tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hannah Tompkins

Hannah Minthorne Tompkins (28. elokuuta 1781 – 18. helmikuuta 1829) oli Yhdysvaltain varapresidentti Daniel D. Tompkinsin vaimo.
28. elokuuta 1781 syntynyt Hannah Minthorne oli Mangle Minthornen ja tämän toisen vaimon Aryet Constable Minthornen toinen lapsi. 20. helmikuuta 1798 tuolloin 16-vuotias Hannah meni naimisiin 23-vuotiaan asianajajan Daniel D. Tompkinsin kanssa. Hannah oli sairas vuotta ennen kuin hänen aviomiehestään tuli varapresidentti, eikä osallistunut vihkimiseen.
Vuosina 1800–1814 aviopari sai yhteensä kahdeksan lasta, joihin kuuluivat Arietta Minthorn Tompkins ja Minthorne Tompkins. Arietta syntyi 31. heinäkuuta vuonna 1800 ja meni naimisiin Smith Thompsonin pojan kanssa vuonna 1818. Mange Minthorne Tompkins syntyi 26. joulukuuta 1807.
Asenath Barazani

Asenath Barazani oli 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa elänyt Kurdistanin juutalainen uskonoppinut. Hän johti isänsä perustamaa yešivaa Mosulissa.
Elämäkerta.
Asenath Barazani syntyi ehkä vuoden 1560 paikkeilla. Hänen isänsä oli vaikutusvaltainen Kurdistanin juutalainen kabbalarabbi ja mystikko Samuel ben Nethanel ha-Levi Barazani. Juutalaisen yhteisön tuolloinen ongelma oli oppineiden johtajien pieni määrä. Asenath Barazanin isä halusikin korjata tilanteen perustamalla yešivan Mosuliin. Hänellä ei itsellään ollut Asenathin ohella muita lapsia, joten hän alkoi kouluttaa tytärtään. Asenath meni naimisiin rabbi Jacob Mizrahin kanssa, joka oli myös hänen isänsä oppilas. Jacob lupasi Asenathin isälle, että hänen vaimonsa voisi viettää aikansa opiskellen Tooraa, eikä hänen tarvitsisi tehdä kotitöitä.
Asenathin isän kuoltua Jacobista tuli yešivan johtaja, mutta hän oli niin keskittynyt omiin opintoihinsa, että varsinainen opetustoiminta jäi käytännössä hänen vaimonsa tehtäväksi. Aviomiehensä edelleen kuoltua Asenathista tuli yešivan myös virallinen johtaja. Yešiva oli koko toimintansa ajan jatkuvassa taloudellisessa ahdingossa. Sen toiminta söi rahaa, mutta samalla lahjoitusten kerääminen oli osoittautunut hankalaksi. Asenathin tiedetään kirjoittaneen useita eri tahoille osoitettuja kirjeitä, joissa selitetään yešivan toiminnan tukalasta asemasta. Hänen kotinsa, vaatteidensa ja kirjojensa sanotaan tulleen tästä syystä takavarikoiduksi. Hän jatkoi edelleen Tooran opettamista, mutta ei voinut naisena lähteä kiertelemään kauaksi lahjoituksia varten. Rabbit niin läheltä kuin kaukaakin vastailivat kirjeisiin kunnioittavaan sävyyn.
Asenath Barazanin kirjoituksia ei tunneta kovin montaa. Niiden perusteella voidaan kuitenkin tulkita hänen hallinneen erinomaisesti Tooraa, Talmudia, midrašaa, kabbalaa ja hepreaa. Taloudellisista ongelmista huolimatta myös yešivan toiminta jatkui. Monista sen oppilaista tuli samaan tapaan tunnettuja uskonnon tietäjiä. Yksi heistä oli Asenath Barazanin poika, jonka hän lähetti Bagdadiin. Hänestä polveutui sittemmin rabbiinisten oppineiden dynastia. Asenath Barazani kuoli suurin piirtein vuosien 1625 ja 1635 välillä.
Eija Kärnä

Eija Tuulikki Kärnä (myös Kärnä–Lin; s. 13. marraskuuta 1956 Tuupovaara) on suomalainen kasvatustieteilijä ja erityispedagogiikan professori Joensuun yliopistossa ja sen seuraajassa Itä-Suomen yliopistossa. 
Koulutus.
Kärnä tuli ylioppilaaksi Joensuun yhteiskoulusta 1975. Kärnä opiskeli kasvatustieteen maisteriksi Joensuun korkeakoulussa (1981) ja valmistui filosofian tohtoriksi Syracusen yliopistosta Yhdysvalloissa 1993 väitöskirjalla ""Sometimes we skip school": A qualitative study on upper-stage students in ungraded special education in Finland."
Työura.
Kärnä oli määräaikainen erityispedagogiikan professori Joensuun yliopistossa 2002–2009)"" ja professori vuodesta 2009."" 
Kärnä toi Syracusen yliopistosta Suomeen autististen lasten avustajan välityksellä tapahtuvan fasilitoidun kommunikoinnin, joka herätti runsaasti keskustelua, kunnes sen käyttö monissa paikoissa kiellettiin epäeettisenä.
Kärnä on tehnyt tutkimusta päivähoidon, erityislapsien ja vanhusten digitaalisten oppimis- ja viestintävälineiden sekä digitaitojen aihepiireistä.
Nicolás Tagliafico

Nicolás Alejandro Tagliafico (s. 31. elokuuta 1992 Buenos Aires) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, joka edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Lyonia. Hän on edustanut Argentiinan jalkapallomaajoukkuetta vuodesta 2017, ja oli voittamassa maailmanmestaruutta 2022.
Seurajoukkueura.
Tagliafico aloitti ammattilaisuransa Banfieldissa 2010. Hän pelasi seurassa kolme kautta Argentiinan Primera Divisiónissa ja yhden kauden sarjatasoa alempana Primera B Nacionalissa. Hän kävi välillä kauden 2012–2013 lainalla Espanjan Segunda Divisiónin Real Murciassa. Hän siirtyi vajaalla kolmella miljoonalla eurolla Club Atlético Independienteen helmikuussa 2015. Hän pelasi seurassa 85 Argentiinan pääsarjaottelua ja teki kaksi maalia. Hän oli voittamassa Copa Sudamericanaa 2017.
Tagliafico siirtyi Eredivisiessä pelaavaan Ajaxiin neljällä miljoonalla eurolla tammikuussa 2018. Hän voitti Alankomaiden-mestaruuden 2019, 2021 ja 2022 sekä KNVB-cupin 2019 ja 2021. Hän pelasi Ajaxissa neljän ja puolen vuoden aikana 115 ottelua, joissa viimeisteli yhdeksän maalia. Mestarien liigan 25 ottelussa hän teki neljä maalia.
Tagliafico siirtyi Ligue 1:n Lyoniin 4,2 miljoonalla eurolla kesällä 2022.
Maajoukkueura.
Tagliafico pelasi kaksi ottelua alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 ja viisi ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi Brasiliaa vastaan kesäkuussa 2017. Hän oli avauskokoonpanossa Argentiinan kaikissa neljässä ottelussa MM-kilpailuissa 2018. Hän pelasi kaikki kuusi ottelua Argentiinan pronssijoukkueessa Copa Américassa 2019 ja viisi ottelua Argentiinan voittaessa Etelä-Amerikan-mestaruuden 2021. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi yhtä vaille kaikissa maailmanmestaruuden voittaneen Argentiinan otteluista. Avauskokoonpanossa hän oli kolmessa ottelussa, mukaan lukien loppuottelu Ranskaa vastaan. Argentiinan voittamassa Copa Américassa 2024 Tagliafico pelasi kaikki kuusi ottelua, joista viisi avauskokoonpanossa.
Lantaanisulfaatti

