tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mätimarjapuu

Mätimarjapuu ("Muntingia calabura") on nopeakasvuinen trooppinen puu, joka kuuluu Muntingiaceae-heimoon. Se on kotoisin Meksikosta Etelä-Amerikan pohjoisosiin ulottuvalta alueelta, mutta sitä on laajalti istutettu muihin trooppisiin ja subtrooppisiin alueisiin sen hedelmien ja koristearvon vuoksi.
Ulkonäkö ja koko.
Mätimarjapuu kasvaa yleensä 7,5–12 metrin korkuiseksi ja muodostaa leveän, vaakasuoraan levittyvän latvuksen. Sen ainavihannat lehdet ovat vuorottaisia, pitkänomaisia tai suikeita, 5–12,5 cm pitkiä, hammaslaitaisia ja lyhyiden karvojen peittämiä. Pienet, valkoiset kukat, joiden halkaisija on noin 1,5–2 senttimetriä, koostuvat viidestä terälehdestä ja lukuisista keltaisista heteistä. Kukat kestävät vain yhden päivän, ja terälehdet putoavat iltapäivällä. Hedelmät ovat noin 1,5 senttimetrin läpimittaisia, kypsinä punaisia, ohutkuorisia ja sisältävät makeaa, ruskehtavaa hedelmälihaa, joka muistuttaa maultaan viikunaa.
Levinneisyys.
Mätimarjapuun alkuperäinen levinneisyysalue on trooppinen Väli- ja Etelä-Amerikka, mutta se on levinnyt laajalti trooppisille alueille, kuten Kaakkois-Aasiaan ja Karibialle. Se viihtyy monenlaisissa maaperissä ja sietää hyvin kuivuutta, mikä tekee siitä sopeutuvan erilaisiin ympäristöihin. Puu kasvaa nopeasti ja voi tuottaa hedelmiä ympäri vuoden, mikä lisää sen suosiota viljelykasvina. Luontaisessa elinympäristössään "Muntingia calaburaa" pidetään pioneerilajina.
Käyttö.
Mätimarjapuun hedelmät ovat syötäviä ja niitä voidaan nauttia tuoreina tai käyttää hillojen valmistukseen. Lehdet soveltuvat teeksi. Perinteisessä lääketieteessä kasvin eri osia on käytetty erilaisten vaivojen, kuten päänsäryn, vatsahaavojen ja hengitystieongelmien hoitoon. Puun pehmeää puuainesta käytetään maaseudun rakennusmateriaalina, ja kuoren kuituja hyödynnetään köysien valmistuksessa. Mätimarjapuuta kasvatetaan myös koristekasvina sekä hyödynnetään eroosion torjunnassa ja häiriintyneiden alueiden ennallistamisessa sen nopean kasvun ja sopeutumiskyvyn ansiosta.
Mätimarjapuuta voidaan lisätä siemenistä tai pistokkaista. Se kasvaa nopeasti ja voi saavuttaa neljän metrin korkeuden kahdessa vuodessa. Kasvi suosii kosteaa maaperää täydestä auringosta puolivarjoon eikä kestä suolaa.
Notholithocarpus densiflorus

Notholithocarpus densiflorus on ainavihanta puu tai pensas, joka kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltojen länsirannikolla, erityisesti Kaliforniassa ja lounaisessa Oregonissa. Pyökkien, tammien ja kastanjoiden tavoin se kuuluu pyökkikasvien heimoon.
Alun perin aasialaiseen "Lithocarpus"-sukuun luokiteltu "Notholithocarpus densiflorus" on molekyylitutkimusten perusteella siirretty omaan sukuunsa "Notholithocarpus".
Ulkonäkö ja koko.
"Notholithocarpus densiflorus" voi kasvaa vain metrin korkuisena pensaana tai puuna saavuttaen jopa 40 metrin korkeuden. Nuorena sillä on usein kartiomainen muoto. Nuoret versot ovat tiheän vaalean nukan peitossa, joka säilyy toisen kasvukauden ajan. 3–14 senttimetrin mittaiset ainavihannat lehdet ovat soikeita, paksuja, nahkamaisia ja voivat olla hienohampaisia. Hedekukat kasvavat yksittäin, emikukat tiheissä monikukkaisissa kukinnoissa. Kukissa on 5–6 verholehteä ja 10–12 hedettä. Hedelmä on 20–35 millimetrin mittainen pähkinä.
Kasvupaikat ja levinneisyys.
"Notholithocarpus densiflorus" viihtyy kosteilla rinteillä merenrantavuoristoissa, suosien rikkaita, kosteita maaperiä, mutta sietää myös jonkin verran kuivuutta vakiinnuttuaan. Se sietää varjoa ja voi kasvaa auringossa tai puolivarjossa. Sen luonnollinen levinneisyysalue ulottuu lounaisesta Oregonista Klamathvuorten kautta Etelä-Kaliforniaan, mukaan lukien Kaskadeille.
Ekologia.
Kasvin pähkinöitä käyttävät ravinnokseen muun muassa oravat, peurat, vapitit ja karhut. Puun tiheä juuristo auttaa vähentämään eroosiota, ja sen lehtikarike parantaa maaperän hedelmällisyyttä säätelemällä maaperän lämpötilaa ja lisäämällä mikrobien aktiivisuutta. Tyypillisiä seuralaislajeja ovat muun muassa jättiläispunapuu, keltamänty, pihdat, lännendouglaskuusi, sianpuolukat, kampasaniainen, tuoksiot, nukka-angervo, lännenjasmike, "Rhododendron macrophyllum" -alppiruusulaji ja herukat.
"Notholithocarpus densiflorus" on kärsinyt voimakkaasti versopoltteesta: vaikka kasvitauti sairastuttaa monien muidenkin sukujen puita ja pensaita ja ne toimivat sen väli-isäntinä, ainoastaan "Notholithocarpus densiflorukselle" ja joillekin tammilajeille tauti on tappava.
Käyttö.
Monet Kalifornian alkuperäiskansat ovat perinteisesti käyttäneet "Notholithocarpus densiflorus" -lajin pähkinöitä yhtenä tärkeimmistä ravinnonlähteistään. Pähkinät jauhettiin ja liotettiin tanniinipitoisuuden laskemiseksi ja valmistettiin sitten esimerkiksi keitoksi tai leiväksi, johon jäi tanniineista miellyttävä hapan maku. Pähkinät sisältävät suhteellisen paljon öljyä, ja tanniinipitoisuuden vuoksi pähkinöitä on käytetty myös nahanvalmistuksessa.
Rhododendron macrophyllum

Rhododendron macrophyllum on luontaisena Yhdysvaltain länsirannikolla kasvava alppiruusulaji.
"Rhododendron macrophyllum" on ainavihanta, 2–9 metrin korkuinen pystykasvuinen pensas tai pieni puu, jolla on harmaanruskea, karkeakuorinen runko. 2–3 vuotta säilyvät kaljut, yläpuolelta tummanvihreät ja alapuolelta vaaleammat, soikeat lehdet ovat 7–23 senttimetriä pitkiä ja 3–7,4 senttimetriä leveitä. Lehden tyvi on pyöreähkö. Kasvi kukkii huhti-toukokuussa; tiheissä 10–20 kukan kukinnoissa kasvavat kukat ovat violetteja, valkoisia tai vaalean violetinpunaisia, kellomaisia ja 2,8–4 senttimetrin mittaisia. Emi on tiheänukkainen.
"Rhododendron macrophyllum"in levinneisyysaluetta Pohjois-Amerikan länsiosat merenpinnan tasolta 2000 metrin korkeuteen etelässä Yhdysvaltain Kaliforniasta pohjoiseen Kanadan Brittiläiseen Kolumbiaan. Luontaisia kasvupaikkoja ovat vuorten huiput ja rinteet ja melko kuivatkin paikat, mutteivät koskaan vetiset notkelmat. Kasvi ei siedä liiallista aurinkoa eikä tuulta,
vaan vaatii puolivarjoisan kasvupaikan harvahkon havumetsän suojassa ja viihtyy parhaiten rannikon mereisessä ilmastossa.
Lajin löysi skotlantilainen kirurgi ja kasvitieteilijä Archibald Menzies vuonna 1792 Pohjois-Amerikan länsirannikolta, ja nykyisen tieteellisen nimen antoi Georg Don vuonna 1834 teoksessaan "General History of the Dichlanydeous Plants".
Archibald Menzies

