tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
James Dickey

James Dickey (2. helmikuuta 1923 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat – 19. tammikuuta 1997) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kriitikko.
Dickey opiskeli Vanderbiltin yliopistossa ja työskenteli Korean sodan aikana koulutuslentäjänä ilmavoimissa. Hänen esikoisrunokokoelmansa "Into the Stone" ilmestyi 1960. Sen jälkeen hän kävi Euroopassa ja opetti sitten yhdysvaltalaisissa yliopistoissa. Hänen runojensa teemoja ovat luonnonmystiikka, uskonto ja historia. Proosateoksista toinen, "Syvä joki", on allegorinen kuvaus kanoottimatkasta. Siihen pohjautuu samanniminen elokuva, jonka käsikirjoituksen Dickey myös on laatinut. Hän kirjoitti omaelämäkerran "Self-Interviews" ja esseekokoelmia.
Sanajumalanpalvelus

Sanajumalanpalvelus on seurakunnan yhteinen jumalanpalvelus, jota voidaan viettää sekä sunnuntain tai muun pyhäpäivän pääjumalanpalveluksena että arkipäivän tai erityistilanteiden jumalanpalveluksena.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon "Jumalanpalvelusten kirjassa" on sanajumalanpalveluksen kaava, jota voidaan käyttää sekä sunnuntain että muun pyhäpäivän pääjumalanpalveluksena. Se soveltuu myös arkipäivän tai erityistilanteiden jumalanpalvelukseksi. Tällaisia ovat esimerkiksi nuorille tarkoitetut jumalanpalvelukset, eri oppilaitosten ja puolustusvoimien yksikköjen jäsenille tarkoitetut jumalanpalvelukset, kirkkovuoden juhla-aikojen jumalanpalvelukset ja teemajumalanpalvelukset, joita sävyttää jokin tietty teema kirkkovuoden aiheen ohella. 
Sanajumalanpalveluksen kaavaa käytetään myös silloin, jos pappi ei sairauden tai muun syyn vuoksi voi johtaa jumalanpalvelusta. Sanajumalanpalveluksessa keskitytään sanaan ja rukoukseen eikä siihen liity ehtoollisenviettoa. Sanajumalanpalveluksessa on siten tilaa keskittyä tavallista laajemmin Raamatun lukemiseen, saarnaan tai musiikilliseen toteutukseen ja sen toteuttaminen voidaan tehdä monin eri vaihtoehdoin. 
Kirkkovuoden juhla-aikojen päiviä varten on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Jumalanpalvelusten kirjassa erityisiä järjestyksiä sanajumalanpalveluksia varten. Tällaisia päiviä ovat muun muassa hiljaisen viikon ja pitkäperjantain jumalanpalvelukset, pyhäinpäivän iltajumalanpalvelus sekä jouluaaton ja jouluaamun jumalanpalvelus. Sanajumalanpalvelukseen voi liittyä myös sairaiden puolesta tapahtuva esirukous ja öljyllä voiteleminen. 
Ruotsin kirkon kirkkokäsikirjassa sanajumalanpalvelus on nimeltään "”Jumalanpalvelus”". Se on jumalanpalvelus, jossa ei vietetä ehtoollista ja jossa kiinteitä kohtia on vähemmän kuin päämessussa ja sitä voidaan viettää seurakunnan pääjumalanpalveluksena. Sen järjestys seuraa päämessun järjestystä siten, että Kiitosateria (ehtoollisosa) jätetään pois. 
Sanajumalanpalvelus on kehittynyt reformaation ajan saarnajumalanpalveluksesta (saks. Predigtgottesdienst). Myös katolisessa kirkossa on sitä vastaava jumalanpalvelus (saks. Wortgottesdienst tai Liturgie des Wortes).
Sanajumalanpalvelus Suomen ev. lut. kirkon jumalanpalvelusten kirjassa
Alttarikynttilät

 
Alttarikynttilät ovat kirkon alttarille tai alttarin lähelle kuoriin sijoitettuja kynttilöitä. Ne ovat aikaisemmin olleet tarpeellisia valaistuksen takia. Nykyisin niiden tehtävä on ennen kaikkea symbolinen. 
Jumalanpalveluksissa kynttilät otettiin käyttöön 300-luvulla ja 1600-luvulla niitä alettiin käyttää kirkon alttarilla. Tekstien lukeminen ja sakramenttien toimittaminen kirkoissa edellytti aikaisemmin kynttilöiden käyttöä. Etenkin kirkon kuori, alttari ja sivualttarit valaistiin kynttilöillä. Sittemmin kynttilät on alettu ymmrätää myös symboleina. Ne kertovat Kristus-valosta ja ovat toisaalta rukouksen symboleja.
Katolisissa kirkoissa kynttilät sijoitetaan nykyään usein alttaripöydän viereen korkeisiin kynttiläjalkoihin. Kun Vatikaanin II kirkolliskokous uudisti messun viettoa ja alttari siirrettiin kuorin itäseinästä pöytäalttariksi, on yleistynyt tapa, että alttarilla ei ole kynttilöitä tai muita esineitä estämässä näkyväisyyttä. Alttarille tai sen läheisyyteen sytytetään jokaista alttarin ääressä tapahtuvaa toimitusta varten vähintään kaksi kynttilää, mutta niitä voi olla päivän teeman mukaan neljä tai kuusi. Kun hiippakunnan piispa viettää messua, voidaan sytyttää seitsemän kynttilää. 
Kynttilät sijoitetaan alttarille niin, että ne eivät estä seurakuntalaisia näkemästä alttarille. Perinteen mukaan kynttilöiden tulisi olla lyhyempiä kuin alttarilla oleva krusifiksi. Alttarilla kynttilät ovat yksittäisissä kynttilänjaloissa. Monihaaraiset kynttiläjalat alttarilla häiritsevät kynttilöiden symboliikkaa. Kynttilät on mahdollista sijoittaa aina siten, että alttarilla on vain kaksi kynttilää ja muut kynttilät ovat alttarin tuntumassa lattialla seisovissa kynttilänjaloissa. 
Alttarilla käytettävien kynttilöiden määrä vaihtelee yleensä kirkkovuoden pyhäpäivien mukaan. Siten kynttilät symboloivat kunkin pyhäpäivän asemaa kirkkovuodessa.
Myös Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa on tapana sytyttää virantoimituksessa olevan piispan läsnäolon merkiksi voidaan sytyttää erillinen kynttilä, joka on siten päivästä ja juhlasta riippuen kolmas, viides tai seitsemäs kynttilä.
Alttarikynttilöiden lisäksi kirkossa poltetaan pääsiäiskynttilää, adventtikynttilöitä ja rukouskynttilöitä. 
Viimeisten vuosikymmenien aikana on yleistyt tapa käyttää adventtikynttilöitä kirkon kuorissa adventtiaikana, johon sytytetään jokaisen adventtisunnuntaina uusi kynttilä. Etenkin Saksassa adventtikynttilät ovat usein isossa havuista tehdyssä adventtiseppeleessä.
Ortodoksisessa kirkossa kirkon alttarissa on alttaripöydällä eli pyhällä pöydällä kynttilöitä. Alttaripöydällä, sen takaosassa katsottuna kirkkosalista päin, on monihaarainen, tavallisimmin seitsenhaarainen kynttelikkö.
Hullujen häkki

