tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Janet Reno

Janet Wood Reno (21. heinäkuuta 1938 – 7. marraskuuta 2016) oli yhdysvaltalainen juristi, joka toimi oikeusministerinä presidentti Bill Clintonin hallituksessa vuosina 1993–2001. Hän toimi toiseksi pisimpään oikeusministerinä William Wirtin jälkeen. 
Reno syntyi ja kasvoi Miamissa. Hän palasi kaupunkiin opiskeltuaan Cornellin ja Harvardin yliopistoissa. Miamissa hän aloitti työuransa asianajotoimistoissa. Renon ensimmäinen tehtävä julkisella sektorilla oli Floridan edustajainhuoneen lakivaliokunnassa. Vuosien 1978 ja 1993 välillä hän toimi Daden piirikunnan valtionsyyttäjänä.
Oikeusministerinä.
Renon ollessa oikeusministerinä Daavidin oksan päämaja Wacossa piiritettiin, mikä johti 86 ihmisen kuolemaan. Muita merkittäviä tapahtumia olivat Unabomberina tunnetun Theodore Kaczynski saaminen kiinni ja Oklahoma Cityn pommi-isku.
Yksityiselämä.
Reno oli koko elämänsä naimaton, eikä hänellä ollut lapsia. Hänellä todettiin Parkinsonin tauti vuonna 1995.
Renon isä oli Tanskasta Yhdysvaltoihin muuttanut siirtolainen.
Antti Okko

Antti Okko () toimi apulaisoikeuskanslerina vuosina 1974−1981. 
Okko palveli sukellusvenejoukoissa vuodesta 1936 sodan loppuuna asti, muun muassa sukellusvene Vesikon viimeisenä purserina. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1946 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1950 ja sai varatuomarin arvon 1960. Okko toimi poliisihallinnossa muun muassa opettajana poliisikoulussa. 
Sisäasiainministeriön hallitussihteerin virasta hän siirtyi eduskunnan oikeusasiamiehen sihteeriksi 1965 ja toimi myös oikeusasiamiehen kansliapäällikkönä sekä sivutoimisesti eduskunnan perustuslakivaliokunnan sihteerinä 1966−1974 apulaisoikeuskansleriksi nimittämiseensä asti.
Frida (elokuva)

Frida on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka on ohjannut Julie Taymor. Elokuva kertoo meksikolaisen taiteilijan Frida Kahlon elämästä. Salma Hayek näyttelee Kahloa ja hänen aviomiestään Diego Riveraa esittää Alfred Molina.
Elokuva kertoo ajasta, jolloin nuori pariskunta vavisuttaa taiteen maailmaa ennakkoluulottomilla töillään ja elämällään. Elokuva kuvaa Fridan suhdetta paitsi aviomieheensä ja mentoriinsa Diegoon, myös Lev Trotskiin ja moniin naisiin. 
Elokuva sai kaksi Oscaria: yhden parhaasta maskeerauksesta ja toisen sai musiikin säveltänyt Elliot Goldenthal.
Näyttelijät.
Lähde:
William Devane

William Devane (s. 5. syyskuuta 1939 Albany, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan elokuvista "Maratoonari" (1973), "13 päivää, jotka järkyttivät maailmaa" (1974), "Vainottu" (1975) ja "Space Cowboys" (2000). Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Knots Landing" (1979–1993), "24" ja "West Wing" (1999–2006). Devane on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Persona non grata

Persona non grata (latinaa, monikko "personae non gratae") tarkoittaa sananmukaisesti ei-toivottua henkilöä. Persona non gratan vastakohta on persona grata.
Termin käyttöä ja historiaa.
Diplomatiassa "persona non grataa" käytetään muun muassa diplomaattisten karkotusten yhteydessä. Diplomaattisia suhteita koskevan Wienin yleissopimuksen 9. artiklan mukaan vastaanottajavaltio voi "milloin tahansa ja tarvitsematta perustella päätöstään ilmoittaa lähettäjävaltiolle, että edustuston päällikkö tai sen diplomaattisen henkilökunnan jäsen on "persona non grata" tai että edustuston henkilökunnan jotakin muuta jäsentä ei voida hyväksyä. Lähettäjävaltion on tällaisessa tapauksessa joko kutsuttava asianomainen henkilö kotiin tai vapautettava hänet tehtävistään edustustossa."
Luomupiiri

Luomupiiri eli ruokapiiri tai luomuruokapiiri on yhteisö eli ryhmä ihmisiä, joka tilaa luomutuotteita tai muutoin eettisiä (lähellä, paikallisesti ja pienimuotoisesti tuotettuja tai Reilun kaupan) tuotteita suoraan maanviljelijöiltä tai jalostajilta välttäen ylimääräisiä välikäsiä. Luomupiiri ei ole kuitenkaan ainoastaan ruokapiiri, vaan se voi välittää esimerkiksi pesuaineita ja muita kemikaaleja, vaatteita ja muita tarvikkeita. Lisäksi luomupiiri järjestää monenlaista yhteistoimintaa.
Luomupiirien toiminta.
Luomupiirit toimivat yleensä vapaaehtoisvoimin. Osa luomupiireistä saa pientä toiminta-avustusta esimerkiksi kuntien järjestöavustuksista, ylioppilaskunnalta tai yliopiston ravintolalta. Suurimmassa osasta piireistä kerätään kuitenkin pientä tilaus- tai jäsenmaksua kulujen kattamiseen. Vapaaehtoisille sen sijaan työstä ei pääsääntöisesti makseta korvausta. Yhdessä ammattikorkeakoulun yhteydessä toimivassa luomupiirissä ryhmän vetäjät tai aktiivit saavat opintopisteitä, jos kirjoittavat työstään raportin. Toisinaan toiminnasta saattaa saada pienen tuotelahjan tuottajalta.
Aktiivisia luomupiirejä Suomessa on tällä hetkellä noin parisenkymmentä. Tarkkaa lukua piireistä ja niiden jäsenmääristä on hankala saada, koska kaikki luomupiirit eivät ole julkisia eivätkä esimerkiksi löydy internetistä. Lisäksi luomupiirien toiminta on usein yhdestä tai muutamasta vetäjästä kiinni ja niiden toiminta lakkaa, kun edellinen vetäjä lopettaa eikä uutta löydy tilalle. Toisaalta taas uusia luomupiirejä syntyy jatkuvasti.
Karkeasti ottaen luomupiirejä on kahdenlaisia: korkeakoulujen suurempia 100–250 jäsenen ruokapiirejä ja jonkin tuttava- tai asumispiirin ympärille syntyneitä 20–40 jäsenen luomupiirejä. Tyypillisesti luomupiirin kautta tilaava henkilö on nainen. Korkeakoulujen luomupiireissä asiakkaat ovat useimmiten 20–25-vuotiaita. Pienemmissä luomupiireissä asiakkaat ovat yleensä hieman vanhempia.
Luomupiirit välittävät useimmiten paikallisten viljelijöiden tuottamia ja jalostamia elintarvikkeita, kuten perunaa sekä erilaisia juureksia, vihanneksia, jauhoja ja ryynejä. Ulkomaisia luomutuotteita tai Reilun kaupan tuotteita tilataan tukuista. 
Luomutuotteiden välittämisen ohella luomupiirit voivat järjestää opintopiirejä ja kursseja, retkiä tiloille ja osallistumista ruoantuotantoon esimerkiksi sadonkorjuun aikana, luomuruoka- ja -viini-iltoja sekä erilaisia tempauksia kuten ekologisia piknikkejä. 
Luomupiirit Suomessa.
Nämä luomupiirit löytyvät netistä, mutta kaikilla luomupiireillä ei ole omia kotisivuja.
Aistinelin

