tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Guillaume Seignac

Guillaume Seignac (1870–1924) oli ranskalainen taidemaalari. Hän maalasi paljon vertauskuvallisia aiheita ja antiikin tarukuvastoa. Niissä on paljon idealisoituja alastomia naisia kreikkalaisessa ja roomalaisessa ympäristössä, joissa voi nähdä kreikkalaisen uurnan tai roomalaisen suihkulähteen. Lisäksi hän maalasi isänmaallisia aiheita kuten ensimmäisen maailmansodan tapahtumia kommentoivat maalaukset "Belgia- 1914" ja "Elsass ja Ranska". Ainakin jälkimmäistä myydään yhä julisteena.
Elämänvaiheita.
Guillaume Seignac aloitti taideopintonsa Académie Julianissa vuonna 1889. Hänen opettajiaan olivat Tony Robert-Fleury ja William-Adolphe Bouguereau. Hänen opettajansa olivat tuolloin aikansa huipputaiteilijoita ja vaikuttivat merkittävästi oppilaansa tyyliin, aiheisiin ja taidekäsitykseen. 
Seignac oli taitava kuvailemaan kangasta ja sen laskoksia ihmisvartalon yllä. Väriharmonioissaan hän piti esikuvanaan Rafaelia. Seignacin teokset kävivät hyvin kaupaksi Belle époque- ajan Pariisissa. Hänen töitään oli ensimmäisen kerran näytteillä Pariisin Salongissa vuonna 1897 ja hän sai kunniamaininnan vuonna 1902 ja kolmannen luokan mitalin vuonna 1903. Se, että hän osti asunnon Montparnasselta vuonna 1902 on todiste taloudellisesta menestyksestä. 
Vaikka Seignacin elinaikana taidekäsitys ja - muoti muuttuivat, hän pysyi loppuun asti uskollisena akateemiselle tyylilleen.
Huutokauppaluettelot todistavat, että Seignacin antiikkiaiheiset maalaukset kävivät ennen ensimmäistä maailmansotaa hyvin kaupaksi New Yorkissa, Lontoossa ja Pariisissa. Sodan jälkeen kaupaksi menivät lapsia ja arkielämää kuvanneet työt. Hänen idealisoiduille alastonmaalauksilleen löytyi markkinoita jälleen 1970- luvulla ja viimeistään 1990-luvulla kun akateeminen taide oli jälleen arvostettua.
Krimintataarin kielen aakkoset

Krimintataaria kirjoitetaan joko latinalaisilla tai kyrillisillä aakkosilla. Aikaisemmin käytettiin myös arabialaista kirjoitusjärjestelmää.
Historia.
Krimintataaria kirjoittettiin arabiaan perustuvalla kirjoitusjärjestelmällä seitsemänsataa vuotta aina vuoteen 1928 asti.
Ukrainan miehitettyjen alueiden uudelleenintegraatiosta vastaava ministeriö ilmoitti vuonna 2021, että se on yhdessä Krimin tataarien kansan medžlisin kanssa päättänyt, että krimintataaria aletaan kirjoittaa maassa yksinomaan latinalaisin aakkosin. Uudessa latinaisessa aakkostossa on 31 kirjainta, ja se perustuu 1990-luvulla tehtyyn Krimin tataarien suunnittelutyöhön. Prosessi on tarkoitus saada päätökseen vuoteen 2025 mennessä. Ukrainassa oli jo pitkään keskusteltu kirjoitusjärjestelmän vaihtamista kyrillisistä latinalaiseen.
Venäjän miehitettyä Krim vuonna 2014 krimintataaria alettiin seuraavana vuonna kirjoittaa pelkästään kyrillisin aakkosin, koska Venäjän laki kieltää latinalaiset aakkoset.
Krimintataari latinalaisin ja kyrillisin aakkosin.
Latinalaiset.
Lähde:
Kyrilliset.
Lähde:
Krimintataari arabialaisin kirjaimin.
Lähde:
Gleicheniales

Gleicheniales on kasvilahko, joka kuuluu sanikkaisiin eli pteridofyytteihin. Se sisältää 165 lajia kymmenestä suvusta ja kolmesta heimosta.
Gleichenialesin jäsenet elävät kosteissa, lämpimissä trooppisissa ja subtrooppisissa ympäristöissä. Niitä esiintyy kosteikoissa, metsissä, ja vuoristoalueilla.Gleichenialesin lahkoon kuuluvat saniaiset ovat tyypillisesti suuria ja puumaisia ja jotkin lajit voivat saavuttaa jopa 25 metrin korkeuden.Lehdet ovat lajista ja suvusta riipuen yleensä monimutkaisia ja niissä on erilaisia lehtirakenteita ja -muotoja..
Lisääntyminen.
Gleicheniales-lahkoon kuuluvat saniaiset lisääntyvät pääasiassa itiöiden avulla. Ne tuottavat itiöitä itiöpesäkkeissä, jotka sijaitsevat lehtien alapuolella tai lehtien reunoilla. Itiöt leviävät ilmavirtojen avulla ja kasvavat uusiksi yksilöiksi.
Suvut.
Gleicheniales-lahkoon kuuluu 10 sukua
Ludvig Schytte

Ludvig Schytte (28. huhtikuuta 1848 – 10. marraskuuta 1909) oli tanskalainen säveltäjä ja pianisti.
Schytte sai opetusta muun muassa Franz Lisztiltä Weimarissa vuonna 1884. Hän työskenteli pianonsoiton opettajana Wienissä. Vuonna 1907 hän aloitti opettamisen Berliinin Sternin konservatoriossa. Schytten teoksia ei nykyään esitetä laajalti, mutta lyhyemmät, pedagogiset pianosävellykset ovat tulleet suosituiksi opetuskäytössä. Schytten tuotantoon kuitenkin kuuluu myös muun muassa konsertto pianolle ja orkesterille (1885).
El Tarfin maakunta

El Tarfin maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian koillisosassa. Sen keskus on El Tarfin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 2 912,65 neliökilometriä. Asukkaita on 474 000 henkeä (vuonna 2019, arvio).
El Tarfin maakunta rajoittuu etelässä Souk Ahrasin, lounaassa Guelman ja lännessä Annaban maakuntiin, pohjoisessa Välimereen ja idässä Tunisiaan. Maisemaa leimaavat kapea rannikkovyöhyke, tasanko sekä etelän metsät ja vuoret. Seudulla vallitsee välimerenilmasto. Kuuma ja kuiva kausi kestää toukokuusta lokakuuhun ja leuto ja kostea kausi marraskuusta huhtikuuhun. Vuotuinen sademäärä on 1 300 millimetriä.
Maakunta jakautuu hallinnollisesti 7 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 24 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Ben Mhidi, Besbes, Bouhadjar, Bouteldja, Dréan, El Kala ja El Tarf.
El Tarfin kautta kulkee Algerista Tunisian rajalle johtava valtatie A2. Maakunnan länsiosassa on Souk Ahrasin ja Annaban välinen rautatie. Lähin lentokenttä sijaitsee Annabassa. El Kalan kunnassa toimii kaksi kalastussatamaa.
Maakunnan pääelinkeinot ovat maa- ja metsätalous sekä matkailu. Tärkein viljelykasvi on tomaatti. El Tarfissa toimii Chadli Bendjedidin yliopisto.
Nähtävyyksiin kuuluvat El Kalan kansallispuisto järvineen, kuumat lähteet, dolmenit sekä historialliset ja arkeologiset kohteet.
Scared of Heights

Scared of Heights () on islantilaisen laulajan Hera Björkin esittämä kappale, joka julkaistiin 27. helmikuuta 2024. Hera Björk voitti kappaleella Islannin vuoden 2024 "Söngvakeppnin 2024" -euroviisukarsinnan ja näin ollen edustaa kappaleella Islantia vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä.
Svend Erik Tarp

