tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vesimäkärä

Vesimäkärä on lähinnä nuorisolle tarkoitettu suomalainen kilpavene 1960-luvulta.
Ajatus vesimäkärän kehittämisestä syntyi 1960-luvun alussa Tekniikan Maailma-lehden toimituksessa. Esikuvana oli ruotsalaisen Åke Sundstedtin suunnittelema Speedy-pikavene. Insinööri Kai Osara laati piirustukset ja keväällä 1962 piirustukset julkaistiin. Ensimmäisen kuuden vuoden aikana piirustuksia myytiin 1 500 kappaletta. Aivan yhtä paljon veneitä ei kuitenkaan rakennettu. Moni vesimäkärä jäi vain haaveeksi.
Kilpailutoiminta.
Ensimmäiset kilpailut vesimäkärillä ajettiin Sipoon Spjutsundin salmessa kesällä 1962 Kitöloppet-nimisen moottoriveneregatan yhteydessä. Varsinainen kilpailutoiminta alkoi seuraavana vuonna, jolloin Helsinkiin perustettiin Vesimäkäräkerho, joka myöhemmin sai nimekseen Veneurheilijat ry. Suomen mestaruudesta alettiin kilpailla vuonna 1966. Kitössä vesimäkärillä on kilpailtu paikallisesti aina 2000-luvun puolelle asti.
Kilpailuluokat.
Vesimäkärillä kilpailtiin kolmessa luokassa: JM, AM ja BM.
Samsung S5600

Samsung S5600 (tunnetaan myös nimillä Samsung Preston ja Samsung Player Star) on Samsung Electronicsin valmistama 2,8 tuuman kosketusnäytöllä varustettu älypuhelin. Puhelin julkistettiin maaliskuussa 2009 ja sen myynti alkoi kesäkuussa samana vuonna.
Puhelin painaa 96 grammaa ja sen mitat ovat 102,8 × 54,8 × 12,9 millimetriä. Puhelimessa on 2,8 tuuman näyttö, jonka tarkkuus on 240 × 320 pikseliä. Akku on 1000 milliampeeritunnin helposti irrotettava akku. Puhelimessa on 3,15 megapikselin takakamera, 80 megatavua muistia, ja siihen mahtuu 2 000 puhelinnumeroa.
QuikSCAT

QuikSCAT eli Quick Scatterometer oli yhdysvaltalaisen NOAAn meriä tutkiva kaukokartoitussatelliitti. Se laukaistiin avaruuteen vuonna 1999 ja se lakkasi toimimasta 23.11.2009. 
Satelliitti syntyi korvaamaan NASA Scatterometer (NSCAT) -laitteen, joka laukaistiin japanilaisella Advanced Earth Observing Satellite-satelliitilla, joka lakkasi toimimasta vuonna 1997.
Belmont (savuke)

Belmont on kanadalainen, Philip Morrisin tuottama savukemerkki. Belmontia pidetään hieman parempana savukkeena ja se onkin hieman keskiverto savukeaskia hintavampi Suomessa.
Yhdessä Belmont Menthol- ja Belmont Silver -savukkeessa oli vuonna 2012 tervaa 4 milligrammaa, nikotiinia 0,4 ja hiilimonoksidia 5 milligrammaa. Belmont Bluen vastaavat arvot olivat 6, 0,5 ja 7 mg ja Belmont Redin 8, 0,7 ja 9 mg.
Historiaa.
Kanadassa Belmont tuli markkinoille 1960-luvun alussa puuhiilifiltterillä varustettuna. 2007 markkinoille tuli ekstrakevyt-versio ja 2009 slim-versio.
Belmontia on myös valmistettu Guatemalassa ("Tabacalera Nacional"), Panamassa ("Tabacalera Istmena"), Hondurasissa ("Hondurena"), Nicaraguassa, ja Costa Ricassa ("Republic Tobacco").
Suomessa Belmont-savukkeita valmisti vuoteen 2004 saakka Philip Morrisin myöntämällä yksinoikeuslisenssillä Amer-Tupakka Oy, kunnes se luopui tupakkabisneksestä ja alkoi keskittyä urheiluvälineisiin nimellä Amer Sports.
Makondet

Makondet on afrikkalainen etninen ryhmä. Makondeja elää Tansaniassa runsaat miljoona ja Mosambikin pohjoisosassa noin 250 000.
Makondet ovat kyenneet elämään omissa oloissaan. Rannikon asukkaina heillä on ollut satoja vuosia kontakteja arabeihin, mutta makondet eivät ole silti kääntyneet islaminuskoon. Ensimmäiset kontaktit eurooppalaisiin tulivat luultavasti vasta 1910-luvulla.
Makondet tunnetaan taidokkaista puuta kaivertamalla luoduista veistoksistaan. Niiden raaka-aineena käytetään afrikanmustapuuta ("Dalbergia melanoxylon").
Makondejen maanviljely on ollut perinteisesti kaskiviljelyä. Viljelykasveihin kuuluvat maissi, durra ja maniokki.
LHCf

LHCf eli Large Hadron Collider forward on Large Hadron Colliderin kuudesta koelaitteistosta pienin. Se sijaitsee lähellä ATLAS-koelaitteistoa, Sveitsin puolella Meyrinissä.
Toiminta.
Laitteistoa käytetään havaitsemaan hiukkastörmäyksessä syntyneitä "etu"hiukkasia, joiden kulkulinja on samansuuntainen kuin törmäävien hiukkassuihkujen. Tämän on tarkoitus simuloida kosmista säteilyä.
Laitteisto.
LHCf-laitteisto koostuu kahdesta massaltaan 40 kg ilmaisimesta. Kumpikin on rakenteeltaan 30 cm pitkä, 80 cm korkea ja 10 cm leveä ja ne sijaitsevat 140 metrin etäisyydellä eri puolilla hiukkasten törmäytyspisteestä. Ilmaisimet koostuvat volframilevyistä, muovisesta tuikeilmaisimesta ja suuntaherkistä sensoreista.
Mosambikin parlamentti

Mosambikin parlamentti () on Mosambikin lainsäädäntövaltaa käyttävä elin. Siinä on 250 jäsentä, jotka valitaan vaaleilla viisivuotisille kausille.
Parlamenttivaaleissa käytetään suhteellista vaalitapaa. Vaalialueina ovat maakunnat, joista valitaan yhteensä 248 edustajaa. Lisäksi parlamenttiin valitaan yksi edustaja sekä muualla Afrikassa asuville että Euroopassa asuville mosambikilaisille. Aiemmin parlamenttipaikkaan vaadittiin puolueelta yli 5% kannatus, mutta alaraja poistettiin vuonna 2006.
Parlamenttivaalit järjestetään joka viides vuosi yhdessä presidentinvaalin kanssa. Parlamenttivaaleihin puolueet asettavat ehdokkaansa listoille, jotka toimitetaan keskusvaalikomitealle. Komitea tarkastaa ehdokkaiden laillisuuden.
Lokakuun 2024 vaaleja pidettiin kiistanalaisina, ja oppositio tyrmäsi heti vaalien jälkeen ilmoitetut vaalitulokset. Myös kansainväliset vaalitarkkailijat ja analyytikot raportoivat ja esittivät todisteita vaalivilpistä. Lopulta vaalitulos ratkaistiin Mosambikin korkeimmassa oikeudessa, joka muutti huomattavasti vaalituloksia heti vaalien jälkeen ilmoitusta. Esimerkiksi valtapuolue FRELIMO:n edustajamäärä putosi ilmoitetusta 195:stä 171:een. Oikeusistuin oli edellyttänyt äänestyslippujen uudelleenlaskentaa, vaikka sekä valtapuolue että oppositio olivat vaatineet uusia vaaleja.
Megakoolon

