tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alavuden Peli-Veikot (pesäpallo)

Alavuden Peli-Veikot (APV), on alavutelaisen samannimisen urheiluseuran pesäpallojoukkue, jonka edustusjoukkue pelaa Suomensarjassa.
Historia.
Vuonna 2012 Jokivarren Jytinän junior toiminta siirrettiin Alavuden Peli-Veikkojen alaisuuteen ja toiminta siirretty Montun pesäpallokentälle.
Vuonna 2014 Peli-Veikkojen alaisuuteen luotiin pesäpallojaosto, sen otettua allensa Jokivarren Jytinän edustusjoukkueen. Jytinä oli noussut kaudeksi 2014 Suomensarjaan, ja sijottui viimeiseksi, pudoten Suomensarjasta. Pesäpalloliitto kuitenkin asetti 7 sarjapaikkaa avoimeen hakuun kaudeksi 2015. Sarjapaikka haettiin APV:n nimissä ja Suomensarjaan hyväksyttiin kolme joukkuetta hakemusten kautta: APV, Jyväskylän Lohi ja Puurtilan Kisa-Pojat. APV joutui myös anomaan poikkeuslupaa Montulla pelaamiseen, sillä sääntöjen mukaisesti Suomensarjan pelit piti pelata tekonurmella ja kenttä oli tuohon aikaan sorakenttä. Myös ongelmia harjoitusajoista oli, Montun ollessa ainut pesäpallokenttä jäähallin viereisen kentän lisäksi, useammalle alavutelaiselle joukkueelle.
Syksyllä 2015 Alavuden kaupunki vuokrasi Montun kentän APV:n pesäpallojaostolle kymmeneksi vuodeksi. Vuokrauksen taustana oli ongelmat tekonurmen toteutuksen kanssa. Vuokrauksen avulla APV pystyi itse toteuttamaan tekonurmen asennuksen kentälle, mikä ei ollut mahdollista ilman maapohjan omistusta.
APV sijoittui kaudella 2015 Suomensarjassa viimeiseksi ja oli tippumassa Maakuntasarjaan. APV kuitenkin säilytti paikkansa Suomensarjassa, ja aloitti toimet Montun uudistamiseen. Hiekkatekonurmi valmistui 30. huhtikuuta 2016. Kentän avajaisiin saapui 864 katsojaa, kun kentällä pelasivat Alajärven Ankkurit ja Koskenkorvan Urheilijat.
Kaudeksi 2016 APV teki yhteistyösopimuksen Alajärven Ankkurien kanssa, johon sisältyi farmisopimus, seurojen valmennusosaamisen vaihto ja markkinointiyhteistyö.
APV nousi Ykköspesikseen kaudeksi 2020. Joukkue pelasi Ykköspesiksessä neljä kautta, pudoten takaisin Suomensarjaan kaudeksi 2024.
Alavuden Peli-Veikkojen kotikentät.
Alavuden puistokenttä.
Alavuden Peli-Veikkojen kotikenttänä toimii Alavuden puistokenttä, joka on paremmin tunnettu nimellä Monttu. Monttuun rakennettiin hiekkatekonurmipohja vuonna 2016.
Tunnukset.
Peliasu.
Alavuden Peli-Veikot käyttävät kotiasunaan keltaista paitaa, jossa on mustat kaulukset ja mustia housuja. Vierasasussa keltainen paita vaihtuu mustaan paitaan, jossa on keltaiset kaulukset. Housut pysyvät samana kummassakin asussa.
Peg Parnevik

Peg Parnevik (s. 3. syyskuuta 1995 Tukholma) on ruotsalainen muusikko ja podcast-juontaja. Hänen esikoissinglensä "Ain't No Saint" ilmestyi vuonna 2016. Parnevik juontaa "Peg &amp; Penny" -podcastia pikkusiskonsa kanssa ja on toiminut myös muun muassa Ruotsin "Idolin" tuomarina. Vuonna 2017 Parnevik voitti Vuoden tulokas -palkinnon Sveriges Radion P3 Guld -musiikkigaalassa.
Parnevikin isä on golfpelaaja Jesper Parnevik ja hän on varttunut Floridassa. Parnevik on kertonut julkisuudessa kärsineensä syömishäiriöistä.
Thomas Berg-Paulsen

Thomas Berg-Paulsen (s. 6. elokuuta 1999 Stavanger, Norja) on norjalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä tai keskushyökkääjä. Berg-Paulsen edustaa SHL-joukkue Malmö Redhawksia. Hänellä on sopimus joukkueen kanssa kauden 2025–2026 loppuun saakka.
Berg-Paulsenin kasvattajaseura on Siddis Hockey. Hän on pelannut Norjan pääsarjassa EliteHockey Ligaenissa Stavanger Oilersissa. Berg-Paulsen on voittanut kaksi Norjan mestaruutta. Hän kuului Norjan joukkueeseen Suomen ja Latvian MM-kilpailuissa 2023 ja Tšekin MM-kilpailuissa 2024.
Berg-Paulsen on pelannut 155 EliteHockey Ligaenin runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt 29 maalia ja 34 syöttöä eli yhteensä 63 tehopistettä. Berg-Paulsen on pelannut 42 EliteHockey Ligaenin ylempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt kaksi maalia ja 12 syöttöä eli yhteensä 14 tehopistettä. Berg-Paulsen on pelannut 76 SHL-runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt kymmenen maalia ja neljä syöttöä eli yhteensä 14 tehopistettä. Berg-Paulsen on pelannut kahdeksan SHL:n pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt yhden maalin. Uran tilastot päivitetty 26. huhtikuuta 2025.
Constanțan satama

Constanțan satama (, LOCODE: RO CND) on Mustanmeren länsiosassa, Romanian Constanțan kaupungissa toimiva suuri merisatama. Sataman toiminnoista vastaa kansallinen Constanțan merisatamahallinnon yhtiö ().
Toiminnallisesti ja alueensa osalta satama jakautuu kolmeen osaan. Näistä kaksi rahtisataman osaa sijaitsee kahden aallonmurtajan suojaamassa suuressa satama-altaassa. Varsinaiseen kauppasatamaan kuuluu 31 km laituria, joiden edustan vedensyvyys vaihtelee 7 ja 19 metrin välillä. 
Lisäksi Constanțan kansallinen satamayhtiö alaisuuteen kuuluu myös kaksi Constanțan etelä- ja pohjoispuolella sijaitsevaa Mustanmeren rannikon merisatamaa, jotka molemmat sijaitsevat Tonavan kanavareitistön muiden haarojen suuaukoissa:
Sataman rahtimäärät.
Constanțan satama on rahtimäärällä mitattuna Mustanmeren toiseksi suurin satama Venäjän Novorossijskin sataman jälkeen. Constanța on Romanian suurin kauppasatama. Vuoden 2023 rahtitilastojen mukaan se lukeutui Euroopan 20 suurimman sataman joukkoon.
Constanțan sataman vuosittainen rahtimäärä (milj. tonnia):&lt;br&gt;
Melissa Horn

Melissa Horn (s. 1987) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen esikoisalbuminsa "Långa nätter" ilmestyi vuonna 2008.
Matilda Kataja

