tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Viivi Pumpanen

Viivi Amalia Pumpanen (ent. Rantakari, s. 20. heinäkuuta 1988 Vantaa) on suomalainen malli, juontaja, laulaja ja näyttelijä. Hän oli vuoden 2010 Miss Suomi -kisojen ennakkosuosikki ja voittaja ja on sen jälkeen esiintynyt useissa televisio-ohjelmissa.
Ura.
Pumpanen on toiminut muun muassa mallina ja näyttelijänä teatterirooleissa (esimerkiksi Valkeakosken kaupunginteatterin musikaalissa "James Dean – Ikuisesti sinun") sekä Unicefin hyväntahdonlähettiläänä Afrikassa. 
Pumpanen sai levytyssopimuksen FinRecordsilta ja julkaisi ensisinglensä ”Elämännälkäinen” kesäkuussa 2018. Huhtikuussa 2019 julkaistiin toinen single ”Maailmanpyörä”.
Televisiossa.
Pumpanen osallistui vuonna 2011 MTV3:n "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelman kuudennelle tuotantokaudelle. Hän ja hänen parinsa, tanssinopettaja Matti Puro olivat kauden voittajapari. Pumpanen oli mukana myös "Biisonimafia"-sketsisarjassa. Syksyllä 2015 Pumpanen voitti MTV3-kanavalla esitetyn "Voitolla yöhön" -viihdeohjelman, jossa kilpailijat suorittivat erilaisia tehtäviä. Ohjelman Unicef-erikoisjaksossa Pumpanen toimi Mikko Leppilammen juontajaparina. Toukokuussa 2016 Pumpasen ilmoitettiin olevan "Posse"-viihdeohjelman uusi jäsen. Samana syksynä hänet nähtiin myös "Rankat duunit" -televisiosarjassa yhdessä Tuija Pehkosen kanssa.
Vuonna 2018 Pumpanen oli yksi Suomen "X Factorin" kolmesta juontajasta yhdessä Ile Uusivuoren ja Matti Rothin kanssa. Keväällä 2019 Pumpanen nähtiin juontajan roolissa MTV3-kanavalle paluun tehneessä "Gladiaattorit"-ohjelmassa. Keväällä 2020 hän osallistui "Masked Singer Suomi" -ohjelmaan. Vuonna 2022 Pumpasella oli sivurooli rikosdraamasarjassa "Harjunpää". Hänen kerrottiin syyskuussa 2024 vierailevan usean jakson ajan "Salatut elämät" -saippuasarjassa Kikka Granbergin roolissa. Pumpanen palasi rooliinsa vuoden 2025 elokuussa.
Yksityiselämä.
"Iltalehti" uutisoi huhtikuussa 2018 Pumpasen seurustelevan jääkiekkoilija Otso Rantakarin kanssa. He kihlautuivat tammikuussa 2020, avioituivat heinäkuussa 2021 ja erosivat vuonna 2023. Sittemmin Pumpanen on asunut avoliitossa nyrkkeilijä Robert Heleniuksen kanssa.
Jagged Little Pill Acoustic

Jagged Little Pill Acoustic on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Alanis Morissetten albumi vuodelta 2005. Albumi on akustinen versio Morissetten läpimurtoalbumista Jagged Little Pill. Se julkaistiin 10 vuotta alkuperäisen Jagged Little Pill -albumin jälkeen. Albumilta julkaistiin singlenä kappale "Hand in My Pocket".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Alanis Morissette, kaikki kappaleet säveltänyt Alanis Morissette ja Glen Ballard.
AEWA

AEWA (Agreement on the Conservation of African-Eurasian Migratory Waterbirds) on kansainvälinen lintujensuojelusopimus. Sopimus solmittiin 16. kesäkuuta 1995 Haagissa, Alankomaissa ja se astui voimaan 1. marraskuuta 1999. Sopimus koskee 255:tä lintulajia, jotka ovat ainakin osan vuodesta riippuvaisia kosteikoista.
Sopimuksen piiriin kuuluu 118 valtiota Euroopan yhteisöstä, Aasiasta, Lähi-idästä ja Afrikasta sekä Kanada Pohjois-Amerikasta.
Kielletty rakkaus (albumi)

Kielletty rakkaus on suomalaisen laulajan Taneli Mäkelän toinen studioalbumi vuodelta 1988. Albumi sisältää iskelmämusiikkia Mäkelän tulkitsemana. 
Albumi on julkaistu vinyylilevynä, CD-levynä ja C-kasettina Scandia-levymerkillä.
Albumi kohosi marraskuussa 1988 Suomen levylistoille sijalle 12. ja pysyi listalla 15 viikon ajan. Albumi ylitti kultalevyrajan vuonna 1990 ja levyä on myyty yhteensä 28 000.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat sovittaneet Jussi Liski ja Kojo.
Keskikylä (Muolaa)

Keskikylä (, v:een 1948 Ке́скикюля) on kylä Muolaanjärven eteläpäässä Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Keskikylä kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa. 
Historia.
Kyläkuva.
Keskikylä oli yhteisnimitys "Jääskelän", "Norkkolan", "Orolan" ja "Pyykkölän" pikkukylille, jotka muodostivat yhtenäisen kyläalueen Muolaan kunnan keskiosassa. Keskikylän naapurikyliä olivat pohjoisessa Taaperniemi, idässä Lavola ja Vihola sekä etelässä ja lännessä Perkjärvi. Kyläkeskus sijaitsi Muolaanjärven eteläpään kaakkoisrannalla noin 12 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta länteen. Keskikylän muodostaneet neljä kylää ulottuivat pitkinä ja kapeina sarkoina Muolaanjärven rannasta Perkjärven koillisrannalle, jonka lisäksi Jääskelään, Orolaan ja Pyykkölään kuului vielä metsäpalstat naapurikylän Taaperniemen länsipuolelta. Keskikylässä oli yhteensä noin 30-40 taloa. Keskikylän alueen pinta-ala oli vuonna 1936 yhteensä 12,53 neliökilometriä. Keskikylästä johti kylätiet Taaperniemeen, Lavolaan ja Kyyrölästä Perkjärvelle johtavalle maantielle. Kylien pellot olivat keskittyneet Muolaanjärven eteläpuolelle. 
Keskikylän koulupiiri perustettiin vuonna 1936 jakamalla Muolajärven koulupiiri kahtia Viholan ja Keskikylän piireihin. Keskikylän koulupiirin koulu toimi aluksi entisessä Muolajärven koulussa piirin reunalla. Uusi koulurakennus valmistui piirin keskelle kyläkeskustaan vuonna 1939, mutta koulu ehti toimia siinä vain muutaman viikon ennen kuin talvisota syttyi. Koulu tuhoutui talvisodassa.
Sota-aika.
Keskikylän alueen väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylien asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylien asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylät jäivät taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Keskikylän asukkaat asutettiin Akaaseen ja Urjalaan.
Elandi

 Elandi eli hirviantilooppi ("Taurotragus oryx") on Afrikassa elävä suurikokoinen nautaeläinlaji.
Ulkonäkö ja koko.
Elandi on ruumiinmuodoltaan raskasrakenteinen ja muistuttaa hieman härkää. Uros voi painaa 400–1000 kiloa, ja sen säkäkorkeus on 150–180 cm. Naaras painaa 300–600 kiloa, ja säkäkorkeus on 120–150 cm. Naaras on selvemmin ruskea, uros harmahtavampi ja tummempi.
Sarvet voivat olla metrin mittaiset ja ne ovat sekä uroksella että naaraalla. Lajille on tyypillistä myös lyhyt harjas niskassa ja tyhjää pussukkaa muistuttava tupsu kaulassa. Elandin häntä on noin puoli metriä ja sen päässä on tumma tupsu.
Elandit voivat saada aikaan soinnikkaita naksauksia polviensa avulla.
Levinneisyys.
Elandeita tavataan Afrikassa, Etiopiasta ja Zairen eteläosista Etelä-Afrikkaan ulottuvalla alueella. Laji elää sekä ruohosavannilla että harvan metsän peittämällä savannilla.
Elinympäristö.
Elandi elää tavallisesti laumassa tasankoalueella, mutta toisinaan niitä esiintyy myös aavikoiden reunoilla ja metsissä.
Lisääntyminen.
Naaraalla ensimmäinen parittelu tapahtuu noin 15 kuukauden iässä, ja tiineysaika on 8,5–9 kuukautta. Synnytys tapahtuu usein sadekautena, ja jälkeläisiä on vain yksi kerrallaan.
Askelees kuulu ei

