tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
90 päivää morsiamena

90 päivää morsiamena () on yhdysvaltalainen tositelevisio-ohjelma, jota esitetään TLC-kanavalla. Se on kanavan katsotuin ohjelma. Vuonna 2022 alkoi sarjan 9. kausi.
Sarja seuraa Yhdysvaltoihin parisuhteen perässä muuttavia henkilöitä ja sitä, kuinka pariskuntien kaksi kulttuuria kohtaavat maahanmuuttobyrokratian keskellä.
Tausta.
Ohjelma seuraa kansainvälisiä pariskuntia, joista toinen on Yhdysvaltain kansalainen. Ulkomailta tulevalle kumppanille haetaan K1-viisumi, joka on tarkoitettu naimisiin meneville pareille. Yhdysvaltain maahanmuuttovirasto hyväksyy näistä hakemuksista vuosittain vain noin prosentin. K1-viisumilla ulkomaalainen osapuoli saa oleskella Yhdysvalloissa laillisesti 90 vuorokauden ajan, mutta ehtona on, että pari menee tuona aikana naimisiin.
Spin-offit.
"90 päivää morsiamena" -sarja on luonut vuosien aikana useita spin-offeja, huhtikuuhun 2021 mennessä niitä raportoitiin olevan 18.
"90 päivää morsiamena maailmalla" () kääntää maahanmuuttoprosessin toisinpäin: tässä sarjassa yhdysvaltalainen osapuoli matkustaa kumppaninsa kotimaahan ja menee naimisiin siellä. Mikäli pari päättää tämän jälkeen muuttaa Yhdysvaltoihin, haetaan ulkomaalaiselle osapuolelle K3-viisumi.
Osa pareista on saanut omia spin-offejaan, joissa keskitytään nimenomaan kyseiseen pariskuntaan tai yksittäisen henkilön perheeseen. Loren ja Alexei (3. kausi) sekä David ja Annie (5. kausi) saivat omat spin-offinsa vuonna 2022. Myös "90 päivää morsiamena: Ensitapaaminen" -spin-offissa () esiintynyt Darcey, ja tämän kaksoissisko Stacey, saivat oman spin-offin nimeltä "Darcey &amp; Stacey" vuonna 2020.
Theodor Nöldeke

Theodor Nöldeke (2. maaliskuuta 1836 Harburg, Hannover — 25. joulukuuta 1930 Karlsruhe) oli saksalainen orientalisti. Nöldeke oli itämaisten kielten professori Strasbourgin yliopistossa vuosina 1872–1906. 
Teokset.
Nöldeken tunnetuimpiin teoksiin kuuluu hänen teoksensa Koraanin historiasta "Geschichte des Qorâns" (1859). Hän julkaisi myös useita seemiläisten kielten kielioppeja. Muihin teoksiin kuuluivat "Geschichte der Perser und Araber zur Zeit der Sasaniden" (1879), joka perustui aṭ-Ṭabarin historiateokseen. Vuonna 1863 ilmestyi hänen suurelle yleisölle tarkoitettu Muhammed-elämäkertansa "Das Leben Mohammeds."
Peter Serkin

Peter Adolf Serkin (24. heinäkuuta 1947 Manhattan, New York, New York – 1. helmikuuta 2020 Red Hook, New York) oli yhdysvaltalainen pianisti.
Serkinin isä oli pianisti Rudolf Serkin. Hänen isoisänsä äidin puolelta oli kapellimestari, viulisti Adolf Busch, jonka mukaan Peter Serkin sai toisen nimensä. Serkin aloitti 11-vuotiaana opiskelun Curtis Institute of Musicissa. Hänen opettajiaan olivat hänen oman isänsä lisäksi Mieczysław Horszowski ja Lee Luvisi. Opiskelu Curtis Institute of Musicissa päättyi vuonna 1965. Hän aloitti levytysuransa 18-vuotiaana RCA-levymerkillä Johann Sebastian Bachin ja Franz Schubertin teosten levytyksillä. Vuonna 1966 Serkin sai lupaavimman uuden klassisen levyttävän taiteilijan Grammy-palkinnon, minkä lisäksi hän oli urallaan viidesti Grammy-ehdokkaana. 25-vuotiaana hän teki merkittävän levytyksen Olivier Messiaenin teoksesta "Vingt Regards sur l'enfant-Jésus". Vuonna 1973 Serkin oli sellisti Fred Sherryn, viulisti Ida Kavafianin ja klarinetisti Richard Stoltzmanin kanssa mukana perustamassa Tashi-kamarikokoonpanoa. Sen tavaramerkiksi muodostui sen esittämänä Olivier Messiaenin "Aikojen lopun kvartetto".
Serkin oli koko uransa ajan hyvin kiinnostunut oman aikansa musiikista. Hän tulkitsi muiden muassa Hans Werner Henzen, Luciano Berion, Peter Liebersonin, Tōru Takemitsun, Oliver Knussenin ja Bright Shengin teoksia. Hän piti kokonaisia resitaaleja, joiden ohjelmisto koostui hänen itse tilaamistaan teoksista. Serkin teki opetustyötä Juilliard Schoolissa, Mannes School of Musicissa ja Bard Collegessa. Lisäksi hän opetti monina kesinä Tanglewoodin musiikkifestivaalilla. Serkinin oppilaiden joukossa oli Simone Dinnerstein.
Serkin piti viimeisen esiintymisensä 1. maaliskuuta 2019 soittaessaan Igor Stravinskyn "Konserton pianolle ja puhallinsoittimille" Cincinnatin sinfoniaorkesterin solistina. Hän kuoli 72-vuotiaana haimasyöpään kotonaan Red Hookissa.
Karsten Lauritzen

Karsten Styrbæk Lauritzen (s. 14. lokakuuta 1983 Løgstør) on tanskalainen entinen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 2007–2022 ja toiminut Tanskan veroministerinä vuosina 2015–2019.
Lauritzen siirtyi helmikuussa 2022 politiikasta elinkeinoelämän palvelukseen.
Lorraine Hunt Lieberson

Lorraine Hunt Lieberson (1. maaliskuuta 1954 San Francisco, Kalifornia – 3. heinäkuuta 2006 Santa Fe, New Mexico) oli yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan mezzosopraano. Hän erikoistui barokkimusiikkiin ja oman aikansa ohjelmistoon.
Hunt Lieberson syntyi oopperakapellimestarina työskennelleen isän ja laulajaäidin tyttärenä. Hän opiskeli lapsena viulun- ja pianonsoittoa, mutta siirtyi sitten alttoviuluun. Hän opiskeli sekä laulua että alttoviulunsoittoa San Josén valtionyliopistossa. Hunt Lieberson työllistyi orkesterin alttoviulistina. Hunt Lieberson erikoistui urallaan laulajana vahvasti barokkimusiikkiin ja esiintyi muiden muassa Georg Friedrich Händelin, Jean-Philippe Rameaun sekä Johann Sebastian Bachin teosten esityksissä. Vuonna 1997 Hunt Lieberson osallistui Peter Liebersonin teoksen "Ashoka's Dream" kantaesitykseen Santa Fen oopperassa. Kaksi vuotta myöhemmin hän meni Liebersonin kanssa naimisiin. Joulukuussa 1999 Hunt Lieberson teki ensiesiintymisensä Metropolitan-oopperassa luomalla Myrtle Wilsonin roolin John Harbisonin oopperan "The Great Gatsbyn" kantaesityksessä. Hunt Lieberson sairastui rintasyöpään ja kuoli kotonaan sen komplikaatioihin 52-vuotiaana. Samaan sairauteen kuoli vuonna 2000 hänen siskonsa Alexis.
Kalmen Opperman

