaistiin vuonna 1976 albumina "The Modern Lovers", ja seuraavana vuonna ilmestyi uuden yhtyeen kanssa äänitetty "Jonathan Richman and the Modern Lovers".
Richmanin kulttisuosio on kestänyt läpi vuosikymmenten. Viime vuosina hänen näkyvyyttään ovat kasvattaneet useat vierailut Conan O'Brienin show'ssa sekä rooli elokuvassa "Sekaisin Marista". Richmania on myös toisinaan kutsuttu punkin kummisedäksi, ja hän onkin innoittanut monia artisteja ja yhtyeitä.
Mandelstamin muuttujat

Mandelstamin muuttujat ovat kinemaattisia muuttujia, jotka ovat Lorentz-invariantteja (inertiaalikoordinaatistosta riippumattomia). Ne kuvaavat kahden elastisesti törmäävän hiukkasen energioita ja liikemääriä. Elastisuus tarkoittaa sitä, että kokonaisenergia ja -liikemäärä pysyvät samoina ennen ja jälkeen törmäyksen.
Matemaattinen muotoilu.
Mandelstamin muuttujia kuvataan kirjaimilla "s", "t" ja "u":
formula_1
formula_2
formula_3,
missä formula_4 ja formula_5 ovat törmäävien hiukkasten neliliikemäärät ja formula_6 ja formula_7 ovat hiukkasten neliliikemäärät törmäysten jälkeen. Mandelstamin muuttujien summa on sama kuin törmäävien ja sironneiden hiukkasten massojen neliöiden summa
formula_8.
Kun törmäystä tarkastellaan massakeskipistekoordinaatistosta, niin "s":n neliöjuuri tulkitaan hiukkasten kokonaisenergiaksi
formula_9,
missä formula_10 ja formula_11 ovat törmäävien hiukkasten energiat ja yläindeksissä oleva *-merkki tarkoittaa sitä, että energia on massakeskipiste-energia. Vaihtoehtoinen tapa tarkastella tilannetta on käyttää laboratoriokoordinaatistoa, jossa siis toinen hiukkanen on koordinaatiston origossa ja sen tulkitaan olevan paikallaan.
Zazan kieli

Zaza, joskus myös zazaki, on itäisessä Anatoliassa Eufrat- ja Tigris-jokien välillä puhuttu indoeurooppalainen kieli. Se kuuluu iranilaisen kielihaaran luoteisryhmään. Zazan sukukieliä ovat kurdi, persia ja belutši. Se jakaantuu pohjoiseen ja eteläiseen zazaan. Kielellä on 1,64 miljoonaa puhujaa. 
Zazan kieli on todennäköisesti peräisin Pohjois-Iranista.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. 1850-luvulla alettiin myös käyttää arabialaista kirjaimistoa, mutta etenkin zazankieliset diasporat Ruotsissa, Saksassa ja Ranskassa alkoivat käyttää latinalaisia aakkosia 1980-luvulla.
Lihaa ja verta

Lihaa ja verta (, tyyliteltynä Flesh+Blood, televisioesityksessä käytetty myös nimeä Tuliset miekat), on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut Paul Verhoevenin ohjaama elokuva. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoden 1501 Eurooppaan.
Näyttelijät.
Lähde:
Tert-butyylihydroperoksidi

Tert-butyylihydroperoksidi (C4H10O2) on orgaaninen peroksidi, jota käytetään hapettimena ja muovien valmistuksessa polymeraatioreaktion heräteaineena sekä muovien kovettajana. Aine myydään usein 70-prosenttisena vesiliuoksena.
Ominaisuudet.
Huoneen lämmössä tert-butyylihydroperoksidi on väritön neste. Se on voimakas hapetin ja reagoi siksi hyvin herkästi, erityisesti helposti pelkistävien aineiden kanssa. Aine on palavaa ja muodostaa myös herkästi räjähtäviä seoksia. Aine liukenee orgaanisiin liuottimiin ja sekoittuu veden kanssa.
Valmistus.
Tert-butyylihydropeorksidia valmistetaan isobutaanista. Isobuteenissa monesti epäpuhtautena oleva isobuteeni poistetaan käsittelemällä seosta sopivissa olosuhteissa niin, että isobuteeni oligomerisoituu. Jäljelle jäänyt isobutaani erotetaan tislaamalla ja hapetetaan tert-butyylihydroperoksidiksi atomaarisella hapella.
Turvallisuus.
Tert-butyylihydroperoksidi on ärsytystä aiheuttava ja syövyttävä aine. Hengitettynä aine aiheuttaa yskää ja hengitysvaikeuksia ja suurina pitoisuuksina myös keuhkovaurion. Nieltynä aine voi syövyttää ruokatorvea ja aiheuttaa pahoinvointia. Silmiin tai iholle joutuessaan tert-butyylihydroperoksidi voi aiheuttaa vakaviakin syövytysvammoja. Yhdiste on erityisesti veden eliöstölle haitallista.. Aineen on todettu aiheuttavan geenimutaatioita muun muassa "Drosophila"-suvun kärpäsille.
Jesse James – suuri seikkailija

