tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mekaaninen pulma

Mekaaninen pulma on logiikka- ja osin myös näppäryyspeli, joka koostuu kädessä pidettävästä esineestä, jonka osat on liitetty yhteen mekaanisesti. Pulman ratkaisemiseksi osat on yleensä tarkoitus joko saada johonkin tiettyyn järjestykseen (esim. Rubikin kuutio), ne on irrotettava toisistaan tai annetuista osista on kasattava jokin (esim. Pirunnyrkki). Eräs tunnettu mekaaninen pulma on Rubikin kuutio. Suomalainen Bolaris on taas kolmiulotteinen pallonmuotoinen liukupalapeli jossa siirretään yhtä osaa kerrallaan.
Pulmalelut Suomessa.
Suomen suurimman pulmalelukokoelman omistaa Matti Linkola, jolla on yli 4 000 pulmalelua, joista suuren osan hän on tehnyt itse.. Osa hänen kokoelmastaan, noin 2 000 kappaletta, on esillä Innofactorin toimistolla Espoossa.
Conrad Rautenbach

Conrad Rautenbach (s. 12. marraskuuta 1984) on zimbabwelainen ralliautoilija. Hänen isänsä Billy on myös rallikuljettaja.
Rautenbach voitti rallin Afrikan-mestaruuden vuonna 2007 voittaen Safari-rallin. Hän pääsi kilpailemaan ensimmäisen kerran WRC-autolla Walesin rallissa 2007, mutta hänen osaltaan ralli päättyi ulosajoon. Kaudelle 2008 Rautenbach sai sopimuksen PH Sport -yksityistalliin, jossa hän ajoi koko kauden Citroën Xsara WRC- ja Citroën C4 WRC -autoilla. Rautenbach pääsi kahdesti pisteille sijoittumalla neljänneksi Argentiinan rallissa ja kahdeksanneksi Turkin rallissa ollen kokonaispisteissä sijalla 15. Hänet muistetaan erityisesti nokkakolaristaan Sébastien Loebin kanssa Jordanian rallissa. Kaudeksi 2009 Rautenbach siirtyi Citroënin kakkostallin, Citroën Junior Teamin, ajajaksi. Hänen kartanlukijanaan toimii Daniel Barrit. Hän ajoi pisteille Kyproksen, Kreikan, Puolan ja Walesin rallissa saavuttaen 9 pistettä sijoittuen sijalle 10 kokonaispisteissä. Yhteensä Rautenbach on saavuttanut 15 pistettä WRC-sarjassa. Vuonna 2010 Rautenbach ajoi Etelä-Afrikan rallin mestaruussarjassa.
Tuomo Tompuri

Tuomo Tompuri (s. 23. kesäkuuta 1976) on suomalainen pyöräsuunnistaja ja maailmanmestari. Seuratasolla hän edustaa Kalevan Rastia.
Joensuun MM-kisoissa 2006 Tompuri voitti kultaa keskimatkalta ja viestistä. Viestissä hänen kanssaan pyöräsuunnistivat Jussi Mäkilä ja Mika Tervala. Varsovan EM-kilpailuissa 2006 hän voitti kultaa viestissä ja pronssia keskimatkalta.
Adapta World Rally Team

Adapta World Rally Team on norjalainen autourheilutalli, joka osallistui Rallin MM-sarjaan. 
Kaudella 2009 tallin Subaru Impreza WRC -autoa ajoi Mads Østberg kartanlukijanaan Ole Kristian Unnerud. Tallipäällikkönä toimii Mads Østbergin isän, entinen rallikuski Morten Østberg.
Signum (kirjastoalan lehti)

Signum on suomalainen kirjasto- ja informaatiopalvelualan ammattilehti, jota julkaisee Suomen tieteellinen kirjastoseura – Finlands vetenskapliga bibliotekssamfund ry. Lehden tilaajat työskentelevät useimmiten yritysten tietopalveluissa sekä yleisissä, tieteellisissä ja erikoiskirjastoissa. 
Signum ilmestyy neljä kertaa vuodessa ja se on perustettu vuonna 1968. Vuodesta 2022 alkaen lehti julkaistaan pääosin sähköisessä muodossa, vain yksi lehden numero julkaistaan myös painettuna. Sähköinen versio ilmestyy Tieteellisten seurain valtuuskunnan ylläpitämässä Journal.fi-verkkopalvelussa. Sähköisessä muodossa on saatavilla lehden numerot vuoden 2005 alusta (1/2005) ja sisällysluettelot vuodesta 1996 alkaen.
Lehden nimi Signum tulee kirjastoalan ammattitermistä: signum (lat. merkki) tarkoittaa tietyn teoksen (nimekkeen) paikkaa hyllyjärjestelmässä osoittavaa tunnusta, "paikkamerkkiä".
Mohamed Boudabbous

Mohamed Boudabbous (, s. 29. kesäkuuta 1983 Sfax, Tunisia) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Citroën Junior Team

Citroën Junior Team on Citroënin kakkostalli, joka kilpaili Rallin MM-sarjassa kausilla 2009–2010 ja 2012. Se perustettiin paikkaamaan Subarun ja Suzukin tehdastallien vetäytymistä MM-sarjasta.
Pimeyden ennustukset

Pimeyden ennustukset on seitsemäs osa "Darren Shanin tarina" -nuortenkirjasarjaa, jonka on kirjoittanut Darren Shan. Se julkaistiin suomeksi Kaijamari Sivillin suomentamana 2009. 170-sivuisen romaanin suomensi Tammi.
Juoni.
Darren Shanista on tehty vampyyriprinssi. Hänella on paljon töitä prinssiensalissa. Hänestä ei ole vieläkään tullut täysvampyyria.
Vampyyriheimoa odottaa tuho suuressa taistelussa Vampaneesimestaria vastaan. Ennustuksen toteutumisen voi estää vain kolme valittua jahtaajaa, joiden on lähdettävä Vampyyrivuoresta etsimään Vampaneesimestaria ja surmattava hänet. K-H talo on määrännyt jahtaajiksi Darrenin ja hänen neuvonantajansa Larten Crepsleyn. Arvoituksen kolmas jahtaaja, Vancha March, liittyy jahtiin matkan varrella. Darren ottaa kuitenkin siniviitta Harkat Muldzin matkalle mukaan, sillä vampyyrien ennustukset eivät koskeneet siniviittoja. Nelikko päättää asettua vartioimaan vampaneesien varalta Lartenin kotikaupunkia, mutta matkaan tulee mutka, kun koulutarkastaja pakottaa kouluun Darrenin, jonka äidinkielenopettajaksi päätyykin aikuiseksi naiseksi kasvanut Debbie Keiso (Darrenin entinen tyttöystävä). Kun vampaneesit tappavat Debbien naapurit ja erään Darrenin luokkalaisen tytön, joka istuu Darrenin lähellä tunneilla, on Darrenin paljastettava synkkä totuus itsestään. Lisää ongelmia tulee, kun Darrenin lapsuuden ystävä Steve Leopardi hyppää kuvioihin...
Petter Solberg World Rally Team

Petter Solberg World Rally Team on Petter Solbergin vuonna 2009 perustama yksityistalli, joka osallistui Rallin MM-sarjaan. Tallipäällikkönä toimi Ken Rees ja tallin ainoaa autoa ajoi Petter Solberg kartanlukijanaan Chris Patterson. Tallin auto oli kaudella 2011 Citroen DS3 WRC.
Subarulla kaudella 2008 ajanut Solberg jäi ilman tallipaikkaa, kun Subaru päätti vetäytyä sarjasta kauden päätyttyä. Kun muista tehdastalleista ei löytynyt vapaita ajajan paikkoja, Solberg päätti perustaa sarjaan oman tallin. Hän hankki päätukijansa John Lunden avustamana Citroën Xsara WRC -auton ja pestasi talliinsa useita entisiä Subarun työntekijöitä. Tallin ensimmäinen kisa 2009 MM-sarjassa oli kauden toinen osakilpailu, Norjan ralli, jossa Solberg sijoittui kuudenneksi. Tallin parhaaksi sijoitukseksi jäi viisi kakkossijaa.
Fournier RF-4

