tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nina Buchmann

Nina Buchmann (s. 1965) on saksalainen ympäristötieteilijä, joka työskentelee professorina Sveitsissä. Hän on tutkinut kasvien osuutta hiilen kiertokulussa.
Buchmann opiskeli Saksassa ja Yhdysvalloissa. Hän johti omaa tutkimusryhmäänsä Jenassa Max Planck -instituutissa, ja siirtyi vuonna 2003 
Zürichin tekniseen yliopistoon (ETH Zürich), missä hänellä on professuuri.
Buchmannin tutkimuskohteita ovat kasvien ja ekosysteemien fysiologia, maaekosysteemien kuten ruohikoiden ja metsien biokemia, sekä ekosysteemipalveluiden, biodiversiteetin ja luonnonvarojen kestävän käytön välinen vuorovaikutus. Hänet on palkittu uraauurtavasta työstään sellaisten fysiologisten mekanismien ymmärtämiseksi, jotka säätelevät hiilen kiertoa ekosysteemissä paikallisesti, alueellisesti ja eri tyyppisissä ekosysteemeissä.
Buchmann on myös Saksan kansallisen tiedeakatemia Leopoldinan jäsen.
Terje Aasland

Terje Lien Aasland (s. 15. helmikuuta 1965 Skien) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko ja Norjan nykyinen öljy- ja energiaministeri Støren hallituksessa maaliskuusta 2022. Hän on istunut suurkäräjillä vuodesta 2005.
Romuald Figuier

Romuald Figuier (s. 5. toukokuuta 1941 Saint-Pol-de-Léon, Ranska), tunnetaan myös taiteilijanimellä Romuald, on ranskalainen laulaja.
Romuald edusti Monacoa Eurovision laulukilpailussa 1964 kappaleella "Où sont-elles passées""" ja sijoittui kolmanneksi.
Romuald edusti Andorraa "Festival Internacional da Canção" -festivaalilla kahdesti, vuonna 1968 kappaleella "Le bruit des vagues""" ja 1969 kappaleella "Tous les printemps du monde""".
Romuald edusti Luxemburgia Eurovision laulukilpailussa 1969 kappaleella "Catherine""" ja sijoittui 11. sijalle 16 kilpailijan joukosta. Romuald edusti Monacoa jälleen vuoden 1974 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Celui qui reste et celui qui s'en va""" ja sijoittui jaetulle neljännelle sijalle.
1973 Romuald edusti Ranskaa "Festival de Viña del Mar" -festivaalilla Chilessä kappaleella "Laisse-moi le temps""", sijoittui toiseksi ja sai parhaan laulajan palkinnon.
Pont-Canavese

Pont-Canavese () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 152 asukasta.
Koskull

Koskull on liivinmaalainen ja sittemmin myös ruotsalainen aatelissuku. Sen vanhin tunnettu jäsen oli Andreas de Koskele 1302 Liivinmaalla. Vuonna 1638 Anders Koskull sisäänkirjoitettiin Ruotsin ritarihuoneeseen. Hän oli Tarton maaherrana ja ratsuväen everstinä sekä lyhyen aikaa (1656–1657) Viipurin läänin maaherrana. Kaksi suvun jäsentä, Anders Koskull (1677–1746) ja Otto Johan Koskull (1680–1728), jotka molemmat olivat sotilaita ja Kaarle XII:n asetovereita, korotettiin vapaudenajan alussa vapaaherran arvoon.
Valentina Marchei

Valentina Marchei (s. 23. toukokuuta 1986 Milano) on italialainen taitoluistelija. Hän kilpaili vuonna 2018 päättyneellä urallaan sekä yksinluistelussa että pariluistelussa.
Ura.
Marchei aloitti taitoluistelu-uransa yksinluistelijana. Hän kilpaili ensimmäisissä aikuisten Italian-mestaruuskilpailuissaan vuonna 2004 ja voitti heti kultaa. Hän voitti yksinluistelun Italian-mestaruuden myöhemmin neljästi, vuosina 2008, 2010, 2012 ja 2014. Hopealla hän oli kolmesti, vuosina 2005, 2011 ja 2013, ja pronssilla kerran, vuonna 2007.
Ensimmäisen Italian-mestaruutensa jälkeen Marchei pääsi kilpailemaan ensimmäisissä Euroopan- ja maailmanmestaruuskilpailuissaan. Hän sijoittui EM-kilpailuissa 2004 15:nneksi ja MM-kilpailuissa 2004 23:nneksi. Hän kilpaili samalla kaudella myös nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Marchei kilpaili yksinluistelijana kaikkiaan kymmenissä EM-kilpailuissa ja seitsemissä MM-kilpailuissa. Paras saavutus EM-kilpailuista on neljäs sija vuodelta 2013 ja MM-kilpailuista kahdeksas sija vuodelta 2012. Talviolympialaisissa hän kilpaili yksinluistelijana kerran, Sotšissa 2014, jossa sijoittui 11:nneksi uransa ennätyspisteillä 173,33.
Vuonna 2014 Marchei siirtyi yksinluistelusta pariluisteluun. Hän sai parikseen tšekkiläissyntyisen Ondřej Hotárekin, joka oli aiemmin voittanut EM-pronssia Stefania Bertonin kanssa vuonna 2013. Marchei ja Hotárek kilpailivat yhdessä neljä kautta. EM-kilpailuissa he sijoittuivat parina parhaimmillaan sijalle neljä vuonna 2015 ja MM-kilpailuissa sijalle yhdeksän vuonna 2017. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 he sijoittuivat kuudenneksi. Italian-mestaruuskilpailuissa he voittivat kultaa vuonna 2015 ja hopeaa vuosina 2016–2018.
Marchein pääasiallisena valmentajana toimi hänen uransa alussa Cristina Mauri. Myöhemmin häntä valmensivat muun muassa Nikolai Morozov, Jason Dungjen, Yuka Sato ja Franca Bianconi.
Kilpauransa jälkeen Marchei on tehnyt televisiotöitä, muun muassa Discovery-yhtiön kesä- ja talviolympialähetyksissä Italiassa. Kesäolympialaisissa 2020 hän toimi juontajan roolissa, talviolympialaisissa 2022 taitoluisteluasiantuntijan.
Yksityiselämä.
Myös Valentina Marchein isä Marco Marchei on entinen kilpaurheilija. Hän osallistui maratonjuoksuun kaksissa olympialaisissa 1980-luvulla.
Sabahudin Kurt

Sabahudin Kurt (18. heinäkuuta 1935 – 30. maaliskuuta 2018) oli bosnialainen laulaja. Kurt julkaisi ensimmäisen levytyksensä "Dim u tvojim očima" 1954.
Kurt osallistui Jugoslavian karsintana Eurovision laulukilpailuun toimineeseen Jugovizija-laulukilpailuun 1962 kappaleella "Volimo se" ja jäi kilpailussa jaetulle 11. ja viimeiselle sijalle. 1963 Kurt sijoittui Jugovizijassa viidenneksi kappaleella "Sretno ljeto". Kurt voitti Jugovizijan 1964 kappaleella "Život je sklopio krug" ja edusti näin Jugoslaviaa saman vuoden Eurovision laulukilpailussa. Kansainvälisessä laulukilpailussa Kurt jäi jaetulle viimeiselle sijalle nollalla pisteellä.
Kurt lopetti uransa 2007 ja vietti loppuelämänsä Bosnia ja Hertsegovinan maaseudulla.
Karl Arthur Snellman

