tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Limne

Limne () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Pontisessa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta sen tiedetään sijainneen Vähän-Aasian pohjoisrannikolla Pontoksen eli Mustanmeren kaakkoisrannalla paikallisen ei-kreikkalaisen Ekekhreireis-heimon alueella, itään Trapezuksesta.
Kaupungin historiasta ei tiedetä mitään. Sen mainitsee vain Pseudo-Skylaks. Vaikka kaupunki luetaan kreikkalaisten polisten joukkoon, sen väestön oletetaan koostuneen pääasiassa paikallisista asukkaista.
Lykastos (Pontos)

Lykastos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Pontisessa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Lykastoksen kaupunki sijaitsi Vähän-Aasian pohjoisrannikolla Pontoksen eli Mustanmeren etelärannalla lähellä samannimistä pientä jokea, joka laski Pontokseen kaupungin lähellä. Antiikin aikaisten lähteiden perusteella kaupunki sijaitsi Amisoksen itäpuolella sen ja Themiskyran välillä. Pseudo-Skylaks mainitsee Lykastoksen kreikkalaisena kaupunkina. Ferekydes mainitsee Lykastia-nimisen kaupungin, jonka asukkaat olivat amatsoneja, ja joka sijaitsi Themiskyran kaupungin ja khalybien alueen välillä, mikä saattaa viitata samaan paikkaan.
Odeinios

Odeinios (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Pontisessa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Odeinios sijaitsi Vähän-Aasian pohjoisrannikolla Pontoksen eli Mustanmeren kaakkoisrannalla lähellä samannimistä jokea, joka on oletettavasti sama kuin "periplus"-kirjallisuudessa mainittu Adienos-joki. Seutu oli paikallisen Ekekheireis-heimon aluetta, ja vaikka kaupunki luetaan kreikkalaisten polisten joukkoon, se on voinut olla alun perin paikallisen väestön asutus.
Stameneia

Stameneia () eli Stamene () eli Ameneia () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Pontisessa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähellä nykyistä Ordun maakunnan Perşembeä.
Stameneia sijaitsi Vähän-Aasian pohjoisrannikolla Pontoksen eli Mustanmeren etelärannalla itään Amisoksesta. Pseudo-Skylaks mainitsee paikan nimellä "Ameneia", ja sanoo sen olleen kreikkalainen kaupunki paikallisen khalybien heimon alueella. Vaikka kaupunki on luetteloitu kreikkalaiseksi polikseksi, se saattoi näin olla alun perin barbaariasutus. Stefanos Byzantionlaisen lainaama Hekataios mainitsee paikan nimellä "Stamene", mitä muotoa käyttää myös "Barrington Atlas of the Greek and Roman World".
Tetrakis

Tetrakis (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Paflagoniassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Tetrakis sijaitsi Vähän-Aasian pohjoisrannikolla Pontoksen eli Mustanmeren rannalla. Kaupungin mainitsee ainoastaan Pseudo-Skylaks, joka sanoo sen olleen kreikkalainen kaupunki paikallisen Assyrioi- eli Leukosyroi-heimon alueella, ja sijainneen länteen Sinopesta ja Harmenesta.
Usingen

Usingen on kaupunki Hochtaunuksen piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on osa Reinin–Mainin konurbaatiota. Frankfurt am Mainin luoteisella esikaupunkialueella sijaitseva Usingen tunnetaan koulukaupunkina.
Maantiede.
Usingen sijaitsee Taunus-vuoriston koillisreunalla 27 kilometriä Frankfurt am Mainin keskustan Hauptwachelta pohjoisluoteeseen. Kaupungin alueella virtaa Usajoki.
Nykyinen Usingen syntyi kun Usingenin kantakaupunkiin liitettiin 1970-luvun alussa kunnat Eschbach, Kransberg, Merzhausen, Michelbach, Wernborn ja Wilhelmsdorf. Niillä on omat keskuksensa, joita metsä- ja peltoalueet erottavat Usingenin kantakaupungista.
Historia.
Usingenin historia alkaa frankkien valtakaudelta. Ensimmäinen asiakirjamaininta paikkakunnasta on vuodelta 802 ja kaupunkioikeudet se sai 1300-luvulla. Paikkakunta kuului 1200-luvulla Diezin kreiveille ja keskiajan lopulla Nassaun kreiveille. Tuolloin Usingenia ympäröi viisiporttinen puolustusmuuri. 1600-luvulla kaupungissa vaikutti prinssi Walrad, joka uudisti kaupunkia kolmikymmenvuotisen sodan, useiden kaupunginpalojen ja huomattavan väestökadon jälkeen. Hänen aikakaudellaan Usingeniin muutti hugenotteja ja historiallinen keskusta sai nykyisen ilmeensä. Walradin poika Wilhelm Heinrich perusti Wilhelmsdorfin 1700-luvun alussa. Usingenin teollinen kehitys oli vaisua, eikä sitä edistänyt edes rautatieyhteyden avaaminen 1895. Usingenin piirikunta perustettiin 1886 ja lakkautettiin 1972. Toisesta maailmansodasta Usingen selviytyi vähin vaurioin ja sodan jälkeen sen väkiluku kasvoi voimakkaasti.
Usingenin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa Usinger Schloss eli Usingenin linna, joka toimii nykyisin koulurakennuksena, ja raatihuone vuodelta 1687. Ristikkotaloja on lukuisia. Kirkoista mainittakoon Laurentiuskirche 1400-luvun lopulta.
Talous ja liikenne.
Usingenin suuria työnantajia ovat hoitolaitos Hochtaunus-Kliniken ja useat oppilaitokset.
Usingenin rautatieasema sijaitsee Taunus-radan varrella. Lähimmät moottoritiet ovat BAB 3 lännessä ja BAB 5 idässä. Pyörätieverkosto on kattava.
Themiskyra

Themiskyra (, myös ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Pontisessa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Termeä.
Maantiede.
Themiskyran kaupunki sijaitsi Vähän-Aasian pohjoisrannikolla Pontoksen eli Mustanmeren etelärannalla lähellä Thermodon (nyk. Terme Çayi) -joen suuta, noin 60 kilometriä itään Amisoksesta. Kaupungin seutu oli Thermodon- ja Iris (nyk. Yeşil Irmak) -jokien alluviaalitasankoa, joka työntyy nykyisin noin 15 kilometrin verran Mustaanmereen. Tasanko tunnettiin Themiskyran tasankona ja nykyisin Çarşamban tasankona.
Themiskyran tasanko oli hyvin vehreää ja hedelmällistä aluetta, jossa kasvatettiin paljon hevosia ja nautoja, ja joka tuotti hyvin viljaa. Eteläosa lähempänä vuoria tuotti paljon hedelmiä, kuten viinirypäleitä, omenoita, päärynöitä ja pähkinöitä.
Themiskyra sijoitetaan nykyisen Termen paikalle noin viisi kilometriä rannikosta sisämaahan, tai sen lähelle. Kaupunki oli rakennettu kummallekin puolelle Thermodon-jokea, joka oli purjehduskelpoinen mereltä ainakin kaupunkiin saakka. Klaudios Ptolemaios sijoitti Themiskyran virheellisesti lännemmäksi Iris-joen ja Herakleionin niemen välille.
Historia.
Kreikkalaisessa mytologiassa Themiskyran tasankoa pidettiin amatsonien kotipaikkana. Diodoros Sisilialainen kertoo, että sen olisi perustanut amatsonien kuningaskunnan perustaja. Sen varhaisiksi asukkaiksi mainitaan kuitenkin myös Leukosyroi-heimo. Varhaisin maininta Themiskyran kaupungista on Herodotoksella. Pseudo-Skylaks mainitsee Themiskyran kreikkalaisena kaupunkina.
Lucullus piiritti Themiskyraa vuonna 71 eaa. Mithridateen vetäydyttyä Kyzikoksesta. Kaupunkilaiset puolustautuivat tuolloin urhoollisesti, ja kun Luculluksen miehet yrittivät saada kaupungin muurin sortumaan, he usuttivat näiden kimppuun karhuja ja muita villieläimiä sekä mehiläisparvia. On mahdollista, että kaupunki tuhottiin tuolloin, sillä Pomponius Mela sanoo, ettei se ollut olemassa enää hänen aikanaan. Strabon ei mainitse kaupunkia lainkaan, ainoastaan Themiskyran tasangon amatsonien entisenä asuinseutuna.
Olosjärvi

