tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hell’s Gaten kansallispuisto

Hell's Gaten kansallispuisto on luonnonsuojelualue Keniassa. Maisema on erikoista ja monimuotoista, siellä on kivitorneja ja jyrkkiä rotkoja. Suuriin nisäkkäisiin kuuluvat puhvelit, seeprat, antiloopit ja paviaanit. Leijonakuningas-elokuvan piirtäjät hakivat mallia puiston maisemista. Siellä ei kuitenkaan elä leijonia eikä muitakaan suuria petoja.
Eri lähteiden mukaan puisto on saanut nimensä ("helvetin portti") joko alueen geotermisestä toiminnasta tai kapeasta, korkeasta Ol Jorowan rotkosta, joka kulkee puiston keskiosassa.
Puistoa peittävä laava ja tuhka on peräisin Longonot-tulivuoren purkauksesta sata vuotta sitten. Edelleen jatkuvan geotermisen toiminnan takia siellä on geysireitä ja kuumia lähteitä. Puisto on perustettu vuonna 1984, sen pinta-ala on 68 km2. Sitä on ehdotettu Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 2023.
Puiston uhanalaisiin nisäkkäisiin kuuluvat kirahvin nopeasti vähenevä alalaji masaikirahvi, eräs vuoriruokoantilooppi ("Redunca fulvorufula chanleri") ja leopardi. Äärimmmäisen uhanalainen savannikorppikotka pesii tässä puistossa ja käy joskus Masai Maran puolella ruokailemassa. Puistossa on tavattu myös äärimmäisen uhanalaiset petolinnut pikkukorppikotka ja suomukorppikotka.
John Tyrrell

John Tyrrell (17. elokuuta 1942 Salisbury, Rhodesia – 4. lokakuuta 2018) oli brittiläinen musiikkitieteilijä. Hän oli johtava säveltäjä Leoš Janáčekin elämän ja teosten asiantuntija.
Tyrrell sai musiikin kandidaatin oppiarvon Kapkaupungin yliopistosta ja aloitti jo Afrikassa tšekin kielen opettelun. Hän siirtyi Kapkaupungista Oxfordin yliopistoon, josta sai tohtorin arvon väitöskirjallaan Janáčekin tyylillisestä kehityksestä. Hänen väitöstyönsä ohjaajana toimi säveltäjä Edmund Rubbra. Tyrrell suoritti opintoja myös Brnossa. Hän pääsi toimitustehtäviin "The Musical Times" -lehteen ja "The New Grove Dictionary of Music and Musiciansin" ensimmäiseen editioon. Vuodesta 1976 Tyrrell luennoi Nottinghamin yliopistossa, jossa hänestä tuli hallinnoija ("Reader") vuonna 1989 ja professori vuonna 1996. Työskennellessään Nottinghamin yliopistossa Tyrrell julkaisi useita kirjoja, joiden joukossa olivat "Czech Opera", "Janáček's Operas: A Documentary Account" (1992) ja Janáčekin teosten katalogi (yhteistyössä Nigel Simeonen ja Alena Němcován kanssa, 1997). Tyrrell laati editiot myös Janáčekin kirjeenvaihdosta Kamila Stösslovàn kanssa ja tämän vaimon Zdeňkan muistelmista.
Tyrrell oli "The New Grove Dictionary of Music and Musicians" -teoksen toisen edition päätoimittaja. Tämän jälkeen hän siirtyi Cardiffin yliopistoon. Vuosina 2006–2007 Tyrrell julkaisi Janáčekin kaksiosaisen elämäkertateoksen "Janáček: Years of a Life", joka oli laajin siihen mennessä kyseisestä säveltäjästä julkaistu teos. Tyrrell itse piti tätä teosta päätyönään. Yhteistyössä kapellimestari Charles Mackerrasin kanssa hän laati kriittiset editiot Janáčekin oopperoista "Jenůfa" ja "Kuolleesta talosta". Jälkimmäisen edition hän viimeisteli yksin Mackerrasin kuoltua vuonna 2010. Tyrrellin ja Mackerrasin työ johti kansainvälisen kiinnostuksen nousuun Janáčekin oopperoita kohtaan. 
Tyrrell sai kunniatohtorin arvot Masaryk-yliopistosta vuonna 2002 ja Janáček-musiikki- ja teatteriakatemiasta vuonna 2012. Hän kuoli 76-vuotiaana lokakuussa 2018. Hänen elämänkumppaninsa oli Jim Friedman.
Nordlandin teatteri

Nordlandin teatteri () on Nordlandin läänissä Norjassa toimiva alueellinen teatteri, jonka päärakennus on Mo i Ranassa. Teatteri perustettiin vuonna 1979 ja ensimmäiset näytökset pidettiin tammikuussa 1980. Teatterin johtajana on vuodesta 2013 toiminut Birgitte Strid. Teatterin omistavat Ranan kunta (40 %) ja Nordlandin lääni (60 %).
Kiiruna (elokuva)

Kiiruna tai Kuilu (, ) on ruotsalainen jännitys- tai katastrofielokuva vuodelta 2023. 
Elokuva sijoittuu Pohjois-Ruotsin Kiirunaan, jossa kokonaista kaupunkia siirretään toiseen paikkaan kaivostoiminnan aiheuttamien vajoamien vuoksi. Elokuvassa kaivoksen osa romahtaa, jolloin ihmisiä jää loukkuun. 
Elokuvan on ohjannut Richard Holm. Pääosia esittävät Tuva Novotny, Kardo Razzazi, Felicia Maxime ja Peter Franzén. Kuvaaja on Anssi Leino. 
Elokuvan kohtauksia on kuvattu muun muassa Tukholmassa, Kiirunassa, Brysselissä, Las Palmasissa sekä Tampereella Sandvikin koekaivoksella. 
Elokuvan budjetti on noin 7,5 – 8 miljoonaa euroa. Tampereella kuvatun osuuden budjetti oli noin 1,5 miljoonaa euroa, josta Business Finland maksoi tuotantokannustinta noin 25 prosenttia ja Film Tampere noin 10 prosenttia. 
Elokuva sai ensi-iltansa 22. syyskuuta 2023. Se sai Suomessa 8 215 katsojaa, mutta myöhemmin se nousi suosioon Netflixissä, jossa se sai kahden ensimmäisen julkaisuviikkonsa aikana noin 30 miljoonaa katselukertaa.
 Maija Alander, "Helsingin Sanomat"
Jean-Jacques Muyembe-Tamfum

Jean-Jacques Muyembe-Tamfum (s. 17. maaliskuuta 1942) on kinshasankongolainen lääkäri ja virologi.
Muyembe-Tamfum valmistui lääketieteen oppiarvolla Kinshasan Université Lovaniumista vuonna 1969. Vuonna 1973 hän sai filosofian tohtorin arvon Leuvenin katolisen yliopiston Lääketieteellisen tutkimuksen Rega-instituutista. Muyembe-Tamfum oli vuonna 1976 tutkimassa myöhemmin ebolana tunnettua epidemian aiheuttanutta tartuntatautia Yambukun kylässä. Vuosina 1976–1981 ja jälleen vuosina 1984–1986 hän toimi Kinshasan yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan dekaanina. Muyembe-Tamfum on toiminut Kinshasan yliopistossa lääketieteellisen mikrobiologian ja virologian professorina. Vuonna 1981 hän teki tutkimustyötä Dakarin Pasteur-instituutissa ja Yhdysvaltain tautikeskuksessa Atlantassa.
Muyembe-Tamfum on toiminut toistuvasti Maailman terveysjärjestön kansainvälisten komiteoiden puheenjohtajana ebolan ja Marburgin taudin aiheuttamien epidemioiden yhteydessä. Vuonna 1998 Muyembe-Tamfumista tuli Kongon kansallisen biolääketieteen tutkimuslaitoksen (INRB) pääjohtaja. Vuosina 2018–2019 hän oli päätutkijana rVSV-ZEBOV-rokotteen rengasrokottamistutkimuksessa. Hän on myös tehnyt misinformaation ja rokotteisiin kohdistuvan epäluottamuksen vastaista työtä.
Muyembe-Tamfum on saanut työstään lukuisia palkintoja ja tunnustuksia Kongon demokraattisessa tasavallassa ja ulkomailla. Vuonna 1996 hänestä tehtiin Ordre national du Léopardin "Chevalier". Vuonna 2017 Muyembe-Tamfum sai kunniatohtorin arvon Lubumbashin yliopistosta ja vuonna 2019 Antwerpenin yliopistosta. Vuonna 2020 hän pääsi "Time"-lehden sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen listalle.
Hyōshigi