Termi megakoolon (engl. "megacolon") viittaa lääketieteessä epätavallisen laajentuneeseen paksusuoleen. Tila voi olla akuutti tai krooninen. 
Chagasin tauti on megakoolonin maailmanlaajuisesti yleisin aiheuttaja. Se voi johtua myös antipsykoottien pitkäaikaiskäytöstä. 
Toksinen megakoolon on muihin suolistosairauksiin, kuten haavaiseen koliittiin tai Crohnin tautiin liittyvä mahdollinen, mutta harvinainen ja hengenvaarallinen komplikaatio. Megakoolon voi olla myös esimerkiksi synnynnäinen. Aganglioninen megakoolon tarkoittaa Hirschsprungin tautia. 
Ummetus ja vatsan turvotus lukeutuvat megakoolonin mahdollisiin oireisiin.
Volkssturmgewehr 1-5

Volkssturmgewehr 1-5 (VG 1-5, tunnetaan myös nimillä Versuchs-Gerät 1-5 ja Gustloff) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen itselataava kivääri. Ase suunniteltiin mahdollisimman yksinkertaiseksi ja helposti valmistettavaksi. Sen pääkäyttäjäkunnan muodostivat puolisotilaalliset Volkssturm-joukot. 
Volkssturmgewehr 1-5:n kehitti Gustloff-Werken suunnittelija Karl Barnitzke osana "primitiivisten aseiden ohjelmaa" vuonna 1944. Ohjelman tavoite oli luoda yksinkertaisia ja nopeasti valmistettavia aseita, joita liittoutuneiden sotatoimien johdosta romahtanut ja materiaalipulasta kärsivä Saksan teollisuus pystyisi valmistamaan. Ase käytti samaa lipasta ja patruunaa kuin monimutkaisempi Sturmgewehr 44 -rynnäkkökivääri. Muilta osin ase muistutti rakenteeltaan enemmän itselataavaa pistoolia kuin rynnäkkökivääriä.
Volkssturmgewehr 1-5:n valmistus alkoi tammikuussa 1945 ja sodan loppuun mennessä sitä ehdittiin valmistaa noin 10 000 kappaletta.
Annantehtaan seurakunta

Annantehtaan seurakunta oli ortodoksinen seurakunta Suojärvellä Raja-Karjalassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Seurakunta kuului Karjalan hiippakunnan neljänteen valvontapiirin ja käsitti Suojärven kunnan eteläosan. Vuonna 1935 seurakunnan väkiluku oli 4 383.
Seurakunnan vuonna 1889 rakennettu pääkirkko, Annantehtaan kirkko, sijaitsi Karatsalmen kylässä, jota kutsuttiin myös Annantehtaaksi. Lisäksi seurakunnalla oli yhdeksän tsasounaa. Tsasounat sijaitsivat Hautavaarassa, Kaipaassa, Salonkylässä, Kukonniemessä, Karatsalmella, Kotajärvellä, Hantsakanniemessä ja kaksi Hyrsylässä. Seurakunnan kirkko ja tsasounat tuhoutuivat sodissa, lukuun ottamatta Hautavaaran tsasounaa, joka on nykyisin asuintaloina.
Historia.
Kreivitär Anna Orlova-Tshesmenskaja perusti Suojärven Karatsalmen kylään Pyhän Annan rautaruukin vuonna 1809. Tehtaan työläiset ja kyläläiset kaipasivat omaa kirkkoa. Työläiset keräsivät rahasumman, jolla rakennettiin Annantehtaan ensimmäinen kirkko vuonna 1878. Kirkko paloi vuonna 1883. Uusi kirkko rakennettiin vuonna 1889 ja se oli pyhitetty apostolien Pietarin ja Paavalin muistolle. Annantehtaasta muodostettiin Suojärven ortodoksisen seurakunnan alainen kappeliseurakunta vuonna 1896. Vuonna 1920 Suojärven ortodoksinen seurakunta jaettiin kahtia ja Annantehtaan kappelista tuli itsenäinen seurakunta. Seurakunta lakkautettiin sotien jälkeen muiden luovutettujen alueiden seurakuntien tavoin.
Pekka Kuusisto (jääkiekkoilija)

Pekka Juhani Kuusisto (s. ) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Kuusisto esiintyi kolmissa MM-kilpailuissa. (1967, 1973, 1968). Mestaruussarjassa Kuusiston joukkueita olivat TPV, RU-38, Koovee ja Ilves, aikana 1962–1976. Uransa viimeiset kaudet Kuusisto edusti HPK:ta I-divisioonassa. Vuonna 1967 Kuusisto valittiin SM-sarjan tähdistökentälliseen. Kuusisto pelasi sekä hyökkääjän- että puolustajan pelipaikkaa. 
Muuta.
Kuusisto pelasi jääkiekon ohella myös jalkapalloa ja oli nostamassa TPV:tä mestaruussarjaan vuonna 1970. Nuorten joukkueessa hän voitti piirimestaruuksia.
Rahikainen

Rahikainen on suomalainen sukunimi. Tunnettuja Rahikaisia ovat muun muassa:
EU-presidentti

Euroopan unionin presidentti on virheellinen nimitys, jolla tarkoitetaan yleensä jotakin seuraavista:
Erityisesti virheellistä termiä on käytetty kansainvälisessä mediassa ensin mainitusta Eurooppa-neuvoston puheenjohtajasta. Käyttötapa on harhaan johdatteleva, koska kyseinen toimi on Eurooppa-neuvoston - Euroopan unionin sisäisen instituution - eikä edusta EU:ta kokonaisuudessaan.
Ennen Lissabonin sopimusta jokainen jäsenvaltio vuorollaan hoiti sekä Eurooppa-neuvoston puheenjohtajuutta että Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajuutta. Lehdistö usein tiivisti nämä velvollisuudet "EU-presidenttiydeksi", joka liitettiin sekä edustavaan maahan että poliittiseen hahmoon.
Euroopan komission puheenjohtajaa (engl. "President of the European Commission") on harvemmin käytetty tämän termin kanssa, vaikka se onkin kolmesta vaihtoehdosta poliittisesti merkittävin. Mutta termi on virheellinen joka tapauksessa, käytetäänpä sitä kenestä tahansa.
Eduardo Mondlane

Eduardo Mondlane (1920 Manjacaze, Mosambik – 1969 Dar es Salaam, Tansania) oli mosambikilainen poliitikko, joka johti Mosambikin vapautusrintama Frelimoa sen perustamisesta vuodesta 1962 vuoteen 1969 asti, jolloin hänet murhattiin.
Mondlane aloitti opintonsa Etelä-Afrikassa, mutta joutui jättämään ne kesken uuden apartheid-politiikan takia. Hän jatkoi ensin Portugalissa ja myöhemmin Yhdysvalloissa, ja väitteli Harvardissa arkeologiasta. Hän sai työpaikan YK:sta ja palasi sen myötä Afrikkaan. Mondlane toimi Tansaniassa Frelimon edustajana, jossa hänet surmattiin Dar es Salaamissa pakettiin sijoitetun pommin avulla. Surman takana oli todennäköisesti Portugalin salainen palvelu PIDE.
Tony Isabella

Tony Isabella (s. 22. joulukuuta 1951 Medina, Ohio) on yhdysvaltalainen sarjakuvakäsikirjoittaja, joka tunnetaan Marvelin Black Goliathin ja DC:n Black Lightningin luojana.
Ura.
Isabella pääsi työskentelemään Marvel Comicsille pääkirjoituksen apulaiseksi vuonna 1972. Hän työskenteli myös hetken aikaa Marvelin omistamassa Curtis Magazines:lla toimittajana. Myöhemmin Isabella pääsi käsikirjoittamaan tarinoita muun muassa Aaveajajasta, Luke Cagesta, Daredevilista ja Kapteeni Amerikasta. Hän loi myös vuonna 1975 Bill Foster hahmolle alter egon Black Goliath. Lisäksi Isabella on luonut toiset versiot Paroni Zemosta ja Punakallosta.
DC Comicsilla Isabella käsikirjoitti enimmäkseen tuntemattomampia hahmoja 1970-luvun lopulta lähtien. Tunnetuimmaksi työksi nousi luomansa hahmo Black Lightning, jonka sarjakuvaa julkaistiin aina 1990-luvulle asti.
Edellisten töiden ohella Isabella on kirjoittanut myös Disneylle muutamia sarjakuvia Roope Ankkaan liittyen, sekä Star Trek sarjakuvia 1980-luvulla.
Mueda