Olosjärvi on ylänköjärvi Muonion kuntakeskuksen itäpuolella Lapin maakunnan luoteisosassa. Sen pinta-ala on kaksi neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 182 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Olosjärven pituus kaakosta luoteeseen on kolme kilometriä. Järven keskiosan leveys on noin kilometrin, etelä- ja pohjoisosa ovat huomattavasti kapeampia. Noin kuudesosa Olosjärvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Nelisen hehtaaria järven pinta-alasta on vähintään 10 metriä syvä. Syvin alue sijaitsee yhtenäisenä vyöhykkeenä järven luoteispuoliskolla ja sen keskellä on järven syvin kohta, 14 metriä. Puolentoista metrin syvyyskäyrä kulkee järven länsirannalla paikoin aivan rantaviivan tuntumassa
Olosjärven ainoa nimetty saari on Minnansaari pohjoisen rannan tuntumassa. Huomattavin niemimaa on Rovaniemi. Järven rannoilla on siellä täällä pientaloja. Olosjärven lounaispuolella kohoaa Lompolorova, jonka laki on noin sata metriä järven pintaa korkeammalla. Olostunturi sijaitsee Olosjärven eteläpuolella. Olosjärven itäpuolella sijaitsee Torasjärvi, järvien välinen kannas on noin kilometrin leveä.
Torasjärvi laskee Olosjärveen mutkaista vesireittiä, joka alkaa Piinsuusta ja johtaa Kalkinjärven (245,7 metriä mpy) ja Saarikosken kautta Olosjärven itäisimpään kolkkaan. Olosjärven luusua on Oloslompolo, josta alkaa useiden koskien ja Jerisjoen kautta länteen Muonionjokeen johtava vesireitti.
Olosjärven kalalajeja ovat ahven, harjus, made, muikku, siika ja särki.
Olosjärven vesitilavuus on 6 986 000 kuutiometriä.
Olosjärvi (67.472.1.001) kuuluu Olosjärven-Torasjärven alueeseen (67.472), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Tornionjoen vesistössä (67). Toinen jakovaihe on Jerisjoen valuma-alue (67.47) ja ensimmäinen jakovaihe Kangosjärven–Muonion alue (67.4). Olosjärvi on toiseksi laajin Olosjärven-Torasjärven alueen neljästätoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Torasjärvi.
Olosjärvi on kymmenenneksi laajin Muonion 226:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Kaarantojärvi.
Marrasjärvi

Marrasjärvi on järvi Rovaniemen luoteisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 6,5 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemen keskustasta on 44 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Marrasjärven pituus kaakosta luoteeseen on noin 9,2 kilometriä, leveys on enimmällään runsaan kilometrin. Järven pohjoisella rannalla sijaitsee Marrasjärven kylä, jonka länsipuolella levittäytyy Yliselkä ja eteläpuolella Isoselkä. Selkävesiä erottaa Palosaari. Isoselkää erottaa järven keski- ja eteläosasta Pirttisaari, jonka länsipuolella on Haukisalmi ja itäpuolella Raumonsalmi. Noin kahdeksasosa Marrasjärvestä on vähintään 10 metriä syvä. Syvin alue sijaitsee Isoselän itäpuoliskolla. Pirttisaaren eteläpuolella on noin kilometrin pituinen 10–13 metriä syvä alue. Järven eteläosassa on 10–14 metriä syviä alueita. Yliselkä on matalaa lukuun ottamatta sen pohjoisosassa sijaitsevaa 17 metrin syvännettä.
Palosaaren ja Pirttisaaren yhteenlaskettu pinta-ala on noin 43 hehtaaria. Niiden rantaviivan pituus on 4,5 kilometriä. Pirttisaarelta on löydetty kivikautinen asuinpaikka. Saaren korkein kohta on noin 15 metriä järven pintaa ylempänä. Marrasjärven rannoilla on melko runsaasti pientaloja.
Marrasjärveen laskee Taapajoki–Mukkajoki luoteesta ja Rovajoki pohjoisesta. Marrasjärvi laskee Marrasjokea kaakkoon Ounasjokeen.
Marrasjärven vesitilavuus on 28 223 000 kuutiometriä.
Marrasjärvi (65.551.1.003) kuuluu Marrasjoen alueeseen (65.551), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Marrasjoen valuma-alue (65.55) ja ensimmäinen jakovaihe Ala-Ounasjoen alue (65.5). Marrasjärvi on laajin Marrasjoen alueen kahdeksastatoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa alle 30 hehtaarin laajuinen Siikajärvi.
Marrasjärvi on yhdenneksitoista laajin Rovaniemen yli tuhannesta järvestä. Sitä seuraa Vikajärvi.
Jokijärvi (järvi Taivalkoskella)

Jokijärvi on läpivirtausjärvi Taivalkosken itäosassa Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Sen pinta-ala on 5,8 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 154 kilometriä itäkoilliseen. Järvi sijaitsee kirjailija Kalle Päätalon lapsuudenmaisemissa Iijoen reitillä.
Maantiede.
Jokijärven osat luoteesta kaakkoon ovat Väliperä, Kauhaperä ja Murhiperä. Niitä yhdistävällä järven lounaisella osalla ei ole karttanimeä. Väliperää ja Kauhaperää erottaa Mannisenniemi, jolla sijaitsee Jokijärven kylä. Jokijärven rannoilla on runsaasti kulttuurimaisemaa, sen etelärannalla sijaitsee Kalle Päätalon lapsuudenkoti. Luonnontilaisinta on Murhiperän rannoilla.
Jokijärven saaria ovat muun muassa Villisaari, Lapinsaari, Vasikkasaari ja Käkisaari. Väliperän pohjoisosassa on useita pieniä saaria, järven lounainen osa on saaretonta. Jokijärvi kääntyy alavirtaan lounaassa, josta alkaa Vääräjoki. Luusuassa sijaitsee Kirkkosaari. Joki virtaa yli kaksi kilometriä pitkän, leveydeltään vaihtelevan saarimuodostelman pohjoispuolitse. Saarten eteläpuolella sijaitsee Kurtinlampi ja Lummelampi. Murhiperään virtaa Murhijoki idästä, Lummelampeen virtaa Tyräjoki kaakosta Tyräjärveltä.
Jokijärvi (61.312.1.001) kuuluu Jokijärven lähialueeseen (61.312), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Jokijärven alue (61.31) ja ensimmäinen Iijoen yläosan valuma-alue (61.3). Jokijärvi on laajin Jokijärven lähialueen 36:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraa Iso-Ulku.
Jokijärvi on kuudenneksi laajin Taivalkosken 588:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä edeltää Koviojärvi ja seuraa Kylmäluoma.
Strzelce Opolskie (kunta)

