tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sandin kirkko (Suldal)

Sandin kirkko () on Suldalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1853.
Marvikin kappeli

Marvikin kappeli () on Suldalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1921.
Tyringe

Tyringe on taajama Hässleholmin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 4 838 asukasta vuonna 2021.
Bjärnum

Bjärnum on taajama Hässleholmin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 2 085 asukasta vuonna 2021.
Sösdala

Sösdala on taajama Hässleholmin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 873 asukasta vuonna 2021.
Hästveda

Hästveda on taajama Hässleholmin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 747 asukasta vuonna 2021. Hästveda tunnetaan vuosittain heinäkuun toisena torstaina järjestettävistä markkinoista, joissa kaupataan muun muassa hevosia.
Isaac Grünewald

Isaac Grünewald (2. syyskuuta 1889 – 22. toukokuuta 1946) oli ruotsalainen taidemaalari, joka toimi Kuninkaallisen taideakatemian professorina vuosina 1939–1942. Hän oli 1900-luvun alussa mukana modernistisessa "De unga" -ryhmässä ja opiskeli Henri Matissen akatemiassa Pariisissa, minkä lisäksi hänen suurin esikuvansa oli Paul Cézanne. Grünewald piti itseään ekspressionistina ja kertoi tavoittelevansa pelkästään silmäniloa ilman syvempää merkitystä. Grünewald oli vuosina 1911–1937 naimisissa taidemaalari Sigrid Hjerténin kanssa, ja pari teki myös taiteellista yhteistyötä.
Grünewald

Grünewald on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kertomus elämästä

Kertomus elämästä on Otavan vuosina 1973–1975 julkaisema kirjasarja, joka käsittää omaelämäkerrallisia romaaneja. Otava järjesti vuonna 1972 elämäkertakilpailuun, johon jätettiin lähes tuhat käsikirjoitusta. Yhdentoista osallistujan käsikirjoitukset julkaistiin myöhemmin kirjana, jonka lisäksi Ida Maria Saariselta julkaistiin sarjassa myös kaksi muuta omaelämäkerrallista teosta. Kirjojen kansitaiteesta vastasi Antero Aho.
Erään murhan varjossa

Erään murhan varjossa ("Someone to Watch Over Me") on yhdysvaltalainen, vuonna 1987 valmistunut elokuva, jonka on ohjannut Ridley Scott. Elokuvan musiikin sävelsi Michael Kamen. Elokuva on Columbia Pictures Corporationin tuotantoa. 
KAVI on luokitellut sen sallituksi yli 16-vuotiaille.
Juoni.
Elokuvan päähenkilö Mike Keegan (Tom Berenger) on New Yorkin poliisi, joka saa tehtäväkseen suojella varakasta Claire Gregorya (Mimi Rogers) rikolliselta, joka uhkaa tämän henkeä. Tehtävä tuo Miken ja Clairen lähelle toisiaan, ja heidän välilleen kehittyvä side asettaa haasteen Miken avioliitolle hänen vaimonsa Ellien (Lorraine Bracco) kanssa.
Tuotanto.
Elokuva sai alkunsa vuonna 1982, kun käsikirjoittaja Howard Franklin esitteli ideansa Ridley Scottille. Vaikka käsikirjoitus valmistui nopeasti, tuotanto viivästyi usean vuoden ajan. Columbia Pictures hyväksyi projektin lopulta vuonna 1986.
Kuvauspaikkoina toimivat muun muassa New Yorkin tunnetut maamerkit, kuten Guggenheim-museo ja Central Park. Sisätilakohtaukset kuvattiin Los Angelesin studioilla, ja yksi keskeisistä kohtauksista sijoittuu Long Beachissa sijaitsevalle "Queen Mary" -laivalle. Kuvaukset kestivät 13 viikkoa, mikä oli hieman alkuperäistä suunnitelmaa pidempään.
Puvustuksessa hyödynnettiin tunnettujen muotibrändien, kuten Hugo Bossin ja Cerruti 1881:n, asuja.
Julkaisu ja vastaanotto.
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 9. lokakuuta 1987. Se esitettiin 892 elokuvateatterissa ja tuotti avausviikonloppunaan 2,9 miljoonaa dollaria. Elokuva merkitsi näyttelijä Lorraine Braccolle hänen ensimmäistä suurempaa rooliaan.
Kriitikko Pauline Kael piti Braccon suoritusta valopilkkuna elokuvassa, joka näyttää tunnelmalliselta tai suorastaan hypnoottiselta, mutta on muuten suoraviivaisen yksinkertainen ja eloton, samaan tapaan kuin päähenkilön roolihahmo ja Berengerin suoritus tässä roolissa.
Myös Roger Ebertin mukaan Lorraine Bracco on roolissaan voimakas ja mielikuvituksekas. Tarinan näkökulmasta päähenkilö päätyy yhteen väärän naisen kanssa. Muuten elokuva on yllätyksetön eikä sillä ole täysi-ikäiselle katsojalle juuri enempää tarjottavaa kuin sisustusvinkit.
Aku Kostia

Aku Kostia, alk. Kostian (15. joulukuuta 1884 Kuopio – 25. syyskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen virkamies, eduskunnan pitkäaikainen notaari, joka sai kanslianeuvoksen arvonimen. 
Kostian vanhemmat olivat vaatturi Fredrik Kostian ja Vilhelmiina Roininen ja puoliso vuodesta 1920 Eila Laitinen, professori Taavetti Laitisen kasvattitytär. Kostia tuli ylioppilaaksi 1905 ja suoritti ylemmän hallintotutkinnon 1909. Hän oli Kuopion läänin lääninkonttorin reistraattori 1910, Leppävirran piirin nimismies 1910–1916 ja Karttulan piirin nimismies 1916–1918 sekä maataloushallituksen apukamreeri 1918–1919. Eduskunnassa Kostia työskenteli tämän jälkeen virkamiehenä 35 vuotta. Hän oli eduskunnan notaari 1919–1955 ja toimi lisäksi moneen otteeseen eduskunnan vt. sihteerinä, samoin kuin eduskunnan valiokuntien ja valtiontilintarkastajien sihteerinä. Kanslianeuvoksen arvonimen Kostia sai 1947.
Ugo Locatelli

Ugo Locatelli (5. helmikuuta 1916 Toscolano Maderno, Brescian maakunta, Lombardia, Italia – 28. toukokuuta 1993) oli italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän oli pituudeltaan 172-senttimetrinen.
Locatelli edusti merkittävimpänä Ambrosiana-Interiä vuodet 1936–1941 ja voitti joukkueen kanssa kahdesti Serie A:n kausina 1937–1938 ja 1939–1940 sekä Italian cupin kaudella 1938–1939. Hän pelasi joukkueessa 167 ottelua, joissa teki yhden maalin. Hän edusti toisena merkittävänä joukkueena Juventusta, jolle teki yhdeksällä maalillaan enemmän maaleja, mutta voitti ainoastaan kerran Italian cupin kaudella 1941–1942. Locatelli pelasi urallaan yhteensä 328 liigaottelua ja teki niissä 12 maalia.
Locatelli liittyi Italian A-maajoukkueeseen elokuussa 1936 ja pelasi joukkueessa 22 ottelua. Hän voitti sekä kesäolympialaiset 1936 että maailmanmestaruuskilpailut 1938 ja pelasi molemmissa turnauksissa neljässä ottelussa.
Pietro Ferraris

