tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Obon

O-bon () on vuosittainen buddhalainen tapahtuma Japanissa, jossa muistellaan esivanhempia. Tapahtumaan liittyy uskomus, että esivanhempien henget palaavat maailmaan tapaamaan sukulaisia. Tarinan mukaan Buddhan opetuslapsi varmisti äitinsä vapautuksen helvetistä kun munkit tarjosivat ruokaa ja juomaa sekä suojaa hengille. Munkit tanssivat iloisesti kun opetuslapsen äiti vapautui.
Tapahtumaan liittyy paperilyhtyjen ripustaminen (chōchin), tanssit (bon odori), vierailut haudoilla ja ruoan jättäminen kotialttarille. Lopussa kelluvia lyhtyjä päästetään jokiin, järviin ja merelle ohjaamaan henget takaisiin omaan maailmaansa. Tavoissa on alueittaisia eroja. O-bonia vietetään perinteisesti 7. kuukauden 15. päivänä, joka on heinäkuussa nykyisen aurinkokalenterin mukaan. Se on kuitenkin lähellä aiemmin käytetyn kuukalenterin mukaista päivää elokuussa, ja usein vietetään 13.–16. elokuuta. Japani siirtyi Meiji-kaudella gregoriaaniseen kalenteriin, josta johtuen "Shichigatsu Bon" vietetään eräillä alueilla heinäkuussa, "Hachigatsu Bon" elokuussa ja "Kyū Bon" seitsemäntenä kuukautena. Jokainen kestää kolme päivää.
Viron työpuolue

Viron työpuolue () oli vuosina 1917–1932 Virossa toiminut puolue.
Perustaminen.
Viron työpuolue muodostettiin keväällä 1917 nimellä Viron radikaalisosialistinen puolue (viroksi "Eesti Radikaal-Sotsialistlik Partei"), mutta syksyllä 1917 nimi vaihdettiin Viron työpuolueeksi. Puolueeseen kuuluivat muiden muassa Jüri Vilms, Otto Strandman ja Eduard Laaman. Poliittiselta linjaltaan puolue oli aluksi vasemmistolainen, mutta linja siirtyi pari vuotta perustamisen jälkeen oikealle, minkä jälkeen Viron työpuolue sijoittui puoluekartalla poliittisen keskustan vasempaan reunaan.
Toiminta.
Viron maapäivien vaaleissa vuonna 1917 Viron radikaalisosialistinen puolue sai 11 edustajaa valituista 62 edustajasta, ja sen edustaja Artur Vallner valittiin 1. heinäkuuta järjestetyn maapäivien ensimmäisen istunnon puheenjohtajaksi. Maapäivien puheenjohtajaksi valittiin lokakuussa Otto Strandman.
Viron perustavan kokouksen vaaleissa 5.–7. huhtikuuta 1919 työpuolue oli Viron sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen jälkeen toiseksi suurin puolue ja ylsi 30 paikkaan. Työpuolue sai hallitukseen neljä ministeripaikkaa. Strandman valittiin Viron tasavallan ensimmäisen hallituksen pääministeriksi.
Riigikogun ensimmäisissä vaaleissa marraskuussa vuonna 1920 Viron työpuolue sai vaalivoiton ja 22 edustajaa. Strandman valittiin Viron ensimmäisen riigikogun puheenjohtajaksi.
Vuonna 1932 Viron työpuolue yhdistyi kansanpuolueen kanssa kansalliseksi keskustapuolueeksi ("Rahvus Keskerakond").
Luettelo vuonna 2025 kuolleista henkilöistä

Etusivulla esiin nostetut.
Etusivulla esille nostettuja kuolleita
Kodesjärvi

Kodesjärvi on humuspitoinen ja rannoiltaan alava järvi Isojoella Etelä-Pohjanmaalla. Sen pinta-ala on yksi neliökilometri. Etäisyys Seinäjoelta on 92 kilometriä etelälounaaseen.
Maantiede.
Kodesjärvi on Isojoen laajin vakavesi ja se sijaitsee samannimisen kylän rannalla Isojoen kaakkoisosassa. Sen suurin ulottuvuus kaakosta luoteeseen on noin 1,7 kilometriä. Kodesjärven rannat ovat soistuneet ja laajalti suojeltuja, mutta kaakossa asutus ulottuu aivan rantaan.
Kodesjärvi laskee Kodesjokea kaakkoon, jossa se yhtyy Karvianjokeen. Järven lasku-uoma on ruopattu ja siellä kasvaa kilpukkaa. Kodesjärven sara- ja ruoholuhdan yleisimpiä lajeja ovat kurjenjalka, osmankäämi ja pullosara. Luhtanevalla kasvaa esimerkiksi karpalo, mutasara, pyöreälehtikihokki, raate, terttualpi ja tupasvilla.
Kodesjärvi (36.034.1.001) kuuluu Kodesjoen valuma-alueeseen (36.034), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karvianjoen vesistössä (36). Toinen jakovaihe on Honkajoen alue (36.03). Kodesjärvi on valuma-alueensa ainoa yli hehtaarin laajuinen vakavesi.
Lasse Viljas

Lasse Viljas (4. elokuuta 1914 Kuhmoinen – 7. toukokuuta 1988) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Lasse Viljaksen vanhemmat olivat satulaseppä Mauritz Virtanen ja Tekla Sofia Lilström. Viljas aloitti uransa harjoittelijana Lahden teatterissa 1930–1937 ja jatkoi vielä 1937–1938 saman teatterin järjestäjänä ja näyttelijänä. Lyhyen Kuopion Työväen Teatterin jakson jälkeen Viljas siirtyi Aunuksen Teatteriin, josta hän jatkoi Rauman kaupunginteatteriin kaudeksi 1945–1946. Viljas näytteli 1940-luvun jälkipuoliskolla Kuusankoskella, Hämeenlinnassa ja Kemissä, minkä jälkeen hän siirtyi Kotkan kaupunginteatteriin vuosiksi 1950–1959. Hänen uransa jatkui Tampereen Teatterissa 1959–1963 ja Lahden kaupunginteatterissa 1964–1972.
Viljaksen rooleja olivat muiden muassa Marski ("Päämaja"), Kissanportin Paavo ("Saunasta saunaan"), Celestin ("Tanssiva Savoy"), Koltay ("Viktorian husaari") ja Bachelet ("Kunnian kauppiaat").
Viljas näytteli sivuroolin rehtorina Erkko Kivikosken ohjaamassa draamaelokuvassa "Kuuma kissa" (1968).
Michael Ashcroft