Hyōshigi () on perinteinen japanilainen lyömäsoitin, joka koostuu kahdesta suorakulmion muotoisesta puun palasta ja näitä yhdistävästä narusta. Soitinta soitetaan lyömällä puun paloja yhteen tai lattiaan. Hyōshigia käytetään muun muassa japanilaisen teatterin muodoissa kabukissa ja bunrakussa kiinnittämään katselijoiden huomio ja ilmoittamaan esityksen alkaminen. Samaan tarkoitukseen sitä käytetään myös sumopainissa.
Argentiinan ralli 1994

Argentiinan ralli 1994 (viralliselta nimeltään "14. Rally YPF Argentina") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1994. Kilpailu järjestettiin 30. kesäkuuta–2. heinäkuuta 1994. Kilpailu oli kauden kuudes ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . 
Kilpailuun lähti 90 autokuntaa, joista 25 pääsi maaliin.
Kilpailun kuluessa Auriol ja Sainz vaihtoivat kärkipaikkaa useaan otteeseen. Toyota lähetti kilpailuun kaksi autoa, Subaru lähetti kaksi ja Ford lähetti kolme. Mitsubishi Ralliart ei lähettänyt kilpailuun autoja, mutta Mitsubishi Germany lähetti kaksi N-ryhmän autoa, joista toisella kilpailivat naisten sarjassa kilpailevat Isolde Holderied ja Tina Thörner.
Skovgaard

Skovgaard on muun muassa seuraavien tanskalaisten henkilöiden sukunimi:
Ilmari Mustonen

Kaarlo Ilmari Mustonen (28. joulukuuta 1927 Oulujoki – 6. kesäkuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja autokorialan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Mustosen vanhemmat olivat selluloosankeittäjä Kaarlo Rafael Mustonen ja Saimi Sofia Finne. Hän avioitui 1954 Suoma Alma Heikkisen kanssa. Mustonen tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1948 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusosastolta 1954. Hän oli VW-Auto Oy:n huoltopäällikkö 1954–1956, Teijon Tehtaat Oy:n isännöitsijä 1957–1962, Oy Uusi Autokoriteollisuus Ab:n, vuodesta 1964 Oy Wiima Ab, paikallisjohtaja 1962–1965, Trailer-Auto Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja 1964–1972, Wihuri-Yhtymä Oy:n kehittelyosaston johtaja 1969–1976 ja Oy Wiima Ab:n toimitusjohtaja 1977–1987, omistaja 1979–1990 ja hallituksen puheenjohtaja 1987–1990. Mustonen oli myös Insinööritoimisto Kuljetusala Ky:n yhtiömies 1967–1995 ja Suomen Autoteollisuus Oy:n osakas 2004–2010 sekä Carrus Delta Oy:n osakas 2008–2020 ja hallituksen puheenjohtaja. Hänellä oli lisäksi liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Mustonen sai 1988.
Bihudi

Bihudi (), myös Bigudi () on holdingyhtiö 1+1 median vuodesta 2014 alkaen toiminut yksityinen valtakunnallinen television viihdekanava Ukrainassa.
1+1 mediayhtiö ja Bihudi kuuluvat Ukrainan suurimman rahoitus- ja teollisuusryhmän Privatin omistukseen, jota hallitsevat miljardööriliikemiehet Hennadi Boholjubov ja Ihor Kolomoiskyi. Bihudi lanseerattiin 1+1-mediakonsernin kesällä 2012 ostaman, Odessassa toimineen satelliittitelevisiokanavan Real TV Estaten pohjalta ja tuli tunnetuksi, kuin ilmainen naisten kanava sen jälkeen, kun kaikilla muilla oli jo oma kohdeyleisönsä, muun muassa perheet 1+1:llä, miehet 2+2:llä, nuoriso TET:llä ja lapset ja lapsiperheet PlusPlusilla. Valtakunnallinen televisio- ja radiotoimikunta ilmoitti Bihudin käynnistämisestä 18. joulukuuta 2013, johon mennessä tehtiin muutokset rajavastuuyhtiö Real Estate-TV LLC:n toimilupaan. Bihudin konseptin mukaan ohjelmaa luvattiin 18 tuntia vuorokaudessa, josta ulkomaista 6 tuntia ja oman tuotannon ohjelmia 4 tuntia 36 minuuttia. Suurin osa eli 8 tuntia 30 minuuttia lähetyksestä olisi elokuvanäytöksiä, ja viihde- ja musiikkiohjelmat olisi 5 tuntia 20 minuuttia päivässä. Taide-, kulttuuri-, tiede- ja koulutusohjelmia esitetään 1 tunti 44 minuuttia ja lastenohjelmia 36 minuuttia päivässä. Lisäksi konsepti sisälsi mainontaa 3 tuntia 36 minuuttia sekä 30-minuuttisten tiedotteiden lisäksi puhelinmarkkinointia 1 tunti 30 minuuttia päivässä.
Real TV Estate -kanavalla aloittaneesta Bihudista ilmoitettiin 13. tammikuuta 2014, jolloin kanavan yleisenä tuottajana aloitti Olena Tovstenko. Heinäkuusta 2015 alkaen tv-kanava Bihudia johti Ivanna Naida, joka toimi myös PlusPlus-kanavan yleisenä tuottajana. Bihudi on viihdekanava 18–54-vuotiaille naisille. Joidenkin lähteiden mukaan kanavan keskimääräinen päivittäinen katsojamäärä kesäkuussa vuonna 2016 oli 1,725 miljoonaa, joista 1,048 miljoonaa oli yli 18-vuotiaita naisia. Sen lähetyssisältöön kuuluu ukrainalaisia, intialaisia, turkkilaisia ja muita ulkomaalaisia televisiosarjoja rakkaudesta ja naisista, perhemelodraamoja ja sosiaalisia aiheita, komediaohjelmia, ukrainalaisen TV-tuotannon sarjoja ja 1+1-ryhmän oman tuotannon naisyleisölle suunnattua ohjelmaa. Joidenkin lähteiden mukaan kanavan välityksellä voi seurata erilaisia viihde-esityksiä ukrainalaisten liike-elämän tähtien kanssa, ja se on miellyttäväksi taustaksi kotitöiden toimittamiseen.
Turkkilais-venäläisten tv-sarjojen Bihudi muutti televisiolähetystensä kuvaformaatin tavallisesta 4:3:sta laajempaan 16:9-kuvasuhteeseen 4. huhtikuuta 2017, jolloin se samana vuonna nousi katsotumpien kanavien joukossa sijalta 24 sijalle 22. Vuonna 2021 Bihudi oli takaisin sijalla 28. 1+1 media ilmoitti 4. lokakuuta 2022 Bihudi-televisiokanavan käynnistävän täysimittaisen ”Pidä huolta itsestäsi” -promokampanjan tukeakseen ukrainalaisia naisia. Nykyisin kanava toimii digitaalisia televisio- ja radiolähetyksiä tarjoavan Astra A4 -viestintäsatelliitin taajuuksilla ja viestintä tapahtuu symbolinnopeudella 27 500.
Cervavitus

 "Cervavitus" on sukupuuttoon kuollut suku, joka kuului hirvieläinten heimoon. Tähän sukuun kuuluneita lajeja eli myöhäiseltä Mioseeniltä Plioseenille Euroopasta Keski-Aasiaan ja Kiinaan ulottuneella alueella. Eteläisessä Kiinassa niitä esiintyi vielä Pleistoseenin aikana. Tämä suku oli läheistä sukua nykyisille isokauriille ("Cervus").
Out of the Woods