Kalmen Opperman (8. joulukuuta 1919 Lower East Side, Manhattan, New York – 18. kesäkuuta 2010 Manhattan, New York) oli yhdysvaltalainen klarinetisti ja musiikkipedagogi.
Opperman varttui Spring Valleyssa, New Yorkissa, jossa suoritti high school -opintonsa. Hänen vanhempansa, Hyman ja Rose, olivat maahanmuuttajia Itävallasta ja Puolasta. Opperman sai varhaisimman musiikkiopetuksensa isältään, joka soitti huilua. Teini-ikäisenä hän sai opetusta Simeon Bellisonilta, ja vuosina 1939–1943 häntä opetti Ralph McLane. Opperman osallistui vuonna 1939 onnistuneesti West Point Bandin koesoittoon ja soitti sen jäsenenä kolmen vuoden ajan. Lopulta hän palveli yhteensä seitsemän vuoden ajan armeijan kokoonpanoissa. Ammattimaisen uransa Opperman aloitti soittamalla baletissa ja Broadway-esityksissä. Hän pääsi American Ballet Theatren ensiklarinetistiksi ja toimi lisäksi ensimmäisenä klarinetistina Pariisin oopperan baletin Yhdysvaltain-kiertueella.
Opperman veti puoleensa monia oppilaita eri sukupolvista persoonallisilla opetusmenetelmillään. Hän opetti ja luennoi laajalti symposiumeissa ja yliopistoissa eri puolilla Yhdysvaltoja. Ehkä parhaiten tunnettu hänen oppilaistaan oli kansainvälisen solistin uralle noussut Richard Stoltzman. Opperman julkaisi lukuisia kirjoja, joiden joukossa on harjoituskirjoja, ohjelmistokokoelmia ja omia alkuperäisiä sävellyksiä. Oppermanin laulajalle ja klarinetistille laatiman sävellyksen "Un seul" äänittivät Naxos-levymerkille Kristine Hurst-Wajszczuk ja Denise Gainey.
Opperman oli kolmesti naimisissa ja erosi kahdesti. Hänen avioliitostaan Prudence Wardin kanssa syntyivät lapset Roie ja Charles Opperman. Opperman kuoli 90-vuotiaana Manhattanilla sydämen vajaatoiminnan komplikaatioihin.
Deiveson Figueiredo

Deiveson Alcântara Figueiredo (s. 18. joulukuuta 1987 Soure, Pará) on brasilialainen kärpässarjan vapaaottelija. Hän on ollut UFC:n kärpässarjan mestari tammikuusta 2022 lähtien. Figueiredo on voittanut kahdesti UFC:n kärpässarjan mestaruuden.
Myös hänen nuorempi veljensä Francisco on vapaaottelija.
Muualla.
Figueiredo on pelattavana hahmona vapaaottelupelissä "EA Sports UFC 4" (2020).
Lori Laitman

Lori Laitman (s. 1955) on yhdysvaltalainen säveltäjä.
Laitman sai maisterin arvonsa Yalen yliopiston musiikkikoulusta, josta hänelle myönnettiin toukokuussa 2018 "Ian Mininberg Alumni Award for Distinguished Service". Vuonna 2014 kantaesitettiin Laitmanin Dana Gioian librettoon säveltämä satuooppera "The Three Feathers", jota sen jälkeen esitettiin eri puolilla Yhdysvaltoja ja Singaporessa. Toukokuussa 2016 Opera Coloradossa kantaesitettiin Laitmanin ja libretisti David Masonin ooppera "The Scarlet Letter". Teoksesta Naxos-levymerkillä julkaistu levytys sai "Opera Newsin" "Critic's Choice" -nimityksen, ja "Fanfare"-lehti valitsi sen yhdeksi vuoden 2018 viidestä parhaasta albumista. Laitman teki David Masonin kanssa yhteistyötä myös holokaustiaiheisen oratorion "Vedem" parissa.
Laitmanilta ovat tilanneet teoksia muiden muassa BBC, Royal Philharmonic Society, Opera Colorado, Seattlen ooppera ja Baltimoren sinfoniaorkesteri. Laitman on säveltänyt satoja lauluja, joiden sanoituksina hän on käyttänyt tekstejä muiden muassa Emily Dickinsonilta ja nykyrunoilijoilta.
Tom Cipullo

Tom Cipullo (s. 1956) on yhdysvaltalainen säveltäjä.
Cipullo opiskeli Hofstra Universityssa ja Bostonin yliopistossa David Del Tredicin, Elie Siegmeisterin ja Albert Tepperin johdolla. Hänen ensimmäinen oopperansa "Glory Denied" kantaesitettiin vuonna 2006. Teos käsittelee Yhdysvaltoja Vietnamin sodan aikana pitkäaikaisimmaksi yhdysvaltalaiseksi sotavangiksi joutuneen Floyd James "Jim" Thompsonin tositarinan pohjalta. Cipullo tunnetaan parhaiten vokaalimusiikin säveltäjänä; hänen laulusarjojensa sanoitukset ovat muiden muassa Emily Dickinsonin ja Billy Collinsin kirjoittamia. Cipullo perusti järjestön Friends &amp; Enemies of New Music.
Cipullo sai Guggenheim-stipendin vuonna 2012, Aaron Copland Housen Sylvia Goldstein -palkinnon vuonna 2013 ja Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian palkinnon vuonna 2013. Vuonna 2015 Cipullo sävelsi David Masonin laatimaan librettoon oopperan "After Life for Music of Remembrance". Kyseisestä dramaattisesta kuvauksesta Gertrude Steinin ja Pablo Picasson haamujen kohtaamisesta myönnettiin National Opera Associationin Dominick Argento -kamarioopperapalkinto. Cipullon teosten levytyksiä on julkaistu Naxos-levymerkillä.
Instituto Nacional de Lenguas Indígenas

Instituto Nacional de Lenguas Indígenas ("Kansallinen alkuperäiskielten instituutti", lyh. INALI) on Meksikon valtiollinen instituutio, jonka tehtävä on dokumentoida, tutkia ja suojella maan kotoperäisiä alkuperäiskieliä sekä edistää niiden käyttämistä. INALI on perustettu 13. maaliskuuta 2003. Vuonna 2014 laitoksen vuosibudjetti oli 112 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
INALI:n ylläpitämän luettelon mukaan Meksikossa puhutaan 68 alkuperäiskieltä, jotka kuuluvat 11 eri kieliperheeseen. Työ aloitettiin vuonna 2008, jolloin INALI otti vastuun maan alkuperäiskielten elvytystyöstä.
Vuonna 2017 INALI:n pääjohtajaksi nimitettiin Juan Gregorio Regino, joka on kaksikielinen runoilija, jonka tuotannon kielet ovat espanja ja mazatec.
Siniotsamomotti

Siniotsamomotti eli sinipäämomotti ("Momotus momota") on momottien heimoon kuuluva, sademetsissä esiintyvä lintulaji, jonka levinneisyysalue ulottuu Meksikosta Etelä-Amerikan keskiosiin.
Koko ja ulkonäkö.
Vaikeasti havaittava siniotsamomotti on 40–48 senttimetrin mittainen ja 145-grammainen lintu, jonka höyhenpuvun väri vaihtelee vihreästä ja kellanruskeasta vihreänkeltaiseen; pää on loistavan sininen. Pitkä ja kaareva nokka on musta, pyrstö vihreä ja sinikärkinen. Kahden keskimmäisen ja pisimmän pyrstösulan osin paljaat kärjet päättyvät soikeisiin "silmiin".
Siniotsamomotin ääni on kaksitavuinen huhuilu "ouu-ouud", joka muistuttaa hieman pöllön tai kyyhkyn huhuilua. Lintu on enimmäkseen hämäräaktiivinen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Siniotsamomotin elinympäristöä ovat sademetsien lisäksi rannikko- ja vuoristometsät, puistot, puutarhat ja viljelysmaat. Levinneisyysalue ulottuu Meksikosta Etelä-Amerikan keskiosiin sekä Trinidadiin ja Tobagoon.
Lisääntyminen.
Siniotsamomotin pesä on maahan kaivettu 1,5–4 metrin syvyinen onkalo, johon naaras munii maalis-huhtikuussa 3–4 munaa. Haudonta kestää 21 vuorokautta, ja siihen osallistuvat sekä koiras että naaras. Poikaset lähtevät pesästä vasta lentokykyisinä.
Ravinto.
Siniotsamomotin ravintoa ovat hyönteiset, tuhatjalkaiset, etanat, kotilot, madot, pienet matelijat ja sammakkoeläimet sekä sammalet ja hedelmät.
Masi Saurén