Archibald Menzies (15. maaliskuuta 1754 – 15. helmikuuta 1842) oli skotlantilainen kirurgi ja kasvitieteilijä.
Menzies syntyi Weemissä, Skotlannissa, James Menziesille ja hänen vaimolleen Annille 15. maaliskuuta 1754. Peruskoulutuksen jälkeen hän työskenteli puutarhurina ensin klaanin päämiehelle Sir Robert Menzies of Menziesille ja myöhemmin yhdessä veljensä Williamin kanssa Edinburghin kasvitieteellisessä puutarhassa; siellä hän kiinnitti professori John Hopen huomion, joka rohkaisi häntä opiskelemaan lääketiedettä, kirurgiaa, kemiaa ja kasvitiedettä Edinburghin yliopistossa. opiskeli lääketiedettä ja botaniikkaa Edinburghin yliopistossa professori John Hopen johdolla. Valmistuttuaan Menzies toimi kirurgin apulaisena Walesissa ennen liittymistään kuninkaalliseen laivastoon apulaiskirurgiksi.
Laivastossa palvellessaan Menzies osallistui useisiin tutkimusmatkoihin. Vuonna 1786 hänet nimitettiin kirurgiksi "Prince of Wales" -alukseen, joka suuntasi turkiskauppamatkalle Pohjois-Amerikan länsirannikolle, jossa Menzies vietti kuukauden keräten kasvinäytteitä; laiva palasi Englantiin vuonna 1789.
Vuonna 1790 Menzies liittyi luonnontutkijana kapteeni George Vancouverin johtamalle "HMS Discovery" -aluksen maailmanympärimatkalle; havaijilaisten kerrotaan muistaneen hänet vielä vuonna 1834 "punanaamaisena miehenä, joka katkaisi ihmisten raajat ja keräsi ruohoa". Menzies myös löysi ensimmäisenä kasvitieteilijänä chilenaraukarian ollessaan illallisella Chilen varakuninkaan luona ja tämän tarjottua hänelle jälkiruoaksi siemeniä, jotka kiinnittivät hänen huomionsa. Menzies onnistui kasvattamaan puun laivalla paluumatkalla Eurooppaan, palasi Englantiin vuonna 1795 ja palveli sen jälkeen kuninkaallisessa laivastossa, enimmäkseen Länsi-Intiassa, vuoteen 1802 asti.
Palattuaan pysyvästi Britanniaan Menzies jäi lääkäriksi Lontooseen ja jatkoi myös kasvitieteen tutkimusta; hän sai vuonna 1799 tohtorin tutkinnon King's Collegesta Aberdeenistä. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1826 ja kuoli 15. helmikuuta 1842 Notting Hillissä Lontoossa 88-vuotiaana.
Menziesin löytämiä ja hänen mukaansa nimettyjä kasvilajeja ovat muun muassa kalifornianmansikkapuu ("Arbutus menziesii") ja lännendouglaskuusi ("Pseudotsuga menziesii").
Lännenkukkakanukka

Lännenkukkakanukka ("Cornus florida") on kanukkakasvien heimoon kuuluva lehtipuu, joka on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista. Sitä käytetään koristekasvina, ja se on Pohjois-Carolinan osavaltion tunnuskukka.
Lännenkukkakanukka kasvaa yleensä 6–7,6 metrin korkuiseksi. Lehdet ovat 7,57.5-1515 senttimetriä pitkiä, vastakkaisia ja puikeita tai soikeita. Kasvi kukkii touko-kesäkuussa; kukat ovat pieniä ja keltavihreitä, mutta kukintoja ympäröi neljä suurta valkoista suojuslehteä, mikä luo vaikutelman yksittäisestä suurikokoisesta kukasta. Syksyllä muodostuvat punertavat, kiiltävät, syömäkelvottomat 0,8 senttimetrin mittaiset marjat, jotka kasvavat 3–4 tai useamman marjan ryppäissä. Syksyisin pensas saa värikkään syysvärityksen.
Lännenkukkakanukan alkuperäinen levinneisyysalue ulottuu Massachusettsista ja Floridasta länteen Ontarioon, Texasiin ja Meksikoon. Luontaisia kasvupaikkoja ovat metsien aluspuusto ja metsänreunat. Kasvi on suhteellisen herkkä taudeille, kuten "Discula destructiva" -sienelle, tuholaisille ja saasteille, minkä vuoksi sen kasvattaminen kaupunkiympäristössä voi olla haastavaa.
Discula destructiva

Discula destructiva on Gnomoniaceae-heimoon kuuluva sieni, joka aiheuttaa kasvitautia Pohjois-Amerikan luonnonvaraisiin kanukkalajeihin.
Sieni havaittiin Yhdysvalloissa ensimmäisen kerran vuonna 1978, ja sitä esiintyy kaikkialla Itä-Yhdysvalloissa ja luoteisella Tyynenmeren rannikolla. Sen alkuperä on tuntematon. Sieni viihtyy viileässä ja kosteassa kevät- ja syyssäässä, ja sienitautia pystyy ehkäisemään kastelemalla kanukoita kuivina kausina sekä yleisellä torjuntahoidolla.
"Discula destructiva" -sienestä erityisen voimakkaasti kärsiviä lajeja ovat lännenkukkakanukka ja "Cornus nuttallii".
Kašubia

Kašubia ( tai "Kaszëbskô", , ) on maantieteellinen ja kulttuurillinen alue Pohjois-Puolassa Itämeren rannan Helin niemimaan ja Chojnicen kaupungin läheisen Tucholan metsän välissä. Alueen perinteisiin asukkaisiin kuuluu slaavilainen kašubien kansa, jonka nimi esiintyy kirjallisissa lähteissä ensimmäistä kertaa 1200-luvulla, mutta jonka historioitsijat olettavat asuneen alueella ehkä jo 700-luvulta lähtien. Kašubit puhuvat omaa kieltään kašubia, joka on sukua puolalle, mutta on niin erilaista, että yksikielinen puolalainen ei välttämättä ymmärrä sitä.
Kašubian tärkeimpiä kaupunkeja ovat Gdańsk, Kartuzy ja Wejherowo. Alueen vaakunassa oleva aarnikotka perustuu väitetysti vanhaan legendaan aarnikotkasta, joka on lentänyt ammoin alueen yli ja pudottanut suuren palan meripihkaa yhteen sen järvistä. Jos Kašubia kokee hirvittävän köyhyyden, tämä arvokas meripihkapala löydetään ja alue pelastuu.
Ayn Issa

Ayn Issa (, ) on arabienemmistöinen kaupunki ja "nahiya" (piirikunnan osa) Tel Abyadin piirikunnassa Syyrian Al-Raqqan maakunnassa. Kaupunki on tärkeä liikenteen solmukohta, jonka läpi kulkee Aleppon ja Al-Hasakan maakunnat yhdistävä M4-moottoritie, ja toimii Pohjois- ja Itä-Syyrian demokraattisen autonomisen hallinnon yhtenä pääkaupunkina. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupungissa oli 6 730 asukasta.
Syyrian demokraattiset voimat (SDF) on hallinnut Ayn Issaa lyhyin keskeytyksin kesäkuusta 2015 eteenpäin. Isis valloitti kaupungin joksikin aikaa, mutta SDF otti sen takaisin hallintaansa heinäkuun alussa. Maailmanlaajuista koalitiota johtavat Yhdysvaltain joukot perustivat sotilastukikohdan Ayn Issaan vuoden 2016 alussa, mikä sai myös Syyrian demokraattisen neuvoston perustamaan monia toimipaikkojaan sinne, mutta myöhemmin neuvosto joutui evakuoitumaan Turkin hyökkäyksen tieltä Raqqaan.
Huhtikuusta 2016 lähtien Ayn Issan laitamille on muodostunut Ayn Issan pakolaisleiri. Heinäkuuhun 2018 mennessä leirissä oli noin 9 000 pakolaista, joista valtaosa oli maansisäisiä pakolaisia Syyrian Raqqan ja Dair al-Zaurin maakunnista.
Heinäkuussa 2015, Syyrian sisällissodan aikana, arviolta 15 prosenttia Ayn Issan lähialueen asukkaista oli kurdeja.
Turoyo