 
Fournier RF 4 on ranskalaisen René Fournierin vuonna 1966 suunnittelema moottoripurjelentokone. Se on taitolentokelpoinen versio Fournier RF-3 -koneesta. Konetta ovat valmistaneet Alpavia ja Sportavia-Pützer.
Jane Barkman

Jane Louise Barkman (s. 20. syyskuuta 1951 Bryn Mawr, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen entinen uimari ja olympiavoittaja. Barkman voitti vuoden 1968 kesäolympialaisista Méxicosta olympiakultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä ja pronssia 200 metrin vapaauinnista. Neljä vuotta myöhemmin Münchenistä hän voitti jälleen kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä ollen Eleanor Garattin jälkeen toinen nainen joka pystyi samaan suoritukseen.
Barkman on 169 senttimetriä pitkä ja painoi aktiiviurallaan 61 kilogrammaa. Hän edusti uintiurallaan "Vesper Boat Clubia".
Adelaide Lambert

Adelaide T. Lambert-Ballard () oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Lambert voitti vuoden 1928 kesäolympialaisista Amsterdamista olympiakultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä, yhdessä Albina Osipowichin, Martha Noreliuksen ja Eleanor Garattin kanssa. 
Hän edusti uintiurallaan "Swimming Association of New Yorkia". Lambert meni myöhemmin naimisiin ja otti käyttöön kaksiosaisen sukunimen Lambert-Ballard. Hän kuoli 88-vuotiaana huhtikuussa 1996 Bremertonissa, Washingtonissa.
Fray Bentosin sellutehdas

Fray Bentosin sellutehdas on UPM:n sellutehdas Fray Bentosissa Uruguayssa Argentiinan rajalla. Ennen joulukuussa 2009 loppuun saatettuja yritysjärjestelyjä tehdas kuului Metsä-Botnialle, joka avasi tehtaan syksyllä 2007. Tehdas tuottaa miljoona tonnia selluloosaa vuodessa.
Sopimus.
Tehdas sijaitsee Uruguayssa sitä varten luodulla vapaakauppavyöhykkeellä. Ennen toiminnan aloittamista Uruguayn hallitus allekirjoitti Suomen hallituksen kanssa sopimuksen, joka velvoitti Uruguayn hallituksen maksamaan Botnialle mahdolliset mellakoiden aiheuttamat menetykset. Uruguayn hallitus lähetti poliiseja ja sotilaita suojaamaan rakennustyömaata mielenosoittajien häirinnältä.
Rahoitus.
Vuosina 2005–2007 rakennettu tehdas maksoi 1,2 miljardia dollaria.
Botnian sellutehtaan julkiseen rahoitukseen sisältyi:
Plantaasit.
UPM:n tytäryhtiö Forestal Oriental toimittaa 90 % tehtaan raaka-aineesta. Forestal Oriental tuottaa siitä 70 % omilla viljelmillään ja ostaa 30 % puusta.
Rajajokikiista.
Argentiina syytti Uruguayta rajajokisopimuksen rikkomisesta ja vei asian Haagin kansainväliseen oikeuteen. Huhtikuussa 2007 sellutehtaan vastaiseen mielenosoitukseen osallistui 130 000 ihmistä.
Haagin kansainvälinen tuomioistuin antoi päätöksensä asiassa huhtikuussa 2010 ja totesi, ettei sellutehdas ole rikkonut maiden välisen sopimuksen ympäristösäädöksiä. Tuomioistuin kritisoi kuitenkin Uruguayta puutteellisesta tiedottamisesta. Molemmat maat lupasivat tyytyä oikeuden päätökseen.
Helen Johns

Helen Eileen Carroll (o.s. Johns, 25. syyskuuta 1914 Boston, Massachusetts – 23. heinäkuuta 2014) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Carroll voitti tyttönimellään vuoden 1932 kesäolympialaisista Los Angelesista olympiakultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä yhdessä Eleanor Savillen, Josephine McKimin ja Helene Madisonin kanssa. 
Hän edusti uintiurallaan seuratasolla "Brookline Women’s Swimming Associationia". Hän meni vuonna 1936 naimisiin Eugene Carrollin kanssa ja otti käyttöön miehensä sukunimen. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta. Carroll asui elämänsä 57 viime vuotta Sumterissa, Etelä-Carolinassa.
Maakaari

Maakaari () on kiinteistön luovutusta, kirjaamista ja panttausta koskeva Suomen laki. Maakaari sisältää muun muassa kiinteistön kauppaa, lainhuutoa ja kiinnittämistä koskevia säädöksiä. Myös Ruotsissa on oma maakaarensa.
Maakaari (1734).
Maakaari oli yksi yhdeksästä Ruotsin kuningaskunnan vuoden 1734 valistuksen ajan lain kaaresta, osasta. Sama nimi on myös Suomessa nykyisin voimassa olevalla, vuoden 1997 alussa voimaan tulleella lailla. Ruotsissa vuoden 1734 maakaari kumottiin 1972, kun uusi maakaari ("jordabalken", SFS 1970:994) astui voimaan. 
Koko vuoden 1734 laki oli lakikoonnos useista siihen asti voimalla olleista Ruotsin valtakunnan laeista ja siihen sisältyi sekä yksityisoikeudellisia että julkisoikeudellisia osia. Maakaari kuului vuoden 1734 lain yksityisoikeudelliseen osaan. Se sisälsi lain säännökset kiinteistön kaupan pakottavat muotomääräykset, joita ilman kiinteistön kauppa, esimerkiksi kiinteistömuotoisen omakotitalon, maatilan, metsän, pellon, rantapalstan tai muun sellaisen kauppa ei ole pätevä. 
Vuonna 1809 Suomi siirtyi Haminan rauhassa Venäjän yhteyteen, mutta Porvoon valtiopäivillä päätettiin, että Ruotsin vallan aikainen lainsäädäntö jäi Suomen suuriruhtinaskunnassa edelleen voimaan. Vuoden 1734 lain maakaari pysyi Suomessa voimassa, tosin moneen kertaan muutettuna, vuoden 1996 loppuun saakka. Seuraavan vuoden alussa tuli voimaan uusi saman niminen laki, joka kumosi aikaisemman. Nykyisen maakaaren säädösnumero on 540/1995. Säädösnumerossa oleva vuosiluku tarkoittaa, että laki vahvistettiin jo vuonna 1995, mutta sen voimaanastumispäiväksi määrättiin 1. tammikuuta 1997.
Vaudherland

Vaudherland on kunta Val-d'Oisen departementissa Île-de-Francen hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Sarcellesin arrondissementtiin ja Gonessen kantoniin. Kunnassa oli 92 asukasta vuoden 2006 väestönlaskennassa. Vaudherlandin pinta-ala on 0,09 neliökilometriä, ja se on näin ollen pinta-alaltaan Ranskan kolmanneksi pienin kunta Castelmoron-d'Albretin ja Plessix-Balissonin jälkeen.
Kunnan asukkaita kutsutaan ranskaksi nimellä "Vaudherlandais", "Vaudherlandaises".
Kunnasta on matkaa Le Thillayhin 1,1 kilometriä, Roissy-en-Franceen 2,1 km, Gonesseen 3,3 km, Goussainvilleen 3,6 km, Louvresiin 4,4 km, Bonneuil-en-Franceen 4,9 km ja Bouquevaliin 5 km. Ranskan pääkaupunkiin Pariisiin on matkaa 19 kilometriä.
Väkiluvun kehitys.
Vaudherlandin väkiluvun kehitys vuodesta 1968 vuoteen 2006:
Rémi Gaillard