Out of the Woods on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale ja single albumilta "1989". Kappaleen ovat säveltäneet ja tuottaneet Swift ja Jack Antonoff. Kappale julkaistiin promosinglenä 14. lokakuuta 2014. Siitä tuli albumin kuudes virallinen single 19. tammikuuta 2016.
Kappale nousi listoille useissa maissa, mutta sen menestys oli vaatimattomampaa kuin albumin aiempien singlejen. ”Out of the Woods” oli Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalla 18. Suomessa kappale ei noussut viralliselle singlelistalle, mutta oli latauslistalla sijalla 24. Kappale oli listoilla myös muun muassa Kanadassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Single on myynyt platinaa muun muassa Yhdysvalloissa ja Australiassa.
”Out of the Woods” on synthpop-kappale, jossa on vaikutteita 1980-luvun musiikista. Kappale kertoo päättyneestä suhteesta ja perustuu Swiftin omiin kokemuksiin. Hänen mukaansa kappale kertoo suhteesta, joka päättyi liian pian pelkojen ja ulkoisten paineiden takia. Kappaleessa mainitaan onnettomuus, joka on sekä tosielämän tapahtuma että metafora. Swift ei ole vahvistanut laulun kohteen henkilöllisyyttä, mutta mediassa on tulkittu kappaleen tarinan perusteella, että kappale kertoo Swiftin ja laulaja Harry Stylesin suhteesta.
Kappaleelle kuvattiin musiikkivideo Uudessa-Seelannissa. Sen on ohjannut Joseph Kahn. Videossa Swift taistelee susia, tulta ja muita luonnonilmiöitä vastaan.
Vuonna 2023 Swift teki kappaleesta uuden levytyksen ”Out of the Woods (Taylor’s Version)” albumin uudelle versiolle "1989 (Taylor’s Version)". Uusi versio nousi Billboard 100 -listalla sijalle 16.
New Romantics (kappale)

New Romantics on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale vuodelta 2014. Kappaleen ovat säveltäneet Swift, Max Martin ja Shellback. Martin ja Shellback toimivat kappaleen tuottajina. Kappale julkaistiin bonusraitana albumin "1989" deluxe-painoksella 27. lokakuuta 2014. Siitä tuli albumin seitsemäs ja viimeinen virallinen single 23. helmikuuta 2016.
Kappale nousi listoille useissa maissa, mutta sen kaupallinen menestys jäi vaatimattomammaksi kuin albumin aiempien singlejen. Kappale nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 46. Single on myynyt Yhdysvalloissa kultalevyn verran. Yhdysvaltojen lisäksi kappale oli muun muassa Australian, Belgian ja Kanadan singlelistoilla. Se on myynyt Australiassa kaksinkertaista platinaa.
”New Romantics” on tyyliltään synthpop-musiikkia. Sillä on vaikutteita 1980-luvun popista. Kappaleen nimi tulee New Romantic-liikkeestä, joka oli popmusiikin ja -kulttuurin tyylisuunta 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa.
”New Romantics” sai kriitikoilta erinomaiset arviot. Esimerkiksi Rolling Stone laittoi sen toiseksi vuoden 2014 parhaiden kappaleiden listallaan. Useat kriitikot ovat kirjoittaneet, että kappaleen olisi pitänyt olla mukana albumin standardipainoksella.
Kappaleen musiikkivideo on kooste vuoden 2015 "The 1989 World Tour" -kiertueella kuvatuista esityksistä ja backstage-materiaalista. Live-versio kappaleesta on mukana konserttielokuvassa "1989 World Tour Live".
Swift levytti kappaleen uudelleen nimellä ”New Romantics (Taylor’s Version)” vuonna 2023. Se julkaistiin albumin uudella versiolla "1989 (Taylor’s Version)". Tällä kertaa kappale on mukana albumin standardipainoksella. Uusi levytys nousi Billboard Hot 100 -listan sijalle 16.
Kuubansirkku

Kuubansirkku ("Torreornis inexpectata") on sirkkuleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Kuubassa.
Koko ja ulkonäkö.
Kuubansirkku kasvaa 16–17 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruumiinrakenteeltaan laji on tukevahko ja pitkäpyrstöinen. Lajin pää on harmaa, ja siinä on tumma viiksijuova. Päälaki on punaruskea. Linnun selkä ja siivet ovat ruskehtavan harmaat ja niissä on tummia juovia. Kuubansirkun rinta ja kyljet ovat vaaleanharmaat, ja vatsa on vaaleankeltainen. Alalajin "T. i. varonai" värisävyt ovat muita kirkkaammat.
Levinneisyys ja elintavat.
Kuubansirkun alalajeista nimialalaji "T. i. inexpectata" elää Zapatan alueella Länsi-Kuubassa, "T. i. sigmani"a tavataan Guantánamon rannikolla ja "T. i. varonai" esiintyy vain Cayo Cocon ja Cayo Romanon saarilla. Lajin elinympäristöä ovat pensaikkoiset ruohomaat ja Zapatan alueella soiset mangrovemetsät. Linnun ravintoa ovat siemenet, hedelmät, hyönteiset, hämähäkit ja nilviäiset. Kuubansirkun pesimäkausi on maaliskuulta heinäkuulle. Kuppimainen pesä sijaitsee maassa heinätuppaan juurella. Naaras munii kahdesta neljään sinertävää munaa.
Kuubansirkku luokitellaan silmälläpidettäväksi, ja kannan kooksi arvioidaan 1 000–2 500 yksilöä. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen rakentamisen ja maastopalojen vuoksi.
Mount Longonotin kansallispuisto

Mount Longonotin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Keniassa, noin 90 km Nairobista. Sen keskiössä on sammunut tulivuori Mount Longonot, joka kohoaa Itä-Afrikan hautavajoaman reunalla. Vuoren kraatterissa kasvaa tiheää metsää, ja kraatterin reunalta on näköalat hautavajoaman yli Naivashajärvelle asti. Vuoren korkeus on 2 776 m. Lähellä sen huippua on 8 x 12 km kokoinen kaldera. 
Puistossa tavattavia nisäkkäitä ovat puhvelit, leijonat, leopardit, seeprat, kirahvit, gasellit ja erilaiset antiloopit.
Gustaf Eklundh

