tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Riukiukielet

Riukiukielet tai ryūkyū-kielet ovat japanilaisiin kieliin kuuluva ryhmä kieliä, jotka ovat kotoperäisiä nykyisin Japanin Okinawan ja Kagoshiman prefektuureihin kuuluvilla Riukiusaarilla.
Riukiukielten puhujia ei ole tilastoitu Japanin väestönlaskennassa, eikä puhujien tarkka määrä ole tiedossa. Arviot äidinkielenään riukiukieliä puhuvien määrästä vaihtelevat lähteestä riippuen. Eri kielten puhujat eivät yleensä ymmärrä toisiaan. 2010-luvulla pitkälti vain vanhemmat ikäluokat puhuvat riukiukieliä.
Historia.
Riukiukieliä on puhuttu yli tuhannen vuoden ajan Riukiusaarilla, jotka ulottuvat itäisimmältä Kita-Daitōjiman saarelta läntisimmälle Yonaguni-jiman saarelle ja pohjoisimmalta Amami Ōshiman saarelta eteläisimmälle Hateruma-jiman saarelle. Riukiu oli itsenäinen kuningaskunta 1600-luvun alkuun asti, jolloin sen pääsaaret liitettiin väkisin Etelä-Kyushussa sijaitsevaan Satsuman feodaalialueeseen. Japania alettiin käyttää Okinawan väestön keskuudessa vasta, kun Riukiu liitettiin Japaniin ja lakkautettiin vuonna 1872. Japanin kielen yleistyessä riukiukieliä tukahdutettiin ja leimattiin viranomaisten toimesta eri tavoin. 
Pitkään japanilaiset ja ulkomaalaiset kielitieteilijät pitivät riukiukieliä japanin murteina. Nykyään katsotaan, että riukiukielet ovat japanin sisarkieliä eivätkä japanin murteita ja että riukiu ja japani muodostavat yhdessä japanilaisen kieliperheen. Saarilla puhutaan yleisesti ottaen standardijapania ja Riukiusaarten kieliä käytetään vain isovanhempien ja muiden vanhojen ihmisten kanssa. 
Kun alueella levisi uusi kieli eli (standardi)japani, Okinawalle syntyi uusi japanin kontaktilajike, jossa näkyy vaikutteita aiemmin puhutuista kielistä, jota kielitieteilijät kutsuvat ”okinawalaisen substraatin japaniksi”, ja se tunnetaan yleisesti nimellä "uchinaa yamatoguchi" (ウチナーヤマトゥグチ, 沖縄大和口, suom. ”okinawalainen japani”).  Siinä on huomattavaa ajallista ja alueellista vaihtelua, mikä on saanut alkunsa japanin kielen epätäydellisestä omaksumisesta Okinawalla 1800-luvulla.
Riukiukieliä.
Monet riukiukieliin erikoistuneet tutkijat antavat nykyään oman kielen aseman riukiun sisällä oleville eri kieliryhmille, jotka ovat kieliopillisesti niin erilaisia, etteivät niiden puhujat ymmärrä toisiaan. Nykyisin vallitsevan näkemyksen mukaan japani ja riukiu muodostavat japanilaisen kieliperheen protojapanin tytärkielinä.
Riukiukielet jaotellaan usein viiteen tai kuuteen eri kieleen, jotka ovat:
Kielet on nimetty niiden saarten mukaan, jolla kutakin kieltä on puhuttu. Amamin saari sijaitsee Kagoshiman prefektuurissa, muut saaret Okinawan prefektuurissa. 
Nämä kuusi riukiukieltä mainitaan Unescon vuonna 2009 julkaistussa vaarassa olevien kielten atlaksessa. Unescon mukaan kaikki riukiukielet ovat vaarassa kuolla sukupuuttoon vuoteen 2050 mennessä. Unescon nimeämistä kielistä kunigami, joka sisältää amamin eteläisimmät ja okinawan pohjoisimmat variaatiot, on toistaiseksi kielitieteilijöiden keskuudessa kiistanalainen.
Colomesus

Colomesus on pallokalojen suku, johon kuuluu kaksi lajia. 
 Molemmat elävät Etelä-Amerikassa, kimalaispallokala Amazonin jokivedessä ja kaijapallokala joen estuaarin murtovedessä.
Furusund

Furusund (aiemmin myös "Halsö") on 126 asukkaan pieni saari ja pientaajama Tukholman saaristossa Yxlanin ja Eknön välillä ja kuuluu Blidön seurakuntaan Norrtäljen kunnassa Tukholman läänissä.
Furusund tunnetaan ehkä parhaiten siitä, että se oli aikoinaan Astrid Lindgrenin, August Strindbergin ja monien muiden kirjailijoiden ja taiteilijoiden kesäpaikka. Evert Taube on tehnyt paikan kuolemattomaksi laulullaan "Vals i Furusund" – "Jag minns en stund i Furusund". Nykyisinkin saarella on runsaasti vapaa-ajan asukkaita, etenkin kesäaikaan. Furusundista on saanut nimensä myös vilkkaasti liikennöity laivaväylä Furusundsleden, joka kulkee Furusundin ja Yxlanin saarten välistä. 
Saaresta ja laivaväylästä löytyy mainintoja jo 1200-luvulta. Ålandsviken oli suojaisa ankkurointipaikka laivoille vuosisatojen ajan. Hovin jalokiviseppä ja taidekeräilijä Christian Hammer osti saaren ja sitä ympäröivän saariston vuonna 1882, jonka jälkeen alue muutettiin kylpyläalueeksi.
Keskellä aikaa

Keskellä aikaa on Woude-yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1981. Albumi oli Mitä Suomi soittaa -listalla helmikuussa 1981 sijalla 19. Se julkaistiin remasteroituna CD-painoksena 1. huhtikuuta 2009.
Kalottitasku

Kalottitasku ("Oenanthe leucopyga") on sieppojen heimoon kuuluva mustavalkoinen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 17 cm, siipien kärkiväli 26,5–32 cm ja paino keskimäärin noin 30 g. Kalottitasku on kooltaan selvästi kivitaskua suurempi. Sen höyhenpuku on mustavalkoinen, otsa ja päälaki ovat valkoiset. Naaras on aavistuksen himmeämmän värinen kuin koiras.
Esiintyminen.
Kalottitaskun esiintymisalue ulottuu Afrikan aavikkoalueen yli Mauritaniasta Egyptiin ja Arabian niemimaalle sekä paikoin Lähi-itään. Kaikkialla sen esiintymisessä on laajoja aukkoja. Lajin elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Se on enimmäkseen paikkalintu, eikä sitä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Kalottitaskun elinympäristöä ovat kaikkein karuimmat aavikot sekä alavilla mailla että vuoristossa jopa kolmen kilometrin korkeudelle. Sitä tavataan myös keitailla. Se on selväpiirteisesti mantereinen laji, sillä vain yhdessä kohtaa Marokossa sen esiintymisalue yltää alle 100 kilometrin päähän merenrannasta.
Lisääntyminen.
Kalottitaskun pesä on kiven alla, kallionkolossa tai -halkeamssa, penkassa tai joskus rakennuksen seinässä. Naaras munii 3–5 munaa, joita se hautoo kaksi viikkoa. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän noin kahden viikon ikäisinä ja itsenäistyvät kolme viikkoa myöhemmin. Naaras on sukukypsä yksivuotiaana.
Ravinto.
Laji on pääasiassa hyönteissyöjä, jolle kelpaavat myös muut selkärangattomat, pienet liskot ja kasvien osat.
Cherif Hamrouni

