tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuninkaallinen merikartasto 1791–1796

Kuninkaallinen merikartasto 1791–1796 on karttateos, johon on koottu C. N. af Klerckerin johdolla 1700-luvun lopulla Suomenlahdella tehdyn kartoitustyön tuloksena syntyneet kartat. Karttojen lisäksi teoksessa on esitetty niiden taustatietoa, kuten syntyhistoria ja käytetyt tekniset välineet.
Kirjan karttojen kattama alue ulottuu silloiselta rajajoelta Kymijoelta Porkkalanniemen länsireunaan, jonne asti kartat ovat täydellisiä. Porkkalanniemeltä Hankoniemelle tehdyt kartat ovat värittämättömiä ja tiedoiltaan vajavaisia, ja Hankoniemeltä edelleen länteen kartat ovat jääneet kesken ja ne ovat eri mittakaavassa, joten niitä ei ole sisällytetty tähän kirjaan. Karttalehdistä lähetettiin aikoinaan niiden valmistuttua yksi kappale kuninkaan kartta-arkistoon ja sieltä 1950-luvulla Ruotsin sota-arkistoon Tukholmaan, ja siksi ne ovat yhä hyväkuntoisia.
Tausta.
Karttojen olemassaolo oli tiedossa, mutta niiden sijainti oli tietymättömissä parisataa vuotta. Ne löytyivät sattumien kautta Tukholman sota-arkistosta ja päätyivät vihdoin julkaistaviksi tässä kirjassa.
Kartat on alun perin piirretty ja väritetty käsin. Ne liittyvät laajempaan kokonaisuuteen Kuninkaan kartastoon, jonka laatimisen aloitti Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n sotilaallista maastokartoitusta eli rekognosointia suorittava yksikkö. Kuninkaan kartastosta on aiemmin julkaistu eteläisen Suomen sisämaasta tehdyt rekognosointikartat teoksessa "Kuninkaan kartasto Suomesta 1776–1805" (1989), ja jatkona Kuninkaalliselle merikartastolle ilmestyivät vuonna 2010 rekognosointikartoista johdetut saman alueen tiekartat teoksessa "Kuninkaan tiekartasto Suomesta 1790".
Karttoja tehtiin rauhan aikana ennakoiden tulevia sota-alueita. Koska Suomi oli rajamaa Venäjää vastaan, se oli kartoitustyössä ensi sijalla.
Jo ennen näiden karttojen tekoon ryhtymistä oli Suomen alueella tehty kriittisimmillä alueilla mittauksia ja kartoitusta, joiden tuloksena syntyneet kartat ovat Ruotsin sota-arkistossa. Sen jälkeen Augustin Ehrensvärd ilmaisi huolestuksensa saaristoväylien tilanteesta. Pääväylät oli kartoitettu, mutta muilla väylillä purjehtiminen oli vaarallista, ja sotilaallisen tilanteen muututtua koko ajan uhkaavammaksi Ehrensvärdin seuraaja Berndt Otto Stackelberg otti asian uudelleen esille. Myös kenraalimajuri Axel Magnus von Arbin ryhtyi ajamaan asiaa, ja hänen näkemystensä pohjalta ruvettiin työtä suunnittelemaan. Myös Ehrensvärdin oppilaana ollut Carl Nathanael af Klercker määrättiin tehtävään, ja hän nousi työn johtajaksi eteläisen yksikön johtajan eversti F. J. Nordencreutzin sairastuttua.
Belyje Tigry Orenburg

Belyje Tigry Orenburg () on venäläinen jääkiekon ammattilaisjoukkue Etelä-Venäjältä Orenburgista, Orenburgin alueelta. Seura pelaa tällä hetkellä maan juniorisarjassa Nuorten jääkiekkoliigassa.
Historia.
Nykyinen seura perustettiin huhtikuussa 1998 ja se nimettiin Gazpromiksi kunnioituksena kaupungissa 1956–1976 toimineelle joukkueelle, jonka nimi oli sen viimeisellä kaudelle "Gazprom Orenburg".
Kaudeksi 1998–1999 "HK Orenburggazprom-Universitet" liittyi Venäjän kolmannelle sarjatasolle Vtoraja Ligaan. Pelaajat joukkueeseen saatiin yliopistosta, armeijasta ja entisistä veteraanikiekkoilijoista. Vuonna 2003 seura nousi toiselle tasolle Pervaja Ligaan, jolloin toimintaa alettiin kehittää sponsoroiden tuella ammattimaisempaan suuntaan. Kaudeksi 2006–2007 seura vaihtoi nimensä nykyiseksi "Gazprom-OGU Orenburg"iksi ja sijoittui liigassa toiseksi, mikä oikeutti sarjanousuun. Kaudesta 2007–2008 lähtien seura on pelannut ammattilaisjoukkueena toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa.
Kaudeksi 2010–2011 seura haki paikkaa KHL-liigasta, muttei saanut sitä. Seura siirsi toimintansa Venäjän nuorten jääkiekkosarjaan kun ei saanut jatkopaikkaa myöskään Vysšaja Ligassa. Samalla seura vaihtoi nimekseen "Belyje Tigry Orenburg".
Akekee

Akekee ("Loxops caeruleirostris") on äärimmäisen uhanalaisena Kauain saarella Havaijilla elävä peippoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan akekee on noin 11 cm. Akekeekoiraan selkä ja siivet ovat oliivinvihreät. Päälaki, rinta, vatsa ja perä ovat kirkkaan keltaiset. Silmien ympärillä on musta naamio. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta, mutta on hieman vaaleampi eikä naaman musta naamio ole yhtä laaja kuin koiraalla. Lajin nokka on sinertävä ja nokan kärjet ovat hieman ristikkäin. Ulkonäöltään akekee muistuttaa kauainamakihiä ("Hemignathus kauaiensis") ja anianiauta ("Hemignathus parvus") mutta eroaa niistä niiden mustan alaperän perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Akekeeta tavataan ainoastaan Kauain saarella Havaijilla. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät, jotka sijaitsevat 600–1 600 metrin korkeudessa. Lintu selviää myös hieman hakatuissa metsissä, kunhan metsässä kasvaa riittävästi "Metrosideros polymorpha" -puita. 
Ravinto ja pesiminen.
Akekee käyttää ravintonaan pääasiassa hyönteisiä ja hämähäkkejä mutta voi satunnaisesti ruokailla myös kukkien medellä. Linnut liikkuvat vilkkaasti puiden lehtien lomassa etsimässä ravintoa. Akekeen nokka on erikoistunut leikkaamaan auki nuppuja ja yhteen kasvaneita lehtikimppuja.
Akekeen pesimäkausi kestää tammikuulta kesäkuulle. Laji rakentaa pesänsä "Metrosideros polymorpha" -puihin.
Kanta ja uhat.
1990-luvun puolivälissä akekeekannan kooksi arvioitiin hieman yli 20 000 yksilöä. Lajin elinympäristö on kuitenkin pienentynyt huomattavasti, ja vuonna 2007 kannan kooksi arvioitiin 2 500–4 500 yksilöä. Vuonna 2012 kannaksi arvioitiin 500–1 500 yksilöä.
Laji on harvinaistunut erityisesti sopivien elinympäristöjen vähenemisen vuoksi. Vähentymistä ovat aiheuttaneet laidunnus ja saarelle iskeneet hurrikaanit. Lisäksi vieraiden kasvilajien lisääntyminen metsissä on uhka akekeelle. Saarelle levinneet pistiäiset ja muurahaiset ovat vähentäneet saaren endeemisten hyönteisten, jotka ovat akekeen ravintoa, määrää. Kanta voi vähetä myös lintuja tappavaa malariaa kantavien hyttysten levittäytyessä yhä korkeammalle saaren metsissä.
Myysia