Pietro Ferraris (15. helmikuuta 1912 Vercelli, Vercellin maakunta, Piemonte, Italia – 11. lokakuuta 1991) oli italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän oli pituudeltaan 174-senttimetrinen.
Ferraris pelasi uransa ensimmäiset vuodet Napolissa, kunnes siirtyi Ambrosiana-Interiin vuosiksi 1936–1941. Hän voitti joukkueen kanssa kahdesti Serie A:n kausina 1937–1938 ja 1939–1940 sekä kerran Italian cupin kaudella 1938–1939. Hän pelasi joukkueessa yhteensä 161 ottelua, joissa teki 56 maalia ja antoi yhden syötön. Hän liittyi Torinoon vuonna 1941 ja voitti neljästi Serie A:n kausina 1942–1943, 1945–1946, 1946–1947 ja 1947–1948 sekä Italian cupin kaudella 1942–1943. Hän pelasi joukkueelle yhteensä 147 ottelua ja teki niissä 42 maalia sekä antoi viisi syöttöä. Hän edusti uransa viimeiset vuodet 1948–1950 Novaraa. Yhteensä Ferraris pelasi nimiinsä 469 liigaottelua, joissa hän teki 124 maalia.
Ferraris liittyi Italian A-maajoukkueeseen helmikuussa 1935 ja pelasi joukkueessa 14 ottelua, joissa teki kolme maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden 1938 ja hän sekä pelasi otteluita että teki maaleja molempia yhden.
Martti Jaatinen (täsmennyssivu)

Martti Jaatinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Alfredo Foni

Alfredo Foni (20. tammikuuta 1911 Udine, Udinen maakunta, Friuli-Venezia Giulia, Italia – 28. tammikuuta 1985) oli italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän pelasi joskus myös keskuspuolustajana. Hän toimi myös valmentajana.
Foni edusti uransa merkittävimpänä joukkueena Juventusta vuodet 1934–1947. Hän voitti joukkueen kanssa kerran Serie A:n kaudella 1934–1935 sekä kahdesti Italian cupin kausina 1937–1938 ja 1941–1942. Hän pelasi joukkueelle yhteensä 304 ottelua, joissa teki kahdeksan maalia. Foni edusti myös joukkueita Udinesea, Laziota, Padovaa ja Chiassoa. Hän pelasi urallaan yhteensä 366 liigaottelua ja teki niissä 12 maalia.
Foni liittyi Italian A-maajoukkueeseen elokuussa 1936 ja pelasi joukkueessa 23 ottelua. Hän voitti sekä olympiakultaa 1936 että maailmanmestaruuden 1938. Ensimmäisessä hän pelasi neljässä ja jälkimmäisessä kolmessa ottelussa.
Aldo Donati

Aldo Donati (29. syyskuuta 1910 Budrio, Bolognan metropolikaupunki, Emilia-Romagna, Italia – 3. marraskuuta 1984) oli italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Donati edusti urallaan Bolognaa, Romaa ja Ambrosiana-Interiä uransa päättämiseen vuoteen 1946 asti. Roman kanssa hän voitti Serie A:n kaudella 1941–1942 ja pelasi joukkueessa 151 ottelua, joissa teki yhdeksän maalia. Bolognan kanssa hän voitti kahdesti Serie A:n kausina 1935–1936 ja 1936–1937 sekä kahdesti Mitropa Cupin kausina 1931–1932 ja 1933–1934. Yhteensä hän pelasi urallaan 199 liigaottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Donati voitti Italian A-maajoukkueen kanssa maailmanmestaruuden 1938, mutta ei pelannut turnauksessa otteluakaan.
Taiteilijan omakuva nuoruuden koiravuosilta

Taiteilijan omakuva nuoruuden koiravuosilta on kokoelma walesiläinen runoilijan Dylan Thomasin tuotantoa. Tekstit on valikoinut ja suomentanut Ville-Juhani Sutinen. Kokoelmaan kuuluu muutamia Sutisen uudelleen suomentamia novelleja, joita sisältyy Veli Sundellin suomentamaan kokoelmaan "Taiteilijan omakuva penikkavuosilta". Pääsoa on kuitenkin Thomasin postuumissa tuotannossa. Mukana on myös puolittain omaelämäkerrallisia tekstejä. Suomennoksen on julkaissut Aviador vuonna 2024.
Sutisen mukaan Thomasia ei pidä lokeroida maagisen realismin edustajaksi. Jani Saxell luokittelee Thomasin amerikkalaisen beat-sukupolven kummisedäksi.
Taostalla olevan teoksen, Thomasin ainoan julkaiseman tarinakokoelman, nimi "Portrait of the Artist as a Young Dog" (1940) viittaa James Joycen teokseen "A Portrait of the Artist as a Young Man".
Sisällys.
Sisältää muun muassa:
Neljäs nikama

Neljäs nikama eli Veijari vastoin tahtoaan on Martti Larnin kirjoittama ja vuonna 1957 ilmestynyt romaani. Romaani on satiiri Yhdysvaltojen elämäntyylistä ja perustuu Larnin omiin kokemuksiin Yhdysvalloissa, jossa hän asui ja työskenteli vuosina 1948–1949 ja 1951–1954. Kirjan päähenkilö on Jeremias Suomalainen, josta tulee Yhdysvaltoihin muutettuaan ihmeparantaja Jerry Finn. Neljäs nikama oli aikoinaan hyvin suosittu Neuvostoliitossa ja muissa Itä-Euroopan maissa. Neljäs nikama on käännetty ainakin 23 kielelle.
Luutakellokanerva

Luutakellokanerva ("Erica scoparia") ovat laurisilvametsille endeeminen kasvilaji, joka kuuluu kellokanervoiden sukuun. 
Luutakellokanervoja on käytetty esimerkiksi luutien tekoon, polttopuuhun ja aitojen rakentamiseen. Erityisesti Madeiran saarella Portugalissa, kasvia on käytetty näihin tarkoituksiin.
Atte Kortehisto

Atte Kortehisto (s. 14. huhtikuuta 2003) on suomalainen pesäpalloilija. Kortehisto edustaa Superpesiksessä pelaavaa Vimpelin Vetoa. Kaudella 2023 hän saavutti SM-hopeaa. Kortehiston kasvattajaseura on Nurmon Jymy. Hän pelaa etenijäjokerina. Kortehisto on pelannut 21 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt yhden kunnarin ja kaksi tavallista juoksua, tuonut 27 juoksua ja kerännyt 64 kärkilyöntipistettä. Tilastot päivitetty kauden 2024 jälkeen.
Etefoni

Etefoni (C2H6PClO3) on fosfonihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa kasvien kasvua säätelevänä aineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa etefoni on väritöntä ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja hyvin muun muassa etanoliin ja asetoniin sekä hieman aromaattisiin liuottimiin. Etefoni on hapanta ja sen liuokset ovat stabiileja happamissa oloissa. Emästen vaikutuksesta aine hydrolysoituu eteeniksi. Etefonin kasvien kasvamista ja hedelmien kypsymistä säätelevät vaikutukset perustuvat eteenin muodostumiseen.
Etefonin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa tris(2-kloorietyyli)fosfiitti reagoi Michaelis–Arbuzov-reaktiolla bis(2-kloorietyyli)kloorietyylifosfonaatiksi. Muodostunut välituote hydrolysoidaan hapolla etefoniksi.
Etefonia käytetään muun muassa estämään viljojen korren kasvua lakoontumisen ehkäisemiseksi, edistämään kukkien muodostumista ja hedelmien kypsymistä niin ennen sadonkorjuuta kuin sadonkorjuun jälkeenkin, lisäämään kumipuiden lateksintuottoa ja kuihduttamaan puuvillan lehtiä ja avaamaan puuvillan siemenkota. Yhdiste on sallittu käytettäväksi muun muassa Euroopan unionin alueella, Yhdysvalloissa, Intiassa ja Australiassa.
Marmorkirkenin metroasema