Aistinelin eli aistin () on ulkomaailmasta ärsykkeitä vastaan ottava elin. Aistinelimet aistivat erilaisia tuntemuksia; ihmisellä aistinelimiä ovat kieli, nenä, korvat, silmät ja iho. Näillä elimillä on toki muitakin toimintoja.
Aistinelimissä on aistinreseptoreja, jotka ovat herkkiä biologisia antureita.
Kieli toimii makuaistimena, jonka tehtävänä on aistia erilaisia makuja. Tämä aisti auttaa eliötä välttämään myrkyllistä tai pilaantunutta ravintoa. Nenä toimii hajuaistimena, eli se tunnistaa erilaiset hajut. Korvien tehtävänä on kuulla ääniä ja ihmisellä korva sisältää myös tasapainoaistin aistielimet. Silmät havaitsevat valoa, jonka aivot tulkitsevat kuvaksi, tätä kutsutaan näköaistimukseksi. Iho tuntee kylmän, kuuman, märän ja kivun. Iho tuntee kipua, jos kehoon tulee haavoja tai muita vammoja.
Carla Sacramento

Carla Cristina Paquete Sacramento (s. 10. joulukuuta 1971) on entinen portugalilainen keskimatkojen juoksija. Hän voitti maailmanmestaruuden 1 500 metrin juoksussa vuonna 1997.
Carla Sacramento aloitti aikuisten arvokisauransa Barcelonan 1992 olympialaisissa, joissa hän karsiutui välierissä sekä 800:n että 1 500 metrin juoksussa. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän sijoittui 1 500 metrin juoksun loppukilpailussa 11:nneksi ajalla 4.09,15. Vuonna 1994 hän saavutti sisäratojen EM-pronssia Pariisin hallikisojen 800 metrillä. Saman vuoden ulkoratojen EM-kilpailuissa Helsingissä hän oli kuudes sekä 800:lla että 1 500 metrillä (ajat 2.00,01 ja 4.20,62), mutta tämän jälkeen hän keskittyi näistä kahdesta pidemmälle matkalle.
Uransa ainoan sisäratojen MM-mitalin Sacramento sai Barcelonassa 1995 sijoittumalla 1 500 metrillä hopealle. Samana vuonna Göteborgissa ulkoratojen MM-kilpailuissa hän saavutti 1 500 metrillä pronssia ajalla 4.03,79. Vuonna 1996 hän voitti Tukholmassa sisäratojen Euroopan mestaruuden ajalla 4.08,95. Atlantan 1996 olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi ajalla 4.03,91. Uransa suurimman voiton hän saavutti Ateenan MM-kilpailuissa 1997 voittaessaan kultaa ajalla 4.04,24. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän hävisi vain olympiavoittaja Svetlana Masterkovalle ja sai hopeaa ajalla 4.12,62.
Sacramento jatkoi arvokisauraansa vuoteen 2004 saakka. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi ajalla 4.01,29. Sydneyn 2000 olympialaisissa sijoitus oli kymmenes ja loppuaika 4.11,15. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän oli neljäs ajalla 4.03,96. Wienissä sisäratojen EM-kilpailuissa 2002 hän sai hopeaa tavallista pidemmällä matkalla eli 3 000 metrillä. Kesällä Münchenin EM-kilpailuissa hän oli 1 500 metrillä kahdestoista ajalla 4.17,01. Pariisin MM-kilpailuissa 2003 ja Ateenan olympialaisissa 2004 hänen urakkansa päättyi välieriin.
Mark Ravenhill

Mark Ravenhill (s. 7. kesäkuuta 1966) on brittiläinen näytelmäkirjailija. Hän opiskeli englantia ja draamaa Bristolin yliopistossa. Hänen ensimmäinen täysimittainen näytelmänsä oli "Shopping and Fucking", joka sai kantaesityksensä Lontoossa vuonna 1996.
Ravenhillillä on epilepsia ja hänet todettiin HIV-positiiviseksi vuonna 1990. Hän on avoimesti homoseksuaali.
Mikrotomi

Mikrotomi on mm. kudosten laboratoriotutkimusten valmistelussa käytettävä mekaaninen leikkauslaite, jolla valmistetaan mikroskoopilla tarkasteltaviksi soveltuvia ohuita leikkeitä kudosnäytteistä. Mikrotomin kehitti C. M. Topping 1840-luvulla ja sitä parantelivat 1800-luvun jälkipuoliskolla H. Welcker ja Wilhelm His.
Nykyaikaisen mikrotomin terä on joko pyörivä tai liukuva. Tarkoituksen mukaan voidaan valita teräksinen, lasinen tai timanttiterä. Terästeriä käytetään eläinkudosten leikkaamiseen, lasista veitsiterää käytetään elektronimikroskooppia varten tarkoitettujen näytteiden valmistamiseen. Karkeampaa timanttiterää käytetään koviin materiaaleihin kuten luuhun ja hampaaseen ja jalokivilaatuista timanttiterää elektronimikroskoopin näytteisiin.
Ezzedine Chakroun

Ezzedine Chakroun (s. 13. kesäkuuta 1948 Sfax, Tunisia) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on Tunisian jalkapallomaajoukkueen kautta aikain neljänneksi paras maalintekijä.
Ura.
Chakroun aloitti uransa kotikaupungissaan CS Sfaxienissa joukkueessa, josta hän siirtyi ensimmäisen kauden jälkeen toiseen paikalliseen seuraan Sfax Railways Sportsiin vuonna 1967. Siirto kannatti sillä Chakroun juhli ensimmäisellä kaudellaan Tunisian liigamestaruutta onnistuen maalinteossa 9 kertaa 22 ottelussa. Sittemmin Chakrounin maalimäärät vaihtelivat selkeästi, kuten kausina 1970–1971 ja 1971–1972, jollain hän teki molemmilla kausilla 4 maalia. Sittemmin Chakroun voitti maalikuninkuuden kaudella 1972–1973 tehtyään 26 ottelussa 23 maalia. Hän pelasi Tunisian pääsarjassa aina vuoteen 1978 asti, jonka jälkeen Chakroun siirtyi Saudi-Arabiaan muutamaksi vuodeksi. Palattuaan takaisin Tunisiaan maaliskuussa 1981 Sfax Railways Sportsin riveihin, hän loukkaantui 27. toukokuuta 1981 Club Africainin vastaan pelatussa ottelussa, joka myös päätti hänen uransa.
Maajoukkue.
Tunisian maajoukkueessa Chakroun pelasi ensi kerran vuonna 1967 Algeriaa vastaan. Hänen parhaat vuotensa olivat 1971–1973 välisenä aikana, jolloin Chakroun teki 14 maalia 23 ottelussa. Yhteensä hän teki 19 maalia 40 ottelussa. Maalimäärä oli myös Tunisian maajoukkueen uusi ennätys, jonka Chakroun teki vuonna 1973. Ennätys kesti aina vuoteen 2001 asti, jolloin Adel Sellimi rikkoi sen tekemällä 20 maalia.
Kim Batten