Masi Saurén (s. 16. lokakuuta 1987 Helsinki) on suomalainen tanssija ja tanssinopettaja, sekä boogie woogien maailmanmestari. 
Kilpaura.
Saurén aloitti tanssimisen 10-vuotiaana showtanssilla, street tanssilla, jazzilla ja breakdancella. Sitä ennen hän harrasti pari vuotta taitoluistelua sekä useamman vuoden judoa. 
Hän on voittanut monia rock’n’swing -tanssien suomenmestaruuksia useiden eri parien kanssa (6 x boogie woogie, 3 x lindy hop ja 1 x bugg). 
Boogie woogien PM-hopeaa Saurén on voittanut vuosina 2009 ja 2021, lindy hopin PM-hopeaa vuonna 2015, sekä boogie woogien PM-pronssin vuonna 2012. 
Hän on voittanut boogie woogien MM-kultaa vuonna 2021 ja MM-hopeaa vuonna 2022 yhdessä Anna Tyutyunyukin kanssa.
Masi Saurén ja Anna Tyutyunyuk on valittu vuoden tanssiurheilijoiksi vuonna 2022.
Saurénille on myönnetty ESLUn kultainen ansiomerkki boogie woogien yleisen sarjan maailmanmestaruudesta vuonna 2022.
Saurén päätti boogie woogie kilpauransa boogie woogien seniorisarjan maailmanmestaruuteen vuonna 2023.
Ilija Mirtšev

Ilija Georgiev Mirtšev (, 1. helmikuuta 1934 Sofia – 5. elokuuta 2007) oli bulgarialainen koripalloilija.
Mirtšev voitti Bulgarian miesten maajoukkueessa EM-hopeaa Bulgarian-kotikisoissa 1957 ja EM-pronssia Jugoslaviassa 1961. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös Melbournen kesäolympialaisissa 1956 (Bulgaria viides), Rooman kesäolympialaisissa 1960 (16:s), vuoden 1959 MM-kilpailuissa (seitsemäs) ja vuosien 1953 (yhdeksäs), 1955 (neljäs), 1959 (viides) ja 1963 (viides) EM-kilpailuissa. Mirtšev kuoli sairastettuaan pitkään 73-vuotiaana 5. elokuuta 2007.
Georgi Kănev

Georgi Stantšev Kănev (, 6. toukokuuta 1934 Kazanlăk – joulukuu 2012) oli bulgarialainen koripalloilija.
Kănev voitti Bulgarian miesten maajoukkueessa EM-hopeaa Bulgarian-kotikisoissa 1957. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös Melbournen kesäolympialaisissa 1956 (Bulgaria viides), Rooman kesäolympialaisissa 1960 (16:s), vuoden 1959 MM-kilpailuissa (seitsemäs) ja vuosien 1959 (viides) ja 1963 (viides) EM-kilpailuissa. Seuratasolla Kănev voitti ainakin kolme Bulgarian mestaruutta ja yhden Bulgarian cup-mestaruuden. Hän kuoli 78-vuotiaana joulukuussa 2012.
Vladimir Gantšev

Vladimir Gantšev (, 1931 – toukokuu 2011) oli bulgarialainen koripalloilija.
Gantšev voitti Bulgarian miesten maajoukkueessa EM-hopeaa Bulgarian-kotikisoissa 1957. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös Unkarin EM-kilpailuissa 1955, missä Bulgaria sijoittui neljänneksi. Pitkään sairastaneen Gantševin kuolemasta uutisoitiin 23. toukokuuta 2011.
Geórgios Zaḯmis

Geórgios Zaḯmis (, 28. kesäkuuta 1937 Pireus – 1. toukokuuta 2020 Pireus) oli kreikkalainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja.
Zaḯmis voitti Louhi-veneluokan olympiakultaa Roomassa 1960. Venekuntaan kuuluivat hänen lisäkseen kruununprinssi Konstantin ja Odysséas Eskitzóglou. Zaḯmis kilpaili Louhi-luokassa myös Tokion kesäolympialaissa 1964, missä Kreikka sijoittui kahdeksanneksi, ja Méxicon kesäolympialaisissa 1968, missä sijoitus oli 15:s. Zaḯmis kuoli 82-vuotiaana 1. toukokuuta 2020.
Boomerang Fu

Boomerang Fu on Crancy Watermelonin kehittämä taistelupeli, jossa hedelmä- ja ruokahahmot taistelevat keskenään. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille, Nintendo Switchille ja Xbox Onelle 13. elokuuta 2020. PlayStation 4:lle ja PlayStation 5:lle peli julkaistiin 13. tammikuuta 2022.
Luettelo Aku Ankan taskukirjoista (501–525)

Tämä on luettelo Aku Ankan taskukirjojen numeroista 501–525.
Henri Rang

Henri Rang (8. kesäkuuta 1902 Lugoj – 25. joulukuuta 1946) oli romanialainen esteratsastaja ja olympiamitalisti.
Rang saavutti yksilökilpailussa olympiahopeaa Berliinissä 1936. Olympiamitali oli Romanian historian ensimmäinen ratsastuksesta ja ylipäänsä yksilökilpailusta. Rang kuoli vain 44-vuotiaana joulupäivänä 1946 kolaroituaan Adolf Hitleriltä Berliinissä saamallaan moottoripyörällä.
Särkilampi

Särkilampi voi tarkoittaa seuraavia:
Gilesin piirikunta

Gilesin piirikunta voi tarkoittaa:
Jusein Mehmedov

Jusein Alitiev Mehmedov (, 25. tammikuuta 1924 Razgrad – 9. maaliskuuta 2014 Istanbul, Turkki) oli bulgarialainen vapaapainija ja olympiamitalisti.
Bulgarian turkkilaisvähemmistöön kuulunut, yli 87 kilogramman painoluokassa kilpaillut Mehmedov saavutti olympiahopeaa Melbournessa 1956 ja MM-pronssia Istanbulissa 1957. Hän päätti kilpauransa vuonna 1959 ja toimi sen jälkeen painivalmentajana Bulgariassa kunnes muutti vuonna 1989 Turkkiin. Hän kuoli Istanbulissa 90-vuotiaana 9. maaliskuuta 2014.
Hachijō (Tokio)