Strzelce Opolskie on kaupungin sisältävä maalaiskunta Strzelcen piirikunnassa Opolen voivodikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 30 269. Kunnan hallintokeskus on Strzelce Opolskien kaupunki.
Strzelce Opolskien kunnan pinta-ala on noin 203 neliökilometriä. Valtatiet 88 ja 94 sekä voivodikunnan tiet 409 ja 426 kulkevat kunnan halki. Kunnan ainoa käytössä oleva rautatielinja on Bytom–Wrocław Główny-välin nro 132. Strzelce Opolskien kunta rajoittuu Gogolinin, Izbickon, Jemielnican, Kolonowskien, Leśnican, Ozimekin, Toszekin, Ujazdin, Wielowieśin ja Zdzieszowicen kuntiin. Sen pohjoisosat sijaitsevat Sleesian alangolla ja eteläosat Sleesian ylängöllä. Strzelce Opolskien pinta-alasta noin 58 prosenttia on maatalousmaata ja noin 31 prosenttia metsää. Jemielnica-joki sivujokineen virtaa kunnan alueella.
Strzelce Opolskien kunnan väestö on pienentynyt viimeisten vuosikymmenten aikana; vielä vuonna 1995 väkiluku oli 35 787. Vuoden 2020 joulukuussa 51,5 prosenttia kunnan asukkaista oli naisia ja 48,5 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 16,3 prosenttia, työikäiset 60,7 prosenttia ja eläkeikäiset 23,0 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 42,8 vuotta. Vuonna 2020 kunnan työttömyysaste oli 6,5 prosenttia.
Kunta jakautuu Strzelce Opolskien kaupunkiin ja seuraaviin kyliin:
Yangin–Millsin teoria

Yangin-Millsin teoria on fysiikassa mittakenttäteoria, joka on yleistys James Clerk Maxwellin sähkömagnetismin teoriasta. Yangin-Millsin teoria antaa pohjan hiukkasfysiikan standardimallille. Teoriaa voidaan käyttää heikon ja vahvan vuorovaikutuksen kuvaamiseen. Se on nimetty Chen-Ning Yangin ja Robert Millsin mukaan. 
Vaikka Yangin-Millsin teoria antaakin tarkkoja ja hyödyllisiä tuloksia, jotka vastaavat fysiikan havaintoja, sen matemaattista pohjaa ei ole onnistuttu luomaan täysin pitävästi. Yangin-Millsin teorian olemassaolon ja niin sanotun massavälin todistaminen onkin yksi Clay-instituutin miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvoisista Millennium-ongelmista.
Palvalahti

Palvalahti on järvi Varkauden kaakkoisosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 3,8 neliökilometriä. Etäisyys Varkauden keskustasta on 28 kilometriä itäkaakkoon.
Maantiede.
Palvalahden pituus kaakosta luoteeseen on 4,8 kilometriä. Järven pohjoisosan muodostaa Pieni Palvalahti ja länsiosan Lipakonlahti. Ketveleenniemi jakaa järven eteläosan kahtia. Noin viidennes Palvalahdesta on vähintään 10 metriä syvä, syvin kohta sijaitsee järven kaakkoisosassa. Pienen Palvalahden keskiosa on melko syvä, Lipakonlahti on puolestaan matala.
Palvalahden laajin saari on noin kaksihehtaarinen Kantturasaari Lipakonlahtea ja Pientä Palvalahtea erottavan Jaakkolanniemen etelärannan tuntumassa. Kantturasaaren eteläpuolella on Tetriluodot. Järvessä sijaitsee useita saaria, joilla ei ole karttanimeä.
Palvalahteen virtaa laskuojia läheisiltä lammilta ja suoalueilta. Lipakonlahden länsiosasta laskee lyhyt laskuoja Haukiveteen. Palvalahden itäpuolella sijaitsee Haukiveteen kuuluva Viljolahti. Palvalahden rannoilla on pientaloja ja peltotilkkuja.
Palvalahden vesitilavuus on 23 473 000 kuutiometriä.
Palvalahti (04.652.1.003) kuuluu Haukiveden lähialueeseen (04.211), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Haukiveden alue (04.21) ja ensimmäinen Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Palvalahti on toiseksi laajin Haukiveden lähialueen 128:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Haukivesi ja kolmanneksi laajin on Kosulanlampi, jonka pinta-ala on noin 1,1 neliökilometriä.
Ingela Forsman

Ingela "Pling" Forsman (s. 26. elokuuta 1950 Tukholma) on ruotsalainen muusikko. Hän on toiminut laulajana, musiikkituottajana ja sanoittajana. Forsman on tekstittänyt lukuisia Lasse Holmin sävellyksiä ja tehnyt yhteistyötä myös Agnetha Fältskogin kanssa.
Ura.
Forsman aloitti uransa Bambi-yhtyeessä 1960-luvulla. Sen jälkeen hän toimi soololaulajana ja musiikkituottajana, kunnes keskittyi alati enemmän laulujen sanoittamiseen. Forsmanin ensimmäinen sanoitus oli "Minns dej som du var". Tuonnempana hän on sanoittanut muun muassa Melodifestivalen-kilpailussa esitetyt kappaleet "Men natten är vår" (1981), "Bra vibrationer" (1985), "Nattens drottning" (1989), "Se på mig" (1995), "När jag tänker på imorgon" (2000), "Min kärlek" (2004) ja "Den du är" (2021).
Forsmanin muita sanoituksia ovat esimerkiksi "När du tar mej i din famn" (1979), "Håll om mig" (2005) ja "Jag ljuger så bra" (2006). Forsman on sanoittanut niin ikään useita Carola Häggkvistin tulkitsemia kappaleita, kuten "Det regnar i Stockholm", "Tokyo" ja "Tommy tycker om mej".
Timimoun

Timimoun () on kunta sekä Timimounin maakunnan ja piirikunnan keskus Algeriassa. Se sijaitsee Gouraran keidasalueella 1 200 kilometriä Algerista etelään. Kunnassa on 33 100 asukasta (vuonna 2008, väestönlaskenta). 
Timimoun on Gouraran keidasalueen historiallinen keskus. Sen ensimmäiset asukkaat olivat mustia afrikkalaisia, jotka joutuivat 300–400-luvuilla alueelle asettuneiden zenata-berberien alaisuuteen. Keitailla asui myös juutalaisia ja 1100-luvulta lähtien arabeja. Timimoun oli tärkeä kauppapaikka, joka tuotti taateleita ja puutarhaviljelyn tuotteita. Sen kautta kulkivat myös pohjoiseen matkanneet orjakaravaanit. Ranskan siirtomaa-aikana Timimouniin asettui paimentolaisia, jotka ottivat kaupankäynnin haltuunsa. 1950-luvulla Gouraran asukkaista 28,8 % oli berbereitä, 24,7 % arabeja ja 46,5 % haratineja.
Elämän keitaalla mahdollistaa pohjavesi, jota on hyödynnetty perinteisen foggara-keinokastelujärjestelmän avulla. Timimounin keitaalle on kaivettu 2 329 kaivoa ja noin 50 kilometriä kastelukanavaa. Järjestelmän toiminnasta ja puutarhaviljelystä vastasivat alistetut haratinit, kun taas maanomistajat nauttivat heidän töidensä tuloksista. Berberit ja haratinit asuivat "ksar"-nimellä kutsutussa linnoituksessa ja arabit sen ulkopuolelle syntyneessä kylässä.
Vuonna 1954 Timimounissa oli 3 000 asukasta. Sen väestö kasvoi 1960–1980-luvuilla nopeasti korkean syntyvyyden, paimentolaisten paikalleen asettumisen ja muualta suuntautuneen muuttoliikkeen seurauksena. Sittemmin kasvu on tasaantunut. Kaksi kolmasosaa kunnan väestöstä asuu keskustaajamassa.
Timimounista tuli vuonna 1974 Adrarin maakuntaan kuuluneen piirikunnan eli "daïran" ja vuonna 2019 oman maakunnan keskus. Maatalouden merkitys on viime vuosikymmeninä vähentynyt, ja suurin osa työvoimasta saa elantonsa voimakkaasti kasvaneista hallinnosta ja palveluista. Nykyaikainen taajama on laajentunut Adrariin, Béchariin ja El-Goléaan johtavien pääteiden varsille, mutta myös vanha "ksar" on säilynyt elinvoimaisena.
Timimounin palmutarhat ja puutarhaviljelmät kärsivät pohjaveden pinnan alenemisesta, suolatasangon eli "sebkhan" laajentumisesta ja huolenpidon puutteesta. Foggara-järjestelmä on vähitellen rappeutunut, ja sitä hoitavat köyhät haratinit siirtyvät mielummin palkkatöihin tai muuttavat muihin kaupunkeihin. Timimounin tulevaisuudelle tärkeää on kulttuuri- ja luontomatkailu, joka auttaa ylläpitämään myös keidasalueen identiteettiä. Toisen kehitysnäkymän avaa 2000-luvun alussa aloitettu öljy- ja kaasuesiintymien hyödyntäminen.
Haakon Pedersen