Kim Batten (s. 29. maaliskuuta 1969) on yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija ja olympiamitalisti. Hän voitti lajinsa maailmanmestaruuden vuonna 1995 parantaen samalla maailmanennätystä. Elokuuhun 2019 mennessä vain Dalilah Muhammad, Julija Petšonkina, Melaine Walker ja Lashinda Demus ovat juosseet matkan häntä nopeammin.
Kim Batten sijoittui Tokion MM-kilpailuissa 1991 viidenneksi 400 metrin aitajuoksussa ajalla 53,98 s. Kolmesta yhdysvaltalaisesta hän oli heikoin, sillä Janeene Vickers sijoittui kolmanneksi ja Sandra Farmer-Patrick neljänneksi. Barcelonan 1992 olympialaisiin hän ei päässyt mukaan. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän sijoittui neljänneksi ajalla 53,84 s ja jäi 0,36 sekunnin erolla mitalisijojen ulkopuolelle.
Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 Batten voitti kultaa uudella maailmanennätyksellä 52,61 s. Hän joutui lopussa tiukoille, sillä kovasti kirinyt maannainen Tonja Buford hävisi vain yhdellä sadasosasekunnilla. Atlantan 1996 olympialaisissa Batten saavutti hopeaa ajalla 53,08 s. Jamaikan Deon Hemmings oli häntä 0,26 sekuntia nopeampi.
Ateenan MM-kilpailuissa 1997 Batten saavutti pronssia ajalla 53,52 s. Hän juoksi myös 4 × 400 metrin viestissä, jossa Yhdysvallat sai hopeaa loppuajalla 3.21,03. Viimeisen kerran Batten kilpaili arvokisoissa Sydneyn 2000 olympialaisissa, joissa hän karsiutui välierissä ajalla 55,73 s.
Helsingin Pallo-Toverit

Helsingin Pallo-Toverit (PT) on helsinkiläinen urheiluseura. Se tuli kaikkein tunnetuimmaksi pesäpallotoiminnastaan. Lisäksi Pallo-Toverit pelasivat myös hiukan pesäpallon kaltaista softballia. Pallo-Toverit olivat aikoinaan pesäpallon huippujoukkue voittaen yhden miesten Suomen mestaruuden ja yhteensä 7 SM-mitalia. 
Helsingin Pallo-Toverit pelasi miesten mestaruussarjassa yhteensä 32 kauden ajan vuosina 1923–1944, 1948–1952 ja 1955–1962 sekä naisten pääsarjassa 17 kauden ajan vuosina 1955–1973. Pallo-Toverien naiset ovat voittaneet 12 Suomen mestaruutta. Vuoden 1955 jälkeen pelatussa sarjamuotoisessa kilpailussa Pallo-Toverit on juhlinut lisäksi viisi kertaa SM-hopeaa ja kerran pronssia.
Saavutukset.
Miehet
Naiset
Palkinnot ja huomionosoitukset.
Palkitut.
Etenijäkuningatar:
Lyöjäkuningatar:
Vuoden lukkari:
Vuoden pesäpalloilija:
Junko Asari

Junko Asari (s. 22. syyskuuta 1969) on entinen japanilainen kestävyysjuoksija.
Asari voitti maratonjuoksun maailmanmestaruuden Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993. Hänen loppuaikansa oli 2.30.03. Atlantan 1996 olympialaisissa hän sijoittui 17:nneksi ajalla 2.34.31. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän oli 16:s ajalla 2.31.39. Sevillassa Japanin joukkue voitti maratonin maailmancupin mutta Asarin aikaa ei laskettu mukaan tuloksiin, koska hän ei ollut kolmen parhaan japanilaisen joukossa.
Maratonennätyksensä 2.26.10 Asari juoksi Osakan maratonilla 1994.
Hiromi Suzuki

Hiromi Suzuki (s. 6. joulukuuta 1968) on entinen japanilainen kestävyysjuoksija. Hän voitti maratonin maailmanmestaruuden vuonna 1997.
Suzuki oli 1990-luvun alkupuolella maansa paras 10 000 metrin juoksija. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän karsiutui vielä alkuerissä mutta Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän sijoittui loppukilpailussa kahdeksanneksi ajalla 31.54,01 ja Atlantan 1996 olympialaisissa 16:nneksi ajalla 32.43,39.
Ateenan MM-kilpailuissa 1997 Suzuki voitti maratonilla kultaa ajalla 2.29.48. Japanin joukkue voitti myös samalla juostun maratonin maailmancupin, johon laskettiin kunkin maan kolmen parhaan juoksijan aika.
Maratonennätyksensä 2.26.27 Suzuki juoksi Osakassa vuonna 1996.
James Fox

James Fox (alk. William Fox) (s. 19. toukokuuta 1939 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan elokuvista "Palvelija" (1963), "Nuo mainiot miehet lentävissä koneissaan" (1964) ja "Matka Intiaan" (1984).
James Fox aloitti elokuvauransa jo 11-vuotiaana lapsinäyttelijänä nimellä William Fox. Hänen ensimmäinen pääroolinsa oli Ealing-komediassa "The Magnet" (1950). 
Mick Jaggerin kanssa tehdyn psykedeelisen rikoselokuvan "Performance" (1970) kuvausten jälkeen James Fox hakeutui psykiatriseen hoitoon, tuli uskoon ja oli poissa elokuvien teosta yli kymmenen vuotta. Syiksi on kerrottu kuvauksissa käytetty DMT-huume ja vuonna 1971 sattunut Foxin isän kuolema, mutta Fox on myöhemmin sanonut olleensa ylirasittunut jo ennen "Performancen" kuvauksia ja tauon tehneen hänelle hyvää.
Fox on naimisissa Mary Elisabeth Piperin kanssa. Heillä on viisi lasta, joista yksi on näyttelijä-poliitikko Laurence Fox.
James Foxin veli Edward Fox on myös näyttelijä.
Ljudmila Galkina

Ljudmila Galkina (s. 20. tammikuuta 1972) on entinen venäläinen pituushyppääjä. Hän voitti maailmanmestaruuden hallissa vuonna 1995 ja ulkoradoilla vuonna 1997.
Ljudmila Galkina sijoittui Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 pituushypyssä parhaana venäläisenä viidenneksi tuloksella 674 cm. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän hyppäsi karsinnassa tuloksen 626 cm eikä selviytynyt loppukilpailuun. Barcelonan sisäratojen MM-kilpailuissa 1995 hän voitti kultaa tuloksella 695 cm. Saman vuoden kesällä Göteborgin MM-kilpailuissa hän jäi karsinnassa tulokseen 649 cm ja karsiutui jälleen.
Ateenan MM-kilpailuissa 1997 Galkina voitti kultaa uransa pisimmällä tilastokelpoisella hypyllä 705 cm. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän sai pronssia myötätuulituloksella 706 cm. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 682 cm. Hän hävisi vain yhden senttimetrin 2000-luvulla dopingin käytöstä tuomitulle Marion Jonesille.
Sydneyn 2000 olympialaisissa Galkina sijoittui pituushypyssä yhdeksänneksi tuloksella 656 cm. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän oli kahdeksas tuloksella 670 cm. Wienissä sisäratojen EM-kilpailuissa 2002 hän sai pronssia tuloksella 668 cm. Pariisin MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui vielä kymmenenneksi tuloksella 645 cm.
Galkinan ulkoratojen ennätys pituushypyssä on 705 cm vuodelta 1997. Sisäradoilla hän hyppäsi 700 cm vuonna 2001.
Abdol Hossein Sardari

Abdol Hossein Sardari, (noin. 1895–1981) oli azerbaijan- iranilainen valtiomies ja diplomaatti, joka pelasti juutalaisia toisen maailmansodan holokaustin aikana. Hänet tunnettiin ”Iranin Schindlerinä”. Holokaustin muistosäätiö Yad Vashem on nimennyt hänet Vanhurskaaksi kansakuntien joukossa.
Sardari oli Iranin konsulaatti Pariisissa vuonna 1941. Pariisissa oli tuolloin suurehko persianjuutalainen yhteisö. Keväällä 1940 Adolf Hitlerin johtaman natsi-Saksan joukot miehittivät kaupungin. Iranin ja Saksan välillä oli sopimus, jonka mukaan Saksa takaa iranilaisten turvallisuuden. Sardari sai näin taattua turvapaikan Ranskassa niille persianjuutalaisille, jotka olivat asuneet siellä sitten Persian valtakunnan ajan. Sardari kamppaili natsivirkamiesten kanssa siitä kuuluuko persianjuutalaisten suojeleminen sopimukseen vai ei, kunnes lopulta asiassa päästiin yksimielisyyteen. Persianjuutalaiset evakuoitiin takaisin Iraniin.
Sardari meni kuitenkin vielä pidemmälle. Hän ymmärsi natsien vainojen vakavuuden ja antoi Iranin passeja 500 kappaletta tuhansille ei-persialaiselle juutalaisille, jotka pelastuivat.
Sardari ei toiminut Iranin hallituksen toimeksiannosta tai uskontonsa nimissä, vaan oma-aloitteisesti vaikka oli itse muslimi.
Abdol Hossein Sardaria kunnioitetaan monissa juutalaisjärjestöissä, kuten esimerkiksi Simon Wiesenthal keskuksessa. Huhtikuussa 1978 Sardari sai virallisen tunnustuksen Israelin valtiolta ja sai nimensä Yad Vashemin holokaustimuseoon Israelissa.
Abdol Hossein Sardari kuoli vuonna 1981 Nottinghamissa.
Markku Tähtinen

