tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kasvisruoka

Kasvisruoka on ruokaa, joka valmistetaan kasviksista. Toisaalta se voidaan määritellä ruoaksi, josta puuttuu liha ja kananmuna tai liha, kananmuna ja maitotuotteet. Ensimmäistä vaihtoehtoa kutsutaan laktovegetaariseksi ruoaksi ja toista vegaaniruoaksi.
Kasvisruoan proteiinit.
Kasvisruoan proteiininlähteillä on mahdollista korvata eläinkunnan proteiinin ja välttämättömien aminohappojen lähteet osittain tai kokonaan. Kasvisruoan monipuolisuuteen kannattaa kiinnittää erityistä huomiota, ja esimerkiksi vegaanista ruokavaliota noudattavan kannattaa syödä päivittäin riitävästi palkokasveja tai palkokasvipohjaisia valmisteita sekä täysjyvävalmisteita. Esimerkiksi soijatuotteiden aminohappokoostumus on erinomainen. Kasviproteiineja voitaisiin hyödyntää suomalaisessa ruokavaliossa paljon enemmän sekä ympäristö- että terveysnäkökulmasta.
THL suosittelee syömään monipuolisesti kasviksia ja hedelmiä joka aterialla sekä korvaamaan lihaa erilaisilla kasviproteiinin lähteillä.
Nordvik

Nordvik on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön länsiosassa meren rannalla Nordvikfjärdenin edustalla.
Nordvikin läpi kiemurtelee maantie, joka yhdistää kylän sen naapurikyliin Skålböleen ja Tolvsnäsiin. Yhteistä kylärajaa Nordvikillä on myös Norrsundvikin kanssa kaakossa ja Helgebodan ja Västankärrin kylien takamaiden kanssa pohjoisessa. Nordvikin asutus sijoittuu maantien varrelle tai sen välittömään läheisyyteen. Valtaosa kylän alueesta on kumpuilevaa metsäistä ja soista kalliota, mutta sen etelälaidalla on peltoaukiota.
Historia.
Nordvikista on löytynyt pronssikautinen hautaröykkiö. Varhaisin maininta Nordvikistä on vuodelta 1540. Nordvik on aikanaan perustettu pitkälle sisämaahan ulottuneen lahden suulle. Lahti on historian kuluessa madaltunut ja kuivunut kokonaan. Kylässä on ollut viisi taloa, mutta 1600-luvun lopulla niistä vain kolme oli veronmaksukykyisiä. Isojako toteutettiin 1776, jolloin kylässä oli edelleen kolme kantataloa. Westergård ja Nedergård siirtyivät isojaon jälkeen pois kylän historialliselta kylätontilta, jolla Uppgård edelleen sijaitsee.
Westergård jaettiin kahtia 1784 ja Nedergård 1795. Perimätiedon mukaan kylässä tehtiin tiiliä 1800-luvun lopulla. 1900-luvun alussa kylässä oli kantatilojen lisäksi neljä palstatilaa ja useita maattoman väen asuinpaikkoja. Nordvikin palstatilat ja torpat itsenäistyivät 1920- ja 1930-luvuilla, minkä lisäksi kylään lohkottiin uusia pientiloja 1950-luvulla. Uudempaa asutusta ei Nordvikiin ole syntynyt. Kylän ainoa kauppa lopetettiin 1960-luvulle tultaessa. Sittemmin Nordvik on hiljentynyt, ja osa asutuksesta on muuttunut kesämökeiksi.
Sinfonia nro 4

Sinfonia nro 4 voi tarkoittaa:
Berežany

Berežany () on kaupunki Ukrainan Ternopilin alueen Ternopilin piirissä. Berežany sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Zolota Lypa-joen varrella, 54 kilometriä alue- ja piirikeskus Ternopilistä länteen. Kaupungin kautta kulkee eurooppatie ja siellä on linja-autoasema.
Sinne yltää myös rautatien pistorata rautatieasemineen.
Tammikuun keskilämpötila on -4,9 ja heinäkuun +18,1 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 653 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 17 316 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 väkiluku oli 17 617. Tuolloin asukkaista etniseltä taustaltaan oli ukrainalaisia 95 prosenttia, venäläisiä 3 prosenttia, minkä lisäksi asukkaissa oli taustaltaan armenialaisia, azerbaidžanilaisia, juutalaisia ja tataareja. Ennen toista maailmansotaa väkiluku oli noin 12 700, josta etnisesti puolalaisia oli 42,2 prosenttia, juutalaisia 35,5 prosenttia ja ukrainalaisia 22,3 prosenttia. Vuonna 1959 ukrainalaisten osuus oli noussut 86 prosenttiin.
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa asiakirjoissa 1375. Se kuului Puola-Liettuan alaisuuteen 1300-1600-luvuilla. Vuonna 1530 se sai Magdeburgin kaupunginoikeudet. Kaupunki kuului 200 vuoden ajan puolalaiselle Sieniawskin aatelissuvulle, sittemmin Lubomirskin ja Potockin aatelissuvuille. Vuonna 1574 M. Sieniawski rakennutti kaupunkiin linnoituksen, joka kesti Turkin piirityksen 1675–1676. Vuonna 1695 paikkakunnalla asui 3 475 asukasta. Puolan ensimmäisessä jaossa 1772 Berežany liitettiin Itävallan keisarikuntaan. Kaupunki sijaitsi kauppareitin varrella ja vaurastui 1600-1700-luvuilla. 1789 perustettiin kymnaasi, jossa annettiin opetusta ensin saksan, myöhemmin puolan kielellä, vuodesta 1905 lähtien myös ukrainan kielellä. Kihlakuntakaupungin asema (ensin 1781/1782-Itävallan, 1919- Puolan alaisuudessa). Ensimmäisen maailmansodan aikana kaupunki torjui venäläisten hyökkäyksen 1916. Itävalta-Unkarin romahdettua Berežany oli 1918-1919 osa Länsi-Ukrainan kansantasavaltaa, ja vuosina 1919–1939 se oli osa Puolaa. Vuodesta 1939 Berežany oli Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan (myöhemmin Ukrainan) Ternopilin alueen osa, ja kaupunki sai neuvostovaltion tunnustaman kaupungin aseman.
Vuodesta 1940 vuoteen 2020 Berežany oli piirikeskus. Berežany on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Ternopilin piiriin.
Anna Odine Strøm

Anna Odine Strøm (s. 17. huhtikuuta 1998) on norjalainen mäkihyppääjä.
Strøm kilpaili ensimmäisen kerran arvokilpailuissa Falunin MM-kilpailuissa 2015 ja sijoittui normaalimäen 25:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Strøm saavutti pronssia sekä sekajoukkue- että joukkuemäessä ja sijoittui normaalimäessä yhdeksänneksi. Oberstdoefin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti joukkuemäessä pronssia, sijoittui normaalimäen henkilökohtaisessa kilpailussa 19:nneksi ja suurmäen vastaavassa kilpailussa 27:nneksi. Pekingin talviolympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 15:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 Strøm saavutti hopeaa sekajoukkuemäessä, pronssia normaalimäessä ja joukkuemäessä sekä oli suurmäessä viides. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän voitti kultaa joukkuemäessä ja sekajoukkuemäessä sekä saavutti normaalimäessä pronssia. Suurmäessä hän sijoittui viidenneksi.
Strøm kilpaili Mäkihypyn maailmancupissa ensimmäisen kerran Lillehammerissa joulukuussa 2013 sijoittuen 34:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Râșnovissa maaliskuussa 2014 oltuaan 25:s. Ensimmäistä kertaa kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui Oslossa maaliskuussa 2018 oltuaan seitsemäs. Ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa hän saavutti oltuaan toinen Zaōn toisessa kilpailussa tammikuussa 2019. Samalla kaudella hän sijoittui kolmanneksi Nižni Tagiln ensimmäisessä kilpailussa. Maailmancupin kaudella 2022–2023 Strøm sijoittui toiseksi Lillehammerin toisessa sekä Villachin ensimmäisessä kilpailussa. Hän saavutti uransa ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoiton Ljubnon ensimmäisessä kilpailussa. Jälkimmäisessä kilpailussa hän oli toinen. Zaõn jälkimmäisessä kilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Hän voitti toisen kilpailun Hinterzartenissa ja Râșnovissa. Hän sijoittui Oslon molemmissa kilpailuissa kolmanneksi ja Lahdessa toiseksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs. Kaudella 2024–2025 hän sijoittui Oberstdorfissa, Willingenissä ja Oslossa toiseksi sekä maailmancupin kokonaiskilpailussa kahdeksanneksi.
Strøm saavutti sekajoukkuemäen kultaa ja normaalimäen pronssia Kanderstegin nuorten MM-kilpailuissa 2018.
The Woman King