Svend Erik Tarp (6. elokuuta 1908 Thisted – 19. lokakuuta 1994 Kööpenhamina) oli tanskalainen säveltäjä.
Tarp opiskeli Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa ja Kööpenhaminan yliopistossa. Musiikin teoriaa hänelle opetti Knud Jeppesen ja musiikin historiaa Rudolph Simonsen. Hänen opettajiinsa kuului myös Finn Høffding. Tarp teki opintomatkoja Saksaan, Itävaltaan ja Alankomaihin. Hän kuului Tanskan kuninkaallisen musiikkikonservatorion henkilökuntaan vuosina 1936–1942 ja luennoi Kööpenhaminan yliopistossa vuosina 1939–1947. Lisäksi hän opetti Tanskan kuninkaallisen teatterin oopperakoulussa vuosina 1936–1940. Tarpista tuli musiikin alan tekijänoikeusjärjestö KODA:n neuvonantaja vuonna 1938 ja johtaja vuonna 1960. Hän johti myös Samfundet til Udgivelse af Dansk Musikia (myöhemmin Edition S) vuosina 1941–1963.
Tarp oli säveltäjänä tyyliltään lähempänä ranskalaisia kuin Tanskassa hallitsevassa asemassa olleita saksalaisia musiikin suuntauksia. Hän omaksui vaikutteita Les Six -ryhmältä ja Sergei Prokofjeviltä. Tarpin ooppera "Princessen i det Fjerne" kantaesitettiin Kööpenhaminassa 18. toukokuuta 1953. Sinfonioita Tarp sävelsi kaikkiaan kymmenen. Niiden lisäksi hänen orkesterituotantoonsa kuuluu muun muassa suosituksi tullut pianokonsertto. Tarp sävelsi myös muun muassa teoksen "Te Deum" (1938), pianokappaleita, kamarimusiikkia ja elokuvamusiikkia. Hän jatkoi säveltämistä korkeaan ikään saakka, mutta tarvitsi heikentyneen näön takia käytännön apua kymmenennen sinfoniansa kirjoittamisessa.
Kalle R. Kivipohja

Kalle Rikhard Kivipohja (7. helmikuuta 1888 Reposaari – 8. maaliskuuta 1934 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut tukkukauppias.
Kivipohja kävi kansakoulun ja yksityisen kauppakoulun. Hän aloitti liikealalla ollen vuodesta 1900 kauppa-apulaisena Reposaaressa ja sittemmin Porissa. Kivipohja oli vuodesta 1912 osuuskaupan hoitajana Siikaisissa ja muutti sitten 1915 kauppamatkustajaksi Tampereelle.
Kivipohja osti 1917 Kusto Ojasen tukkukaupan Tampereelta ja perusti oman tukkuliikkeen toiminimellä Tampereen Tukkuliike Oy. Hän yhdisti myöhemmin tähän liikkeeseen ostamansa tamperelaisen John Blomin tukku- ja vähittäisliikkeen. Kivipohja oli kuolemaansa saakka Tampereen Tukkuliike Oy:n toimitusjohtajana ja johtokunnan jäsenenä.
Kivipohja toimi myös pukuteollisuuden alalla. Hän oli mukana perustamassa 1920 Vaatetus Oy:tä ja kuului sen johtokuntaan. Vuonna 1931 Vaatetus Oy yhdistyi tamperelaisen Heikkilä &amp; Kestilä Oy:n ja Kauppiaitten Pukutehdas Oy:n pukutehtaiden kanssa Yhtyneet Pukutehtaat Oy:ksi ja Kivipohja oli tässä yhtiössä johtokunnan puheenjohtajana. Hän kuului myös Tampereella Lasaretinkatu 1:ssa toimineen Laurilan Kutomo Oy:n johtokuntaan.
Kivipohja oli Tampereen Kauppiasyhdistyksen valtuutettujen puheenjohtajan vuodesta 1927 ja Suomen Tukkukauppiaiden liiton lisätyn johtokunnan jäsenenä vuodesta 1931.
Maaliskuussa 1934 46-vuotiaana kuollut Kalle Rikhard Kivipohja on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.
Jean-Yves Roy

Jean-Yves Roy (s. 17. helmikuuta 1969 Rosemere, Quebec) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, pelipaikaltaan useinmiten oikea laitahyökkääjä. Roy tuli NHL:aan varaamattomana pelaajana kaudelle 1994-1995. Hän pelasi neljän kauden aikana 61 peliä joissa teki 12 maalia ja antoi 16 syöttöä. Jäähyjä hänelle puhallettiin 26 minuuttia. Roy päätti uransa kauden 2005-2006 päätteeksi pelattuaan kahdeksan kautta Itävallassa, Sveitsissä ja Saksassa.
Ura.
Roy pelasi vuosina 1989-1992 Yhdysvalloissa Mainen yliopistossa 124 ottelua. Yliopistouran jälkeen hän teki heinäkuussa 1992 vapaana pelaajana sopimuksen New York Rangersin organisaatioon mutta pelasi kolme kautta lähinnä farmijoukkue Bighamton Rangersissa. New Yorkissa otteluita kertyi vain kolme kappaletta. Lokakuussa 1995 New York kauppasi Royn Ottawa Senatorsille vaihdossa Steve Laroucheen. Ottawassa Roy pelasi neljä ottelua ennenkuin hänet lähetettiin AHL:aan Prince Edward Island Senatorsiin.
Kaudelle 1996-1997 Roy teki vapaana pelaajana sopimuksen Boston Bruinsin organisaatioon. Ensimmäisellä kaudella Roy pelasi pääosin NHL:ssa (52 ottelua) ja AHL:ssa 27 ottelua. Toisella Bostonin kaudella NHL-otteluita kertyi vain kaksi kauden kuluessa pääosin AHL-joukkue Providence Bruinsissa.
Kaudelle 1998-1999 Roy lähti Itävaltaan, jossa pelasi Villacher SV:n riveissä Itävallan kansallista liigaa sekä monikansallista Alpenligaa. Hän ehti pelata kauden aikana myös viisi ottelua Kanadan maajoukkueen mukana. Seuraavalle kaudelle Roy vaihtoi Saksan DEL-liigaan Kölner Haien joukkueeseen. Tällä erää Saksassa kului vain yksi kausi ennen muuttoa Sveitsiin Fribourg-Gottéronin joukkueeseen. Sveitsissä Roy pelasi kolme kautta ja palasi sitten vielä kolmen kauden ajaksi takaisin Kölniin. Roy päätti peliuransa kevääseen 2006.
Roy oli myös mukana Kanadan hopeajoukkueessa vuoden 1994 olympiaturnauksessa.
Teya Dora