Haakon Pedersen (1959 Horten, Norja – 7. tammikuuta 2023 Karlstad, Ruotsi) oli norjalainen kevyen musiikin laulaja.
Ura.
Pedersen muutti kotikaupungistaan Hortenista Ruotsin Karlstadiin 1980. Hän liittyi jazzrock-yhtye Mantraan, joka ehti tehdä yhden studioalbumin ennen hajoamistaan. Pedersen opiskeli klassista musiikkia, mutta hänen suurin kiinnostuksensa oli amerikkalaisvaikutteinen pop.
Pedersen osallistui Melodifestivalen-kilpailuun vuosina 1988 ja 1989. Ensimmäisellä kerralla hän sijoittui neljänneksi kappaleella "Bang, en explosion" ja toisella kerralla hän sijoittui viidenneksi kappaleella "Nattens drottning", joka on duetto oopperalaulaja Elisabeth Bergin kanssa. Vuonna 1989 julkaistiin Pedersenin studioalbumi "Nattens drottning".
Pedersenin tulkitsemia musiikkikappaleita ovat "Nattens drottningin" ohella muun muassa "Inget stoppar oss nu", "Mina minnens stad" ja "Ringar på vatten". Ne on säveltänyt Lasse Holm ja sanoittanut Ingela Forsman.
Pedersen työskenteli myös musiikinopettajana.
Elisabeth Berg

Elisabeth Berg (s. 1964 Luulaja, Ruotsi) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja. Hänen äänialansa on sopraano.
Berg opiskeli säveltaiteita Tukholmassa, minne hän myös asettui. Hänen varhaisia tehtäviään on yksi päärooleista oopperassa "Fantomen på operan" vuonna 1989. Klassisen oopperan ohella Berg on esittänyt pop-oopperaa. Vuonna 1989 hän osallistui Melodifestivalen-kilpailuun Haakon Pedersenin kanssa kappaleella "Nattens drottning".
Ala-Mielunjärvi

Ala-Mielunjärvi ( ) on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Loimolan kunnassa sijaitseva järvi, jonka laskujoki Sytiviermänjoki laskee Korpijärveen.
Maantietoa.
Ala-Mielunjärvi on 2,3 kilometriä pitkä ja 900 metriä leveä. Sen pinta-ala on 1,00 neliökilometriä . Järvellä on selkeä järvenselkä, mutta pohjoisosassa se kapenee lähes kilometrin mittaiseksi ja 100–350 metriä leveäksi lahdeksi. Järvi on metsämaiden ympäröimä paitsi järven koillispuolella, jossa aukeaa puuton avosuo. Järvessä on ainakin yksi saari, joka sijaitsee sen eteläosassa. Satelliittivalokuvassa erottuu viisi muutakin saarta, jotka voivat olla luotoja. Järven ympäristö vaikutta autiolta ja ainoat tiet kiertävät järven kauempaa.
Vesistösuhteita.
Ala-Mielunjärvi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jonka Juuvanjoen valuma-alueella ja Korpijärven alueella se sijaitsee. Kummatkin vesistöalueet päätyvät Jänisjokeen, joka virtaa Jänisjärven läpi laskien lopulta Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Järven eteläpäähän laskee Ylä-Mielunjärveen kautta virtaava Sytiviermänjoki, joka jatkaa pohjoispäässä kapenevan lahden päästä länteen päin laskien Suomen puolella Korpijärveen. Joen luusuaan yhtyy koillisesta tuleva Mutasen lasku-uoma.
Ylä-Mielunjärvi

Ylä-Mielunjärvi ( ) on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Loimolan kunnassa sijaitseva järvi, jonka laskujoki Sytiviermänjoki laskee Ala-Mielunjärveen.
Maantietoa.
Ylä-Mielunjärvi on 2,4 kilometriä pitkä, 1,3 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,48 neliökilometriä (joskus ilmoitetaan 1,6 km² ). Järvenselkä on avoin, mutta pohjoisessa siihen työntyy leveä niemi, jonka molemmilla puolille jää lahdet. Järven lähiympäristö on metsämaata, mutta pohjoisen rannat ovat paikoin avosuota. Järvessä vaikuttaa satelliittivalokuvissa olevan vain yksi matala saari. Suomen puolelta ja Korpijärven kautta tulee yhtenäinen harjujakso, joka ohittaa järven sen lounaispuolelta ja viistää järven etelärantaa. Järven ympäristö vaikuttaa autiolta eikä järven lähelle tule tietä.
Vesistösuhteita.
Ylä-Mielunjärvi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jonka Juuvanjoen valuma-alueella ja Korpijärven alueella se sijaitsee. Kummatkin vesistöalueet päätyvät Jänisjokeen, joka virtaa Jänisjärven läpi laskien lopulta Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Järven itäosan lahteen laskee Sytiviermänjoen yläjuoksun osuus ja toinen lyhyempi suopuro. Myös järven eteläpäähän laskee lyhyt metsäpuro. Järven pohjoispäästä jatkaa Sytiviermänjoki eteenpäin laskien Ala-Mielunjärveen ja siitä eteenpäin Suomen puolelle Korpijärveen. Järven valuma-alueen pinta-alaksi on ilmoitettu 134 km² .
Palacio de las Garzas

Palacio de las Garzas on Panaman presidentin virka-asunto. Rakennus on peräisin vuodelta 1673, mutta siihen on tehty myöhemmin huomattavia muutoksia. Palatsi on toiminut lähes kaikkien Panaman presidenttien virka-asuntona sitten maan itsenäisyyden vuonna 1903.
Historia.
Palacio de las Garzas rakennettiin alkujaan vuonna 1673, jolloin se oli Panaman espanjalaisen kuvernöörin asunto. Rakennuksessa oli myös varastotiloja, viininvalmistamo, tulli ja kansallispankin päätoimisto.
Panama itsenäistyi vuonna 1903. Palacio de las Garzas on siitä lähtien toiminut miltei kaikkien Panaman presidenttien virka-asuntona. Presidenteistä vain muutamat, kuten Martin Torrijos ja Ernesto Pérez Balladares käyttivät muita virka-asuntoja. Palatsin nimi tarkoittaa suomeksi vapaasti kääntäen haikaroiden palatsia. Nimi juontuu vuodesta 1922, jolloin presidentti Belisario Porrasin virkakaudella palatsille vapautettiin haikaroita koristamaan sen andalusialaista sisäpihaa.
Rakennusta on kunnostettu ja muunneltu useita kertoja sen rakentamisen jälkeen. 1920-luvulla palatsiin rakennettiin sen 2. ja 3. kerros. Kun Yhdysvaltain poliosta kärsinyt presidentti Franklin D. Roosevelt vieraili Panamassa vuonna 1934 rakennukseen lisättiin myös hissi Rooseveltin tarpeita varten.
Aloxe-Corton