The Woman King on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut Gina Prince-Bythewood. Sen on käsikirjoittanut Dana Stevens. Elokuvassa näyttelevät muiden muassa Viola Davis, Thuso Mbedu, Lashana Lynch, Sheila Atim, John Boyega, Jordan Bolger ja Hero Fiennes Tiffin. Elokuva kertoo länsiafrikkalaisesta Dahomeyn kuningaskunnasta ja sen naispuolisista sotureista eli Dahomeyn amatsoneista.
"The Woman King" sai maailmanensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 9. syyskuuta 2022 ja Suomen ensi-iltansa 25. marraskuuta 2022.
Juoni.
Vuonna 1823 Dahomeyn kuningaskuntaa hallitsee kuningas Ghuezo. Valtakuntaa suojelee naispuolisten agojie-sotureiden armeija, jota komentaa kenraali Nanisca. Nuori Nawi joutuu liittymään Naniscan armeijaan kasvatti-isänsä käskystä. Samaan aikaan kuningaskuntaa uhkaavat sen naapurivaltio Oyo sekä Afrikan ulkopuolelta tulleet orjakauppiaat. 
Nanisca vastustaa Ghezon päätöstä myydä orjia ulkomaalaisille. Nawista tulee taitava mutta kuriton agojie. Hän ystävystyy vanhemman agojien Izogien kanssa, ihastuu brasilialaisen orjakauppiaan Santo Ferreiran apurina toimivaan Malikiin ja saa tietää Naniscan olevan hänen biologinen äitinsä. Useiden taistelujen jälkeen Nanisca, Nawi, Izogie, muut agojiet ja Malik lyövät sekä Oyon armeijan että orjakauppiaat, vaikka Izogie kaatuukin taistelussa. Ghezo palkitsee Naniscan julistamalla hänet Dahomeyn naiskuninkaaksi.
Vastaanotto.
"The Woman King" sai myönteisen vastaanoton elokuvakriitikoilta. "Helsingin Sanomien" kriitikko Kaisu Tervonen antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä. Hänen mukaansa elokuvassa ”naiskehoihin ja afrikkalaiskehoihin paikallistuu voimaa, jota virallinen historiankirjoitus ei usein niille usko.” Rotten Tomatoes -verkkosivuston kirjaamista 248 elokuva-arvostelusta yhteensä 94 prosenttia on myönteisiä.
"The Woman King" sai kaksi Bafta-ehdokkuutta: paras ohjaus (Prince-Bythewood) ja paras naispääosa (Davis).
"The Woman King" maksoi 50 miljoonaa dollaria ja tuotti maailmanlaajuisesti 94,4 miljoonan dollarin lipputulot. Suomen elokuvateattereissa se sai yhteensä 5 636 katsojaa.
Jani Koskinen

Jani Eemil Koskinen (s. 22. joulukuuta 1973 Tampere) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Koskinen on luonut uraa viihdetaitelijana teatterilavoilla, musiikin parissa sekä koronasulkujen aikana radio- ja podcast-juontajana.
Ura.
Näyttelijänä.
Koskinen aloitti näyttelijän uransa Tampereen Työväen teatterissa 11-vuotiaana Tukkijoella-musiikkinäytelmässä. Lapsinäyttelijänä rooleja oli myös Tuukka Koljosen Kasmasiini-ohjelmassa, jota esitettiin YLE TV2:ssa. 20-vuotiaana Koskinen nähtiin Sissiteatterissa Tampereella Viisas neitsyt -näytelmässä. Tämän jälkeen Koskinen oli mukana perustamassa teatteriryhmä Hengen Miehiä yhdessä Jukka Salmelan ja Markku Eskolan kanssa. Ryhmänä he keikkailivat ympäri Suomen ja vakituisemmin Tampereen teatterin Kivi-ravintolassa. Ensimmäinen suurempi rooli ammattiteatterissa oli Virgo-nuorisomusikaalissa (1997–1998). Virgon jälkeen Koskinen kiinnitettiin Rauman teatteriin vuoteen 2002 asti. Hämeenlinnan teatterissa Koskinen näytteli vuodet 2005–2017, jonka jälkeen toiminut freelance näyttelijänä muun muassa Porin teatterissa ja Raumalla. Uralle mahtuu myös kymmeniä rooleja eri kesäteattereissa. Vuonna 2014 Hämeenlinnan teatterikerho palkitsi hänet Aku-patsaalla.
Musiikin parissa.
Koskinen on harrastanut nuoresta pitäen laulamista ja soittamista. Ensimmäinen yhtye, jolla keikkoja tehtiin, oli Gastony, jonka ensimmäinen esiintyminen oli Tampereen Tullikamarin klubilla vuonna 1988. Armeijassa Koskinen toimi varusmiesorkesterin solistina, mikä antoi ponnahduslaudan ja kokemusta keikoilta. Seuraavat vuodet menivät trubaduurina tehden noin 250 keikkaa vuodessa. Näyttelijän uran ohessa Koskinen on tehnyt musiikkia Aurinkosirkus-yhtyeessä ja soolotuotantona.
Terje Moe Gustavsen

Terje Moe Gustavsen (20. lokakuuta 1954 Larvik – 4. toukokuuta 2019) oli norjalainen ammattiyhdistysjohtaja ja Työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan liikenne- ja viestintäministerinä 2000–2001.
Grete Knudsen

Grete Knudsen (13. lokakuuta 1940 Bergen – 4. joulukuuta 2023) oli norjalainen Työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1981–2001 ja toimi Norjan sosiaaliministerinä 1992–1994, kauppa- ja merenkulkuministerinä 1994–1996 sekä elinkeinoministerinä 1996–1997 ja 2000–2001. Hän oli koulutukseltaan opettaja.
Knudsen kuoli 83-vuotiaana joulukuussa 2023.
Peter Holm

Peter Holm (s. 16. kesäkuuta 1947 Tukholma, Ruotsi), oikealta nimeltään Peter Gustaf Carl Sjöholm, on ruotsalainen entinen poplaulaja.
Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat "Monia", jolle myönnettiin muun muassa Ranskassa kultalevy, sekä "Syster Jane", joka on käännöskappale australialaisen popyhtye New Worldin kappaleesta "Sister Jane". Holm tuli laajalti tunnetuksi mennessään naimisiin näyttelijä Joan Collinsin kanssa vuonna 1985. Liitto päättyi oikeuskäyntien sävyttämään eroon vuonna 1987.
Marjut Aikio