Teodora Pavlovska, (, s. 1. toukokuuta 1992 Bor, Serbian tasavalta, Jugoslavian liittotasavalta) tunnettu ammattimaisemmin taiteilijanimellään Teya Dora () on serbialainen laulaja ja lauluntekijä. Teya Dora nousi kuuluisuuteen julkaistuaan singlen ”Džanum”, joka saavutti suurta suosiota Tiktokissa sekä muilla musiikintoistoalustoilla. Voitettuaan Serbian vuoden 2024 euroviisukarsinnan "Pesma za Evroviziju '24" -kilpailun, hän edusti Serbiaa kappaleellaan ”Ramonda” vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä.
Elämä ja ura.
Teodora Pavlovska syntyi 1. toukokuuta 1992 Serbian Borissa ja muutti sittemmin pääkaupunki Belgradiin. Hän lähti myöhemmin opiskelemaan musiikkia Berklee College of Music -musiikkiopistoon Yhdysvaltojen Bostoniin.
Pavlovska käynnisti musiikkiuransa Serbian musiikkimarkinnoilla säveltäjänä ja lauluntekijänä. Hän kirjoitti nimikkokappaleen serbialaisen laulajan Nikolijan vuonna 2019 julkaistulle albumille "Yin &amp; Yang" sekä on työskennellyt muun muuassa serbialaisten laulajien Teodoran ja Nataša Bekvalatsin kanssa.
Teya Dora julkaisi vuoden 2019 heinäkuussa ensimmäisen oman singlensä nimeltään "Da na meni je", josta tuli hitti Serbiassa. Vuosina 2020–2023 hän sävelsi useita kappaleita serbialaiselle televisiosarjalle "Južni vetar" (Јужни ветар). Vuonna 2023 Teya Dora julkaisi kappaleen nimeltään "Džanum" (Џанум), josta tuli maailmanlaajuinen viraali-ilmiö TikTokissa ja Teya Doran nimikkokappale. Kappaleen nopeaan kuuluisuuteen vaikutti Belgradin kouluammuskelu, jonka jälkeen monet samaistuivat kappaleen sanoituksiin. "Džanum"-kappale saavutti kuudennen sijan Billboardin "Croatia Songs" -listalla sekä neljännen sijan Spotifyn "Maailman – 50 viraalisinta" -listalla.
Vuoden 2023 tammikuussa julkistettiin Serbian vuoden 2023 "Pesma za Evroviziju '23" -euroviisukarsinnan kilpailijat sekä lauluntekijät. Yksi kilpailukappaleista nimeltään "Posle mene" (После мене) oli Teya Doran säveltämä ja sen esitti serbialainen laulaja Filarri.
21. joulukuuta 2023 Teya Doran ilmoitettiin olevan yksi kilpailijoista Serbian vuoden 2024 euroviisukarsintana toimineessa "Pesma za Evroviziju '24" -kilpailussa. Hän kilpaili karsinnassa kappaleellaan "Ramonda" (Рамонда). Hän kilpaili kilpailun toisessa semifinaalissa 29. helmikuuta 2024 ja eteni finaaliin asti. 2. maaliskuuta 2024 pidetyssä finaalissa Teya Dora voitti kilpailun saaden eniten ääniä tuomaristolta ja toiseksi eniten ääniä yleisöltä, ja näin ollen hän edustaa Serbiaa vuoden 2024 Euroviisuissa Ruotsin Malmössä.
Illodin

Illodin oli suomalainen alkujaan riihimäkeläisen Oy Teka Ab:n (myöhemmin Oy Havi Ab:n) valmistama alkoholipitoinen suuvesi, joka tuli markkinolle vuonna 1912. Tuotteen viimeisenä valmistajana oli Transmeri, ja valmistusmaana oli Ruotsi.
Illodinin käyttöohjeen mukaan tuotetta käytetään suun ja nielun raikastamiseen. Ohjeen mukaan Illodin-valmistetta laitetaan 5–10 tippaa lasilliseen vettä, jonka jälkeen suu kurlataan ja huuhdellaan. Lisäksi tuotetta on markkinoitu, että se sopii laimentamattomana muun muassa hyttysten purentaan sekä finnien ja naarmujen puhdistukseen. Illodinia on markkinoitu myös muun muassa hammassäryn lievittäjänä. Markkinoilla Illodin-nimellä on aikoinaan myyty myös muun muassa hammaspulveria. Jotkut kuluttajat käyttivät Illodinia myös alkoholin korvikkeena päihtymistarkoituksessa.
Tuotepakkaus alkujaan oli lasinen pullo, mutta viimeisimpinä vuosina sitä myytiin muovisessa pullossa.
Illodin-suuvettä mainostettiin takavuosina myös televisiossa. Esimerkiksi näyttelijä Heikki Kinnunen esiintyi 1970-luvulla Illodinin televisiomainoksessa. Mainoksesta tunnetuksi tullut lausahdus: "Ja suu on laakista raikas!" jäi elämään.
Tuulikki Tunkkari

Tuulikki Tunkkari (s. 28. elokuuta 1937 Kokkola) on suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Tunkkari suoritti lauludiplominsa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1960 opiskeltuaan Jolanda di Maria Petrisin johdolla. Samana vuonna hän voitti Vaasassa Klemetti-Opiston ensimmäisen valtakunnallisen laulukilpailun, joka myöhemmin loi pohjan Lappeenrannan valtakunnallisille laulukilpailuille. Tunkkari piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1960. Hän suoritti täydentäviä opintoja Roomassa (opettajana Baruti), Sienassa (opettajana Gina Cigna), Salzburgissa (opettajana Erik Werba) ja Münchenissä (opettajana Lore Fischer). Tunkkari teki esiintymisiä Suomen kansallisoopperassa vuosina 1963–1970.
Tunkkari muutti vuonna 1969 Saksaan ja oli vuosina 1972–1975 kiinnitettynä Landestheater Detmoldiin. Hänen rooliensa joukossa ovat olleet Zerlina ("Don Giovanni"), Pamina ("Taikahuilu") ja Gilda ("Rigoletto"). Tunkkari teki kansainvälisiä vierailuja 1970-luvulla muun muassa Belgiassa ja osallistui Savonlinnan oopperajuhlilla "Boris Godunovin" esitykseen vuonna 1974. Hän meni vuonna 1974 naimisiin säveltäjänä ja dramaturgina työskennelleen saksalaisen Bernd Wiesenerin kanssa.
Kypärämäen kirkko

Kypärämäen kirkko on käytöstä poistettu kirkkorakennus Jyväskylässä, Kypärämäen kaupunginosan Köhniöllä. Arkkitehti Matti Hämäläisen suunnittelema, rapatusta tiilestä rakennettu kirkko valmistui vuonna 1954. 
Vuonna 1950 Jyväskylän kaupunkiseurakunnan kirkkoneuvosto suunnitteli kirkkojen rakennuttamista Kypärämäkeen sekä Keljoon. Seuraavana vuonna seurakunta luopui Keljon kirkon perustamissuunnitelmista ja päätti ostaa maata vain Kypärämäestä, sillä varoja jouduttiin käyttämään Seppälänkankaan hautausmaan rakentamiseen. Kirkon suunnittelijaksi nimitettiin vuonna 1953 Matti Hämäläinen, joka oli vuonna 1940 laatinut Kypärämäen ensimmäisen asemakaavan. Kaupunki hyväksyi hänen laatimansa suunnitelman vuoden 1954 maaliskuussa ja rakennus valmistui marraskuussa. Kirkko otettiin käyttöön vuoden 1955 tammikuussa.
Rakennuksessa on kolme kerrosta: kellari, pohjakerros sekä ylin kerros, jossa oli asunto sekä papille että diakonissalle. Hämäläisen suunnitelman mukainen kellotapuli (pukkitapuli) valmistui kirkon pihalle vuonna 1959.
Kirkko myytiin kiinteistösijoitusyhtiölle vuonna 2011. Rakennus on sittemmin ollut asuinkäytössä ja suojeltu kaavalla.
Ville Hänninen (toimittaja)

Ville Hänninen (s. 1976) on suomalainen kulttuuritoimittaja ja tietokirjailija. Hän on haastatellut taiteilijoita lehtiin ja kirjoihin. Hän kirjoittaa kirjallisuudesta "Parnassoon" ja "Aamulehteen". Hännisen "Kirjan kasvot" -teos valittiin vuoden 2017 parhaaksi taidekirjaksi. Hän on erikoistunut populaarikulttuuriin ja ollut "Kirjain"-lehden päätoimittaja.
Štšolkine