Rémi Gaillard (s. 7. helmikuuta 1975 Montpellier, Ranska) on ranskalainen performanssitaiteilija ja koomikko. Hän sai huomiota ranskalaisessa mediassa hyvin suunniteltujen kepposten jälkeen. Esimerkiksi vuonna 2002 Lorientin jalkapallojoukkueen voitettua Ranskan cupin Rémi osallistui juhlallisuuksiin kentällä muiden pelaajien kanssa ja tervehti jopa silloista Ranskan presidenttiä, Jacques Chiracia. Chirac onnitteli Remiä hyvästä pelaamisesta, vaikka tämä ei edes pelannut koko ottelussa.
Gaillard on näyttäytynyt monissa urheilutapahtumissa, TV-peleissä ja poliittisissa tapahtumissa. Rémin motto on: "C'est en faisant n'importe quoi qu'on devient n'importe qui" eli "Tekemällä mitä vain voit olla kuka vain."
Monet tuntevat hänet parhaiten hänen Internetiin lisäämistään videoista, joissa hän esittelee jalkapallotaitojaan ja tekee kepposia. Jalkapallovideot, joissa Rémi kulkee ympäri kaupunkia tekemässä erilaisia pientä komiikkaa sisältäviä jalkapallotemppuja, tunnetaan nimillä "put it where you want it" sekä "Foot 2007", "Foot 2008", "Foot 2009", "Foot 2010" ja "Foot 2012". Jalkapalloaiheisissa videoissaan hänet nähdään useimmiten suosikkiseuransa, Montpellier HSCn väreissä. Myös Rémin tekemät huumori- ja komiikkatemput ovat Internetissä suosittuja. Rémi mm. ajaa karting-autolla Super Marioksi pukeutuneena ja heittelee banaaninkuoria ohi menevien autojen alle. Rémi tekee temppunsa yleensä Montpellier’ssa, mutta on käynyt mm. Pariisissa. Hänellä on verkkosivut ja kanavat Dailymotion- ja YouTube-videosivustoilla, jossa ovat tällä hetkellä Internetiin lisätyt videot.
Pitkäjärvi (järvi Somerolla)

Pitkäjärvi on Paimionjoen vesistöön kuuluva järvi Somerolla. Järven pinta-ala on 34 hehtaaria. Pitkäjärvi sijaitsee sen mukaan nimensä saaneen Someron Pitkäjärven kylän alueella, ja kylän vanha tonttimaa ja kotipellot ovat olleet järven etelärannalla paikalla, missä edelleen sijaitsevat Kennin ja Similän talot. Nykyinen Pitkäjärven kyläkeskus, johon kuuluvat koulu ja kyläkauppa, sijaitsee tätä vastapäätä järven pohjoisrannalla.
Pitkäjärvi on osa Somerniemen Painiosta alkavaa Paimionjoen yläjuoksun järviketjua, joka koostuu saven täyttämään kallioperän murrokseen muodostuneista yhdensuuntaisista, kapeista järvialtaista. Näitä ovat Pitkäjärven yläpuolella Åvikinjärvi (7 ha), Pusulanjärvi (62 ha), Rautelanjärvi (32 ha), Saarentaanjärvi (43 ha), Kirkkojärvi (105 ha) ja Hirsjärvi (236 ha). Pitkäjärven alapuolella on vielä Myllylammi (13 ha), jonka jälkeen Paimionjoki muuttuu jokimaiseksi lukuun ottamatta pientä Sorvastonjärveä Koskella.
Murroslaaksoa seuraa katkonainen harjujakso, jonka varrelle on muodostunut koskia paikkoihin, missä vesistö puhkaisee tiensä harjumuodostuman läpi. Alin näistä koskista on ollut nykyään säännöstelyä varten padottu Hovirinnankoski Pitkäjärven länsipäässä. Ylempänä järviketjun varrella on ollut ruoppauksen tuloksena nyttemmin kokonaan hävinnyt Rautelankoski. Kaikki Pitkäjärven yläpuoliset järviketjun järvet ovat nykyään samassa tasossa ja niiden korkeus merenpinnasta on 81,2 metriä. Järviketjun vedenpinnan korkeutta säädellään ruopattuun Hovirinnankoskeen rakennetulla Hovirinnan padolla.
Paitsi Hovirinnankosken kohdalla olevaa harjumuodostumaa, Pitkäjärveen työntyy etelässä harjujaksoon kuuluva Napinniemi. Muuten järven rannat ovat savea. Napinniemeen liittyy tarina niemen synnystä. Tarinan mukaan jättiläisämmä oli tahtonut tehdä sillan järven yli ja oli tätä varten kantanut esiliinassaan hiekkaa viereisestä Kankaannummesta järveen. Esiliinan revettyä työ jäi kesken, mutta jäljellä ovat tästä todistamassa harjuaineksesta koostuvassa nummessa Ämmänkuopiksi kutsutut kuopat ja Pitkäjärvessä niin ikään harjuaineksesta muodostunut Napinniemi.
Caudron Simoun

Caudron Simoun oli Marcel Riffardin 1930-luvulla suunnittelema ranskalainen nelipaikkainen matkalentokone, jonka ensilento tehtiin vuonna 1934. Sitä käyttivät Air Bleu -postilentoyhtiö ja toisen maailmansodan aikana yhteyskoneena Ranskan ilmavoimat, Luftwaffe ja Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimat.
Koneesta tehtiin useita versiota: C.500 Simoun I, C.520 Simoun, C.620 Simoun IV, C.630 Simoun, C.631 Simoun, C.632 Simoun, C.633 Simoun, C.634 Simoun, C.635 Simoun, C.635M Simoun ja sotilaallinen versio, joka oli ainoa, jota tehtiin satoja kappaleita.
30. joulukuuta 1935 klo 14.45 kirjailija ja lentäjä Saint Exupéry ja tämän suunnistaja André Prévot tekivät 19,5 tunnin lennon jälkeen pakkolaskun Caudron C.630 Simoun -koneella Libyaan, Saharaan. Tästä pakkolaskusta ja sen miltei molempien kuolemaan johtanut kulusta hiekka-aavikolla tuli "Pikku prinssi" -kirjan tarinan alku.
Edunvalvoja

Edunvalvoja on holhousviranomaisen tai käräjäoikeuden määräämä henkilö, joka edustaa päämiestä, eli edunvalvottavaa henkilöä niissä asioissa, joissa hän ei ole itse alaikäisyytensä tai muun, yleensä terveydellisen syyn vuoksi kykenevä itse valvomaan etujaan tai hoitamaan asioitaan. 
Alaikäisen edunvalvojina toimivat huoltaja tai huoltajat (tavallisesti vanhemmat) yhdessä. Tuomioistuin voi kuitenkin vapauttaa huoltajan edunvalvojan tehtävästä ja tarvittaessa määrätä muun henkilön alaikäisen edunvalvojaksi. Lakimääräinen huoltaja, tai muukaan edunvalvoja, ei voi toimia edunvalvojana asioissa joissa hänellä ja edunvalvottavalla voisi olla intressiristiriita. Tapaus, jossa edunvalvojan sijasta päämiestä edustaa holhousviranomaisen määräämä edunvalvojan sijainen, voi liittyä esimerkiksi perintöön, yleisjälkisäädöksen tai erityisjälkisäädöksen saantiin tai esimerkiksi päämiehen ja huoltajan välisiin kauppoihin.
Edunvalvontavaltuutetuksi kutsutaan henkilöä, jonka päämies itse on terveenä ollessaan nimennyt etujensa valvojaksi (edunvalvontavaltuutus). Digi- ja väestötietovirasto tai Ahvenanmaan valtionvirasto vahvistaa edunvalvontavaltuutuksen. Valtuutetun tehtävät ovat samankaltaiset kuin edunvalvojallakin. Erona on, että päämies on itse määritellyt valtuutuksen sisällön.
Gimme Shelter (albumi)

Gimme Shelter on The Rolling Stonesin vuonna 1971 Decca Recordsin julkaisema albumi. Nimestään huolimatta se ei ole samannimisen elokuvan soundtrack. A-puoli on kokoelma vuosien 1968-1969 materiaalista, ja b-puoli sisältää aiemmin julkaistua livemateriaalia lokakuusta 1966.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Kaupunki nimeltä Onitsha