Marjut Aikio on suomalainen eläkkeellä oleva professori.
Aikio on työskennellyt Tromssan, Oulun ja Lapin yliopistoissa sekä Pohjoismaisessa saamelaisinstituutissa (Sámi instituhtta) Koutokeinossa. Hän aloitti opiskelunsa Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi Oulun yliopistossa 1988. Väitöskirjan aiheena oli viiden saamelaiskylän kielenvaihto. Hän on kirjoittanut yli 70 tieteellistä artikkelia, joista useimmat ovat käsitelleet saamelaiskulttuuria ja saamen kielen asemaa.
Aikio on kirjoittanut kirjat "Kirjeitä Saamenmaasta" (2003) ja "Särestö – taiteilijan koti" (2005), jonka valokuvat otti hänen poikansa Matti Aikio. Englannin- ja pohjoissaamenkielinen "Nils-Aslak Valkeapää / Áillohaš" (2020) sisältää Aikion kirjoittaman artikkelin Valkeapäästä. Aikion laatimaa Nils-Aslak Valkeapään elämäkertaa ei toistaiseksi ole julkaistu.
The Green Knight

The Green Knight on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut eeppinen fantasiaelokuva, joka perustuu löyhästi tuntemattoman kirjoittajan ritariromaaniin nimeltä "Sir Gawain and the Green Knight". Elokuvan käsikirjoitti ja ohjasi David Lowery. Sen päärooleissa näyttelevät Dev Patel, Alicia Vikander, Joel Edgerton, Sarita Choudhury, Sean Harris, Kate Dickie ja Ralph Ineson.
"The Green Knight" sai Yhdysvaltain-ensi-iltansa 30. heinäkuuta 2021 sekä Suomen-ensi-iltansa 24. syyskuuta 2021. Se sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta, jotka kehuivat eritysesti elokuvan kuvausta, musiikkeja, roolisuorituksia, näyttelyä ja tuotantoarvoja sekä Loweryn ohjausta ja käsikirjoitusta.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" kriitikko Jussi Ahlroth antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä. Hän sanoi sen olevan "erinomainen ja oivaltava audiovisuaalinen uudelleenluenta muinaisesta runotekstistä". Rotten Tomatoes -verkkosivuston kirjaamista 322 elokuva-arvostelusta yhteensä 89 prosenttia on myönteisiä.
"The Green Knight" sai Suomen elokuvateattereissa yhteensä 4 420 katsojaa.
Risto Turunen

Risto Turunen (s. 10. joulukuuta 1959 Joensuu) on suomalainen kirjallisuuden professori. Turunen piti emeritus-luennon 6. kesäkuuta 2025.
Turunen valmistui ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1980. Hän aloitti opinnot Joensuun yliopistossa 1981, valmistui lisensiaatiksi 1995 ja väitteli tohtoriksi kirjallisuudesta 2003. Väitöskirja oli nimeltään "Uhon ja armon aika. Suomalainen kirjallisuusjärjestelmä, sen yhteiskuntasuhteet ja rakenteistuminen vuosina 1944-1952".
Turusen lähestymistapa kirjallisuudentutkimukseen on ollut kulttuurintutkimuksellinen ja taiteensosiologinen. Hänen erityisiä kiinnostuksen kohteitaan on ollut suomalainen kirjallisuuden modernismi. Turunen kirjoitti yhdessä Hannes Sihvon kanssa tutkimuksen Veijo Merestä 1998 ("Veijo Meri. Täynnä liikettä", SKS).
Turusella on ollut lukuisia luottamustoimia Joensuun ja Itä-Suomen yliopistossa, Suomalaisen Kirjallisuuden Seurassa, Pohjois-Karjalan maakuntaliiton kulttuurityöryhmässä ja Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiössä. Hän on työskennellyt vuodesta 2016 tutkimuseettisen neuvottelukunnan jäsenenä. Turunen aloitti valtion kirjallisuustoimikunnan jäsenenä 2023. Kaudella 2025–2026 hän toimii kirjallisuustoimikunnan puheenjohtajana.
Turuselle myönnettiin 2022 Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki.
Järvenpään työväentalo

Järvenpään työväentalo oli Järvenpään kaupungissa sijainnut työväentalo. Talo tontteineen on myyty vuonna 1987.
Historia.
Järvenpään työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Yhdistys asetti heti rakennustoimikunnan työväentalon rakentamista suunnittelemaan. Talon vihkiäisjuhla pidettiin jo vapunpäivänä vuonna 1906. Talo tuli maksamaan 4 567 markkaa, josta puolet jäi yhdistykselle velaksi. Työväenyhdistyksen jäsenmäärä kasvoi nopeasti, jäseniä oli 180 vuonna 1907. Työväentalo oli kaikista korjauksista huolimatta käynyt vanhaksi, ja se myytiin tontteineen vuonna 1987..
Rakennus.
Työväentalo oli aluksi pieni, ja sen laajentamista suunniteltiin pitkään. Talon laajennus pystyttiin toteuttamaan vasta vuonna 1935. Juhlasalia laajennettiin, ja tilojen sijaintia järjesteltiin uudelleen. Muutosten johdosta iltama- ja vuokratuotot lisääntyivät, ja näin talon uudistamista voitiin jatkaa. Vuosina 1937–1938 näyttämöä laajennettiin. Taloon saatiin myös kirjasto ja lämmin pukuhuone. Vuonna 1950 talo vuorattiin, taloon asennettiin keskuslämmitys ja se liitettiin kunnallistekniikan piiriin.
Toimintaa työväentalolla.
1930-luvun lopulla ja myös sodan jälkeisinä vuosina työväentalolla toimi aktiivisesti myös sosialidemokraattinen nuoriso-osasto, soittokunta, työväennäyttämö ja mieskuoro. 1950-luvulla talolla esitettiin elokuvia ja siellä järjestettiin myös bingoiltoja.
Kalvot

Kalvot ("Membranomyces") on Hydnaceae-heimoon kuuluva sienisuku. Se sisältää kaksi kuvattua lajia orvakoita. Ne muodostavat sienijuuria useiden eri kasvien kanssa.
Kuvaus.
Kalvot ovat muodoltaan orvakoita. Niillä on alustanmyötäinen itiöemä ja sileä itiölava. Rihmastorakenne on monomiittinen ja sinkilät puuttuvat. Basidiot ovat kaksi-itiöiset. Itiöt ovat sileät, inamyloidit ja vaihtelevat muodoltaan ellipsoidista miltei pallomaiseen.
Levinneisyys.
Kalvojen suvulla on laaja levinneisyys pohjoisen pallonpuoliskon metsissä. Niitä tavataan Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Aiemmin suku tunnettiin huomattavasti nykyistä suppeammalta alueelta, mutta 2010-luvulla ympäristönäytteiden sekvensointi on muuttanut käsityksen kalvojen levinneisyydestä.
Ekologia.
Koska kalvot muodostavat itiöemänsä puuainekselle, niitä pidettiin aiemmin lahottajasieninä. Käsitys kuitenkin muuttui vuonna 2003, kun irtokalvon ("Membranomyces delectabilis") todettiin muodostavan sienijuuria kuusen ja poppelin kanssa Virossa. Sittemmin on havaittu, että monet muutkin kasvit (sianpuolukat, koivut, valkopyökit, pyökit, männyt, tammet ja hemlokit) elävät symbioosissa eri kalvolajien kanssa. Kalvot ovat siis generalisteja, jotka muodostavat ektomykorritsoja sekä koppi- että paljassiemenisten kasvien kanssa.
Luokittelu.
Fylogeneettisten tutkimusten mukaan kalvot ovat läheisintä sukua korallihaarakkaille ("Clavulina"). Vaikka kalvojen ja korallihaarakkaiden itiöemät poikkeavat merkittävästi toisistaan, sukuja yhdistävät monomiittinen rihmastorakenne, kaksi-itiöiset basidiot ja itiöiden muoto. Lisäksi molemmat suvut muodostavat ektomykorritsoja. Kalvot ja korallihaarakkaat luokiteltiin aiemmin Clavulinaceae-heimoon, jota nykyään pidetään Hydnaceae-heimon synonyyminä.
Kalvoja on kuvattu kaksi lajia: kamarakalvo ("Membranomyces spurius") ja irtokalvo ("Membranomyces delectabilis"). Molemmat ovat oletettavasti suomalaisia lajeja. Lisäksi suvussa on vielä tieteelle kuvaamattomia lajeja, joiden DNA:ta on havaittu maaperänäytteistä eri puolilta maailmaa.
Vilho Palosaari