Hullujen häkki (tv-esityksessä Narrien naimakaupat, "La Cage aux folles") on Édouard Molinaron ohjaama italialais-ranskalainen komediaelokuva vuodelta 1978. Se perustuu Jean Poiret’n bulevardikomediaan, jota on Suomessa esitetty nimillä "Herrat diivat" ja "Hupsujen häkki". Tarina kertoo revyyteatterin omistajamiehestä (Ugo Tognazzi) ja tämän elämänkumppanista, yrityksensä tähtiesiintyjänä toimivasta drag-artistimiehestä (Michel Serrault). Ensinmainitun poika on alkanut seurustella äärikonservatiivisen poliitikon tyttären kanssa, ja nyt tulevat appivanhemmat ovat tulossa ensivisiitille vävyehdokkaan vanhempien luo. Komiikkaa syntyy, kun miespari yrittää vierailun ajan teeskennellä tavanomaista heteroavioparia.
Elokuvalle myönnettiin parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globe -palkinto, ja se oli Oscar-ehdokkaana parhaan sovitetun käsikirjoituksen, parhaan ohjauksen ja parhaan puvustuksen sarjoissa. Myös yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nimesi sen vuoden 1979 parhaaksi vieraskieliseksi ensi-iltaelokuvaksi.
"Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi kirjoitti uutuuselokuvan roolisuoritusten olevan ”kaikissa detaljiosumissaan hiveleviä, eivät liioiteltuja eivätkä ilkeitä, vaan – kuten koko hupsuttelun yleissävykin — iloisen suvainnin ja vapaan hengen sävyttämiä”.
Molinaron elokuvasta alkoi näytelmän tarinan valtava menestys sekä Euroopassa että erityisesti Yhdysvalloissa. Elokuva poiki kaksi eurooppalaista jatko-osaa, "Narrit nailoneissa" (1980) ja "Narrien naimakauppa" (1985) sekä yhdysvaltalaisversion "Lainahöyhenissä" (1996) ja jo 1980-luvun alussa samannimisen Broadway-musikaalin.
Smail Prevljak

Smail Prevljak (s. 10. toukokuuta 1995 Konjic) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 187-senttimetrinen. Hän on pelannut Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueessa ja edustaa seuratasolla Belgian pääsarjassa pelaavaa Eupenia.
Prevljak aloitti liigauransa Saksassa RB Leipzigin joukkueessa ja on edustanut pääsarjatasolla Itävallassa Red Bull Salzburgia ja Mattersburgia. Tammikuussa 2020 hän siirtyi lainalle belgialaisseura Eupeniin, joka osti hänet saman vuoden elokuussa. Hän on pelannut Itävallan Bundesliigassa 67 ottelua, joissa hän on tehnyt 28 maalia, sekä Belgian liigassa 29 ottelua, joissa hän on tehnyt 17 maalia.
Prevljak pelasi Bosnia ja Hertsegovinan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa viisi ottelua. Bosnia ja Hertsegovinan A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Bulgariaa vastaan. Vuoden 2020 loppuun mennessä hän on pelannut viisi A-maaottelua, joista avauskokoonpanossa kerran. Hän on tehnyt maaotteluissaan yhden maalin marraskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Alankomaita vastaan.
Laura West

Laura West on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt vuonna 1996 Ylen esittämässä "Heartmix"-televisiosarjassa Julian roolihahmoa ja 2001 kulttimaineeseen päässeessä "Ponterosa"-elokuvassa Maria-nimistä nuorta mallia. Häneltä on myös ilmestynyt single "Salainen numero""" vuonna 1997.
Ermedin Demirović

Ermedin Demirović (s. 25. maaliskuuta 1998 Hampuri, Saksa) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 185-senttimetrinen. Hän edustaa seuratasolla Saksan Bundesliigassa pelaavaa Stuttgartia.
Demirović pelasi Saksassa Hamburger SV:n ja RB Leipzigin juniorijoukkueissa. Kesällä 2017 hän siirtyi espanjalaisseura Deportivo Alavésiin, ja hän pelasi kevätkaudella 2018 La Ligassa kolme ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Kahtena seuraavana vuonna hän pelasi lainasopimuksilla ranskalaisessa Sochaux'ssa, espanjalaisessa Almeríassa ja sveitsiläisseura St. Gallenissa. Sveitsin pääsarjassa hän pelasi 28 ottelua ja teki niissä 14 maalia. Elokuussa 2020 hän siirtyi Freiburgiin ja heinäkuussa 2024 Stuttgartiin. Hän on pelannut Bundesliigassa 158 ottelua ja tehnyt niissä 45 maalia. Vuonna 2025 hän voitti Saksan cupin.
Demirović on pelannut Bosnia ja Hertsegovinan eri nuorisomaajoukkueissa yli 40 ottelua ja tehnyt niissä pitkälti toistakymmentä maalia. Bosnia ja Hertsegovinan A-maajoukkueessa hän pääsi kentälle ensi kerran maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Suomea vastaan, kun hän tuli vaihdosta kentälle ottelun 82. minuutilla.
Vlasta Velisavljević

Vlastimir "Vlasta" Velisavljević (serb. Властимир "Власта" Велисављевић ; 28. heinäkuuta 1926 – 24. maaliskuuta 2021) oli serbialainen näyttelijä.
Hän kuoli 24. maaliskuuta 2021 Belgradissa COVID-19- infektion aiheuttamien komplikaatioiden vuoksi.
Vakhtang Ananjan

Vakhtang Ananjan (, ; 8. elokuuta 1905 Šamakhjan – 4. maaliskuuta 1980 Jerevan) oli armenialainen neuvostokirjailija.
Toimittajana työskennelleen Ananjanin kirjailijanura alkoi 1930-luvulla. Toisen maailmansodan aikana hän oli sotakirjeenvaihtajana. Ananjan tuli tunnetuksi 1950-luvulla seikkailukertomuksista "Sevanin rannalla" ("Sevani apin", 1951) ja "Hovazadzori gerinerë" (”Hovazadzorin vangit”, 1956). 1960-luvulla hän julkaisi moniosaisen kirjasarjan Armenian eläinkunnasta. Ananjan sai Armenian SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1970.
Tormokit

Tormokit ("Enarthrocarpus") on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu viisi tai kuusi lajia.
Oculus

Oculus ( "silmä") on pyöreä tai ellipsin muotoinen aukko tai ikkuna kupolinlaessa tai seinässä. Tunnetuimpia oculuksia on Rooman Pantheonin kupolin valoaukko. Oculuksesta voidaan käyttää synonyymiä häränsilmä, jolla on myös muita merkityksiä.
Paul Ernst

Paul Ernst (1866 Elbingerode, Harz, Saksa – 1933 Sankt Georgen, Steiermark, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hän aloitti naturalistina, oli lyhyen aikaa uusromanttisen vaiheen edustaja ennen kuin Italian-matkan ansiosta kääntyi uusklassisuuteen. Hänen novelleissaan on moralistinen paatos. Hän on kirjoittanut myös kuvitteellisia filosofisia keskusteluja ja viihteellisiä romaaneja.
Oculus (täsmennyssivu)

Oculus voi viitata seuraaviin:
Felix Frankfurter

Felix Frankfurter (15. marraskuuta 1882 Wien, Itävalta-Unkari – 22. helmikuuta 1965 Washington DC, Yhdysvallat) oli itävaltalaissyntyinen yhdysvaltalainen lakimies, professori ja juristi, joka toimi Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomarina vuosina 1938–1962.
Varhainen elämä.
Frankfurter syntyi juutalaiseen perheeseen Wienissä, Itävalta-Unkarissa marraskuussa 1882. Hän muutti perheensä kanssa Yhdysvaltoihin 12-vuotiaana. Valmistuttuaan Harvardin yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta Frankfurter työskenteli sotaministeri Henry L. Stimsonille.
Ura.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Frankfurter palasi Harvardin yliopistolle ja osallistui American Civil Liberties Unionin perustamiseen. Myöhemmin hänestä tuli presidentti Franklin D. Rooseveltin ystävä ja neuvonantaja. Roosevelt nimitti Frankfurterin korkeimpaan oikeuteen Benjamin N. Cardozon kuoleman jälkeen.
Frankfurter eläköityi 1962. Presidentti John F. Kennedy nimitti hänen seuraajakseen Arthur Goldbergin.
Inge Eriksen

