tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Janne Kinnunen (näyttelijä)

Janne Jaakko Tapani Kinnunen (s. 25. heinäkuuta 1974 Kontiolahti) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan televisiosarjasta "Karjalan kunnailla", jossa hän näyttelee Jaakko Jumppasta. Kinnunen on näytellyt myös elokuvissa "Historiaa tehdään öisin" (1999), "Kahakka" (2001), "Aleksis Kiven elämä" (2002) ja "Ralliraita" (2009).
Kinnunen on valmistunut Teatterikorkeakoulusta vuonna 1998. Hän on tunnettu omiin kokemuksiinsa koulukiusaamisesta pohjautuvasta näytelmästä "Tänään koulun jälkeen," joka on saanut vuoden 2019 Lasten- ja nuorten teatteripalkinnon.
Ruskokerttusieppo

Ruskokerttusieppo ("Microeca fascinans") on Australiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa tavattava pensassieppoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan ruskokerttusieppo on 12–14 cm. Ruskokerttusiepon sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Selkä, siivet ja päälaki ovat lajilla väriltään harmahtavan ruskeat. Päässä on vaalea, heikohkosti erottuva silmäkulmajuova. Kurkku, rinta ja vatsa ovat linnulla kellertävän valkoiset. Ruskokerttusiepon pyrstön valkoiset höyhenet näkyvät parhaiten, kun lintu laskeutuu puuhun.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Ruskokerttusieppoa tavataan Australiasta ja Papua-Uuden-Guinean koillisosista. Australiassa laji on levinnyt koko mantereelle, lukuun ottamatta kuivimpia alueita Australian keskiosissa ja Tasmaniaa. Linnun elinympäristöä ovat avoimet metsämaat ja pensaikot. Lajia tavataan usein maatiloilla ja puistoissa. Vielä 1960-luvulla ruskokerttusieppo oli hyvin yleinen Sydneyn kaupungin lähiöissä. Lajia on kuitenkin lähes hävinnyt sieltä mahdollisesti lisääntyneen hyönteismyrkkyjen käytön vuoksi. Laji on kuitenkin yleinen maaseudulla Sydneyn lähellä. Ruskokerttusiepot istuvat tyypillisesti aitojen tai sähkölankojen päällä.
Pesiminen ja ravinto.
Ruskokerttusiepon pesimäkausi kestää elokuusta tammikuulle. Pesimäkaudessa voi olla useita pesueita samalla parilla. Pesä on pieni ja kuppimainen ja rakennetaan oksanhaarukkaan. Pesä tehdään ruohoista, puunkuoresta ja jäkälistä, jotka sidotaan yhteen hämähäkinseitillä. Naaras munii yleensä kaksi munaa, joita se hautoo hieman yli kaksi viikkoa. Koiras ruokkii hautovaa naarasta ja poikasiaan.
Ruskokerttusiepon ravinto koostuu hyönteisistä. Lintu syöksyy oksalta lentävän hyönteisen kimppuun, nappaa sen ja palaa takaisin oksalle.
Basquiat

Basquiat on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut draamaelämäkertaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Julian Schnabel. Elokuva keskittyy kertomaan postmodernin taiteilijan Jean-Michel Basquiat'n elämästä.
Elokuvassa Basquiat'na nähdään Jeffrey Wright ja David Bowie esittää Basquiat'n ystävää ja oppi-isää Andy Warholia. Oikeiden henkilöiden lisäksi mukana on myös muutamia fiktiivisiä hahmoja.
Tuotanto.
Schnabelin taide elokuvassa.
Ohjaajana Schnabelin on usein nähty laittavan itseään elokuviinsa lisäämällä juoneen fiktiivisen henkilön, Albert Milon (Gary Oldman), jonka hahmo perustuu Schnabeliin itseensä. Schnabel jättää elokuvaan itseään myös lisäämällä siihen oman äitinsä, isänsä ja tyttärensä Albert Milon perheenä. Schnabel itse on tarjoilija.
"Basquiat" oli ensimmäinen kaupallinen esitys taiteilijasta. Jean-Michel Basquiat kuoli 12. elokuuta 1988 heroiinin yliannostukseen. Hän oli ollut riippuvainen kokaiinista ja heroiinista. Schnabel ja hänen studioavustajansa Greg Bogan tekivät maalauksia "Basquiatin tapaan" elokuvaa varten.
Julkaisu ja vastaanotto.
Kritiikki.
Kriittinen vastaanotto elokuvaa kohtaan oli sekalaista, eikä yhtä positiivista kuin Schnabelin myöhempien elokuvien, kuten "Perhosen lasikuvussa".
Janet Maslin "The New York Times"issa kutsui elokuvaa "arkailemattomaksi, huomiotakiinnittäväksi ja enemmän kuin vähän helpoksi, tyylikkäältänäyttäväksi elokuvaksi ilman konnektiivista verkkoa, joka olisi antanut sille todellista syvyyttä".”
Musiikki.
Seuraavat laulut tulevat elokuvassa järjetyksessä.
The Definitive Simon &amp; Garfunkel

The Definitive Simon &amp; Garfunkel on Simon &amp; Garfunkelin vuonna 1991 julkaistu kokoelmalevy.
Hannu Virolainen

Hannu Ilmari Virolainen (s. 5. kesäkuuta 1947 Nurmes) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muiden muassa tv-sarjassa "Karjalan kunnailla" ja elokuvissa "Kätkäläinen" (1980), "Pohjanmaa" (1988), "Kuningasjätkä" (1999), "Badding" (2000), "Koirankynnen leikkaaja" (2004), "Joensuun Elli" (2004) ja "Ralliraita" (2009).
Virolainen on näytellyt uransa aikana Kouvolan Teatterissa 1971–1976, Joensuun kaupunginteatterissa 1979–1983 ja 1987–1995 ja Vaasan kaupunginteatterissa 1983–1987. 
Hannu Virolainen opiskeli Teatterikorkeakoulussa, mutta keskeytti sen vuonna 1969. Hän on käynyt myös teknillisen ammattikoulun.
Yksityiselämä.
Virolainen on naimisissa ja hänellä on aiemmasta liitostaan kaksi lasta ja neljä lastenlasta.
Satu kantaa lasta

Satu kantaa lasta – Opas lasten ja nuorten kirjallisuusterapiaan 1 on Silja Mäen ja Pirjo Arvolan kokoama ja toimittama kirjallisuusterapiaa käsittelevä teos. Se on ensimmäinen teos alallaan ja lähestyy aihettaan hyvin käytännöllisesti tarinoiden kautta sekä ennaltaehkäisevässä että hoidollisessa mielessä. Menetelmää voidaan soveltaa myös syömishäiriöisten nuorten terapiaan, mistä kirjassa kerrotaan onnistunut esimerkki "Eijasta", joka toipui kolmen vuoden viikoittaisen terapian avulla. Menetelmään voidaan yhdistää kuvataideterapiaa.
Kirjan ensimmäinen osa keskittyy teoriaan ja vastaa kysymykseen, mitä kirjallisuusterapia on. Toisessa osassa esitellään menetelmien käyttöä, kolmas osa esittelee käytännön työtä, muun muassa kuvan ja sanan yhdistämistä terapiassa, ja neljäs osa tuo kuuluviin äitien äänen.
Kirjallisuusterapiaa voi käyttää rankkojenkin psyykkisten kokemusten, kuten väkivallan ja seksuaalisen hyväksikäytön, aiheuttamien traumojen hoidossa.
Kirjan toimittajilla on kummallakin opetus- ja terapiatyön kautta syvällinen kokemus aiheesta. Kirja alkaa heidän kirjoittamallaan teoriaosuudella. Heidän lisäkseen kirjoittajina on viisi muuta ammattilaista.
Kirja soveltuu kirjallisuusterapeuttien ja muiden hoitoalan ammattilaisten käyttöön, mutta myös vanhemmat saavat siitä tukea omaan kasvatustyöhönsä, jotta he oivaltaisivat satujen ja lapselle lukemisen merkityksen.
Teokselle on jatkoa samojen toimittajien kokoama "Tarina tukee lasta – Opas lasten ja nuorten kirjallisuusterapiaan 2".
Kaarina Turunen