Askelees kuulu ei on suomalaisen näyttelijä-laulajan Taneli Mäkelän debyyttialbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 1988. Albumi sisältää pääasiassa vanhoja suomalaisia iskelmäkappaleita Mäkelän tulkitsemana. Albumi julkaistiin vinyylilevynä, C-kasettina ja CD-levynä Scandia-levymerkillä.
Albumi kohosi maaliskuussa 1988 Suomen levylistojen 8. sijalle ja pysyi listalla yhteensä 19 viikon ajan. Albumi saavutti myös kultalevyrajan samana vuonna. Albumia on myyty yhteensä 30 192 kappaletta ja on täten Mäkelän myydyin albumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sovittaneet Kojo ja Jussi Liski.
Kongoni

Kongoni eli punalehmäantilooppi ("Alcelaphus buselaphus") on afrikkalainen lehmäantilooppien alaheimoon kuuluva sorkkaeläinlaji.
Ulkonäkö ja koko.
Kongonin säkäkorkeus on 1,1–1,5 metriä. Uros on tummanruskea, naaras kellanruskea.
Alalajit.
Kongonilla on kuusi alalajia, joista yksi on kuollut sukupuuttoon. Myös kontsiantilooppi ("Alcelaphus lichtensteinii") ja kaama-antilooppi ("Alcelaphus caama") on toisinaan luokiteltu kongonin alalajeiksi, mutta nykyisin ne katsotaan yleensä omiksi lajeikseen.
Alalajit:
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kongonit elävät ruohosavanneilla ja pärjäävät pitkänkin heinän keskellä. Lajia tavattiin aiemmin laajoilla alueilla Afrikassa, mutta nykyisin sitä on jäljellä enää osissa Botswanaa, Namibiaa, Etiopiaa, Tansaniaa ja Keniaa. Sukupuuttoon kuolleen bubalin levinneisyys ulottui pohjoisessa mahdollisesti Palestiinaan saakka.
Vjatšeslav Soloduhin (jääkiekkoilija, 1988)

Vjatšeslav Soloduhin (s. 31. heinäkuuta 1988) on venäläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän on vasen laitahyökkääjä. Soloduhin edustaa nykyisin KHL-liigan Vitjaz Podolskia.
Pelaajaura.
Soloduhin pelasi ensimmäiset miesten pelinsä miesten pelit kaudella 2005–2006, kun hän edusti Venäjän kolmannella sarjatasolla pelannutta SKA Pietarin kakkosjoukkuetta. Venäjän jääkiekon superliigassa Soloduhin pelasi ensimmäisen kerran pietarilaisseuran ykkösjoukkueessa kaudella 2007–2008.
Kaudella 2008–2009 Soloduhin harjoittelu Pietarin SKA:n mukana, mutta pelasi Venäjän kakkosliigan HK VMF Pietarissa. Hän teki siellä 60 ottelussa 48 pistettä. Seuraavan kauden hän aloitti myös VMF Pietarissa ja teki 26 pistettä 36 ottelussa. Tammikuussa 2010 Soloduhin siirtyi neljän ottelun koeajalle Ilvekseen. SKA Pietari halusi antaa hyökkääjälleen mahdollisuuden pelata kovatasoisessa liigassa, mutta pitää pelaajaoikeudet itsellään. Soloduhin pelasi vain kolme ottelua Ilveksessä eikä saanut jatkosopimusta.
Soloduhin jatkoi Ilves-peliensä jälkeen VMF:ssä, jossa pelasi myös seuraavankin kauden. Kaudella 2011–2012 hän pelasi ensimmäiset KHL-pelinsä SKA Pietarissa, vaikka edusti myös edelleen kakkosliigan VMF:ääkin. Tammikuussa 2012 Soloduhin siirtyi Sibir Novosibirskiin kaupassa, jossa SKA sai Sibirin nuoren tähden Vladimir Tarasenkon.
Soloduhin on pelannut myös Venäjän nuorisomaajoukkueessa.
Kai Otto Donner

Kai Otto Donner (19. elokuuta 1922 Helsinki – 13. maaliskuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen eläintieteilijä ja Helsingin yliopiston eläintieteen professori.
Donner oli Helsingin yliopiston eläintieteen professori 1972–1985 ja tieteen keskustoimikunnan puheenjohtaja 1980–1985. Hänet valittiin vuonna 1957 Suomen Tiedeseuran jäseneksi ja vuonna 1988 sen kunniajäseneksi. Vuosina 1975 – 1979 hän toimi Tiedeseuran pysyvänä sihteerinä. Donner valittiin 11. maaliskuuta 1981 ulkomaisena jäsenenä Ruotsin kuninkaalliseen tiedeakatemiaan. Hän tutki muun muassa äyriäisiin kuuluvan valkokatkan ("Pontoporeia affinis") ja lintujen näköaistia. 
Donner oli Oy Tampella Ab:n hallituksen jäsen.
Donnerin isän oli kielitieteilijä ja itsenäisyysmies Kai Donner ja hänen veljiään ovat kvartäärigeologi ja Helsingin yliopiston geologian emeritusprofessori Joakim Donner sekä kirjailija, elokuvaohjaaja ja poliitikko Jörn Donner. Eläintieteilijä Kristian Donner on hänen poikansa.
Lehmäantiloopit

Lehmäantiloopit (Alcelaphinae) on onttosarvisiin kuuluva sorkkaeläinten alaheimo, johon nykykäsityksen mukaan kuuluu neljä sukua ja kymmenen suurikokoista lajia. Joidenkin auktorien mukaan lajeja olisi vain viisi. Kaikki lajit elävät Afrikassa. Varhaisimpien tunnettujen lehmäantilooppien fossiilit ovat 4,5—5,0 miljoonan vuoden takaa Afrikasta. Alaheimo moninaistui ilmestymisensä jälkeen epätavallisen nopeasti. Sen monimuotoisuus oli laajimmillaan kaksi miljoonaa vuotta sitten, jolloin eli vähintään 8 sukua ja 15 lajia.
Kaikki alaheimon lajit ovat erikoistuneet syömään heinäkasveja, joita on runsaasti mutta epävakaasti saatavilla. Lehmäantilooppeja eli suurina laumoina ympäri Afrikkaa vielä muutama vuosisata sitten, mutta nykyään vain Itä-Afrikan gnuut ja sassabiantiloopit yltävät entisaikojen lukuihin. Monia lajeja kuten gnuita, lehmäantilooppeja ja valkopäätopeja kasvatetaan runsaasti riistatiloilla.
Kaikilla lajeilla on kömpelö ja kankea ulkomuoto. Pitkät ja hoikat jalat ovat mukautuneet hyvin niiden elintapoihin avoimilla tasangoilla. Niiden etujaloissa on hajurauhaset. Pidentynyt turpa tasapainottaa suhteettoman lyhyttä kaulaa ja selän kyttyrää mahdollistaen laiduntamisen. Lehmäantilooppien keskuudessa urokset ovat 10–20 % naaraita suurempia, mutta sukupuolet eroavat muutoin vain vähän toisistaan. Molempien sukupuolten silmänedusrauhaset ovat hyvin kehittyneet. Sarvet ovat lyyramaiset tai tuplakiertyneet, ja sekä uroksilla että naarailla on sarvet, joskin uroksilla ne ovat yleensä pidemmät ja paksummat. Lehmäantilooppien poikaset syntyvät vaaleanruskeina ja pysyttelevät tiiviisti emonsa luona heti syntymänsä jälkeen. Monilla lajeilla kuten gnuilla ei ole lainkaan piilotteluvaihetta.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1976