Karl (Kaarle) Arthur Snellman (14. huhtikuuta 1859 – 20. toukokuuta 1893) oli oululainen auditööri eli sotavoimien lainoppinut virkamies, varatuomari ja pormestari.
Snellmanin vanhemmat olivat kauppias, merikapteeni Johan Henrik Snellman ja Flora Enbom. Hänen veljensä oli kirkkoherra ja valtiopäivämies Herman Snellman.
Kuolema.
Snellman lähti 20. toukokuuta 1893 pyöräretkelle isänsä synnyinsijoille Haukiputaalle. Kellossa nykyisen Holstinmutkan pohjoispään tuntumassa hän sai sydänhalvauksen, johon menehtyi lähes välittömästi. Kaupungin korkeimmassa virassa olevan henkilön äkillinen poismeno oli merkittävä tapahtuma Oulussa. Sanomalehti Kaiku kertoi 24. toukokuuta 1893 tapauksesta seuraavaa:
Lehtitekstissä on tosin virhe iän osalta, sillä todellisuudessa Snellman oli kuollessaan 34-vuotias.
Tapaturman muisto.
Kellossa tapaus on jäänyt elämään tarinoina traagisesta tapahtumasta, ja tapaturmapaikan läheisyyteen on asetettu kivinen muistomerkki. Kiveen on hakkauksen alle kiinnitetty myöhemmin messinkilaatta, jossa lukee: ”Tähän kiveen on moottoripyöräilijä ajanut pahki ja saanut surmansa”.
Arkeologi Risto Nurmi pitää tekstiä kuitenkin virheellisenä, sillä Snellman on todennäköisemmin liikkunut polkupyörällä moottoripyörän sijaan. Väitettään hän perustelee Kaiku-lehden kuolinuutisen lisäksi muun muassa sillä, että vanhin tunnettu kuolemaan johtanut moottoripyöräonnettomuus tapahtui vasta kolmisen vuotta myöhemmin Yhdysvaltain Massachusettsissa: Sylvester Howard Roper menehtyi höyrypyöränsä näytösajossa 1. kesäkuuta 1896. Lisäksi ensimmäinen kaupallinen moottoripyörä, Hildebrand &amp; Wolfmüller, tuli maailmanmarkkinoille vasta keväällä 1894 eli vajaa vuosi Snellmanin onnettomuuden jälkeen. Suomeen niistä ensimmäinen tuotiin seuraavan vuoden keväänä.
Eduard Heger

Eduard Heger (s. 3. toukokuuta 1976 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen poliitikko. Hän toimi Slovakian pääministerinä vuoden 2021 huhtikuusta vuoden 2023 toukokuuhun. Tätä aiemmin hän oli Igor Matovičin hallituksen valtiovarainministeri. 
Ura.
Ennen pääministeriksi nousemistaan Heger toimi Matovičin hallituksen valtionvarainministerinä sekä varapääministerinä. Venäläisten Sputnik-koronavirusrokotteiden hankkimiseen liittyneen skandaalin myötä Matovič joutui eroamaan marraskuussa 2021. Samasta Tavalliset ihmiset puolueesta tullut Heger nimettiin kuukauden kestäneen prosessin jälkeen pääministeriksi huhtikuussa 2021.
Hegerin hallitus kaatui koalitiokumppaneiden väliseen riitelyyn vuoden 2022 lopussa. Hän jatkoi maan väliaikaisena pääministerinä presidentti Čaputován tuella toukokuuhun 2023 asti. Hän jätti eronpyyntönsä 7. toukokuuta kun usean väliaikaisen hallituksen ministerin eroaminen johti presidentin luottamuksen menettämiseen. 
Väliaikaisena pääministerinä toimiessaan Heger ilmoitti eroavansa entisestä Tavalliset ihmiset-puolueestaan. 7. maaliskuuta hän ilmoitti liittymisestään uuteen Demokrati-puolueeseen, jonka puheenjohtajana hän toimii.
Velaatan työväentalo

Velaatan työväentalo on Tampereen Teiskossa, Ahoin kylässä sijaitseva työväentalo. Työväentalo on osa maakunnallisesti arvokasta kulttuuriympäristöä ja se on kulttuurihistoriallisesti ja maisemallisesti merkittävä. 
Teiskon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1893. Omaa taloa varten yhdistys vuokrasi tontin Jutilan talolta. Yhdistys osti Ala-Jutilan vanhan päärakennuksen ja siirsi sen talkoovoimin vuokraamalleen tontille. Talon vihkiäisjuhlaa vietettiin elokuussa 1901. Koska talo oli Jutilan tilan mailla, yhdistys otti nimekseen Jutilan työväenyhdistys. Työväentalo sijaitsi Näsijärven rannalla laivareitin varrella ja se oli suosittu huvimatkojen kohde Tampereelta tulijoille 1900-luvun alussa.
Yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1904. Vuonna 1906 yhdistyksessä oli 34 jäsentä ja omassa lainakirjastossa oli 30 nidettä. Pienestä jäsenmäärästä huolimatta yhdistys järjesti kyseisenä vuonna 12 iltamaa ja 8 kansanhuvitapahtumaa. 1920-luvulle tultaessa monet työväenyhdistyksen aktiiviset jäsenet asuivat etäällä työväentalosta ja talo oli päässyt huonoon kuntoon. Syntyi ajatus talon siirtämisestä keskeisemmälle paikalle. Yhdistys osti oman tontin Velaatan kylästä Kurjenlahden tilan palstoituksen yhteydessä vuonna 1927. Uusi tontti sijaitsi valtamaantien varrella kylän liikekeskuksessa. Talon rakentaminen teetettiin palkkatyönä, mutta yhdistyksen jäsenet tekivät paljon myös talkootyötä. Uuden talon vihkiäisjuhlaa vietettiin 19. elokuuta 1928. Samalla yhdistys vaihtoi nimekseen Velaatan työväenyhdistys. Siirron yhteydessä oli huomattu rakennuksen huono kunto, ja vuonna 1932 yhdistys osti lähellä sijainneen Törmä-nimisen rakennuksen, jonka hirsiä käytettiin työväentalon kunnostamiseen. Juhlasalin näyttämön yläpuolelle sijoitettiin työväen arvoja esiintuova nauha, jossa lukee: “vapaus, tasa-arvo, veljeys”. 
Hirsirunkoinen talo on vuorattu vaakalaudoituksella ja maalattu punamullalla. Ikkunoiden kehykset ovat valkoiset. Salin kääntyvät puutuolit ovat alun perin Tampereen Työväen Teatterista. Taloa on remontoitu 2000-luvulla. Oman käytön lisäksi taloa vuokrataan kokouksiin ja juhlatilaisuuksiin.
Raivion työväentalo

Raivion työväentalo on Sastamalan Tyrväällä sijaitseva työväentalo.
Radan varressa sijaitseva rakennus on säilynyt hyvin aikakautensa asussa ja sillä on maisemallista, rakennushistoriallista sekä sosiaalihistoriallista arvoa. Työväentalo sijaitsee Raivion asuinalueen pohjoisreunalla ja se on keskeinen osa 1900-luvun vaihteessa syntyneiden ja hyvin säilyneiden Raivion ja Nälkälänmäen asuinalueiden yhteisöhistoriaa. Työväentalon nurkalta on kulkenut rautatien ylitys Nälkälänmäen puolelle, jolloin talon sijainti oli vielä merkittävämpi.
Historia.
Tyrvään Raivion työväenyhdistys perustettiin lokakuussa 1906 ja seuraavan vuoden huhtikuussa yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen. Jäseniä oli 29 vuonna 1907. Yhdistyksen jäsenmäärä ei juuri kasvanut seuraavinakaan vuosina, jäseniä oli vuoden 1916 lopussa 34. Sisällissodan jälkeen keväällä 1919 työväentalo pakkohuutokaupattiin Tyrvään Säästöpankin saatavien vuoksi. Yhdistys sai kuitenkin pidettyä talon itsellään ja elokuussa huvitoimikunta toimeenpani iltamat omalla talolla. Talvi- ja jatkosodan aikana työväentalo oli armeijan käytössä. Talo siirtyi Suomen Kansan Demokraattisen Liiton hallintaan vuonna 1952.
Arkkitehtuuri.
Kiviset portinpylväät osoittavat vanhan portin ja tien sijainnin. Hirsirunkoinen rakennus on vuorattu keilapontatulla vaakalaudoituksella. Talo on maalattu punamullalla, nurkka- ja ikkunalistat ovat valkoiset. Vanhat ikkunat ovat ristikarmillisia 6- ja 4-ruutuisia. Salin ikkunat ovat kookkaita T-karmillisia, joissa yläikkuna on jaettu pieniin ruutuihin. Talossa on tiilikate. Vesijohto, viemäri ja wc rakennettiin vuonna 1968. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, kokoushuone ja asuinhuone.
Rainbow 7