Marmorkirkenin metroasema on Kööpenhaminan metron linjojen M3 ja M4 asema. Se sijaitsee Frederikinkirkon lähettyvillä, Østerportin ja Kongens Nytorvin asemien välillä. Se on myös Kööpenhaminan metron syvin asema noin 30 metrin syvyydessä.
Otto Jaatinen

Otto Niko Johannes Jaatinen (s. 15. heinäkuuta 2003 Iisalmi) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura.
Jaatinen aloitti jääkiekkoilun omien sanojensa mukaan 3–4-vuotiaana. Hän on Iisalmen Peli-Karhujen kasvatti. Jaatinen pelasi kaudella 2017–2018 IPK:n lisäksi myös kaksi ottelua lainalla Jokipoikien C-nuorten SM-sarjajoukkueessa. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi Kalevan Pallon C-nuoriin, jonka kapteeniksi Jaatinen nousi. Kaudella 2020–2021 Jaatinen toimi seuran U18-joukkueen kapteenina.
Kaudella 2021–2022 Jaatinen debytoi miesten peleissä. Joulukuussa 2021 KalPan U20-joukkue lainasi hänet kasvattajaseuransa IPK:n Mestis-joukkueeseen, jossa Jaatinen pelasi kauden aikana kuusi runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3. Kaudella 2022–2023 hän nousi KalPan U20-joukkueen kapteeniksi. Jaatinen voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 8+38=46, joilla hän jakoi koko U20 SM-sarjan seitsemännen sijan Tapparan Leevi Sorvalin kanssa. Jaatinen voitti kauden päätteeksi U20 SM-hopeaa. Hän pelasi kauden aikana myös lainalla IPK:ssa kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2023–2024 Jaatinen oli KalPan U20-joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 7+44=51. Hän pelasi kauden aikana myös neljä ottelua lainalla IPK:ssa.
Jaatinen siirtyi kaudeksi 2024–2025 vuoden mittaisella Mestis-sopimuksella KeuPa HT:hen. Hän harjoitteli kesällä 2024 myös seuran yhteistyöjoukkueen, JYPin SM-liigajoukkueen mukana. Marraskuussa KeuPa lainasi Jaatisen JYPiin, jossa hän teki liigadebyyttinsä 23. marraskuuta 2024 Turun Palloseuraa vastaan. Jaatinen merkittiin joukkueen nelossentteriksi laidoilleen Valtteri Aliranta ja Riku Tohila. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.09 minuuttia. Liigauransa avausmaalin Jaatinen teki 3. tammikuuta 2025 myös Turun Palloseuraa vastaan. Hänen osumansa jäi JYPin 6–3-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi.
Muuta.
Jaatinen valmistui ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lukiosta keväällä 2022. Hänen isoveljensä Eemil pelaa hyökkääjänä III-divisioonaa Liikunnan Riemun kakkosjoukkueessa ja pikkusiskonsa Emma pelaa hyökkääjänä Naisten Suomi-sarjaa Oulun Kärppien akatemiajoukkueessa. Sisarusten isä Jouni Jaatinen toimii Iisalmen Peli-Karhut Juniorit ry:n junioripäällikkönä ja äiti Niina Jaatinen puheenjohtajana. Sisarusten eno on pelannut puolustajana IPK:n miesten joukkueessa.
Akimowskaja Sisters &amp; Bros

Akimowskaja Sisters &amp; Bros (myös muodoissa Akimowskaja Sisters &amp; Bro ja Akimowskaja Sisters) on suomalainen rock-yhtye. Yhtyeen perustaja on Liisa Akimof, ja sen alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat Iiro Rantala, Elisa Korjus, Maria Hänninen, Eeva Koivusalo, Petri Rantala ja Pemo Ojala. Kokoonpanon ensimmäisellä albumilla pianoa soittanut Juha Ollikainen kuoli pian levyn valmistumisen jälkeen. Yhtye on perustettu vuonna 1987, ja se on palannut konserttilavoille välillä pitkienkin taukojen jälkeen. Vuonna 2010 yhtye soitti Facebook-tilinsä perusteella neljä keikkaa nimellä Akimowskaja Sisters &amp; Bros Reunion, lisäksi vuonna 2024 esiintymislavalla on nähty kokoonpanosta trioversio, Akimowskaja Sisters, jossa soittivat Liisa Akimof, Maria Hänninen ja Elisa Korjus.
Akimowskaja Sisters &amp; Bros soittaa latinohenkistä musiikkia, jossa on jazz- ja bossanovavaikutteita. Tyylillisesti kokoonpanon musiikki on popimpaa kuin Akimofin useimmat muut kokoonpanojen. Akimof toimii yhtyeen kappaleiden tekijänä ja sanoittajana.
Salli Kari

Salli Kari (s. 1986) on suomalainen teatterilavastaja ja visualisti sekä kirjailija.
Kari opiskeli Aalto-yliopistossa ja valmistui 2012 maisteriksi taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta. Hän opiskeli elokuva- ja lavastustaiteen laitoksella näyttämölavastusta. Kari oli vuosina 2021–2024 Kriittisen korkeakoulun luovan kirjoittamisen koulutuksessa.
Karin ensimmäinen teatterilavastus oli vuonna 2008 valmistunut Teatterikorkeakoulun ja Helsingin kaupunginteatterin tuottama "Puputyttö". Sen jälkeen hän on ollut toteuttamassa toistakymmentä lavastusta. Hänen lavastuksiaan on nähty muun muassa Rovaniemen kaupunginteatterissa, Tervasaaren kesäteatterissa, Kokkolan kaupunginteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa ja Jyväskylän kaupunginteatterissa. Lisäksi hän on lavastanut muun muassa PMMP:n musiikkivideon ”Heliumpallo” ja Olavi Uusivirran videon ”Tanssi vaikka et osaa”.
Karin ensimmäinen romaani "Vedestä ja surusta" julkaistiin 2024. Kari kirjoitti teostaan omien sanojensa mukaan kahden vuoden ajan, ja se sai alkunsa taiteilijaresidenssissä Islannin Gullkistanssa. Romaani on omaelämäkerrallinen, ja siinä on rinnakkain kaksi aikatasoa. Toisessa on matkakuvasta Islannista ja toisessa sairauskertomusta. Karin mukaan sairastumista kertovat osiot olivat saaneet alkunsa jo kymmenen vuotta aiemmin, kun hän oli yrittänyt käsitellä aihetta ensimmäisen kerran.
Kari palkittiin joulukuussa 2024 romaanistaan Kalevin Jäntin palkinnolla. Perusteluiden mukaan teos ”kasvaa tutkielmaksi mielestä ja kehosta, elämän rajojen kohtaamisesta”. Helena Ruuska kirjoittaa "Helsingin Sanomien" arviossa romaanin olevan ”ehkä yksi syksyn merkittävimmistä kaunokirjoista”. Hän vertaa sitä Joseph Brodskyn teokseen "Veden peili". Esa Mäkijärvi puolestaan sanoo "Demokraatissa" romaanin olevan tehokas mutta loppuratkaisun turhan siistin kliseinen.
Jalkaväkirykmentti 45 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 45 (JR 45) eli niin sanotut Kolmen Kannaksen Koukkaajat oli Suomen maavoimien 8. divisioonan yksikkö jatkosodassa. Se oli yksi divisioonan kolmesta jalkaväkirykmentistä eli JR 4:n ja JR 24:n lisäksi. Kyseessä oli Suomenlahden Sotilasläänin perustama joukko, johon pääosa asevelvollisista tuli Etelä-Kymenlaakson, Etelä-Uudenmaan ja Helsingin suojeluskuntapiireistä.
Jalkaväkirykmentti 45:n sotatie kulki Suomenlahden rannikolta Viipurinlahden ylitse ja osallistui Viipurin vapauttamiseen ja Porlammin motin syntyyn. Se jatkoi hyökkäystä Koivistolle, jonka vapautuksen jälkeen oli hetken aikaa ylipäällikön reservinä. Lokakuun alussa divisioona siirrettiin Maaselän kannaksen länsipuolelle osaksi II armeijakuntaa. Se hyökkäsi Seesjärven molemmin puolin ottaen haltuun Maaselän kannaksen pohjoisosan ja ryhmittyi sitten sinne puolustukseen. Divisioona siirrettiin toukokuussa 1942 Laatokan Karjalaan osaksi VI armeijakuntaa. Kesällä 1944 se viivytti Syvärinvarren puolustusasemistaan Laatokan koillispuoliseen U-asemaan asti, jossa se osallistui Neuvostoliiton hyökkäyksen pysäyttämiseen Nietjärven taistelussa.
Kutsumanimekseen divisioona sai ”Kolmen Kannaksen Koukkaajat”. Rykmentin määrävahvuus oli noin 3 600 sotilasta. Tiedossamme ei ole, montako miestä JR 45:n riveissä kaikkiaan palveli, mutta sodan aikana heistä kaatui tai katosi 554.
Jalkaväkirykmentti 45:n muistopatsas paljastettiin Kotkassa vuonna 1971.
Perustaminen.
Rykmentinkomentajina olivat:
Rykmentti sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen ns. varusmiesrykmenttinä, joten sen varustus oli pääosin parempi kuin divisioonan muiden rykmenttien.
III/JR 45 koottiin Helsingissä Vallilassa, ja joukot siirtyivät 19.6. junakuljetuksella Oulunkylästä Haminaan.
Karl von Piloty