Cherif Hamrouni () on tunisialainen taekwondoni, joka voitti Afrikan-mestaruuden vuonna 1996 alle 70-kiloisten sarjassa. Mestaruusottelussa vastustajana oli kenialainen Wycliffe Andoffe.
Kauniit päivät

Kauniit päivät on Woude-yhtyeen toinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1981. Se julkaistiin remasteroituna CD-painoksena 1. huhtikuuta 2009.
Dancing Shoes

Dancing Shoes on ruotsalaisen dance-artisti Septemberin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 26. syyskuuta 2007 levymerkillä Catchy Tunes. Kappaleista ”Can’t Get Over”, ”Until I Die”, ”Because I Love You” kuvattiin musiikkivideot.
Albumi nousi Ruotsissa Sverigetopplistanin sijalle 12.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Jonas ja Niclas von der Burgin sekä Anoo Bhagavan.
God Seed

God Seed on norjalainen black metal -yhtye. God Seedin perustivat Gorgorothin jäsenet Gaahl ja King Ov Hell 2009, kun hävisivät oikeudessa Gorgorothin tavaramerkin Gorgorothin perustajajäsenelle Infernukselle. Kiista oli alkanut vuonna 2007. Sekä Infernus että King ja Gaahl olivat koonneet yhtyeet, jotka molemmat keikkailivat Gorgorothin nimellä. Alkaen maaliskuusta 2009 yhtye kiersi nimellä God Seed. Yhtye nimettiin Gorgorothin kappaleen mukaan. Yhtye lopetti toiminnan jo heinäkuussa samana vuonna, sillä yhtyeen laulaja Gaahl lähti yhtyeestä. King oli jo äänittänyt aiotun debyyttialbumin lauluja vaille valmiiksi. Tämän vuoksi hän perusti Ov Hell-nimisen yhtyeen ja julkaisi levyn Dimmu Borgirista tunnetun Shagrathin laulamana. Tämä yhtye ei kuitenkaan soita livenä, vaan pysyy täysin studiobändinä. 
Vuonna 2012 bändi aktivoitui uudestaan Gaahlin palattua. Samana vuonna julkaistiin "Live at Wacken" -dvd/cd, jossa yhtye soittaa vuonna 2008 (tosin silloin nimellä Gorgoroth, kun nimikiista oli vielä kesken). He esittivät konsertissa vain Gaahlin ja Kingin tekemiä kappaleita.
King haluaa korostaa, ettei God Seed ole enää sessiojäseniä käyttävä duo vaan yhtye, jossa on kuusi jäsentä. Syyskuussa God Seed julkaisi singlen tulevalta albumiltaan ja lokakuussa 23. päivä julkaistiin yhtyeen esikoisalbumi "I Begin".
Ikram Mahjar

Ikram Mahjar (s. 29. elokuuta 1984) on tunisialainen taekwondoini, joka voitti Afrikan-mestaruuden vuonna 2003 alle 51-kiloisten sarjassa.
Toinen tuuli

Toinen tuuli () on yhdysvaltalaisen kirjailijan Ursula K. Le Guinin luoman "Maameren tarinat" -fantasiakirjasarjan viides, "Kertomuksia Maamereltä" -novellikokoelmaa lukuun ottamatta, ja ainakin toistaiseksi viimeinen osa vuodelta 2001. Sarjan edellinen osa oli "Tehanu", joka ilmestyi alkuperäiskielellä vuonna 1990. Teos kertoo kylätaikuri Lepästä ja hänen unistaan. Aikaisemmista sarjan osista tuttu velho Ged neuvoo Lepän kuningas Lebannenin luokse. Mukana matkalla ovat myös Tenar, Tehanu ja Orm Irian, lohikäärme joka halutessaan ottaa ihmisnaisen hahmon. He yrittävat tuhota kuoleman ja elämän välistä muuria ja vapauttaa kuolleet kirouksestaan. "Toinen tuuli" sai World Fantasy Award -palkinnon vuonna 2002, ja se oli ehdokkaana muun muassa myös Mythopoeic- ja Nebula-palkintoihin. Kirjan on suomentanut, kuten sarjan muutkin osa, Kristiina Rikman WSOY:n kustantamana vuonna 2003.
Bill Laswell

Bill Laswell (s. 12. helmikuuta 1955 Salem, Illinois) on yhdysvaltalainen muusikko ja tuottaja. Hänen pääasiallinen instrumenttinsa on bassokitara. Hän tuli tunnetuksi New Yorkissa vuonna 1979 perustamansa Material-yhtyeen basistina. 1980-luvulta alkaen hän on toiminut sessiomuusikkona ja tuottajana sadoilla levytyksillä. Hän on tuottanut muun muassa Herbie Hancockin, Sonny Sharrockin, Pharoah Sandersin, Mick Jaggerin, Yoko Onon, The Ramonesin, Motörheadin, Ryuichi Sakamoton, Iggy Popin ja Laurie Andersonin musiikkia, sekä soittanut muun muassa Peter Gabrielin, Brian Enon, Fred Frithin ja John Zornin levyillä. Hänen omia yhtyeitään ovat Materialin ohella olleet Last Exit, Praxis, Painkiller ja Massacre.
Rosie O’Donnell

Roseann ”Rosie” O’Donnell (s. 21. maaliskuuta 1962 Commack, New York) on yhdysvaltalainen koomikko, näyttelijä ja kirjailija. Hänen vanhempansa ovat irlantilaisia siirtolaisia. Hän on juontanut omaa nimeään kantavaa keskusteluohjelmaa sekä julkaissut "Rosie"-nimistä aikakauslehteä. Lisäksi hän ajaa homoseksuaalien oikeuksia ja työskentelee hyväntekeväisyyden parissa. Vuonna 2004 O’Donnell avioitui Kelli Carpenterin kanssa. Heillä on kaksi adoptoitua ja kaksi spermanluovuttajan avulla saatua biologista lasta.
Tie (elokuva)