Lantaanisulfaatti (La2(SO4)3) on lantaani- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden lantaaniyhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa lantaanisulfaatti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on heksagonaalinen. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset okta- ja nonahydraatit La2(SO4)3·8H2O ja La2(SO4)3·9H2O. Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Lantaanisulfaatti liukenee vain hieman veteen. Voimakkaasti kuumennettaessa se hajoaa lantaanioksidiksi ja lantaanin oksisulfaateiksi ja oksisulfideiksi.
Lantaanisulfaattia valmistetaan neutraloimalla lantaanioksidia, -hydroksidia tai -karbonaattia rikkihapolla.
La2O3 + 3 H2SO4 → La2(SO4)3 + 3 H2O
2 La(OH)3 + 3 H2SO4 → 2 La2(SO4)3 + 3 H2O
La2(CO3)3 + 3 H2SO4 → La2(SO4)3 + 3 H2O + 3 CO2
Lantaanisulfaattia käytetään muiden lantaaniyhdisteiden valmistukseen.
Seema Biswas

Seema Biswas (s. 1. tammikuuta 1965 Guwahati, Assam, Intia) on intialainen elokuva- ja teatterinäyttelijä. Hän nousi kuuluisuuteen Phoolan Devin roolilla Shekhar Kapurin elokuvassa "Bandit Queen" (1994), josta hän voitti National Film Awards -palkinnon parhaasta naispääosasta. Hän voitti Sangeet Natak Akademi Award -palkinnon vuonna 2000 ja parhaan naispääosan Genie Awards -palkinnon vuonna 2006 Shakuntalan roolista Deepa Mehtan elokuvassa "Water" (2005). Hänen muihin valtavirran elokuviinsa kuuluvat "" (1996), josta hän voitti parhaan naissivuosan Screen Awards -palkinnon, "Bhoot" (2003), "Vivah" (2006) ja "Half Girlfriend" (2017). Elokuvien lisäksi Biswas on esiintynyt televisio-ohjelmissa.
Sophia Popov

Sophia Popov (s. 2. lokakuuta 1992) on saksalainen golfaaja.
Popov kilpaili LPGA:n alaisessa turnauksessa ensimmäistä kertaa vuonna 2011, jolloin hän kilpaili Britannian avoimessa turnauksessa ollen lopputuloksissa 67. Seuraavan kerran hän oli mukana LPGA:n turnauksessa vuonna 2015. Hän kilpaili tuolloin major-tourin turnauksessa Women's PGA Championshipissa, jossa ei päässyt toiselta kierrokselta eteenpäin. Vuonna 2016 hän oli Yhdysvaltain avoimessa turnauksessa 72. Vuonna 2018 hän oli Women's PGA Championshipin 57. Vuonna 2020 Popov saavutti menestystä, kun hän voitti Britannian avoimen turnauksen.
Huhtikuussa 2021 Green oli LPGA:n rankingissa (Rolex Rankings) 21.
Maude Fealy

Maude Fealy (4. maaliskuuta 1883 Memphis – 9. marraskuuta 1971 Woodland Hills) alkuperäiseltä nimeltään Maude Mary Hawk oli yhdysvaltalainen teatteri- ja mykkäelokuvakauden näyttelijä. Hänen pitkä uransa jatkui myös äänielokuvan kaudella. 
Elämänvaiheita.
Fealyn äiti oli näyttelijä ja hän järjesti kolmevuotiaalle tyttärelleen roolin oopperasta, missä oli itsekin mukana. Fealy näytteli pikkurooleja yhdeksänvuotiaaksi saakka. Sen jälkeen hän kävi koulua ja viisitoistavuotiaana hän saai roolin Romeosta ja Juliasta. Roolisuoritus meni niin hyvin, että monet kykyjenetsijät olivat valmiita ottamaan hänet teattereihinsa. Kuultuaan hänen ikänsä, he tosin empivät, mitkä olisivat hänelle sopivia rooleja. 
Näyttelijä ja näytelmäkirjailija William Gillette tarjosi Fealylle roolia sen jälkeen, kun hänelle oli ostettu korkeakorkoiset kengät lisäämään pituutta. Sen jälkeen hän näytteli Sherlock Holmesista kertovassa näytelmässä ja pääsi kiertueelle Lontooseen. Häntä kehuttiin muuntautumiskyvystä jolla pystyi omaksumaan monia eri rooleja. Vuonna 1903 hänelle tarjottiin 1000 frangia palkinnoksi kuvasta, joka oli lähetetty kauneuskilpailuun. Hän kieltäytyi palkinnosta, sillä ei ollut tiennyt asiasta mitään, eikä ollut omasta mielestään tehnyt mitään ansiokasta. Samana vuonna hän teki roolin Broadwaylla, mutta roolityö kesti vain kolme viikkoa.
Avioliiton Fealy solmi salaa äidiltään vuonna 1907. Liitto päättyi eroon jo kaksi vuotta myöhemmin. Heti perään hän solmi uuden liiton, näyttelijä James Durkinin kanssa. Ura elokuvanäyttelijänä alkoi vuonna 1911. Seuraavat kolme vuotta hän näytteli mykkäelokuvissa miehensä ohjauksessa. Avioliitto purkautui vuonna 1917 ja Fealy siirtyi teatterilavoille. 
1920-luvun alkupuolella Fealy esiintyi teattereissa. Vuosina 1926- 1928 välisen ajan hän asui Michiganissa Grand Rapidsissa, missä hän avasi näyttelijäkoulun ja ohjasi sekä näytteli. Hänen vuonna 1920 solmimansa avioliitto oli päättynyt vuonna 1923. Hän kirjoitti myös näytelmiä, jotka saavuttivat kohtalaista menestystä. Vuoden 1929 pörssiromahdus vähensi teatterien tarjoamia työmahdollisuuksia ja Fealy palasi elokuvanäyttelijäksi.
Laman aikana Fealy näytteli elokuvissa ja opetti näyttelemistä Los Angelesissa. Hän tutustui Cecil B. DeMilleen ja hän antoi työtä näyttelijöiden valmentajana. Fealyn ja DeMillen ystävyys kesti läpi loppuelämän. Lama-aika koetteli myös Hollywoodia ja Fealy muutti Denveriin opettamaan näyttelemistä. Hän muutti Hollywoodiin jälleen vuonna 1941, jolloin perusti yksityisen näyttelijäkoulun. Hän ajautui sen parissa suuriin taloudellisiin vaikeuksiin ja teki myös ohjauksia ja käsikirjoituksia. Vuoden 1955 jälkeen hän muutti Denveriin pysyvästi. Elokuvarooleja hän teki vielä vuosina 1956 ja 1958.
Johanna Valkama

Johanna Valkama (s. 1982) on suomalainen kirjailija. Tampereelta kotoisin oleva Valkama asuu Nokialla aviomiehensä, kahden poikansa, kolmen kissansa, kahden koiransa ja kolmen hevosensa kanssa. 
Ura.
Valkaman esikoisromaani "Itämeren Auri" julkaistiin vuonna 2016. Se aloitti neliosaisen kirjasarjan "Metsän ja meren suku". Sarjan seuraavat osat julkaistiin seuraavina vuosina, "Linnanvuoren Tuuli" (2017), "Kaukosaarten Aino" (2018) ja "Jäävuonon Ruusu" (2019). Vuoden 2021 maaliskuussa ilmestyi romaani "Katariinanpyörä", joka aloitti samalla uuden sarjan "Ilkkalan Susanna". "Katariinanpyörän" jatko-osa "Kuningatarlaiva" ilmestyi 2022.
Ilkkalan Susanna -trilogian viimeinen osa "Tervahovi" julkaistiin 2023.
Nicola Beer

