tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kipsilastulevy

Kipsilastulevy on kipsimassasta ja puulastuista valmistettu rakennuslevy. Rakenteessa puulastu vahvistaa levyä ja tuo taivutuslujuutta sekä sitkeyttä, joka kipsimateriaalilta puuttuu. Kipsi puolestaan antaa hyvät palonkesto- ja ääneneristysominaisuudet sekä helpon pintakäsittelyn. Levy muistuttaa ominaisuuksiltaan kipsilevyä ja lastulevyä, myös käyttökohteet ovat sisärakentamisessa samat. 
Kipsilastulevy on raskaampaa, iskunkestävämpää ja lujempaa kuin kipsilevy, ja sen palonkesto-ominaisuudet ovat selvästi paremmat kuin lastulevyssä. Näistä ominaisuuksista johtuen kipsilastulevy sopii parhaiten käytettäväksi rakennusten sisäseinissä, joissa levyn hyvä maalattavuus ja pinnoitettavuus pääsevät myös oikeuksiinsa. Levyn suuri paino sekä kipsi- ja lastulevyä jonkin verran hankalampi työstettävyys ovat vähentäneet levyn suosiota rakennusten yleislevynä, mutta levystä kehitetyt sisäseinäjärjestelmät ovat varsin suosittuja julkisten tilojen sisäseinien verhoiluratkaisuina. 
Levyn ja sen tuotantoteknologian on kehittänyt saksalainen yritys Bison Werke Bähre&amp;Greten GmbH 1980-luvulla. Kyseisellä teknologialla valmistettiin levyä Suomessa, Kuopiossa sijaitsevalla Sasmox Oy:n tehtaalla, 2009 huhtikuuhun saakka. Levystä oli saatavilla useita eri paksuuksia ja reunamuotoja, esimerkiksi myös lattialevy. Lisäksi levy voi olla tehtaalla valmiiksi pinnoitettu, esimerkiksi valmiiksi viilutettu. Viilutuksen teki Oy Puu-Component Ab nykyisin Oy Puucomp Ab.
Hinnallisesti puukipsilevyrakenne on yleensä kipsi- ja lastulevyrakennetta kalliimpi siihen sisältyvän suuremman työmäärän sekä levyn kalliimman hinnan vuoksi. Toisaalta esimerkiksi levyn iskunkesto sekä muut lujuusarvot ovat selvästi tavallista kipsilevyä parempia.
Rolando Bianchi

Rolando Bianchi (s. 15. helmikuuta 1983 Albano Sant'Alessandro, Bergamo, Italia) on italialainen jalkapalloilija pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelaa tällä hetkellä Torino:ssa.
Lahjakkaana hyökkääjänä pidetty Bianchi aloitti uransa vuonna 2000 Atalantassa pelaten ensimmäisellä kaudellaan yhden ottelun. Kaudella 2002/2003 Bianchi pelasi yhteensä 16 ottelua, mutta ei tehnyt ainuttakaan maalia. Seuraavana oli vuorossa lainasopimus kaudeksi 2003/2004 Serie B:hen Cagliariin, jossa hän teki 2 maalia 14 ottelussa. Bianchi palasi takaisin Atalantaan, mutta pelasi vain yhden ottelun ja näin ollen lähti uudestaan kohti Cagliaria, joka tällä kertaa pelasi Serie A:ssa. Tälläkään kertaa Bianchi ei onnistunut tekemään 2 maalia enempää. Reggina kuitenkin osti tulevaisuuden lupauksen vuonna 2005. Ensimmäinen kausi ei mennyt mitenkään loisteliaasti, kun hän loukkasi polvensa Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkue harjoituksissa. Bianchi onnistuikin tekemään vain yhden maalin 9 ottelussa. Vasta kaudella 2006/2007 hän on vastannut kaikkien odotuksiin olemalla Seria A:n maalipörssin neljäs, tekemällä 18 maalia 37 ottelussa.
Heinäkuussa 2007 Bianchi siirtyi valioliigaan Manchester City FC:hen 13 miljoonan euron siirtosummalla. Huolimatta hyvistä otteista Bianchi siirtyi tammikuussa 2008 lainasopimuksella takaisin Italiaan, SS Lazioon.
Shinjuku

Shinjuku () on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee sisämaassa kaupungin keskiosassa Tokion keisarillisen palatsin länsipuolella ja rajautuu Bunkyōn, Chiyodan, Minaton, Nakanon, Shibuyan ja Toshiman erillisalueisiin. Shinjukussa on 341 415 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 18,22 neliökilometriä.
Historia.
Shinjuku merkitsee kirjaimellisesti ’uutta majataloa’ tai ’uutta postiasemaa’ ja viittaa postiasemaan ("shukuba"), joka avattiin Edo-kaudella Kōfuun johtaneen Kōshū-kaidō-tien varrelle. Alun perin tien ensimmäinen postiasema Edosta lähdettäessä sijaitsi Takaidossa, mutta välimatka kävi tien käyttäjille liian pitkäksi. Uusi postiasema avattiin Edon ja Takaidon välille Naitō-suvun maille ja sitä nimitettiin "Naitō-Shinjukuksi" ().
Jo ennen Shinjukun erillisalueen muodostamista alueen nimi tunnettiin laajalti Shinjukun rautatieaseman ja Shinjuku-gyoenin puutarhan ansiosta. Meiji-kaudella silloinen Tokion kaupunki jaettiin 15 suuralueeseen, joista Yotsuya-ku ja Ushigome-ku käsittivät osan nykyisestä erillisalueesta. Loppuosa kuului Toyotaman piirikunnan neljään maaseutukaupunkiin, Ochiaihin, Ōkuboon, Totsukaan ja Yodobashiin, jotka kaupungistuivat nopeasti. Ne liitettiinkin vuonna 1932 Tokioon ja yhdistettiin uudeksi Yodobashi-kun suuralueeksi. Jo ennen toista maailmansotaa Shinjukun alue kehittyi vilkkaana kaupunginosana tavarataloineen ja elokuvateattereineen. Alueella oli noin 400 000 asukasta.
Valtaosa Shinjukun alueesta tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa. Ennen sotaa alueella oli yhteensä noin 63 000 rakennusta, joista yli 56 000 tuhoutui. Alueen väkiluku oli sodan loppuessa laskenut alle 80 000 henkeen. Sodan aikana Tokion kaupungin hallinto lakkautettiin ja perustettiin uusi Tokion metropoli. Vuonna 1947 entisen kaupungin alue jaettiin suoraan metropolin hallinnassa oleviin erillisalueisiin, joista Shinjukun erillisalue muodostettiin yhdistämällä entiset Ushigomen, Yodobashin ja Yotsuyan suuralueet.
Aluejako.
Shinjukun erillisalueella on 94 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 152 osa-alueeseen (). Yhteen kaupunginosaan kuuluu yhdestä kahdeksaan osa-aluetta. Kaupunginosia on Shinkujussa Tokion erillisalueista eniten.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet.
Shinjuku on yksi Japanin merkittävimmistä taloudellisista ja hallinnollisista keskuksista, jossa sijaitsee Tokion prefektuurin hallintorakennus ja maan suurin pilvenpiirtäjäalue. Shinjukun rautatieasema on maailman vilkkain, ja sen ympärillä on merkittävä liikekeskittymä suurine tavarataloineen.
Berlin Südkreuzin rautatieasema