Michael Anthony Ashcroft, KCMG, PC (4. maaliskuuta 1946) on englantilainen miljardööri, hyväntekijä ja lordi.
Tausta.
Ashcroft suoritti kauppatieteen tutkinnon nykyisessä Anglia Ruskin Universityssä Chelmsfordissa. 
Ashcroft osti Hawley Group Limitedin vuonna 1977. Yrityksestä muodostui myöhemmin ADT Limited, josta tui johtava yritys elektronisten turvallisuuspalvelujen toimittaja Pohjois-Amerikassa ja markkinajohtaja Britanniassa. ADT Limited fuusioitui Tyco Incorporationin kanssa vuonna 1997. Fuusion arvo oli neljä miljardia puntaa. 
Ashcroft toimi Carlisle Holdingsin puheenjohtajana, joka työllisti 50 000 työntekijää ja keskittyi kaupankäyntiin Pohjois-Amerikassa ja Britanniassa.
Hän toimii Waterloo Investment Holdings Limitedin puheenjohtajana.
Ashcroft toimi Belizen suurlähettiläänä Yhdistyneissä kansakunnissa vuosina 1998–2000. 
Ashcroft toimi Britannian konservatiivipuolueen varainhoitajana vuosina 1998–2001 ja puoluehallituksen varapuheenjohtajana vuosina 2005–2010. Hän on toimi International Democrat Unionin (IDU) varainhoitajana vuosikymmenien ajan. Myöhemmin hänestä tehtiin IDU:n kunniavarainhoitaja. Ashcroft aateloitiin ja hänestä tehtiin elinikäinen pääri vuonna 2000, mutta hän luopui Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuoneen jäsenen tehtävästä vuonna 2015, koska hän päätti keskittyä muihin tehtäviin. 
Ashcroft toimi Anglia Ruskin Universityn kanslerina vuosina 2001–2021. Hän lahjoitti yhteensä kymmenen miljoonaa puntaa kauppakorkeakoulun rakennuksien rakentamiseksi. Yliopiston kauppakorkeakoulun rakennukset Cambridgessä ja Chelmsfordissa kantavat hänen nimeään. Anglia Ruskin University myönsi Ashcroftille kunniatohtorin arvonimen vuonna 1999. 
Hän on Kanadan kuninkaallisen maantieteellisen seuran jäsen. 
Ashcroftilla on maailman suurin kokoelma Viktorian ristejä. Kokoelmaa säilytetään Lontoossa sijaitsevan Imperial War Museumin Ashcroft-galleriassa. Ashcroft toimi museon johtokunnan jäsenenä vuosina 2012–2020.
Kirjoja.
Lähde:
Vuonna 2015 Ashcroft, yhdessä Isabel Oakeshottin kanssa, julkaisi epävirallisen elämänkerran "Call Me Dave" pääministeri David Cameronista. Kirjassa esitettiin vahvistamattomaksi jäänyt väite, jonka mukaan Cameron olisi opiskeluaikoinaan työntänyt peniksensä kuolleen sian suuhun. Tämä johti ns. piggate-tapaukseen. Ashcroftin motiiviksi on epäilty sitä, ettei Cameron palkinnut Ashcroftilta saamaansa tukea korkea-arvoisella nimityksellä.
Lisäksi hän on kirjoittanut useita poliittisia elämäkertoja ja teoksia rohkeudesta, mukaan lukien useita kirjasarjan "Heroes" kirjoja. "Victoria Cross Heroes", "Special Forces Heroes", "George Cross Heroes", "Heroes of the Skies", "Special Ops Heroes" ja "Victoria Cross Heroes: Volume II".
Kunnianosoituksia.
Ashcroft nimettin Privy Councilin jäseneksi vuonna 2012.
Bothered About Dungeons and Dragons

Bothered About Dungeons and Dragons (B.A.D.D., ”Dungeons &amp; Dragonsista huolestuneet”) oli 1980-luvulla perustettu yhdysvaltalainen järjestö, jonka tavoitteena oli "Dungeons &amp; Dragons" -roolipelin kieltäminen. B.A.D.D. harjoitti tiedotustoimintaa ja lobbausta ja saavutti laajaa näkyvyyttä. Järjestön mukaan roolipelit kannustivat teinejä saatananpalvontaan, hämärsivät todellisuudentajua ja opettivat väkivaltaisia ja rikollisia toimintatapoja. Osa Yhdysvaltain kouluista kielsi roolipelien pelaamisen, mutta on epäselvää, kuinka laajalle roolipelipaniikki lopulta levisi.
Järjestön perustajan Patricia Pullingin mukaan "Dungeons &amp; Dragons" altisti nuoret homoseksuaalisuudelle, sadismille ja kannibalismille.
Hänen mukaansa roolipeli sisälsi demonologiaa, noituutta ja voodoota. Pelin lopullinen tavoite oli ajaa nuoret tekemään satanistisia rituaalimurhia. Pulling kertoi vuonna 1985 "60 Minutes" -ohjelmassa, että erään nuoren vanhemmat olivat nähneet, miten nuori oli kutsunut "Dungeons &amp; Dragons" -demonin huoneeseensa, minkä jälkeen tämä oli tehnyt itsemurhan. Pullingin mukaan paras apu saatananpalvontaan sekaantuneelle nuorelle on löytää evankelikaalinen pappi, joka uskoo voimakkaasti Raamattuun.
David Waldronin mukaan roolipelejä koskevalla moraalipaniikilla oli kolme vaihetta. Ensimmäisessä vaiheessa väitettiin, että nuoret käyttivät roolipelien okkulttista kuvastoa ja tarpeistoa muiden oppilaiden, vanhempien ja opettajien kiroamiseen. Toinen vaihe alkoi 1980-luvun puolivälissä ja väitti, että roolipelien yliluonnollinen ja väkivaltainen maailma kannusti pelaajia veritöihin ja rikoksiin. Viimeinen vaihe alkoi 1980–1990-lukujen taitteessa, jolloin väitettiin, että roolipelit toimivat porttina saatananpalvontaan ja pakanuuteen. Paniikki väistyi 1990-luvun alkupuolella. Tähän oli Waldronin mukaan useita syitä: B.A.D.D. epäonnistui edistämään tavoitteitaan oikeusteitse, eikä tieteellinen tutkimus tukenut roolipelien vastustajien väitteitä, jotka olivat vuosien saatossa muuttuneet yhä epäuskottavammiksi. Samaan aikaan roolipelaajat puolustivat harrastustaan yhä aktiivisemmin ja johdonmukaisemmin.
Suomessa herätyskristillinen Kuva ja Sana -kustantamo julkaisi Pat Pullingin vuonna 1989 ilmestyneen "Noidankehässä"-kirjan. Vuonna 1993 julkaistuun suomennokseen lisättiin tilannekatsaus Suomen saatananpalvontailmiöön. Keijo Ahorinta julkaisi kirjan "Saatananpalvonnan monet kasvot. Käsikirja auttamistyöhön" (1997). Hän koulutti nuorten kanssa työskenteleviä siitä, että D&amp;D:ssä käytettävät symbolit ovat saatananpalvonnan kuvastoa ja rituaaleja.
Paholaisen perilliset

Paholaisen perilliset. Satanismipaniikin synkkä historia on suomalaisen uskontotieteilijän Tuomas Äystön kirja, jonka on julkaissut Like tammikuussa 2025. Teos käsittelee saatananpalvontapaniikkina tunnettua moraalipaniikkia Yhdysvalloissa ja Suomessa.
Äystön mukaan satanismipaniikki ”on varoittava esimerkki siitä, mitä voi tapahtua, kun kriittinen ajattelu kaventuu ja tunnekuohu vie koko yhteiskunnan mukanaan”.
Floda (Lerum)

Floda on asuinalue Lerumin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Se muodosti oman taajamansa vuoteen 2015, jolloin se kasvoi yhteen Lerumin keskustaajaman kanssa.
Gråbo

Gråbo on taajama Lerumin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 6 953 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Olstorp

Olstorp on asuinalue Lerumin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Se muodosti oman taajamansa vuoteen 2015, jolloin se kasvo yhteen Gråbon kanssa.
Björboholm

Björboholm on taajama Lerumin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 215 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Sjövik

Sjövik on taajama Lerumin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 071 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Tollered

Tollered on taajama Lerumin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 882 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Mjörn

Mjörn on järvi Länsi-Götanmaalla Ruotsissa. Sen pinta-ala on 55 neliökilometriä ja se sijaitsee 58 metriä merenpinnan yläpuolella. Syvin kohta on 48 metriä.
Hadselin linja-autoturma