Markku Tähtinen (s. 10. huhtikuuta 1978 Pori) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Tähtinen on edustanut urallaan Porin Ässiä, Rauman Lukkoa, Skellefteå AIK:ta, České Budějovicea, Jokereita, Pelicansia, EfB Ishockeya, Alleghe Hockeya, Kaufbeurenia, Arystan Temirtauta, Beibarys Atyrauta, Cardiff Devilsiä ja Milton Keynes Lightningia.
Tähtinen pelasi ensimmäiset pelinsä SM-liigassa kaudella 1998–1999, jolloin pääsi pelaamaan 22 ottelussa tehoin 1+2=3, ja kärsi 6 rangaistusminuuttia. Pisteiden valossa Tähtisen paras kausi oli Lukon riveissä kaudella 2003–2004, jolloin hän teki 53 ottelussa tehot 8+32=40 istuen 30 jäähyminuuttia.
Tähtinen oli ainakin liigauransa aikana varsin taitava mailankäsittelijä ja älykäs pelinrakentaja. Hänen parhaana ominaisuutenaan mainittiin erinomainen syöttötaito. Toisaalta Tähtinen ei koskaan viihtynyt fyysisessä pelissä. Tähtinen sai myös paljon jäähyjä ns. kahvakiekon pelaamisesta.
Will Mellor

Will Mellor (s. 3. huhtikuuta 1976 Bredbury, Stockport, Suur-Manchester, Englanti) on englantilainen näyttelijä ja muusikko.
Elämäkerta.
Mellor syntyi Bredburyssa Stockportin alueella Suur-Manchesterissa, jossa hän myös vietti lapsuutensa neljän vanhemman sisarensa kanssa. Näyttelemisen pariin Mellor päätyi vuonna 1990 näyteltyään Ben Rowlingsonia televisiosarjassa "Children's Ward".
Mellor meni naimisiin Michelle McSweenin kanssa elokuussa 2007. Heillä on kaksi lasta, vuonna 2005 syntynyt poika ja vuonna 2008 syntynyt tytär.
Hanne Haugland

Hanne Haugland (s. 14. joulukuuta 1967) on entinen norjalainen korkeushyppääjä. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1997.
Hanne Haugland aloitti arvokisauransa Rooman MM-kilpailuissa 1987, jolloin hän ei vielä selviytynyt korkeushypyn karsinnasta jatkoon. Hän saavutti sisäratojen EM-hopeaa Haagissa 1989 tuloksella 196 cm. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 189 cm. Vielä neljänneksi sijoittunut sai saman tuloksen, mutta Hauglandin sijoitusta heikensi 189 senttimetrin korkeudella olleen riman pudotus ensimmäisellä yrityksellä. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 188 cm. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän oli viides samalla tuloksella pronssimitalistin kanssa (193 cm). Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 196 cm ja Atlantan 1996 olympialaisissa kahdeksanneksi ylitettyään jälleen 196 senttimetriä.
Sisäratojen MM-kilpailuissa Pariisissa 1997 Haugland saavutti pronssia tuloksella 200 cm. Kesällä Ateenan MM-kilpailuissa hän voitti kultaa tuloksella 199 cm. Hän ei kolmella ensimmäisellä yrityksellään ylittänyt tuolla korkeudella ollutta rimaa, mutta kun siihen eivät pystyneet myöskään Inha Babakova ja Olga Kaliturina, jotka Hauglandin tavoin olivat ylittäneet aiemmat korkeudet ensimmäisellään, jatkettiin kilpailua voitosta kolmen naisen kesken käydyllä uusinnalla. Uusinnassa Haugland ylitti ainoana 199 cm ja vei voiton.
Sevillan MM-kilpailuissa 1999 Haugland sijoittui kymmenenneksi tuloksella 193 cm. Arvokisauransa hän päätti Sydneyn 2000 olympialaisiin, joissa hän jäi karsintaan tuloksella 189 cm. Hänen ennätyksensä on 201 cm vuodelta 1997.
Hanne Hauglandin isä Terje Haugland oli aikanaan Norjan parhaita pituushyppääjiä. Hänen isoisänsä Eugen Haugland sijoittui kolmiloikassa neljänneksi Oslon EM-kilpailuissa 1946. Hänen aviomiehensä Håkon Särnblom oli korkeushypyn moninkertainen arvokisaedustaja.
Niko Palonen

Niko Palonen (s. 30. tammikuuta 1989 Pori) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän pelasi viimeksi Suomi-sarjassa Karhu HT:ssa kaudella 2016–2017.. Peliuransa päätettyään hän on toiminut Karhu HT:n pelaajakoordinaattorina ja urheilujohtajana.
Palonen pelasi SM-liigassa pelaavan Ässien riveissä kaksi ottelua kaudella 2011–2012, kunnes siirtyi lainalle Mestikseen, lokakuussa 2011 Jukureihin ja saman vuoden marraskuussa Hokkiin.
Palonen on pelannut urallaan aikaisemmin Ässien junioreissa pisteitä takoen, kunnes siirtyi edustusjoukkueen miehistöön. Pisteiden takomisen ohella Palonen harrasti myös mielellään taklauspeliä, sillä Palonen tunnetaan äärettömän kovasta taklauspelistään. Hän pelaa tilanteet loppuun asti.
Parhaan pisteellisen kautensa Palonen pelasi Ässien junioreissa kaudella 2007–2008, jolloin hän teki 34 ottelussa tehot 11+11=22 ja istui 70 jäähyminuuttia. Kaudella Palonen pelasi SM-liigassa 27 ottelua ja Mestiksessä viisi ottelua Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Kaudella Palonen pelasi SM-liigassa kuusi ottelua ja pelasi loppukauden lainalla Mestis-seura KooKoossa. Syyskuussa 2010 Palonen siirtyi Vaasan Sportiin. Mestis-kauden aikana hän pelasi Sportissa neljä ottelua ja Kajaanin Hokissa 22 ottelua. Palonen palasi takaisin Ässien liigajoukkueeseen, jossa pelasi 14 ottelua. Kauden aikana hän pelasi lainalla myös Mestiksen Jukureissa ja Hokkissa yhteensä 24 ottelua.
Kaudelle 2012-2013 Palonen siirtyi pelaamaan Ukrainaan Bilyy Bars Bila Tserkva -joukkueeseen. 22 pelaamassaan ottelussa Palonen teki kahdeksan maalia ja 11 tehopistettä ja keräsi 41 jäähyminuuttia. Ukrainan kauden jälkeen Palonen palasi Turkuun pelaamaan Mestiksen TuTossa. Tämän jälkeen hän siirtyi vielä kolmeksi kaudeksi pelaamaan porilaiseen Karhu HT:n alasarja joukkueeseen.
Boris Lisanevitš

