tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lorraine Crapp

Lorraine Joyce Crapp (myöh. Thurlow, s. 17. lokakuuta 1938 Sydney) on entinen australialainen uimari. Hän osallistui uransa aikana kaksiin olympialaisiin, 1956 Melbournessa ja 1960 Roomassa.
Crapp aloitti uinnin Dawn Fraserin kanssa ja heitä valmensi Harry Gallagher mutta 16 vuoden iässä Crapp vaihtoi Frank Guthrien valmennettavaksi. Hänen valmennettavanaan Crapp rikkoi ensimmäisen maailmanennätyksensä kahdestakymmenestäkolmesta tammikuussa 1954, ja myöhemmin samana vuonna hän voitti kaksi mestaruutta Kansainyhteisön kisoissa 110 jaardin ja 440 jaardin vapaauinnissa.
Olympialaisiin saavuttaessa Crapp ja hänen ystävänsä Dawn Fraser jakoivat 100 metrin vapaauinnin maailmanennätyksen, ja pidemmillä matkoilla Crappin hallussa oli vielä kuusi lisää. Elokuussa 1956 hän oli rikkonut Ragnhild Hvegerin 16 vuotta vanhan 400 metrin vapaauinnin maailmanennätyksen ja alittanut ensimmäisenä naisena viiden minuutin rajan ajallaan 4.50,8. Itse olympialaisissa, 100 metrin vapaauinnin finaalissa, Fraser voitti niukasti Crappin, ja molemmat alittivat entisen maailmanennätyksen. Faith Leech varmisti australialaisille vielä kolmoisvoiton kyseisestä lajista.
Crapp voitti helposti kultaa 400 metrin vapaauinnissa, joka oli 100 metrin lisäksi ainoa naisten henkilökohtainen vapaauintilaji kilpailuissa, jättäen Fraserin taakseen lähes kahdeksan sekunnin päähän. Crapp, Fraser, Leech ja Sandra Morgan voittivat 4 × 100 metrin vapaauintiviestin uudella maailmanennätysajalla 4.17,1.
Vuoden 1960 olympialaisiin lähdön alla Crapp meni salaa naimisiin Australian joukkueen lääkärinä toimineen tohtori Bill Thurlow’n kanssa. Kun paljastui, että Crapp kisakaupungissa hiipi yöksi omalla kustannuksellaan Roomaan matkustaneen ja kisakylän ulkopuolella asuneen aviomiehensä luo, rajoitti Australian joukkueen johto Crappin liikkumista ja ryhtyi valvomaan häntä, mikä vaikutti negatiivisesti hänen kilpailumoraaliinsa. Hän osallistui Roomassa vain 4 × 100 metrin vapaauintiviestiin ja ui loppukilpailussa heikosti kolmannen osuuden, jolloin Australia jäi hopealle 2,4 sekuntia maailmanennätyksen 4.08,9 uineelle Yhdysvalloille hävinneenä.
Crapp toimi yhtenä olympialipun kantajista Sydneyn kesäolympialaisissa vuonna 2000.
Tero Koskela

Tero Koskela (s. 13. lokakuuta 1976 Kokkola) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka pelasi useimmiten keskellä tai oikeassa laidassa.
Koskela on Kokkolan Pallo-Veikkojen kasvatti, ja ensimmäiset Veikkausliiga-ottelunsa hän pelasi Vaasan Palloseurassa kaudella 1996. Hän on edustanut Suomessa pääsarjatasolla myös Jazzia, Jokereita ja Tampere Unitedia. TamUsta Koskela siirtyi Norjaan, jossa hän edusti puolitoista kautta sekä Tippeligaenin Fredrikstadia että Adeccoligaenin Hønefossia. Kaudeksi 2007 hän siirtyi Honkaan ja kaudeksi 2009 hän palasi Vaasaan. Koskela on saavuttanut muun muassa SM-kultaa TamUssa kaudella 2001 ja Suomen cupin mestaruuden Jokereissa kaudella 1999.
Koskela on toiminut suomalaisten jalkapalloilijoiden edunvalvontajärjestön Jalkapallon Pelaajayhdistys ry:n puheenjohtajana vuodesta 2007 alkaen.
Timo Penttilä

Timo Jussi Penttilä (16. maaliskuuta 1931 Tampere – 25. helmikuuta 2011 Helsinki) oli Suomen merkittävimpiä modernistisia arkkitehteja.
Elämä ja ura.
Penttilän vanhemmat olivat karjanjalostuksessa ansioitunut maanviljelysneuvos Arvo Penttilä ja Ester Elviira Matinheimo. Penttilä valmistui ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta vuonna 1950 ja arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1956. Vuosina 1957−1959 hän työskenteli Aarne Ervin arkkitehtitoimistossa ja perusti tämän jälkeen oman toimiston. Hänen läpimurtotyönsä oli vuonna 1958 suunniteltu ja 1960 valmistunut Tampereen työväenopiston talo Sampola, jonka hän suunnitteli yhdessä Kari Virran kanssa. Seuraavana vuonna hän voitti Helsingin kaupunginteatterin arkkitehtuurikilpailun, joka nosti hänet maan eturivin arkkitehtien joukkoon. Kaupunginteatterissa hän vaihtoi varhaisten töidensä betonipinnan vaaleisiin kaakelilaattoihin sekä siirtyi ankarasta rationalismista ekspressiivisemmän ilmaisun suuntaan. Kaupunginteatteri on esimerkki Penttilän pehmeästä, ihmisläheisestä modernismista, jossa on samankaltaisuuksia Reima Pietilän ja Alvar Aallon kypsimpiin töihin.
Penttilä suunnitteli myös tiukan rationaalisia rakennuksia, muun muassa Helsingin Hanasaari B -voimalaitoksen, joka on saanut ammattipiireissä arvostusta alusta lähtien. Siinä raskaat rakennusmassat on saatu sommittelulla näyttämään keveämmiltä. Vuonna 1967 valmistunut Ratinan stadion Tampereella taas edustaa 1960-luvun niin sanottua betonibrutalismia, jossa raskaat betonirakenteet jätettiin näkyviin hallitsevaksi arkkitehtoniseksi elementiksi. Rakennuksessa on nähty vaikutteita myös italialaisen modernistin Pier Luigi Nervin töistä. Uransa aikana Penttilää kritisoitiin ammattikunnan sisällä liiasta kokeilunhalusta ja modernismin tiukkoja sääntöjä kunnioittamattomasta ekspressiivisestä arkkitehtuurista (eli modernistin perisynnistä, formalismista). Arkkitehtikunnan ulkopuolella esimerkiksi J. P. Roos on arvostellut häntä terävästi liian tinkimättömästä modernista otteesta.
Penttilä oli Suomen rakennustaiteen museon esimiehenä vuodet 1976–1980 ja kirjoitti myös ahkerasti ja poleemisesti "Arkkitehti"-lehteen. Hän voitti 1970-luvun lopulla useita kulttuurirakennusten suunnittelukilpailuja Lähi-idässä – Bahrainin kulttuurikeskus 1976, kilpailuehdotukset Iranin kansalliskirjastosta Teheranissa 1978 ja Yhdistyneiden arabiemiraattien ulkoministeriöstä 1979 – mutta ne eivät toteutuneet. Hänen viimeisiksi töikseen Suomessa jäivät muutamat Espoon Tapiolan keskustaan sen täydennysrakentamisen yhteydessä 1980-luvun alussa suunnitellut toimistotalot sekä Heikki Saarelan ja Kari Lindin kanssa suunniteltu Helsingin Salmisaaren B-voimalaitos, joka valmistui vuonna 1985. Vuonna 1976 Penttilälle myönnettiin rakennustaiteen valtionpalkinto.
Penttilä toimi Berkeleyn yliopiston vierailevana luennoitsijana 1968–69 ja siirtyi vuonna 1980 arkkitehtuurin mestarikoulun professoriksi Wienin taideakatemiaan. Hän jäi eläkkeelle 1996.
Long Point (Manitoba)