Hachijō () on Japanin maaseutukaupunki Tokion metropolissa. Se käsittää Izusaariin kuuluvat Hachijōjiman ja Hachijō-kojiman saaret, jotka sijaitsevat Tyynessä valtameressä noin 287 kilometriä Tokion kaupunkialueelta etelään. Vain saarista suurikokoisempi, Hachijōjima, on asuttu. Kunta kuuluu Hachijōn aliprefektuuriin. Hachijōssa on 7 091 asukasta (elokuussa 2022) ja sen pinta-ala on 72,23 neliökilometriä.
Maantiede.
Hachijōn kuntaan kuuluvat saaret ovat tuliperäisiä. Ne kuuluvat samaan tulivuoriketjuun kuin Fujivuori Honshūn saarella. Hachijōjima on kahdesta saaresta huomattavasti suurikokoisempi, 69,1 neliökilometrin laajuinen. Saari on pullokurpitsan muotoinen, ja siellä kohoaa kaksi vuorenhuippua, pohjoisessa 854,3 metriä korkea Hachijō-Fuji ja etelässä 700,9 metriä korkea Miharayama. Saarella on viisi kylää, jotka jaetaan kahteen alueeseen: Sakauen (坂上) alueeseen Miharavuoren ympärillä kuuluvat Kashitaten, Nakanogōn ja Sueyoshin kylät, Sakashitan (坂下) alueeseen saaren keskiosassa kuuluvat Mitsunen ja Ōkagōn kylät. Kunnan keskusta sijaitsee Ōkagōssa saaren länsirannikolla.
Hachijō-kojiman saari sijaitsee 7,5 kilometriä Hachijōjimasta länteen. Saari on 3,1 neliökilometrin laajuinen, ja siellä kohoaa 616,8 metriä korkea Ōtairasan. Nykyisin saari on asumaton.
Kuroshiovirran ansiosta saarten ilmasto on lämpimän kostea ja sademäärät ovat suuria. Kunnan koko alue kuuluu Fujin–Hakonen–Izun kansallispuistoon.
Historia.
Hachijōjimalla lienee ollut ainakin ajoittaista asutusta jo noin 7 000 vuotta sitten. Japanin keskushallinto ulotti valtansa saarille Muromachi-kaudella vuonna 1338. Seuraavien vuosisatojen aikana saarten ja niillä tuotetun keltaisen "kihachijō"-kankaan hallinnasta taistelivat useat klaanit. Historiallisesti alueelle lähetettiin ihmisiä maanpakoon Japanin pääsaarilta. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla saarille saapui noin 1 900 maanpakoon tuomittua.
Meiji-restauraation jälkeen Hachijōn alue kuului joidenkin vuosien ajan muun muassa Shizuokan prefektuuriin, kunnes se liitettiin Tokion prefektuuriin vuonna 1878. Hachijōn kyläkunta perustettiin vuonna 1954, kun viisi saarilla sijainnutta kyläkuntaa liitettiin yhteen. Maaseutukaupunki Hachijōsta tuli seuraavana vuonna, kun siihen yhdistettiin alueen kaksi jäljellä ollutta kyläkuntaa. Hachijō-kojiman saari jäi asumattomaksi vuonna 1969.
Talous.
Merkittäviä elinkeinoja ovat leikkokukkien ja huonekasvien viljely, fermentoidun "kusaya"-kalan ja "kihachijō"-kankaan tuotanto, kalastus ja turismi.
Liikenne.
Hachijōta palvelee Hachijōjiman keskiosassa sijaitseva Hachijōjiman lentoasema, josta on säännöllinen lentoyhteys Tokioon Hanedan lentoasemalle. Saarella on kaksi satamaa, Yaene ja Kamiminato. Säännöllisiä laivayhteyksiä niistä on Tokioon sekä Aogashiman, Mikurajiman ja Miyakejiman saarille.
Yhdistetty maloni- ja metyylimalonihappovirtsaisuus

Yhdistetty maloni- ja metyylimalonihappovirtsaisuus (, CMAMMA) on perinnöllinen aineenvaihdunnallinen sairaus, jonka tunnusmerkkejä ovat kehon kohonneet malonihappo- ja metyylimalonihappopitoisuuden. Jotkut tutkijat arvioivat, että CMAMMA saattaa olla yksi kaikkein tavallisimmista metyylimalonihappovirtsaisuustaudeista ja mahdollisesti myös yksi kaikkein tavallisimmista synnynnäisistä metabolisista häiriöistä. Koska tautia diagnosoidaan vain harvoin, se jää usein myös huomaamatta tutkimuksissa.
Oireet.
CMAMMA:n kliinisten fenotyyppien oirekirjo on laaja, ja taudin vakavuusaste vaihtelee täysin asymptoottisesta niin leviin kuin vakaviinkin oireisiin. Taustalla olevaa patofysiologiaa ei vielä ymmärretä. Seuraavia oireita on raportoitu kirjallisuudessa:
Lapsuudessa ilmaantuvat ensioireet ovat useimmiten intermediaariaineenvaihdunnan häiriöitä, kun puolestaan aikuisilla taudin ensioireet ovat usein neurologisia.
Syyt.
CMAMMA voidaan jakaa sen taustalla olevien syiden perusteella kahteen eri perinnölliseen tautiin: toinen johtuu ACSF3-geenin (OMIM#614265) koodaaman mitokondriaalisen acyl-CoA synthetase family member 3 -entsyymin puutoksesta. Toinen puolestaan johtuu MLYCD-geenin (OMIM#248360) koodaaman malonyylikoentsyymi-A-dekarbokslylaasientsyymin puutoksesta.
Diagnoosi.
Koska kliininen oirekirjo on laaja ja koska tauti jää usein huomaamatta vastasyntyneiden seulonnoissa, CMAMMA:ta pidetään alitunnistettuna ja -diagnosoituna tautina.
Vastasyntyneiden seulonnat.
Koska ACSF3-geenin aiheuttama CMAMMA ei aiheuta metyylimalonyylikoentsyymi-A:n, malonyylikoentsyymi-A:n tai propionyylikoentsyymi-A:n kerääntymiä, eikä poikkeamia nähdä asyylikarnitiinin profiilissa, CMAMMA jää huomaamatta vastasyntyneiden verestä tehtävissä standardiseulonnoissa.
Quebecin provinssi on tässä erityistapaus. Verikokeen lisäksi he seulovat myös vastasyntyneiden virtsan 21. päivänä syntymästä Quebecin vastasyntyneille suunnatun Quebec Neonatal Blood and Urine Screening -ohjelman yhteydessä. Tämän myötä Quebec on mielenkiintoinen provinssi CMAMMA-tutkimusta ajatellen, koska se edustaa maailman ainoaa potilaskohorttia, johon ei kohdistu valintaharhaa.
Malonihapon ja metyylimalonihapon suhde.
CMAMMA voidaan helposti erottaa klassisesta metyylimalonivirtsaisuudesta laskemalla malonihappo/metyylimalonihappo-suhde plasmasta. Tämä pätee sekä metyylimalonivirtsaisuudesta kärsiville potilaille, jotka vastaavat B12-vitamiinihoitoon, että potilaille, jotka eivät vastaa B12-vitamiinihoitoon. Virtsan malonihappo- ja metyylimalonihappopitoisuuksien käyttäminen ei sovi tämän suhdeluvun määrittelemiseen.
ACSF3-geenin aiheuttamassa CMAMMA:ssa metyylimalonihapon pitoisuudet ovat korkeammat kuin malonihapon. Malonyylikoentsyymi-A-dekarboksylaasipuutoksesta johtuvan CMAMMA:n kohdalla tilanne on päinvastainen.
Geneettiset testit.
CMAMMA voidaan diagnosoida tutkimalla ACSF3- ja MLYCD-geenit. Laajemmissa hedelmöityshoitojen yhteydessä tehtävissä kantajaseulonnoissa voidaan myös identifioida ACSF3-geenin mutaatioiden kantajia.
Paolo Mottura

Paolo Mottura (s. 26. kesäkuuta 1968 Pinerolo) on italialainen sarjakuvapiirtäjä, joka on piirtänyt Disney-sarjakuvia vuodesta 1989 lähtien. Hän on taiteilijana itseoppinut.
Elokuuhun 2022 mennessä Motturalta on julkaistu noin 160 Disney-sarjakuvatarinaa. Niistä 76:ssa esiintyy Aku Ankka, 65:ssä Roope Ankka ja 54:ssä Mikki Hiiri. Aku Ankan taskukirjan kannet ovat olleet vuonna 2019 ilmestyneestä numerosta 479 lähtien Motturan käsialaa. Mottura on tehnyt sarjakuvia myös italialaisille viikkolehdille "Sole 24 Ore" ja "La Stampa" ja tekee kuvituksia lisäksi muun muassa Clementonin palapeleihin ja Disneyn kirjoihin.
Ion Țăranu

Ion Țăranu (14. maaliskuuta 1938 Turnu Măgurele – 2005) oli romanialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiamitalisti.
Pääasiassa 78–79 kilogramman painoluokassa kilpaillut Țăranu voitti olympiapronssia Roomassa 1960 ja EM-hopeaa Minskissä 1967. Vuoden 1961 MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi, Tokion kesäolympialaisissa 1964, Méxicon kesäolympialaisissa 1968 ja vuoden 1963 MM-kilpailuissa viidenneksi ja vuosien 1966 ja 1967 MM-kilpailuissa kuudenneksi.
Ikuinen ystävä