Rainbow 7 on Morning Musumen seitsemäs albumi, joka julkaistiin 15. helmikuuta 2006.
Victims of the Modern Age

Victims of the Modern Age on Star Onen toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 25. lokakuuta 2010.
Revel in Time

Revel in Time on Star Onen kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin 18. helmikuuta 2022. 
Kappaleet.
CD 1
CD 2 (Vaihtoehtoiset versiot)
Jutta Myllyniemi

Jutta Myllyniemi (s. 14. tammikuuta 1997 Oulunsalo) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Joensuun Mailaa. Hän pelaa ulkokentällä siepparina ja sisäpelissä vaihtajana.
Myllyniemi siirtyi kasvattajaseurastaan Oulunsalon Vasamasta Jyväskylän Kirittäriin kaudeksi 2015 ja debytoi kyseisellä kaudella Naisten Superpesiksessä. Debyyttikautensa päätteeksi Myllyniemi voitti naisten SM-hopeamitalin, kun Kirittäret hävisi Superpesiksen finaaleissa Lapuan Virkiälle.
Kaudeksi 2016 Myllyniemi siirtyi Viinijärven Urheilijoihin. Kausi oli joukkueelle vaikea ja sen päätteeksi seura päätti luopua paikastaan ylimmällä sarjatasolla, jolloin Myllyniemi siirtyi Kempeleen Kiriin.
Kempeleessä Myllyniemi pelasi kolme kautta, joiden ajalta parhaaksi saavutukseksi jäi kauden 2017 neljäs sija Naisten Superpesiksessä. Kaudeksi 2020 Myllyniemi palasi Kirittäriin, jossa hän voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa paluukaudellaan, toisen kaudella 2022 sekä SM-hopeaa kaudella 2021. Kaudella 2023 Kirittärien kausi päättyi puolivälierävaiheeseen ja myöhemmin syksyllä ilmoitettiin Myllyniemen siirtyvän kaksivuotisella pelaajasopimuksella Joensuun Mailaan.
Kauden 2023 päätteeksi Myllyniemi on pelannut 185 Superpesiksen runkosarjaottelua. Hän on lyönyt 9+145 juoksua, tuonut 121 juoksua ja kerännyt 742 kärkilyöntipistettä. Yksittäisen ottelun lyötyjen juoksujen ennätys syntyi 15. heinäkuuta 2021, kun Myllyniemi löi 1+5 juoksua Kirittärien kotiottelussa Pesä Ysejä vastaan. Myllyniemen tuotujen juoksujen ennätys yksittäisessä ottelussa on neljä, johon hän on pystynyt kolme kertaa urallaan.
Myllyniemi opiskelee liikunnanopettajaksi Jyväskylän yliopistossa.
7.5 Fuyu Fuyu Morning Musume. Mini!

7.5 Fuyu Fuyu Morning Musume. Mini! on Morning Musumen ensimmäinen minialbumi. Se julkaistiin 13. joulukuuta 2006.
The Gang’s All Here (Skid Row’n albumi)

The Gang’s All Here on Skid Row’n kuudes albumi, joka julkaistiin 14. lokakuuta 2022. Erik Grönwall äänitti albumin lauluosuudet lähes kokonaan omassa kotistudiossaan. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet "The Gang's All Here", "Tear It Down", sekä "Time Bomb".
Ai no Dai 6 Kan

Ai no Dai 6 Kan on Morning Musumen kuudes albumi, joka julkaistiin 8. joulukuuta 2004.
Puhoksen perinnepäivät

Puhoksen perinnepäivät on kesäisin järjestettävä kulttuuria ja perinnekoneita yhdistävä ulkoilmatapahtuma Kiteellä. Puhoksen perinnepäivät järjestetään Kiteen vanhassa Puhoksessa, Puhoksen Perinnenavetan sekä vanhan myllyn lähellä. Samalla alueella sijaitsi historiallisesti Nils Ludvig Arppen jalanjäljissä saha sekä telakka, jossa on valmistettu Suomen ensimmäinen höyrylaiva, Ilmarinen.
Tapahtumassa on vuosittain vaihtuvaa ohjelmistoa. Aiempina vuosina ohjelmistoon on kuulunut esimerkiksi vintagekoneiden ja perinteisten käsityötaitojen esittelyä. Kävijöillä on ollut myös mahdollisuus kokeilla kädentaitoja itse. Tapahtumassa ovat perinteisesti esiintyneet Tukkilaiset. 1920-luvulla valmistuneessa Puhoksen perinnenavetassa on tapahtuman ajan näytillä kokoelma maatalouden, kodinhoidon ja arkisten tarvikkeiden esineistöä.
Jasmin Saario

Jasmin Saario (s. 27. huhtikuuta 2000) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa Turun Palloseuraa kausina 2015–2019, 2020–2021 ja 2023–2024 sekä Porvoon Salibandyseuraa kaudella 2021–2022. Hän siirtyi kaudeksi 2024–2025 Divarissa pelaavaan helsinkiläisseura Jokereihin.
Saario on pelannut liigassa 125 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 47 maalia ja antanut 53 maaliin johtanutta syöttöä, sekä 38 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt 13 maalia ja saanut seitsemän syöttöpistetta. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2024 ja saavutti SM-hopeaa vuonna 2022. Kaudella 2019–2020 Saario oli lähes vuoden au pairina Australiassa, jonka salibandysarjoissa hän myös pelasi.
Jasmin Saarion isosisko Jenna Saario pelaa Turun Palloseuran F-liigajoukkueessa. He pelasivat vastakkain F-liigan loppuotteluissa keväällä 2022.
No.5

No.5 on Morning Musumen viides albumi, joka julkaistiin 26. maaliskuuta 2003.
Fortalezan kanjoni

Fortalezan kanjoni on Brasilian Serra Geralin kansallispuistossa sijaitseva kanjoni. Kanjoni on pituudeltaan noin 7,5 kilometriä, ja sen jyrkänteet ovat paikoin 900 metriä korkeat. Fortalezan kanjonia pidetään yhtenä maailman vaikeapääsyisimmistä kanjoneista.
The Gang’s All Here

The Gang’s All Here tarkoittaa seuraavia asioita:
Anakeion (Epidauros)

Anakeion () oli antiikin aikainen dioskuureille omistettu pyhäkkö Epidauroksen Asklepieionissa eli Asklepioksen pyhäkköalueella Kreikassa.
Anakeion rakennettiin klassisen kauden lopulla noin vuonna 350 eaa. Se tulkittiin alun perin roomalaisaikaiseksi egyptiläisen Asklepioksen ja Apollonin temppeliksi, jonka Pausanias mainitsee. Nykyisin sen katsotaan kuitenkin olleen omistettu dioskuureille eli Kastorille ja Polydeukeelle.
Anakeion sijaitsi Asklepioksen pyhäkköalueen itälaidalla. Se oli suorakulmainen rakennus, joka oli kiinni erään roomalaisaikaisen talon, mahdollisesti pappien talon tai tärkeiden vieraiden majoitustilan, pohjoisseinässä. Pyhäkössä oli länsipäässä pronaos, jonka julkisivussa oli neljä doorilaista pylvästä. Tämän jälkeen kolme ovea johtivat avoimelle pyhäkköpihalle.
Anakeion

