tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ernest Hutcheson

Ernest Hutcheson (20. heinäkuuta 1871 Melbourne – 9. helmikuuta 1951 New York) oli australialaissyntyinen pianisti, säveltäjä ja musiikkipedagogi.
Hutcheson sai Australiassa opetusta Max Vogrichilta. Hän kiersi jo 5-vuotiaana lapsilahjakkuutena. 14-vuotiaana hän pääsi Leipzigin konservatorioon opiskelemaan Carl Reinecken, Bernhard Stavenhagenin ja Bruno Zwintscherin johdolla. Hutcheson valmistui konservatoriosta 19-vuotiaana ja siirtyi Weimariin saadakseen Franz Lisztin perinteen mukaista lisäohjausta. Hän opetti ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista Sternin konservatoriossa Berliinissä, mutta asettui vuonna 1914 New Yorkiin, jossa teki Yhdysvaltain-debyyttinsä. Hutchesonin uskotaan ensimmäisenä pianistina esittäneen yksittäisessä konsertissa kolme Ludwig van Beethovenin konserttoa hänen tulkitessaan tämän pianokonsertot nro 3, nro 4 ja nro 5 New Yorkin sinfoniaorkesterin kanssa Aeolian Hallissa vuonna 1919.
Hutcheson pääsi Juilliard Schoolin henkilökunnan jäseneksi ja toimi siellä dekaanina (1926–1937) sekä puheenjohtajana (1937–1945). Hän opetti myös Peabody Institutessa ja Chautauqua School of Musicissa. Hutchesonin sävellystuotannon joukossa on konserttoja soolopianoteoksia. Ian Munro on levyttänyt hänen pianokappaleitaan. Lisäksi Hutcheson julkaisi kirjat "The Literature of the Piano" (1950), "The Elements of Piano Technique" ja "Elektra, by Richard Strauss: a Guide to the Opera with Musical Examples from the Score".
Presta-venttiili

Presta-venttiili on venttiili, jota käytetään erityisesti haluttaessa korkea paine polkupyörien renkaisiin, esimerkiksi maantiepyörissä. Presta-venttiilin rakenteeseen kuuluu venttiilin varsi sekä sisäinen venttiilirunko. Rungon päässä on lukkomutteri, joka kierretään auki kun renkaaseen halutaan lisätä ilmaa. Auki kierrettynä venttiilin korkkia voi painaa paineen vapauttamiseksi ja renkaan tyhjentämiseksi. Joissain Presta-venttiileissä sisäinen runko on irroitettavissa.
Presta-venttiili on polkupyörien yleisin venttiilityyppi. Tähän on vaikuttanut se, että maantiepyörissä on perinteisesti käytetty hyvin kapeita renkaita, jotka edellyttävät asianmukaisesti mitoitettuja vanteita, ja vanteiden mitoitus puolestaan on määrittänyt venttiilityypin valintaa. Venttiilinreikä on vanteen heikoin kohta. Mitä pienemmäksi venttiilin reikä saadaan mitoitettua, sitä vahvempi vanne ja sen ympärille rakennettu kiekko. Schrader-venttiilin, samoin kuin Dunlop-venttiilin ulkohalkaisija on 8 millimetriä, kun Presta-venttiilin halkaisija on vain 6 millimetriä. Prestan suosiota on saattanut edesauttaa, että se on 4–5 grammaa muita venttiilityyppejä kevyempi.
Presta-venttiiliä on arvosteltu muita venttiilityyppejä hieman heikomman rakenteen vuoksi. Haittapuoliin kuuluu se, että Prestalla varustetun renkaan täyttäminen esimerkiksi huoltoasemalla ei onnistu ilman erillistä venttiiliadapteria. Lisäksi esimerkiksi tubeless-renkaiden asennus voi edellyttää suurta ilmavirtaa, joka ylittää Presta-venttiilin kapasiteetin.
Olet aina mukana

 __EISISLUETT__
Olet aina mukana on Tero-Petri Suovasen viides soololevy, joka julkaistiin 22.10.2021. Levyn on tuottanut Oskari Ruohonen.
Work (Rihannan kappale)

Work on barbadoslaislaulaja Rihannan kappale ja ensimmäinen single tämän kahdeksannelta studioalbumilta "Anti". Kappaleella vierailee kanadalainen muusikko Drake. Single julkaistiin 27. tammikuuta 2016.
Single nousi yhdysvaltalaisen Billboard Hot 100 -listan kärkeen ja pysyi ensimmäisellä sijalla yhdeksän perättäistä viikkoa. Single on myynyt platinaa useissa maissa. Yhdysvalloissa se oli ylittänyt platinalevyrajan kahdeksankertaisesti vuoden 2021 helmikuuhun mennessä, mikä vastaa yli kahdeksaa miljoonaa myytyä kappaletta.
Work

Work on englanninkielinen työtä tarkoittava sana. Se voi viitata myös seuraaviin:
Kohteliaisuusnimi

Kohteliaisuusnimi () on aikuisuuden saavuttaneelle henkilölle annettava lisänimi. Kiinassa miehet ovat perinteisesti saaneet kohteliaisuusnimen 20-vuotiaana ja naiset 15-vuotiaana. Nimi annettiin esi-isille pyhitetyssä temppelissä, jossa järjestetyssä rituaalissa isä tai muu vanhempi sukulainen antoi nuorukaiselle uuden nimen.
Etunimeen () verrattuna kohteliaisuusnimi oli usein pitempi, 1–2 tavua siinä missä etunimi oli useimmin yksitavuinen. Toisinaan kohteliaisuusnimi oli pitempi versio etunimestä; esimerkiksi Ming-oppinut Huang Shengistä (黃盛) tuli kohteliaisuusnimen myötä Huang Dasheng (黃大盛). Aikuiseen henkilöön ei yleensä viitattu syntymässä saadulla etunimellä, vaan sitä käyttivät ainoastaan läheiset ystävät sekä henkilö itse. Kohteliaisuusnimeä käytettiin muodollisessa, korostuneen kohteliaassa puheessa. Useimmiten henkilöön viitattiin sukunimellä, erityisesti naisten kohdalla. Heidän etunimeään ei ennen nykyaikaa välttämättä edes merkitty historiankirjoihin, ja jopa keisarinnoihin viitattiin usein pelkällä suku- tai arvonimellä. Toisinaan kohteliaisuusnimestä tuli kuitenkin yleinen kaikenlaisissa asiayhteyksissä. Runoilija Li Bai tunnetaan Euroopassa kohteliaisuusnimellään Taibai, samoin poliitikko Jiang Ruiyuan eli kohteliaisuusnimeltään Jiang Jieshi eli Tšiang Kai-šek. Hautakirjoituksissa kohteliaisuusnimi on yleinen.
Nykyään etu- ja kohteliaisuusnimeä ei enää eroteta toisistaan. Tilalle on tullut niiden yhdistelmä ”etunimi-kohteliaisuusnimi” ().
Lana (nimi)

Lana on naisen etunimi, jonka taustasta on esitetty useita tulkintoja. Kyseessä voi olla venäläinen lyhentymä Svetlanasta ja muista slaavilaisista "-lana"-loppuisista nimistä. Toisaalta sen lähtömuotona saattaa olla myös Helena. Englantilaisella kielialueella Lana on puolestaan yhdistetty miehennimeen Alan (josta se on anagrammi) sekä sen sisarnimeen Alana.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on lokakuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 170 Lana-nimistä naista. Heistä suurin osa on syntynyt 2000- tai 2010-luvulla.
David Storey