Jesse James – suuri seikkailija ("Jesse James") oli Henry Kingin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1939. Elokuva perustuu löyhästi Jesse Jamesin elämään. Sen pääosassa Jesse Jamesina on Tyrone Power ja Frank Jamesia esittää Henry Fonda.
Fritz Lang ohjasi elokuvalle myöhemmin jatko-osan "Frank Jamesin paluu", ja Nicholas Ray teki uusintaversion elokuvasta vuonna 1957 nimellä "Jesse James", jossa nimiosaa esitti Robert Wagner.
American Humane Association alkoi valvoa eläinten kohtelua elokuvien tekemisessä, kun tämän elokuvan kuvauksissa yksi hevonen kuoli, kun sillä ratsastettiin alas jyrkänteeltä jonka alla oli järvi. Hevonen ei kuitenkaan kuollut putoamisen aiheuttamiin vammoihin, vaan hukkumiseen putoamisen aiheuttaman pelästymisen seurauksena.
Helsinki Athletics Cheerleaders

Helsinki Athletics Cheerleaders (HAC) on vuonna 2002 perustettu helsinkiläinen kilpa-cheerleadingin erikoisseura, jonka lajeihin kuuluu cheerleading ja Cheertanssi. HAC:lla on takanaan pitkät perinteet – se on perustettu entisen Roosters Cheerleaders kilpa-cheerleading seuran pohjalta, joka toimi 14 vuotta alajaostona amerikkalaisen jalkapalloseuran Roostersin alla.
Seura.
Seurassa liikkuu lähes 800 jäsentä, 36 joukkueessa. Seurassa valmentaa yli 80 valmentajaa. Noin 5 prosenttia Suomen kaikista cheerleadereista urheilee HAC:ssä. Yhdistyksen kotipaikka on Helsingin kaupunki ja vuonna 2018 leijonien kotiluolaksi avattiin uusi HAC Training Center Helsingin Konalaan.
Seuran arvoja ovat turvallisuus, yhteisöllisyys ja avoimuus. HAC:n valmentajat vastaavat joukkueiden tavoitetason mukaisesta valmennuksesta sekä kehityksestä suunnittelemalla joukkueen tasolle sopivat harjoitukset ja turvallisen harjoitteluympäristön joukkueilleen.
Seura palkittiin vuonna 2009 Pohjola-palkinnolla. ja vuonna 2013 se palkittiin vuoden helsinkiläisseurana. Seuralle myönnettiin vuonna 2016 Olympiakomitean lasten ja nuorten SInettiseura-merkki, nykyinen Tähtiseura- merkki.
HAC:n joukkueet.
Naiset/miehet ovat yli 15-vuotiaita, juniorit 12-15 -vuotiaita, Youthit 10-14-vuotiaita, minit 8-12 -vuotiaita ja mikrot alle 8-vuotiaita.
Orvar Nilsson

Orvar Nilsson (20. huhtikuuta 1919 – 21. joulukuuta 2008 Halmstad, Ruotsi) oli ruotsalainen sotilas, joka osallistui vapaaehtoisena sekä talvi- että jatkosotaan.
Orvar Nilsson valitsi jo nuorena sotilasuran. Hän osallistui ruotsalaisen vapaaehtoispataljoonan mukana talvisotaan Sallan rintamalla. Talvisodan jälkeen hän jatkoi opiskelua kadettikoulussa ja valmistui vänrikiksi. 1943 hän liittyi Suomen armeijan ruotsalaiseen vapaaehtoisjoukkoon. Talin–Ihantalan taistelussa luutnantti Nilsson oli Jalkaväkirykmentti 13:a jääkärijoukkueen johtaja. Joukkue koostui kokonaan ruotsalaisista vapaaehtoisista.
Sodan jälkeen Nilsson palasi Ruotsin armeijan palvelukseen. Hän toimi useissa eri tehtävissä, palveli myös YK-joukoissa ja yleni everstiluutnantiksi. Uudesta julkisesta arvostuksesta kertoo Orvar Nilssonin 2003 saama henkilökohtainen tunnustus sekä Suomen ja Ruotsin valtiovallan asennoituminen jatkosodan aikaiseen ruotsalaisten vapaaehtoisten osallistumiseen:
Nilsson kirjoitti kokemuksistaan kirjan "Suomen asiasta tuli omani", joka julkaistiin 2003. Hän oli yksi elokuvan "Tali-Ihantala 1944" henkilöistä. Elokuvassa Nilssonia esitti Jesper Malm.
Sami Parttimaa