Vilho Palosaari (s. 20. heinäkuuta 2004) on suomalainen mäkihyppääjä. Hän edustaa seuratasolla Kuusamon Erä-Veikkoja.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailussa Planicassa 2023 Palosaari sijoittui normaalimäessä 37:nneksi, suurmäessä 46:nneksi ja joukkuemäessä yhdeksänneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hänet hylättiin ennen normaalimäen kilpailua vääränlaisen hyppypuvun vuoksi, eikä hän päässyt osallistumaan kilpailuun. Joukkuemäessä hän oli seitsemäs ja suurmäessä 47:s.
Mäkihypyn maailmancupissa Palosaari kilpaili ensimmäisen kerran marraskuussa 2022 Wisłassa, jossa hän sijoittui 49:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Garmisch-Partenkirchenissä uudenvuodenpäivänä 2023 oltuaan 26:s. Palosaaren paras sijoitus maailmancupissa on Puolan Zakopanessa tammikuussa 2023 saavutettu 23. sija.
Nuorten MM-kilpailuihin Palosaari on osallistunut vuosina 2020–2023. Hän voitti vuoden 2023 helmikuussa maailmanmestaruuden Kanadan Whistlerissä käydyissä kilpailuissa.
Jiří Kulich

Jiří Kulich (s. 14. huhtikuuta 2004 Kadaň, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Buffalo Sabres varasi hänet vuoden ensimmäisellä kierroksella 28. pelaajana. Hän pelannee lähinnä AHL-seura Rochester Americansissa.
Peliura.
Kulich esiintyi ensimmäisen kerran ammattilaistasolla Tšekin Extraligan HC Energie Karlovy Varyn paidassa kaudella 2020–2021, jolloin hän pelasi kahdeksan ottelua. Seuraavalla kaudella hän teki yhdeksän maalia ja viisi syöttöpistettä 49 ottelussa. Buffalo Sabres varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 28. pelaajana .
15. heinäkuuta 2022 Kulich teki kolmen vuoden tulokassopimuksen Sabresin kanssa.
Maajoukkueura.
Kulich edusti Tšekkiä alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2021, jossa hän pelasi neljä ottelua. Hän pelasi samana vuonna myös Hlinka Gretzky Cupissa. Seuraavana vuonna alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2022 hän oli Tšekin joukkueen kapteeni. Hän voitti turnauksen maalipörssin yhdeksällä maalilla, ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Hänet valittiin Tšekin alle 20-vuotiaiden joukkueeseen nuorten MM-kisoihin 2023.
Tieteiden kandidaatti

Tieteiden kandidaatti () on tieteellinen jatkotutkinto, joka oli käytössä Neuvostoliitossa ja sen jälkeen eräissä entisissä neuvostotasavalloissa, Venäjällä nykyäänkin. Se on kaksiportaisen jatkotutkintojärjestelmän alempi porras; ylempi on tieteiden tohtori ().
Tieteiden kandidaatin tutkinto rinnastuu länsimaisessa järjestelmässä tohtorin tutkintoon, ja Unescon ISCED-luokituksessa se kuuluu tasolle 8, ”Doctoral or equivalent”. Suomalaisissa lähteissä tutkintoa on vaihtelevasti rinnastettu joko suomalaiseen lisensiaatin tai tohtorin tutkintoon.
Kandidaatin tutkinto otettiin Neuvostoliitossa käyttöön vuonna 1934. Vuonna 1971 tutkinto oli noin 249 200 henkilöllä. Tutkinto antoi kelpoisuuden hakea monenlaisia tieteellisiä virkoja.
Venäjällä kandidaatin tutkintoon vaaditaan nykyään vähintään kolmen vuoden jatko-opinnot spetsialist- tai magistr-tutkinnon jälkeen. Jatko-opintojen aikana opiskelija suorittaa pakollisia tenttejä ja kirjoittaa kandidaatin väitöstyön, jonka jälkeen on julkinen väitöstilaisuus.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen on Baltian maissa, Ukrainassa, Georgiassa ja Kazakstanissa siirrytty länsimaisen mallin mukaiseen yksiportaiseen jatkotutkintoon. Ukrainassa kaksiportainen järjestelmä oli käytössä vuoteen 2020.
Antipasto

Antipasto (italiaa, mon. "antipasti") on Italian ruokakulttuurissa aterian aloittava alkupala. Koska niiden tarkoituksena on vain herättää ruokahalua, antipastot tarjoillaan yleensä suupaloina ja pieninä annoksina.
Tyypillisiä antipastoja.
Antipastot vaihtelevat Italian eri osissa, mutta tyypillisesti niihin kuuluu esimerkiksi leikkeleitä ja makkaraa, marinoituja mereneläviä ja kalaa, juustoja, sekä erilaisia vihanneksia ja hedelmiä, jotka voivat olla säilöttyjä, kuivattuja tai tuoreita. Perinteisesti antipastot tarjoillaan yhteiseltä tarjottimelta, josta kukin voi valita mieleisensä palat. Antipastojen kera tarjotaan usein aperitiivi, joita ovat esim. italialaiset valko- tai kuohuviinit, erilaiset "spritz"-cocktailit (niissä on jotain katkeroa kuten Camparia tai Aperolia, Proseccoa ja soodavettä), vermutti (usein tonic-vedellä jatkettuna) ynnä muut.
Pohjois-Italia.
Pohjois-Italiassa antipastoihin kuuluu usein alppijuustoja kuten asiago, fontina ja taleggio, sekä gorgonzolaa. Leikkeleitä ovat mm. Bolognan mortadella-makkara, parmankinkku ja ilmakuivattu naudanliha bresaola. Fenkoli, pesto, viikunat, oliivit, tonnikala, balsamietikassa marinoidut sipulit ja paistettu polenta ovat muita tyypillisiä pohjoisia antipastoja.
Keski-Italia.
Keski-Italian antipastoille ovat luonteenomaisia "bruschettat" ja samantapaiset "crostinit", eli paahdetut leipäviipaleet, jotka on maustettu valkosipulilla, suolalla ja pippurilla, ja valeltu oliiviöljyllä. Niiden päällä voidaan tarjoilla pateeta tai tapenadea. Muita tämän alueen antipastoja ovat tomaatit tuoreina tai aurinkokuivattuina, mozzarella, savulohi, marinoitu munakoiso sekä salami.
Etelä-Italia.
Eteläisen Italian antipastoihin kuuluu tunnettu "Insalata caprese", yksinkertainen basilikalla höystetty tomaatti-mozzarella-salaatti. Muita eteläisiä antipastoja ovat anjovikset, ’Nduja, sinisimpukat, katkaravut ja muut äyriäiset, Pecorino Romano -juusto, paahdetut paprikat, artisokat, kaprikset ja jopa rusinat.
Karjaan työväentalo Rientola