David Storey (13. heinäkuuta 1933 Wakefield, Yorkshire, Britannia – 26. maaliskuuta 2017 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen kirjailija. Hänen kirjansa noudattavat brittiläisen yhteiskunnallisen romaanin perinteitä.
Storey teki 17-vuotiaana 15 vuoden ammattilaissopimuksen rugby league -joukkue Leeds RLC:n kanssa. Hän aloitti samaan aikaan myös taideopinnot Slade School of Fine Artissa. Storey pelasi Leedsissä viisi vuotta ja oli säännöllisesti myös joukkueen kokoonpanossa. Hän osti kuitenkin itse sopimuksensa ulos, kun pelaaminen alkoi viedä liikaa tilaa maalaamiselta.
Storeyn esikoisromaani "This Sporting Life" ilmestyi 1960, jolloin hän oli jo kirjoittanut ja hylännyt useita romaanikäsikirjoituksia. "This Sporting Life" kertoo työläisestä rugbytähdeksi nousseen miehen suhdetta vuokraemäntään. Storey on käsikirjoittanut kirjaan pohjautuvan elokuvan "Miehen hinta" (1963), jonka on ohjannut Lindsay Anderson. Hän kirjoitti myös vähäeleisiä näytelmiä, joita on esitetty Suomessakin.
David Julius

David Julius (s. 4. marraskuuta 1955) on yhdysvaltalainen fysiologi, joka tunnetaan työstään kivun molekyylimekanismeista. Hän on professori Kalifornian yliopistossa San Franciscossa ja voitti vuoden 2010 Shaw -palkinnon bio- ja lääketieteessä sekä vuoden 2020 Breakthrough Prize in Life Sciences -palkinnon. Hänelle myönnettiin lääketieteen Nobel-palkinto vuonna 2021 yhdessä Ardem Patapoutianin kanssa.
Ardem Patapoutian

Ardem Patapoutian (, s. 1967 Beirut, Libanon) on armenialaista alkuperää oleva amerikanlibanonilainen molekyylibiologi ja neurotieteilijä. Hän on tutkijana Scripps Researchissa La Jollassa, Kaliforniassa.
Ardem Patapoutian opiskeli Beirutin amerikkalaisessa yliopistossa ennen kuin muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1986. Hän valmistui vuonna 1990 biologian kandidaatiksi Kalifornian yliopistosta Los Angelesista ja väitteli biologian tohtoriksi Kalifornian teknillisestä instituutista vuonna 1996. 
Hän sai Kavlin neurotieteen palkinnon 2020. Hänelle myönnettiin lääketieteen Nobel-palkinto vuonna 2021 yhdessä David Juliusin kanssa.
Tuomo Peltola

Tuomo Peltola (24. elokuuta 1945 Lieto – 18. elokuuta 2021 Lieto) oli suomalainen suunnistaja. 
Peltola sijoittui vuoden 1972 MM-kilpailuissa henkilökohtaisessa kilpailussa 15:nneksi. Hän oli Liedon Parman joukkueessa voittamassa Jukolan viestiä vuosina 1969, 1972 ja 1974 sekä Tiomila-viestiä vuonna 1982. Hän voitti henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden pitkällä matkalla vuonna 1972.
Peltola kirjoitti kirjan "Insinöörivaellus, Haltille ja takaisin", josta tehtiin tv-elokuva "Vaeltajat". Hän kirjoitti myös vielä julkaisematonta elämäkertakirjaa suunnistaja Erkki Kohvakasta.
Peltola toimi Suomen Suunnistusliiton liittohallituksessa ja maajoukkueen johtotehtävissä. Hän toimi Liedossa kunnanvaltuutettuna. Hän oli koulutukseltaan diplomi-insinööri ja teki pitkän työuran muun muassa kaavoitusalalla. Vuodesta 2012 hänen puolisonsa oli suunnistuksen maailmanmestari Liisa Peltola (ent. Veijalainen).
Matoankerias

Matoankerias ("Moringua edwardsi") on matoankeriaisiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Atlantin länsiosista.
Koko ja ulkonäkö.
Matoankeriaan sukupuolet eroavat kooltaan huomattavasti ja naaras voi kasvaa suurimmillaan noin 50 cm pitkäksi, kun koiraat jäävät alle 15 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen ja alaleuka on yläleukaa pitempi. Matoankeriaan silmät ovat pienet. Kalan selkä- ja peräevät ovat pitkät ja naaraalla yhtyneet pyrstöevään. Koiraan pyrstöevä on haarautunut. Matoankerias on väriltään selästään tumman ruskea ja vatsastaan vaalea.
Levinneisyys ja elintavat.
Matoankeriasta tavataan Floridasta Venezuelaan ulottuvalta alueelta. Laji elää matalissa vesissä hiekkapohjaisilla alueilla lähellä riuttoja. Kala on pääosin yöaktiivinen ja viettää päivät kaivautuneena pohjaan. Matoankeriaan ravintoa ovat selkärangattomat eläimet.
Jean Patou

Jean Patou (27. syyskuuta 1887 Pariisi, Ranska – 8. maaliskuuta 1936 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen muotisuunnittelija ja Patoun muotihuoneen perustaja. 
Suku ja koulutus.
Jean Patou syntyi Pariisissa vuonna 1887. Patoun perheen liiketoiminta oli nahanparkitus ja turkikset. Patou työskenteli setänsä kanssa Normandiassa, muutti sitten Pariisiin vuonna 1910 tarkoituksenaan ryhtyä "couturièriksi" eli muotisuunnittelijaksi.
Muotihuone.
Jean Patou aloitti perustamalla vuonna 1912 muotihuoneen nimellä "Maison Parry". Hän muutti vuonna 1914 sen nimeksi sukunimensä "Patou". Samoihin aikoihin ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän joutui asepalvelukseen. Sodan päätyttyä hän palasi vuonna 1919 yritystoimintaan. Hänen suunnittelemansa urheilulliset ja nuorekkaat vaatteet tulivat suosituiksi niin Euroopassa kuin Yhdysvalloissakin. Hän suunnitteli sekä naisten pukuja että urheiluvaatteita. Koska Yhdysvallat oli hyvä markkina-alue, hän haki sieltä malleja, jotka edustivat rakenteeltaan paremmin amerikkalaisia.
Patou markkinoi naisten pukuja, joissa ei ollut korsettia, lyhensi hameita, lanseerasi kaupungissa käytettäväksi tarkoitetun urheilumalliston ja monogrammin omilla nimikirjaimillaan. Hän erottui kilpailijastaan Jeanne Lanvinista ja pahimmasta kilpailijastaan Coco Chanelista olemalla heitäkin visionäärisempi. Hän teki esimerkiksi tennismestari Suzanne Lenglenista muusansa. Kun poikamainen "garçonne"-tyyli oli muodissa, hän suunnitteli pitkiä pukuja, joissa oli syvä pääntie selässä. Hänen visionsa kantoi hedelmää: vuosien 1919 ja 1924 välillä muotitalon tulot kasvoivat kolminkertaisiksi. Sen ajan julkkikset, kuten Louise Brooks, Joséphine Baker ja Mistinguett, nähtiin kaikki pukeutuneina hänen asuihinsa.
Patou suunnitteli legendaarisen lyhythihaisen ja polvimittaisen tennisasun Suzanne Lenglenille, joka voitti Wimbledonin naisten tenniksen kaksinpelin mestaruuden vuonna 1919.
"Joy de Jean Patou" -hajuveden loi Jean Patoun tilaamana vuonna 1930 Henri Alméras. Patou käski tämän kaksinkertaistaa tuoksuaineiden määrän. 30 millilitraan parfyymiä käytettiin 28 tusinasta eli 366 bulgarialaista ruususta saatua kallista ruusuöljyä ja 10 600 ranskalaisen jasmiinin kukasta uutettua jasmiiniöljyä, mikä nosti uuden tuoksun valmistuskustannukset ennenkuulumattomiin korkealle. Näin "Joy" sai kuuluisan sloganinsa: ”Maailman kallein parfyymi”. Vuonna 1932 Jean Patou suunnitteli tuoksulle kiinalaisten jadesta valmistettujen hajustepullojen inspiroiman, mustan punakorkillisen pullon. 
Perintö.
Jean Patoun kuoltua aivoverenvuotoon 48-vuotiaana vuonna 1936 Patoun muotihuone siirtyi hänen sisarensa Madeleine Patoun ja tämän miehen Raymond Barbasin vastuulle. 
Muotihuoneen tunnettuja suunnittelijoita ovat olleet Marc Bohan vuosina 1953–1957, Mad Carpentier vuosina 1958–1960, Karl Lagerfeld vuosina 1960–1963, Jean-Paul Gaultier vuosina 1971–1973 ja Christian Lacroix vuosina 1982–1987. Viimeinen vaatekokoelma julkistettiin Patoun nimellä vuonna 1987, ja sen jälkeen keskityttiin hajuvesiin, joista tunnetuin on Joy.
James Daly