Hadselin linja-autoturma tapahtui Hadselin kuntaan kuuluvalla Austvågøyan saarella Norjassa 26. joulukuuta 2024. Vaikeissa keliolosuhteissa kansainvälisiä matkailijoita kuljettanut linja-auto suistui ulos E10-tieltä ja ajautui kyljelleen jäätyneeseen järveen. Noin kuudestakymmenestä kyydissä olleesta kolme kuoli ja 11 tarvitsi sairaalahoitoa. Kaikki menehtyneet olivat ulkomaan kansalaisia, heistä yksi oli lapsi ja kaksi aikuisia naisia.
Neliöjuuri 5

Neliöjuuri 5 eli luvun 5 neliöjuuri (merkitään formula_1) on positiivinen reaaliluku, joka itsellään kerrottuna on 5. Neliöjuuri 5 on irrationaaliluku. Sen ensimmäiset 60 desimaalia ovat 2,23606 79774 99789 69640 91736 68731 27623 54406 18359 61152 57242 7089..., mikä voidaan pyöristää 2,236:een 99,99 %:n tarkkuudella. Tällä hetkellä siitä on laskettu ensimmäiset 2 250 000 000 000 desimaalia.
Rationaaliset merkinnät.
Neliöjuuri 5 voidaan esittää ketjumurtolukuna. 
 formula_2
Murtoluvut, joiden desimaaliesitys on lähellä luvun 5 neliöjuurta, ovat: 
formula_3
Magnus Härenstam

Johan Herbert Magnus Härenstam (19. kesäkuuta 1941 Västervik – 13. kesäkuuta 2015 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi 1970-luvulla lastenohjelmasta "Fem myror är fler än fyra elefanter" (1973–1977), jota hän teki Brasse Brännströmin ja Eva Remaueksen kanssa. Härenstam näytteli myös elokuvissa ja muun muassa Maxim-teatterissa Tukholmassa.
Härenstam kuoli syöpään 73-vuotiaana kesällä 2015.
Kosta

Kosta on taajama Lessebon kunnassa Kronobergin läänissä Smålannin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 836 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Kosta tunnetaan lasitehtaastaan.
Kostan lasitehdas

Kostan lasitehdas () on Lessebon kunnassa Ruotsin Smålannissa sijaitseva lasitehdas. Sen perustivat vuonna 1742 maaherrat Anders Koskull ja Georg Bogislaus Staël von Holstein. Kostalla ovat työskennelleet muun muassa Elis Bergh, Tyra Lundgren, Ewald Dahlskog ja Viktor Oksanen.
Skruv

Skruv on taajama Lessebon kunnassa Kronobergin läänissä Smålannin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 485 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Hildur Molnberg

Hildur (Hilkka) Maria Kianto (o.s. Molnberg; 7. maaliskuuta 1882 Tornio – 3. heinäkuuta 1941 Karstula) oli suomalaisen kirjailija Ilmari Kiannon puoliso. Molnberg avioitui Ilmari Kiannon (tuolloin Calamnius) kanssa vuonna 1904. Vihkiminen oli Suomen ensimmäinen siviilivihkiminen. Useat Kiannon teoksista käsittelevät elämää Hildurin kanssa, tunnetuimpana "Pyhä viha" ja "Pyhä rakkaus". Lisäksi Kiannon mukaan Hildur Molnberg vaikutti ratkaisevasti hänen pääteoksinaan pidettyjen Punaisen viivan ja Ryysyrannan Joosepin syntyyn, ja oli suorastaan kehottanut kirjailijaa luomaan Ryysyranta-teoksen.
Hildur Molnberg oli torniolaisen kultaseppä ja kaupunginvaltuutettu Johan Olof Molnbergin ja Brita Majavan toiseksi vanhin lapsi. Hän tutustui Kiantoon muutettuaan Torniosta 1904 postiharjoittelijaksi Suomussalmelle, jossa postinhoitajana toimi Kiannon sisar. Nopeasti solmitussa avioliitossa lapsia syntyi kaikkiaan kahdeksan. Avioliitto oli myrskyisä, ja päättyi käytännössä vuonna 1917 Kiannon muiden naissuhteiden vuoksi, mutta virallisesti avioero tapahtui vasta vuonna 1933. Elämästä Hildur Molnbergin kanssa kertovat muun muassa seuraavat Ilmari Kiannon teokset: "Pyhä viha" (1908), "Pyhä rakkaus – tai pienen lapsen elämä ja kuolema" (1910) ja "Avioliitto" (1917).
Hildur Molnberg kuoli Karstulassa vuonna 1941 60-vuotiaana.
Kianto eli ennen avioeroa julkisesti avoliitoissa ja myös avioitui kaikkiaan kolme kertaa.
Lakeudenportin kansalaisopisto

Lakeudenportin kansalaisopisto on Etelä-Pohjanmaalla, Kuusiokuntien alueella toimiva vapaan sivistystyön oppilaitos. Opiston toimistot sijaitsevat sen vastuukunnassa Alavudella.
Opisto on perustettu 21. syyskuuta 1964 Alavuden kansalaisopistona. Myöhemmin sen toiminta-alueeseen ovat liittyneet Töysä vuonna 1974, Ähtäri vuonna 2001 ja Kuortane vuonna 2002. Yleissivistävän koulutuksen lisäksi opisto tarjoaa kuvataiteen perusopetusta.
Microgaming

Microgaming on vuonna 1994 perustettu Mansaarella päämajaansa pitävä yhtiö, joka on kehittänyt rahapelejä ja nettikasinoiden alustateknologiaa.
Microgaming loi nettikasino-ohjelmiston vuonna 1994. Yhtiöstä tuli nettiin siirtyneen rahapelialan edelläkävijä. Roger Raatgever toimi Microgamingin toimitusjohtajana 17 vuoden ajan vuoteen 2018 saakka. Aikoinaan Microgamingiin kuuluivat pokeri- ja bingoverkostot. Microgaming Poker Network (MPN) suljettiin vuonna 2020, ja kaksi vuotta myöhemmin Microgamingin alusta Quickfire myytiin Games Globalille. Uusi toimitusjohtaja Stephen Fisk ilmoitti Microgamingin jatkossa keskittyvän perinteisiin ydintoimintoihinsa alustateknologian tarjoajana. Sen keskeisiin yhteistyökumppaneihin on kuulunut esimerkiksi Betway.
Microgaming julkaisi vuonna 2006 pelin Mega Moolah, joka on ensimmäinen nettikasinoilla tarjottu progressiivisen jackpotin sisältävä peli. Vuonna 2020 Microgaming julkaisi Wowpot-nimisen nelitasoisen progressiivisen jackpotin, joka on käytössä useissa sen peleissä.
Microgaming on pyrkinyt painottamaan ympäristöä, yhteiskuntavastuuta ja hyvää hallintotapaa (ESG). Se on tukenut vastuullisen pelaamisen työkaluja ja tehnyt PlayItForward-ohjelman kautta työtä pelihaittojen vähentämiseksi.
Vuonna 2015 Mega Moolah -kolikkopeli pääsi Guinnessin ennätystenkirjaan suurimman koskaan nettikasinolla voitetun jättipotin ansiosta. Betwayn pelaaja voitti pelistä 13 209 300 Englannin puntaa.
Juraj Pekarčík