Kaupunki nimeltä Onitsha ("Onitsha") on ranskalaisen kirjailijan Jean-Marie Gustave Le Clézion romaani vuodelta 1991. Annikki Sunin suomennos ilmestyi Otavan kirjastossa 1994. Teos hyödyntää omaelämäkerrallisia aineksia. Sen taustana on kirjailijan matka vuonna 1948 Nigeriaan äidin ja veljen kanssa tapaamaan perheen isää.
Tarinassa päähenkilön äiti ei ollut tavannut moneen vuoteen miestään, mutta perillä on edessä pettymys. Teos muodostaa parin Le Clézion toisen, vuotta myöhemmin ilmestyneen teoksen "Harhaileva tähti" kanssa. "Onitshasta" alkaen LeClezion kirjoittamisen painopiste siirtyi lapsuuteen. Esikuvakseen Le Clézio on maininnut muun muassa Joseph Conradin, ja Conradin jalanjäljissä hän kulkee tässä teoksessa pimeyden sydämeen.
Vastaanotto.
Kriitikko Petri Immonen kirjoitti "Helsingin Sanomien" arvostelussa, että ilman taustan tuntemista kirja tuskin avautuu lukijalle. Hän pitää teosta hajanaisena, ja sen henkilöt eivät hänen mielestään herätä mielenkiintoa.
Intian jalkapallomaajoukkue

Intian jalkapallomaajoukkue edustaa Intiaa kansainvälisissä miesten jalkapallokilpailuissa. Maajoukkuetta hallinnoi AIFF. Maajoukkue kuuluu Asian Football Confederationiin sekä FIFAan. Intia ei ole koskaan selvinnyt maailmanmestaruuskilpailuihin, vuoden 1950 turnaukseen se kieltäytyi osallistumasta liian korkeiden matkakustannusten vuoksi. Toisen usein kerrotun version mukaan kieltäytyminen olisi johtunut vaatimuksesta käyttää jalkapallokenkiä kun osa intialaisista pelasi mieluummin paljasjaloin.
Joukkue.
Seuraavat 23 pelaajaa valittiin kahteen vuoden 2014 MM-karsintaotteluun Arabiemiirikuntia vastaan 23–28.7.2011.
Maalivahdit:
Puolustajat:
Keskikenttä:
Hyökkääjät:
Aiheesta muualla.
http://www.the-aiff.com Intian jalkapalloliiton kotisivut
René Fournier

René Fournier (s. 14. huhtikuuta 1921) on ranskalainen lentokonesuunnittelija. Hän aloitti lentokoneiden suunnittelun 1947 ja suunnitteli uransa aikana yhteensä 12 prototyyppiä. Hänen suunnittelemiaan koneita valmistettiin yhteensä 800, ja vaikka niitä ei enää valmisteta, niitä on yhä käytössä, sillä niitä pidetään taloudellisina ja helppokäyttöisinä.
Hänen suunnittelemiaan koneita ovat RF-01, RF-2, RF-3, RF-4, RF-4D, RF-5, RF-5B, RF-6, RF-6B, RF-7, RF-8, RF-9, RF-10, RF-47.
Aristodemos (mytologia)

Aristodemos (; ) oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi kolmesta herakleidista, Kresfonteen ja Temenoksen veli. Doorilaisten maahantunkeutumisessa he valloittivat Peloponneksoksen jakaakseen sen keskenään.
Hyllos oli aikanaan kysynyt neuvoa Delfoin oraakkelilta, joka oli kehottanut tätä odottamaan "kolmatta satoa" ja sitten marssia Peloponnesokseen pitkin "kapeaa käytävää meren äärellä". Kun tätä oli yritetty ja epäonnistuttu neljä kertaa, Temenos, Kresfontes ja Aristodemos valittivat oraakkelille, että tämän neuvot olivat osoittautuneet kohtalokkaiksi niille, jotka olivat yrittäneet niitä noudattaa. He saivat vastauksen, että "kolmas sato" tarkoitti "kolmatta sukupolvea", ja että "kapea käytävä" oli Rhionin salmi. Tämä mukaisesti he rakensivat laivaston Naupaktoksessa, mutta ennen kuin he pääsivät purjehtimaan Aristodemos sai surmansa salamasta ja laivasto tuhoutui, koska yksi herakleideista oli tappanut akarnanialaisen ennustajan.
Viidennellä kerralla herakleidit onnistuivat valtaamaan Peloponnesoksen. Valloitetut maat jaettiin arvalla, jossa Aristodemoksen osuudeksi tuli Lakonia, Temesoksen Argos ja Kresfonteen Messenia. Aristodemoksen kaksoispojat Eurysthenes ja Prokles saivat isänsä osuuden, mutta koska he olivat liian nuoria, määrättiin heidän enonsa Theras heidän huoltajakseen.
Andrei Mezin

Andrei Anatoljevitš Mezin (, , s. 8. heinäkuuta 1974 Tšeljabinsk, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Pelaajauransa jälkeen Mezin on toiminut valmentajana. Vuosina 2016–2017 ja uudelleen vuodesta 2019 hän on ollut KHL-seura Dinamo Minskin maalivahtivalmentaja.
Seurajoukkueura.
Mezin aloitti uransa 1992 kotimaansa sarjassa Himik-SKA Navapolatskin kakkosjoukkueessa. Seuraavana vuonna hän suuntasi Kanadaan pelaamaan sikäläisessä Junior-A-liigassa Brockvillen joukkueessa. Tulokaskaudellaan hän pääsi pelaamaan myös yhden ottelun aikuisten sarjassa ECHL:n Roanokessa. Kahden juniorivuoden jälkeen Mezin siirtyi IHL-liigaan Fort Wayne Kometsin organisaatioon. Pelipaikka oli kuitenkin pääsääntöisesti farmiliiga CoHL:ssa Flint Generalsin maalinsuulla.
Kolmen alasarjoissa vietetyn vuoden jälkeen edessä oli paluu takaisin Eurooppaan. Kaudelle 1998–1999 pelipaikka löytyi Saksan pääsarjasta Nürnberg Ice Tigersin riveistä. Mezin ykkösvahtinaan Ice Tigers selviytyi Saksan liigan finaaleihin, muttei kyennyt voittamaan mestaruutta. Seuraavaksi kaudeksi Mezin siirtyi Berlin Capitalsin riveihin, jossa ensimmäisenä vuonna johdatti joukkueen liigan välieriin. Mezin pelasi kolme kautta joukkueen selkeänä ykkösmaalivahtina kunnes Capitalsin ajauduttua konkurssiin, ja sen myötä tultua pudotetuksi kolmannelle sarjatasolle, siirtyi Venäjän pääsarjaan Ak Bars Kazanin joukkueeseen. Siellä ei kuitenkaan vastuuta tullut, vaan rooli olla lähinnä varamiehenä.
Käytännössä vuoden pelaamattomuuden jälkeen Mezin suuntasi seuraavaksi Tšekin Extraligaan. Kauden aikana torjuntavastuu jakautui lähes tasaisesti neljälle maalivahdille, mutta joukkueen kohtaloksi tuli putoaminen pääsarjasta. Mezin ei jatkanut joukkueessa, vaan palasi seuraavaksi kaudeksi takaisin Venäjälle SKA Pietarin joukkueeseen ja valloitti paikan joukkueen ykkösmaalivahtina ohi muun muassa Garth Snow’n ja Markus Korhosen. SKA:ssa pelatun vuoden jälkeen seuraava työpaikka löytyi Salavat Julajev Ufan joukkueesta. Siellä Mezin pelasi seuraavat kaksi kautta ennen siirtymistään Metallurg Magnitogorskin joukkueeseen.
Mezin siirtyi kaudeksi 2009–2010 kotimaansa seuraan Dinamo Minskiin, joka nyt pelasi vuotta aiemmin perustetussa KHL-liigassa. Dinamon riveissä Mezin pelasi kolme kautta ennen siirtymistään syntymäpaikkakuntansa seuraan Traktor Tšeljabinskiin. Kauden 2013–2014 Mezin pelasi Avangard Omskin riveissä ja päätti uransa kauden jälkeen.
Maajoukkueura.
Mezin pelasi vuodesta 1998 lähtien säännöllisesti Valko-Venäjän maajoukkueessa, pois lukien vuosi 2008. Hänet valittiin maansa parhaaksi jääkiekkoilijaksi neljästi (1998, 1999, 2005, 2006). Hänet nimettiin myös kahdesti MM-kisojen tähdistökentälliseen (2006 ja 2009). Myös vuonna 2005 hän oli kisojen tilastollisesti paras maalivahti: hän pääsi viidessä pelaamassaan ottelussa vain viisi maalia
Kaori Ichō