Turoyo eli surayt on Turkin ja Syyrian kristittyjen, aramelaisten ja assyrialaisten, käyttämä uhanalainen uusaramealainen kieli. Kieli on muinaisen aramean kielen jatkumo, ja sillä on jonkin verran keskinäistä ymmärrettävyyttä assyrialaisen ja kaldealaisen uusaramean (suret), mutta ei läntisen uusaramean kanssa. Kielellä on noin 250 000 puhujaa pääasiassa Turkin Mardinin maakunnassa ja Syyrian Al-Hasakan maakunnassa.
Turoyon puhuma-alue rajoittui alkujaan vain Turkin Ṭur ʿAbdinin alueelle, mutta assyrialaisten kansanmurhan ja Ranskan valtakauden aiheuttama muuttoliike laajensi kielen puhuma-aluetta. Nykyisin kieltä puhutaan Turkin ja Syyrian lisäksi diasporassa eri puolilla maailmaa, kuten Libanonissa, Irakissa, Yhdysvalloissa, Euroopassa, kuten Ruotsissa, Belgiassa, Alankomaissa ja Saksassa, Australiassa, Kanadassa, Argentiinassa ja Brasiliassa. Puhujayhteisön pirstoutumisen ja muuttoliikkeen takia UNESCO määrittelee kielen vakavasti uhanalaiseksi, ja puhujamäärä on edelleen vähenemässä.
Turoyoa on perinteisesti käytetty lähinnä puhekielenä. Kieltä on kirjoitettu ensimmäisen kerran 1500-luvulla syyrialaisilla kirjaimilla; ruotsalainen Yusuf Ishaq kehitti 1970-luvulla kielelle latinalaiseen kirjaimistoon perustuvan kirjoitusjärjestelmän, mutta järjestelmä on käytössä lähinnä Ruotsissa siinä, missä muualla käytetään syyrialaisia aakkosia tai epästandardeja latinalaisia kirjaimia. Viime aikoina kieltä on alettu käyttää enemmän myös kirjallisissa yhteyksissä.
Ṭur ʿAbdin

Ṭur ʿAbdin on historiallinen ja kulttuurillinen alue kalkkikivitasangolla Kaakkois-Turkissa Mardinin maakunnassa; se rajautuu pohjoisessa ja idässä Tigris-jokeen, etelässä Mesopotamian tasankoon ja lännessä nykyiseen Mardinin kaupunkiin. Alue on ollut kristinuskon tärkeä keskus jo varhaiskeskiajalta lähtien, ja siellä sijaitsee lukuisia muinaisia kirkkoja ja luostareita.
Ṭur ʿAbdinin keskus oli alkujaan Ḥaḥin () kylä, mutta myöhemmin Mor Gabrielin luostari nousi merkittävimmäksi hengelliseksi keskukseksi ja hiippakunnan keskuspaikaksi. Vaikka alue on kuulunut muslimivaltioihin 600-luvulta asti, väestön enemmistö oli vielä 1900-luvulla syyrialaiskristittyjä, ja nykyään vähälukuinen kristitty kansanryhmä puhuu edelleen uusaramealaisiin murteisiin kuuluvaa turoyon kieltä. Alueen nimi tarkoittaa syyriaksi "Jumalan palvelijoiden vuorta".
Historiansa aikana Ṭur ʿAbdin on kärsinyt voimakkaasti muun muassa mongolien ja kurdien hyökkäyksistä sekä etenkin vuoden 1915 assyrialaisten kansanmurhasta. Pyhänä vuorena ja ortodoksisten luostareiden keskittymänä Ṭur ʿAbdinia on kutsuttu myös "idän Athokseksi".
Länsiarmenian kieli

Länsiarmenia ("Arewmtahayerên") on toinen armenian kielen muodoista ja se muoto, jota on historiallisesti puhuttu Turkkiin kuuluvassa Länsi-Armeniassa. Länsiarmenia perustuu Istanbulin vanhan armenialaisen yhteisön murteeseen, ja sitä käyttävät Turkissa ja joissain arabimaissa asuvat armenialaiset sekä siirtolaisyhteisöt Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Vaikka sanasto on länsiarmeniassa ja itäarmeniassa lähes sama, muunnelmien väliset erot ääntämyksessä ja kieliopissa ovat niin perustavanlaatuisia, että niitä voidaan pitää kahtena eri kielenä. Länsiarmenia määritellään uhanalaiseksi kieleksi.
Itäarmenian tavoin länsiarmenia on puhdistettu "muslimisanoista" eli arabialaisista, persialaisista ja turkkilaisista lainasanoista, jotka on korvattu klassisesta armeniasta otetuilla sanoilla. Klassisen armenian kreikkalais-, syyrialais- ja iranilaisperäisiä lainasanoja on kuitenkin pidetty tässä suhteessa osana alkuperäistä sanastoa. Muinaisarmenian äänteet "b", "d", "g", "j" ja "ǰ" lausutaan länsiarmeniassa itäarmeniasta poiketen soinnittomina ja joissain murteissa soinnittomina ja aspiroituneina ja ne ovat sulautuneet yhteen muinaisarmenian "p’", "t’", "k’", "c’" ja "č’" -äänteiden kanssa, kun taas muinaisarmenian "p", "t", "k", "c" ja "č" lausutaan kaikissa länsiarmenialaisissa murteissa /b/, /d/, /g/, /j/ ja /ǰ/, myös itäarmeniasta poiketen. Kieliopillisia eroja on etenkin sijapäätteissä, määräisen artikkelin käytössä ja verbirakenteissa.
Länsiarmenian puhujia on eniten Libanonissa (294 000), Yhdysvalloissa (238 000), Georgiassa (150 000), Armeniassa (73 000), Ranskassa (70 000), Syyriassa (65 000), Turkissa (61 000), Irakissa (61 000), Uzbekistanissa (60 000) ja Ukrainassa (50 000), ja puhujien kokonaismäärä on noin 1,2 miljoonaa.
Portugalin Angola