Nicola Beer (s. 23. tammikuuta 1970) on saksalainen poliitikko, joka on toiminut vuodesta 2019 alkaen Euroopan parlamentin edustajana. Hän edustaa vapaa vapaata demokraattista puoluetta (FDP).
Tausta ja yksityiselämä.
Beer kävi lukion saksaksi ja ranskaksi. Tämän jälkeen hän työskenteli pankissa vuoteen 1991 asti, kunnes alkoi opiskelemaan oikeustiedettä. Beer valmistui Frankfurtin yliopistosta vuonna 1999 ja toimi sen jälkeen juristina vuoteen 2009 asti.
Beer oli naimissa Volker Steinin kanssa vuoteen 2001 asti. Parilla on kaksospojat.. Vuodesta 2018 lähtien Beer on ollut naimisissa Jürgen Illingin kanssa.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Beer on luterilainen.
Vuonna 2011 Beer aloitti Max Planck -seuran alaisuudessa toimivan Euroopan oikeushistoriallisen instituutin edunvalvonnasta vastaavan komitean jäsenenä.
Poliittinen ura.
Beer liittyi FDP:n nuorisojärjestöön vuonna 1988 asuessaan Frankfurtissa. Hänet valittiin Hessenin osavaltion parlamenttiin vuonna 1999. Vuosina 2009–2014 hän toimi osavaltion maapäivien hallituksessa..
Vuonna 2013 Beer aloitti FDP:n puoluesihteerinä. Tätä ennen hän toimi Hessenin osavaltion kulttuuriministerinä, mutta menetti asemansa hallituksen menetettyä enemmistön tukensa maapäivillä.. Puoluesihteerin virka kesti vuoteen 2019 saakka, jolloin Beer nousi EU-parlamenttiin. 
Euroopan parlamentissa Beerin FDP-puolue kuuluu Renew Europe -ryhmään. EU-vaalien 2019 yhteydessä Beer oli puolueensa kärkiehdokas. Hänet valittiin EU-parlamenttiin puolueensa äänikuningattarena ja hänen tilalleen liittopäiväedustajaksi nousi Peter Heidt. Parlamentissa hän istuu ITRE-valiokunnassa, jonka vastuulla ovat teollisuus, tutkimus ja energia.
Vaasan akkutehdas

Vaasan akkutehdashanke eli GigaVaasa on Vaasan Laajametsän ja Mustasaaren Gransholmsbackenin teollisuusalueelle suunniteltu akkutehdashanke. Huhtikuussa 2021 Vaasan kaupunki ja brittiläinen akkuarvoketjutoimija Johnson Matthey ilmoittivat aiesopimuksen alueelle rakennettavasta akkuteollisuuden tehtaasta. Tehtaan on tarkoitus käynnistyä vuonna 2025 ja sen rakentaminen on tarkoitus aloittaa vuonna 2023.
Historia.
GigaVaasaksi nimetty akkuteollisuushanke käynnistyi vuonna 2016 sai laajaa valtakunnallista huomiota vuonna 2018, kun Vaasan kaupunki kaavoitti teollisuusalueen Teslan akkutehdasta tavoitellen. Tesla päätyi kuitenkin perustamaan tehtaansa Berliiniin. Taustalla kaupunki jatkoi keskusteluja useiden eri toimijoiden kanssa. Ruotsalaisen Northvoltin tehtaalle alue oli mukana alustavalla harkintalistalla. Kevään 2021 Johnson Mattheyn ilmoitusta pidettiin "päänavauksena" akkuklusterin syntymiselle.
Sofi Marinova

Sofi Marinova (s. 5. joulukuuta 1975) on bulgarialainen romanitaustainen laulaja ja yksi maan suosituimmista artisteista. 
Marinova julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Edinstven moy" vuonna 1997. Hän edusti Bulgariaa vuoden 2012 Euroviisuissa kappaleella Love Unlimited.
Lähteet.
Dominikus Böhm

Dominikus Böhm (23. lokakuuta 1880 Jettingen – 6. elokuuta 1955 Köln) oli saksalainen arkkitehti, jota pidetään yhtenä Saksan 1900-luvun merkittävimmistä kirkkoarkkitehdeista. Böhm uudisti kirkkojen arkkitehtuuria abstrakteilla, tilan tuntua ja materiaalin aineettomuutta korostavilla suunnitelmillaan. Hänen tunnetuimpia töitään ovat Frielingsdorfin kirkko (1927), St. Josefin kirkko (1931) sekä Kölnissä sijaitsevat St. Engelbertin kirkko (1932) ja St. Maria Königin kirkko.
Böhmin varhaiset työt muistuttivat historiallisia tyylisuuntia, mutta 1920-luvulta lähtien hänen suunnitelmiinsa ilmaantui aluksi ekspressionistisia vaikutteita ja sittemmin abstraktia gotiikkaa. Böhm halusi tuoda seurakunnan lähemmäs alttaria, ja käytti sen vuoksi joissakin suunnitelmissaan soikeaa pohjakaavaa. Vuodesta 1928 eteenpäin hänen rakennuksensa muuttuivat modernistisemmiksi. Natsien noustua valtaan Böhmistä tuli epäsuosittu.
Pritzker-palkittu arkkitehti Gottfried Böhm oli Dominikus Böhmin poika. Toisen maailmansodan jälkeen Dominikus ja Gottfried Böhm entisöivät yhdessä useita sota-aikana vaurioituneita kirkkoja.
Milla-Maj Majasaari

Milla-Maj Majasaari (s. 15. lokakuuta 1999 Pori) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Norjan korkeimmalla sarjatasolla eli Toppserienissä pelaavaa Røa IL:ää. Syksystä 2024 kevääseen 2025 hän pelasi Englannin Superliigassa Crystal Palacen joukkueessa. Kevätkauden 2024 Majasaari torjui Belgian Superliigassa RSC Anderlechtin ykkösmaalivahtina. Aiemmin hän on pelannut Ruotsin Damallsvenskanissa IK Uppsalassa (kauden 2023) ja tukholmalaisessa AIK:ssa (Elitettanissa kaudella 2020 ja Damallsvenskanissa kausilla 2021 ja 2022). Suomalaisessa Naisten Liigassa hän on edustanut NiceFutista, Turun Palloseuraa sekä FC Honkaa. Suomen A-maajoukkueen maalivahtina Majasaari pelasi ensimmäisen ottelunsa helmikuussa 2023. 
Ura.
Seurajoukkueet.
Majasaari aloitti uransa porilaisessa NiceFutiksessa. Hän pelasi ensimmäisen Naisten Liigan ottelunsa NiceFutiksen maalilla 14-vuotiaana syksyllä 2014. Kaudet 2016–2018 Majasaari pelasi TPS:ssa, joka voitti 2016 Naisten Liigan hopeaa. Kaudeksi 2019 Majasaari siirtyi FC Honkaan, joka sijoittui sillä kaudella Naisten Liigassa hopealle.
Joulukuussa 2019 Majasaari teki sopimuksen Ruotsin toisella sarjatasolla Elitettanissa pelanneen AIK:n kanssa. Ensimmäisellä Ruotsin kaudellaan 2020 Majasaari pelasi kahta vaille kaikissa AIK:n otteluissa täydet minuutit ja torjui 13 nollapeliä. Hänet valittiin Elitettanin kauden parhaaksi maalivahdiksi. Kausi päättyi AIK:n voittoon ja sarjanousuun Damallsvenskaniin. Marraskuussa 2020 hän solmi jatkosopimuksen AIK:n kanssa. Majasaari pelasi ensimmäisen sarjaottelunsa Damallsvenskanissa 17. huhtikuuta 2021. Ensimmäisen Damallsvenskan-kautensa päätteeksi Majasaari valittiin ehdolle Ruotsin pääsarjan kauden parhaaksi maalivahdiksi. Tammikuussa 2023 Majasaari siirtyi AIK:sta IK Uppsalan joukkueeseen. 
Tammikuussa 2024 hän siirtyi belgialaisen RSC Anderlechtin riveihin. Kauden päätteeksi toukokuussa 2024 RSC Anderlecht voitti Belgian mestaruuden. Elokuussa 2024 Majasaari teki sopimuksen Englannin Superliigaan nousseen Crystal Palacen kanssa. Syyskuussa 2025 hän siirtyi norjalaisen Røa IL:n joukkueeseen. 
Maajoukkueet.
Suomea Majasaari on edustanut 16-, 17-, 18- ja 19-vuotiaiden maajoukkueissa, U23-maajoukkueessa sekä A-maajoukkueessa. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi 14-vuotiaana U16-tyttöjen maajoukkueessa Islantia vastaan kesällä 2014. Maaotteluita on kertynyt kaikkiaan 19. Suomen A-maajoukkueen mukana Majasaari oli ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 Skotlantia vastaan pelatussa EM-karsintaottelussa, johon hänet kutsuttiin loukkaantuneen Paula Myllyojan korvaajaksi. Toisen kerran Majasaari valittiin Suomen naisten A-maajoukkueeseen helmikuussa 2022 Ranskan jalkapalloliiton järjestämään neljän maan turnaukseen Tournoi de Franceen. Ensimmäisen A-maajoukkuepelinsä Majasaari pelasi Unkaria vastaan Cyprus Cupissa 19.2.2023. Suomi voitti ottelun 8-0.
Suzanne Mubarak