Anakeion () tai Dioskureion ( tai "Dioskoureion") voi viitata seuraaviin dioskuureille eli Kastorille ja Polydeukeelle omistettuihin pyhäkköihin:
Ateenalaisten hautakumpu

Ateenalaisten hautakumpu on antiikin aikainen hautakumpu Marathonin alueella nykyisessä Marathónaksen kunnassa Kreikassa. Se rakennettiin vuonna 490 eaa. Marathonin taistelussa kaatuneiden 192 ateenalaisen sotilaan haudaksi heidän hautarovionsa paikalle.
Hautakumpu sijaitsee Marathónaksen tasangolla eli antiikin Marathonin tasangolla nykyisen Ágios Panteleímonaksen kylän länsipuolella. Hauta oli sijoitettu poikkeuksellisesti muistomerkiksi taistelupaikalle, siinä missä yleensä kaatuneet haudattiin kotikaupunkeihinsa. Heinrich Schliemann yritti löytää hautakummun. Sen ensimmäiset arkeologiset kaivaukset suoritti Dimítrios Fílios vuonna 1884. Valérios Stáis kaivoi sitä vuosina 1890–1891.
Kummun korkeus on noin yhdeksän metriä ja halkaisija noin 50 metriä. Nykykreikaksi hautakumpu tunnetaan myös nimellä "Sorós" (Σορός), ”Arkku”. Kaivauksissa kummusta on löydetty polttohaudattujen luiden jäänteitä sekä merkkejä hauta-aterioinnista. Paikalla suoritettiin uhritoimituksia vuosittain sankareiden muistamiseksi. Kummun lähellä on kreikkalaisia taistelussa johtaneen Miltiades nuoremman nykyaikainen patsas.
Toinen samaan taisteluun liittyvä hautakumpu on noin 2,7 kilometriä lännempänä sijaitseva Plataiailaisten hautakumpu.
Byzantionlaisten aarrekammio

Byzantionlaisten aarrekammio (), tutkimuksessa myös "Aarrekammio IV", oli antiikin aikainen aarrekammio Olympiassa Kreikassa. Se on saanut nimensä siitä, että sen arvellaan olleen Byzantionin kaupungin rakennuttama, mutta tunnistus ei ole täysin varma. Aarrekammion rauniot sijaitsevat Archaía Olympían kunnassa Olympian arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Byzantionlaisten aarrekammio rakennettiin klassisen kauden alussa noin vuonna 475 eaa. Se oli yksi Olympian lukuisista aarrekammioista, jotka oli rakennettu riviin pyhäkköalueen pohjoislaidalle Kronios-vuoren etelärinteeseen, Nymfaionin ja Stadionin välille. Byzantionlaisten aarrekammio oli näistä neljäs lännestä päin laskettuna. Aiemmin se sijoitettiin joskus viidenneksi. Sen länsipuolella sijaitsi Epidamnoslaisten aarrekammio ja itäpuolella Sybarislaisten aarrekammio. Aarrekammion eteläpuolella sijaitsi Metroon.
Aarrekammio oli pienen anta-temppelin näköinen rakennus, jonka pronaoksessa anta-seinien välissä oli kaksi pylvästä ("distylos in antis"), ja joka edusti doorilaista tyyliä. Rakennuksen leveys oli noin 6,48 metriä ja pituus noin 10,75 metriä.
Drakóspito

Drakóspito (, ”Lohikäärmetalo”; monikossa "Drakóspita", Δρακόσπιτα) on nykyaikainen nimitys, jota käytetään eräistä antiikin aikaisista rakennuksista Euboian saarella Kreikassa. Niiden käyttötarkoitusta ei tunneta.
Historia.
Kaikki drakóspito-talot eli lohikäärmetalot sijaitsevat Euboian etelä- ja keskiosien vuorilla. Niitä tunnetaan yhteensä 23 (toisen lähteen mukaan 25) kappaletta. Tunnetuin ja parhaiten säilynyt taloista sijaitsee Óchi-vuorella lähellä Kárystosta. Talot ajoitetaan arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. hellenistis-roomalaiselle kaudelle 100-luvulle tai 1. vuosisadalle eaa. Rakennusten käyttötarkoitusta ei tunneta. Niitä on usein arveltu Zeukselle, Heralle tai Herakleelle omistetuiksi pyhäköiksi. Toisten teorioiden mukaan ne olisivat olleet vartiopaikkoja tai muita puolustuksellisia rakenteita, varastotiloja, tai suojapaikkoja vuorilla (esimerkiksi louhoksilla) työskennelleille.
Nykyisen nimensä talot ovat saaneet paikallisista kansantaruista, joiden mukaan Óchi-vuoren talossa olisi asunut seutua kauhun vallassa pitänyt lohikäärme.
Rakennukset ja löydökset.
Lohikäärmetaloja yhdistää se, että ne ovat vuorilla jyrkissä paikoissa, joista on laaja näköala. Talot ovat pohjakaavaltaan suorakulmaisia, ja ne on tehty suurista kalkkikivilohkareista, jotka on ladottu päällekkäin ilman sideaineita tai kiinnikkeitä. Taloissa on harjakattomainen tai pyramidimainen katto, joka on samoin tehty kivenlohkareista. Oven yläpuolella on suuri ja painava kamanapalkki. Joissakin taloissa on ikkuna-aukkoja. Sisäseinissä on usein syvennyksiä tai hyllyjä.
Tunnetuin esimerkki, Óchi-vuoren lohikäärmetalo, sijaitsee Kárystoksen pohjoispuolella metrin korkeudessa merenpinnasta laskettuna. Sen koko on 12,4 × 7,6 metriä. Nikólaos K. Moutsópoulos tutki taloa vuonna 1959, ja sen ympäristöä vuosina 1960 ja 1978–1980. Tutkimuksissa löytyi keramiikan osia ja piirtokirjoituksia arkaaiselta hellenistis-roomalaiselle kaudelle. Eräässä sirpaleessa oli tuntematonta kirjoitusta.
Muihin paikkoihin, joista on löydetty lohikäärmetaloja, lukeutuvat:
Epidamnoslaisten aarrekammio

Epidamnoslaisten aarrekammio (), tutkimuksessa myös "Aarrekammio III", oli antiikin aikainen aarrekammio Olympiassa Kreikassa. Se on saanut nimensä siitä, että sen arvellaan olleen Epidamnoksen kaupungin rakennuttama, mutta tunnistus ei ole täysin varma. Aarrekammion rauniot sijaitsevat Archaía Olympían kunnassa Olympian arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Epidamnoslaisten aarrekammio rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 525 eaa. Se oli yksi Olympian lukuisista aarrekammioista, jotka oli rakennettu riviin pyhäkköalueen pohjoislaidalle Kronios-vuoren etelärinteeseen, Nymfaionin ja Stadionin välille. Epidamnoslaisten aarrekammio oli näistä kolmas lännestä päin laskettuna. Aiemmin se sijoitettiin joskus neljänneksi. Sen länsipuolella sijaitsi Syrakusalaisten aarrekammio ja itäpuolella Byzantionlaisten aarrekammio. Aarrekammion eteläpuolella sijaitsi Metroon.
Sekaannus aarrekammion sijainnista johtuu Pausaniaasta, jolta säilynyt teksti teoksessa "Kreikan kuvaus" on kyseisessä kohdassa epäselvä ja mahdollisesti vaurioitunut: hän sanoo epidamnoslaisten pystyttäneen Olympian kolmannen ja neljännen aarrekammion, ikään kuin rakennuksia olisi ollut kaksi, mutta toisaalta sanoo tämän kanssa ristiriitaisesti, että epidamnoslaisilla oli pyhäkköalueella vain yksi aarrekammio.
Aarrekammio oli pienen anta-temppelin näköinen rakennus, jonka pronaoksessa anta-seinien välissä oli kaksi pylvästä ("distylos in antis"), ja joka edusti doorilaista tyyliä. Rakennuksen cellan leveys oli 6,57 metriä ja pituus 12,85 metriä. Julkisivu oli etelään päin.
Egyptiläisten jumalten pyhäkkö (Marathon)