Portugalin Angola tai Portugalin Länsi-Afrikka tarkoittaa Portugalin siirtomaavallan alaista nykyistä Angolan tasavaltaa vuosina 1575–1975. Vuonna 1575 oman kuvernöörin saanut ja siten omana hallinnollisena alueenaan perustettu Portugalin Angola oli ensimmäinen eurooppalainen siirtomaa Afrikan mantereella, mutta portugalilaisten valta rajoittui alkuvaiheessa vain rannikolle, ja portugalilaiset kävivät sotia ja konflikteja alkuperäiskansojen kanssa aina Angolan itsenäistymiseen saakka. Tästä huolimatta he onnistuivat hankkimaan suuren määrän orjia, joita kuljetettiin Atlantin yli Portugalin siirtomaihin Pohjois-Atlantille, kuten Madeiralle, ja Brasiliaan aina 1800-luvulla tapahtuneeseen Atlantin orjakaupan päättymiseen asti.
Siirtomaan pääkaupunki Luanda sijaitsi rannikolla, ja portugalilaiset kohtasivat vastarintaa alueen paikallisilta kuningaskunnilta, kuten Kongolta, Ndongolta ja Matambalta, pyrkiessään hallitsemaan sisämaata. Alkuperäisasukkaita vastaan käydyt sodat olivat monimutkaisia, ja vaihtelevat heimoliittoumat vaikeuttivat suhteellisen pienen afroportugalilaisen hallinnon etenemistä. Ratkaiseva vaikutus oli Brasilialta saadulla tuella, sillä maa halusi varmistaa orjien jatkuvan saannin.
Portugalilaisten saapuminen Länsi-Afrikkaan alkoi 1400-luvun lopulla, ja he laajensivat tutkimusmatkojaan etelämmäksi. Vuonna 1486 he kolonisoivat São Tomén ja Príncipen saaret ja tarvitsivat orjia sinne perustetuille sokeriplantaaseilleen. Aluksi portugalilaiset kävivät kauppaa Kongon kuningaskunnan kanssa, mutta myöhemmin he alkoivat järjestää omia orjien sieppausretkiään sisämaahan, mikä aiheutti jännitteitä paikallisten valtakuntien kanssa. Kongon kuningaskunnan ja Portugalin välisten suhteiden rappeutuessa portugalilaiset alkoivat etsiä toista kauppakumppania alempana Afrikan rannikolta ja löysivät Ndongon, jonka hallitsijan arvonimestä "Ngolo" nimi Angola on peräisin.
Portugalin siirtomaavalta Angolassa kesti vuoteen 1975 asti, jolloin maa itsenäistyi verisesti.
Venäläinen viittomakieli

Venäläinen viittomakieli () on Venäjän kuurojen yhteisön käyttämä viittomakieli. Venäjän vuoden 2010 väestönlaskessa 120 528 ihmistä ilmoitti puhuvansa kieltä, ja erään arvion mukaan puhujia olisi koko maailmassa noin 148 700. Pääosa kielen puhujista asuu Venäjällä, mutta jonkin verran puhujia on myös entisissä neuvostotasavalloissa Ukrainassa, Valko-Venäjällä, Kazakstanissa, Uzbekistanissa, Tadžikistanissa, Moldovassa ja Virossa. Joitain venäläisen viittomakielen puhujia asuu myös Yhdysvalloissa, Saksassa ja Israelissa, ja he ovat venäläisiä maahanmuuttajia tai näiden jälkeläisiä. Kielellä on ollut virallisen viestintäkielen asema Venäjällä vuodesta 2012 eteenpäin.
Venäläisen viittomakielen ajatellaan yleensä kuuluvan ranskalaisten viittomakielten kielikuntaan, mutta näkemystä on myös kyseenalaistettu, sillä kielten sukulaisuudesta ei ole varmoja todisteita, ja vaikka Venäjän ensimmäiset viittomakielen opettajat tulivatkin 1800-luvulla Ranskasta ja Itävallasta, heidän opetusmetodeistaan ja -kielistään ei tiedetä paljoakaan.
Suurin osa kielen puhujista on kaksikielisiä ja osaa viittomakielen lisäksi yhteisön puhuttua kieltä joko suullisessa tai kirjallisessa muodossa. Venäläisen viittomakielen lisäksi on olemassa venäjän kielen viitottu muoto eli "käännetty viittomakieli", joka käyttää sellaisenaan puhutun venäjän kielioppia, eli on venäjän kielen manuaalisesti koodattu muoto. Viitottua venäjää käytetään usein virallisissa ja muodollisemmissa yhteyksissä.
Guinean kielet

Guinea on monikielinen maa, jossa puhutaan lähes 40 eri kieltä. Siirtomaa-ajan perintönä Guinean virallinen kieli on ranska, mutta sitä käytetään lähes yksinomaan toisena kielenä, ja kuudella alkuperäiskielellä, fulanilla, maninkalla, susulla, kissillä, kpellellä ja lomalla, on kansallisen kielen asema. Maan puhutuin kieli on fulani, jota puhuu noin 35 prosenttia väestöstä; kaksi seuraavaksi suurinta kieltä ovat maninka (25 prosenttia) ja susu (18 prosenttia). Kaikkiaan maassa puhutaan 35 alkuperäiskieltä, joista merkittävä määrä puhujia on 22:lla.
Vain 30–35 prosenttia maan asukkaista on lukutaitoisia. Lukutaidottomuus on yleisempää kaupunkialueilla (80 prosenttia) kuin maaseudulla (42 prosenttia), ja tytöistä ja naisista 75 prosenttia ja yli 12-vuotiaista pojista ja miehistä 54 prosenttia on lukutaidottomia.
Virallinen kieli ranska.
Vaikka ranska on maan virallinen kieli, sitä puhuu vain hieman alle 28 prosenttia maan väestöstä. Siitä huolimatta kieli on hallituksen, hallinnon ja tiedotusvälineiden kieli ja myös opetuskieli maan kouluissa.
Kansalliset kielet.
Nigeriläis-kongolaisten kielten senegambialaiseen haaraan kuuluvaa fulania puhuu 34,5 prosenttia Guinean väestöstä pääosin Fouta Djallonin alueella. Kieli on maan yleisimmin puhuttu alkuperäiskieli.
Maninkaa puhutaan laajimmin Ylä-Guineassa, ja 25 prosenttia maan asukkaista puhuu sitä; maninkan kielen Kankanin murre on myös manding-kielten väliseksi yleiskieleksi kehitetyn n’kon pohjana.
Mandekieli susun, jota puhuu 17,8 prosenttia maan väestöstä, tärkeintä puhuma-aluetta on rannikon Ala-Guinea; kieli toimii alueella merkittävänä kauppakielenä ja "lingua francana" ja sen asema on niin vahva, että se on vähitellen syrjäyttänyt useita muita alkuperäiskansojen kieliä.
Guinean ylätasangon kieliä ovat idästä länteen mandelaiset kielet kpelle (3,9 prosenttia väestöstä) ja loma (1,4 prosenttia väestöstä) sekä mel-kieli kissi (4 prosenttia väestöstä). Kissin kaksi murretta, pohjoinen ja eteläinen, ovat molemmat toonikieliä; näistä edellinen on kielen Guineassa puhuttava muoto, ja siinä on lainasanoja mende-kielistä ja malinkesta.
Muut kielet.
Guinealaisista 31 prosenttia osaa lukea ja kirjoittaa jotain vierasta kieltä. Viittomakielenä maassa käytetään guinealaista viittomakieltä, joka joko perustuu tai on vähintään saanut voimakkaita vaikutteita amerikkalaisesta viittomakielestä, minkä lisäksi siinä on piirteitä ranskalaisesta viittomakielestä.
Guinealainen viittomakieli

Guinealainen viittomakieli on Guinean kuurojen käyttämä viittomakieli. Kieli joko perustuu tai on vähintään saanut voimakkaita vaikutteita amerikkalaisesta viittomakielestä, minkä lisäksi siinä on piirteitä ranskalaisesta viittomakielestä.
Vuonna 2008 kieltä käytti 528 Guinean kaikkiaan noin 6 000 kuurosta.
Burkinafasolainen viittomakieli

Burkinafasolainen viittomakieli () eli mossilainen viittomakieli (), on Burkina Fason pääkaupungin Ouagadougoun kuurojen käyttämä viittomakieli. Kuurojen koulutukseen käytetään Burkina Fasossa amerikkalaista viittomakieltä, ja burkinafasolaista viittomakieltä pidetään siihen pohjautuvana kreolikielenä.
Burkina Fasossa on kaikkiaan noin 55 000 kuuroa, mutta ei tiedetä tarkkaan, moniko näistä käyttää burkinafasolaista viittomakieltä ja moniko amerikkalaista tai ranskankielisen Afrikan viittomakieltä.
Nigerin kielet