Ikuinen ystävä on suomalaisyhtye Scandinavian Music Groupin 19. elokuuta 2022 julkaistu yhdeksäs studioalbumi. 
Albumin oli tarkoitus olla yhtyeen albumitrilogian ("Terminal 2", 2014 ja "Baabel", 2015) viimeinen osa, mutta tekovaihessa albumikokonaisuus muuttui kahta edeltävää albumia ”pehmeämmäksi ja lämpimämmäksi”.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt Joel Melasniemi ja sanoittanut Terhi Kokkonen, paitsi kappaleen ”Ihme”, jota on ollut säveltämässä myös Antti Lehtinen.
Gian Carlo Malchiodi

Gian Carlo Malchiodi (1917 Milano, Italia – 22. syyskuuta 2015 Milano) oli italialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan.
Giordano Forti

Giordano Forti (1910 Milano, Italia) oli italialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan.
James Wade

James Wade (s. 6. huhtikuuta 1983 Aldershot, Englanti) on englantilainen dartsinpelaaja. Hän on voittanut dartsin euroopanmestaruuden vuonna 2018, ja yhteensä kaikkiaan 11 PDC:n major-turnausta.
Ura.
Waden läpimurto huipulle tapahtui vuoden 2006 World Matchplay -turnauksessa, jossa hän selviytyi finaaliin häviten kuitenkin Phil Taylorille. Seuraavana vuonna hän otti ensimmäiset major-voittonsa voittamalla Terry Jenkinsin sekä World Matchplay- että World Grand Prix -turnauksissa. Menestyksen myötä Wade nousi vuonna 2007 maailmanrankingissa sijalle 3, ja hänet palkittiin PDC:n vuoden pelaajana vuosina 2007 ja 2008. MM-kisoissa Wade on selviytynyt välieriin kolmesti, vuosina 2009, 2012 ja 2013.
Simon Whitlock

Simon Whitlock (s. 3 maaliskuuta 1969 Cessnock, Australia) on kaikkien aikojen menestyksekkäin australialainen dartsinpelaaja. Whitlock on voittanut dartsin EM-kisat vuonna 2012, ja saanut MM-kisoissa hopeaa vuonna 2010.
Ura.
Whitlockin läpimurto huipulle tapahtui vuoden 2010 MM-kisoissa jossa hän selviytyi finaaliin, häviten kuitenkin sen Phil Taylorille. Vuoden 2012 EM-voiton lisäksi Whitlock on päässyt finaaliin EM-kisoissa vuosina 2013 ja 2018. Vuonna 2014 hän saavutti uransa toistaiseksi parhaan maailmanranking-sijoituksen 3.
Vuonna 2022 Whitlock voitti yhdessä Damon Hetan kanssa Australialle historian ensimmäisen maajoukkueiden World Cup of Dartsin päihittämällä finaalissa Walesin maajoukkueen Gerwyn Pricen ja Jonny Claytonin. Whitlockista tuli tuolloin myös yksi maailman viidestä dartsinpelaajasta, jotka ovat pelanneet World Cup of Dartsin finaalissa kahden eri joukkuetoverin kanssa.
Ilona irti

Ilona irti on Timo-Juhani Kyllösen säveltämä monologiooppera, jonka libreton on kirjoittanut kirjailija Leena Lehtolainen. Kyllönen on säveltänyt oopperan tyttärensä Aurora Marthensin laulettavaksi. Oopperan kantaesitys oli 18. elokuuta 2022 Espoon tuomiokirkossa Urkutyö &amp; aaria -festivaalilla. Ooppera valmistui 2020, mutta koronapandemian takia sen ensiesitystä lykättiin kaksi vuotta.&lt;ref name = "Lampila"&gt;&lt;/ref &gt;
Oopperassa on yksitoista kohtausta, joissa kuvataan naisen asemaa nyky-yhteiskunnassa synkkänä. Nainen joutuu toksisen maskuliinisuuden ja alistamisen uhriksi, ja sitä kuvataan seksuaalisen ahdistelun ja raiskauvaaran kohteeksi joutumisen kautta. Ooppera huipentuu yhdeksännessä osassa "Vimmassa", jossa ahdistelun kohteeksi joutunut nainen lyö miestä.
Vaikka libretossa on myös keveyttä ja leikkisyyttä, kapellimestarina kantaesityksessä toiminut Kyllönen käytti kriitikko Hannu-Ilari Lampilan mukaan aiheen vuoksi raskaita ja rajuja työkaluja. Syyttelyn lisäksi nainen käy välillä sisäistä dialogia itsensä kanssa ja syyttää silloin itseäänkin. Hän kaipaa rakkautta ja kosketusta, mutta kosketus on kähmimistä.
Lampila arvioi Marthensin ääntä vaikuttavan dramaattiseksi, mutta lyyriset sävyt puuttuvat vielä. Hän vertaa esitystä vihan ja taisteluhalun osalta nuorten naisten punkyhteisiin. Lopun naurukohtauksen Lampila kuulee raivonpurkauksena.
Vihtalampi

Vihtalampi voi tarkoittaa seuraavia:
Elena Săcălici

Elena Săcălici (myöh. Petroșanu, 18. heinäkuuta 1935 Huedin – 1. lokakuuta 1959) oli romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Săcălici voitti joukkuekilpailussa olympiapronssia Melbournessa 1956, missä hän myös sijoittui yhteisvoimistelussa viidenneksi ja ottelussa 30:nneksi. Telineillä hän oli parhaimmillaan hypyssä 27:s. Hän voitti joukkuekilpailupronssia myös Moskovan MM-kilpailuissa 1958. Săcălici kuoli vain 24-vuotiaana vuonna 1959.
Viitalammi

Viitalammi voi tarkoittaa seuraavia:
Atanasia Ionescu

Atanasia Ionescu (myöh. Albu, 19. maaliskuuta 1935 Ploiești – 1990) oli romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Ionescu voitti joukkuekilpailussa olympiapronssia Roomassa 1960, missä hän myös sijoittui ottelussa 21:nneksi ja telineillä parhaimmillaan puomilla 21:nneksi. Rooman kesäolympialaissa 1964 hän oli joukkuekilpailussa kuudes, ottelussa 41:s ja telineillä parhaimmilaan eritasonojapuilla 27:s. Ionescu voitti joukkuekilpailupronssia myös Moskovan MM-kilpailuissa 1958.
Timo Aalto (yrittäjä)

Timo Mikael Aalto (s. 22. marraskuuta 1972) on suomalainen tapahtuma-alan yrittäjä, Pohjoismaiden suurimman tapahtumamarkkinointitoimiston Tapaus Oy:n toimitusjohtaja ja toinen sen perustajista. Hän on rullalautailun Suomen mestari (1990). Vuonna 2025 hänelle myönnettiin tapahtumaneuvoksen arvonimi.
Ura.
Aalto oli vuonna 1994 perustamassa Elämystaikurit-nimistä tapahtumayritystä. Se kasvoi 2000-luvun alussa merkittäväksi suomalaiseksi yritystapahtumatoimistoksi ja vaihtoi vuonna 2007 nimekseen Louder.
Vuonna 2012 Aalto perusti Tilaisuuksien ideointi- ja toteuttamistoimisto Tapaus Oy:n yhdessä Joonas Pataman kanssa. Vuonna 2013 Aalto ja muut osakkaat myivät yrityksen sijoitusyhtiö Capmanille, jossa siitä tuli osa Bright Group -konsernia. Osakkaat ostivat yrityksen takaisin vuonna 2018 ja myivät sen MB-rahastoille vuonna 2019 ja ostivat samassa yhteydessä kuluttajatapahtumiin erikoistuneen Roof Productions Oy:n.
Tapaus Oy on Aallon johtamana kasvanut Pohjoismaiden suurimmaksi tapahtuma-alan toimijaksi. Kasvua ovat vauhdittaneet yrityskaupat: Tapauksen emoyhtiö Liwlig Group osti vuosina 2020 ja 2021 ruotsalaiset tapahtumatoimistot Eventyrin ja Nine Yardsin sekä vuonna 2022 norjalaisen 6.Sansin. Yritysryhmä työllistää yli 220 henkilöä Suomessa, Ruotsissa, Yhdysvalloissa ja Norjassa, ja sen pro forma -liikevaihto on noin 70 miljoonaa euroa vuonna 2022. Yritys pystyi kasvattamaan henkilöstömääräänsä vuosina 2020–2021, vaikka alan liikevaihto Suomessa kutistui yli viidenneksen. Aalto toimii myös Liwlig Groupin toimitusjohtajana.
Vuonna 2020 alkaneesta koronapandemiasta lähtien Tapaus Oy on Aallon johdolla panostanut perinteisten tapahtumien lisäksi virtuaalitapahtumiin.
Aalto on koulutukseltaan ylioppilas.
Yksityiselämä.
Aalto on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta.
Millie MacKey