Tie ("The Road") on John Hillcoatin ohjaama post-apokalyptinen draamaelokuva. Käsikirjoituksen on tehnyt Joe Penhall perustuen yhdysvaltalaisen kirjailijan Cormac McCarthyn samannimiseen teokseen. Elokuvan pääosissa ovat Viggo Mortensen "miehenä" ja Kodi Smit-McPhee "poikana", jotka vaeltavat maailmanloppua maalailevassa maailmassa kohti rannikkoa aseistautuneita jengejä väistellen. Ruokaa ei juuri ole, ja kannibalismi on arkipäivää.
Juoni.
Ihmiskunta on tuntemattomasta syystä joutunut sukupuuton partaalle, ja maailma on muuttunut joutomaaksi. Elintarvikkeet, vesi ja lämpimät vaatteet ovat niukassa. Nimetön mies ja tämän nuori poikansa matkaavat löytääkseen turvapaikan ja ruokaa henkensä pitimiksi, samalla vältellen tuntemattomia ihmisiä. 
Vuosia aiemmin miehen vaimo synnyttää heidän esikoisensa, jokin aika ennen maailmanloppua. Mies käyttää yhden kolmesta ammuksestaan heitä häiriköivään mieheen, josta nainen suivaantuu. Naisen mielestä miehen olisi täytynyt säästää ammukset heille kolmelle, ja että mies käytti ammuksen tarkoituksellisesti jottei nainen voisi tehdä itsemurhaa. Nainen lopulta kävelee metsään, ja katoaa.
Nykyhetkeen mentäessä mies kohtaa kannibaalijengin, jonka yhden jäsenen hän joutuu ampumaan. Mies nappaa shokissa olevan poikansa kainaloon, ja pakenee paikalta. He löytävät pian kartanon, ja tutkiessaan sitä kellarista paljastuu vankila ihmisille joita käytetään ravinnoksi. Kartanon omistajien palaessa takaisin isä ja poika pääsevät juuri ja juuri karkuun, kuunnellen yön kartanon kannibaalien uhrien tuskanhuutoja.
Jatkaessaan matkaansa kaksikko löytää bunkkerin, joka on täynnä ruokaa ja tarvikkeita. Perhe syö itsensä kylläiseksi ja peseytyy, mutta mies päättää että heidän on jatkettava matkaansa ulkoa kuuluvien äänien tähden. Matkallaan he löytävät vanhan, lähes sokean miehen jonka kanssa he viettävät yön. Aamulla mies löytää rannikolta kariutuneen laivan, jonka luokse hän ui. Poika jää vahtimaan heidän tarvikkeitaan, kuitenkin nukahtaen. Varas anastaa heidän omaisuutesa, jonka lopulta mies saa kiinni. Vaikka mies ottaa omansa ja jopa varkaan tavarat itselleen, hän lopulta pojan pyynnöstä palauttaa tälle omat vaatteensa ja purkin ruokaa.
Mennessään raunioituneen kaupungin läpi miestä ammutaan jalkaan nuolella. Mies ampuu hyökkääjän, ja menee tämän luokse. Hyökkääjän kumppani väittää että isä ja poika seurasivat heitä, jota mies ei jää kuuntelemaan vaan jättää tämän suremaan kuollutta. Miehen vointi heikkenee jalan tulehtuessa ja lopulta tämä kuolee, jättäen pojan yksin. 
Poika kohtaa pariskunnan, joka on seurannut poikaa ja tämän isää jo jonkin aikaa. Pariskunnalla on kaksi lasta ja koira. Pariskunta vakuuttaa että he ovat "hyviä ihmisiä", ja ottavat pojan huostaansa.
Tuotanto.
Kuvaukset.
Elokuva kuvattiin 27. helmikuuta – 29. huhtikuuta 2008 välisenä aikana. Kuvaajana toimi Javier Aguirresarobe. Elokuvaa kuvattiin Pennsylvaniassa, Louisianassa ja Oregonissa.
Vastaanotto.
Tv-Nytissä viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle tähtiä keskiarvolla 3,0.
Dmitri Kazionov

Dmitri Aleksandrovitš Kazionov (, s. 13. toukokuuta 1984 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura.
Kazionov on HK Dynamo Moskovan kasvatti. Ensimmäisen Venäjän superliigan ottelun hän pelasi kuitenkin HK Lada Toljatissa kaudella 2001–02. Vuoden Tampa Bay Lightning varasi hänet neljännen kierroksen varauksena, numerolla 100. Kausi 2002–03 oli Kazionovin ensimmäinen täysi kausi Venäjän superliigassa. Kazionov siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa Moskovan Dynamoon kesken kauden 2005–06. Seuraavaksi kaudeksi hän vaihtoi jälleen seuraa, tällä kertaa Ak Bars Kazaniin. Vuonna 2007 Kazionov oli voittamassa Euroopan seurajoukkueiden mestaruutta Kazanin joukkueessa ja ensimmäistä KHL:n mestaruutta kaudella 2008–2009.
Mohamed Ali Ghariani

Mohamed Ali Ghariani (, s. 11. kesäkuuta 1983) on tunisialainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Ghariani edustaa Ligue 2:ssa pelaavaa Toursia.
Ura.
Ghariani aloitteli uraansa ES Zarzisin riveissä kaudella 2004–2005, jonka aikana hän voitti Tunisian cupin. Kauden päätteeksi Ghariani siirtyi Turkkiin, Ankaragücün riveihin, jossa hän vietti yhden kauden palaten takaisin kotimaahansa Tunisiaan. Uudeksi seuraksi Ghariani valitsi Club Africainin, jossa hän onnistui maalinteossa neljästi auttaen joukkuettaan sijoittumaan pääsarjassa toiseksi. Seuraava kausi 2007–2008 meni heikosti Gharianin jäätyä ilman maaleja, jonka myötä hänet lainattiin kesken kauden tammikuussa 2008 CS Hammam-Lifiin. Ghariani onnistui maalinteossa kahdesti ja jatkoi joukkueen riveissä myös kaudella 2008–2009. Hän nousi CS Hammam-Lifin avausmiehistöön ja oli kauden päätteeksi joukkueensa toiseksi paras maalintekijä viidellä maalilla.
Kauden 2008–2009 päätyttyä Gharianin oli tarkoitus siirtyä kesällä Ligue 2:n nousseeseen FC Istresiin kolmen vuoden sopimuksella. Hän oli aikaisemmin käynyt koeajalla Greuther Fürthin harjoituksissa. Toinen Ligue 2:ssa pelannut Tours FC kuitenkin teki sopimuksen hyökkääjän kanssa kaudeksi 2009-2010.
Avauskausi uudessa seurassa meni kuitenkin loukkaantumisten merkeissä ja Ghariani pelasi kauden aikana vain kolme ottelua. Myös kausi 2010–2011 meni loukkaantumisten merkeissä ja Ghariani pelasi vain kaksi ottelua. Kolmannella kaudella (2011–2012) Ghariani pelasi yhteensä 24 sarjaottelua ja onnistui maalinteossa viidesti.
Sadistiope ja hulluhoitsu