Myysia () oli antiikin aikainen alue luoteisessa Vähässä-Aasiassa. Se rajoittui etelässä Lyydiaan, idässä Fryygiaan ja lännessä Propontikseen. Idempänä sijainnut Troas laskettiin joskus kuuluvaksi Myysiaan. 
Myysia joutui Lyydian vallan alle kuningas Kroisoksen aikana, ja myöhemmin siitä tuli osa Persian valtakuntaa. Aleksanteri Suuri valloitti alueen ja siitä tuli osa Seleukidien valtakuntaa. Roomalaisten kukistettua Antiokhos III:n vuonna 189 eaa. alue liitettiin Pergamoniin.
Sota-arkisto (Ruotsi)

Krigsarkivet "(KRA)" eli Ruotsin sota-arkisto oli Ruotsin puolustusministeriön alainen arkistolaitos, joka vuodesta 1995 on ollut Ruotsin valtionarkiston yksikkö. 
Sota-arkiston historia.
Sota-arkiston toimitilat ovat Tukholmassa. Arkisto sisältää sotilasasiakirjoja 1500-luvulta alkaen. Oma erityisen laitos siitä syntyi 1805, siinä yhteydessä kun perustettiin Kenttämittauslaitoksen () arkisto ja nimitettiin kuninkaan sota-arkistoksi. Alussa arkistossa oli vain karttoja ja sota-asiakirjoja vuoden 1805 jälkeiseltä ajalta. 
Vuonna 1873 Krigsarkivet yhdistettiin Ruotsin yleisesikunnan sotahistorialliseen osastoon ja siitä muodostettiin sotilasviranomaisten vanhempien asiakirjojen varasto.
Arkisto.
Sota-arkistossa on noin 72 000 hyllymetriä asiakirjoja. Yli 40-vuotiaista asiakirjoista suurin osa on julkisia. Sukututkijat voivat käyttää sota-arkistoa entisajan sotilaita tutkiessaan. Sota-arkistossa on huomattava karttakokoelma, jossa on noin 35 000 käsinpiirrettyä karttaa 1600- ja 1700-luvulta ja 1800-luvun alusta. Kokoelma käsittää karttoja ja merikarttoja kaikkialta maailmasta.
Pekka Oksala

Pekka Ylermi Oksala (6. toukokuuta 1942 Helsinki – 8. kesäkuuta 2016) oli Yleisradion politiikan toimittaja, joka muistetaan etenkin yhdessä Antero Kekkosen ja Leif Salménin kanssa vetämistään television vaalitenteistä. Varsinaiselta koulutukseltaan muusikkosuvusta lähtöisin oleva Oksala oli opettaja. Uransa hän aloitti urheilutoimittajana ja toimitussihteerinä. Oksala selosti myöhemminkin sekä radiossa että televisiossa suunnistusta, muun muassa vuosikymmeniä Jukolan viestin. Hän voitti itsekin poikien viestisuunnistuksen Suomen mestaruuden sarjassa H-18 vuonna 1960. Pekka Oksala selosti televisiolle myös Moskovan olympialaiset.
Ennen vuosien 1976–1996 yleisradiouraa Oksalan työpaikkoja olivat Keskisuomalainen, Suomenmaa ja Helsingin Sanomat. Vuodesta 1989 vuoteen 1991 toimi myös Suomen Kunnat -lehden päätoimittajana.
Vuonna 2008 Oksala sai Suunnistussäätiön ensimmäisen Matti Salmenkylä -tunnustuspalkinnon suunnistusurheilun hyväksi tehdystä PR-työstä.
Kustaa Aadolfin leivos

Kustaa Aadolfin leivos () on ruotsalainen ajankohtaisleivonnainen, joka liittyy vuosittain kuningas Kustaa II Aadolfin kuolinpäivänä 6. marraskuuta 1632 vietettävään muistopäivään. 
Ensimmäisen tätä nimeä kantaneen leivoksen loi vuonna 1909 Göteborgissa sijainneen leipomo Bräutigamsin omistaja kondiittori Carl Bräutigam, joka halusi kunnioittaa kaupungin perustajan muistoa. Leivoksen pintaa koristava reliefikuva saattaa kuitenkin olla peräisin 1890-luvulta. Kondiittorisuku Arnholt katsoo olevansa kuninkaan päätä esittävän suklaakohokuvan luoja.
Perinteisen Kustaa Aadolfin leivoksen tunnistaa pintaa koristavasta Kustaa II Aadolfin korkokuvasta. Koristeen valmistamiseen käytetään yleensä marsipaania tai suklaata. Leivos on yleensä neliskulmainen, mutta eri leipomoiden tuotteiden muoto, valmistusaineet, työtavat ja koristelu vaihtelevat suuresti. Göteborgissa valmistettiin 16 erilaista leivosta, jotka kaikki oli koristeltu kuninkaan reliefillä.
Alkuperäisimpänä pidetään suklaalta ja sitruunalta maistuvia Kustaa Aadolfin leivoksia, joissa on sokerikakkupohjien välissä voikreemiä ja kaikki leivosten näkyvät pinnat kuorrutettuja. Vuonna 2003 järjestettiin kuitenkin kilpailu leivoksen uudistamiseksi niin, että valmistuksessa käytettäisiin 1600-luvun valmistusaineita. Voittajaksi valittu leivonnainen muistuttaa muodoltaan kruunua.
Kustaa Aadolfin leivokset ovat Ruotsissa hyvin suosittuja. Vuonna 1936 valmistettiin yksin Bräutigamin konditoriassa 8 000 Kustaa Aadolfin leivosta yhden päivän aikana. 1950-luvulla niitä voitiin ostaa 43 kaupungissa, ja nykyisin menekin arvellaan olevan kymmeniä tuhansia.
HMS Duchess (H64)

HMS Duchess (viirinumero H64) oli Britannian kuninkaallisen laivaston D-luokan hävittäjä maailmansotien välillä ja toisen maailmansodan alussa.
Valmistus.
Alus tilattiin 2. helmikuuta 1931 vuoden 1930 laivasto-ohjelmassa Jarrowista Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä, missä köli laskettiin 20. kesäkuuta 1931. Alus laskettiin vesille 19. heinäkuuta 1932 ja otettiin palvelukseen 24. tammikuuta 1933. Valmistuskustannukset olivat 229 367 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä. 
Palvelus.
Alus oli Välimeren laivastossa, kunnes se palasi 1934 huoltoon Chathamin telakalle. Palatessaan palvelukseen se määrättiin 8. hävittäjälaivueeseen Kiinan asemalle, jossa se oli syyskuuhun 1939. Huhtikuussa 1939 laivueen nimi oli muuttunut 21. hävittäjälaivueeksi. Alus lähti 28. syyskuuta Hongkongista laivueensa mukana Singaporen, Adenin ja Suezin kautta Maltalle, jonne se saapui 12. lokakuuta. Alus liitettiin Välimeren laivastoon.
Alus suojasi 6. joulukuuta "HMS Daintyn" ja "HMS Delightin" kanssa taistelulaiva "HMS Barhamia" matkalla Gibraltarilta Clydeen. Alus törmäsi 10. joulukuuta "Barhamiin" tiheässä sumussa, jolloin se upposi 124 miehistönjäsenen menettäessä henkensä.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
HMS Delight (H38)