Mueda () on kaupunki ja laajan Muedan piirin (190 082 as., 14 150 km², vuonna 2020) hallinnollinen keskus Mosambikin pohjoisosassa, Cabo Delgadon maakunnassa. Se on makondejen kulttuurin keskus.
Vuonna 1960 kaupungissa oli mielenosoitus, joka päättyi verilöylyyn. Viisisataa henkeä sai surmansa.
Tapahtumasta alkoi Mosambikin portugalilaisvastainen liike, joka johti maan itsenäistymiseen. Se toi myös Neuvostoliiton mukaan alueelle.
Gastrointestinaalinen stroomakasvain

Gastrointestinaalinen stroomakasvain eli GIST on maha-suolikanavan tukirakenteista syntynyt hyvän- tai pahanlaatuinen kasvain, pehmytkudossarkooma. Pahanlaatuinen GIST kattaa enintään kolme prosenttia kaikista maha-suolikanavan syövistä. Tyypillisimmin kasvain esiintyy mahalaukussa. Se kuitenkin saattaa ilmaantua mihin tahansa ruoansulatuskanavan alueelle. Varsinkin ohutsuoli on myös yleinen sijainti. Vuosittain ilmaantuvista gastrointestinaalisista stroomakasvaimista 20–30 % on pahanlaatuisia. Suomessa todetaan joka vuosi arvioidusti 10–30 pahanlaatuista tapausta.
Sairaudesta käytetään usein nimitystä GIST-kasvain, vaikka t-kirjain sen nimessä jo viittaa tuumoriin. 
GIST on usein varhaisessa vaiheessa oireeton ja löytyy sattumalta. Myöhemmin saattaa esiintyä esimerkiksi vatsakipua, pahoinvointia ja anemiaa. Tapauksissa, joissa kasvainta ei voida kokonaan poistaa leikkauksella, on imatinibi havaittu tehokkaaksi lääkkeeksi. Kasvain saattaa aiheuttaa ruoansulatuskanavan verenvuotoa. Pahanlaatuisen GIST:n tyypillisiä etäpesäkkeiden kohteita ovat maksa ja vatsakalvo; imusolmukkeisiin ja keuhkoihin se leviää harvoin.
Sairastuneiden mediaani-ikä on ollut 60 vuotta, mutta kasvaimia esiintyy myös nuorilla aikuisilla. Miehet sairastuvat hieman naisia useammin. Useissa tapauksissa mahassa sijaitsevan GIST:n ennuste on parempi kuin suolistossa olevan.
Valkolahosieni

Valkolahosienet kuuluvat kantasieniin. Ne ovat ainoita organismeja, jotka mineralisoivat tehokkaasti puun vaikeasti hajoavan ligniinipolymeerin. Valkolahottajilla on tehokkaita peroksidaasientsyymejä sekä lakkaaseja hajottamaan ligniiniä. Valkolahottajissa on kääpiä ja orvakoita, mutta myös joitain syötäviä lakkisieniä kuten herkkusieniä, siitake ja osterivinokas. Valkolahottajissa on niin selkeästi erilaisten kehityslinjojen lajeja, että ominaisuus on kehittynyt niissä erikseen toisista riippumatta. 
Valkolahottajat eivät suoranaisesti käytä ligniiniä hyväkseen, mutta kyky hajottaa sitä solunulkoisten entsyymien avulla on tuonut niille mahdollisuuden päästä hyödyntämään puiden selluloosaa ja hemiselluloosaa. Ruskolaho-ominaisuus on kehittynyt myöhemmin kuin valkolaho. On ilmeistä, että vielä kivihiilikaudella ei valkolahotusominaisuutta ollut kehittynyt, mikä selittää fossiilisten polttoaineiden kertymisen maaperään. Tehokas lahotus edellyttää hapen läsnäoloa, mistä syystä turvetta voi kertyä soiden hapettomiin kerroksiin.
Valkolaho tunnetaan myös nimillä korroosiolaho, riisilaho ja marmorilaho. Valkolahoinen puuaines on pehmeää ja hajoaa sormien välissä lankamaisiksi tikuiksi. 
Valoa tuottavia sieniä tunnetaan yli 60 lajia. Kaikki tunnetut valoa tuottavat sienet ovat valkolahottajia, jotka hajottavat ligniiniä. Ligniinin hajotusprosessissa syntyy vahvasti hapettavia peroksideja. Valontuotannossa tarvitaan happea.
Kauko Pirinen

Kauko Antero Pirinen (10. tammikuuta 1915 Eno – 31. toukokuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija. Hän oli Helsingin yliopiston kirkkohistorian professori vuodesta 1961 ja yleisen kirkkohistorian professori vuosina 1963–1980. Ennen yliopistouraa Pirinen oli Valtionarkistossa arkistonhoitajana 1957–1961 ja arkistoneuvos 1961–1962.
Pirinen kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1932. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1936 ja lisensiaatiksi vuonna 1956 sekä väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1962.
Pirinen oli Suomessa 1900-luvun johtavia historiantutkijoita. Hänen erikoisalojaan olivat Suomen keskiajan historia, Savon ja Karjalan historia ja kirkollinen lainsäädäntö. Pirinen oli myös heraldiikan asiantuntija, ja hän osallistui 1950- ja 1960-luvuilla Suomen maalaiskuntien vaakunoiden suunnitteluun. Pirinen oli Helsingin yliopiston Karjalaisen osakunnan kuraattorina vuosina 1943–1944.
Hän sai teologian kunniatohtorin arvonimen vuonna 1963.
Kauko Pirisen ensimmäinen puoliso vuosina 1940–1961 oli kirjailija Aale Tynni (1913–1997). Heidän poikansa oli runoilija Matti Pirinen (1942–1971). Pirisen toinen puoliso vuodesta 1962 oli Maila Sylvia Melin.
Pedon merkki

Pedon merkki on Jaakko Pakkasvirran ohjaama historiallinen sodanvastainen taide-elokuva, joka sijoittuu jatkosodan vuosiin. Vuonna 1981 valmistunut elokuva perustuu kirjailija Olavi Paavolaisen teksteihin, ennen kaikkea kirjaan "Synkkä yksinpuhelu".
Keskeisissä rooleissa nähdään Esko Salminen, Irina Milan, Tom Wentzel, Hannu Lauri ja Vesa-Matti Loiri. Lauri ja Loiri palkittiin rooleistaan Jusseilla. Pedon merkki toi 99 883 katsojaa elokuvateattereihin.
Vastaanotto.
Ulkomailla sotaelokuvan vastaanotto oli kunniamainintoineen ymmärtävämpää kuin kotimaassa. Ohjaaja Jaakko Pakkasvirran mukaan tekijät saivat Suomessa jopa tappouhkauksia. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Harri Närhi kuvaa "Pedon merkkiä" hyvin näytellyksi, paljon puhetta sisältäväksi ja draamallisesti kunnianhimoiseksi kuvaukseksi illuusioiden rapisemisesta historian käännekohdassa. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Frog Lake Massacre