Karl Theodor von Piloty (1. lokakuuta 1826 München – 21. heinäkuuta 1886 Ambach) oli saksalainen taidemaalari ja merkittävä taideopettaja. Häntä pidetään Saksan merkittävimpänä realistisen tyylisuunnan taidemaalarina. Aiheensa hän otti usein historiasta.
Elämänvaiheita.
Karl von Piloty aloitti taideopinnot Münchenissä vuonna 1840. Hänen opettajanaan oli Julius Schnorr von Carolsfeld, joka oli tunnettu nasareenit-taideryhmittymästä. Taideopinnot keskeytyivät vuosiksi 1844–1846, jolloin von Pilotyn täytyi huolehtia lapsuuden perheensä elatuksesta. 
Von Pilotyn tyyliin ja työskentelyyn vaikutti erittäin paljon belgialainen Louis Gallait, jonka monta henkilöä käsittäneiden historiamaalausten sommittelu ja värien käyttö herättivät hänessä ihailua. Von Piloty otti merkittäviä vaikutteita myös Paolo Veroneseltä ja Peter Paul Rubensilta. Hän ihaili myös ranskalaisia taidemaalareita Horace Vernet’tä ja Paul Delarochea.
Vuonna 1855 von Piloty sai valmiiksi historiamaalauksensa "Seni Wallensteinin ruumiin äärellä". Maalaus, joka oli myös yleisön suursuosikki, avasi hänelle ovet ylimpiin taidepiireihin. Maalauksen ansiosta hän pääsi Münchenin tadeakatemian jäseneksi. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin akatemian professoriksi. 
Professuurin ansiosta hän sai tehtäväkseen maalata Baijerin kuninkaallisen palatsin seinämaalaukset. 1860-luvulla von Piloty maalasi useita kuuluisia historiamaalauksia, kuten "Nero palaneen Rooman raunioilla", "Godefroy de Bouillon pyhiinvaelluksella" sekä "Galileo Galilei vankeudessa". Maalausten ansiosta toteutui myös sosiaalinen nousu, kun Baijerin kuningas myönsi aatelisarvon. 
Taideakatemian johtajaksi von Piloty nimitettiin vuonna 1874. Monesta hänen oppilaastaan tuli omana aikanaan merkittävä taidemaalari. Heistä mainittakoon Hans Makart, Franz von Lenbach ja Franz Defregger. 
Koska von Piloty oli aikanaan merkittävä taiteilija, hänen töitään oli näytteillä useissa paikoissa. Hänen maalauksensa "Areenan alla", toiselta nimeltä "Marttyyrit", oli kaksi vuotta taiteilijan kuoleman jälkeen, vuonna 1888, näytteillä Australiassa. Teosta kuvailtiin siellä vaikuttavaksi ja maalaajaa kutsuttiin mestariksi. Teos perustuu nykyään kadonneisiin piirroksiin. Taiteilijan leski Bertha von Piloty kuvaili, että hänen miehensä rakasti teatraalista ilmaisua. Teatraalisuus näkyykin siinä, miten henkilöhahmot on sommiteltu maalaukseen ja miten rekvisiitta korostaa tapahtumia. Teos on nykyään Ballarat Fine Art Galleryssa.
Vaimonsa Berthan kanssa Karl von Piloty sai kolme lasta. Oskar von Piloty teki uraa tieteilijänä, mutta kaatui ensimmäisessä maailmansodassa, Robert von Pilotysta tuli oikeustieteilijä sekä poliitikko ja tytär Johanna avioitui insinöörin kanssa.
Sakari Korpinen

Sakari Otto Johannes Korpinen on suomalainen pappi ja teologi. 
Korpisen valmistuttua teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta hänet vihittiin papiksi 1971 Helsingin tuomiokirkossa. Hän opiskeli jatkolukuja dogmatiikassa, yleisessä historiassa ja filosofiassa ja valmistui teologian lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1977.
Aloitettuaan opiskelijapappina Korpinen siirtyi Naantalin seurakuntapapiksi. Sitten hän aloitti koulutus- ja opetustyössä.
Korpinen toimi SLEY-Kirjojen toimitusjohtajana (1991-1994),
jonka jälkeen SLEYn valtakunnallisessa julistustyössä vuoteen 2000.
Tämän jälkeen hän oli perustamassa Suomen Luther-säätiötä, jonka palvelukseen hän siirtyi 2001 ja eläkkeelle 2009.
Työ on jatkunut Suomen ev.lut. Lähetyshiippakunnassa 
ja Apostoli Johanneksen luterilaisessa seurakunnassa Salossa.
Hän toimii myös Lindilän kartanon kappelin pastorina.
Korpinen on Paavalin synodin perustajäseniä ja puheenjohtaja 1993-1997.
Hän tuli tunnetuksi monista kirkkotaisteluun liittyvistä artikkeleista,
kuten YLE TV2 dokumenttielokuva Tunnustus.
Tämä toiminta johti lukuisiin
pohjoismaisiin kirkkoseminaareihin ja 
kontakteihin eurooppalaisten raamatullis-tunnustuksellisten
kirkonjohtajien kanssa.
Keväällä 2015 Korpinen menetti oikeutensa toimia
pappina Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa torjuessaan naispappeuden
epäraamatullisena ja osallistuessaan Lähetyshiippakunnan tehtäviin.
Gion Higashi