Suzanne Mubarak (s. 28. helmikuuta 1941) on Egyptin entisen presidentti Hosni Mubarakin leski. Egyptiläis-brittiläisen pariskunnan lapsi Suzanne ja Hosni Mubarak avioituivat jälkimmäisen ollessa Egyptin ilmavoimien upseeri ja hän nousi presidentiksi vuonna 1981. Pari sai kaksi poikaa, Alaan ja Gamalin. Hosni Mubarak syrjäytettiin vallankumouksessa vuonna 2011.
Elämäkerta.
Suzanne Mubarak syntyi Minyassa Egyptissä vuonna 1941. Hänen isänsä oli egyptiläinen lääkäri ja äiti brittiläinen sairaanhoitaja. Nuoruutensa Suzanne varttui Kairon Heliopoliksella. 16-vuotiaana hän tapasi tulevan aviomiehensä Hosni Mubarakin, joka tuolloin oli Egyptin ilmavoimien upseeri. Pari meni naimisiin vuotta myöhemmin ja he saivat kaksi lasta, Alaan ja Gamalin. 10 vuotta myöhemmin hän ryhtyi opiskelemaan. Hän sai alemman korkeakolututkinnon politiikan tutkimuksesta vuonna 1977 ja ylemmän tutkinnon sosiologiasta ja antropologiasta 1982. Molemmat tutkinnot hän suoritti Kairon Amerikkalaisessa yliopistossa. Hänen miehestään tuli yksi Jom kippur -sodan sankareista ja hän kohosi nopeasti poliittiselle uralle.
Egyptin presidentti Anwar Sadat murhattiin vuonna 1981. Tuolloin varapresidenttinä toimineesta Hosni Mubarakista tuli nyt maan presidentti. Toisin kuin joskus aikaisemmin, valtatyhjiötä ei syntynyt edellisen johtajan kuollessa. Alkoi pitkä ja vakaa Mubarakin valtakausi, jonka aikana tosin tehtiin vain hitaita uudistuksia. Suzanne oli suhteellisen näkymätön hahmo etenkin länsimaissa. Hän toimi kuitenkin esimerkiksi lasten oikeuksien ja hyvinvoinnin parissa aloittaen hankkeita esimerkiksi koulujen ja kirjastojen parantamiseksi. Unescon pyynnöstä hän oli mukana aloittamassa Bibliotheca Alexandrina -hanketta. Hänet nähtiin ajoittain myös diplomaattisissa tehtävissä. Vuonna 1985 hän johti egyptiläistä delegaationta YK:n naisten vuosikymmenen kokoukseen Kenian Nairobissa ja vuonna 1987 hän oli puhujana kansainvälisessä lastenoikeuksien kokouksessa Italian Luganossa.
Hosni Mubarakin hallinto kaatui vallankumouksessa vuonna 2011. Vallasta syösty presidentti tuomittiin seuraavina vuosina useita kertoja, mutta vuonna 2017 oikeus päätti vapauttaa hänet. Vallankumouksen lopputulos merkitsi myös Suzanne Mubarakin joutumista syrjään vaikutusvaltaisesta asemastaan. Vallankumouksen jälkimainingeissa Mubarakin perhettä syytettiin esimerkiksi miljoonaomaisuuksien kokoamisesta. Suzanne Mubarakin uskottiin yleisesti myös yrittäneen saada miehensä nimittämään pariskunnan poika Gamal Mubarak seuraajakseen. Suzanne Mubarak oli jonkin aikaa pidätettynä, mutta hänet vapautettiin hänen suostuttuaan siirtämään miljoonia maan petoksista vastaavalle viranomaiselle.
Hosni Mubarak kuoli helmikuussa 2020. Euroopan unionin pakotteet Suzannea ja muuta Mubarakin perhettä vastaan peruttiin maaliskuussa 2021.
Amsterdamin koulukunta

Amsterdamin koulukunta oli alankomaalainen dynaamista ekspressionismia edustanut ja 1910–1920-luvulla vaikuttanut arkkitehtiryhmä. Sen merkittävimmät jäsenet olivat Michel de Klerk, Piet Kramer ja Johan Melchior van der May. Ryhmän arkkitehdit suunnittelivat varsinkin asuinrakennuksia, joiden julkisivuja leimaa veistoksellinen tiiliekspressionismi.
Anna Júlia Donáth

Anna Júlia Donáth (s. 6. huhtikuuta 1987) on unkarilainen poliitikko, joka toimii Euroopan parlamentin jäsenenä. Hän edustaa Momentum-puoluetta.
Tausta ja yksityiselämä.
Donáth syntyi Budapestissa vuonna 1987.
Donáth on opiskellut sosiologiaa Budapestin yliopistossa ja etnologiaa Amsterdamin yliopistossa. Valmistuttuaan hän työskenteli Brysselissä Menedék-nimisen järjestön, joka edustaa ulkomailla asuvia unkarilaisia, projektivastaavana..
Poliittinen ura.
Donáth liittyi Momentumiin vuonna 2016 palattuaan Unkariin ja saatuaan kutsun Momentumin tapahtumaan lapsuuden ystävältään. Vuodesta 2018 lähtien Donáth on toiminut puolueensa varapuheenjohtajana.
Donáth asettui ehdolle vuoden 2019 EU-vaaleissa ja tuli valituksi puolueensa ainoina edustajina yhdessä Katalin Csehin kanssa. He olivat puolueensa kärkiehdokkaita Unkarissa..
Konrad Adenauer -säätiö

Konrad Adenauer -säätiö eli KAS () on saksalainen vuonna 1955 perustettu, liittokansleri Konrad Adenauerin mukaan nimetty, itsenäinen Saksan kristillisdemokraattisen unionin lähisäätiö. Säätiön päätoimisto sijaitsee Sankt Augustinin kaupungissa Bonnin läheisyydessä. Säätiöllä on Saksassa yhteensä 16 aluetoimistoa. Säätiön tehtäviin kuuluu järjestää kansalaiskasvatusta, konferensseja ja tapahtumia. Säätiöllä on myös vuonna 1998 perustettu konferenssikeskus.
Toiminta.
Säätiö on perustettu vuonna 1955 nimellä "Kristillisdemokraattisen kansalaisopetuksen yhdistys". Konrad Adenauerin mukaan säätiö nimettiin vuonna 1964. Säätiön tarkoituksena on edistää vapautta, rauhaa ja oikeudenmukaisuutta ja säätiö pyrkii lujittamaan demokratiaa, yhtenäistämään Eurooppaa ja vahvistamaan kehitysyhteistyötä ja transatlanttisia suhteita. Säätiö järjestää vuosittain yli 2500 tapahtumaa, joihin osallistuu 145 000 henkilöä.
Apurahat ja palkinnot.
Säätiö tukee lahjakkaita nuoria Saksassa, Keski- ja Itä-Euroopassa sekä kehitysmaissa. Säätiö jakaa vuosittain kirjallisuuspalkinnon sekä myöntää apurahoja toimittajille ja taiteilijoille. Säätiö on jakanut vuodesta 1980 lähtien palkinnon paikallisesta journalismista ja vuodesta 2002 lähtien sosiaalisen markkinatalouden palkinnon.
Arkisto.
Säätiön yhteydessä toimii kristillisdemokraattisen politiikan arkisto, joka tutkii kristillisdemokratian historiaa Saksassa ja Euroopassa. Arkisto sisältää yli 157 000 politiikkaa ja nykyhistoriaa koskevaa julkaisua.
Punttiviikuna