Long Point on noin 40 kilometrin pituinen ja noin kymmenen kilometrin levyinen niemi Winnipegjärven pohjoisaltaassa Manitoban provinssissa Kanadassa. Niemi työntyy järvenselälle länsirannalta Saskatchewanjoen laskukohdan ja Grand Rapidsin kylän eteläpuolelta. Sen itäisin kärki ulottuu lähes järvenselän puoliväliin saakka.
Long Point on muodostunut jäätiköiden sulamisvaiheessa paikalle kasaantuneesta maa-aineksesta, pääasiassa hiekasta, moreenista ja irtokivistä. Niemi on osa nimellä The Pas Moraine tunnettua Kanadan kilven harjanneketjua, johon kuuluvat myös niemen itäpuolella sijaitsevat Cannibal-, Big Sandy-, Little Sandy-, Little George- sekä George-saaret.
Long Pointissa sijaitseva Gull Bayn särkän luonnonsuojelualue on uhanalaisen huilutyllin ("Charadrius melodus") pesimäalue.
Seudulle on suunniteltu Long Point -niemen sisältävää "Manitoba Lowlands" -kansallispuistoa, mutta hanke kohtasi Manitoban ja Kanadan maaliskuussa 2004 solmiman aiesopimuksen (MOU) jälkeen vastustusta.
Raymond E. Feist

Raymond E. Feist (s. joulukuu 1945 Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen fantasiakirjailija.
Feist asuu San Diegossa. Hänen kirjailijanuransa alkoi roolipeliin liittyvistä tarinoista, joita hän kirjoitti ystävilleen. Feistin ensimmäinen fantasiakirja "Magician" ilmestyi 1982, ja se oli alusta alkaen suuri myyntimenestys. Feistin kirjat sijoittuvat pääosin Midkemian maailmaan. Feist on käsikirjoittanut myös tietokonepelejä ja kirjoittanut niiden pohjalta romaaneja. Hänen tuotannostaan on suomennettu vain "Käärmesodan taru" -sarja. Sarja sisältää viittauksia aiempiin tapahtumiin, joista kerrotaan viidessä ensimmäisessä Midkemia-kirjassa, joita ei ole suomennettu.
Feistin isäpuoli on elokuvaohjaaja Felix E. Feist, jonka nimen hän otti, kun hänen äitinsä avioitui Feistin kanssa.
Florin Răducioiu

Florin Răducioiu (s. 17. maaliskuuta 1970 Bukarest) on romanialainen entinen jalkapalloilija. Hän pelasi Romanian maajoukkueessa 40 ottelua ja teki niissä 21 maalia vuosina 1990–1996.
Răducioiun huippuhetket olivat MM-kisoissa 1994, jolloin hän pääsi Romanian maajoukkueen kanssa puolivälieriin asti voitettuaan edellisten kisojen hopeamitalistin Argentiinan. Puolivälierän Ruotsia vastaan joukkue kuitenkin hävisi rangaistuspotkukilpailussa. EM-kisoissa Răducioiu on ollut vuonna 1996, mutta Romania jäi ilman saavutusta pudottuaan alkukierroksilla.
Seurajoukkueessa Răducioiu on voittanut Romanian mestaruuden sekä Serie A:n mestaruuden ja Mestarien liigan vuonna 1994 AC Milanin riveissä. Kaudella 1997–1998 hän pelasi Bundesliigassa VfB Stuttgartissa, mutta siellä hän ei onnistunut, joten ensimmäisen kauden jälkeen hän siirtyi jälleen Italiaan.
Răducioiu aloitti maajoukkueuransa vuonna 1988. Hän lopetti maajoukkueuransa juuri ennen Ranskan MM-kilpailuja vuonna 1998 johtuen vakasta polvivammasta, joka esti pelaamisen pitkäksi aikaa. Răducioiu pelasi 42 maaottelua ja teki niissä 21 maalia. Koko jalkapallouransa hän lopetti vuonna 2002.
Răducioiu on ensimmäinen jalkapalloilija, joka tuli pelanneeksi kaikissa Euroopan viidessä suurimmassa sarjassa – Englannin Valioliigassa, Espanjan La Ligassa, Italian Serie A:ssa, Saksan Bundesliigassa ja Ranskan Ligue 1:ssä. Răducioiun lisäksi myös tanskalainen Christian Poulsen, montenegrolainen Stevan Jovetić ja alankomaalainen Justin Kluivert ovat pelanneet kaikissa näissä sarjoissa. 
Răducioiu on myös ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt maalin jokaisessa näissä viidessä sarjassa. Toinen pelaaja, joka tähän on pystynyt, on Stefan Jovetić.
Saksan armeija

Saksan armeija voi viitata seuraaviin armeijoihin:
Toisen maailmansodan jälkeen:
Superliga Española de Hockey Hielo

Superliiga eli espanjalaisittain Palmarés Liga on Espanjan jääkiekon korkein sarjataso. Liigassa pelaa kaudella 2021–2022 kahdeksan joukkuetta, joista yksi tulee Ruotsista. Liigassa ei pelata pronssiottelua. Espanjassa pelataan jääkiekossa myös Espanjan Cupia, jonka nimi on Copa del Rey.
Törmäystesti

Törmäystesti on ajoneuvoille suoritettava turvallisuuskoe. Nykyään tormäystesteissä voidaan käyttää fyysisten testien sijasta myös mallinnusohjelmia.
Euro NCAP -testit (The European New Car Assessment Programme) ovat nykyaikaisimmat eurooppalaiset testit, joissa fyysisesti testataan uusien automallien kolariturvallisuutta. Ne koostuvat useista erilaisista, standardoiduista testeistä, joissa tarkoituksena on tuottaa tietoa, jonka perusteella eri automallien turvallisuutta ja toisaalta aggressiivisuutta voidaan vertailla keskenään.
Euro NCAP:n lisäksi on olemassa muita törmäystestejä, joissa käytettyjen nopeuksien sekä nukketyyppien lukumäärä ja tyyppi vaihtelevat, mutta perusidea on kaikissa sama. Muita törmäystestejä ovat muun muassa:
Bill Cook

William ”Bill” Cook (9. lokakuuta 1896 Brantford, Ontario, Kanada – 6. huhtikuuta 1986) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hyökkääjä Cook pelasi New York Rangersissa National Hockey Leaguessa ja Saskatoon Crescents -seurassa Pacific Coast Hockey Association -sarjassa. 
Bill Cook pelasi ”Bun Line” -ketjussa veljensä Bun Cookin ja Frank Boucherin kanssa. Ketju jäi jääkiekon historiaan tehtyään maalin kevään 1928 Stanley Cupin loppuottelun jokaisessa pelissä. 
Cook toimi pelaajauransa jälkeen valmentajana. Hän aloitti valmentajauransa Cleveland Baronsissa, jonka valmensi kahdesti Calder Cupin voittoon, vuosina 1939 ja 1941. Hän toimi lyhyen aikaa myös NHL-valmentajana, kausina 1951–1952 ja 1952–1953 New York Rangersissä.
Gregor Cankar