Aloxe-Corton on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 5 kilometriä Beaunen kaupungista pohjoiseen.
Kunnan keskustassa oleva uusromaanisen Saint Médardin kirkko on rakennettu vuonna 1890. Kirkon alttaritaulu on vuodelta 1470. Kunnan alueella on kolme linnaa, joista huomattavin on "Château de Corton André". Linnan tunnusmerkki on näyttävä lasitetusta kattotiilestä valmistettu katto. Linna on huomattava viinitila. 
Viinintuotanto.
Kunta sijaitsee Côte de Beaunen viinintuotantoalueella, ja siellä tuotetut viinit saavat käyttää Aloxe-Corton (AOC) laatumerkintää.
Brasilialainen keittiö

Brasilialainen keittiö perustuu Etelä-Amerikan kotoperäisiin sekä vanhasta maailmasta tuotuihin raaka-aineisiin, sekä intiaanien, portugalilaisten, espanjalaisten, afrikkalaisten ja monien myöhemmin maahan tulleiden kansanryhmien ruokakulttuurien vaikutukseen. Brasilialaisen ruokavalion perinteiset peruspilarit ovat riisi, pavut ja maniokkijauho sekä kahvi. Hedelmät ja tärkkelyskasvit ovat Brasiliassa paljon suositumpia kuin vihannekset.
Nykyisin tyypillinen brasilialainen ostaa arkiruoakseen marketista kahvia ja maitoa, tummanruskeita tai mustia papuja, riisiä, maniokkijauhoa, maissijauhoa, vehnäjauhoa, sokeria, sipulia, valkosipulia, laakerinlehtiä, paprikaa ja Minas Geraisin juustoa. Leipä ostetaan leipomosta, ja torilta ostetaan tuoreruokaa. Suosittuja hedelmiä ovat mango, papaija, banaani, omena, päärynä, persimoni, viinirypäleet ja erilaiset sitrushedelmät. Muuta torilta ostettavaa ruokaa ovat vihannekset, juurekset, herneet, kala, kana ja lihat. Trooppisen ilmaston ansiosta kaikenlaisia raaka-aineita on tarjolla tuoreena vuoden ympäri.
Brasilialaiseen perusateriaan kuuluu keitettyä riisiä ja papuja, yksi vihannes sekä punaista lihaa tai kanaa, joka paistetaan tai tehdään pataruoaksi. "Feijoada" on eräs koko maassa suosittu liha-papupataruoka. Eri puolilla maata käytetään erilaisia mausteita ja yrttejä. Rannikolla ja Amazonin alueella käytetään paljon kalaa. Etelärannikolta saadaan paljon kylmän meren kalaa, äyriäisiä ja mustekalaa.
Brasiliassa tuotetaan paljon sokeria, minkä seurauksena brasilialaiset suosivat makeampia ruokia kuin eurooppalaiset. Myös soijapapua tuotetaan paljon, ja kaupoista löytyy paljon erilaisia soijatuotteita, kuten soijaöljyä ruoanlaittoon.
Brasilia on suuri maa, jonka eri alueilla on omat erikoisuutensa. Barbecue-liharuoka "churrasco" on suosittua Brasilian eteläosien tasangoilla Uruguayn ja Argentiinan rajaseudun lähellä. Afrikkalaisvaikutus näkyy esimerkiksi palmuöljyn käytössä monessa reseptissä Bahiassa maan koillisosissa. Kakut ja jälkiruoat tehdään usein perinteisillä portugalilaisilla valmistustavoilla, mutta niihin lisätään joskus kookosmaitoa. Erityistilaisuuksissa tarjottava ruoka perustuu toisinaan candomblé-uskonnon rituaaliruokiin. Juhlaruoat ovat erilaisia maan eri osissa.
Brasilialaisen ravintolaelämän erikoisuus ovat "por quilo"- ja "rodizio"-ravintolat. Por quilo -ravintolassa nautitaan lounas seisovasta pöydästä, lautaset punnitaan, ja tarjoilija tuo pöytään juomat ja jälkiruoat. Rodizio-ravintolassa asiakkaat istuvat pöytään ja valitsevat lisukkeet samalla kun tarjoilijat tuovat pöytään jatkuvasti pieniä siivuja erilasta lihaa, kalaa ja pastaa. Myös pizza on hyvin suosittua ravintolaruokaa, ja maassa on myös erityisen paljon esimerkiksi japanilaisia ravintoloita. Baareissa nautitaan esimerkiksi "salgadinhos"-nimisiä pikkusuolaisia liha- ja kalapiirakoita.
Jäätelö on Brasiliassa suosittua kuuman ilmaston vuoksi, ja kaikkialla on myös tuoremehubaareja. Suosittu alkoholijuoma on "cachaça", jota tehdään sokeriruokomehusta. Siitä sekoitetaan "caipirinha"-drinkkejä. "Brigadeiro" on suosittu makeinen, joka tehdään kokoon keitetystä kaakaosta ja makeasta maitotiivisteestä.
Sulkalatvat

Sulkalatvat ("Pterocephalus") on kuusamakasveihin, aiemmin purtojuurikasveihin, kuuluva kasvisuku. Suvussa on 33 lajia ruohoja tai varpumaisia kasveja, joita esiintyy Välimeren alueella, Kanariansaarilla, Länsi-Aasiassa ja muutamissa Afrikan maissa.
Lajeja.
Sulkalatvoihin kuuluu suomeksi nimetyt lajit:
Retamat

Retamat ("Retama") on hernekasveihin kuuluva suku, jossa on viisi lajia. Ne ovat Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä ja Etelä-Euroopassa alkuperäisinä esiintyviä pensaita, jotka kasvavat usein kuivilla ja hiekkaisilla paikoilla.
Mo Brooks

Morris Jackson ”Mo” Brooks Jr. (s. 29. huhtikuuta 1954 Charleston, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän edusti Alabaman osavaltion 5. vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 2011–2023. Brooks pyrki Yhdysvaltain senaattiin vuoden 2022 vaaleissa, mutta hävisi lopulta republikaanien esivaaleissa Katie Brittille. Brooks oli Alabaman osavaltion edustajainhuoneen jäsen vuosina 1982–1992.
Brooks vastustaa aborttia ja Yhdysvaltain terveydenhuoltouudistusta, ja kannattaa vapaata aseenkanto-oikeutta ja aselakien löyhentämistä.
Brooks on naimissa ja hänellä on neljä lasta.
Mimosiot

Mimosiot ("Anadenanthera") on hernekasveihin kuuluva kaksilajinen kasvisuku. Sen lajit ovat mimosien sukuisia eteläamerikkalaisia puita. Niitä kasvaa luonnonvaraisina Karibianmeren eteläosasta Argentiinaan, kasvupaikkoja ovat tyypillisesti kausikuivat metsät ja savannit. Jopomimosiota on perinteisesti käytetty hallusinogeeninä Etelä-Amerikassa. Merkittävin kemiallinen yhdiste kasvissa on bufoteniini-alkaloidi.
Dinizia