Pesäpallon SM-sarja 1976. Kouvolan Pallonlyöjät voitti mestaruuden selkeällä piste-erolla. Muut mitalit sen sijaan ratkesivat vasta yllätyksellisellä päätöskierroksella. Seinäjoki haki 1–5 vierasvoiton Haminasta, jolla varmistui kakkossija. Pronssin tavoittelijoista Imatra hävisi Ulvilassa 10–5, Kankaanpää Kiteellä 5–4 ja Vimpeli Jokioisilla 4–3. Pronssit vei näin ollen Jyväskylän Kiri, jonka onnistui voittaa mestaruutensa varmistanut Kouvola selkeästi 8–1.
Suomen Cupin finaalissa Hyvinkään Tahko voitti Imatran Pallo-Veikot 7-1.
Mestaruussarja.
Sarjataulukko.
Kolme viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Tilalle nousivat suomensarjan lohkovoittajat Jyväskylän Lohi, Oulun Lippo ja Nurmon Jymy.
Ottelut.
KPL: Heimo Aaltonen, 
Ilkka Kannelkoski, 
Jorma Ahvenainen, 
Markku Löfman, 
Matti Lautala, 
Mauri Alanne, 
Mikko Vitikainen, 
Pekka Harjula, 
Pertti Lonka, 
Reijo Haka, 
Tapio Vahteri, 
Timo Raussi pelinjohtaja,
Reino Susi joukkueenjohtaja. Näiden lisäksi Lassi Oksanen pelasi yhden ottelun.
Saustala

Saustala oli yhteisnimitys "Myhkyrilän", "Oravalan" ja "Saavolan" pikkukylille Punnusjärven etelärannalla Muolaan kunnan itäosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Saustala sijaitsi Valkjärven rajalla noin seitsemän kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta itään. Saustalan naapurikyliä olivat Muolaan puolella lännessä Himala ja Telkkälä sekä Valkjärven puolella etelässä Pentsilä ja idässä Kuuppola. Saustalan kylistä Saavola käsitti Punnusjärven ranta-alueen, Myhkyrilä Telkkälän ja Himalan vastaisen alueen ja Oravala sijaitsi Saavolan ja Myhkyrilän välissä. Nykyisin Myhkyrilä, Oravala ja Saavola ovat asumattomia eikä niillä ole venäläisiä asutusnimiä. Tosin joissakin kartoissa Saavola on nykyisin virheellisesti , mutta Lebedevka ei kuitenkaan sijaitse Saavolan alueella vaan sen naapurikylän Kuuppolan alueella
Kyläkuva.
Kylien pellot olivat keskittyneet alueen pohjoispäähän, mutta Saavolan peltoja oli myös pitkin Punnusjärven rantaa. Kylien läpi johti kylätie Telkkälästä Kuuppolaan. Saustalassa ei ollut omaa koulua, vaan se kuului Telkkälän koulupiiriin. Saustalan alueen pinta-ala oli vuonna 1936 yhteensä 7,28 neliökilometriä. 
Historia.
Saustalan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylien asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylien asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylät jäivät taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Myhkyrilän ja Saavolan asukkaat asutettiin Urjalaan ja Oravalan asukkaat Forssaan.
Eiranranta

Eiranranta () on reilun puolen kilometrin mittainen katu Helsingin eteläisessä kantakaupungissa. Se kulkee itä–länsisuunnassa Herne­saaren osa-alueella ja Eiran kaupunginosassa. Sen läntinen alkupiste Hernesaaressa sijaitsee Hernesaarenrannan, Hylkeenpyytäjänkadun ja risteyksessä, ja Eirassa se päättyy Merisatamanrantaan. 
Eiranranta on liikenteeltään kaksisuuntainen ja sen molemmin puolin on pysäköintipaikkoja sekä jalankulun ja pyöräilyn väylät. Katu on päällystetty asfaltilla ja sen pohjoispuolella on pylväsvalaisimet. Kadulla on yksi risteys; noin puolivälistä katua lähtee pohjoiseen Telakkakatu. Risteyksen jälkeen katu muuttaa suuntaansa jatkuen koillis–luoteissuuntaisena. Huhtikuussa 2021 kadulla alkoi raitioliikenne Hernesaaresta keskustaan ja edelleen Arabianrantaan.
Ympäristö ja rakennukset.
Kadun eteläpuolella sijaitseville Ursinin kalliolle on pystytetty merenkulkijoiden muistoksi vuonna 1968 Oskari Jauhiaisen ja Eero Eerikäisen suunnittelema betoninen Merenkulkijoiden ja mereen menehtyneiden muistomerkki. Kadun alkuosan pohjoispuolella on suurikokoinen koirapuisto. Kesällä 2010 alueelle rakennettiin myös jätteiden lajitteluasema ja veneilijöiden tarpeisiin pysäköintialue. Loppuosan pohjoispuolella on kolme vuosina 2007–2008 valmistunutta asuinrakennusta, joissa oli tuolloin korkeimmat uusien asuntojen neliöhinnat Suomessa.
Brendan Behan

Brendan Francis Behan [ˈbiːən] (9. helmikuuta 1923 Dublin – 20. maaliskuuta 1964 Dublin) oli irlantilainen näytelmäkirjailija.
Behan aloitti alkoholinkäytön jo kahdeksanvuotiaana. Hän lopetti koulunkäynnin vuonna 1937, minkä jälkeen hän työskenteli maalarinoppilaana. Samaan aikaan Beahan osallistui Irlannin tasavaltalaisarmeijan toimintaan kuriirina. Hänet pidätettiin Englannissa epäiltynä sabotaasin suunnittelemisesta ja tuomittiin helmikuussa 1940 kolmeksi vuodeksi kasvatuslaitokseen. Vuonna 1942 hänet karkotettiin takaisin Irlantiin. Pian sen jälkeen Behan oli mukana poliisin haavoittumiseen johtaneessa ammuskelussa, mistä hänet tuomittiin neljäksitoista vuodeksi vankeuteen. Rikosnimike oli murhayritys. Behan kärsi rangaistuksensa Dublinissa sijainneessa Mountjoyn vankilassa ja Curraghin sotilastukikohdassa. Hänet vapautettiin yleisessä armahduksessa vuonna 1946.
Behanin vankeusaikaa seurasi useita pidätyksiä juopumuksen ja vallankumouksellisen toiminnan vuoksi. Vuonna 1948 hän muutti Pariisiin kirjoittamaan. Palattuaan kotimaahansa vuonna 1950 hän kirjoitti kuunnelmia ja novelleja Irlannin tasavallan yleisradioyhtiö Radio Telefis Éireannille. Behanin ensimmäinen näytelmä oli vuonna 1954 julkaistu "The Quare Fellow", jonka tapahtumat sijoittuivat Mountjoyn vankilaan, jossa Behan oli itse ollut vankeudessa. Näytelmässä seurataan vankien ja vanginvartijoiden reaktioita kuolemaantuomitun teloittamiseen. Näytelmän ensiesitys Dublinissa oli menestys. Vuonna 1956 näytelmä esitettiin Lontoossa ja kahta vuotta myöhemmin New Yorkissa.
Behanin tunnetuin näytelmä on hänen vuonna 1958 julkaistu toinen näytelmäänsä "The Hostage" (suom. "Panttivanki"), jonka ensiesitys tapahtui Dublinissa. Broadwaylla se sai ensi-iltansa 1960. Näytelmässä IRA pitää panttivankina brittisotilasta estääkseen yhden omistaan joutumasta teloitetuksi. 
"Panttivangin" ohella toinen Behanin suomennettu näytelmä on "Richardin korkkijalka" (Richard's Cork Leg) ja kolmas "Kuolemaantuomittu" ("The Quare Fellow").
Behan avioitui 1955 Beatrice Salkeldin kanssa. Behan kuoli maaliskuussa 1964 diabetekseen, jonka hoitoa vaikeutti hänen alkoholinkäyttönsä. Pariskunnan ainoaksi jäänyt lapsi oli syntynyt vain joitain kuukausia aikaisemmin.
Louejärvi