Gustaf Woldemar Eklundh (18. marraskuuta 1858 Fellingsbro, Örebron lääni, Ruotsi – 16. toukokuuta 1942 Helsinki) oli ruotsalaissyntyinen Suomeen muuttanut insinööri ja öljyalan yritysjohtaja. 
Gustaf Eklundhin vanhemmat olivat ruukinomistaja Lars Petter Eklundh ja Aurora Didon. Hän valmistui insinööriksi 1878 Chalmersin teknillisestä korkeakoulusta ja toimi sitten ruukininsinöörinä ensin Ruotsissa ja vuodesta 1883 Suomessa muun muassa Värtsilän tehtailla. Hänestä tuli Suomen kansalainen ja vuonna 1889 hän siirtyi Pietariin insinööriksi Ludvig Nobelin mekaanisten verstaiden palvelukseen. Vuonna 1892 Eklundh siirtyi sitten Pietarista Bakuun Nobelin veljesten öljy-yhtiön palvelukseen. Hän oli Bakussa aluksi öljyporauspäällikkönä ja toimi viimeksi 1904–1906 Nobelin Bakun laitosten johtajana asuen perheineen Villa Petroleassa Bakussa. Eklundhin toimesta noin satakunta suomalaista insinööriä ja teknikkoa siirtyi tänä aikana Bakuun Nobelin toiminimen palvelukseen.
Eklundh oli 1906–1912 Nobel-konsernin hallituksen puheenjohtajana Pietarissa ja 1912–1918 Royal Dutch Shellin venäläisen tytäryhtiön "The Ural Caspian Oil Companyn" toimitusjohtajana. Eklundhin aikana yhtiölle valmistui Dossoriin Emban alueelle Kaspian meren pohjoispuolelle suuri öljyntuotantolaitos, joka koostui porauskentästä, voimalaitoksesta, öljyn varastointisäiliöistä ja öljyputkista. Hänellä oli täälläkin avustajinaan suomalaisia insinöörejä ja siinä vaiheessa kun bolsevikit ottivat Venäjän vallankumouksen jälkeen yhtiön laitokset haltuunsa oli laitoksiin liittyneessä Dossorin kaupungissa jo 4 000 asukasta.
Eklundh muutti lokakuun vallankumouksen jälkeen Suomeen. Hän toimi 1918–1942 Royal Dutch Shellin edustajana Suomessa ja osallistui muun muassa Shellin edustajana Pariisissa 1922 pidettyyn öljyalan konferenssiin sekä tarkasti Shellin laskuun Romanian öljykenttiä. Hän hoiti myös Ison-Britannian hallituksen öljyalaan liittyneitä toimeksiantoja. Eklundh omisti Espoon Nuuksiossa Konungsin tilan ja hän otti osaa Espoon kunnalliselämään lukuisissa luottamustehtävissä.
Gustaf Eklundh oli naimisissa vuodesta 1884 suomalaisen serkkunsa Wivi Winterin (1862–1939) kanssa. Heidän poikansa Lars Gustaf Georg Eklundh (1885–1943) valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1908 ja toimi sitten insinöörinä "The Ural Caspian Oil Companyn" öljykentillä Venäjällä 1912–1918. Hän pakeni Venäjältä Suomeen 1918 ja oli sitten ensin Ekströmin koneliikkeen palveluksessa ja sen jälkeen vuodesta 1924 alkaen Orimattilan villatehtaan toimitusjohtajana ja Suomen Kiviteollisuus Oy:n johtajana. Hän kuoli sydänkohtaukseen 57-vuotiaana helmikuussa 1943. Lars Eklundh oli naimisissa opettaja Kerstin Eklundh o.s Furuhjelmin (1891–1984) kanssa jonka elämästä pojanpoika näyttelijä Riko Eklundh teki kuunnelmasarjan Ylelle. Sarjan pohjalta vuonna 2018 Riko Eklundh julkaisi myös kirjan nimeltä "Flickan skall uppleva historia" (suomeksi "Tytön on koettava historiaa").
Luettelo Kroatian kansallispuistoista

Luettelo Kroatian kansallispuistoista sisältää tietoa Kroatian kahdeksasta kansallispuistosta.
Alexandra (Kreikan ja Tanskan prinsessa)

Kreikan ja Tanskan prinsessa Alexandra (suuriruhtinatar "Aleksandra Georgijevna)"; (30. elokuuta 1870 Mon Repó, Korfu, Kreikan kuningaskunta – 24. syyskuuta 1891 Moskova, Venäjän keisarikunta) oli Kreikan ja Tanskan prinsessa, ja avioliiton myötä venäläinen suuriruhtinatar.
Suku ja lapsuus.
Alexandra oli Kreikan kuningas Yrjö I:n ja suuriruhtinatar Olga Konstantinovnan kolmas lapsi ja vanhin tytär. Hänellä oli seitsemän sisarusta, joista vanhin veli Konstantin I oli Kreikan kuningas vuosina 1913-1917 ja 1920-1923. Nuorempi sisar Marie oli avioitunut suuriruhtinas Georgi Mihailovitš Romanovin kanssa sekä veljet Andreas että Nikolaos, joka avioitui suuriruhtinatar Jelena Vladimirovna Romanovan kanssa. 
Alexandran isä ei ollut syntyperäinen kreikkalainen, hän oli tanskalainen prinssi Christian Wilhelm von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg, ja hänet oli valittu Kreikan valtaistuimelle 17-vuotiaana. 
Kreikan kuninkaallinen perhe ei ollut kuninkaallisten standardien mukaan rikas ja he elivät yksinkertaisesti. Kuningas Yrjö oli hiljainen mies, mutta vastoin tuon aikakauden yleistä lähestymistapaa hän uskoi onnellisiin vilkkaisiin lapsiin. Alexandra ja hänen sisaruksensa käyttivät Ateenan kuninkaallisen palatsin pitkiä käytäviä kaikenlaisiin leikkeihin, ja joskus kuningas itse johti "sisä pyöräilyä". Brittiläiset lastenhoitajat kasvattivat heidät englanniksi, ja lasten ensimmäinen kieli oli, mutta he puhuivat kreikkaa keskenään. He oppivat myös saksaa ja ranskaa. 
Tulevaan puolisoonsa suuriruhtinas Paul Aleksandrovitšiin hän oli tutustunut, kun tämä vietti talvet Kreikassa toistuvien hengitystiesairauksiensa vuoksi. Kreikan kuninkaallinen perhe vietti myös usein lomia Romanovien kanssa vieraillessaan sukulaisten luona Venäjällä tai Tanskassa. Heidän kihlauksensa julkaistiin 10. marraskuuta 1888. 
Avioliitto ja lapset.
Hänet vihittiin 18-vuotiaana kesäkuussa 1889 serkkunsa suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš Romanovin kanssa, joka oli Venäjän keisariAleksanteri II:n ja keisarinna Maria Aleksandrovnan nuorin poika ja keisariAleksanteri III:n nuorin veli. 
Aleksandralle ja Pavelille syntyi kaksi lasta:
Suuriruhtinatar Aleksandra Georgijevna kuoli 21-vuotiaana Moskovassa 24. syyskuuta 1891. Hän menehtyi tajuihinsa tulematta kuusi päivää sen jälkeen, kun oli synnyttänyt poikansa, joka syntyi ennenaikaisesti pihtisynnytyksellä Aleksandran ollessa seitsemännellä kuulla raskaana ja kärsiessä raskausmyrkytyksestä. Ruumiinavauksessa paljastui munuaistulehdus ja sydämen vajaatoiminta.
Hänet haudattiin Pietari-Paavalin linnoituksen kirkkoon Pietarissa.
Perintö.
Hänen leskensä lähti pitkäaikaisen rakastajattarensa Olga Valerianovna Palein ja yhteisten lastensa kanssa maanpakoon ulkomaille, jossa vuonna 1902 he menivät naimisiin. Suuriruhtinas Pavel jätti lapset Marian ja Dmitrin Venäjälle veljensä Sergei Aleksandrovitš Romanovin ja tämän puolison Elisabet Fjodorovnan kasvatettaviksi.
Tiesa

Tiesa (”Totuus”) oli vuosina 1917–1994 ilmestynyt liettuankielinen sanomalehti. Se oli neuvostoaikana Liettuan SNT:n johtava päivälehti. 
Lehti perustettiin Pietarissa huhtikuussa 1917 bolševikkien liettualaisjärjestöjen äänenkannattajaksi. Vuonna 1918 se ilmestyi Moskovassa, vuonna 1919 vähän aikaa Liettuan ja Valko-Venäjän kommunistisen puolueen lehtenä Vilnassa ja sen jälkeen Raseiniaissa.
"Tiesa" oli 1920- ja 1930-luvuilla Liettuan kommunistisen puolueen maanalainen äänenkannattaja. Sitä painettiin Kaunasissa, Königsbergissä, Skotlannissa ja Smolenskissa. Liettuan neuvostomiehityksen jälkeen lehti ilmestyi vähän aikaa Kaunasissa nimellä "Liaudies balsas". Kesäkuussa 1940 se otti takaisin käytöön alkuperäisen nimensä. Toisen maailmansodan aikana vuosina 1942–1944 lehteä julkaistiin Moskovassa.
Sodan jälkeen "Tiesasta" tuli Neuvosto-Liettuan johtava päivälehti. Se ilmestyi Vilnassa kuudesti viikossa Liettuan kommunistisen puolueen keskuskomitean, tasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattajana. Lehden levikki oli 311 000 kappaletta vuonna 1987.
Liettuan itsenäistyessä vuona 1990 "Tiesasta" tuli Liettuan demokraattisen työväenpuolueen äänenkannattaja. Se yhtiöitettiin vuonna 1992. Lehden levikki oli 50 000 kappaletta vuonna 1994, jolloin se sai nimen "Diena". Lehti lakkasi ilmestymästä vuonna 1996.
Siemens Gamesa