Niger on laaja länsiafrikkalainen maa, jossa puhutaan ainakin 20 eri alkuperäiskieltä ja viittä ei-alkuperäiskieltä. Nigerin virallinen kieli on siirtomaa-ajalta periytyvä ranska, minkä lisäksi maan kymmenen tunnustettua kansallista kieltä ovat 31. joulukuuta 2001 säädetyn lain mukaan arabia, buduma, fulani, gourmanché, hausa, kanuri, songhai, tamasheq, tassawaq ja tebu. Maan asukkaista vain 35 prosenttia on lukutaitoisia.
Virallinen kieli ranska.
Niger on yksi Afrikan 24 ranskankielisestä maasta, ja ranska on yksi maan tärkeimmistä kielistä ja virallisen viestinnän ja koulutuksen kieli. Tästä huolimatta vain 13 prosenttia maan asukkaista puhuu kieltä.
Kansalliset kielet.
Afroaasialaisten kielten länsitšadilaiseen haaraan kuuluva hausa on yksi Nigerin kymmenestä kansalliskielestä ja maan puhutuin äidinkieli; suuren puhujamäärän vuoksi hausaa käytetään "lingua francana" suuressa osassa Länsi-Afrikkaa. Kielen Nigerissä käytettäviä murteita ovat muun muassa kurhwayanci, daragaram, aderawa, arawci ja arewa.
Berberikieli tamasheqillä on Nigerissä noin 900 000 äidinkielistä puhujaa, jos lähisukuiset tuaregikielet lasketaan mukaan. Kielen alle luokiteltavia pienempiä kieliä ovat muun muassa kahteen murteeseen jakautuva, Agadezin alueella sijaitsevassa Aïr-vuoristossa puhuttava air tamajeq sekä tawellemmet.
Kanuria, joka kuuluu nilosaharalaisten kielten länsisaharalaiseen ryhmään, puhutaan etenkin Tšadjärven alueella. Kielellä on 4,2 miljoonaa äidinkielistä puhujaa ja myös sitä käytetään "lingua francana"; perinteisesti kanuria on kirjoitettu arabialaisilla kirjaimilla, mutta kieli on siirtynyt viime aikoina latinalaisiin.
Nilosaharalaisiin kieliin luokiteltava songhai ei ole oikeastaan yhtenäinen kieli, vaan useamman lähisukuisen kielen ryhmä, joista tärkein on djerma. Pääosa djerman 2,4 miljoonasta puhujasta asuu Nigerin lounaisosissa; muita songhaikieliä ovat gadal ja tasawaq.
Nigerin muita kansallisia kieliä ovat arabia, buduma, fulani, gourmanché ja tebu.
Muut kielet.
Nigerin 16 000 kuuroa käyttävät kielenään nigeriläistä viittomakieltä.
Ugandan kielet

Uganda on kielellisesti ja kulttuurillisesti monimuotoinen maa, jossa puhutaan 41 eri alkuperäiskieltä ja kolmea ei-alkuperäiskieltä. Virallisia kieliä Ugandassa ovat englanti ja swahili. Maassa puhuttavat kielet kuuluvat neljään eli kieliryhmään, joista kolme tärkeintä ovat bantukielet, keskisudanilaiset kielet ja niloottiset kielet, minkä lisäksi maassa puhutaan kahta kuliakilaista kieltä.
77 prosenttia Ugandan asukkaista on lukutaitoisia.
Viralliset kielet.
Siirtomaa-ajalta periytyvää englantia puhuvat enimmäkseen lukutaitoiset ugandalaiset. Ugandan englannille on ominaista voimakas murteellisuus, ja kieleen ovat vaikuttaneet vahvasti Ugandan paikalliset kielet. Kieltä käytetään Ugandassa laajasti hallituksen, koulutuksen ja politiikan aloilla. Toinen virallinen kieli on afrikkalainen swahilin kieli; alkujaan lugandaa pidettiin toisena mahdollisena vaihtoehtona, kun afrikkalaisen kielen tunnustamista maan viralliseksi kieleksi ehdotettiin, mutta valinta osui lopulta vuonna 2005 swahiliin siksi, että se on Ugandan ulkopuolinen ja siten neutraali kielivalinta, ja siksi, että se on Itä-Afrikan yhteisön pääkieli.
Muut kielet.
Nigeriläis-kongolaisiin kieliin kuuluvaa lugandaa puhuu äidinkielenään yli neljä miljoonaa ugandalaista pääasiassa Bugandan alueella ja pääkaupunki Kampalassa. Ugandan itsenäistymisen jälkeen luganda oli eniten käytetty kieli, ja 1960-luvulle asti monien peruskoulujen opetuskieli, mutta muut etniset ryhmät vastustivat sen nostamista viralliseksi kieleksi. Luganda on kuitenkin maan puhutuin paikallinen kieli ja toiseksi puhutuin kieli englannin jälkeen. Muita maassa puhuttavia bantukieliä ovat muun muassa nyoro, tooro, nyankole ja kiga; luo-kieliin kuuluvat lango, alur ja atšoli, itäniloottisiin kieliin taas ateso, karamojong ja bari. Keskisudanilaisista kielistä eräs on lugbara ja itäsudanilaisiin kieliin lukeutuvat pokot, kuliak ja elgon.
Vuonna 1995 Ugandasta tuli toinen valtio maailmassa, joka pn sisällyttänyt viittomakielen perustuslakiinsa. Maassa käytetään omaa ugandalaista viittomakieltään, jossa on vaikutteita kenialaisesta viittomakielestä sekä amerikkalaisesta ja brittiläisestä viittomakielestä.
Sambian kielet

Sambia on monikielinen maa, jossa puhutaan 38 alkuperäiskieltä ja yhdeksää ei-alkuperäiskieltä. Sambian virallinen kieli ja yleisimmin käytetty toinen kieli on englanti, jota puhuu äidinkielenään vain kaksi prosenttia maan väestöstä; maan seitsemän virallisesti tunnustettua alueellista kieltä ovat bemba, njandža, lozi, tonga, kaonde, luvale ja lunda. Väestönlaskennan mukaan Sambian puhutuimmat alkuperäiskielet ovat 35 prosentin puhuma bemba, 20 prosentin puhuma njandža, 12 prosentin puhuma tonga ja kuuden prosentin puhuma lozi.
Sambian pääkaupungissa Lusakassa käytetään "lingua francana" njandžan kaupunkimurretta; kieltä käytetään myös laajasti toisena kielenä kaikkialla Sambiassa. Myös maan suurin alkuperäiskieli bemba toimii yleiskielenä joillain alueilla. Maakunnittain kielten puhuma-alueet jakautuvat siten, että Luoteisessa maakunnassa valtakielenä on lunda, Läntisessä maakunnassa lozi, Eteläisessä maakunnassa tonga, Lusakan maakunnassa ja Itäisessä maakunnassa njandža ja kaikissa muissa maakunnissa bemba.
Vuonna 2018 oli 86,7 prosenttia sambialaisista osasi lukea, mikä on suuri kasvu vuoden 2000 68 prosentista. Naisten lukutaitoisuus on jonkin verran alhaisempaa kuin miesten. Sambian noin 16 000 kuuroa käyttävät viittomakielenään omaa sambialaista viittomakieltään.
Kongon demokraattisen tasavallan kielet