 Karjaan työväentalo / Folkets Hus Karis on Karjaan kaupungissa sijaitseva ja edelleen aktiivisessa käytössä oleva työväentalo.
Historiaa.
Karjaan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Työväenyhdistys oli suomenkielinen, vaikka paikkakunta oli pääosin ruotsinkielinen. Työväenyhdistys keräsi alusta alkaen varoja rakennusrahastoon omaa työväentaloa varten. Tontin saanti tuotti vaikeuksia, koska ruotsinkieliset isännät eivät halunneet myydä maata työväenyhdistykselle. Lopulta löytyi vuokratontti, joka saatiin ostettua omaksi vuonna 1910. Tontille pystytettiin aluksi pieni rakennus, joka jäi myöhemmin piharakennukseksi. Talo sai nimekseen Rientola. Keväällä 1917 vietettiin pääosin talkootyönä rakennetun varsinaisen työväentalon vihkiäisjuhlaa. Talon rakentamiskustannukset olivat 40 000 markkaa, josta lainan osuus oli 25 000 markkaa. Työväentalosta on sanottu, että sen ovat rakentaneet Billnäsin sepät ja Karjaan rautatieläiset. Kansalaissodan aikana talo oli ensin punaisten ja myöhemmin valkoisten hallussa. Talo kärsi tuolloin vaurioita, joita sen vapautumisen jälkeen heti korjailtiin.
Rakennus.
Työväentalon kivijalkaan tuotiin kivet Inkoosta junalla. Inkoosta ostettiin myös riihi, jonka hirret käytettiin taloon. Vuosina 1937–1938 talossa tehtiin mittavat korjaus- ja muutostyöt, jotka maksoivat 100 000 markkaa. Talon pääovi siirrettiin kadun puolelle ja alakertaan rakennettiin vuokrattavia myymälätiloja. Juhlasaliin vaihdettiin parkettilattia, ja talo sai peltikaton. Vuonna 1959 ala-aula uudistettiin, ja sinne rakennettiin wc-tilat. Taloon asennettiin myös keskuslämmitys. Nämäkin korjaustyöt tehtiin pääosin talkoilla. Vuonna 1987 taloa entisöitiin opetusministeriön rakennusavustuksen turvin. Näyttämöaukkoa pienennettiin, ja vanhat peiliovet palautettiin paikoilleen. Keskuslämmitysjärjestelmä, sähköt, sisämaalaukset ja valaisimet uudistettiin. Myös talon lämpöeristystä parannettiin. Talo maalattiin perinteen mukaisesti valkoiseksi. Taloa on tämänkin jälkeen kunnostettu jatkuvasti.
Toimintaa työväentalolla.
Työväentalo Rientola sijaitsee keskeisellä paikalla Karjaan keskustassa ja on aina ollut vilkkaassa käytössä. Käyttäjinä ovat olleet karjaalaiset yhdistykset ja yhteisöt.
Eetu Apila

 
Eetu Apila (s. 8. tammikuuta 2002 Kiiminki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Suomi-sarjajoukkue Raahe-Kiekkoa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura.
Apila on Limingan Kiekon kasvatti. Hän siirtyi kaudeksi 2017–2018 Oulun Kärppien C-nuoriin, jossa Apila voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kauden 2018–2019 päätteeksi hän voitti Kärppien ja Haukiputaan Ahmojen B2-nuorten yhdistelmäjoukkueessa SM-hopeaa. Kaudella 2019–2020 Apila toimi Kärppien B-nuorten varakapteenina. Kaudeksi 2020–2021 hän siirtyi Vaasan Sportin U20-joukkueeseen. Kaudella 2021–2022 Apila toimi joukkueen varakapteenina.
Kaudella 2022–2023 Apila debytoi Sportin SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä tapaninpäivänä 26. joulukuuta 2022 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Apila merkittiin Sportin nelosketjun oikeaan laitaan Erik Riskan sekä toisen debytantin, Viljami Haaralan viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.33 minuuttia. Apila sai myös syöttöpisteen Riskan tekemään maaliin. Syöttöpiste jäi hänen kauden ainoaksi tehopisteeksi Apilan pelaamassa 14 SM-liigan runkosarjaottelussa.
Syyskuussa 2023 Apila siirtyi II-divisioonajoukkue Laser HT:hen. Marraskuussa hän siirtyi loppukauden 2023–2024 kattavalla sopimuksella Suomi-sarjajoukkue JHT:hen. Syyskuussa 2024 Apila siirtyi kauden vuoden mittaisella sopimuksella II-divisioonajoukkue Haukiputaan Ahmoihin. Joulukuussa hän siirtyi kuitenkin loppukauden 2024–2025 kattavalla sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Raahe-Kiekkoon.
Muuta.
Apila valmistui liiketoiminnan merkonomiksi Oulun seudun ammattiopistosta toukokuussa 2021.
Viljami Haarala

 
Viljami Haarala (s. 9. lokakuuta 2002 Mustasaari) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue Lapuan Virkiässä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Haarala osaa pelata myös laidassa.
Ura.
Haarala on Vaasan Sportin kasvatti. Hän toimi kaudella 2019–2020 seuran B-nuorten kapteenina. Kaudeksi 2021–2022 Haarala nousi Sportin U20-joukkueen kapteeniksi.
Kaudella 2022–2023 Haarala debytoi Sportin SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä tapaninpäivänä 26. joulukuuta 2022 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Haarala merkittiin Sportin nelosketjun vasempaan laitaan Erik Riskan sekä toisen debytantin, Eetu Apilan viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 8.23 minuuttia. Haarala sai myös kakkossyöttöpisteen Riskan tekemään maaliin. Syöttöpiste jäi hänen kauden ainoaksi tehopisteeksi Haaralan pelaamassa yhdeksässä SM-liigan runkosarjaottelussa.
Haarala siirtyi kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue KeuPa HT:hen. Hänen tulokaskautensa toi siellä 43 runkosarjaottelussa kaksi syöttöpistettä.
Kaudeksi 2024–2025 Haarala siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Lapuan Virkiään.
Muuta.
Haaralan isoveli Santeri pelaa hyökkääjänä Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberliga-joukkue EHC Erfurtissa. Hän on pelannut urallaan myös 42 SM-liigaottelua Vaasan Sportissa sekä luonut uraa Italiassa ja Britanniassa.
Haarala valmistui ylioppilaaksi Vaasan lyseon lukiosta keväällä 2022.
TCR Touring Car

TCR Touring Car on vakioautoluokka kilpailuun käytettäville autoille. TCR-autot perustuvat tuotantoautoihin, jotka ovat neljä- tai viisiovisia ja minimipituus on 4,2 metriä. Moottori on nelitahtinen turboahdettu ja sylinteritilavuus on yli 1750 cm3 ja enintään 2000 cm3. Autoihin sovelletaan Balance of Performance (BoP) -sääntöjä, joiden mukaan autojen suorituskykyä voidaan muuttaa: autoihin voidaan sijoittaa painolastia, moottorinohjausyksikköä voidaan säätää, ahtimen painetta voidaan muuttaa, ja ajokorkeutta voidaan muuttaa.
TCR:n on suunnitellut Marcello Lotti vuonna 2014. Säännöistä ilmoitettiin vuonna 2014.
Vuonna 2024 FIA ilmoitti vuodelle 2025 tulevasta TC Lite -luokasta, johon kuuluu kaksi alaluokkaa: TCL4 ja TCL5. Uudet luokat perustuvat Rally4 ja Rally5 -sääntöihin ja mahdollistavat saman auton käyttämisen rallissa ja rata-ajossa.
Salomon Hellsten