Siemens Gamesa Renewable Energy S.A. eli SGRE tai lyhyemmin "Siemens Gamesa" on kansainvälinen ja pörssilistattu saksalais-espanjalainen tuulivoimalaitoksien valmistaja, jonka kotipaikka on Espanjan Zamudiossa lähellä Bilbaoa. Yritys on Siemens Energyn tytäryhtiö, joka muodostui Siemens Wind Powerin ja Gamesa Corporación Tecnológican fuusiossa vuonna 2017. Yhtiö on yhdessä Vestasin, Goldwindin, GE Windin ja Envisionin kanssa maailman johtavia tuulivoimaloiden valmistajia .
Historiaa.
Fuusiosta tiedotettiin heinäkuussa 2016, jolloin Siemens ja Gamesa tiedottivat siitä yhdessä. Siemens Gamesassa Siemensin osuudeksi tuli 59 % ja Gamesan 41 % osakkeista, kun Siemens maksoi järjestelyssä miljardi euroa Gamesan osakkeenomistajille. Uusi yhteisyritys muodostettiin Gamesan organisaation pohjalle ja se listattiin Madridin pörssiin noin 20 miljardin euron arvoisena.
Fuusioituneiden yrityksillä on vanhat juuret Tanskassa ja Espanjassa. Gamesa perustettiin vuonna 1976 Grupo Auxiliar Metalúrgicon ja Siemens Wind Power vuonna 1980 Bonus Energyn nimisenä. Bonus Energy esitteli ensimmäisenä merituulivoimalaitokset vuonna 1991 samaan aikaan, kun Gamesa kiinnostui ilmailu- ja avaruustoiminnasta. Gamesa käynnisti tuulivoimaloita valmistavan tehtaansa vuonna 1994. Vuosina 1994–2001 tekivät Gamesa ja Vestas yhteistyötä ja Vestas omisti Gamesan osakkeista noin 40% . Sekä Gamesa että Bonus kasvoivat voimakkaasti. Siemens osti Bonus Energyn vuonna 2004 ja liittyi näin mukaan tuulivoimaliiketoimintaan. Gamesa luopui vuonna 2006 ilmailu- ja avaruustoiminnasta ja keskittyi pelkästään tuulivoimaan. Kumpikin yritys laajensi toimintaansa ja kilpailivat samoista maailmanmarkkinoista fuusioon asti.
Putaankankaan tuulivoimapuisto

Putaankankaan tuulivoimapuisto on Lapissa Simon Kuuselanmäen Putaankankaalla sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 3 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 9 megawattia. Voimalat on rakentanut Tuuliwatti Oy ja ne omistaa Aalto Wind No 1 Ltd. Oy.
Yleistä.
Tuulivoimapuisto sijaitsee valtatien 4 eteläpuolella parin kilometrin päässä Simon asemanseudulta. Tuulivoimalat sijaitsevat puolen kilometrin etäisyydellä toisistaan ja voimalaitoksien väliin jäävän alueen pinta-ala on 14 hehtaaria. Voimalat sijaitsevat noin 10 metriä mpy. Tuulipuistosta on tieyhteys etelään Kuuselanmäelle yhdystiehen 19504, joka alkaa Simon asemanseudulta.
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa Vestas V112-mallia, jonka napakorkeus on 119 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 112 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,0 megawattia.
Tuulivoimaloiden sähkö muunnetaan 20 kilovoltin jännitteeseen ja siirretään maakaapeleilla Rantakairan Sähkö Oy:n Simon sähköasemalle, josta sähkö johdetaan kantaverkkoon.
Historiaa.
Tuulivoimalat valmistuivat vuonna 2012. Nykyisen omistaja Aalto Wind No 1 Ltd. Oy on rekisteröitynyt kaupparekisteriin maaliskuussa 2018.
Kaarle Julius Saarinen

Kaarle Julius Saarinen (12. helmikuuta 1868 Pori – 15. marraskuuta 1938 Mikkeli) oli suomalainen kansakoulunopettaja, suomentaja ja esperantisti.
Saarinen kävi kansakoulun ja kolme luokkaa Porin lyseota. Hän sai päästötodistuksen Jyväskylän seminaarista vuonna 1893. Hän oli sitten opettajana Mikkelin maalaisseurakunnan Harjumaan koululla 1889–1890, Pylkönmäen kirkonkylän ja Saarijärven Honkolan kansakouluissa ja 1893–1894 Laukaassa Kuusankosken kasvatuslaitoksessa. Saarinen muutti 1894 Tampereelle ja toimi sitten opettajana kaupungin kansakouluissa vuoteen 1931 saakka. Saarinen oli lisäksi tuntiopettajana useissa Tampereen oppikouluissa, kauppa-apulaiskoulussa, työväenopistossa ja käsityöläiskoulussa ja opetti niissä englantia, ruotsia, esperantoa, kaunokirjoitusta ja uskontoa. Hän teki opintomatkan vuonna 1901 Englantiin ja Skotlantiin.
Saarinen oli Tampereen kansakoulujen johtokunnassa opettajiston edustajana ja kuului Tampereen klassillisen lyseon vanhempainneuvostoon sekä oli kirkkoneuvoston jäsenenä. Hän oli muutamia vuosia Tampereen taksoituslautakunnan ja kasvatuslautakunnan sihteerinä. Saarinen suomensi muutamia kirjoja englannin kielestä ja harrasti erityisesti kansainvälistä kieltä esperantoa.
Saarinen kirjoitti rauhanasiasta vuonna 1907 Tampereella perustetun Suomen Rauhanliiton Väinämöinen-lehteen 1909–1911. Vuosina 1910–1911 hän laati kansainvälisellä Ido-apukielellä lehden kuhunkin numeroon selostuksen edellisen numeron sisällöstä, jotta ulkomaisetkin rauhanystävät saisivat tietoa Suomen rauhanliikkeestä. Lehden ilmestyminen päättyi kuitenkin 1911 kustantajan konkurssiin. 
Suomennoksia.
Nimellä "K. J. Saarinen":
Hindi Medium

Hindi Medium on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen draamakomediaelokuva, jonka on kirjoittanut ja ohjannut Saket Chaudhary. Pääosia näyttelevät Irrfan Khan, Saba Qamar, Dishita Sehgal, Deepak Dobriyal ja Amrita Singh. Delhiin sijoittuva elokuva keskittyy pariskunnan taisteluun saada tyttärensä arvostettuun englanninkieliseen kouluun noustakseen yhteiskunnassa.
Vastaanotto.
Box Office India julisti "Hindi Mediumin" ”hitiksi”.
Dorudon

 "Dorudon" on sukupuuttoon kuollut muinaisvalaisiin kuulunut suku. Siihen kuuluneita lajeja esiintyi Eoseenin loppupuolella. Ne olivat aikoinaan vallitsivimpia petoeläimiä ja ne saalistivat muita merinisäkkäitä ja kaloja. Tämä suku muistutti paljolti sukua Basilosaurus. Dorudon erosi nykyisistä valaista pään muodon ja hampaiden osalta. Kuono oli pitkä ja hampaissa oli erotettavissa etu-, kulma ja poskihampaat. Dorudonilla oli nykyisten valaiden kaltaisia piirteitä sikäli, että takaraajat olivat pienentyneet selvästi ja lantioluu ei ollut sidoksissa selkärangan pääosaan.
Today Was a Fairytale