Boris Nikolajevitš Lisanevitš (; 4. lokakuuta 1905 Odessa – 20. lokakuuta 1985 Kathmandu, Nepal) oli venäläinen emigrantti-balettitanssija, ja hän toimi ravintoloitsijana ja hotellinomistajana Nepalissa. Lisanevitš edisti Nepalissa maan turismia hallituksen neuvonantajana ja perusti maahan ensimmäinen hotellin, nimeltään "The Royal Hotel" sekä "Yak &amp; Yeti" -hotelli-ravintolan.
Varhainen elämä ja balettiura.
Lisanevitš syntyi Odessassa nuorimpana kolmesta lapsesta. Hänen isoisoisänsä on Grigori Ivanovitš Lisanevitš, joka otti osaa Borodinon taisteluihin. Tämän muotokuva on Talvipalatsin sotilasgalleriassa.
Yhdeksänvuotiaana Boris meni Odessan kadettikouluun. Vuonna 1924 hän muutti Ranskaan. Monte Carlossa hän meni naimisiin balettitanssija Kira Štšerbachevan kanssa. Kiran kautta hän liittyi Sergei Djagilevin johtamaan Ballets russesiin, jossa hän oli vuoteen 1929. Tämän jälkeen Lisanevitš esiintyi muun muassa Etelä-Amerikassa, Lontoossa ja Milanossa.
Lisanevitšin työviisumi Isossa-Britanniassa umpeutui ja vain Kansainliiton pakolaispassilla elävä tanssija sai työtä Bombaysta 1930-luvulla ja matkusti muun muassa Ceylonissa, Indokiinassa, Malaijissa ja Shanghaissa, ja lopulta asettui asumaan Kalkuttaan, jonne hän perusti "Klubi 300" -nimisen yökerhon.
Klubi avattiin vuonna 1936, ja Lisanevitš työskenteli siellä vuoteen 1946, kunnes muutti New York Cityyn, josta muutti myöhemmin takaisin Intiaan. Hän tapasi New Yorkissa maanpaossa asuvan venäläisen ruhtinaan Emmanuel Golitsynin. Nepalin tuleva kuningas Tribhuvan kävi Klubi 300:ssa vuonna 1944 ollessaan hoitamassa terveyttä Intiassa. Lisanevitšista ja kuninkaasta tuli ystäviä. Myöhemmin Lisanevitš järjesti salaisen tapaamisen kuningas Tribhuvan ja Intian pääministerin Jawaharlal Nehrun välillä, joka tuki kuninkaan valtaantuloa maassa. Vuonna 1949 Lisanevitš meni naimisiin tanskalaisen naisen kanssa, jonka hän tapasi Bombayssa, ja pari vihittiin Kööpenhaminassa. Vuonna 1951 kuningas Tribhuvan syrjäytti vallassa olevan Rana-suvun ja kutsui samalla Lisanevitšin Nepaliin turismin kehittäjäksi sekä hallituksen neuvonantajaksi. Neuvostoliiton Kathmandun-suurlähetystö tiedusteli, voiko Lisanevitš järjestää tapaamisen kuninkaan ja Valentina Tereskovan välille; muutenkin suurlähetystö kysyi usein neuvoja Lisanevitšilta.
Nepalissa.
Nepalista oli tuolloin vaikeata saada viisumeja, joten niiden hankkiminen 20 hengelle oli tehtävä Kalkutasta. He tulivat ensimmäisen kerran vuonna 1955 Nepaliin. Lisanevitš yritti suostutella kuningas Mahendraa, jotta tämä myöntäisi 15 päivän viisumit seuralle.
Lisanevitš avasi ensimmäisen "The Royal" -nimisen hotellin vanhaan Rama-suvun palatsiin, jonne avattiin kuuluisa Yak &amp; Yeti -ravintola, ja siitä tuli myöhemmin oma yritys nimeltään "Yak &amp; Yeti" -hotelli.
Lisanevitš on haudattu Ison-Britannian suurlähetystön pihalle Kathmanduun.
Annarita Sidoti

Annarita Sidoti (25. heinäkuuta 1969 Gioiosa Marea, Sisilia – 21. toukokuuta 2015 Gioiosa Marea) oli italialainen kilpakävelijä. Hän voitti urallaan yhden maailmanmestaruuden ja kaksi Euroopan mestaruutta.
Pienikokoinen Sidoti aloitti arvokisauransa vuonna 1990. Hän sai 3 000 metrin kävelyssä pronssia sisäratojen EM-kilpailuissa Glasgow'ssa. Kesällä Splitin EM-kilpailuissa hän voitti 21-vuotiaana 10 kilometrin kävelyssä kultaa loppuajalla 44.00. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän sijoittui yhdeksänneksi ajalla 44.18. Barcelonan 1992 olympialaisissa sijoitus oli seitsemäs ja loppuaika 45.23. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän päätyi yhdeksänneksi ajalla 44.13.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Pariisissa 1994 Sidoti voitti 3 000 metrillä mestaruuden. Kesällä Helsingin EM-kilpailuissa hän taisteli jälleen voitosta mutta hävisi ajallaan 42.43 emäntämaan Sari Essayahille kuusi sekuntia. Jelena Nikolajevan hän jätti samalla ajalla pronssille. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän sijoittui 13:nneksi ajalla 44.06. Atlantan 1996 olympialaisissa loppuaika oli 43.57 ja sijoitus yhdestoista.
Ateenan MM-kilpailuihin 1997 Sidoti pääsi varanaisena mutta voitti kultaa 10 kilometrillä, joka aiemmista kisoista poiketen kilpailtiin ratakävelynä. Sidotin loppuaika oli 42.55,49. Hän oli 150-senttisenä kisojen lyhin kultamitalisti. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän voitti uransa toisen Euroopan mestaruuden loppuajalla 42.49. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 kilpailumatka oli tuplaantunut 20 kilometriksi ja Sidotin taival päättyi keskeytykseen. Myös Sydneyn 2000 olympialaisissa hän keskeytti. Hänen viimeiset arvokisasijoituksensa olivat kahdeksannet sijat sekä Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 (loppuaika 1.31.40) että Münchenin EM-kilpailuissa 2002 (loppuaika 1.31.19).
Sidotilta löydettiin syöpäkasvain rinnasta hänen ollessaan raskaana vuonna 2009. Vuonna 2013 hän kertoi haastattelussa syövän voittaneen hänet. Kolmen lapsen äiti Sidoti kuoli Gioiosa Mareassa 45-vuotiaana syövän levittyä lopulta maksaan ja aivoihin. Hän oli vajonnut koomaan edellisenä päivänä.
Irina Stankina

Irina Stankina, (s. 25. maaliskuuta 1977) on entinen venäläinen kilpakävelijä. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1995.
Irina Stankina voitti 5 kilometrin kävelyssä nuorten maailmanmestaruuden vuosina 1994 ja 1996. Ensimmäisen esiintymisensä aikuisten arvokisoissa hän teki Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 ja voitti heti kultaa. Hänen loppuaikansa 10 kilometrin kilpailussa oli 42.13 ja hän voitti Italian Elisabetta Perronen kolmella sekä maannaisensa Jelena Nikolajevan ja Suomen Sari Essayahin seitsemällä sekunnilla. Hänellä oli tuolloin ikää 18 vuotta ja 135 päivää, joten hänestä tuli MM-kilpailujen kaikkien aikojen nuorin kultamitalisti.
Atlantan olympialaisissa 1996 ja Ateenan MM-kilpailuissa 1997 Stankinan taival päättyi hylkäykseen. Vuonna 1997 hän voitti maailmancupin 10 kilometrin kilpailun ajalla 41.52. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 kilpailumatkana oli 20 kilometriä ja Stankina sijoittui 17:nneksi ajalla 1.35.42. Sydneyn 2000 olympialaisissa hän keskeytti.
Loviisan Tor