Sadistiope ja hulluhoitsu on Kati Rajasaaren ja Emilia Talan esikoisteos. Kirja perustuu heidän keskinäisiin sähköpostikeskusteluihinsa ja on muodoltaan kirjeromaani, jossa kirjoittajat vastaavat vuorotellen toistensa viesteihin. Molemmat kirjoittajat työskentelevät erityislasten parissa, ja kirjassa käsitellään asioita, joita he ovat kohdanneet työssään. Tala opettaa erityisluokkaa ja Rajasaari on ohjaajana lastenkodissa. 
Kirja on sekoitus todellisuutta ja fiktiota. Kirjaan on otettu mukaan asioita, joita Rajasaaren ja Talan kollegat ovat kertoneet ja lisäksi tapahtumia on jouduttu muuntelemaan henkilösuojan takia. Kirjassa tuodaan silti selkeästi esiin lastenhuoltoon liittyviä ongelmia. Lapsille ei löydy sijoituspaikkoja eikä erityisluokilla ole riittävästi tilaa kaikille tarvitsijoille. Työntekijöitä on liian vähän ja lastenkoteihin on sijoitettu lapsia, jotka todellisuudessa tarvitsisivat psykiatrista laitoshoitoa. Vaikka työ on raskasta, Tala ja Rajasaari pitävät näiden lasten parissa työskentelystä ja kokevat sen palkitsevaksi.
Mustatasku

Mustatasku ("Oenanthe leucura") on pääosin musta sieppoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 16–18 cm, siipien kärkiväli 26–29 cm ja paino noin 40 g. Mustatasku on selvästi kivitaskua suurempi, isopäisempi ja voimakasnokkaisempi. Koiras on musta, naaras noenruskea ja niiden ala- ja yläperä sekä pyrstön tyvipuoli ovat valkoiset ja pyrstössä on musta T-kuvio. Pyrstön kärkivyö on suunnilleen samanlainen kuin kivitaskulla, eli voimakas ja tasaleveä.
Lento on voimakasta, siivet leveät ja pyöreäpäiset. Lennossa erottuu muuten mustasta siivestä vaaleammat siipisulat. Mustataskulle on ominaista pyrstön pumppaus ylös ja laskeminen hitaasti alas. Nuori kalottitasku on oikeastaan ainoa mihin mustataskun voi sekoittaa.
Ääntely.
Kutsu- sekä varoitusääni on usein sarjoina toistuva laskeva ja viheltävä ”piyp”, sekä maiskahtava ”tsett-tsett” ja rullaavan kuuloinen ”tjerr”. Laulu koostuu karkeasti livertävistä säkeistä, jotka ovat hieman matalampia kuin muilla alueella tavattavilla taskuilla. Laulu kuulostaa vähäsen rastasmaiselta, mutta siitä puuttuu esimerkiksi sinirastaan surumielinen sointi ja kirkas, rullaava ääni. Mustataskun laululento on aaltoilevaa.
Esiintyminen.
Mustatasku elää rannikolla ja rannikon tuntumassa Afrikan koillisosassa Mauritaniasta Libyan luoteiskolkkaan, sekä Iberian niemimaalla. Ei kuitenkaan Atlantin valtameren puolella. Pieni populaatio on Ranskan etelärajalla. Lajin elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä. Euroopassa elää 8 100–31 000 yksilöä. Laji on valtaosin paikkalintu, eikä sitä ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Mustataskun elinympäristöä ovat kuivat rotkot, laaksot ja kalliot niin rannikolla kuin sisämaassa. Reviirivaatimuksia ovat jyrkänteet, kalliot, rauniot, kivenlohkareet sekä pensaat ja yksittäiset puut. Vuoristossa sitä tavataan yleensä kahden kilometrin korkeudelle saakka, mutta myös harvemmin kolmen kilometrin korkeudessa.
Lisääntyminen.
Mustatasku pesii kallionhalkeamassa, joko maassa, kalliossa tai rakennuksessa. Naaras munii 3–5 munaa, joita se hautoo kaksi viikkoa tai joskus jopa 18 päivää. Molemmat puolisot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän 14–19 päivää vanhoina. Sukukypsä yksivuotiaana.
Ravinto.
Laji on pääasiassa hyönteissyöjä, jolle kelpaavat myös muut selkärangattomat ja pienet liskot, sekä vähäisessä määrin siemenet, marjat ja muut kasvien osat.
Contusus

Contusus on pallokalojen suku, johon kuuluu kaksi lajia. Molemmat elävät Tyynessämeressä ja kasvavat noin 25 cm pitkiksi.
Kertomuksia Maamereltä

Kertomuksia Maamereltä () on yhdysvaltalaisen kirjailijan Ursula K. Le Guinin "Maameren tarinat" -fantasiakirjasarjaan kuuluva novellikokoelma vuodelta 2001. "Kertomuksia Maamereltä" voitti Locus-palkinnon vuonna 2002. Teokseen on koottu viisi seitsemästä Le Guinin luomaan Maameren fantasiamaailmaan sijoittuvista novelleista. Suomeksi novellikokoelman käänsi sarjan muutkin osat kääntänyt Kristiina Rikman. Vuonna 2002 suomeksi julkaistun teoksen kustansi WSOY.
Novellit.
Viiden novellin lisäksi "Kertomuksia Maamereltä" sisältää Le Guinin kirjoittaman esipuheen ja kuvauksen Maamerestä, jossa kerrotaan lisää sarjan maailmasta.
Konrad von Gesner

Konrad von Gesner (26. maaliskuuta 1516 Zürich − 13. joulukuuta 1565 Zürich) oli sveitsiläinen lääkäri ja biologi.
Gesnerin isä oli turkkuri, joka kuoli Kappelin taistelussa 1531. Konradin opiskelut uhkasivat päättyä isän kuolemaan, sillä hän jäi rahattomaksi, mutta tuttaviensa Oswald Myconiuksen ja Heinrich Bullingerin taloudellisella tuella Konrad saattoi jatkaa opintojaan Strasbourgin ja Bourgesin yliopistoissa 1532–1533. Pariisissa hän sai tukijan berniläisestä Job Steigerista.
Vuonna 1535 Gesner palasi Zürichiin, missä hän solmi epäonnisen avioliiton. 1536 hän jatkoi opintojaan Baselissa ja sai ystäviensä avulla kreikan kielen professorin toimen Lausannessa 1537. Täällä hän perehtyi etenkin kasvitieteeseen. 1540–1541 hän vieraili Montpellier’n yliopistossa, valmistui lääketieteen tohtoriksi Baselissa 1541 ja ryhtyi hoitamaan Zürichin kaupunginlääkärin praktiikkaa. Hän asui loppuelämänsä Zürichissä ja teki vain joitakin kasvien keräysmatkoja lähiseuduille. Gesner kuoli ruttoon 1565.
Gesner rakasti vuoria ja otti tavoitteekseen kiivetä ainakin yhdelle vuorelle joka vuosi, sekä kuntoilun vuoksi että kerätäkseen kasveja. Vuonna 1555 hän kirjoitti kertomuksen "Descriptio Montis Fracti sive Montis Pilati" retkestään 1 920 m korkealle Gnepfsteinille, joka on Pilatusvuoren matalin huippu.
Gesnerin tietosanakirjatyyppistä eläimistä kertovaa teosta "Historia Animalium" (1551-58) pidetään nykyaikaisen eläintieteen lähtökohtana. Teos oli neliosainen ja siinä oli kaikkiaan noin 3 500 sivua. Teos on kuvitettu puupiirroksin ja oli ensimmäinen kuvitettu eläinkirja, samoihin aikoihin (1555) ilmestyneen Pierre Belonin teoksen kanssa. Teossarjan vuonna 1555 julkaistussa linnuista kertovassa osassa oli lajikuvaukset 182 lintulajista. Viides, käärmeistä kertova osa, ilmestyi postuumisti vuonna 1587.
Heilutaan