Punttiviikuna ("Ficus sur") on mulperikasvien heimoon kuuluva puu, joka elää Afrikassa ja Arabian niemimaalla.
Kuvaus.
Punttiviikuna on suuri, nopeakasvuinen, puolivihanta puu, joka voi kasvaa 30 metriä korkeaksi, mutta jää kuivemmilla seuduilla yleensä alle 10-metriseksi. Latvusto on kookas ja laajalle levittäytyvä. Kasvin kaikki maanpäälliset osat erittävät valkoista maitiaisnestettä. Punttiviikunan runko voi olla halkaisijaltaan 150 senttimetriä, ja metsissä kasvavilla suurilla yksilöillä on joskus lankkujuuria. Kaarna on vaaleanharmaata ja sileää.
Punttiviikunan vuorottaisesti kasvavat lehdet ovat ohuen nahkamaiset, hammaslaitaiset ja vaihtelevat muodoltaan puikeasta soikeaan. Rungosta tai vanhoista oksista kasvavat lehdettömät, yleensä noin puolimetriset oksat kannattelevat suuria viikunarykelmiä. Viikunat ovat pallomaisia, halkaisijaltaan 2–4 senttimetriä, ja ne ovat väriltään aluksi kirkkaanvihreitä, kypsinä oransseja tai punaisia. Linnut, lepakot ja apinat syövät viikunoita ja edesauttavat siementen leviämistä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Punttiviikunan levinneisyysalue ulottuu Kap Verdestä Somaliaan ja Arabian niemimaalle Jemeniin sekä etelässä Angolaan ja Etelä-Afrikkaan. Se on laajalle levinnyt laji puustoisilla ruohomailla, jokien laitamilla, puolivihannissa metsissä ja kallioisilla rinteillä. Sitä kasvaa merenpinnan tasolta aina 2300 metrin korkeuteen.
Punttiviikuna ja ihminen.
Punttiviikunan eri osia käytetään moniin eri tarkoituksiin. Puuhun liitetään usein taikauskomuksia, ja sitä pidetään hedelmällisyyden symbolina. Punttiviikunan hedelmiä käytetään ihmisten ja eläinten ravintona, ja niistä tehdään soittimia ja leluja. Lisäksi hedelmiä, siemeniä, lehtiä, kaarnaa ja juuria käytetään lääkkeenä erilaisiin vaivoihin sekä lehmien maidontuotannon lisäämiseen maataloudessa. Kasvissa on kuitenkin myrkyllisiä yhdisteitä, ja sekä juurista että kaarnasta tehtyjen keitteiden tiedetään aiheuttaneen ihmisten kuolemia. Punttiviikunaa on myös käytetty myrkkynuolien valmistamiseen ja ihmisten tahalliseen myrkyttämiseen.
Baugé-en-Anjou

Baugé-en-Anjou on kunta läntisessä Ranskassa Maine-et-Loiren departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee Oudonjoen varrella, noin 40 kilometriä Angers'n kaupungista itään.
Baugé-en-Anjoun kunta perustettiin 1. tammikuuta 2013, jolloin viisi kuntaa; Baugé, Montpollin, Pontigné, Saint-Martin-d'Arcé ja Le Vieil-Baugé yhdistyivät. Samana päivänä perustettiin kunta Clefs-Val d'Anjou, jolloin kaksi kuntaa; Clefs ja Vaulandry yhdistyivät. 
1. tammikuuta 2016 Baugé-en-Anjoun kuntaan liittyi 9 kuntaa: Bocé, Chartrené, Cheviré-le-Rouge, Clefs-Val d'Anjou, Cuon, Échemiré, Fougeré, Le Guédeniau ja Saint-Quentin-lès-Beaurepaire.
Kunnan nähtävyyksiin kuuluu Anjoun herttua Renén 1400-luvulla henkilökohtaiseksi metsästysmajaksi rakennuttama linna "Château de Baugé", sekä vuonna 1650 avattu vanha sairaala "Hôtel-Dieu de Baugé".
Terkkarilla

Terkkarilla on suomalaisen punk-yhtyeen Kirkkoveneen 25. syyskuuta 2020 julkaistu debyyttialbumi.
Margaret Woodrow Wilson

Margaret Woodrow Wilson (16. huhtikuuta 1886 – 12. helmikuuta 1944) oli Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonin ja Ellen Luise Axsonin vanhin lapsi. Hänen kaksi nuorempaa sisarustansa olivat Jessie and Eleanor. Äitinsä kuoleman jälkeen vuonna 1914 Margaret sijaisti isänsä ensimmäisenä naisena, kunnes Woodrow meni uudelleen naimisiin vuonna 1915.
Syntymä ja koulutus.
Margaret Woodrow Wilson (Hänen toinen nimensä oli hänen isoäitinsä sukunimi sekä hänen isänsä toinen nimi.) syntyi Gainesvillessä Georgian osavaltiossa. Wilson kävi kasvaessaan paikallisia kouluja ja myöhemmin yliopistoa, jossa hänen isänsä toimi opettajana.
Ura.
Wilsonin isä testamenttasi hänelle vuotuisen 2 500 Yhdysvaltain dollarin elinkoron (tämänhetkinen arvo noin 37 296 $) siihen saakka kunnes hän menisi naimisiin. Wilson myös lauloi ja teki useita levytyksiä ja Columbia Records -levy-yhtiö julkaisi laulun ”My Laddie” vuonna 1914.
Vuonna 1938 Margaret Wilson matkusti Puducherryyn Intiaan, missä hän osallistui Sri Aurobindon hengellisen yhteisöön, johon hän kuului kuolemaansa saakka. Hänestä tuli ashramin jäsen sekä palvoja ja hän sai uuden nimen ”Nistha”, joka tarkoittaa ”omistautumista” sanskritiksi. Hän sekä Joseph Cambell käänsivät klassisen hinduteoksen "Sri Ramakrishna, Gospel of Sri Ramakrishna by Swami Nikhilananda," jonka Ramakrishna-Vivekananda keskus New Yorkissa julkaisi vuonna 1942.
Wilson kuoli vuonna 1944 Intiassa uremiaan Puducherryssä, minne hänet myös haudattiin.
Legio I

Legio I voi viitata seuraaviin Rooman legiooniin:
Legio II

Legio II voi viitata seuraaviin Rooman legiooniin:
Legio III

Legio III voi viitata seuraaviin Rooman legiooniin:
Legio IV

Legio IV eli Legio IIII voi viitata seuraaviin Rooman legiooniin:
Legio V

Legio V voi viitata seuraaviin Rooman legiooniin:
Legio VI

Legio VI voi viitata seuraaviin Rooman legiooniin:
Legio VII

Legio VII voi viitata seuraaviin Rooman legiooniin:
Legio X

Legio X voi viitata seuraaviin Rooman legiooniin:
Merenalainen tulivuori

Merenalainen tulivuori on tulivuori, joka sijaitsee meren alla. 
Suurin osa Maan vulkanismista tapahtuu paikoissa, joissa kaksi litosfäärilaattaa erkanee toisistaan. Noista paikoista suurin osa sijaitsee puolestaan merten alla. Merenalaisia tulivuoria syntyy tavallisimmin noihin paikkoihin tai paikkoihin, joissa mannerlaatat liikkuvat toisiaan kohti.
Monet merenalaiset tulivuoret ovat kartion muotoisia. Lähempänä merenpintaa sijaitsevien merenalaisten tulivuorien purkaukset on helpompi havaita verrattuna syvällä meren alla sijaitseviin tulivuoriin; syvällä merenpohjassa vedenpaine on niin voimakas, että se heikentää räjähdystä.
Joissain merenalaisissa tulivuorissa esiintyy metalleja. Uusia metalliesiintymiä sisältäviä merenalaisia tulivuoria syntyy eniten kaarentausta-altaissa, jotka ovat vulkaanisten kaarten takana sijaitsevia altaita. Vulkaaniset kaaret ovat subduktoituneen mannerlaatan päälle muodostuneita tulivuorijonoja.
Nummen seurakunta