Kaori Ichō (, s. 13. kesäkuuta 1984 Hachinohe, Aomorin prefektuuri) on japanilainen naispainija, olympiavoittaja, maailman- ja Aasian mestari sekä Aasian kisojen kultamitalisti. 
Ichō voitti olympiakultaa 63 kilogramman sarjassa Ateenassa 2004, Pekingissä 2008, Lontoossa 2012 ja 58 kilogramman sarjassa Rio de Janeirossa 2016. Hän on ensimmäinen neljään olympiavoittoon pystynyt painija. Lisäksi hän on voittanut sarjassaan kymmenen maailmanmestaruutta ja Aasian kisoista yhden kulta- ja yhden hopeamitalin. Aasian-mestaruuskilpailuista Ichōlla on viisi kultamitalia.
Ichō hävisi tammikuussa 2016 ensimmäisen kerran 13 vuoteen. Hänen 189 ottelun voittoputkensa katkaisi mongolialaispainija.
Ichōn isosisko Chiharu Ichō on kaksinkertainen naispainin olympiamitalisti.
Jerry Lordan

Jeremiah (Jerry) Patrick Lordan (30. huhtikuuta 1934 Lontoo, Iso-Britannia – 24. heinäkuuta 1995 Lontoo) oli brittiläinen muusikko, laulaja ja lauluntekijä, joka tunnetaan useista kansainvälisiksi menestyshiteiksi nousseista kitarainstrumentaaleistaan.
Tausta.
Lordan oli itseoppinut muusikko. Armeija-aikanaan hän oli taitavana pianistina ja kitaristina suosittu viihdyttäjä. Armeijan jälkeen hän yritti lukuisia ammatteja, kuten stand-up -komiikkaa, laulamista, markkinointia sekä elokuvateatterin koneenkäyttämistä Piccadillylla. Hän alkoi säveltää omaa musiikkia vuonna 1958 ja käytti markkinointialan kontaktejaan mainostaakseen demolevytyksiään.
Ura.
Eräs Lordanin demolevytyksistä löysi tiensä Decca Recordsin Lontoon konttoriin ja yhtä Lordanin laulua, "A House, A Car and A Wedding Ring", käytettiin Mike Prestonin uran alkuunsaattamiseksi. Laulu ei menestynyt Britanniassa erityisesti, mutta Dale Hawkinsin Yhdysvaltojen markkinoille tekemä versio nousi Billboardin sadan parhaan joukkoon parhaimman sijoituksen ollessa 88. Tämä rohkaisi Lordania täysiaikaiseksi lauluntekijäksi.
Kesäkuussa 1959 Anthony Newleyn levyttämä "I've waited so long" nousi brittilistalla kolmanneksi. Samoihin aikoihin Lordan debytoi itsekin levylaulajana ja teki 3-vuotisen sopimuksen Parlophonen kanssa. Hän julkaisi kuusi singleä, joista kolme ensimmäistä nousi listoille vuonna 1960.
Lordanin läpimurtohitti "Apachen" levytti ensimmäisenä brittiläinen kitaristi Bert Weedon. Lordan ei kuitenkaan pitänyt Weedonin versiosta, ja tämän Top Rank -levy-yhtiö viivytti julkaisemista. Hieman myöhemmin Lordan osui samalle kiertueelle Cliff Richardin ja The Shadowsin kanssa. The Shadows ei ollut vielä tuottanut yhtään listahittiä ja he tarvitsivat uutta materiaalia. Apachen levytyksen jälkeen 17. kesäkuuta 1960 siitä tuli valtaisa menestys. Siitä tuli brittilistan ykkönen ja se menestyi ympäri maailman, nousten erääksi maailman levytetyimmistä instrumentaalikappaleista. Vuonna 1995 Lordan vastaanotti BMI:n myöntämän palkinnon: Apachea oli esitetty Yhdysvalloissa miljoonana eri versiona.
Jerry Lordan jätti oman laulajanuransa ja kiertueet keskittyen lauluntekoon. Yhteistyö Shadowsin kanssa jatkui "Mustang"-kappaleella, josta tuli EP-listaykkönen ja laulu "Wonderful Land" pysyi listakärjessä kahdeksan viikkoa keväällä 1962. Lordan antoi kaksi laulua entisten Shadows-jäsenten Jet Harrisin ja Tony Meehanin levytettäviksi, joista "Diamonds" oli listaykkösenä 1963 ja "Scarlett O'Hara" nousi brittilistan kakkoseksi. Shadows sai myös levytettävikseen lukuisia muitakin listan kärkisijoille nousseita instrumentaaleja.
1970-luvulla Lordanin tuotteliaisuus ja luovuus ehtyivät, eikä hän enää kyennyt tuottamaan menestysaikansa veroisia kappaleita. Lordan menehtyi akuuttiin munuais- ja maksasairauteen 1995.
Hasanin taistelut

Hasanin taistelut (eli Changkufengin taistelu, kiinaksi 張鼓峰事件) käytiin 29. heinäkuuta – 11. elokuuta 1938, kun Japani hyökkäsi Neuvostoliittoon, joka torjui hyökkäyksen Hasanjärven tienoilla. 20 000 japanilaisen hyökkäystä johti Kotoku Sato ja 22 950 neuvostoliittolaisen sotilaan puolustusta Vasili Blücher ja Nikolai Berzarin. Neuvostoliiton tappiot olivat 717 kuollutta ja Japanin 526 kuollutta. Neuvostoliittolaisten haavoittuneiden määrä oli paljon suurempi kuin japanilaisten haavoittuneiden.
Tausta.
Hyökkäyksensä perusteluissa Japani esitti tulkinneensa Venäjän keisarikunta|Venäjän keisarikunnan]] ja Qing-dynastian aikanaan vetäneen rajan siten, että kyseinen alue kuuluisi Japanin Mantšurian nukkehallituksen alueeseen. Alueesta oli ollut 1900-luvun alusta asti kiistaa Venäjän ja Kiinan välillä, ja Japanin imperialististen tavoitteiden takia alueella sodittiin useita kertoja. Japanin pyrkimys oli katkaista Kiinan ja Venäjän välinen rautatieliikenne. 
Yksi Japanin hyökkäyksen perusteluista oli yhteistyö natsi-Saksan kanssa. Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop kutsui 1. tammikuuta 1938 luokseen Japanin Berliinin-suurlähettilään Hiroshi Oshiman keskustelemaan mahdollisesta Saksan ja Japanin liittolaisuudesta. Saksalla oli suunnitelmissa Itävallan miehitys sekä Tšekkoslovakiaan kuuluneiden sudeettialueiden miehitys. Saksa halusi sitoa Neuvostoliittoa Kaukoidästä nousevaan uhkakuvaan, jottei Neuvostoliitto kykenisi olemaan vastavoima Saksalle Keski-Euroopassa. Von Ribbentrop korosti, että Neuvostoliiton puna-armeijassa oli toimeenpantu puhdistuksia sotilasjohdon piirissä marraskuussa 1937, minkä vuoksi se ei olisi kaikkein iskukykyisin. 
Japani lisäsi painetta Neuvostoliittoa kohtaan 15. heinäkuuta 1938 lähettämällä Moskovan-suurlähettiläänsä Shigemitsu Mamorun Neuvostoliiton ulkoasiankansankomissaari Maksim Litvinovin luokse. Mamoru vaati neuvostoliittolaisten rajavartijoiden vetäytymistä Mantšurian raja-alueelta Bezymiannista (сопка Безымянная) ja Zaozernajasat (сопка Заозёрная), jotka olivat Hasanjärven läheiset mäet. Japanin mukaan tämä alue kuului Japanin miehittämään Koreaan. Neuvostoliitto torjui vaateen.
Taistelut.
29. heinäkuuta Japani hyökkäsi Japanin keisarillisen armeijan 19. divisioonan ja korealaisten voimin. Neuvostojoukot torjuivat hyökkäyksen, mutta joutuivat vetäytymään 31. heinäkuuta Japanin alkaessa uuden offensiivin. Molemmat puolet käyttivät kevyitä panssarivaunuja, ja ainakin Japani käytti panssarijunia joukkojen siirtoihin rintamalle. Neuvostoliiton kaukoidän puolustuksen johtaja Vasili Blücher kutsui vahvistuksia, jotka löivät japanilaiset 2.–9. elokuuta. Japani vetäytyi Neuvostoliiton alueelta, ja 10. elokuuta Japanin pääministeri pyysi Yhdysvaltoja välittämään rauhaa. Taistelut loppuivat 11. elokuuta.
Jatko.
Japani yritti tämän jälkeen vielä kerran hyökkäystä Neuvostoliittoon, vuonna 1939 neuvostojoukot löivät hyökkäävät japanilaiset Halhin-Golin taistelussa. 
22. lokakuuta 1938 Blücher pidätettiin osittain Hasanin taistelujen liian suurten neuvostotappioiden vuoksi.
Yōsuke Matsuoka