Gregor Cankar (s. 25. tammikuuta 1975 Celje) on slovenialainen yleisurheilija. Sevillan MM-kisoissa 1999 pronssia pituushypyssä saavuttaneen Cankarin ennätys on 840 vuodelta 1997.
Hän jäi karsintaan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Soulissa 1992, mutta voitti kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 1994, saman ikäluokan maailmanmestaruuden Lissabonissa myötätuulituloksella 804. Vuonna 1995 hän osallistui Barcelonan sisäratojen MM-kisoihin, joissa hän jäi karsintaan. Seuraavana vuonna hän oli neljäs Tukholman sisäratojen EM-kisoissa ja kuudes Atlantan olympialaisissa tuloksella 811. Vuonna 1997 hän oli Pariisin sisäratojen MM-kisoissa seitsemäs tuloksella 802. Seuraavana vuonna hän oli kuudes Budapestin EM-kisoissa. Vuonna 1999 hän osallistui Maebashin sisäratojen MM-kisoihin sijoittuen neljänneksi tuloksella 828 ja voitti myöhemmin samana vuonna aikuisten arvokisojen ainoan mitalinsa, pronssia, Sevillan MM-kisoissa tuloksella 836. Hän osallistui vielä vuonna 2000 Sydneyn olympialaisiin, vuonna 2002 sekä Wienin sisäratojen EM-kisoihin että Münchenin EM-kisoihin ja vuonna 2004 Ateenan olympialaisiin, mutta ei selviytynyt enää kertaakaan loppukilpailuun.
George Amick

George Amick (24. lokakuuta 1924 Oregon, Yhdysvallat – 4. huhtikuuta 1959 Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen autourheilija, joka kilpaili Yhdysvaltain sarjoissa. 
Amick osallistui Formula 1:n MM-sarjaan kuuluneeseen vuoden 1958 Indianapolis 500 -kilpailuun, minkä vuoksi hänet lasketaan F1-kuljettajaksi. Hän sijoittui toiseksi ja saavutti kuusi MM-pistettä.
Amick kuoli auto-onnettomuudessa kauden 1959 kilpailussa.
Turk Broda

Walter Edward "Turk" Broda (15. toukokuuta 1914 Brandon, Manitoba, Kanada – 17. lokakuuta 1972) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Maalivahti Broda pelasi Toronto Maple Leafsissa NHL-liigassa. 
Broda syntyi ukrainalais-kanadalaiseen perheeseen. Maple Leafsin vahvuuteen hän liittyi 1936.
Menestyksekkäiden kausien jälkeen Broda piti taukoa urheilusta 1943–1945 palvellakseen armeijassa toisessa maailmansodassa. Asepalveluksen jälkeenkin hän pelasi huipulla voittaen muun muassa Stanley Cupeja; vuonna 1952 Turk Broda lopetti pelaajauransa.
Broda kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1972.
Foeke Booy

Foeke Booy (s. 25. huhtikuuta 1962 Leeuwarden) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. 
Peliura.
Booy pelasi urallaan Alankomaiden ja Belgian pääsarjoissa vuosina 1980–1996. Booy voitti Belgian mestaruuden kahteen otteeseen ja Belgian Cupin kerran. Vaikea polvivamma päätti Booyn uran 1996.
Meriitit valmentajana
Valmennusura.
Booy aloitti valmennusuransa FC Utrechtin nuorisovalmentajana ja ykkösjoukkueen apuvalmentajana vuonna 2000. Vuodesta 2002 lähtien Booy on toiminut Utrechtin päävalmentajana.
Booy on Utrechtin seurahistorian menestyksekkäin valmentaja, heti avauskaudellaan hän johdatti seuran Eredivisien kahdeksanneksi. 2003 ja 2004 Utrecht juhli Amstel Cupin coittoa ja Alankomaiden supercupin voittoa 2004.
Heinäkuussa 2007 Booy siirtyi Utrechtista saudiarabialaisen Al-Nassrin päävalmentajaksi. Booyn viisivuotinen päävalmentajakausi Utrechtissa oli seurahistorian menestyksekkäin ja päättyi yhdeksännelle sijalle kaudella 2006–2007.
Kesällä 2007 hän siirtyi saudiseura Al-Nassrin valmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi ja hän luotsasi joukkuetta vain kahdeksan ottelun ajana. Joulukuussa 2007 hän palasi valmennustehtäviin Alankomaihin Sparta Rotterdamin uudeksi päävalmentajaksi.
Kauden 2008/09 jälkeen Booy jätti tehtävänsä Spartan päävalmentajana ja palasi FC Utrechtiin tekniseksi johtajaksi. 
Booy palasi valmennustehtäviin marraskuussa 2012 belgialaisen Cercle Bruggen uutena päävalmentajana. Booy sai potkut huhtikuussa 2013 huonojen tulosten vuoksi. Heinäkuun alussa 2013 hän palasi valmentamaan Alankomaihin Eredivisien nousijajoukkue Go Ahead Eaglesia. 
Debyyttikausi Go Ahead Eaglissa sujui kohtuullisen hyvin ja joukkue säilytti 13. sijan turvin sarjapaikkansa. Toinen pääsarjakausi oli vaikeampi ja Booyn suojatit jumittuivat putoamiskamppailuun. Lopulta seurajohto erotti Booyn maaliskuun lopussa 2015 seuran majaillessa putoamisviivan alapuolella. 
Meriitit valmentajana
Jordan 198

Jordan 198 oli britti Gary Andersonin ja britti Mike Gascoynen suunnittelema auto, jolla Jordan-talli kilpaili kaudella 1998. Autoa ajoivat vuoden 1996 maailmanmestari britti Damon Hill ja toista vuottaan tallissa ollut saksalainen Ralf Schumacher. Auton voimanlähteenä toimi Mugen Hondan moottorit ja renkaat tallille valmisti edelliskauden tapaan Goodyear. Autolla saavutettiin tallin historian ensimmäinen voitto.
Suurista ododotuksista huolimatta kausi alkoi heikosti, sillä kauden ensimmäiseltä puoliskolta ei saavutettu yhtäkään MM-pistettä, mutta viimein Britannian GP:ssa Scumacher ylsi vihdoin pisteille ollen kuudes. Tämän jälkeen hän oli Itävallan GP:ssa viides. Saksan GP:ssa molemmat kuljettajat selvisivät pisteille, kun Hill ajoi neljänneksi ja Schumacher kuudenneksi. Hill uusi vielä sijoituksensa seuraavaksi ajetussa Unkarin GP:ssa. Belgian GP:ssa se kauan odotettu tapahtuma sitten tapahtui: Hill onnistui voittamaan tallille sen ensimmäisen voiton sateen täysin sotkemassa kilpailussa. Schumacher sijoittui toiseksi, joten Jordan otti ensimmäisen ja viimeisen kaksoisvoiton. Italian GP:ssa Schumacher ajoi vielä kolmanneksi Hillin ajaessa kuudenneksi. Kauden päättäneessä Japanin GP:ssa Hill ohitti Heinz-Harald Frentzenin viimeisellä kierroksella nousten näin neljänneksi.
Valmistajien MM-sarjassa talli sijoittui neljänneksi 34 MM-pisteellään. Benetton jäi viidenneksi yhden pisteen erolla, joka syntyi kun Japanin GP:ssa Hill ohitti Frenzenin.
Kellosepän työkalut

Kellosepän työkalut jakautuvat kahteen ryhmään: isoille ja pienille kelloille tarkoitetut työkalut.
"Kolmikulmasyventäjä" on yksi kellosepän työkaluista. Kolmikulmasyventäjiä on kaksi, suurempi ja pienempi. Suurempi on noin 130 mm pitkä ja 6 mm paksu, kun taas pienempi on noin 130 mm pitkä ja 3 mm paksu. Työkalulla levennetään porauskohtaa poraterän päässä olevan viisteen levyiseksi, ja sillä voidaan poistaa porauksessa syntyneet riisteet.
"Osoittimienkohottaja" on yksi kellosepän työkaluista. Nimensä mukaisesti sitä käytetään kohottamaan kellon osoittimia.
Osoittimien kohottaja valmistetaan hopeateräksestä viilaamalla; se on noin 90 millimetrin pituinen ja 3 millimetrin paksuinen.
Lorne Chabot