Loviisan Tor on loviisalainen urheiluseura. Sen lajeja ovat nykyisin salibandy, hiihto ja yleisurheilu. Seuran miesten salibandyn edustusjoukkue pelasi kaudella 2009–2010 Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla I-divisioonassa ja nousi kauden 2009-2010 päätteeksi Salibandyliigaan. Lisäksi Tor on pelannut 1920-luvulla neljä kautta miesten pesäpallon pääsarjaa. Kaudella 2017-18 Tor pelaa miesten I-divisioonassa.
Historia.
Loviisan Tor on perustettu vuonna 1909. Seura rekisteröitiin sen varsinaisella nimellä Gymnastik- och Idrottsföreningen Tor r.f, mutta yhdistyksen nimi on nykyisin vain Loviisan Tor r.f.
Vuonna 1923 Tor osallistui toista kertaa järjestettyyn miesten pesäpallon SM-kilpailuun seitsemän muun joukkueen kanssa. Joukkue pelasi ensimmäisen ja kauden ainoan ottelunsa 12. elokuuta Lahden Suojeluskunnan vieraana häviten 4–0. Samalla Tor putosi cup-muotoisena pelatusta kilpailusta ensimmäisellä kierroksella puolivälierävaihessa. Torin joukkueessa ensimmäisellä kaudella pelasivat S.Lindholm, B.Kiljander, G.Berger, L.Bruce, F.Fransas, E.Petrell, G.Österman, H.Tallqvist, J.Pelin ja varamiehenä V.Johansson. Seuraavan kerran Tor osallistui samaiseen kilpailuun vuonna 1925, jolloin mukana oli kymmenen joukkuetta. Nytkin Torin kausi päättyi heti ensimmäisellä kierroksella Lahden Suojeluskunnan vieraana, mutta tappiolukemat olivat enää 7–6. Kaudella 1926 samaisessa kilpailussa Tor pelasi avusottelun kotonaan 29. elokuuta jälleen Lahden Suojeluskuntaa vastaan. Tor voitti ottelun lukemin 8–6 ja eteni SM-kilpailussa kuuden parhaan joukkoon. Toisella kierroksella Tampereen Pyrintö oli kuitenkin parempi lukemin 6–3, joten Torin haavaat SM-mitalista kaatuivat. Kaudella 1927 mukana oli 14 joukkuetta. Tor pelasi ottelunsa Loviisassa Haminan Suojeluskuntaa vastaan. Hamina voitti lukemin 2–12, joten Torin taival loppui tuohon. Samalla se oli viimeinen kausi, jonka tor on pelannut pesäpallossa Suomen ylimmällä sarjatasolla. Kaudella 1931 Tor osallistui vielä Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolle B-sarjaan. Siinä se kuitenkin putosi heti avuskierroksella Lahden Mailaveikkojen kakkosjoukkueelle, joka voitti kaksi ottelua yhteistuloksella 40–10.
Miesten Salibandyliigassa seura pelasi ensimmäistä kertaa kaudella 2001–2002, jolloin se sijoittui kymmenenneksi. Seuraavalla kaudella sijoitus oli 11. ja edessä oli putomaminen sarjatasoa alemmas. Seuraavan kerran joukkue nousi liigaan kaudeksi 2010–2011. Lisäksi seura on pelannut kymmenen kautta miesten toiseksi korkeimmalla sarjatasolla I-divisioonassa.
Ellina Zvereva

Ellina Aleksandrovna Zvereva (, ; s. 16. marraskuuta 1960) on valkovenäläinen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja.
Zvereva esiintyi arvokilpailuissa ensimmäisen kerran jo Soulin 1988 olympialaisissa Neuvostoliittoa edustaen. Valko-Venäjän edustusasussa hän kilpaili vielä 20 vuotta myöhemmin Pekingin 2008 olympialaisissa. Molemmissa kilpailuissa hän sijoittui kuuden parhaan joukkoon. Hän voitti olympiakultaa Sydneyssä 2000 sekä maailmanmestaruuden Göteborgissa 1995 ja Edmontonissa 2001. Jälkimmäisen mestaruuden hetkellä hänellä oli ikää 40 vuotta ja 268 päivää, ja hänestä tuli MM-kilpailujen historian vanhin maailmanmestari. Edmontonin kultamitalinsa hän tosin sai vasta kisan alun perin voittaneen Natalja Sadovan kärähdettyä dopingtestissä. Zvereva itse oli jäänyt kiinni steroidien käytöstä vuonna 1992.
Sturmhaubitze 42

Sturmhaubitze 42 ("10.5 cm StuH" 42 tai "Sd.Kfz 142/2") oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen rynnäkkötykki, joka rakennettiin Sturmgeschütz III:n rungolle. StuH 42 erosi tavallisesta StuG III:sta aseistukseltaan; 75mm tykin tilalla oli 105mm haupitsi. Vuoden 1942 lokakuun ja 1945 helmikuun välisenä aikana tuotettiin 1212 StuH 42:ta, ja niitä käytettiin vuosina 1943–1945.
Historia.
StuH 42 suunniteltiin StuG III f-mallin pohjalta tukemaan jalkaväkeä ja StuG III vaunuja. Vuonna 1943 StuH vaunuja ryhdyttiin valmistamaan StuG III g-mallin perusteella, jolloin esimerkiksi etupanssarointi vahvistui 50 millimetristä 80:neen ja vaununjohtajan tähystyslaitteistoa paranneltiin. Kaikki StuH-rynnäkkötykit valmisti Alkett.
Koniini

Koniini on myrkyllinen piperidiinialkaloidi, jota esiintyy eräissä kasveissa kuten myrkkykatkossa, myrkkykeisossa ja hukanputkessa. Sillä on kaksi isomeeriä: (S)-(+)-koniini (CAS 458-88-8), mikä on luonnollinen isomeeri ja(R)-(-)-koniini (CAS 5985-99-9). Koniini syntetisoitiin ensi kerran 1886; ensimmäisenä koskaan syntetisoituna alkaloidina. 0,2 gramman annos riittää surmaamaan ihmisen halvaannuttamalla hengityslihakset.
Koniini on vain osittain vesiliukoinen, mutta liukenee täysin alkoholiin ja eetteriin sekä useimpiin orgaanisiin liuottimiin.
Farmakologia.
Koniini halvaannuttaa lihakset sulkemalla nikotiinireseptorin hermo-lihasliitoksessa aiheuttaen nopeasti eteneviä halvausoireita ("en:flaccid paralysis"). Tämä muistuttaa kuraren toimintaa. Halvausoireet ilmenevät puolen tunnin kuluttua ja kuolema voi tulla vasta usean tunnin kuluttua. Koska myrkky ei vaikuta keskushermostoon, henkilö on tajuissaan ja tietoinen kunnes hengityslihasten halvaantuminen aikaansaa hengityksen loppumisen. Lihasten halvaantuminen on etenevää ja alaruumiin lihakset halvaantuvat ensin. Kuoleman aiheuttaa hapenpuute aivoissa ja sydänlihaksessa. Myrkkyä saanut henkilö voidaan pelastaa, jos hengitystä voidaan ylläpitää keinotekoisesti, kunnes myrkky saadaan pois elimistöstä.
Historiassa.
Sokrates kuoli vuonna 399 eaa. koniinimyrkytykseen, kun hänet oli tuomittu kuolemaan nauttimalla myrkkykatkosta tehtyä juomaa.
Rauno Tenovuo