Matilda Kataja (s. 2005) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai hyökkääjä. Hän edustaa Kansallisessa liigassa Helsingin Palloseuraa.
Kataja pelasi Leppävaaran Pallon, FC Espoon ja vuodesta 2020 FC Hongan juniorijoukkueissa. Hän pelasi kaudella 2022 FC Hongan edustusjoukkueessa kuusi Kansallisen liigan ottelua ja teki niissä kaksi maalia, syyskuussa Tampereen Ilvestä ja lokakuussa Oulu Nice Socceria vastaan. Tämän jälkeen hän siirtyi Helsingin Palloseuraan, jossa hän pelasi kuusi liigaottelua kaudella 2023. Hän pelasi tuolla kaudella myös Nurmijärven Jalkapalloseurassa Naisten Ykköstä 11 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2024 hän pelasi HPS:ssä 21 liigaottelua, joista vain kaksi avauskokoonpanossa, ja teki niissä neljä maalia: toukokuussa Pallokerho Keski-Uusimaata, kesäkuussa PK-35 Vantaata, heinäkuussa FC Honkaa ja lokakuussa Åland Unitedia vastaan. Viimeinen maali oli tärkeä Helsingin Palloseuran SM-pronssimitalien varmistamisessa. Kauden 2024 Suomen Cupissa Kataja teki kuusi maalia neljässä ottelussa. Hän pelasi kaudella 2024 myös kolme ottelua Naisten Ykkösessä FC Lahden joukkueessa ja teki jokaisessa ottelussa yhden maalin.
Ninnan Santesson

Gertrud Paulina ”Ninnan” Santesson (14. joulukuuta 1891 Fjärås – 14. tammikuuta 1969 Tukholma) oli ruotsalainen kuvanveistäjä. 
Santesson sai ensimmäiset oppinsa äitinsä ystävältä Sigrid Blombergilta. Vuonna 1911 hän pääsi Kuninkaalliseen taideakatemiaan ja jatkoi opintonsa loppuun Pariisissa, missä hän opiskeli muun muassa Académie Colarossissa. Ranskassa Santesson tutustui muihin ruotsalaisiin taiteilijoihin, kuten Siri Derkertiin ja Anna Petrus-Lyttkensiin. Pariisin jälkeen Santesson vietti puolitoista kuukautta Algeriassa ja palasi sitten Ruotsiin. Vuonna 1917 hän meni naimisiin suomalaisen taidemaalarin Engelbert Bertel-Nordströmin kanssa. He saivat seuraavana vuonna tyttären.
Ruotsissa Santesson alkoi työstää monumentaalisia veistoksia Göteborgissa. Hän teki muun muassa Erik Dahlbergin ja Viktor Rydbergin muistomerkit sekä patsaita ja alttaritaulun Masthuggin kirkkoon. Vuonna 1933 Klas Fåhraeus väitti "Konstrevy"-lehdessä Santessonin plagioineen Nils Möllerbergiä. Santesson otti syytökset raskaasti ja vetäytyi taka-alalle julkisuudesta. Hän keskittyi tämän jälkeen pienimuotoisempiin terrakottamuotokuviin. Avioliiton päätyttyä eroon Santesson asui muutaman vuoden Lontoossa Naima Wifstrandin kanssa. Toisen maailmansodan aikana hän otti kotiinsa asumaan Natsi-Saksasta tulleita pakolaisia, muun muassa säveltäjä Bertolt Brechtin perheineen. Santesson avusti Norjan vastarintaliikettä ja istui kaksi kuukautta vankilassa vakoilusta.
Ransom-trilogia

Ransom-trilogia tai Avaruustrilogia on brittiläisen kirjailijan C. S. Lewisin tieteisromaanien sarja. 
Kuvitteellinen brittiläinen filologi, tri Elwin Ransom on kahden ensimmäisen romaanin päähenkilö ja tärkeä hahmo kolmannessa. Trilogiaan kuuluvat teokset "Äänetön planeetta" ("Out of the Silent Planet", 1938), "Matka Venukseen" ("Perelandra", 1943) ja "Piinattu planeetta" ("That Hideous Strength", 1945). Vuonna 1958 kustantamo Avon (nykyään HarperCollinsin kustantamo) julkaisi sarjan viimeisestä teoksesta version nimeltä "The Tortured Planet", josta oli poistettu kolmannes kirjasta. Teokset on usein luokiteltu "planeettojenvälisen romanssin" lajityyppiin.
Vaikka teokset on kirjoitettu jo ennen 1900-luvun puoliväliä, nämä kolme kirjaa käsittelevät lukuisia yhä ajankohtaisia ​​teemoja, kuten sukupuoli-identiteettiä, mielenterveysongelmia, seksiä ja seksuaalisuutta, eläinten oikeuksia ja avaruusolentoja. Taiteellisesti trilogia on kenties Lewisin teoksista uskaliain ja kunnianhimoisin. Se on pääosin kirjoitettu toisen maailmansodan aikana. Teokset ovat monitahoisia ja monikerroksisia. Niitä ei ole kirjoitettu lapsille vaan aikuisille lukijoille.
Johanna Frändén

Johanna Frändén (s. 31. elokuuta 1981 Lerdala) on ruotsalainen urheilutoimittaja. Hän on työskennellyt "Aftonbladetin" urheilu- ja kulttuurikirjeenvaihtajana Pariisissa. Vuonna 2011 hän kilpaili "På spåret" -tietovisailussa. Helmikuussa 2025 Frändén siirtyi "Dagens Nyheteriin".
Siniherneenkukkatee

Siniherneenkukkatee on kofeiiniton yrttitee, joka on valmistettu sinihernekasvin kuivatuista kukista. Tee on kotoisin Kaakkois-Aasiasta, jossa sitä on käytetty vuosisatojen ajan perinteisessä "lääketieteessä". Sen erottuva sininen väri tulee antosyaanien runsaasta pitoisuudesta, jotka ovat voimakkaita hapettumisenestoaineita.
Marianne Ahrne

Siv Marianne Ahrne (s. 25. toukokuuta 1940 Lund) on ruotsalainen kirjailija ja elokuvaohjaaja. Hän voitti ensimmäisenä naisena parhaan ohjauksen Guldbaggen vuonna 1977. Ahrne on kotoisin Falköpingistä ja opiskeli Yhdysvalloissa sekä Lundin yliopistossa. Hän käsittelee kirjoissaan ja elokuvissaan usein miesten ja naisten vaikeuksia ymmärtää toisiaan, sekä sukupuolirooleja.
Söngvakeppnin

Söngvakeppnin (tunnettu vuosina 1986–2012 nimellä Söngvakeppni Sjónvarpsins) on Islannin yleisradioyhtiö Ríkisútvarpiðin vuosittain järjestämä laulukilpailu, jossa valitaan Islannin edustaja Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu on järjestetty vuosittain vuodesta 1986, jolloin Islanti osallistui Eurovision laulukilpailuun ensimmäistä kertaa lukuun ottamatta vuosia 1995–1999, 2004, 2005 ja 2021, jolloin Islanti valitsi edustajansa sisäisesti ja vuotta 2002, jolloin Islanti ei osallistunut Eurovision laulukilpailuun.
Hazard (artisti)

Kalle Hazard (s. 3. maaliskuuta 1999), on helsinkiläinen rap-artisti ja vuoden 2018 rapin Suomen mestari. Vuonna 2023 Hazard voitti myös Red Bull Sana Sanasta -kilpailun. Hazard julkaisi debyyttialbuminsa "1. Luku (Herttoniemi)" vuonna 2022. Hazard kuuluu myös yhdessä rap-artisti Hugo Toosin kanssa 6kulma!-nimiseen rap-duoon
Novelisaatio