Dinizia on hernekasveihin kuuluva kaksilajinen puusuku. Suvun kasvit ovat jättikokoisia trooppisen sademetsän puita, jotka kasvavat Etelä-Amerikan Amazoniassa, Brasiliassa, Surinamessa ja Guyanassa. Lajit ovat "Dinizia excelsa" (kuvattu 1920-luvulla) ja "Dinizia jueirana-facao" (kuvattu 2010-luvulla). "D. excelsa" -laji voi kasvaa yli 60 metriä korkeaksi ja kolmen metrin tyvipaksuuteen. Sitä hakataan kovapuuksi, mutta laji on toistaiseksi elinvoimainen. Amazonin sademetsän suurimmiksi kasvavat puut kuuluvat lajiin ja korkein tunnettu yksilö on yli 88 metriä korkea. "D. jueirana-facao" -laji tunnetaan erittäin harvinaisena Brasilian Espírito Santon alueelta ja laji on äärimmäisen uhanalainen.
Mutobot

Mutobot ("Isoberlinia") on afrikkalainen hernekasvisuku, johon kuuluu viisi lajia. Mutobot ovat puita, jotka kasvavat tyypillisesti kausikuivissa metsissä yksilajisina metsiköinä. Suvun lajit esiintyvät Saharan eteläpuolella ja Keski-Afrikassa: Kongossa, Tansaniassa, Sambiassa ja Angolassa.
Lajit.
Mutobojen suvun lajit ovat:
Festival da Canção

Festival da Canção (suom. "Laulufestivaalit") on vuosittain järjestettävä portugalilainen laulukilpailu, jonka voittaja valitaan edustamaan Portugalia Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu on järjestetty vuodesta 1964 alkaen ja kilpailun järjestäjänä toimii Portugalin yleisradioyhtiö RTP. Kilpailu on järjestetty myös vuosina 1970 ja 2000, vaikka noina vuosina Portugali ei osallistunut Eurovision laulukilpailuun.
Boom Technology

Boom Technology, Inc. (kauppanimeltään Supersonic) on yhdysvaltalainen yhtiö, joka suunnittelee Mach 1,7:n nopeudella kulkevaa (1 800 km/h), 55-paikkaista yliäänikonetta. Tulevan yliäänimatkustajakoneen nimeksi on valittu Overture. 2022 Boom Supersonic ilmoitti rakentavansa Overture Superfactoryn Pohjois-Carolinan Greensboron Piedmont Triadin kansainväliselle lentokentälle. Tehtaan pitäisi aloittaa Boom Overturen tuotanto 2024 ja esitellä se 2026. Yhtiö teki koelentoja XB-1-pikkukoneella vuosina 2024–2025.
Belisario Porras Barahona

Belisario Porras Barahona (1856 – 28. elokuuta 1942) oli Panaman presidentti kolmeen otteeseen vuosina 1912–1916, 1918–1920 ja 1920–1924. Porras oli muodollisesti liberaali, mutta häntä on kuvailtu tarkemmin kansallistunteeseen tai harvainvallan vastustukseen vedonneena populistina.
Elämäkerta.
Nuoruus.
Belisario Porras Barahona syntyi Las Tablasin kaupungissa nykyisen Panaman Los Santosin maakunnassa vuonna 1856. Panama oli vielä tuolloin osa Kolumbiaa. Porras varttui isoäitinsä luona, mutta lähti lopulta opiskelemaan isänsä luokse Kolumbian pääkaupunki Bogotáan. Myöhemmin hän valmistui politiikan ja lain opinnoista Kolumbian kansallisesta yliopistosta vuonna 1881.
Poliittisen uran alku.
Opintojensa jälkeen Porras palasi Panamaan, jossa hän työskenteli liberaalipuolueen ("Partido Liberal") parissa. Kolumbian liberaalit aloittivat niin sanotun tuhannen päivän sodan maan konservatiiveja vastaan vuonna 1899. Mukaan sotaan ajautui myös Panaman alue. Panamassa monet näkivät sodan mahdollisuutena suuremmalle autonomialle tai jopa itsenäisyydelle. Tukea antoi kanavahankkeesta kiinnostunut Yhdysvallat. Porras vastusti tuen hankkimista Yhdysvalloilta peläten tämän ajavan Panaman Yhdysvaltojen siirtomaaksi. Panama julistautui joka tapauksessa itsenäiseksi Yhdysvaltojen suojeluksessa vuonna 1903. Myöhemmin Yhdysvallat osti Panaman kanavayhtiön oikeudet ranskalaisilta. Panaman uusi itsenäinen hallinto riisti Porrasilta kansalaisuuden vuosiksi 1905–1906 hänen Yhdysvaltojen vastaisten mielipiteiden takia. Porras vietti suurimman osan aikaansa vuosien 1905 ja 1912 välillä perheensä luona Las Tablasissa.
Presidenttinä.
Porras voitti Panaman presidentinvaalit vuonna 1912. Hän toimi presidenttinä lyhyttä taukoa lukuun ottamatta vuoteen 1924 saakka. Porrasia seurasi vuonna 1916 Ramón Maximiliano Valdés Porrasin toimiessa hänen varapresidenttinään. Kun Ramón Maximiliano Valdés kuoli vuonna 1918 Porras oli virkaa tekevä presidentti vuoteen 1920 saakka. Hän erosi tehtävistään voidakseen perustuslaillisesti asettua uudelleen ehdolle. Hän voitti jälleen presidentinvaalit vuonna 1920. Hänen seuraajansa oli Rodolfo Chiari.
Porras oli muodollisesti liberaali, mutta tarkemmin häntä on kuvailtu populistiksi. Hänen kannattajiaan olivat etenkin pikkuporvariston pienet ja keskisuuret maanomistajat ja työväestö. Heihin Porras vetosi usein kansallismielisellä ja harvainvallan vastaisella retoriikalla. Toisaalta esimerkiksi lakkoja tukahdutettiin varsin ankarin voimatoimin. Porras toteutti useita Panaman koulutukseen ja infrastruktuuriin liittyneitä hankkeita. Näihin lukeutui esimerkiksi Santo Tomásin sairaalan ja Panaman La Exposiciónin kaupunginosan rakennuttaminen, sekä rautatien veto Chiriquín maakuntaan. Yksi huomattavimmista uudistuksista oli Panaman rikoslain laatineen komission asettaminen. Yhdysvallat puuttui Panaman sisäisiin asioihin merijalkaväen joukoin vuosina 1917 ja 1918. Vuonna 1921 Panama kävi Coton sodaksi kutsutun rajakonfliktin Costa Ricaa vastaan, jonka aikana se menetti kiistellyn Coton alueen.
Porras kuoli kotonaan Panamassa 28. elokuuta 1942.
Majakkasairaala

Tyks Majakkasairaala eli T3-sairaala on sairaala Turun Kupittaalla, valtatien 1 yläpuolella Kupittaan rautatieaseman lähellä. Se on osa Kantasairaalaa, joka on Turun yliopistollisen keskussairaalan päätoimipaikka. Sairaala avautui vaiheittain tammi-helmikuussa 2022 ja sen pääsuunnittelija on arkkitehti Susanna Kalkkinen.
Sairaalaan sijoittuvat lasten ja nuorten sairauksien hoito, naistentautien ja synnytysten hoito, korva-, nenä- ja kurkkusairauksien hoito, suu- ja leukasairauksien hoito sekä sairaanhoidollisia tukipalveluja. Sairaalaan on muuttanut useita palveluita U-sairaalasta, jonka tyhjentäminen on ollut Tyksin pitkän tähtäimen tavoite.
Sairaalan rakennustyöt alkoivat vuonna 2016, mutta epäonnistuneen betonivalun vuoksi ne viivästyivät aluksi noin vuodella. Betonivalun korjaamisen jälkeen sairaala valmistui aikataulussa ja kustannusarviossa. Sairaala maksoi noin 185 miljoonaa euroa.
Planet Zero

Planet Zero on yhdysvaltalaisen Shinedownin studioalbumi, joka julkaistiin 1. heinäkuuta 2022.
Oktetti (musiikki)