Today Was a Fairytale on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale vuodelta 2010. Swift säveltänyt kappaleen yksin ja tuottanut sen Nathan Chapmanin kanssa. Kappale julkaistiin singlenä 19. tammikuuta 2010.
”Today Was a Fairytale” on mukana elokuvassa "Ystävänpäivä" (Valentine’s Day), jossa Swift esiintyy sivuosassa. Se on tyyliltään romanttinen country pop -kappale.
”Today Was a Fairytale” pääsi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan kakkossijalle. Se oli iTunesissa ladatuimpien kappaleiden listan kärjessä. Kappale oli suosittu myös Kanadassa ja Australiassa. Se nousi Kanadassa listaykköseksi ja Australiassa sijalle 3. Kappale on myynyt platinaa Yhdysvalloissa ja Australiassa.
Swift levytti kappaleen uudelleen vuonna 2021 nimellä "Today Was a Fairytale (Taylor’s Version)". Uusi versio lisättiin hänen albumilleen "Fearless (Taylor’s Version)".
Adventtiseppele

Adventtiseppele eli adventtikranssi () on joulun odotukseen liittyvä saksalainen perinne. Havuista tehdyssä seppeleessä on neljä kynttilää, joita sytytetään adventtisunnuntaisin. Ensimmäisenä adventtina sytytetään yksi kynttilä, toisena kaksi ja kolmantena kolme. Viimeisenä adventtisunnuntaina sytytetään kaikki neljä kynttilää.
Ensimmäisen adventtiseppeleen teki teologi Johann Hinrich Wichern vuonna 1839 Hampurissa. Hän halusi helpottaa joulun odotusta johtamassaan Rauhes Haus -lastenkodissa. Wichern otti kärrynpyörän ja kiinnitti siihen 23 kynttilää – yhden jokaiselle päivälle ensimmäisestä adventtisunnuntaista jouluaattoon. Adventtisunnuntaille oli valkoiset kynttilät, kun taas muille päiville oli punaiset, pienemmät kynttilät. Wichern ripusti seppeleen lastenkodin rukoushuoneeseen.
Alkuperäisessä adventtiseppeleessä kynttilöiden määrä vaihteli vuodesta toiseen välillä 22–28, riippuen jouluaaton ajankohdasta. Noin vuodesta 1860 Wichern koristeli seppeleen pihdan havuilla. 1900-luvun alussa adventtiseppeleet yleistyivät saksalaisissa kirkoissa ja kodeissa. Jossain vaiheessa kynttilöiden määrä laski ja vakiintui neljään. Seppele syntyi alun perin Hampurin protestanttisissa piireissä, mutta ensimmäisen maailmansodan jälkeen tapa levisi kirkkokunnasta riippumatta Saksan eteläosiin asti. Sanotaan, että katolilaisessa kirkossa adventtiseppele ripustettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1925 Kölnissä. Tapa kuitenkin yleistyi katolilaisissa kirkoissa vasta toisen maailmansodan jälkeen.
Adventtiseppeleet ovat levinneet myös Saksan ulkopuolelle, ja niitä valmistetaan nykyään useista eri materiaaleista, kuten muovista ja kankaasta. Adventtiseppeleet ovat yleisiä Keski-Euroopassa, ja eri maihin ja maakuntiin on muodostunut erilaisia perinteitä kynttilöiden värien suhteen. Kynttilät voivat olla esimerkiksi violetteja adventin liturgisen värin mukaisesti. Kynttilöiden symboliikalle on useita erilaisia selityksiä. On esimerkiksi sanottu, että Wichernin alkuperäisessä seppeleessä valkoiset kynttilät kuvastivat viattomuutta ja punaiset rakkautta. Neljä kynttilää voivat myös kuvata pääilmansuuntia, ja pyöreä seppele voi kuvastaa äärettömyyttä, ylösnousemusta ja yhteisöä. Kärrynpyörään liittyy myös esikristillisiä perinteitä, ja pyörää on pidetty muun muassa auringon symbolina.
Adventtiseppeleet saapuivat Saksasta myös Pohjoismaihin. Tanskassa adventtiseppeleistä tuli hyvin suosittuja, Suomessa ja Ruotsissa ei niinkään. Ruotsissa adventtiperinne muutti muotoaan, ja kyntteliköistä, joissa on vierekkäin neljä adventtikynttilää, tuli 1930-luvulla myyntimenestys. Aiemmin Ruotsissa oli jo ollut adventtikuusia, joiden perinne niin ikään saapui Saksasta. Kynttelikköjen muodossa adventtikynttilät ovat levinneet myös Suomeen, erityisesti ruotsinkielisen väestönosan keskuuteen. Myös saksalainen seppeleperinne on hiljakseen tehnyt tuloaan Suomeen, ja 2000-luvulla adventtiseppeleitä on myyty ainakin Lidlissä.
Benjamin Ajo

Benjamin Ajo (17. marraskuuta 1868 Ylitornio – 19. huhtikuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen asemapäällikkö ja suomentaja.
Benjamin Ajon vanhemmat olivat talollinen Isak Vilhelm Pirjetä ja Anna Margareta Ajo. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun yksityislyseosta 1887.
Ajo tuli valtionrautateiden palvelukseen 1888. Hän toimi kirjurina Sörnäisten asemalla vuodesta 1891 alkaen ja 1. kirjurina Tampereella vuodesta 1896. Ajo oli asemapäällikkönä Otalammilla 1901–1906, Tohmajärvellä 1906–1907, Urjalassa 1907–1927 ja Hämeenlinnassa 1927–1934. Hän jäi eläkkeelle 1934 ja muutti sitten Helsinkiin.
Ajo oli useita vuosia Urjalan kunnanvaltuuston jäsenenä ja Urjalan säästöpankin konttorin johtajana ja oli mukana perustamassa Urjalan suojeluskuntaa. Hän toimi useita vuosia Asemapäällikköyhdistyksen puheenjohtajana ja oli yhdistyksen kunniajäsen. Hän suomensi useita teoksia ja kirjoitti eri julkaisuihin suomalaisuus-, raittius- ja heimokysymysasioista. Ajo oli myös mukana perustamassa useita kirjastoja. Sortovuosina 1900-luvun alussa hän oli mukana harjoittamassa passiivista vastarintaa ja myöhemmin oli ajamassa Karjalan pakolaisten asiaa. Ajo oli Karjalan Sivistysseuran ainaisjäsen seuran perustamisesta lähtien. Ajo teki useita opintomatkoja moniin Europan maihin.
Benjamin Ajo oli naimisissa 1897–1935 Emilia Wilhelmina Erikssonin (k. 1935) kanssa.
Aiheesta muualla.
Benjamin Ajon lehtiartikkeleita nimellä "Benj. Ajo":
Leipiön tuulivoimapuisto 1

