Caterina Sforza

Caterina Sfòrza tai Caterina Sfòrza Riàrio (1462/1463 – 28. toukokuuta 1509 Firenze) oli Forlin kreivitär ja Imolan valtiatar. Miehensä Girolamo Riarion kuoleman jälkeen Caterina Sforza toimi poikansa Ottavianon sijaishallitsijana.
Suku ja koulutus.
Caterina Sfòrza oli Galeazzo Maria Sforzan ja Lucrezia Landrianin avioton tytär. Hänellä oli kolme sisarusta. Tultuaan Milanon herttuaksi Galeazzo Maria Sforza tunnusti Caterinan lailliseksi tyttärekseen.
Caterina oli hyvin koulutettu. Hänet koulutettiin myös taisteluun, ratsastukseen ja metsästykseen, mikä oli epätavallista hänen aikansa aatelisnaiselle. 
Avioliitot ja jälkeläiset.
Hänet naitettiin vuonna 1477 paavi Sixtus IV:n veljenpojalle, Imolan kreivi Girolamo Riariolle (1443–1488). Heille syntyi kahdeksan lasta, joista kuusi eli aikuiseksi asti.
Caterina asui aviomiehensä kanssa Rooman Castel Sant’Angelossa Riarion toimiessa paavin palveluksessa tämän armeijoiden johtajana. Riario sai paavilta myös Forlin herruuden vuonna 1480. Riarion vuonna 1488 tapahtuneen salamurhan jälkeen Caterina sulkeutui Ravaldinon linnoitukseen Forlissa. Kaupunki luovutettiin paaville, kunnes Sforzan ja Bentivoglion yhdistynyt armeija palautti vallan takaisin Caterina Sfòrzalle. Caterina Sfòrza toimi sen jälkeen poikansa Ottaviano Riarion sijaishallitsijana sekä Forlissa että Imolassa.
Tosiasiassa Caterina hallitsi yhdessä rakastajansa Giacomo Feon kanssa, ja Caterinasta tuli vaikutusvaltainen tekijä Italian politiikassa. Hän tuki aluksi Aragoniaa, sen jälkeen Ranskaa. Feon kuoleman jälkeen Caterina meni salaa naimisiin Giovanni di Pierfrancesco de’ Medicin kanssa. Heille syntyi poika, Giovanni delle Bande Nere, josta tuli sittemmin kuuluisa kondottieeri.
Paavi Aleksanteri VI julisti vuonna 1499, että feodaaliherroilla ei enää ollut hallintaoikeuksia maihinsa. Tämä koski myös Imolaa ja Forlia, ja Caterina Sfòrza joutui puolustautumaan kiivaasti paavin pojan, kardinaali Cesare Borgian hyökkäyksiä vastaan. Lopulta Caterina antautui vuonna 1500, ja hänet vietiin Roomaan. Caterina Sfòrza vapautettiin kuitenkin Ranskan vaatimuksesta, ja hän vetäytyi Toscanaan. Caterina Sfòrza kuoli Firenzessä vuonna 1509.
Tieteelliset saavutukset.
"Experimenti"-käsikirjoitus.
Caterina Sforzan merkittävin tieteellinen perintö on hänen käsikirjoituksensa "Experimenti". Teos sisältää 454 reseptiä, jotka on jaettu lääkinnällisiin hoitoihin, kosmetiikkaan ja alkemistisiin prosesseihin. Käsikirjoitus, jota säilytetään nykyisin yksityisessä arkistossa, ilmentää renessanssin tieteen kokeellista luonnetta, yhdistäen käytännön sovellukset ja alkemian perinteet. Merkittäviä reseptejä ovat muun muassa:
Yhteistyö apteekkareiden kanssa.
Sforza teki tiivistä yhteistyötä apteekkarinsa Ludovico Albertinin kanssa ja viljeli Ravaldinossa lääkekasveja omassa yrttitarhassaan. Hänen kokeellinen ja empiirinen työtätapansa oli aikanaan poikkeuksellinen, erityisesti naiselle, jonka toimintaa rajoitti ajan yhteiskunnan patriarkaalisuus.
Vaikutus Medicin sukuun.
Sforzan tieteelliset pyrkimykset vaikuttivat hänen jälkeläisiinsä, erityisesti hänen pojanpoikaansa Cosimo I de’ Mediciin. Cosimo perusti vuonna 1545 Firenzen kasvitieteellisen puutarhan, jossa viljeltiin kasveja lääkinnällisiin ja tieteellisiin tarkoituksiin, jatkaen perheen kiinnostusta luonnontieteisiin.
Historiallinen konteksti.
Sforzan työ syntyi renessanssin aikana, jolloin luonnonfilosofia ja empiirinen tiede kokivat uuden nousun. Naisten osallistuminen tieteeseen oli usein epävirallista ja aliarvostettua, mutta Sforzan korkea asema mahdollisti hänelle merkittävän panoksen. Hänen kokeilunsa heijastavat aikakauden kiinnostusta alkemiaan sekä käytännöllisen että filosofisen tiedon alueena.
Perintö.
Caterina Sforzan tieteelliset saavutukset olivat aikanaan merkittäviä. Hän yhdisti kotitalouslähtöiset lääkinnälliset menetelmät ja muodollisen alkemian käytännöt, jättäen pysyvän vaikutuksen varhaismoderniin tieteeseen. Hänen "Experimenti"-käsikirjoituksensa toimii todisteena hänen innovatiivisesta ajattelustaan ja empiirisestä lähestymistavastaan luonnon ymmärtämiseen. Nykyisin häntä pidetään yhtenä tieteellisen historian keskeisenä hahmona, erityisesti naisten osallistumisen edistäjänä tieteelliseen kulttuuriin.