Juraj Pekarčík (s. 12. syyskuuta 2005 Trstená, Slovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija. Pekarčík pelaa lainalla QMJHL-juniorisarjassa Moncton Wildcatsin joukkueessa. Hänellä on tulokassopimus NHL-seura St. Louis Bluesin kanssa kauden 2026–2027 loppuun saakka.
Pekarčíkin kasvattajaseura on HK Orava. Ennen Pohjois-Amerikan sarjoihin siirtymistä Pekarčík pelasi Slovakian Extraligassa HK Nitrassa. Hän on pelannut myös USHL-joukkue Dubuque Fighting Saintsin joukkueessa. NHL-joukkue St. Louis Blues varasi hänet kolmannella kierroksella 76. varausvuorolla . Pekarčík on pelannut 35 Slovakian Extraligan runkosarjan ottelussa. Näissä otteluissa hän on syöttänyt kolme maalia. Uran tilastot päivitetty 31. joulukuuta 2024.
Progressiivinen jackpot

Progressiivinen jackpot on joidenkin kolikkopelien ominaisuutena tarjottava ajan mittaan kasvava jackpot. Jackpotia kasvattavat pelaajien asettamat panokset, kunnes yksittäinen pelaaja voittaa sen, jolloin jackpot alkaa uudelleen kasvaa sille säädetystä vähimmäistasosta. Voitto perustuu jackpotin saamisen todennäköisyyden määrittävän generaattorin luomaan satunnaisuuteen. Päävoiton harvinaiseksi säädetty esiintymistiheys mahdollistaa sen kasvun suureksi.
Microgaming julkaisi vuonna 2006 Mega Moolah -pelin, josta tuli ensimmäinen nettikasinoiden valikoimiin otettu progressiivisen jackpotin sisältävä rahapeli. Progressiivisen jackpotin koko päivittyy reaaliaikaisesti keskitetyllä palvelimella, johon kaikki sen tarjoavat pelit on kytketty. Joulukuuhun 2024 mennessä kaikkien aikojen suurimpia progressiivisia jackpoteja olivat olleet "The Finer Reels of Life WowPot" -pelistä voitettu 38,4 miljoonan euron jackpot, Mega Moolah’sta voitettu 19,4 miljoonan euron jackpot ja "Mega Fortune" -pelistä voitettu 17,8 miljoonan euron jackpot.
Kummalliset kukat

Kummalliset kukat on Paula Suomisen vuonna 2020 tekemä taidemosaiikkiteosten sarja Suvantolanpuistossa (Lähde! –puisto) Iin terveysaseman rannassa. Teoksen osiot ovat: "Kaihonkukka", "Kuukunen" ja "Kultatyrakki". Niissä on kuvattu kasvien elinvoimaa - sopeutumista ja selviytymistä ympäristön muutoksissa. Kukissa on käytetty myös työhönvalmennuskeskuksen mosaiikkipajoissa valmistuneita pisara-mosaiikkeja ja kierrätyskeramiikkaa.
Aiheesta muualla.
Paula Suominen: Kummalliset kukat; ArtIi.fi Art Ii Biennial 2020
Aleksei Bugajev

Aleksei Ivanovitš Bugajev (, 25. elokuuta 1981 Moskova – 29. joulukuuta 2024) oli venäläinen jalkapalloilija. Hän edusti Venäjän jalkapalloliigassa vuosina 2001-2010 Torpedoa, Tom Tomskia, Lokomotivia ja FK Krasnodaria. Bugajev pelasi myös Venäjän jalkapallomaajoukkueessa seitsemän ottelua vuosina 2004-2005 ja kuului pelaajaryhmään vuoden 2004 EM-kisoissa.
Lokakuussa 2023 Bugajev pidätettiin Krasnodarissa, kun hänen hallustaan tavattiin lähes puoli kiloa huumausaineeksi luokiteltavaa mefedronia. Syyskuussa 2024 Bugajev sai huumausaineen levittämisestä 9 vuotta ja 6 kuukautta vankeutta. Tuomiota lieventääkseen Bugajev värväytyi Venäjän armeijan rangaistuspataljoonaan ja kaatui taistelussa Venäjän hyökkäyksessä Ukrainaan saman vuoden joulukuussa.
Lauri Pellas

Lauri Pellas, vuoteen 1938 Enegrén (9. marraskuuta 1892 Mänttä – 28. joulukuuta 1953) oli suomalainen yritysjohtaja.
Pellaksen vanhemmat olivat konttoristi Karl Anders Enegrén ja Minna Pättiniemi. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1924 oli Katri Tyyne Salminen (k. 1934), toinen vuodesta 1938 hammaslääkäri Aune Kyllikki Rauvola (k. 1944) ja kolmas vuodesta 1946 Estrid Klingendahl, kauppaneuvos Fabian Klingendahlin tytär.
Pellas tuli ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1910 ja valmistui Suomen liikemiesten kauppaopistosta 1913. Hän oli G. A. Serlachius -yhtiön palveluksessa Mäntässä 1914–1916 ja sitten Oy Paperin pääkirjanpitäjä Pietarissa ja siellä myös Suomen Paperitehtaiden Yhdistyksen edustaja. Yhdistyksen konttorin johtaja Odessassa hän oli vuoteen 1919 ja toimi siellä lisäksi Suomen konsulinviraston hoitajana.
Pellas oli osastonjohtaja tuonti- ja vientiliikkeiden palveluksessa sekä Suomen pääkonsulinviraston pääkirjanpitäjä New Yorkissa 1919–1922, J. N. Salminen -yhtiön kaupallinen johtaja 1924–1935 ja johtokunnan puheenjohtaja 1935–1953 sekä appensa perustaman Klingendahl Oy:n johtokunnan jäsen ja johtaja 1946–1953. Yhtiön toimitusjohtaja hän oli 1950–1953. Hänellä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen Pellas oli 1947–1950.
Tervalammi

Tervalammi voi tarkoittaa seuraavia:
Sticklinge udde

Stikclinge udde on taajama Lidingön kunnassa Tukholman läänissä Upplannin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 3 000 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Masherbrum-vuoret

Masherbrum-vuoret on Pakistanissa sijaitseva Karakorum-vuoriston osa. Se on Baltoron jäätikön eteläpuolella, toisin kuin pääosa Karakorum-vuoristosta. Masherbrum-vuorten aluetta on Gilgit-Baltistan Tässä vuoristossa on saman niminen huippu, joka on lähes 8000 metriä korkea.
Mirka Muukkonen

Mirka Muukkonen (s. 1975) on suomalainen Vasemmistoliiton poliitikko ja Turun kaupungin apulaispormestari vuodesta 2023 alkaen. Hänellä on myyjän ammattitutkinto, ja hän on myös viljelypuolen puutarhuri.
Ura.
Muukkonen on toiminut myös seuraavissa tehtävissä:
Tsugumi Sakurai

Tsugumi Sakurai (, s. 3. syyskuuta 2001 Konan on japanilainen vapaapainin olympiavoittaja, maailmanmestari, Aasian kisojen voittaja ja Aasian-mestari. Hän on saavuttanut aikuisten sarjojen arvokilpailumenestyksensä 55–57 kilogrammojen sarjoissa.
Sakurai voitti kadettien eli alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuden 40 kilogramman sarjassa vuonna 2016 sekä kadettien Aasian-mestaruuden 46-kiloisissa 2017. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti 55 kg:n sarjassa pronssia 2019.
Sakurai voitti maailmanmestaruuden 55 kilogramman painoluokassa Oslossa 2021. Lopuuottelussa hän voitti saksalaisen Nina Hemmerin ylivoimaisella pistevoitolla. Hän voitti samana vuonna Aasian-mestaruuden 57-kiloisissa. Hän voitti maailmanmestaruuden 57 kg:n sarjassa Belgradissa 2022 kukistettuaan loppuottelussa yhdysvaltalaisen Helen Maroulisin. Hän voitti saman sarjan maailmanmestaruuden Belgradissa 2023. Loppuottelussa kukistui tällä kertaa moldovalainen Anastasia Nichita. Hän voitti samana vuonna kultaa Hangzhoun Aasian kisoissa. Vuoden 2024 Aasian-mestaruuskilpailuissa hän jäi 57-kiloisissa hopealle. 
Sakurai voitti 57 kilogramman olympiakultaa Pariisissa 2024. Hän kukisti välierässä Helen Maroulisin ja loppuottelussa Anastasia Nichitan.
Sakura Motoki