Nummen seurakunta (ruots. "Nummis församling") on entinen suomalainen evankelis-luterilainen seurakunta Nummella, Uudellamaalla. Nummen seurakunta oli 1600-luvulta Lohjan seurakunnan kappeliseurakunta, kunnes se itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1887. Seurakunnan ensimmäinen kirkkoherra oli Berndt Wilhelm Sjöroos. Kappeliseurakunnan viimeinen kappalainen oli Karl Erenius, joka työskenteli seurakunnassa vuosina 1839-1861 ja 1867-1873
Nummen seurakunta ja Pusulan seurakunta muodostivat Nummen ja Pusulan seurakuntayhtymän vuonna 1981 Nummen ja Pusulan kuntien muodostaessa kuntaliitoksen. Vuonna 2013 Nummen ja Pusulan seurakuntayhtymä lakkautettiin ja seurakunnat liitettiin Lohjan seurakunnan alueseurakunniksi. Samalla myös Nummi-Pusulan kunta liitettiin Lohjan kaupunkiin.
Nummen seurakunta kuului ensin Turun hiippakuntaan ja myöhemmin Helsingin hiippakuntaan. Seurakunnan pääkirkko oli Nummen kirkko.
Historia.
Itsenäistyttyään Lohjan seurakunnasta vuonna 1887 Nummen seurakunnasta tuli 3. luokan keisarillinen seurakunta. Nummen kappeliseurakunta oli yrittänyt itsenäistyä Lohjan seurakunnasta jo muutamia kertoja aiemminkin siinä kuitenkaan onnistumatta. 1850-luvun lopulla Nummen väkiluku oli kuitenkin kasvanut jo noin 2 500 henkeen, joka loi hyvät edellytykset oman kirkkoherran palkkaamiselle.
Keisarillisen seurakunnan asema tarkoitti sitä, että Nummilaiset eivät itse saaneet valita kirkkoherraa. Kirkkoherra valittiin vaaleilla jossa äänestäjän varallisuus vaikutti siihen, kuinka monta ääntä äänestäjä pystyi antamaan. Tämän jälkeen tuomiokapituli ehdotti vaalin voittajan nimeämistä kirkkoherraksi senaatille, joka puolestaan ehdotti asiaa Venäjän keisarikunnan keisarille.
Kappeliseurakunnassa pidettiin suomenkielisen jumalanpalveluksen lisäksi myös kuusi kertaa vuodessa ruotsinkielinen jumalanpalvelus.
Suomen senaatti teki lopullisen päätöksen Nummen seurakunnan erottamisesta Lohjan seurakunnasta plenumissa 9. maaliskuuta 1863. Ehtona kuitenkin oli, että Lohjan silloisen kirkkoherran oli joko luovuttava virastaan tai kuoltava ennen kuin seurakuntien erotus voi astua voimaan. Tämän vuoksi vasta vuonna 1887 Lohjan kirkkoherran kuoltua päästiin Nummella valitsemaan omaa kirkkoherraa.
18. joulukuuta 1921 Nummen seurakunnallekin asetettiin kirkkovaltuusto uuden kirkkolain mukaan. Nummen seurakunnan kirkkovaltuustossa oli 12 jäsentä.
Kirkkoherrat.
Lista Nummen seurakunnan kirkkoherroista 1887-2012:
Nummen osuuskauppa

Nummen osuuskauppa on entinen suomalainen vuonna 1905 perustettu osuuskauppa. Kauppa sijaitsi Nummella, Uudellamaalla. Nummen osuuskaupalla oli päämyymälä Oinolan kylässä ja sivumyymälöitä muun muassa Saukkolassa, Jättölässä, Hyrsylässä, Koisjärvellä ja Järvenpäässä.
Vuonna 1964 Nummen osuuskauppa sulautui Osuuskauppa Seutuun, joka yhdistyi vuonna 2004 Salon Seudun Osuuskaupan kanssa muodostaen Suur-Seudun Osuuskauppa SSO:n.
Historia.
2. huhtikuuta 1905 Nummen kunnanhuoneella pidettiin Nummen osuuskaupan perustamiskokous. Jo kokouksen yhteydessä osuuskaupan jäseniksi liittyi 41 henkeä ja Nummen osuuskaupalla olikin jäseniä kaikista yhteiskuntaluokista. Ensimmäisenä toimintavuonnaan osuuskaupan liikevaihto oli yli 80 000 markkaa ja ennen ensimmäistä maailmansotaa liikevaihto kasvoi keskimäärin 200 000 markkaan. Asiakkailleen edullisten tavaroiden hankkimisen lisäksi Nummen osuuskauppa myös myi osakkaittensa tuotteita ulos muun muassa suurille keskusliikkeille Helsinkiin. Vuonna 1914 ulosmyytyjen maataloustuotteiden myynnin arvo oli 10 000 markkaa. 1930-luvulla Oinolaan päämyymälää vastapäätä perustettiin kahvila ja leipomo.
Nummen osuuskaupan ensimmäinen liikkeenhoitaja oli kauppias Anton Ahokas, joka toimi tehtävässä vuoteen 1918 asti.
Vuonna 1964 Nummen osuuskauppa sulautui Osuuskauppa Seutuun.
Marcos Acuña

Marcos Javier Acuña (s. 28. lokakuuta 1991) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa kotimaassaan River Platea. Hän on pelannut Argentiinan maajoukkueessa vuodesta 2016, ja oli voittamassa maailmanmestaruutta 2022.
Seurajoukkueura.
Acuña edusti kotimaassaan toisella sarjatasolla Ferroa ja pääsarjassa Racing Clubia. Hän siirtyi kesällä 2017 portugalilaisseura Sportingiin. Hän voitti Portugalin cupin vuonna 2019 sekä Liigacupin 2018 ja 2019. Hän pelasi kolmen kauden aikana Portugalin liigassa 85 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia, Mestarien liigassa viisi ottelua ja Eurooppa-liigassa 18 ottelua.
Syyskuussa 2020 Acuña siirtyi espanjalaisseura Sevillaan. Hän pelasi kaudella 2020–2021 La Ligassa 30 ottelua, joissa hän teki yhden maalin Atlético Madridia vastaan, ja seuraavalla kaudella 31 ottelua, joissa hän teki yhden maalin Real Betisiä vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi ensimmäisellä Sevillan-kaudellaan neljä ottelua ja seuraavalla viisi, joiden perään hän pelasi kolme Eurooppa-liigan ottelua. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Mestarien liigan alkulohkossa neljä ottelua ja Sevillan voittamassa Eurooppa-liigassa kahdeksan ottelua, joista kaikki avauskokoonpanossa. Voitokkaassa loppuottelussa AS Romaa vastaan Acuña oli pelikiellossa saatuaan punaisen kortin välierien toisessa osaottelussa Juventusta vastaan. Yhteensä Acuña pelasi Sevillassa neljän kauden aikana 112 La Ligan ottelua, joissa hän teki kuusi maalia ja antoi yhdeksän maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän pelasi yhteensä 16 ottelua ja Eurooppa-liigassa 11 ottelua.
Elokuussa 2024 Acuña siirtyi Sevillasta argentiinalaiseen River Plateen 2,25 miljoonan euron siirtosummalla.
Maajoukkueura.
Acuña pelasi Argentiinan maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2016 MM-karsintaottelussa Kolumbiaa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi täydet minuutit toisessa alkulohko-ottelussa Kroatiaa vastaan mutta ei saanut muissa otteluissa peliaikaa. Argentiinan kolmanteen sijaan päättyneessä Copa Américassa 2019 Acuña pelasi viimeisen alkulohko-ottelun, puolivälierän ja välierän. Copa Américassa 2021 Argentiina voitti mestaruuden ja Acuña pelasi täydet minuutít kahdessa alkulohko-ottelussa, puolivälierässä ja loppuottelussa. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi Argentiinan kultajoukkueessa kuusi ottelua ja ensimmäistä alkulohko-ottelua sekä loppuottelua lukuun ottamatta avauskokoonpanossa. Välieristä hän oli pelikiellossa. Argentiinan voittamassa Copa Américassa 2024 Acuña pelasi kahdessa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Kanadaa ja Chileä vastaan, mutta ei pelannut turnauksessa muissa otteluissa.
Acuña on toukokuun loppuun 2025 mennessä pelannut 61 maaottelua, joissa hän on ollut 39 kertaa avauskokoonpanossa. Maaleja hän ei ole maaotteluissaan tehnyt.
Soili Nystén-Haarala