Frog Lake Massacre () oli 2. huhtikuuta 1885 cree-intiaanien suorittama verilöyly Frog Laken kylässä, Albertan provinssissa, Kanadassa. Verilöyly luetaan osaksi suurempaa alueen alkuperäisasukkaiden Saskatchewanin kapinaa.
Cree-intiaanien keskuudessa oli kasvavaa kaunaa Kanadan hallituksen treaty-politiikkaa vastaan ja intiaanien tärkeimmän ravinnonlähteen, biisonin lukumäärien laskiessa jyrkästi kontrolloimattoman metsästyksen johdosta, sekä samanaikaisesta métisien voittoisasta Duck Laken taistelusta johtuen päällikkö Big Bear kokosi joukkonsa vastustamaan Kanadan hallituksen joukkoja ja alueelle muuttavia siirtolaisia.
Big Bear kuitenkin vastusti sotapäällikkönsä Wandering Spiritin aietta hyökätä läheiseen Frog Laken kylään. Vastustuksesta huolimatta creet kokosivat kylän 11 siirtolaista, joukossa kaksi pastoria, kylän kirkkoon. Kylän intiaaniasiamies Thomas Quinn joutui sanaharkkaan intiaanien kanssa, jonka seurauksena hänet ammuttiin kuoliaaksi. Pian tämän jälkeen creet surmasivat kaikki muut kirkossa olleet lukuun ottamatta kahta vangittua naista. Vangituksi joutuivat Theresa Gowanlock ja Theresa Delaney. Hudson's Bay Companyn työntekijä William Bleasdell Cameron pelastui ollessaan kauppa-asemalla verilöylyn aikaan ja onnistui pakenemaan.
Verilöyly herätti Kanadan hallituksen havaitsemaan kasvavan vihamielisyyden valtiota vastaan läntisessä Kanadassa. Sotilaat nujersivat lopulta Saskatchewanin kapinan, ja verilöylyyn osallistuneet creet vangittiin ja tuomittiin hirtettäväksi. Hirttotuomion saivat Wandering Spirit, Round the Sky, Bad Arrow, Miserable Man, Iron Body, Little Bear, Crooked Leg ja Man Without Blood. Päällikkö Big Bear vastusti verilöylyä, mutta osallisuudestaan hallituksen vastaisiin toimiin hänet tuomittiin maanpetoksesta kolmeksi vuodeksi Manitoban Stony Mountain vankilaan.
Ohimenevä aivoverenkiertohäiriö

Ohimenevä aivoverenkiertohäiriö (englanniksi "transient isch(a)emic attack" eli TIA) on sairauskohtaus, jossa ohimenevästi jokin osa aivoista ei saa riittävästi verta. Tämä taas on seurausta jommankumman puolen päänvaltimoiden toiminnan tilapäisestä katkoksesta. 
Tilanne on tyypillisesti sellainen, että siihen liittyy toisen puolen halvausoireisto ja mikäli se on oikealla myös afasia eli puhekyvyn menetys. Samalla vastakkaisen puolen kasvohermoissa esiintyy halvaus. Kasvohermot ovat aivojen kannalta samalla puolella kuin aivopuolisko, muu ruumiin hermotus eri puolella. Myös hermotunnossa on samanlaiset häiriöt kuin pysyvässä aivohalvauksessa.
Tilasta on erotettava vaikea migreenikohtaus, jossa aivoverisuonet niin ikään supistelevat, mutta kummallakin puolella.
TIA voi edeltää pysyvää aivohalvausta, joka on pyrittävä estämään erilaisin keinoin. Voidaan käyttää veren hyytymistä estäviä lääkkeitä ja joissain erityistapauksissa käytettävä verisuonikirurgiaa. Sairaus on varsin yleinen, joten jokaisen lääkärin on ehdottomasti tunnistettava se ja hoidettava vaikkapa pysyvän halvauksen tapaan ellei muuten selviä kummasta on kyse. Magneettikuvauksella voidaan nykyään selvittää, missä tukos on. Aiemmin oli tapana ottaa selkäydinnestenäyte, jossa katsottiin, sisältääkö näyte punasoluja vai ei. Verinen näyte viittasi aivoverenvuotoon.
Vincent Jay

Vincent Jay (s. 18. toukokuuta 1985) on ranskalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Jay sai junioreiden MM-kilpailuissa viestihopeaa Kontiolahdella 2005 sekä viestikultaa ja pikamatkan hopeaa Presque Islessä 2006. Langdorf-Arberseen EM-kilpailuissa 2006 hän sai hopeaa junioreiden pikamatkalla sekä pronssia takaa-ajossa ja viestissä. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän oli viestissä neljäs.
Jay sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan kymmenes Hochfilzenin pikakilpailussa kaudella 2008–2009. Ensimmäisen voittonsa hän sai myöhemmin samalla kaudella Vancouverin normaalimatkan kilpailussa.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Jay voitti pikamatkalla kultaa ja sai takaa-ajossa pronssia. Lisäksi hän oli kahdeksas yhteislähdössä.
Vapauden kultainen kynä

Vapauden kultainen kynä -palkinto ("World Association of Newspapers' Golden Pen of Freedom Award") on arvostettu kansainvälinen journalismin palkinto, jonka myöntää World Association of Newspapers vuosittain jollekin yksittäiselle ihmiselle tai organisaatiolle, joka on vaikuttanut merkittävällä tavalla lehdistön vapauden puolustamiseen tai edistämiseen.
Lisätessään kirjoittamista palkinnon saajista palkinto saa huomion kohdistumaan niihin, jotka voivat olla vaarassa ja voisivat hyötyä kansainvälisestä huomiosta.
Vuonna 1961 perustettu palkinto myönnetään vuosittain World Newspaper Congress and World Editors Forumin avajaisten yhteydessä.
World Association of Newspapers

World Association of Newspapers and News Publishers (WAN-IFRA) on sanomalehtien ja uutistoiminnan kustantajien maailmanlaajuinen kattojärjestö. Vuonna 1948 perustettu järjestöön kuuluu 3 000 kustantajaa tai muuta alan yritystä ja sen jäsenenä on 80 alan kansallista järjestöä kuten suomalainen Sanomalehtien liitto. Nämä tahot edustavat 18 000 julkaisua kaikilta mantereilta, 120 eri maasta. WAN-IFRA:n päätoimipisteet ovat Saksan Frankfurt am Mainissa ja Ranskan Pariisissa, minkä lisäksi järjestöllä on sivutoimipisteet Meksikon Mexico Cityssä, Singaporessa ja Intian Chennaissa. 
WAN-IFRA tilastoi sanomalehdistön painettua levikkiä ja verkkosivustojen kävijämääriä maailmanlaajuisesti sekä ylläpitää tietokantaa aiheesta (World Press Trends Database). Seurannan tuloksista viestitään jäsenistölle avointen julkaisujen kuten maakatsausten ja vuosikatsauksen välityksellä (esimerkiksi "World Press Trends 2016"). 
Tämä sanomalehtien ja uutiskustantajien maailmanliitto seuraa osaltaan sananvapauden toteutumista maailmalla ja työskentelee sananvapauden parantamiseksi. WAN-IFRA myöntää vuosittain Vapauden kultainen kynä -palkinnon.
Megan McJames

Megan McJames (s. 24. syyskuuta 1987 Park City, Utah) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä.
McJames kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Aspenissa 25. marraskuuta 2006. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Cortina d’Ampezzon suurpujottelussa tammikuussa 2007 oltuaan 28:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa 14:nneksi Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2008.
Vancouverin olympialaisissa 2010 McJames sijoittui suurpujottelussa 32:nneksi. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 McJames oli pujottelussa 29:s ja suurpujottelussa 34:s.
David Jordan

David Keith Jordan (s. 13. syyskuuta 1985 Barnet, Lontoo) on englantilainen laulaja-lauluntekijä.
Jordanin äiti on kotoisin Montserratin saarelta Karibialta ja isä Kalkutasta, Intiasta. Jordan on kirjoittanut pop-rock-lauluja 11-vuotiaasta asti. Hänen musiikillinen idolinsa oli nuorempana Prince. Ensimmäiset yhdeksän vuottaan Jordan asui Pohjois-Lontoossa, mutta vanhempiensa eron jälkeen hän muutti hänen isoäitinsä luokse Enfieldiin.
Vuonna 2007 Jordan teki levytyssopimuksen Mercury Recordsin kanssa ja hänen esikoisalbuminsa "Set the Mood" ilmestyi myöhemmin samana vuonna.
Aiheesta muualla.
David Jordanin kotisivut
Aldo Leetoja