Millie MacKey oli varakas skotlantilainen, joka asui Pallasjärvellä Lapissa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Hän tuli tunnetuksi erikoisista tempauksistaan. MacKeyn tempauksille oli ominaista, että mikään hänen teettämänsä työ ei saanut tulla täysin valmiiksi ja rahaa piti kulua mahdollisimman paljon. Paikalliset ihmiset kutsuivat häntä nimillä Skotlannin äijä, Kotlannin pappa, Kotlannin äijä tai Skotlannin pappi. Hänen arveltiin olleen ammatiltaan kaivosinsinööri tai lääkäri.
Millie MacKey asui Lapissa ensin Kemijärvellä mutta muutti vuoden 1890 tienoilla Pallasjärvelle, jossa hän asui parinkymmenen vuoden ajan. Hän asui aluksi Aaron Mäykkysen talossa Pallasjärven rannalla mutta alkoi sitten rakennuttaa omaa taloaan. Pallasjärven rantaan valmistui kodanmallinen korkea kirkoksi kutsuttu rakennus sekä toinen kaksikerroksinen talo. MacKey purki molemmat rakennukset parin vuoden päästä, mutta kotarakennus jäi osittain purkamatta. MacKey harrasti Pallasjärvellä kalastusta ja metsästystä. MacKey raivautti pensaita Pallasjärveen laskevan Pyhäjoen varrelta, jotta hän olisi voinut helpommin onkia kaloja. Hän teetti Kemijärven Luusuan kylässä vanhasta kirkkoveneestä laivan tapaisen aluksen ja lähti kuljetuttamaan sitä metsiä pitkin Pallasjärvelle. Kuljetusta varten metsään täytyi hakata puista vapaa seitsemän metriä leveä linja Luusuasta Kittilän Alakylään MacKeyn maksaessa kaadettujen puiden arvon. Laivan kuljetus jäi kuitenkin kesken Kittilän Alakylässä, kun laivaa kuljettaneet miehet lähtivät heinätöihin ja laiva jäi metsään lahoamaan. Työpalkat kuljetuksessa mukana olleille miehille MacKey maksoi vasta käräjöinnin jälkeen. Laivan kajuutan MacKey vedätti kuitenkin Pallasjärvelle. 
Kun MacKey piti Kolströmin kaupassa myytyjen jauhoja liian kalliina, hän osti jyvät paikalliselta talonpojalta ja kuljetti sitten lähimmälle Raattaamnkylässä sijainneelle myllylle jauhettaviksi. MacKey joutui kuitenkin kunnostamaan myllyn ennen kuin hän sai jyvät jauhetuiksi, joten jauhot tulivat kalliiksi. MacKey työllisti paikallsia myös perustamalla Pallasjärven laivaston. Miehet hakivat kaarnapuita metsästä ja veistivät niistä kaarnalaivoja. Laivoihin lastattiin sitten naisten ja lasten leipomia savikakkuja muurahaisten toimiessa kaarnalaivojen miehistönä. Savi oli tuotu järven takaa MacKeyn sepällä teettämällä savireella.
MacKey lähti Pallasjärveltä sairastuttuaan vakavasti ja muutti sitten ulkomaille. Toisen tarinan mukaan hän kuoli Muoniossa ja pyysi testamentissaan, että hänen ruumiinsa poltetaan ja tuhka laitetaan pulloon. Hänen Pallasjärven rannalle rakennuttamansa kotarakennus oli pystyssä vielä 1930-luvulla. Pallastalon vanhan asuinrakennuksen kamarin seinät ja katto olivat myös vielä tuolloin tapetoituina The Times-lehden vuoden 1892 numeroilla.
Mackey

Mackey tai MacKey on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Leonardon ikkunat

Leonardon ikkunat (myös Leonardon ikkunat - kuolemanpelon messu) on Pirjo Honkasalon ohjaama ja Pirkko Saision käsikirjoittama televisioelokuva vuodelta 1986.
Elokuvan aiheena on Leonardo da Vincin "Viimeinen ehtoollinen" -freskon restauroiminen.
Georg Reinhold Wilhelm Zilliacus

Georg Reinhold Wilhelm Zilliacus (9. syyskuuta 1858 Kattila, Inkeri – 9. huhtikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja liikemies.
Zilliacuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Reinhold Woldemar Zilliacus (1830–1865) ja Ida Alexandra Bastman. Hän kävi Pietarin saksalaista koulua ja pääsi ylioppilaaksi 1881 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta. Zilliacus opiskeli sitten oikeustiedettä Helsingin yliopistossa.
Zilliacus opetti venäjän kieltä Raahen Porvari- ja Kauppakoulussa 1882–1883 ja oli saksan kielen opettajana Helsingin ruotsalaisessa normaalilyseossa 1887–1898 sekä työskenteli valantehneenä kielenkääntäjänä. Hän toimi sitten liikemiehenä ja oli kovasimia valmistaneen Västilä Oy:n toimitusjohtajana. Yhtiön Kuhmoisten Leppäkosken kylässä sijainnut Tampparin kosken hiomo valmisti jopa 5 000 kovasinta päivässä. Kovasimia vietiin Venäjälle, mutta vuoden 1917 Venäjän vallankumous sulki nämä markkinat ja Zilliacus joutui etsimään uusia ostajia muun muassa Tšekkoslovakiasta ja Itävallasta.
Asemanseutu (Mynämäki)

Mynämäen Asemanseutu on asuinalue, kyläkunta ja osa Mynämäen kirkonkylän taajamaa Mynämäessä Varsinais-Suomessa. Aiemmin, ainakin vuodesta 1960 vuoteen 1995 se muodosti oman taajamansa mutta ainakin jo vuonna 2000 se on katsottu osaksi Mynämäen kirkonkylän taajamaa.
Mynämäen Asemanseudun taajama muodostui Uudenkaupungin radan varteen vuonna 1923 avatun Mynämäen rautatieaseman ympärille. Asemasta muodostui tärkeä sekä matkustaja- että tavaraliikenteen solmupaikka, ja aseman läheisyyteen sijoittui muun muassa kaksi viljavarastoa ja vuonna 1952 sinne muutti runsaasti työpaikkoja tarjonnut, maatalouskoneita valmistanut Jukon konepaja.
Kyläkeskuksena Asemanseudun taajaman ympärille muodostunut Aseman koulupiiri kattoi 12 kylää ja alueen väkiluku vuonna 2015 oli noin 500. Vuonna 2014 Mynämäen Asemanseutu valitttiin Varsinais-Suomen vuoden kyläksi. Kyläyhdistyksen Mynämäen asemanseudun kylät aikaansaannoksiin kuuluu muun muassa Mynäjoen rannassa sijaitseva Asmandian ulkoilualue joka toimii muun muassa 6 km pituisen luontopolun lähtöpaikkana.
Joseph Calasanz