Gion Higashi (, vanh. Higashi Shinchi) on Kioton Gionin alueella sijaitseva kagai. Ennen vanhaan aluetta kutsuttiin myös nimillä Gion Otsubu (, ) ja Zezeura (, ). Vuosina 1949–1955 alueen nimi oli Higashi Shinchi, kunnes nimi Gion Higashi tuli käyttöön vuonna 1955. 
Suuri Gionin kagai perustettiin vuonna 1665 tai 1670 sen jälkeen, kun alueen teehuoneiden tarjoilijattarien työnkuva oli vähitellen muuttunut geishojen kaltaiseksi viihdyttämiseksi. Gion Higashin alueella sijaitsi 1870-luvulle asti suuri samuraiklaanin omistuksessa ollut kartano. Vuonna 1870 kartano kuitenkin purettiin ja sen paikalle rakennettiin teehuoneita. Vuonna 1881 Gion Higashi ja Gion Kobu erosivat eri geisha-alueiksi. Nykyään Gion Higashi kattaa koko alueen Hanamikoji- ja Higashioji-katujen välissä Shijo-kadun pohjoispuolella.
Gion Higashin maikot ja geikot opiskelevat tanssia Fujima-koulun mukaan. Joka marraskuussa he esiintyvät julkisesti Gion Odori -tapahtumassa.
Tapahtumat.
Gion Higashin maikojen ja geikojen elämää tahdittavat erilaiset vuosittain toistuvat tapahtumat:
Gjøran kappeli

Gjøran kappeli () on Sunndalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1935.
Bygstadin kirkko

Bygstadin kirkko () on Sunnfjordin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1845.
Hestadin kappeli

Hestadin kappeli () on Sunnfjordin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1805.
Viksdalenin kirkko

Viksdalenin kirkko () on Sunnfjordin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1848.
Sanden kirkko (Sunnfjord)

Sanden kirkko () on Sunnfjordin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1864.
Holsenin kirkko

Holsenin kirkko () on Sunnfjordin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1861.
Haukedalenin kirkko

Haukedalenin kirkko () on Sunnfjordin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1885.
Gion Kōbu

Gion Kōbu () on Kioton Gionin alueella sijaitseva kagai. Se on Kioton geisha-alueista kenties tunnetuin.
Suuri Gionin kagai perustettiin vuonna 1665 tai 1670 sen jälkeen, kun alueen teehuoneiden tarjoilijattarien työnkuva oli vähitellen muuttunut geishojen kaltaiseksi viihdyttämiseksi. Vuonna 1881 Gion Higashi ja Gion Kōbu erosivat eri geisha-alueiksi. 
Gion Kōbun maikot ja geikot opiskelevat tanssia Inoue-koulun mukaan. Alueella toimii ainakin yksi geishakoulu nimeltä Yasaka Nyokōba-gakuen (), joka opetti vuonna 2017 65 maikoa ja geikoa. 1800-luvun alussa koko Gionin alueella saattoi työskennellä jopa 3 000 geikoa ja maikoa. Joka huhtikuussa Gion Kōbussa järjestetään Miyako-odori-tapahtuma, jossa maikot ja geikot esiintyvät. Lokakuisin järjestetään puolestaan syystapahtuma nimeltä Onshū-kai.
Tapahtumat.
Gion Kōbun maikojen ja geikojen elämää tahdittavat erilaiset vuosittain toistuvat tapahtumat:
Naustdalin kirkko

Naustdalin kirkko () on Sunnfjordin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1891.
Vassendenin kirkko

Vassendenin kirkko () on Sunnfjordin kunnassa Norjassa sijaitseva kivikirkko vuodelta 2002.
Sjörröd

Sjörröd on taajama Hässleholmin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 470 asukasta vuonna 2021.
Tormestorp

Tormestorp on taajama Hässleholmin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 051 asukasta vuonna 2021.
Stoby

Stoby on taajama Hässleholmin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 747 asukasta vuonna 2021.
Daria (nimi)

Daria on naisen etunimi, jonka suomalainen vastine on Tarja. Se on kreikkalaisen nimen Darius muunnelma. Nimi on johdettu persialaisesta nimestä Darayavahush. Nimi on erityisen suosittu Venäjällä ja muissa entisen Neuvostoliiton maissa. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on noin 1 925 Daria-nimistä henkilöä.
Finja

Finja on taajama Hässleholmin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 530 asukasta vuonna 2021.
Vankiva

Vankiva on taajama Hässleholmin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 387 asukasta vuonna 2021.
Ballingslöv

Ballingslöv on taajama Hässleholmin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 361 asukasta vuonna 2021. Ballingslövissä on keittiö- ja kylpyhuonekalusteita valmistava tehdas.
Mala

Mala on taajama Hässleholmin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 223 asukasta vuonna 2021.
Ivar Johnsson

Ivar Viktor Johnsson (12. helmikuuta 1885 Vittskövle – 16. elokuuta 1970 Tukholma) oli ruotsalainen kuvanveistäjä. Hän asui 1910-luvun alussa Ranskassa ja Italiassa, missä hän omaksui klassistisen, ajattomuuteen pyrkivän tyylin. Hänen teoksiaan on useilla julkisilla paikoilla Ruotsissa, ja niihin lukeutuu muun muassa Tyko Brahen syntymän 400-vuotismonumentti Venin saarella.
Evankelisten vapaakirkkojen kansainvälinen liitto

Evankelisten vapaakirkkojen kansainvälinen liitto (, lyh. IFFEC) on kansainvälinen vapaakirkkojen verkosto. Järjestöön kuuluu 31 kansallista jäsenliittoa ja järjestö on edustettuna 34 maassa. Liiton edustamien kirkkokuntien piirissä on noin 700 000 ihmistä. Liitto on perustettu vuonna 1948 Sveitsin Bernissä. Liiton tarkoituksena on yhdistää vapaita evankelisia kirkkoja keskinäisen tuen ja lähetystyön alueella.
Jäsenet.
IFFEC:in jäsenkirkkoja ovat seuraavat yhteisöt:
Eurooppa:
Aasia:
Amerikka:
Akharna

Akharna (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi oletettavasti nykyisen Archánes-Asteroúsian kunnan alueella lähellä nykyistä Archánesin kylää.
Nykyisen Archánesin seutu oli asuttu jo minolaisella kaudella eli Kreetan pronssikaudella, jolloin siellä sijaitsi Archánesin palatsina tunnettu keskus. Paikannimi Akharna tunnetaan piirtokirjoituksista 400-luvulta eaa., ja yhdistetään Archánesin lähistöltä tehtyihin antiikin aikaisiin, arkaaiselle ja klassiselle kaudelle ajoitettuihin löytöihin.
Ampelos (kaupunki)