Sami Parttimaa (s. 18. syyskuuta 1975 Haapajärvi) on pesäpalloilija, joka edusti viimeksi Superpesiksessä pelaavaa Vimpelin Vetoa kesällä 2012. Ennen tuloaan Vimpeliin Parttimaa pelasi Oulun Lipossa. Haapajärven Pesä-Kiilojen kasvatti Parttimaa pelaa sisäpelissä yleensä vaihtajana numeroilla 3 ja 4. Hän on tunnettu kovista pompuistaan. Ulkokentällä Parttimaan pelipaikka on polttolinja. Parttimaa on ammatiltaan järjestelmäasiantuntija.
Parttimaa on pelannut Superpesiksessä 507 ottelua, joissa hän on lyönyt 99 juoksua, tuonut 350 sekä tehnyt kärkilyöntejä 2276. Hän on pelannut kerran Itä–Länsi-ottelussa.
Frank Jamesin paluu

Frank Jamesin paluu ("The Return of Frank James") on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1940. Se on jatko-osa Henry Kingin ohjaamalle elokuvalle "Jesse James – suuri seikkailija". Elokuvan on käsikirjoittanut Sam Hellman ja nimiosassa Frank Jamesina on Henry Fonda.
Tuotanto ja vastaanotto.
"Frank Jamesin paluun" esituotanto alkoi syyskuussa 1939, jolloin elokuvan "Jesse James – suuri seikkailija" käsikirjoittanut Nunnally Johnson teki ensimmäisiä luonnoksia tarinasta. Käsikirjoittajaksi tuli myöhemmin Sam Hellman.
Langin palkkaaminen ohjaajaksi aiheutti roolijaossa ongelmia. Langin ja Henry Fondan välit olivat tulehtuneet elokuvan "Karkuri" kuvauksissa. Lang sai suostuteltua Fondan kuitenkin mukaan elokuvaan. Muihin rooleihin palkattiin monia edellisen elokuvan näyttelijöitä toistamaan roolinsa. Gene Tierney teki elokuvassa ensiesiintymisensä valkokankaalla toimittajana, joka rakastuu Frank Jamesiin.
Elokuvan tuotanto alkoi huhtikuussa 1940, ja sitä kuvattiin 45 päivää. Viimeiset kuvaukset olivat kesäkuussa. Kuvauksia varten pystytettiin lavasteita Bishopin ja Sonoran kaupunkeihin. Foxin studioiden lavasteissa kuvattiin kohtaukset, jotka sijoittuivat Omahaan.
"Frank Jamesin paluu" tuli ensi-iltaan elokuussa 1940. Se menestyi hyvin lippuluukuilla ja sai positiivisia arvosteluita kriitikoilta. 
Juoni.
Frank James on elokuvassa vetäytynyt eläkkeelle epäonnistuneen ryöstön jälkeen. Hän käyttää nimeä Ben Woodsen ja viljelee maata Missourissa kahden ystävänsä kanssa. Frank James saa tietää, että Robert Ford on tappanut raukkamaisesti hänen veljensä ampumalla selkään. Frank antaa lain hoitaa asian. Kun paljustuu, että Ford on vapautettu kuolemantuomiostaan Frank lähtee kostamaan veljensä puolesta.
The Boy Does Nothing

The Boy Does Nothing oli Alesha Dixonin ensimmäinen single albumilta "The Alesha Show". Hän on esittänyt livenä kappaleen suomalaisessa Huuma-viihdeohjelmassa.
Kappale nousi Suomen virallisen listan toiselle sijalle.
The Alesha Show

The Alesha Show on Alesha Dixonin toinen albumi. Se julkaistiin 24. marraskuuta 2010 levymerkillä Asylum Records.
Albumi ylsi Isossa-Britanniassa albumilistan sijalle 11. Suomessa se nousi virallisen albumilistan sijalle 23.
Annette Artani

Annette Artani () on yhdysvaltalainen kreikkalaissukuinen laulaja ja lauluntekijä. Hänet muistetaan parhaiten edustettuaan Kyprosta Eurovision laulukilpailussa Ateenassa vuonna 2006 kappaleella "Why Angels Cry", mutta ei päässyt loppukilpailuun.
20461 Dioretsa

20461 Dioretsa on kentaurien (tai oikeammin damocloidien) ryhmään kuuluva pikkuplaneetta. Kohteen kiertorata on retrogradinen, sen inklinaatio on ja kiertoaika Auringon ympäri on (noin ). Retrogradisen kiertoratansa johdosta pikkuplaneetta sai nimen Dioretsa – asteroidi () takaperin. Kentaurimaisen etäisyytensä vuoksi Dioretsa ei kuitenkaan ole varsinainen asteroidi. Kohde löydettiin vuonna 1999, ja sen tilapäinen tunniste oli 1999 LD31.
Kvantittunut Hallin ilmiö