Pyhä Joseph Calasanz (11. syyskuuta 1556 Petralta de Sal, Barbastro, Aragonia, Espanja – 25. elokuuta 1648 Rooma, Italia) oli espanjalainen pappi, pyhimys ja piaristien perustaja. Hän oli Don Pedro Calasanzin ja Donna Maria Gastonian nuorin lapsi viidestä. Joseph sai hyvän koulutuksen kotona ja Petraltan koulussa. Hän sai tutkinnot kanonisessa laissa ja teologiassa ja vihittiin papiksi 17. joulukuuta 1583. Pappisvihkimyksensä jälkeen hän oli useissa eri viroissa Albarricinin hiippakunnassa Espanjassa. Hän perusti 1621 hengellisen yhteisön joka tunnetaan nimellä piaristit. Hän kuoli 1648 Roomassa luonnollisista syistä ja haudattin San Pantaleon kirkkoon. 
Paavi Benedictus XIV julisti Calasanzin autuaaksi 18. elokuuta 1748 ja paavi Klemens XIII julisti hänet pyhimykseksi 16. heinäkuuta 1767. Hän eli seuraavien 13 paavin hallintokausien aikana: Paavali IV (1555–1559), Pius IV (1559–1565), pyhä Pius V (1566–1572), Gregorius XIII (1572–1585), Sixtus V (1585–1590), Gregorius XIV (1590–1591), Innocentius IX (1591), Klemens VIII (1592–1605), Leo XI (1605), Paavali V (1605–1621), Gregorius XV (1621–1623), Urbanus VIII (1623–1644) ja Innocentius X (1644–1655). Joseph Calasanz on katolisten koulujen, koululaisten, opiskelijoiden, yliopistojen ja köyhille tarkoitettujen koulujen suojeluspyhimys. Hänen muistopäiväänsä on vietetty 25. elokuuta, 27. elokuuta ja 27. marraskuuta.
Joseph Calasanzia on muistettu roomalaiskatolisessa messussa seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
Marin Bătšvarov

Marin Bătšvarov (, s. 30. kesäkuuta 1947 Sofia) on bulgarialainen jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli keskushyökkääjä. Hän pelasi Bulgarian jääkiekkoliigassa vuosina 1968–1982 edustaen Levski Sofiaa ja yhden kauden ajan myös TsSKA Sofiaa.
Bătšvarov kuului yhdessä veljensä Ilijan kanssa Bulgarian joukkueeseen Innsbruckin talviolympialaisissa 1976. Hän pelasi turnauksen kaikissa kuudessa ottelussa ja teki yhden maalin. Bătšvarov edusti Bulgariaa myös B-sarjan MM-kilpailuissa vuosina 1970 ja 1976 sekä C-sarjan MM-kilpailuissa kahdeksasti.
Mustasuu

Mustasuu () on entinen inkeriläinen kylä, joka kuului Tyrön luterilaiseen seurakuntaan. Nykyään se on Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. 
Kylä sijaitsee Nuolijoen länsirannalla. Nimi mahdollisesti johtuu liikanimestä Mustasuu, josta on tieto vuoden 1643 henkikirjassa ("Erik Anderson Mustaso" Kelton Lebedeva Gorasta (tuli Jääskestä n. v. 1634). Kylän toinen suomalainen nimi, Savota, on muunnos venäläisnimestä Zavody ("Tehtaat"). Kylän lähellä sijaitsi 1700-luvun puolivälissä Strelnan tiilittehtaat.
Vuonna 1849 kylässä asui 70 asukasta (miehiä 35 ja naisia 35), kaikki inkeriläiset (äyrämöiset). Vuonna 1926 kylässä oli 41 taloa ja 209 asukasta, niistä 184 inkeriläisiä. Hallinnollisesti se kuului Pietarin kuvernementin Pietarhovin kihlakuntaan. Neuvostoliittolainen tiedestelumies ja toimittaja Rudolf Sykiäinen oli syntynyt ja vietti lapsuudessa Mustasuussa. Muistelmiensa mukaan "suuri, runsaan viidenkymmenen ruokakunnan kylä, lähes puhtaaksi inkeriläinen, oli levittäytynyt pitkäksi talojonoksi Strelkan eli Nuolijoen vasemmalle rannalle".
Shackletonin jäähylly

Shackletonin jäähylly tai jäälautta on itäisellä Etelämantereella sijaitseva jäähylly. Sen löysi vuonna 1911–1914 tutkimusmatkailija Douglas Mawson, joka nimesi sen Ernest Shackletonin mukaan. Shackletonin jäähylly on yksi Etelämantereen suurimmista jäähyllyistä, ja vuonna 2004 sen paksuus vaihteli 200–300 metrin välillä. Jäätikköjen laidoilla paksuus saavutti jopa 600 metriä. Jäähyllyyn valuu jäätä pääasiassa Northcliffen jäätiköltä, Denmanin jäätiköltä ja Scottin jäätiköltä. Shackletonin jäähylly myös tukee Denmanin jäätikköä. Vuonna 2002 havaittiin, että jäähyllyn reuna vetäytyy noin 3 kilometriä vuodessa.
Shackletonin jäähyllyyn muodostuu marras–tammikuun välillä joitain järviä. Tammikuun jälkeen niiden pinta-ala alkaa pienentyä.
Etelämantereen tutkimusasemista Shackletonin jäähyllyä lähimpänä ovat venäläinen Mirnyi ja puolalainen Dobrowlowski.
Argentiinan Antarktiksen alue

Argentiinan Antarktiksen alue tarkoittaa Argentiinan omistukseensa vaatimaa aluetta Etelämantereella. Alun perin Argentiina esitti vaatimuksen 1900-luvun alussa. Etelämantereen asemaa koskeva sopimus jäädytti aluevaatimuksen, mutta Argentiina ei ole luopunut siitä. Myös maan 500 peson setelissä on karttakuva maan aluevaatimuksesta.
Chile ja Iso-Britannia vaativat osittain samoja alueita kuin Argentiina.
Aluevaatimukseen kuuluvalla alueella on kolmetoista Argentiinan tukikohtaa, joista ensimmäinen avattiin vuonna 1904. Vuonna 2010 kuudessa tukikohdassa asui yhteensä 230 ihmistä, joihin kuului yhdeksän perhettä ja 16 lasta. Esperanza-tutkimusasemalla on myös alakoulu. Argentiina laskee aluevaatimuksen kuuluvaksi Tulimaahan, ja tukikohdissa asuvilla ihmisillä on äänioikeus maan vaaleissa.
Nahkakorallit

Nahkakorallit (Alcyoniidae) tai merikourat on pehmytkoralleihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Nahkakoralleihiin luetaan kuuluvaksi 34 sukua. Heimon lajit muodostavat usein suuria yhdyskuntia, jotka voivat olla useita metrejä pitkiä. Kasvutavaltaan ne voivat olla aaltomaisia, haarautuneita tai lohkoista muodostuvia. Riippuen yhdyskunnan kalsiumkarbonaattineulasten eli skleriittien määrästä, voivat nahkakorallit olla nahkamaisia tai jäykkiä. Useissa nahkakoralleissa elää leviä symbiontteina.
Nahkakoralleja tavataan kaikista valtameristä erityisesti lämpimistä vesistä. Useat heimon lajeista tuottavat sytotoksisia yhdisteitä.
Mary Fairchild MacMonnies Low

