Frank Olson

Frank Olson ( s.17 heinäkuuta 1910 - k. 28.marraskuuta 1953) oli yhdysvaltalainen biokemisti ja tutkija, joka kuoli epäselvissä olosuhteissa yrittäessään erota työstään CIA:n palveluksessa. Hän kuului useisiin salaisiin projekteihin, kuten MK-ULTRA, jossa CIA 1950- ja 1960-luvuilla kokeili LSD:tä ja muita psykoaktiivisia aineita ihmisiin, usein ilman heidän suostumustaan tai edes tietoaan. Useita tunnettuja kuolemia on yhdistetty Project MK-Ultran toimintaan, joista kuuluisin on juuri Frank Olsonin tapaus. 
Virallisen tiedotteen mukaan, Yhdysvaltain maavoimissa palvellut biologisten aseiden tutkija Frank Olson teki itsemurhan. Olsonin kuoleman yksityiskohtia peiteltiin vuosikymmeniä, mutta hänen perheensä alkoi myöhemmin epäillä virallista itsemurha tarinaa. Myöhemmin CIA myönsi, että Olson sai tietämättään annoksen LSD:tä osana laitonta MK-Ultra-koetta ja kuoli psykoottisen jakson jälkeen viikkoa myöhemmin pudottuaan hotellin ikkunasta, Hänen kuolemaa pidetään yleisesti selvittämättömänä murhana. Tuoreiden todisteiden mukaan hänet heitettiin väkivalloin alas ikkunasta. Ketään ei ole koskaan saatu asiasta vastuuseen. Olsonin outo kuolema ja sen vuosia kestänyt tutkinta on varsin tunnettu ja mediassa seurattu tapaus.
Ura.
Frank Olson työskenteli Yhdysvaltain armeijan biokemistinä, Fort Detrickin tutkimuslaitoksessa Marylandissa. Hän oli mukana salaisissa biologisten aseiden kehitysohjelmissa ja toimi muun muassa Yhdysvaltain armeijan kemiallisten ja biologisten aseiden asiantuntijana kylmän sodan alkuvuosina. Olson erikoistui tautien hengitysilmavälitykseen. Hänen työnsä oli kytköksissä esimerkiksi CIA:n erittäin salattuun ja laittomaan MK-Ultra -ohjelmaan, jossa tutkittiin muun muassa mielenhallintaa, psykoaktiivisia aineita ja kidutuksen psykologisia vaikutuksia. 
Frank Olson alkoi kuitenkin pohtia oman työnsä eettisiä kysymyksiä ja USA:n moraalista agendaa maailmanpolitiikassa. Liikkeellä oli huhuja, että Yhdysvallat oli käyttänyt laittomia biologisia aseita Korean sodassa. Aseita, joita Olson oli kehittämässä. Vuonna 1953, vain muutamaa päivää ennen kuolemaansa, Frank Olson erosi tehtävästään Fort Detrickin tutkimuslaitoksessa Marylandissa, vakavan moraalisen kriisin vuoksi. Olson ilmoitti esimiehilleen eronsa syynä olleen kasvava huoli seuraavista asioista: CIA:n käyttämien salamurha-aineiden kehittäminen, CIA:n biologisten sodankäyntiaineiden käyttö salaisissa operaatioissa, biologisten aseiden kokeilu asutuilla alueilla, CIA:n yhteistyö entisten Natsi-Saksan tiedemiesten kanssa, LSD:n käyttöön liittyvä mielenhallintatutkimus ja psykoaktiivisten huumeiden käyttö ihmisten kuulusteluissa Project Artichoke -nimisen CIA:n operaation alla. CIA ei hyväksynyt hänen eroaan.
Kuolema ja sen virallinen tutkinta.
Olson sai tietämättään LSD:tä mahdollisesti juomalasissa, 19. marraskuuta 1953 ollessaan työmatkalla. Hän kuoli 28. marraskuuta 1953: Olson putosi (tai heitettiin) New Yorkin Statler-hotellin ikkunasta kuolemaansa. Tapaus julistettiin itsemurhaksi. Olsonin perhe oli järkyttynyt. Heille ei kerrottu LSD:n käytöstä. He saivat tietää LSD:n osuudesta vasta kesäkuussa 1975, kun Rockefellerin komissio tutki Watergate skandaalin yhteydessä, CIA:n laittomia kotimaan operaatioita. Komissio raportoi, että CIA:n asiakirjat osoittavat, että Frank Olsonin kuvaukseen sopiva mies oli hypännyt New Yorkissa hotellin ikkunasta sen jälkeen kun CIA oli antanut hänelle LSD:tä ilman hänen tietoaan siitä. Olsonin perhe luki Frank Olsonin LSD:llä myrkyttämisestä "Washington Postista." 
Vuonna 1975 Olsonin perhe uhkasi haastaa CIA:n oikeuteen. Silloinen presidentti Gerald Ford halusi tavata heidät. Fordin johdolla perhettä rauhoiteltiin ja heidät saatiin luovuttamaan tapauksen uusi tutkinta kongressille, sekä ottamaan vastaan rahallisen korvauksen. Valtio maksoi 750 000 dollarin korvauksen vastineeksi siitä, ettei perhe nostaisi oikeusjuttua. Perhe on sittemmin sanonut, että tämä korvaus oli pelkkää hiljaisuuden ostamista. 