James Firman Daly (23. lokakuuta 1918 Wisconsin Rapids – 3. heinäkuuta 1978 Nyack) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla oli rooleja niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiossakin. Hänet tunnetuimpia roolejaan on tohtori Paul Lochnerin rooli televisiosarjassa "Medical Center" (1969–1976).
Daly näytteli ensimmäistä kertaa vuonna 1928 synnyinkaupungissaan Wisconsin Rapidsissä. Vuonna 1946 hän esiintyi ensimmäistä kertaa New Yorkissa. Vuonna 1950 hän oli pääosanesittäjiä näytelmässä "Major Barbara", joka voitti tuon vuoden Theater Guild -palkinnon. Daly esiintyi monissa teatterirooleissa, mutta suuntautui erityisesti televisiouralle. Hän esiintyi ensi kertaa televisiossa jo vuonna 1947. Daly voitti Emmy-palkinnon roolistaan televisioelokuvassa "Eagle in a Cage" vuonna 1965. "Medical Centerin" lisäksi Daly näytteli monissa muissa televisiosarjoissa kuten "FBI", "Etsivä Ironside", Vaarallinen tehtävä ja Takaa-ajettu. 
Dalyllä oli myös joitakin elokuvarooleja. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Otto Premingerin vuoden 1955 elokuvassa "Yhden miehen kapina". Muita Dalyn roolisuorituksia nähtiin muun muassa elokuvissa "Apinoiden planeetta" ja "Viiden miehen armeija".
Daly oli naimisissa vuodesta 1941 näyttelijä Mary Hope Newellin kanssa. Liitto päättyi eroon. Dalylla oli neljä lasta. Yksi lapsista on näyttelijä Tyne Daly. James Daly kuoli todennäköisesti sydänkohtaukseen 59-vuotiaana.
Heinolan kirjasto

Heinolan kirjasto eli Heinolan kaupunginkirjasto on Heinolassa toimiva yleinen kirjasto. Se palvelee erityisesti kirjastorakennuksensa, kirjastoautonsa (Kirjastoauto Sulka) ja verkkokirjaston välityksellä. Heinolan kirjasto kuuluu osana Päijät-Hämeen kirjastojen seudulliseen kirjastokimppaan eli Lastu-kirjastoihin. 
Heinolan kirjasto on perustettu vuonna 1863. Nykyinen kaupunginkirjaston rakennus on valmistunut entisiin pankin tiloihin 1999 ja sen on suunnitellut arkkitehti Saara Juola. Kirjaston etupihalla eli Kirjastoaukiolla on kuvanveistäjä Panu Patomäen suunnittelema veistos "Liikunnan pyörteissä" vuodelta 1983. Kirjasto siirtyi syksyllä 2024 väistötiloihin kaupungintalolle (Rauhankatu 3) odottamaan remonttia.
Toinen näytös

Toinen näytös on suomalaisen punk-yhtyeen Kirkkoveneen 18. kesäkuuta 2021 julkaistu toinen studioalbumi.
Tarkkuussuunnistus

Tarkkuussuunnistus eli TrailO on eräs suunnistuksen muoto, joka soveltuu kaikenikäisille ja -kuntoisille ihmisille. Tavoitteena ei ole mitata suunnistajan fyysistä kuntoa, vaan tarkkuussuunnistuksen idea pohjautuu päättelytehtäviin ja kartanlukutaitoon. Laji sai alkunsa 1970-luvulla Ruotsissa vammaissuunnistuksena. Se rantautui Suomeen 1990-luvun puolivälissä. Kilpailuja järjestetään myös tarkkuussuunnistuksessa eri tasoilla. Lajia on suuresti kehittänyt Arne Yngström.
Lajiesittely.
Tarkkuussuunnistus sopii kaikenkuntoisille, myös liikuntarajoitteisille ihmisille, sillä rata kulkee poluilla ja teillä, joita periaatteessa pitää pystyä myös kulkemaan pyörätuolilla. Rastivälit tulee kuitenkin osata itse etsiä kartalta, sillä erikseen maastoon piirrettyä reittiä ei yleensä käytetä. Rastit ovat tehtäväpisteitä, jotka on sijoitettu polku-urien varrelle. Jokaisella rastilla on niin kutsuttu katselutolppa ja muutama eri kohtaan sijoitettu rastilippu. Katselutolpalta suunnistajan tehtävänä on valita, mikä rasteista on karttaan merkityllä ja rastimäärittein kuvatulla paikalla. Apuna saa käyttää myös kompassia. Rastilla saa periaatteessa liikkua vain sellaisissa kohdissa, joihin pyörätuolillakin pääsisi. Haastavammilla radoilla voi myös olla käytössä nollarasti, eli yksikään maaston rasteista ei vastaa karttaan merkittyä. Oikeasta vastauksesta suunnistaja saa yhden pisteen. Reitin pituus on yleensä 1-3 kilometriä ja se pitäisi suorittaa 1-3 tunnissa. Tarkkuussuunnistus sopii hyvin varsinkin lapsille ja aloitteleville suunnistajille kartanlukemisen opetteluun.
Joskus rastipiste voi olla myös aikarasti, jossa suunnistajan tulee tehdä valinta rajatussa ajassa, yleensä puolessa minuutissa. Toisinaan koko tarkkuussuunnistusrata voi koostua tällaisista rasteista. Tätä suunnistuksen muotoa kutsutaan myös TempO:ksi.
Kilpailut.
Tarkkuussuunnistuksesta järjestetään kaikentasoisia kilpailuja. Aluksi kilpailuja järjestettiin vain vammaisia ja etenkin pyörätuolilla liikkuvia. 1990-luvulla mukaan hyväksyttiin myös muita. Ensimmäinen virallinen Ruotsin mestaruus kilpailtiin vasta 2002. Laji alkoi kiinnostaa hiljalleen myös muissa maissa ja epävirallisia EM-kilpailuja järjestettiin 1990-luvulta lähtien. Tarkkuussuunnistuksen MM-kilpailut järjestettiin niin ikään Ruotsissa syyskuussa 2004.
Kilpailuissa on yleensä kaksi sarjaa: avoin sarja ja paralympia-sarja, johon osallistuvat tarvitsevat paralympia-kelpoisuudestaan lääkärintodistuksen. MM-kilpailuja järjestetään myös joukkuesuunnistuksessa.
Milk (joki)

Milk on Missourin sivujoki Montanan osavaltiossa Yhdysvalloissa ja Albertan provinssissa Kanadassa.
Joen kulku.
Joki saa alkunsa Kalliovuorilta Montanasta ja virtaa ensin Montanan pohjoisosien läpi, kunnes siirtyy Kanadan puolelle Albertaan. Sitten se siirtyy takaisin Yhdysvaltojen puolelle ja lopulta yhtyy Missouriin Montanassa.
Saint-Germain-le-Fouilloux

Saint-Germain-le-Fouilloux on kunta läntisessä Ranskassa Mayennen departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee noin 8 kilometriä Lavalin kaupungista pohjoiseen.
Kunnan nähtävyyksiä ovat 1100-luvulta peräisin oleva romaaninen Saint-Germainin kirkko, sekä Ernéejoen rantatöyräällä oleva 1700-luvulla rakennettu linna "Château de Fouilloux".
Heidi Kuusisto

