McMartinin esikoulun seksuaalirikosoikeudenkäynti

McMartinin esikoulun seksuaalirikosoikeudenkäynti oli vuonna 1983 Yhdysvalloissa alkanut oikeudenkäynti, joka oli osa niin sanottua saatananpalvontapaniikkia. Kalifornialaisen esikoulun opettajia ja muita työntekijöitä syytettiin valheellisesti hoidokkiensa seksuaalisesta hyväksikäytöstä ja muusta kaltoinkohtelusta. Tapauksesta tuli Yhdysvaltain historian siihen mennessä kallein ja pisin oikeuskäsittely. Kaikki syytetyt vapautettiin, eikä heitä tuomittu mistään rikoksesta.
Tapahtumien kulku.
Tapaus sai alkunsa kalifornialaisen pikkulapsiperheen vanhempien riitaisasta erosta. Lapsen äiti Judy Johnson oli psyykkisesti sairas ja uskoi lapsensa suolistovaivojen johtuvan seksuaalisesta hyväksikäytöstä, josta hän syytti entistä puolisoaan Ray Buckeyä. Fyysisiä merkkejä hyväksikäytöstä ei ilmeisesti ollut, mutta lapsen tutki kokematon harjoittelija, joka uskoi äidin selitykseen. Poliisi alkoi tämän jälkeen selvittää tapausta, ja huhut levisivät saaden yhä mielikuvituksellisempia piirteitä.
Koska Ray Buckey oli yksi McMartinin esikoulun opettajista, poliisi alkoi tutkia myös esikoulua. Oppilaiden vanhemmille lähetettiin kirje, jossa kehotettiin kysymään lapsilta, oliko näitä kosketeltu tai olivatko nämä harjoittaneet suu- tai anaaliseksiä. Huolestuneet vanhemmat alkoivat tulkita lastensa toimintaa ja puheita tarkoitushakuisesti. Useimmat lapset kiistivät syytökset, mutta osaa painostettiin, kunnes he suostuivat kertomaan vanhemmilleen, mitä nämä halusivat kuulla. Poliisi ei löytänyt konkreettisia todisteita hyväksikäytöstä. Julkisuudessa tapauksesta nousi kuitenkin suuri kohu, ja saatanalliseen salaliittoon uskovat papit sekaantuivat tapaukseen. He kehottivat tarkkailemaan erityisesti niitä opettajia, jotka vaikuttivat harmittomilta. Kaduilla ohikulkijat alkoivat hyökkäillä esikoulun opettajien ja heidän perheenjäseniensä kimppuun.
Tilannetta pahensi torjuttujen muistojen palauttamiseen tähtäävä terapia, joka oli 1970–1980-lukujen taitteessa suosittua. Todellisuudessa terapia johti valemuistojen syntyyn. Lapsia haastatteli Children’s Institute Internationalin sosiaalityöntekijä Kee MacFarlane. Hän kannusti lapsia puhumaan sukuelimistä ja seksuaalisuudesta ja antoi heille nukkeja, joilla oli sukuelimet, häpykarvoitus ja rinnat. Niiden avulla lapset voisivat kuvata tapahtumia, joita eivät osanneet sanottaa. Nukkien hyödyllisyydestä ei kuitenkaan ole tieteellistä näyttöä. Jos lapset kieltäytyivät syyttämästä opettajia, MacFarlane käski heitä tekemään niin. Jos lapsi ei siltikään kertonut hyväksikäytöstä, vaikeneminen tulkittiin trauman torjumiseksi. Seurauksena oli outoja syytöksiä kiduttamisesta ja seksuaalisesta väkivallasta. Erään lapsen väitettiin matkustaneen lentokoneella tapaamaan ”vuohimiehiä” ja työntäneen sormensa vuohen peräaukkoon. Toinen lapsi kertoi, että päiväkodin alla oli salainen tunneliverkosto.
Kaikki esikoulun seitsemän työntekijää saivat rikossyytteen. Syytteitä oli yhteensä 208. Tutkintavankeuden aikana syytettyjä pahoinpideltiin ja uhkailtiin, eivätkä vartijat puuttuneet siihen. Päiväkodissa tapahtuvasta hyväksikäytöstä tuli yleinen huolenaihe, jota FBI alkoi tutkia. Kun julkisuudessa esitettiin jokin syytös, alkoivat myös lapset ympäri Yhdysvaltoja pian puhua asiasta. Syytökset laajenivat, ja McMartinin oppilaat alkoivat kertoa kauhutarinoita myös naapureistaan, lapsenvahdeistaan ja muista ympäristönsä aikuisista. Judy Johnson todettiin 1984 psykoottiseksi, mutta oikeusprosessi jatkui vielä vuosikaudet. Kyselytutkimuksessa selvisi, että 97,5 % seudun asukkaista piti syytöksiä tosina. Tapauksesta tuli Yhdysvaltain historian siihen mennessä kallein ja pisin oikeuskäsittely. Yhteensä seitsenvuotinen prosessi maksoi Yhdysvaltain valtiolle noin 16 miljoonaa dollaria. Pelkkä oikeudenkäynti kesti 28 kuukautta.
Tammikuussa 1990 kaikki paitsi Ray Buckey vapautettiin. Häntä varten järjestettiin vielä uusi oikeudenkäynti, joka kesti viisi kuukautta ja jonka päätteeksi hänet vapautettiin. Buckey oli tuossa vaiheessa istunut tutkintavankeudessa yhteensä viisi vuotta. Häntä ei missään vaiheessa tuomittu mistään rikoksesta.