Sakura Motoki (; s. 20. helmikuuta 2002 Saitama) on japanilainen vapaapainin olympiavoittaja ja MM-mitalisti.
Motoki voitti kadettien, eli alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuden 46 kilogramman painoluokassa vuonna 2018. Hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 59-kiloisissa 2022.
Motoki saavutti Belgradin MM-kilpailuissa 2022 pronssia 59 kilogramman sarjassa. Seuraavan vuoden MM-kilpailuissa Belgradissa hän sai 62-kiloisissa hopeaa hävittyään loppuottelussa kirgisialaiselle Aisuluu Tynybekovalle. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2024 hän sai samassa painoluokassa hopeaa. 
Motoki voitti 62 kilogramman sarjan olympiakultaa Pariisissa 2024. Hän voitti välierässä norjalaisen Grace Bullenin ja loppuottelussa Ukrainan Iryna Koljadenkon.
Andorran naisten jääkiekkomaajoukkue

Andorran naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Andorraa naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Vuosina 2024–2025 maassa oli 24 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa, eikä joukkuetta ollut sijoitettu Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n hallinnoimassa maailmanrankingissa. Joukkue otti vuonna 2022 osaa Kansainvälisen jääkiekkoliiton Developement Cupiin, jossa se sijoittui kuudenneksi eli viimeiseksi hävittyään kaikki ottelunsa ja tehtyään vain yhden maalin. Maalien valossa tiukimman ottelunsa joukkue kävi Kuwaitia vastaan, jolle se hävisi maalein 0–5. Kolumbialle Andorra hävisi maalein 16–0. Maalin se teki Arabiemiraatteja vastaan lukemin 10–1 päättyneessä ottelussa.
Luxemburgin naisten jääkiekkomaajoukkue

Luxemburgin naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Luxemburgia naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Vuonna 2024 maassa oli 114 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa, eikä joukkuetta ollut sijoitettu Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n hallinnoimassa maailmanrankingissa. Se ei saanut sijoitusta myöskään vuonna 2025.
Joukkue otti ensimäistä kertaa osaa kansainväliseen turnaukseen vuonna 2022 pelatessaan Kansainvälisen jääkiekkoliiton Developement Cupissa, jossa se sijoittui pronssille. Joukkueessa pelasi Kanadan ja Luxemburgin kaksoiskansalainen Bailey Habscheid, joka on pelannut muun muassa NCAA:n I divisioonassa St. Lawrencen yliopiston joukkueessa.
Akiko Yano

Akiko Yano (; s. 13. helmikuuta 1955) on japanilainen laulaja ja muusikko.
Yano on julkaissut yli 30 täyspitkää albumia. Pitkän uransa aikana Yano on työskennellyt monien muusikoiden kanssa Japanissa ja ulkomailla, muun muassa Yellow Magic Orchestran jäsenten ja yhdysvaltalaisen kitaristi Pat Methenyn kanssa. 
Elämä ja ura.
Akiko Yano syntyi Tokiossa vuonna 1955 ja vietti suuren osan lapsuudestaan Pohjois-Japanin Aomorissa. Yano aloitti pianonsoiton kolmevuotiaana. Hän kehitti nuorena intohimon jazz-musiikkia kohtaan ja sai isänsä viemään tämän 11-vuotiaana paikalliseen jazz-musiikkiin erikoistuneeseen ravintolaan. Yläkouluikäisenä Yanosta tuli keikkaileva jazzpianisti ja 17-vuotiaana hän liittyi Tin Pan Alley -nimiseen popyhtyeeseen. Yhtyettä johti Haruomi Hosono, josta tuli myöhemmin Yellow Magic Orchestran (YMO) jäsen. 
Yano teki soolodebyyttinsä vuonna 1976 albumilla "Japanese girl," jolla hän yhdistelee perinteisiä japanilaisia melodioita jazzimprovisaation ja elektronisen pop-musiikkiin. 1970-luvun aikana Yano teki yhteistyötä YMO:n kanssa. Yhtyeen jäsenet soittivat Yanon levyillä ja Yano soitti heidän kanssaan bändin kiertueilla. YMO:n jäsen ja säveltäjä Ryūichi Sakamoto on tuottanut joitakin Yanon albumeita. Yano on levyttänyt Sakamoton alun perin YMO:lle säveltämän "Tong Poo" -kappaleen useita kertoja, viimeksi vuonna 2015 julkaistulla "Welcome to Jupiter" -albumilla. 
Yano on jatkanut 2000-luvulla musiikin tekemistä yhteistyöprojekteina. Vuonna 2020 hän muodosti perinteistä japanilaista shamisen-kielisoitinta käyttävän Hiromitso Agatsuman kanssa yhtyeen, joka julkaisi "Asteroid and Butterfly" -albumin. Vuonna 2023 ilmestynyt albumi "I Want to See You So Badly" on tehty yhteistyössä japanilaisen astronautin Soichi Noguchin kanssa. Yano pyysi Noguchia kirjoittamaan mitä tahansa tuntemuksiaan avaruudesta ja sovitti teksteistä musiikkia.
Yano on tehnyt uransa aikana yhteistyötä myös japanilaisen animaatiostudio Studio Ghiblin kanssa. Isao Takahatan ohjaamaan "Naapurini Yamadat" -elokuvaan (1999) Yano sävelsi musiikit ja teki ääniroolin neiti Fujiwarana. Yano ääninäytteli Hayao Miyazakin "Ponyo rantakalliolla" -elokuvassa (2008) Ponyon sisaruksia.
Henkilökohtainen elämä.
Yano oli naimisissa Ryūichi Sakamoton kanssa 1982–2006. Vuonna 1990 hän ja Sakamoto muuttivat New Yorkiin, jossa Yano yhä asuu. Yanolla on kaksi lasta: poika Fuuta Yano syntyi vuonna 1975 ja tytär Miu Sakamoto vuonna 1980.
Obuasi

Obuasi on kaupunki eteläisessä Ghanassa Ashantin hallintoalueella. Se sijaitsee kukkuloiden keskellä noin 160 km Accrasta. Siellä on vajaat 150 000 asukasta.
Obuasin kasvua vauhditti suuren kultaesiintymän löytäminen vuonna 1897 ja rautatien rakentaminen Sekondista vuonna 1902. Asanten kultakaivos on yksi maailman rikkaimmista.
Kaivostoiminnan lisäksi kaupungin taloutta vauhdittavat kauppa ja kaakaontuotanto. Ympäröivällä alueella maataloutta hallitsevat rahakasvit, joten elintarvikkeet ja muut perushyödykkeet on tuotava kaupungin teollisuustyöntekijöille muualta. Kaivosten ja teollisuuden takia kaupunkiin on muuttanut työväkeä Pohjois-Ghanasta ja naapurimaista. Moskeija palvelee muslimiväestöä.
Janne Valkeajoki