Heidi Kuusisto (s. 11. joulukuuta 1988 Rauma) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Hän edusti urallaan Superpesiksessä Rauman Feraa ja Porin Pesäkarhuja. Kuusisto saavutti urallaan kolme SM-hopeaa kaudella 2008, kaudella 2010 ja kaudella 2013 sekä viisi SM-pronssia kaudella 2006, kaudella 2009, kaudella 2011, kaudella 2012 ja kaudella 2014. Kuusisto pelasi urallaan kaksi naisten Itä-Länsi-ottelua kausina 2010 ja 2011. Kuusisto oli Superpesiksen lyöjäkuningatar kaudella 2010 82:lla lyödyllä juoksulla. 
Kuusisto pelasi sisäpelissä jokerina ja hänet valittiin kolme kertaa vuoden jokeriksi, kausina 2007, 2008 ja 2010. Kuusisto pelasi urallaan 232 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi seitsemän kunnaria ja 433 tavallista juoksua, toi 35 juoksua ja keräsi 715 kärkilyöntiä. Kuusisto pelasi 102 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja 147 tavallista juoksua, toi 11 juoksua ja keräsi 283 kärkilyöntiä. Pelaajauransa jälkeen Kuusisto on toiminut mediavastaavana Porin Pesäkarhuissa.
Christianity Today

Christianity Today on evankelista Billy Grahamin vuonna 1956 perustama aikakauslehti. Julkaisu tunnetaan erityisesti evankelikaalisten kristittyjen lehtenä. Vuonna 2017 lehdellä oli 118 000 tilaajaa. Lehdellä on myös laajalti seuratut verkkosivut.
Lehden perustamisen taustalla oli Grahamin näkemyksen mukaan tarve tasapainoiselle raportoinnille, raamatullisille selityksille sekä kristilliselle lähetymistavalle yhteiskunnallisiin ja teologisiin kysymyksiin sekä kristittyjen kohtaamiin kysymyksiin ja mahdollisuuksiin.
Historia.
Christianity Today-lehden julkaisu aloitettiin vuonna 1956 ja lehdestä muodostui tärkeä uusevankelisen liikkeen sanomanlevityksen väline. Lehden ensimmäiseksi päätoimittajaksi valittiin Grahamin ja Harold J. Ockengan läheinen avustaja Carl F. H. Henry, jonka tausta oli separatistisessa liikkeessä. Henry halusi tuottaa älyllisesti korkeatasoista ja kaikkiin kulttuuri- ja yhteiskunta-asioihin kantaaottavaa journalismia.
Kreetan maanjäristys 1856

Kreetan maanjäristys 1856 oli maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 12. lokakuuta 1856 kello 00.45 paikallista aikaa. Sen keskus sijaitsi Kreetan koillispuolella ja se vaikutti Kreetan lisäksi myös muun muassa Dodekanesiassa ja Egyptissä. Maanjäristyksen magnitudi oli 8,3 ja intensiteetti XI.
Järistyksessä kuoli 538 henkeä. Se aiheutti suurta tuhoa Kreetan monissa kaupungeissa ja kylissä. Iraklion tuhoutui lähes kokonaan, ja ainoastaan muutamia yksittäisiä taloja säilyi asuinkelpoisena. Myös Siteía tuhoutui lähes kokonaan. Dodekanesiassa tuhoa aiheutui erityisesti Kásoksella, Kárpathoksella ja Ródoksella. Tuhoja tuli myös Egyptissä, jossa järistys tunnettiin erityisesti Niilin suistossa ja ainakin kymmenen henkeä kuoli. Kairossa useita rakennuksia tuhoutui. Järistys tunnettiin myös muun muassa Thíralla Santorínilla, Peloponnesoksella, Ioánninassa, Maltalla, Kyproksella, Länsi-Anatoliassa, Syyriassa ja Palestiinassa sekä eri puolilla Italiaa, kuten Palermossa ja Napolissa.
Maanjäristykseen liittyi tsunami. Jälkijäristykset jatkuivat useita päiviä.
Kreetan maanjäristys 2020

Kreetan maanjäristys 2020 oli merenalainen maanjäristys, joka tapahtui Libyanmerellä 2. toukokuuta 2020 kello 15.51 paikallista aikaa. Sen keskus sijaitsi noin 55 kilometriä etelään Kreetan Ierápetrasta. Maanjäristyksen magnitudi oli 6,6 ja intensiteetti VII, ja se tapahtui noin 17 kilometrin syvyydessä.
Maanjäristys tuntui koko Kreetalla, erityisesti saaren itäosassa Iraklionin ja Lasíthin alueyksiköiden alueella. Maanjäristykseen liittyi pieni tsunami, joka havaittiin Kreetan etelärannikolla.
Arkalochórin maanjäristys 2021

Arkalochórin maanjäristys 2021 oli maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 27. syyskuuta 2021 kello 9.17.21 paikallista aikaa. Sen keskus sijaitsi Kreetalla lähellä Arkalochórin kaupunkia, noin 28 kilometriä eteläkaakkoon Iraklionista. Maanjäristyksen magnitudi oli 6,0 (aikaisemmassa arviossa 5,8) ja intensiteetti VIII, ja se tapahtui noin 8 kilometrin syvyydessä.
Maanjäristys aiheutti tuhoja erityisesti Minóa Pediádan kunnan alueella. Järistyksessä kuoli yksi ihminen, kun Arkalochórin kunnostettavana ollut Profeetta Elian ("Profítis Ilías") kirkko romahti. Ainakin 20 ihmistä loukkaantui ja yli asuinrakennusta tuli asuinkelvottomiksi. Pahiten kärsineellä alueella järjestettiin hätämajoitusta telttoihin hengelle. Maanjäristys tunnettiin laajasti eri puolilla Kreetaa ja myös ainakin Santorínilla ja muilla Kykladeilla.
Maanjäristys tapahtui aiemmin tuntemattomassa paikallisessa siirroksessa ja sen voimakkuus tuli siksi yllätyksenä. Toisaalta samalla alueella oli järissyt pienemmässä määrin jo neljä kuukautta ennen 27. syyskuuta järistystä. Pääjäristystä seurasi lukuisia jälkijäristyksiä, joista vielä samana päivänä ainakin kymmenen ylitti magnitudin 3,5. Suurin jälkijäristys oli 5,3 magnitudia kello 7.48 seuraavana aamuna 28. syyskuuta.
Edeltävän sadan vuoden aikana samalla alueella on tapahtunut 33 yhtä voimakasta tai voimakkaampaa maanjäristystä. Järistys on samalla ajanjaksolla voimakkain, joka tapahtui lähellä saaren pääkaupunkia Iraklionia. Vain pari viikkoa järistyksen jälkeen tapahtui voimakkaampi Lasíthin maanjäristys.
Saint-Jean-sur-Mayenne

Saint-Jean-sur-Mayenne on kunta läntisessä Ranskassa Mayennen departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee Mayennejoen ja sen sivujoen Ernéen haarassa, noin 8 kilometriä Lavalin kaupungista pohjoiseen.
Kunnan nähtävyyksiä on vuonna 854 entisen luostarin paikalle rakennettu Saint-Trèchen kappeli. Nykyisen muotonsa kappeli sai 1800-luvun lopulla. Se on pyhäkkö ”sotien sankareille", ja jonka seiniä peittää 150 muistolaattaa. Kunnan keskustassa oleva Saint-Jean Baptisten kirkko on rakennettu 1800-luvulla.
Maude Charron

Maude G. Charron (s. 28. huhtikuuta 1993 Sainte-Luce, Quebec) on kanadalainen painonnostaja ja olympiavoittaja. Charron on kilpaillut 63 ja 64 kg:n sarjassa. Hän voitti olympiakultaa Tokion kesäolympialaisissa 2020. Hän työnsi 131 kg ja tempaisi 105 kg, joista kumpikin oli kilpailun paras tulos. Yhteistulos 236 kg on myös 64-kiloisten sarjan olympiaennätys. Charronilla on lisäksi MM-hopeaa vuodelta 2017.
Louverné