Kvantittunut Hallin ilmiö on kaksiulotteisissa johteissa, suurissa magneettikentissä ja matalissa lämpötiloissa havaittava ilmiö, jossa johteen Hall-konduktanssi kvantittuu arvoihin
formula_1,
missä formula_2 on elektronin varaus, formula_3 on Planckin vakio, ja täytekerroin formula_4 saa vain tiettyjä rationaalilukuarvoja. Tapausta, jossa formula_4 saa kokonaislukuarvoja, kutsutaan kokonaislukuilmiöksi erotuksena murtolukuisesta eli murtokvantittuneesta ilmiöstä. Kokonaislukuilmiö on hyvin tunnettu, se johtuu Landaun tasojen muodostumisesta johteeseen suurissa magneettikentissä. 
Murtolukuilmiössä formula_4 saa murtolukuarvoja formula_7. Murtolukuilmiö voidaan selittää vain ottamalla huomioon elektronien väliset voimakkaat vuorovaikutusilmiöt: murtolukuilmiö johtuu korreloituneiden, useita elektroneja sisältävien komposiittielektronien kokonaislukuilmiöstä.
Sovellukset.
Tärkein kvantittuneen Hallin ilmiön sovellus on sen käyttö resistanssin käytännöllisenä standardina. Tämä johtuu kvantittumisen suuresta tarkkuudesta: sen on voitu osoittaa seuraavan luonnonvakioiden avulla saatavaa arvoa vähintään yhdeksän numeron tarkkuudella.
Kokonaislukuilmiö.
Kokonaislukuilmiön ennustivat ensimmäisenä Tsuneya Ando, Yukio Matsumoto ja Yasutada Uemura vuonna 1975, perustuen likimääräiseen laskuun. Vuonna 1980 Klaus von Klitzing osoitti kokeellisesti että Hall-konduktanssin kvantittuminen on tarkka. Hän sai havainnostaan vuoden 1985 Nobelin palkinnon.
Suurin osa kvantittuneeseen Hallin ilmiöön liittyvistä mittauksista tehdään galliumarsenidi-heterorakenteisiin muodostuvassa kaksiulotteisessa elektronikaasussa. Vuonna 2007 kvantittunut Hallin ilmiö löydettiin myös grafeenissa, jossa sen luonne riippuu hiilikerrosten lukumäärästä.
Murtokvantittunut ilmiö.
Murtolukuilmiössä poikittaiskonduktanssi kvantittuu tiettyjen murtolukukertoimien mukaan. Ilmiön havaitsivat ensimmäisenä vuonna 1982 Daniel Tsui ja Horst Störmer. Seuraavana vuonna Robert Betts Laughlin selitti ilmiön johtuvan elektronien voimakkaista korrelaatioista, jotka johtuvat niiden välisistä vuorovaikutuksista. Murtolukuilmiö on muun muassa suprajohtavuuden, Coulombin saarron ja Kondo-ilmiön ohella ainoita johtavuusilmiöitä, joissa vuorovaikutuksilla on merkittävä rooli. Tsui, Störmer ja Laughlin palkittiin työstään vuoden 1998 Nobelin palkinnolla.
Kulotino

Kulotino () on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Novgorodin alueen Okulovkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mstajoen sivujoen Peretnan varrella 12 kilometriä Okulovkasta koilliseen. Kunnan pinta-ala on 187 neliökilometriä. Asukkaita on 3 000 henkeä (vuonna 2010).
Taajaman historia.
Kulotinon kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Derevan viidenneksen verokirjassa vuonna 1495. Myöhemmin se kuului Novgorodin läänin Kresttsyn kihlakuntaan. Vuosina 1844–1912 paikkakunnalla toimi lasitehdas ja vuodesta 1882 lähtien kutomo ja säkkitehdas. Niiden ympärille syntyi työläisasutus. Lähistöllä sijaitsi Bolšije Polištšin kirkonkylä.
Vuonna 1928 Kulotino sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Tekstiilitehdas evakuoitiin toisen maailmansodan aikana, mutta siirrettiin takaisin vuonna 1946. Vuonna 2005 perustettiin Kulotinon kaupunkikunta, johon seuraavana vuonna liitettiin Polištšin kyläneuvostoalue.
Kulotinon kunta.
Kulotinon kunta rajoittuu koillisessa Kotovon, luoteessa Borovjonkan, lännessä Berjozovikin, lounaassa Okulovkan ja etelässä Uglovkan kuntiin sekä idässä Borovitšin piiriin. Pinta-alasta 72,4 % on metsää ja 17,0 % maatalousmaata.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 17 kylää: Bobylevo, Bojevo, Dolmanovo, Dorohnovo, Drutšno, Glazovo, Goruška, Jakovkovo, Kuznetševitsy, Mahnovo, Opetšek, Pestovo, Podberezje, Polištši, Staroje, Verešino ja Zujevo. Lähes 90 % asukkaista asuu Kulotinon taajamassa. Toinen suurempi asutuskeskus on reilun 300 hengen Polištši.
Liikenne ja talous.
Kulotinosta on maantieyhteys Okulovkaan. Sen kautta kulkee myös Okulovkan, Ljubytinon ja Neboltšin välinen yhdysrata, jolla on nykyään vähän liikennettä.
Neuvostoaikainen tekstiilitehdas on lopettanut toimintansa ja taajaman asukasluku on pienentynyt huomattavasti. Työvoimasta 77 % käy töissä kunnan ulkopuolella (vuonna 2009). Tärkeimpiä työnantajia ovat julkiset palvelut ja kauppa. Kulotinossa toimivia yrityksiä ovat kivennäisvesipullottamo Sem rutšjev, kosmetiikkatehdas Organic Pharmaseuticals, pahvipakkauksia valmistava Gofra ja lämpoeristeitä tuottava Ekoservis.
Palvelut ja nähtävyydet.
Taajaman palveluja ovat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkärin vastaanotto ja sairaala. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, 1800-luvulta peräisin olevat Polištšin kirkko ja Kulotinon kartanoalue sekä vuosina 1875–1882 pystytetty tehdasrakennus.
Silver (albumi)