Salomon Hellsten (7. toukokuuta 1864 Virrat - 4. kesäkuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen kirvesmies ja ammattiyhdistysvaikuttaja. 
Hellsten oli vuonna 1895 toimintansa aloittaneen Helsingin Työväenyhdistyksen (HTY) kirvesmiesten ammattiosaston perustajajäseniä. Vuonna 1899 Hellsten oli perustamassa Suomen Kirvesmiesten Liittoa ja 1906 sen seuraajaa Suomen Puutyöntekijäin Liittoa, jonka varapuheenjohtajana hän toimi vuoteen 1919 saakka. Suurlakon aikana Hellsten kuului Helsingin suurlakkokomiteaan ja myöhemmin Suomen Ammattijärjestön liittotoimikuntaan.
Sisällissodan jälkeen Hellsten oli uudelleenkäynnistämässä työväenliikkeen toimintaa. Hän oli HTY:n puheenjohtaja vuonna 1919 ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen sosialidemokraattien edustajana 1918-1922. Hellsten kuoli vatsasyöpään Marian sairaalassa 58-vuotiaana kesäkuussa 1922. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Niclas Tenhovuori

 
Niclas Juhani Tenhovuori (s. 28. toukokuuta 2002 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue Kiekko-Vantaata. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Tenhovuori laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Tenhovuori on Karhu-Kissojen kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Jokereihin. Tenhovuori toimi kaudella 2017–2018 seuran C-nuorten kapteenina. Kauden 2018–2019 päätteeksi hän voitti B-nuorten Suomen-mestaruuden.
Toukokuussa 2021 Tenhuvuori teki Jokereiden vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen KHL-sopimuksen. Samalla hänen vahvistettiin siirtyvän kaudeksi 2021–2022 Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan vahvuuteen. Tenhovuori pelasi siellä tulokaskautensa aikana 38 runkosarjaottelua tehopistein 9+12=21 ja kaksi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi myös yhden Suomen Cupin ottelun ilman tehopisteitä. Tenhovuori pelasi osan kaudestaan myös Jokereiden U20-joukkueessa. Hän ei pelannut kuitenkaan otteluakaan KHL:ssä.
Tenhovuori teki toukokuussa 2022 vuoden mittaisen ja tryoutin sisältävän sopimuksen SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa. Syyskuussa hän sai joukkueeseen kauden 2022–2023 kattavan jatkosopimuksen. Tenhovuori aloitti kautensa seuran U20-joukkueessa, kunnes hän loukkaantui kahden ottelun jälkeen. Tenhovuoren kuntouduttua lokakuussa HPK lainasi hänet alustavasti viikon mittaisella sopimuksella takaisin Kiekko-Vantaan Mestis-joukkueeseen, jossa Tenhovuori pelasi viisi ottelua. Marraskuussa HPK lainasi hänet toiseen Mestis-joukkueeseen, Forssan Palloseuraan. Tenhovuori teki HPK:ssa SM-liigadebyyttinsä tapaninpäivänä 26. joulukuuta 2022 vieraissa Tapparaa vastaan. Hänet merkittiin joukkueen nelosketjun oikeaan laitaan Erkka Seppälän ja Eskil Woldin viereen. Tenhovuori sai ottelussa jääaikaa 6.15 minuuttia. Hänelle merkittiin myös teholukema –1. Tenhovuori pelasi HPK:ssa kahdeksan runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. FPS:ssä hän pelasi kauden aikana kymmenen ottelua.
Kaudeksi 2023–2024 Tenhovuori palasi Jokereihin pelaamaan Mestistä. Hän pelasi runkosarjassa 38 ottelua tehopistein 12+8=20, mutta Tenhovuori ei kuitenkaan pelannut pudotuspeleissä, vaan hän vahvisti yli-ikäisenä Jokereiden U20-joukkuetta. Tenhovuori palasi kaudeksi 2024–2025 vuoden mittaisella sopimuksella Kiekko-Vantaaseen.
Maajoukkueura.
Tenhovuori on pelannut kolme nuorten ja yhden poikien maaottelun.
Muuta.
Tenhovuori valmistui merkonomiksi Perho Liiketalousopistosta keväällä 2021.
Mark-Posten

Mark-Posten (lyh. MkP) on ruotsalainen vuonna 2022 perustettu verkkolehti, jonka toimitus on Kinnassa. Se ilmestyy näköislehtenä kahdesti viikossa ja kuuluu Stampen Media -konserniin.
Luettelo Salon hautausmaista

Luettelo Salon hautausmaista käsittää Salon kaupungin alueella olevia hautausmaita.
Hautausmaat.
Salon seurakunnalla on 21 hautausmaata.
Salon seutukunnassa tapahtui vuoden 2009 alussa kymmenen kunnan kuntaliitos, kun Halikon, Kiikalan, Kiskon, Kuusjoen, Muurlan, Perniön, Perttelin, Suomusjärven ja Särkisalon kunnat ja Salon kaupunki liittyivät uudeksi Salon kaupungiksi. Uskelan kunta oli liittynyt Saloon ja Angelniemen kunta Halikkoon jo vuoden 1967 alussa. Angelniemen seurakunta oli liittynyt Halikon seurakuntaan kuntaliitoksen myötä. Salon ja Uskelan seurakunnat olivat yhdistyneet vuonna 1948 Salo-Uskelan seurakunnaksi.
Kirkkohallitus päätti helmikuussa 2008, että liitoskuntien seurakunnat lakkautetaan ja Saloon muodostetaan yksi seurakunta. Seurakunta on jaettu kymmeneen seurakunta-alueeseen liitosseurakuntien mukaisesti.
Seurakunnalla ei ole yhteistä päähautausmaata. Halikon hautausmaa on Halikon alueen päähautausmaa ja Helisnummi Salo-Uskelan alueen. 
Teijon ruukin hautausmaa oli yksityinen, kunnes 2010 se siirtyi Salon seurakunnan haltuun. 
Halikossa on entisen Halikon sairaalan hautausmaa, joka on vihitty käyttöön vuonna 1932, ja jonne on tehty ensimmäinen hautaus seuraavana vuonna. Hautausmaa on perustettu sairaalan tarpeisiin ja sinne on haudattu potilaita ja henkilökunnan jäseniä. Hautausmaan alueeseen kuuluu myös vuoden 1918 punavankien teloituspaikka, jonka joukkohautaan on haudattu noin 40–50 vankia. Hautausmaata ei ole erotettu omaksi alueeksi, vaan se kuuluu sairaalan tilaan ja sen omistaa Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin kuntayhtymä.
Kilrootin voimalaitos

Kilrootin voimalaitos on Pohjois-Irlannin Antrimin kreivikunnassa sijaitseva lauhde- ja kaasuturbiinivoimalaitos. Laitoksen yksiköiden yhteissähköteho on 655 megawattia. Kivihiiltä ja raskasta polttoöljyä käyttävä kaksiyksikköinen lauhdevoimalaitos tuottaa 514 megawattia ja neliturbiininen kaasuturbiinilaitos 141 megawattia. Laitoksen yhteydessä on myös 10 megawatin Kilroot Advancion Energy Storage Array -akusto. Kilroot tuotti vuonna 2006 noin kolmasosan koko Pohjois-Irlannin sähkönkulutuksesta ja kuului maan sadan suurimman työnantajan joukkoon.
Yhdysvaltalainen AES Corporation osti laitoksen vuonna 1992 Pohjois-Irlannin sähköntuotannon yksityistämisen yhteydessä. Lähellä Carrickfergusin kylää sijaitsevaa laitoksen omisti ennen tätä Northern Ireland Electricity. AES Corporation myi laitoksen edelleen tšekkiläisen EPH-sijoitusyhtiön EPUKI -tytäryhtiölle kesäkuussa 2019.
Kilrootin pääyksikkö on Pohjois-Irlannin ainoa jäljellä oleva hiilivoimalaitos. Hiilen käyttö päättyy Yhdistyneessä kuningaskunnassa lokakuussa 2024, mitä ennen Kilrootin kaksi pääyksikköä siirtyvät käyttämään maakaasua. EPUKI tilasi kaksi korvaavaa avoimen kierron kaasuturbiinia Siemensiltä joulukuussa 2021. Päivitetty laitos on tarkoitus saada käyttöön syyskuuhun 2023 mennessä.
VähäE