Heilutaan on Tiktakin neljäs ja viimeinen single albumilta "Ympyrää" (2003) ja yksi Tiktakin uran tunnetuimmista kappaleista. Kappaleen on säveltänyt Teropekka Virtanen ja sanoittanut E. Sarmo. Singlen paras sijoitus Suomen singlelistalla on seitsemäs, ja se oli listalla yhteensä 12 viikkoa. "Heilutaan"-kappaleessa soittavat Tiktakin jäsenten lisäksi Heikki Pahto (tenori- ja baritonisaksofoni, huilu), Teemu Mattson (trumpetti, flyygelitorvi) ja Vesa-Matti Mattson (pasuuna).
Tiktakin "Hei me soitetaan... oikeesti!" -DVD:llä on "Heilutaan"-kappaleen musiikkivideo ja karaokevideo.
Shlomo Venezia

Shlomo Venezia (29. joulukuuta 1923 Thessaloniki, Kreikka – 1. lokakuuta 2012 Rooma, Italia) oli kreikanjuutalainen mies, joka joutui toisen maailmansodan aikana keskitysleirille. Venezian perheellä oli Italian kansalaisuus, joten italialaisten vallattua Kreikan sodan alkuvuosina, he pärjäsivät vielä kohtuullisen hyvin. Saksalaismiehityksen jälkeen Venezian perhe kuitenkin joutui keskitysleireille johtaviin junakuljetuksiin. Venezia saapui Auschwitz-Birkenaun leirille perheensä kanssa 11. huhtikuuta 1944. Hän näki äitinsä ja kaksi pikkusiskoaan tuona päivänä viimeisen kerran. Muut sisaruksista selvisivät sodasta. Venezia päätyi Auschwitzissa Sonderkommandoon, jossa hänen tehtävänään oli muun muassa tyhjentää ruumiita pois kaasukammiosta ja kuljettaa niitä krematorion polttouuniin. Joskus Venezia joutui saattamaan kaasukammioon myös omia tuttaviaan. Venezia oli yksi harvoista sonderkommandoon kuuluneista vangeista, jotka selvisivät keskitysleiriltä elossa. 
Venezia toi elämäntarinansa julkisuuteen vasta vanhuksena. Hän kertoo keskitysleirikokemuksistaan Béatrice Prasquierin haastattelemana kirjassa "Sonderkommando – Dans l’enfer des chambres à gaz". Kirja ilmestyi Liken kustantamana vuonna 2008 suomeksi nimellä "Sonderkommando – tarinani Auschwitzista". Teos on Lotta Toivasen suomentama.
Houda Miled

Houda Miled (, s. 8. helmikuuta 1987 Kairouan) on tunisialainen judoka, joka on kuusinkertainen judon Afrikan-mestari ja alle 70-kiloisten MM-pronssimitalisti 2009. Hän saavutti menestystä myös nuorten tasolla voittaen vuonna 2005 Afrikan nuorten mestaruuden sekä 2006 Afrikan alle 20-vuotiaiden mestaruuden ja pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa.
Ura.
Miled aloitti judon harrastamisen noin 12-vuotiaana ja osallistui myöhemmin vuonna 2002 järjestettyyn alle 17-vuotiaiden Portugalin avoimeen, jossa tuloksena oli kultaa.
2008.
Miled aloitti vuoden 2008 kisaamalla helmikuussa Super maailmancupissa Pariisissa ja Hampurissa alle 78-kiloisten sarjassa. Pariisin kisoissa hän sijoittui seitsemänneksi. Saksassa Miled sijoittui lopulta viidenneksi hävittyään pronssiottelun Sae Nakazawalle. Maaliskuussa Miled osallistui Tunisian mestaruuskisoihin, jossa hän voitti kultaa alle 78-kiloisten sarjassa voitettuaan loppuottelussa Chedlya Ghlissin. Miled kilpaili seuraavan kerran toukokuussa Afrikan-mestaruuskilpailuissa, Adagirissa, Marokossa. Hän saavutti kisoissa kultaa alle 78-kiloisten sarjassa voitettuaan loppuottelussa Vivian Yusufin. Miledin vuoden viimeinen turnaus oli vuoden 2008 Pekingin olympialaiset, jotka olivat samalla hänen ensimmäiset Olympialaiset. Miled kilpaili alle 78-kiloisten sarjassa, jossa hän eteni suoraan neljännesvälieriin. Miled hävisi ottelussa Ranskan Stéphanie Possamaïlle.
2012.
Miledin ensimmäinen turnaus oli vuoden 2012 Maailmancup Bulgariassa. Hän kilpaili alle 70-kiloisten sarjassa, jossa Miled saavutti kultaa voitettuaan loppuottelussa Naranjargal Tsend-Ayush. Hän voitti kisojen aikana muun muassa maailmanmestari Karen Nuniran ja marokkolaisen Asma Niangin ipponilla. Noin viikkoa myöhemmin Miled osallistui Pariisissa käytyyn IJF Grand Slam turnaukseen. Hän sijoittui viidenneksi hävittyään pronssiottelussa Lucie Décosselle. Miled osallistui vuoden toiseen Maailmancupiin 11. helmikuuta Bulgariassa, jossa hän jäi tällä kertaa viidenneksi. Miled hävisi pronssiottelussa Yuri Alvearille. Miled osallistui vielä kolmannen kerran maailmancupiin 26. helmikuuta, mutta hävisi ensimmäisessä ottelussaan Kyong Soille, joka lopulta voitti turnauksessa kultaa. Huhtikuussa Miled osallistui Afrikan-mestaruuskisoihin hallitsevana Afrikan-mestarina. Kisat toimivat samalla karsintoina tuleviin Lontoon olympialaisiin. Miled eteni aina loppuotteluun saakka, jossa hän voitti Antónia Moreiran. Olympialaisissa Miled kohtasi ainoassa ottelussaan Fei Chenin, jolle hän hävisi ipponilla.
Wisconsinin yliopisto, Milwaukee

Wisconsinin yliopisto, Milwaukee () on julkinen yliopisto Milwaukeessa Wisconsinissa Yhdysvalloissa ja 29 000 opiskelijalla osavaltion toiseksi suurin yliopisto.
Media.
Opiskelijat toimittavat "UWM Post" ja "Leader" -sanomalehtiä. Journalismin opiskelijat toimittavat lisäksi "Frontpage Milwaukee" -verkkolehteä.
Anna Jantar