Oktetti on musiikillinen kokonaisuus, joka koostuu kahdeksasta instrumentista tai äänestä tai sellaiselle kokoonpanolle kirjoitettu sävellys.
Oktetit klassisessa musiikissa.
Klassisen musiikin oktetit ovat yksi suurimmista kamarimusiikin ryhmittymistä. Vaikka 1700-luvulla serenadeissa ja divertimentoissa oli melko yleistä kahdeksanosainen sovitus, sana "oktetti" esiintyi ensimmäisen kerran vasta 1800-luvun alussa Preussin prinssi Louis Ferdinandin sävellyksen otsikkona, jonka "Octet op. 12" (julkaistu postuumisti vuonna 1808) sisältää pianon, klarinetin, kaksi käyrätorvea, kaksi viulua ja kaksi selloa. Myöhempiä oktetteja pianolle ovat kirjoittaneet Ferdinand Ries ("op. 128", 1818, klarinetti, käyrätorvi, fagotti, viulu, alttoviulu, sello ja kontrabasso), Anton Rubinstein ("op. 9", 1856, huilu, klarinetti, käyrätorvi, viulu, alttoviulu, sello ja kontrabasso) ja Paul Juon ("Chamber Symphony, op. 27", 1907).
Oktetit sovitetaan yleensä seuraaville kokoonpanoille:
Oktetit jazzissa.
Kahdeksan soittajan jazzyhtyeitä kutsutaan usein okteteiksi. Nämä kokoonpanot voivat sopia mihin tahansa instrumenttiyhdistelmään, mutta yleisin kokoonpano on trumpetti, alttosaksofoni, tenorisaksofoni, pasuuna, kitara, piano, basso ja rummut. Kitara vaihtuu toisinaan toiseen käyrätorveen, esimerkiksi baritonisaksofoniin. "The Jamil Sheriff Octet" on esimerkki klassisesta oktetista. Ornette Colemanin "Free Jazz" -albumin yhteyttä, jota kutsutaan kaksoiskvartettiksi, on esimerkki kahdesta kvartetista, jotka soittavat yhdessä samanaikaisesti.
Saksofonisti David Murray johtaa kokeellista jazzoktettia, "David Murray Octettia".
Pasunistit J.J. Johnson ja Kai Winding esiintyivät toisinaan pasuunaoktetissa, varsinkin vuoden 1956 levyllään "Jay and Kai + 6".
Oktetit populaarimusiikissa.
Brittiläinen popyhtye Dooleys oli kahdeksanhenkinen yhtye, joka oli suosittu 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa.
Lauluoktetti.
Lauluoktetti on kuoro tai kuoron esitys, joka koostuu kahdeksasta erillisestä laulajasta, esimerkiksi SSAATTBB-kuoro (1. ja 2. sopraano, 1. ja 2. altto, 1. ja 2. tenori, baritoni ja basso).
Brilon

Brilon on kaupunki Hochsauerlandin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Brilon kuuluu Sauerlandin alueeseen ja se on historiallinen hansakaupunki. Brilonin keskiaikainen vanhakaupunki muodostaa arkkitehtonisesti edustavan kokonaisuuden.
Maantiede.
Brilon sijaitsee osavaltionsa itäosassa runsaat 40 kilometriä Paderbornista etelälounaaseen, noin 80 kilometriä Dortmundista itäkaakkoon ja noin 65 kilometriä Kasselista länteen. Brilon ympäristöineen on Nordrhein-Westfalenin oloissa melko harvaan asuttu. Alue kuuluu osavaltionsa kaakkoisosan kattavaan Arnsbergin hallintopiiriin. Brilon rajoittuu kaakossa Hessenin osavaltioon. Se on suhteellisen metsäistä ylänkömaata, jossa maasto kohoaa paikka paikoin yli puolen kilometrin korkeuteen merenpinnasta. Brilonin kunnallisen metsäalueen (Briloner Stadtwald) pinta-ala on 7 750 hehtaaria.
Brilon koostuu seitsemästätoista osa-alueesta, joista neljätoista oli aiemmin itsenäisiä maalaiskuntia. Ne liitettiin Brilonin kaupunkiin 1970-luvun puolessa välissä. Brilonin osa-alueet ovat Brilon, Brilon-Wald ja Gudenhagen-Petersborn sekä aiemmin itsenäiset Alme, Altenbüren, Bontkirchen, Esshoff, Hoppecke, Madfeld, Messinghausen, Nehden, Radlinghausen, Rixen, Rösenbeck, Scharfenberg, Thülen ja Wülfte.
Historia.
Ensimmäinen asiakirjamaininta Brilonista on keisari Otto II:n dokumentissa, joka on päivätty 4. kesäkuuta 973. Arkkipiispa Engelbert perusti Brilonin kaupungin 1220 ja myöhemmin 1200-luvulla rakennettiin kirkko ja raatihuone. Brilon kukoisti muuriensa suojassa 1200- ja 1300-luvuilla. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana 1632 Hessen otti kaupungin haltuunsa ja 1650-luvulla perustettiin oppilaitos Gymnasium Petrinum Brilon. Laajat tulipalot tuhosivat Brilonia neljään otteeseen 1700-luvulla. Vuonna 1818 kaupunki liitettiin Preussiin ja se toimi Brilonin piirikunnan hallintopaikkana aina vuoteen 1974, jolloin piirikunta lakkautettiin. 1800-luvulla vanhat kaupunginmuurit purettiin ja kaupungin alue laajeni huomattavasti. Maailmansotien välisenä aikana Brilon teollistui voimakkaasti ja talous kukoisti. Toisen maailmansodan pommituksissa kuoli satoja brilonilaisia ja sodan päätyttyä kaupunki kuului Britannian miehitysvyöhykkeeseen. Heti sodan jälkeen Briloniin muutti noin 1 600 pakolaista. Nykyinen Brilon syntyi 1975 suurten kuntaliitosten myötä.
Brilonin raatihuone, Rathaus Brilon, on Saksan vanhimpia. Sitä alettiin rakentaa todennäköisesti 1217. Nykyisen barokkiasunsa se sai 1700-luvun puolessa välissä. Brilonin maamerkki on Propsteikirche St. Petrus und Andreas -kirkon länsitorni.
Brilonin kaupungin omistamalle metsäalueelle on valittu vuodesta 2004 oma metsäkeiju, Waldfee.
Talous ja liikenne.
Brilonissa toimivia yrityksiä ovat muun muassa ABB, Hoppecke Batterien ja Egger Group.
Brilonin rautatieasemat ovat vuonna 1898 avattu Bahnhof Brilon Stadt ja Bahnhof Brilon Wald. Myös Messinghausenissa on rautatieasema. Keskeiset maantieyhteydet ovat Bundesstraße 7 ja Bundesstraße 480. Lähimmät moottoritiet ovat Bundesautobahn 33 ja Bundesautobahn 44.
Nelostie (televisiosarja)

Nelostie on suomalainen vuonna 1965 valmistunut kymmenosainen MTV:n ja Suomen Filmiteollisuuden yhteisesti tuottama dokumentaarinen televisiosarja. Reportaasimaisessa dokumentaarisessa ohjelmasarjassa valtatietä 4 seuraten tarkasteltiin Suomen eri osille tyypillisiä kuvaushetken aikaisia olosuhteita pohjoisesta etelään. Sarjassa on kuvattu lukuisia suomalaisia maisemia ja tunnettuja rakennuksia. Lisäksi sarjassa haastateltiin tavallisia suomalaisia ihmisiä ja paikallisia kuuluisuuksia. 
Ohjelman juontajana toimi Hugo Ahlberg.
Taustaa ja esitystiedot.
Dokumenttisarjan kuvaaminen aloitettiin vuonna 1964. Ensimmäisten jaksojen kuvaamiseen kului aikaa noin pari kuukautta, ja 30 000 metriä filmiä. 
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi, joka kattoi viisi ensimmäistä jaksoa ensiesitettiin MTV:llä tammi–toukokuussa 1965. Kevään 1965 aikana kuvattiin sarjan toinen tuotantokausi. Toisen tuotantokauden jaksot esitettiin syyskuun 1965 ja tammikuun 1966 välillä. Sarja esitettiin uusintana MTV:llä joulukuussa 1985, jolloin alkuperäinen sarja oli koostettu neljään koosteohjelmaan. Sarja on nykyisin katsottavissa muun muassa Kansallisen audiovisuaalisen instituutin ylläpitämällä Elonet-sivustolla.
Perosa Argentina