Lorne Chabot (5. lokakuuta 1900 Montreal, Québec, Kanada – 10. lokakuuta 1946) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli maalivahti.
Lorne Chabot pelasi National Hockey Leaguessa vuodesta 1926 vuoteen 1937. Hänen seurojaan olivat New York Rangers, Toronto Maple Leafs, Montreal Canadiens, Chicago Blackhawks, Montreal Maroons ja New York Americans. 
Maalivahdin pelatessa Rangersissa Lester Patrick loi hänelle pseudonimen Lorne Chabotsky juutalaisen yleisön houkuttelemiseksi. Vuoden 1928 playoffseissa Lorne Chabot loukkaantui pakottaen Patrickin palaamaan maalin suulle.
Edward Charles Pickering

Edward Charles Pickering (19. heinäkuuta 1846 – 3. helmikuuta 1919) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä, joka keksi tähtien kirkkautta mittaavan meridiaanifotometrin.
Pickering toimi muun muassa Harvardin yliopiston professorina vuosina 1876–1887 sekä observatorion esimiehenä 1876–1919. Hän palkkasi observatorion laskenta- ja luettelointitehtäviin naisia, mikä oli tuohon aikaan harvinaista. Heitä kutsuttiin yhteisnimellä ”Pickeringin haaremi”, ja siihen kuului kaikkiaan yli 80 naista Pickeringin johtajanuran aikana.
Pickering kehitti myös Annie Cannonin kanssa niin sanotun Harvardin luokittelun, jossa tähdet jaettiin spektriluokkiin.
Janne Ankkanen

Janne Ankkanen on piirtäjä Ola Fogelbergin ja kirjailija Jalmari Finnen luoma varhainen suomalainen sarjakuvahahmo, antropomorfinen ankka, joka esiintyi alun perin "Suomen Kuvalehdessä" lokakuusta 1917 tammikuuhun 1918 ilmestyneessä sarjassa "Janne Ankkasen merkilliset vaiheet nykyajan ristiaallokossa". Kyseessä oli Suomen lehdistön ensimmäinen jatkosarjana ilmestynyt sarjakuva, joskaan ei ensimmäinen suomalainen sarjakuva.
Finnen kirjoittama ja Fogelbergin piirtämä sarja kommentoi satiirin ja faabelin keinoin Suomen jännittyneitä yhteiskunnallisia oloja. Sarjan päähenkilö Janne Ankkanen kuvattiin yleensä oman edun tavoittelijana, joka lietsoi epäjärjestystä ja joutui monesti lopulta itse kärsimään toimintansa seurauksista. Sarjassa voidaan nähdä paljon viittauksia Suomen työväestön ja punakaartien levottomuuteen sisällissodan alla. Finne tunnettiinkin porvarillisista mielipiteistään, mutta Fogelberg piirsi samanaikaisesti myös sosiaalidemokraattien "Työmieheen" ja "Kurikkaan". Sarja kommentoi myös Suomen itsenäistymistä, sillä Janne Ankkanen nähtiin suunnittelemassa Suomelle lippua, vaakunaa ja kansallislaulua. Jannen suunnittelemassa Suomen lipussa oli hänen oma kuvansa.
Sisällissodan puhjetessa "Suomen Kuvalehti" lakkasi ilmestymästä, ja Janne Ankkasen seikkailut päättyivät vain yhdentoista sarjan jälkeen. Sisällissodan päätyttyä sarja ei palannut lehteen, mutta sen sijaan pian ilmestyi samojen tekijöiden 12-sivuinen sarjakuvakirja "Janne Ankkanen sotajalalla", jossa Janne yllyttää huonoin seurauksin eri eläinryhmiä kapinaan vahvempiaan vastaan.
Fogelberg elvytti Janne Ankkasen hetkeksi "Kansan Kuvalehteen" jatkosodan aikana vuonna 1943. Hän kirjoitti uudet tarinat itse, sillä Finne oli jo kuollut. Jannen uudet seikkailut kommentoivat lähinnä sota-ajan arkipäivään liittyviä erikoisuuksia, kuten säännöstelyä ja mustan pörssin kauppaa. Fogelbergin mielestä Disneyn vuonna 1934 esittelemä piirroshahmo Aku Ankka muistutti olemukseltaan ja äkkipikaiselta käytökseltään hämmästyttävästi Janne Ankkasta, mutta hän tajusi, että kyse täytyi olla sattumasta eikä plagioinnista. Vuonna 1943 hän piirsikin sarjan, jossa Janne Ankkanen kohtaa sopuisasti kilpailijansa Aku Ankan.
Janne Ankkasesta julkaistiin vuonna 2011 postimerkki.
Verhoilukivi

Verhoilukivi on suomen kielessä käytössä niin luonnollista kiveä oleville verhoilumateriaaleille kuin myös kaupallisissa julkaisuissa yleisesti käytetty käännös englanninkieliselle termille "stone veneer". Tarkempi ja oikeampi käännös jälkimmäisessä kohdassa olisi verhoiluun tarkoitettu kiviperäinen komposiittimateriaali, mutta tätä harvemmin näkee johtuen kirjoitusasun ilmeisestä pituudesta. Yleisesti ottaen verhoilukivellä voidaan ymmärtää ihmisen valmistamaa kiviperäistä verhoilumateriaalia. 
Erilaiset verhoilukivet.
Verhoilukivi voi olla luonnollista kiveä eri paksuisina, muotoiltuina ja pintakäsiteltyinä kappaleina. Verhoilukivi voi olla – ja usein myös on – luonnollisia kivimateriaaleja imitoivaa komposiittimateriaalia. Tyypillisimpiä komposiittimateriaaleja ovat betonipohjaiset materiaalit, joilla saadaan sopivalla pintakäsittelyllä ja pigmentoinnilla aikaiseksi parhaimmillaan huomattavan luonnollisen näköinen lopputulos. Komposiittimateriaalien hyöty luonnolliseen kiveen verrattuna on niiden keveydessä, tasalaatuisuudessa ja hinnassa. 
Verhoilussa käytettävä luonnollinen kivi on tyypillisimmin graniittia, kvartsia, marmoria tai hiekkakiveä. Laadukkaita luonnollisen kiven esiintymiä löytyy ympäri maailman ja jokaisen maan kivivalikoimalla on tietyt sille ominaiset piirteet. Keinotekoisten eli komposiittikivien suurimmat valmistajat ovat Yhdysvalloissa, jonka markkinat ovat huomattavasti kehittyneemmät kuin eurooppalaiset. Euroopan suurimpia valmistajia ovat mm. hollantilainen Klimex ja kreikkalainen Mathios.
Vihreän parran ilmiö

Vihreän parran ilmiö viittaa geeniin tai joukkoon geenejä, joka antaa näkyvän "merkin", kuten esimerkiksi vaalean ihon tai vihreän parran, tai jonkin muun silmiinpistävän ominaisuuden ja jolla on taipumus käyttäytyä erityisen altruistisesti toisia silmiinpistävän merkin kantajia kohtaan. On kuitenkin epätodennäköistä, että sama geeni tuottaisi altruismille sekä oikean merkin että oikean toiminnon. Vihreän parran kaltainen täysin mielivaltainen "merkki" on vain yksi tapa, jolla geeni voi "tunnistaa" toisessa yksilössä olevat kopionsa. Teoriassa tällainen kaksivaikutteinen geeni menestyisi populaatiossa hyvin.
Geenillä olisi siis kolme vaikutusta fenotyyppiin: (1) havaittava "merkki" - kuten hypoteettinen vihreä parta; (2) tämän merkin havaitseminen toisissa; (3) valikoiva altruistisuus saman "merkin" omaavia kohtaan. 
Idean vihreän parran geenistä esitti William D. Hamilton vuonna 1964 julkaistussa merkittävässä artikkelissaan "The genetical evolution of social behaviour (I and II)" ja sen nimesi kansantajuistamisen professori Richard Dawkins kirjassaan "Geenin itsekkyys" ("The Selfish Gene", 1976). Vihreän parran ilmiö pysyi teoreettisena aina kunnes ensimmäinen vihreän parran geeni löydettiin tulimuurahaisista vuonna 1998.
David Dickson (uimari)