Anna Jantar, synt. "Anna Maria Szmeterling", (10. kesäkuuta 1950, Poznań – 14. maaliskuuta 1980, Varsova) oli tunnettu puolalainen laulaja. Hänen laulajanuransa alkoi vuonna 1968 kappaleella "Po ten kwiat czerwony". Vuotta myöhemmin hänestä tuli "Waganci"-yhtyeen solisti. Tältä ajalta hänen tunnetuin kappaleensa on "Co ja w tobie widziałam" (). Vuoden 1971 huhtikuussa hän avioitui yhtyeen jäsenen Jarosław Kukulskin kanssa. Hän ryhtyi soolouralle vuonna 1972 nimellä Anna Jantar. Seuraavana vuonna hän osallistui kappaleella "Najtrudniejszy pierwszy krok" () Opolun laulufestivaaleille. Jantarin aviomies sävelsi valtaosan hänen esittämistä kappaleista.
Anna Jantar sai surmansa Varsovassa LOT Polish Airlinesin lento 007:n onnettomuudessa 29 vuoden ikäisenä.
Orkla

Orkla ASA on norjalainen, maailmanlaajuisesti toimiva monialayhtiö. Orklan nykyinen liiketoiminta kattaa merkkituotteiden, erikoismateriaalien ja alumiinituotteiden valmistuksen sekä sijoitustoimintaa. Yhtiön osake on listattuna Oslon pörssissä.
Orklalla on 12 portfolio-yritystä.
Historia.
Orklan juuret juontavat kaivosyhtiö "Løkken Verkiin", joka perustettiin vuonna 1654. Modernin Orklan perusti vuonna 1904 Christian Thams nimellä "Orkla Grube-Aktiebolag". Hän elvytti yhdessä farsundilaisen laivanvarustajan Christian Salvesenin kanssa tuolloin muutamia vuosia lakkautettuna olleen Løkken Verkin kaivostoiminnan. Orkla laskee itse perustamisvuodekseen kuitenkin vuoden 1654 ja juhli siten 350-vuotisjuhliaan vuonna 2004. Kaivostoiminta Løkkenissä loppui vuonna 1987.
Orkla osti Felix Abban itselleen vuonna 1995, minkä jälkeen Felix Abba jatkoi toimintaa omalla nimellään aina vuoteen 2013 asti, jolloin Orkla yhtenäisti konsernin yritysten nimet. Orkla-konserni omistaa myös virolaisen makeisvalmistajan Kalevin, jonka Felix Abba hankki vuonna 2010. Suomalaisen Kotipizza Groupin Orkla osti vuoden 2018 lopulla.
Peter A. Ruzicka toimi Orklan konsernijohtajana vuosina 2014–2019. Ruzickan luovuttua tehtävästä hänen seuraajakseen valittiin Jaan Ivar Semlitsch, joka aloitti Orklan konsernijohtajana elokuussa 2019. Semlitsch tuli tehtävään Elkjøp Nordicin toimitusjohtajan paikalta. Huhtikuussa 2022 toimitusjohtajana aloitti Nils K. Selte.
Liiketoiminta.
Vuonna 2019 Orkla-konserni oli jakanut liiketoimintansa viiteen liiketoiminta-alueeseen. Yhtiön päämarkkina-alueet olivat Pohjoismaiden ja Baltian lisäksi tietyt Keski-Euroopan maat. Orkla-konsernilla oli myös tietyissä tuotekategorioissa vahva markkina-asema Intiassa.
Kuluttajamarkkinoille tarkoitetut tuotemerkit toimivat neljän liiketoiminta-alueen (Orkla Foods, Confectionery &amp; Snacks, Care ja Food Ingredients) alla. Orkla Investments -liiketoiminta-alueen alla puolestaan oli Orkla-konsernin sijoitustoiminta, mihin kuului Hydro Powerin lisäksi 42,6 %:n omistusosuus Jotunista sekä konsernin muut sijoitukset.
Vuonna 2023 Orklalla on 12 portfolioyritystä: Jotun, Orkla Foods Europe, Orkla Food Ingredients, Orkla Confectionery &amp; Snacks, Orkla Health, Orkla India, Orkla Home &amp; Personal Care, Pizza Out of Home, Orkla House Care, Health and Sports Nutrition, Pierre Robert Group ja Lilleborg .
Tuotemerkkejä.
Vuonna 2023 Suomessa toimivan elintarvikeyhtiö Orkla Suomen tuotemerkkejä olivat Abba, Ahti, Anyday Nuts, Boy, Ekströms, Felix, FunLight, Grandiosa, Jacky, Kallen, Kantolan, NATURLI', Oolannin, Panda, Paulúns, Risifrutti, Taffel, Tropicana ja Vesta.
Toisen Suomessa toimivan Orkla-yrityksen, Orkla Care Finlandin valikoimassa ovat muun muassa Jordan-hammashoitotuotteet, Salvequick-haavanhoitotuotteet, Blistex-huulirasvat, Bliw-nestesaippuat, Erittäin Hieno Suomalainen shampoo, Nutrilett-dieettituotteet, Savett-kosteuspyyhkeet, Möllerin kalanmaksaöljy, Black Horse -alusvaatemerkki, Norlyn-sukkahousut sekä Pierre Robert -vaatemerkki. Kotipizza-franchisingketju kuuluu Orklan Pizza Out of Home -portfolioyritykseen.
Ponttonisilta

Ponttonisilta on kelluva silta, jota kannattavat proomun tai veneen kaltaiset ponttonit. Ponttonisillat ovat yleensä väliaikaisia, mutta joskus niitä voidaan käyttää pysyvästikin. Pysyvä ponttonisilta on tarkoituksenmukainen suojaisessa paikassa, johon ei ole taloudellisesti järkevää rakentaa kiinteää siltaa. Siitä voidaan myös poistaa tai siirtää osa, jotta laivat pääsevät kulkemaan ohi.
Sotilaskäytössä ponttonisillat ovat yleisiä. Vesistön ylityksen jälkeen ponttonisilta voidaan tuhota, jottei vihollinen saisi sitä käyttöönsä, tai purkaa ja kuljettaa uuteen ylityspaikkaan.
Ponttonisiltoja on käytetty antiikin ajoista lähtien.
Pannonian liiga

Pannonian liiga (Panonska Liga, Панонска Лига) oli yksi kansainvälisistä jääkiekkosarjoista Euroopassa. Liigan seurat tulivat Unkarista, Kroatiasta, Romaniasta sekä Serbiasta, ja sitä pelattiin vuosina 2002-2004 ja 2007-2009.
Joukkueet.
Entiset joukkueet.
Kroatia
Unkari
Romania
Serbia
Suomen Las Vegas

Suomen Las Vegas oli Yle TV2:lla lauantaisin keväällä 2009 esitetty suomenkielinen viihdeohjelma. Ohjelman juontajaparina toimivat Mikko Kivinen ja Johanna Pirttilahti. Vakiovieraina ja väliesiintyjinä nähtiin Jim Salabim (Heikki Silvennoinen) ja Miss Nevada (Pia Bos). Myös yleisöstä oli mukana kolme VIP-vierasta.
"Suomen Las Vegasissa" esiintyi ulkomaalaisia ja suomalaisia taikureita, ajatustenlukijoita, akrobaatteja sekä tekniikkamestareita, jotka esittävät ohjelmanumeroitaan studiossa. Ohjelmassa ovat vierailleet muun muassa ajatustenlukija Max Maven kahteen otteeseen ja yhdysvaltalainen taikuri Kevin James.
Sami Lotila