Ampelos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Siteían kunnan alueella lähellä nykyistä Xerókampoksen kylää.
Maantiede.
Ampeloksen kaupunki sijaitsi Kreetan kaakkoiskulmassa, joka tunnettiin nimellä "Ampelos akra" (). Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisessä Farmakokéfalossa noin kilometrin etelälounaaseen nykyisestä Xerókampoksesta, lähellä Pyhän Nikolaoksen ("Ágios Nikólaos") kirkkoa ja Árgiloksen rantaa. Arkeologisesta kohteesta käytetään myös nimitystä "Xerókampoksen hellenistinen kaupunki". Kaupungin lähellä oli terveellisen kivennäisveden lähde.
Historia.
Ampeloksen paikalla on ollut asutusta jo esihistoriallisella kaudella. Ampeloksen kaupunki oli olemassa hellenistiseltä roomalaiselle kaudelle ja mahdollisesti jo klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Se kukoisti erityisesti hellenistisellä kaudella 200–100-luvuilla eaa. Ampelos kävi kauppaa muiden Kreetan kaupunkien kanssa sekä erityisesti Rhodoksen ja Kalymnan suuntaan.
Kirjallisuudessa kaupungin mainitsevat lähinnä Klaudios Ptolemaios ja Plinius vanhempi. Kaupungin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1984 Níkos Papadákisin johdolla.
Rakennukset ja löydökset.
Kaupungista on kaivetty erityisesti sen koillisosaa. Ampeloksen kaupunginmuurit oli tehty hiekkakivestä. Niistä on säilynyt vain osia. Kaupungista on löydetty myös muun muassa rakennusten perustuksia, katuja sekä hautakiviä. Lähistöltä on löydetty paljon suolantuotantoon käytettyjä altaita ja kanavointeja, jotka on kaiverrettu kallioon.
Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on esillä Siteían arkeologisessa museossa. Niihin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, pienoispatsaita, käyttöesineitä, koruja ja rahoja.
Araden

Araden (, myös ) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Sfakián kunnan alueella lähellä nykyistä Arádainan kylää.
Maantiede.
Aradenin kaupunki sijaitsi Kreetan länsiosassa lähellä saaren etelärannikkoa, heti nykyisen Arádainan rotkon länsipuolella. Rotkon toisella puolella sijaitsi Anopoliin kaupunki. Rannikolla Aradenin lähellä sijaitsi sen satamana toiminut Foiniks.
Historia.
Aradenin kaupunki oli olemassa hellenistiseltä kaudelta myöhäisantiikkiin. Hellenistisellä kaudella se oli itsenäinen polis eli kaupunkivaltio. Tämä tiedetään siitä, että sen nimi esiintyy niiden 30 kreetalaisen kaupungin joukossa, jotka solmivat liiton Eumenes II:n Pergamonin kanssa vuonna 183 eaa. Aradenia ei kuitenkaan ole luettu nykytutkimuksessa mukaan arkaaisen ja klassisen kauden polisten inventaarioon myöhäisen ajankohdan vuoksi. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä "Aradēnios" ().
Araden liitti mahdollisesti läheisen Anopoliin kaupungin itseensä. Siksi Anopolis mainitaan joskus kaupungin aiemmaksi nimeksi. Esimerkiksi Stefanos Byzantionlainen piti kaupunkeja samana. Toisaalta sekaannus voi johtua yksinkertaisesti siitä, että kaupungit sijaitsivat niin lähekkäin.
Nykyinen Arádainan kylä, joka on lähes autioitunut, on perinyt nimensä antiikin aikaisesta kaupungista.
Rakennukset ja löydökset.
Kaupungin raunioita on löydetty nykyisestä Passópetrasta Arádainan kylän läheltä. Niihin lukeutuu muun muassa yhden suorakulmaisen rakennuksen rauniot sekä 500-luvulle ajoittuvan varhaisen kristillisen ajan basilikakirkon jäänteet, jotka ovat nykyisen Arkkienkeli Mikaelin kirkon ("Archángelos Michaíl") alla. Kaupunkiin liittyviä hautoja on löydetty nykyisestä Xenotáfista.
Aria (Kreeta)

Aria () oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Sen sijaintia ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan sijainneen lähellä nykyisen Viánnoksen kunnan Árvin kylää.
Arian kaupunki oli olemassa klassiselta kaudelta myöhäisantiikkiin. Se oli itsenäinen polis eli kaupunkivaltio hellenistisellä kaudella. Myöhäisen ajankohdan vuoksi sitä ei ole luettu nykytutkimuksessa mukaan arkaaisen ja klassisen kauden polisten inventaarioon. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä "Ariaios" (, monikossa "Ariaioi", ).
Dion (Kreeta)

Dion (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tiedetä. Plinius vanhempi mainitsee Dionin sisämaakaupungiksi, mutta on oletettu, että se olisi sen sijaan sijainnut lähellä saaren pohjoisrannikon Dionin niemeä (nyk. Korakiás). Kyseisen niemen kohdalta laskettiin Kreetan suurin leveys saaren etelärannikolle.
Korakiás

Korakiás () on niemi Kreetan saaren pohjoisrannikolla Kreikassa. Sen katsotaan olevan sama niemi kuin antiikin Dion (, ).
Niemi sijaitsee Mylopótamoksen kunnan alueella Réthymnon alueyksikössä, lähellä Skepastín ja Balín kyliä. Joskus on arveltu nimen perusteella, että antiikin ajan Dionin kaupunki olisi sijainnut lähellä niemeä.
Hydramia

Hydramia (, myös "Hydramon", , ) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa.
Hydramia sijaitsi Kreetan pohjoisrannikolla, mutta sen sijaintia ei tunneta varmuudella. Nimen perusteella sen arvellaan sijainneen nykyisen Drámian kylän lähellä nykyisen Apokóronaksen kunnan alueella. "Stadiasmus Maris Magni" sijoittaa Hydramian sata stadioninmittaa ilmeisesti itään ”Amfimatrionista”, mutta kyseessä on virheellinen nimi, jossa on mahdollisesti sekoitettu Amfimalla ja Pantomatrion.
Hydramian kaupunki oli olemassa ainakin roomalaisella kaudella. "Stadiasmus Maris Magnin" lisäksi sen mainitsee vain Stefanos Byzantionlainen. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä "Hydramieus" (, monikossa "Hydramieis", ).
Eronos

Eronos (, ) eli Erannos () oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Sen sijaintia ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan sijainneen nykyisellä Kefálan kukkulalla nykyisen Oropédio Lasithíoun kunnan Ágios Geórgioksen kylän pohjoispuolella.
Eronos oli itsenäinen polis eli kaupunkivaltio hellenistisellä kaudella. Myöhäisen ajankohdan vuoksi sitä ei ole luettu nykytutkimuksessa mukaan arkaaisen ja klassisen kauden polisten inventaarioon. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymejä "Erōnos" (, monikossa "Erōnioi", ) ja "Erannios" (, monikossa "Erannioi", ).
Falannai

Falannai (, myös "Falanna", , "Falannaia", ; ) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Réthymnon kunnan alueelle lähelle nykyisiä Ampelákin ja Genín kyliä.
Falannain kaupunki oli olemassa arkaaiselta helleniselle kaudelle, jolta ajalta on tehty siihen liittyviä löytöjä. Lisäksi on löydetty myöhäisantiikin aikaisen basilikakirkon jäänteet. Kirjallisuudessa kaupungin mainitsee vain Stefanos Byzantionlainen, joka käyttää siitä nimimuotoa "Falannaia". Lisäksi sen nimi esiintyy yhdessä Delfoin "theorodokhoksiin" liittyvässä piirtokirjoituksessa.
Hyrtaia

Hyrtaia (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Archánes-Asteroúsian kunnan alueella lähellä nykyistä Melidochórin kylää.
Hyrtaia oli itsenäinen polis eli kaupunkivaltio hellenistisellä kaudella. Myöhäisen ajankohdan vuoksi sitä ei ole luettu nykytutkimuksessa mukaan arkaaisen ja klassisen kauden polisten inventaarioon. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä "Hyrtaios" (, monikossa "Hyrtaioi", ).
Inatos