Silver on suomalaisen Messengers-yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin 22. huhtikuuta 2009.
Albumilta jaettiin radiokanaville single "Steal the Wind / On the Top".
McFadden &amp; Whitehead

McFadden &amp; Whitehead oli 1970- ja 1980-luvuilla toiminut yhdysvaltalainen sanoittaja-, tuottaja- ja laulajaduo. Duon muodostivat Gene McFadden ja John Whitehead. Duo on parhaiten tunnettu ”Ain't No Stoppin' Us Now” -kappaleestaan, joka oli Yhdysvalloissa yhden viikon vuonna 1979 R&amp;B-listan kärjessä.
McFadden ja Whitehead syntyivät samaan köyhään naapurustoon Philadelphiassa ja kävivät saman high schoolin. Teini-ikäisinä he perustivat yhdessä ystävänsä Allen Beattyn ja Whiteheadin serkun, Ronald Lowryn, kanssa yhtyeen nimeltä ”The Epsilons”. Yhtyeen jäsenet menivät vuonna 1966 R&amp;B- ja soullaulaja Otis Reddingin konserttiin tämän ollessa Philadelphiassa. Konsertissa he tapasivat Reddingin, jonka kanssa The Epsilons sittemmin keikkaili Reddingin kuolemaan vuonna 1967 saakka.
Sittemmin McFadden ja Whitehead ottivat nimekseen ”Talk of the Town” ja alkoivat pian työskennellä lauluntekijä–tuottajakaksikko Kenny Gamblelle ja Leon Huffille. Myöhemmin McFadden ja Whitehead tuottivat ja kirjoittivat eri artisteille kappaleita, kuten ”Where Are All My Friends” ja ”Wake Up Everybody” Harold Melvin &amp; the Blue Notesille, ”Back Stabbers” O'Jaysille ja ”Don't Let Love Get You Down” sekä ”Soul City Walk” Archie Bell &amp; the Drellsille. McFadden ja Whitehead työskentelivät myös muun muassa James Brownin, Stevie Wonderin, Gloria Gaynorin, Freddie Jacksonin, Teddy Pendergrassin, Melba Mooren, Willie Collinsin, Lou Rawlsin, Beau Williamsin, People’s Choicen, Gladys Knight &amp; the Pipsin, The Intrudersin ja The Jacksonsin kanssa.
Vuoteen 1978 mennessä McFadden ja Whitehead olivat saaneet 22 kultalevyä, kaksi platinalevyä ja kaksi Grammy-ehdokkuutta. Tähän saakka McFadden ja Whitehead olivat vauhdittaneet muiden uraa, mutta vuonna 1979 he päättivät tehdä albumin, joka on nimeltään ”McFadden &amp; Whitehead”. Seuraavana vuonna ilmestyi toinen albumi, joka on nimeltään ”I Heard It in a Love Song”. Vuonna 1982 ilmestyi kolmas albumi: ”Movin' On”.
Uglovka