Novelisaatio on elokuvan, tv-sarjan, sarjakuvan tai videopelin tarinan kertominen romaanimuodossa.
Novelisaatio voi syventää alkuperäisteosta tai jäädä pinnalliseksi käsikirjoituksen kopioksi. Usein novelisaatiot kirjoitetaan nopeasti varhaisen käsikirjoitusversion pohjalta, mikä voi aiheuttaa eroja valmiiseen tuotokseen. Kirjoittajat käyttävät usein salanimiä, ja joskus kirja voi olla jopa parempi kuin alkuperäinen teos.
Elokuvien novelisaatiot alkoivat 1910-luvulla mykkäelokuvien myötä, mahdollistaen popkulttuurikokemukset ilman teattereita. Ne saavuttivat huippunsa 1970–1980-luvuilla, kun scifi-, fantasia- ja kauhuelokuvia, kuten "E.T.", novelisoitiin massamarkkinapokkareiksi. Novelisaatiot edistivät elokuvien markkinointia ja tarjosivat faneille tavan palata tarinoihin ennen kotiteatterien aikaa. Kritiikkiä ne saivat johdannaisluonteestaan, vaihtelevasta laadusta ja voitontavoittelusta, mistä esimerkkinä on epäonnistuneen "The Music Machine" (1979) novelisaatio.
1990-luvulta lähtien novelisaatioiden määrä väheni VHS:n, DVD:n ja suoratoistopalveluiden myötä, sillä elokuvat tulivat helposti saataville kotiin. Silti lastenelokuvat kuten "Zootropolis – eläinten kaupunki") ja suuret brändit kuten "Tähtien sota" pitävät perinteen elossa. Novelisaatiot vaativat luovuutta tiukoissa aikatauluissa ja ne tarjoavat faneille syvemmän sukelluksen elokuvien maailmoihin.
Novelisaatiot mahdollistavat tarinan uudelleen tarkastelun eri näkökulmista, syventävät hahmojen motiiveja ja taustoja sekä tarjoavat saavutettavamman tavan kokea tarina esimerkiksi vammaisille, joille elokuvien katsominen voi olla haastavaa. Kirjoittajat, kuten Alan Dean Foster, voivat korjata elokuvien tieteellisiä virheitä tai laajentaa kohtauksia, kun taas Quentin Tarantino on kuvannut novelisaatiotaan tarinan täydellisenä uudelleentulkintana. Novelisaatiot antavat faneille mahdollisuuden viipyä rakastamissaan maailmoissa pidempään, mikä tekee niistä arvokkaan lisän elokuvakokemukseen erityisesti intohimoisille faneille.
Vilho Ihalainen

Vilho Jalmari Ihalainen (9. helmikuuta 1909 Kuopion maalaiskunta – 7. lokakuuta 1986 Kuopio) oli suomalainen opettaja, koulunjohtaja ja kasvatustieteen professori.
Vilho Ihalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Pekka Ihalainen ja Hilda Maria Antikainen ja puoliso vuodesta 1938 opettaja Anna Elina Laakkonen (1908–1998). Ihalainen tuli ylioppilaaksi Kuopion suomalaisesta lyseosta 1927 ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1933. Filosofian lisensiaatiksi hän valmistui Turun yliopistosta 1947, jossa hän myös väitteli filosofian tohtoriksi 1948.
Ihalainen oli Oriveden Opiston opettaja 1935, Etelä-Pohjanmaan Opiston johtaja 1936–1942 ja Pohjois-Savon opiston johtaja 1942–1970. Oulun yliopiston kasvatusopin vt. professori hän oli 1968–1969 ja Jyväskylän yliopistossa opettajainvalmistuslaitoksen johtaja 1970–1973 ja kasvatustieteen, erityisesti opettajankoulutuksen, professori 1973–1975. Hänellä oli myös useita luottamustoimia. Ihalainen julkaisi sekä tutkimuksia että tietoteoksia.
Sigrid Blomberg

Emma Emilia Sigrid Charlotte Blomberg (17. lokakuuta 1863 Kalmar – 28. tammikuuta 1941 Karlstad) oli ruotsalainen kuvanveistäjä. Hän opiskeli Kuninkaallisessa taideakatemiassa vuosina 1889–1898, välissä myös vaihto-oppilaana Saksassa. Hän sai jo opiskeluaikanaan lukuisia palkintoja. Vuonna 1900 hänen "Bebådelsen"-veistoksestaan tuli ensimmäinen naispuolisen kuvanveistäjän teos Ruotsin kansallismuseon kokoelmissa. Sen kopioista tuli suosittu sisustuselementti. Blomberg keskittyi urallaan erityisesti kirkkotaiteeseen, mikä toi hänelle toimeksiantoja tasaisena virtana. Hän vuokrasi 1900-luvun alussa ateljeen Italiasta. Blombergin oli lopetettava uransa vuonna 1912 silmäsairauden vuoksi, minkä jälkeen hän hankki elantonsa kirjansitojana.
Blombergin oppilaita olivat muun muassa Astri Taube ja Ninnan Santesson. Kirjailija ja naisasianainen Sigrid Leijonhufvud oli hänen elämänkumppaninsa.
Eevi Paakkari

Eevi Paakkari (s. 21. elokuuta 2006) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa Helsingin Palloseuraa.
Paakkari on Jyväskylän Pallokerhon kasvatti. Hän nousi kaudella 2023 Naisten Ykkösessä pelanneen edustusjoukkueen runkopelaajaksi. Hän pelasi tuolla sarjanousuun päättyneellä kaudella 24 sarjaottelua. Kaudella 2024 Paakkari pelasi Kansallisessa liigassa Pallokerhon kaikissa 23 liigaottelussa täydet minuutit. Hän teki maalin kesäkuussa Helsingin Palloseuraa vastaan. Kaudeksi 2025 Paakkari siirtyi Helsingin Palloseuraan.
Paakkari on pelannut Suomen alle 18- ja alle 19-vuotiaiden maajoukkueissa.
Anri Egutidze

Anri Egutidze (; s. 1. maaliskuuta 1996) on georgialaissyntyinen portugalilainen judoka. Hän on MM-mitalisti 81 kilogramman sarjassa.
Egutidze saavutti nuorten EM-kilpailuissa hopeaa alle 81 kilogramman painoluokassa 2016. Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui samassa sarjassa viidenneksi. Välimeren kilpailuissa 2018 hän sai 81-kiloisissa pronssia. Minskin Euroopan kisoissa 2019 hän kuului sekajoukkuekilpailussa hopeaa saaneeseen Portugalin joukkueeseen. Lissabonin EM-kilpailuissa 2021 hän oli 81 kg:n sarjassa viides. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia.
Egutidze on sijoittunut IJF World Tourin kilpailuissa kerran toiseksi ja viisi kertaa kolmanneksi. Hän voitti Euroopan Open -kilpailun Madridissa 2016. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kaksi Portugalin-mestaruutta.
Tessa Perttula

Tessa Perttula (s. 2006) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa Helsingin Palloseuraa.
Perttula on Seinäjoen Mimmiliigan kasvatti. Kausina 2021–2022 hän edusti Vasa IFK:n juniorijoukkueita. Kaudeksi 2023 hän siirtyi Tampereen Ilvekseen ja pelasi ensimmäisellä kaudella 18-vuotiaiden joukkueessa ja Naisten Ykköstä seuran kakkosjoukkueessa. Kaudella 2024 hän pelasi Ilveksen edustusjoukkueessa Kansallisessa liigassa 18 ottelua ja teki maalin toukokuussa Pallokerho Keski-Uusimaata vastaan. Kaudeksi 2025 Perttula siirtyi Helsingin Palloseuraan.
Perttula on pelannut Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa.
Tiia Jokela

Tiia Jokela (s. 22. syyskuuta 2003) on suomalainen pesäpalloilija. Jokela pelaa Lapuan Virkiästä lainalla Pöytyän Urheilijoissa. Hänen kasvattajaseuransa on Sotkamon Jymy. Jokela saavutti SM-hopean kaudella 2024. Hän pelaa sisäpelissä vaihtajana ja ulkokentällä kolmosvahtina. Jokela on pelannut kuusi Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tuonut kolme juoksua ja kerännyt 18 kärkilyöntipistettä. Uran tilastot päivitetty 27. huhtikuuta 2025.
Amelia Luotonen