Liisa Kaarina Turunen (s. 28. syyskuuta 1943 Pielisjärvi) on suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Lahden kaupunginteatterin riveissä lähes puoli vuosisataa.
Ura.
Kaarina Turunen aloitti Lahden kaupunginteatterin näyttelijänä vuonna 1963. Kiinnitystä kesti aina vuoteen 2011, jolloin hän jäi eläkkeelle. Turusen näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Ellen Salpakari Väinö Linnan tekstiin perustuvassa näytelmässä "Täällä Pohjantähden alla" ja kohtalokas Malviina Hella Wuolijoen teoksessa "Niskavuoren nuori emäntä". Edelleen Turunen tulkitsi nimiosan komediassa "Shirley Valentine" ja Gina Ekdalin osan Henrik Ibsenin klassikkonäytelmässä "Villisorsa". Turusen jäähyväisnäytelmä oli "Kalenteritytöt".
Eläkkeellä ollessaan Turunen on näytellyt muun muassa Miikkulan kesäteatterin näytelmässä "Onnenmaa", joka perustuu Markku Pölösen tangoelokuvaan "Onnen maa".
Kaarina Turunen on ollut mukana myös erinäisissä televisiotuotannoissa. Vuosina 1978–1981 hän näytteli Karin Hansenia MTV3:n draamasarjassa "Rauhanranta 12". Draamasarjassa "Tuliportaat" (Yle TV1, 1998) hän tulkitsi Ria af Näfverhornin roolin ja sarjassa "Karjalan kunnailla" (Yle TV2, 2007–2009) hän näytteli Helinä Koskista. Turunen on näytellyt myös elokuvassa "Lieksa!" (2007).
Yksityiselämä.
Turusen vanhemmat ovat autoilija Matti Turunen ja ompelija Tyyne Kortelainen. Hän avioitui juontaja Reijo Salmisen kanssa 1965. Heillä on kaksi lasta: näyttelijä Eppu Salminen (oik. Jarmo Juhani Salminen, s. 1965) ja stand up -koomikko Krisse Salminen (oik. Heidi Kristiina Salminen, s. 1976). Eppu Salmisen poika on näyttelijä Roope Salminen.
Ace Eli and Rodger of the Skies

Ace Eli and Rodger of the Skies on yhdysvaltalainen seikkailukomedia vuodelta 1973. Elokuva kertoo stunttilentäjästä (Cliff Robertson), joka kiertää Yhdysvaltoja nuoren poikansa (Eric Shea) kanssa 1920-luvulla. Elokuvan tarinan laati alun perin Steven Spielberg.
Taustat.
Steven Spielberg oli kehitellyt tarinan lentäjästä, jolla on nuori poika, yhdistellen häntä kiinnostavia aiheita: lentokoneet, lentäminen ja vanhemman vastuu. Spielberg myi tarinan 20th Century Foxille aikoen ohjata elokuvan itse, mutta sen ostaneet henkilöt lähtivät studiolta ja uusi johtaja antoi tarinan työstettäväksi toiselle kirjoittajalle ja eri ohjaajalle.
Juoni.
1920-luvun alkuvuosien Kansasissa Eli-niminen lentäjä ja hänen 11-vuotias poikansa Rodger lähtevät lentäen matkaan ympäri maata ja kohtaavat lukuisia seikkailuja. Vaikka Elillä on monia romansseja, hän ei hyväksy vakituisia suhteita, ja Rodger kaipaa kuollutta äitiään.
Seraphine

Seraphine ("Séraphine") on Martin Provostin ohjaama ranskalais-belgialainen taiteilijakuvaus vuodelta 2008. Elokuva nousi Ranskassa arvostelu- ja yleisömenestykseksi ja sai seitsemän Cesar-palkintoa ohi monien suurtuotantojen. Lisäksi Prevost oli ehdolla palkinnonsaajaksi ohjaajana. Itseoppinutta naivistista taiteilijaa näyttelee Yolande Moreau.
Tarina.
Elokuva perustuu Séraphine Louisin, taiteilijanimeltään Séraphine de Senlis, elämään olematta elämäkertaelokuva. Pienessä ranskalaiskylässä asuva siivoojana ja pyykkärinä koko ikänsä työskennellyt Séraphine on erikoinen persoona, joka maalaa, koska suojelusenkeli on käskenyt hänen maalata. Picasson ja Henri Rousseaun esille nostaneen taidekauppias Wilhem Uhden (Ulrich Tukur) tapaaminen muuttaa hänen elämänsä. Uhden kautta hänen maalauksensa leviävät maailmalle. Taiteilija kuitenkin kuoli unohdettuna mielisairaalassa. Elokuvan ansiosta taiteilijan teosten näyttely oli esillä Pariisin Musée Maillol’ssa.
Moreaun näyttelijätyö on saanut niin ihailijoita kuin palkintojakin. Elokuvassa on rauhallinen rytmi, ja siinä saavat tilaa niin hieno näyttelijätyö kuin Ranskan maaseudun väritkin. Elokuva kuvaa aihetta romantisoimatta.
Vastaanotto.
Kritiikissä kiitetään elokuvan eleetöntä ja tarkasti havainnoivaa kertomusta, joka ei keskity niinkään Séraphine de Senlisin nimellä tunnetun taiteilijan teoksiin. Pikemminkin se kuvaa sitä prosessia, jossa taiteilija työskentelee. Se osoittaa löytymisen merkityksen. Taiteilijan löytäjästä Wilhelm Uhdesta (Ulrich Tukur), jonka kautta elokuvan kerronta lähinnä etenee, elokuva ei onnistu luomaan yhtä kiinnostavaa kuvaa.
Remix &amp; Soundtrack Collection

Remix &amp; Soundtrack Collection on rap -artisti/tuottaja Timbalandin 4. kesäkuuta 2007 julkaistu remixalbumi.
The Instrumentals

The Instrumentals on R&amp;B-laulaja T-Painin syksyllä 2009 julkaistu instrumentaalialbumi. Albumi sisältää T-Painin suurimmat hitit ilman laulua T-Painin kolmelta edelliseltä studioalbumilta: "Rappa Ternt Sanga", "Epiphany" ja "Thr33 Ringz". Albumi on julkaistu vain digitaalisesti.
Martin Bergeron