Uglovka () on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Novgorodin alueen Okulovkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Valdain ylängöllä 22 kilometriä Okulovkasta kaakkoon. Taajaman kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välinen päärata, josta haarautuu sivurata Borovitšiin. Taajamassa on 3 300 ja kunnassa 4 200 asukasta (vuonna 2011).
Uglovkan kunnan pinta-ala on 481,32 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Okulovkan piirin Kulotinon kuntaan, idässä Borovitšin piiriin, kaakossa Tverin alueeseen, lounaassa Valdain piiriin sekä luoteessa Turbinnojen ja Okulovkan kuntiin.
Keskustaajaman lisäksi Uglovkan kuntaan kuuluu 40 kylää ja muuta asutuskeskusta: Belyševo, Berezovka, Bolšaja Krestovaja, Demidovo, Demihovo, Goruška, Inogoštša, Jablonka, Jablonovkan asema, Jazykovo, Jerzovka, Kolosovo, Kurakino, Lunino, Malaja Krestovaja, Ozerki, Paberežje, Pervomaiskin asutus, Ramenje, Rassvet, Retež, Selištše, Selištšen asema, Ševtsovo, Smjonovo, Sosnitsy, Stegnovo, Štšegrinka, Štšuja, Suhoje, Truby, Tšekanovo, Tšudovo, Vladytšno, Zaborka, Zaozerje, Zarutševje, Židobuži ja Zolotkovo. Yli sadan asukkaan kyliä ovat Ozerki ja Berezovka. Kahdeksassa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Uglovkan taajama on syntynyt keskiaikaisen Ugolin kylän paikalle. Se sai alkunsa vuosina 1876–1877, jolloin ryhdytiin rakentamaan Borovitšiin johtavaa sivurataa. Uglovkan asemanseudulle perustettiin paikallista raaka-ainetta käyttäviä kalkkitehtaita. Vuosina 1927–1932 Uglovka oli Leningradin alueen Borovitšin piirikuntaan kuuluneen hallintopiirin keskus. Vuonna 1938 se sai työläisasutuksen (kaupunkimaisen taajaman) statuksen.
Taajaman tärkein tuotantolaitos on vuonna 1879 perustettu kalkkitehdas "Uglovski izvestkovyi kombinat". Nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1864 rakennettu Kristuksen syntymän kirkko, jota on restauroitu 1990-luvun alusta lähtien. Paikallinen kuuluisuus on Jazykovon kylässä syntynyt kansatieteilijä ja tutkimusmatkailija Nikolai Mikluho-Maklai.
Seudulla on aikaisemmin ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. 1900-luvun alussa karjalaa puhuttiin vielä muun muassa Berezovkan (karjalaksi "Keškikylä"), Bolšaja Krestovajan, Jerzovkan, Paberežjen, Padalitsyn (nykyinen Rassvet), Selištšen, Stegnovon ja Zarutševjen ("Hukankylä") kylissä.
Littlest Pet Shop (peli)

Littlest Pet Shop on vuonna 2008 julkaistu peli, joka perustuu Littlest Pet Shop -leluihin. Pelissä on tarkoitus hoitaa omaa Littlest Pet Shop -lemmikkiä ja pelata minipelejä. Sen tarkoitus on opettaa lapsia käyttämään tietokonetta.
Coulombin saarto

Coulombin saarto on pieniin johdesaarekkeisiin muodostuva, elektronien välisestä vuorovaikutuksesta johtuva ilmiö, joka voidaan havaita saarekkeen konduktanssissa varautumisenergiaa pienemmissä lämpötiloissa. Coulombin saarrolla tarkoitetaan kohonnutta resistanssia pienillä bias-jännitteillä elektronisessa laitteessa, jossa on ainakin yksi matalan kapasitanssin tunneliliitos. Yhden elektronin transistori (single electron transistor, SET) perustuu Coulombin saartoon. SETin yhteydessä Coulombin saarrolla tarkoitetaan efektiä, jossa elektroni ei pääse "saarelle" eikä laitteessa kulje virtaa kun hila- ja bias-jännite ovat alhaisia. Kun lähteen ja nielun välistä bias-jännitettä kasvatetaan elektroni voi kulkea "saaren" kautta systeemin energian saavuttaessa Coulombin energian.
Taustaa.
Kondensaattorin varaamiseen varauksella formula_1 kuluva energia on 
formula_2
missä formula_3 on kondensaattorin kapasitanssi. Energiaa voidaan arvioida käyttämällä hyväksi levykondensaattorin kapasitanssin kaavaa
formula_4
missä formula_5 on väliaineen permittiivisyys, formula_6 on levyjen pinta-ala ja formula_7 niiden etäisyys. Elektronisuihkulitografialla muodostetuissa liitoksissa kapasitanssi voi olla luokkaa 1 femtofaradi. Tällä kapasitanssilla kondensaattorin varaamiseen yhdellä elektronilla kuluu varautumisenergia
formula_8
joka on noin formula_9. Tätä vastaava terminen energia formula_10. Jos johteen lämpötila on pienempi kuin formula_11, elektronien terminen energia ei riitä ylittämään varautumisenergiaa, jolloin liitoksen vastus kasvaa.
Yksittäiselle liitokselle Coulombin saartoa ei kuitenkaan normaalioloissa nähdä, koska liitoksen ympäristön fluktuaatiot luovuttavat elektroneille varautumisenergian ylittämiseen tarvittavan energian. Tarvitaan saareke ja vähintään kaksi liitosta. Tällöin saarekkeen konduktanssia voidaan myös ohjata siihen kapasitiivisesti kytketyllä porttijännitteellä. 
Coulombin saartoa kuvataan yleisesti Konstantin Likharevin ja Dmitri Averinin 1980-luvulla muotoilemalla "Ortodoksiteorialla".
Talouspaperi