Louverné on kunta läntisessä Ranskassa Mayennen departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee noin 7 kilometriä Lavalin kaupungista koilliseen.
Kaupunki oli 1800-luvun puoliväliin saakka maatalousvaltainen kunta, jossa oli myös pellavan ja hampun kutojia. Vuonna 1854 kaupunkiin rakennettiin rautatie, ja se auttoi kaupunkia teollistumaan. Merkittävimpänä työllistäjänä oli kalkin poltto. Vuosina 1865-1880 kaupungissa käytössä olleet 29 kalkkiuunia työllistävät 500 työntekijää.
Hollolan pääkirjasto

Hollolan pääkirjasto on Hollolassa toimiva yleinen kirjasto ja Hollolan kunnankirjaston päätoimipaikka. Hollolan pääkirjasto kuuluu osana Päijät-Hämeen kirjastojen seudulliseen kirjastokimppaan eli Lastu-kirjastoihin. Pääkirjaston rakennuksessa toimii myös kunnan palvelupiste Piipahlus.
Hollolan pääkirjaston on suunnitellut arkkitehti Jyrki Tasa. Pääkirjaston rakennus on valmistunut vuonna 2004.
Randolph Stow

Julian Randolph Stow (1935 Geraldton, Länsi-Australia, Australia – 2010 Old Harwich, Britannia) oli australialainen kirjailija. Hän opetti englantia yliopistossa ja harrasti antropologiaa.
Stow kuvaa etenkin poikkeusyksilöitä, kuten romaanissa "The Bystander" (1957), jonka päähenkilö on kehitysvammainen poika. Hän on kirjoittanut myös lastenkirjoja ja runoja.
Stow sairastui työskennellessään valtionantropologin assistenttina ja toivuttuaan muutti 1969 pysyvästi Englantiin.
The War to End All Wars

The War to End All Wars on ruotsalaisen power metal -yhtyeen Sabatonin kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 4. maaliskuuta 2022.
Albumin nimi perustuu H. G. Wellsin teokseen "The war that will end war" (1914), joka koostuu ensimmäistä maailmansotaa käsittelevistä kirjoituksista. Wells lyhensi lauseen myöhemmin muotoon "War to end war" (sodat päättävä sota), mutta fraasi levisi myös muodossa "the war to end all wars". Albumi perustuu edellisen "The Great War" -albumin tapaan ensimmäisen maailmansodan tapahtumiin.
Yhtye julkaisee 2023 kokopitkän musikaalielokuvan, jonka musiikkina toimii The War to End All Wars -albumin kappaleet.
Bombayn roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

Bombayn roomalaiskatolinen arkkihiippakunta on roomalaiskatolinen arkkihiippakunta Mumbaissa, Intiassa. Sen historia on johdettavissa vuonna 1637 perustettuun Bijapurin apostoliseen vikariaattiin, mutta varsinainen arkkihiippakunta perustettiin 1886. Arkkipiispan istuin sijaitsee vuonna 1905 avatussa Pyhän nimen katedraalissa, jonka arkkitehtuuri ansaitsi perintörakennuksen arvon 1998. Seurakuntia arkkihiippakuntaan sisältyy 124, joilla oli 483 534 jäsentä vuonna 2023.
Arkkipiispat.
Bombayn arkkipiispoina ovat toimineet:
Saint-Jean

Saint-Jean ("Pyhä Johannes") voi paikannimenä tarkoittaa seuraavia:
Charlotte Strandgaard

Charlotte Strandgaard (15. helmikuuta 1943 Brørup, Tanska – 9. lokakuuta 2021 Glostrup, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hän kirjoitti alkuun runoja arjen elämästä, mutta myöhemmässä tuotannossa hän siirtyi dokumentaariseen romaaniin.
Take a Daytrip

Take a Daytrip on yhdysvaltalainen DJ-, lauluntekijä- ja tuottajaduo, jonka muodostavat Denzel Baptiste ja David Biral. New Yorkista kotoisin oleva duo allekirjoitti levytyssopimuksen Universal Music Groupin kanssa vuonna 2015. Suurelle yleisölle Take a Daytrip tuli tunnetuksi Sheck Wesin vuonna 2017 julkaistun kappaleen ”Mo Bamba” myötä. Sen jälkeen Baptiste ja Biral ovat tuottaneet kappaleita muun muassa Juice Wrldille, Lil Nas X:lle, Big Seanille ja G-Eazylle. Vuoden 2021 syyskuuhun mennessä he olivat tuottaneet tai kirjoittaneet 16 yhdysvaltalaiselle Billboard Hot 100 -listalle noussutta kappaletta, joista viisi oli yltänyt listan kymmenen parhaan joukkoon.
Duo sai ensimmäisen Grammy-ehdokkuutensa vuonna 2017, kun 6lackin "Free 6lack" -albumi oli ehdolla parhaaksi urbaaniksi nykymusiikkialbumiksi. He ovat myös tuottaneet kappaleen ”Good in Bed” Dua Lipan vuonna 2020 julkaistulle, Grammy-palkitulle albumille "Future Nostalgia" sekä Vince Staplesin kappaleen ”Home” Oscar-palkittuun elokuvaan "".
Sari Ponzer

Sari Johanna Säisä–Ponzer (s. 19. huhtikuuta 1956 Iisalmi) on suomalaissyntyinen, Ruotsin Tukholman Karoliinisen instituutin dekaani, kirurgi ja geriatri, joka on saanut professorin arvonimen vuonna 1998.
Ura.
Ponzer valmistui Suomessa sairaanhoitajaksi vuonna 1981. Valmistumisensa jälkeen hän muutti Ruotsiin ja kouluttautui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1986 jatkaen erikoistumisopintoja erikoislääkäriksi ortopedisen kirurgian erikoislääkäriksi vuonna 1994. Hän väitteli traumatologian tohtoriksi vuonna 1996.
Hän työskenteli useita vuosia kliinikkona sekä lääketieteellisen perusopetuksen lehtorina ja kurssijohtajana. Hän toimi vuosina 2002–2007 Kliinisen tieteen ja koulutuksen laitoksen, Södersjukhusetin, Karoliinisen Instituutin, osastonjohtajana. Hän toimi lääketieteellisen perusopetuksen KI-opetussuunnitelman komitean puheenjohtajana (2004–2007) ja vastasi KI Nursing -ohjelman uudistamisesta (2010). Hän toimi varadekaanina vuonna 2008 ja kasvatusdekaanina 2009–2011 Karoliinisessa Instituutissa.
Aasian piispainkokousten federaatio

Aasian piispainkokousten federaatio ( on Aasiassa toimiva roomalaiskatolisten piispainkokousten vapaaehtoinen järjestö. Tavoitteeksensa federaatio nimeää solidaarisuuden ja yhteisvastuullisuuden lisäämisen jäsentensä keskuudessa edistääkseen kirkon ja yhteiskunnan hyvinvointia Aasiassa. Aihetta tutkineen Jukka Helteen mukaan se on roomalaiskatolisen kirkon merkittävin edustaja Aasiassa. FABC:n teologinen ohjelma rakentuu kirkon tradition, Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen opetuksen ja Aasian kontekstuaalisten realiteettien ympärille. Federaation teologia eroaa länsimaisesta teologiasta totuuskäsityksensä osalta, koska FABC opettaa ettei kirkolla ole monopolia totuuteen ja Aasian muut uskonnot ovat Jumalan sallimia sekä hyväksymiä. FABC pitää kuitenkin kristinuskoa ainutlaatuisena uskontona, jonka avulla pääsee lähimpään yhteyteen Jumalan kanssa.
Aasian piispainkokousten federaation jäseninä toimii 19 piispainkokousta ja kahdeksan liitännäisjäsentä. Federaation puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2019 myanmarilainen kardinaali Charles Maung Bo.
Partha Dasgupta