David Dickson (s. 20. helmikuuta 1941 Malesia) on australialainen, 1960-luvulla menestynyt vapaauimari. Hän saavutti uransa aikana kolme olympiamitalia, jotka kaikki pronssisia viesteistä. 
Dickson valittiin tekemään kansainvälinen debyyttinsä vuoden 1960 olympialaisissa, samassa viestijoukkueessa John Devittin, Murray Rosen sekä John Konradsin kanssa. Australialaiset sijoittuivat kolmanneksi Yhdysvaltojen ja Japanin jälkeen ja näin saivat pronssia. 
Dickson valittiin kantamaan Australian lippua Kansainyhteisön kilpailuihin. Kyseisissä kisoissa Dickson yhteensä kolme mitalia. Yhden henkilökohtaisen pronssin, sekä kaksi viestikultaa.
Vuonna 1989 Dickson valittiin ensimmäiseksi Australian Capital Territoryn edustajaksi Australian Olympic Federation:iin.
Carlos Calado

Carlos Calado (s. 5. lokakuuta 1975 Alcanena, Portugali) on portugalilainen yleisurheilija, jonka päälaji oli pituushyppy. Hän on kilpaillut lisäksi olympiatasolla kolmiloikassa ja MM-kisoissa 100 metrin juoksussa.
Calado sai alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1997 kultaa pituushypyssä ja hopeaa 100 metrin juoksussa. Sisäratojen EM-kisoissa 1998 Calado sijoittui pituushypyssä hopealle. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän oli samassa lajissa kymmenes. Kaudella 2001 hän saavutti pronssia sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 816 sekä ulkoratojen MM-kisoissa hypättyään 821.
Mirjam Helin

Mirjam Helin (o.s. Rokkanen; 29. maaliskuuta 1911 Pietari – 22. joulukuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, Sibelius-Akatemian opettaja ja mesenaatti.
Lauluopinnot.
Helin opiskeli laulua muun muassa Roomassa, Wienissä ja Pariisissa. Hänen isänsä, Pohjoismainen Sähkö Oy:n perustaja ja äänilevytuottaja Oskar Rokkanen (1882–1973) halusi tyttärensä opiskelevan insinööriksi tai ekonomiksi ja vastusti jyrkästi oopperalaulajan uraa. Hänen tuleva aviopuolisonsa, varatuomari Hans Helin (1907–1973) oli appensa kanssa samaa mieltä. Hän uhkasi purkaa kihlauksen, jos morsian ryhtyisi oopperalaulajaksi. Niinpä Mirjam Helinistä tuli laulunopettaja. Hän piti kuitenkin ensikonserttinsa 1938, suoritti lauludiplomin 1941 ja teki toistakymmentä levytystä, muutamat niistä salanimellä Anja Sini. Hänen tunnetuin levytyksensä on Kalervo Hämäläisen säveltämä ja sanoittama "Lapin äidin kehtolaulu" (1949).
Opettajanura.
Helin toimi Lahden musiikkiopistossa (nykyinen Lahden konservatorio) ja Sibelius-Akatemiassa laulupedagogina.
Laulukilpailu.
Helin antoi 70-vuotispäivänsä kunniaksi 1981 Suomen Kulttuurirahastolle suuren lahjoituksen, josta muodostettiin Mirjam ja Hans Helin -nimikkorahasto. Näillä varoilla perustettiin vuonna 1984 Kansainvälinen Mirjam Helin -laulukilpailu, joka järjestetään viiden vuoden välein.
Kosti Kotiranta

Kosti Ilmari ”Komo” Kotiranta (12. kesäkuuta 1957 Helsinki – 24. heinäkuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen opettaja, näyttelijä, laulaja ja juontaja.
Kotiranta tunnettiin Ylellä jouluaattoaamuisin esitettävän "Joulupukin kuumalinja" -ohjelman joulupukkina. Hän esiintyi ohjelmassa vuosina 1991–2005 ja 2007–2011. Vuosi 2006 jäi väliin aivoinfarktin takia. Hänellä havaittiin aivokasvain jonka vuoksi 2011 jäi hänen viimeiseksi vuodekseen joulupukkina. Kotiranta esiintyi myös ohjelmassa Uusi päivä joulupukkina vuonna 2012
Kotiranta toimi monena vuonna myös Lappeenrannassa järjestettävien Kalenoiden, paikallisen lasten kansantanssitapahtuman, maskottina nimeltä Kalenakatti. 
Kotiranta juonsi 1980-luvulla esitettyä lasten "Sanaleikki"-nimistä visailuohjelmaa sekä nuortenohjelmaa "Yykaakoo". Ohjelmassa esiintyi muun muassa Kakopojiksi itseään kutsunut ryhmä, joka teki hurjapäisiä temppuja. Lisäksi Kotiranta muistetaan nuorille suunnatusta televisiovisailusta "Ioxiosta", jota hän juonsi 1990-luvulla yhdessä Sami Aaltosen kanssa.
Kotiranta menehtyi heinäkuussa 2015 pitkän sairastamisen jälkeen 58-vuotiaana.
This Is The Moody Blues

This Is The Moody Blues on vuonna 1974 julkaistu The Moody Blues -yhtyeen kokoelma-albumi.
Kappaleet.
"Side A"
"Side B"
"Side C"
"Side D"
Kyösti Pietiläinen

Kyösti Pietiläinen (30. elokuuta 1945 Kymi – 25. kesäkuuta 2017 Addis Abeba, Etiopia) oli todennäköisesti pisimpään Ranskan muukalaislegioonassa palvellut suomalainen. Legioonassa hänen nimensä oli "Karl Peters".
Ura.
Kyösti Pietiläinen toimi muun muassa merimiehenä 26-vuotiaaksi saakka kiertäen maapallon viisi kertaa, kunnes hakeutui Ranskan muukalaislegioonaan vuonna 1972. Ennen legioonaan siirtymistä hänen muita ammattejaan olivat sekatyömies, satamajätkä ja tukkijätkä. Pietiläinen palveli muukalaislegioonassa muun muassa kouluttajana, sotapoliisina, taisteluryhmänjohtajana, laskuvarjojääkärinä, bordellinjohtajana sekä iskuryhmänjohtajana. Legioonalaisuransa aikana hän taisteli muun muassa Zairen Kolwezissa, Tšadissa, Djiboutissa, Belgian Kongossa ja Ruandassa. Lisäksi Pietiläinen oli mukana entisen Jugoslavian alueen rauhanturvaamisoperaatioissa. Pietiläisen sotilasarvo kotiutuessa oli ylikorpraali (Caporal-Chef), mikä on ainoastaan Legioonalle ominainen arvo (vastaa korpraalin ja kersantin välistä sotilasarvoa ja myönnetään yleensä vasta pitkän palveluksen jälkeen).
Pietiläinen jäi legioonasta eläkkeelle vuonna 2000 palveltuaan yli 28 vuotta. Hän asui pitkään Etiopiassa, Addis Abebassa ja oli naimisissa etiopialaisen Elsan kanssa. Hän kirjoitti legioonalaisen urastaan muistelmateoksia. Muistelmista saa harvinaisen tarkan, kaunistelemattoman kuvan Muukalaislegioonan toimintatavoista rivisotilaan kannalta nähtyinä, sillä myös taistelutavat kuvataan yksityiskohtaisesti. Kirjoja on toisaalta myös väitetty osittain tai täysin fiktiivisiksi, ja Pietiläisen osallistuminen esim. Ranskan Ruanda-operaatioon on kyseenalaistettu.
Julkaisut.
Kyösti Pietiläinen on yhdessä sisarenpoikansa Petri Pietiläisen kanssa kirjoittanut seuraavat elämänvaiheitaan ja erityisesti muukalaislegioonan aikaansa kuvaavat teokset:
Kyösti Pietiläinen on yhdessä Juhan-Ville Kaarnakarin kanssa kirjoittanut seuraavat teokset:
Kyösti Pietiläinen on yhdessä Seppo Porvalin kanssa kirjoittanut seuraavat teokset:
Three Dog Night (albumi)