Aldo Leetoja (s. 11. helmikuuta 1988 Rakvere) on virolainen yhdistetyn hiihtäjä. 
Yhdistetyn maailmancupissa Leetoja kilpaili ensimmäisen kerran 14. helmikuuta 2009 Klingenthalissa, jossa hän oli 38:s. Leetoja on menestynyt yhdistetyssä paremmin mäkiosuudella kuin hiihto-osuudella. Maailmancupissa hän on parhaimmillaan sijoittunut 33:nneksi marraskuussa 2009. Tuolloin hän johti kilpailua mäkiosuuden jälkeen. MM-kilpailuissa Leetoja oli Liberecissä 2009 normaalikilpailussa 22:s. Oslossa 2011 hän oli samalla matkalla 51:s.
Pascal Egloff

Pascal Egloff (s. 8. elokuuta 1992) on sveitsiläinen mäkihyppääjä.
Mäkihypyn maailmancupissa Egloff kilpaili ensimmäisen kerran 7. maaliskuuta 2009 Lahdessa, jossa hän oli joukkuemäessä Sveitsin joukkueen mukana kymmenes. Kaudella 2009-2010 Egloff oli mukana Kuusamossa hypätyssä joukkuekisassa, jossa Sveitsi sijoittui kuudenneksi. Henkilökohtaiseen maailmancupin kilpailuun Egloff osallistui ensimmäisen kerran Kuusamossa seuraavana päivänä sijoittuen 35:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 33:nneksi Sapporossa tammikuussa 2014.
Anelma

Anelma on suomalainen naisen etunimi. Nimi johtuu pyytämistä tarkoittavasta verbistä "anoa" mutta sen esikuvina ovat olleet myös vanhemmat nimet Nelma, Ihanelma ja Sanelma. Nimen keksijänä pidetään raittius- ja naisasianajajana tunnettua Edla Kojosta, joka antoi sen vuonna 1906 syntyneelle tyttärelleen, Anelma Vuoriolle.
Anelma nimipäivä on 2. joulukuuta. Suomessa nimi Anelma on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 4 464 naiselle ja alle viidelle miehelle.
Unelma (nimi)

Unelma on suomalainen naisen etunimi. Nimi johtuu haavetta tai toivetta taikka sellaisen täyttymistä tarkoittavasta sanasta "unelma", joka on myös erään koristekasvin nimi. 
Unelma nimipäivä on 2. joulukuuta. Nimi Unelma on Suomessa 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 4 055 naiselle ja alle kymmenelle miehelle.
Ljudmila Ulitskaja

Ljudmila Jevgenjevna Ulitskaja (); (23. helmikuuta 1943 Davlekanovo, Baškortostan, Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija, joka on kirjoittanut romaaneja ja novelleja. Hän asuu Berliinissä. 
Tausta ja koulutus.
Ulitskaja asui nuoruutensa Moskovassa ja opiskeli Moskovan valtionyliopistossa. Hän on koulutukseltaan geneetikko ja työskenteli perinnöllisyystieteen ja biokemian alalla Moskovan yliopistossa, mutta hänet erotettiin, kun hän oli levittänyt työpaikalla samizdat-kirjallisuutta. Hän ryhtyi juutalaisen teatterin kirjalliseksi neuvonantajaksi. 1990-luvun alussa hän kirjoitti kaksi elokuvakäsikirjoitusta ("Sestritški Liberti, Сестрички Либерти", 1990 ja Женщина для всех, 1991).
Kirjallinen ura.
Ulitskaja julkaisi ensimmäisen teoksensa 50-vuotiaana. Hänen ensimmäinen romaaninsa "Sonetška" (Сонечка) ilmestyi "Novy Mirissa" 1992. Se tuli melkein heti hyvin suosituksi ja oli ehdokkaana Venäjän Booker-palkinnon saajaksi. Hänen teoksiaan on käännetty eri kielille, ja hän on saanut niistä palkintoja ulkomailla ja Venäjällä, muun muassa Venäjän Bookerin teoksesta "Kazus Kukotskogo" (Казус Кукоцкого, 'Kukotskin tapaus', ei suom.) (2001). Uskontojen ongelmaa käsittelevää teosta "Daniel Stain, perevodtšik" (2006) sanotaan myydyn miljoonan kappaleen verran.
Ulitskajan tekstit käsittelevät paitsi naisen elämää toisen maailmansodan jälkeisessä neuvostoyhteiskunnassa, myös muita "toiseuksia": etnisiä eroja, fyysistä erilaisuutta ja vammaisuutta. Hänen kertomustensa "sankarit" ovat usein maan vähäisimpiä ja hiljaisimpia. Ulitskajan teos "Kazus Kukotskogo" kertoo moskovalaisen suvun tarinan 1940-luvulta 1990-luvulle, ja se toi hänelle ensimmäisenä naiskirjailijana parhaan romaanin palkinon Venäjällä vuonna 2001. Ulitskaja on yksi nyky-Venäjän menestyneimmistä kirjailijoista: hänen teoksensa saavat jatkuvasti paljon lukijoita.
Elke Heidenreich nosti hänen teoksensa esiin televisio-ohjelmassa Saksassa, ja sen jälkeen ne ovat olleet sikäläisillä bestseller-listoilla. Ulitskaja on osallistunut aktiivisesti poliittiseen keskusteluun ja allekirjoitti yhtenä ensimmäisistä taiteen ja tieteen edustajien vastalauseen Venäjän toimista Ukrainan kriisin yhteydessä. Ulitskaja on vieraillut Suomessa vuonna 2014.
Kahden Putin-mielisen koomikon pilasoiton jälkeen Ulitskajan kirjat poistettiin Moskovan kirjasatoista ja kustantaja veti kirjat myynnistä eikä enää tilitä tekijänoikeusmaksuja. Koomikot tekeytyivät Ukrainan presidentin kansliapäälliköksi Andri Jermakiksi. Ulitskaja sanoi puhelun aikana lähettävänsä tekijänoikuskorvauksensa Ukrainaan. Nauhoitettu puhelu julkistettiin, ja se herätti Venäjällä huomiota ja sai aikaan kärjekkäitä reaktioita.
Reijo Eino Salo

Reijo Eino Valdemar Salo (14. huhtikuuta 1939 Seinäjoki – 6. marraskuuta 2018 Seinäjoki) oli suomalainen pesäpalloilija. Hän edusti Seinäjoen Maila-Jusseja.
Reijo ”Reksi” Salo valittiin vuoden lukkariksi 1969 ja samana vuonna hän saavutti SM-hopeaa. Hän pelasi kahdessa Liitto–Lehdistö- sekä yhdessä Itä–Länsi-, Mestarit–Muu Suomi- ja TUL:n Pohjola–Etelä-ottelussa.
Salo toimi pelaajauransa jälkeen pelinjohtajana. Kaudella 1972 Salo toimi SMJ:n pelinjohtajana ja kaudella 1975 Nurmon Jymyn pelinjohtajana.
Talvisodan pommitukset Helsingissä