Štšolkine (; ) on merenrantakaupunki Ukrainalle kuuluvan Krimin autonomisen tasavallan Kertšin piirissä. Kaupunki sijaitsee Asovanmeren rannalla Kertšin niemimaalla, maanteitse 173 kilometriä aluekeskus Simferopolsta itään ja noin 75 kilometriä Kertšin kaupungista länteen. Heti kaupungin pohjoispuolella, Kazantypin niemimaalla sijaitsee pieni luonnonsuojelualue, Kazantypin luonnonpuisto.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 11 169 (1.1.2014). Vuonna 2001 siellä oli 11 677 asukasta, joista etnisesti venäläisiä oli 56,90 prosenttia, ukrainalaisia 26,45 prosenttia, Krimin tataareja 0,75 prosenttia ja valkovenäläisiä 0,81 prosenttia. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 14 659 asukasta. Venäjän miehityksen (2014) jälkeen Krimin autonomisen tasavallan alueella on tehty kansainvälisen humanitaarisen oikeuden vastaisesti muun muassa väestönsiirtoja, pakotettuja kansalaisuuden vaihdoksia, ihmisiä on "kadonnut" ja väestöä pakotettu sotimaan synnyinmaataan vastaan. Osa asukkaista on paennut sotaa ja vainoa. Miehittäjävaltio on siirtänyt tai kannustanut venäläisväestöä muuttamaan alueelle. Miehittäjän julkaisemia väestötilastoja ei näissä oloissa voi pitää luotettavina tai laillista tilaa kuvaavina.
Paikkakunta perustettiin Krimin ydinvoimaitoksen rakennustyöntekijöiden asuintaajamaksi vuonna 1978. Asutus nimettiin armenialais-neuvostoliittolaisen atomifyysikon, kolminkertaisen sosialistisen työn sankarin Kirill Štšolkinin () mukaan. Kaupunkityyppisen taajaman aseman paikkakunta sai 1982; kaupungiksi Štšolkine nimettiin vuonna 1992. Vuoden 1986 ydinvoimalaitosonnettomuuden jälkeen tehdyssä arviossa Krimin ydinvoimalatyömaan todettiin sijaitsevan geologisesti epävakaalla paikalla ja voimalaitoksen rakennustyöt keskeytettiin vuonna 1989. Sittemmin laitosalueella on järjestetty muun muassa musiikkijuhlia, joitain käyttämättä jääneitä osia on myyty ja keskenjääneitä rakenteita on purettu pois. 
Štšolkine kuului ainakin periaatteessa heinäkuuhun 2020 saakka aluehallinnollisesti Krimin autonomisen tasavallan Leninen piiriin (Jedy-Kujun piiriin). Ukrainan parlamentti uudisti Ukrainan piirijakoa kesällä 2020. Tässä yhteydessä Štšolkine ja Leninen piiri (Jedy-Kujun piiri) siirtyivät uuteen Kertšin piiriin. Uusi piirijako astui voimaan vuonna 2023.
Anssi Niininen

Anssi Niininen (s. 7. maaliskuuta 1951) on suomalainen ravivalmentaja ja -ohjastaja.
Niininen tunnetaan erityisesti Ponserin omistajana, ohjastajana ja valmentajana. Suomenhevosori Ponseri voitti vuoden 1992 ravikuninkuuden sekä lukuisia muita suurkilpailuvoittoja, kuten Kriteriumin, Kylmäverihevosten Suur-Hollola-ajon ja Elitkampenin. Ponseri juoksi myös silloisen ME-ajan 20,4a. Niininen ohjasti myös tuhannennen voittonsa juuri Ponserilla 15. elokuuta 1992 Vermossa.
Aktiivisin ohjaustuskausi Niinisellä oli 1980-luvun alusta 1990-luvun puoliväliin ja eniten voittoja, 112 vuodessa, hän ohjasti vuonna 1987. Lainaohjastajana kilpailua Niininen vähensi 2000-luvun puolivälissä selkäongelmien takia. Vuonna 2011 Niininen kertoi siirtyneensä muiden valmentajien kuntoutuvien hevosten valmentamiseen.
Niininen kilpaili ensimmäisen kerran Anjalankosken Jukajärven jäällä 16-vuotiaana, kun hän ohjasti voiton isänsä Arima-hevosella. Ennen hevosalalle työllistymistä Niininen työskenteli Kausalan autokoritehtaalla ennen armeijaa, jonka jälkeen hän meni Tauno Tupamäelle töihin.
Christian (nimi)

Christian on keskiajalta peräisin oleva latinalainen miehen etunimi, joka tarkoittaa kristittyä. Etunimen suomalainen vastine on Kristian. Latinalaisessa maailmassa nimi esiintyy myös muodossa Cristiano.
Väestörekisterikeskuksen mukaan Suomessa Christian-nimi on annettu vuoteen 2024 mennessä 14 336 miehelle, ja alle 32 naiselle.
Syntymäfiksu

Syntymäfiksu ("The Apprenticeship of Duddy Kravitz") on Ted Kotcheffin ohjaama kanadalainen draamakomediaelokuva vuodelta 1974. Tarinan on käsikirjoittanut Mordecai Richler oman vuonna 1959 ilmestyneen kirjansa pohjalta, työparinaan Lionel Chetwynd. Elokuvan nimiroolia, montrealilaisen köyhän juutalaisperheen aikuistumassa olevaa kuopusta näyttelee nuori Richard Dreyfuss ensimmäisessä elokuvapääosassaan. "Syntymäfiksu" on usein äänestetty parhaiden kanadalaiselokuvien joukkoon ja on sekä suuren yleisön että kriitikoiden suosikki, vaikka aikoinaan kritisoitiinkin sen roolittamista pääosin yhdysvaltalaisilla näyttelijöillä.
Juoni.
Montreal 1940-luvulla. Köyhän juutalaisperheen vilkas poika Duddy uskoo isoisänsä tavoin, että maanomistus on ainoa keino saavuttaa menestystä ja vaikutusvaltaa maailmassa. Isoveli Lenny lukee lääkäriksi, mutta Duddyn on keksittävä jotain käytännöllisempää. Asevelvollisuutensa jälkeen hän menee kesäksi maaseudun lomakeskukseen tarjoilijaksi ja keksii, että sen kauniin järven rannat ovat yhä rakentamatta. Hän päättää hankkia ne itselleen ja ryhtyy mitä luovempiin rahanansaintayrityksiin. Hän perustaa elokuvayhtiön, tuottaa menestyselokuvan ja aloittaa monia muita yrityksiä, mutta etenee liian nopeasti, joutuu vaikeuksissaan turvautumaan laittomiinkin keinoihin, menettää kaiken ja kovettuu aiemmin inhoamiensa ihmisten kaltaiseksi.
Vastaanotto.
Elokuva sai Kultainen karhu -palkinnon Berliinin elokuvajuhlilla ja oli Oscar-ehdokkaana käsikirjoituksestaan.
"The New York Timesin" Vincent Canby kirjoitti elokuvan yrittävän kuljettaa enemmän sivujuonia ja teemoja kuin siihen mahtuu, mikä vaikeuttaa seuraamista mutta toisaalta korostaa elokuvan hervotonta jutunkerronnan tunnelmaa. "Syntymäfiksu" tuli Suomen elokuvateattereihin tammikuussa 1977 ja suomeksi tekstitettynä VHS-videona se julkaistiin 1991. "Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi nautti reippaan rönsyilevästä ja vauhdikkaasta kerronnasta ja etenkin Dreyfussin ja Denholm Elliottin roolisuorituksista. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kehui myös Dreyfussin energistä roolityötä ja muiden taitavien näyttelijöiden tukea. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, joka vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Rönsyleimu

