Juho Jalo

Juho (Johannes, Johan) Jalo (vuoteen 1906 Grönholm, 27. tammikuuta 1865 Hattula – 31. lokakuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen ylikonduktööri ja ammattiyhdistysjohtaja. Hän toimi Suomen Rautatieläisten Liiton puheenjohtajana järjestön koko olemassaolon ajan 1906-1918. Sisällissodan aikana hän piti punaisen Suomen rautateiden pyörät pyörimässä ja sai sodan jälkeen kuolemantuomion, joka myöhemmin muutettiin pitkäksi kuritushuonerangaistukseksi. Jalon pohjoismaisten kontaktien vuoksi tuomio herätti paljon vastalauseita ulkomailla. 
Elämä.
Varhaiset vuodet.
Aviottomana lapsena syntynyt Jalo kävi kansakoulun ja työskenteli 12-vuotiaasta lähtien renkinä kotiseudullaan. Helsinkiin muutettuaan Jalo siirtyi vuonna 1887 Valtionrautateiden palvelukseen ja työskenteli asemamiehenä Helsingin rautatieasemalla ja pakkamestarina Kouvolan rautatieasemalla. Vuosisadan vaihteessa hänet nimitettiin konduktööriksi ja 1905 ylikonduktööriksi Helsingin asemalle. Jalo lähti ammattiyhdistysliikkeeseen 1890-luvun lopussa. Suurlakon aikana hän oli Helsingin suurlakkokomitean jäsen. Vuonna 1906 Jalo oli perustamassa Suomen Rautatieläisten Liittoa (SRL), jonka puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1918 saakka. Jalo oli useita kertoja SDP:n kansanedustajaehdokkaana. Vuonna 1915 hän olisi noussut varasijalta kansanedustajaksi William Lundströmin kuoltua, mutta ensimmäisen maailmansodan vuoksi eduskuntaa ei kutsuttu koolle.
Yleislakko ja sisällissota.
Keväällä 1917 Jalo valittiin Helsingin Työväenyhdistyksen puheenjohtajaksi. Marraskuun yleislakon käynnistyessä Jalo antoi SRL:n sihteerinä toimineen poikansa Hugo Jalon kanssa määräyksen junaliikenteen pysäyttämisestä. Hän oli myös lakkoa johtaneen Työväen Vallankumouksellisen Keskusneuvoston jäsen. Tammikuussa 1918 lähettämissään kiertokirjeissä Jalo kehotti liiton jäsenistöä pysymään työpaikoillaan ja hoitamaan töistään kieltäytyvien rautatievirkamiesten tehtäviä, minkä ansiosta junat kulkivat myös sisällissodan aikana. Sodan käynnistyessä Jalo nimitettiin Suomen kansanvaltuuskunnan liikenneasiain osaston rautatieneuvoston ylivalvojaksi, mutta hän erosi tehtävästä jo kolmen päivän kuluttua ja jatkoi SRL:n johdossa.
Jalo vangittiin Helsingin taistelun yhteydessä saksalaisten vallattua rautatieaseman. Elokuussa valtiorikosoikeus hylkäsi Jaloa vastaan esitetyt syytteet ja vapautti hänet, mutta uusien todisteiden ilmaantuessa Jalo vangittiin jälleen parin viikon kuluttua. Lokakuun alussa hän sai kuolemantuomion avunannosta valtiopetokseen. Jalon yleislakon aikaisen toiminnan katsottiin valmistelleen kapinaa, jonka ohella tuomion perusteina olivat sodan aikana annetut liittohallinnon kiertokirjeet. Lisäksi hän oli osallistunut SRL:n edustajana kansanvaltuuskunnan kokoukseen, jossa Kullervo Mannerille annettiin diktaattorin valtuudet.
Kuolemantuomio sai paljon huomiota Pohjoismaissa, joissa Jalo tunnettiin rautatieläisten kongeressien osallistujana. Ruotsin rautatieläisten liitto esitti Paasikiven hallitukselle vastalauseen uhaten boikotoida Suomen liikennettä, mikäli rangaistus pannaan täytäntöön. Vastalauseeseen yhtyivät myös Norjan ja Tanskan rautatieläiset sekä Ruotsin satamatyöläisten liitto, joka suunnitteli keskeyttävänsä suomalaisten laivojen käsittelyn. Myös useat sanomalehdet kuten ruotsalainen "Social-Demokraten" ja tanskalainen "Politiken" asettuivat Jalon kuolemantuomiota vastaan. Lokakuun lopussa valtiorikosylioikeus alensi rangaistuksen 12 vuoden kuritushuonetuomioksi. 
Vapautumisen jälkeen.
Jalo kärsi rangaistustaan Lappeenrannan ja Tammisaaren pakkotyölaitoksissa ja pääsi ehdonalaiseen joulukuussa 1921. Vapauduttuaan hän toimi Suomen Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liiton luennoitsijana ja puheenjohtajana 1923-1924. Jalo oli kiersi myös puhujana kommunististen SSTP:n ja STPV:n tilaisuuksissa ja kuului myöhemmin 1930-luvun alkupuolella niin sanottuihin hoipertelijoihin. Hän vaikutti myös Valtiollisten vankien huoltoyhdistyksessä ja oli muun muassa Helsingin Työväen Säästöpankin isännistön sekä Elannon edustajiston jäsen. Jalo kuoli 74-vuotiaana lokakuussa 1939. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Perhe.
Juho Jalon puoliso oli siuntiolainen palvelija Alina Matilda Pihlström (1861-1938), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1890. Pariskunnalle syntyi seitsemän lasta, joista kaksi kuoli nuorena. Pariskunnan vanhin poika oli rovasti Sigurd Jalo (1892-1951). Ylioppilas Hugo Jalo (1894-1918) työskenteli vuodesta 1913 lähtien SRL:n sihteerinä. Sisällissodan aikana hän toimi kansanvaltuuskunnan liikenneasiain osaston kansilistina ja kaatui Helsingin katutaisteluissa. Hänet löydettiin Simon- ja Annankatujen kulmasta kolme luodinreikää selässään. Tyttäristä Gunhild Jalo (1896-1975) toimi tyttökoulujen rehtorina Sortavalassa, Kemissä ja Riihimäellä. Hän oli myös Riihimäen ja Sortavalan kunnanvaltuustojen jäsen. Margit Jalo (1898-1978) työskenteli pitkään sosiaaliministeriön yliaktuaarina. Doris Jalo (1902-1988) teki elämäntyönsä Seinäjoen sairaanhoito-oppilaitoksen rehtorina ja oli myös kunnanvaltuuston jäsen.