Amelia Luotonen (s. 13. tammikuuta 2005) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Naisten Ykkösessä Tampereen Ilvestä.
Luotonen edusti nuorempana porilaisia Musan Salamaa ja NiceFutista ja pelasi jo 14-vuotiaana Naisten Kakkosessa. Kaudeksi 2024 hän siirtyi Kansallisessa liigassa pelaavaan Tampereen Ilvekseen. Hän pelasi kaudella 2024 liigassa 23 ottelua. Hän teki maalin toukokuussa Åland Unitedia ja lokakuussa Pallokerho-35:tä vastaan. Kaudella 2025 Luotonen jatkaa Naisten Ykköseen pudonneessa Ilveksessä.
Luotonen on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa.
Antoine Spire

Antoine Spire (s. 31. maaliskuuta 1946 Pariisi) on ranskalainen journalisti.
Hän oli Ranskan kansallisen syöpäinstituutin ("Institut national du cancer") ihmistieteiden tutkimusosaston johtaja.
Hän toimii myös kansallisten konferenssien ja kulttuuritapahtumien koordinaattorina ja vetäjänä. Hän on "Le Monde"- ja "Le Monde de l'éducation" -sanomalehtien toimituksellinen neuvonantaja, "La Vie" -lehden toimittaja ja tekee yhteistyötä useiden yhdistyksen julkaisujen kanssa.
Kirjailijana hän osallistui myös lukuisiin suosittuihin teoksiin, jotka luotiin yhteistyössä älymystön, kuten Pierre Bourdieun, Jacques Derridan, George Steinerin ja Edgar Morinin, kanssa.
Antoine Spire valmistui HEC Parisista.
Peppi Kontturi

Peppi Kontturi (s. 28. tammikuuta 2004) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai hyökkääjä. Hän edustaa Kansallisessa liigassa Helsingin Palloseuraa.
Kontturi pelasi juniorina Nummelan Palloseurassa ja Espoon Palloseurassa. Hän siirtyi syksyllä 2019 Helsingin Jalkapalloklubiin. Hän pelasi kaudella 2023 Kansallisessa liigassa 13 ottelua, teki maalin kesäkuussa vierasottelussa FC Honkaa vastaan ja saavutti SM-hopeaa. Tämän jälkeen hän siirtyi Helsingin Palloseuraan. Hän pelasi kaudella 2024 liigassa 24 liigaottelussa ja teki niissä kolme maalia: toukokuussa kotiottelussa Pallokerho Keski-Uusimaata sekä elokuussa kotiottelussa Pallokerho-35:tä ja vierasottelussa Pallokerho Keski-Uusimaata vastaan. Hän saavutti liigassa SM-pronssia.
Kontturi on pelannut Suomen alle 16-, alle 18- ja alle 19-vuotiaiden maajoukkueissa.
Peurunkajoki

Peurunkajoki on Laukaassa Kuusan ja Valkolan kylien lähellä sijaitseva joki, joka laskee Peurungasta Vatianjärveen. Joki on noin 1,7 kilometrin pituinen.
Joen kulku.
Peurunkajoki alkaa Peurungan koillisosasta Tuulensuunlahdesta 105,9 metrin korkeudelta mpy. Joki kulkee laaksossa, jonka muodostavat Myllymäki, Kukkamäki ja Hiidenvuori pohjoisessa sekä Multamäki ja Vatianmäki etelässä. Sen varsilla on hieman asutusta ja peltomaata. Joki alittaa Valkolan ja Kuusan välisen seututien 16756 ennen laskemistaan Vatianjärveen. Vatianjärven pinnankorkeus on 89,0 metriä, joten pudotusta Peurunkajoelle kertyy noin 16,9 metriä. Joessa on kaksi koskiosuutta, joista alempi sijaitsee joen ylittävän sillan lähellä ja ylempi hieman kalankasvatuslaitosta alempana.
Peurunkajoki on Kymijoen vesistön (vesistöaluetunnus 14) Vatianjärven alueeseen (14.33) kuuluvan Peurungan valuma-alueen (14.333) lasku-uoma. Peurungan (694 ha) jälkeen suurimmat järvet ovat Iso-Pitkä (27 ha), Alanen (27 ha) ja Myyränjärvi (22 ha). Joen koko valuma-alueen pinta-ala on noin 68 neliökilometriä.
Vedenlaatu.
Peurunkajoki luokitellaan pieneksi kangasmaan joeksi, jonka vedenlaatu on arvioitu typpi- ja fosforipitoisuuden, happamuuden ja pohjaeläimistön perusteella hyväksi. Vuosien 2004 ja 2019 välillä otetuista näytteistä on saatu seuraavat vedenlaadun keskiarvot: typpipitoisuus 452 μg/l, fosforipitoisuus 24 μg/l, happipitoisuus 9,6 mg/l, hapen kylläisyysaste 88 %, kiintoainepitoisuus 7,2 mg/l, sähkönjohtavuus 4,7 mS/m, väriluku 34 Pt mg/l, sameus 2,1 FNU ja kemiallinen hapenkulutus 7,4 mg/l. Happamuuden mediaaniarvoksi on saatu pH 6,8.
Kalasto.
Peurunkajoessa toimii kalankasvatuslaitos, jonka yhteydessä on Peurungan säännöstelyyn käytetty pato. Pato estää kalojen kulkemisen Peurungan ja Vatianjärven välillä.
Peurunkajoen kalasto on melko monipuolinen viljelylaitokselta karanneiden kalojen vuoksi. Vuonna 2008 koekalastuksessa joesta saatiin ahvenia, kivisimppuja, lohia (nevanlohi), särkiä ja taimenia sekä myös täplärapuja. Alajuoksulla on tavattu myös kirjolohta ja salakkaa. Myöhemmissä koekalastuksissa on havaittu hauki, kiiski, made, pikkunahkiainen ja säyne. Taimenen kutupaikkoja on havaittu lähinnä ylemmällä koskella, mutta osa taimenista on pystynyt kulkemaan myös sen yläpuolelle aidan läpi laitoksen alueelle. Vesialueen omistavan osakaskunnan mukaan joessa ei kalasteta.
Historiaa.
Peurunkajoen yläjuoksulla on sijainnut vesimylly, jonka Petruman kylän seitsemän kantataloa omistivat yhteisesti. Varhaisin maininta myllystä on Hämeen myllyjen verotusluettelossa vuodelta 1633.
Naomi Wolf

Naomi Wolf (s. 1962) on yhdysvaltalainen kirjailija. 
Wolf nousi kuuluisuuteen 27-vuotiaana julkaisemallaan kirjalla "Kauneuden myytti". Se kertoi kuinka kauneusstandardit sortavat naisia. Myös hänen kolme seuraavaa teostaan käsittelivät naisen asemaa länsimaisessa yhteiskunnassa. Ne menestyivät hyvin, ja Wolfista tuli suosittu poliittinen ja feministinen kommentoija, jota kuvattiin kolmannen aallon feministiksi. Hän tuki Al Goren vuoden 2000 presidentinvaalikampanjaa. 
Vuonna 2015 Wolf teki väitöskirjan Oxfordin yliopistossa, ja sen pohjalta teoksen "Outrages", joka käsittelee homoseksuaalien kokemia vainoja 1800-luvulla. Kirjassa esiintyneet asiavirheet johtivat oikaisuvaatimuksiin, ja sen ensimmäinen painos tuhottiin Yhdysvalloissa. Tulossa olevan kirjan takia väitöskirjan julkistamista viivästytettiin vuosia, ja sen tultua julki yliopistoa syytettiin lepsuilusta väitöskirjan arviointiprosessissa.
Harvinaisen etunimen vuoksi Wolf sekoitetaan joskus Naomi Kleiniin. Vuonna 2024 Klein käsitteli yhteyksiä ja eroja teoksessaan "Kaksoisolento".
Jutta Angeria