Eero Vähätalo, taiteilijanimeltään VähäE (s. 9. lokakuuta 1989), on suomalainen rap-artisti. VähäE on julkaissut 13 singleä ja on tullut tunnetuksi erityisesti Matti Eskon Rekkamies-kappaleesta tekemästään rap-versiosta, jonka tekoprosessissa alkuperäisesittäjä oli itse mukana. Artistin muissa kappaleissa käsitellään muun muassa itsensä voittamiseen ja tavallisen ihmisen elämään liittyviä teemoja. Tyylilajiltaan VähäE:n kappaleet ovat energistä pop-rapia.
Ura.
Räppäämisen VähäE aloitti vasta verrattain vanhemmalla iällä, mutta sen jälkeen asiat etenivät varsin nopeasti. Lyhyen demotteluvaiheen jälkeen ensimmäinen single julkaistiin vuonna 2021 ja jo syyskuussa 2021 hän solmi managerointisopimuksen turkulaisen "Sakon Studion" kanssa. Vuoden 2022 alussa hänet kiinnitettiin lisäksi "Hit Happens" -levy-yhtiölle. 
VähäE:n ensimmäinen enemmän huomiota saanut julkaisu oli ”Tien päällä” -single, joka levisi erityisesti rekkaspottaajien ja kuskien Tiktok-julkaisujen välityksellä. Julkisuuden seurauksena syntyi myös mahdollisuus tehdä yhteisjulkaisu Matti Eskon kanssa. 
VähäE:n ensimmäinen live-esiintyminen oli Power Truck Showssa 12. elokuuta 2022, minkä jälkeen hän on esiintynyt lukuisissa erilaisissa tapahtumissa ympäri Suomea.
Yksityiselämä.
"Aamuset"-lehden haastattelussa VähäE on kertonut tulleensa huostaanotetuksi kolme vuotiaana, jonka jälkeen hänet sijoitettiin sijaisperheeseen Taivassaloon maaseudulle. Hän on kertonut saaneensa tätä kautta ihanat sijaisvanhemmat ja uuden startin elämälleen. Nuorena hän oli kertomansa mukaan villi ja levoton eikä teoriapainotteinen koulunkäynti tuntunut omalta. Hyvien arvosanojen sijaan hän sai usein jälki-istuntoa. Oma juttu löytyi kuitenkin ammattikoulussa ja hän on ajanut yhdistelmäajoneuvoa vuodesta 2010. Omilla kappaleillaan hän haluaa esteistä huolimatta kannustaa ihmisiä seuraamaan omia unelmiaan sinnikkäästi. 
Osasta VähäE:n kappaleista on löydettävissä yhtymäkohtia hänen omaan elämäänsä.
Stock car -kilpailu

Stock car -kilpailu tarkoittaa autourheilutyyppiä. Autot ovat aikoinaan perustuneet tuotantoautoihin, josta tulee vakioautoihin viittaava nimitys, mutta nykyään autot ovat nimenomaan kilpailua varten rakennettuja. Laji on peräisin Yhdysvalloista, jonka suurin hallinnoija on NASCAR. Monet kilpailut ajetaan ovaaliradoilla, mutta myös muun tyyppisiä ratoja käytetään.
Autot ovat silhuettiautoja, jotka muistuttavat ulkomuodoltaan henkilöautoja, mutta tekniikka poikkeaa täysin tuotantoautoista.
Formula-kilpailu

Formula-kilpailu (Pohjois-Amerikassa , ’avopyöräisillä kilpailu’) tarkoittaa moottoriurheilua avopyöräisillä yksipaikkaisilla autoilla. Termi on peräisin FIA:n käyttämästä nimeämisestä toisen maailmansodan jälkeen ("formulae" tarkoittaa kaavoja). Parhaiten tunnettuja formula-sarjoja ovat esimerkiksi Formula 1 ja Formula E, mutta on myös useita luokkia, joiden nimessä ei ole sanaa "formula" (esimerkiksi GP2). Monet formula-sarjat on tarkoitettu askeleiksi korkeamman tason sarjoihin.
One Way TV

One Way TV on suomalainen kristillinen televisiokanava, joka aloitti lähetyksensä 1. maaliskuuta 2020. Kanavan on perustanut suomalainen lähetysjärjestö One Way Mission. One Way TV toimii antenniverkossa ja näkyy kaikkialla Suomessa. Kanava toimii kanavanippu E:ssä ja näkyy kanavapaikalla 34.
Cascatelli

Cascatelli on Dan Pashmanin suunittelema ”täydellinen” pastan muoto. Nimi tulee italian kielen sanasta "cascata".
Pashmanin mukaan kolme pääkomponenttia tekee pastan muodosta ”täydellisen”:
IMSA

International Motor Sports Association (IMSA) on pohjoisamerikkalainen autourheilujärjestö, jonka päämaja sijaitsee Daytona Beachissä Floridassa. Se toimii FIA:n ACCUS-haaran määräysvallan alla. IMSA:n perusti John Bishop vuonna 1969 ja nykyään sen omistaa NASCAR-järjestö.
IMSA järjestää muun muassa IMSA SportsCar Championship -sarjaa. Aiempiin sarjoihin kuuluu IMSA GT Championship.
Vuonna 2021 kerrottiin, että IMSA, FIA ja ACO ovat päässeet yhteisymmärrykseen Le Mans Hypercar (LMH) ja Le Mans Daytona h (LMDh) -autojen yhteensopivuudesta eri sarjoissa ja kilpailuissa.
Dime novel

Dime Novel (”Lanttiromaani”) tarkoittaa halpaa, yleensä pehmytkantista melodraamaa ja jännitystä tarjoavaa seikkailuromaania, jotka olivat suosittuja Yhdysvalloissa noin vuosina 1860–1915. Nimitys tulee siitä, että tällaiset viihderomaanit maksoivat dimen eli 10 sentin kolikon.
Alun perin ”dime novel” oli Erastus ja Irwin Beadlen julkaiseman "Beadle’s Dime Novels" -julkaisusarjan tuotenimi. "Beadle’s Dime Novels" -sarjan ensimmäinen kertomus oli Ann Sophia Stephensin kirjoittama "Malaeska, The Indian Wife of the White Hunter", jota myytiin yli 300 000 kappaletta. Sarjassa julkaistiin villin lännen tarinoita, meritarinoita ja historiallisia romanttisia kertomuksia. Useat muut kustantajat seurasivat Beadlejen esimerkkiä ja alkoivat julkaista halpoja kertomuksia. Dime novelien suosio oli suurimmillaan 1860–1870-luvuilla, ja alkoi sen jälkeen asteittain hiipua.
Useimmat dime novelit olivat lännenkertomuksia. Yksi tunnetuimmista dime novelien kirjoittajista oli E.Z.C. Judson, joka julkaisi suurimman osan tarinoistaan salanimellä Ned Buntline. Muita huomattavia dime novel -kirjailijoita olivat Stephensin ja Buntlinen ohella J. R. Coryell ja Edward L. Wheeler. Kioskikirjallisuutta julkaisevat pulp-lehdet syrjäyttivät 1900-luvun alkupuolella dime novelit.
Beninin parlamenttivaalit 2023

