Kathekon ja katorthoma

Kathēkon (; mon. , "kathēkonta") ja katorthōma (; mon. , "katorthōmata") ovat antiikin kreikkalaisen ja erityisesti stoalaisen filosofian käsitteitä.
"Kathēkon" tarkoittaa ”oikeaa toimintaa”, ”soveliasta toimintaa”, ”luonnonmukaista toimintaa” tai ”velvollisuutta”. Stoalaisen ajattelun mukaan ihmisten (ja kaikkien elävien olentojen) tulee toimia oman luontonsa mukaisesti. Tämä on termin "kathēkon" ensisijainen merkitys. Käsite on peräisin stoalaisuuden perustajalta Zenon Kitionilaiselta. Termin latinankielinen Ciceron kehittämä vastine on "officium". Seneca käytti käännöstä "convenentia".
"Kathēkon" asettuu stoalaisessa etiikassa "katorthōmaa" vastaan: jälkimmäinen tarkoittaa ”täydellistä toimintaa”, ”hyveellistä toimintaa” tai ”sitä mikä tehdään oikein”. Termi on johdettu sanoista "orthos logos" (järki), ja joskus käytettiin myös termiä "teleion kathēkon", täydellinen, saavutettu "kathēkon".
"Kathēkonta" ja "katorthōmata".
Stoalaisen filosofian mukaan jokainen olento, oli se sitten elävä (kasvi, eläin tai ihminen) tai eloton, omaa sen luontoa vastaavia sille soveliaita toimintoja, "kathēkonta". Stoalaiset tekivät eron termien "kathēkon" ja "katorthōmata" välille. Heidän mukaansa viisaan teot ovat välttämättä "katorthōmata", eli hyveellisiä "kathēkonta".
Se mikä erotti nämä kaksi toisistaan, ei ollut se mitä tehtiin, vaan tapa jolla toimittiin. Näin poikkeuksellisissa oloissa viisas voisi tehdä "katorthōmata" jotka olisivat tavallisen mittapuun mukaan kauhistuttavia, kuten runnella itseään tai olla seksuaalisessa kanssakäymisessä oman tyttärensä kanssa. Näin stoalaisessa etiikassa teon moraalisuutta arvioitaessa keskeisellä sijalla on teon intentionaalisuus: teon moraali ei ole teossa itsessään, vaan teon intentionaalisuudessa ja siinä tavassa, jolla teko tehtiin; toisin sanoen, teon toteuttajassa.
Eräs toinen tapa määritellä ero termien "kathēkon" ja "katorthōmata" välillä on sanoa, että "katorthōmata" ovat "kathēkonta", joilla on ”kaikki luvut kokonaisuudessaan” ("pantas apekhon tous arithmous"), mikä on stoalainen täydellistymää tarkoittava ilmaus. Longin ja Sedleyn mukaan tällaisen kaikkiin lukuihin viittaavan ilmauksen alkuperä on ajatuksessa musikaalisesta harmoniasta. Tällaiset "katorthōmata" tehdään harmoniassa kaikkiin hyveisiin nähden, kun taas maallikko voi toimia vain suhteessa yhteen hyveistä. Stoalaiset katsoivat, että kaikki hyveet ovat kietoutuneet toisiinsa ja että täydellinen toiminta käsittää siksi ne kaikki..
Suhde muihin eettisiin käsitteisiin.
Stoalainen etiikka on monimutkaista, ja siinä on erilaisia hierarkiatasoja. Tavallisen maallikon tasolla ihmisen on toimittava oman luontonsa mukaisesti. Tiukkojen stoalaisten moraaliajatusten mukaan tavallisten ihmisten teot ovat kuitenkin aina mielipuolisia (, "hamartemata", "erehdyksiä"), kun taas harvojen viisaiden teot ovat "katorthōmata", täydellisiä tekoja. Viisas toimii pitäen katseensa hyvässä, kun taas tavalliset ihmiset (kuten eläimet ja kasvit) pyrkivät vain selviytymään. Kuitenkin kummatkin toimivat oman luontonsa mukaisesti.
Stoalaiset tunnistivat kolmannen, "kathēkontan" ja "katorthōmatan" väliin sijoittuvan tason: "mesa kathēkonta", ”yhdentekevät teot”. Ne eivät olleet sen enempää hyviä kuin pahojakaan. "Kathēkontaan" kuuluvia tekoja olisivat esimerkiksi terveenä pysyminen, vanhempien kunnioittaminen, jne. "Para to kathēkon", teot jotka ovat vastakohtaisia oikealle toiminnalle, olisivat näiden vastakohtia (vanhempien loukkaaminen, jne.). ”Yhdentekevät teot” liittyvät ”yhdentekeviin asioihin” (, "adiafora"), jotka eivät ole itsessään hyviä eivätkä pahoja, mutta joita voidaan käyttää hyödyksi tai haitaksi. Tällaisiin kuuluvat muun muassa terveys, varallisuus jne.