Jutta Angeria (s. 2. tammikuuta 2005) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa Helsingin Palloseuraa.
Angeria pelasi juniorina Oulun Luistinseuran poika- ja Oulu Nice Soccerin tyttöjoukkueissa. Kausina 2020–2021 hän pelasi ONS:n joukkueessa Naisten Ykkösessä 24 ottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Kaudella 2022 hän edusti Mäkelänrinteen lukion HFA Märsky -joukkuetta. Tämän jälkeen hän siirtyi Helsingin Palloseuraan. Hän pelasi kaudella 2023 Kansallisessa liigassa 22 ottelua ja teki niissä kuusi maalia, joista kaksi lokakuussa kotiottelussa Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. Hän pelasi kaudella 2024 liigassa 23 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän saavutti liigassa SM-pronssia 2024.
Angeria on pelannut Suomen alle 17-, alle 18- ja alle 19-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Suomen kaikki kolme ottelua alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2022 ja teki viimeisessä ottelussa Norjaa vastaan Suomen 2–1-voittomaalin.
Slavenka Drakulić

Slavenka Drakulić (s. 1949) on kroatialainen journalisti ja kirjailija.
Drakulić opiskeli kirjallisuutta ja sosiologiaa, opetti Zagrebin lukiossa vuoteen 1984 asti ja työskenteli myöhemmin toimittajana poliittisissa aikakauslehdissä. Hänet irtisanottiin toimituksesta, kun Danas-lehti yksityistettiin ja siitä tehtiin Franjo Tuđmanin hallinnon äänitorvi. Vuodesta 1992 lähtien Drakulić on työskennellyt freelance-kirjoittajana ja toimittajana merkittävissä kansainvälisissä sanomalehdissä. Poliittisen paineen takia hän muutti Tukholmaan ja asuu nykyisin vuoroin Ruotsissa, vuoroin Kroatiassa.
Drakulićin analyysejä Jugoslaviasta ja Itä-Euroopasta sekä Jugoslavian hajoamissodista ja niiden seurauksena syntyneistä uusista valtioista on julkaistu useissa esseekokoelmissa. Vietettyään kuukausia seuraten Haagin kansainvälisen rikostuomioistuimen toimintaa ja muita Kroatian oikeudenkäyntejä hän kirjoitti kymmenkunta muotokuvaa sotarikollisista kokoelmaan "Eivät tekisi pahaa kärpäsellekään". Drakulić vaatii siinä syyllisyyden myöntämistä yksilön tasolla. Vuonna 2005 hän sai Leipzigin kirjapalkinnon tästä teoksesta.
Drakulić on julkaissut myös romaaneja, joista monet kertovat naisen kohtalosta vaikeissa oloissa tai suurmiesten varjossa eläneistä naisista, kuten Picasson rakastajattaresta Dora Maarista ja Albert Einsteinin vaimosta Mileva Marićista.
Mies ja alaston ase (2025)

Mies ja alaston ase () on vuonna 2025 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintakomedia. Elokuvan on ohjannut Akiva Schaffer, joka myös käsikirjoitti käsikirjoituksen yhdessä Dan Gregorin ja Doug Mandin kanssa. Kyseessä on Mies ja alaston ase -sarjan neljäs elokuva. Elokuvan pääosassa Liam Neeson esittää luutnantti Frank Drebin junioria. Pamela Anderson, Paul Walter Hauser, C.C.H Pounder, Kevin Durand, Cody Rhodes, Liza Koshy, Eddy Yu ja Danny Huston ovat muissa pääosissa. Elokuva sai ensi-iltansa 28.7.2025, ja sen laajempi elokuvateatterijulkaisu tapahtui 1.8.2025.
Lord of the World

Lord of the World () on englantilaisen katolisen papin ja kirjailijan Robert Hugh Bensonin (1871–1914) 2000-luvulle sijoittuva dystooppinen apokalyptinen tieteisromaani antikristuksesta. Se on julkaistu ensimmäisen kerran vuonna 1907.
Romaania on sittemmin pidetty "profeetallisena". Sekä paavi Benedictus XVI että paavi Franciscus ovat molemmat viitanneet siihen eri yhteyksissä.
Silva Kaputikjan

Sirvard ”Silva” Barunakovna Kaputikján (), (); 20. tammikuuta 1919 Jerevan – 25. elokuuta 2006 Jerevan) oli armenialainen runoilija ja poliittinen aktivisti. Hän oli yksi 1900-luvun suosituimmista armenialaisista naiskirjailijoista.
Sirvard Kaputikjan julkaisi ensimmäisen runonsa vuonna 1933, ja otti kirjailijana käyttöön etunimen Silva. Hän opiskeli Jerevanin valtionyliopiston armenialaisen filologian tiedekunnassa vuosina 1936–1941. Opiskeluaikana hän meni naimisiin toisen tunnetuksi tulevan runoilijan Hovhannes Širazin (1915–1985) kanssa. Heillä oli poika, tunnettu kuvanveistäjä Ara Širaz (1941–2014), ja he erosivat myöhemmin.
Kaputikian liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1945. Samana vuonna hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa, "Päivien kanssa". Se sisälsi kuuluisan runon "Sanat pojalleni", joka on omistettu armenian kielelle ja kansallisen identiteetin vahvistamiselle. Toinen tunnettu runo on "Nostalgiani" (1992), jossa hän kertoo pakolaisvanhempiensa kärsimyksestä Armenian kansanmurhan aikana.
Hänen koko tuotantonsa keskittyi kahteen aiheeseen, kansalliseen identiteettiin ja lyyriseen runouteen, joissa hän heijasteli myös henkilökohtaisen elämänsä vaiheita.
Kaputikjan jatkoi opintojaan Moskovassa Gorkin maailmankirjallisuuden instituutissa (1949–1950). Hän vakiinnutti asemansa merkittävänä kirjailijana Neuvosto-Armeniassa 1950-luvulle mennessä. Hänelle myönnettiin Neuvostoliiton valtionpalkinto vuonna 1952. Kuudenkymmenen vuoden julkaisutoiminnan aikana hän kirjoitti yli kuusikymmentä armeniankielistä kirjaa, mukaan lukien runoutta, matkakertomuksia ja esseitä, sekä useita teoksia venäjäksi. Tunnetut runoilijat kuten Jevgeni Jevtušenko, Andrei Voznesenski ja Bulat Okudžava käänsivät hänen teoksiaan venäjäksi. Hänet palkittiin Neuvosto-Armenian (1970) ja Neuvosto-Georgian (1982) ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimellä.
1960-luvulta 1980-luvulle Silva Kaputikjan matkusteli Lähi-idässä, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa tavaten diasporassa eläviä armenialaisia ja puhui Armenian historiasta. Hän julkaisi matkakirjoja näistä vierailuista. Hän osallistui aktiivisesti mielenosoituksiin Armenian kansanmurhan 50-vuotispäivänä ja kritisoi myöhemmin kommunistista puoluetta sen kyvyttömyydestä käsitellä vuosipäivää asianmukaisesti. Vuosikymmenten ajan hän tasapainoili Armenian nationalismin ja Neuvostoliiton internationalismin välillä, mutta oli usein yksi äänekkäimmistä älymystön edustajiista, kun oli puhe yleistä huolta aiheuttavista asioista kuten kansanmurhasta, Neuvostoliiton kieli- ja kansallisuuspolitiikasta tai ympäristönsuojelusta. 
Kaputikjan jatkoi kirjallista ja julkista toimintaansa Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Hänet valittiin Armenian tiedeakatemian täysjäseneksi vuonna 1994. Hän kritisoi itsenäisen Armenian kahta ensimmäistä hallitusta, erityisesti presidentti Robert Kotšarjania. Tämä myönsi hänelle Mesrop Maštots -mitalin (1999), mutta hän palautti sen vuonna 2004 opposition väkivaltaisen tukahduttamisen jälkeen saman vuoden huhtikuussa.
Silva Kaputikjan kuoli Jerevanissa 5. elokuuta 2006. Hänelle on omistettu museo ja katu.
Eskild Bakke Olsen