Soili Päivikki Nystén-Haarala (ent. Haarala, o.s. Nystén; s. 25. joulukuuta 1958 Lohja) on suomalainen oikeustieteilijä (OTT) ja kauppatieteen maisteri, joka työskentelee Lapin yliopistossa kauppaoikeuden, erityisesti Venäjän kauppaoikeuden professorina. Hän on ollut valtakunnallisten tiedotusvälineissä haastateltavana muun muassa vahingonkorvaus- ja sopimusoikeuteen liittyvistä teemoista.
Nystén-Haarala opiskeli Turun kauppakorkeakoulussa ja valmistui kauppatieteiden maisteriksi vuonna 1981. Hän valmistui sitten Turun yliopistosta oikeustieteen maisteriksi ja lisensiaatiksi (OTM 1984, OTL 1988). Oikeustieteen tohtoriksi hän tuli vuosikymmen myöhemmin Lapin yliopistosta (OTT 1998). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1998) oli otsikoitu "The long-term contract : contract law and contracting". Nystén-Haarala nimitettiin Lapin yliopiston Venäjän oikeuden dosentiksi vuonna 2006. Sittemmin hänet nimitettiin Helsingin kauppakorkeakoulun (nyk. Aalto-yliopisto) kauppaoikeuden (kansainvälinen kauppa- ja sopimusoikeus) dosentiksi vuonna 2000 ja Itä-Suomen yliopiston kansainvälisen kauppaoikeuden dosentiksi vuonna 2015.
Työurallaan Nystén-Haarala on toiminut muun muassa Joensuun yliopiston, sittemmin Itä-Suomen yliopiston siviilioikeuden professorina vuosina 2005–2012.. Lapin yliopiston kauppaoikeuden, erityisesti Venäjän kauppaoikeuden professoriksi hänet nimitettiin Lapin yliopiston rehtorin kutsusta tammikuusta 2013 lähtien.
Ben Askren

Benjamin Michael Askren (s. 18. heinäkuuta 1984 Cedar Rapids, Iowa) on yhdysvaltalainen entinen olympiatason vapaapainija ja vapaaottelija. Hän on kilpaillut myös lukkopainissa ja nyrkkeilyssä. Askren voitti urallaan painissa Pan-Amerikan mestaruuden ja vapaaottelussa Bellatorin ja ONE Championshipin välisarjan mestaruudet. Askren otteli myös UFC:ssä. 
Muualla.
Askren on pelattavana hahmona vapaaottelupelissä "EA Sports UFC 4" (2020).
Maximiliano Meza

Maximiliano Eduardo Meza (s. 15. joulukuuta 1992) on argentiinalainen jalkapalloilija pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttä. Meza edustaa Liga MX:ssä pelaavaa CF Monterreytä. Hän on edustanut Argentiinan jalkapallomaajoukkuetta vuodesta 2018.
Cristian Pavón

Cristian David Pavón (s. 21. tammikuuta 1996 Córdoba) on argentiinalainen jalkapalloilija pelipaikaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Pavón edustaa Argentiinan Primera Divisiónissa pelaavaa Boca Juniorsia. Hän on edustanut Argentiinan jalkapallomaajoukkuetta vuodesta 2017.
Chellsie Memmel

 
Chellsie Memmel (s. 23. kesäkuuta 1988) on yhdysvaltalainen telinevoimistelija. Hän on olympiamitalisti, maailmanmestari ja Pan-Amerikan kisojen kultamitalisti.
Memmelin ensimmäiset arvokisat olivat vuoden 2003 Pan-Amerikan kisat Santo Domingossa, joissa hän voitti kultaa joukkuekilpailussa, neliottelussa ja eritasonojapuilla sekä sai pronssimitalin puomilta. Vuonna 2005 hän voitti Melbournessa maailmanmestaruuden neliottelussa ja sai hopeaa eritasonojapuilta ja puomilta. Vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuissa Aarhusissa hän saavutti hopeaa joukkuekilpailussa. Memmel osallistui Pekingin olympialaisiin vuonna 2008 saavuttaen hopeaa joukkuekilpailussa. 
Memmel lopetti uransa vuonna 2012 kärsittyään leikkauksia vaatineista nilkka- ja olkapäävammoista ja jäätyään karsinnoissa pois Lontoon olympiajoukkueesta. Hän meni naimisiin Kory Maierin kanssa ja sai kaksi lasta. Hän pysyi kuitenkin telinevoimistelun parissa toimimalla esimerkiksi tuomarina kilpailuissa. 
Memmel ilmoitti vuonna 2020 palaavansa voimistelu-uralle tavoitteenaan Tokion olympialaiset. Memmeliä valmentaa hänen isänsä. Kisoihin päästessään 32-vuotias Memmel olisi vanhin Yhdysvaltain maajoukkueen telinevoimistelija 60 vuoteen. Memmel toivoo esimerkillään herättävänsä keskustelua iästä telinevoimistelussa.
Aiheesta muualla.
Chellsie Memmelin YouTube-kanava
Darja Apahontšitš

Darja Apahontšitš (s. 1985) on pietarilainen opettaja, valokuvaaja ja performanssitaiteilija. Hän osallistui Poliittisen valokuvan festivaalille Suomen valokuvataiteen museossa keväällä 2019. Darja Apahontšitš tunnetaan myös ensimmäisenä taiteilijana, jonka Venäjän hallinto on nimennyt ”ulkomaan media-agentiksi”.
Teoksia.
Teoksessaan Poliittisen valokuvan festivaalissa Darja Apahontšitš pyysi miestuttaviaan menemään katujen seksiä mainostavien tekstien luo ja poseeraamaan valitsemassaan rentoutuneissa asennoissa. Ladattuaan heistä ottamiaan kuvia kuvia sosiaaliseen mediaan hän alkoi saada tarjouksia tuntemattomiltakin miehiltä, jotka halusivat mukaan projektiin.
Darja Apahontšitšin kuvien menestyksen syy lienee niiden vinksahtaneessa näkökulmassa. Prostituoiduista otetut uhrikuvat ovat tavallisia, mutta Darja Apahontšitšin kuvissa katse kohdistuu miehiin. Hän toivoo, että naisten sijaan hän toivoo tekevänsä kuvillaan näkyväksi jotain näkymätöntä. 
Leipätyökseen Darja Apahontšitš opettaa maahan esimerkiksi Syyriasta tai Afganistanista tulleille naisille venäjää. Tämän takia hän on selvillä siitä, että hänen oppilaillaan on suuri riski syrjäytyä ja joutua prostituoiduksi. Tullessaan maahan naiset ovat usein paperittomia, eivätkä pysty puolustamaan itseään.
Elokuussa 2020 Apahontšitš järjesti performanssin otsikolla "Vulva Baletti" Mariinski-teatterin edustalla, jossa hän osoitti tukeaan muun muassa perheväkivallan uhreiksi joutuneille. Performanssillaan hän halusi tukea myös LGBTQ-taiteilija-aktivistia Julija Tsvetkovaa Venäjän Kaukodästä, jolla oli edessään jopa kuuden vuoden vankeus feminististen piirustustensa takia. Performanssistaan Apahontšitš sai 10 000 ruplan sakot.
Tammikuussa 2021 poliisi kuulusteli Darja Apahontšitšia, koska hän oli ollut ”julkisilla kulkuväylillä” Aleksei Navalnyin pidättämistä vastustavissa mielenosoituksissa Pietarissa.
Ulkomaan agentiksi.
Venäjä julisti Darja Apahontšitšin vuoden 2020 lopussa ulkovaltojen media-agentiksi.
Venäjän oikeusministeriö lisäsi hänet rekisteriin, jota se ylläpitää ”ulkovaltojen agentteina” pitämistään ulkomaisista tiedotusvälineistä. Tuolloin Venäjä täydensi rekisteriä ensimmäistä kertaa yksityishenkilöillä. Darja Apahontšitšin lisäksi siihen joutuivat moskovalainen pitkän linjan ihmisoikeustaistelija Lev Ponomarjov, joka on kritisoinut ahkerasti presidentti Vladimir Putinia, sekä kolme toimittajaa.
Ministeriön mukaan Darja Apahontšitš on saanut ulkomaisia rahasiirtoja Ruotsista, Saksasta, Ranskasta ja Suomesta. Apahontšitšin mukaan nämä ovat olleet virallisia palkkioita opetustyöstä, sekä osallistumisesta festivaaleille ja näyttelyihin. 
Poliittisen valokuvan festivaali, joka on Suomen valokuvataiteen museon tukema, maksoi Darja Apahontšitšille 500 euron näyttelykorvauksen, kuten muillekin osallistujille, eikä palkkiolla ei ole yhteyttä muuhun hänen harjoittamaansa aktivismiin Venäjällä. Valokuvataiteen museon kannanotossa todetaan, että näyttelykorvauksen maksaminen taiteilijalle on yleinen käytäntö.
Nummen suojeluskunta