HMS Delight (viirinumero H38) oli Britannian kuninkaallisen laivaston D-luokan hävittäjä maailmansotien välillä ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1930 laivasto-ohjelmassa Govanista Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 22. huhtikuuta 1931. Alus laskettiin vesille 2. kesäkuuta 1932 ja otettiin palvelukseen 30. tammikuuta 1933. Valmistuskustannukset olivat 229 378 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
Palvelukseen oton jälkeen alus teki Mk IX torpedon koeammunnat ennen siirtymistään toukokuussa 1933 Välimeren laivaston 1. hävittäjälaivueeseen. Alus oli pari kuukautta Persianlahdella. Alus palasi elokuussa 1934 kotimaahan, jossa se siirrettiin huollettavaksi Portsmouthin telakalle. Palvelukseen palatessa se sijoitettiin Kiinan aseman 8. hävittäjälaivueeseen, josta alus siirtyi syyskuussa 1935 Etiopian kriisin vuoksi Adeniin. Vuoden 1936 alussa se palasi Kiinan asemalle Hongkongiin. Laivue nimettiin ennen toisen maailmansodan alkua 21. hävittäjälaivueeksi.
Alus lähti 29. elokuuta 1939 Hongkongista Välimerelle. Alus saapui 15. syyskuuta Adeniin ja liittyi 19. syyskuuta Välimeren laivastoon Aleksandriassa, mistä se siirrettiin joulukuussa kotimaahan. Alus saapui 30. joulukuuta Portsmouthiin, jossa se siirrettiin telakalle. Alus siirtyi 27. tammikuuta 1940 koeajona Scapa Flowhun, jossa se palvelukseen otettaessa liitettiin 7. helmikuuta Kotilaivastoon.
Alus vauioitui 8. huhtikuuta partiomatkalla kovassa merenkäynnissä ja se siirrettiin 12. huhtikuuta telakalle. Alus palasi palvelukseen suojaamaan Norjaan kulkevia saattueita. Alus osallistui 1. toukokuuta Åndalsnäsin ja Molden evakuointien suojaamiseen. Alus evakuoi 31. toukokuuta "HMS Echon" kanssa Bodosta Skotlannin Kaartinrykmentin. Alus suojasi 7. kesäkuuta Norjasta palaavaa joukkojenkuljetussaattuetta.
Alus siirrettiin 21. kesäkuuta telakalle Rosythiin, mistä palvelukseen palatessaan se lähti 24. heinäkuuta Englannin kanaalin kautta. Sen lähtiessä Portlandista 29. heinäkuuta Cherbourgiin sijoitettu saksalainen tutka havaitsi aluksen. Saksan ilmavoimien yksiköt ohjattiin aluksen luokse ja seuranneessa ilmahyökkäyksessä se vaurioitui pahoin (). Aluksen keulakannella syttyi tulipalo ja ammustarvikkeiden räjähdys. Hyökkäyksessä sai surmansa kuusi miehistönjäsentä. Alus upposi seuraavana päivänä Portlandin satama-altaaseen.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
HMS Daring (H16)

HMS Daring (viirinumero H16) oli Britannian kuninkaallisen laivaston D-luokan hävittäjä maailmansotien välillä ja toisen maailmansodan alussa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1930 laivasto-ohjelmassa John I. Thornycroftin and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 18. kesäkuuta 1931. Alus laskettiin vesille 7. huhtikuuta 1932 ja otettiin palvelukseen 25. marraskuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 225 536 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivaston 1. hävittäjälaivueeseen. Alus palasi palvelukseen huhtikuussa 1934 oltuaan huollossa Sheernessin telakalla. Alus oli syys-lokakuussa Persianlahdella, mihin sisältyi 3. syyskuuta – 24. lokakuuta Sheernessissä tehdyt ulkomaankomennuksen edellyttämät muutokset. Alus siirrettiin joulukuussa 1934 Kiinan asemalle sijoitettuun 8. hävittäjälaivueeseen, jossa se palveli toiseen maailmansotaan saakka.
Alus lähti 3. syyskuuta 1939 sisaralustensa "HMS Duncanin", "HMS Dianan" ja "HMS Daintyn" kanssa Aleksandriaan. Alukset saapuivat 26. syyskuuta Adeniin, jossa ne määrättiin Punaisen meren valvontatehtäviin. Osasto jatkoi matkaansa marraskuussa Maltalle.
Alus siirrettiin 25. marraskuuta telakalle huoltoon Maltalle. Joulukuussa se määrättiin Kotilaivaston 3. hävittäjälaivueeseen. Se palasi palvelukseen 20. joulukuuta, minkä jälkeen se valmistautui lähtemään uuteen palveluspaikkaansa.
Alus lähti 31. joulukuuta Gibraltarilta yhdessä "HMS Scarborough'n" kanssa suojaten moottorivikaista apuristeilijä "HMS Dunnottar Castlea", joka kykeni matkaamaan ainoastaan 9 solmun nopeudella, Belfastiin telakalle korjattavaksi. Alus saapui 7. tammikuuta Clydeen, josta se siirtyi edelleen Portsmouthiin. Se siirrettiin 10. tammikuuta Portsmouthissa telakalle, josta se palasi palvelukseen 25. tammikuuta. Alus siirtyi Irlannin meren kautta Scapa Flow'hun liittyen 10. helmikuuta uuteen laivueeseensa, jonka tehtävänä oli suojata saattueita Norjan ja Britteinsaarten välillä.
Saksan laivaston sukellusvene "U-23" torpedoi 18. helmikuuta 1940 "Daringin" 40 merimailia Pentland Firthistä itään. Alus oli suojaamassa saattuetta HN-12 Bergenistä Methiliin. Osuman seurauksena alus kaatui, jolloin sen miehistöstä pelastui ainoastaan viisitoista ja 157 saadessa surmansa. Sukellusvene "HMS Thistle" poimi merestä viisi pelastuneista.
Päälliköt.
Aluksen päällikköinä olivat:
HMS Diamond (H22)

HMS Diamond (viirinumero H22) oli Britannian kuninkaallisen laivaston D-luokan hävittäjä maailmansotien välillä ja toisen maailmansodan alussa.
Valmistus.
Alus tilattiin 2. helmikuuta 1931 vuoden 1930 laivasto-ohjelmassa Vickers Armstrongin Barrowin telakalta, missä köli laskettiin 29. syyskuuta 1931 telakkanumerolla 675. Alus valmistui 3. marraskuuta 1932, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 223 509 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
Joulukuussa alus liitettiin Välimeren laivaston 1. hävittäjälaivueeseen, jossa alus palveli vuoden 1934 alun Devonportin telakalle siirtoonsa saakka. Alus palasi palvelukseen ja se siirrettiin marraskuussa sisaralustensa kanssa Kiinan asemalle 8. hävittäjälaivueeseen. Laivue nimettiin uudelleen 21. hävittäjälaivueeksi ennen toisen maailmansodan alkamista.
Alus siirrettiin 3. syyskuuta 1939 Singaporeen telakalle, joten se ei purjehtinut laivueen mukana Välimerelle. Alus aloitti 4. joulukuuta matkansa Singaporesta Punaisenmeren kautta Maltalle, missä se liittyi 19. joulukuuta laivueeseen. Aluksen saatua käskyn palata kotimaahan se lähti 8. tammikuuta 1940 Maltalta. Alus kuitenkin sai uuden määräyksen ja se aloitti 12. tammikuuta matkansa Freetowniin, jonne se saapui 15. tammikuuta. Aluksen tehtävänä oli saattueiden suojaaminen Gibraltarin ja Hyväntoivonniemen välillä.
Maaliskuussa huollon päätyttyä alus määrättiin Välimerelle. Alus liittyi huhtikuussa Välimeren laivaston 10. hävittäjälaivueeseen. Se oli toukokuussa Maltalla huollettavana, minkä jälkeen liittyi laivueeseen. Alus joutui 11. kesäkuuta Maltan lähistöllä ilmahyökkäyksen kohteeksi, jolloin alus kärsi lieviä vaurioita.
Alus osallistui 17. elokuuta 1940 Bardian pommitukseen. Alus tulitti yhdessä hävittäjien "HMAS Stuart", "HMS Ilex" sekä "HMS Junon" kanssa italialaista vesilentokoneiden tukikohtaa Bombassa.
Alus suojasi 29. elokuuta saattue MF2:ta Aleksandriasta Maltalle yhdessä "HMS Daintyn", "Jervisin" ja "Junon" kanssa. Saattue joutui 31. elokuuta ilmahyökkäyksen kohteeksi, jolloin rahtialus SS "Cornwall" vaurioitui (operaatio Hats). Alus liittyi 3. syyskuuta palaavaan saattueeseen. Aluksen miehistö pelasti 26. huhtikuuta 1941 600 uponneelta kauppalaivalta pelastunutta Kreetalta evakuoitua sotilasta.
Marraskuussa alus osallistui operaatio Collariin, edelleen operaatio MB8:n saattueeseen AN6 ja operaatio MB9:ään. "Diamond" joutui 27. huhtikuuta Malemen niemen itäpuolella ilmahyökkäyksen kohteeksi, jolloin se upposi vieden mukanaan 148 miehistönjäsentä.
Päälliköt.
Aluksen päällikkönä oli 10. helmikuuta 1939 alkaen aina aluksen uppoamiseen 27. huhtikuuta 1941 asti Philip Alexis Cartwright, joka sai aluksen upotessa surmansa.
Otto Nyberg