Talouspaperi, joskus myös keittiöpaperi, on imukykyistä paperia, jota käytetään muun muassa erilaisien tasojen pyyhkimiseen sekä nesteiden kuivaamiseen. Talouspaperi on vessapaperia hieman karheampaa ja saattaa siksi ärsyttää ihoa. Käytön jälkeen talouspaperi heitetään roskakoriin tai kompostoidaan. Keittiöpaperia myydään rullissa, pakkausten koot vaihtelevat kahdesta kuuteentoista rullaan. Yhdessä rullassa voi olla 14 metriä 22 cm leveää paperia, joka on jaoteltu arkeihin. Talouspaperia on myös rullina, joissa paperi on jaoteltu puoliarkkeihin. Yhdessä rullassa olisi 3,08 m² keittiöpaperia.
Suomessa toimivia suuria pehmopaperitehtaita ovat Nokian paperi ja Mäntän paperitehdas.
Historia.
"3T"-lehti mainitsee kaksi toisistaan riippumatonta paperipyyhkeiden keksijää: Arhur Hoyt Scott ja William E. Corbin. Philadelphialaisen Scottin WC-paperia valmistava Scott Paper Company sai vuonna 1907 junalastillisen WC-paperiksi liian paksua raakapaperia. Scott keksi paperin sopivan niistämiseen, ja alkoi markkinoida sitä ensin pinkoissa, sitten rullissa. Scott sai keksinnölleen patentin vuonna 1915. Aluksi pyyhkeitä markkinoitiin hotelleille ja ravintoloille, kotitalouksille vasta vuodesta 1921.
Seuraavana vuonna William E. Corbin New Hampshiresta toi markkinoille kertakäyttöpyyhepinkkansa. Corbin oli antanut tuotteellen nimeksi oman sukunimensä takaperin: Nibroc. Corbinin tuote jäi markkinoilla toiseksi Scottin kertakäyttöpyyhkeille.
Scottin paperiyritys on kuulunut Kimberly-Clark-konserniin vuodesta 1995 lähtien.
Ust-Volma

Ust-Volma () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Kresttsyn piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Mstajokeen laskevan Volmajoen suussa 35 kilometriä Kresttsystä pohjoiseen. Kylässä on reilut 200 ja kunnassa noin 600 asukasta (vuonna 2010).
Ust-Volman kunnan pinta-ala on 742,43 neliökilometriä. Siitä 90,7 % on metsää ja 6,4 % maatalousmaata. Seudun jokia ovat Mstan ja Volman lisäksi Holova ja Verebuška. Luonnonsuojelualueita ovat Vetrenkajoen pyhä lähde sekä Holovan lohenkutualue.
Vinyn kunta liitettiin Ust-Volmaan vuonna 2010. Nykyään kuntaan kuuluu keskuskylän lisäksi 30 kylää: Amosovo, Borok, Dalevo, Gorbunova, Hmeljovka, Holova, Jeresino, Knjaženitsy, Kurino, Kurovo, Nevskaja, Novoje Rydino, Novoje Zaberenje, Olešnja, Olhovka, Povodjo, Šerebut, Sivera, Snettsy, Staroje Zaberenje, Terebušovo, Velikaja Niva, Vetrenka, Volna, Voronovo, Vyny, Zaretšnoje Rydino, Zavolonje, Žernovka ja Žiharevo. Ust-Volman jälkeen suurin kylä on reilun sadan asukkaan Viny. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Ust-Volman lähellä on 700–800-luvuille ajoitettuja kurgaani- ja kumpuhautoja. Tarinan mukaan ruhtinatar Olga perusti sinne pogostan verojen keräämistä varten vuonna 947. Ensimmäisen kerran Volma mainitaan vuonna 1299 laaditussa tuohikirjoituksessa. 1400-luvun lopulla Ust-Volman pogosta kuului Novgorodin Derevan viidennekseen. Perinteinen elinkeino oli maanviljely. 1800-luvulla syntyi sahoja, ja asukkaat alkoivat tehdä metsätöitä ja uittaa puuta. Lähistöllä oli myös lasi- ja nahkatehtaat. Pogostalla oli vuonna 1744 rakennettu puinen ja vuonna 1797 pystytetty kivikirkko. Vuonna 1908 perustettiin Ust-Volman volosti, jonka hallinto oli Mstan toisella rannalla Ljubtsyn kylässä. Vuonna 1926 Ust-Volmasta tuli kyläneuvostoalueen keskus.
Kylistä on linja-autoyhteydet Kresttsyyn. Vinyn kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie. Tärkeimmät elinkeinot ovat kauppa (22,4 %), maa- ja metsätalous (20,0 %) sekä kunnallis- (17,6 %) ja muut julkiset palvelut. Vinyssa toimii sikala, Žernovkassa karjatila ja sahalaitos. Ust-Volman maatalousyritys on käytännössä lopettanut toimintansa. Palveluihin kuuluvat Ust-Volman ja Vinyn kulttuuritalot, postit ja ensiapuasemat.
Seudun nähtävyyksiä ovat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Ust-Volmaan 1700-luvun lopulla rakennettu Tatištševin kartano puistoineen ja piharakennuksineen sekä toisen maailmansodan muistomerkit. Nevskajan ja Zavolonjen kylissä on lomakylät.
Ernie Kovacs