Inge Eriksen (22. lokakuuta 1935 Skørping, Tanska – 13. maaliskuuta 2015) oli tanskalainen kirjailija.
Eriksenin esikoisteos "Victoria og verdensrevolution" ilmestyi 1976, ja se oli menestys. Aiheena siinä on kuvitteellinen eteläamerikkalainen vallankumous, jossa historian kulussa naisella on merkittävä osa. Eriksen oli feministi ja ajattelultaan vasemmistolainen mutta saattoi ilmaista myös vastakkaisia näkemyksiä. Teos muodostaa trilogian teosten "Fugletræt" ja "Silkehavet" kanssa.
Oscar-gaala 2021

Oscar-gaala 2021 oli 93. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi vuotuiset Oscar-palkinnot vuoden 2020 parhaille elokuville. Gaala järjestettiin Los Angelesissa Union Station rautatieasemalla sekä Hollywoodin Dolby-teatterissa 25. huhtikuuta 2021, kaksi kuukautta suunniteltua myöhemmin koronaviruspandemian vuoksi.
Oscar-ehdokkaat julkistettiin 15. maaliskuuta 2021. Eniten ehdokkuuksia sai "Mank", kymmenen kappaletta. 
Eniten palkintoja sai draamaelokuva "Nomadland", joka palkittiin parhaan elokuvan, ohjauksen ja naispääosan Oscareilla. Chloé Zhaosta tuli historian toinen nainen, joka on palkittu parhaan ohjauksen Oscarilla. Parhaasta miespääosasta palkittiin Anthony Hopkins elokuvasta "Isä". Frances McDormand sai uransa kolmannen Oscarinsa parhaasta naispääosasta elokuvasta "Nomadland". Elokuvat "Isä", "Judas and the Black Messiah", "Ma Rainey’s Black Bottom", "Mank", Soul – Sielun syövereissä ja "Metallin soundi" saivat kaikki kaksi Oscar-palkintoa. Yhden Oscar-palkinnon saivat elokuvat "Minari", "Lupaava nuori nainen", "Yhdet vielä", "Mustekala opettajana", "Colette", "Two Distant Strangers", "If Anything Happens I Love You" ja "Tenet".
Ivan Bahmut

Ivan Andrianovytš Bahmut (, ; 7. kesäkuuta 1903 Jekaterinoslavin läänin Babaikovtsin kylä – 20. elokuuta 1975 Harkova) oli ukrainalainen neuvostokirjailija.
Ivan Bahmut syntyi kyläkoulun opettajan perheeseen. Hän kävi lukion ja valmistui opettajaseminaarista vuonna 1921. Bahmut työskenteli opettajana, koulutarkastajana ja kustannustoimittajana sekä opiskeli Harkovan maatalouskorkeakoulussa. Hän matkusteli eri puolilla Neuvostoliittoa ja julkaisi 1930-luvun alussa joukon matkakirjoja.
Bahmut tuomittiin vuonna 1935 kuuden vuoden vankeuteen syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hän kärsi rangaistuksensa Komin tasavallan vankileireillä. Vapauduttuaan Bahmut osallistui vapaaehtoisena toiseen maailmansotaan, jossa hän haavoittui vakavasti.
Sodan jälkeen Bahmut julkaisi joukon kertomuskokoelmia ja erikoistui sitten lastenkirjallisuuteen. Hänen teoksensa "Suvorovilaisen Krinitshnyin onnellinen päivä" ("Štšaslyvy den suvorovtsja Krynytšnogo", 1948) ja "Šmatok pyroga" (”Piirakkapala”, 1957) on käännetty useille kielille. Bahmut sai Lesja Ukrajinkan kirjallisuuspalkinnon vuonna 1973.
Hermann Berthold

August Hermann Berthold (19. elokuuta 1831 Berliini – 23. joulukuuta 1904 Berliini) oli saksalainen yritysjohtaja ja keksijä. Bertholdin isä oli kalikookankaiden painaja. Hermann Berthold opiskeli tarkkuusinstrumenttien valmistajaksi ja työskenteli jonkin aikaa ulkomailla. Palattuaan Saksaan Berthold perusti vuonna 1858 Berliiniin laitoksen nimeltään "Institut für Galvanotypie", josta tuli sittemmin H. Berthold AG -osakeyhtiö. Berthold kehitti messinkisten astelevyjen valmistusmenetelmän, jolla voitiin tuottaa tarkkoja kaarevia muotoja. Menetelmällä valmistetut viivaimet ja astelevyt olivat erittäin tarkkoja ja kestäviä. Bertholdin yritys alkoi myös valaa kirjakkeita. Bertholdin maine kasvoi, ja yritys alkoi saada tilauksia kirjapainoilta ympäri Saksaa ja ulkomaita. 
Vuonna 1878 Hermann Bertholdilta tilattiin ratkaisu typografian sekavan mittajärjestelmän yhtenäistämiseksi. Professori Foersterin avustuksella Berthold onnistui jakamaan metrin mitan 2 660 typografiseen pisteeseen. Tästä tuli yhä edelleen käytössä olevan typografisen mittajärjestelmän perusta. Hermann Berthold toimi H. Bertholdin kirjasinvalimon johtajana vuoteen 1881 saakka. Vuoteen 1918 mennessä siitä oli tullut maailman suurin alallaan.
The Fountainhead

The Fountainhead on Ayn Randin vuonna 1943 julkaisema romaani. Teos saavutti suuren suosion ja teki Randista kuuluisan kirjailijan. Kirjan päähenkilö on nuori arkkitehti Howard Roark, joka kamppailee omien arvojensa puolesta eikä suostu kompromisseihin. Roark edustaa hahmona ihanteellista individualistia.
Historia ja teemat.
Rand alkoi kirjoittaa "The Fountainheadia" 1930-luvun lopulla. Romaanin päähenkilö on sinnikäs sankariarkkitehti, oman itsensä herra Howard Roark, joka taistelee arkkitehtonisen visionsa puolesta häntä kampittavia konformistisia kilpailijoitaan vastaan. 1930-luvulle sijoittuva paksu romaani on kiihkeä individualismin ylistys ja kollektivismin vastainen hyökkäys, jonka hahmot ovat idealisoituja sankareita tai roistoja. Kirjassa on myös amerikkalaiseksi romaaniksi poikkeuksellisen paljon erotiikkaa. Taustatyönä romaanille Rand opiskeli arkkitehtuuria kirjoista ja meni töihin virkailijaksi kuuluisan art deco -arkkitehti Ely Jacques Kahnin arkkitehtitoimistoon.
Knopf oli torjunut romaanin sen jälkeen, kun kirja oli viimeisenkin määräajan ylittyessä edelleen kesken. Lukuisien uusien torjumisten jälkeen Rand sai kirjansa kustantajaksi lopulta Bobbs-Merrillin. Rand eli aviomiehensä kanssa tuolloin niukkaa elämää New Yorkissa, sillä hänen tulonsa aikaisemmista romaaneistaan ja näytelmistään olivat jo lähes tyrehtyneet. Saadakseen vasta alkuvaiheessa olevan romaaninsa valmistumaan vuoden 1942 aikana Rand alkoi käyttää Benzedrin-amfetamiinia, jonka avulla hän pystyi kirjoittamaan kellon ympäri ja saamaan romaanin valmiiksi määräaikaan mennessä.
Bobbs-Merrill julkaisi "The Fountainheadin" vuonna 1943. Romaani sai aluksi nihkeitä arvosteluja, joissa sen individualismin teemaa ei tunnistettu. Kirja myikin aluksi huonosti, mutta kun lukijat alkoivat kertoa siitä tuttavilleen, kirjan myynti kiihtyi voimakkaasti, ja kesällä 1945 sitä oli myyty jo 150 000 kappaletta.
Rand sai Warner Brosilta sopimuksen romaanin filmatisoimisesta ja muutti miehensä kanssa Kaliforniaan. Kirjasta julkaistiin vuonna 1949 Hollywood-elokuva "Pilvenpiirtäjä", jonka käsikirjoituksen Rand teki itse.
Juha Tuominen