Kongon demokraattinen tasavalta on yksi maailman kielellisesti monimuotoisimmista maista, ja siellä puhutaan yli 200 eri kieltä. Kongon demokraattisen tasavallan virallinen kieli ja hallinnon ja koulutuksen on ranska, minkä lisäksi maan neljä kansallista kieltä ovat kituba, swahili, luluanluba ja lingala. Lingalaa puhutaan eniten maan luoteisosassa, swahilia idässä, kitubaa lounaassa ja luluanlubaa kaakossa.
Maan asukkaista 77 prosenttia on lukutaitoisia.
Virallinen kieli.
Siirtoma-ajalta periytyvä ranska on Kongon demokraattisen tasavallan virallinen kieli, ja sitä käytetään etenkin koulutuksessa ja hallinnossa sekä maan eri etnisten ryhmien välisenä "lingua francana". Maan asukkaista hieman yli puolet osaa kieltä.
Kansalliset kielet.
Vaikka perustuslaki määrittelee yhdeksi kansalliseksi kieleksi kikongon, laajemmin käytetään todellisuudessa siihen pohjautuvaa kreolikieltä kitubaa. Kieltä käytetään muun muassa Kwilun, Kwangon ja Keski-Kongon maakuntien hallinnossa sekä monien kaupunkien pääkielenä.
Alkujaan Ylä-Kongon alueelta Keski-Kongoon levittäytynyt bantukieli lingala kehittyi yleiskieleksi siirtomaakaudella ja on nykyisin yksi pääkaupunki Kinshasan tärkeimmistä kielistä. Swahili taas on Itä-Afrikan yleiskieli, ja sitä käytetään etenkin Kongon itäosissa.
Luluanlubaa eli tshilubaa puhutaan Kasain alueella, minkä lisäksi Katangan maakunnassa puhutaan sen läheistä sukukieltä katanganlubaa.
Muut kielet.
Kongon demokraattisen tasavallan pienempiä kieliä ovat muun muassa lunda, budza, lendu, azande, komo, chokwe ja nande. Viittomakielinä käytetään pääasiassa ranskalaista ja amerikkalaista viittomakieltä sekä Kongon demokraattisen tasavallan viittomakieltä.
Origo (Jenni Vartiaisen albumi)

Origo (tyyliteltynä ORIGO) on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Jenni Vartiaisen viides studioalbumi. Se julkaistiin 21. maaliskuuta 2025. Albumi striimasi kultaa ennen julkaisuaan.. Heinäkuussa Ruisrock-esiintymisen jälkeen Vartiainen sai albumista platinalevyn.
Taustaa.
Vartiainen jäi soolouraltaan tauolle "Monologi"-albumin julkaisun ja Hartwall Arena -konserttinsa jälkeen marraskuussa 2018. Taukonsa aikana Vartiainen muutti New Yorkiin ja sai kaksi lasta vuosina 2019 ja 2021. Marraskuussa 2019 Vartiainen julkaisi ensimmäisen kokoelmalevynsä "Ihmisten edessä 2007–2019", jolla oli mukana uusi single ”Labyrintti”. Vartiainen vieraili myös muiden artistien kappaleilla, kuten Elastisen ”Epäröimättä hetkeekään” ja Chisun versiolla Anssi Kelan kappaleesta ”Kaksi sisarta”. Syksyllä 2022 hän esiintyi yhdessä Ellinooran, Kaija Koon ja Vesalan kanssa Mestarit-kiertueella. Hän oli myös mukana Toivon kärki -ryhmän hyväntekeväisyyskappaleilla ”Uuden edessä” ja ”Pidä huolta”. Samaan aikaan Vartiainen työsti uutta omaa musiikkia.
Varsinaisen paluun soolouralleen Vartiainen teki vasta palattuaan Suomeen vuonna 2023. Saman vuoden marraskuussa hän julkaisi tulevan albuminsa ensimmäisen singlen ”Lanka”. Vuonna 2024 hän palasi esiintymislavoille ja julkaisi kolme uutta singleä: ”Villit vedet”, ”Viimeinen pisara” (mukana Etta) ja ”Valitsen sut uudestaan”.
Julkaisu ja vastaanotto.
12. helmikuuta 2025 Vartiainen ilmoitti sosiaalisen median kanavillaan, että uusi studioalbumi on valmis. 20. helmikuuta Vartiainen ja hänen levy-yhtiönsä Warner Music Finland ilmoittivat "Origo"-albumin julkaisuajankohdaksi 21. maaliskuuta samalla paljastaen albumin kansitaiteen. Albumilla on 12 kappaletta. Albumi julkaistiin 21. maaliskuuta. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle. Fyysisellä albumilistalla se sijoittui kolmannelle sijalle.
"Helsingin Sanomien" Aleksi Kinnusen mielestä "Origo" kuulostaa ilottomalta, tosikkomaiselta ja näennäisen pätevältä kokoelmalta haikeaa iskelmällisyyttä sekä sanoituksellisia latteuksia.
Singlet.
Albumin ensimmäinen single ”Lanka” julkaistiin 10. marraskuuta 2023. Se nousi radiolistan 1. sijalle ja vietti listalla yhteensä 35 viikkoa. Maaliskuussa 2024 RadioMedia palkitsi kappaleen Kuukauden radiobiisi -palkinnolla sen tavoitettua 25,6 miljoonaa kuuntelijaa.
Toinen single ”Villit vedet” julkaistiin 5. huhtikuuta 2024. Radiolistalla kappale oli 18 viikkoa nousten parhaimmillaan sijalle 9. Singlelistalla se oli yhteensä kaksi viikkoa yltäen 25. sijalle. 
Kolmas single ”Viimeinen pisara” julkaistiin 5. heinäkuuta 2024. Kappaleella on mukana Etta ja se on Vartiaisen ensimmäinen oma kappale, jolla on mukana vieraileva artisti. Se nousi radiolistan sijalle 2. Neljäs single ”Valitsen sut uudestaan” julkaistiin 29. marraskuuta 2024.
Albumin viides single ”Leima” julkaistiin yhdessä albumin kanssa 21. maaliskuuta 2025. Kappaleella on mukana Turisti. Kappale sijoittui ensimmäisellä listaviikollaan singlelistan toiselle sijalle.
Iso arkana

Iso arkana ("Arcana maiora") eli suurten salaisuuksien kortit on pääasiassa korteistaennustajien käyttämä nimitys tarot-pakan 22 kuvakortin ryhmästä. Tarot-pelien pelaajat kutsuvat niitä valteiksi. Tarot-pelaajien keskuudessa "Arcana maiora" -nimitystä pidetään yleensä erheellisenä, koska ennustaminen on kortteihin päälleliimattu ominaisuus.
Korttia numero 13 ”kuolemaa” pidetään usein virheellisesti kuoleman enteenä, vaikka kortti tarkoittaakin jonkin asian poistumista, katoamista tai uudelleensyntymistä.
Luettelo ison arkanan korteista.
Suuren arkanan valttikorteilla on numerojärjestys, mutta korttien nimet ja numerot vaihtelevat hieman pakottain ja käännöksittäin.
Pieni arkana

Pieni arkana ("Arcana minora") on korteistaennustajien käyttämä nimitys niistä Tarot-pakan korteista, jotka eivät kuulu isoon arkanaan. Pienen arkanan kortit muodostuvat neljästä maasta: sauvoista, maljoista, miekoista ja kolikoista(useissa moderneissa pakoissa nimeltään pentaakkelit). Jokaiseen maahan kuuluu kymmenen numerokorttia tavallisen korttipakan tapaan, sekä neljä hovikorttia: hovipoika, ritari, kuningatar ja kuningas. Näiden korttien nimitykset kuitenkin vaihtelevat jopa harhaanjohtavan paljon. Monissa moderneissa pakoissa myös jokaiseen numerokorttiin sisältyy oma kuva-aiheensa. Ensimmäinen numerokortteihin kuvat sijoittanut pakka on italialainen Sola Busca 1400-luvulta, mutta vasta Rider-Waite-Smith-pakassa-pakka vuodelta 1909 teki käytännön suosituksi.
Galleria.
Rider–Waite-tarot-pakan pienen arkanan kortit esitetty alla.
António Morgado