Rönsyleimu ("Phlox stolonifera") on monivuotinen 10–20 cm korkea ruohokasvi, joka leviää maanpinnan lähellä kasvavien, juurtuvien versojensa (stoloneiden) avulla. Kasvilla on vastakkainasettuvat, kapeat lehdet ja pienet, viisilukuiset kukat, jotka voivat olla eri sävyjä vaaleanpunaisesta purppuraan.
Rönsyleimu on alkuperältään Pohjois-Amerikasta ja se kasvaa luontaisesti kosteissa metsissä, niityillä, ojien varsilla ja muilla kosteilla alueilla. Kasvupaikkana suosii kosteaa multavaa ja puolivarjoista paikkaa ph mieluiten happaman puolella.
Maanpeitekasvina.
Rönsyleimua käytetään usein maanpeitekasvina pihoilla ja puutarhoissa sen matalan kasvutavan ja leviävien rönsyjen vuoksi. Rönsyleimu muodostaa tiheitä kasvustoja ja peittää tehokkaasti maanpinnan, estäen rikkakasvien kasvua ja säilyttäen kosteutta maaperässä. Se myös tuottaa kukintoja, jotka voivat olla vaaleanpunaisia, punaisia, purppuranpunaisia tai valkoisia.
Alvin and the Chipmunks

Alvin and the Chipmunks on alun perin yhdysvaltalaisen Ross Bagdasarianin vuonna 1958 kehittämä kuvitteellinen yhtye. Ryhmä koostuu kolmesta laulavasta animoidusta maaoravasta nimeltä Alvin, Simon ja Theodore. Ensimmäisen kerran yhtyeen hahmot esiintyivät vuonna 1961 valmistuneessa animaatiosarjassa "The Alvin Show". Myöhemmin kolmikko on esiintynyt lukuisissa piirrossarjoissa ja elokuvissa, kuten muun muassa vuosina 1983–1990 valmistuneessa animaatiosarjassa, jota Suomen televisiossakin on aikoinaan esitetty. Suomessa ilmestyi vuonna 1973 Espoon kirjapainon kustantamana "Alvin and the Chipmunks" -sarjakuvalehti nimellä "Arska".
Suomessa Sauvo Puhtila levytti Eino Virtasen kanssa Bagdasarianin pikkuoravakappaleista suomennosversioita, kuten muun muassa "Pikkuoravien joululaulun". Suomennoksena pikkuoravien nimet olivat Nestori, Simeoni ja Elmeri. Virtanen esitti pikkuoravien ääntä. Suomenkieliset pikkuoravakappaleet julkaistiin vuonna 1965 albumille Saukki &amp; Oravat.
Conrad Friedrich Hurlebusch

Conrad Friedrich Hurlebusch (kastettu 30. joulukuuta 1691 Braunschweig – 17. joulukuuta 1765 Amsterdam) oli saksalais-alankomaalainen säveltäjä, cembalisti ja urkuri.
Hurlebusch sai opetusta isältään Heinrich Lorenz Hurlebuschilta, joka työskenteli urkurina Braunschweigissa. Myöhemmin hän kiersi Euroopassa cembalovirtuoosina. Hurlebusch kiersi kolmen vuoden ajan Italiassa ja vietti Wienissä kaksi vuotta ennen paluuta Saksaan ja työskentelyä Maksimilian II Emanuelin hovissa. Vuonna 1721 Hurlebusch palasi Braunschweigiin, jossa hän sävelsi oopperan "L'innocenza difesa". Vuonna 1723 Fredrik I kutsui hänet Tukholmaan hovin kamarimuusikoksi. Anders von Düben nuorempi oli luvannut Hurlebuschille lisäksi hyvin palkatun aseman urkurina Tukholman saksalaisesta kirkosta. Tätä asemaa Hurlebusch ei kuitenkaan saanut, joten hänen jaksonsa Ruotsissa osoittautui pettymykseksi. Hän palasikin Saksaan jo huhtikuussa 1725. Ruotsin-aikanaan Hurlebusch kuitenkin oli säveltänyt kaksi kantaattia, jotka oli esitetty tammikuussa 1725.
Hurlebusch sävelsi vuonna 1727 oopperan "Flavio Cuniberto". Hän tienasi elantonsa kymmenen vuoden ajan musiikkia opettamalla. Hurlebusch matkusti vuonna 1742 Amsterdamiin, jossa hän sai paikan Oude Kerkin urkurina. Hänelle myönnettiin Alankomaiden kansalaisuus vuonna 1743. Hurlebusch sai oikeuden musiikin painamiseen vuonna 1746. Hän kuoli Amsterdamissa vuonna 1765 ja tuli haudatuksi Oude Kerkin hautausmaalle.
Hurlebuschin oopperat ovat kadonneet. Hänen tuotantoonsa kuuluu kuitenkin myös kantaatteja, erilaisia vokaalisävellyksiä, kosketinsoitinmusiikkia ja konserttoja.
Akseli Mäkinen

Akseli Mäkinen (s. 23. toukokuuta 2002 Kouvola) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue KooKoossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura.
Mäkinen on KooKoon kasvatti. Hän oli kaudella 2017–2018 C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 17+30=47. Kaudella 2018–2019 Mäkinen oli KooKoon B-nuorten paras pistemies tehoilla 13+22=35. Hän sijoittui 105 minuutillaan koko B-nuorten SM-sarjan jäähypörssissä toiseksi HIFK:n Roope Turusen jälkeen. 
Kaudella 2021–2022 Mäkinen nousi KooKoon U20-joukkueen kapteeniksi. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 29+20=49 sekä sisäisen tehotilaston lukemalla +20. Kaudella 2022–2023 Mäkinen oli KooKoon toiseksi paras pistemies Jesse Nurmen jälkeen tehoilla 15+30=45, joilla hän sijoittui U20 SM-sarjan pistepörssissä yhdeksänneksi.
Kaudeksi 2023–2024 Mäkinen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Mestis-joukkue Imatran Ketterään. Hänen tulokaskautensa toi runkosarjassa 48 runkosarjaottelussa tehot 19+26=45, joilla Mäkinen oli joukkueen toiseksi paras pistemies Miku Ronkaisen jälkeen. Pudotuspeleissä hän teki 14 ottelussa tehot 7+8=15, joilla Mäkinen jakoi Ketterän sisäisen pistepörssin voiton Ossi-Petteri Jaakolan kanssa ja sisäisen maalipörssin voiton Anrī Ravinskisin kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Tammikuussa 2024 Ketterän vuokrasi Mäkisen ja Ossi-Petteri Jaakolan yhden ottelun mittaisilla sopimuksilla KooKoon SM-liigajoukkueeseen, kun joukkue kärsi flunssa-aallosta ja loukkaantumisista. Mäkinen teki liigadebyyttinsä 24. tammikuuta 2024 vieraissa JYPiä vastaan, kun KooKoon kokoonpanosta puuttui peräti kymmenen hyökkääjää ja kaksi puolustajaa. Hänet merkittiin KooKoon kolmossentteriksi laidoilleen Matic Török sekä hänen kanssaan Ketterässä pelaava Ossi-Petteri Jaakola. Jaakola sai ottelussa jääaikaa lopulta 15.14 minuuttia. Hän sai myös kakkossyöttöpisteen Eero Teräväisen tekemään 4–4-tasoitusmaaliin. Mäkinen sai myös yhden kahden minuutin jäähyn väkivaltaisuudesta.
Mäkinen palasi kaudeksi 2024–2025 1+1-vuotisella sopimuksella KooKoohon. Hän teki liigauransa avausmaalin kauden viidennessä ottelussaan 9. lokakuuta 2024 Porin Ässiä vastaan. Jari Lantta valitsi Mäkisen ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Hän pelasi tulokaskautensa aikana 31 runkosarjaottelua tehopistein 2+4=6. Mäkinen ei kuitenkaan mahtunut pudotuspeleissä kertaakaan KooKoon kokoonpanoon. Hän kauden aikana myös seitsemän ottelua lainalla Ketterän Mestis-joukkueessa tehden niissä tehot 8+4=12. Maaliskuussa 2025 KooKoo käytti Mäkisen sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan.
Muuta.
Mäkinen on maininnut esikuvakseen Steven Stamkosin.
Jorrel Hato