Egyptiläisten jumalten pyhäkkö oli antiikin aikainen egyptiläisille jumalille omistettu pyhäkkö Itä-Attikassa Kreikassa lähellä Marathonia. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisessä Brexízassa Ágios Panteleímonaksen kylän ja Néa Mákrin kaupungin välillä.
Historia.
Egyptiläisten jumalten pyhäkkö oli omistettu Serapikselle, Osirikselle, Isikselle ja Horukselle. Näiden kultti oli tullut Kreikkaan Egyptistä 300-luvulla eaa. Marathonin lähellä olleen pyhäkön rakennutti Herodes Atticus roomalaisella kaudella noin vuonna 160. Hän oli kotoisin seudulta ja eli siellä jälleen vaimonsa kuoleman jälkeen. Hänen kerrotaan harjoittaneen alueella filosofista toimintaa.
Pyhäkön aluetta kaivoi ensimmäisenä ranskalainen Louis-François-Sébastien Fauvel vuonna 1789 etsiessään Ateenalaisten hautakumpua. Pyhäkön järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 2001–2008 arkeologi Ifigéneia Dekoulákoun johdolla.
Rakennus.
Pyhäkkö sijaitsi Attikan itärannikolla Marathonin tasangon etelälaidalla noin 1,5 kilometriä etelään Ateenalaisten hautakummusta. Se oli rakennettu soiseen paikkaan, joka muistutti pientä saarta, ja tunnetaan nykyisin nimellä Mikró Élos, ”Pieni suo”. Pyhäkkö jäljitteli tässä Tiburin Hadrianuksen huvilaan kuulunutta Serapeionia sekä alkuperäistä Serapeionia Egyptin Kanopoksessa.
Pyhäkkokokonaisuuden koko oli noin neliömetriä. Se koostui kahdesta muurin ympäröimästä pihasta. Toinen eli pääpiha oli lähes neliömäinen, ja sen jokaisella sivulla oli sisäänkäynti, jota reunusti kaksi patsasta ulkopuolella ja kaksi sisäpuolella. Kussakin patsasparissa toinen patsas oli faaraomainen Osiris ja toinen Isis, joka oli esitetty kreikkalaisena jumalattarena, yleensä Afroditena tai Demeterinä. Patsaat oli tehty Pentelikonvuoren marmorista ja pystytetty korkeille jalustoille. Sisäänkäynnit johtivat cryptoporticuksella varustetulle terassille, jolla oli pyramidinmuotoinen rakennelma.
Paikalta on löydetty lukuisia egyptiläisten jumalten patsaita, mukaan lukien neljä Isiksen patsasta, keisareiden Lucius Verus ja Marcus Aurelius patsaat sekä suuria rituaalilamppuja. Alkuperäisveistokset ovat Marathonin arkeologisessa museossa. Niiden alkuperäisellä paikalla raunioissa on kopiot.
Rakennuskokonaisuuteen kuuluivat myös roomalainen kylpylä, joka sijaitsee pyhäköstä noin 40 metriä kaakkoon, sekä suuri ovaalinmuotoinen kala-allas. Kylpylä toimi rituaalipuhdistautumisen paikkana ennen kulttimenoja, ja säilyi käytössä vielä 300-luvulle saakka. Nykyisin raunioiden lähellä on Pyhälle Kyriakelle ("Agía Kyriakí") omistettu kirkko.
Phạm Đoan Trang

Phạm Đoan Trang (s. 27. toukokuuta 1978) on vietnamilainen kirjailija, toimittaja, bloggaaja ja ihmisoikeusaktivisti.
Elämä.
Toimittajana ja kirjailijana.
Trang aloitti vuonna 2001 uransa verkkolehti "VnExpressissä", joka oli ensimmäisiä laatuaan Vietnamissa. Hän vaihtoi myöhemmin "VietNamNetiin", missä hän alkoi tehdä uutisjuttuja. Trang sai huomiota muun muassa vuosina 2007–2008 kirjoitetuista artikkelisarjasta, missä hän tutki Spratly- ja Paracelsaarten konfliktia. Trang kirjoitti Etelä-Kiinan meren aluekiistasta varsin suorasanaisesti aiheesta, joka oli kielletty. Hänet pidätettiin elokuun 2009 lopussa yhdeksäksi päiväksi, ja hän sai tuon jälkeen potkut "VietNamNetistä".
Trang palkattiin vielä vuoden 2009 aikana "Pháp luật" -lehteen ja jatkoi aiheilla, joista muut tunnetut toimittajat eivät kirjoita. Hän alkoi osallistua myös demokratia-aktivismiin ja oli muun muassa mukana vuonna 2011 ja 2012 Kiinan-vastaisissa protesteissa. Maaliskuussa 2015 hän puolestaan osoitti mieltään Vietnamin hallituksen päätöksestä kaataa Hanoissa useita puita.
Trang on kirjoittanut useita kirjoja. Niistä ensimmäinen julkaistiin vuonna 2008, ja se käsitteli Vietnamin homoyhteisöä ja ajoi siten HLBT-ihmisten asiaa. Vuonna 2013 hän oli perustamassa vietnamalaisten bloggaajien verkostoa ja vuonna 2015 ympäristönsuojelujärjestön.
Useita pidätyksiä ja yhdeksän vuoden tuomio.
Trang on vuoden 2015 alun jälkeen otettu kiinni ainakin 20 kertaa. Pisin pidätysaika kesti 26 tuntia 23.–24. toukokuuta 2016, jolloin turvallisuusjoukot estivät Trangin tapaamisen Yhdysvaltain presidentin Barack Obaman kanssa. Hän ei ole pystynyt vuoden 2015 jälkeen julkaisemaan kirjojaan vapaasti, vaan ne on julkaistu maanalaisesti. Trang oli vuonna 2019 perustamassa muiden aktivistien kanssa Liberal Publishing House -kustantamoa, joka keskittyy "samizdat"-teosten levittämiseen.
Trang pidätettiin lokakuussa 2020 hänen kotiinsa tehdyn ratsian yhteydessä. Häntä syytettiin valtion vastaisen informaation, materiaalin ja esineiden tekemisestä, varastoimisesta ja levittämisestä. Trang oli yli vuoden eristysvankaudessa, ja lokakuussa 2021 hänet tuomittiin valtion vastaisesta propagandasta yhdeksäksi vuodeksi vankeuteen. Trang ei eristyksensä aikana saanut tavata perhettänsä eikä asianajajaansa.
Tunnustukset.
Trang on saanut useita tunnustuksia ihmisoikeuksien puolesta tekemästään työstä. Tšekkiläinen järjestö Člověk v tísni palkitsi hänet vuonna 2018 Homo Homini -palkinnolla. Palkintoperusteluiden mukaan Trang työskentelee häirinnästä ja vainosta huolimatta demokraattisen muutoksen eteen. Hän tuo blogissaan esille kommunistihallinnon tekemiä epäoikeudenmukaisuuksia. Vuonna 2022 Trang on saanut ihmisoikeuksien puolustajille tarkoitetun Martin Ennals -palkinnon ja International Women of Courage -palkinnon.
Gelalaisten aarrekammio