Rauno Runar Axelsson Tenovuo, ent. Tallqvist, (3. kesäkuuta 1917 Oulujoki – 18. lokakuuta 2008 Turku) oli suomalainen eläintieteilijä ja luonnonsuojelija.
Rauno Tenovuo asui nuorena Oulussa ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1936 Oulun lyseosta. Hän kiinnostui luonnosta ja eritoten linnuista jo koulupoikana ja aloitti lintuhavaintojen kirjaamisen 13-vuotiaana. Intohimo lintuihin vei hänet opiskelemaan eläintiedettä. Hänen pro gradu -työnsä käsitteli maalinnuston sopeutumista merellisiin oloihin. Väitöskirjansa hän laati tutkimalla vuosia variksen elämää ulkosaaristossa ("Zur Brutzeiclichen Biologie der Nebelkrähe (Corvus corone cornix L.) im Äusseren Schärenhof Sudwestfinnlands". - Ann. Zool. Soc. "Vanamo" 25.5:1-147.) Tenovuo oli jäsenenä Suomen ensimmäisessä Rariteettikomiteassa vuosina 1975–1978.
Toisessa maailmansodassa Tenovuo palveli ilmatorjunnassa ja rannikkotykistössä.
Tenovuo toimi Turun yliopiston elintarviketieteen apulaisprofessorina vuosina 1965–1980. Professorin arvonimen hän vastaanotti 1982. Tenovuo aloitti ympäristönsuojeluopetuksen Turun yliopistossa vuonna 1974 ja piti viimeiset luentonsa lähes 90-vuotiaana.
Suuren yleisön keskuudessa hänet muistetaan parhaiten ympäristönsuojelua käsittelevistä lehtiartikkeleistaan. Myös hänen muu kirjallinen tuotantonsa oli laajalti tunnettua. Hän oli toimittamassa Suomen linnuston perusteosta "Pohjolan linnut värikuvin". Hän laati useita oppikirjoja ympäristön- ja luonnonsuojelun alalta.
Tenovuolle myönnettiin valtion tiedonjulkistamispalkinto vuonna 1973 kirjasta "Pohjolan linnut värikuvin" ja WWF:n tunnustuspalkinto 1981. Hän oli Turun eläin- ja kasvitieteellisen seuran sekä Suomen luonnonsuojeluliiton kunniajäsen.
Teoksia.
Tenovuo kirjoitti yhteensä yli sata tieteellistä ja muuta julkaisua lintutieteen ja luonnonsuojelun alalta. Niihin kuuluvat myös seuraavat teokset:
SdKfz 234

SdKfz 234 ("Sonderkraftfahrzeug 234") oli saksalainen kahdeksanpyöräinen panssariauto toisessa maailmansodassa. Panssariautot toimivat panssaridivisioonien tiedustelukomppanioissa tulitukitehtävissä, korvaten vanhempia SdKfz 231 -panssariautoja. Panssariautoja tuotettiin alle 500 kappaletta neljänä eri mallina, jotka erosivat toisistaan aseistukseltaan ja tornin rakenteeltaan. SdKfz 234/1:ssä oli pääaseena 20 millimetrin tykki, 234/2:ssä 50 millimetrin tykki, 234/3:ssa 75 mm KwK 51 L/24 -tykki ja SdKfz 234/4:ssä oli Pak 40 -panssarintorjunatykki. Etenkin 50-millisellä tykillä varustettua 234/2-versiota on kutsuttu joissain yhteyksissä nimellä Puma.
Suunnittelu.
SdKfz 234 suunniteltiin korvaamaan SdKfz 231 -panssariauto ja toimimaan edeltäjänsä tavoin panssaridivisioonien tiedustelukomppanioissa kevyempien ajoneuvojen tulitukena. Uuden panssariauton haluttiin olevan paremmin panssaroitu ja aseistettu kuin edeltäjänsä. Vuonna 1940 vaadittiin myös sopivuutta trooppisiin oloihin, mutta tästä vaatimuksesta luovuttiin vuonna 1942 ja lopullinen malli suunniteltiin kestämään itärintaman suuret lämpötilavaihtelut.
Silkinpehmee

Silkinpehmee (käyttänyt myös nimeä SP, oik. Antti Keskinen, 1978 Tampere) on tamperelainen rap-artisti.
Ura.
Silkinpehmee on vaikuttanut Suomen hip hop -kuvioissa jo pitkän aikaa ja hän oli toinen puolikas vuosituhannen vaihteessa vaikuttaneesta Kontrasti-duosta. Silkinpehmee on myöhemmin tehnyt musiikkia muun muassa Seren sekä Leijonamielen kanssa.
SP julkaisi Seren kanssa 28. syyskuuta 2005 albumin "Perusasioiden äärellä".
SP:n ensimmäinen soololevy, "Kalevan poika" julkaistiin vuonna 2007. Syksyllä 2012 julkaistiin "Maailman mahtavin ase" -niminen single SP:n seuraavalta albumilta. SP:n toinen sooloalbumi, "Silkinpehmee" julkaistaan keväällä 2013 Cosmic Playgroundin kautta. Levyllä hän palasi vanhaan taiteilijanimeensä "Silkinpehmee". Albumin toinen single "Beverly Hills" julkaistiin 26. huhtikuuta 2013.
Silkinpehmee muodostaa rap-artisti Kalle Kinoksen kanssa Supreme Team -nimisen yhtyeen. Kokoonpanon ensimmäinen kappale "Passaa tohon käteen" julkaistiin musiikkivideon kera kesällä 2012.
Wilhelm Deppe

Wilhelm Deppe oli saksalainen 1800-luvulla elänyt lintutieteilijä.
Wilhelm Deppe työskenteli Berliinin eläintieteellisessä museossa kirjanpitäjänä. Hänen nuorempi veljensä Ferdinand Deppe (1794–1861) oli tutkimusmatkailija ja luonnontieteilijä.
Wilhelm Deppe kuvaili ja nimesi useita lintulajeja, muun muassa viherelenian ("Elaenia mesoleuca"). Viherelenian auktoriksi mainitaan myös Martin Lichtenstein, joka toimi tuolloin museon johtajana.
Turkanajärven kansallispuistot

Turkanajärven kansallispuistot ovat kolme erillistä luonnonsuojelualuetta Kenian pohjoisosassa Turkanajärvellä. Siihen kuuluu kaksi Turkanajärven saarta sekä Sibiloin kansallispuisto, jonka alueelta on löydetty varhaisten ihmislajien fossiileja. Puistot muodostavat yhdessä 1 614,85 neliökilometrin laajuisen Unescon maailmanperintökohteen, joka perustettiin 1997 ja jota laajennettiin 2001. 
Turkanajärvi on Afrikan neljänneksi suurin järvi. Sen koko valuma-alueen pinta-ala on seitsemän miljoonaa hehtaaria. Järvi on Itä-Afrikan suolaisin järvi ja maailman suurin aavikkojärvi, jota ympäröi kuiva eloton maisema.
Kohde edustaa ainutlaatuisia geomorfologisia piirteitä, joissa on fossiilikerrostumia sedimenttimuodostelmissa, sekä sata tunnistettua arkeologista ja paleontologista kohdetta. Alueella on lukuisia tulivuoria ja kivettyneitä metsiä. Nykyiset ekologiset olosuhteet tarjoavat elinympäristöjä monimuotoisen kasviston ja eläimistön ylläpitämiselle.
Kansallispuistoista yksi, eli Central Islandin kansallispuisto sijaitsee Turkanajärven länsiosan käsittävässä Turkanan piirikunnassa. Kansallispuistoista kaksi eli Sibiloin kansallispuisto ja South Islandin kansallispuisto sijaitsevat Turkanajärven itäosan sisältävässä Marsabitin piirikunnassa. 
Turkanajärven itärannalta, Sibiloin kansallispuistoon sisältyvästä Koobi Forasta, Allia Bayn pohjoispuolella on löydetty kiinnostavia fossiileja, mukaan lukien hominit "Paranthropus boisei" ja "Homo habilis". "Paranthropus boisei" löydettiin 1969. Tämän jälkeen löydetty "Homo habilis" on todiste suhteellisen älykkään hominidin olemassaolosta kaksi miljoonaa vuotta sitten ja heijastaa ilmaston muutosta kosteasta metsäsavannista, jolla nykyiset kivettyneet metsät kasvoivat, nykyiseksi kuumaksi aavikoksi. Ihmisen ja esi-ihmisen fossiileihin kuuluu viiden lajin jäänteitä: "Australopithecus anamensis", "Homo habilis/rudolfensis", "Paranthropus boisei", "Homo erectus" ja "Homo sapiens", jotka kaikki on löydetty samalta alueelta. Nämä löydöt ovat tärkeitä ihmislajin evoluutiohistorian ymmärtämisen kannalta. Yli 200 hominifossiilin lisäksi Koobi Forasta on löydetty satoja eläimien kalloja, joukossa sukupuuttoon kuolleiden krokotiilien, kirahvieläinten ja kilpikonnien fossiileja; löytöalue on ennätyksellinen maailmanlaajuisestikin. Myös kivikautisia työkaluja ja työstämisen jälkiä on säilynyt. Paikalla on pieni löydöistä kertova museo, joka kuuluu osana Kenian kansallismuseoihin.
Saarilla olevat kansallispuistot ovat niilinkrokotiilin, virtahevon, sammakkoeläinten ja useiden käärmelajien lisääntymisalueita. Järvi on tärkeä muuttolintujen pysähdyspaikka.
Vaarallinen tehtävä (televisiosarja)