Louejärvi on noin 20 asukkaan kylä Rovaniemellä. Louejärvi sijaitsee 32 kilometriä Rovaniemeltä ja 10 kilometriä Muurolasta. Louejärvellä sijaitsee Louejärvi-niminen järvi, jonka pinta-ala on 144,9 hehtaaria, sekä Loma- että Louevaarat. Muurolasta Ylitorniolle johtava seututie 930 on linjattu Louejärven kautta. Louejärveen tulee Katiskojoki ja Loejärvestä lähtee Louejoki, joka laskee vetensä Kemijokeen.
Louevaarassa sijaitsee 1681 hehtaarin luonnonmetsän Natura-alue (FI1301306). Louejärven alueella on asunut ja asuu vieläkin muun muassa seuraavien sukujen jäseniä: Körkkö, Kantolainen, Toratti, Salovaara ja Hirvonen.
Software as a Service

Software as a Service (lyh. SaaS) tarkoittaa ohjelmiston jakelumallia, jossa palvelun tarjoaja ylläpitää sovellusohjelmistoa palvelimillaan ja tarjoaa palvelua asiakkaille internetin välityksellä. SaaS-malli on usein käytössä yrityssovelluksille kuten sähköpostipalvelut, CRM-palvelut, laskutus- ja palkanmaksun käsittely, ERP-palvelut ja niin edelleen.
Palvelusta maksetaan yleensä tilauksen mukaan kuukausittain tai vuosittain. Tämä eroaa perinteisestä lisenssimallista, jossa on etukäteen maksettu kustannus sekä mahdollisen tukipalvelun kustannus. SaaS-palvelusta voidaan maksaa tiettyjen parametrien mukaan kuten sitä käyttävien henkilöiden määrän mukaan, transaktiomäärän mukaan tai muun käyttömäärän mukaan.
Asiakaskohtaisia tuotantoympäristöjä ei ole, vaan sama tuotantoympäristö palvelee useampaa tai kaikkia asiakkaita. SaaS-ohjelmistosta ei ole useita versioita vaan sovelluksia voi vain konfiguroida tiettyihin tarpeisiin: asiakaskohtaista räätälöintiä ei ole.
SaaS-mallissa palvelun tarjoaja hallitsee laitteistoa, ohjelmistoa ja vastaa tietoturvasta: tiedot talletetaan palveluntarjoajan järjestelmään.
Spotify sisältää monia SaaS-palvelun tunnusmerkkejä.
Historia.
Ennen SaaS-mallia vastaavaa on käytetty 1960-luvulla, jolloin suurtietokoneet käyttivät osituskäyttöjärjestelmää, johon oltiin yhteydessä päätteellä. 1990-luvulla internetin yleistymisen myötä syntyi ASP-malli ("application service provider"), jossa oli useita merkittäviä rajoitteita. Ensimmäiset SaaS-ratkaisut ilmeistyivät 1990-luvun lopulla.
Pyrrolidiini

Pyrrolidiini (C4H9N) on syklinen eli rengasrakenteinen amiini. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä. Pyrrolidiinirakenne esiintyy monissa alkaloideissa.
Esiintyminen luonnossa.
Pyrrolidiinia esiintyy luonnollisesti muun muassa porkkanan lehdissä ja hieman pienemmissä määrin myös tupakan lehdissä. Pyrrolidiinirakenne esiintyy lukuisissa erilaisissa alkaloideissa. Tällaisia ovat muun muassa nikotiini, hygriini ja kuskohygriini.
Pyrrolidiinirakenne on myös tärkeä osa proliini- ja hydroksiproliiniaminohappojen rakennetta.
Ominaisuudet.
Pyrrolidiini on huoneenlämpötilassa kirkasta tai keltaiseen vivahtavaa nestettä, jolla on pistävä ammoniakinkaltainen haju. Yhdiste on voimakkaasti emäksinen aine ja reagoi helposti happamien aineiden kanssa ja on syövyttävä yhdiste.
Synteesi.
Pyrrolidiinia voidaan valmistaa teollisesti tetrahydrofuraanista ja ammoniakista tai amiineista noin 300 °C:n lämpötilassa alumiinioksidin toimiessa katalyyttinä. Pyrrolidiiniä voidaan syntetisoida myös klooratuista amiineista fotolyysin avulla happamissa olosuhteissa niin sanotulla Hoffman–Löffler-reaktiolla.
Käyttö.
Pyrrolidiiniä käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa fungisidejä ja hyönteismyrkkyjä, kumin vulkanoinnissa tarvittavia kiihdytinaineita ja lääkeaineita. Pyrrolidiinirakenteen sisältäviä lääkeaineita ovat muun muassa buflomediili ja kaptopriili.
Pyrrolidiini reagoi samaan tapaan kuin sekundääriset amiinit. Siihen voidaan liittää esimerkiksi alkyyli-, asetyyli- tai nitroryhmiä. Pyrrolidiini on kuitenkin emäksisempi ja elektrofiilisempi kuin esimerkiksi dietyyliamiini ja soveltuu siksi hyvin enamiinien valmistukseen karbonyyliryhmän sisältävistä yhdisteistä.
Turvallisuus.
Pyrrolidiini on hyvin emäksistä ja voi aiheuttaa vakaviakin syövytysvammoja joutuessaan silmiin tai iholle. Hengitettynä yhdiste aiheuttaa yskää ja kurkkukipua sekä huonovointisuutta. Nieltynä pyrrolidiini voi aiheuttaa huonovointisuutta ja oksentelua sekä kouristuksia. Pitkäaikainen altistuminen pyrrolidiinille saattaa aiheuttaa hermostovaurioita.
Kari Rimpi

Kari Allan Rimpi (s. 18. tammikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti evp, joka oli puolustusministeriön kansliapäällikkö 2006–2010. 
Henkilöhistoria.
Kari Rimpin äiti on konttoristi Hellevi Andstén. Rimpin ensimmäinen puoliso vuodesta 1970 oli Maija Välikangas (k. 1995) ja toinen vuodesta 1999 on Eeva Laakso. Rimpi valmistui Kadettikoulusta 1971 ja Sotakorkeakoulusta 1981. Hän on opiskellut myös Genevessä Institute of International Studies -instituutissa.
Sotilasura.
Rimpi oli Pääesikunnan päällikkö 2003–2005, Läntisen maanpuolustusalueen komentaja 2001–2002, Pääesikunnan maavoimapäällikkö 2000–2001, valmiuspäällikkö 1998–2000 ja erityistehtävissä 1998. Pohjoismaispuolalaisen prikaatin komentajana Bosnia-Hertsegovinassa hän toimi 1997–1998, Pohjois-Karjalan sotilasläänin komentajana 1996–1997, maanpuolustuskurssien johtajana 1994–1996 ja opettajana 1993–1994 ja Uudenmaan jääkäripataljoonan komentajana 1991–1993. Rimpi oli puolustusneuvoston yleissihteerin apulainen 1987–1990 ja Uudenmaan Rakuunapataljoonan pataljoonaupseeri 1985–1987. Hän työskenteli sotilasuransa alkuvuosina Uudenmaan Rakuunapataljoonassa myös opetusupseerina, samoin kuin toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina Pääesikunnassa ja Helsingin sotilaspiirin esikunnassa, yksikön päällikkönä ja opetusupseerina Päällystöopistossa sekä opetusupseerina Aliupseerikoulussa. Rimpi ylennettiin luutnantiksi 1971, yliluutnantiksi 1974, kapteeniksi 1978, majuriksi 1985, everstiluutnantiksi 1990, everstiksi 1994, prikaatikenraaliksi 1997, kenraalimajuriksi 1999 ja kenraaliluutnantiksi 2001 .
Edi Pejcic