Inatos (, ) eli Einatos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Minóa Pediádan kunnan alueella lähellä nykyistä Tsoútsouroksen kylää.
Maantiede.
Inatoksen kaupunki sijaitsi samannimisellä vuorella samannimisen joen varrella lähellä Kreetan etelärannikkoa. "Tabula Peutingerianassa", jossa kaupunki esiintyy nimimuodolla "Inata", sen etäisyydeksi on merkitty 24 roomalaista mailia lännenpuolen Lasaiasta (Lisia) ja 32 mailia idänpuolen Hierapytnasta. Sisämaassa Inatoksesta pohjoiseen sijaitsi Priansoksen kaupunki.
Historia.
Inatoksen kaupunki oli olemassa hellenistiseltä kaudelta myöhäisantiikkiin. Paikannimi esiintyy kuitenkin jo mykeneläisaikaisissa lineaari-B-kirjoituksissa muodossa "wi-na-to", ja seudulta on tehty löytöjä geometriselta ja arkaaiselta kaudelta. Inatos toimi oletettavasti Priansoksen satamana. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä "Einatios" (). Inatoksessa oli luola, jossa palvottiin äitiyden ja synnytyksen jumalatar Eileithyiaa, joka sai kaupungista yhden epiteeteistään.
Inatoksen Eileithyian luolan arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1962 Nikólaos Platónin ja Kostís Davárasin johdolla.
Löydökset.
Eileithyian luolasta on löydetty suuri määrä votiiviesineitä, mukaan lukien kulta- ja pronssiesineitä, keraamisia pienoispatsaita ja sinettikiviä. Monet pienoispatsaista kuvaavat Eileithyiaan sopivasti raskaana olevia naisia, synnytykseen valmistautumista, äitejä lapsineen tai muita vastaavia aiheita. Löytöjen perusteella luola on ollut kulttikäytössä minolaiselta kaudelta ennen 2000 eaa. aina roomalaiselle kaudelle saakka. Löydöt ovat esillä Iraklionin arkeologisessa museossa.
Heinijärven koulu

Heinijärven koulu on vuosiluokat 1–6 käsittävä peruskoulu Hämeenkyrössä. Koulun rehtorina toimii Jukka Talvitie. Koulussa on 105 oppilasta.
Kirkonkylän koulu (Hämeenkyrö)

Kirkonkylän koulu on vuosiluokat 1–6 käsittävä peruskoulu Hämeenkyrön kirkonkylässä. Koulussa on 231 oppilasta ja sen rehtorina toimii Timo Mäkelä. Koulu toimii vuonna 2016 valmistuneessa Monitoimikeskus Sillassa.
Kyröskosken koulu

Kyröskosken koulu on vuosiluokat 1–6 käsittävä peruskoulu Kyröskoskella Hämeenkyrössä. Koulun rehtorina toimii Marita Rantamäki. Koulussa on 237 oppilasta.
Koulurakennus valmistui vuonna 1951 ja sitä laajennettiin vuonna 2001.
Ruotsalainen evankelinen vapaakirkko

Ruotsalainen evankelinen vapaakirkko (, lyh. SEFC) oli vuosina 1884–1950 Yhdysvalloissa toiminut ruotsalaisperäinen vapaakirkkokunta. Kirkko oli yksi Evangelical Free Church of American edeltäjistä.
Historia.
Ruotsalainen evankelinen vapaakirkko sai alkunsa vuonna 1860 perustetun Augustanan luterilaisen synodin kiistoista, joka oli ruotsalainen luterilainen kirkkokunta, joka jäljitteli Ruotsin valtionkirkon rakenteita Amerikassa. Pietististen herätysliikkeiden haluttomuus liittyä Augustanana-synodiin perustui kiistaan uudestisyntymisestä ja johti lähetyssynodin ja Ansgar-synodin perustamiseen vuonna 1874.
Ansgar Collegen John Princellin hyökkäykset ristikkäisiä synodaalirakenteita vastaan ja näkemykset puhtaaseen vapaaehtoisuuteen perustuvan seurakunnan itsenäisyyden puolesta johtivat lopulta Ansgar-synodi hajoamiseen vuonna 1884. Evankelinen vapaakirkko perustettiin vuonna 1884 Iowan Boonessa pidetyssä konfrenssissa sillä tarkoituksella, että se oli itsenäisten seurakuntien liitto. Princellin näkemyksistä vaikuttuneet puolestaan yhdistivät lähetyssynodin ja Ansgar-synodin Swedish Evangelical Missionary Covenant-järjestöön vuonna 1885.
Ruotsalainen evankelinen vapaakirkko yhdistyi norjalais-tanskalaisen evankelisen vapaakirkon kanssa Evangelical Free Church of America-kirkkokunnaksi.
Mahnalan koulu

Mahnalan ympäristökoulu on vuosiluokat 1–6 käsittävä peruskoulu Hämeenkyrössä. Koulu painottuu kestävän elämäntavan edistämiseen ja sen rehtorina toimii Annukka Alppi. Koulussa on 213 oppilasta.
Koulu toimii kahdessa rakennuksessa, joista vanhempi on valmistunut vuonna 1903 ja uudempi 2018.
Mahnalan ympäristökoulu kuuluu Suomen luonto- ja ympäristökoulujen liiton LYKE-verkostoon.
Hämeenkyrön yhteiskoulu

Yhteiskoulu on vuosiluokat 7–9 käsittävä peruskoulu Hämeenkyrössä. Koulu on Hämeenkyrön ainoa peruskoulun yläkoulu. Koulun rehtorina toimii Merja Heinäaho. Se toimii samassa rakennuksessa F. E. Sillanpään lukion kanssa. Koulussa on 375 oppilasta.
Norjalais-tanskalainen evankelinen vapaakirkko

Norjalais-tanskalainen evankelinen vapaakirkko () oli vuosina 1884–1950 Yhdysvalloissa toiminut vapaakirkkokunta. Kirkko oli yksi Evangelical Free Church of American edeltäjistä. 
Historia.
Norjalaiset maahanmuuttajat perustivat vuonna 1884 seurakuntia Bostonin ja Tacoman alueella yhteistyösssä American Congregational Churchin kanssa. Ensimmäinen norjalais-tanskalainen seurakunta järjestäytiyi Tacomassa 12. tammikuuta 1884 ja se tunnettiin nimellä "Scandianvian Free Congregational Church". Toinen seurakunta oli Bostonin norjalainen evankelinen vapaaseurakunta, joka perustettiin tammikuussa 1885.
Kirkon varhaiset papit kuten R. A. Jernberg, P. C. Trandberg ja Marcus Whitman Montgomery olivat tulleet kongregationaliseen Chicagon teologiseen seminaariin opettajiksi ja alumeniksi. Norjalaiset hyödynsivät yhteyksiään Fredrik Fransonin ja P. P. Waldenströmin pohjoismaisiin herätysliikkeisiin kehittääkseeen seurakuntiaan ja raamattukoulutustaan. Norjalaiset järjestäytyivät virallisesti kirkkokunnaksi vuonna 1912.
Norjalais-tanskalainen evankelinen vapaakirkko yhdistyi ruotsalaisen evankelisen vapaakirkon kanssa Evangelical Free Church of America-kirkkokunnaksi.
Kivenlahden hybridiareena