Nummen suojeluskunta (ruots. "Nummis skyddskår") oli Nummella, Uudellamaalla vuosina 1918-1944 toiminut suojeluskunta. Järjestön toiminta-alueeseen kuului Nummen pitäjä. Virallisesti Nummen suojeluskunta perustettiin 30. huhtikuuta 1918. Aluksi suojeluskunnalle muodostettiin tilapäinen esikunta, mutta toukokuun lopussa Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntien aluepäällikkö järjesti Nummen suojeluskunnan uudelleen. Tilapäisen esikunnan päällikkönä toimi Aaro Saario, joka uudelleenjärjestyksenkin jälkeen jäi esikunnan päälliköksi. Suojeluskunnan päälliköksi valittiin Rikhard Laine.
Nummen suojeluskunta, kuten muutkin suojeluskunnat lakkautettiin vuonna 1944 eduskunnan hyväksymän lain nojalla.
Historia.
Nummen suojeluskunta perustettiin 30. huhtikuuta 1918 ja siihen liittyi aluksi 180 miestä. Kun liittyminen järjestöön tuli suojeluskunta-asetuksen mukaiseksi oli jäsenten lukumäärä enää vain 79 vuoden 1918 lopussa. 1920-luvun puolivälissä jäsenmäärä oli kuitenkin taas kasvanut jo 143:n. Aluksi Nummen kunta tuki rahallisesti suojeluskunnan toimintaa. Kunnan lisäksi myös Nummen seurakunta tuki suojeluskuntaa ja esimerkiksi Nummen suojeluskunnan lipun vihki Nummen silloinen kirkkoherra. Lisäksi Nummen kirkossa järjestettiin erilaisia suojeluskuntalaisten tilaisuuksia, kuten kapinan kukistamisen vuosijuhla.
Nummen pitäjä jaettiin kuuteen suojeluskuntalaisten harjoituspiiriin. Suojeluskunnan tärkein tehtävä oli sotilasharjoitukset. Sotaharjoituksiin liittyi myös olennaisesti urheilu, kuten yleisurheilu, hiihto ja ampumahiihto. Erityisinä harjoituspäivinä Nummen koko suojeluskunta kokoontui harjoituksiin Nummen seuratalolle. Kunnanvaltuusto antoi luvan myös ampumaradan rakentamiseen Mäntsälän kartanon maille vuonna 1930.
Nummen suojeluskunta lakkautettiin eduskunnan säätämän lain nojalla 1944.
Sanne Wevers

 
Sanne Wevers (17. syyskuuta 1991) on alankomaalainen telinevoimistelija, joka on voittanut kultaa olympialaisissa ja euroopanmestaruuskisoissa sekä hopeaa maailmanmestaruuskisoissa.
Wevers sai ensimmäisen arvokisamitalinsa vuoden 2015 EM-kilpailuissa Montpellier’ssä eritasonojapuilta tullen kilpailussa kolmanneksi. Samana vuonna hän saavutti MM-hopeaa puomilla. Wevers voitti kultaa puomilla vuoden 2016 kesäolympialaisissa Rio de Janeirossa. Vuonna 2018 Glasgow'ssa hän voitti puomin maailmanmestaruuden ja sai joukkuekilpailussa pronssia.
Weversillä on kaksoissisko Lieke Wevers, joka on myös telinevoimistelija.
Mike Flanagan

Mike Flanagan (s. 20. toukokuuta 1978 Salem, Massachusetts) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, elokuvakäsikirjoittaja, tuottaja ja leikkaaja. Hänet tunnetaan parhaiten kauhuelokuvistaan, jotka hän ohjaa, käsikirjoittaa ja leikkaa itse. Tunnetuimpia näistä ovat "Oculus" (2013), "Shhh" (2016), "Julma leikki" (2017) sekä "Doctor Sleep" (2019). Flanagan loi myös Netflixin kauhusarjan "The Haunting of Hill House" (2018) joka pohjautuu Shirley Jacksonin samannimiseen kirjaan, sekä tätä seuranneen "The Haunting of Bly Manor" -sarjan (2020), joka puolestaan perustuu Henry Jamesin "Ruuvikierre"-kauhunovelliin.
Flanagan on naimisissa näyttelijä Kate Siegelin kanssa. Siegel näyttelee useimmissa Flanaganin elokuvissa ja televisiosarjoissa.
Nina Nisonen

Nina Nisonen (s. 1956 Helsinki) on suomalainen taiteen maisteri (TaiK, 1980) ja tekstiilitaiteilija. Hän on työskennellyt esimerkiksi Taideteollisen korkeakoulun painokangassuunnittelun tuntiopettajana (1984−1990) ja vuodesta 2005 lähtien vapaana taiteilijana Helsingissä.
Nisonen sai yhdessä Kirsi Valannin kanssa vuonna 1982 Valtion taideteostoimikunnalta toteutettavakseen 18-osaisen teoskokonaisuuden ”Ketun unikuvat” Mäntykankaan erityiskouluun Kuopioon. Teos palkittiin lastenkulttuurin valtionpalkinnolla (1984). Hän on tehnyt runsaasti yhteystyötä esimerkiksi Suomen Käsityön Ystävien kanssa, mikä on johtanut useisiin julkisiin tilaustöihin, esimerkiksi Helsingin yliopiston kirjaston ”On muitakin sanoja” -ryijyyn. Tekstiilitaiteilijat TEXO ry myönsi Nisoselle Vuoden tekstiilitaiteilija -tunnustuksen vuonna 2017.
Corinne Hofman

Corinne Hofman (s. 10. heinäkuuta 1959 Wassenaar, Alankomaat) on alankomaalainen arkeologi, joka työskentelee Leidenin yliopiston Karibian alueen arkeologian professorina (2007-). Hän johtaa poikkitieteellistä eurooppalaista, noin 50 tutkijan NEXUS1492-yhteistyöhanketta. Tämä hanke sai esimerkiksi vuonna 2012 15 miljoonan euron ERC Synergy -rahoituksen. 
Hofman valmistui arkeologiksi Leidenin yliopistosta (1987) ja sai filosofian tohtorin arvon samasta yliopistosta vuonna 1993.
Vuonna 2013 Hofman sai Alankomaiden kuninkaallisen tiedeakatemian (KNAW) Merian-palkinnon. Vuonna 2014 hänelle myönnettiin Spinoza-palkinto, joka on Alankomaiden korkein tieteellinen tunnustus. Palkinto sisältää pronssipatsaan ja henkilökohtaisen 2,5 miljoonan euron suuruisen tutkimusapurahan palkitun vapaasti määrittelemään tutkimusaihepiiriin. Vuonna 2015 hänet kutsuttiin kuninkaallisen tiedeakatemian (KNAW) jäseneksi. Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2016.