Juha Tuominen (s. 1963 Helsinki) on suomalainen sisätautien erikoislääkäri ja dosentti, joka toimi HUS:n toimitusjohtajana vuosina 2018–2021. Hän jäi tehtävästä työkyvyttömyyseläkkeelle elokuussa 2021.
Työura.
Tuominen valmistui lääketieteen tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1991. Aiemmin urallaan hän ollut muun muassa Terveystalon johtava ylilääkäri vuosina 2010–2018, HUS:n johtajaylilääkäri 2009, HYKS:n medisiinisen tulosyksikön johtaja 2008 ja HUSin johtajaylilääkärin sijainen vuodet 2006–2007. Tätä ennen Tuominen työskenteli lääkeyhtiö Organonin lääketieteellisenä johtajana vuodesta 2000.
Arvonimet ja hallitustehtävät.
Tuomiselle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 2018. 
Tuominen on toiminut yksityisen Docrates Syöpäsairaalan hallituksen jäsenenä vuodesta 2021. Hän toimii myös Esperi Care, Medbase Oy:n ja Nadmed Oy hallituksen jäsenenä.
Yksityiselämä.
Tuomisella todettiin vuonna 2009 MS-tauti, jonka paheneminen myöhemmin johti työkyvyttömyyseläkkeelle jäämiseen.
Vladimir Bahmetjev

Vladimir Matvejevitš Bahmetjev (, 14. elokuuta 1885 Zemljansk, Voronežin kuvernementti – 16. lokakuuta 1963 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Bahmetjev syntyi virkailijaperheeseen. Hän työskenteli koulun jälkeen semstvossa, ja hänet karkotettiin vallankumouksellisen toiminnan takia Siperiaan. Bahmetjev liittyi vuonna 1909 Venäjän sosiaalidemokraattiseen puolueeseen Novonikolajevskissa. Hän työskenteli toimittajana ja Venäjän vallankumouksen jälkeen puoluevirkailijana. Vuonna 1921 Bahmetjev muutti Moskovaan, jossa hän toimitti kirjallisuuslehtiä ja kuului proletaarikirjailijoiden Kuznitsa-ryhmään.
Bahmetjevin Venäjän vallankumouksesta ja sisällissodasta kertova romaani "Prestuplenije Martyna" (”Martynin rikos”, 1928) herätti suurta huomiota. Vallankumoustaistelusta kertoo myös kesken jääneen trilogian ensimmäinen osa "Nastuplenije" (”Hyökkäys”, 1934). Toisen maailmansodan aikana Bahmetjev kirjoitti sotakuvauksia.
Aleksandr Barmin

Aleksandr Gavrilovitš Barmin (, 21. maaliskuuta 1900 Jekaterinburg – 1952 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Aleksandr Barmin syntyi metsänhoitajan perheeseen. Hän kävi lukion, palveli puna-armeijassa ja opiskeli Tšitan opettajakorkeakoulussa sekä Leningradin taidehistorian instituutissa. Barmin työskenteli opettajana ja alkoi julkaista teoksiaan vuonna 1926.
Barminin tuotannon pääaihe ovat Ural ja sen kaivokset. Hänen tunnetuin teoksensa on historiallinen romaani "Ruda" (”Malmi”, 1952), joka kertoo Uralin malmivarojen löytämisestä 1700-luvulla. Barmin kirjoitti myös lastenkirjoja.
Heikki Salmenautio

Heikki Benjam Salmenautio (12. heinäkuuta 1958 Alajärvi – 12. huhtikuuta 2016 Helsinki) oli moninkertainen rata-autoilun Suomen mestari. Salmenautio oli kotoisin Alajärveltä ja toimi siellä perheyritys Alajärven Mattokutomo Oy:n myynti- ja markkinointitehtävissä. Mattokutomon omistajanvaihdoksen jälkeen Salmenautio suuntasi pääkaupunkiseudulle ja autoalalle. Hän toimi pitkään BMW:n maahantuojan Oy BMW-Suomi Ab:n myyntipäällikkönä.
Autourheilu-uransa Salmenautio aloitti jääradoilta takamoottorisella Renaultilla. Ensimmäisen mestaruutensa hän saavutti vuonna 1984 Ford Escortilla ryhmä 5 enintään 1300 cm3 luokassa. Salmenautio ja Escort osoittautui varsin nopeaksi yhdistelmäksi ja mestaruuksia kertyi kolme perättäistä.
Kaudelle 1987 Salmenautio siirtyi ajamaan A-ryhmän yli 2000 cm3 luokkaan. Ensimmäinen kausi Volvo 240 Turbolla toi SM-pronssia. Salmenautio jatkoi Volvolla vielä kauden 1988 sijoittuen SM-sarjassa neljänneksi. Tämän ohella hän ajoi muutaman kilpailun Saab 900 Turbo merkkiluokassa ollen loppupisteissä 13.
Kaudelle 1989 Salmenautio vaihtoi Volvon Bemariin ja kuittasi nimiinsä ison A-ryhmän mestaruuden sekä 1989 että 1990. Kaudelta 1990 kotiin tuomisina oli myös 4. sija kerrasta poikki systeemillä ajetusta A-ryhmän PM-kilpailusta. Kauden 1990 jälkeen kotimaan kilpailut oli sillä erää nähty ja kaudella 1991 Salmenautio ajoi vain vajaan sarjan A-ryhmässä vanhalla Volvolla. Lisäksi hän osallistui yhteen Japanin mestaruussarjan osakilpailuun ja Span 24 tunnin kilpailuun. Kaudelle 1997 Salmenautio palasi kotimaan kisoihin ja ajoi mestariksi uudessa vakioautoihin perustuvassa Sport2000-luokassa.
Salmenautio osallistui myös neljästi Vetelissä ajettuun Kemora 500 kestävyyskilpailuun. Vuonna 1989 tuloksena oli kolmas ja vuonna 1990 toinen sija BMW Dealer Team Finlandin ajattamalla A-ryhmän kalustolla.
Heikki Salmenaution serkku Arto Salmenautio on myös menestyksekäs rata-autoilija.
Paul Massing

Paul Wilhelm Massing (30. elokuuta 1902 Grumbach – 30. huhtikuuta 1979 Tübingen) oli saksalainen sosiologi.
Paul Massing syntyi virkamiesperheeseen. Hän valmistui Frankfurtin yliopistosta ja väitteli tohtoriksi vuonna 1928. Neuvostoliiton maatalouden tutkimukseen erikoistunut Massing työskenteli Moskovassa ja Berliinissä. Natsit pidättivät hänet vuonna 1933 ja hän vietti puoli vuotta Sachsenhausenin keskitysleirillä. Massing kirjoitti kokemuksistaan kirjoja, jotka hän julkaisi nimellä "Karl Billinger".
Massing asui vuodesta 1934 lähtien Yhdysvalloissa, Ranskassa ja Moskovassa toimien Neuvostoliiton ulkomaantiedustelun palveluksessa. Vuonna 1939 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli Columbian ja Rutgersin yliopistoissa. Massingin pääteos on "Rehearsal for Destruction: A Study Of Political Anti-Semitism in Imperial Germany" vuodelta 1949. Hän palasi Saksaan vuonna 1967.
Ovetškin