Berlin Südkreuz (ent. Bahnhof Papestraße) on rautatieasema Berliinissä. Asema avattiin 1898 risteysasemana. Berliinin S-Bahnin ympyrälinjan itä–länsi-suuntainen asema on ylätasolla ja päärautatieasemalle, Dresdeniin sekä Leipzigiin menevät raiteet alatasolla. Asemaa on rakennettu uudelleen vuosituhannen vaihteessa ja nimettiin Berlin Südkreuziksi toukokuussa 2006.
Historia.
Aseman entinen nimi juontuu läheisen kadun nimestä, joka on nimetty Preussin kenraalin Alexander August Wilhelm von Papen mukaan.
Südkreuzin asema kuuluu Deutsche Bahnin uuteen pitkänmatkan liikenteen konseptiin Berliinissä. Etelä-Berliiniin oli tarvittu uutta pitkänmatkan liikenteen rautatieasemaa, joten Papestraßen asema päätettiin rakentaa ja nimetä se uudelleen samantyyppiseksi kuin Westkreuz ja Ostkreuz ("itä- ja länsiristeys"). Rakennustyöt myöhästyivät huomattavasti ja asema valmistui kuusi vuotta myöhässä toukokuussa 2006.
Südkreuzin asema on nykyisin ICE-junien Hampurin-liikenteen pääteasema.
Allan Measures

Allan Measures (s. 8. toukokuuta 1965 Barrhead, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija.
Vancouver Canucks varasi Measuresin 9. kierroksella numerolla 170. Hän ei kuitenkaan koskaan pelannut ainuttakaan NHL-ottelua, vaan pelasi juniorivuosien jälkeen vain yhden kauden farmisarjoissa ennen tuloa Eurooppaan. Measures vietti suurimman osan urastaan Suomessa, jossa hän kiekkoili 14 kauden ajan. SM-liigaurallaan Measures pelasi 619 ottelua, mikä oli pitkään ennätyksenä ulkomaalaisten pelaajien ottelumäärässä, kunnes vuonna 2018 JYPin Eric Perrin pelasi 620. liigaottelunsa, joka nosti hänet kärkeen.
Kausien 1987–1988 ja 1992–1993 välisen ajan Measures pelasi Rauman Lukossa, josta siirtyi kesällä 1993 Tampereen Ilvekseen. Ilveksessä Measures pelasi kausien 1993–1994 ja 1998–1999 välisen ajan, jonka jälkeen hän palasi Lukkoon kausiksi 1999–2000 ja 2000–2001. Kausi 2000–2001 päättyi niskavammaan, jonka takia Measures joutui lopettamaan pelaajauransa.
Ilveksessä pelatessaan Measures valittiin SM-liigan kuukauden pelaajaksi syyskuussa 1997. Kauden 1997–1998 jälkeen hänet valittiin SM-liigan All Stars -kentälliseen ja palkittiin liigan parhaana puolustajana.
Kanadan maajoukkueessa Measures pelasi neljä ottelua Spengler Cupissa kaudella 2000–2001.
Allan Measures toimi apuvalmentajana Espoo Bluesissa kaudella 2001–2002. Bluesista hän palasi Kanadaan, synnyinkaupunkiinsa Barrheadiin, missä hän on jatkanut uraansa juniorivalmentajana ja erotuomarina.
Noriko Show

Noriko Show on suomalainen tv-haastatteluksi naamioitu huijaustyyppinen tosi-tv-viihdeohjelma, jossa huiputetaan julkisuuden henkilöitä. Noriko Show’ta esitti Sub ja sen on tuottanut Metronome Finland. Kaikkiaan Noriko Show’ta tehtiin 20 jaksoa, joista 10 ensimmäistä on julkaistu DVD:llä. Sarjan ensimmäinen kausi esitettiin keväällä 2004 ja toinen kausi syksyllä 2004.
Ohjelmassa näyttelijä Outi Mäenpää esittää japanilaista toimittajaa Noriko Sarua, joka haastattelee suomalaisia julkimoita. Jokaisen jakson lopussa Noriko ottaa peruukin ja silmälasit pois ja haastateltavalle selviää ohjelman juoni.
Ohjelman ideana on hauskuuttaa katsojaa Noriko Sarun huonolla englannin kielen taidolla ja oudoilla kysymyksillä, joita hän esittää. Outi Mäenpää voitti roolistaan Norikona parhaan esiintyjän Venlan.
Ohjelma perustuu alankomaalaisen Wendy van Dijkin luomaan hahmoon Ushi Hirosaki, jossa van Dijk naamioitui japanilaiseksi toimittajaksi ja haastatteli monia kuuluisuuksia, kuten David Hasselhoffia, Jamie Oliveria ja Pamela Andersonia.
Martinlaakson koulu

Martinlaakson koulu on Vantaan Martinlaaksossa sijaitseva yhtenäiskoulu, jossa opiskelee noin 985 oppilasta. Koulussa voi opiskella musiikkiluokalla. Koulussa käytetään kaksijaksojärjestelmää.
Koulu perustettiin vuonna 1970 nimellä Martinlaakson yhteiskoulu ja se oli yksi Suomen viimeisistä ennen peruskoulu-uudistusta perustetuista vanhoista yksityiskouluista. Koulurakennus valmistui vuonna 1974 ja sen suunnitteli Arno Savela. Yksityinen koulu siirtyi Vantaan kaupungin omistukseen syyslukukauden alkaessa 1977.
Koulun itäpuolella sijaitseva pieni aukio kantaa nimeä "Mika Häkkisen aukio". Martinlaakson koulun tiloissa sijaitsee myös Martinlaakson nuoriso- ja asukastila, koulun lähistöllä sijaitsee myös uimahalli- ja kuntosali, Martinlaakson lukio (kulttuuritalo Martinus).
Stuart Adamson

William Stuart Adamson (11. huhtikuuta 1958 – 16. joulukuuta 2001) oli englantilaissyntyinen skotlantilainen rock-laulaja, -kitaristi ja -lauluntekijä. Hän tuli tunnetuksi 1980-luvulla suosiossa olleen Big Country-yhtyeen laulajana. 
Adamson syntyi Manchesterissa, Englannissa. Hänen vanhempansa olivat kuitenkin skotteja, ja perhe palasi Skotlantiin pojan ollessa 4-vuotias. 
Adamsonin ensimmäinen huomattava yhtye oli vuonna 1977 perustettu The Skids. Se pääsi pian listoille, ja Adamson oli mukana kolmella yhtyeen neljästä albumista. Hän kuitenkin lähti siitä ennen "Joyn" julkaisua vuonna 1980. 
Big Country perustettiin 1982 ja sen ensimmäinen menestys oli hitti "Fields of Fire" vuonna 1983. Sitä seurasi pian albumi "The Crossing". Yhtyeen viimeiseksi studioalbumiksi jäi sen kahdeksas, "Driving to Damascus". Jäähyväiskiertue oli vuonna 2000. 
Adamsonin ensimmäinen vaimo oli Sandra, jonka kanssa hän sai kaksi lasta, Callumin ja Kirstenin. Avioeron jälkeen Adamson siirtyi Nashvilleen, jossa hän tapasi Melanie Shelleyn. Pari meni naimisiin, mutta suhde epäonnistui ja Adamson ajautui yhä syvemmälle alkoholismiin. 
Stuart Adamson lähti loppusyksystä 2001 kotoaan Nashvillestä, ja hänet löydettiin myöhemmin samana vuonna kuolleena hotellihuoneesta Honolulusta. Hän oli kärsinyt alkoholismista ja masennuksesta. Kuolinsyyksi vahvistettiin itsemurha hirttäytymällä.
Salon vaakuna