Otto Gustaf Nyberg (25. kesäkuuta 1825 Rautalampi – 3. syyskuuta 1879 Oulu) oli suomalainen everstiluutnantti ja maaherra.
Nyberg syntyi vuonna tulevan suurperheen esikoisena, hänen vanhempansa olivat Ottiliana Anna von Fieandt ja kamarineuvos Claes Henrik Nyberg. Nyberg kävi Haminan kadettikoulun ja palveli upseerina useissa venäläisissä joukko-osastoissa. Palattuaan Suomeen vuonna 1855 hän eteni merkittäviin asemiin Suomen suuriruhtinaskunnan hallinnossa. Nybergistä tuli Suomen Suomen Lennätinlaitoksen ensimmäinen päällikkö. Tässä virassaan hän muun muassa pyrki edistämään suomen ja ruotsin kielen asemaa lennätinliikenteessä sekä naisten pääsyä lennätinvirkailijoiksi.
Vuonna 1873 Nyberg nimitettiin Oulun läänin kuvernööriksi, jona hän ehti toimia kuuden vuoden ajan, kuolemaansa saakka. Kuvernöörinä Nyberg kiinnitti huomionsa Oulun vanhan linnan jäännösten rapistumiseen, ja hänen onnistuikin hankkia valtion varoja linnan raunioiden kunnostustöitä varten. Niiden ansiosta Linnansaari alkoi saada nykyistä puistomaista luonnettaan. Edeltäjänsä maaherra George von Alfthanin (1862–1873) tavoin Nyberg ihaili myös Oulun Hupisaarten kauneutta. Hupisaaret olivat olleet 1860-luvulle saakka melkein luonnontilassa, mutta Alfthan ja Nyberg ryhtyivät kunnostamaan niitä englantilaistyyliseksi puistoalueeksi, jossa vältettiin tiukkoja muotoja ja kankeata pensas- tai nurmisommittelua. Nykyisinkin Oulun Hupisaaret muodostavat yhden Suomen hienoimmista puistoalueista.
Kherington Payne

Kherington Payne (s. 26. tammikuuta 1990) on yhdysvaltalainen tanssija ja näyttelijä, joka tuli tunnetuksi "Tanssi jos osaat" -televisiosarjasta. Hän on tanssinut kaksivuotiaasta asti. Hän oli lyhyen aikaa The Pussycat Dolls -yhtyeen jäsen.
Payne näytteli vuonna 2009 ilmestyneessä "Fame"-elokuvassa, joka on uusintaversio 1980-luvun samannimisestä musikaalielokuvasta. Vuonna 2010 hänellä oli rooli musikaalissa "Leading Ladies".
Herennia Etruscilla

Herennia Cupressenia Etruscilla (k. 251–253?) oli Rooman keisarinna.
Etruscilla oli kotoisin ylhäisestä etruskisuvusta. Noin vuoden 230 paikkeilla hän meni naimisiin Gaius Messius Quintus Deciuksen kanssa. He saivat kaksi poikaa, Herennius Etruscuksen ja Hostilianuksen. Syys- tai lokakuussa 249 Decius nousi keisariksi kukistettuaan vastustajansa Philippus Arabsin. Tämän jälkeen Herennia nimitettiin Augustaksi. Hostilianus jäi äitinsä kanssa Roomaan samalla kun Decius ja Herennius sotivat Balkanilla gootteja ja karpeja vastaan.
Kesäkuussa 251 Decius ja Herennius saivat surmansa Abrittuksen taistelussa gootteja vastaan. Eloonjääneet sotilaat huusivat Gaius Vibius Trebonianus Galluksen keisariksi. Yllättäen Hostilianusta ei surmattu, vaan hän sai jakaa vallan Galluksen kanssa. Etruscilla sai myös pitää Augustan-arvonimensä. Hostilianus kuitenkin kuoli jo heinäkuussa 251 ehkä kulkutautiin tai Galluksen murhauttamana. Etruscillan kohtalosta ei ole varmaa tietoa, mutta hän luultavasti kuoli Galluksen aikana.
In God We Trust

In God We Trust () on Yhdysvaltojen virallinen motto. Liittovaltion lisäksi sitä käyttää mottonaan myös Floridan osavaltio. Mottoa käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1864. Yhdysvaltojen virallinen tunnuslause siitä tuli vuonna 1956. Maan lakiin motto on määriltelty lauseella: ”’In God we trust’ is the national motto” (suom. ”’In God we trust’ on kansallinen motto”).
Moton hyväksyntä viralliseksi tunnuslauseeksi oli osa Yhdysvaltain kylmän sodan aikaisia toimia erottautua ateistisena valtiona esiintyneestä Neuvostoliitosta.
In God We Trust motto on myös Nicaraguassa käytässä muodossa "En Dios Confiamos" espanjankielisenä versiona Nicaraguan córdoban seteleissä.
Messiah (videopeli)