Jorrel Hato (s. 7. maaliskuuta 2006 Rotterdam) on alankomaalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja tai vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Ajax.
Rotterdamissa syntynyt Hato liittyi Ajaxin junioriakatemiaan vuonna 2018 pelattuaan ensin kotikaupunkinsa IJVV De Zwerversissä ja Sparta Rotterdamissa. 
Ensimmäistä kertaa miesten tasolla Hato pelasi 4. marraskuuta 2022 Eerste Divisien ottelussa Dordrechtiä vastaan edustaessaan Ajaxin reservijoukkuetta Jong Ajaxia. Ajaxin edustusjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä 11. tammikuuta 2023 KNVB-cupin toisen kierroksen ottelussa Den Boschia vastaan. Kaudella 2022–2023 Hato pelasi Ajaxin edustusjoukkueessa 11 pääsarjaottelua ja neljä KNVB-cupin ottelua. 
Marraskuussa 2023 Hatosta tuli 17 vuoden ja 250 päivän ikäisenä Ajaxin seurahistorian kaikkien aikojen nuorin kapteenina toiminut pelaaja. Ensimmäisen maalinsa Ajaxissa Hato teki 25. marraskuuta 2023 Vitesseä vastaan. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 33 Eredivisien ottelua, kuusi Eurooppa-liigan ottelua ja neljä Konferenssiliigan ottelua. 
Kaudella 2024–2025 Hato pelasi 31 Eredivisien ottelua, joissa hän teki kaksi ja syötti kuusi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi 11 ottelua.
Chelsea.
Elokuussa 2025 Hato siirtyi Ajaxista englantilaisseura Chelseaan reilun 44 miljoonan euron siirtosummalla. Hän allekirjoitti Chelsean kanssa vuoteen 2032 ulottuvan sopimuksen.
Maajoukkueura.
Hato pelasi vuosina 2021–2023 Alankomaiden alle 16- ja alle 17-vuotiaiden maajoukkueissa. Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Hato pelasi ensimmäistä kertaa syyskuussa 2023. Hän edusti Alankomaita alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2025, joissa hän pelasi täydet minuutit jokaisessa viidessä Alankomaiden ottelussa. 
Hato pelasi ensimmäistä kertaa Alankomaiden A-maajoukkueessa 21. marraskuuta 2023 EM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan, jossa hän tuli vaihdosta kentälle Virgil van Dijkin tilalle ottelun toiselle puoliajalle. Hän antoi ottelussa maalisyötön Cody Gakpon tekemään 6–0-maaliin. Elokuun alkuun 2025 mennessä hän on pelannut kuusi A-maaottelua.
Muuta.
Hatolla on curaçaolaisia sukujuuria.
Ignazio Fiorillo

Ignazio Fiorillo (11. toukokuuta 1715 Napoli – kesäkuu 1787 Fritzlar) oli italialainen säveltäjä.
Fiorillo opiskeli Francesco Duranten ja Leonardo Leon johdolla Napolissa. Hänen ensimmäinen oopperansa oli "Mandane" (1736). Sitä seurasivat "Artimene" (1738), "Partenope nell' Adria" (1738) ja "Il Vincitor di se stesso" (1741). Fiorillo teki kiertävää työtä teatterikapellimestarina. Vuonna 1754 hänet nimitettiin hovikapellimestariksi Braunschweigiin ja vuonna 1762 Kasseliin. Hän sävelsi useita saksankielisiä oopperoita Braunschweigissa ja kolme italiankielistä oopperaa Kasselissa. Fiorillo jäi eläkkeelle vuonna 1780.
Fiorillon tuotantoon kuuluu oopperoiden lisäksi muun muassa oratorio "Isacco" ja requiem. Myös hänen pojastaan Federigo Fiorillosta tuli säveltäjä.
Ramonda (kappale)

Ramonda (; johtaa nimensä Balkanilla yleisesti kasvavista balkaninramondoista) on serbialaisen laulajan Teya Doran esittämä kappale, joka julkaistiin 22. tammikuuta 2024. Teya Dora voitti kappaleella Serbian vuoden 2024 euroviisukarsintana toimineen "Pesma za Evroviziju '24" -karsintakilpailun ja edusti näin ollen kappaleella Serbiaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Kappale tuli finaalissa 17. sijalle saaden yhteensä 54 pistettä, joista 32 yleisöltä ja 22 ammattiraadeilta.
Giovanni Alberto Ristori

Giovanni Alberto Ristori (1692 Bologna? – 7. helmikuuta 1753 Dresden) oli italialainen säveltäjä, joka loi uransa Saksassa.
Ristori sai koulutusta isältään, joka työskenteli viulistina italialaisessa oopperaseurueessa. Hän lähti isänsä kanssa Dresdeniin vuonna 1715. Ristori sai aseman Varsovan puolalaisen kapellin johtajana ja vuonna 1733 nimityksen Saksin hovin kamariurkuriksi. Kirkkosäveltäjänä hänet työllistettiin vuonna 1746 ja avustavana kapellimestarina vuonna 1750. Dresdenissä ja sen lähistöllä esitettiin monia Ristorin oopperoita. Niistä "Calandro" esitettiin Pillnitzissä 2. syyskuuta 1726 yhtenä ensimmäisistä italialaisista koomisista oopperoista Saksan alueella. Oopperoiden lisäksi Ristorin tuotantoon kuuluu oratorioita, kantaatteja, messuja ja soitinmusiikkia.
Ristorin käsikirjoituksista monet tuhoutuivat Dresdenin piirityksen (1760) ja Dresdenin pommitusten (1945) yhteydessä.
Carlo Pedrotti

Carlo Pedrotti (12. marraskuuta 1817 Verona – 16. lokakuuta 1893 Verona) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän tuli aikanaan tunnetuksi opera buffan säveltäjänä.
Pedrotti opiskeli Domenico Foronin johdolla Veronassa. Hän saavutti ensimmäisen kerran suosiota säveltäjänä oopperallaan "Lina", joka kantaesitettiin 2. toukokuuta 1840. Vuosina 1841–1845 Pedrotti työskenteli kapellimestarina Amsterdamin italialaisessa oopperassa. Palattuaan Veronaan hän työskenteli opettajana ja kapellimestarina. Hänen oopperoistaan erityisen merkittävä on "Tutti in maschera", joka kantaesitettiin 4. marraskuuta 1856. Pedrotti meni vuonna 1842 naimisiin Maddalena Albasinin kanssa. Avioliitosta syntyi kolme lasta.
Vuodesta 1868 Pedrotti johti Torinossa Liceo musicalea ja Teatro Regiota. Hän perusti viikottaisen "Concerti popolari" -konserttisarjan, jossa hän johti monia Italian-ensiesityksiä. Pedrotti opetti Torinossa laulua vuosina 1868–1882, harmoniaa vuosina 1873–1879 ja sävellystä vuosina 1875–1882. Hänen lauluoppilaidensa joukossa oli tenori Francesco Tamagno. Vuonna 1882 Pedrotti siirtyi Pesaroon vasta perustetun Liceo musicalen ensimmäisenä johtajana. Hän erosi tästä virasta terveysongelmien johdosta vuonna 1893. Myöhemmin samana vuonna hän teki itsemurhan hukuttautumalla Adigejokeen.
Vincenzo Pucitta

Vincenzo Pucitta (1778 Civitavecchia – 20. joulukuuta 1861 Milano) oli italialainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu noin 35 oopperaa.
Pucitta opiskeli Napolissa. Hänen ensimmäinen oopperansa oli 5. helmikuuta 1800 Parmassa kantaesitetty "Le nozze sensa sposa". La Scalassa esitetyistä Pucittan teoksista ensimmäinen oli kaksinäytöksinen "Il fuoruscito", joka kantaesitettiin 16. kesäkuuta 1801. Pucittan menestyneimpien teosten joukossa oli "La burla fortunata ossia I due prigionieri" (1804). Pucitta työskenteli musiikillisena johtajana Amsterdamin italialaisessa oopperassa ja vuosina 1809–1814 Lontoon King's Theatressa. Pucitta suuntasi monia säveltämiensä oopperoiden rooleja erityisesti Angelica Catalanille ja toimi lisäksi tämän säestäjänä. Catalanin johtaessa Théâtre-Italienia Pariisissa Pucitta oli siellä residenssisäveltäjänä vuosina 1814–1817. Vuonna 1819 Pucitta kiersi Itävaltaa ja Saksaa oppilaansa Elisabeth Féronin kanssa.
Pucitta sävelsi viimeiset tiedossa olevat oopperansa 1820-luvulla. Hän kuitenkin työskenteli musiikkikustantajana.
Julianna Jokela