Three Dog Night on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen Three Dog Nightin debyyttialbumi, joka julkaistiin lokakuussa 1968. Albumi pääsi samana vuonna Billboardin listoilla sijalle #11.
Singlenä julkaistu "One" pääsi sijalle #5 ja "Try a Little Tenderness" sijalle #29. Albumin tuotti Gabriel Mekler.
Prognoosi

Prognoosi (, nykykreik. "πρόγνωση", ennaltatietäminen) eli ennuste on lääketieteellinen termi, jolla tarkoitetaan lääkärin tekemää arviota sairauden etenemisestä ja henkilön paranemismahdollisuuksista.
Ennusteelliset tekijät.
Ennusteelliset eli prognostiset tekijät ovat ominaisuuksia tai ilmiöitä, jotka vaikuttavat sairauden ennusteeseen. Prognostiset tekijät voivat olla muun muassa demografisia (esimerkiksi henkilön ikä), sairauskohtaisia (esimerkiksi syövän luokitus) ja henkilön muihin sairauksiin tai tiloihin liittyviä. Ne voivat vaikuttaa ennusteeseen positiivisesti, negatiivisesti tai ennustaa jotain tiettyä tapahtumaa. Prognostiset tekijät eivät välttämättä ole syy-seuraussuhteessa asioihin, joita ne ennustavat. Niiden on ainoastaan todettu olevan tarpeeksi voimakkaasti korreloituneita tiettyjen tapahtumien kanssa, jotta ne pystyvät ennustamaan niiden kehittymisen.
Abitibi

Abitibi () on Koillis-Ontariossa, Kanadassa sijaitseva joki, joka alkaa Lake Abitibiltä Ontarion ja Québecin rajalta ja laskee luoteeseen Hudsoninlahteen kuuluvaan Jamesinlahteen. Joki on 547 kilometriä pitkä.
Joki oli tärkeä turkiskauppareitti Hudson's Bay Companylle. Nykyään selluloosa ja paperi on alueelle tärkeä teollisuudenala. Joen varrella sijaitsee vesivoimala.
Alaskan tie

Alaskan tie () on Dawson Creekistä (Brittiläinen Kolumbia, Kanada) Delta Junctioniin (Alaska, Yhdysvallat) johtava tie, joka rakennettiin toisen maailmansodan aikana vuosina 1941–1942. Se on 2 451 kilometriä pitkä. Tie kulkee muun muassa Whitehorsen (Yukon, Kanada) kautta.
Tie rakennettiin yhdistämään Alaskaan rakennetut lentokentät, joita käytettiin Lend-Lease-avun toimittamiseen Neuvostoliitolle. Rakentamiseen vaikutti myös pelko Japanin mahdollisesta maihinnoususta Alaskaan. Alaskaan ei olisi ilman tietä millään saatu tarpeeksi nopeasti joukkoja sitä puolustamaan. Suunnitteilla oli myös jatko Nomeen Beringinsalmen rannalle. Tien rakensivat Yhdysvaltain asevoimien rakennuskomppaniat.
Tie avattiin siviililiikenteelle vuonna 1948. Se on kokonaisuudessaan päällystetty ja auki ympäri vuoden.
Tikka (Jyväskylä)

Tikka on asuin- ja tilastoalue Jyväskylässä Kuokkalan kaupunginosan etelälaidalla. Vuonna 2020 sen väkiluku oli 1 816.
Tikka jakaantuu kahteen pienalueeseen: pientalovaltaiseen Tikanmäkeen ja kerrostalovaltaiseen Tikantoriin. Omakotialueen rakentaminen alkoi 1940-luvun puolivälissä. Pientaloista suurin osa on valmistunut jälleenrakennuskaudella ja 1980-luvulla. Pienalueen kerrostalot ovat enimmäkseen 1980- ja 1990-luvulla rakennettuja. 
Tikassa on päiväkotitoimintaa ja 1.–6. vuosiluokkia opettava peruskoulu. Alueella sijaitsee myös elintarvikekauppa K-Market ja liikuntatiloja tarjoava Kuokkalan Graniitti. Tikan vieressä on Yrttisuon puistoalue, jossa sijaitsee urheilukenttä, skeittiparkki ja puisto. Myös Kuokkalan keskustan palvelut ovat Tikan välittömässä läheisyydessä.
Bakufuu Slash! Kizna

Bakufuu Slash! Kizna Arashi on Sony Computer Entertainmentin vuonna 2004 PlayStation 2:lle julkaisema peli. Pelistä on myös julkaistu kaksi numeroa kestänyt manga.
Pelin idea.
Ideana on pelata nuorella sankarilla Arashilla ja tuoda rauha takaisin maailmaan päihittämällä ilkeä kuningas. Tähän tavoitteeseen pääsee, kun valitaan loitsun tapaisesta kirjasta eri elementtejä edustavia petoja, joilla taistellaan vihollisia vastaan. Ohjaimena taisteluissa on lähinnä ns. neula mikä on kiinnitetty sormeen. Tätä liikuttamalla kuvaruudussa näkyvässä loitsukirjassa erilaisin kuvioin syntyy erilaisia hyökkäyksiä.
Manga.
Mangassa sankarina on Narutoa muistuttava hahmo nimeltä Kizna Arashi, joka omistaa sinisen ilma elementtisen lohikäärmeen. Pääasiassa Arashi taistelee arkkivihollistaan Enniä vastaan, joka puolestaan omistaa punaisen tuli elementtisen lohikäärmeen.
Annapolis Royal

Annapolis Royal () on pieni kaupunki Kanadan Nova Scotian länsiosassa. Kaupungissa on 481 asukasta (vuonna 2011) ja sen pinta-ala on 2,04 neliökilometriä.
Ranskalaiset siirtolaiset perustivat sen nimellä "Port Royal" vuonna 1605, jolloin siitä tuli ensimmäinen ranskalainen siirtokunta Pohjois-Amerikassa. Se on myös Kanadan vanhin kaupunki ja täten suosittu matkailukohde. Englantilaiset valtasivat kaupungin vuonna 1710. Kaupungissa sijaitsee satama, saha ja omenaviljelmiä.
Hampurin raatihuone

Hampurin raatihuone on Hampurin kaupungissa, Saksassa sijaitseva historiallinen arvorakennus. Siellä kokoontuu nykyisin Hampurin kaupunkiosavaltion parlamentti sekä hallitus.
Raatihuonerakennus hallitsee Hampurin keskustan kaupunkikuvaa. Se on rakennettu hiekkakivestä, ja edustaa tyylisuunnaltaan uusrenessanssia. Rakennus rakennettiin vuosina 1886–1897. Sen julkisivu on runsaasti koristeltu, sitä koristaa muun muassa kaksikymmentä keisaria kuvaavaa patsasta. Lisäksi raatihuone sisältää yli 640 huonetta, ja sen torni yltää 112 metrin korkeuteen.
Raatihuoneen suuri juhlasali on 46 metriä pitkä, 18 metriä leveä ja 15 metriä korkea. Salia hallitsevat suuret Hampurin historiasta kertovat maalaukset, sekä kolme jättimäistä kattokruunua, joista jokainen painaa noin 1500 kilogrammaa.
Paimion rautatieasema