Messiah on kolmannen persoonan ammuntapeli, jonka on kehittänyt Shiny Entertainment ja julkaissut Interplay Entertainment.
Juoni.
Pelaaja ohjaa Bob-nimistä kerubia. Jumala lähetti hänet alun perin puhdistamaan Maan korruptiosta ja synnistä. Bob toteutti pyynnön ja kukisti muuntogeenisen superihmisen. Sen jälkeen hän sai Jumalalta pyynnön palata takaisin, sillä Jumalan mukaan Maassa ei ole enää tilaa Jumalalle, koska ihmiset ovat kajonneet hänen luomiinsa asioihin. Jumalan mielestä ihmiset piti jättää oman onnensa nojaan.
Bob kieltäytyi. Hänen uhmakkuutensa herätti Saatanan huomion, joka seuraa pelissä Bobia ja yrittää johtaa hänet harhaan. Kuten tarinan edetessä käy selväksi, Saatana on korruption takana maapallolla, ja riippuu Bobista, pysäytetäänkö hänet.
Pelaaminen.
Peli sijoittuu kaukaiseen tulevaisuuteen. Ympäristö on humoristisesti kuvattu kyberpunk-tyylinen kaupunki, eli kaupungissa näkyvät huipputekniikka ja alamaailma. Tunnelma on samantyylinen kuin Blade Runner -elokuvassa. 
Pelissä on paljon avaraa tilaa sekä vaaka- että pystysuunnassa. Pelaaja Bob voi lentää ympäriinsä korkeissa paikoissa, mutta hänen pienet siipensä voivat kantaa häntä vain rajoitetulle korkeudelle. Tämä edellyttää kiipeämisen ja lentämisen yhdistämistä, joten peliympäristön ominaisuuksilla on paljon vaikutusta pystysuunnassa liikkumiseen ja tutkimiseen.
Kerubi-muodossa Bob on puolustuskyvytön ja hänet on hyvin helppo tappaa. Hän voi kuitenkin ottaa hallintaansa minkä tahansa elämänmuodon hyppäämällä osaksi sen kehoa. Yleisin elämänmuodon tyyppi on ihminen ja Bob viettää paljon aikaa vaihtamalla kehosta toiseen. Muita elämänmuotoja ovat esimerkiksi rotat, kyborgit ja avaruusolennot. Vaikeammilla tasoilla Bob voi ottaa hallintaansa toisen kehon vain, jos kohde ei huomaa häntä, mikä edellyttää Bobilta hiippailua.
Kun Bob pääsee ohjaamaan isäntäkehoa, hän voi toimia ympäristössä ja ei-pelaaja-hahmojen (EPH:t) kanssa käyttäen kytkimiä, aseita tai taistellen aseettomasti. Jotkut kytkimet vaativat tietyn isäntäkehon ollakseen käytettävissä (esim. tutkijaa tarvitsee päästäkseen turvatulle laboratorioalueelle, tai säteilytyöntekijää, jotta voi käsitellä ydinmateriaalia). Sopivan kehon hankkiminen on pelin peruspulmana. Bob tarvitsee kuitenkin siipiään päästäkseen muuten tavoittamattomiin paikkoihin, tai paikkoihin, jotka ovat liian pieniä isäntäkeholle.
Ääniraita.
Osassa pelin ääniraidasta on mukana industrial metal -yhtye Fear Factory.
Vastaanotto.
GameSpot antoi pelille arvosanan 6/10 arvostelussaan.
Jean-François Clervoy

Jean-François Clervoy (s. 19. marraskuuta 1958) on ranskalainen insinööri ja Euroopan avaruusjärjestö ESAn avaruuslentäjä eli spationautti. Hän on osallistunut kolmelle NASAn avaruussukkulalennolle. Clervoy on naimisissa Laurence Boulangerin kanssa. Heillä on kaksi lasta. 
Clervoy syntyi Longeville-lès-Metzissä, Ranskassa. Hänen kaksoisveljensä Patrick on sotilaslääkäri. Clervoy valmistui Saint-Cyr Lyceen sotilaskoulusta 1976 ja École polytechniquesta 1983. Myöhemmin hän opiskeli SUPAEROssa ja valittiin EPNERin (École du personnel navigant d’essais et de réception) koelentokouluun Istresissä (eteläisessä Ranskassa), mistä hän valmistui koelentoinsinööriksi 1987. Ranska valitsi hänen vuonna 1985 astronauttikoulutukseen ja hän opiskeli tiiviisti Tähtikaupungissa Venäjällä ennen kuin hänet nimitettiin Euroopan avaruusjärjestön astronauttijoukkoihin vuonna 1992. 
Clervoy lensi kolmella avaruussukkulalennolla tehtäväspesialistina: lennolla STS-66 marraskuussa 1994, lennolla STS-84 vuonna 1997 ja lennolla STS-103 vuonna 1999, Hubble-avaruusteleskoopin korjauslennolla.
Clervoy työskentee nykyään Automated Transfer Vehicle -ohjelmassa avaruuslentäjänä. Hän on myös Novespacen puheenjohtaja, eurooppalaisen yrityksen joka tarjoaa painottomuuden tilan lentoja Airbus A300:lla.
Dimitri De Fauw

Dimitri De Fauw (13. heinäkuuta 1981 Gent – 6. marraskuuta 2009) oli belgialainen maantie- ja ratapyöräilijä. Hän teki itsemurhan 28-vuotiaana kärsittyään masennuksesta vuodesta 2006, jolloin hän oli espanjalaisen Isaac Gálvezin kanssa pyöräilyonnettomuudessa, jossa Gálvez sai surmansa.
De Fauw voitti ratapyöräilyssä Belgian mestaruuden eräajossa 2001, 2002 ja 2003, kilometrin aika-ajossa 2001, 2002 ja 2003, keirin-ajossa 2003, linja-ajossa 2003 ja 2007 sekä omnium-ajossa 2006. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän sai linja-ajossa hopeaa 2003 sekä pariajossa pronssia 2001 ja 2003. 
De Fauw kilpaili maantiepyöräilyssä ammattilaisena vuosina 2004–2008. Hän edusti ensin kaksi vuotta Quick·Step-tallia, 2006–2007 Chocolade Jacques -joukkuetta ja 2008 Josan - Mercedes Benz Aalst CT -joukkuetta. Hän saavutti muutamia voittoja pienissä ammattilaiskilpailuissa.
Radio Kuku

Radio Kuku (viroksi "Raadio Kuku" [kukku] tai "Kuku Raadio") on virolainen radioasema. Radio Kuku oli Viron ensimmäinen yksityinen radioasema ja se aloitti lähetyksensä vuonna 1992 Tartossa. Kanavan ohjelmisto on suunnattu pääosin koulutetulle väestölle ja Radio Kuku onkin pysynyt Viron julkisen palvelun radiokanavien pääkilpailijana.
Radio Kuku oli Neuvostoliiton jälkeisen ajan Viron ensimmäinen yksityisesti omistettu ja poliittisesti riippumaton radiokanava. Kanavan perustivat media-alan liikemies ja myöhemmin poliitikkona toiminut Rein Lang sekä "Eesti Ekspressin", Viron ensimmäisen poliittisesti itsenäisen sanomalehden perustajana tunnettu Hans H. Luik. Radioaseman omisti Trio-niminen yritys ja sillä oli vuoden 1993 alkupuolella, tasan vuosi perustamisen jälkeen, 26 vakituista työntekijää ja viitisenkymmentä freelanceria.
Raadio Kuku 2010-luvun lopulla.
”Ajattelevan ihmisen radioksi” itseään kutsuva Kuku kertoi vuonna 2019 olevansa yksi harvoista yksityisistä radioasemista Euroopassa, joka keskittyy uutisiin ja yhteiskunnallisiin ohjelmiin musiikin ohella. Kuku lähettää juonnettua ohjelmaa arkisin klo 6–19. Tiheiden lyhyiden uutislähetysten lisäksi kello 12–13 ja 17–17.30 lähetetään pidempi uutislähetys.
Talvella 2014 Kukulla oli 144 000 säännöllistä kuulijaa, ja se oli Viron suosituin yksityinen radioasema vironkielisen väestön keskuudessa. Kukun aamu- ja iltapäiväohjelmaa kuulee säännöllisesti lähes 80 000 ihmistä. Lähes 40 prosenttia Kukun kuuntelijoista on korkeakoulutettuj ja 60 prosenttia asuu kaupungeissa.
Raadio Kuku kuuluu Postimees-konserniin. Sen muita radioita ovat nuorille suunnattu MyHits, vain virolaista musiikkia soittava Raadio Elmar sekä venäjänkieliset DFM ja Narodnoe Radio.
Gloria Foster