Kivenlahden hybridiareena eli Hybridiarena Hype on Espoon Espoonlahden kaupunginosan Kivenlahdessa toimiva monitoimihalli liikunnan, kulttuurin ja tapahtumien käyttöön. Rakentaminen alkoi vuonna 2023 ja rakennus avattiin yleisölle toukokuussa 2025. 
Noin 17 000 neliömetrin laajuinen hybridiareena sijaitsee Länsiväylän varrella, Kivenlahden metroaseman läheisyydessä. Monitoimihallissa järjestettävien yleisötapahtumien katsomokapasiteetin on 1 500.
Monitoimitalon arkkitehtuurisuunnittelusta vastasi L Arkkitehdit. Rakennuksen kattoterassilla on ravintola katettuine kylpyläosastoineen.
Liipolan tunneli

Liipolan tunneli on Lahden eteläisen kehätien eli valtatien 12 maantietunneli, jolla on pituutta 930 metriä. Tunneli koostuu kahdesta rinnakkaisesta kallioon louhitusta tunnelista joilla eri ajosuuntien ajoradat on erotettu toisistaan. Tunnelit ovat merkitty kirjaintunnuksilla T (Tampereelle) ja K (Kouvolaan) ajosuunnan mukaisesti.
Liipolan tunnelin länsipuolella tieosuuden toisena tunnelina on Patomäen tunneli.
Lahden eteläisen kehätien rakentaminen aloitettiin vuonna 2017 ja tieosuus avattiin liikenteelle vuonna 2020. Uudella tielinjauksella korvattiin valtatien 12 vanha tielinjaus, joka kulki tiiviin ja ruuhkaisen kaupunkialueen läpi Hollolan ja Lahden alueella. Uudella tielinjalla tavoiteltiin liikenteen sujuvuutta ja turvallisuutta sekä mahdollistettiin uutta maankäyttöä sekä uuden että vanhan tielinjauksen lähialueilla.
Tunnelin operoinnista vastaa Fintrafficin Tampereen tieliikennekeskus.
2,5-dimetoksi-4-fluoriamfetamiini

2,5-dimetoksi-4-fluoriamfetamiini (DOF) on fenetyyliamiini-, amfetamiini- ja DOx-perheiden serotoniinireseptorin modulaattori.
Efektit.
DOF osoitti joitain stimuloivia vaikutuksia ihmisiin, mutta ei psykedeelistä aktiivisuutta, kolmen 6 mg:n annoksen jälkeen tunnin välein.
Laki.
Suomessa 2,5-dimetoksi-4-fluoriamfetamiini on listattu valtioneuvoston asetuksessa kuluttajamarkkinoilta kielletyistä psykoaktiivisista aineista.
Kaarlo Kuntsi

Kaarlo Johan Tuomas Kuntsi (10. tammikuuta 1882 Jyväskylä – 10. kesäkuuta 1942 Vaasa) oli suomalainen yritysjohtaja. 
Kuntsin vanhemmat olivat kauppias Tuomas Kuntsi ja Aurora Johansson ja puoliso vuodesta 1911 Helmi Elisabet Kiljander. Simo Kuntsi ja Risto Kuntsi olivat heidän poikiaan. Kaarlo Kuntsi kävi kauppakoulun 1901. Hän oli Joh. Parviainen Oy:n palveluksessa Jyväskylässä 1901–1918, toimien yhtiön konttoripäällikkönä vuodesta 1903. Vaasan höyryleipomon toimitusjohtaja Kuntsi oli vuodesta 1918 ja lisäksi Vaasan höyrymyllyn toimitusjohtaja vuodesta 1920. Hän oli myös molempien yhtiöiden johtokunnan jäsen, samoin kuin Vaasan Puuvilla -yhtiön johtokunnan jäsen ja Suomen Höyrylaiva -yhtiön hallintoneuvoston jäsen. Kuntsin luottamustehtäviin kuului muun muassa toiminta Norjan varakonsulina Vaasassa vuodesta 1930.
Kuntsi

Kuntsi on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Orientkaj’n metroasema

Orientkaj’n metroasema on Kööpenhaminan metron M4-linjan pääteasema. Se avattiin 28. maaliskuuta 2020. Asema sijaitsee maksuvyöhykkeellä 1. Eteläänpäin seuraava asema on Nordhavn.
Pietro Pasinati

Pietro Pasinati (21. heinäkuuta 1910 – 15. marraskuuta 2000) oli italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Pasinati edusti seurajoukkuetasolla muun muassa Triestinaa, Milania ja Novaraa. Hän pelasi urallaan yhteensä 380 liigaottelua ja teki niissä 41 maalia.
Pasinati liittyi Italian A-maajoukkueeseen huhtikuussa 1936 ja pelasi joukkueessa 11 ottelua, joissa teki viisi maalia. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon voitetuissa maailmanmestaruuskilpailuissa 1938 ja pelasi turnauksessa yhden ottelun.
Mario Perazzolo

Mario Perazzolo (7. kesäkuuta 1911 Padova, Veneto, Italia – 3. elokuuta 2001) oli italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Perazzolo edusti seurajoukkuetasolla merkittävimpänä Genovaa, jonka kanssa hän voitti kerran Italian cupin kaudella 1936–1937. Hän pelasi joukkueessa yhteensä 189 ottelua, joissa teki 20 maalia. Yhteensä hän pelasi urallaan 342 liigaottelua ja teki niissä 30 maalia.
Perazzolo liittyi Italian A-maajoukkueeseen marraskuussa 1936 ja pelasi joukkueessa kahdeksan ottelua. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon voitetuissa maailmanmestaruuskilpailuissa 1938 mutta jäi itse otteluitta.
Pietro Serantoni

Pietro Serantoni (12. joulukuuta 1906 Venetsia, Veneto, Italia – 6. lokakuuta 1964) oli italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän toimi myös valmentajana.
Serantoni edusti urallaan merkittävimpänä Ambrosianaa, jonka kanssa hän voitti Serie A:n kaudella 1929–1930. Hän pelasi joukkueessa 163 ottelua, joissa teki 57 maalia. Hän voitti Serie A:n myös Juventuksen kanssa, jossa hän pelasi 41 ottelua ja teki seitsemän maalia. Yhteensä Serantoni pelasi urallaan 254 liigaottelua ja teki niissä 65 maalia.
Serantoni liittyi Italian A-maajoukkueeseen helmikuussa 1933 ja pelasi joukkueessa 17 ottelua. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon voitetuissa maailmanmestaruuskilpailuissa 1938 ja pelasi turnauksessa neljässä ottelussa.
Michele Andreolo

Michele Andreolo (6. syyskuuta 1912 Montevideo, Uruguay – 15. toukokuuta 1981) oli uruguaylais-italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän toimi myös valmentajana.
Andreolo aloitti uransa Nacionalissa, jonka kanssa hän voitti kahdesti Uruguayn Primera Divisiónin kausina 1932–1933 ja 1933–1934. Hän siirtyi lopulta Italiaan pelaamaan Bolognaan ja voitti neljästi Serie A:n kausina 1935–1936, 1936–1937, 1938–1939 ja 1940–1941. Hän pelasi joukkueessa yhteensä 218 ottelua, joissa teki 23 maalia. Yhteensä Andreolo pelasi urallaan 255 liigaottelua, joissa teki 29 maalia.
Andreolo pelasi maajoukkuetasolla sekä Uruguayssa että Italiassa. Uruguayn kanssa hän voitti Copa Américan kaudella 1934–1935. Italian kanssa hän taas voitti maailmanmestaruuskilpailut 1938 ja pelasi turnauksessa neljässä ottelussa.
Gilles Lebreton

Gilles Lebreton (s. 11. lokakuuta 1958 Brest, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Lebreton edustaa Kansallinen liittouma-puoluetta. Lebreton toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2014–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa nykyisin Identiteetti ja demokratia -ryhmää.