Edi Pejcic (s. 1973) on suomalainen vedonlyöntianalyytikko ja toimittaja. Hän laskee vedonlyöntikertoimia ja kirjoittaa vihjeitä "Ilta-Sanomiin" ja "Veikkaaja"-lehteen.
Pejcic työskenteli "Veikkaajassa" jo 2002, kun "Ilta-Sanomat" osti lehden Veikkaukselta. Pejcic siirtyi kaupan mukana vanhana työntekijänä ja alkoi kirjoittaa vihjepalstaa heti myös "Ilta-Sanomiin". Kun "Veikkaaja" muuttui 2009 tabloidista aikakauslehtimuotoon, Pejcic siirtyi kirjoittamaan vihjeitä paperilehden sijaan lehden verkkosivulle. "Ilta-Sanomien" verkkosivujen blogi saavuttikin loppuvuoden aikana merkittävän suosion ja nousi Suomen suosituimpien vedonlyöntiblogien joukkoon. Pejcicin blogi on kerännyt suosiota hänen opettavan ja analyyttisen otteensa vuoksi..
Monacon Davis Cup -joukkue

Monacon Davis Cup -joukkue edustaa Monacoa Davis Cupissa. Se toimii Monacon tennisliiton alaisuudessa. Monaco osallistui ensimmäisen kerran Davis Cupiin vuonna 1929 ja osallistunut 70 vuonna. Sinä aikana Monaco on pelannut 135 maaottelua, voittanut 61 ja hävinnyt 74. 
"Päivitetty 13. maaliskuuta 2010"
U. T. Sirelius

Uuno Taavi Sirelius (5. toukokuuta 1872 Jääski – 24. elokuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen kansatieteilijä ja Helsingin yliopiston ensimmäinen suomalais-ugrilaisen kansatieteen professori. Hänet tunnettiin kalastusmenetelmien tutkijana, mutta hän myös käynnisti ryijyperinteen tutkimuksen teoksellaan "Suomalaiset ryijyt".
Elämäkerta.
Sireliuksen vanhemmat olivat kappalainen David Sirelius ja Anna Elisabet Cajander. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1891 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1895, maisteriksi 1897, lisensiaatiksi 1906 sekä tohtoriksi 1907. Sireliuksen väitöskirja "Über die Sperrfischerei bei den finnisch-ugrischen Völkern" käsitteli suomalais-ugrilaisten kansojen patokalastuksen kehitystä ja kalastusmenetelmien eroavaisuuksia.
Sirelius teki ensimmäisen tutkimusmatkansa Venäjälle obinugrilaisten kansojen asuma-alueille yhdessä unkarilaisen etnografin János Jankón kanssa 1896. Hän teki uuden matkan hantien, mansien ja samojedien pariin Obin ja sen sivujokien varsille 1898–1900. Vuonna 1907 Sirelius teki matkan syrjäänien ja votjakkien pariin Kazanin–Permin alueelle ja vuonna 1911 toisen matkan Arkangelin alueelle.
Sirelius oli Valtion historiallisen museon palveluksessa vuodesta 1894 ja toimi museon ylimääräisenä amanuenssina 1900–1918. Hän oli Kansallismuseon intendentti 1917 ja muinaistieteellisen toimikunnan etnografian osaston johtaja 1920–1921 sekä vt. johtaja 1921–1929. Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kansatieteen dosenttina hän toimi 1906–1921 ja professorina 1921–1929. Sirelius oli myös Suomalais-ugrilaisen seuran kirjastonhoitaja 1900–1919, Suomen muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtaja 1922–1923 ja esimies 1925. Hän oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1916, ja hän sai Hampurin yliopiston kunniatohtorin arvon 1921.
Sirelius joutui helmikuussa 1922 sisäministeri Heikki Ritavuoren murhan silminnäkijäksi ja häntä kuultiin todistajana Ritavuoren ampunutta Ernst Tandefeltiä vastaan käydyssä oikeudenkäynnissä.
Sirelius oli naimisissa vuodesta 1900 Manuela Natulinin (1876–1924) kanssa. Heidän lapsiaan olivat Aune Gertrud Ikonen (1901–1971), sittemmin Hedly, sekä Uuno Urpo Tapio Siirala (1908–1982), Helsingin yliopiston korva-, nenä- ja kurkkutautien professori.
Karl Heinrich Barth

Karl Heinrich Barth (12. heinäkuuta 1847 Pillau, Preussi – 23. joulukuuta 1922 Berliini, Saksa) oli saksalainen pianisti ja pianopedagogi.
Barth syntyi tuolloin Preussille kuuluneessa Pillaun kaupungissa (nykyinen Baltijsk) lähellä Königsbergiä. Hänen ensimmäisenä opettajanaan toimi oma isä, joka oli musiikinopettaja. Vuodet 1856–1862 opettajana oli Ludwig Steinmann Potsdamissa ja myöhemmin Hans von Bülow, Hans Bronsart von Schellendorf ja Carl Tausig. Sävellystä hänelle opettivat Adolf Marx ja Carl Weitzmann.
Vuonna 1868 Barth nimitettiin Berliiniin Sternin konservatorion opettajaksi. Sieltä hän siirtyi opettamaan Berliinin musiikkikorkeakouluun () 1871 ja hän toimi sen piano-osaston johtajana 1910–1921. Pianistina Barth hallitsi laajan ohjelmiston ja hän toimi varhain Brahmsin musiikin esitaistelijana. Barth soitti myös aikalaistensa arvostamassa Barth-triossa, jossa viulua soitti Heinrich Karl de Ahna ja selloa Robert Hausmann.
Mungopapu

Mungopapu ("Vigna radiata") on hernekasvilaji, joka on tärkeä viljelykasvi.
Mungopavun siemenet ovat pieniä, vihreitä ovaalinmuotoisia papuja, joita sanotaan mungpavuiksi. Niitä viljellään muun muassa Kiinassa ja Yhdysvalloissa. Ne myydään kuivattuina, ja niitä liotetaan ennen keittämistä vedessä kahdeksan tuntia. Liotusvettä ei käytetä uudelleen. Pavut kypsyvät keittämällä 20–30 minuutissa. Mungpapuja käytetään paljon myös idätettyinä korkean ravintoarvonsa takia.
Mungopavusta on olemassa musta muoto, jota pidetään eri lajina.
Ravintosisältö
100 g mungpapuja sisältää:
Rajakylän koulu (Oulu)