Martin Bergeron (s. 20. tammikuuta 1968 Verdun, Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi urallaan niin Pohjois-Amerikassa, Euroopassa kuin Japanissakin. NHL-seura New York Rangers varasi Bergeronin vuonna 1988 numerolla 55, mutta korkein sarjataso, jolla Bergeron pelasi oli kuitenkin NHL:n farmiliiga AHL, jossa Bergeron pelasi kaudella 1990–1991 Binghamton Rangersissa 41 ottelua.
AHL-kautensa jälkeen Bergeron pelasi vielä ECHL-liigan Louisville Icehawksin joukkueessa, kunnes aloitti viisi kautta kestäneen Euroopan kiertueensa. Bergeron edusti kaudella 1992–1993 saksalaista EHC Gelsenkirchenin joukkuetta jääkiekon 2. Bundesligassa. Seuraavalla kaudella hän edusti alemman sarjatason Oberligan Neusser EV:n joukkuetta. Seuraavat kaksi kautta Bergeron edusti 2. Bundesligan EHC Dortmundin joukkuetta. Bergeronin Euroopan pelit katkesivat kaudella 1996–1997, vaikkakin kauden Bergeron aloitti itävaltalaisessa Wiener EV:n joukkueessa monikansallisessa Alpenligassa. Hän pelasi loppukauden vasta perustetussa Ligue Nord-Américaine de Hockey (QSPHL) -liigassa Acton Vale Novan joukkueessa. Viidessä ottelussa Bergeron teki seitsemän (6+1) pistettä. Seuraavalla kaudella Bergeron pelasi Japanissa Snow Brand Sapporon joukkueessa. 40 ottelussa syntyi tehot 40+23.
Sen kauden jälkeen Bergeron siirtyi Suomeen ja I-divisioonaseura Oulun Kärppiin. Kahdessa kaudessa Bergeron pelasi 86 ottelua, joissa hän teki 86 maalia ja antoi 77 maaliin johtanutta syöttöä. Ensimmäisellä kaudellaan hän voitti divisioonan piste-, maali- ja jäähypörssin, ja uusi jäähypörssiä lukuun ottamatta tittelinsä seuraavalla kaudella. 
Bergeron pelasi seuraavat kolme kautta Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Nationalliga B:ssä. Kaksi kausista meni HC Ajoien ja yksi EHC Baselin joukkueissa. Kaudeksi hän palasi Suomeen ja SM-liigaseura Porin Ässiin. Ässissä tehot jäivät 55:ssä ottelussa 38:aan ja Bergeron palasi Sveitsiin. Sveitsissä Bergeron pelasi aina uransa loppuun eli kauteen 2005–2006. Sen jälkeen hän on vielä sekä pelannut että valmentanut Sveitsin alasarjoissa.
Oravaisten kirkko

Oravaisten kirkko (ruots. "Oravais kyrka") on Vöyrin seurakunnan Oravaisten kappeliseurakunnan kirkko. Seurakunta kuuluu Porvoon hiippakuntaan, koska jäsenistön enemmistön (88,2 %, elokuu 2018) äidinkielenä on ruotsi.
Tyyliltään uusklassisen kirkon on suunnitellut tunnettu pohjalainen kirkonrakentaja Jacob Rijf vuonna 1792. Tasavartisen sisäviisteisen puukirkon lopulliset suunnitelmat tehtiin ja hyväksyttiin Tukholman yli-intendentin virastossa 1793. 
Alttaritaulut "Ristiinnaulittu" ja "Ehtoollinen" on maalannut taidemaalari J.E. Lindh vuonna 1819.
Tonekroup

Tonekroup on helsinkiläinen elektronista, elokuvamaista, hidastempoista latinovaikutteista rytmimusiikkia esittävä duo, jonka muodostavat Toni Kimpimäki ja Tomi Kielinen. 
Yhtyeen kappaleita on kuultu esim. suomalaisissa elokuvissa ja lukuisissa ajankohtaisohjelmissa.
Laillisuusrintama

Laillisuusrintama oli Suomessa 1930-luvun alussa äärioikeiston nousua vastaan syntynyt poliittinen ryhmittymä, jonka muodostivat edistyspuolue, Maalaisliitto, Ruotsalainen kansanpuolue (RKP) ja Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (SDP). Kokoomus jäi sen ulkopuolelle, sillä sen suhtautuminen äärioikeistoon ei ollut yhtenäinen.. Laillisuusrintama äärioikeistoa vastaan oli ollut kytemässä, mutta sen syntysanat lausuttiin vasta lokakuussa 1930 tapahtuneen K. J. Ståhlbergin kyydityksen jälkeen, ja varsinaisesti laillisuusrintama perustettiin sosialidemokraattien ja porvarillisten puolueiden muodostamana vasta sen ulkopoliittisen selkkauksen jälkeen, johon Isänmaallinen Kansanliike (IKL) oli sotkeutunut. 
Lapuan liikkeen otteiden kovenemisen vuoksi poliittiseen keskustaan kuuluvat puolueet yhdessä sosialidemokraattien kanssa alkoivat tuntea tarvetta perustaa laillisuusrintama, joka muodosti vahvan liittouman lapualaisten vaatimusten torjumiseksi. Niiden etujen mukaista ei olisi ollut valtiojärjestelmän muuttaminen autoritaarisempaan suuntaan.
Laillisuusrintama sai myös organisatorisia muotoja, kun sen tueksi ja pelätyn vallankaappausyrityksen vastaorganisaatioksi perustettiin vuonna 1931 Isänmaan ja lain puolesta (ILP), jonka tavoitteena oli laillisten olojen ja oikeusvaltion säilyminen. Järjestöllä ei sen runsaan kaksivuotisen toiminnan aikana ollut varsinaista nimeä, mutta sen säännöissä mainittiin tunnussanat ”Isänmaan ja lain puolesta - ILP”, joilla sitä kutsuttiin. Salaisena pysyneen järjestön johdossa ja kenttäorganisaatiossa oli edistyspuolueesta olevan ytimen lisäksi ”laillisuusmiehiä” maalaisliitosta ja ruotsalaisista sekä joitakin kokoomuslaisiakin.
Isänmaan ja Lain Puolesta

Isänmaan ja Lain Puolesta (lyhenne ILP, latinaksi Pro Patria et Lege) oli 1931 laillisuusrintaman tueksi ja pelätyn vallankaappausyrityksen vastaorganisaatioksi perustettu järjestö, joka syntyi Edistyspuolueen piirissä. Siinä oli mukana "laillisuusmiehiä" myös maalaisliitosta ja ruotsalaisista sekä joitakin kokoomuslaisiakin. Latinankielistä tunnusta oli käyttänyt aiemmin "Tasavallan suojeluvartio" -niminen salaseura. ILP perustettiin alun perin valvomaan K. J. Ståhlbergin turvallisuutta vuoden 1931 presidentinvaaleissa. Ståhlberg oli uhattu tappaa, jos hän voittaa vaalit.
Mäntsälän kapinan aikaan ILP palveli hallitusta raportoimalla mielialoista valtioneuvoston tiedotuskeskukseen. Toimintaa organisoi pääsihteerinä jääkärivärväri, majuri evp. Into Auer. "Päämaja" oli aluksi Auerin kotona Töölössä, osoitteessa Mechelininkatu 31, myöhemmin hotelli Tornissa. Ilkka-lehden päätoimittaja Artturi Leinonen oli vahva vaikuttaja Vaasan seudulla, yhdessä ILP:n yhdeksästä piiristä. Mäntsälän kapinan jälkeen ILP:stä tuli aiempaa julkisempi. Muun muassa Eljas Erkko, Eero Rydman ja Urho Kekkonen olivat ILP:n johtohenkilöitä. Järjestön toimintaan osallistuivat edellä mainittujen henkilöiden lisäksi myös Urho Toivola, Kaarlo Hillilä sekä Suomenmaan päätoimittaja Johannes Tamminen. 
Iltapäivälehti "Ilta-Sanomat" syntyi ILP:n organisoimana Mäntsälän kapinan aikaan.
RBS 23