Gloria Foster (15. marraskuuta 1933 Chicago – 29. syyskuuta 2001 New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki merkittävän uran näyttämöllä 1960- ja 1970-luvuilla. Vanhoilla päivillään esiintyi myös elokuvissa kuten "Matrix" (1999) ja "The Matrix Reloaded" (2003). Hän voitti uransa aikana kolme Obie-palkintoa. Hän kuoli diabeteksen seurauksena ja hänet on haudattu Cypress Hills Cemeterylle.
Mary Alice

Mary Alice Smith (3. joulukuuta 1941 Indianola, Mississippi – 27. heinäkuuta 2022) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän voitti vuonna 1987 Tony- ja vuonna 1993 Emmy-palkinnon. Hän esiintyi muun muassa elokuvassa "Matrix Revolutions" (2003).
Alice työskenteli jonkun aikaan opettajana, mutta ryhtyi näyttelijäksi 1960-luvulla. Hän aloitti uransa yhteisöteattereissa ja 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa pääsi New Yorkin teattereihin. Hänen ensimmäinen elokuva oli "The Education of Sonny Carson" (1974). Alice jatkoi tämänkin jälkeen teattereissa ja voitti vuonna 1979 Obie-palkinnon näytelmän "Julius Caesar" Off Broadway -tuotannosta.
Alice näytteli 1980-luvulla muun muassa televisiosarjoissa "Kreisi College" ja "All My Children". Tony-palkinnon parhaasta naispääosasta hän sai 1987 Broadwayn"Fences"-näytelmästä ja Emmy-palkinnon 1993 parhaasta naissivuosasta draamasarjasta "Kauas pois".
Alice näytteli elokuvassa "Matrix Revolutions" Oraakkelia. Hän toisti roolin myös videopelissä "Enter the Matrix". "Matrixin" lisäksi Alice näytteli muun muassa elokucissa "Sparkle" (1976) ja "Malcolm X" (1992).
Isaac Gálvez

Isaac Gálvez Lopez (20. toukokuuta 1975 Vilanova i la Geltrú, Espanja – 26. marraskuuta 2006 Gent, Belgia) oli espanjalainen rata- ja maantiepyöräilijä.
Gálvez voitti ratapyöräilyssä pariajon maailmanmestaruuden Joan Llanerasin kanssa vuosina 1999 ja 2006; hopeaa he saivat 2000 ja 2001. Maantiepyöräilyssä Gálvez kilpaili ammattilaisena vuosina 2000–2006. Hän edusti ensin neljä vuotta Kelme - Costa Blanca -joukkuetta ja 2004–2006 Illes Balears/Caisse d’Epargne -tallia. Hän oli parhaimmillaan loppukiriratkaisuissa ja yhden päivän kilpailuissa.
Gálvez kuoli ratapyöräilykilpailussa Belgiassa 26. marraskuuta 2006 törmättyään belgialaisajaja Dimitri De Fauwin kanssa. Gálvez menetti tajuntansa kaaduttuaan radan pintaan ja kuoli matkalla sairaalaan. De Fauw kärsi tapauksen johdosta masennuksesta ja teki itsemurhan 6. marraskuuta 2009.
MM-kilpailut, Berliini, pariajossa kultaa
MM-kilpailut, Manchester, pariajossa hopeaa
Kuuden päivän ajot, Grenoble, voitto
MM-kilpailut, Antwerpen, pariajossa hopeaa
MM-kilpailut, Bordeaux, pariajossa kultaa
Clásica de Almería, voitto 
GP Mosqueteiros - Rota do Marquês, etapin 2 voitto
Volta ao Alentejo, etapin 2 voitto
Trofeo de Palma, voitto
Trofeo Mallorca, voitto
Italian ympäriajo, toinen etapilla 15
Trofeo Mallorca, voitto
Trofeo Alcudia, voitto 
Italian ympäriajo, toinen etapilla 6
Setmana Catalana, etapin 3 voitto
Katalonian ympäriajo, etapin 7 voitto
Critérium International, etapin 1 voitto
Italian ympäriajo, toinen etapilla 2, kolmas etapilla 12
Trofeo Mallorca, voitto
Trofeo Alcudia, voitto 
Dunkerquen neljän päivän ajo, etapin 5 voitto
Ranskan ympäriajo, toinen etapilla 4
Mikel Alonso

Mikel Alonso Olano (s. 16. toukokuuta 1980 Tolosa, Guipúzcoa, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Myös Alonson veli Xabi Alonso on jalkapalloilija. Isä Periko Alonso pelasi aikanaan muun muassa Real Sociedadissa ja Barcelonassa.
Ura.
Alonso on Real Sociedadin kasvatti, kuten myös nuorempi veljensä Xabi. Alonso pelasi ensimmäisen pelinsä maan pääsarjassa 22. huhtikuuta 2001 ottelussa Real Valladolidia vastaan. Hän ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan pelipaikkaansa, ja näin hänet lainattiin kaudeksi 2003–2004 Numanciaan. Lainakauden jälkeen hän palasi Real Sociedadiin José Mari Bakeron alaisuuteen. Kaudella 2005–2006 Alonso nousi yhdeksi runkopelaajaksi, jolloin hän pelasi joukkueessa eniten otteluita.
Xabin siirryttyä Englantiin Liverpooliin myös Mikel siirtyi lainasopimuksella kaudeksi 2007–2008 Valioliigaan. Hän suuntasi Luoteis-Englantiin Bolton Wanderersiin. Sopimuksessa oli pykälä, joka mahdollisti siirron muuttamisen lainan jälkeen pysyväksi. Alkukausi ei sujunut Boltonilta hyvin, ja näin Sammy Lee sai lähteä, ja tilalle tuli Gary Megson. Alonso ei ollut uuden valmentajansa suosiossa eikä pelannut kuin kaksi ottelua hänen alaisuudessa. Kauden jälkeen Bolton ei käyttänyt osto-optiota.
Kaudeksi 2008–2009 Alonso palasi Espanjaan ja Real Sociedadiin. Alonso ei kuitenkaan kuulunut Juanma Lillon suunnitelmiin, ja niin hän lähti hakemaan pelipaikkaa Olympiakosista. Kreikan matkakaan ei sujunut odotetusti, kun Alonso ei onnistunut vakuuttamaan valmennusjohtoa eikä pelipaikkaa tullut. Lopulta Real Sociedad vapautti Alonson sopimuksestaan, ja näin hänestä tuli vapaa pelaaja.
Oltuaan hetken vapaana pelaajana Alonso sai sopimustarjouksen, kun Swansea Cityn manageri Roberto Martínez tarjosi espanjalaispelaajalle mahdollisuutta harjoitteluun. Veljen suositeltua siirtymistä Martínezin valmennukseen Walesiin Alonso hyväksyi sopimuksen ja siirtyi Swanseahan.
Alonso ei kaikesta huolimatta jäänyt Walesiin vaan siirtyi tammikuussa 2009 Segunda Divisiónissa pelanneeseen Tenerifeen. Kauden jälkeen Tenerife nousi maan pääsarjaan.
Berndt Otto Stackelberg (nuorempi)