Leipiön tuulivoimapuisto 1 on Lapissa Simon Leipiössä sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 4 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 18 megawattia ja vuosituotanto noin 43 gigawattituntia . Voimalat on rakentanut Tuuliwatti Oy. Tuulipuiston omistaa Simo Leipiö Tuuli Ky, joka on Exilion Tuuli Ky:n tytäryhtiö , ja niitä operoi Operointi St1 Oy.
Leipiön tuulivoimapuistoja on kaksi muutakin, joista käytetään järjestysnumeroita 2 ja 3, mutta ne omistaa Gigawatti Oy.
Yleistä.
Tuulivoimapuisto sijaitsee valtatien 4 ja Oulu-Tornio-rautatien pohjoispuolella Vähä-Leipiön palon alueella noin 3 kilometriä luoteeseen Simon asemanseudulta. Merenranta sijaitsee 7 kilometriä etelässä. Pienen tuulipuiston pituus on 1,5 kilometriä, leveys 0,5 kilometriä, ja voimalaitoksein välisen alueen pinta-ala on 40 hehtaaria. Voimalat sijaitsevat 12–20 metriä mpy. Puiston alueella sijaitsee kalliolouhos, joka on täyttynyt vedellä. Tuulipuistoon tulee tie asemanseudun tieliittymästä.
Tuulivoimalaitokset ovat espanjalaisen Gamesan valmistamaa Gamesa G128-mallia, jonka napakorkeus on 140 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 128 metriä, ja jonka kapasiteetti on 4,5 megawattia.
Ensimmäisen vaiheen neljän tuulivoimalan sähkö kootaan 20 kilovoltin maakaapeleilla yhteen niiden luoteispuolella sijaitsevalle, Alimmaiselle Varesharjulle rakennetulle, sähköasemalle. Sen ylitse kulkee 110 kilovoltin Raasakka-Isohaara voimajohto.
Historiaa.
Tuuliwatti Oy alkoi suunnitella Simoon tuulivoimapuistoa Simon tuulivoimapuistot -hankeen nimellä Perämeren hyvien tuuliolosuhteiden vuoksi. Siihen sisältyi neljä hankealuetta, Karsikko, Leipiö, Halmekangas ja Onkalo, jo rakennetun Putaankankaan tuulivoimapuiston ja neljän ensimmäisen jo vuonna 2014 valmistuneiden Leipiön voimaloiden lisäksi . Lapin ELY-keskus vastaanotti ympäristöarviointiohjelman (YVA) tammikuussa 2013 ja siihen liittyvän selostuksen syyskuussa 2013. ELY-keskus antoi tästä lausuntonsa helmikuussa 2014. Leipiön tuulivoimapuiston ensimmäisen laajennuksen osayleiskaava hyväksyttiin kunnanvaltuustossa lokakuussa 2014.
Leipiön tuulivoimapuiston laajennus tarkoitti rakentamisen vaiheita 2 ja 3. Siihen oli ryhdytty jo ajoissa ja YVA-hanke oli käynnissä 2015. Leipiö 2-hankkeessa oli tarkoitus pystyttää voimalat kesällä ja syksylla 2016 ja ryhtyä sähköntuotantoon vuonna 2017 . Kun Tuuliwatti Oy päätettiin hajottaa, jaettiin tuulivoimapuistot lokakuussa 2020 joko St1 Nordicin Tuulivoltille tai S-ryhmän Gigawatille. Leipiö 1-vaihe päätyi Tuulivoltille, joka myi tuulipuistonsa heti eteenpäin uudelle yhtiölle Exilion Tuuli Oy, jolla puisto toimii yhtiön Simo Leipiö Tuuli Ky alla.
Lumokierrot

Lumokierrot ("Turbina") on kiertokasveihin kuvattu suku, joka nykyään luetaan osaksi elämänlankoja ("Ipomoea").
Suvun lajeja.
Turbina abutiloides = Ipomoea abutiloides
Turbina amazonica = Ipomoea amazonica
Turbina bracteata = Ipomoea porphyrea
Turbina cordata = Ipomoea sericosepala
"Turbina corymbosa" = atsteekkilumokierto "Ipomoea corymbosa"
Turbina holubii = Ipomoea holubii
Turbina inopinata = Ipomoea inopinata
Turbina longiflora = Ipomoea mozambicensis
Turbina oblongata = Ipomoea oblongata 
Turbina oenotheroides = Ipomoea oenotheroides
Turbina perbella = Ipomoea perbella
Turbina racemosa = Ipomoea racemosa
Turbina robertsiana = Ipomoea robertsiana
Turbina shirensis = Ipomoea shirensis 
Turbina stenosiphon = Ipomoea stenosiphon 
Turbina stenosiphon var. pubescens = Ipomoea stenosiphon var. pubescens 
Turbina suffruticosa = Ipomoea suffruticosa
Adolf Slaby

Adolf Slaby (1849–1913) oli saksalainen sähköinsinööri. Hän oli vuodesta 1882 sähkötekniikan professorina ja 1894–1895 rehtorina Charlottenburgin teknillisessä korkeakoulussa. Hänet nimitettiin 1902 kunniaprofessoriksi Berliinin yliopistoon. Hänen ansionsa lennättimen alalla ovat merkittävät.
Elisabeth de Lisitzin

Elisabeth de Lisitzin (3. maaliskuuta 1904 Moskova, Venäjän keisarikunta – 5. tammikuuta 1996 Porvoo) oli suomalainen toimittaja, tulkki ja Suomen ensimmäinen naisdiplomaatti, koulutukseltaan ekonomi ja lakitieteen lisensiaatti.
Elisabeth de Lisitzinin vanhemmat olivat vuori-insinööri, filosofian maisteri ja toimitusjohtaja Gregorius Lisitzin ja Eugenie Maria de Ratomska. Hänen sisarensa oli filosofian tohtori, talassologi Eugenie Lisitzin. Perhe asui vuori-insinöörinä toimineen isän työn vuoksi eri maissa ja de Lisitzin aloitti koulunsa Dresdenissä Saksassa. Hän kävi sitten Pietarissa ruhtinatar Obolenskajan hienostokoulua hankkien sieltä monipuolisen kielitaitonsa: de Lisitzin osasi kahdeksaa kieltä. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta tyttökoulusta 1923.
De Lisitzinistä tuli Suomen ensimmäinen naisdiplomaatti, kun hän työskenteli attaseana ulkoministeriössä 1930-luvun alussa. Hän toimi myös tulkkina sekä eri maiden Helsingin edustustojen lainopillisena neuvonantajana. Nainen ei voinut tuohon aikaan tehdä diplomaatin uraa ulkomailla.
De Lisitzin työskenteli Suomen Tietotoimiston toimittajana 1941–1952. Toisen maailmansodan päätyttyä hän toimi venäläisten tulkkina sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä. 1950-luvulla hän siirtyi vapaaksi toimittajaksi sekä "Kauneus ja terveys" -lehden toimittajaksi. Vuonna 1972 hän muutti Porvooseen.
Elisabeth de Lisitzinin ja Veikko Pohjanpellon tytär on taidemaalari ja kuvanveistäjä Maria de Lisitzin (s. 1946).
Aiheesta muualla.
Elisabeth Lisitzinin lehtiartikkeleita:
Hemsedalin kirkko

Hemsedalin kirkko () on Hemsedalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko. Sen suunnitteli arkkitehti Henrik Nissen ja se valmistui vuonna 1882.
Skogshorn

Skogshorn on vuori Hemsedalin kunnassa eteläisessä Norjassa. Sen korkein kohta on 1 728 metriä merenpinnan yläpuolella.
121 (luku)

121 (satakaksikymmentäyksi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 120 ja seuraa luku 122.
Viktor Ivanov

Viktor Myh’ailovitš Ivanov (, 31. tammikuuta 1909 Kozjatyn, Venäjän keisarikunta, nykyisen Vinnytsjan alue – 18. kesäkuuta 1981 Kiova, Ukraina) oli ukrainalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja proosakirjailia.
Hänen ohjaamansa elokuva "Za dvoma zaitsjamy" vuodelta 1961 (, suom. Kahden jäniksen jahtaaminen) valittiin vuonna 2021 Ukrainan elokuvahistorian sadan parhaan elokuvan listan sijalle 17.
Semi Pekki

Semi Pekki (s. 12.kesäkuuta 1973 Mänttä) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Pekki pelasi liigaurallaan neljässä seurassa. Hän aloitti uransa Ilveksen riveissä kaudella 1993-1994.
Neljän Ilveksessä pelatun kauden jälkeen Pekki siirtyi Hämeenlinnaan HPK:n riveihin. Hämeenlinnassa Pekki pelasi kaksi kautta. Kaudelle 1999-2000 Pekki siiryi pelaamaan I divisioonan Hyvinkään Ahmoihin ja pelasi tällä kaudella myös kolme liigaottelua lainalla Jokereissa ja toiset kolme Lappeenrannan SaiPassa. Hyvinkään Ahmoissa divaripelejä kertyi 19. Loppukaudeksi Pekki palasi Tampereelle Ilvekseen. Ilveksessä hän pelasi 26 peliä. Seuraavalle kaudelle Pekki palasi Hyvinkäälle pelaamaan uransa kolme viimeistä kautta. Hän päätti jääkiekkouransa kauteen 2003-2004, jolloin pelasi vain kaksi ottelua Ahmojen paidassa.
Kaikkiaan Pekki pelasi seitsemän kauden aikana 236 liigaottelua ja teki niissä 41 maalia ja 86 tehopistettä. Jäähyjä hänelle vihellettiin 110 minuuttia.
Juho Oskari Metsikkö