Julianna Jokela (s. 11. marraskuuta 1995) on Porista kotoisin oleva suomalainen juontaja ja sisällöntekijä. Jokela toimi radiojuontaja seitsemän vuoden ajan. Hän on opiskellut radiotoimittajalinjalla Laajasalon opistossa. Jokela tuli tunnetuksi Radio NRJ:llä juontajana 2018-2025. Nykyisin Jokela juontaa OLIPA KERRAN OTSIKKO -podcastia yhdessä Shirly Karvisen kanssa.
Jokela aloitti NRJ Päivän juontajana 2018. Tämän jälkeen hän siirtyi juontamaan NRJ Afterworkia yhdessä Niko Nousiaisen kanssa vuonna 2020. NRJ Aamua hän juonsi yhdessä Niko Saarisen kanssa vuosina 2022–2025. 
Julianna palkittiin vuoden sisällöntekijäksi Radiogaalassa vuonna 2025, sekä kahdesti vuoden radio-ohjelma -palkinnolla.
Jokela on osallistunut televisio-ohjelmiin Jeopardy, Silent Library Suomi ja Melkein Mensa. Hän on kertonut hänellä olevan tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö ADHD.
Johann Georg Conradi

Johann Georg Conradi (1645 – 22. toukokuuta 1699 Oettingen in Bayern) oli saksalainen säveltäjä.
Conradi sai mahdollisesti opetusta isältään, urkuri Caspar Conradilta. Hän oli Oettingenissa hovikapellin kuoron jäsenenä ennen kuin pääsi hovin musiikkijohtajaksi vuonna 1671. Vuosina 1683–1686 hän oli hovin "Kapellmeister" Ansbachissa ja vuosina 1687–1690 Römhildissä. Conradi sai nimityksen Hampurin oopperan musiikkijohtajaksi vuonna 1690. Vuoden 1698 paikkeilla hän palasi Oettingeniin "Kapellmeisterin" asemassa.
Conradi sävelsi vähintään yhdeksän oopperaa, mutta niistä on säilynyt ainoastaan yksi: ranskalaisvaikutteinen "Die schöne und getreue Ariadne" (1691). Conradin muuhun tuotantoon kuuluu hengellistä ja seremoniallista musiikkia. Myös hänen pojastaan Johann Melchior Conradista tuli säveltäjä.
Johann Wolfgang Franck

Johann Wolfgang Franck (kastettu 17. kesäkuuta 1644 Unterschwaningen – n. 1710) oli saksalainen säveltäjä.
Franck varttui Ansbachissa ja toimi siellä hovimuusikkona vuosina 1665–1679. Hän sävelsi Ansbachin hovia varten kolme oopperaa: "Die unvergleichliche Andromeda" (1675), "Der verliebte Phöbus" (1678) ja "Die drey Töchter des Cecrops" (1679). Franck sävelsi hovin käyttöön myös huomattavan määrän hengellistä musiikkia. Tammikuussa 1679 hän joutui pakenemaan Ansbachista tapettuaan hovimuusikko Ulbrechtin ja haavoitettuaan vaimoaan mustasukkaisuuden puuskassa. Franck asettui vaimonsa Anna Susanna Wilbelin kanssa Hampuriin. Pariskunta oli mennyt naimisiin vuonna 1666.
Franck sai tärkeän aseman Hampurin oopperassa ja toimi vuosina 1682–1686 myös "Kapellmeisterin" tehtävissä tuomiokirkossa. Hän teki vuosien 1679–1686 aikana neljätoista oopperaa. Oopperoista tärkeimpänä on pidetty teosta "Diokletian" (1682). Vuonna 1690 Franck lähti Lontooseen ja jätti vaimonsa sekä yhteiset kymmenen lasta Saksaan. Hän järjesti Robert Kingin kanssa Lontoossa vokaali- ja soitinmusiikin konserttisarjan. Oopperoiden lisäksi Franckin tuotantoon kuuluu hengellisiä lauluja, maallisia lauluja basso continuon kera ja aarioita.
Bartolomeo Bernardi

Bartolomeo Bernardi (n. 1660 Bologna – 23. toukokuuta 1732 Kööpenhamina) oli italialainen viulisti ja säveltäjä, joka työskenteli 1700-luvulla Tanskan hovissa.
Bernardilta julkaistiin triosonaatteja Bolognassa vuosina 1692 ja 1696. Hän sai Tanskan hovilta kutsun palvelemaan sitä viulistina ja säveltäjänä ja aloitti työnsä Tanskassa 1. tammikuuta 1703. Bernardi oli poissa hovista vuosina 1705–1710, mutta palasi Kööpenhaminaan sitten ja sai nimityksen hovin musiikkijohtajaksi. Kööpenhaminassa esitettiin kaksi Bernardin oopperaa: "Il Gige fortunato" (26. elokuuta 1703) ja "Diana e la Fortuna" (10. lokakuuta 1703). Lisäksi vuonna 1703 esitettiin Prahassa hänen oopperansa "La Libussa". Oopperoiden musiikki on kuitenkin kadonnut.
Yasmeen Lari

Yasmeen Lari (; s. 1941) on pakistanilainen arkkitehti. Hän on maan ensimmäinen naisarkkitehti, Pakistanin kulttuuriperintösäätiön perustajia ja johtaja, Pakistanin arkkitehtuuri ja kaupunkisuunnitteluneuvoston perustajajäsen ja perinteisiä rakennus- ja suunnittelutapoja edistävän Pakistanin INTBAUn perustajia. 
Larin tunnetuimpia töitä ovat FTC Building, Pakistanin öljy-yhtiön pääkonttori ja ABN Amro Bank -rakennukset Karachissa. Vuonna 2020 Lari siirtyi urallaan kulttuuriperinnön suojeluun ja sosiaaliseen rakentamiseen. Lari on tullut mm. tunnetuksi edistäessään bambusta ja savella rapattujen tulvankestävien pientalojen rakentamista. Hän on saanut Fukuoka ja RIBA -palkinnot.
Bandit Queen

Bandit Queen on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen elämäkerrallinen toimintadraamaelokuva, joka perustuu Mala Senin kirjoittamaan Phoolan Devin elämästä kertovaan kirjaan "India’s Bandit Queen: The True Story of Phoolan Devi". Sen on ohjannut Shekhar Kapur ja pääroolia näyttelee Seema Biswas.
Notoddenin kirkko

Notoddenin kirkko () on Notoddenin kunnassa Telemarkin läänissä Norjassa sijaitseva tiilikirkko vuodelta 1938.
Lisleheradin kirkko

Lisleheradin kirkko () on Notoddenin kunnassa Telemarkin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1873.
Gransheradin kirkko

Gransheradin kirkko () on Notoddenin kunnassa Telemarkin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1849.
Notodden Blues Festival

Notodden Blues Festival on Notoddenissa Norjassa vuosittain järjestettävä blues-aiheinen musiikkifestivaali. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1988 ja on musiikkigenrensä suurimpia Pohjois-Euroopan mittakaavassa. Vuonna 2012 festivaaleilla kävi neljän päivän aikana 32 000 ihmistä.
Thorvald Astrup