Berndt Otto Stackelberg nuorempi (25. marraskuuta 1703 – 4. kesäkuuta 1787) oli ruotsalainen vapaaherra ja sotamarsalkka. Hän toimi vuosina 1772–1780 Ruotsin Suomen joukkojen ylipäällikkönä.
Elämäkerta.
Stackelbergin isä oli Berndt Otto Stackelberg vanhempi.
Stackelberg palveli sodassa Hessenissä vuonna 1725. Hän siirtyi keisarin palvelukseen 1731 ja osallistui Puolan perimyssotaan. Hän palveli vuosina 1739–1746 Tanskassa kyrassieerirykmentissä sekä osallistui Itävallan perimyssotaan ennen kuin palasi Ruotsiin vuonna 1746. Ruotsissa hänet nimitettiin everstiluutnantiksi Turun läänin jalkaväkirykmenttiin. Everstiksi samaan rykmenttiin Stackelberg nimitettiin 1749, ja hän osallistui Pommerin sotaan vuosina 1757–1762. Vuonna 1760 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi.
Stackelberg kunnostautui velvollisuudentuntoisena upseerina. Vaikka hän oli rykmentinpäällikkö ja sukunsa päämies, hän oli valtiopäivien 1760–1762 aikana tehtävässään armeijassa. Hänestä tuli kenraaliluutnantti 1770 ja hän oli vuosina 1772–1780 Ruotsin Suomen joukkojen ylipäällikkö. Hänet ylennettiin 1776 kenraaliksi ja 1778 sotamarsalkaksi.
Stackelberg nousi Ruotsin Suomen sotavoimien ylipäälliköksi Augustin Ehrensvärdin kuoltua.
Polkin piirikunta (Minnesota)

Polkin piirikunta on Minnesotan koillisosassa Yhdysvalloissa sijaitseva piirikunta. Piirikunnan asukasluku oli vuoden 2019 arvion mukaan 31 364. Se laski vuoteen 2010 nähden 0,7 prosenttia. Piirikunnan pinta-ala on 5 105,2 neliökilometriä ja asukastiheys 6,1 asukasta neliökilometriä kohden. Piirikunnan pääkaupunki on Crookston. Alueen asukasluvultaan suurin kaupunki on East Grand Forks.
Olle Nordin

Olle Nordin (s. 23. marraskuuta 1949) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Viime vuosina hän on toiminut Kanal 5:n jalkapalloasiantuntijana.
Ura.
Peliurallaan Nordin edusti IFK Norrköpingiä, IFK Sundsvallia ja IFK Göteborgia. 1979 hän juhli Ruotsin cupin voittoa IFK Göteborgissa. Ruotsin maajoukkueessa Nordin pelasi vuosina 1970–79 kaikkiaan 19 maaottelua ja oli mukana MM-kisoissa 1978 Ruotsin jäädessä alkulohkonsa jumboksi. Hän lopetti peliuransa vuonna 1980. 
Valmennusuransa Nordin aloitti vuonna 1982 Västra Frölundan päävalmentajana. 1985 hän valmensi Norjan mestaruutta puolustanutta Vålerengaa, mutta pesti jäi yhden kauden mittaiseksi. 1986 hän nousi Ruotsin maajoukkueen päävalmentajaksi. Nordin rakensi joukkueensa ajan tähtipelaajien, kuten Glenn Hysénin, Jonas Thernin ja Glenn Strömbergin ympärille. 
Ruotsi ei kuitenkaan onnistunut selviytymään historiansa ensimmäisiin EM-kisoihin 1988, mutta Nordin sai jatkaa tehtävissään. Seuraavat karsinnat menivät kuitenkin paremmin ja Ruotsi selvitti tiensä MM-kisoihin 1990 12 vuoden tauon jälkeen. Nordin oli itse pelannut edellisissä kisoissa 1978. Kisat päättyivät kuitenkin jälleen ensimmäiselle kierrokselle häviten kaikki ottelunsa ja Nordin jätti tehtävänsä kisojen jälkeen.
Kisojen jälkeen Nordin jatkoi uraansa Norjan 1. divisioonassa pelanneessa Vålerengassa, mutta kehnolla menestyksellä. Kauden 1993 hän toimi divisioonaseura Drøbak/Frognin päävalmentajana. 1994 hän siirtyi FC Lyn Oslon päävalmentajaksi ja johdatti seuran Norjan cupin loppuotteluun. Hän jätti talousvaikeuksista kärsineen seuran jo seuraavan kauden päätteeksi.
1996–97 Nordin luotsasi arabiemiraattilaista Al Waslia voittaen maan mestaruuden. Hän palasi mestaruuden jälkeen takaisin Ruotsiin ja luotsasi vuoteen 2000 saakka IFK Norrköpingiä.
2001 hänestä tuli AIK:n päävalmentaja ja hän johdatti seuran Ruotsin cupin loppuotteluun ja Allsvenskanin kolmanneksi. Seuraava kausi alkoi kuitenkin kehnommin ja kesällä 2002 hän sai potkut seurasta.
2003 Nordin siirtyi Jönköpings Södran päävalmentajaksi. Hän johdatti seuran heti debyyttikaudellaan Ruotsin 2. divisioonan voittoon, mutta nousu Superettaniin kariutui. Seuraavalla kaudella Jönköping oli kolmas. Kausi 2005 toi vihdoin nousun divisioonan voittaneelle Jönköpingille. Ensimmäiset Superettan-kaudet päättyivät seuran osalta sijoille 10 ja 13. Hän jätti päävalmentajan tehtävät kauden 2007 jälkeen ja siirtyi seuran urheilutoimenjohtajaksi.
Syyskuussa 2008 Nordin kuitenkin palasi takaisin päävalmentajaksi pelastaen seuran lopulta putoamiselta Superettanista. Syyskuussa 2009 Nordin ilmoitti jättävänsä seuran kauden jälkeen. Seura sijoittui Superettanissa lopulta kymmenenneksi.
Taitto

Taitto tarkoittaa toimituksellisen tekstin ja visuaalisten elementtien sommittelua visuaalisesti mielenkiintoiseen ja luettavaan muotoon. Taiton tekee taittaja. 
Taittoa käytetään muun muassa kirjoissa, esitteissä, lehdissä, tuoteluetteloissa ja internetsivuilla. Jokainen näistä taitetaan hieman eri tavoin. Taittamiseen vaikuttavat kohderyhmä, käyttötarkoitus, käytettävissä olevat resurssit, aikataulu, tuotteen asema ja tavoitteet.
Aiheesta muualla.
QuarkXPress

QuarkXPress, ("Quark") on julkaisuohjelma, jota käytetään WYSIWYG (What You See Is What You Get) -periaatteella. Siitä on saatavana OS X- ja Windows-versiot. Sen julkaisi yhtiö Quark, Inc. vuonna 1987.
Ohjelmaa käyttävät graafiset suunnittelijat tai taittajat mm. isoissa lehtitaloissa. Julkaisuohjelma Adobe InDesign on vienyt Suomessa jalansijaa Quarkilta.
Paul Stewart (näyttelijä)

Paul Stewart oik Paul Sternberg; (13. maaliskuuta 1908 New York, New York – 17. helmikuuta 1986 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Stewart liittyi Orson Wellesin Mercury Theatre -näyttelijäryhmään vuonna 1938, jonka kanssa hän esiintyi muun muassa "Maailmojen sota -radiokuunnelmassa". Yhdessä Wellesin kanssa Stewart siirtyi Hollywoodiin ja teki elokuvadebyyttinsä Wellesin ohjaamassa "Citizen Kanessa" vuonna 1941. Hänen muihin elokuviinsa kuuluvat muun muassa "Ilmojen kotkat" (1949), "Laittomasti naimisissa" (1952), "Kitara kainalossa" (1958) ja "Vaaleanpunaisen pantterin kosto" (1978).
Kirotut