Eskild Bakke Olsen (s. 19. maaliskuuta 2002 Hamar, Norja) norjalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Bakke Olsen edustaa Linköping HC:ta. Hän teki teki joukkueen kanssa yksivuotisen sopimuksen kaudesta 2025–2026.
Ennen Linköping HC:hen siirtymistä hän edusti Norjan pääsarjassa EliteHockey Ligaenissa kasvattajaseuraansa Storhamar Ishockeyta ja HockeyAllsvenskanissa BIK Karlskogan joukkuetta. Bakke Olsen on pelannut 119 EliteHockey Ligaenin runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt 25 maalia ja 60 syöttöä eli yhteensä 85 tehopistettä. Bakke Olsen on pelannut 32 EliteHockey Ligaenin pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt viisi maalia ja 18 syöttöä eli yhteensä 23 tehopistettä. Bakke Olsen kuului Norjan joukkueeseen Tšekin MM-kilpailuissa 2024 ja karsintaturnauksessa Milano-Cortinan talviolympialaisiin 2026. Uran tilastot päivitetty 27. huhtikuuta 2025.
Hälläpyörä (ravintola)

Hälläpyörä oli Hämeenlinnan Raatihuoneenkatu 3:ssa vuosina 1959–2008 toiminut kellariravintola.
Hälläpyörä avattiin vuonna 1959 uusrenessanssityylisen, vuonna 1900 valmistuneen talon kellaritiloihin. Alun perin rakennus oli lehtori Johan Engelbert Sahlgrénin asunto. Ravintolatilat ja niiden sisustuksen suunnitteli professori Antti Nurmesniemi, jonka monissa esittelyteksteissä Hälläpyörä mainitaan merkittävänä työnä. 
Hälläpyörä toimi pitkään paitsi ruokaravintolana myös tanssiravintolana, ja ohjelmistossa on ollut myös strip teaseä ja karaokea. Ravintolassa vieraili myös tasavallan presidentti Urho Kekkonen, ja sen muistoksi hänen kuvansa oli pitkään seinällä. Hälläpyörä oli ravintolakohtauksen kuvauspaikka Hämeenlinnaan sijoittuvassa Eija-Elina Bergholmin elokuvassa "Marja pieni!" (1972).
Vuoden 2008 lopussa Hälläpyörän vuokrasopimus päättyi. Keväällä 2010 remontoitu ja Hälläksi nimensä lyhentänyt ravintolan avasi uudelleen Antti-Pekka Hirven Hälläholvi Oy. Hällä lopetti vuoden 2022 paikkeilla. Nyt tiloissa toimii kellariravintola Brahe.
Sergei Ginken-Bogajevski

Sergei Ginken-Bogajevski (s. 1884 Viipuri) oli Suomessa asunut entinen Venäjän keisarillisen armeijan insinööriupseeri, joka pidätettiin 1935 niin sanotun emigranttivakoilujutun yhteydessä epäiltynä Neuvostoliiton hyväksi vakoilemisesta ja tuomittiin neljän vuoden kuritushuonerangaistukseen. Hän sai ilmiömäisen muistinsa ja kirjasivistyksensä vuoksi liikanimen "elävä ensyklopedia" ja hänet tunnettiin myös siitä että hänen Viipurin asuntonsa oli täynnä kissoja.
Ginken-Bogajevski asui ainakin Venäjän vallankumouksesta 1917 lähtien Viipurissa. Hän oli 1922 Itä-Suomen Karamellitehdas Oy:n toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana. Ginken-Bogajevski omisti yhdessä veljensä kanssa talon Viipurissa Pietarinkatu 22:ssa. Sittemmin hän oli työssä Kuschakoffin lumppuliikkeessä ja Venäjän kauppavaltuuskunnan Viipurin konttorissa. Heinäkuussa 1934 Suomalainen Nafta Oy:n toimitusjohtaja, Neuvostoliiton kansalainen Osipoff kehotti Bensiinin-Kuluttajain Oy:n toimitusjohtajaa ottamaan Ginkenin liikkeensä Viipurin konttorin palvelukseen. Toimitusjohtaja selitti kuitenkin että hän ei voinut Ginkeniä mihinkään käyttää, koska Ginken ei osannut suomea eikä tuntenut alaa. Sittemmin Suomalainen Nafta Oy:n vaatimuksesta Bensiinin-Kuluttajain Oy:n hallintoneuvosto ja toimitusjohtaja erotettiin ja pian sen jälkeen helmikuussa 1935 Ginken otettiin työhön Suomalainen Nafta Oy:n Viipurin konttoriin konttoripäälliköksi. Vuonna 1929 perustettu Suomalainen Nafta Oy oli Neuvostoliiton öljynvientiyhtiön Sojuznefteexportin perustama jakeluyhtiö ja ensimmäinen neuvostoliittolaista öljyä Suomeen tuonut yritys. Viipurin konttorin johtaja Matilainen ei myöhemmin osannut sanoa mikä asema Ginkenillä oikein liikkeessä oli ollut mutta määräys Ginkenin ottamisesta palvelukseen oli tullut Helsingistä. Näihin aikoihin Ginken anoi ja pääsi Neuvostoliiton kansalaiseksi. 
Maaliskuussa 1935 Ginken-Bogajevski pidätettiin Viipurissa vakoilusta epäiltynä ja myöhemmin keväällä tehtiin vielä samaan juttuun liittyen kymmenkunta muuta pidätystä, muun muassa pidätettiin Suomen kansalainen, parturiliikkeen omistaja, kapteeninleski Eva Zackari ja Latvian kansalainen, entinen Venäjän armeijan aliluutnantti ja Viipurin kaasu- ja sähkölaitoksen mekaanikko August Seeboot epäiltyinä osallisuudesta vakoiluun. Ginken-Bogajevski oli jo vuosia toiminut Neuvostoliiton vakoojana ja verkostoineen välittänyt Neuvostoliiton konsulaatille tietoja Suomessa asuneista venäläisistä emigranteista, sotilasasioista ja muun muassa ROVS:in salaisesta toiminnasta. Syksyllä 1935 Ginken-Bogajevski tuomittiin 4 vuoden kuritushuonerangaistukseen valtiosalaisuuksien paljastamisesta ja hänen apulaisenaan ollut viipurilainen parturiliikkeen omistaja ja kapteeninleski Eva Zackari 2 vuoden kuritushuonerangaistukseen. August Seeboot oli jo kesällä 1935 karkotettu maasta. Kuulusteluissa selvisi myös että Ginken oli saanut tehtäväkseen saattaa emigranttien piireissä toimineet mladorossit ja kansallismaksimalistit Neuvostoliiton ohjaamaan puolustusrintamaan ja ollut jo lähellä onnistumista.
Giovanni Germanetto