Janne Valkeajoki (29. helmikuuta 1992 Lappeenranta) on suomalainen harmonikkataiteilija ja kapellimestari.
Tausta.
Janne Valkeajoki aloitti harmonikansoiton viisivuotiaana. Hänen molemmat vanhempansa ovat työskennelleet harmonikansoiton opettajina Lappeenrannan musiikkiopistossa. Hän on opiskellut harmonikansoittoa Suomessa Sibelius-Akatemiassa Matti Rantasen, Heidi Velamon ja Veli Kujalan johdolla sekä Saksassa Würzburgin musiikkikorkeakoulussa Stefan Hussongin harmonikkaluokalla. Orkesterijohdon opinnot Valkeajoki aloitti 14-vuotiaana Sibelius-Akatemiassa Jorma Panulan oppilaana ja on jatkanut opintoja Ari Rasilaisen johdolla Würzburgin musiikkikorkeakoulussa .
Ura.
Vuonna 2015 Janne Valkeajoki voitti maailman merkittävimpiin harmonikkakilpailuihin kuuluvan XXIII Arrasate Hiria –kilpailun Espanjassa. Lisäksi hän sai palkinnon Sofia Gubaidulinan säveltämän kilpailun pakollisen kappaleen parhaasta esityksestä. Muihin merkittäviin saavutuksiin kuuluu ensimmäinen palkinto alle 18-vuotiaiden valtakunnallisessa ”Nuori Virtuoosi” –harmonikkakilpailussa vuonna 2005 sekä kolmas palkinto vuoden 2010 Arrasate Hiria –kilpailussa.
Harmonikkataitelijana Valkeajoki on esiintynyt solistina ja kamarimuusikkona sekä Suomessa että Euroopassa. Hän on esiintynyt lukuisilla musiikkifestivaaleilla sekä pitänyt soolokonsertteja mm. Vilnan, Kokkolan ja Ikaalisten harmonikkafestivaaleilla. Solistina hän on esiintynyt mm. Lappeenrannan kaupunginorkesterin, Radion sinfoniaorkesterin, Soidaan! –kamariorkesterin sekä Sibelius-Akatemian sinfoniaorkesterin kanssa kapellimestarien Jaakko Kuusisto, Hannu Lintu, Vytautas Lukocius ja Sian Edwards johdolla. Suomen Harmonikkaliitto valitsi Janne Valkeajoen vuoden 2021 harmonikkataiteilijaksi.
Kapellimestariopintojensa yhteydessä hän on johtanut mm. Kuopion, Seinäjoen, Joensuun ja Jyväskylän kaupunginorkestereita sekä Deutsches Staatsphilharmonie Rheinland-Pfalzia.
Valkeajoen ensimmäinen soololevy vuonna 2021 sisälsi säveltäjä Magnus Lindbergin harmonikkasoolo- ja kamarimusiikkisävellyksiä, saaden erinomaisia arvioita maailmanlaajuisesti. Vuonna 2024 ilmestyi soololevy "Rameau: Pièces de Clavecin"; Jean-Philippe Rameaun alun perin cembalolle sävellettyjä teoksia, harmonikalle sovitettuna. New York Times valitsi sooloalbumin vuoden 2024 parhaiden klassisen musiikin albumien listalle.
Vapaudenpatsas (Oulu)

Vapaudenpatsas on Into Saxelinin vuonna 1927 tekemä valkoisten patsas Mannerheimin puistossa Oulun keskustassa. Jalusta paljastettiin jo vuonna 1922. 
Monumentin antiikin esikuvien tapainen miesfiguuri nostaa viiriä ja vasemmassa kädessä on kilpi. Veistoksen malli oli helsinkiläinen Pariisin olympialaisiin 1924 osallistunut voimistelunopettaja. Pronssipatsas on 3,6 m korkea. 4 m korkea jalusta on tehty mustasta graniitista. Jalustan edessä teksti:
”1918
Eteläpohjalaisten
vapaussankareiden
kunniaksi”
ja vasemmalla sivulla:
"Kautta kallihimpain muistojemme
kautta vainajaimme, lapsiemme
vapaa olkoon isänmaa"
Märta Björkenheim

Märta Björkenheim o.s. Heikel (28. elokuuta 1883 – 8. joulukuuta 1954 Helsinki) oli Lotta-Svärd -järjestön keskusjohtokunnan pitkäaikainen varapuheenjohtaja ja samalla myös lääkintäjaoston päällikön apulainen. Ammatiltaan hän oli sairaanhoitaja.
Märta Björkenheimin vanhemmat olivat pankinjohtaja Felix Heikel ja Sigrid Johanna Lovisa Furuhjelm (1854-1939). Märta ja kauppaneuvos Gösta Björkenheimin avioliitto jäi vain muutaman kuukauden mittaiseksi, sillä sisällissodassa punaiset ampuivat Gösta Björkenheimin Korian sillalla huhtikuussa 1918. Märta Björkenheim sai myöhemmin vuonna 1918 pojan, joka kastettiin isänsä mukaan Gösta Björkenheimiksi (1918-2012).
Märta Björkenheim liittyi asuinpaikakuntansa lottatoimintaan ja valittiin sairaanhoitajakoulutuksensa perusteella piirin lääkintäpäälliköksi. Myöhemmin 1920-luvulla hänet valittiin Lotta Svärd-liikkeen keskusjohtokuntaan; ensin vuonna 1927 varajäseneksi ja vuonna 1929 varsinaiseksi jäseneksi ja samalla myös varapuheenjohtajaksi. Varapuhenjohtajuus kestikin sitten aina järjestön lakkauttamiseen eli syksyn 1944 asti. 
Toimiessaaan Lotta Svärdin keskusjohtokunnassa hän oli siirtynyt asumaan Helsinkiin, jossa asui hänen laaja lähisukunsa. Märta Björkenheim toimi varapuhenjohtajuuden lisäksi järjestön lääkintäjaoston päällikön apulaisena, ensin Suoma Loimaranta-Airilan ja sitten Eva Tulenheimon apulaisena. Hän oli vaikuttamassa järjestön käyttöön otetuista kenttäsairaalavarusteista, kuten esim. ensopahvista taitellut yöpöydät. Lääkintäjaoston tehtävät edellyttivät erityisesti sotavuosina jatkuvaa matkustamista paikkakunnalta toiselle.
Suolahden vapaaseurakunta