Kirotut ("The Damned") on Joseph Loseyn ohjaama brittiläinen tieteis- ja kauhuelokuva vuodelta 1963. Se perustuu H. L. Lawrencen romaaniin "The Children of the Light". Elokuva kuvattiin jo 1961, mutta sen ensi-ilta oli vasta 1963. Elokuvan tuotantoyhtiö oli Hammer Film Productions.
Elokuva sai vuonna 1964 Triesten tieteiselokuvafestivaaleilla Kultainen asteroidi -palkinnon.
Elokuva on peräisin ajalta, jolloin Losey oli karkotettu Yhdysvalloista, mutta hän ei vielä ollut saanut jalansijaa Britanniassa eikä yhteistyö Harold Pinterin kanssa ollut alkanut. Hän oli ajoittain työttömänä mutta Hammer-studio palkkasi hänet ohjaajaksi kahteen elokuvaa, joista "Kirotut" on saanut mainetta pienenä mestariteoksena. Ensimmäinen yhteistyö oli "The Quatermass Experiment" (1955). Kolmannen piti olla "X – tuntematon", jonka ohjaajaksi tuli kesken kuvausten Leslie Norman, kun amerikkalaistähti Dean Jagger kieltäytyi työskentelemästä kommunistileiman saaneen Loseyn kanssa.
Tarina.
Brittiläinen tiedemies Bernard (Aleksander Knox) kasvattaa Weymouthin rannikolla olevassa salaisessa kallioluolassa radioaktiivisina syntyneitä lapsia. Projektin tarkoituksena on kasvattaa ihmisiä, jotka pystyisivät elämään ydinsodan jälkeisessä, säteilyn saastuttamassa maailmassa. 
Amerikkalainen veneilijä Simon Wells (Macdonald Carey) saapuu Weymouthiin ja tutustuu siellä Joaniin (Shirley Anne Field), jonka veli King (Oliver Reed) käy hänen kimppuunsa. Tyttö pakenee Simonin kanssa ja löytää sattumalta lasten salaisen luolan. Heitä tarkkaillaan kameroin ja yritetään saada pois. He vangitsevat paikalle tulleen suojapukuisen sotilaan ja aikovat viedä vangitut lapset ulos, mutta lapset eivät voi elää luolan ulkopuolella. 
Simon ja Joan pakenevat veneellä merelle, jonne he jäävät ajelehtimaan kuolemaisillaan lapsilta saatuun säteilymyrkytykseen.
Näyttelijät.
Lapset:
The Final Destination 3D

The Final Destination on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, josta on tehty myös 3D-versio. Elokuva on jatko-osa sarjan aikaisemmille elokuville "Final Destination – viimeinen määränpää", "Final Destination – viimeinen määränpää 2" ja "Final Destination – viimeinen määränpää 3", joissa kaikissa päähenkilö jollakin tavalla näkee näkyjä tulevista kuolemista.
Juoni.
Juoni kulkee samaa rataa, tällä kertaa onnettomuudesta näyn saa Nick, joka näkee kuinka käynnissä olevassa autokilpailussa kohtalo puuttuu peliin ja onnettomuus saa suuren osan katsomosta kuolemaan. Nick saa kuitenkin pienen osan katsomosta mukaansa turvaan, jolloin kuolema alkaa jahdata heitä taas.
Patsuli

Patsuli ("Pogostemon cablin") on huulikukkaiskasvien heimoon kuuluva kasvi, joka on kotoisin trooppisilta alueilta Aasiasta ja jota viljellään laajasti Karibialla, Kiinassa, Intiassa, Thaimaassa, Indonesiassa, Malesiassa, Mauritiuksella, Filippiineillä, Länsi-Afrikassa ja Vietnamissa. Se kasvaa n. 0,75 metrin korkuiseksi ja sen kukat ovat pieniä ja valkovaaleanpunaisia. Lehdet korjataan useita kertoja vuodessa ja niistä tislataan öljyä. Patsulin tuoksu on raskas ja voimakas ja sen öljyä on käytetty vuosisatoja hajuvesien valmistuksessa, myös miesten tuoksuissa. Useissa Aasian maissa, mm. Japanissa ja Malesiassa, patsulia käytetään vastalääkkeenä käärmeen puremiin. Kiinalainen lääketiede käyttää yrttiä myös päänsäryn, nuhakuumeen, pahoinvoinnin, ripulin ja vatsavaivojen hoitoon. Sitä käytetään myös tuoksutuotteena pyykinpesussa, ilmanraikastimissa tai kylpyöljynä.
Miriam Neureuther

Miriam Neureuther (o.s. "Gössner", s. 21. kesäkuuta 1990) on saksalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. 
Neureuther kilpaili ampumahiihdossa vuosina 2009-2017, ja maastohiihdossa vuosina 2007-2016.
Ampumahiihto.
Neureuther voitti ampumahiihdon junioreiden MM-kilpailuissa kultaa viestissä Ruhpoldingissa 2008 sekä kultaa takaa-ajossa, hopeaa pikamatkalla ja pronssia viestissä Canmoressa 2009.
Ampumahiihdon maailmancupissa Neureuther saavutti ensimmäisen palkintosijansa kaudella 2010–2011 oltuaan toinen Östersundin sprinttikilpailussa joulukuussa 2010. Kaksi päivää myöhemmin hän oli toinen takaa-ajokilpailussa. Samalla kaudella hän sijoittui toiseksi Fort Kentin sprinttikilpailussa. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän oli sprintissä yhdeksäs, takaa-ajossa seitsemäs ja yhteislähdössä 14:s. Naisten viestissä hän voitti kultaa. Ruhpoldingin MM-kisoissa 2012 hän hiihti kolmannen osuuden Saksan mestarijoukkueessa.
Kaudella 2012–2013 Neureuther sijoittui toiseksi Pokljukan sprinttikilpailussa joulukuussa 2012 ja saavutti takaa-ajossa uransa ensimmäisen maailmancup-voiton. Yhteislähtökilpailussa hän oli toinen. Neureuther voitti samalla kaudella Oberhofin ja Ruhpoldingin sprinttikilpailut. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän oli sprintissä ja yhteislähdössä kuudes. Hanty-Mansijskin sprinttikilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs.
Kaudella 2015–2016 Neureuther sijoittui kolmanneksi Hochfilzenin pikakilpailussa.
Maastohiihto.
Maastohiihdossa Neureuther edusti Saksaa aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Liberecin MM-kilpailuissa 2009. Hän hiihti kolmannen osuuden hopeaa saaneessa viestijoukkueessa ja oli lisäksi 20. sprinttikilpailussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijalle 21 ja oli mukana Saksan hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa neljäs. Maastohiihdon maailmancupin osakilpailussa hän on ollut parhaimmillaan Lahden 4x5 km viestissä toinen maaliskuussa 2010 ja henkilökohtaisessa kilpailussa Rybinskin sprintissä viides tammikuussa 2010. Tour de Ski -kiertueella vuonna 2010 Neureuther sijoittui vapaan hiihtotavan prologissa viidenneksi.
Yksityiselämä.
Neureuther meni naimisiin alppihiihtäjä Felix Neureutherin kanssa joulukuussa 2017. Heille syntyi lapsi lokakuussa 2017.
Aleksandăr Aleksandrov

Aleksandăr Panaiotov Aleksandrov (, s. 1. joulukuuta 1951 Omurtag, Tărgovišten alue, Bulgaria) on bulgarialainen kosmonautti.
Aleksandrov valmistui ilmavoimien akatemiasta ja saavutti everstiluutnantin arvon. Hän toimi Bulgarian avaruustutkimusinstituutin varajohtajana.
Aleksandrov valittiin Interkosmosin tutkijakosmonautiksi 1. maaliskuuta 1978. Hän kuului Sojuz 33:n varamiehistöön ja lensi Sojuz TM-5:llä Mir-avaruusasemalle. Lento laukaistiin 7. kesäkuuta 1988, ja Aleksandrov palasi Maahan 17. kesäkuuta 1988 Sojuz TM-4:llä. Hän päätti kosmonauttiuransa pian tämän jälkeen ja on sittemmin työskennellyt tutkijana.