Vaarallinen tehtävä (Mission: Impossible) on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota kuvattiin vuosina 1966–1973. Sarja on esitetty useita kertoja uusintana, ja sen pohjalta on tehty , joiden pääosassa on Tom Cruise. 
Televisiosarjaa tehtiin kaikkiaan seitsemän tuotantokautta, yhteensä 171 jaksoa. Pääosassa oli toisesta tuotantokaudesta alkaen Peter Graves.
Sarja kertoo Yhdysvaltain hallituksen erikoisjoukosta IMF (Impossible Missions Force; mahdottomien toimeksiantojen joukko), joka lähetetään erikoistehtäviin eri puolille maapalloa.
Sarja sai Golden Globe -palkinnon vuonna 1968, ja sen näyttelijät saivat useita Emmy-palkintoja.
Vuosina 1988–1990 sarjasta tehtiin 2 uutta tuotantokautta, yht. 35 jaksoa, Peter Gravesin jatkaessa pääosassa.
Esa Saarenpää

Esa Saarenpää (17. lokakuuta 1961 Kurikka – 23. huhtikuuta 2009 Kauhajoki) oli suomalainen ralliautoilija, joka voitti rallin Suomen-mestaruuden isossa A-ryhmässä vuonna 1992 ja pienessä A-ryhmässä vuonna 1998. Tunnetuimmin hän ajoi Fordilla, Audilla sekä Volkswagen-autoilla. Ajotyyliltään Saarenpäätä kuvattiin rajuksi esikuvansa Ari Vatasen tapaan.
Maailmanmestaruustasolla Saarenpää hankki urallaan yhteensä kolme pistettä vuosina 1989 ja 1990. Jyväskylän MM-ralliiin Saarenpää osallistui toistakymmentä kertaa, ja hänen paras sijoituksensa oli vuoden 1990 Suomen rallissa saavutettu yhdeksäs sija. EM-sarjaan kuuluneessa Tunturi-rallissa Saarenpää sijoittui parhaimmillaan toiseksi. Saarenpään kartanlukija Lasse Hirvijärvi on arvioinut, että kansainvälisen uran esteeksi muodostui puutteellinen kielitaito.
Saarenpää loukkaantui vaikeasti elokuussa 1991 tutustuessaan Jyväskylän suurajojen reittiin. Nokkakolarin seurauksena hänen jalkansa, kätensa ja lonkka vaurioituivat vaikeasti, ja Saarenpää joutui makaamaan paikallaan kolme kuukautta. Hän kuitenkin toipui onnettomuudesta viidessa kuukaudessa niin, että pystyi palaamaan ralliauton rattiin. 
Siviiliammatiltaan Saarenpää oli autokauppias ja maanviljelijä. Lisäksi hän toimi ajokouluttajana. Saarenpää menehtyi sairauskohtaukseen 47-vuotiaana sydämen synnynnäisen läppävian seurauksena.
Al-Biruni

Abū Rayḥān Muḥammad ibn Aḥmad al-Bīrūnī (; 973 – n. 1052), lyhyesti yleensä Al-Biruni, oli persialainen luonnontieteilijä, filosofi ja teologi; eräänlainen aikansa renessanssinero.
Al-Biruni oli ensimmäinen oppinut muslimi, joka paneutui Intiaan ja brahmiinien perinteeseen, ja häntä on kutsuttu Intian-tutkimuksen, antropologian ja geodesian isäksi. Hän oli ensimmäisten joukossa käyttämässä luonnontieteen kokeellisia menetelmiä, ja sovelsi niitä mekaniikkaan, mineralogiaan ja psykologiaan. Hän tutki myös tähtitiedettä.
Kuussa on Al-Birunin mukaan nimetty kraatteri.
Penniteatteri

Penniteatteri oli suomalainen riippumaton lastenteatteriryhmä. Se perustettiin 1970, ja lakkasi 1986 kun se yhdistettiin Intimiteatteriin mistä syntyi Teatteri Pieni Suomi.
Monet eturivin suomalaiset lastenkirjailijat kirjoittivat näytelmiä Penniteatterille. Kantaesityksiin kuuluivat:
Penniteatterin näyttelijöitä 1970-luvulla olivat Tuija Ernamo, Markku Huhtamo, Anitra Invenius, Hannele Laaksonen, Jussi Laitala, Svante Martin, Heikki Mäkelä, Marja Pesonen, Paavo Piskonen, Timo Pylkkänen, Matti Sorjonen, Kari ja Miitta Sorvali sekä Esa Suvilehto.
Penniteatterin toiminta perustui paljolti kiertuetoimintaan ja esityksiin etenkin kouluissa. Oman vakituisen tilansa teatteri sai vasta 1985, 15 vuotta perustamisen jälkeen, Helsingin Fredrikintorin laidalta vanhasta elokuvateatterista. Jo vuoden päästä Penniteatteri yhdistyi Intimiteatteriin ja toiminta siirtyi Helsingin kaupunginteatterin tiloihin.
Punainen riisi

Punariisi on lisäravinteena käytettävää riisiä, jonka pinnalla kasvaa punertava rihmasieni "Monascus purpureus" tai jokin sen lähisukulainen. Tuote sisältää luontaista lovastatiinia monakoliini K:ta, joten sen on toivottu alentavan veren kolesteroliarvoja. Tieteellistä näyttöä asiasta ei kuitenkaan ole.
Punariisiä on käytetty aasialaisessa keittiössä lähinnä ulkonäkösyistä mutta myös perinteisessä kiinalaisessa lääketieteessä. Länsimaista lääketiedettä kiinnostavat "Monascus"-sienen tietyt kannat, jotka tuottavat tavallista enemmän statiinia.
Punariisiä markkinoidaan luonnontuotteena mutta todellisuudessa sen takana on pitkä jalostusketju. Fimean ja Tullilaboratorion tutkimuksessa todettiin sen monakoliini K -pitoisuuden vaihtelevan huomattavasti. Sen laatua ei valvota, eikä siitä ole tutkimustietoa kolesterolin alentamisessa.
Punariisi voi sisältää homesienten tuottamaa maksalle myrkyllistä aflatoksiinia, ja sen epäillään aiheuttavan maksavaurioita. Tapauksia on julkistettu ainakin Yhdysvalloista ja Italiasta.