Mary Fairchild MacMonnies Low (1858 - 1946) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, joka maalasi maisemia, alastontutkielmia ja muotokuvia. Hän maalasi paljon ulkona ja hänen töitään leimaa hieno auringonvalo. 
Elämänvaiheita.
Mary Fairchildin isä toimi lennättimen palveluksessa ja äiti harrasti miniatyyrimaalausta. Tuleva taiteiteilija työskenteli aluksi opettajana, kunnes vuoona 1884 hän ilmoittautui osa-aika opiskelijaksi St. Louisissa olevaan taidekouluun. Koulun rehtori järjesti hänelle kolmevuotisen stipendin vuosiksi 1885- 1888 ulkomailla tehtävää taideopiskelua varten.
Pariisissa Fairchild aloitti opiskelun Académie Julianissa vuonna 1885 ja piti ensimmäisen näyttelynsä jo seuraavana vuonna. Vuonna 1888 hän tuli tuolloin muodikkaan Carolus-Duranin oppilaaksi. Carolus-Duranin ateljeessa hän tapasi ensimmäisen aviomiehensä, kuvanveistäjä Frederick McMonniesin. 
Vuonna 1888 Mary Fairchild solmi avioliiton ja piti näyttelyn vuonna 1890 nimellä Miss Mary Fairchild, jotta häntä ei sekoitettaisi aviomieheensä. Kumpikin aviopuoliso oli menestyvä taiteilija ja hankkivat hienon asunnon Rue de Sèvresiltä. Kesät he viettivät 1300- luvulla rakennetussa luostarissa Givernyssä. Heidän tuttavapiiriinsä kuuluivat Isadora Duncan ja Claude Monet. 
Vuonna 1891 Fairchild McMonnies sai ateljeeseensa vieraan, joka teki merkittävän tilauksen. Bertha Palmer tilasi häneltä seinämaalauksen "Primitive Woman" vuonna 1893 pidettävään Chicagon maailmanmäyttelyyn. Toisen seinämaalauksen tekisi Mary Cassatt. 
Chicagon maailmannäyttelyn jälkeen perheen talous alkoi olla turvattu ja pariskunta osti luostarin omakseen vuonna 1901. Fairchild McMonnies pääsi Yhdysvaltain taiteilijaliiton jäseneksi vuonna 1896 ja Ranskan Société Nationale des Beaux-Artsìn vuonna 1898. Hän piti tuohon aikaan näyttelyitä ja hänen töissään on vaikutteita impressionismista. Pariskunnan avioliitto alkoi rakoilla aviomiehen uskottomuuden takia. 
Pariskunta otti avioeron vuonna 1908. Hän solmi uuden avioliiton taiteilija Will Hicok Low`n kanssa vuonna 1909. He olivat tavanneet jo vuonna 1901. Pariskunta päätti perustaa kotinsa pysyvästi Yhdysvaltoihin. Ennen lähtöään taiteilija päätti lahjoittaa kaksi teostaan museolle. Andelysin pormestari kiittä maalauksista säilyneessä kirjessään. Maalaukset lienevät tuhoutuneet toisessa maailmansodassa, sillä niitä ei ole sen jälkeen nähty.
MacMonnies Low jatkoi maalaamista loppuikänsä, vaikka viimeisinä vuosina sairaus vaikeutti elämää.
Mircea Frățică

Mircea Frățică (s. 14. heinäkuuta 1957 Pogoanele) on romanialainen judoka.
Frățică osallistui kaksiin olympialaisiin 78 kilogramman sarjassa. Moskovan olympialaisissa 1980 hän sijoittui viidenneksi. Los Angelesin olympialaisissa 1984 Frățică sai olympiapronssia, kun hän hävisi vain olympiavoiton saaneelle Frank Wienekelle.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Frățică sai 78 kg sarjassa pronssia vuonna 1993 Moskovassa. Euroopan-mestaruuskilpailuissa samassa sarjassa hän voitti Rostockissa 1982 ja oli pronssilla Wienissa 1980.
Hangon Sion-seurakunta

Hangon Sion-seurakunta () oli vuosina 1945–1974 Hangossa toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunnan syntyi vuonna 1923 perustetun Elim-seurakunnan pohjalle, mutta joka oli sittemmin yhdistynyt Helsingin Tabor-seurakuntaan. Seurakunnan perustaminen aloitettiin sodan jälkiä jättäneessä kaupungissa. Seurakunnan saarnaajina toimivat Arthur Hellström, Rainer Lindh, Nils Björklund, Harry Holmberg ja Runar Nylund. Hangon Sion-seurakunta yhdistyi Tammisaaren Betesda-seurakuntaan vuonna 1974.
Degerbyn Sion-seurakunta

Degerbyn seurakunta () oli vuosina 1926–1944 Degerbyssä toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunnan tausta on vuonna 1913 Degerbyssä julistustyötä tehneen Wendla Sundbäckin työssä, joka on perimätiedon mukaan ensimmäin suomenruotsalainen helluntailainen evankelista Etelä-Suomessa. Degerbyn helluntaiseurakunta perustettiin vuoden 1926 alussa. Alkujaan seurakunnan johtajana toimi Ernfrid Wasström. 1930-luvun alussa aloittelevana saarnaajana seurakunnassa toimi Lars-Eric Bergstén.
Porkkalan alueen luovutuksen jälkeen syyskuussa 1944 seurakunnan toiminta lakkautettiin. Lars-Eric Bergstén kuvaili seurakunnan hajottamista seuraavasti:
Mustion Betania-seurakunta

Mustion Betania-seurakunta () on vuodesta 1925 toiminut helluntaiseurakunta Mustiossa. Seurakunnan tausta on vuodessa 1922, jolloin ruotsalainen saarnaaja Joel Eriksson saapui Suomeen ja Mustioon. Aluksi Erikssonin työ kohtasi runsaasti vastustusta mutta kääntyi herätykseksi. Mustion Betania perustettiin 28. elokuuta 1925 ja perustettaessa seurakunnalla oli 34 jäsentä. Suuri osa jäsenistä oli kuulunut Karjaan baptistiseurakuntaan. Seurakunnan rukoushuone vihttiin käyttäöön vuonna 1934.
Seurakunnan johtajina ovat vuosien aikana toimineet Carl-Göst Jansson-Byrstam, E. Lundin, Ragnar Mickelsson, Stig Karlsson, Harry Holmberg, Runar Nylund, Åke Johnsson, Joel Eriksson (1925–1928), Oskar Eriksson, Lars Nordberg ja Gittan Granroth, Elisabeth Granberg , Petri Huovila ja Erik Rönnlund. Seurakunta on viettänyt vuosittain rakentamisjuhlaa helatorstaina.
Solbergin Salem-seurakunta

Solbergin Salem-seurakunta oli vuosina 1927–1931 ja uudelleen vuonna 1933 toiminut sipoolainen helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin raamatulliseksi seurakunnaksi Solbergiin ja johtajaksi tuli Einar Hellström. Seurakunta hajosi kuitenkin vuonna 1931 ja sulautui osaksi Helsingin Tabor-seurakuntaa. Salemin seurakunta herätettiin uudelleen vielä vuonna 1933 jolloin Edvin Segersven toimi johtajana, mutta lopetti sittemmin toimintansa.
Ilolan Sion-seurakunta

Ilolan Sion-seurakunta () oli vuodesta 1930 Porvoossa toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin 16. tammikuuta 1930 19 henkilön toimesta ja seurakunnan jäsenmäärä kasvoi herätyksen myötä 40:een. Ilolan Sionissa palvelleita saarnaajia ovat olleet mm. Axel Forsblom, August Lindholm, Jenny Forsblom, Henry Latvanen-Lingehall, Viola Wessman, Anna Wilkman, Brita Westerlund-Hassel, Anna Bäcklund-Björksten, Astrid Skogberg, Hjördis Lindh ja Elisabeth Granberg. Seurakunnan johtajina toimivat mm. Arne Nyman ja Stig Bäcklund.
Espoo-Kilon Saron-seurakunta

Espoo-Kilon Saron-seurakunta ( oli Espoon Kilossa toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin 13. heinäkuuta 1930 15 jäsenen toimesta. Seurakunnan ensimmäinen johtaja oli Helsingin Filadelfian diakoni Hannes Gustafsson. Vuonna 1932 seurakunta otti vastuulleena Betlehem-lepokodin Leppävaarassa, joka palveli ensisijaisesti saarnaajia. Vuonna 1935 lepokodin toiminta siirtyi Saalem-seurakunnan vastuulle. Vuoteen 1934 mennessä seurakunnan jäsenmäärä oli noussut 90:een. Myöhemmin seurakunta lakkautettiin ja jäsenet siirtyivät Helsingin seurakuntiin.