António Tomas Morgado (s. 28. tammikuuta 2004 Caldas da Rainha) on portugalilainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Hagens Berman Axeon -joukkueessa vuonna 2023 ja on kaudesta 2024 alkaen edustanut UAE Team Emiratesia.
Morgado on saavuttanut MM-kilpailujen maantieajossa hopeaa junioreiden sarjassa vuonna 2022 ja alle 23-vuotiaiden kilpailussa 2023. Hän on voittanut aika-ajon Portugalin-mestaruuden vuosina 2024 ja 2025.
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats, First Cycling
Gipuzkoa Klasika, voitto
Aika-ajon junioreiden Portugalin-mestaruus
MM-kilpailut, junioreiden maantieajossa kuudes
Nuorten Rauhanajo, mäkikirikilpailun voitto
Maantieajon ja aika-ajon junioreiden Portugalin-mestaruus
Vuelta Junior a la Ribera del Duero, kokonaiskilpailun, 1. ja 3. etapin voitto
Giro della Lunigiana, kokonais- ja mäkikirikilpailun voitto
MM-kilpailut, junioreiden maantieajossa hopeaa
Tour of Rhodes, kokonaiskilpailun ja nuorten kilpailun voitto
Orlen Nations Grand Prix, 5. etapin voitto
Aika-ajon alle 23-v. Portugalin-mestaruus
MM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa hopeaa
Volta ao Algarve, nuorten kilpailun voitto
Le Samyn, toinen
Flanderin ympäriajo, viides
Giro della Romagna, voitto
Vuelta Asturias, 2. etapin voitto
Aika-ajon Portugalin-mestaruus
Gran Premio Castellón, voitto
Figueira Champions Classic, voitto
Brabantse Pijl, kolmas
Aika-ajon Portugalin-mestaruus
La Voix du Nord

La Voix du Nord on ranskalainen vuonna 1941 perustettu sanomalehti, joka ilmestyy Lillessä. Se syntyi alun perin Ranskan vastarintaliikkeen salaisena lehtenä. Se alkoi ilmestyä laillisesti 5. syyskuuta 1944. Nykyisin "La Voix du Nord" on osa belgialaista Rossel-mediataloa, joka julkaisee myös esimerkiksi "Le Soiria".
Lehti siirtyi tabloid-kokoon vuonna 2006 ja muuttui seitsemänpäiväiseksi vuonna 2008. Aiemmin se ei ollut ilmestynyt maanantaisin vuodelta 1948 peräisin olleen asetuksen takia, joka rajoitti lehtien julkaisun kuuteen päivään viikossa.
Juhani Lehto

Simo Pekka Juhani Lehto (s. 23. maaliskuuta 1949 Helsinki) on suomalainen sosiaali- ja terveyspolitiikan professori emeritus.
Lehto syntyi metsänhoitaja Simo Aukusti Lehdon ja Katri Maria Tuuterin perheeseen. Hänen puolisonsa vuosina 1974–1992 oli Eeva-Liisa Wallenius ja 1997–2010 Riitta Lappalainen. Lehto tuli ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulusta v. 1968 ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1971 ja valtiotieteen kandidaatiksi 1977. Valtiotieteen tohtoriksi hän väitteli siellä vuonna 1991 tutkimuksella "Juoppojen professionaalinen auttaminen: tutkimus lääkäreiden, sosiaalityöntekijöiden ja poliisien juoppouteen kohdistamasta työstä ja siihen kohdistuvien professionaaliodotusten vaikutuksesta". 
Lehto oli Helsingin mielisairaanhuoltopiirin tutkimussihteeri vuosina 1984–1985, sosiaalihallituksen ylitarkastaja 1985–1991, Alkoholitutkimussäätiön tutkija 1988–1989 ja sosiaali- ja terveyshallituksen kehittämispäällikkö 1992–1998. Tampereen yliopistossa hän oli dosentti vuodesta 1995, sosiaali- ja terveyshallinnon ma. professori 1997–1998 ja sosiaali- ja terveyspolitiikan professori vuodesta 2000 eläköitymiseensä saakka. Hän oli myös yliopiston terveystieteen laitoksen johtaja 2001–2004 ja yliopiston vararehtori 2004–2009. Maailman terveysjärjestön tutkijana Lehto toimi Tanskassa 1992–1994 ja Belgiassa 1999.
Lehdon luottamustoimiin on kuulunut Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsenyys vuosina 1973–1976. Hämeenlinnan kaupunginvaltuustoon hänet valittiin kuntavaaleissa 2017 ja 2021. Tultuaan valituksi myös Kanta-Hämeen aluevaltuustoon vuonna 2022 Lehto jätti kaupunginvaltuutetun tehtävät.
Lauri Kärkkäinen

Lauri Kärkkäinen -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Past the Mission

Past the Mission on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin kappale vuodelta 1994. Amos on säveltänyt kappaleen yksin ja tuottanut sen Eric Rossen kanssa. Kappaleella laulaa taustoja Nine Inch Nails -yhtyeestä tuttu Trent Reznor.
”Past the Mission” julkaistiin neljäntenä singlenä Amosin toiselta sooloalbumilta "Under the Pink" 16. toukokuuta 1994. Se nousi Britannian singlelistan sijalle 31.
Taustaa.
Tori Amos sävelsi kappaleen ”Past the Mission” yksin kuten useimmat muutkin kappaleensa. Hänen mukaansa ”Past the Mission” kertoo halusta löytää kadotetut osat itsestään. 
Kappale käsittelee myös uskonnon negatiivista puolta. ”Mission” (suom. ”lähetystyö”, ”tehtävä”) viittaa kappaleessa eurooppalaisiin lähetyssaarnaajiin ja kolonialisteihin, jotka tuhosivat Amerikan alkuperäiskansojen kulttuureja. Amos oli nähnyt kirkkoja suurelta osin kadonneen Pueblo-kulttuurin alueella New Mexicon osavaltiossa. ”Kun näkee ne kirkot, ymmärtää. Ne ovat kauniita, mutta kokonainen kulttuuri katosi.” Amos on sanonut, että kappaleessa on kuitenkin toivoa ja kadotetun voi löytää uudelleen.
Nine Inch Nails -yhtyeen Trent Reznor laulaa kappaleella taustoja. Amos soittaa kappaleella pianoa ja Vox-sähköurkuja. Kappaleen tuottajina toimivat Amos ja Eric Rosse.
Julkaisu ja kaupallinen menestys.
”Past the Mission” on mukana albumilla "Under the Pink", joka julkaistiin 31. tammikuuta 1994. Kappale julkaistiin albumin neljäntenä singlenä 16. toukokuuta 1994. Single oli saatavilla Yhdysvalloissa vain kasettina, jolla oli B-puolena albumilta pois jäänyt kappale ”Black Swan”. Isossa-Britanniassa julkaistiin 7 tuuman vinyyli, kasetti ja kaksi erilaista CD-singleä. Näiden julkaisujen B-puolina oli eri kappaleiden liveversioita. Toinen CD-singleistä oli myynnissä myös Australiassa ja useissa Euroopan maissa.
”Past the Mission” menestyi kaupallisesti heikommin kuin albumin aiemmat singlet ”Cornflake Girl”, ”God” ja ”Pretty Good Year”. Kappale nousi kuitenkin Britannian singlelistan sijalle 31. Irlannissa se oli sijalla 25.
Kappaleelle tehtiin musiikkivideo, jota kuvattiin Arcos de la Fronteran pikkukaupungissa Andalusiassa Espanjassa. Sen ohjasi englantilainen ohjaaja Jake Scott. Video on julkaistu myöhemmin Amosin videokokoelmilla "Complete Videos 1991–1998" (1998) ja "Fade to Red" (2006).
Toinen versio kappaleesta lisättiin Amosin kokoelmalle "" vuonna 2006. Kokoelman versio ”Past the Mission (Alternate Mix)” on aiemmin julkaisematon eri tavoin miksattu versio samalta ajalta kuin alkuperäinen kappale.
Dehydroetikkahappo