Talvisodan pommitukset Helsingissä tapahtuivat yhdeksänä kertana talvisodan alkamispäivänä 30. marraskuuta ja sittemmin 1. joulukuuta, 19. joulukuuta ja 25. joulukuuta 1939, sekä 14. tammikuuta 1940. Kuolonuhreja näistä pommituksista aiheutui 97 ja vakavia loukkaantumisia 38. Pommitukset koostuivat 70 konesuorituksesta.&lt;ref name="IS/19112009"&gt;Talvisota, Ilta-Sanomien erikoislehti 19.11.2009, s. 20–24&lt;/ref&gt;
Talvisodan ensimmäisenä päivänä 30. marraskuuta 1939 Neuvostoliiton sotilaskoneet tekivät Helsingin alueella useita pommituslentoja. Ensimmäinen ilmahälytys annetiin klo 9.15 ja viisi minuuttia myöhemmin kolmen koneen muodostelma SB-2-pommikoneita saapui Helsingin ylle kohteenaan Malmin lentoasema.&lt;ref name="HRS/11-12"&gt;Helsingin Reservin Sanomat, s. 10–11.&lt;/ref&gt; Ensimmäiset pomminsa koneet pudottivat Santahaminaan lähelle kansakoulua. Pilvisen ilman takia koneet eivät kuitenkaan osuneet kohteeseensa, vaan pommit putosivat Malmille, Pasilan ratapihalle ja Tikkurilaan; kolme Pasilaan pudonneista pommeista jäi suutareiksi.
Toinen Neuvostoliiton pommituslento tapahtui klo 10.35 johon ilmahälytys annettiin klo 10.25. Tällöin idästä lähestyi 12 koneen muodostelma SB-2-pommikoneita, jotka olivat nousseet ensimmäiselle pommituslennolleen ilmaan Kattilan kentältä Inkerissä ja kuuluivat Punalippuisen Itämeren laivaston 8. prikaatin 57. pikapommituslentorykmenttiin johtajanaan kapteeni Vasilj Rakov. Helsingin ilmatorjunta otti vastaan koneet ja saikin pudotettua yhden koneista, minkä jälkeen koneet hajaantuivat ja pudottivat perääntyessään pomminsa Santahaminan merilentoaseman alueelle osumatta kumminkaan kohteeseensa.
Seuraavat pommitukset ajoittuvat klo 15.00–16.20 välille. Tällöin pommit putosivat kantakaupunkiin, pääasiassa Hietalahden ja Kampin linja-autoaseman väliselle alueelle. Niitä osui muun muassa Teknillisen korkeakoulun silloiseen päärakennukseen Hietalahdentorin varrella, Neuvostoliiton silloiseen suurlähetystötaloon Bulevardin varrella, Luther-kirkkoon Fredrikinkadulla sekä linja-autoaseman vieressä sijainneeseen Maanviljelijäin maitokeskuksen taloon. Nämä pommitukst jäivätkin koko talvisodan tuhoisimmiksi, ja niissä sai surmansa 91 ihmistä ja loukkaantui vaikeasti 36 henkilöä.
Helsinkiä pommitettiin uudelleen 1. joulukuuta 1939. Kahden ensimmäisen päivän pommituksissa kuoli Helsingissä 91 ihmistä, kaikki ensimmäisenä sotapäivänä.
Kahden ensimmäisen sotapäivän jälkeen sää huononi siinä määrin, että pommituslennot loppuivat, ja Helsingin evakuoiminen päästiin aloittamaan. Helsingin noin 250 000 asukkaasta kaupunkiin jäi vain noin 65 000.
Tina Bachmann

Tina Bachmann (s. 15. heinäkuuta 1986 Schmiedeberg, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen saksalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa SG Stahl Schmiedeberg -seuraa. 
Bachmann voitti junioreiden Euroopan-mestaruuden 3 × 6 kilometrin viestissä Langdorf-Arberseessa 2006. Aikuisten sarjassa hän on saanut EM-kilpailujen viestissä hopeaa Nove Mestossa 2008 ja pronssia Ufassa 2009. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän hiihti kolmannen osuuden kultaa saaneessa Saksan viestijoukkueessa, sai normaalimatkalla hopeaa ja oli yhteislähtökilpailussa 12:s. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän hiihti avausosuuden Saksan mestarijoukkueessa naisten viestissä. Lisäksi hän sijoittui yhteislähdössä neljänneksi ja takaa-ajossa 14:nneksi.
Bachmann kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Trondheimissa kaudella 2008–2009. Muutamaa päivää myöhemmin hän voitti maailmancupin pikamatkan Hanty-Mansijskissa.
Bachmann on saavuttanut rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa kultaa sekaviestissä Oberhofissa 2009 sekä kultaa takaa-ajossa ja hopeaa pikakilpailussa Nové Městossa 2010. 
Bachmann lopetti uransa joulukuussa 2016.
Neuvoja vastanaineille

Neuvoja vastanaineille (; ) on Plutarkhoksen "Moralia"-kokoelmaan (kirja II, 12) kuuluva tutkielma, joka sisältää neuvoja nuorelle filosofiaan perehtyneelle parille nimeltä Eurydike ja Pollianos (Flavius Pollianus). Plutarkhos on kirjoittanut teoksensa heille häälahjaksi.
Teos sisältää johdannon lisäksi 48 suhteellisen lyhyttä lukua. Teksti on säilynyt nykyaikaan 11 keskiaikaisessa käsikirjoituksessa lähes kokonaisuudessaan: siinä on aukko vain luvun 25 lopussa.
Teos sisältää enimmäkseen esimerkinomaisia vertauksia ja kertomuksia, joiden on tarkoitus antaa opetuksia yhteiselämää varten. Monet ovat ilmeisesti yleisemminkin tunnettuja kreikkalaisia anekdootteja tai tunnettujen henkilöiden, kuten filosofien tai valtiomiesten, lausumia. Näitä seuraa usein Plutarkhoksen oma selitys. Opetukset koskevat ennen kaikkea avioparin keskinäisiä suhteita. Yleinen teema on se, että miehen tulee toimia vaimonsa opettajana kohti filosofisempaa avioliittoa. Vaimoja muun muassa varoitetaan taikauskon ja magian harjoittamisesta. Plutarkhos varoittaa aviopareja myös kaikenlaisesta hienostelusta ja kehottaa heitä hyveellisyyteen.
Sisarrakkaudesta

Sisarrakkaudesta (; ) on Plutarkhoksen "Moralia"-kokoelmaan (kirja VI, 34) kuuluva tutkielma, joka käsittelee nimensä mukaisesti sisarusten välisiä suhteita.
Tyyliltään teos on "diatribe"-muotoinen essee. Se sisältää 21 melko lyhyttä lukua. Teksti on säilynyt nykyaikaan 30 keskiaikaisessa käsikirjoituksessa lähes kokonaisuudessaan: tekstissä on vain pari lyhyttä aukkokohtaa.
Teos on osoitettu lahjaksi veljeksille Gaius Avidius Nigrinus ja Titus Avidius Quietus. Alussa Plutarkhos todistaa sisarrakkauden olevan luonnollista; esimerkkinä tästä hän käyttää ihmiskehoa, jossa tärkeimpiä ruumiinosia on kaksi kappaletta. Hän kuitenkin sanoo sisarrakkauden olevan hänen aikanaan yhtä harvinaista kuin ennen oli sisarusten välinen vihanpito. Plutarkhos kertoo useita esimerkkejä sekä sisarusten välisistä hyvistä että huonoista suhteista. Oman sisaruksen rakastaminen kytketään suoraan omien vanhempien rakastamiseen.
Suurin osa teoksesta antaa käytännön neuvoja siitä, kuinka tulisi käyttäytyä omaa sisarusta kohtaan erilaisissa elämäntilanteissa: kun toinen tekee virheitä isän vielä eläessä; isän kuoltua ja perinnönjaossa; sekä epätasa-arvoa luovissa tilanteissa, kuten luontaisten lahjojen tai menestyksen suhteen. Tämän jälkeen Plutarkhos antaa neuvoja riitatilanteita ja riitojen ratkaisemista koskien. Teoksen lopussa Plutarkhos kehottaa sisaruksia pitämään ystävänsä yhteisinä, mutta olemaan suopea sisarukselle ennen ystäviä. Lisäksi hän kehottaa olemaan suopea myös sisaruksen puolison suvulle, tämän palvelijoille sekä muille tälle tärkeille ihmisille.
Castaway Cay

Castaway Cay on The Walt Disney Companyn omistama saari Bahamalla. Saari toimii yksityissaarena Disney Cruise Linen aluksien "Disney Wonderin" ja "Disney Magicin" satamana.
Saari sijaitsee lähellä Abacoa, ja se tunnetaan myös nimellä Gorda Cay. Saaren postiasemalla on erikoinen Bahaman postimaksu, ja ”Castaway Cay” -postileima.
Donnie Nietes