Sami Lotila (s. 1965 Jyväskylä) on suomalainen vapaa toimittaja, joka toimi lokakuusta 2009 maaliskuuhun 2011 "Hymyn" päätoimittajana. Lotila on toiminut Tallinnaan keskittyvän vironsuomalaisten uutisportaalin Tallinna24.ee:n päätoimittaja. Lisäksi hän toimii muun muassa "Kansan Uutisten" avustajana. Lotila on koulutukseltaan filosofian maisteri, ja hänen pääaineensa oli kansatiede.
Lotila varttui Jyväskylän Kangaslammella. Hän on asunut 1990-luvun puolivälistä lähtien Virossa ja työskennellyt freelancerina. Lotila meni ensin opiskelemaan Tarttoon vuonna 1994, ja myöhemmin hän muutti Tallinnaan. Hän on avustanut useita suomalaislehtiä ja julkaissut artikkeleita myös virolaislehdissä, sillä hän osaa hyvin viroa. Virossa Lotila on herättänyt paljon huomiota erityisesti "Õhtulehden" kolumnistina. Kolumneissaan hän on arvostellut muun muassa virolaisia miehiä. Suomessa Lotilan juttuja ovat julkaisseet muun muassa "Hymy" ja Talentumin talouslehdet "Talouselämä" sekä "Markkinointi &amp; Mainonta".
Sami Lotila toimi "Hymy"-lehden päätoimittajana vuosina 2009–2011. Lotilan ja hänen entisen työnantajansa Otavamedian välinen oikeudenkäynti päättyi kesällä 2012. Helsingin käräjäoikeus totesi Lotilan irtisanomisen olleen laillinen, mutta määräsi Otavamedian maksamaan Lotilalle vahingonkorvausta 52 000 euroa, koska Otavamedia ei ollut tarjonnut Lotilalle korvaavaa työpaikkaa. 52 000 euroa on korvaus ajalta kesäkuu 2011 – kesäkuu 2012; Lotilan päätoimittajasopimus "Hymyn"/Otavamedian kanssa oli viisivuotinen, ja Lotila kertoi oikeudenkäynnin jälkeen hakevansa Otavamedialta lisää korvauksia kesällä 2013. Oikeus katsoi toteen näytetyksi, että Lotilan esimiestaidoissa oli korjaamisen varaa.
Suhde Viroon.
Sami Lotila on kiistelty hahmo Virossa. Erityisesti hänen Todellinen Tallinna -bloginsa ja virolaislehtiin kirjoittamat kolumninsa on tulkittu virolaisvastaisiksi. Esimerkiksi tuolloinen Viron presidentin neuvonantaja Iivi Anna Masso on pitänyt Lotilaa Kremlin käskyläisenä sekä hänen kirjoituksiensa pyrkivän vahingoittamaan suomalais-virolaisia suhteita. Lotila taas on väittänyt, että Virossa on vaikeampi olla kriittinen toimittaja kuin Venäjällä. Lotilan mukaan Viron puolustusvoimien ex-komentaja Ants Laaneots määritteli Lotilan uhaksi Viron turvallisuudelle. Lotilan mukaan todellinen Viro on köyhä, kahtiajakautunut, menneessä elävä ja toisinajattelijoita vainoava eikä pidä huolta muusta kuin eliitistään. "Talouselämässä" Lotila on kirjoittanut Viron tienaavan prostituutiolla miljardeja ja "Helsingin Uutisissa" Helsingin olevan ”virolaisten sossu”. Lotila on myöntänytkin suhtautuvansa Viroon kaikkien asuinvuosien jälkeenkin nihkeästi. Samoin Lotila on sanonut, että dosentti Johan Bäckmanin tutkimukset on laadukkaita ja suositeltavia. Lisäksi hänen mukaansa totuus Viron kohtalosta vuonna 1940 sijoittuu johonkin neuvostovalloituksen ja vapaaehtoisen liittymisen välille.
Esko Tulusto

Esko Tulusto (s. 1. huhtikuuta 1946 Lemi) on Hymy-lehden entinen päätoimittaja. Hän jäi eläkkeelle lokakuussa 2009.
Tulusto työskenteli toimittajana Savon Sanomissa 1968–1971 ja Turun Sanomissa 1971–1972. Hänestä tuli Hymyn toimituspäällikkö vuonna 1980 ja päätoimittaja 1990. Hymyn päätoimittajana Tulusto joutui muutamaan otteeseen oikeuteen ja sai tuomion yksityiselämää loukkaavasta kirjoittelusta. Hänen tyttärensä on toimittaja Anna Tulusto.
Tulusto on julkaissut myös kaksi romaania, "Kova juttu" (1991) Kustannusosakeyhtiö Otavalla ja "Viimeinen leikkaus" (2024) Aviador Kustannuksella.
Norsk Hydro

Norsk Hydro ASA on norjalainen alumiinitoimittaja ja alumiinituotteiden valmistaja. Yhtiö toimii yli 40 maassa. Norjan valtio on pääomistaja 43,8 prosentin osuudellaan.
Historia.
Sam Eyde ja Kristian Birkeland perustivat yrityksen joulukuussa 1905 nimellä "Norsk Hydro-Elektrisk Kvælstofaktieselskab". Yhtiötä rahoitti myös ruotsalainen Wallenberg-suku sekä eräät ranskalaiset pankit. Yhtiön toiminnan alku perustui Birkelandin patenttiin, jolla sähköisen valokaaren avulla tuotettiin typpipohjaista nitraattia, jota voitiin käyttää lannoitteena.
Toisen maailmansodan alussa yritys toimi läheisessä yhteistyössä natsi-Saksan kanssa. Sen omistajana oli muun muassa IG Farben, jonka lisäksi yritys toimi yhteistyössä Luftwaffen omistaman Nordagin kanssa rakentaen alumiini- ja magnesiumtehtaita. Se toimitti myös raskasta vettä saksalaisille. Norsk Hydron raskasvesitehdas Rjukanissa joutuikin vastarintaliikkeen iskun kohteeksi (Operaatio Gunnerside).
Yritys alkoi tuottaa magnesiumia 1951. Yritys meni myös mukaan Norjan öljyn ja kaasun tuotantoon, muun muassa Ekofisk-öljykentällä. Öljylöytöjen myötä yritys investoi huomattavasti petrokemiaan. Alumiini-investoinnit kasvoivat vuodesta 1986 ja edelleen vuonna 2002, jolloin Norsk Hydro osti saksalaisen "Vereinigte Aluminium Werke" -yhtiön. Vuonna 2004 yhtiöstä erotettiin omaksi Yara-pörssiyhtiökseen sen lannoiteliiketoiminta. Maaliskuussa 2007 yhtiön öljy- ja kaasudivisioona päätettiin erottaa ja fuusioida Statoiliin, joka fuusion myötä sai nimen StatoilHydro 1. lokakuuta samana vuonna.
Kissanelämää

Kissaelämää on Aki Sirkesalon kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998 levymerkillä Epic Records.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Dhouha Ben Othman