Thorvald Astrup (18. toukokuuta 1876 Kristiania – 12. elokuuta 1940 Oslo) oli norjalainen arkkitehti. Hän suunnitteli muun muassa teollisuusrakennuksia, kuten voimaloita ja muuntaja-asemia. Astrupin tunnetuimmat työt ovat Soria Moria -teatteri Oslossa ja Norsk Hydron lannoitetehdas Notoddenissa.
Helga Stene

Helga Stene (8. lokakuuta 1904 Notodden – 2. lokakuuta 1983 Oslo) oli norjalainen opettaja ja naisasianainen. Hän työskenteli kolmen vuosikymmenen ajan oslolaisissa lukioissa lehtorina ja apulaisrehtorina sekä koulutti tulevia opettajia Oslon seminaarissa vuosina 1966–1974. Stene laati jo 1950-luvulla koulukirjoihin sukupuolisyrjintää käsitteleviä tekstejä. Vuonna 1978 Norjassa säädettiin lailla, että koulujen oppikirjojen tulee perustua sukupuolten tasa-arvoon.
Kissusvaahtera

Kissusvaahtera ("Acer cissifolium") on vaahteroiden ("Acer") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on pieni kausivihanta puu, joka kasvaa luontaisena Japanissa.
Ulkonäkö.
Kissusvaahtera kasvaa yleensä noin 6–9 metriä korkeaksi. Aluksi se kasvaa suoraan ylöspäin, mutta vanhemmiten enemmän leveyttä, ja siitä alkaa tulla pensasmaisempi. Runko on sileä ja väriltään harmahtava, mutta nuoret varret ovat punertavanvioletteja.
Kissusvaahteran lehdet ovat kolmilehdykkäiset ja muistuttavat hieman joidenkin saarni- ja murattilajien lehtiä. Lehtien lehdykät kasvavat noin 10 cm pitkiksi ja ovat puikeita tai vastapuikeita sekä sahalaitaisia. Väriltään lehdet ovat tavallisen vihreitä tai oliivinvihreitä ja syksyisin ne muuttuvat keltaisen, oranssin tai punaisen sävyisiksi.
Kissusvaahteran kukat kehittyvät riippuviin terttuihin ja ovat pieniä, keltaisia sekä tuoksuvia. Kissusvaahtera kukkii keväisin ja kukista kehittyvät hedelmät ovat noin 2,5 cm pitkiä, siivekkäitä lohkohedelmiä. Kissusvaahtera on kaksikotinen, mutta emiyksilöt voivat muodostaa siemeniä partenokarppisesti, jos pölyttäjät eivät tuo emikukkiin siitepölyä hedeyksilöistä.
Käyttö ja kasvatus.
Kissusvaahtera sopii kasvatettavaksi pienenä koristepuuna, vaikka se onkin kasvatettuna varsin harvinainen. Se kasvaa helposti keskikosteassa, hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Se kasvaa hyvin myös happamassa maaperässä, kunhan maaperä pysyy tasaisesti kosteana. Parhaiten kissusvaahtera menestyy viileän kesän omaavassa ilmastossa.
Jokivarren koulu (Jyväskylä)

Jokivarren koulu oli Jyväskylän Kuokkalanpellolla toiminut peruskoulun ala-aste. 
Koulu perustettiin kansakouluna vuonna 1897. Se toimi Rauhalahden talossa vuoteen 1903 asti, jolloin koulu siirtyi uusiin tiloihin Kuokkalan kartanon luovuttamalle maalle. Koulun tiloja laajennettiin vuonna 1930. Vuoden 1965 alueliitoksessa Jokivarren koulu ja Tikan koulu siirtyivät Jyväskylän maalaiskunnalta kaupungille. Kansakoulu muutettiin peruskouluksi vuonna 1973.
Koulu lakkautettiin vuonna 2005 säästösyistä ja toiminta loppui lukuvuoden 2005–2006 päätyttyä. Vuonna 2007 koulun ympäristölle alettiin laatia uutta asutuksen mahdollistavaa kaavaa. Suunnitelmassa päätettiin vanhan 1930-luvun koulurakennuksen säilyttämisestä ja uudemman rakennuksen purkamisesta. Kaava otettiin käyttöön seuraavana vuonna.
Oseanian esihistoria

Oseanian esihistoria kertoo Oseanian esihistorian aikana esiintyneistä ilmiöistä. Papua-Uuden-Guinean alueella Sepikijoen laaksossa varhaisimmat asuinpaikat syntyivät 35 000 vuotta sitten. Melanesiassa Lachitussa ja Taorassa saviesineitä alettiin valmistaa 5600-5400 vuotta sitten. Papua-Uuden-Guinean ylängöillä alettiin viljellä maata noin 9000 vuotta sitten. Papua-Uudessa-Guineassa, Tongassa, Samoalla ja Salomonsaarilla syntyi 3300 vuotta sitten lapita-kulttuuri, joka levisi ympäri Oseaniaa. Noihin aikoihin ihmisasutus levisi Oseanian syrjäisille saarille. Lapitan aikana tehtiin keramiikka- ja kiviesineisiin kaiverruksia.
Australiasta Arnheminmaallta on löytynyt kalliomaalauksia, jotka ovat vähintään 18 000 vuotta vanhoja. Kimberleyn rannikolla Widgingarrin ja Koolanin luolissa on merkkejä asutuksesta 28 000 vuotta sitten. Rannikon edustalla oleville saarille asutus levisi noin 6 000 vuotta sitten. Joitakin tuhansia vuosia sitten Australiassa syntyi taidemuoto, jota kutsutaan röntgentaiteeksi ja jota tehdään vielä nykyäänkin. Tässä taidemuodossa kuvataan eläinten sisärakenteita.
Maanviljely levisi Bismarckinsaarille noin 4000 ekr. Ihmisasutus levisi Polynesiasta Fidzille 1500 ekr. Samoihin aikoihin asutuettiin Samoasaaret. Vanuatussa valmistettiin Mangaasikeramiikkaa 600-500 ekr. Asutus levisi Marquesasaarille 500 jkr, itäiseen Polynesiaan 500-1000 jkr, Mikronesiaan 1100 jkr ja Uuteen-Seelantiin 1200 jkr.
Jori Arvonen

Jori Arvonen on suomalainen virkamies ja diplomaatti. Hän on toiminut valtioneuvoston kanslian EU-asioiden alivaltiosihteerinä vuodesta 2023. Syyskuussa 2024 Arvonen aloittaa Brysselissä sijaitsevan Suomen EU-edustuston päällikkönä ja suurlähettiläänä.
Ura.
Arvonen on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Turun yliopistosta. Hän työskenteli vuonna 1996 europarlamentaarikko Ritva Laurilan erityisavustajana. Arvonen työskenteli vuosina 1998–2007 kokoomuksen kansainvälisten asioiden päällikkönä. Vuosina 1998–2002 hän avusti myös Sauli Niinistöä tämän toimiessa Euroopan Demokraattisen Unionin puheenjohtajana.
Arvonen toimi vuosina 2007–2008 ulkoasiainministeri Ilkka Kanervan erityisavustajana ja vuosina 2008–2011 ulkoministeri Alexander Stubbin erityisavustajana. Hän aloitti vuonna 2011 valtioneuvoston kanslian EU-sihteeristön apulaispäällikkönä ja toimi virassa kaksi viisivuotiskautta aina vuoteen 2021 asti. Arvonen aloitti vuonna 2017 uuden Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskuksen johtokunnan puheenjohtajana.
Arvonen työskenteli vuosina 2022–2023 viestintätoimisto Milttonilla johtavana neuvonantajana kansainvälisen vaikuttajaviestinnän parissa. Hän aloitti pääministeri Petteri Orpon EU-asioiden alivaltiosihteerinä kesäkuussa 2023.
Tammikuussa 2024 valtioneuvosto esitti Arvosta Suomen EU-edustuston päällikön tehtävään. Arvonen aloittaa tehtävässä 1. syyskuuta 2024.