Ovetškin on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Nikolai Bogdanov

Nikolai Vladimirovitš Bogdanov (, 5. maaliskuuta 1906 Kadom – 21. marraskuuta 1989 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Nikolai Bogdanov syntyi lääkärin perheeseen. Hän työskenteli Komsomolissa, opiskeli Moskovan kirjallisuusinstituutissa ja julkaisi ensimmäiset teoksensa vuonna 1923. Bogdanov kirjoitti etupäässä lapsille ja nuorille. Hänen tunnetuin teoksensa on maaseudun nuorisoliittolaisista kertova "Pervaja devuška" (1928, uusi laitos 1958). Toisen maailmansodan aikana Bogdanov oli sotakirjeenvaihtajana.
Luksusauto

Luksusauto on auto, joka tarjoaa mukavuuden, varusteiden, miellyttävyyden, laadun, suorituskyvyn ja arvostuksen lisättyä tasoa tavallisiin autoihin nähden korkeammalla hinnalla. Luksusauto tarkoittaa yleensä korkealaatuista ja kalliimpaa ajoneuvoa, joka tarjoaa erinomaisia mukavuuksia, huipputeknologiaa ja tyylikästä muotoilua. Luksusautot valmistetaan usein tunnetuilla merkeillä, ja niissä on käytetty laadukkaita materiaaleja sekä huolellista käsityötä. Ne tarjoavat myös usein erityisiä ominaisuuksia, kuten edistyksellisiä turvallisuusjärjestelmiä, tehokkaita moottoreita ja ylellisiä sisätiloja. Luksusautot ovat usein enemmän kuin pelkkä kulkuväline; ne voivat olla myös statussymboleita ja osoitus omistajansa elämäntyylistä.
Leigh Bardugo

Leigh Bardugo on yhdysvaltalainen nuorten- ja fantasiakirjailija, jonka tunnetuimpia teoksia ovat "Grishaversumi"-trilogian teokset.
Netflixin tuottama Grishaversumi-teoksiin perustuva televisiosarja "Varjo ja riipus" sai ensi-esityksensä 23. huhtikuuta 2021. Sarjan pääosissa ovat Jessie Mei Li, Ben Barnes ja Archie Renaux.
Bardugon kirjoja on suomennettu neljä ja uusin, "Salatun tiedon seura", julkaistaan vuonna 2023.
Nuoruus.
Bardugo syntyi Jerusalemissa, Israelissa vuonna 1975 ja varttui Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa, missä hänet isovanhempansa kasvattivat hänet. Bardugo on maallinen juutalainen ja Marokon juutalaista syntyperää isänsä puolelta ja Ashkenazi-juutalaista (Venäjän-juutalaista ja Liettuan-juutalaista) syntyperää äitinsä puolelta.
Bardugo kävi Yalen yliopistoa ja valmistui englannin kielestä keväällä 1997. Hän oli jäsen Wolf's Head -salaisessa seurassa. Ennen kuin julkaisi ensimmäisen romaaninsa, hän työskenteli copywritingin ja journalismin parissa sekä meikkien ja erikoistehosteiden parissa.
Yksityiselämä.
Korppien kehä-kirjan tunnustusosiossa Bardugo paljastaa kärsivänsä osteonekroosista ja joskus hänen on käytettävä keppiä; tämä oli inspiraation lähde yhdelle tarinan kuudesta päähenkilöstä, mestarivarkaalle ja jengipomolle Kaz Brekkerille, joka käyttää keppiä.
Bardugo oli laulaja Captain Automatic -yhtyeessä vuosina 2006–2007.
Sergei Dikovski

Sergei Vladimirovitš Dikovski (, 14. maaliskuuta 1907 Moskova – 6. tammikuuta 1940 Suomussalmi) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Dikovski syntyi piirustuksen opettajan perheeseen. Hän työskenteli toimittajana ja palveli puna-armeijassa. Dikovskin isänmaallishenkiset teokset sijoittuvat etupäässä Venäjän Kaukoitään. Niistä tunnetuin on pienoisromaani "Patrioty" (”Patriootit”, 1937). Kirjailija kaatui talvisodassa.
Albert Engström

Albert Engström (12. toukokuuta 1869 Lönneberga, Kalmarin lääni, Ruotsi – 16. marraskuuta 1940 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja piirtäjä. Hän oli 1925–1935 Konstfackskolanin professori ja vuodesta 1922 Ruotsin akatemian jäsen.
Engström oli "Söndags-Nisse"-pilalehden piirtäjä 1894–1896. Hän oli 1897 perustamassa pilalehti "Strixiä" ja toimi sen päätoimittajana. Hän oli 1900-luvun alun primitivismin uranuurtajia, ja hänen novelliensa ja pakinoidensa henkilöhahmoista tuli suosittuja. Engström julkaisi omia piirroskokoelmiaan vuodesta 1896 lähtien, ja lisäksi hän kuvitti muun muassa Zachris Topeliuksen "Lukemisia lapsille" vuosina 1902–1903.
Engströmin kuvitustuotannossa on havaittavissa vaikutteita ranskalaisilta Honore Daumier'lta ja Henri de Toulouse-Lautrecilta sekä "Simplicissimus"-lehden piirtäjiltä, ja hänellä oli suuri vaikutus myöhempien aikojen ruotsalaiseen piirrostaiteeseen. Hänen ateljeensa Grisslehamnissa on ollut museona vuodesta 1955.
Misilmeri

Misilmeri on kunta Sisilian luoteisosassa Italiassa. Se kuuluu Palermon metropolikaupunkiin. 
Maantiede ja ilmasto.
Misilmeri sijaitsee Eleuteriojoen laaksossa noin 12 kilometriä Palermon keskustasta kaakkoon. Misilmerin ja Välimeren välissä on 3,5 neliökilometrin laajuinen Ficarazzin kunta. Alueella vallitsee välimerenilmasto kuumine kesineen ja leutoine talvineen. 
Historia.
Misilmerin nimi on arabialaista alkuperää. Alkuaan se oli Manzil al-Amir (Casale dell'Emiro, Emiirin asuinpaikka, muutamien maatalojen ryhmittymä ilman puolustusmuuria). Normannikreivi Roger I kävi Misilmerissä ratkaisevan taistelun arabeja vastaan 1068. Taistelu oli osa normannien Sisilian valloitusta. 1300-luvulla Misilmeri päätyi Chiaramonten suvun haltuun, suku lienee ollut ranskalaista alkuperää. Sen jälkeen mahtisuvut vaihtuivat. Vuonna 1692 Misilmerissä avattiin kasvitieteellinen puutarha; nykyisin se on kadonnut. Paikkakunnalla on osuutensa Italian yhdistymiseen: Giuseppe La Masan joukot yhdistyivät siellä Tuhannen retkikuntaan. Misilmerin merkittävin piazza, Piazza Comitato 1860, on nimetty tapahtuneen kunniaksi.
Misilmerissä on säilynyt arabikaudelta Castello dell'Emiron (Emiirin linnan) rauniot. Normannit ja Chiaramonten suku jättivät linnaan oman vaikutuksensa. Kaupungin kirkkoja ovat muun muassa Duomo di San Giovanni Battista, jota alettiin rakentaa 1553 ja Chiesa di Maria Santissima Annunziata.
Talous ja liikenne.
Misilmerin elinkeinoja ovat teollisuus (rakennustarvikkeet, elintarvikkeet) ja maatalous (sitrushedelmät, oliivit, vilja, rehu). Misilmerin keskeinen liikenneväylä on Strada statale 121 Catanese, joka on 253-kilometrinen maantieyhteys Palermon ja Catanian välillä.
Petäys