Partha Sarathi Dasgupta (s. 17. marraskuuta 1942 Dhaka, tuolloin osa Intiaa, nykyisin Bangladeshia) on intialais-brittiläinen taloustieteilijä, ja Cambridgen yliopiston taloustieteen emeritusprofessori. Monia tunnustuksia saanut Dasqupta on tullut tunnetuksi 2010- ja 2020-luvuilla erityisesti luonnon monimuotoisuuteen ja ympäristötaloustieteeseen liittyvistä töistään.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2009.
Vuonna 2021 julkaistiin niin sanottu "Dasguptan raportti", viralliselta nimeltään "The Economics of Biodiversity: The Dasgupta Review," laaja Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeriön tilaama selvitystyö, joka arvioi luonnon monimuotoisuuden taloudellista arvoa ja luontokadon hintaa. Teos rinnastettiin Nicholas Stern johdolla laadittuun Sternin raporttiin vuodelta 2006. Dasguptan raportin mukaan luonto on omaisuuserä tai pääoma samaan tapaan kuin esimerkiksi tiet, rakennukset, terveys tai tietotaito, ja sitä tulisi kohdella asianmukaisella tavalla. Raportin mukaan kestävä kehitys edellyttää, että luonnolta ei vaadita enempää kuin luonto kykenee tarjoamaan; että taloudellisen menestyksen mittareita kuten BKT:tä muutetaan; ja että rahoitusjärjestelmät muutetaan ohjaamaan sijoituksia sellaisiin toimiin, jotka lisäävät luonnon pääomaa.
Saverio Strati

Saverio Strati (1924 Sant'Agata del Bianco, Italia – 2014 Scandicci, Italia) oli italialainen kirjailija.
Muurarina nuorena työskennellyt Strati ryhtyi 21-vuotiaana opiskelemaan ja julkaisi 1956 esikoisromaaninsa "La Marchesina". Hän asui Sveitsissä 1958–1964. Teoksissaan hän kuvaa Etelä-Italian ongelmia, ja päähenkilö on usein köyhälistöstä nouseva poikkeusyksilö. Alkutuotannon pessimismin tilalle tuli myöhemmin ironiaa ja huumoria.
Neisi Dajomes

Neisi Patricia Barrera Dajomes (s. 12. toukokuuta 1998 Puyo) on ecuadorilainen painonnostaja ja olympiavoittaja. Dajomes on kilpaillut 75, 76 ja 81 kg:n sarjassa. Hän voitti olympiakultaa Tokion kesäolympialaisissa 2020. Hän tempaisi 118 kg ja työnsi 145 kg, joista kumpikin oli kilpailun paras tulos. Yhteistulos 263 kg on myös 76-kiloisten sarjan olympiaennätys. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa hän oli 69 kg sarjan seitsemäs ja Pariisissa 2024 olympiapronssilla 81 kg:n sarjassa. Dajomesilla on lisäksi MM-hopeaa vuodelta 2017 sekä MM-pronssia vuosilta 2018 ja 2019.
Julija Peresild

Julija Sergejevna Peresild (s. 5. syyskuuta 1984 Pihkova) on venäläinen näyttelijä.
Peresillan isovanhempien vanhemmat karkotettiin Virosta Venäjälle. Hän syntyi ja kasvoi Pihkovassa. Hän aloitti opiskelut Pihkovan pedagogisessa instituutissa, mutta siirtyi Venäjän teatteritaiteiden akatemiaan Moskovassa.
Peresild on näytellyt teattereissa Škola sovremennoi pesy, Jevgeni Mironovin teatteriseurue, Kansojen teatteri ja draamateatteri Na Maloi Bronnoi. Hänet palkittiin 2010 Kristalli-Turandot-palkinnolla parhaasta naisroolista näytelmässä "Varšavskaja melodija".
Peresillan ensimmäinen televisiorooli oli Aleksandr Baranovin ohjaamassa televisiosarjassa "Utšastok" ("Участок", 2003). Hänen ensimmäinen suuri roolinsa oli Eljor Išmuhamedovin elokuvassa "Nevesta" ("Невеста", 2006) ja läpimurtorooli Aleksei Utšitelin draamassa "Krai" ("Край", 2010).
Toukokuussa 2021 Peresild valittiin ohjaaja Klim Šipenkon kanssa osallistumaan avaruusmatkalle kuvaamaan elokuvaa "Vyzov" ("Вызов"). Lento alkoi 5. lokakuuta 2021 kello 11.55 Moskovan aikaa Sojuz MS-19 -avaruusaluksella. Lennon komentaja-ohjaaja-kosmonauttina on Anton Škaplerov. Siten Peresillasta tuli ensimmäinen virolaistaustainen henkilö avaruudessa.
Giorgio Parisi

Giorgio Parisi (s. 4. elokuuta 1948) on italialainen teoreettinen fyysikko, jonka tutkimus on keskittynyt kvanttikenttäteoriaan, tilastolliseen mekaniikkaan ja monimutkaisiin järjestelmiin. Tilastollisessa mekaniikassa hän selvensi replikasymmetriarikon roolia spinlaseissa. 
Parisi valmistui Rooman yliopistosta pääaineenaan fysiikka vuonna 1970, ja vuosina 1971–1981 hän työskenteli tutkijana Frascatin kansallislaboratoriossa. Hänestä tuli Rooman yliopiston professori vuonna 1981.
Hänelle myönnettiin vuoden 2021 Nobelin fysiikanpalkinto, jonka hän jakoi Klaus Hasselmannin ja Syukuro Manaben kanssa. Parisi sai palkinnon keksittyään "monimutkaisten materiaalien yhteispelin atomitasolta planeettatasolle".
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2009.
Sulo Sinivuori

Sulo Ilmari Sinivuori (28. tammikuuta 1906 Janakkala – 18. helmikuuta 1967) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Sinivuoren vanhemmat olivat tehdastyöntekijä, muurari, tilanomistaja Kustaa Enok Sinivuori, aiemmin Stenberg, ja Iida Maria Palander ja puolisot 1931–1947 Irja Ilona Leino ja vuodesta 1947 Aino Helena Virtanen. Sinivuori kävi keskikoulun ja meni töihin Tervakoski-yhtiön konepajalle. Vuonna 1924 hän siirtyi sieltä Helsinkiin valtionrautateiden palvelukseen ja opiskeli työn ohessa sekä Kalliolan vapaaopistossa että Helsingin teknillisessä koulussa. Jyväskylään hän muutti 1931, teknikoksi Valtion Kivääritehtaalle. Sinivuori perusti 1934 itse saman alan yrityksen, Konepaja Mikron, valmistamaan työkaluja, aseita, koneita ja koneenosia. Sota-aikana hän suoritti asepalveluksensa oman yrityksensä johtajana, joka muuttui osakeyhtiöksi 1945. Sinivuori luopui yrityksensä johtajuudesta vuosiksi 1947–1950, työskennellessään Ruotsissa, ja keskittyi takaisin palattuaan yrityksessään työkalujen valmistukseen. Hän osallistui aktiivisesti paitsi alansa yhteistyöhön, myös metalliteollisuuden standardointiin, ja hänet tunnettiin sekä yrityksensä henkilöstön hyvinvoinnin kehittäjänä että merkittävänä lahjoittajana. Hän oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen 1957–1964. Teollisuusneuvoksen arvon Sinivuori sai 1957. Sinivuoren kuoltua helmikuussa 1967 hänen pahasti velkaantunut yrityksensä ajautui kuitenkin konkurssiin jo seuraavassa kuussa ja Suolahdessa ollut noin 250 työntekijän tehdas suljettiin. 
Myös Sulo Sinivuoren veli, rakennusmestari Antti Sinivuori, sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Klaus Hasselmann