RBS 23 BAMSE on ruotsalainen Saab Bofors Dynamicsin valmistama ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Järjestelmän keskipitkän kantaman ohjukset on tarkoitettu suojaamaan maavoimien joukkoja ja yhteiskunnan toiminnan kannalta elintärkeitä kohteita. Kehitystyö aloitettiin vuonna 1993 Ericsson Microwave Systems AB:n (nyk. Saab Microwave Systems) ja Bofors AB:n (nyk. Saab Bofors Dynamics) yhteistyönä.
RBS 23:lla voidaan torjua hyvin pieniä, nopeasti lentäviä kohteita kuten ohjuksia tai miehittämättömiä lentokoneita. RBS 23 sijoittuu Ruotsin ilmatojunnan kokonaisjärjestelmässä lyhyen kantaman RBS 70:n ja pitkän kantaman RBS 77:n (eli yhdysvaltalaisen MIM-23 Hawk) väliin.
Järjestelmän kokoonpano.
Järjestelmä sisältää valvonta- ja komentoyksikön sekä kolme ohjusyksikköä. Komentoyksikkö on varustettu Ericssonin GIRAFFE-ilmavalvontatutkalla. Se voi ohjata neljän ohjusyksikön toimintaa. Järjestelmä sisältää sisäänrakennetun koulutussimulaattorin. Ohjusyksikkö on varustettu tulenjohtotutkalla, infrapunasensoreilla, omakonetunnistuslaitteistolla, kuudella laukaisuvalmiilla RBS 23 -ohjuksella ja säähavaintoasemalla. Ohjusyksikkö voi olla sijoitettuna jopa 20 kilometrin etäisyydelle komentoyksiköstä johon se on yhdistetty kaapeli- tai linkkiyhteydellä. Järjestelmä on sijoitettu perävaunuun, jonka vetoautoon voidaan lastata ohjustäydennystä. Uudelleenlataukseen kuluu aikaa neljä minuuttia.
Ruotsin puolustusvoimat tilasi RBS 23 -järjestelmän vuonna 2000 ja toimitukset alkoivat 2002.
Kritiikkiä nimestä.
Ohjusjärjestelmälle annettua nimeä BAMSE on kritisoitu Ruotsissa, muun muassa Bamse-sarjakuvahahmon luonut Rune Andréasson että ruotsalaiset rauhanliikkeen jäsenet eivät voineet hyväksyä asejärjestelmän yhdistämistä sarjakuvahahmoon, joka vuosikymmeniä oli edustanut "väkivallattomuutta, suvaitsevuutta ja solidaarisuutta".
Hiittisten vaakuna

Hiittisten vaakuna oli Hiittisten kunnan tunnus, ja se oli saanut aiheensa saaristokunnan vesistöistä. Sen hirsi viittaa Kirkkosalmeen (), joka on antanut pitäjälle myös sen aiemman nimen "Kyrkosundsskär". Atraimet kuvastavat alueelle tärkeää kalastusta.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultahirsi, jossa kaksi toisistaan poispäin suunnattua kolmikärkistä sinistä atraimenterää, joilla on yhteinen varsi.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 8. lokakuuta 1964. Se oli käytössä varsin lyhyen ajan. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1969 Hiittisten liityttyä Dragsfjärdiin.
Vaakuna muistutti myös von Numersin suunnittelemaa Aitolahden vaakunaa, joka hyväksyttiin seuraavana vuonna.
Fantasmagoria

Fantasmagoria (, 'haamu' + 'puhua julkisesti') oli 1700-luvulla Ranskassa kehitetty valonäytös, joka oli suosittu myös muualla Euroopassa ja Britteinsaarilla 1800-luvulla.
Fantasmagorianäytöksessä käytettiin tarkoitukseen muokattua taikalyhtyä, jolla heijastettiin kuvia seinille, savuverhoon tai osittain läpinäkyville pinnoille. Heijastinlaitetta, ja siten sen aikaansaamia kuvia saattoi liikuttaa. Käyttämällä useampaa projektoria samanaikaisesti oli mahdollista vaihtaa kuvaa nopeasti. Näytöksissä esitettiin pelottavia hahmoja, kuten luurankoja, paholaisia ja kummituksia.
Anguilla yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Anguilla on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Se ei ole saanut MM-kilpailuissa yhtään mitalia. Maan ainoa pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt urheilija on Shara Proctor, joka sijoittui pituushypyssä viidenneksi Berliinissä 2009. Myöhemmin Proctor saavutti Britannian edustajana pituushypyssä hopeaa Pekingissä 2015.
Kolumbia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Kolumbia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Maa on saavuttanut MM-kilpailuissa yhdeksän mitalia.
Querubín Moreno sijoittui 20 kilometrin kävelyssä kahdeksanneksi Roomassa 1987. Ximena Restrepo sijoittui 400 metrin juoksussa kuudenneksi Tokiossa 1991 ja viidenneksi Stuttgartissa 1993. Jälkimmäisessä loppukilpailussa juoksi myös Norfalia Carabali mutta hänet hylättiin ratarikon vuoksi. Naisten 4 × 100 metrin viestijoukkue, johon kuuluivat Elia Mera, Felipa Palacios, Patricia Rodríguez ja Mirtha Brock, sijoittui seitsemänneksi Göteborgissa 1995. Helsingissä 2005 naisten pikaviestijoukkue sijoittui kuudenneksi joukkueella Melissa Murillo, Felipa Palacios, Darlenis Obregón ja Norma González. Berliinissä 2009 pikaviestijoukkue sijoittui seitsemänneksi muutoin samalla kokoonpanolla kuin Helsingissä mutta avausosuuden juoksi Yomara Hinestroza. Luis Fernando López sijoittui Berliinissä 2009 neljänneksi 20 kilometrin kävelyssä. 
Daegussa 2011 Luis Fernando López sijoittui alun perin kolmanneksi 20 kilometrin kävelyssä, mutta nousi vuonna 2016 voittajaksi kun edelle sijoittuneet venäläiskävelijät hylättiin dopingin takia. Lisäksi Daegussa Caterine Ibargüen sijoittui kolmanneksi kolmiloikassa. Moskovassa 2013 Ibargüen voitti kolmiloikassa kultaa tuloksella 14,85 m. Koska Lópezin vuoden 2011 maailmanmestaruus varmistui vasta vuonna 2016 oli Ibargüen varsinaisesti ensimmäinen yleisurheilun maailmanmestaruuden voittanut kolumbialainen. Pekingissä 2015 Ibargüen voitti toisen maailmanmestaruutensa tuloksella 14,90 m ja Eider Arévalo sijoittui 20 kilometrin kävelyssä seitsemänneksi. Lontoossa 2017 Eider Arévalo voitti kultaa 20 kilometrin kävelyssä, Ibargüen hopeaa kolmiloikassa ja Sandra Arenas sijoittui viidenneksi 20 kilometrin kävelyssä. Dohassa 2019 Anthony Zambrano saavutti hopeaa 400 metrin juoksussa, Ibargüen pronssia kolmiloikassa ja miesten 4 × 400 metrin viestijoukkue sijoittui neljänneksi ja Sandra Arenas viidenneksi 20 kilometrin kävelyssä. Eugenessa 2022 Eider Arévalo sijoittui 35 kilometrin kävelyssä kahdeksanneksi. Budapestissä 2023 Flor Ruiz saavutti hopeaa keihäänheitossa.
David Morrell

David Morrell (s. 24. huhtikuuta 1943) on kanadalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten ensimmäisestä romaanistaan "Ajojahti", johon perustuu ensimmäinen Rambo-elokuva "Taistelija" (1982). Hän on kirjoittanut 28 kirjaa ja niitä on käännetty yli 20 kielelle.
Ura.
Morrell julkaisi ensimmäisen kirjansa "Ajojahdin" vuonna 1972. Tämä kertoo Vietnamin sodan veteraanista John Rambosta, joka eksyy pikkukaupunkiin ja aloittaa pienimuotoisen sodan kaupungin poliisipäällikön kanssa. Kirjaa kritisoitiin etenkin Yhdysvalloissa, koska Vietnamin sodasta puhuminen oli siellä tabu kirjan julkaisun aikaan. Vuonna 1984 julkaistiin "Ruusun veljeskunta", joka kertoo kahdesta orvosta CIA-agentista, joiden kasvatti-isä kääntyy heitä vastaan. Tästä tehtiin vuonna 1989 televisioelokuva, jossa näyttelivät muun muassa Robert Mitchum, David Morse ja Peter Strauss. Vuonna 1986 Morrell päätti ryhtyä täysipäiväiseksi kirjailijaksi. Morrellin poika kuoli vuonna 1987 luusyöpään, mikä vaikutti hänen kirjoihinsa.
"Kaikkia Morrellin kirjoja ei ole suomennettu."
Ray J