Perosa Argentina () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 174 asukasta.
Jon Georg Dale

Jon Georg Dale (s. 16. kesäkuuta 1984 Volda) on norjalainen entinen edistyspuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan maatalous- ja ruokaministerinä vuosina 2015–2018 sekä liikenne- ja viestintäministerinä 2018–2020. Vuosina 2013–2021 hän istui suurkäräjillä.
Simca 1000

Simca 1000 oli ranskalaisen Simcan vuosina 1961–1978 valmistama takamoottorinen, porrasperäinen, neliovinen ja nelipaikkainen pikkuauto. Siitä tuli myyntimenestys kotimaassaan Ranskassa, ja myös Suomessa se oli 1960-luvun keskivaiheilla yksi yleisimmistä automalleista. Kaikkiaan Simca 1000 -mallia rakennettiin noin 1,6 miljoonaa kappaletta.
Simca 1000 syntyi yhteistyössä Simcan tuolloisen vähemmistöomistajan, italialaisen Fiatin kanssa, jonka oma takamoottorinen pikkuauto Fiat 600 oli suuri myyntimenestys Euroopassa. ”Pikku-Fiatista” poiketen Simca 1000 oli neliovinen sedan ja muotoilultaan ranskalaisten suosimaa ”saippuarasiatyyliä”, jota edusti vuonna 1956 esitelty, niin ikään takamoottorinen ja itsekantavaan koriin perustuva Renault Dauphine. Simca 1000:n kulmikas kori ei ollut ilmanvastuksen kannalta edullinen, mutta tarjosi hyvät tilat niin matkustamoon kuin keulassa sijaitsevaan tavaratilaankin.
Simca 1000 Suomessa.
Suomen korkean autoveron takia maahantuoja Berner Oy sai Simca-tehtaan aluksi tekemään Suomen markkinoita varten riisutun version 1000e, jota ei tiettävästi myyty missään muualla. ”Simca tonni” joutui Suomessa muun muassa rungon katkeamisesta pelotelleiden huhujen kohteeksi, mutta siitä huolimatta se ylsi useana vuonna Suomen kymmenen eniten myydyn automallin listalle.
Numerossa 2/1972 "Tekniikan Maailma" vertaili neljää ”Suomen toiseksi halvinta” autoa – mukana ei ollut markkinoiden halvinta eli Ladaa. Simca 1000 LSE sijoittui vertailutestissä toiseksi Renault 4 L:n jälkeen ja ennen Moskvitš Elite 1500 M- ja Wartburg 353 -malleja. Testaajat kiittelivät Simcan näppäryyttä kaupunkiajossa sekä viimeistelyä, mutta moittivat muun muassa löysiä istuinpehmusteita, sivutuuliherkkyyttä ja kovaa melutasoa.
Tehokkaammat mallit.
1960-luvun lopulla 1 118 kuutiosenttimetrin moottorilla varustettu urheilullinen Simca 1000 S kehitti 7 hevosvoimaa normaalimallia enemmän ja kilpaili muun muassa Renault R 8 S:n kanssa. 1970-luvun alussa esiteltiin samaan moottoriin perustuva, markkinoilta poistuneen Renault 8 Gordinin tyyliä jäljittelevä tehokas, vain punaisena myyty Simca 1000 Rallye, joka sai vuosikymmenen mittaan kolme myöhempää versiota (Rallye 1, 2 ja 3).
Maya Fernández Allende

Maya Alejandra Fernández Allende (s. 27. syyskuuta 1971 Santiago, Chile) on chileläinen biologi, eläinlääkäri ja sosialistisen puolueen poliitikko. Hän istui Chilen edustajainhuoneessa vuosina 2014–2022. Tammikuussa 2022 Gabriel Boric valitsi Fernándezin tulevan hallituksensa puolustusministeriksi, ja hän aloitti virassa 11. maaliskuuta 2022.
Elämä ja ura.
Fernández syntyi vuonna 1971. Hänen isoisänsä oli Chilen presidentti Salvador Allende. Kun tämä syrjäytettiin sotilasvallankaappauksessa 1973, Fernández pakeni perheensä mukana Kuubaan, jossa hän asui 21-vuotiaaksi saakka, ennen kuin palasi Chileen vuonna 1990. Kahden vuoden kuluttua hän asettui Chileen pysyvästi. Hän aloitti Chilessä yliopisto-opinnot ja liittyi Sosialistiseen puolueeseen. Vuonna 2008 hänet valittiin Nunõan kunnanvaltuustoon mutta ei tullut valituksi uudestaan vuoden 2012 vaaleissa. Vuonna 2014 hän nousi Chilen kansalliskongressin edustajainhuoneeseen, josta hän sai jatkopaikan vuonna 2018. Hän toimi edustajainhuoneen puheenjohtajana 2018–2019. Maaliskuussa 2022 hänestä tuli Chilen puolustusministeri.
Okasuomukala

Okasuomukala ("Hispidoberyx ambagiosus") on okakaloihin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan syvistä vesistä indopasifiselta merialueelta. Okasuomukala on ainoa laji okasuomukalojen (Hispidoberycidae) heimossa.
Koko ja ulkonäkö.
Okasuomukala voi kasvaa suurimmillaan noin 18 cm pitkäksi. Laji on ruumiinmuodoltaan pitkäomainen ja suuripäinen. Päässä on limatäytteisiä onkaloita ja suuri suu ulottuu silmien taakse. Kalan kiduskannessa on piikki ja selkä- ja peräeviä ennen on piikikkäitä ruotoja. Myös okasuomukalan suomuissa on piikkejä. Selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa.
Levinneisyys ja elintavat.
Okasuomukalasta tunnetaan vain viisi havaintoa Malakan niemimaan, Sumatran, Jaavan ja Hainanin läheisyydestä. Se elää 560–1 100 metrin syvyydessä ja sen ravintoa ovat mahdollisesti äyriäiset kuten katkaravut.
Osinko-osake

Osinko-osake tarkoittaa osaketta, jolle maksetaan korkeaa tai nousevaa osinkoa. Osinko-osakkeita on osinkoyhtiöillä.
Osinko-osakkeella ei ole tarkkaa määritelmää. Osinko-osakkeeksi voidaan sanoa osaketta, jolla on korkea osinkotuotto eli osinko on suuri suhteessa osakkeen hintaan. Osinko-osakkeella voidaan tarkoittaa sitä, että osakeelle on historiassa maksettu tasaista nousevaa osinkoa. Sillä voidaan tarkoittaa myös sellaista osaketta, jonka osingon odotetaan nousevan jatkossa. 
Osinko-osakkeita suosivaa sijoitusstrategiaa sanotaan osinkosijoittamiseksi. Siinä sijoitetaan korkeaa tai kasvavaa osinkoa maksaviin osinkoyhtiöihin.
Jos yhtiön osinkotaso ei ole kestävä, osingonmaksu osinko-osakkeelle voi lakata. Tästä käytetään nimitystä "osinkoansa" tai "osinkoloukku".