Gelalaisten aarrekammio (), tutkimuksessa myös "Aarrekammio XII", oli antiikin aikainen aarrekammio Olympiassa Kreikassa. Sen rakennutti Sisilian Gelan kaupunki. Aarrekammion rauniot sijaitsevat Archaía Olympían kunnassa Olympian arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Gelalaisten aarrekammio rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 575–550 eaa. Se oli yksi Olympian lukuisista aarrekammioista, jotka oli rakennettu riviin pyhäkköalueen pohjoislaidalle Kronios-vuoren etelärinteeseen, Nymfaionin ja Stadionin välille. Gelalaisten aarrekammio oli näistä kahdestoista ja viimeinen lännestä päin laskettuna. Sen länsipuolella sijaitsi Megaralaisten aarrekammio.
Gelalaisten aarrekammio oli Olympian suurin aarrekammio. Se oli pienen kreikkalaisen temppelin näköinen rakennus, joka edusti doorilaista tyyliä, ja jossa oli Olympian aarrekammioista ainoana prostyyli heksastyyli portiikki, toisin sanoen sen julkisivussa oli leveyssuunnassa kuusi ja syvyyssuunnassa kaksi pylvästä. Portiikki lisättiin noin vuonna 500 eaa. Rakennuksen cellan leveys oli noin 13,18 metriä ja pituus noin 10,98 metriä. Julkisivu oli etelään päin. Cellan sisällä katsotaan olleen neljä pylvästä peräseinällä ja neljä pylvästä kummallakin sivuseinällä. Cellassa oli myös suuri patsas, josta on jäljellä jalusta.
Aarrekammio oli päällystetty terrakottaverhouksella, joka oli koristeltu mustalla, punaisella ja valkoisella maalatuilla geometrisilla kuvioilla. Tällainen verhous suojasi yleensä puisia tai savitiilisiä rakennuksia. Koska aarrekammio oli tehty kivestä, se vaikuttaa olleen ennemmin tarkoituksellinen tyylikeino.
Katharine Burr Blodgett

Katharine Burr Blodgett (1898–1979) oli yhdysvaltalainen fyysikko, joka keksi heijastamattoman lasin.
Blodgett opiskeli Bryn Mawr Collegessa, missä hän kiinnostui luonnontieteistä. Tuohon aikaan luonnontieteitä opiskelevat naiset päätyivät usein opettajiksi, mutta se ei kiinnostanut Blodgettia. Sen sijaan hän lähestyi General Electricin tiedelaboratoriota, missä hänen isänsä oli aikoinaan työskennellyt. Suoritettuaan maisterin tutkinnon fysiikasta Chicagon yliopistossa, Blodgett pääsi GE:lle töihin. Hänestä tuli Irving Langmuirin assistentti ja he kirjoittivat yhdessä tieteellisiä julkaisuja. Niiden kirjoittamisessa Blodgettin kielellisestä lahjakkuudesta ja selkeästä ilmaisusta oli etua. Langmuirin suosituksesta Blodgett suoritti tohtorin tutkinnon Englannissa, Cambridgen yliopiston Cavendish-laboratoriossa.
Blodgett ja Langmuir työskentelivät ohuiden kalvojen parissa, ja heidän mukaansa nimettiin Langmuirin–Blodgettin kalvo. Vuonna 1938 Blodgett keksi, että lasilevystä saa likimain heijastamattoman, kun sen päällystää 44 molekyylin paksuisella kalvolla. Hän kehitti myös menetelmän näiden erittäin ohuiden kalvojen paksuuden mittaamiseen.
4th Ikimasshoi!

4th Ikimasshoi! on Morning Musumen neljäs albumi, joka julkaistiin 27. maaliskuuta 2002.
Katagogion

Katagogion (, harvemmin ) oli antiikin aikainen vierastalo Epidauroksen Asklepieionissa eli Asklepioksen pyhäkköalueella Kreikassa.
Historia.
Katagogion rakennettiin hellenistisen kauden alussa noin vuonna 320–300 eaa. Se oli tarkoitettu majoitustiloiksi Asklepieionissa vierailleille lukuisille potilaille ja muille pyhiinvaeltajille, koska pyhäkköalue sijaitsi suhteellisen kaukana Epidauroksen kaupungista. Katagogionia kunnostettiin ja muutettiin roomalaisella kaudella. Rakennuksen romahdettua sen kiviä käytettiin laajasti uudelleen alueen myöhempiin rakennuksiin. Katagogionin rauniot löydettiin vuonna 1893 osana Ateenan arkeologisen seuran suorittamia kaivauksia.
Rakennus.
Katagogion oli Epidauroksen suurin rakennus. Se sijaitsi Epidauroksen teatterin luoteispuolella teatterin ja varsinaisen pyhäkköalueen puolessa välissä. Rakennus oli pohjakaavaltaan neliö, jonka koko oli noin 76,3 × 76,3 metriä. Tämä tekee rakennuksen pohjan pinta-alaksi noin neliömetriä. Katagogion koostui 160 erikokoisesta huoneesta, jotka oli ryhmitelty neljän suuren, neliömäisen peristyylipihan ympärille. Pihojen kullakin sivulla oli kymmenen doorilaista pylvästä. Pihoja kiersi myös vesikanavointi. Rakennuksen oletetaan olleen kaksikerroksinen.
Rakennuksen sisäänkäynnit olivat itä- ja länsisivuilta, niin että kuhunkin neljään osaan johti yksi sisäänkäynti. Rakennuksen sisällä oli mahdollista liikkua vain kahden pohjoisemman tai kahden eteläisemman osan välillä. Syyksi on ehdotettu sitä, että osa rakennuksesta voitiin tarvittaessa eristää joko pois käytöstä hiljaisempina aikoina tai tarttuvien tautien vuoksi.
Helena Janeczek

Helena Janeczek (s. 1964 München, Länsi-Saksa) on saksalaissyntyinen italialainen kirjailija. Hän sai vuonna 2018 Strega-palkinnon teoksellaan "La ragazza con la Leica".
Janeczek syntyi Münchenissa puolalaiseen juutalaisperheeseen, mutta on asunut Italiassa yli 30 vuotta. Nykyisin hän asuu Milanossa.
Robert Cogoi

Robert Cogoi (oik. Mirko Kogoj, 25. lokakuuta 1939 – 14. toukokuuta 2022) oli belgialainen laulaja.
Cogoi syntyi Belgiassa slovenialaisille vanhemmille. Cogoi teki levytyssopimuksen Philips Recordsin kanssa 1961 ja voitti 1962 "Grand Prix International des Variétés" -laulukilpailun kappaleella "Si un jour", joka myi yli 100 000 kappaletta.
Cogoi edusti Belgiaa Eurovision laulukilpailussa 1964 itse tekemällään kappaleella "Près de ma rivière". Cogoi sijoittui 16 kilpailijan joukosta jaetulle kymmenennelle sijalle.
Lähteet.
Viitteet.
Los TNT

Los TNT oli italialais-uruguaylainen yhtye. Yhtyeen muodostivat sisarukset Edelweiss "Tim" Croatto (s. 1936), Hermes "Tony" Croatto (1939–2005), ja Argentina "Nelly" Croatto (s. 1941). Perhe oli kotoisin Italian Udinesta ja muutti Uruguayhyn 1946, jossa aloittivat musisoinnin.
Yhtyeen jäsenet muuttivat Buenos Airesiin 1959 ja saivat levytyssopimuksen argentiinalaisen levy-yhtiö RCA Victorin kanssa 1960. Ensimmäinen single "Eso" myi Argentiinassa yli 100 000 kappaletta ja oli menestys muuallakin Latinalaisessa Amerikassa. Debyyttialbumi "Los Fabulosos TNT" julkaistiin vuoden 1960 lopussa. Toinen albumi "La Gira Triunfal por Latinoamérica de los TNT" julkaistiin 1961.
1962 yhtye muutti Espanjaan ja aloitti levyttämisen espanjalaiselle levy-yhtiö Belterille. Yhtye edusti Espanjaa Eurovision laulukilpailussa 1964 kappaleella "Caracola". Yhtye sijoittui kilpailussa 16 kilpailijan joukosta 12:nneksi.
Yhtye ei menestynyt Espanjassa yhtä hyvin kuin Etelä-Amerikassa ja muutti takaisin Argentiinaan. Yhtye levytti viimeisen singlensä "Yo No Me Marcho de Aquí/Llévame, Llévame" 1965. Yhtye hajosi 1966 Timin jättäessä yhtyeen, minkä jälkeen Nelly ja Tony jatkoivat esiintymistä duona nimillä Nelly y Tony ja Los Vénetos. Nelly meni naimisiin 1974, minkä jälkeen duo lopetti ja Tony jatkoi uraansa viihdetaiteilijana kuolemaansa vuonna 2005.
John McLeod