Salon vaakuna on Salon kaupungin heraldinen tunnus. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultatammi ja sakarakoroinen kultalakio, jossa musta sarvi."
Vaakunoiden historiaa.
Salon vanha vaakuna.
Alkuperäinen Salon kauppalalle 24. syyskuuta 1949 vahvistettu vaakuna perustui taidemaalari Jac. Ahrenbergin vuonna 1902 tekemään ehdotukseen. Sen vaakunaselitys kuului seuraavasti: ”Sinisessä kilvessä kultaisella aaltoviivalla uiva hopeinen joutsen ja sen yläpuolella hopeinen lilja; vasemmassa kolkassa oikealta esiin työntyvä haarniskoitu, pistoolia pitelevä käsivarsi. Kilven päällä herttuankruunu.”
Vaakunan uiva joutsen ja Turunkin vaakunassa esiintyvä lilja viittaavat Uskelanjoen varteen syntyneeseen asutukseen. Kolkassa kuvattu haarniskoitu käsivarsi pistooleineen on peräisin Armfelt-aatelissuvun vaakunasta. Uskelan- ja Halikonjokien suistossa sijainnut Joensuun eli Åminnen kartano oli Armfelt-suvun omistuksessa 1780–1900-luvuilla. Salon kauppala perustettiin kartanon maille Uskelanjoen varteen kasvaneesta kauppapaikasta vuonna 1887.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuoden 2009 kuntaliitoksen myötä.
Halikon vaakuna.
Heraldikko Olof Erikssonin alun perin Halikon kunnalle suunnittelema vaakuna on vahvistettu 12. helmikuuta 1953. Vaakunan sakarakoro viittaa Halikon lukuisiin muinaislinnoihin, joista tunnetuin on rautakautinen Rikalan linnavuori. Lakion sarvi on pitäjässä vaikuttaneen Horn-suvun tunnus. Suvun omistuksessa olivat muun muassa Vuorentaan ja Joensuun kartanot 1300-luvulta lähtien. Tammi oli Halikon tunnuspuu, ja viittaa alueen runsaaseen kasvistoon ja vanhaan kartanokulttuuriin. Vaakuna vahvistettiin uuden Salon kaupungin vaakunaksi vuoden 2009 kuntaliitoksessa.
Salon vanhan vaakunan lilja ja nykyisen vaakunan sarvi esiintyivät myös alueen emäpitäjän Uskelan vaakunassa. Uskela liitettiin Saloon vuonna 1967. Ulkomuodoltaan Salon nykyinen vaakuna muistuttaa ranskalaisen Bougivalin kunnan vaakunaa.
Ehdotukset joutsenvaakunan palauttamisesta.
Halikon vaakunan valitsemista uuden Salon kaupungin vaakunaksi vastustettiin jo ennen vuoden 2009 kuntaliitoksen voimaan tuloa. Vuonna 2007 1600 kaupunkilaista allekirjoitti adressin vanhan joutsenvaakunan säilyttämisen puolesta, vedoten vaakunan vaihdosta koituviin kuluihin ja tunnesyihin. Allekirjoittaneiden mukaan vanha vaakuna koettiin sopivampana Salon imagolle kuin Halikon vaakuna.
Vanhan vaakunan palauttamista käsiteltiin lisäksi Salon kaupunginvaltuustossa ja -hallituksessa vuonna 2018. Kaupunginhallitus ei kuitenkaan puoltanut joutsenvaakunan palauttamista sillä perusteella, että se oli kuntaliitoksen jälkeen myönnetty Salo-Uskela Seura ry:n käyttöön. Aloite joutsenvaakunan palauttamisesta raukesi lopulta kaupunginvaltuuston äänestyksessä äänin 44-6.
Vol. 4 (Pate Mustajärven albumi)

Vol. 4 on suomalaisen laulajan Pate Mustajärven neljäs sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998. Albumi on Mustajärveltä ensimmäinen, joka ei sisällä cover-kappaleita. Levyllä on mm. sävellyksiä Costello Hautamäeltä ja Ari Kankaanpäältä, sanoituksia Mustajärven lisäksi Pauli Hanhiniemeltä, sekä yhdet kappaleet Dave Lindholmilta, J. Karjalaiselta ja Limonadi Elohopea -yhtyeen Tero-Petri Suovaselta.
Kansikuva otettiin Café Europassa.
Konnarin koulu

Konnarin koulu on peruskoulun 1.–6. luokat käsittävä alakoulu Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan Lammin pitäjän kirkonkylän taajamassa. Oppilaita koulussa on noin 330 (vuonna 2020) ja opettajia parisenkymmentä. Koulun rehtorina toimii Jari Jokinen. 
Kyläkoulujen oppilaat siirrettiin vuonna 2012 Konnarin kouluun, joten syksyllä 2012 koulun oppilasmäärä kasvoi merkittävästi.
Alakoulun lisäksi samassa rakennuksessa toimii päiväkoti.
Hermann Minkowski

Hermann Minkowski (22. kesäkuuta 1864 – 12. tammikuuta 1909) oli saksalainen matemaatikko. Minkowski oli erityisesti geometrian tutkija, joka sovelsi geometrian menetelmiä monille eri aloille, kuten lukuteoriaan. Minkowskin ajatuksilla neliulotteisesta aika-avaruudesta oli merkittävä vaikutus Einsteinin suhteellisuusteoriaan.
Elämä.
Minkowski syntyi Kaunasissa, Liettuassa perheeseen, jolla on saksalainen, puolalainen ja juutalainen tausta vuonna 1864. Minkowski valmistui tohtoriksi Königsbergissä vuonna 1885.
Kuolema ja kunnianosoitukset.
Minkowski kuoli äkillisesti umpilisäkkeentulehdukseen Göttingenissä. Asteroidi 12493 Minkowski on nimetty Minkowskin mukaan.
Lähteet.
Viitteet.
Ansa viritetty

Ansa viritetty () on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, jonka ohjasi Jon Amiel. Elokuvan pääosissa ovat Sean Connery ja Catherine Zeta-Jones.
Juoni.
Elokuvan tapahtumat alkavat pari viikkoa ennen Y2K:ta. Vakuutusyhtiön etsivä Gin (Catherine Zeta-Jones) pääsee mestarivarkaan MacDougalin (Sean Connery) jäljille, ja tekemään hänen kanssaan yhteistyötä, mutta juonittelee MacDougalia vastaan jotta saisi otettua hänet kiinni ja vankilaan.
Näyttelijät.
Lähde:
Hakkalan koulu

Hakkalan koulu on peruskoulun 7.–9. luokat käsittävä yläkoulu Hämeenlinnan Lammin pitäjän kirkonkylän taajamassa. Koulu toimii samassa rakennuksessa Lammin lukion kanssa. Hakkalan koulussa annetaan pienryhmäopetusta ja joustavaa perusopetusta. Vuonna 2020 koulussa on noin 220 peruskoulun oppilasta. He tulevat Lammin lisäksi etupäässä Tuuloksesta.
Opettajia on nelisenkymmentä (yhdessä Lammin lukion kanssa). Rehtorina toimii Esa Kähkönen.
Hakkalan koulussa aloitettiin syksyllä 2006 opetusministeriön joustavan perusopetuksen (JOPO) hanke, jonka tarkoitus on edistää perusopetuksen oppilaiden valmiuksia työelämään. Hanke toteutetaan Lammilla nimellä Duuniluokka. Vastaavia luokkia on Suomessa ollut noin kymmenen vuoden ajan.
Uusi koulurakennus otettiin käyttöön tammikuussa 2007. Uudessa koulurakennuksessa on sekä lukion että yläkoulun tiloja. Lisäksi opetusta on viereisessä Pasaapelin koulurakennuksessa sekä Lammin kirjastolla. 
Hakkalan koulun vieressä sijaitsee liikuntakeskus, jossa on myös koulun käytössä oleva liikuntasali, uimahalli sekä kuntosali.
Marianne Mardi

Marianne Mardi (oik. "Marianne Träskman") on pääosan esittäjä Teuvo Tulion viimeisessä elokuvassa "Sensuela". Eroottisessa camp-elokuvassa hän näyttelee Lailaa, joka muuttaa valokuvaaja Hansin kanssa Lapista Helsinkiin.. Marianne Mardin vastanäyttelijänä "Sensuelassa" on Mauritz Åkerman.
Träskman näyttelee "Sensuelan" lisäksi pienissä sivurooleissa Jörn Donnerin elokuvissa "Hellyys" (1972) ja "Baksmälla" (1973). Kummassakin hän on alastomana soittava nainen.
Alströmin oireyhtymä