Paimion rautatieasema (, ) on Paimion kaupungissa Vistan kylässä sijaitseva rantaradan rautatieasema. Se sijaitsee 10 kilometrin päässä Piikkiön rautatieasemalta ja 29 kilometrin päässä Salon rautatieasemalta. Asemalla ei ole ollut säännöllistä matkustajaliikennettä vuoden 1988 jälkeen. Asema toimii nykyisin junien kohtauspaikkana, ja rautatieliikenteen ohjaus hoidetaan keskitetysti Helsingistä.
Asemarakennuksen on suunnitellut Bruno Granholm. Asema avattiin vuonna 1899, ja sitä laajennettiin vuonna 1916. Tavaramakasiinin ja asemarakennuksen välissä oli kioski. Ratapihalla oli hirsinen vesitorni ja yksipilttuinen veturitalli. Karjaan vanha kääntöpöytä siirrettiin alueelle vuonna 1930. 
Rautatieliikennekäytöstä jäänyt asemarakennus on paikallisen helluntaiseurakunnan käytössä. Paimion keskustaajaman pohjoislaidalla, Paimionjoen ja Vähäjoen yhtymäkohdassa sijaitseva asemarakennus ympäristöineen on yksi Museoviraston määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Paimion rautatieaseman päässä, Turun suuntaan, sijaitsi puomeilla varustettu Paimion tasoristeys joka on korvattu Vistantien alikulkutiellä. Aseman toisessa päässä oli Preitilän tasoristeys joka on nykyään korvattu Alvar Aallontien sillalla.
Kelloseppä

Kelloseppä on käsityöläinen ja horologi, joka valmistaa ja korjaa kelloja. Nykyajan kelloseppä todennäköisemmin korjaa ranne-, seinä- ja taskukelloja kuin valmistaa niitä alusta alkaen. Taitava kelloseppä osaa valmistaa kellon osia.
Kellosepän verstaassa on hyvä työpistevalaistus, hienomekaaniseen korjaukseen käytettävät pienet ruuvimeisselit, pihdit, taltat, pölysuojausvälineet sekä suurentavat katseluvälineet kuten luupit ja mikroskoopit. Verstaan muita välineitä ovat metallisten kellonremmien kavennuskone, kaiverruskone, kellojen pesulaite, sähkövirran syöttölaite ja yleismittari. Kellosepän liiketoimintaan kuuluu usein myymälä, jossa korjauksen lisäksi myydään kelloja, koruja ja muita jalometalliesineitä. Toisaalta kellosepät voivat toimia myös pienissä kotiverstaissa, asiakkainaan sellaisia kello- ja kultaliikkeitä, joilla ei ole omaa kelloseppää.
Kellosepän ammatti on muuttunut monin tavoin 1970-luvulta alkaen, jolloin sähkötoimiset kvartsikellot alkoivat yleistyä ja vaativat kaikkien kelloseppien täydennyskoulutuksen täysin uudenlaisen koneiston saloihin. Jo 1980-luvun puolivälissä Suomen kelloliikkeissä 90 prosenttia myydyistä kelloista oli kvartsikelloja ja 10 prosenttia mekaanisella koneistolla varustettuja. Korjaustoimenpiteissä mekaanisten kellojen osuus on suurempi, koska niiden koneisto vaatii enemmän huoltoa. Kvartsirannekellojen yleisin huoltotoimenpide on yksinkertainen paristonvaihto, johon tarvittava erikoistaito ja -välineistö löytyy kuitenkin vain kellosepältä. Seinä- ja pöytämalliset kvartsikellot toimivat yleensä tavallisilla paristoilla, jotka kuluttaja voi hankkia ja vaihtaa itse.
Kelloseppäkoulutus Suomessa.
Suomessa kelloseppiä valmistuu Espoossa sijaitsevassa kolmivuotisessa kelloseppäkoulussa, joka on säätiön omistama yksityinen oppilaitos. Sieltä valmistunut voi jatkaa opintoja Sveitsissä WOSTEP-instituutissa.
Salon rautatieasema

Salon rautatieasema (, , ratakm 154+300) on rantaradan varrella sijaitseva rautatieasema, joka sijaitsee Salon kaupungin keskustassa. Asemalla pysähtyvät kaikki Helsingin ja Turun välillä liikennöivät henkilöjunat lukuun ottamatta junia S 975 klo 16.10 Helsinki-Turku ja S 976 klo 7.08 Turku-Helsinki ja siellä on myös tavaraliikennettä. Asemaa käyttää vuosittain noin 320 000 henkilöjunamatkustajaa. Aseman sisätiloissa palvelee yksi ja ulkotiloissa yksi lippuautomaatti. Asemalla on kaksi matkustajaliikenteen käytössä olevaa korotettua laituria ja raiteiden alittamista varten asemalla on tunneli, josta uloskäynti tapahtuu portaita ja hissillä. Pääsääntöisesti Helsinkiin liikennöidään raiteelta 1 ja Turkuun raiteelta 2. Kaksi Turun junaa käyttää kuitenkin raidetta 1.
Salon rautatieasema valmistui vuonna 1898 arkkitehti Bruno Granholmin suunnittelemana, jollaisessa asussa asema on säilytetty. Salon rautatieasema on VR:n Vuoden asema 2005. Palkinnon jakamista Salolle perusteltiin myynnin kehityksellä (9 % parempi edelliseen vuoteen verrattuna), asiakaspalvelun laadulla sekä aseman siisteydellä.
Senaatti-kiinteistöt laittoi asemarakennuksen myyntiin 2012 ja keväällä 2013 se sai uuden omistajan. Kahvilayrityksen lisäksi asemalla toimi ennen vuokralaisena VR:n lipunmyynti supistetuilla aukioloajoilla, kunnes se lakkautettiin 2. elokuuta 2014. Aseman odotustila suljettiin 1. marraskuuta 2021. Asemalla on lippuautomaatti.
Salon posti juhlistaa 9.10.2013 postimerkin päivää omalla postimerkillä ja erikoisleimalla, Salo-postimerkin kuva-aiheena on Salon asema. Matkaa seuraavalle asemalle Ervelään kertyy 25 kilometriä ja Paimioon 29 kilometriä. Turkuun on 56 kilometriä ja Helsinkiin 144 kilometriä.
Museovirasto on määritellyt Salon rautatieasemanseudun ja vanhan kauppalamiljöön yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Rubén Martínez

Rubén Iván Martínez Andrade, pelaajanimeltään Rubén (s. 22. kesäkuuta 1984 Coristanco, A Coruñan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavaa Levantea.
Rubén siirtyi Barcelonan junioreihin 13 vuoden iässä ennen kauden 1997–1998 alkua. Tätä ennen hän pelasi Bergantiñosin ja Orillamarin juniorijoukkueissa kotiseudullaan A Coruñan maakunnassa. Barcelonan edustusjoukkueessa Rubén on esiintynyt kahdessa pääsarjaottelussa kaudella 2004–2005. Hän toimi edustusjoukkueen kolmosmaalivahtina Víctor Valdésin ja Albert Jorqueran jälkeen, jonka lisäksi hän pelasi B-joukkueen maalivahtina.
Kauden 2007–2008 hän vietti lainalla Racing Ferrolissa, jossa ei vastuuta kuitenkaan tullut. Vuonna 2008 Rubén siirtyi Cartagenaan vapauduttuaan sopimuksestaan. Hän pelasi kahden kauden aikana yhteensä 80 ottelua. 
25. elokuuta 2010 hän siirtyi Málagaan 1,35 miljoonan euron siirtokorvauksella.
Yves Makabu-Makalambay

Yves Ma-Kalambay (s. 31. tammikuuta 1986) on belgialainen jalkapallomaalivahti, pituudeltaan 197-senttimetrinen. Hän edustaa Edinburghilaista Hibernian FCtä. Ma-Kalambay kuuluu Belgian alle 21-vuotiaiden maajoukkueen rinkiin. Ma-Kalambayn vanhemmat ovat kongolaisia.
Woven Hand