Klaus Hasselmann (s. 25. lokakuuta 1931 Hampuri, Saksa) on saksalainen meritieteilijä ja ilmastonmallintaja. 
Klaus Hasselmann kuuluu ilmastonmuutoksen tutkimuksen uranuurtajiin. Hän kehitti sään ja ilmaston muutoksia yhdistävän mallin, jonka avulla selitti miten ilmaston hitaat muutokset kuten merivirtojen muuttuminen vaikuttavat sääilmiöihin kuten sateeseen. Hänelle myönnettiin vuoden 2021 Nobelin fysiikanpalkinto, jonka hän jakoi Giorgio Parisin ja Syukuro Manaben kanssa.
Hasselman teki väitöskirjansa fysiikasta Göttingenin yliopistossa Walter Tollmienin ohjauksessa vuonna 1957. Hänestä tuli Max Planck -instituutin meteorologian osaston ensimmäinen johtaja.
Max Planck -instituutissa Hasselman sai toteuttaa ideoitaan ilmastojärjestelmän ja sen osien sisäisen vaihtelun kvantifioinnista ("stokastinen ilmastomalli") sekä menetelmän kehittämisestä "kohinan" eli ulkoisten tekijöiden, kuten ulkoisen vaikutuksen heijastamisen, aiheuttaman vaihtelun erottamiseksi ulkoisista tekijöistä. Tällä tavoin hän muutti ilmastojärjestelmän determinististä näkemystä aidosti stokastiseen näkemykseen. Tämä osoittautui keskeiseksi ilmastonmuutoksen jakamisessa ja luonnolliseen vaihteluun ja ihmisen aiheuttamaan osaan ja sen osoittamisessa, että meneillään olevaa muutosta ei voida selittää ilman ilmakehän kohonneiden kasvihuonekaasupitoisuuksien hallitsevaa roolia. Hasselmann ja Manabe aloittivat kahden johtavan lähes realistisen ilmastomallin rakentamisen, joissa oli mukana paitsi ilmakehä ja valtameri myös hiilen kiertokulku.
Klaus Hasselmannin teki merkittävää työtä myös ilmastodynamiikan ulkopuolelle jäävillä geofysikaalisilla alueilla. Ennen ilmastotutkimusta Hasselmann oli jo tehnyt uraauurtavaa työtä valtamerten pinta-aaltojen mallintamisessa ja ennustamisessa. Hän ja hänen vaimonsa johtivat kolmannen sukupolven aaltomallin kehittämistä, jonka versioita käytetään tänä päivänä merkittävissä numeerisissa sääennustekeskuksissa ympäri maailmaa, mukaan lukien Euroopan keskipitkien aikavälien sääennusteiden keskus (ECMWF) Euroopassa ja Yhdysvaltain kansallinen valtameri- ja ilmakehähallinto (NOAA).
Eläkkeelle jäätyään Hasselmann päätti keskittyä kahteen eri aiheeseen. Toinen koski yhteiskunnallisen päätöksenteon kytkemistä geofysikaaliseen järjestelmään. Toinen koski Hasselmannin kiinnostusta alkeishiukkasfysiikkaan, joka juontaa juurensa hänen työhönsä 1960-luvulla, jolloin hän kuvasi epälineaarisia resonanssiaaltojen välisiä vuorovaikutuksia Feynmanin diagrammien avulla.
Anderson .Paak

Anderson .Paak (oik. Brandon Paak Anderson, s. 8. helmikuuta 1986 Oxnard, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja, rap-artisti, tuottaja, lauluntekijä ja rumpali.
Hänen musiikkinsa on tyyliltään soulia, funkia, hip hopia ja R&amp;B:tä. Anderson on julkaissut neljä sooloalbumia ja tehnyt yhteistyötä muun muassa Dr. Dren, Chance the Rapperin ja Mac Millerin kanssa. Vuoteen 2021 mennessä hän on voittanut neljä Grammy-palkintoa.
Anderson muodostaa yhdessä Bruno Marsin kanssa superyhtye Silk Sonicin. Yhtyeen ensimmäinen albumi "An Evening with Silk Sonic" julkaistaan 12. marraskuuta 2021.
Vuoden 2021 marraskuussa Anderson tiedotti perustaneensa levy-yhtiön nimeltä Apeshit Inc. Levy-yhtiö tekee yhteistyötä Universal Music Groupin kanssa.
Linjassa

Linjassa on suomalaisen Kolmas Nainen -rockyhtyeen kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 18. lokakuuta 2019.
Pandoran paperit

Pandoran paperit on tietovuoto, jonka aineisto on koottu useista veroparatiisipalveluita välittävistä yrityksistä. Aineisto sisältää lähes 12 miljoonaa asiakirjaa tai sähköpostia, jotka paljastavat tuhansien veroparatiisiyhtiöiden oikeat omistajat. Vuosia 1996–2020 käsittelevä vuoto on tähänastisista suurin ja aiempaa Panaman papereita suurempi. Aineisto on luovutettu ICIJ:lle, kansainväliselle toimittajajärjestölle, joka on välittänyt tiedot yhteistyökumppaneille eri maissa. Vuodetut asiakirjat paljastavat satojen poliitikkojen, kymmenien entisten ja nykyisten valtionpäämiesten, viihdetaiteilijoiden ja urheilijoiden piilotetut omistukset. Suomalaisia henkilöitä on mukana 200 ihmistä. Vuoto osoittaa, että rahanpesun ja veronkierron vastaiset toimet ovat edelleen tehottomia, eivätkä veroparatiisiyhtiöt tarkista asiakkaidensa taustoja.
Tiedot ovat peräisin 14:stä yhtiöstä, jotka perustavat asiakkailleen yhtiöitä veroparatiiseihin ja hoitavat näiden yhtiöiden asioita asiakkaittensa puolesta. Vuodettu aineistoa on tutkinut noin 600 toimittajaa 117 eri maasta. Aineistossa mainitaan mm. 130 miljardööriä. Lisäksi aineisto sisältää tietoja mm. yli 300 poliitikon ja virkamiehen yritys- ja kiinteistöomistuksista tai muista yhteyksistä veroparatiiseissa. Venäläisiä on selvästi enemmän väkilukuun suhteutettuna kuin muiden maiden kansalaisia.
Aineistossa mainittuja poliitikkoja tai virkamiehiä ovat esimerkiksi Tšekin pääministeri Andrej Babiš; Britannian entinen pääministeri Tony Blair ja hänen vaimonsa Cherie Blair; Jordanian kuningas Abdullah II; Kyproksen presidentti Níkos Anastasiádis; entinen Venäjän duuman ylähuoneen jäsen Leonid Lebedev ja Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi. 
Aineistossa esiintyy taide- ja viihdemaailman tähtiä, kuten muusikko Elton John; Nobel-palkittu kirjailija Mario Vargas Llosa; laulaja Shakira; Beatlesin rumpali Ringo Starr; laulaja Julio Iglesias; ja huippumalli Claudia Schiffer.
Mainittuja urheilualan merkkihenkilöitä ovat argentiinalainen jalkapalloilija Ángel Di María sekä F1-vaikuttajat Bernie Ecclestone ja Flavio Briatore.
Lisäksi mainitaan venäläiset oligarkit Gennadi Timtšenko ja Arkadi Rotenberg.
Botho Strauß

Botho Strauß (s. 1944 Naumburg, Saksa) on saksalainen kirjailija, dramaturgi ja kriitikko. Hänen ensimmäiset teoksensa olivat näytelmiä. Läpimurtoteos oli 1977 ilmestynyt "Omistus" ("Die Widmung"). Vuonna 1984 ilmestynyt "Nuori mies" ("Der junge Mann") on perinteinen kehityskertomus.
Vuoden tuottajan Grammy-palkinto