Ernie Kovacs (23. tammikuuta 1919 Trenton, New Jersey – 13. tammikuuta 1962 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koomikko ja televisiokomedian uranuurtaja.
Ura.
Näyttelemistä New Yorkissa opiskellut Kovacs toimi vuosina 1941–1943 kotikaupunkinsa sanomalehden "The Trentonianin" kolumnistina, minkä jälkeen Kovacs siirtyi WTTM-radioasemalle, jolla hän toimi muun muassa kuuluttajana ja apulaisohjelmajohtajana. Vuonna 1950 Kovacs siirtyi televisioon NBC:n verkkoon kuuluvalle philadelphialaiselle WPTZ-TV-asemalle. Aluksi hän toimi juontajana "Deadline for Dinner" -ruoanlaitto-ohjelmassa ja myöhemmin samana vuonna hänestä tuli aseman aamuohjelman "3 To Get Ready" isäntä. Kovacs teki vaikutuksen NBC:n johtoon, ja toukokuussa 1951 hän sai oman päivittäisen 15-minuuttisen ohjelmansa, "It's Time for Ernie", NBC:n verkossa valtakunnallisesti esitettäväksi. Saman vuoden heinäkuussa hän aloitti parhaaseen katseluaikaan lähetetyn "Ernie in Kovacsland" -ohjelman. Kovacs teki Philadelphiassa vielä "Kovacs on the Corner" -sarjan alkuvuodesta 1952, kunnes hän huhtikuussa siirtyi New Yorkiin CBS-televisioyhtiölle kuuluvalle WCBS-asemalle.
New Yorkissa Kovacs isännöi "Kovacs Unlimited" -viihdesarjaa. Sarjaa tehtiin 21 kuukautta, ja se oli Kovacsin pitkäikäisin televisiosarja. Tämän jälkeen hän teki ohjelmia useille eri televisioverkoille. Huhtikuussa 1954 Kovacs siirtyi DuMont Networkin WABD-asemalle, jolta hän seuraavana vuonna palasi takaisin NBC:lle. Viimeisellä kaudellaan 1961–1962 hän esiintyi ABC:lla. 
Kovacs kuoli 42-vuotiaana auto-onnettomuudessa palatessaan kotiin Milton Berlen järjestämiltä kutsuilta.
Ernie Kovacs on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Laksvatn

Laksvatn on kylä Paatsivuonon kunnassa, Pohjois-Norjan Tromssan läänissä. Kylältä lounaaseen sijaitsee Laksvatnbuktan lahti, joka on osa Paatsivuonon vuonoa. Kylältä koilliseen sijaitsee Laksvatnet-järvi. Laksvatn on aivan Tromssaan johtavan E8-tien varrella.
Nimi ”Laksvatn” tarkoittaa suomeksi ”lohijärveä”.
Taimon koulu

Taimon koulu on Naantalissa, Luikkion kaupunginosassa sijaitseva vuonna 1982 valmistunut alakoulu. Koulun rehtori on Sami Kolehmainen. Vararehtorina toimii Tiina Koppanen. Koulussa on 316 oppilasta, neljässätoista perusopetusryhmässä. Näin ollen yhdellä luokalla on keskimäärin 22 oppilasta.
Vuonna 2008 valmistui 1,5 miljoonaa euroa maksanut peruskorjaus ja koulun laajennus, kun koulussa ilmeni sisäilmaongelmia.
Taimon koulun keittiö valmistaa oman koulun lisäksi Taimon päiväkodin, Soinisten päiväkodin, Suovuoren päiväkodin sekä Ruonan päiväkodin ateriat.