Petäys on Vihdin koillisosassa läntisellä Uudellamaalla sijaitseva 31 hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Nummelasta on 26 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Helsingin keskustasta 47 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Petäyksen pituus lännestä itään on 1,3 kilometriä. Järvi on saareton ja sen rannat ovat taajaan mökitetyt. Järveen virtaa useita laskuojia ja sen länsikolkasta lähtee laskuoja Ylimmäiseen. Petäyksen eteläpuolella sijaitsee Niemenjärvi ja kaakossa Vihtijärvi.
Petäys saa hajakuormitusta maataloudesta ja asutuksesta. Pintaveden happitilanne on hyvä, pohjan läheisyydessä happea sen sijaan on niukasti.
Petäys (23.096.1.007) kuuluu Niemenjärven valuma-alueeseen (23.096), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Vihtijoen valuma-alue (23.09). Petäys on Niemenjärven valuma-alueen kolmanneksi laajin vakavesi ja Karjaanjoen vesistön koillisia vakavesiä.
Alttarikukat

Alttarikukat ovat kirkon alttarille tai kuoriin, alttarin lähelle sijoitettuja leikkokukkia.
Alttarikukat olivat käytössä jo varhaiskirkon aikana, mutta ne jäivät pois käytöstä keskiajalla. Kukkien käyttö alttarin tai kuorin koristeena on suhteellisen nuori tapa. Maljakkoon asetellut kukat tulivat käyttöön vasta 1600-luvulla.
Kukat ja kynttilät alttarin tai kuorin koristuksena liittyvät jumalanpalvelustilan ja sen sisustuksen symboliviestintään. Ne voivat olla osa sanoman välittämistä jumalanpalvelukseen osallistujalle samalla tavalla kuin kirkkotilan muoto ja koko sekä alttari ja kuori, kuvat, paramentit, liturgiset esineet ja niiden sijoittelu sekä kirkkotilan koko kuvaohjelma.
Kukat käytetään koristaman kirkkotilaa. Alttarilla tai kuorissa niillä korostetaan alttarin merkitystä kirkon toiminnallisena keskuksena. Kukkien valinnassa ja käytössä on myös joitain perinteitä. Alttarille ei yleensä tuoda ruukussa kasvavia kukkia vaan leikkokukkia tai muovikukkia. Kukkia voidaan asettaa myös lattialle, alttarin viereen, eteen tai erillisille korokkeille. 
Katolisissa kirkoissa ei kukkia suosita asetettavaksi alttaripöydälle vaan alttarin ympärille. Paastonaikoina ei kukkia käytetä alttarilla muuta kuin erityisinä juhlapäivinä.
Alttaria tai kuoria koristavien kukkien valinnassa vallitsee suuri vapaus. Kirkkovuoden liturgiset värit voi ottaa huomioon, mutta niitä ei tarvitse seurata orjallisesti. Eräillä kirkkovuoden pyhäpäivillä ja ajanjaksoilla on perinteinen kukkansa ja erityisesti juhla-aikoihin on muotoutunut pysyvää käytäntöä.
Esimerkiksi joulunaikaan liittyviä kukkia ovat ruusu (Kristuksen symboli), punaiset tulppaanit, hyasintti, kielo (Marian symboli). Muualle kuin alttarille sopivat myös joulutähti ja amaryllis. Marian ilmestyspäivänä ja muina Marianpäivinä voidaan käyttää valkoisia liljoja, valkoisia tulppaaneja, hyasintteja tai ruusuja. Pitkäperjantaina käytetään usein viittä punaista ruusua (Kristuksen viisi haavaa) alttarilla tai muualla kuorissa, mutta alttari voi olla myös kokonaan riisuttu kukista. Ruusujen lisäksi voidaan käyttää orjantappurasta tehtyä kruunua. Pääsiäisenä käytetään pääsiäisliljoja eli keltanarsissseja. Helluntaina ja helluntaijakson aikana käytetään usein valkoisia narsisseja eli ”helluntaililjoja”, kahtatoista punaista tai punakeltaista tulppaania apostolien vertauskuvana tai punaisia neilikoita tai akileijoja rakkauden vertauskuvana. Helluntaijakson aikana, kesällä, voidaan myös käyttää erivärisiä luonnonkukkia. 
Osa alttarikukista voidaan jättää sunnuntain jumalanpalveluksen jälkeen alttarille, missä ne kuihtuvat ja muistuttavat katoavaisuudesta. Ruukuissa olevat kukat, esimerkiksi joulun aikaan suositut joulutähdet tulisikin sijoittaa alttaripöydän asemasta alttarin lähelle omiin asetelmiin.
Moksjärvi

Moksjärvi on Vihdin pohjoisosassa läntisellä Uudellamaalla sijaitseva 87 hehtaarin laajuinen erämainen järvi. Etäisyys Nummelasta on kuusitoista kilometriä pohjoiskoilliseen ja Helsingin keskustasta 45 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Moksjärven pituus lounaasta koilliseen on 1,8 kilometriä. Järven rannat polveilevat, joten lahtia ja lahdelmia on useita. Järven keskiosassa on kaksi nimettyä saarta, Takasaari ja Isosaari. Niiden itäpuolella on luoto. Metsäisillä rannoilla on lukuisia rakennuksia ja leirikeskus. Moksjärven pohjoispuolella sijaitsee Etu-Moksi ja Taka-Moksi, lounaispuolella kohoaa Konianvuori (140 metriä mpy). Konian lounaispuolinen Averia sijaitsee kaksi kilometriä Moksjärveltä. Moksjärven eteläpuolella sijaitsee Hauklampi. Moksjärveen virtaa vettä ympäristön soilta, järven luoteisrannalta lähtee laskuoja.
Moksjärvi on keskiravinteikas ja sen happitilanne on hyvä. Järven tilavuus on noin 2,9 miljoonaa kuutiometriä.
Moksjärvi (23.095.1.001) kuuluu Sitinojan-Suho-ojan valuma-alueeseen (23.092), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Vihtijoen valuma-alue (23.09). Moksjärvi on Sitinojan-Suho-ojan alueen laajin vakavesi ja Karjaanjoen alueen koillisia vakavesiä.
Mikael Gabrielin diskografia

Mikael Gabriel on suomalainen muusikko.
Dennis Hadžikadunić

Dennis Hadžikadunić (s. 9. heinäkuuta 1998 Malmö, Ruotsi) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 191-senttimetrinen. Hän on pelannut Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueessa ja edustaa seuratasolla Venäjän Valioliigassa pelaavaa Rostovia.
Hadžikadunić pelasi Ruotsissa Malmön junioreissa ja pääsi edustusjoukkueessa pelaamaan ensimmäisen pääsarjaottelunsa lokakuussa 2016. Kaudella 2017 hän pelasi neljä Allsvenskan-ottelua. Molempina kausina Malmö voitti Ruotsin-mestaruuden. Kauden 2018 alkupuolen Hadžikadunić oli lainalla saman sarjan Trelleborgissa ja pelasi kymmenen Allsvenskan-ottelua. Heinäkuussa 2018 hän siirtyi venäläisseura Rostoviin. Hän on pelannut Venäjän Valioliigassa 44 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, heinäkuussa 2020 Ufaa vastaan.
Hadžikadunić pelasi useissa Ruotsin nuorisomaajoukkueissa. Aikuisten maajoukkuetasolla hän on edustanut Bosnia ja Hertsegovinaa, jonka maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Alankomaita vastaan. Tämän jälkeen hän pelasi vuoden 2020 lopulla Kansojen liigassa Puolaa, uudelleen Alankomaita ja Italiaa vastaan.
Karyn Kusama

Karyn Kiyoko Kusama (s. 21. maaliskuuta 1968 Saint Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän on ohjannut mm. elokuvat "Æon Flux" (2005), "Jennifer's Body" (2009), "The Invitation" (2015) sekä "Destroyer" (2018).
Kaija Petäjä-Haikola