Donnie Nietes (s. 13. toukokuuta 1982 Murcia, Negros Occidental, Filippiinit) on filippiiniläinen kärpässarjan nyrkkeilijä. Paremmin Nietes tunnetaan alemmassa kärpässarjassa hallussaan olleesta WBO-liiton mestaruusvyöstä josta hän luopui vuonna 2016 siirtyäkseen kärpässarjaan. Uransa alkuvaiheessa Nietes otteli myös korsisarjassa.
Nietes aloitti nyrkkeilyn vuonna 2003 ja vuonna 2007 hän kohosi WBOn Aasian-mestariksi marraskuussa 2006 hävittyään sitä ennen yhden ottelun Angky Angkotalle ja kahden ottelun päätyttyä ratkaisemattomaan. Vuonna 2007 Nietes kohosi myös WBO-liiton korsisarjan väliaikseksi mestariksi voitettuaan Pornsawan Porpramookin kaikin tuomariäänin 12 eräisessä ottelussa. Ottelun neljännessä erässä Nietes myös käytti Kratingdaenggymiä kanveesissa. Vuonna 2008 Nietes varmisti mestaruutensa tyrmäämällä Eddy Castron ottelun toisessa erässä. 
Vuonna 2009 Nietes puolusti mestaruuttaan Erik Ramirezia vastaan. Ramirezia Nietes käytti ottelun aikana neljästi kanveesilla ja voitti ottelun kaikin tuomariäänin. Vuonna 2009 Nietes voitti Manuel Vargasin hajaäänituomiolla 12 eräisen ottelun päätteeksi.
Talvisodan pommitukset Mikkelissä

Talvisodan pommitukset Mikkelissä tapahtuivat 5. tammikuuta, 20. helmikuuta, 2. maaliskuuta ja 5. maaliskuuta kymmenenä pommituskertana, joihin liittyi 110 konesuoritusta. Pommituksissa kuoli 63 ihmistä. Tuhoutuneita tai vaurioituneita rakennuksia oli 194. Ensimmäinen, 5. tammikuuta 1940 tapahtunut pommitus johti Päämajan hajasijoittamiseen.
Mikkelin kaupunkiin oli kaivettu 45 sirpalesuojaa. Mikkelin ilmapuolustuksesta vastasivat muun muassa kaksi Rokkalaan sijoitettua 76 mm:n ja kaksi Linnanmäelle sijoitettua 40 mm:m ilmatorjuntatykkiä. Näiden lisäksi ilmapuolustuksella oli käytössään ilmatorjuntakonekivääreitä. Naisvuorella oli kaksoisilmatorjuntakivääri. Mikkelin kaupunginvaltuusto päätti lisäksi ostaa kaksi 40 mm:n ja neljä 20 mm:n ilmatorjuntatykkiä varusteineen ja ammuksineen. 
Ensimmäisessä ilmahyökkäyksessä 5. tammikuuta pommitusalue rajoittui Runeberginaukioon, Mannerheimintiehen, Vilhonkatuun ja Vuorikatuun. Pommituksessa kuoli 21 ihmistä ja lähes 20 loukkaantui. Rakennuksia tuhoutui 64, joista 48 pommien osumista. Kärsineiden tai tuhoutuneiden rakennusten joukossa olivat Mikkelin poliisilaitos, tyttökoulu, postikonttori, Savon valssimylly, yhteiskoulu, Säästöpankin talo, Mikkelin kaupungintalo, seurakuntatalo, tullikamari, maanviljelysseuran toimitalo, valtionrautateiden liikennekonttori, Elim-rukoushuone ja illalla syttynyt hotelli Kaleva. 128 muulle rakennukselle aiheutui mittavia vahinkoja. 
Ilmapuolustuspäivystäjiin ei puhelinyhteys toiminut eikä ilmatorjuntaa saatu ampumakuntoon 20 minuutissa, kunnes Neuvostoliiton pommikoneet jo olivat kaupungin yläpuolella. Suomen ilmapuolustuksen johdon neuvotteluhuoneen katon läpi meni palopommi tyttökoulun tiloissa Mikkelin torin laidalla. 42 neuvostoliittolaista lentokonetta osallistui suoritukseen noin kello 11:stä kello 15:een. Kaikkiaan pommituksissa kuoli 30 henkilöä, joista kymmenen oli naisia ja neljä lapsia. 
Pommitusten seurauksena päämaja siirrettiin Otavan kansanopistolle ja sen toimintoja hajautettiin Juvalle, Tuukkalaan ja Heimariin. Mikkelin lääninhallitus siirtyi Rämälän kansakoululle kahdeksan kilometrin päähän.
Mikkeliä pommitettiin myös 5.–6. maaliskuuta välisenä yönä. Yksi pommituskone sai palamaan useita rakennuksia, mutta kuolleilta vältyttiin.
Viimeinen ilmahyökkäys Mikkelin kaupunkia vastaan talvisodan aikana tapahtui 11. maaliskuuta 1940.
Kultaranta (vene)

Kultaranta on Suomen tasavallan presidentin käyttöön tarkoitettu edustus- ja huvialus, jonka sijaintipaikka kesäisin on Naantalin Kultaranta. Muina aikoina vene on Turussa Pansion laivastoasemalla.
Koneiden vuokraus

Koneiden vuokraus on yritystoimintaa, jossa vuokrataan koneita ja laitteita sovittua korvausta vastaan.
Historia Suomessa.
2005–2010.
Vuonna 2005 konevuokrauksen markkinoiden arvo Euroopassa oli 12-13 miljardia euroa ja Suomessa noin 200 miljoonaa euroa. Alaa pidettiin kasvualana Itä-Euroopan korjaus- ja uudisrakentamisen ansiosta.
Vuonna 2006 enemmistö konevuokraamojen asiakkaista toimi rakennusteollisuudessa. Pohjoismaissa yritykset käyttivät 30-40 prosenttisesti vuokrattuja koneita, kun taas Itä-Euroopassa yritykset turvautuivat vuokrakoneisiin alle 10 prosentissa tapauksista. Suomalaiset konevuokraamot Cramo (aiemmin Rakentajain Konevuokraamo) ja Ramirent kuuluivat Euroopan kymmenen suurimman konevuokraamon joukkoon. Muut alan suomalaisyritykset toimivat tuolloin lähinnä kotimaassa. 
2011–2020.
Vuoteen 2011 mennessä Cramo ja Ramirent olivat nousseet liikevaihdolla mitaten Euroopan kolmen suurimman konevuokraamon joukkoon, niiden edellä oli vain ranskalainen Loxam. 
Vuokraustoiminnan arvo vuonna 2012 oli 600 miljoonaa euroa, seuraavana vuonna 610 miljoonaa euroa ja vuonna 2014 reilut 620 miljoonaa euroa. 
Vuokrauksen liikevaihto asiakasryhmittäin 2014 (tutkimuslaitos Forecon 12/2015)
Vuokrakoneiden penetraatio oli Suomessa vuonna 2015 noin 45 prosenttia, ja kasvupotentiaalista kertoi se, että esimerkiksi YIT:llä oli toistaiseksi runsaasti omaa kalustoa. Ramirentin liikevaihto Suomessa oli 160 miljoonaa euroa, Cramon 111 miljoonan euroa.
Vuonna 2016 perustettiin Renta Group. Rakentamisen kalustovuokrauksen arvo Suomessa nousi yli 670 miljoonaan euroon.
Renta laajeni kesällä 2018 Ruotsiin. Markkinoilla toimi muutama suuri yritys, muutama keskisuuri ja useita pieniä toimijoita.
Vuosina 2012–2017 vuokraustoimiala kasvoi Suomessa sadalla miljoonalla eurolla. Vuonna 2017 konevuokraustoiminnan arvo oli tutkimuslaitos Foreconin mukaan 720 miljoonaa euroa. Vuonna 2018 vuokrattavien koneiden käyttö yleistyi ja penetraatio markkinoilla oli toukokuussa 2018 noin 49 prosenttia konekäytöllä mitattuna. Kaikki koneryhmät olivat kasvussa, mutta erityisesti kasvua oli ajanut telineiden ja suojauskaluston lisääntyminen.
Vuonna 2019 ranskalainen Loxam osti Ramirentin ja hollantilainen Boels Cramon.
2021–.
Vuonna 2021 vuokraustoiminnan arvo Suomessa oli 900 miljoonaa euroa, kaksi prosenttia enemmän kuin vuotta aiemmin. Rakennustoimialan osuus konevuokrauksesta oli 590 miljoonaa euroa, muita alan asiakkaita olivat huolto- ja asennustoiminta teollisuudessa, maataloudessa, palvelu- ja tapahtumasektorilla, julkishallinnossa ja yksityistalouksissa.
Child’s Play 2 – murhaava nukke