CIA myönsi, että vainaja oli ottanut osaa CIA:n salaiseen hypnoosi- ja aivopesutekniikoita testanneeseen MK Ultran kokeeseen, joka oli epäonnistunut traagisesti. Vuoden 1975 tutkinnan tulos oli, että CIA:n pieleen mennyt LSD-testi aiheutti välillisesti tiedemiehen itsemurhan. CIA on siitä lähtien pitänyt kiinni kannastaan, että kyseessä oli tapaturma, joka johti tutkijan itsemurhaan. CIA:n mukaan ketään voi asettaa vastuuseen tapahtuneesta. Virallisen tiedotteen mukaan hän "”putosi tai hyppäsi ikkunasta ja kuoli”". Vuonna 1984 Olsonin perhe tapasi Sidney Gottliebin – MK-Ultra-ohjelman johtajan – joka vihjasi varovaisesti, että hän ja Olson olivat tehneet ”asioita, joita ei olisi pitänyt tehdä”, mutta kieltäytyi antamasta mitään yksityiskohtia.
Yksityiselämä.
Rouva Olson ei koskaan hyväksynyt ajatusta siitä, että hänen aviomiehensä olisi tehnyt itsemurhan. Yksityiselämässään Frank Olson oli ulospäinsuuntautunut ja ulkoisesti onnellinen mies, mutta kuten suurin osa hänen sukupolvestaan, hän piti sisimmät tunteensa usein itsellään. Hänen suuri intohimo oli hänen perheensä, ja hän käytti suurimman osan vapaa-ajastaan leikkien kolmen lapsensa kanssa ja auttaen kotona. Hän oli tavannut vaimonsa kun he molemmat opiskelivat Wisconsinin yliopistossa.
Todisteet murhasta.
Olsonin poika Eric Olson otti isänsä kuoleman selvittämisen elämäntehtäväkseen, koska hänen mielestään jutussa oli asioita, jota ei oltu paljastettu. Perhe uskoi, että Frank Olsonia pidettiin CIA:n sisällä merkittävänä turvallisuusuhkana ja että hänet tapettiin estääkseen häntä paljastamasta tietoa CIA:n laittomista operaatioista. 1990-luvulla Eric Olson järjesti isänsä arkun esiin kaivamisen ja uuden ruumiinavauksen. Siinä selvisi, että Frankin kehossa oli useita lyömäruhjeita, jotka eivät johtuneet hotellin ikkunasta putoamisesta. Hänet oli pahoinpidelty rajusti ennen kuolemaansa. Tutkimuksissa Olsonin kallosta löydettiin viitteitä siitä, että hänet olisi lyöty tajuttomaksi ennen pudotusta, eikä hänen ihossaan ollut ikkunalasin tekemiä haavoja.
Patologi Starrsin mukaan Olsonin kuolema oli todennäköisesti murha. Entinen liittovaltion agentti Saracco sanoi yksiselitteisesti: "Tämä ei vaikuta itsemurhalta. Olsonilla oli tietoa kylmän sodan synkimmistä salaisuuksista. Oliko hän riski? Kyllä. Olisiko valtio voinut eliminoida hänet? Monien mielestä: ehdottomasti."
Vuoden 2012 kanne.
Frank Olsonin pojat, Eric ja Nils Olson, nostivat vuonna 2012 liittovaltion hallintoa vastaan kanteen, jossa he väittivät, että CIA murhasi heidän isänsä vuonna 1953 työntämällä hänet väkivalloin hotellin 13. kerroksen ikkunasta. Vastoin virallista versiota, jonka mukaan Frank Olson olisi tehnyt itsemurhan hypättyään, pojat uskoivat hänen tulleen surmatuksi sen jälkeen, kun hän oli alkanut kyseenalaistaa osallistumistaan CIA:n salaiseen toimintaan. 
Kanteessa väitettiin, että CIA surmasi Olsonin, koska hän oli alkanut ilmaista epäilyksiä sen jälkeen, kun hän oli nähnyt kuulusteluja, joissa CIA käytti hänen kehittämiään biologisia aineita siviilien tappamiseen. Tämä rikkoi hänen omat moraaliset rajansa ja teki hänestä uhkan CIA:n johdolle. Eric ja Nils Olson vaativat vahingonkorvauksia, kuoleman tutkinnan uudelleen avaamista, sekä laajempaa asiakirjojen luovuttamista. Heidän mukaansa CIA on jatkuvasti muuttanut tarinaansa ja pimittänyt keskeisiä tietoja. Kanne kaatui oikeudessa riittävien todisteiden puuttuessa. CIA on todennut, ettei se kommentoi asiaa enempää. 
Populaarikultuurissa.
Tapauksen ympärillä leijuu edelleen salaisuuden verho ja syvä epäluottamus valtiovaltaa kohtaan, joka tekee siitä jatkuvan kiinnostuksen kohteen dokumentaristeille, journalisteille ja salaliittoteoreetikoille. Dokumentaristi Errol Morris teki Olsonin kuolemasta "Wormwood"- nimisen kuusiosaisen TV-sarjan, jonka tuotti Netflix.