Rajakylän koulu on Oulussa, Rajakylässä sijaitseva peruskoulu, joka käsittää luokat 1–9. Rajakylän koulu on yhtenäiskoulu, jossa opiskelee noin 700 oppilasta. Pääkoululla Rajakylässä on vuosiluokkia 1–9 ja Kuivasojan sivukoululla vuosiluokkia on 1–4. Vuonna 1978 valmistuneen koulurakennuksen on suunnitellut arkkitehti Risto Harju.
Pateniemessä sijaitseva Kuivasojan koulu toimi aiemmin Rajakylän koulun sivuyksikkönä, mutta sen lakkauttamisesta päätettiin vuonna 2023. Kuivasojan koulu toimii Pateniemen koulun Herukan-yksikön oppilaiden väistötilana siihen asti, että Herukan-yksikön purku ja uudelleenrakennus on valmis, luultavasti 2026. Kuivasojan koulu on yksi neljästä vuonna 2023 suljettavaksi määrätystä koulusta, pitkälti vähäisten oppilasmäärien vuoksi.
Rajakylän koulun rakennuksessa toimi vuosina 1964–2023 Pateniemen lukio, joka yhdistyi Merikosken lukion kanssa Raksilan lukioksi. Lukiossa opiskeli lakkautushetkellä noin 290 henkilöä.
Musiikkiluokat.
Rajakylän koulu on mukana Oulun kaupungin musiikkiluokkatoiminnassa. Koulussa alkaa joka toinen vuosi uusi musiikkiluokka, joka jatkaa toimintaansa kolmannesta yhdeksänteen luokkaan. Musiikin erikoisluokalla opiskellaan opetussuunnitelman mukaisesti, painottaen musiikkia. Musiikkiluokalle valitaan opiskelijat valintakokeiden perusteella.
Teknologiapainotteiset luokat.
Vuonna 2012 Rajakylän koulu aloitti Teknologiateollisuuden 100-vuotissäätiön tuella kokeilun teknologiapainotteisesta luokasta, jossa opiskellaan opetussuunnitelman mukaisia oppisisältöjä mahdollisimman paljon teknologian ja käsillä tekemisen kautta. Kokeilu vakiintui jatkuvaksi käytänteeksi, ja vuodesta 2015 asti koulussa on toiminut kaksi joka toinen vuosi toimintansa aloittavaa teknologiapainotteista luokkaa. Luokat toimivat kolmannesta luokasta kuudenteen ja jatkavat toimintaansa 7.–9.-luokilla valinnaisten teknologiakurssien avulla. Vuonna 2016 teknologiapainotteiset luokat valittiin osaksi kansallista Hundred-projektia.
Vanhempaintoiminta.
Koulussa toimii Oulun Rajakylän koulun vanhempainyhdistys ry. Nykyään lakkautetulla Kuivasojan sivukoululla toimi vanhempaintoimikunta Kuikku. Kodin ja koulun yhteistyössä on käytössä Wilma.
Vanhempainyhdistyksellä on tiedotuskanavanaan Raatiset, joka on kotisivu, sisältäen jäsensivut ja jäsenrekisterin Yhdistysavain-palvelussa. Vanhempainyhdistys tiedottaa myös Facebook-sivuillaan.
Vanhempainyhdistys on Oulun alueellisen vanhempainyhdistyksen jäsen ja kuuluu myös kattojärjestöön, Suomen Vanhempainliittoon.
Jeravnan piiri

Jeravnan piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Burjatian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 25 600 neliökilometriä. Asukkaita on 18 600 henkeä (vuonna 2009).
Jeravnan piiri sijaitsee Burjatian itäosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Bauntin evenkiläiseen piiriin, idässä ja kaakossa Taka-Baikalian aluepiiriin, lounaassa Kižingan ja lännessä Horin piireihin.
Piirin alue käsittää Vitimin ylätasangon eteläosan Baikalin ja Lenan vedenjakajalla. Siihen kuuluu Jeravnan kattilalaakso sekä Vitimin, Udan ja Kondan jokilaaksot. Koillisessa alue rajoittuu Jablonovyivuoristoon, etelässä Tsagan-Hurtei -harjanteeseen ja lännessä Selengan tasankoon. Seudulla on lukuisia järviä. Niistä suurimmat ovat Bolšaja Jeravna, Malaja Jeravna ja Sosnovskoje.
Piiriin kuuluu 14 maalaiskuntaa: Egitui (keskuspaikka Možaika) Gunda, Isinga, Komsomolskoje, Konda (Telemba), Ozernyi, Širinga, Sosnovo-Ozjorskoje, Tselinnyi, Tuldun, Tužinka, Uldurga, Ulhasaa (Gonda) ja Ust-Egita. Hallinnollinen keskus on Sosnovo-Ozjorskojen kylä, josta on 297 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Ulan-Udeen. Asutuskeskuksia on yhteensä 22.
Asukkaista 54 % on burjaatteja ja 44 % venäläisiä. Yli 35 % väestöstä asuu piirikeskuksessa Sosnovo-Ozjorskojessa.
Seudulla on elintarvike- ja kaivosteollisuutta. Maatalous on erikoistunut hevosten ja lampaiden kasvatukseen sekä maidon ja lihan tuotantoon.
Sosnovo-Ozjorskojessa on ammattikoulu, lasten taidekoulu ja Tsyrenžap Sampiloville omistettu taidegalleria. Kulttuurilaitosten yhteydessä toimii kaksi kansanteatteria ja neljä folkloreyhtyettä. Piirissä sijaitsee vuonna 1820 perustettu Egituin buddhalaisluostari, jossa säilytetään ainutlaatuista Buddhan patsasta. Sosnovo-Ozjorskojessa on pieni hotelli. Sosnovoje-järven rannalle rakennetaan matkailukeskusta. 
Paikallislehtenä ilmestyy "Jaruuna" (”Jeravna”).
Mora–Brunflo-rata

Mora–Brunflo-rata on Ruotsin rataverkkoon kuuluva vähäliikenteinen pohjois-eteläsuuntainen Inlandsbanan-rautatien keskinen rataosuus. Rataosuuden omistaa ja sitä ylläpitää Inlandsbanan AB. Rataosan pituus on 307 kilometriä, se on yksiraiteinen ja sähköistämätön eikä sitä ole varustettu kauko-ohjauksella tai kulunvalvontalaitteistolla.
Liikenne rataosalla on vähäistä ja rajoittuu muutamaan päivittäiseen tavarajunavuoroon Moran ja Svegin välillä. Kesäisin rataosalla liikennöi päivittäin henkilöjunia. Rataosalla suurin sallittu nopeus on 80 km/h.
Historia.
Inlandsbanan-radan keskinen osa Morasta pohjoiseen muodostettiin hankkimalla valtion omistukseen alueelle aiemmin rakennettuja yksityisten rautatieyhtiöiden rataosia. Rataosuuden Moran ja Orsan välillä rakennutti alun perin yksityinen rautatieyhtiö Falun-Rättvik-Mora Järnväg (FRMJ) ja se avattiin liikenteelle 1892. Orsan ja Svegin välinen osuus kuului alun perin Orsa-Härjeådalens Järnvägille (OHJ) joka sai luvan rataosan rakentamiseen vuonna 1900, ja se valmistui 1909. Molemmat rataosuudet siirtyivät valtion hallintaan vuosina 1917–1919. Valtio rakensi Svegin ja Brunflon välisen rataosuuden vuosina 1915–1922, ja ensimmäisenä liikenteelle avattiin osuus Hackås–Brunflo vuonna 1916.
Kristinehamnin ja Jällivaaran välinen 1 288 kilometrin mittainen Inlandsbanan valmistui 1937. Kesti kuitenkin vain noin 30 vuotta ennen kuin liikenteen lakkautukset alkoivat. Sivurata Svegista Hedeen lakkautettiin 1966, ja vuonna 1969 henkilöliikenne Lesjöforsin ja Moran välillä. Liikenteen vähyyden vuoksi koko Inlandsbananin sulkemista suunniteltiin eritoten 1980-luvulla, mutta vuonna 1993 rata siirtyi Inlandsbanan AB:n omistukseen.
Australian avoin tennisturnaus 2002