Dehydroetikkahappo (C8H8O4) on ketoneihin ja laktoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdisteellä on useita käyttökohteita muun muassa kosmetiikan säilöntäaineena ja orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa dehydroetikkahappo on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja liukoisuus kasvaa lämpötilan kasvaessa. Aine liukenee hyvin muun muassa asetoniin ja hieman etanoliin tai dietyylieetteriin. Dehydroetikkahappo on heikko happo ja sen pKa-arvo on 5,36. Kiinteänä dehydroetikkahappo esiintyy kolme karbonyyliryhmää sisältävänä tautomeerina. Liuoksissa se esiintyy lisäksi neljänä muuna enolitautomeerina. Dehydroetikkahapon reaktiot ovat tyypillisiä useita karbonyyliryhmiä sisältäville yhdisteille.
Dehydroetikkahappoa valmistetaan kuumentamalla diketeeniä tai etyyliasetoasetaattia emäksen kuten pyridiinin, trietyyliamiinin, DABCOn, natriumasetaatin, natriumvetykarbonaatin tai bariumoksidin toimiessa katalyyttinä.
Dehydroetikkahappoa käytetään säilöntäaineena kosmetiikassa. Yhdistettä käytetään myös muovinpehmentimenä ja orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa klopidolia ja muita lääkeaineita, väriaineita ja maatalouskemikaaleja.
Harry Mildh

Harry Mildh (3. toukokuuta 1931 Kouvola – 24. syyskuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen työmarkkina- ja yritysjohtaja, koulutukseltaan juristi. Hän sai vuonna 1990 pääkonsulin arvonimen.
Mildh työskenteli 1957–1968 Suomen Työnantajain Keskusliitossa (STK) ja siirtyi sitten Nokia-yhtiöön PR-asiantuntijaksi apulaisjohtajan nimikkeellä. 1970-luvun taitteessa Mildh yleni Nokian hallintojohtajaksi ja vuonna 1974 varatoimitusjohtajaksi, jonka vastuulla olivat henkilöstöhallinto, työmarkkina-asiat ja muut yhteiskuntasuhteet. 1990-luvun vaihteessa hänestä tuli Nokian vanhan perusteollisuuden toimitusjohtaja, tavoitteenaan luopua muun muassa kaapeli- ja paperiteollisuudesta yhtiön uuden elektroniikkastrategian hyväksi.
"Helsingin Sanomien" muistokirjoituksessa Lauri Helve kirjoitti Mildhin olleen keskeisesti luomassa suomalaisen liike-elämän lobbauskulttuuria, suurimpina saavutuksina yksityisen teollisuuden omistama Olkiluodon ydinvoimalaitos ja metsäteollisuusyritysten suostuttelu mukaan vuonna 1976 perustettuun Teollisuuden Keskusliittoon. Aarno Laitinen muisteli Mildhin sanoneen 1970-luvulla julkisesti, ettei niin vähäpätöistä virkamiestä olekaan, etteikö häntä kannattaisi lahjoa. Nokian johtajiin itsekin kuulunut Kalle Isokallio kirjoitti Mildhistä vuonna 2008: ”Harryn ohje oli, että korruptio pitää aloittaa hyvissä ajoin ennen kuin palveluksia tarvitaan. Pitkään jatkuva korruptio turruttaa vastaanottajan uskomaan, ettei kyseessä ole korruptio, vaan ystävyys.”
Mildh oli Nokian edustajana Työnantajien yleisen ryhmän hallituksessa muun muassa puheenjohtajana ja STK:n varapuheenjohtajana.
Jäätyään Nokiasta eläkkeelle Mildh toimi konsulttina ABB:lle ja Airbusille.
Dan Bongino

Daniel John “Dan” Bongino (s. 4. joulukuuta 1974 Queens, New York) on yhdysvaltalainen kommentaattori, juontaja ja kirjailija. Donald Trump nimitti hänet helmikuussa 2025 FBI:n varajohtajaksi.
Bonginolla on italialaiset sukujuuret. Bongino sai maisterin arvon psykologiassa New Yorkin kaupunginyliopistosta ja liikehallinnon maisterin arvon Pennsylvanian osavaltionyliopistosta. Hän palveli New Yorkin poliisissa vuosina 1995–1999 ja Yhdysvaltain salaisessa palvelussa vuosina 1999–2011. Hän oli presidentin suojeluyksikön jäsen vuodesta 2006 toukokuuhun 2011. Bongino oli republikaanisen puolueen ehdokkaana Yhdysvaltain kongressiin vuosina 2012, 2014 ja 2016. Hän julkaisi muistelmateoksen "Life Inside the Bubble" vuonna 2013. Häneltä ilmestyivät myös kirjat "The Fight" (2016) turvallisuuspalveluiden epäkohdista ja politiikasta sekä "Exonerated" (2019) Trumpia vastaan suoritetuista tutkinnoista.
Bongino on pitänyt päivittäistä podcastia "The Dan Bongino Show". Hän juonsi myös ohjelmaa "Unfiltered with Dan Bongino" Fox Newsissä huhtikuuhun 2023. Bongino oli yksi keskeisistä MAGA-liikkeen vaikuttajista, jotka levittivät väärää tietoa vuoden 2020 vaaleista. Trump valitsi hänet helmikuussa 2025 FBI:n varajohtajaksi Kash Patelin alaisuuteen. Hänellä ei ollut aiempaa FBI-kokemusta.
Bonginon vaimo on kolumbialaissyntyinen Paula Andrea o.s. Martinez. Pariskunnalla on kaksi tytärtä. Tytär Isabel on myös pitänyt omaa podcastiaan.
Maljojen nelonen

Maljojen neljä on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortissa nähdään hahmo, joka istuu puun juurella jalat ristissä ja kädet puuskassa. Hahmon edessä on kolme maljaa, joita hän tuijottaa. Hänen vasemmalla puolellaan on pilvi, joka pitelee neljättä maljaa. Tämä on tietenkin vanha tuttumme Maljojen ässä, joka tarjoamaa uutta ideaa tai mahdollisuutta. Kortin hahmo ei kuitenkaan huomaa auttavaa kättä.
Maljojen viitonen

Maljojen viisi on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortissa seisoo mustaan pitkään kaapuun pukeutunut hahmo, joka katsoo maahan kaatunutta kolmea maljaa, jotka symboloivat epäonnistumisia. Hahmon takana on kaksi pystyssä olevaa maljaa, jotka kuvastavat uusia mahdollisuuksia tai tämänhetkisiä positiivisia asioita elämässä. Taka-alalla näkyy virtaava joki sekä silta, joka johdattaa sen ylitse. Sillan toisella puolen on linnamainen suuri rakennus.
Maljojen kuutonen

Maljojen kuusi on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortissa nähdään kaksi lasta, joista vanhempi ojentaa nuoremmalle maljaa. Heidän ympärillään on kukilla koristeltuja maljoja. Taustalla näkyy linnake ja sitä vartioiva sotilas.
Maljojen seiska

Maljojen seiska on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortissa on henkilö seisomassa seitsemän maljan edessä, joista kukin edustaa erilaista valintaa tai mahdollisuutta. Jotkut maljat ovat täynnä haluttuja lahjoja, kuten koruja tai voiton seppelettä, kun taas toiset sisältävät kirouksia, kuten käärme tai lohikäärme. Maljat ovat pilvien ympäröimiä, jotka symboloivat unelmia, toiveita ja haluja.
Maljojen kahdeksikko

Maljojen kahdeksikko on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortin etualalla on pinottuna kahdeksan maljaa. Asetelmasta päätellen yksi maljoista puuttuu. Taustalla näkyy synkkä ja kivikkoinen rantamaisema. Taivaalla näkyy kuu. Tuntematon hahmo on kävelemässä pois maljojen luota. Hän on pukeutunut kaapuun ja pitää kädessään sauvaa.
Maljojen yhdeksikkö

Maljojen yhdeksikkö on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortissa hahmo istuu penkillä kädet ristissä ja jalat leveässä haara-asennossa. Kehonkieli ja kasvojen ilme viittaavat tyytyväisyyteen ja itsevarmuuteen, jopa omahyväisyyteen. Taustalla on sinisellä kankaalla verhoiltu taso, jonka päälle on aseteltu yhdeksän maljaa.
Maljojen kymppi

Maljojen kymppi on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortissa on toisiaan syleilevä pariskunta sekä iloisesti tanssivat kaksi lasta. Taustalla on vehreä maalaismaisema. Kaiken tämän yläpuolella säteilee kymmenen maljaa, jotka muodostavat taivaalle sateenkaaren.