Mannermainen vapaamuurarius

Mannermainen Vapaamuurarius, joka tunnetaan myös nimillä Liberaali Vapaamuurarius, Latinalainen Vapaamuurarius ja Adogmaattinen Vapaamuurarius tarkoittaa suppeassa merkityksessään Manner-Eurooppalaisia looseja, jotka ovat Ranskan Suurorientin hyväksymiä. Laajassa merkityksessään se tarkoittaa kaikkia vapaamuurarijärjestöjä, jotka eivät hyväksy dogmeja, eivätkä vaadi jumaluuden tunnustamista jäsenyyden edellytyksenä ja/tai hyväksyvät jäseniä sukupuoleen katsomatta.
Vapaamuurariuden kaksi haaraa.
Vapaamuurarius jaetaan asiaa yleisellä tasolla käsiteltäessä kahteen eri haaraan, joista toinen ei halua olla "keskinäisessä ystävyyssuhteessa":
Näiden ero on se, että angloamerikkalainen vapaamuurarius on nimittänyt itsensä "säännölliseksi" ja siten heidän näkökulmastaan ainoaksi oikeaksi vapaamuurariudeksi, ja sen myötä kaikki muut "säännöttömiksi", minkä takia he eivät voi luoda virallisia ystävyyssuhteita "mannermaisten" järjestöjen kanssa. Mannermaisella traditiolla ei ole vastaavia esteitä ystävyyssuhteiden luomiselle.
Tunnustaminen.
Yhdelläkään vapaamuurarijärjestöllä ei ole yksinoikeutta vapaamuurariuteen, mutta jokaisella niistä on oikeus määritellä mitä se heidän mielestään on, ja sen myötä luoda tai olla luomatta "keskinäisiä ystävyyssuhteita". Tätä kutsutaan "tunnustamiseksi". Toisensa tunnustavien järjestöjen jäsenet voivat virallisesti vierailla toistensa kokouksissa, järjestää yhteisiä tilaisuuksia, kokouksia yms. Järjestöt jotka eivät tunnusta toisiaan, niiden jäsenet eivät voi tehdä virallisia vierailuita. Tunnustaminen voi olla myös yksipuolista tai tunnustamisen voi yhtä lailla menettää, tai saada takaisin.
Tunnustamiselle ja tunnustamatta jättämiselle ei ole olemassa mitään yhteisiä käytäntöjä tai sääntöjä. Tästä johtuen tunnustaminen tai sen menettäminen on kunkin suurloosin tai loosin oman tulkinnan varassa. Asiaan vaikuttavat mm. kaikenlaiset vaihtuvat erimielisyydet, joiden takia esim. kaikki Yhdysvaltalaiset Suurloosit eivät tunnusta toisiaan, ja toisinaan jotkut niistä tunnustavat tai ovat vielä hiljattain tunnustaneet myös mannermaisia järjestöjä ja looseja. Tunnustaminen Suurloosien kesken on lähes kaoottista, paitsi englanninkielisen piirin sisällä, jossa se on usein vain epäloogista tai selittämätöntä. Sekavan ja alati vaihtuvien tilanteiden takia Yhdysvalloissa julkaistaankin vuosittaista listaa (Lists of World Grand Lodges) tunnustetuista looseista ja järjestöistä. Hyvänä esimerkkinä sekavista standardeista Pennsylvanian Suurloosi ei ole koskaan tunnustanut Eestin Suurloosia, joten heidän näkökulmastaan käsin kyseessä on laiton valemuurareiden Suurloosi. Sitten taas Englannin Yhdistyneen Suurloosin tunnustaman Italian Suurorientin (jonka tunnustaa kaikkiaan 193 säännöllistä Suurelintä) mielestä myös Suomen Suurloosi on säännötön, ja laskee myös säännöttömäksi.
Haarautumiseen johtaneet skismat.
