Elisabeth Dmitrieff

Elisabeth Dmitrieff (, oik. Jelizaveta Lukinitšna Tomanovskaja, synt. Kušeleva, ; 1. marraskuuta 1850 Volok, Venäjän keisarikunta – 1918?) oli venäläinen vallankumouksellinen, feministi ja Pariisin kommuunin merkittävä toimija. 20-vuotiaana hän perusti yhden ensimmäisistä ranskalaisista feministisistä järjestöistä ja Ranskan ensimmäisen naistyöläisten liiton vuonna 1871. Dmitrieff tunnetaan erityisesti työläisnaisten puolustajana ja organisoijana Pariisin kommuunin aikana.
Elämä ja toiminta.
Varhaiselämä ja vallankumoukselliset aatteet.
Elisabeth Dmitrieff syntyi aatelisperheeseen. Hänen isänsä oli tsaarin virkamies ja äitinsä saksalainen sairaanhoitaja. Aviottomana lapsena ja naisena hänellä ei ollut mahdollisuutta opiskella yliopistossa veljiensä tavoin. 
Nuorena Dmitrieff innostui sosialistisista aatteista ja luki Karl Marxin teoksia sekä Nikolai Tšernyševskin romaania "Mitä on tehtävä?", joka käsitteli nuoren naisen vapautumista. Voidakseen opiskella ja paetakseen perheensä valtaa hän solmi nimellisen avioliiton ("mariage blanc") armeijan upseerin kanssa, mikä mahdollisti hänen matkustamisensa Sveitsiin, jossa naiset saivat opiskella yliopistossa.
Ensimmäinen internationaali ja Karl Marx.
Genevessä vuonna 1868 Dmitrieff rahoitti ja johti "La Cause du Peuple" (Kansan asia) -lehteä ja osallistui Ensimmäisen internationaalin venäläisen jaoston toimintaan. Hän liittyi myös "naisten jaostoon", joka kannatti työläisnaisten vapautumista.
Marraskuussa 1870 Ensimmäinen internationaali lähetti Dmitrieffin Lontooseen tapaamaan Karl Marxia. Marxin kanssa käymissään keskusteluissa Dmitrieff pyrki yhdistämään teollisen vallankumouksen näkemyksiään venäläisen yhteisöllisen osuuskuntatoiminnan ajatuksiin. Dmitrieff ystävystyi Marxin ja tämän perheen kanssa huolimatta 33 vuoden ikäerosta.
Pariisin kommuuni ja Naisten liitto.
Kun Pariisin kommuuni julistettiin maaliskuussa 1871, Marx lähetti 20-vuotiaan Dmitrieffin tarkkailijana Pariisiin raportoimaan tapahtumista. Dmitrieff ei kuitenkaan tyytynyt vain tarkkailijan rooliin vaan heittäytyi täysin mukaan vallankumoukselliseen toimintaan.
Dmitrieff perusti yhdessä ranskalaisen anarkistin Nathalie Lemelin kanssa "l'Union des femmes pour la défense de Paris et les soins aux blesses" (Naisten liitto Pariisin puolustamiseksi ja haavoittuneiden hoitamiseksi) 11. huhtikuuta 1871. Patrioottisesta nimestään huolimatta kyseessä oli oikea ammattiliitto naisten taloudelliseksi vapauttamiseksi, joka oli järjestetty osuuskuntamallin mukaisesti. Järjestöön kuului ambulanssinkuljettajia, kanttiinityöläisiä, tekstiilityöläisiä, pesijöitä ja kirjansitojia, jotka oli organisoitu kaupunginosittain.
Naisten liiton keskuskomitea valittiin demokraattisesti, ja Dmitrieff toimi järjestön pääsihteerinä. Liitto sai noin 2000 jäsentä, ja sen tavoitteisiin kuuluivat mm. samapalkkaisuus miehille ja naisille, työaikojen lyhentäminen, ja naisten ja miesten välisen kilpailun lopettaminen työmarkkinoilla. Kommuunin viimeisen viikon aikana Dmitrieff kehotti naisia puolustamaan barrikadeja ja johti heitä Rue Blanchella "verisen viikon" aikana.
Myöhempi elämä.
Pariisin kommuunin kukistumisen jälkeen Dmitrieff pakeni Sveitsiin Leo Fränkelin kanssa. Häntä etsivät Ranskan, Sveitsin ja Venäjän poliisit, mutta hän palasi Venäjälle salaa käyttäen avioituneen nimensä Tomanovskaya.
Venäjällä Dmitrieff rakastui Ivan Davidovskiin, joka oli hänen laillisen aviomiehensä tiluksen hoitaja ja "Herttajätkien" (Valets de Coeur) rikollisryhmän johtaja. Vastoin sukulaistensa varoituksia Dmitrieff avioitui Davidovskin kanssa, kun tämä tuomittiin karkotettavaksi Siperiaan. Hän lähti mukana kahden tyttärensä kanssa täydelliseen eristykseen, sillä poliittiset naisvangit syrjivät häntä hänen miehensä rikollisen taustan vuoksi, eikä hän voinut paljastaa omaa kommunarditaustaansa, koska eurooppalaiset viranomaiset etsivät häntä yhä.
Dmitrieffin myöhemmät vaiheet ovat epäselviä. Tiedetään, että hän erosi miehestään ja eli käsitöillä elättäen tyttäriään. Hän kuoli köyhyydessä luovuttuaan etuoikeuksistaan ja lahjoitettuaan perintönsä vallankumouksellisille liikkeille. Kuolinvuodeksi on esitetty vuosia 1910, 1918 ja 1919.
Perintö.
Elisabeth Dmitrieffin perustama Naisten liitto oli ensimmäinen ranskalainen naistyöläisten ammattiliitto. Kommuunin toiseksi viimeisenä päivänä saavutettiin historiallinen voitto: Pariisin kommuuni sääti yhtäläisen palkan nais- ja miestyöläisille.
Toukokuussa 1971 ryhmä feministejä Naisten vapautusliikkeestä (Mouvement de libération des femmes) omaksui nimen "Cercle Élisabeth Dmitrieff" kunnioittaakseen hänen perintöään. Volokissa sijaitseva museo kunnioittaa edelleen hänen muistoaan. Neuvostoliiton aikana Dmitrieffiä ihailtiin vallankumouksellisena, kun taas Putinin Venäjällä korostetaan hänen yhteyksiään Herttajätkien rikollisryhmään.