John McLeod CBE (8. maaliskuuta 1934 Aberdeen – 24. maaliskuuta 2022 Edinburgh) oli brittiläinen säveltäjä.
McLeod asettui Edinburghiin vuonna 1970. Hän opiskeli aluksi klarinetinsoittoa Royal Academy of Musicissa Jack Brymerin, Reginald Kellin ja Gervase de Peyerin johdolla, mutta siirtyi sitten Lennox Berkeleyn sävellysoppilaaksi. Hän sai myöhempää ohjausta myös Witold Lutosławskilta ja suoritti orkesterinjohdon opintoja Adrian Boultin johdolla. McLeod sai vuonna 1979 Guinness-palkinnon sinfonisella laulusarjallaan "Lieder der Jugend", jonka kantaesittivät Royal Scottish National Orchestra ja tenori Raimund Gilvan. Hän oli vuosina 1980–1982 Skotlannin kamariorkesterin "Associate Composer". Vuonna 1989 McLeod valittiin Royal Academy of Musicin Fellow'ksi. Vuosina 2005 ja 2010 hän oli ehdokkaana Ivors-säveltäjäpalkinnon saajaksi. Vuonna 2014 hänelle myönnettiin The Ivors Academyn "Gold Badge". Hän sai vuonna 2016 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon ja vuonna 2019 musiikin kunniatohtorin arvon Aberdeenin yliopistolta. 
McLeodin sävellyksiin kuuluu orkesterimusiikkia (kuten konserttoja ja kolme sinfonista laulusarjaa), kuoroteoksia, kirkkomusiikkia, lauluja sekä soitin- ja kamarimusiikkia (kuten viisi pianosonaattia). Lisäksi McLeod sävelsi elokuvamusiikkia, kuten musiikin Michael Radfordin elokuvaan "Another Time, Another Place", joka pohjautuu Jessie Kessonin romaaniin. Viimeiseksi McLeodin laatimaksi tilaustyöksi jäi lokakuussa 2018 kantaesitetty "Nordic Fire" (alttoviulukonsertto), jonka hän sävelsi Skotlannin kamariorkesterille, Jane Atkinsille ja Joseph Swensenille.
McLeodin teosten esityksiä ovat johtaneet muiden muassa kapellimestarit Charles Groves, Alexander Gibson, Neeme Järvi, János Fürst, Takuo Yuasa, Yasuo Shinokazi, Rumon Gamba, Garry Walker, Donald Runnicles ja Thomas Dausgaard. Teoksia ovat esittäneet myös muiden muassa sellaiset solistit kuin Evelyn Glennie, Colin Currie, Jane Manning, Benjamin Luxon, Peter Donohoe, Murray McLachlan ja Mark Tanner. McLeod johti lisäksi itse omien orkesteriteostensa esityksiä.
McLeod teki myös opetustyötä; hän oli yhdentoista vuoden ajan musiikkijohtaja Edinburghin Merchiston Castle Schoolissa. Tämän jälkeen hän oli luennoitsijana Skotlannin kuninkaallisessa musiikki- ja teatteriakatemiassa, Royal Academy of Musicissa ja Edinburghin Napier-yliopistossa. McLeod pääsi myös London College of Musicin (Länsi-Lontoon yliopisto) elokuva- ja televisiosäveltämisen päälliköksi, ja hänestä tuli Royal Northern College of Musicin "Ida Carroll Research Fellow", jona toimiessaan hän erikoistui Olivier Messiaenin, Pierre Boulez'n ja Harrison Birtwistlen teoksiin.
McLeod oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta. Hän kuoli oltuaan yli kuukauden sairaalassa; hänellä oli todettu motoneuronitauti.
Tobias Krantz

Tobias Krantz (s. 1971) on ruotsalainen liberaalin puolueen poliitikko. Hän istui valtiopäivillä vuosina 2002–2010 ja toimi Ruotsin korkeakoulu- ja tutkimusministerinä vuosina 2009–2010.
Borisoglebskin lentotukikohta

Borisoglebskin lentotukikohta () tai Otvesnyin lentotukikohta on Venäjän Voronežin alueella, noin 7 kilometriä Borisoglebskin keskustan itäpuolella sijaitseva lentotukikohta. Eurooppatie kulkee tukikohdan pohjoispuolitse 1,5-3 kilometrin päästä.
Lentotukikohdassa toimii 160. harjoituslentorykmentti (160 UAP), Lentokalustoon kuuluu Jakovlev Jak-130 -harjoitus- ja kevythävittäjiä, erään lähteen mukaan myös Suhoi Su-25 -maataistelukoneita.
Piobesi Torinese

Piobesi Torinese () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 881 asukasta.
Piobesi

Piobesi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Hargeisan yliopisto

Hargeisan yliopisto () on vuonna 2000 toimintansa Hargeisassa aloittanut yliopisto. Se on Somalimaan suurin yliopisto. Ranking Web of Universities -yliopistovertailussa se on maailman yliopistojen joukosta ollut vuoden 2022 julkaisun mukaan sijalla 13560.
Jukka Lindströmin Sivuhistoria

Jukka Lindströmin Sivuhistoria on huhtikuussa 2022 julkaistu satiirinen komediasarja, jota juontaa Jukka Lindström. Ohjelmassa tarkastellaan miltä 2020-luvun suomalainen yhteiskunta näyttäytyy vuonna 2042. Ohjelmassa ei keskitytä päivänpolitiikkaan, vaan siinä käsitellään erilaisia ilmiöitä, kuten julkkiskulttuuria, mediaa ja terveystrendejä.
Ohjelma käsikirjoitettiin ja kuvattiin vuonna 2021. Ohjelman innoittajana on ollut brittiläisen satiirikon Armando Iannuccin BBC:lle vuonna 2006 kehittämä "Time Trumpet" -sarja.
Laura Nuutinen

Laura Nuutinen (s. 5. heinäkuuta 1982 Juva) on suomalainen pesäpalloilija. Hänen kasvattajaseuransa on Puurtilan Kisa-Pojat. Nuutinen edusti koko uransa Superpesiksessä Jyväskylän Kirittäriä. 
Nuutinen saavutti kuusi SM-kultaa kaudella 2005, kaudella 2006, kaudella 2007, kaudella 2008, kaudella 2009 ja kaudella 2010, kolme SM-hopeaa kaudella 2011, kaudella 2012 ja kaudella 2014 ja yhden SM-pronssin kaudella 2013. Nuutinen pelasi kuusi Itä-Länsi-ottelua vuosina 2008, 2009, 2010, 2011, 2013 ja 2014. Hän pelasi myös yhden Liitto-Lehdistö-ottelun vuonna 2012. Hän pelasi ulkokentällä kopparina. Nuutinen pelasi 189 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän löi kolme kunnaria ja 53 tavallista juoksua, toi 303 juoksua ja keräsi 857 kärkilyöntipistettä. Nuutinen pelasi 98 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi viisi kunnaria ja 19 tavallista juoksua, toi 109 juoksua ja keräsi 337 kärkilyöntipistettä.
Vuoden 2023 alusta Nuutinen on toiminut Kirittärien seurajohtajana.
Cupore

Cupore on Kulttuuripoliittisen tutkimuksen edistämissäätiön ylläpitämä tutkimuskeskus ja kulttuuri­politiikan tutkimuksen asiantuntija. Keskuksen yhteistyökumppaneita ovat opetus- ja kulttuuriministeriö, Jyväskylän yliopisto, Taiteen edistämiskeskus, Suomen Kuntaliitto sekä taiteen ja kulttuurin julkiset ja yksityiset toimijat. Se on Association of the Compendium of Cultural Policies and Trends -yhdistyksen kannatusjäsen. Ylläpitävän säätiön ovat perustaneet vuonna 2002 Jyväskylän yliopisto ja Suomen Kulttuurirahasto. Säätiön perustamisen aloitteentekijä oli opetus- ja kulttuuriministeriö.
Antti-Roiko

Antti-Roiko on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Uudenkaupungin lukio

Uudenkaupungin lukio toimii monitoimitalo Wintterin tiloissa Uudessakaupungissa. Tätä ennen sijaitsi pitkään Uudenkaupungin keskustassa Viikaistenkadulla, jossa toimi vuoteen 2021 Viikaisten koulu, sekä väistötiloissa Novidan ammattiopiston A-rakennuksen yläkerrassa. Uudenkaupungin lukiossa on 202 opiskelijaa lukuvuonna 2024–2025 ja opettajia 20. Opettajakunnasta (noin 20 opettajaa) osa opettaa myös Uudenkaupungin yhtenäiskoulussa. Koulun rehtorina toimii Esa Pirkola ja apulaisrehtorina Petri Viherä.
Koulun historia.
Lukio syntyi, kun sen edeltäjä, Uudenkaupungin yhteislyseo laajentui kahdeksanluokkaiseksi vuonna 1900 ja sai ylioppilastutkinto-oikeuden keväällä 1902. Se oli pitkään alueen ainoa lukio. Lukio toimi vuoteen 1976 Uudenkaupungin yhteislyseon nimellä useissa eri rakennuksissa ja vuonna 1976 lukio sai nimen Uudenkaupungin lukio. Koulu oli yksityinen vuoteen 1930 asti, jolloin rehtorina toimi Kaarlo Koskinen.
Visuveden työväentalo

Visuveden työväentalo on Ruovedellä Visuveden kylässä sijaitseva työväentalo. Se on osa Visuveden kulttuurimaiseman maakunnallisesti arvokasta kokonaisuutta. 
Visuveden Työväenyhdistys Kehitys perustettiin 1.1.1906 Rantapusun pirtissä Visuvedellä. Yhdistys liittyi haaraosastona Ruoveden kirkolla toimineeseen Työväenyhdistys Tulevaisuuteen. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin renki Emil Aatunpoika Nieminen. Ensimmäiseen johtokuntaan valittiin neljä naista ja kuusi miestä helmikuun 1906 alussa pidetyssä kokouksessa. Samassa kokouksessa perustettiin huvitoimikunta. Rakennusrahastoa alettiin kasvattaa arpajaisilla heti kesällä 1906. Ensimmäisen toimintavuoden aikana yhdistys järjesti kokousten ohella 8 iltamaa, yhdet arpajaiset ja yhden kävelyretken. Yhdistyksellä oli oma lainakirjasto ja näytelmäseura perustettiin ensimmäisen toimintavuoden aikana. Jäseniä oli vuoden 1906 lopussa 105. Yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen kesällä 1906. 
Herman Aimon suunnittelema rakennus valmistui vuonna 1908. Piirustukset eivät ole tallella. Talo oli alun perin hirsirunkoinen ja vuoraamaton. Pärekatto vaihdettiin asbestitiilikatoksi vuonna 1948 ja peltikatoksi vuonna 1974. Taloa laajennettiin ravintolasiivellä vuonna 1925. Rakennuksessa on juhlasali, ravintola, eteinen, huone sekä huoneen ja keittiön asunto. 1990-luvulla vintti remontoitiin talkoilla nuorisotilaksi.
Suojeluskuntalaiset takavarikoivat talon 29. tammikuuta 1918. Yhdistys anoi Hämeen läänin maaherralta yhdistyksen kiinteää ja irtainta omaisuutta 13. tammikuuta 1919 ja sai myönteisen päätöksen kesällä 1919. Yhdistys osti vuokratontin omaksi keväällä 1930. Vappuna 1930 nimismiehen määräyksestä yhdistyksen lippu poistettiin talon katolta. 
Työväentalo on säilyttänyt hyvin alkuperäiset piirteensä. Visuveden työväentalo on edelleen alkuperäisessä käytössään ja sen omistaa Visuveden Työväenyhdistys Kehitys ry. Yhdistyksen oman toiminnan lisäksi taloa vuokrataan juhla- ja kokoustiloiksi ulkopuolisille.
Lähteet.
Luettelo matelijahumanoideista

Matelijahumanoidit ovat kuvitteellisia organismeja, jotka koostuvat erilaisista kansanperinteistä, tieteiskirjallisuudesta, fantasiasta ja salaliittoteorioista .
Nykyaikainen fiktio.
Laaja valikoima fiktiivisiä teoksia kuvaa matelijahumanoideja.
Pleuromutiliini

Pleuromutiliini (C22H34O5) on diterpeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdisteellä on antibakteerisia ominaisuuksia ja eräitä sen johdannaisia käytetään antibiootteina.
Esiintyminen ja ominaisuudet.
Pleuromutiliinia eristettiin ensimmäisen kerran vitinapalakista ("Pleurotus mutilus") vuonna 1951 ja sitä esiintyy myös rikkajauhosienessä ("Clitopilus passeckerianus") ja eräissä muissa jauhosienten suvun sienissä. Huoneenlämpötilassa pleuromutiliini on kiteistä ainetta. Se liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin, etyyliasetaattiin ja kloroformiin. Yhdiste on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky etanoliliuoksessa on +20. Pleuromutiliinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu bakteerien ribosomiin 50S-alayksikköön ja siten estää proteiinisynteesin. Yhdiste tehoaa erityisesti grampositiivisiin bakteereihin, mutta myös eräisiin gramnegatiivisiin bakteereihin. 
Biosynteesi.
Sienet muodostavat pleuromutiliinia lähtien farnesyylipyrofosfaatista. Farnesyylipyrofosfaatista muodostuu ensin geranyyligeranyylipyrofosfaattia, josta muodostuu syklisoivien, hydroksyloivien ja hapettavien entsyymien vaikutuksesta pleuromutiliinia yhdeksässä vaiheessa.
Formula 1 -kausi 2023

Formula 1 -kausi 2023 oli Formula 1 -sarjan 74. maailmanmestaruuskausi.
Kilpailukalenteri.
Kauden 2023 alkuperäisessä kilpailukalenterissa oli 23 osakilpailua, mutta Emilia-Romagnan osakilpailu Imolassa jouduttiin perumaan kovien tulvien vuoksi. Osakilpailuista kuudessa järjestettiin myös lyhyempi sprinttikilpailu.
Kilpailukalenteriin palasi 41 vuoden tauon jälkeen Las Vegasin Grand Prix, joka oli lauantai-iltakilpailu, sekä Qatarin osakilpailu oltuaan mukana viimeksi kaudella 2021. Kaudella 2022 kilpailukalenterissa ollutta Ranskan osakilpailua ei ollut mukana kaudella 2023. Alkuperäisessä kalenterissa ollutta Kiinan osakilpailua ei ajettu vuonna 2023 koronaviruspandemian vaikutusten vuoksi. Kiinan kilpailua ei ole ajettu vuoden 2019 jälkeen.
Tulokset.
DHL Fastest Pit Stop Award.
Kaudesta lähtien DHL on laskenut nopeimmat varikkopysähdykset MM-pisteinä, jolloin kyseisellä järjestelmällä DHL:n Nopein varikkopysähdys -palkinnon () saa eniten pisteitä kerännyt talli.
Kuljettajat.
• Osakilpailu, jossa ennen varsinaista kilpailua ajettiin sprinttikilpailu ja niiden kahdeksan parhaiten sijoittunutta saivat lisäpisteitä 8-7-6-5-4-3-2-1.
Valmistajat.
• Osakilpailu, jossa ennen varsinaista kilpailua ajettiin sprinttikilpailu ja niiden kahdeksan parhaiten sijoittunutta saivat lisäpisteitä 8-7-6-5-4-3-2-1.