Alströmin oireyhtymä on kuurosokeutumista aiheuttava harvinainen oireyhtymä. Se havaittiin ensimmäistä kertaa Ruotsissa vuonna 1959, ja nykyisin tapauksia on maailmanlaajuisesti todettu muutama sata.
Alströmin oireyhtymä periytyy autosomin kautta resessiivisesti. Varhaisiin oireisiin saattaa kuulua mm. poikkeuksellinen valonarkuus. Sokeus ilmenee yleensä ennen viittätoista ikävuotta. Kuulovaurio vaikeutuu, ja lisäksi oireyhtymään liittyy usein 2-tyypin diabetesta ja joskus vaurioita maksassa, munuaisissa ja sydämessä. 
Alströmin oireyhtymään liittyvä kuuroutuminen alkaa tavallisesti ennen kymmenen vuoden ikää.
Verhojanskin piiri

Verhojanskin piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Sahan tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Ust-Janskin, idässä Moman ja etelässä Tompon ja Kobjain piireihin eli uluseihin sekä lännessä Bytantain eveenien kansalliseen ulusiin ja Bulunin ulusiin.
Piirin hallinnollinen keskus on Batagain taajama. Piiriin sisältyy yksi kaupunki (Verhojansk), kaksi kaupunkimaista taajamaa (Batagai ja Ese-Haija) sekä 14 naslegia eli maalaiskuntaa. Näissä on yhteensä 45 asutusta. Alueen tärkeitä elinkeinoja ovat nautakarjan ja hevosten kasvatus.
Maaningan seurakunta

Maaningan seurakunta oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka perustettiin vuonna 1871. Seurakunta liitettiin osaksi Kuopion Kallaveden seurakuntaa 1. tammikuuta 2015, samana päivänä voimaan tulleen kuntaliitoksen seurauksena.
Kirkkoherrat.
Maaningan seurakunnan vakinaisina kirkkoherroina toimivat seuraavat papit:
Ls

Ls tarkoittaa seuraavia:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Eino Luukkonen

Eino Luukkonen (29. syyskuuta 1915 Helsinki – 23. elokuuta 1998 Kuopio) oli suomalainen virkamies, joka toimi Kuopion kaupunginjohtajana 13 vuoden ajan vuosina 1962–1975.
Luukkosen virkakausi ajoittui Kuopion kasvuvuosiin, jolloin kaupunki ja maalaiskunta yhdistyivät ja Kuopion väkiluku lähes kaksinkertaistui.
Ura.
Talvisodassa tuolloin sotilasarvoltaan vänrikkinä palvellut 25-vuotias Luukkonen toimi panssarintorjuntatykkijoukkueen johtajana. Vuonna 1965 hänelle myönnettiin ansiokkaasta palveluksesta Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ruusumerkki. Kuollessaan Luukkonen oli sotilasarvoltaan kapteeni.
Eino Luukkonen sai filosofian maisterin arvon Helsingin yliopistossa vuonna 1941. Valmistuttuaan hän toimi Helsingin työväen säästöpankissa, kunnes 1951 siirtyi 36-vuotiaana kauppalanjohtajaksi Äänekoskelle. Hyvinkään kauppalanjohtajana hän toimi vuosina 1955–1959 ja kaupunginjohtajana 1960–1962. Kuopion kaupunkia hän johti vuosina 1962–1975.
Hän oli mukana käynnistämässä Kuopion musiikkilukiota. Kuopion musiikkilukio oli tuolloin Suomen ensimmäinen musiikin erikoislukio. Nykyisin vastaavia lukioita on Suomessa yhdeksän. Luukkonen oli myös mukana perustamassa ja kehittämässä Kuopio Tanssii ja Soi -tapahtumaa
Ansioistaan Kuopion korkeakoulun kehittämisessä Luukkonen promovoitiin filosofian kunniatohtoriksi.
Kiivas työtahti ajoi Luukkosen sairauseläkkeelle ennen virallisia eläkevuosia. Hän kuoli Kuopiossa 23. elokuuta 1998 82-vuotiaana.
Merkittävimmät saavutukset.
Yleisesti tunnustettuja saavutuksia, joissa Eino Luukkonen on ollut mukana:
Luottamustehtävät.
Luukkonen oli mukana muun muassa seuraavissa luottamustoimissa:
Kurt Kaira

Kurt August Kaira (vuoteen 1909 "Hildén", 16. maaliskuuta 1894 Turku – 13. toukokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen korkeimman oikeuden jäsen, korkeimman hallinto-oikeuden jäsen ja oikeusministeri Von Fieandtin virkamieshallituksessa 1957–1958.
Kaira valmistui ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1912. Hän opiskeli lakia Aleksanterin yliopistossa suorittaen oikeustutkinnon 1916 ja ylemmän hallintotutkinnon vuonna 1917. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1919.
Kairan virkaura oli monipuolinen ja vaihteleva. Hän työskenteli Turun tuomiokapitulin virkaa tekevänä sihteerinä 1918–1923 ja vuosien 1923–1940 välisenä aikana korkeimmassa hallinto-oikeudessa notaarina ja esittelijänä, Helsingin raastuvanoikeudessa nuorempana oikeusneuvosmiehenä ja korkeimmassa hallinto-oikeuden jäsenenä. Sittemmin hän toimi vielä tuomarina Sortavalan tuomiokunnassa. Näiden tehtävien ohella Kaira työskenteli myös lainvalmistelukunnan jäsenenä.
Vuonna 1940 Kairasta tuli Pohjoismaiden Yhdyspankin asiamies ja myöhemmin myös hallintoneuvoston jäsen. Hän kuitenkin palasi 1943 tuomarin tehtäviin Raaseporin tuomiokuntaan. Vuonna 1944 hänet nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1964.
Kairaa arvostettiin myös oikeuslaitoksen ulkopuolella. Osoituksena tästä hänet pyydettiin metallityöläisten lakon sovittelijaksi molempien osapuolten pyynnöstä syksyllä 1950.
Oikeusneuvoksen viran lisäksi Kaira toimi vuosina 1950–1957 työtuomioistuimen puheenjohtajana sekä marraskuusta 1957 huhtikuuhun 1958 Rainer von Fieandtin virkamieshallituksen oikeusministerinä. Ministerin tehtävässä hän korosti puolueettomuuttaan, kun monilla von Fieandtin hallituksen jäsenillä oli poliittista taustaa.
Super Mario Bros. (elokuva)

Super Mario Bros. on yhdysvaltalainen elokuva, joka pohjautuu tunnettuun "Mario"-pelisarjaan. Se on samalla kaikkien aikojen ensimmäinen peliin pohjautuva elokuva. Se julkaistiin kahdeksan vuotta alkuperäisen "Super Mario Bros." -pelin jälkeen. Elokuvan teki alhaisella budjetilla Lightmotive -niminen elokuvastudio. Elokuvassa Mario Mariota näyttelee Bob Hoskins, Luigi Mariota John Leguizamo, prinsessa Daisyä (joka sekoitettiin elokuvassa Peachin kanssa) Samantha Mathis ja presidentti Koopaa eli Bowseria Dennis Hopper.
Elokuvan juoni.
Mario Mario ja hänen veljensä Luigi Mario ovat aivan tavallisia putkimiehiä. Eräänä päivänä he menevät tekemään putkitöitä, ja Luigi tapaa Daisyn, jonka kaksi rikollista, Iggy ja Spike, yrittävät napata. Mario, Luigi ja Daisy menevät korjaamaan paikkaa jossa Daisy etsii dinosauruksen luita, koska mies nimeltä Scapelli on sabotoinut putkia. Siellä Iggy ja Spike kolkkaavat Marion ja Luigin takaapäin sekä nappaavat Daisyn, joka paljastuu rinnakkaisulottuvuuden prinsessaksi. Tässä ulottuvuudessa dinosaurukset ovat edelleen olemassa. Iggy ja Spike ovat Dinosaurusulottuvuuden presidentti Koopan (Dennis Hopper) serkkuja ja työskentelevät hänelle. Daisy joutuu ulottuvuusportin kautta Dinohattanin kaupunkiin, ja Luigi lähtee pelastamaan häntä. Sen jälkeen Mario putoaa sinne myös. Marion ja Luigin pitää pelastaa Daisy sekä voittaa presidentti Koopa ja hänen kätyrinsä, goombat.
Vastaanotto.
Super Mario Bros. elokuvaa on kutsuttu usein yhdeksi historian huonoimmista elokuvista ja elokuva saikin yleisesti kielteisiä arvosteluja. Elokuva sisältää Mario-peleistä tuttuja elementtejä, mutta ovat elokuvassa muuttuneet oudoiksi ja tunnistamattomiksi. Nykyään elokuva on noussut jo kulttielokuvan maineeseen.
Romaanisovitus.
Elokuvan käsikirjoituksen pohjalta on julkaistu romaani "Super Mario Bros." (suomeksi "Super Mario Bros. – Putkimiehet supersankareina", Otava 1993. ).
Urho Kiukas