Yōsuke Matsuoka (1880–1946) oli Japanin 41. ulkoasiainministeri. Hän oli Japanin edustaja Kansainliitossa, kun Japani kieltäytyi noudattamasta Kansainliiton kehotusta vetäytyä Kiinasta. Hän kuoli sotarikosvankeudessa.
Matsuoka muutti 13-vuotiaana Yhdysvaltoihin, josta hän palasi kansanedustajaksi Japanin alahuoneeseen 1930-luvulla. Hänen uskotaan ajatelleen lehtihaastattelujensa mukaan, että Japanin keisarikunnan piti olla kuin brittiläisen imperiumin: ulospäin suuntautunut laivasto- ja sotilasmahti.
Hélder Rosário

Hélder Miguel do Rosário (s. 9. maaliskuuta 1980 Lissabon, Portugali) on entinen portugalilainen jalkapalloilija. Hän pelasi keskuspuolustajana. Rosário omaa kapverdeläiset juuret.
Ura.
Rosário pelasi ennen ammattilaisuransa alkua Lourinhanensessa ja Sporting Clube de Portugalin reservijoukkueessa. Vuodet 2001–2003 hän edusti Maiaa ja Farensea, jotka kumpainenkin pelasivat Portugalin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Kaudella 2003–2004 hän teki ensiesiitymisensä maan pääsarjassa pelatessaan Belenensesissä. Siirryttyään kauden jälkeen Boavistaan, hän kuului seuraavina kolmena kautena joukkueensa tärkeimpiin puolustuspään pelaajiin. Kolmen kauden aikana hän pelasi yhteensä 69 ottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Vuonna 2007 hän siirtyi yhdessä maanmiestensä Eliseun ja Paulo Jorgen kanssa Málagaan. Joukkue pelasi kaudella 2007–2008 Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Rosário pelasi kauden aikana lähes kaikissa otteluissa, jääden pois vain kolmesta ottelusta. Kauden päätteeksi Málaga nousi maan pääsarjaan kahden vuoden tauon jälkeen.
Tsingtao (panimo)

Tsingtao () on Qingdaon satamakaupungin mukaan nimensä saanut Kiinan suurin olutpanimo, joka valmistaa Tsingtao-olutta. Saksa hallitsi Shandongia toimilupa-alueenaan ensimmäiseen maailmansotaan saakka. Saksalaiset siirtolaiset perustivat olutta valmistavan panimon 1903, jolloin se oli nimeltään Germania-Brauerei. Japanilaiset valtasivat ensimmäiseen maailmansotaan liittyneinä panimon 1915 saksalaisilta, ja se oli japanilaisessa johdossa vuoteen 1945 saakka. Japanin hävittyä toisen maailmansodan panimo siirtyi Nanjingissa valtaa pitävän Kiinan tasavallan haltuun. Kun Kiinan kansantasavalta perustettiin, siitä tuli kiinalainen valtionyhtiö.
Panimo on Hongkongin pörssissä noteerattu yhtiö, ensimmäisiä kiinalaisia yhtiöitä, joille se sallittiin. Se on Kiinan suurin panimo, jonka markkinaosuus on 15 prosenttia. Tsingtao-olutta tuodaan Suomeen, ja se on tavallinen ruokajuoma kiinalaisravintoloissa. Tsingtaon maahantuoja Suomessa on Oy Bornicon &amp; Salming Ab.
Nimen translitterointi perustuu vanhaan järjestelmään, ja tätä muotoa yritys käyttää markkinoinnissaan.
Louis Riel -päivä

Louis Riel -päivä () on yleinen juhlapäivä Manitoban provinssissa Kanadassa. Päivän tarkoituksena on muistaa ja kunnioittaa métis-kansan johtajaa Louis Rielia. Rielin johtaman Redjoen kapinan (tai toisten arvioiden mukaan mielenosoituksen) seurauksena perustettiin Manitoban provinssi. Päivää vietetään helmikuun kolmantena maanantaina.
Manitoban hallitus otti helmikuussa 2007 käsittelyyn ehdotuksen, jolla määriteltäisiin uusi virallinen juhlapäivä. Päätös, jonka mukaan juhlapäivää vietetään joka helmikuun kolmantena maanantaina vahvistettiin 17. huhtikuuta 2007. Juhlapäivän nimi valikoitui provinssin koululaisille suunnatun nimikilpailun kautta.
Samaa päivää vietetään eri puolilla Kanadaa eri nimillä, esimerkiksi Albertassa, Saskatchewanissa ja Ontariossa Family Dayna () ja joissakin paikallisissa yhteisöissä Heritage Dayna ().
FreeCol

FreeCol on vuoropohjainen strategiapeli. Se on vuonna 1994 julkaistun "Colonization"-pelin klooni. "FreeCol" on avoimen lähdekoodin projekti ja peliä levitetään GNU GPL -lisenssillä. Peli on ohjelmoitu Java-kielellä. Pelissä on ideana perustaa siirtokunta ja lopuksi julistaa itsenäisyys.
Aloitusmaaksi voi valita jonkun "Colonizationin" aloitusmaista eli Ranskan, Hollannin, Espanjan tai Englannin. "FreeColissa" vaihtoehtoina ovat näiden lisäksi Portugali, Ruotsi, Tanska ja Venäjä.
Peliä jaetaan verkossa Windowsille, Mac OS X:lle ja Linuxille paketoituna. Peliä voi kuitenkin teoriassa pelata millä tahansa Java Virtual Machinea tukevalla laitteella.
Escape (radiokuunnelma)

Escape oli yhdysvaltalainen jännitys- ja seikkailukuunnelmasarja, jota CBS esitti 1947–1954.
Sarjan pilottijakso tehtiin 21. maaliskuuta 1947, ja ensimmäinen jakso esitettiin 7. heinäkuuta samana vuonna. Jaksojen kesto oli 30 minuuttia. Sarja oli suurimman osan elinajastaan sponsoroimaton, ja sen jaksojen lähetysajankohdat vaihtelivat suuresti. Kaikkiaan sarjalla oli ainakin 18 eri lähetysaikaa seitsemän vuoden aikana. 
Sarjan alkujuonnon ääninä toimivat vuoroin William Conrad ja Paul Frees. Molemmat esiintyivät myös itse kuunnelmissa sekä pää- että sivurooleissa. Muita sarjassa esiintyneitä näyttelijöitä olivat muun muassa Jack Webb, Frank Lovejoy, Luis Van Rooten ja Jeff Chandler.
Sarjassa esitettiin kuunnelmasovitukset muun muassa Rudyard Kiplingin novellista "The Man who would be a King", F. Scott Fitzgeraldin novellista "The Diamond as Big as Ritz" ja Joseph Conradin novellista "Typhoon". Yhteensä jaksoja esitettiin yli 240 kappaletta, joista useimmat ovat säilyneet. Useista sarjan ohjelmista on olemassa kaksi versiota, joista toinen on esitetty Yhdysvaltain itärannikolla, ja toinen muutamaa vuorokautta myöhemmin samalla näyttelijäkaartilla länsirannikolla. Eri versiot voidaan erottaa toisistaan lähinnä musiikin perusteella. Viimeinen jakso esitettiin 25. syyskuuta 1954. Monet jaksoista tehtiin uudestaan radiosarjassa "Suspense"
Tadahiro Nomura