Vuoden 2002 Australian avoin tennisturnaus pelattiin 14.-27. tammikuuta 2002.
Tulokset.
Miesten kaksinpeli.
Finaalissa olivat vastakkain Thomas Johansson, Ruotsi ja Marat Safin, Venäjä. Johansson otti ensimmäisen Australian avoimen turnausvoittonsa luvuin 3–6, 6–4, 6–4, 7–6(4). Johansson oli selvittänyt tiensä finaaliin voittamalla semifinaaleissa Tšekin Jiří Novákin ja puolivälierissä Ruotsin Jonas Björkmanin. Finaalin hävinnyt Safin selvitti välierät voittamalla Saksan Tommy Haasin ja puolivälierät kukistamalla Etelä-Afrikan Wayne Ferreiran.
Naisten kaksinpeli.
Finaalissa olivat vastakkain Yhdysvaltain Jennifer Capriati ja Sveitsin Martina Hingis. Capriati voitti ottelun luvuin 4–6, 7–6(7), 6–2. Hän selvitti tiensä finaaliin voittamalla välierissä Belgian Kim Clijstersin ja puolivälierissä Ranskan Amélie Mauresmon. Finaalin hävinnyt Hingis voitti välierissä Yhdysvaltain Monica Selesin ja puolivälierässä Italian Adriana Serra Zanettin.
Miesten nelinpeli.
Miesten nelinpelin voittivat Bahaman Mark Knowles ja Kanadan Daniel Nestor. Finaalissa he kaatoivat Ranskan Michaël Llodran ja Fabrice Santoron luvuin 7–6, 6–3.
Naisten nelinpeli.
Naisten nelinpelin voittivat Martina Hingis ja Venäjän Anna Kournikova. He kukistivat finaalissa parin Daniela Hantuchová, Slovakia ja Arantxa Sánchez, Espanja luvuin 6–2, 6–7, 6–1.
Sekanelinpeli.
Sekanelinpelin voittivat Daniela Hantuchová ja Zimbabwen Kevin Ullyett. Finaalissa kukistuivat Argentiinan Paola Suárez ja Gastón Etlis luvuin 6-3, 6-2.
Poikien kaksinpeli.
Australian avointen poikien kaksinpelin voiton vei Ranskan Clement Morel. Finaalissa kaatui Australian Todd Reid luvuin 6-4, 6-4.
Tyttöjen kaksinpeli.
Tyttöjen kaksinpelin voitti Barbora Strýcová, Tšekki. Finaalissa kukistui Venäjän Maria Sharapova luvuin 6–0, 7–5.
Poikien nelinpeli.
Poikien nelinpelin voittivat australialaispari Todd Reid ja Ryan Henry.
Tyttöjen nelinpeli.
Tyttöjen nelinpelin voittivat Argentiinan Gisela Dulko ja Indonesian Angelique Widjaja.
Volotšajevka-2

Volotšajevka-2 () on kaupunkimainen taajama Juutalaisten autonomisen alueen Smidovitšin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Siperian rautatien varrella 45 kilometriä Habarovskista länteen. Asukkaita on 1 900 henkeä (vuonna 2009).
5.–14. helmikuuta 1922 Volotšajevkan aseman lähellä käytiin Vasili Blücherin johtaman Kaukoidän tasavallan kansan vallankumousarmeijan ja kenraali Moltšanovin komentamien valkoisten joukkojen välinen taistelu, joka päättyi valkoisten tappioon. Taistelun seurauksena kansan vallankumousarmeija valtasi Habarovskin.
Jetman

Jetman on hahmo, joka esiintyy eri avaruuspeleissä: 
Chōjin Sentai Jetman on japanilainen televisiosarja.
Liisi Karttunen

Elisabeth (Liisi) Karttunen (6. tammikuuta 1880 Kitee – 20. elokuuta 1957 Kitee) oli suomalainen historiantutkija ja diplomaatti.
Ura.
Liisi Karttusen vanhemmat olivat Kiteen kappalainen, varapastori Karl Karttunen ja Eva Maria Telén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1905. Karttunen työskenteli vuodesta 1907 alkaen Roomassa Henry Biaudet’n johtamassa Vatikaanin arkistoja tutkineessa ryhmässä. Karttunen tutki erityisesti vastauskonpuhdistuksen ajan katolista kirkkoa sekä Vatikaanin suhteita Pohjoismaihin. Hän väitteli tohtoriksi 1910, väitöskirjan nimi oli "Antonio Possevino: Un diplomate pontifical au 16e siécle".
Suomen itsenäistyttyä Karttunen oli vuodesta 1919 Suomen Rooman-suurlähetystön palveluksessa kulttuuri- ja sanomalehtiavustajana sekä puolen vuoden ajan 1935–1937 Suomen va. asiainhoitajana Roomassa. Palattuaan Suomeen 1944 hän oli 1944–1948 ulkoministeriön palveluksessa.
Myös Karttusen veljet Uuno ja Kaarlo työskentelivät jonkin aikaa Biaudet’n ryhmässä ja väittelivät tohtoreiksi. Karttusen sisar Iina Karttunen väitteli hengellisten laulujen säveltäjistä.
Aiheesta muualla.
 Luettelo Liisi Karttusen lehtiartikkeleista
Gregorius Toursilainen

Gregorius Toursilainen (n. 538–594) oli frankkilainen historioitsija ja Toursin piispa. Hänen pääteoksensa "Historia Francorum" käsittelee frankkien historiaa vuosina 417–591, ja on merovingien aikakauden keskeisin lähde.
Gregorius kuului huomattavaan gallialais-roomalaiseen sukuun, jonka monet jäsenet olivat piispoja. Gregorius päätti jo varhain astua kirkon palvelukseen, ja vuonna 573 hänet valittiin Toursin piispaksi, missä virassa hän pysyi kuolemaansa saakka.
Gregorius Toursilainen kirjoitti useita pyhimysten elämäkertoja, tunnetuimpana niistä Martinus Toursilaisen eli Pyhän Martin ihmeteoista kertovat neljä kirjaa.
Gregorius Toursilainen on julistettu pyhimykseksi. Hänen muistopäiväänsä vietetään 17. marraskuuta.
Mankellbron

Mankellbron on Svegin taajamassa Härjedalenin kunnassa Ruotsissa sijaitseva yhdistetty maantie- ja rautatiesilta. Silta ylittää Ljusnan-joen, ja sen ainoalla kannella joen ylittävät sekä Brogatan että Inlandsbanan-rataan kuuluva rataosuus . Sillan pääjänteen pituus on 45 metriä, kokonaispituus 120 metriä, ja se avattiin liikenteelle 1909.
Silta on nimetty kirjailija Henning Mankellin mukaan.
Ville Muilu

Vilho Johannes (Ville) Muilu (4. elokuuta 1915 Nurmo – 22. helmikuuta 1977) oli suomalainen herännäisiin kuulunut pappi ja kirjailija.
Muilu toimi rajaseutupappina Lentiirassa, Oulun hiippakunnan diakoniapastorina ja Rääkkylän kirkkoherrana. Vuodesta 1964 hän oli sotilaspastorina Niinisalossa ja myöhemmin kenttärovastina Kuopiossa.
Vuonna 1973 Ville Muilua kuulusteltiin hänen varusmiehille pitämällään oppitunnilla käyttämästä puolustustahdon kuvauksesta. Muilua syytettiin siitä, että hän olisi rinnastanut Suomen lipun peipposen verenhimoiseen lauluun. Tapauksesta laadittiin presidentti Kekkosta varten nelisivuinen muistio.
Ruutu+ Urheilu 2

Ruutu+ Urheilu 2 (entiseltä nimeltä Nelonen Sport ja Nelonen Pro 2) oli suomalainen urheiluun erikoistunut, 1. helmikuuta 2010 aloittanut maksullinen televisiokanava, joka näkyi useimmissa kaapeliverkoissa sekä maanpäällisessä digiverkossa. Ruutu+ Urheilu 2 oli osa Nelonen Media -mediayksikköä, joka kuuluu Sanoma-konsernin Suomen toimintojen liiketoimintaryhmään, Sanoma Media Finlandiin. Kanavalla esitettiin muun muassa Jääkiekon SM-liigan kuukauden peli, semifinaalit ja finaalit jälkilähetyksinä. Televisiokanava aloitti lähetyksensä nimellä Nelonen Sport ja korvasi samalla entisen Urheilukanavan. Kanava vaihtoi nimeään 1. tammikuuta 2011 Nelonen Pro 2:ksi muuttuen helmikuun alussa maksulliseksi kanavaksi, näkyen vielä tammikuun ajan ilmaiseksi. Samoin nimeään muutti myös Nelonen Sport Pro, jonka nimeksi tuli Nelonen Pro 1. Vuonna 2017 Nelonen Pro 1 vaihtoi jälleen nimeään, uudeksi nimeksi tuli Ruutu+ Urheilu 1.
Heinäkuussa 2018 Nelonen Media ilmoitti lopettavansa maksu-tv-toimintansa ja maksukanavien lähetyksien loppuvan syyskuun alussa.
Svegin rautatieasema