Vapaamuurariuden skismoihin ja sen jatkumiseen on useita syitä. Ensimmäinen tapaus, jossa tunnustusta ei enää jatkettu, tapahtui Yhdysvalloissa pian Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen. Vuonna 1869 Ranskan Suurorientti tunnusti Louisianassa vapaamuurariryhmän, jota Louisianan Suurloosi (GLL) ei tunnustanut. GLL katsoi tämän tunkeutumiseksi heidän toimivaltansa alueelle, ja se peruutti Ranskan Suurorientin tunnustamisen. GLL:n pyynnöstä useat muutkin yhdysvaltalaiset suurloosit peruuttivat tunnustuksensa. On todisteita siitä, että rotuun liittyvillä motiiveilla on ollut osansa tässä tunnustuksen peruuttamisessa. Ranskan Suurorientti oli hiljattain hyväksynyt päätöslauselman, jossa todettiin, että "ihonväri, rotu tai uskonto eivät saa sulkea miestä pois vihkimisen piiristä", ja Louisianan suurloosi taas sulki "mustat ja sekarotuiset" tiukasti pois. Tämä skisma ei ollut kuitenkaan yksimielinen Yhdysvalloissa; monet amerikkalaiset suurloosit jatkoivat Ranskan Suurorientin tunnustamista pitkälle 1900-luvun lopulle saakka. 
Vuoden 1877 skisma.
Skisma laajeni vuonna 1877, kun Ranskan Suurorientti muutti perustuslakejaan palauttamalla alkuperäisen uskonnollisen "laïcitén". Englannissa ja Yhdysvalloissa oltiin järkyttyneitä tästä, vaikka mutta vuoden 1877 jälkeiset Ranskan Suurorientin säännöt olivat samat kuin sen ennen vuotta 1849 antamat säännöt uskonnon roolista vapaamuurariudessa, säännöt, jotka englantilaiset ja yhdysvaltalaiset suurloosit olivat tunnustaneet aikaisemmin. Angloamerikkalaisessa perinteessä oli jo pitkään vaadittu, että ehdokkaiden oli tunnustettava uskovansa jumaluuteen, Suurorientti poisti tämän vaatimuksen todeten, että laïcité "edellyttää, että kaikille ihmisille annetaan luokkaan, alkuperään tai uskontokuntaan katsomatta keinot olla oma itsensä, saada valinnanvapaus, olla vastuussa omasta kypsyydestään ja kohtalonsa herroja." Nyt löydettiin syy pesäeroon siitä, että Suurorientin paluu aikaisempaan voisi mahdollistaa ateistien hyväksymisen, jonka myötä Englannin Yhdistynyt Suurloosi perui tunnustamisensa ja julisti Ranskan Suurorientin "säännöttömäksi". Kun muut toimivallat pyrkivät seuraamaan joko Ranskan Suurorientin tai Englannin Yhdistyneen Suurloosin esimerkkiä, skisma laajeni. Ranskan Suurorientti oli hämmentynyt siitä, etteivät englantilaiset ja amerikkalaiset halunneet edes keskustella asiasta. Ranskan Suurorientin Suursihteeri kirjoitti asiasta Englantiin:
"Ranskan Suurorientti ei ole poistanut vapaamuurarien kaavaa ”Maailmankaikkeuden Suuren Arkkitehdin kunniaksi”, kuten te näytätte uskovan, ja vielä vähemmän se on tunnustanut ateismia. Syyskuussa 1877 pidetyssä yleiskokouksessa he julistivat puhtaasti ja yksinkertaisesti ehdottoman omantunnonvapauden jokaiselle kuuluvaksi oikeudeksi, ja tätä vapautta kunnioittaen he poistivat perustuslaistaan dogmaattisen kaavan, joka näytti jäsenten suuren enemmistön mielestä olevan ristiriidassa omantunnonvapauden kanssa. Muuttamalla erästä sääntöjensä pykälää Ranskan Suurorientti ei suinkaan tarkoittanut tunnustaa ateismia tai materialismia, kuten näyttäisi ymmärrettävän. Mitään muutoksia ei ole tehty vapaamuurariuden periaatteisiin eikä käytäntöihin; ranskalainen vapaamuurarius on edelleen sitä, mitä se on aina ollut — veljellinen ja suvaitsevainen veljeskunta."
Nykyinen tutkimus suurloosien menettelyistä osoittaa, että Yhdysvaltalaiset ja Englantilaiset suurloosit peruuttivat alun perin ranskalaisen vapaamuurariuden tunnustamisen toimivaltakiistan vuoksi, ei sen vuoksi, että sen suhtautuminen uskonnon asemasta vapaamuurariudessa olisi myöhemmin muuttunut. Tästä huolimatta synnytettyä eroa ei ole saatu kurottua takaisin. Päin vastoin uusia syitä on löydetty mm. siitä, että Ranskan Suurloosi hyväksyy ja vihkii nykyään myös naisia jäsenikseen.