Tadahiro Nomura (, s. 10. joulukuuta 1974 Kōryō, Naran prefektuuri, Japani) on japanilainen judoka, kolminkertainen olympiavoittaja.
Nomura on kilpaillut koko kansainvälisen uransa ajan 60 kg:n painoluokassa. Hän saavutti hopeaa junioreiden MM-kilpailuissa Kairossa 1994. Atlantan olympialaisissa 1996 hän voitti kultaa 60-kiloisissa kukistettuaan loppuottelussa italialaisen Girolamo Giovinazzon. Pariisin MM-kilpailuissa 1997 hän voitti saman sarjan loppuottelussa Georgian Giorgi Revazišvilin. Minskissä 1998 hän oli voittamassa joukkuekilpailun maailmanmestaruutta Japanin joukkueessa.
Nomura voitti 60 kg:n olympiakultaa toistamiseen Sydneyssä 2000 kukistettuaan loppuottelussa eteläkorealaisen Jung By-Kyungin. Osakan MM-kilpailuissa 2003 hän saavutti samassa painoluokassa pronssia. Ateenan olympialaisissa 2004 Nomura voitti kolmannen kerran peräkkäin olympiakultaa 60 kg:n sarjassa. Loppuottelussa hän voitti Georgian Nestor Khergianin. 
Nomura on saavuttanut maailmancup- ja Continental Open -kilpailuissa kuusi voittoa, kaksi kakkossijaa ja kolme kolmossijaa. Japanin mestaruuskilpailuissa hänellä on aikuisten sarjassa kuusi kultaa, kaksi hopeaa ja yksi pronssi.
Hannu Kalevi Riikonen

Hannu Kalevi Riikonen (s. 3. elokuuta 1948 Helsinki) on Helsingin yliopiston yleisen kirjallisuustieteen emeritusprofessori. Riikosen erityisaloja ovat antiikin kirjallisuus sekä Pentti Saarikosken ja James Joycen tuotanto.
Riikonen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1967. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1970, maisteriksi vuonna 1972, lisensiaatiksi vuonna 1973 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1978. Hän oli kirjallisuushistorian dosentti Helsingin yliopistossa 1978–1994, Jyväskylän yliopistossa vuodesta 1979 ja Joensuun yliopistossa vuodesta 1981. 
Vuosina 1971–1974 Riikonen toimi Rooman kirjallisuuden assistenttina (viransijaisena) ja kevätlukukaudella 1974 yleisen kirjallisuustieteen virkaatekevänä apulaisprofessorina Helsingin yliopistossa. Vuosina 1974–1981 hän oli opettajana Helsingin seudun kesäyliopistossa. Vuosina 1979–1993 Riikonen toimi yleisen kirjallisuustieteen virkaatekevä apulaisprofessorina tai professorina Turun yliopistossa ja kevätlukukaudella 1986 Oulun yliopiston kirjallisuustieteen professorin viransijaisena. Vuosina 1994–1997 hän oli Helsingin yliopiston yleisen kirjallisuustieteen ja estetiikan apulaisprofessori ja vuonna 1997 hänet nimitettiin yleisen kirjallisuustieteen professoriksi. Riikonen jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 2016.
Riikonen oli vuonna 2007 julkaistun teoksen "Suomennoskirjallisuuden historia" päätoimittaja ja toinen vuonna 2013 julkaistun teoksen "Suomennetun tietokirjallisuuden historia" kirjoittajista. Hän on myös yksi "Kulttuuri antiikin maailmassa" ja "Kirjallisuus antiikin maailmassa" -kirjojen kirjoittajista. Riikonen on toiminut järjestötehtävissä Olavi Paavolainen Seurassa sekä "The James Joyce Society of Sweden and Finland" -järjestössä sekä muun muassa "Acta Semiotica Fennica" -lehden toimitusneuvoston jäsenenä.
Riikonen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2002 ja Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2010. Hänet kutsuttiin Academia Europæan jäseneksi vuonna 2015.
Terminaattorigeeni

Terminaattorigeeni on muuntogeeniseen orgamismiin siirrettävä geeni, joka estää organismia tuottamasta uutta sukupolvea omista siemenistään. Terminaattorigeenejä käytetään geenitekniikan kaupallisilla aloilla, jotta geenimuunneltujen tuotteiden viljelijät eivät voisi kierrättää tuotteiden siemeniä, vaan joutuisivat ostamaan uudet siemenet jokaiselle kylvökerralle.
Linkit.
Monsanton nykyään omistama terminaattorigeenipatentti Yhdysvalloissa (USPTO Patent Number 5,723,765)
Vaasan Puuvilla

Vaasan Puuvilla Osakeyhtiö (vuoteen 1928 Vaasan Puuvillatehdas Osakeyhtiö – Wasa Bomulls Manufaktur Aktiebolag) oli suomalainen vuosina 1857–1964 toiminut tekstiiliteollisuusyritys, jolla oli tuotantolaitokset Vaasan Palosaarella.
Historia.
Vaasan puuvillatehtaan perusti 1857 kauppaneuvos August Alexander Levón, joka oli perustamassa myös toista merkittävää vaasalaista teollisuusyritystä Vaasan Höyrymylly Oy:tä. Yhtiön kehruutehdas valmistui 1859 ja kutomo 1868. Jo 1900-luvun alussa yhtiön palveluksessa oli yli 1 000 työntekijää. 1930-luvun alussa Vaasan Puuvillan osuus koko Suomen puuvillatuotannosta oli 12,5 prosenttia. Lamakausi pakotti suomalaiset puuvillatehtaat yhteistyöhön ja niinpä ne perustivat 1933 Tampereelle yhteisen myyntiorganisaation nimeltä Puuvillatehtaitten Myyntikonttori Oy (PMK). Vuonna 1936 puuvillatehtaat sopivat myös tuotannon jakamisesta eri tehtaiden kesken ja Vaasan tehtaan kiintiöksi tuli 9,2 prosenttia. Vuonna 1950 yhtiön tehdaslaitoksiin kuuluivat puuvillakehräämö, ompelulankatehdas, kutomo, värjäämö ja viimeistelylaitos. Samana vuonna yhtiön myynti oli 490 miljoonaa markkaa ja 1950-luvulla työntekijöiden määrä oli suurimmillaan noin 1 300. Vaasan puuvillatehdas erikoistui 1950-luvulla ompelulangan tuottamiseen.
Ulkomainen tuontikilpailu ja kohonneet tuotantokustannukset johtivat siihen, että Vaasan Puuvilla Oy fuusioitiin 1964 Finlayson-Forssa Oy:hyn. Finlayson, Tampella ja Porissa toiminut Porin Puuvilla Oy olivat jo 1941 hankkineet haltuunsa Vaasan Puuvillan osake-enemmistön. Fuusion jälkeen Vaasan tehtaiden osuus Finlaysonin tuotannosta oli noin 15 prosenttia. Vaasan kehräämö lopetettiin 1960-luvun lopulla ja kutomon toiminta päättyi 1980. Vaasan puuvillatehtaan tiloissa toimii nykyisin Palosaaren Yrityskeskus Oy ja Vaasan yliopisto sekä useita pienyrityksiä.
Pörssihistoria.
Yhtiön osakkeet noteerattiin Helsingin Pörssiyhdistyksen huutokaupoissa vuosina 1863–1866. Osakkeet noteerattiin myöhemmin Helsingin pörssissä vuosina 1915–1931 ja 1942–1963.
Porin Puuvilla