Kaija Petäjä-Haikola (s. 1933 Kannus) on suomalainen kirjailija. Petäjä-Haikola on syntynyt Kannuksessa ja käynyt koulunsa Ylivieskassa. Nykyään Espoossa asuva Petäjä-Haikola teki työuransa äidinkielenopettajana Harjavallassa. Hän oli myös Harjavallan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1977–1988.
Hänen teoksensa "Meren ja tuulen maassa" palkittiin pienkustantajien tietokirjojen Sampo-palkinnolla vuonna 2005.
Häyrylänranta

Häyrylänranta on Konnevedellä sijaitseva Konneveden kunnan omistama satama-alue. Etelä-Konnevesi-järven rannalla sijaitseva alue toimii vesiteitse porttina Etelä-Konneveden kansallispuistoon.
Historia.
Häyrylänranta on vuosisatojen ajan ollut vesille lähtemisen paikka. 1900-luvun alkupuolelle saakka rannasta lähtivät kirkkoveneet kohti Rautalammin emäpitäjää. Hänniskyläläiset, hytöläläiset ja pukaralaiset pitivät kirkkoveneitään rannassa. Viimeinen kirkkomatka soudettiin heinäkuussa 1920 Konneveden seurakunnan hautausmaan vihkiäisiin.
Aura-laiva vieraili rannassa vuosina 1909-1912. Aura kuljetti vuorosunnuntaisin Etelä-Konneveden ja Pohjois-Konneveden kirkkoväkeä Rautalammin Karinkoskelle.
1920-luvulla vastaperustettu Konneveden seurakunta osti 2,1 hehtaarin Laivaranta-nimisen tilan Ahti Kärkkäiseltä. Siikakosken yläpuolella nk. Häyrilän rannassa sijaitsevaa tilaa nimitettiin tuolloin myös Transporttirannaksi. Rannan kautta toimitettiin aikaisempina vuosisatoina Konneveden yli sotilaskuljetuksia eli transportteja.
Rannan nimi tulee Ranta-Häyrilästä eli Häyristen tilasta. Puhekielessä nimet vääntyivät muotoon Häärylä ja hääryläeset, minkä vuoksi rannan nimikin alettiin kirjoittaa y-kirjainta käyttäen yhdyssanaksi.
Kaukonäköisesti seurakunnan johto ei liittänyt aluetta pappilan virkataloon, vaan se varattiin tulevaisuudessa mahdollisesti tarvittavaksi laivaranta- ja lastauspaikaksi. Rantaan rakennettiin myöhemmin lautarakenteisia koppeleita veneiden ja pyydysten suojaksi. Kolmessa satulakattoisessa rakennuksessa on nykyisellään 29 vajaa.
Vuonna 1978 Häyrylänrannan Laivaranta-tila siirtyi vaihtokirjalla kunnalle. Seurakunta sai vaihdossa entisen Kellankosken koulun tontteineen. Vaihtokirjaan kirjattiin, ettei koppelien omistusehtoihin saa puuttua. Maakuntakaavalla suojellut koppelirakennukset on sittemmin kunnostettu.
Vuonna 1997 rantaan valmistui hirsinen ravintolarakennus. Järvipelastajien hanke paransi uimarien palveluita 2005. 
Vuonna 2014 perustettu Etelä-Konneveden kansallispuisto on tuonut satamarantaan uutta vilskettä. Häyrylänranta onkin portti kirkonkylältä kansallispuistoon. Kunta on kunnostanut sataman, koppelit ja satamakahvilan sekä rakentanut alueelle veneilyä palvelevia lisärakennuksia ympäristökokonaisuuteen sovittaen.
Häyrylänrannasta on muodostunut tärkeä kesätapahtuma- ja kohtauspaikka kaikenikäisille. Rannassa on aikaisemmin järjestetty myös Häyrylänranta Pop &amp; Blues -tapahtuma.
Satamarannassa on Konneveden yleinen uimaranta ja perinteinen puinen uimahyppytorni. Venekoppeleiden lisäksi menneistä ajoista muistuttaa hirsinen kirkkovenekatos. Katoksessa pidetään kylän yhteistä, ajoittain käytössä olevaa kirkkovenettä. 
Häyrylänrannan maisemaa reunustava Siikakosken alue liittyy Etelä-Konneveden järvimaisemaan, joka luonnonarvojensa takia on lähes kokonaan Natura 2000 -ohjelmassa. Konneveden seitsemän kosken koskireitti saa alkunsa Häyrylänrannan välittömästä läheistyydestä. Alue on yksi merkittävimmistä perhokalastuskohteista.
Saint-Benoît-sur-Loire

Saint-Benoît-sur-Loire on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen varrella, noin 40 kilometriä Orléansin kaupungista kaakkoon.
Kunnan nähtävyyksiä on Saint-Benoît-sur-Loiren luostari, joka tunnetaan myös nimellä Fleuryn luostari. Luostarin basilika on rakennettu 1100- ja 1300-lukujen aikana. Se pitää sisällään Euroopan suojelijan Pyhän Benedictusin pyhäinjäännökset.
Isovesitähti

Isovesitähti ("Callitriche cophocarpa") on vesitähtien sukuun ja ratamokasvien heimoon kuuluva monivuotinen kasvi. 
Lajikuvaus.
Isovesitähti kasvaa enintään 50 cm pitkäksi. Sillä on vastakkainen lehtiasento. Vedessä kasvavilla yksilöillä ylimmät lehdet muodostavat kelluvan ruusukkeen, joka on muodoltaan tähtimäinen. Ruusukkeessa on 14–18 lehteä, jotka ovat muodoltaan pitkulaisen vastapuikeita, tasaisesti tyveä kohden kapenevia ja lyhytruotisia. Koska vesitähdet ovat muuntelevia, varmimmin lajin erottaa muista vesitähdistä hedelmien perusteella. Isovesitähdellä neliosaisen lohkohedelmän lohkot ovat siipipalteettomia ja pitkät emin luotit ovat nähtävissä.
Levinneisyys.
Isovesitähteä tavataan Euroopassa, Siperian länsiosassa ja Pohjois-Afrikassa. Suomessa se on yleinen etelä- ja keskiosassa maata harvinaistuen pohjoista kohti. Lajia ei ole tavattu Enontekiön eikä Inarin Lapissa.
Elinympäristö.
Isovesitähti kasvaa monenlaisissa seisovissa ja virtaavissa vesissä, myös lähteiköissä ja vähäsuolaisessa murtovedessä, harvoin märällä maalla.
Sasabambut

Sasabambut ("Sasa") on heinäkasveihin kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu 42 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Aasiassa: Kaakkois-Kiinassa, Korean niemimaalla, Japanissa, Sahalinilla ja Kuriileilla.
Lajeja.
Kuriiliensasabambua ja japaninsasabambua kasvatetaan koristeheininä.
Hujabambut

Hujabambut eli kimppubambut ("Bambusa") on heinäkasveihin kuuluva kasvisuku, joka on bambujen alaheimon ja tribuksen tyyppisuku. Hujabambut ovat heiniksi erityisen kookkaita, ne kasvavat helposti 10–15 metriä korkeiksi. Hujabambujen suvussa on 154 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä trooppisessa Aasiassa ja Australiassa. Tulokaslajeina niitä esiintyy myös monissa Afrikan ja Amerikan maissa.
Gigantochloa

Gigantochloa on heinäkasveihin ja bambuihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 63 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa, Intiasta Kiinaan ja Uuteen-Guineaan. Sen tyyppilaji on muun muassa Indonesiassa, Vietnamissa ja Filippiineillä kasvava "Gigantochloa atter". "Gigantochloa"-bambujen varret ovat puutuneita ja ne kasvavat 3–26 metriä korkeiksi.
Otto Malling