Ray J (oik. William Ray Norwood, Jr., s. 17. tammikuuta 1981, McComb, Mississippi, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen R&amp;B/hip hop-artisti.
Hän on gospel-laulaja Willie Norwoodin poika ja R&amp;B-laulaja Brandyn nuorempi veli.
Biografia.
Ray J syntyi McCombissa, Mississippissä 17. tammikuuta 1981. Rayn muutti myöhemmin perheineen Kalifornian Carsoniin. Kahdeksanvuotiaana Ray esiintyi "The Sinbad Show" -komediasarjassa.
Ian Stevenson

Ian Pretyman Stevenson (31. lokakuuta 1918 – 8. helmikuuta 2007) oli kanadalainen biokemisti, psykiatri ja parapsykologi. Hän työskenteli Virginian lääketieteellisessä korkeakoulussa viidenkymmenen vuoden ajan ja psykiatrian osaston johtajana 1957–1967, Carlsonin psykiatrian professorina vuosina 1967–2001 ja psykiatrian professorina vuodesta 2002 lähtien kuolemaansa asti.
Hän loi tutkijana laajan uran, jonka aikana hän syventyi muun muassa psykosomatiikkaan, kuolemanrajakokemuksiin ja jälleensyntymään. Hän haastatteli ja keräsi tarinoita pienistä lapsista, joiden väitettiin muistavan edellisiä elämiään. Hän matkusti laajasti neljänkymmenen vuoden ajan ja tutki yli kolmentuhannen lapsen tapausta ympäri maailmaa, Hänen kantanaan oli, että eräitä fobioita, epätavallisia kykyjä tai sairauksia ei voitu täysin selittää perinnöllisyyden tai ympäristön selitysmalleilla. Hän uskoi, että reinkarnaatio antoi kolmannen selityksen. Stevenson piti myös lasten kertomuksia edellisissä elämissään saamistaan haavoista, jotka muistuttavat heillä nyt olevia syntymämerkkejä, osoituksena jälleensyntymän puolesta. Hän dokumentoi yli kaksi sataa syntymämerkkiä ja syntymävikaa, jotka korreloivat lasten kertomusten kanssa 
Stevensonin näkemykseen jälleensyntymästä vaikutti ehkä hänen äitinsä teosofitausta. Stevenson ei myöskään uskonut, että hänen aikaisemmin suorittamiensa LSD-tutkimuksensa yhteydessä saamansa kokemukset olisivat pelkästään aivojen tuottamia. Hän tulkitsi hypoteesinsa olevan edistysaskel verrattuna freudilaiseen käsitykseen ihmisen persoonan muotoutumisesta lapsuuden aikana. 
Stevenson valmistui St Andrewsin yliopistosta Skotlannissa ja McGill-yliopistosta Montrealissa. Hän työskenteli pitkään Virginian yliopistossa, minkä mahdollisti se, että kopiokoneen keksijä Chester Carlson oli testamentillaan jättänyt miljoona dollaria Virginian yliopistolle sillä ehdolla, että rahat käytetään Stevensonin tutkimuksiin. Kriittisten näkemysten mukaan tulosten luotettavuutta heikentää se, että valtaosa tapauksista dokumentoitiin sellaisten kulttuurien parista, joissa jälleensyntymä hyväksytään, että Stevenson teki lapsille johdattelevia kysymyksiä, ja se, että hän joutui luottamaan tulkkeihin. Stevensonin selitys oli, että kyseisissä kulttuureissa näitä tarinoita arvostetaan ja kuunnellaan. Yleisesti Stevensonin päätelmien on katsottu olevan perusteettomia ja pohjaavan haluun osoittaa oma vakaumus oikeaksi. 
Stevenson kuoli 88-vuotiaana keuhkokuumeeseen. Professori Jim B. Tucker jatkaa hänen työtään Virginia Schoolin lääketieteellisessä yliopistossa.
Alankomaiden Antillit yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Alankomaiden Antillit osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisen kerran Helsingissä 1983 ja viimeisen kerran Berliinissä 2009. Maa saavutti MM-kilpailuissa kolme pistesijaa. Helsingissä 2005 joukkue, johon kuuluivat Geronimo Goeloe, Charlton Raphaela, Jairo Duzant ja Churandy Martina, sijoittui miesten 4 × 100 metrin viestijuoksussa kuudenneksi. Osakassa 2007 Churandy Martina sijoittui viidenneksi sekä 100 metrin että 200 metrin juoksussa.
Alankomaiden Antillit lakkasi olemasta vuonna 2010, jolloin se myös erosi kansainvälisestä yleisurheiluliitosta.
Botswana yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Botswana on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Maan ainoat mitalistit ovat pikajuoksijat Amantle Montsho ja Letsile Tebogo. Montsho sai kultaa 2011 ja hopeaa 2013 ja Tebogo hopeaa ja pronssia 2023.
Ennen vuotta 2009 Botswanan paras MM-kisasaavutus oli Kabelo Kgosiemangin yhdeksäs sija korkeushypyssä Osakassa 2007. Samoissa kisoissa Amantle Montsho sijoittui 400 metrin juoksun välierässään neljänneksi välierien 12:nneksi nopeimmalla ajalla. Berliinissä 2009 Gable Garenamotse sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi ja Amantle Montsho 400 metrin juoksussa seitsemänneksi. Heidän lisäkseen loppukilpailuun selviytyi Kabelo Kgosiemang, joka sijoittui korkeushypyssä 13:nneksi. Daegussa 2011 Amantle Montsho voitti kultaa 400 metrin juoksussa, ja kaksi vuotta myöhemmin Moskovassa hän saavutti samassa lajissa hopeaa. Moskovassa Kgosiemang sijoittui korkeushypyssä kahdeksanneksi. Pekingissä 2015 Isaac Makwala juoksi 400 metrillä viidenneksi. Lontoossa 2017 Baboloki Thebe sijoittui 400 metrillä neljänneksi, Nijel Amos 800 metrillä viidenneksi, Isaac Makwala 200 metrillä kuudenneksi ja naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue seitsemänneksi. Dohassa 2019 Botswana ei saavuttanut yhtään pistesijaa. Eugenessa 2022 Bayapo Ndori sijoittui 400 metrin juoksussa kuudenneksi ja miesten 4 × 400 metrin viestijoukkue samoin kuudenneksi. Budapestissä 2023 Letsile Tebogo sai 100 metrin juoksussa hopeaa ja 200 metrin juoksussa pronssia ja lisäksi Tshepiso Masalela sijoittui 800 metrillä kuudenneksi.
Tulva (vuoden 1958 elokuva)

Tulva on brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1958. Sen ohjasi Charles Crichton. Elokuva perustuu John ja Ward Hawkinsin "The Saturday Evening Post" -lehteen kirjoittamaan jatkokertomukseen, ja kertoo miehestä, joka on tuomittu syyttömänä murhasta, ja häntä puolustavasta naisesta.
Älä odota armoa

Älä odota armoa on brittiläinen elokuva vuodelta 1963. Se perustuu Mickey Spillanen salapoliisiromaaniin, ja Spillane osallistui sen käsikirjoittamiseen ja tuottamiseen ja näytteli itse myös miespääosaa.
Pääosissa.
Lähde:
The Limping Man

The Limping Man on brittiläinen film noir -elokuva vuodelta 1953. Sen pääosassa on yhdysvaltalainen Lloyd Bridges, joka esittää sodasta palannutta miestä, joka saapuu Lontooseen tapaamaan vanhaa tyttöystäväänsä. Lentokentällä ammutaan Bridgesille tuntematon mies, joka osoittautuu tyttöystävän tuttavapiiriin kuuluvaksi. Tappajaksi epäillään salaperäistä ontuvaa miestä.
Hiiri, joka murisi