Vuoden tuottajan Grammy-palkinto () on työssään oivalliselle ei-klassisen musiikin tuottajalle myönnettävä yhdysvaltalainen palkinto, jonka The Recording Academy jakaa vuosittain Grammy-gaalassa. Palkinto jaettiin ensimmäistä kertaa 1. maaliskuuta 1975 järjestetyssä gaalassa, jolloin sen voitti Thom Bell.
Vuonna 2022 järjestetyn 64. Grammy-gaalan sääntöjen mukaan vuoden tuottaja -ehdokkaaksi voidaan nimetä yksittäinen henkilö tai useamman henkilön muodostama ryhmä. Ollakseen kelvollinen ehdokkaaksi tämän on tuotettava vähintään yksi albumi tai kuusi singleä/kappaletta, jotka on julkaistu ensimmäistä kertaa tarkasteltavan vuoden aikana. Singleistä tai kappaleista ainakin yhden on oltava muun kuin tuottajan itsensä esittämä. Tuotantoryhmän kaikkien huomioitaviksi valittujen teosten on oltava sellaisia, joita koko ryhmä on ollut tuottamassa.
Tilastoja.
Vuoteen 2016 mennessä neljästi kategoriassa palkittu Babyface oli voittanut useammin kuin kukaan muu. Hän voitti ensimmäisen palkintonsa vuonna 1992 ja sen jälkeen kolme kertaa peräkkäin vuosina 1995–1997. Eniten ehdokkuuksia kategoriassa oli saanut tuottajaduo Jimmy Jam ja Terry Lewis, joka oli ollut ehdolla 11 kertaa.
Kategoriaa ei ole koskaan voittanut nainen. Ensimmäinen ehdokkuuden saanut nainen oli Janet Jackson vuonna 1989 ja hänen jälkeensä viisi muuta naista oli ollut ehdokkaana vuoteen 2016 mennessä. Vuoden 2019 gaalassa Linda Perry oli ensimmäinen vuoden tuottajaksi ehdokkaana ollut nainen 15 vuoteen. Perryn jälkeen seuraava naisehdokas oli Alissia vuoden 2025 gaalassa.
Olavi Ruikka ja vaimo, noituudesta tuomitut

Olavi (Olli) Ruikka ja hänen vaimonsa, jonka etunimi ei ole tiedossa, mestattiin noitina Iissä vuonna 1564.  
Ii oli siihen aikaan laaja pitäjä, jonka rajat olivat etelässä Liminka ja pohjoisessa Kemi sekä idässä valtakunnan raja. Ruikka asui nykyisen Simon alueella. Ruikan vaimo on tiettävästi ensimmäinen nainen, joka Suomessa on mestattu noituudesta. Luettelot saattavat kuitenkin olla puutteellisia.
Iin kirkkoherran virkaa hoiti vuosina 1563-1581 Laurentius Matinpoika Raumannus, joka oli päättänyt kitkeä noituuden pitäjästä. Uskonpuhdistuksen jälkeen noituuteen, taikauskoon ja kansanuskoon suhtauduttiin kielteisesti, ja niitä pidettiin jo propagandasyistä katolisuuteen kuuluvina oppeina. Heti virkaan päästyään Raumannus haastoi talollinen Olli Ruikan ja hänen vaimonsa talvikäräjille, joka tuomitsi heidät mestattaviksi. Ruikan epäiltiin ansainneen omaisuutensa noitataidoilla, mikä oli Raamatun opetuksia vastaan. Tiedetään myös, että Ruikkaa oli sakotettu varastetun tavaran kätkemisestä v. 1560. Nimenomaan kirkkoherra piti huolen siitä, että päätös pantiin toimeen. Hänellä oli ollut riitoja seurakuntalaisten kanssa, mikä saattoi lisätä hänen kovuuttaan kansanuskoa ja noituutta kohtaan. Ajan tapoihin kuului turvautuminen noitien apuun vaikeissa tilanteissa, ja pohjoisessa usein pyydettiin apua Lapin noidilta. Ruikalla olisi ollut varaa lunastaa itsensä ja vaimonsa vapaaksi, mikä oli yleinen käytäntö, mutta sitä ei hyväksytty. Kyseessä oli myös kirkkoherran arvovalta, varsinkin kun hänen omaisuutensa jäi murto-osaan Ruikan omaisuudesta. 
Iin talvikäräjien sakkoluettelon mukaan Ruikan irtaimistosta perittiin kruunulle kaksi kolmasosaa ja lisäksi tuomarin kolmannes. Kruunulle perittiin 34 luotia hopeaa, 8 taalaria, 210 markkaa ja 1 äyri sekä 6 penninkiä rahaa, 2 härkää, 11 lehmää, nuori sonni, 4 hiehoa,10 lammasta ja lästi viljaa. Yhteensä irtaimiston arvo oli 466 markkaa, joka oli suuri summa siihen aikaan. Muusta tavarasta kuninkaan osuus oli 1 lästi jauhoja, 1 lästi suoloja, 9 leiviskää lihaa, 6 leiviskää hylkeenrasvaa ja 19 leiviskää voita. Koska hänellä oli paljon tavaraa, hän on saattanut toimia myös kauppiaana.  
Ruikan ja hänen vaimonsa eliminoiminen merkitsi Pohjois-Pohjanmaan mahtinoitien kukistamista ja kirkon arvovallan kasvua. Ruikan mestaaminen lopetti ammattimaisen noituuden Iistä. Taikuutta ja loitsuja esiintyi, mutta niistä papisto ei välittänyt. 
Asiakirjoissa kerrotaan, että Ruikka ja hänen vaimonsa mestattiin, mutta perimätiedon mukaan Ruikka poltettiin roviolla. Molemmat saattavat pitää paikkansa, koska Suomessa on ensin mestattu, mutta sen jälkeen on vielä voitu polttaa ruumis roviolla. Elävältä ei Suomessa poltettu.
Luettelo Pokémoneista (sukupolvi VI)

Pokémon-tuoteperheen kuudes sukupolvi sisältää 72 kuvitteellista eliölajia ja uusia muotoja aiemmissa sukupolvissa esitellyistä lajeista. Kuudennen sukupolven Pokémon-lajit esiteltiin pelisarjan vuonna 2013 ilmestyneissä osissa "Pokémon X" ja "Pokémon Y". Kuudennessa sukupolvessa esiteltiin myös megakehittyminen (), jonka myötä tietyt pokémonit voivat määräajaksi kehittyä voimakkaammiksi Mega-muodoiksi.
Luettelo.
Megakehitysmuodot.
"Pokémon X:ssä" ja "Pokémon Y:ssä" sekä myöhemmin myös "Pokémon Omega Redissä" ja "Pokémon Alpha Sapphiressa" esiteltiin muotoja, joihin lopullisiin muotoihinsa normaalikehittyneet pokémonit voivat väliaikaisesti siirtyä ottelun aikana megakehittymisellä, mikä onnistuu vain, jos kouluttajalla on avainkivi ja pokémonilla sen megakehitysmuodolle suunnattu megakivi.
Alkukantaiset muodot.
"Pokémon Omega Rubyssa" ja "Pokémon Alpha Sapphiressa" Kyogrella ja Groudonilla on megakehittymisen tavoin toimiva kyky nimeltä Primal Reversion, jolla ne voivat siirtyä alkukantaisiin muotoihin ().
Bonchamp-lès-Laval

Bonchamp-lès-Laval on kunta läntisessä Ranskassa Mayennen departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee noin 6 kilometriä Lavalin kaupungista itään.
Kunnan keskustassa oleva Saint-Blaisen kirkko on tyyliltään romaaninen. Kirkon vanhimmat osat ovat 1000-luvulta, mutta suurimmaksi osaksi se on rakennettu 1600-luvulla. Vähän syrjemmällä keskustasta on Cassinen kappelin rauniot. Se on myös 1000-luvulta. 
Bonchamp-lès-Laval on tunnettu hevosjalostuksesta. Sieltä on lähtöisin useita tunnettuja ravihevosia, kuten vuoden 1992 Prix d’Amérique -voittaja "Verdict Gédé".