Beninin parlamenttivaalit järjestettiin 8. tammikuuta 2023. Vaaleissa äänestäjät valitsivat kansalliskokoukseen 109 kansanedustajaa, joista uuden vaalilain mukaan vähintään 24 tulee olla naisia, vähintään yksi jokaiseen vaalipiiriin.
Järjestelmä.
Vaaleissa on äänioikeutettuja yhteensä 6 600 572 henkilöä. Äänestyspaikkoja on 17 749, jotka ovat 7 986 äänestyskeskuksessa. 
Vaaleihin on hyväksytty ehdokkaita seitsemästä puolueesta. Paikkoja parlamenttiin voivat saada vain ne puolueet, jotka saavat yli 10 prosenttia äänistä. Vaaleihin hyväksyttiin seitsemän puoluetta, joista kolme edusti oppositiota. 
Edelliset vaalit.
Vuonna 2019 järjestetyissä parlamenttivaaleissa herätti kiistoja uusi vaalilaki, jonka mukaan parlamenttivaalien osallistumismaksu nousi 8,3 miljoonasta CFA-frangista 249 miljoonaan frangiin (380 000 euroa). Uudistuksella pyrittiin vähentämään vaaleihin osallistuvien puolueiden määrää, joka oli noin 200. 
Puoluejärjestelmän uudistus ja uusi vaalilaki johtivat parlamenttivaalien järjestämiseen, johon oppositiopuolueet eivät voineet osallistua. Vaaleihin osallistui kaksi presidentti Patrice Talonia tukevaa puoluetta, joiden edustajat valittiin parlamenttiin. Vuoden 2015 parlamenttivaaleihin osallistui 2 946 042 äänestäjää, kun taas vuoden 2019 vaaleihin osallistui 1 147 625 äänestäjää.
Oppositiopuoleiden vaaleihin osallistumisen estäminen johti väkivaltaisuuksiin huhti-toukokuussa 2019 useissa Beninin kaupungeissa. Internet suljettiin vaalipäivänä.
Alustavia tuloksia vaaleista odotetaan tammikuun 11. päivänä. Seuraavat presidentinvaalit järjestetään Beninissä vuonna 2026, jolloin järjestetään myös seuraavat parlamenttivaalit.
Kommentit.
Vaalien alustavien tulosten julkaisemista seuraavana päivänä oppositio väitti presidenttiä tukevien puolueiden voittaneen vaalivilpin ja äänten ostamisen avulla. Se ei kuitenkaan antanut todisteita väitteidensä tueksi. Julkistaessaan äänestyksen lopullisen tuloksen Beninin perustuslakituomioistuin havaitsi vaalien suorittamisessa useita väärinkäytöksiä, mutta sen mukaan ne eivät heikentäneet vaalien uskottavuutta.
Analyysi.
Vaalit sujuivat rauhallisesti. Äänestäjiä oli 37,79 prosenttia äänioikeutetuista. Edellisissä 2019 vaaleissa äänestysprosentti oli 27,12.
Presidentti Patrice Talonia tukevan liikkeen kaksi puoluetta, joiden edustajat olivat ainoat osallistumaan sallitut puolueet edellisissä parlamenttivaaleissa, saivat yhteensä 81 paikkaa 109 edustajapaikasta. Opposition edustaman puolueen ehdokkaat saivat 28 paikkaa.
Äänestystulos merkitsee opposition paluuta Beninin kansalliskokoukseen.
Naisia uudessa parlamentissa on 28 edustajaa.
Luke Hughes

Luke Hughes (s. 9. syyskuuta 2003 Manchester, New Hampshire, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL:ssä pelaavaa New Jersey Devilsiä. Hän on pelipaikaltaan puolustaja ja laukoo vasemmalta. Devils varasi Hughesin ensimmäisellä kierroksella neljäntenä pelaajana .
Lokakuussa 2025 Hughes solmi Devilsin kanssa seitsemänvuotisen ja yhteensä 63 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Hughes edusti Yhdysvaltain USNTDP-joukkuetta World U-17 Hockey Challenge -junioriturnauksessa vuonna 2019, jossa hän joukkueineen voitti hopeaa. 5. toukokuuta 2022 hänet nimettiin aikuisten maajoukkueeseen MM-kilpailuihin 2022. Hän teki turnauksessa yhden maalin ja kolme syöttöpistettä kymmenessä ottelussa.
Hughes valittiin kapteeniksi nuorten maajoukkueeseen MM-kilpailuihin 2023.
Perhe.
Luken isoveljet Quinn ja Jack pelaavat NHL:ssä. Heidän isänsä Jim Hughes on ollut Boston Bruinsin apuvalmentaja ja Toronto Maple Leafsin pelaajakehityksen johtaja, ja heidän äitinsä Ellen Weinberg-Hughes on pelannut Yhdysvaltain naisten jääkiekkomaajoukkueessa.
Giovanni de Macque

Giovanni de Macque (1548 Valenciennes, Ranska – syyskuu 1614 Napoli, Italia) oli ranskalainen säveltäjä. Hän vietti suuren osan elämästään Italiassa – ensin Roomassa, sittemmin Napolissa. De Macque sävelsi yli neljänkymmenen vuoden ajan teoksia, jotka vähitellen muuttuivat tyyliltään kokeellisemmiksi.
De Macque lauloi lapsena keisarillisen kapellin kuorossa Wienissä. Hän opiskeli siellä myös jesuiittain oppilaitoksessa. Hänen opettajansa sävellyksessä oli Philippe de Monte. Vuosina 1580–1581 de Macque työskenteli San Luigi dei Francesi -kirkon urkurina. Hänen näiltä ajoilta peräisin olevat sävellyksensä ovat enimmäkseen tyylillisesti konventionaalisia madrigaaleja. De Macque siirtyi Napoliin vuonna 1585 tai 1586. Siellä hän palveli Venosan ruhtinasta, Carlo Gesualdon isää Fabrizio Gesualdoa. De Macquesta tuli Napolissa vuoteen 1590 mennessä Casa Santa dell'Annunziatan toinen urkuri; ensimmäisenä urkurina toimi samaan aikaan Scipione Stella. Vuonna 1594 de Macque otti vastaan urkurin viran Espanjan varakuninkaan kapellissa. Hän sai pian "maestro di cappellan" aseman. De Macque jatkoi myös madrigaalien säveltämistä, mutta hänen vuonna 1596 julkaistut motettinsa osoittivat jo merkkejä kiinnostuksesta epäperinteisiä tekniikoita, kuten kromaattisuutta kohtaan.
De Macque jatkoi säveltämistä kokeellisemmalla tyylillä muun muassa käyttämällä aiemmin kiellettyjä intervalleja ja soveltamalla suhteellisen harvinaisia tapoja tekstin musiikkiin yhdistämisessä. Vuonna 1617 julkaistiin de Macquen teokset "Gagliarda prima", "Prima stravaganza" ja "Toccata a modo di trombetta", jotka ovat nousseet hänen levytetyimpien instrumentaalisävellystensä joukkoon. Myös de Macquen madrigaaleja on levytetty ensisijaisesti Accent Recordsille.
De Macquen johdolla opiskelivat muiden muassa Andrea Falconieri, Francesco Lambardi, Giovan Domenico Montella ja Luigi Rossi.
Olav Akselsen

Olav Akselsen (28. elokuuta 1965 Stord – 17. elokuuta 2021 Stord) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1989–2009 ja toimi Norjan öljy- ja energiaministerinä 2000–2001.
Akselsen kuoli syöpään 55-vuotiaana elokuussa 2021. Hän oli naimisissa ja hänellä oli kolme lasta.
Hanne Harlem

Hanne Harlem (s. 20. marraskuuta 1964 Oslo) on norjalainen juristi ja Työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan oikeusministerinä 2000–2001.
Harlemin isä Gudmund Harlem toimi Norjan sosiaaliministerinä ja puolustusministerinä 1950- ja 1960-luvuilla. Harlemin sisko Gro Harlem Brundtland on Norjan entinen pääministeri.