Urho Juhana Kiukas (19. marraskuuta 1902 Kymi – 19. marraskuuta 1995) oli suomalainen poliisijohtaja, maaherra ja ministeri. Koulutukseltaan Kiukas oli oikeustieteiden tohtori.
Urho Kiukas tuli ylioppilaaksi vuonna 1924, suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1930 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1934. Hän toimi asianajajana Helsingissä ja Mikkelissä vuosina 1927–1934, esittelijänä Mikkelin lääninhallituksessa vuosina 1934–1935 ja Heinäveden piirin nimismiehenä vuosina 1935–1944. Vuonna 1945 Kiukas siirtyi sisäministeriöön hallitussihteeriksi ja toimi sen jälkeen poliisiylijohtajana 29.8.1947–16.7.1957, Mikkelin läänin maaherrana vuosina 1957–1970 ja sisäasiainministerina Von Fieandtin virkamieshallituksessa viiden kuukauden ajan vuosina 1957–1958. Hän oli Saimaan kanavan valtuutettu ja Raha-automaattiyhdistyksen puheenjohtaja. 
Vuosina 1947–1948 Kiukas toimi toisena syyttäjänä niin kutsutussa asekätkentäjutussa. Hän johti elokuusta 1948 alkaen komiteaa, joka selvitti Valtiollisen poliisin uudistamista Punaisen Valpon jälkeisessä tilanteessa.
Kiukas oli jäsenenä X-komiteassa, joka tutki Neuvostoliitossa vakoilusta 1950-luvulla kiinni jääneiden suomalaisten toiminnan taustatekijöitä.
Kätilöopiston juttuna tunnetun korruptioskandaalin käsittelyssä 1960–1961 valtakunnanoikeudessa häntä vastaan esitetyt syytteet hylättiin kokonaisuudessaan.
Vuonna 1967 Urho Kiukas ja hänen puolisonsa Kaisu Kiukas perustivat nimeään kantavan rahaston, josta jaetaan apurahoja ja stipendejä Etelä-Savon alueelta kotoisin oleville opiskelijoille.
Viljo Virtanen

Viljo Artturi Virtanen (28. tammikuuta 1912 Pyhäjärvi Ul – 2. heinäkuuta 1989 Savonlinna) oli suomalainen SDP:n poliitikko, kansanedustaja vuosina 1951–1970, II Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Koiviston I hallituksessa vuosina 1968–1969, Savonlinnan kaupunginjohtaja vuosina 1963–1969 ja Mikkelin läänin maaherra vuosina 1970–1979.
Viljo Virtanen myötävaikutti Savonlinnan kaupunginjohtajana muun muassa Savonlinnan Taidelukion perustamiseen ja Savonlinnan oopperajuhlien uudelleen käynnistämiseen.
Les Vêpres siciliennes

Sisilialainen vesper () on Giuseppe Verdin säveltämä viisinäytöksinen ooppera, jonka libreton on kirjoittanut Eugène Scribe ja Charles Duveyrier. Se kantaesitettiin 13. kesäkuuta 1855.
Ooppera on alkujaan ranskankielinen, mutta Verdi teki siitä myöhemmin italiankielisen version I vespri siciliani, joka on nykyään alkuperäistä tunnetumpi.
Historiallinen tausta.
Ooppera perustuu keväällä 1282 Sisiliassa tapahtuneeseen ranskalaisten sotilaiden joukkomurhaan. Sisilian kuninkaana oli ranskalainen Anjoun herttua Kaarle I, joka oli väestön keskuudessa epäsuosittu. Erään iltamessun ("vesper") päättyessä Palermossa kirkkoväki näki yhden ranskalaissotilaan ahdistelevan sisilialaista naista. Väkijoukko raivostui. Kuuden viikon mellakoiden aikana tuhansia ranskalaisia murhattiin ja Kaarlen oli erottava valtaistuimeltaan.
Hans Perttula

Hans Ensio Perttula (6. marraskuuta 1910 Haapavesi – 6. helmikuuta 1988 Espoo) oli suomalainen Maataloushallituksen pääjohtaja ja maatalousministeri Tasavallan 42. hallituksessa eli Von Fieandtin virkamieshallituksessa viiden kuukauden ajan 29. marraskuuta 1957 – 26. huhtikuuta 1958.
Hans Perttulan vanhemmat olivat tilanhoitaja Kyösti Perttula ja Saimi Wickström ja puoliso vuodesta 1941 sairaanhoitaja Marianne Hortling, lintutieteilijä Ivar Hortlingin tytär. Perttula tuli ylioppilaaksi 1931 ja valmistui agronomiksi 1937 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1938. Hän toimi Uudenmaan läänin maanviljelysseuran palveluksessa 1938–1942, Uudenmaanläänin työvoimapiirin päällikkö hän oli 1941–1942. Perttula toimi maatalousministeriössä toimisto- ja osastopäällikkönä ja esittelijänä 1942–1956, vuodesta 1953 maatalousneuvoksena. Maataloushallituksen pääjohtaja hänestä tuli 1956. Perttula toimi myös aktiivisesti sotainvalidityön piirissä, "Sotainvalidi"-lehden päätoimittaja hän oli 1941–1950 ja Invalidisäätiön hallituksen puheenjohtajaksi hänet valittiin 1958. Perttulalla oli useita luottamustehtäviä ja hän oli useiden valtion komiteoiden puheenjohtaja vuodesta 1945. Maataloushallituksen pääjohtajana Perttula toimi vuoteen 1971.
Heikki Waris

Heikki Tapio Waris (vuoteen 1924 Warén; 25. lokakuuta 1901 Helsinki – 10. marraskuuta 1989 Espoo) oli suomalainen sosiaalipolitiikan professori, akateemikko ja sosiaaliministeri von Fieandtin virkamieshallituksessa vuosina 1957–1958.
Elämäkerta.
Heikki Waris valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1919 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1922. Waris oli 1920-luvulta lähtien mukana Sigfrid Sireniuksen perustamassa setlementtiliikkeessä. Hän toimi liikkeen Kalliolan vapaaopiston rehtorina.
Heikki Wariksen tohtorinväitöskirja "Työläisyhteiskunnan syntyminen Helsingin Pitkänsillan pohjoispuolelle" ilmestyi 1932 ja sen II osa 1934. Waris teki 1934–1935 opintomatkan Yhdysvaltoihin jossa hän paitsi että keräsi laajan suomalaisten siirtolaisten elämäkerta-aineiston toi myös Suomeen uuden "survey"-tyyppisen haastattelututkimusmenetelmän. Tähän menetelmät kuuluivat kyselylomakkeet, erilaiset asenteita mittaavat asteikot, testaukset ja taulukoinnit. Wariksesta tuli Eino Kuusen jälkeen Yhteiskunnallisen Korkeakoulun sosiaalpolitiikan opettaja vuonna 1937. 
Sotavuosina Waris toimi Suomen Aseveljien Työjärjestössä (SAT) sekä 1941–1945 Suomen Huollon toiminnanjohtajana vastaten muun muassa suomalaislasten sijoituksista Ruotsiin ja Tanskaan sekä avustuslähetysten jakamisesta.
Heikki Waris oli Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan professorina 1946–1968. Hän oli 1960-luvulla valtiotieteellisen tiedekunnan dekaanina ja Helsingin yliopiston vararehtorina 1962–1968. Akateemikoksi Waris nimitettiin 1980. Hän sai Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon 1964.
Aiheesta muualla.
Rapulaiset