Hiiri, joka murisi on Jack Arnoldin ohjaama brittiläinen elokuva vuodelta 1959. Poliittinen satiiri kertoo köyhtyneestä pikkuvaltiosta, joka päättää julistaa sodan Yhdysvalloille. Peter Sellers on siinä kolmoisroolissa sotilasjohtajana, pääministerinä ja herttuattarena. 
"Hiiri, joka murisi" on tunnetuin elokuva viiden elokuvan sarjasta, jotka kaikki perustuvat irlantilaissyntyisen, Yhdysvalloissa valtaosan elämästään asuneen tuotteliaan kirjailijan Leonard Wibberleyn romaaneihin. Sarjan muut elokuvat ovat "Beware of the Mouse" (1958), "The Mouse on the Moon" (suom. "Maasta se pienikin ponnahtaa", 1963), "The Mouse on Wall Street" (1969) ja "The Mouse That Saved the West" (1981). Kaikki tarinat sijoittuvat kuvitteelliseen, Alpeilla sijaitsevaan kääpiövaltioon nimeltä Grand Fenwick, joka milloin minkäkin ongelmansa edessä haastaa menestyksekkäästi koko muun maailman.
Gérard Fénouil

Gérard Fénouil (23. heinäkuuta 1945 Pariisi, Ranska – 8. lokakuuta 2023) oli ranskalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Fénouil saavutti Méxicon 1968 olympialaisissa pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa Ranskan ennätyksellä 38,4 s. Lisäksi hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä ajalla 10,4 s. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän voitti kultaa viestijuoksussa ajalla 38,8 s ja sijoittui 100 metrillä neljänneksi ajalla 10,7 s. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui 200 metrin juoksussa seitsemänneksi ajalla 20,9 s ja kuului pikaviestijoukkueeseen, joka hylättiin loppukilpailussa. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui viestijuoksussa seitsemänneksi ajalla 39,14 s.
Fénouil voitti Ranskan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuonna 1969 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 1969, 1970 ja 1971. Hän on pituudeltaan 177-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 72 kiloa.
Patrick Bourbeillon

Patrick Bourbeillon (24. maaliskuuta 1947 Angers, Maine-et-Loire, Ranska – 14. heinäkuuta 2015 Lyon, Ranska) oli ranskalainen pikajuoksija.
Bourbeillon voitti Ateenan EM-kilpailuissa 1969 kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 38,8 s. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän kuului viestijoukkueeseen, joka hylättiin loppukilpailussa. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui viestijuoksussa seitsemänneksi ajalla 39,14 s.
Bourbeillon kuului vuonna 1969 joukkueeseen, joka juoksi 4 × 200 metrin viestijuoksussa Euroopan ennätyksen 1.23,6. Vuonna 1971 hän oli parantamassa Ranskan ennätystä aikaan 1.23,1. Hän on pituudeltaan 175-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 74 kiloa.
Alain Sarteur

Alain Sarteur (s. 17. kesäkuuta 1946 Plailly, Oise, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Sarteur voitti Ateenan EM-kilpailuissa 1969 kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 38,8 s ja saavutti hopeaa 100 metrin juoksussa ajalla 10,4 s. Wienin EM-hallikilpailuissa 1970 hän sijoittui 60 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 6,7 s. Münchenin 1972 olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä ajalla 10,51 s; puolivälierissä hän oli juossut ajan 10,40 s.
Sarteur kuului vuonna 1969 joukkueeseen, joka juoksi 4 × 200 metrin viestijuoksussa Euroopan ennätyksen 1.23,6. Hän voitti Ranskan mestaruuden sisäradoilla 60 metrillä vuosina 1970, 1971, 1973 ja 1975 sekä ulkoradoilla 100 metrillä vuosina 1970 ja 1972. Hän on pituudeltaan 178-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 74 kiloa.
Fucales

Fucales on ruskolevien lahko. Niiden sekovarret kasvavat keskikokoisiksi, 10 cm – 2 m pitkiksi. Sekovarren muoto vaihtelee suuresti suvusta toiseen ja jopa saman suvun lajien välillä. Tunnetuimpia Fucales-leviä ovat ja Itämeressäkin elävä rakkohauru ja sen sukulaiset valtamerten vuorovesirannoilla sekä Sargassomeren vapaasti uivat laajat levämassat.
"Fucales"-lahkon levät elävät koko elämänsä diploideina, eli niillä ei ole sukupolvenvuorottelua, toisin kuin monilla muilla levillä. Ne tuottavat sukusoluja tumanjakautumisen eli meioosin avulla. Useimpien lajien suvunjatkaminen on oogamistista: suurikokoiset naaraspuoliset munasolut pysyvät emokasvissa, ja pienet koirassolut, ”siitepöly”, ajelehtivat vedessä niiden luo. Tältä osin Fucales-levien lisääntyminen muistuttaa kukkakasvien lisääntymistä.
Lahkoon kuuluvia sukuja ovat solmulevät ("Ascophyllum"), "Bifurcaria", "Cystoseira", "Druvillaea", "Fucus", "Hormosira", sargassolevät ("Sargassum") ja "Turbinaria".
François Saint-Gilles

François Saint-Gilles (s. 3. tammikuuta 1951 Rouen, Seine-Maritime, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Saint-Gilles voitti Ateenan EM-kilpailuissa 1969 kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 38,8 s. Samana vuonna hän juoksi viestissä nuorten Euroopan-ennätyksen 39,9 s. Hän edusti Ranskaa seitsemässä maaottelussa. Hän on pituudeltaan 185-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 79 kiloa.
Avtšala

Avtšala () on Georgian pääkaupungin Tbilisin pohjoinen lähiö. Se kuuluu Tbilisin Gldani-Nadzaladevin piirikuntaan. Se oli pitkän aikaa itsenäinen kylä, ennen kuin se liitettiin kaupunkiin vuonna 1962. 
Avtšala sijaitsee Mtkvari-joen vasemmalla rannalla 440 metrin korkeudella merenpinnasta. Ensimmäinen maininta siitä on kirjattu "Kartlis tskhovreba" -kronikkaan paikkana, jonne maahan hyökkäävät seldžukkiturkkilaiset perustivat leirinsä noin vuonna 1080. Sen jälkeen Avtšala mainitaan keskiaikaisissa teksteissä useasti. Vuonna 1734 se linnoitettiin raskaasti, koska Tbilisiä piti suojella pohjoisesta hyökkääviltä dagestanilaisilta rosvoilta. Venäjän valtakaudella vuonna 1887 Avtšalan purot kerättiin yhteen tuomaan Tbilisille juomavettä. Vuonna 1927 valmistui Zemo Avtšalan vesivoimalaitos, joka tuotti Tbilisille sähköä ja jota juhlittiin suurena neuvostohallinnon saavutuksena. Myöhemmin neuvostokaudella Avtšalasta kehittyi Tbilisin teollisuuslähiö, mutta nykyisin monet alueella toimineet laitokset on suljettu tai ne ovat puoliksi raunioina.
Wolf Bachofner

Wolf Bachoner (s. 1961 Wien) on itävaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt teatterissa, televisiossa ja elokuvissa. 
Bachofner on saanut kansainvälistä suosiota Poliisikoira Rex -sarjassa, jossa hänen roolihahmonsa Peter Höllerer esiintyi 59 jaksossa.
Hänet muistetaan sarjan koomisena hahmona, joka työskentelee usein toimistossa eikä ole mielissään, jos hänet komennetaan kentälle.
Kolumbianandientapakulo