Porin Puuvilla Oy oli suomalainen vuosina 1898–1974 toiminut puuvillakankaita ja lankaa valmistanut tekstiiliteollisuusyritys, jonka tuotantolaitokset sijaitsivat Porissa. 
Yritys.
Yrityksen perustivat vuonna 1898 Gustaf Efraim Ramberg ja joukko porilaisia liikemiehiä. Se toimi vuosina 1898–1921 "Porin Puuvillateollisuus Oy" -nimisenä, mutta tämä yhtiö lakkautettiin juridisista syistä. Sen omaisuus myytiin uudelle Porin Puuvilla Oy -nimiselle yhtiölle, jolla oli kuitenkin samat omistajat. Yhtiön suurin omistaja oli A. Ahlström Oy (30–40 prosenttia osakkeista) ja Ahlströmin suku.
Vuonna 1912 yhtiöllä oli 650 työntekijää ja myynti oli 4,5 miljoonaa markkaa. Vuonna 1926 Poriin perustettiin kankaanpainolaitos, johon hankittiin kolmi- ja kuusiväriset telapainokoneet Saksasta. Tämä painolaitos oli toinen Suomessa, ensimmäinen oli perustettu 1861 Forssaan. Painolaitosta uudistettiin 1930-luvulla ja vuonna 1938 otettiin käyttöön filmipaino, joka mahdollisti leveämpien kankaiden painamisen suuremmilla kuvioilla ja kirkkaammilla väreillä. Tehtaan oma painokangassuunnitteluateljee aloitti toimintansa 1956, ja se toimi vuoteen 1977 saakka, jolloin kankaiden suunnittelu siirrettiin Forssaan.
Porin Puuvilla Osakeyhtiö fuusioitiin 1974 Oy Finlayson Ab:hen. Puuvillatehtaan kutomon palon jälkeen vuonna 1981 sen tuotantoa alettiin ajaa alas niin, että tuotanto päättyi lopullisesti kesällä 1994.
Puuvillatehtaan rakennukset.
Porin Puuvillan tehdaslaitokset sijaitsivat Kokemäenjoen pohjoisrannalla Porin Isosannan kaupunginosassa. Tehdasalueen ja sen rakennukset suunnitteli arkkitehti August Krook. 
Puuvillakehräämö ja -kutomo aloittivat toimintansa 1900 ja värjäämö 1902. Vuonna 1934 valmistui arkkitehti Runar Finnilän suunnittelema konttorirakennus, joka käsitti myös johtajan asunnon. 
Vuonna 1981 puuvillatehtaan kutomo tuhoutui suuressa tehdaspalossa, joka oli Suomen kaikkien aikojen suurin teollisuuslaitosta kohdannut tulipalo.
Tehdas nykypäivänä.
Puuvillatehtaan tiloissa toimii nykyään Porin yliopistokeskus sekä lukuisa joukko eri alojen yrityksiä. Vuonna 2012 puuvillatehtaan entisen kutomon paikalle alettiin rakentaa suurta ostoskeskusta. Kauppakeskus Puuvilla valmistui syksyllä 2014 ja se on yksi Suomen suurimmista kauppakeskuksista. 
Puuvillatehtaan alue kuuluu Museoviraston inventoimiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin yhdessä vieressä sijaitsevan Porin konepajan alueen kanssa.
Lee Won-Hee

Lee Won-Hee ( (유도 선수), s. 19. heinäkuuta 1981) on eteläkorealainen judoka, lajin olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Lee voitti Jejun universiadeissa 2003 kultaa alle 73 kg:n sarjassa. Pari viikkoa myöhemmin hän voitti saman sarjan maailmanmestaruuden kukistettuaan Osakan kisojen loppuottelussa ranskalaisen Daniel Fernandesin. Myöhemmin samana syksynä hän voitti vielä 73-kiloisten Aasian mestaruuden Jejussa. Loppuottelussa hän voitti Japanin Yusuke Kanamarun. 
Lee voitti Ateenan olympialaisissa 2004 kultaa alle 73 kg:n painoluokassa kukistettuaan loppuottelussa Venäjän Vitali Makarovin. Dohan Aasian kisoissa 2006 hän sai kultaa 73-kiloisissa voitettuaan loppuottelussa japanilaisen Masahiro Takamatsun. Hän kuului samana vuonna lisäksi joukkuekilpailun MM-pronssia Pariisissa saaneeseen Korean tasavallan joukkueeseen. 
Lee on voittanut viisi maailmancupin kilpailua, ollut kerran toinen ja kaksi kertaa kolmas.
Distro

Distro tarkoittaa monissa erilaisissa yhteyksissä jakeluun keskittyvää toimijaa. Vrt. .
Linux-distrot.
Linux-nimellä levitetään useita valmiiksi tuotteistettuja ohjelmistokokoelmia asennus- ja ylläpito-ohjelmineen, joita kutsutaan ohjelmistojärjestelmään sisälletyn vapaasti levitettävän käyttöjärjestelmän jakeluiksi, jakelupaketeiksi, levitysversioiksi, distribuutioiksi tai tuttavallisesti distroiksi.
Äänitedistrot.
Alakulttuurien parissa toimii paljon "distroja" eli yksittäisiä levymyyjiä, jotka välittävät esimerkiksi postimyynnillä äänitteitä musiikin kuuntelijoille. "Distroilu" on suosittua esimerkiksi musiikin alakulttuureissa kuten esimerkiksi punk -musiikin ja äärimetallin parissa. Distrot toimivat monesti myös pienlevy-yhtiöinä ja siten harjoittavat myös julkaisutoimintaa.
Distroilla ei yleensä ole kiinteätä liiketilaa vaan myynti toteutetaan postimyynnillä ja konserttitilaisuuksissa.
Nykyisin äänitteitä levitetään myös internetin kautta, jonne se on suureksi osaksi siirtynyt.
Soihtu (neuvostoliittolainen lehti)

Soihtu oli Leningradissa vuosina 1927–1930 ilmestynyt suomenkielinen kulttuurilehti. Se oli isokokoinen, 16–25 sivua käsittävä kuvitettu kuukausilehti. Soihdussa julkaistiin uutisia kotimaasta ja ulkomailta, historiallisaiheisia kirjoituksia, kertomuksia, runoja, kuvauksia sekä kirjallisuuskritiikkiä. Lehden vastaavana toimittajana oli koko sen toiminnan ajan Yrjö Karppanen. Toimituskuntaan kuuluivat mm. Väinö Aalto, Santeri Mäkelä, Ragnar Rusko ja Yrjö Savolainen. Taiteilijana toimi Eino Salmi. Lehden levikki oli noin 4 000 kappaletta.
Soihdun ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1927 loka-marraskuun kaksoisnumerona. Kanteen oli piirretty veneessä seisova, intoa hehkuva soihdunkantaja. Ison otsikon varjostama tuli heijastui kauas vedenpintaan. Tämä romanttinen hahmo säilyi lehden tunnuksena vuoteen 1929 saakka. Vuonna 1930 Soihdusta tuli Leningradin proletaarikirjailijoiden yhdistyksen suomenkielisen jaoston äänenkannattaja ja se sai voimakkaammin kirjallisuuslehden luonteen. Alkuperäinen suomenkielinen kaunokirjallisuus muodosti pääosan sen sisällöstä. Proosaa edustivat mm. Josef Schultzin, Ragnar Ruskon, Lea Helon, Fjodor Ivatšovin, Oskar Johanssonin ja Yrjö Savolaisen kertomukset, kuvaukset ja pakinat. Runoja julkaisivat Jalmari Virtanen, Lea Helo, Ragnar Rusko, Santeri Mäkelä, Toivo Raita, Valdemar Vikman ym. Kirjallisuuskriitikkoina esiintyivät Lea Helo, Väinö Aalto, Santeri Mäkelä, Ragnar Rusko, Aleksanteri Mantere ja Yrjö Savolainen. Käännösproosaa edustivat mm. Maksim Gorkin, Aleksei Tolstoin ja Larisa Reisnerin kertomukset. Jatkoromaaneina ilmestyivät Aleksandr Serafimovitšin "Rautavyöry" ja Lidija Seifullinan "Virineja".
Joulukuussa 1930 Soihtu yhdistettiin Petroskoissa julkaistuun Punakantele-lehteen.