Svegin rautatieasema (, ) on rautatieasema Svegin taajamassa Härjedalenin kunnassa Ruotsissa. Se sijaitsee Inlandsbanan-rautatiehen kuuluvan rataosan lähes puolivälissä, Ljusnanjoen pohjoisrannalla.
Rautatien Orsasta Svegiin rakensi yksityinen rautatieyhtiö, Orsa-Herjeådalens Järnväg (OHJ), ja Svegin liikennepaikka avattiin yleiselle liikenteelle 9. helmikuuta 1909, kun viimeinen kahden kilometrin mittainen Ljusnanjoen ylittävä osuus Bäckedalista valmistui. Rautatie Orsasta Svegiin liikennepaikkoineen siirtyi Ruotsin valtionrautateiden, Statens Järnvägarin omistukseen 1. tammikuuta 1919.
Vuosina 1924–1970 Sveg oli risteysasema, jossa Hedeen johtava 72 kilometrin mittainen sivurataosuus, Hedebanan, haarautui Inlandsbanasta.
HMAS Canberra (D33)

HMAS Canberra (viirinumero D33) oli Australian kuninkaallisen laivaston Kent-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Clydebankistä John Brown and Companyltä, missä köli laskettiin 9. syyskuuta 1925. Alus laskettiin vesille 31. toukokuuta 1927 kumminaan prinsessa Mary ja otettiin palvelukseen 9. heinäkuuta 1928 ensimmäisenä päällikkönään George L. Massey.
Palvelus.
Palvelukseenoton jälkeen alus viipyi viisi kuukautta koulutettavana Britteinsaarilla. Alus saapui 25. tammikuuta 1929 ensimmäisen kerran Australiaan Fremantleen, minkä jälkeen se viipyi kotivesillään aina syyskuuhun 1931.
Syyskuussa 1931 alus aloitti laivastovierailun Uuteen-Kaledoniaan ja Fidžille ja vuosina 1932 ja 1937 se vieraili Kiinassa sekä Uudessa-Seelannissa kolmesti. Alus saattoi 1934 "HMS Sussexia" Gloucesterin herttuan, prinssi Henryn Australian vierailulla.
Toisen maailmansodan alun "Canberra" suojasi saattueita kotivesillä sekä Tasmaninmerellä. Alus osallistui vuonna 1940 tuloksetta Saksan laivaston risteilijä "Admiral Graf Speen" sekä sen tukilaiva "Pinguinin" etsintään. Alus osallistui alkuvuodesta 1941 tuloksettomaan taskutaistelulaiva "Admiral Scheerin" etsintään. Alus pysäytti "HMNZS Leanderin" kanssa Saksan laivaston tukilaiva "Coburgin" sekä entisen norjalaisen tankkerin "Ketty Brovigin", jonka kaappari "Atlantis" oli vallannut kuukautta aiemmin. Vuoden 1941 lopun se suojasi Intian valtamerellä saattueita.
Alus siirrettiin 7. helmikuuta 1942 huollettavaksi telakalle Sydneyyn. Alus oli telakalla ollessaan epäonnistuneen Japanin laivaston tekemän minisukellusvenehyökkäyksen kohteena. Palvelukseen palattuaan se liitettiin toukokuun puolessavälissä TF 44:ään, jonka mukana se rynnäköi kesäkuussa Korallimerelle yhdessä Yhdysvaltain laivaston risteilijöiden "USS Chicagon" ja "USS Salt Lake Cityn" kanssa. Alus oli heinäkuussa jonkin aikaa sijoitettuna Wellingtoniin ennen liittymistään operaatio Watchoveriin Salomonsaarilla.
Alus valvoi maihinnousualusten esiintymistä 7.–8. elokuuta Tulagilla, mutta ei kohdannut vastarintaa. Alus oli varhain 9. elokuuta partioimassa osana liittoutuneiden maihinnousua Guadalcanalille sekä Tulagille, kun se kohtasi useita Japanin laivaston risteilijöitä.
Alus vastaanotti Savon saaren taistelun avauslaukaukset, kun siihen osui muutamassa minuutissa kaksi torpedoa sekä yli 20 kahdeksan tuuman kranaattia. Osumien seurauksena alus menetti tehonsa ja kallistui voimakkaasti. Aluksen eloonjääneet siirrettiin Yhdysvaltain laivaston hävittäjille "USS Patterson" ja "USS Blue". Yhdysvaltain laivaston kontra-amiraali Richmond Kelly Turner antoi käskyn, jonka mukaan aluksen oli kyettävä aamuun mennessä seuraamaan osastoa tai se tulisi upottaa. "USS Ellet" ja "USS Selfridge" upottivat aluksen tykein ja laukaisemalla useita torpedoita. Aluksella sai surmansa 193 miehistönjäsentä mukaan lukien aluksen päällikkö Frank Getting.
Ain’t Misbehavin’

Ain’t Misbehavin’ on Thomas ”Fats” Wallerin ja Harry Brooksin säveltämä ja Andy Razafin sanoittama jazzstandardi vuodelta 1929. Se kuului musikaaliin "Hot Chocolates", jota esitettiin ensin Harlemissa ja joka myöhemmin siirtyi Broadwaylle.
Kappaleesta levytettiin kuusi hittiversiota sen ilmestymisvuonna. Ensimmäisenä singlelistalle nousi Leo Reisman ja myöhemmin samana vuonna Bill ”Bojangles” Robinson, Gene Austin, Louis Armstrong, Ruth Etting ja Waller itse. Armstrongin Broadway-debyytti oli tämän kappaleen soittaminen trumpettisoolona "Hot Chocolatesin" väliajalla. Wallerin pianoinstrumentaaliversio vuodelta 1929 valittiin historiallisia äänilevyjä arkistoivaan Grammy Hall of Fameen vuonna 1984.
Vuonna 1943 Waller lauloi kappaleen elokuvassa "Swingin suurhurmurit", jossa esiintyi lista ajan suosituimpia mustia esiintyjiä, kuten Lena Horne, Cab Calloway, Bill Robinson, Dooley Wilson, Katherine Dunham ja The Nicholas Brothers.
Kappale antoi nimen Wallerin musiikkiin perustuvalle vuoden 1978 Broadway-musikaalinäytelmälle "Ain’t Misbehavin’", joka palkittiin parhaan musikaalin Tony-palkinnolla. Musikaalin suosio herätti uudelleen yleisön kiinnostuksen jo valmiiksi arvostetun pianistin musiikkiin.
Suomennoksia.
Vexi Salmi suomensi kappaleen Kalle Fältin vuoden 1975 levytykseen nimellä ”Voit minuun luottaa”. Uusi Iloinen Teatteri on esittänyt laulua Mikko Koivusalon musikaalisuomennoksessa nimellä ”En katso muihin”.
Neljä nolattua neroa (elokuva)

Neljä nolattua neroa ("Monkey Business") on Marx-veljesten kolmas elokuva, ja se valmistui vuonna 1931. Elokuvan pääosissa ovat Marx-veljesten lisäksi Thelma Todd, Rockliffe Fellowes, Harry Woods ja Ruth Hall. Käsikirjoitukseen teki humoristi S. J. Perelman. Marx-veljesten elokuvista tunnettu Margaret Dumont ei poikkeuksellisesti ole tässä elokuvassa mukana.
Elokuvassa Marx-veljet esittävät salamatkustajanelikkoa, jotka joutuivat pakoilemaan viranomaisia luksusristeilijällä, ja he ryhtyvät vahingossa kilpailevien gangstereiden kätyreiksi.
Hevosen sulat

Hevosen sulat, myös nimellä Hevosensulat, (engl. Horse Feathers) on neljäs Marx-veljesten elokuva vuodelta 1932. 
Siinä Groucho esittää Huxley Collegen rehtoria, joka poikansa (Zeppo Marx) kehotuksesta lähtee salakapakkaan etsimään jalkapallon pelaajia Huxleyn ja Darwinin välistä jalkapallo-ottelua varten. Siellä hän tormää jääkauppias Chicoon ja Harpoon, ja luulee näitä ammattijalkapalloilijoiksi. Kaiken lisäksi Zepon naisystävä (Thelma Todd) yrittää manipuloida Huxleyn ja Darwinin välistä jalkapallo-ottelua.