Juho Oskari Metsikkö (16. marraskuuta 1878 Mäntsälä – 14. syyskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja filosofian maisteri.
Oskari Metsikön vanhemmat olivat pientilallinen Vihtori Metsikkö ja Eriika Vahlstén. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1901, suoritti kasvatusopin tutkinnon sekä valmistui filosofian kandidaatiksi 1927 ja filosofian maisteriksi 1928. Hän teki opintomatkoja Ruotsiin ja Unkariin.
Metsikkö oli kansakoulunopettajana Kuopiossa 1904–1916 ja Helsingissä 1916–1941. Hän toimi myös Helsingin lääninvankilan opettajana 1920–1932 ja oli siveysopin opettajana niille kansakoululaisille jotka eivät osallistuneet uskonnon opetukseen. Metsikkö toimi Opettajain Lehden vastaavana toimittajana 1941–1948.
Metsikkö oli Kuopion kaupunginvaltuuston v.t. sihteerinä, opettajiston edustajana Kuopion kaupungin kansakoulun johtokunnassa 1906–1916, Kuopion seudun Opettajayhdistyksen sihteerinä 1912–1916 ja Suomen Opettajayhdistyksen asiamiehenä Kuopion piirissä 1911–1916. Helsingissä asuessaan hän oli Helsingin seurakuntain kirkkoneuvoston jäsenenä, Suomen Kansakoulunopettajain Liiton keskushallituksen jäsenenä, Helsingin Kansakoulunopettajain Yhdistyksen johtokunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana sekä kansanopetuslaitosten opettajaneuvoston jäsenenä vuodesta 1930 alkaen. Metsikkö julkaisi kansakoulun uskonnon, siveysopin ja uskonnonhistorian opetusta käsitelleet teokset.
Oskari Metsikkö oli naimisissa vuodesta 1902 Saima Aallotar Kalliolan kanssa. Heidän tyttärensä oli seminaarinlehtori ja filosofian tohtori Taimi Metsikkö (s. 1908).
Julkaisuja.
Nimellä "J. O. Metsikkö":
Amrita Acharia

Amrita Acharia (, s. 1987 Kathmandu, Nepal) on norjalais-nepalilainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa Daenerys Targaryenin palvelijattaren Irrin roolista televisiosarjassa Game of Thrones, jossa hän näytteli kaksi kautta.
Acharia syntyi Nepalissa, Kathmandussa nepalilaisen gynekologi-isän ja ukrainalaisen arkkitehtiäidin perheeseen. Acharian ollessa seitsemänvuotias he muuttivat hänen isänsä työn takia Englantiin ja Acharian ollessa kolmetoistavuotias sieltä Norjaan. Hänen lapsuudessaan ja nuoruudessa usein vaihtuneiden asuinpaikkojen ja vanhempiensa vuoksi hän osaa puhua muun muassa nepalia, ukrainaa, venäjää, englantia ja norjaa.
Acharia on opiskellut Academy of Live and Recorded Arts -draamakoulussa Lontoossa.
Filmografia.
Lähde filmografialle:
Luettelo Irlannin kansallispuistoista

Luettelo Irlannin kansallispuistoista kertoo Irlannin tasavallan seitsemästä kansallispuistosta.
Deuteroitu asetoni

 Deuteroitu asetoni ((CD3)2CO), on asetoni, jossa kaikkien kuuden vetyatomin (H1) tilalla on deuteriumatomi (H2). Deuteroitua asetonia käytetään liuottimena muun muassa NMR-spektroskopiassa.
Valentyn Vasjanovytš

Valentyn Mykolajovitš Vasjanovytš (, 21. heinäkuuta 1971, Žytomyr, Ukrainan SNT) on moninkertaisesti palkittu ukrainalaisen nykyelokuvan ohjaaja, elokuvaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Hän opiskeli elokuva-alaa ja dokumenttielokuvan tekemistä Kiovan kansallisessa teatteri-, elokuva- ja televisioyliopistossa Ukrainassa. Vuonna 2007 hän valmistui Andrzej Wajdan elokuvaohjauksen mestarikoulusta Puolassa. 
Hänen kuvaamansa ja osatuottamansa viittomakielinen elokuva The Tribe – Heimo (2014) valittiin vuonna 2021 Ukrainan elokuvahistorian sadan parhaan elokuvan listan sijalle 4. Hänen ohjaamansa elokuva "Atlantis" (2019) () pääsi saman listan sijalle 11 ja ohjaus "Prysmerk" (, vapaa suom. "Hämärä"; 2014) listan sijalle 37-38/100. 
Ohjaajansa tunnetuimpiin elokuviin lukeutuva "Atlantis" (2019) sijoittuu vuoteen 2025. On kulunut vuosi kuvitellun Ukrainan ja Venäjän välisen sodan loppumisesta. Ukraina on voittanut sodan mutta samalla kaikki ovat hävinneet; elokuvan kuvaama sodanjälkeinen elämä on karua, kaikkialla sodan runtelemaa.
Belrain

Belrain on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 31 asukasta vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 8,31 neliökilometriä.
Maantiede.
Belrainin naapurikunnat ovat Érize-la-Brûlée, Nicey-sur-Aire, Raival, Ville-devant-Belrain ja Villotte-sur-Aire. Kunnan pinta-ala on 8,31 neliökilometriä ja korkeus merenpinnasta 258–352 metriä.
Väestö.
Vuonna 2020 Belrainin väkiluku oli 31. Vielä vuonna 2009 asukkaita oli 48. Vuonna 2007 kunnan asukkaista 63 prosenttia oli naisia ja 37 prosenttia miehiä. Suurin ikäryhmä oli 0–14-vuotiaat.
Christen Finbak

Christen Johannes Finbak (4. kesäkuuta 1904 Hemnes – 26. maaliskuuta 1954 Trondheim) oli norjalainen kemisti ja fyysikko. Hän valmistui vuonna 1936 Oslon yliopistosta, jossa häntä oli opettanut muun muassa Odd Hassel. Vuonna 1938 Finbak väitteli tohtoriksi aiheenaan molekyylien rotaatioliike kiteisissä aineissa. Vuodesta 1948 kuolemaansa saakka hän toimi teoreettisen kemian professorina Norjan teknillisessä korkeakoulussa. Hänen merkittävin akateeminen panoksensa oli elektronidiffraktion sektorimenetelmän kehittäminen.
Jørn Hoel

Jørn Hoel (s. 27. heinäkuuta 1957 Tromssa) on norjalainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hänen esikoisalbuminsa "Ubarbert" ilmestyi vuonna 1982. Vuonna 1987 hän sai Spellemannprisen-palkinnon albumistaan "Varme ut av is". Hoel on tehnyt paljon yhteistyötä lapsuudenystävänsä Steinar Albrigtsenin kanssa, ja he ovat julkaisseet kaksi yhteistä levyä.
Hoel valittiin vuoden tromssalaiseksi 1987.
Eva Bonnier

Eva Fredrika Bonnier (17. marraskuuta 1857 Tukholma – 13. tammikuuta 1909) oli ruotsalainen taidemaalari ja mesenaatti. Hän opiskeli ensin Kuninkaallisessa taideakatemiassa vuosina 1878–1883 ja sen jälkeen Pariisissa. Bonnier edusti realistista suuntausta ja erikoistui muotokuviin. Hän lopetti maalaamisen 1890-luvulla, minkä jälkeen hän toimi taidemesenaattina.
Yksityiselämä.
Bonnier seurusteli jonkin aikaa kuvanveistäjä Per Hasselbergin kanssa. He menivät kihloihin, mutta kihlaus purkautui ennen häitä. Hasselbergin kuoltua äkillisesti vuonna 1894 Bonnier adoptoi tämän juuri syntyneen aviottoman lapsen, Julia Hasselbergin.
Bonnierin isä oli kustantaja Albert Bonnier.