Giovanni Germanetto (18. tammikuuta 1885 Torino – 7. lokakuuta 1959 Moskova) oli italialainen vasemmistopoliitikko, kirjailija ja toimittaja.
Parturina työskennellyt Germanetto liittyi vuonna 1903 ammattiyhdistysliikkeeseen, vuonna 1906 Italian sosialistiseen puolueeseen ja vuonna 1921 kommunistipuolueeseen. Hän osallistui Kominternin kongressiin vuonna 1922 ja kävi uudelleen Moskovassa vuonna 1924.
Germanetto nimitettiin Italian kommunistipuolueen lehden "l’Unitàn" ammattiyhdistysosaston toimittajaksi vuonna 1925. Hänet pidätettiin ja tuomittiin viiden vuoden vankeuteen vuonna 1926, mutta hän pakeni ensin Ranskaan ja siirtyi sitten Neuvostoliittoon. Profinternin kongressissa vuonna 1928 hänet valittiin järjestön toimeenpanevaan komiteaan ja samana vuonna Kominternin kongressissa hän edusti Italian kommunistista puoluetta.
Germanetto, joka oli valittu Italian kommunistisen puolueen keskuskomitean varajäseneksi vuonna 1926, tuli sen täysjäseneksi vuonna 1931. Hän toimi aktiivisesti Profinternissa käyden useita kertoja Saksassa, Itävallassa ja varsinkin Ranskassa. Profinternin lakkauttamisen jälkeen hän palasi vuonna 1937 Neuvostoliittoon, mutta selvisi Stalinin vainoista.
Toisen maailmansodan aikana Germanetto teki fasismin vastaista propagandaa ja palasi vuonna 1946 Italiaan, jossa hän toimitti kommunistipuolueen lehteä Cuneossa. Hänet valittiin vuonna 1948 Italian kommunistipuolueen keskuskomitean valvontalautakuntaan ja hän työskenteli puolueen keskushallinnossa Roomassa. Sairastuttuaan hän siirtyi vuonna 1953 Moskovaan, jossa hän kirjoitti artikkeleita neuvostolehdistöön.
Germanetton kirjoista tunnetuin on hänen omaelämäkerrallinen teoksensa "Parturin muistelmia" ("Memorie di un barbiere", 1930), joka on julkaistu yli kahdellakymmenellä kielellä. Hänen viimeinen teoksensa "Trent’anni di lotte dei comunisti italiani, 1921–1951" ilmestyi Roomassa vuonna 1952.
Ursula Vernon

Ursula Vernon (s. 28. toukokuuta 1977) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän käyttää myös kirjailijanimeä T. Kingfisher. Vernon on tunnettu lastenkirjailijana ja käyttää kirjailijanimeä aikuisille suunnatuissa teoksissa. Hän voitti parhaan romaanin Hugo-palkinnon teoksella "Nettle &amp; Bone".
Elvira Lindo

Elvira Lindo (s. 1962) on espanjalainen kirjailija ja journalisti.
Lindo työskenteli 1980-luvulla radiotoimittajana, juontajana ja käsikirjoittajana Madridissa ja Málagassa. 1990-luvun puolivälissä hän piti taukoa menestyksekkäästä urastaan radio- ja televisiokäsikirjoittajana keskittyäkseen kirjoittamiseen.
Hänen ensimmäiset teoksensa, 1990-luvulla julkaistu lastenkirjasarja "Manolito Gafotas", olivat valtava menestys Espanjassa, ja niitä on sittemmin käännetty yli 20 kielelle. Suomeksi sarjan nimi on "Villirilli Manolito", ja sen on suomentanut Tarja Härkönen ja julkaissut Tammi. Lindon lasten- ja nuortenkirjat ovat voittaneet useita palkintoja, kuten Premio Nacional de Literatura Infantil y Juvenil (1998) ja Cervantes Chico (1999).
Lindo on julkaissut aikuisten romaanit "Algo más inesperado que la muerte" (2002), "Una palabra tuya" (2005) ja "Lo que me queda por vivir" (2010). Hän on myös kirjoittanut useita elokuvakäsikirjoituksia, esseitä ja kirjan New Yorkista, jossa hän asuu osan vuodesta. Hän kirjoittaa säännöllisesti espanjalaiseen "El País" -lehteen ja useille espanjalaisille radio-ohjelmille.
Lindo on naimisissa kirjailija Antonio Muñoz Molinan kanssa.
Hydratropaldehydi

Hydratropaldehydi (C9H10O) on aromaattisiin aldehydeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään ainesosana hajusteissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa hydratropaldehydi on väritöntä nestettä, jolla on kukkaismainen hyasinttia muistuttava tuoksu. Yhdiste ei juurikaan liukene veteen, mutta liukenee esimerkiksi etanoliin.
Hydratropaldehydiä valmistetaan styreenistä hydroformylointireaktiolla. Muita tapoja ovat metyylistyreenin hapetus tai metyylistyreenioksidin toisiintuminen.
Hydratropaldehydiä käytetään kukkaistuoksuissa. Siitä voidaan myös valmistaa lääkeitä ja maatalouskemikaaleja.
Ryka Aoki

Ryka Aoki on yhdysvaltalainen runoilija ja kirjailija.
Aokin teos "Light From Uncommon Stars" voitti vuonna 2021 Otherwise-palkinnon ja oli ehdolla Hugo- ja Locus-palkinnoille.
Opipramoli

Opipramoli ("Insidon") on sveitsiläisen lääkeyhtiö Ciba-Geigyn (nyk. Novartis) kehittelemä lääkeaine. Lääkevalmisteet 1976 - Pharmaca Fennica PF76 (s. 73) luokittelee valmisteen ataraktina eli aksiolyyttinä, vaikkakin kyseessä trisyklinen masennuslääke. Opipramolia saatettiin antaa myös lapsille, joiden käytöshäiriöihin lääkettä voitiin suositella. Annostelumuoto oli peroraalinen eli suun kautta. Lääkeainevahvuus oli 50 mg. Pakkauskoot olivat 30 ja 100 kpl. Ainetta kuvataan trisyklisenä (TCA) - jolla oli vasta-aiheisuus MAOI -lääkkeiden kesken. Lääkkeen aiheuttamat haittavaikutukset olivat lähinnä antikolinergisiä. Urtikarian esiintyminen oli harvinaista mutta mahdollista. 
Vaikutusmekanismi.
Opipramoli toimii voimakkaana sigma-reseptoriagonistina, joka on ensisijaisesti σ1-alatyypin, mutta myös heikommin σ2-alatyypin agonisti. Opipramolin sigma-reseptoriagonismin uskotaan olevan vastuussa sen terapeuttisista hyödyistä ahdistusta ja masennusta vastaan. Toisin kuin muut trisykliset masennuslääkkeet, opipramoli ei estä serotoniinin- tai noradrenaliinin- takaisinottoa.
Rebecca Roanhorse

Rebecca Roanhorse on yhdysvaltalainen kirjailija.
Roanhorsen teos "Black Sun" oli ehdolla Hugo- ja Nebula-palkinnoille. Roanhorsen teos "Welcome to your Authentic Indian Experience" voitti lyhyen tarinan Hugo-palkinnon vuonna 2018.
Teoksia.
"Between Earth and Sky" -sarja:
"The Sixth World" -sarja:
Notvikin torni

Notvikin torni eli U-torni on osa Bomarsundin merilinnoituskokonaisuutta Ahvenanmaan Sundissa. Se oli Bomarsundin merilinnoituksen pohjoisin rakennettu torni. Muut valmiiksi saadut tornit olivat Brännklintin torni (C-torni) ja Prästön torni (Z-torni). Muita yhtätoista alunperin suunniteltua tornia ei koskaan toteutettu. Notvikin tornissa oli kaksikymmentä tykkiä, mutta laivatykistön kehityksen vuoksi Bomarsundin merilinnoitus oli muuttunut vanhanaikaiseksi Oolannin sodan aikana (1854–1856).
Krimin sodan toisena sotavuotena kolme Britannian kuninkaallisen laivaston alusta ampui 21. kesäkuuta 1854 tykeillä Bomarsundin linnoitusta ja sen ulkoisia osia. Saman vuoden elokuussa käytiin suurempi Bomarsundin taistelu, jossa brittiläis-ranskalaiset joukot valtasivat ja tuhosivat koko linnoituksen.
Notvikin tornin raunioista on jäljellä punatiilisen tornin rakennelman jälkiä. Se sijaitsee korkealla näköalapaikallisella mäellä polun päässä. Tornista on kehitetty matkailukohde pysäköintialueineen.
Onkilahden ranta