Suolahden vapaaseurakunta on Äänekoskella toimiva vapaaseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1926. Seurakunnan johtaja ja pastori on Jarmo Moisio. Seurakunta kokoontuu Suolahden taajamassa Katvelankadulla sijaitsevassa vapaakirkossa. Seurakunta kuuluu Suomen Vapaakirkko -kirkkokuntaan. Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten lisäksi aamurukoukset ja rukousillat, raamattupiirit, lasten toiminta ja naisten illat sekä yhteistilaisuudet. 
Suolahden vapaaseurakunta perustettiin huhtikuussa 1926. Seurakunta syntyi vapaakirkollisten Keski-Suomen piirilähetyksen kautta ja ensimmäisenä saarnaajana Suolahdessa toimi Arthur Pylkkänen. Aluksi seurakunta toimi Vapaan Lähetyksen seurakuntana ja toimi tämän herätysliikkeen seurakuntana vuoteen 1944 saakka. Seurakunta siirtyi vuonna 1944 Suomen Vapaakirkon alaisuuteen.
Toimitilat.
Suolahden vapaaseurakunta kokoontui aluksi Pajala-nimisessä talossa, joka tunnettiin myös rukoushuone Bethelinä. Rukoushuone sijaitsi lähellä rautatieasemaa sekä Suolahden satamaa. Herätyskokouksia pidettiin myös nuorisoseuran talolla sekä työväentalolla. Seurakunnan perustamisenjälkeen ryhdyttiin uuden rukoushuonen hakkimiseen ja seurakunta osti vuonna 1926 talon, jota laajennettiin kokouskäyttöön sopivaksi. Uusi lähetystalo vihittiin käyttöön 10. lokakuuta 1926.
Sodan alkaessa rukoushuone joutui sotilaskäyttöön. Seurakunnan kokoontumispaikaksi tuli Myllylän talo. Sotien jälkeen seurakunta sai Lähetystalon takaisin. Juhannuksena 1945 oli
talon uudelleen vihkimisjuhla. Lähetystalo palveli seurakuntaa vuoden 1983 syksyyn saakka, jolloin vihittiin käyttöön uusi vapaakirkko aikaisemmin myymälänä toimineeseen rakennukseen.
Seurakunnan johtajat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Suolahden vapaaseurakunnan johtajina:
Surupallokala

 
Surupallokala ("Torquigener pleurogramma") on pallokaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Australian rannikolta.
Koko ja ulkonäkö.
Surupallokala voi kasvaa suurimmillaan 21–23 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen, tukeva ja ruumis kapenee pyrstöä kohden. Häirittynä kala voi täytttää ruumiinsa vedellä ja pullistua palllomaiseksi. Surupallokalan kuono on pitkä ja hampaat ovat yhdistyneet nokkamaiseksi rakenteeksi. Selkäevä on pieni ja sijaitsee ruumiin takaosassa. Pyrstöevä on tasakärkinen. Surupallokala on selästään vihertävän ruskea tai harmaa. Selässä on tummia pystyjuovia ja vaaleita kooltaan vaihteleviä täpliä. Kylkiviivan kohdalla kulkee tumma poikkijuova. Lajin silmien alla on kuusi kapeaa tummaa pystyjuovaa. Suomuttomassa ihossa on okia. Evät ovat vaaleita ja niissä voi olla kellertävä vivahde. Surupallokala on myrkyllinen.
Levinneisyys ja elintavat.
Surupallokalaa tavataan Länsi-Australiasta etelärannikkoa pitkin Queenslandin eteläosiin. Lajin elinympäristöä ovat rannikon murtovesialueet, joilla on vain vähän kasvillisuutta, lähinnä meriheiniä. Kala liikkuu parvina ja kaivautuu joskus osittain hiekkapohjaan. Surupallokalan ravintoa ovat monisukasmadot. pienet äyrisiäiset ja varsinkin täysikasvuiset yksilöt syövät simpukoita. Lajin lisääntymiskausi on eteläisen pallonpuoliskon kesän aikana.
Surupallokalaa pidetään joskus murtovesiakvaarioissa.
Marjo Vilkko

Marjo Vilkko (s. 1965 Rautjärvi) on suomalainen käsikirjoittaja ja kirjailija, joka on kirjoittanut monia Suomen lähihistoriasta kertovia televisiodokumentteja ja dokumenttisarjoja. Näitä ovat Suomi on -sarjan dokumentit alkaen sarjasta "Suomi on ruotsalainen" (2013) ja uusimpana "Suomi on amerikkalainen" (2024), joiden juontajana toimi aluksi Juhani Seppänen ja myöhemmin Olavi Seppänen. Vilkko on käsikirjoittanut myös Jari Tervon juontamat tv-sarjat "Kekkonen" (2017), "Koivisto" (2019), "Kylmän sodan Suomi" (2021) ja "Kun Suomi muuttui" (2023).
Vilkko palkittiin Kultaisella Venlalla käsikirjoituksestaan sarjaan "Kylmän sodan Suomi".
Marjo Vilkko suoritti Helsingin yliopistossa filosofian maisteritutkinnon 1992 ja historian jatko-opintoja 2002–2009. Hänen puolisonsa on taloustieteilijä Niko Jaakkola, ja heillä on kaksi aikuista lasta.
Ascent Abort-2

Ascent Abort-2 eli AA-2 oli 2. heinäkuuta 2019 suoritettu Nasan miehittämätön Artemis-avaruusohjelmaan kuuluvan Orion-aluksen pelastustornin (engl. "launch abort system, LAS") testilento. AA-2 koostui Northrop Grummanin rakentamasta kantoraketista, Orion-aluksen testiversiosta sekä testattavasta pelastustornista.
Testilento onnistui suunnitelmien mukaisesti ja pelastustorni todettiin turvalliseksi. Pelastustornia ja Orionia lennätettiin seuraavaksi miehittämättömällä Artemis I -lennolla. Nasa oli testannut aiemmin Orionin pelastustornia vuonna 2010 Pad Abort Test 1 -lennolla. AA-2 iskeytyi Atlantin valtamereen ilman laskuvarjoa. Sen osia ei noudettu merestä taloudellisista syistä.
Lento suoritettiin Orionin pelastustornin turvallisuuden takaamiseksi. Pelastustornia käytetään, jos avaruusaluksessa ilmenee vika ja astronauttien pitää päästä nopeasti pois raketin luota.
Joen laulu

Joen laulu Sanna Koiviston vuonna 2015 tekemä teos Utajärven keskustassa koulukeskuksen kohdalla. Yhdeksän metriä pitkä teos on laserleikattua corten-terästä ja graniittia. Teos kuvaa Utajärven historiaa 150 vuoden ajalta - muun muassa Utajärvistä jokimaisemaa, metsää, peltoa, kalastusta elinkeinona, tervavenettä ja kannelta. Teosta on pidetty kunnianosoituksena menneille sukupolville.
Askolan–Pukkilan seurakunta

Askolan–Pukkilan seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka kuuluu Helsingin hiippakuntaan ja Porvoon rovastikuntaan. Askolan ja Pukkilan kuntien alueella toimiva seurakunta perustettiin vuoden 2025 alussa, kun Askolan ja Pukkilan seurakunnat yhdistyivät uudeksi seurakunnaksi.
Seurakunnan kirkkoherra on Hannu Pöntinen.
Newbury (Berkshire)

Newbury on asukkaan kaupunki ja asukkaan kunta ("civil parish") Berkshiren kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Se sijaitsee Kennetjoen varrella, 25 kilometriä Readingista länteen, 39 kilometriä Oxfordista etelään ja 37 kilometriä Swindonista itäkaakkoon. Newbury toimii West Berkshiren yhtenäishallintopiirin hallinnollisena keskuksena ja muodostaa viereisen Thatchamin kaupungin kanssa yhtenäisen taajama-alueen, jossa asuu noin ihmistä.
Newburyssa on vilkas liike-elämä, ja siellä toimii muun muassa teknologia- ja rahoitusalan sekä vähittäiskaupan yrityksiä. Kaupungin suurin työllistäjä on 6 000:n henkilöstöllään teleoperaattori Vodafone, joka pitää siellä Britannian pääkonttoriaan.
Newburyn lähistöllä sijaitsee kaksi tunnettua linnaa: keskiaikainen Donningtonin linna ja televisiosarja Downton Abbeyn kuvauspaikkana toiminut Highclere Castle. Kaupunki tunnetaan myös vuonna 1905 avatusta laukkaradasta, jossa järjestetään laukkakilpailujen lisäksi muun muassa konsertteja.
Newburysta on hyvät rautatie- ja tieyhteydet Lontooseen ja muualle Etelä-Englantiin. Kaupungissa on kaksi rautatieasemaa, Newbury ja Newbury Racecourse, joilta pääsee Readingin rautatieasemalle 15–30 minuutissa ja Lontoon Paddingtonin asemalle 45 minuutissa. Kaupungin ohi kulkee moottoritie M4 Lontooseen ja maantie A34 Oxfordiin.
Yūka Kagami