Rapulaiset (Branchiobdellidae) on nivelmatoihin kuuluva eläinheimo. Ne ovat 3–6 millimetriä pitkiä matoja, jotka elävät rapujen kuorilla ja kiduksissa, joihin ne tarttuvat imukupeillaan. Rapulaiset eivät ole isäntäravulle haitallisia, vaan niiden pikemmin katsotaan hyödyttävän isäntäänsä puhdistamalla niiden selkäkilpeä.
Rapulaisten asema luokituksessa on epävakaa. Ne on luettu joko juotikkaiden tai harvasukasmatojen lahkoon tai omaan Branchiobdellida-lahkoonsa.
Rapulaiset jaetaan 22 sukuun, joista tunnetaan 150 lajia. Suomessa elää ainakin yksi laji, "Branchiobdella pentodonta".
Duane Eddy

Duane Eddy (26. huhtikuuta 1938 Corning, New York – 30. huhtikuuta 2024 Franklin, Tennessee) oli Grammy-palkittu kitaristi, joka otettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1994.
Eddy alkoi jo viiden vuoden iässä soittamaan kitaraa ja pääsi pian myös esiintymään paikallisiin radio-ohjelmiin. Hänen soittotyylinsä sai vaikutteita erityisesti laulavilta cowboyilta Gene Autrylta ja Roy Rogersilta.
Eddy muutti 13-vuotiaana perheensä mukana Arizonaan, missä hän alkoi esiintyä ystävänsä Jimmy Delbridgen kanssa. Eddy jätti high schoolin kesken keskittyäkseen luomaan uraa muusikkona, ja tuottajaksi ryhtynyt entinen DJ Lee Hazlewood huomasi Eddyn kyvyt. Eddy ja Hazelwood kehittivät yhdessä uniikin ”twang”-tyylin. Eddy keskittyi soitossansa luomaan kitaran matalilla kielillä yksinuottisiä melodioita.
Eddyn ensimmäinen single ”Movin’ n’ Groovin’” äänitettiin 1957, kun hän oli 19-vuotias. Hän kohosi nopeasti tähteyteen ja julkaisi vuosien 1958–1963 aikana 16 kappaletta, jotka pääsivät Yhdysvaltain singlelistan top 40:een. Ensimmäinen hiteistä oli ”Rebel Rouser”, ja muita suosittuja kappaleita olivat ”Ramrod”, ”The Lonely One”, ”Peter Gunn” ja "Viattomuuden hinta" -elokuvan tunnuskappale.
Eddyn suosio hiipui 1960-luvun puolivälissä, kun populaarikulttuurissa alkoi niin sanottu "British Invasion". Hän vaikutti kuitenkin moniin nuoreen kitaristiin, kuten Hank Marviniin, George Harrisoniin ja Bruce Springsteeniin.
Eddy äänitti uransa aikana yli 50 albumia, joihin mahtui myös uusintapainoksia. Suurin osa levyistä ilmestyi ennen 1980-luvun puoliväliä. Hänen musiikkiansa on käytetty kymmenissä elokuvissa ja televisiosarjoissa, ja hän nousi vielä vuonna 1986 musiikkilistoille, kun hän teki 1986 Art of Noise -yhtyeen kanssa uusintaversion "Peter Gunn" -televisiosarjan tunnuskappaleesta. Siitä Eddy voitti myös uransa ainoan Grammyn. Palkinto tuli parhaasta rockinstrumentaalista.
Guild Guitars esitteli 1960-luvulla Duane Eddy nimikkomallit DE-400 ja DeLuxe DE-500. 2003 Gibson Custom Shop teki Eddylle oman nimikkomallikitaransa, nimeltään Duane Eddy Signature Model.
Lauri Hietanen

Lauri Bernhard Hietanen (22. joulukuuta 1902 Ikaalinen – 8. marraskuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos, vuorineuvos, Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan (SOK) pääjohtaja sekä sosiaaliministeri Kekkosen IV hallituksessa ja valtiovarainministeri von Fieandtin virkamieshallituksessa.
Hietanen suoritti keskikoulun Ikaalisten yhteiskoulussa vuonna 1919 ja kävi yhden luokan Tampereen kauppaopistoa vuonna 1920. Hän aloitti uransa liikeapulaisena Ikaalisten Osuuskaupassa vuosina 1920–1925. Ikaalisista hän siirtyi Haminaan osuuskaupanhoitajaksi vuosiksi 1925–1930. Hietanen toimi vuosina 1930–1932 Heinolan Osuuskaupan ja 1932–1938 Kouvolan ympäristön Osuusliikkeen toimitusjohtajana. Vuonna 1938 Hietanen aloitti Kuopion Osuusliikkeen toimitusjohtajana. Hän luopui tehtävästä tultuaan valituksi 1946 SOK:n johtokunnan varajäseneksi. Hietanen toimi SOK:n kaupallisena johtajana vuosina 1949–1965.
SOK:n pääjohtajaksi Hietanen nimitettiin vuonna 1965 vuorineuvos Paavo Vidingin jäätyä eläkkeelle. Hietanen oli tuolloin 63-vuotias ja hän jäikin itse eläkkeelle jo vuonna 1968. Pääjohtajakautensa alussa Hietaselle oli myönnetty vuorineuvoksen arvonimi vuonna 1966, kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1949.
Gicelin-miekka

Gicelin-miekat ovat noin 1100-luvulla käytössä olleita miekkoja, joiden säilässä lukee seppämestari Gicelinin nimi. Gicelinillä viitataan Reinin alueella oletettavasti toimineeseen aseseppään tai pajaan. 
Yksi tällainen miekka on löytynyt Halikon Rikalan kalmistosta. Miekasta otetun röntgenkuvan perusteella paljastui, että säilässä oli kirjoitusta (ns. säiläkirjoitus). Toisella puolella lukee "Gicilen me fecit" (Gicelin teki minut) ja toisella "In nomine Domini" (Herran nimeen). Miekan koko pituus on 100 senttimetriä, josta säilän osuus on 83,5 senttimetriä.
Rovaniemen Marikkovaaralta vuonna 1897 tehty myöhäisrautakautinen löytö koostuu miekasta, kahdesta keihäänkärjestä ja kirveen terästä. Marikkovaaran miekan säilää koristaa tyypillisen Gicelin-miekan tavoin latinankielinen teksti +GICELINMEFECIT+ ja +INNOMINEDOMINI+.
Chino Moreno

Chino Moreno (oikealta nimeltään Camilo Wong Moreno, s. 20. kesäkuuta 1973 Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän toimii laulajana ja kakkoskitaristina Deftonesissa ja Team Sleepissä. Lisäksi hän on laulanut muun muassa Soulflyn, Kornin ja Sevendustin levyillä.
Morenon isä oli meksikolainen ja äiti osittain meksikolainen, osittain intiaani ja osittain kiinalainen. Chino oli perheen kolmas lapsi viidestä. Hän on ollut kerran naimisissa. Ex-vaimo Celesten kanssa hänellä on kaksi poikaa (Kristian ja Jakobi).
Morenon taiteilijanimi "Chino" on espanjaa ja tarkoittaa kiinalaista.
Harjunpää ja pyromaani