Child’s Play 2 – murhaava nukke () vuonna 1990 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, joka on jatkoa ensimmäiselle "Child’s Playlle". 
Juoni.
Andy Barclay on joutunut sijaisperheeseen äidin joutuessa hullujen huoneelle. Samaan aikaan on käynnistetty uudelleen Kiva kaveri -nukkien tuotanto, jossa korjataan uuden veroiseksi vanha kunnon Chucky. Tapahtuu onnettomuus ja Chucky on jälleen elävien kirjoissa, aikeenaan etsiä Andy käsiinsä ja siirtää sielunsa häneen ennen kuin nuken vartalossa alkaa tapahtua inhimillistymisen merkkejä. Chucky saa tietää Andyn olinpaikan ja alkaa vainota tätä, saaden Andyn sijaisvanhemmat luulemaan pojan olevan mielenvikainen, vaikka kuinka Andy yrittää vakuuttaa Chuckyn elävän. Ainoa, jolta Andy voi saada apua, on sijaisperheessä asuva Kyle, joka huomaa pian itse Andyn olevan tosissaan.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 elokuva saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Uuni (kirja)

Uuni on Antti Hyryn vuonna 2009 ilmestynyt romaani. Se sai samana vuonna Finlandia-palkinnon.
Finlandia-palkinnon voittajan valinnut Tuula Arkio luonnehti Hyryn teosta niin, että siitä jäi tyven ja hyvä olo ja usko siihen, että jokainen voi arvovalinnoillaan vaikuttaa omaan elämäänsä.
Teoksessa kuvataan leivinuunin rakentamista ilman dramaattisia juonikäänteitä. Hyryn tuotannossa teos liittyy hänen aiemmin kirjoittamiinsa rakentamista ja erilaisia rajattuja tiloja käsittelevään tuotantoonsa. Kirjan päähenkilö Pietari muuraa uunia pirttiin, joka muodostaa rajatun tilan. Kriitikko Seppo Puttonen pitää teosta kannanottona nykyihmisen kiireeseen: uunintekijällä ei ole kiire, vaan hän tekee huolellista työtä, varmistaa uunin suoruuden linjalangoilla ja huolehtii että hormit, hengityselimet, kuljettavat savun sutjakasti. Työtä tehdessään Pietari samalla tarkkailee ikkunan ulkopuolella elävää luontoa tai käy välillä marjastamassa suolla. Teoksen päättää uunin valmistuminen ja ensimmäinen leivänpaisto: ”Ilmassa oli tuoksu, kuin kesän, tai vasta alkavan elämän.”
Haastattelussa Hyry toteaa, ettei kirjoittaminen ole kielipeliä, vaan lauseet tarkoittavat aina jotakin, ja toistensa yhteydessä ne muodostavat maiseman. Hän tekstissään on aina ollut behavioristista minimalismia, mutta nyt kriitikko epäilee että hän on alkanut tahallisesti pyrkiä lapsenomaiseen lauseparteen, mikä ärsyttää häntä, ja hän haluaisi vetää Hyryn uuninmuurauksesta ydinvoiman aikakauteen.
Edellisen teoksen "Aitta" ja tämän ilmestymiseen väliin jäi kymmenen vuotta. Ennen aktiivisen Hyryn julkaisutahti oli hidastunut.
The Essential Dolly Parton

The Essential Dolly Parton on Dolly Partonin The Essential -sarjan kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2005.
Kappaleet.
Levy 1
Levy 2
2-fosfoglyseriinihappo

2-fosfoglyseriinihappo (C3H7O7P) on glyseriinihapon johdannainen. 2-fosfoglyseriinihappo esiintyy välituotteena muun muassa glykolyysissä.
Glykolyysi.
Glykolyysin seitsemännessä vaiheessa 3-fosfoglyseriinihappomolekyyli isomerisoidaan fosfoglyseromutaasientsyymin avulla 2-fosfaglyseriinihapoksi. Entsyymi siirtää fosfaattiryhmän molekyylin sisältä kolmoshiileltä kakkoshiilelle. Glykolyysin kahdeksannessa vaiheessa enolaasientsyymi muuntaa 2-fosfoglyseriinin fosfoenolipalorypälehapoksi, joka sisältää hyvin korkeaenergiaisen enolifosfaattiryhmän. Magnesiumionien läsnäolo on entsyymin toiminnan edellytys. Molemmat reaktiot ovat tasapainoreaktioita eli voivat tapahtua myös käänteiseen suuntaan.
Georg Joseph Vogler

Georg Joseph Vogler, myös Abbé Vogler (1749–1814) oli saksalainen säveltäjä. Hän oli katolinen pappi ja pedagogi, joka harrasti yksinkertaisia messusävellyksiä. Hän toimi muun muassa kapellimestarina Tukholmassa 1786–1799. Voglerin sävellyksistä tunnetuin Suomessa on "Hoosianna", jota lauletaan adventin alkaessa.
Georg Joseph Vogler oli viuluntekijän poika ja hän sain perusteellisen musiikkikoulutuksen. Hän opiskeli myös teologiaa ja vihittiin papiksi Roomassa ja häntä kutsutaan joskus nimellä ”abbé Vogler”. 1755 asettui hän Mannheimiin jossa hän piti musiikkikoulua ja hänet tunnettiin niin urkurina, urkujenrakentajana, säveltäjänä ja kapellimestarina. Hän matkusteli paljon ja päätyi siten Tukholmaan 1786. Hänet palkattiin Kuninkaalliseen Teatteriin, Oopperaan ja hän viipyi Tukholmassa vuoteen 1799. Säveltäjänä hän oli tuottelias. Tukholmassa hän sävelsi muun muassa oopperan "Kustaa Adolf ja Ebba Brahe." Hän oli urkuvirtuoosi, joka rakasti suuria tehokeinoja urkujensoitossaan. Kerrotaan, että hänen bravuurinumeroitaan on ollut muun muassa "Jerikon valtaus" tai "Viimeinen tuomio" uruilla kuvattuna. 
"Hoosiannan" ensiesitys on tapahtunut vuonna 1795 Tukholmassa toukokuun 3. päivä pidetyssä Hovikapellin, oopperaorkesterin leskikassan hyväntekeväisyyskonsertissa. Aluksi teoksen nimi oli ”Marche”, marssi ja esitysnopeus larghetto. Seuraavana vuonna se liitettiin osaksi kärsimysajan musiikkia ”Flera händelser, utdragne ur vår Herres och Frälsares lidandes Historia” nimellä ”Chorus af Israels barn” jolloin se esitettiin Pyhän Klaaran kirkossa palmusunnuntaina 20. maaliskuuta. 
Uppsalan tuomiokirkon urkuri J. A. Josephson oli musiikkilehdessään "Zion" 1867 julkaissut Voglerin "Hoosianna"-hymnin, ja siitä tuli Ruotsissa vähitellen yksi kirkkokuorojen suosituimmista numeroista. Suomessa "Hoosianna" on mahdollisesti esitetty julkisesti ensi kerran jo 1797 ruotsiksi Turussa. Suomenkielisenä sen julkaisi E. A. Hagfors toimittamassaan kokoelmassa "Suomalainen lauluseppele" 1871.