Yūka Kagami (; s. 14. syyskuuta 2001 Tochigi) on japanlainen vapaapainin olympiavoittaja, maailmanmestari ja Aasian-mestari.
Kagami voitti kadettien, eli alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuden 70 kilogramman sarjassa vuonna 2017 ja 73-kiloisissa 2018. Kadettien Aasian-mestaruuskilpailuissa hän saavutti 65 kg:n sarjassa pronssia 2016 ja 73-kiloisissa kultaa 2018. Nuorten olympialaisissa 2018 hän sai pronssia 73 kilogramman painoluokassa.
Kagami voitti vuonna 2019 aikuisten Aasian-mestaruuden ja nuorten maailmanmestaruuden 72 kilogramman sarjassa. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän saavutti 76 kg:n painoluokassa hopeaa. Hän kuului Japanin kultajoukkueeseen maailmancupissa 2019.
Kagami saavutti Aasian-mestaruuskilpailuissa hopeaa ja MM-kilpailuissa pronssia 76 kilogramman sarjassa vuonna 2022. Hän voitti 76-kiloisten maailmanmestaruuden Belgradissa 2023 kukistettuaan loppuottelussa kirgisialaisen Aiperi Medet kyzyn. Hän voitti samassa painoluokassa olympiakultaa Pariisissa 2024. Loppuottelussa hän voitti yhdysvaltalaisen Kennedy Bladesin.
Miska Nummela

Miska Nummela (s. 2005) on suomalainen rata- ja maratonmeloja, joka voitti kaudella 2024 ensimmäisenä suomalaisena miesmelojana neljä maratonmelonnan Suomen mestaruutta samana vuonna. Kaudella 2024 Nummela voitti lisäksi rata- ja maratonmelonnan Suomen Cupin. Hänet valittiin Suomen Melonta- ja Soutuliiton vuoden maratonmelojaksi ja hän sijoittui 28. sijalle maratonmelonnan MM-kilpailuissa U23-ikäluokassa. Nummela edustaa seuratasolla Tampereen Vihuria.
Torsten Kurtén

Torsten Alarik Kurtén (20. helmikuuta 1871 Vaasa – 5. syyskuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen eversti ja yritysjohtaja, joka toimi vuoden 1918 Suomen sisällissodan aikana valkoisen armeijan Yleisesikunnan päällikön apulaisena.
Kurtén oli vaasalaisen porvarissäädyn puhemiehen, kauppaneuvos Joachim Kurténin ja Rosa Julie Emilia Steningin poika. Hän aloitti aikuistuttuaan sotilasuran ja sai Haminan kadettikoulusta päästötodistuksen 1892. Sen jälkeen hän palveli Käkisalmen rykmentin henkivartiostossa kymmenen vuotta ja siirtyi vuonna 1902 kadettikoulun adjutantiksi ja kassanhoitajaksi aina koulun loppumiseen eli vuoteen 1908 asti. Hän sai samana vuonna everstiluutnantin arvon.
Syksyllä 1908 Kurtén siirtyi liike-elämään Karl Boströmmin huolintaliikkeen palvelukseen Hankoon. Hangossa ollessaan hän kuului Hangon Säästöpankin johtokuntaan vuosina 1915–1931 ja isännistöön 1932–1940 ja toimi Tanskan varakonsulina 1909–1940 ja Ranskan konsuliasiamiehenä 1926–1940.
Suomen sisällisodan sytyttyä Kurtén siirtyi Suomen valkoisen armeijan päämajaan Etelä-Pohjanmaalle. Hän sai itsenäisen Suomen armeijassa vuonna 1918 everstin arvon. Sodan jälkeen hän palasi Karl Boströmin Hangon-konttorin johtajaksi. Kurtén toimi Hangon kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 1921–1930. Hänet valittiin vuonna 1925 presidentin valitsijamieheksi RKP:n listalta, mutta hän ei pystynyt osallistumaan itse vaaliin varamiehen korvatessa hänet äänestyksessä. Kurténista tuli vuonna 1925 Karl Boströmin huolintaliikkeen toimitusjohtaja, jossa tehtävässä oli vuoteen 1940.
Storholmen

Storholmen on taajama Lidingön kunnassa Tukholman läänissä Upplannin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 201 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Vinninga

Vinninga on taajama Lidköpingin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 063 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Järpås

Järpås on taajama Lidköpingin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 777 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Filsbäck

Filsbäck on taajama Lidköpingin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 679 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Örslösa

Örslösa on taajama Lidköpingin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 348 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Saleby

Saleby on taajama Lidköpingin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 221 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Brasse Brännström

Lars Erik "Brasse" Brännström (27. helmikuuta 1945 Tukholma – 29. elokuuta 2014) oli ruotsalainen näyttelijä ja koomikko. Hän tuli tunnetuksi 1970-luvulla lastenohjelmasta "Fem myror är fler än fyra elefanter" (1973–1977), jota hän teki yhdessä Magnus Härenstamin ja Eva Remaeuksen kanssa. Brännström teki myös paljon yhteistyötä Lasse Hallströmin kanssa.
Brännström kuoli sairauskohtaukseen kotonaan Tukholmassa 69-vuotiaana elokuussa 2014.
Shūto Machino

Shūto Machino (; s. 30. syyskuuta 1999 Iga, Mien prefektuuri) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut pääsarjatasolla Japanissa ja Saksassa. Hän on pelannut Japanin A-maajoukkueessa vuodesta 2022.
Machino edusti Japanin J1 Leaguessa Shonan Bellmarea kausilla 2021–2023. Hän siirtyi kesällä 2023 saksalaisseura Holstein Kieliin. Hän pelasi 2. Bundesliigassa 31 ottelua ja teki niissä viisi maalia kaudella 2023–2024. Seuraavaksi kaudeksi Holstein Kiel nousi pääsarja Bundesliigaan, jossa Machino on vuoden 2024 loppuun mennessä pelannut 14 ottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia.
Machino pelasi Japanin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran heinäkuussa 2022 Itä-Aasian mestaruuskilpailuissa, joissa hän teki kolmessa ottelussa kolme maalia, kaksi Hongkongia ja yhden Etelä-Koreaa vastaan. Hän pelasi neljännen maaottelunsa syyskuussa 2022. Hän kuului Japanin joukkueeseen MM-kilpailuissa 2022 mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan. Hän pelasi viidennen maaottelunsa maaliskuussa 2023.
Miki Yamane

Miki Yamane (; s. 22. joulukuuta 1993 Jokohama, Kanagawan prefektuuri) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan useimmiten oikea laitapuolustaja. Hän on edustanut tammikuusta 2024 alkaen yhdysvaltalaista Los Angeles Galaxya. Hän on pelannut Japanin A-maajoukkueessa 16 maaottelua.
Yamane on voittanut Japanin liigamestaruuden Kawasaki Frontalen joukkueessa vuosina 2020 ja 2021 sekä Pohjois-Amerikassa Major League Soccerin mestaruuden vuonna 2024.
Yamane kuului Japanin joukkueeseen MM-kilpailuissa 2022. Hän pelasi avauskokoonpanossa alkulohko-ottelun Costa Ricaa vastaan.