Harjunpää ja pyromaani (1978) on Matti Yrjänä Joensuun "Harjunpää"-sarjan toinen rikosromaani. Teoksessa kuvataan vuoroin Timo Harjunpään arkipäivää, vuoroin Kumpulan ja Toukolan alueella riehuvan pyromaanin yöelämää. Tapahtumat sijoittuvat loppukesän Helsinkiin.
"Harjunpää ja pyromaani" on julkaistu myös äänikirjana. Lukijana on Olli Etelämäki.
Halikon käädyt

Halikon käädyiksi kutsutaan kolmea 1100-luvulla valmistettua hopeakorua, jotka löytyivät Halikosta vuonna 1887. Kalevala Koru Oy on käyttänyt käätyjä suunnitellessaan omia tuotteitaan. Nykyään käätyjä säilytetään Kansallismuseossa Helsingissä.
Käädyt löysi halikkolainen Karl Ollikkala kaivaessaan mäestä hiekkaa. Ne oli piilotettu saviastiaan. Tuntemattoman kirkkoruhtinaan arvellaan piilottaneen käädyt maahan jonkin vaaran uhatessa. Toinen mahdollisuus on, että ne on ryöstetty ja kätketty.
Käädyissä on 1082 grammaa aitoa hopeaa. Ne ovat kolme ristinriipusta, joista komein on 96 cm kullattu krusifiksi. Sen keskellä on Jeesus oikealla puolellaan Neitsyt Maria ja vasemmalla Johannes. Samanlaisia krusifikseja on löydetty Reinin alueelta. Yksityiskohdat ovat kuitenkin ainutlaatuisia: krusifiksin ketjussa on lisäksi pyhäinjäännösrasia, johon on kuvattu leijona. Kaksi muuta ristiä ovat onttoja, kenties pyhäinjäännössäiliöitä. Ristit on luultavasti valmistettu Gotlannissa.
Saviruukusta löytyi myös 36 hopeista filigraanihelmeä, jotka ovat alkuaan muodostaneet kaulanauhan.
Lähteet.
Anna-Liisa Hirviluoto - Rikala kukoisti kuin muinaiskaupunki
Vuorentaan kartano

Vuorentaan kartano sijaitsee lähellä Halikonjoen suuta Salon kaupungin Halikossa Varsinais-Suomessa. Kartano on Suomen vanhin yhä asuttu kartanolinna. Kyseessä on pienin Halikon kolmesta aateliskartanosta. 
Historia.
Vuorentaka tunnetaan säterinä 1500-luvun lopulta. Alun perin se on kuulunut Joensuun ja Wiurilan kartanoiden yhteyteen. Horn-suku omisti kartanon 1700-luvulle asti, jolloin se myytiin käyttämättömänä. Se on ollut merkittävä kartano, sillä tällaisia kivilinnoja rakensivat vain korkeimmat aateliset.
Vuorentaka oli asumattomana 1700-luvun jälkipuoliskolla pitkän aikaa. Kivirakennus raunioitui ja vuonna 1802 se muutettiin viljamakasiiniksi ja oli siinä käytössä yli 50 vuotta. Armfelt-suku osti kartanon ja entisöi päärakennuksen 1800-luvun puolivälissä. 
Rakennushistoria.
Päärakennuksen vanhin osa on harmaakiveä ja on peräisin 1400-luvun lopulta tai 1500-luvulta. Rakennus sijaitsee ympäristöään korkeammalla hallitsevalla paikalla. Alkuperäinen osa on muodoltaan erityisen tornimainen ja muoto on säilynyt nykypäivään asti. Vielä 1850-luvulla rakennusta ympäröi matala muuri. Armfeltien ostettua kartanon päärakennus korjattiin ja Peter Georg Sundiuksen piirustusten mukaan sitä laajennettiin 1854 - 1855. Tällöin rakennus sai pääosin punatiilisen goottilaisen ulkomuotonsa. 
Kartanon päärakennusta on korjattu 2000-luvulla Museoviraston avustuksella. Samalla rakennuksen sisäosat ovat saaneet takaisin 1800-luvun asunsa. Museovirasto on myös määritellyt Vuorentaan kartanon yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Valde Nevalainen

Valde Nestori Nevalainen (8. huhtikuuta 1919 Pielisjärvi – 8. helmikuuta 1994 Espoo) oli suomalainen SDP:n poliitikko ja kansanedustaja (1966–1975), Nevalainen toimi Paasion toisen hallituksen liikenneministerinä vuonna 1972 ja Sorsan hallituksen työvoimaministerinä 1972–1975. Lisäksi hän toimi SDP:n järjestösihteerinä vuosina 1957–1966 sekä valitsijamiehenä vuosien 1968 ja 1978 presidentinvaaleissa.
Nevalaisen vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Eino August Nevalainen ja Kaisa Amanda Turunen. Naimisiin hän meni vuonna 1946 Aune Inkeri Ijäksen kanssa. Kansakoulun lisäksi Nevalainen opiskeli Työväen Akatemiassa vuonna 1949. Hän työskenteli metsätyömiehenä ja hitsaajana vuoteen 1950 saakka, ja aloitti tämän jälkeen poliittisen uransa toimimalla Kymen sosialidemokraattisen piirijärjestön piirisihteerinä vuosina 1950–1957. SDP:n järjestösihteerinä Nevalainen työskenteli 1957–1966 toimien myös SDP:n vastaavana puoluesihteerinä vuonna 1966. Eduskuntaan Nevalainen valittiin vuoden 1966 vaaleissa.
Kansanedustajakausiensa jälkeen Nevalainen siirtyi Outokumpu Oy:n sosiaalijohtajaksi 1975 ja yhtiön johtokunnan jäseneksi 1977.
Taidemaalari, kuvanveistäjä ja taidegraafikko Pekka Nevalainen on Valde Nevalaisen poika.
Aiheesta muualla.
Liekitys

Liekitys (myös "flambeeraus", ransk. "flamber") on ruoanlaitossa käytetty termi. Liekitettäessä kaadetaan kuumalla pannulla olevan ruoan pinnalle riittävän vahvaa (noin 40-prosenttista) alkoholia, kuten konjakkia tai rommia, joka sytytetään tuleen. Myös liköörejä käytetään. Alkoholi valitaan liekitettävän ruoan raaka-aineiden mukaisesti.
Vaikutus.
Kun alkoholi sytytetään, se palaa nopeasti ja sammuu pian itsestään. Liekitys vaikuttaa ainoastaan ruoan pintaan, jonka maku muuttuu palamisen seurauksena. Kun kyseessä on ruoan viimeistely, liekitetään usein sen kastike tai kuorrutus. Liekitystä käytetään myös juhlavan aterian tarjoilun visuaalisena tehosteena.
Kastikkeen sytyttäminen alkoholilla vaikuttaa sen kemiaan. Kun alkoholi syttyy 65 asteessa, vesi kiehuu sadassa ja sokeri karamelisoituu 160 asteessa, kaikkien näiden ainesosien sytyttäminen saa aikaan monimutkaisen kemiallisen reaktion, varsinkin kun palavan alkoholin pinnan lämpötila ylittää 240 astetta.
Historiaa.
Nykyaikaisen liekityksen kehitti Monte Carlossa tarjoilija Henri Charpentier, joka sytytti vahingossa tuleen pannullisen ohukaisia, joita oli valmistamassa Yhdistyneen kuningaskunnan tulevalle kuninkaalle Edvard VII:lle. Charpentier havaitsi, että kastikkeen palaminen vaikutti sen makuun tavalla, jota hän ei olisi osannut ennakoida.
Teknisiä ohjeita.
Varsinkin lämpimänä tarjottavan ruoan liekitykseen tarkoitettu alkoholi lämmitetään kevyesti ennen sytyttämistä. Liekitys pitää suorittaa riittävän etäällä liesituulettimesta. On suositeltavaa käyttää sytyttämiseen pitkää tikkua, eikä alkoholia tulisi koskaan lisätä avoliekin yllä. Kun liekitys halutaan suorittaa ruokavieraiden katsellessa, valitaan sellainen ruokalaji, jossa liekitys kuuluu viimevaiheisiin niin, että ruoka voidaan tarjoilla välittömästi sen jälkeen. Alkoholi palaa sinisellä liekillä, jonka näkeminen ei ole helppoa kirkkaassa valaistuksessa.
Yi