Kolumbianandientapakulo ("Scytalopus griseicollis") on eteläamerikkalainen varpuslintu, joka luokiteltiin uudelleen vuonna 2005, jolloin andientapakulo splitattiin yhdeksitoista lajiksi.
Esiintyminen.
Kolumbianandientapakulot elävät Kolumbian keskiosissa Andien itärinteillä Cundinamarcan ja Boyacán alueilla noin 8 000 neliökilometrin laajuisella alalla.
Elinympäristö.
Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Peruntapakulo

Peruntapakulo ("Scytalopus altirostris") on Perun kotoperäinen varpuslintu, joka luokiteltiin vuonna 2005, jolloin andientapakulo splitattiin yhdeksitoista lajiksi.
Esiintyminen.
Peruntapakulot elävät Perun Andien länsirinteillä Amazonilta Huánucoon noin 12 900 neliökilometrin laajuisella alueella.
Elinympäristö.
Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Vaaleatapakulo

Vaaleatapakulo ("Scytalopus affinis") on Perun kotoperäinen varpuslintu, joka luokiteltiin vuonna 2005, jolloin andientapakulo splitattiin yhdeksitoista lajiksi.
Esiintyminen.
Vaaleatapakulot elävät Perun Andien keskiosissa Cajamarcasta Ancashiin noin 15 400 neliökilometrin laajuisella alueella.
Elinympäristö.
Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Freud – salatut intohimot

Freud – salatut intohimot on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1962. Se kertoo vapaasti psykoanalyysin kehittäjän Sigmund Freudin elämästä. Filmin ohjasi John Huston, ja nimiosassa oli Montgomery Clift.
Jean-Paul Sartre osallistui elokuvan suunnitteluun sen alkuvaiheessa, mutta luopui käsikirjoitustehtävästä.
Varjotapakulo

Varjotapakulo ("Scytalopus acutirostris") on Perun kotoperäinen varpuslintu, joka luokiteltiin vuonna 2005, jolloin andientapakulo splitattiin yhdeksitoista lajiksi.
Esiintyminen.
Varjotapakulot elävät Perun Andien keskiosissa La Libertadin itäosista Junínin eteläosiin noin 12 000 neliökilometrin laajuisella alueella.
Elinympäristö.
Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Amerikankaulushaikara

Amerikankaulushaikara ("Botaurus lentiginosus") on pohjoisamerikkalainen haikaralaji, joka viihtyy kosteikoilla.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 59–70 senttimetriä ja siivenkärkien väli 95–115 cm. Amerikankaulushaikara on Suomessakin tavattavaa kaulushaikaraa ("Botaurus stellaris") hieman pienempi ja ohutnokkaisempi. Sen lento ja koko saattavat tuoda mieleen yöhaikaran ("Nycticorax nycticorax"). Lintu on väritykseltään hyvin samanlainen kuin kaulushaikara, eli kellanruskea. Erona kaulushaikaraan ovat yhtenäisen harmaanmustat siipisulat, joissa ei ole poikkijuovia; ruskea päälaki; voimakkaampi musta viiksijuova (nuorella kapeampi ja vähemmän mustaa), runsaampi ja ruskeampi kaulanhöyhenyksen viirutus, sekä kaulushaikaralta puuttuva vaalea silmäkulmanjuova. 
Levinneisyys.
Amerikankaulushaikaran pesimäalue on suuri ja sen laajuudeksi on arvioitu 8 800 000 km². Sen yksilömääräksi on koko maailmassa arvioitu 3 000 000 lintua.
Se pesii Pohjois-Amerikassa lähinnä Yhdysvaltain ja Saint-Pierre ja Miquelonin alueella. Länsi-Euroopassa laji on hyvin harvinainen harhailija, joka havaitaan yleensä loka-marraskuussa.
NBA-kausi 1984–1985

NBA-kausi 1984–1985 oli NBA-liigan 39. kausi. Runkosarja käynnistyi 26. lokakuuta 1984 ja loppui 14. huhtikuuta 1985. 9. kesäkuuta päättyneiden pudotuspelien jälkeen mestaruutta juhli Los Angeles Lakers kaadettuaan Boston Celticsin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–2.
Runkosarja.
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Jasmin Hamid

Jasmin Hamid (s. 18. helmikuuta 1984 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja sijoittamiseen erikoistunut talousasiantuntija. Hamid on koulutukseltaan teatteri­taiteen maisteri.
Ura.
Teatteri ja televisio.
Vuosina 1999–2002 Hamid toimi TV1:n nuorten­ohjelma "Iineksen" juontajana.
Opinnot hän aloitti Kruununhaan yläasteen tanssi­linjalla ja jatkoi Teatteri­korkea­koulussa vuosina 2003–2008 pää­aineenaan näyttelijän­työ. Hän valmistui teatteri­taiteen maisteriksi.
Vuonna 2007 hän näytteli nais­pää­roolissa Dania turkulaisen Linnateatterin esittämässä näytelmässä "Sokeri­humala".
Hamid näytteli vuosina 2009–2013 Katariina Mäkelää MTV3:n draama­sarjassa "Salatut elämät". Hamid kutsuttiin alun perin Sara Polvi­järven roolin koe­kuvauksiin, mutta päätyi lopulta Katariinan rooliin. Hamid jätti sarjan 4. loka­kuuta 2013, ja Jenni Banerjee näytteli Katariinaa keväästä 2014 alkaen esitetyissä jaksoissa. Hamid aloitti loka­kuussa 2013 MTV3:n lotto­lähetysten juontajana ja tuottajana.
Hamid työskentelee vapaana näyttelijänä.
Vaikuttaminen ja politiikka.
Hamid toimi Teatteri­korkea­koulun yli­oppilas­kunnan hallituksessa jäsenenä (2004–2005), ensimmäisenä vara­puheen­johtajana (2006) ja lopulta puheen­johtajana (2007).
Kunnallis­vaaleissa 2008 hän oli Helsingin vihreiden ehdokkaana Helsingissä ja valittiin 592 äänellä vara­valtuutetuksi. Kaudella 2009–2012 hän oli lisäksi kulttuuri- ja kirjasto­lautakunnan vara­jäsen. Syksyn 2012 kunnallis­vaaleissa hänet valittiin Helsingin valtuustoon . Hän on ollut kiinteistö­lautakunnan vara­puheen­johtaja vuodesta 2013 ja kaupungin­hallituksen vara­jäsen vuosina 2013–2014. Kunta­vaaleissa 2017 Hamid uusi valtuusto­paikkansa saaden .
Hamid on puhunut kiinteistö­lauta­kunnassa kaupunki­kulttuurin puolesta­. Hän on puolustanut Haka­niemen halli­kauppiaiden toivetta lasi­hallista ja estänyt kaupungin aikeet Hieta­lahden hallin myymisestä. Lisäksi hän on ollut varmistamassa Käpylän ja Karhupuiston lippakioskien toiminnan säilymisen alku­peräisiltä yrittäjillä.
Tammikuusta 2025 alkaen Hamid on työskennellyt Nordnetissä talousasiantuntijana.
Luottamustehtävät.
Kaupungin toimi­elimien lisäksi Hamid toimii Helsingin kaupungin asunnot Oy:n hallituksen puheen­johtajana. Aiemmin Hamid on toiminut Vantaan Energian hallituksessa, Helsingin Vihreiden hallituksessa ja Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton opiskelija­valtuuskunnassa.
Yksityiselämä.
Hamid on suomen­tataari. Hänen iso­vanhempansa ovat kotoisin Venäjän tataari­kylistä, hänen omat vanhempansa ovat syntyneet Suomessa. Hän avioitui Santtu Hulkkosen kanssa kesä­kuussa 2015. Heillä on vuonna 2018 syntynyt poika ja syys­kuussa 2020 syntynyt tytär. Hän puhuu lapsilleen tataaria.
Vilcabambantapakulo