Otto Malling (1848–1915) oli tanskalainen säveltäjä ja urkuri.
Malling oli J. P. E. Hartmannin ja Niels Gaden oppilas. Hän toimi Kööpenhaminan tuomiokirkon urkurina ja Tanskan kuninkaallisen musiikkikonservatorion rehtorina. Hänen sävellystuotantonsa koostuu pääasiassa urku- ja vokaalimusiikista, mutta hän sävelsi myös muun muassa pianotrion ja yhden harvoista tanskalaisista romantiikan kauden konsertoista pianolle ja orkesterille. Mallingin laati ensimmäisen tanskalaisen orkestraation oppikirjan.
Malling saavutti ulkomailla suosiota urkuteoksillaan, mutta kuolemansa jälkeen hän jäi Tanskassa vähälle huomiolle. Hänen ranskalaisen romanttisen tyylin sävyttämä harmoninen tyylinsä oli ristiriidassa aikalaisen, kirkkomusiikin uudistaja Thomas Laubin keinojen kanssa.
Kiiltobambut

Kiiltobambut ("Indocalamus") on heinäkasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 30–32 Kiinassa ja Vietnamissa kasvavaa lajia. Ne kasvavat pensastavasti ja pystykasvuisesti, ovat suhteellisen leveälehtisiä ja enintään viisi metriä korkeita. Sukuun kuuluu esimerkiksi pantakiiltobambu ("Indocalamus latifolius"), joka kasvaa Keski-Kiinassa vuorenrinteillä.
Carl-Gustaf Wentzel

Carl Gustaf "CG" Wentzel (s. 15. lokakuuta 1974) on teatterijohtaja, näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja. Wentzel on kiertueteatterin Teatteri Taminen perustaja ja toiminnanjohtaja vuodesta 2002. 
Elämäkerta.
Wentzel perusti lapsille ja nuorille suunnatun kiertueteatterin Teatteri Taiminen vuonna 2002 ja on siitä lähtien ollut sen toiminnanjohtaja. 
Wentzel oli vuonna 2018 Teaterpriset Skillnaden-palkinnon ensimmäinen vastaanottaja. Palkinto myönnetään henkilölle tai ryhmälle, jolla on ollut ratkaiseva vaikutus ruotsalaisen esittävän taiteen kentällä Suomessa.
Julie Pomagalski

Julie Pomagalski (10. lokakuuta 1980 La Tronche – 23. maaliskuuta 2021) oli ranskalainen lumilautailija.
Urallaan Pomagalski voitti lumilautailun maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa lumilautakrossissa 1999 ja hopeaa parisuurpujottelussa 2003. Pomagalski edusti maataan olympialaisissa Salt Lake Cityssä 2002 ja Torinossa 2006. Hän sijoittui molemmissa kuudenneksi parisuurpujottelussa.
Pomagalski kuoli 23. maaliskuuta 2021 Sveitsissä tapahtuneessa lumivyöryssä.
Dilleniat

Dilleniat ("Dillenia") on Dilleniaceae-heimoon kuuluva kasvisuku ja heimon tyyppisuku. Suvussa on 60 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä tropiikissa ja subtropiikissa Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa Intiasta Uuteen-Guineaan sekä Australiassa, Madagaskarilla, monilla Intian valtameren ja Tyynen valtameren saarilla.
Elemit

Elemit ("Canarium") on tohtorinpuukasveihin eli burserakasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on noin 120 lajia, jotka ovat kausivihantia puita. Elemeitä esiintyy alkuperäisenä vanhan maailman tropiikissa: Afrikassa, Madagaskarilla, Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa Intiasta Uuteen-Guineaan sekä Australiassa ja Tyynen valtameren saarilla Oseaniassa.
Liljapuut

Liljapuut ("Cordyline") on parsakasveihin kuuluva kasvisuku. Aiemmin se on luokiteltu esimerkiksi heimoon "Laxmanniaceae". Suvussa on 24 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Etelä-Amerikan keskiosassa, Australiassa, Oseaniassa ja Uudessa Guineassa.
Puuaaloet

Puuaaloet ("Aloidendron") on soihtukasveihin kuuluva kasvisuku. Se on kuvattu vuonna 2013 ja sukuun on erotettu seitsemän puumaiseksi kasvavaa aaloelajia. Puuaaloeita esiintyy luonnonvaraisena Afrikan eteläosassa, Somaliassa ja Lounais-Arabiassa. Ne ovat kuivien seutujen kasveja. Eteläafrikkalainen laji "Aloidendron barberae" kasvaa suurimmillaan 10–15 metriä korkeaksi puuksi, jonka rungon tyvi on yhdestä kolmeen metriä paksu.
Kiehkuriot

Kiehkuriot ("Morina") on kuusamakasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 14 lajia, joita esiintyy luonnonvaraisena Kaakkois-Euroopassa (laji "Morina persica") ja keskisessä Aasiassa Turkista Kiinaan asti. Koristeperennana voidaan viljellä Himalajalta kotoisin olevaa vitikiehkuriota ("Morina longifolia").
Soikot

Soikot ("Pontederia") on kasvisuku vesihyasinttikasvien heimossa ja sen tyyppisuku. Soikkoihin kuuluu 27 lajia vesikasveja, joita esiintyy laajasti eri puolilla maailmaa. Sukuun yhdistetään mahdollisesti vesihyasintit ("Eichhornia") ja "Monochoria". Ilman näitä sukuja lajeja on vain muutama.
Boys Love

Boys Love (ボーイズ ラブ, "Bōizu Rabu") on vuonna 2006 DVD:llä julkaistu japanilainen elokuva. Sen ohjaaja on Kotaro Terauchi ja pääosaa esitti Yoshikazu Kotani. Elokuva on saanut nimensä Yaoi eli boys’ love -mangan mukaan. Kaupallisen menestyksen myötä elokuvasta tehtiin jatko-osa (劇場版, "Bōizu Rabu: Gekijōban") teatterilevitykseen.
Justice (Justin Bieberin albumi)

Justice on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Justin Bieberin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 2021. Albumilla vierailevat Khalid, Chance the Rapper, The Kid Laroi, Dominic Fike, Daniel Caesar, Giveon, Beam, Burna Boy, Benny Blanco ja TroyBoi.
Telemarkin sankarit

Telemarkin sankarit ("The Heroes of Telemark") on brittiläinen sotaelokuva vuodelta 1965. Se kertoo toisen maailmansodan aikaisesta liittoutuneiden sabotaasioperaatiosta, jolla pysäytettiin raskaan veden tuotanto Etelä-Norjan Telemarkissa. Elokuvan ohjasi Anthony Mann, ja se perustuu Knut Haukelidin muistelmateokseen. Pääosia näyttelivät Kirk Douglas, Richard Harris ja Ulla Jacobsson. Elokuva kuvattiin enimmäkseen Norjassa. Pääkuvaajana toimi Robert Krasker.
Ensimmäinen filmatisointi aiheesta oli Jean Drévillen ja Titus Vibe-Müllerin vuonna 1948 julkaistu, ranskalais-norjalaisena yhteistyönä tehty dokumenttisävyinen "Taistelu atomipommista" (Kampen om tungtvannet).
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi piti elokuvaan ympättyjä monia romanttisia lemmenkohtauksia tarpeettomina, mutta maisemakuvia komeina. Henkilöhahmot jäävät hänestä kuitenkin varsin ohuiksi. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen kirjoitti, ettei elokuva yllä Anthony Mannin lännenelokuvien tasolle, mutta löytää kuitenkin ”oman imunsa”. Elokuva sai häneltä kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aromia

Aromia on sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu 3 lajia. Suomessa suvun lajeista on tavattu vain myskijäärä ("Aromia moschata").