Yi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Yi on seuraavien henkilöiden nimi:
Jani Lauretsalo

Jani Lauretsalo (s. 17. syyskuuta 1985 Kotka) on suomalainen jalkapalloilija. Vuodesta 2019 lähtien Lauretsalo on pelannut Kaakkois-Suomen alimmalla sarjatasolla, 6-divisioonassa Popinniemen Ponnistuksessa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja tai keskuspuolustaja.
Lauretsalo on urallaan pelannut Veikkausliigassa 44 ottelua FC KooTeePeen joukkueessa kausina 2005–2008 ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän pelasi kaudella 2009 Ykkösessä FC KooTeePeessä ja siirtyi kaudeksi 2010 Kakkosessa pelaavaan IF Gnistaniin. 
Junioriaikoinaan Lauretsalo ehti edustaa useampaa kotkalaisseuraa. Keskikenttäpelaaja hankki kokemusta Peli-Karhuissa ja KTP:ssä. Vuonna 2000 15-vuotias Lauretsalo valittiin myös maakuntajoukkueiden kesken pelattavaan Pohjola-Cupiin Kaakkois-Suomen piirijoukkueeseen. Joukkue sijoittui kisassa toiseksi. Vuoden 2002 keväällä Lauretsalo vietti viikon Englannin valioliigassa pelaavan Middlesbroughin testileirillä.
Kaudella 2006 Lauretsalo pelasi lainalla Kakkosessa puolet kaudesta FC Kuusankosken paidassa, ja kaudella 2007 pelituntuman lisäämiseksi Lauretsalo vieraili kahdessa pelissä saman tason Lohjan Pallon vahvistuksena.
Terrible Certainty

Terrible Certainty on thrash metal -yhtye Kreatorin vuonna 1987 julkaistu kolmas albumi.
Hippodameia

Hippodameia () oli kreikkalaisessa mytologiassa kuningas Oinomaoksen tytär. Hänellä oli puolisonsa Pelopsin kanssa lapset Pittheus, Thyestes, Atreus, Hippalklos ja Alkathoos.
Pelops halusi mennä naimisiin Hippodameian kanssa. Oinomaos kuitenkin joko rakasti tytärtään itse tai ennustuksen mukaan hänet tappaisi hänen tyttärensä poika, joten tähän mennessä Oinomaos oli jo tappanut kaksitoista tai kolmetoista hänen kosijaansa voitettuaan heidät kilpa-ajoissa. Pelops - tai toisen version mukaan Hippodameia itse - saivat Myrtiloksen, Oinomaoksen ohjastajan, irrottamaan sokkapinnin vaunujen renkaasta luvattuaan tälle puolet Oinomaoksen valtakunnasta. Seuranneessa onnettomuudessa Oinomaos sai surmansa, mutta myöhemmin Pelops tappoi puolestaan Myrtiloksen heittämällä tämän mereen - jota kutsuttiin hänen mukaansa sittemmin Myrtoanmereksi, koska hän pelkäsi tapahtuneen aiheuttavan hänelle häpeää tai koska hänen ollessa hakemassa vaimolleen vettä juotavaksi Myrtilos oli yrittänyt maata Hippodameian väkisin. Myrtiloksen syöksyessä kuolemaansa hän kirosi Pelopsin suvun, ja tämä kirous vainosi Pelopsin jälkeläisiä kuten Atreusta, Thyestestä, Agamemnonia, Aigisthosta, Menelaosta ja Orestesta.
Hippodameian vihasi miehensä aviotonta poikaa Khrysipposta, jota hän piti uhkana poikiensa vallanperimykselle. Niin hän pyysi Atreusta ja Thyestestä surmaamaan velipuolensa. Näin tapahtuikin, jolloin Pelops syytti aiheellisesti vaimoansa suosikkipoikansa kuolemasta. Variaatiosta riippuen Hippodameia joko surmasi itsensä tai Pelops karkotti hänet pois maasta.
Riemukupla Meksikossa

Riemukupla Meksikossa ("Herbie Goes Bananas") on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut neljäs Riemukupla-komediaelokuva. Siinä omapäinen kuplavolkkari osallistuu Etelä-Amerikan ralliin. Kaksi kaverusta yrittää osallistua Brasilian Grand Prix -kilpailuun, ja sattuman kaupalla he löytävät Herbien. Herbien avulla uudet omistajat yrittävät päästä Rio de Janeiroon osallistuakseen kilpailuun.
Elokuvan on ohjannut Vincent McEveety. Sen pääosia näyttelevät Charlie Martin Smith, Steven W. Burns, Cloris Leachman ja John Vernon. 
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi pitää elokuvaa melko yhdentekevänä ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kauhtana

Kauhtana on pitkä itäeurooppalaistyylinen päällystakki, päällysviitta. Suomessa kauhtanaa pidetään venäläisten ja muiden itäisempien kansojen vaatteena, ja sana onkin lainaa venäjästä. Sana on tullut venäjään turkin kielestä ja turkkiin se on lainattu persiasta. Kauhtana on ollut tunnusomainen esimerkiksi kasakoille ja puna-armeijan sotilaille.
Jo kalevalainen runous mainitsee kauhtanat palvelijoihin rinnastettujen kasakoiden vaatteina. Tyttö ei halua vaimoksi rengille, sillä:
Kauhtanasta voitu johtaa myös sana "kauhtua", joka tarkoittaa vaatteen (yleensä takin) vanhenemista, huononemista.
François Heisbourg

François Heisbourg (s. 24. kesäkuuta 1949) on ranskalainen diplomaatti ja kansainvälisen politiikan tutkija.
Ura.
Heisbourg aloitti uransa Ranskan ulkoasiainministeriön tutkimusyksikössä ("Centre d’analyse et de prévision") 1978 - 1979. Ranskan YK-edustustossa New Yorkissa työskennellessään vuosina 1979–1981 hänen vastuualueeseensa kuuluivat turvallisuus- ja aseidenriisunta-asiat. 
Heisbourg oli Ranskan puolustusministerin neuvonantaja vuosina 1981–1984. Hänellä on työkokemusta myös Thomson-CSF- ja Matra-Défense-Espace -yrityksistä. Vuosina 1987–1992 Heisbourg toimi Lontoossa sijaitsevan Kansainvälisen strategisten tutkimusten instituutin ("International Institute for Strategic Studies", IISS) johtajana. Lukuvuonna 1999–2000 hän vastasi Pariisissa politiikantutkimuksen korkeakoulun ("Science-Po") professorina maailman politiikan kurssista.
Vuodesta 1999 lähtien Heisbourg on työskennellyt myös Pariisissa sijaitsevan Strategisten tutkimusten säätiössä ("Fondation pour la Recherche Stratégique"), jonka johtajana hän toimi vuosina 2001–2005. Hän on toiminut myöhemmin säätiön erikoisneuvonantajana.
Joulukuusta 1998 lukien Heisbourg on toiminut Genevessä sijaitsevan Turvallisuuspolitiikan keskuksen ("Centre for Security Policy") johdossa. Hän kuuluu myös Balkanin asioita käsittelevään kansainväliseen komissioon ("International Commission on the Balkans"), Ranskan hallituksen terrorismia käsittelevään johtokomiteaan, ulkoasiainministerin suunnitteluyksikön neuvonantajiin sekä Berliinin Aspen-instituuttiin.