Vilcabambantapakulo ("Scytalopus urubambae") on Perun kotoperäinen varpuslintu, joka luokiteltiin vuonna 2005, jolloin andientapakulo splitattiin yhdeksitoista lajiksi.
Esiintyminen.
Vilcabambantapakulot elävät Perun keskiosan Andien itärinteillä eteläisessä Vilcabambavuorilla vähintään 20 000 neliökilometrin laajuisella alueella.
Elinympäristö.
Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Punantapakulo

Punantapakulo ("Scytalopus simonsi") on eteläamerikkalainen varpuslintu, joka luokiteltiin vuonna 2005, jolloin andientapakulo splitattiin yhdeksitoista lajiksi.
Esiintyminen.
Punantapakulot elävät Andeilla Perun kaakkoisosasta Cuzcon Vilcanotasta Bolivian keskiosiin Cochabambaan noin 30 00 neliökilometrin laajuisella alueella.
Elinympäristö.
Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Henri Hérouin

Henri Hérouin (1876 – ?) oli ranskalainen jousiampuja ja olympiavoittaja. Hän osallistui kesäolympialaisissa 1900 50 metrin Au Cordon Doré -kilpailuun ja olympiakisojen ulkopuoliseen epäviralliseen MM-kilpailuun ja voitti niistä molemmat. Kummassakin kilpailussa toiseksi sijoittui belgialainen Hubert van Innis.
Luettelo 800 metrin juoksun Suomen mestareista

Tämä on luettelo 800 metrin juoksun Suomen mestareista. 800 metrin juoksun Suomen mestaruudesta on kilpailtu Kalevan kisoissa vuodesta 1910 lähtien. Naiset ovat kilpailleet Suomen mestaruudesta vuodesta 1946 lähtien.
Mestaruudet.
Miehet 
Naiset
Toiveitten laitakatu

Toiveitten laitakatu on brittiläinen elokuva vuodelta 1954. Sen käsikirjoituksen laati Wolf Mankowitz oman romaaninsa pohjalta. Se kertoo pikkukauppiaan kuusivuotiaasta pojasta, joka saa haltuunsa onnea tuottavan yksisarvisen - joka saattaa sittenkin olla vain epämuodostunut vuohi. Tarina sijoittuu Lontoon juutalaiskortteleihin.
David Kossoff sai BAFTA-palkinnon roolistaan pojan vanhana uskottuna.
Hubert van Innis

Hubert van Innis (24. helmikuuta 1866 – 25. marraskuuta 1961) oli belgialainen jousiampuja ja olympiavoittaja. Hän osallistui Pariisin olympialaisiin 1900 ja Antwerpenin kisoihin 20 vuotta myöhemmin. Van Innis voitti urallaan yhteensä yhdeksän olympiamitalia, joista kuusi oli kultaisia ja kolme hopeisia.
Varastin miljoonan

Varastin miljoonan ("Lavender Hill Mob") on brittiläinen Ealing-studioiden tuottama komediaelokuva vuodelta 1951. Sen käsikirjoitus voitti Oscarin ja elokuva parhaan elokuvan BAFTA-palkinnon. Alec Guinness oli ehdolla Parhaan miespääosan Oscar-palkintoon. Elokuvassa vilahtaa myös Audrey Hepburn, joka ei ollut tuolloin vielä tähti.
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä "Varastin miljoonan" äänestettiin kaikkien aikojen 17. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Vesa Tynkkynen

Vesa Tapio Tynkkynen (s. 13. elokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen upseeri ja kenraalimajuri evp., joka
toimi Maanpuolustuskorkeakoulun rehtorina 1.6.2009 - 11.1.2013 välisen ajan.
Tynkkynen on palvellut mm. varusmieskouluttajana Hämeen Jääkäripataljoonassa ja Panssariprikaatin Panssarikoulussa 80- ja 90-luvuilla sekä myöhemmin opettajana silloisessa Sotakorkeakoulussa (SKK).
Kenraalimajuriksi hänet on ylennetty 4. kesäkuuta 2009. Siviilikoulutukseltaan Tynkkynen on filosofian tohtori, joksi hän on väitellyt Helsingin yliopistossa vuonna 1996.
Hän on saanut Kadettikoulussa jalkaväkikoulutuksen valmistuen vuonna 1978.
Tynkkynen on eläkkeellä.
Lark Voorhies

Lark Voorhies (s. 25. maaliskuuta 1974 Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi Lisa Turtlen roolissa televisiosarjassa "Saved by the Bell", josta hän voitti kaksi Young Artist -palkintoa vuosina 1990 ja 1993. Hän on esiintynyt myös muissa televisiosarjoissa kuten "Päivien viemää" sekä elokuvissa, joihin lukeutuu "Pilvessä" (2001).
Voorhies on toiminut paitsi näyttelijänä, myös laulajana. Hän syntyi Tennesseessä, mutta kasvoi Pasadenassa, Kaliforniassa. 
Voorhies haastoi "The National Enquirer" -lehden oikeuteen, kun se oli kesäkuussa 2005 julkaistussa artikkelissaan esittänyt virheellisen väittämän, jonka mukaan näyttelijä olisi joutunut sairaalahoitoon kokaiiniriippuvuuden takia. Voorhies on Jehovan todistaja. Hän oli naimisissa Miguel Colemanin vuosina 1996–2004. Vuonna 2007 hän meni uusiin naimisiin Andy Princen kanssa; parilla on lapsi.
Adrien-Marie Legendre

Adrien-Marie Legendre (18. syyskuuta 1752 – 10. tammikuuta 1833) oli ranskalainen matemaatikko. Hän kehitti merkittävästi tilastomatematiikkaa, lukuteoriaa, abstraktia algebraa, matemaattista analyysiä ja geometriaa. 
Legendren merkittävimpiä teoksia ovat geometriaa käsittelevä "Éléments de géométrie" (1794) ja lukuteoriaa käsittelevä "Théorie des nombres" (1830). Legendre opetti muun muassa Pariisin École Militaressa ja École Polytechniquessa. Vuonna 1789 hänet valittiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi. 
Legendren vaikutuksella maanmittauksen saralla on ollut seurauksia muun muassa metrin syntyyn. Hän oli mukana mittaamassa maan meridiaania, minkä pohjalle metri myöhemmin perustettiin.
Kunnianosoituksena Legendren elämäntyölle hänet on mainittu Eiffel-tornin kyljessä 72 suuren ranskalaisen tiedemiehen joukossa. Hänen mukaansa on myös nimetty kuun kraatteri.
Freestylehiihto talviolympialaisissa 1992

XVI talviolympialaisissa vuonna 1992 järjestettiin freestyle-hiihdossa kaksi kilpailutapahtumaa ja neljä näytöstapahtumaa. Laji oli mukana ensimmäistä kertaa mukana olympialaisissa. Tapahtumapaikkana oli Tignes, noin 85 kilometrin päästä isäntäkaupungista Albertvillesta.
Miehet.
Kumparelasku.
13. helmikuuta 1992
Ittan-momen

 on aavemainen olento, joka esiintyy Kagoshiman prefektuurin mytologiassa Japanissa. Ittan-momen on Yokai-hirviö, jota kuvaillaan noin kymmenen metriä pitkän puuvillakaistaleen näköiseksi, joka leijailee öisin ilman halki. Jos "Ittan-momen" joutuu ohikulkijan uhkaamaksi ja pelästytetyksi, se saattaa hyökätä uhkailijan kimppuun kietoutumalla hänen päänsä ympärille ja tukehduttamalla hänet.
Ittan-momenista tuli tunnettu ympäri Japania "Ge Ge Ge no Kitarō" -mangasarjakuvan kautta, jossa se esiintyy yhtenä päähahmoista.