Woven Hand (tai Wovenhand) on yhdysvaltalainen, Denveristä, Coloradosta kotoisin oleva yhtye, jonka entinen 16 Horsepower -yhtyeen laulaja David Eugene Edwards perusti vuonna 2001. Woven Handin musiikissa on vaikutteita alternative countrysta, post-rockista, punkista, industrialista, folk rockista, vanhanajan musiikista, Amerikan alkuperäiskansan musiikista ja romanimusiikista. Allmusic kuvailee yhtyeen musiikkia synkeäksi, aavemaiseksi, unenomaiseksi, orgaaniseksi ja tunnelmalliseksi.
Yhtyeellä on maailmanlaajuinen levytyssopimus Glitterhouse Recordsin ja Sounds Familyren kanssa, ja viime vuosina Woven Hand on tehnyt Yhdysvaltojen lisäksi kiertueita Keski- ja Pohjois-Euroopassa. David Eugene Edwards on konsertoinut muiden muassa Nick Caven, Shane McGowanin, ja Morphinen kanssa. "Mosaic"-levyn myötä yhtyeen sanottiin nousseen yhdeksi nykypäivän merkittävimmistä vaihtoehtorock-yhtyeistä.
Historia.
Edwards aloitti Wovenhandin sooloprojektina vuonna 2001, kun hänen pääasiallinen yhtyeensä 16 Horsepower piti taukoa toiminnastaan. Wovenhandin ensimmäisissä konserteissa esiintyivät Edwards ja Daniel McMahon, joka vastasi useista eri soittimista. Yhtyeen esikoisalbumi "Woven Hand" julkaistiin vuonna 2002 Glitterhouse Recordsilla. Kiertueella esiintyivät kokoonpanossa Edwards, McMahon, rumpali Ordy Garrison ja sellisti Paul Fonfara. Vuonna 2003 julkaistiin erään tanssiesityksen soitintana käytetty albumi "Blush Music", joka sisältää lähinnä uudelleensovitettua materiaalia esikoisalbumilta. Kiertueella Shane Trost soitti Fonfaran sijasta.
Vuonna 2004 "Consider the Birds" julkaistiin Sounds Familyrellä, joka julkaisi myös uudelleen yhtyeen edellisen albumin. Edwards soitti useita instrumentteja studiossa: hän ja Garrison tekivät kiertueen kahdestaan.
Vuonna 2005 16 Horsepower lopetti, ja Wovenhandiin liittyi belgialainen kitaristi Peter van Laerhoven. McMahon ja Trost eivät olleet enää aktiivisia yhtyeessä. Garrison and van Laerhoven soittivat joitain osuuksia vuoden 2006 "Mosaic"-albumilla, joka oli kuitenkin pääasiassa Edwards soolojulkaisu. Kiertueella soitti Pascal Humbert, 16 Horsepowerin perustaja ja basisti. Edward teki myös soolokiertueita Wovenhandin nimellä.
Vuoden 2008 Ten Stones oli yhtyeen ensimmäinen albumi, jonka yhtye äänitti yhdessä kaikkien jäsentensä kanssa. Wovenhand oli nyt virallisesti yhtye, joskin Edwards on yhä selkeästi keulahahmo. Vuonna 2009 yhtye toimi kolmihenkisenä, ilman van Laerhovenia.
Vuonna 2010 yhtye julkaisi albumin "The Threshing Floor".
Decibel-lehden mukaan yhtye on huomattavasti suositumpi Euroopassa kuin Yhdysvalloissa.
Yhtye teki keväällä 2010 kaksi konserttia Suomessa, Tampereella Klubilla 30. toukokuuta ja Helsingissä Tavastialla 31. toukokuuta.
Ruben

Ruben, Suomessa myös "Ruuben", on heprealaisperäinen miehen etunimi, joka merkitsee "Katsokaa, poika" tai "uudistaja".. Nimi on tullut tunnetuksi Raamatusta, jossa Ruuben on patriarkka Jaakobin vanhin poika sekä hänestä polveutuvaksi kerrottu israelilainen heimo.
Suomessa nimi Ruben on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu huhtikuuhun 2025 mennessä annettu noin 2 090 ja Ruuben noin 210 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Rubenin nimipäivä on 14. huhtikuuta.
Aleksandr Rutskoi

Aleksandr Vladimirovitš Rutskoi (, s. 16. syyskuuta 1947) on ukrainalaissyntyinen venäläinen poliitikko ja Venäjää edeltäneen Neuvostoliiton ilmavoimien upseeri. Hän oli Jeltsinin varapresidentti ja korkein neuvosto nimitti hänet vuoden 1993 kriisin yhteydessä presidentiksi.
Ukrainan Proskurivissa syntynyt Rutskoi lähti sotilasuralle ja valmistui 1972 Barnaulista ilmavoimien koulusta ja Gagarinin ilmavoimien akatemiasta Moskovasta 1980. Hän palveli Afganistanissa lentäjänä ja komensi rynnäkkökonerykmenttiä. Hänet ammuttiin alas kahdesti, 1986 ja 1988 hänen lentämänsä Su-25 eksyi Pakistanin ilmatilaan ja Pakistanin ilmavoimien F-16 ampui sen alas. Rutskoi joutui mujahideenien vangiksi, mutta hänet vapautettiin myöhemmin. Hän sai vuonna 1988 Neuvostoliiton sankarin arvonimen urheudestaan.
Boris Jeltsin valitsi populistisen sotasankarin varapresidenttiehdokkaakseen vuoden 1991 presidentinvaaleihin. Rutskoi toimi Venäjän varapresidenttinä 10. kesäkuuta 1991 – 21. syyskuuta 1993.
Vuoden 1992 lopulla Rutskoi alkoi vastustaa avoimesti Jeltsinin talous- ja ulkopolitiikkaa ja syytti hänen hallintoaan korruptiosta. Maaliskuussa 1993 korkein neuvosto yritti erottaa Jeltsinin. Seuraavina kuukausina Jeltsin puolestaan syytti Rutskoita korruptiosta. 1. syyskuuta 1993 hän laati asetuksen, joka pidätti Rutskoin varapresidentin virastaan. Venäjän perustuslaillinen oikeus ja parlamentin puhemies Ruslan Hasbulatov julistivat toimen perustuslain vastaiseksi.
21. syyskuuta 1993 Jeltsin hajotti korkeimman neuvoston, mitä edustajat pitivät perustuslain vastaisena ja katsoivat presidentin oikeuksien lakanneen tämän seurauksena perustuslain artiklan 121–6 mukaan. Seuraavana yönä Rutskoi saapui parlamenttitalolle ja sai parlamentilta Venäjän virkaa tekevän presidentin aseman. Kaksiviikkoisen parlamenttitalon piirityksen ja mellakoinnin jälkeen Jeltsinille uskolliset armeijan joukot valtasivat parlamenttitalon ja Rutskoi pidätettiin muutamaksi kuukaudeksi, mutta syytteitä ei nostettu.
Vapauduttuaan Rutskoi perusti Derzava (Suurvalta) -nimisen puolueen, joka ei kuitenkaan päässyt duumaan vuoden 1995 vaaleissa sillä puolue sai vain 2,5 prosenttia annetuista äänistä. Sittemmin Rutskoi oli muun muassa Kurskin alueen kuvernöörinä 1996–2000 kommunistien ja "isänmaallisten voimien" tukemana. Hänen ehdokkuutensa jatkokaudelle estettiin vuonna 2000.
GeForce

GeForce on Nvidian käyttämä tavaramerkki grafiikkasuorittimilleen. Nvidian ensimmäinen GeForce-merkkinen näytönohjain GeForce 256 ilmestyi lokakuun 31. päivänä vuonna 1999.
GeForce-korttien valmistajat.
Nvidia ei myy GeForce-kortteja vähittäismyyntinä vaan myy GeForce-grafiikkasuorittimia kolmannen osapuolen piirilevyvalmistajille, jotka puolestaan rakentavat ja myyvät GeForce-piirilevyjä vähittäismyyntiin ja OEM-valmistajille.
Piirilevyvalmistajia ovat: