Paimenpystykorva

Paimenpystykorva ("Hütespitz") on saksalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Paimenpystykorva on lyhytkuonoinen, pyöreäkalloinen ja pystykorvainen koira. Sillä ei ole lainkaan otsapengertä ja sen silmät ovat tummanruskeat. Se on pitkäraajainen, lyhytkaulainen ja pitkähäntäinen. Rintakehä on syvä ja pitkä, runko lyhyt ja selkä leveä. Peitinkarva on kovaa ja suhteellisen pitkää ja pohjavilla pehmeää ja tiheää. Karvapeite muodostaa kaulaan tuuhean harjan ja häntään tuuhean töyhtön. Väritys on valkoinen, jossa on toisinaan kellertävät merkit. Desmond Morriksen mukaan keskimääräinen säkäkorkeus vaihtelee 51-58 cm:n välillä, kun taas Gondrexonin ja Brownen mukaan uroksen säkäkorkeus on 50–60 cm ja nartun 50–55 cm.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on lauhkea ja älykäs. Paimentamisen lisäksi sitä on käytetty laumanvartiointiin.
Pommerscher hütespitz.
"Pommerscher hütespitz", "pommerilainen paimenpystykorva" lienee ollut joko sama asia kuin paimenpystykorva tai mahdollisesti sen alueellinen muunnos. Se oli keskipitkäkarvainen ja vankkarakenteinen. Korvat olivat pystyt, pienet ja kärjistään tylpät. Häntä oli lyhyt. Karvapeite oli keskipitkä ja kaksinkertainen, joskin vuodenaikojen mukaan vaihteleva. Peitinkarva oli erityisen runsasta niskan ja poskien alueella, muodostaen viikset ja kauluksen, minkä lisäksi myös häntä oli hapsuinen ja runsaskarvainen. 
Rotu erottui saksanpystykorvasta pitkänomaisella, atleettisella rungollaan. Samankaltaisuuksiakin löytyi: molemmilla oli pystyt korvat, pienet, pyöreät käpälät ("kissankäpälät"), karhea, tiivis, säänkestävä karvapeite kauluksineen ja tiivis alusvilla. Pommerilaista paimenpystykorvaa kasvatettiin yksinomaan valkoisena, jotta se erottuisi öisin helposti sudesta ja jotta vastaavasti sudet eivät erottaisi sitä lammaslaumasta. 
Rotu soveltui lampaiden ja sikojen paimentamisen lisäksi karjan ajoon Pohjois-Saksan alangoilla. Varsinkin sikojen ja karjan ohjailu vaati jämäkkyyttä, minkä lisäksi koiran tuli kyetä hallitsemaan kannukseen pureminen, jotta lauman ohjailu onnistuisi. Kannuksen pureminen on synnynnäinen ominaisuus, jota ei tarvitse opettaa koiralle.
Pommerscher hütespitz luokitellaan erilliseksi grosspitzistä ja mittelspitzistä, mutta on kuitenkin sukua niille. Vanhemmassa kirjallisuudessa paimenkoirat ja pystykorvat joko johtavat samaan kantarotuun tai pystykorva luokitellaan alkuperäiseksi tyypiksi, josta mm. saksanpaimenkoira olisi lähtöisin. Pommerilainen paimenpystykorva luokiteltiin "Lexikon der Hundefreunde" -teoksessa yhdeksi kolmesta saksalaisesta paimenkoirasta.
Rotua kasvatettiin 1900-luvun alkupuolelle asti kaikkialla Pommerissa. Joidenkin lähteiden mukaan se olisi kuollut sukupuuttoon vuonna 1936, kun jäljellä ollut populaatio käytettiin valkoisen saksanpaimenkoiran luomiseen. 
Pommerilaista paimenpystykorvaa pidettiin Euroopan parhaana paimenkoirana. Tämän vuoksi sitä käytettiin brittiläisten paimenkoirien, kuten collien ja shetlanninlammaskoiran, ja saksalaisten rotujen, kuten "valkoisen saksanpaimenkoiran" (nykyisen valkoisenpaimenkoiran) jalostukseen. Lisäksi ennen maailmansotia ja niiden välissä pommerilaiset maanviljelijät veivät koiriaan mukanaan Etelä-Amerikkaan. Paikallisiten saksalaisyhteisöjen asukkaat puhuvat edelleen vanhoilla murteillaan, ja heidän käytössään karjanajossa on pommerilaisen paimenpystykorvan jälkeläisiä, kuin myös muita vanhasaksanpaimenkoiria - gelbbackeja ja harzer fuchseja. Näistä pommerilaisen paimenpystykorvan jälkeläisistä on muodostunut paikallinen rotu nimeltä mantiqueiranpaimenkoira.