Onkilahden ranta () on Vaasan Palosaaren yksi osa-alueista sekä Vaasan 16. kaupunginosa. Alue rajautuu Varisselänkatuun, Palosaarentiehen, Wolffintiehen ja Onkilahteen. Kaupunginosassa sijaitsee Wolffintien varrella ruotsinkielisen ammattikorkeakoulun Novian kampus sekä Valtion virastotalo. Lisäksi Kapteeninkadulla on päiväkoti. Kaakkoisosa on Onkilahdenpuistoa.
Rakennuskanta.
Kaupunginosa on kerroksellista puutalo- ja kerrostaloaluetta. Vanhimpia rakennuksia 1800-luvulta on muutamia Huvilakadulla ja Työväenkadulla. Valtaosa taloista on rakennettu 1960-luvulla. Alueella näkyvät myös 1900-luvun alun jugend sekä 1920- 1930-lukujen klassisismi ja funktionalismi. Vanhat työläiskorttelit purettiin kerrostalojen tieltä 1980-luvulla. Samaan aikaan entisen Wolffinpuiston kohdalle rakennettiin myös kerrostaloja sekä Valtion virastotalo. Alueelle laadittiin suojelukaava 1980-luvulla, jonka myötä kaupunginosaan sai rakentaa vain kaupunkikuvaan sopivasti.
Väestö.
Vuonna 2015 Onkilahden rannan alueella oli 1 110 asukasta.
Samana vuonna alueen asukkaista äidinkielenään suomea puhui 70,5 %, ruotsia 25,7 % ja muita kieliä 3,9 %. Alueen työvoimasta oli opiskelijoita 18,0 % ja työttömiä 11,4 % vuonna 2013. Palosaaren kaikista pienalueista opiskelijoiden osuus oli Onkilahden rannassa prosenttimääräisesti pienin. Opiskelija-asuntoja onkin rakennettu pääosin Palosaaren muille alueille.
Nalo Hopkinson

Nalo Hopkinson (s. 20. joulukuuta 1960) on jamaikalainen Kanadassa asuva kirjailija ja toimittaja. Hopkinson kirjoittaa tieteis- ja fantasiakirjallisuutta. Hän on voittanut muun muassa Sunburst-palkinnon, World Fantasy Award -palkinnon ja useita muita.
Borys Paton

Borys Jevhenovytš Paton (27. marraskuuta 1918 – 19. elokuuta 2020; ) oli ukrainalainen akateemikko, joka toimi pitkään myös Ukrainan kansallisen tiedeakatemian presidenttinä. Hän on myös ensimmäinen henkilö, jolle myönnettiin Ukrainan sankari -arvonimi vuonna 1998.
Tausta ja yksityiselämä.
Paton syntyi Kiovassa vuonna 1918 ja hänen elämänsä ensimmäisiä kuukausia varjosti Ukrainan sisällissota. Hänen isänsä oli professori Jevhen Paton, joka oli perustanut Kiovaan vastushitsaukseen keskittyvän instituutin. Kiovan ensimmäinen hitsattu silta, Patonin silta, valmistui Jevhenin valvonnan alaisuudessa. Sekä isä että poika olivat kiinnostuneita vastushitsauksesta ja Borys seurasi isänsä työtä inokkaasti. Vuonna 1941 hän valmistui insinööriksi Kiovan polytekninen instituutista.
Paton oli naimisissa Olha Patonin kanssa. Parille syntyi yksi tytär, Jevhenija, joka on myös tutkija. Jevhenija kuoli vuonna 2009 ja Olha neljä vuotta myöhemmin.
Ura.
Toisen maailmansodan aikana Paton työskenteli Krasnoje Sormovon tehtaalla, jossa hän suunnitteli virtapiirejä, joiden ansiosta Neuvostoliiton onnistui kasvattaa panssarivaunujen tuotantoa. Erityisesti panssarin hitsauksen automatisaation kehittäminen nimetään Patonin ansioksi. Sodan jälkeen hän jatkoi opintojaan ja väitteli tohtoriksi vuonna 1952.
Vuonna 1962 Paton nimitettiin Ukrainan neuvostotasavallan tiedeakatemiaan (nyk. Ukrainan kansallinen tiedeakatemia). 
Poliittinen ura Neuvostoliitossa.
Paton liittyi kommunistiseen puolueeseen 1952. Hänen poliittinen uransa alkoi vuonna 1959, kun hänet valittiin Ukrainan neuvostotasavallan korkeimman neuvoston edustajaksi. Hän toimi tässä virassa aina vuoteen 1988 asti. Lisäksi hän toimi Ukrainan SNT:n korkeimman neuvoston presidiumissa vuosina 1963–1980.
Vuosina 1962–1989 Paton toimi edustajana Neuvostoliiton korkeimmassa neuvostossa. Hän oli yksi merkittävimmistä henkilöistä, jotka vastustivat Tšernobylin ydinvoimalaitoksen rakentamista.
Ukrainan itsenäistymisen jälkeen.
Neuvostoliiton romahdettua Paton pyrki aluksi jättämään politiikan tässä kuitenkaan onnistumatta. Vuonna 2008 presidentti Viktor Juštšenko nimitti Patonin Ukrainan kansallisen turvallisuuden neuvoston jäseneksi. Vuotta myöhemmin hän tuki Julija Tymošenkon presidentinvaalikampanjaa. Elokuussa 2011 hän oli yksi ns. Kympin kirjeen allekirjoittajista. Kyseessä oli joukko Ukrainan intelligentsijaan kuuluneita henkilöitä, jotka kirjeessään osoittivat tukensa presidentti Viktor Janukovytšin politiikalle. Vuonna 2019 Paton totesi Inter-televisiokanavan haastattelussa, ettei tue Ukrainan dekommunisaatiotoimia.
Paton toimi tiedeakatemian johdossa aina kuolemaansa asti 19. elokuuta 2020 Kiovassa ollessaan 101-vuotias. Hänet haudattiin kolme päivää myöhemmin Baikoven hautausmaalle Kiovaan.
Kunnianosoituksia.
Neuvostoliittolaiset.
Lähde:
Ada Palmer

Ada Palmer (s. 9. kesäkuuta 1981) on yhdysvaltalainen kirjailija ja säveltäjä. Palmerin teos "Too Like the Lightning" oli ehdolla Hugo-palkinnolle vuonna 2017.
Teoksia.
"Terra Ignota"-sarja:
Kelluu

Kelluu on suomalainen teknologiayritys, joka kuvaa ja kerää dataa ympäristöistä hyödyntäen ilmalaivoja. Yritys sijaitsee Joensuussa ja sillä on toimistot myös Tampereella ja Helsingissä.
Kelluun ilmalaivat ovat 12 metriä pitkiä. Ne käyttävät energianaan vetyä. Tämä mahdollistaa päästöttömät 12 tunnin lennot ja operoinnin ympäri vuoden, myös erittäin kylmissä olosuhteissa. Ilmalaivoihin voidaan kiinnittää erilaisia sensoreita ja kameroita aina sen mukaan mitä tietoa ympäristöistä halutaan. Ilmalaivojen lentokorkeus on noin 100–120 metriä. Kelluun ilmalaivoissa ei ole ketään sisällä. Ne lentävät ennalta määrätyn lentosuunnitelman mukaisesti automaattisesti ja niiden liikkumista seurataan etänä.
Kelluun ilmalaivoilla kuvataan dataa laajoilta alueilta. Kuvausteknologian avulla päästään tuloksiin, jossa yksi pikseli ruudulla vastaa yhtä senttimetriä luonnossa.
Kelluu valittiin NATO:n DIANA-ohjelmaan 2600 hakijan joukosta vuonna 2024.