Dhouha Ben Othman (s. 4. heinäkuuta 1987) on tunisialainen karateka, joka on voittanut Alankomaiden avoimet kahdesti vuosina 2007 ja 2009. Hän saavutti kaksi mitalia Afrikan mestaruuskilpailuissa.
Volterra

Volterra on kunta ja kaupunki Italian Toscanan alueella Pisan maakunnassa. Kunnassa on arviolta 10 519 asukasta (vuonna 2015), ja sen pinta-ala on 251,99 neliökilometriä. 
Kunnan keskuspaikka, Volterran historiallinen kaupunki, on rakennettu korkealle kukkulalle. Kaupungin alueella oli asutusta jo neoliittisella kaudella. Myöhemmin siitä tuli etruskikulttuurin tärkeä keskus, mutta 200-luvulla eaa. se joutui roomalaisvallan alle. 1530-luvulla kaupunki oli Medicin perheen vallan alaisena.
Volterran kuuluisimpia nähtävyyksiä ovat muun muassa 1950-luvulla löydetty roomalaisajan teatteri, Piazza dei Priorin aukio ja Santa Maria Assuntan katedraali, jossa on useita maalauksia ja freskoja. Volterra on esiintynyt myös populaarikulttuurissa. Esimerkiksi Stephenie Meyerin "Houkutus"-kirjasarjassa se on tärkeä tapahtumapaikka ja voimakkaiden vampyyrien Volturien kotikylä.
Apollo-asteroidit

Apollo-asteroidit muodostavat ryhmän Maan lähelle tulevia asteroideja. Ne on nimetty ensimmäisenä löydetyn jäsenensä, 1862 Apollon, mukaan. Sen olemassaolon havaitsi Karl Wilhelm Reinmuth vuonna 1932. Apollo-asteroidien luokitus pikkuplaneettojen joukossa perustuu niiden kiertorataan Auringon ympäri. Apollo-asteroideiksi luokiteltavien kappaleiden rata leikkaa Maan radan, ja niiden keskietäisyys Auringosta on Maan keskietäisyyttä suurempi tai yhtä suuri. Suurin Apollo-asteroidi on 1866 Sisyphus, jonka läpimitta on noin 8,48 km. Apollo-asteroidien joukossa on lisäksi muun muassa (29075) 1950 DA, jolla on pieni riski törmätä Maahan vuonna 2880. Uhkaavina on pidetty myös asteroideja ja . Asteroidi 4581 Asclepius ohitti Maan lähietäisyydeltä vuonna 1989. Joillain Apollo-asteroidella on myös kuu tai kaksi. Apollolla itsellään niitä on yksi, kuten myös :lla. Mutta esim. :llä on jopa kaksi kuuta. Aikaisemmin Apollo-asteroideihin kuuluneen n rata muuttui Maan lähiohituksen jälkeen Apollosta Aten-radaksi 15. helmikuuta 2013.
Amerikanhelmipöllö

Amerikanhelmipöllö ("Aegolius acadicus") on Pohjois-Amerikassa elävä pieni pöllölaji.
Koko ja ulkonäkö.
Aikuiset yksilöt ovat yleensä 18–21 cm pitkiä ja niiden siipien kärkiväli on noin 42–48 cm. Paino vaihtelee välillä 65-151 g. Pää on kasvopuolelta vaalea, reunoilla ja takana on ruskeita raitoja. Vaalea vartalo on ruskeiden läikkien täplittämä. Silmät ovat keltaiset ja nokka musta. Molemmat sukupuolet ovat saman näköisiä.
Fred Palmer

Fred Palmer (1902/1903 – 1995) oli yhdysvaltalainen radiotoimittaja ja ohiolaisen WATH-radioaseman omistaja. Hänellä oli asemallaan päivittäinen "Just Thought You'd Like to Know" -ohjelma. Ohion yliopistolla on hänen nimeään kantava journalismistipendi.
Fred Palmer valittiin National Association of Broadcasters Hall of Fameen vuonna 1985.
Luz (Mourão)

Luz on kylä (freguesia) Alentejossa, Portugalissa. Se sijaitsee Mourãon kunnassa, lähellä Espanjan rajaa.
Kylä tuli kuuluisaksi 2000-luvulla Alquevan padon rakennustöiden takia, jonka seurauksena muodostui Euroopan suurin tekojärvi. Tekojärvi peitti alleen vanhan Luzin kylän 350 rakennusta. 
Portugalin hallitus ja paikalliset viranomaiset perustivat uuden kylän noin kahden kilometrin päähän. Uusi kylä rakennettiin samanlaiseksi kuin vanha kylä kopioimalla kadut, talot, kirkko ja hautausmaa. 
Kylästä on tullut nyt turistinähtävyys. Kylän viereen on rakennettu museo (Museu da Luz), jossa kerrotaan kylän siirtoprojektista ja alueen kulttuurista.
Kobolttikottarainen

Kobolttikottarainen ("Poeoptera femoralis") on Keniassa ja Tansaniassa elävä kottaraisiin kuuluva erittäin uhanalainen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan kobolttikottarainen on noin 16–18 cm. Pää, selkä, siivet ja rinta ovat väriltään tummansiniset, lähes mustat. Vatsa ja alaperä ovat väritykseltään valkoiset. Kobolttikottaraisen silmät ovat keltaiset. Aavikkokottarainen ("Speculipastor bicolor") muistuttaa ulkonäöltään kobolttikottaraista, mutta eroaa valkean siipilaikun perusteella. Lisäksi se elää huomattavasti kuivemmilla seuduilla kuin kobolttikottarainen.
Elinympäristö ja ravinto.
Kobolttikottaraiset elävät muutamin paikoin Kenian ja Tansanian kosteissa vuoristometsissä yleensä yli 1 800 metrin korkeudella merenpinnasta. Laji viettää aikansa puisen latvuksissa. Kobolttikottarainen on varsin seurallinen lintu ja kokoontuu parviksi paitsi lisääntymisaikana. Pesänsä laji rakentaa puunkoloon. Ravintonaan lintu käyttää hedelmiä.
Uhat.
Kobolttikottaraiskannan kooksi arvioidaan noin 1 300 yksilöä. Suurin uhka lajille on elinympäristön tuhoutuminen laittomien hakkuiden takia. Lisäksi karjan laiduntaminen metsissä hävittää sopivia elinympäristöjä. Koska laji vaatii puunkoloja pesiäkseen, erityisesti vanhojen puiden kaataminen on sille vahingollista.
Carnival Corporation &amp; plc

Carnival Corporation &amp; plc on brittiläis-yhdysvaltalais-panamalainen laivanvarustamo ja maailman suurin risteilyvarustamo. Yhtiön alaisuudessa toimii 11 risteilyvarustamoa. Yhtiön päämajat ovat Lontoossa Isossa-Britanniassa ja Miamissa Yhdysvalloissa. 
Historia.
Carnival Corporation.
Carnival Cruises &amp; plc perustettiin vuonna 1972 nimen Carnival Cruise Lines alla. Kun se saavutti aseman yhtenä maailman suosituimmista risteily-yhtiöistä, se myi julkisesti 20 prosenttia kantaosakkeistaan vuonna 1987. Yhtiö hankki toisen varustamon lippunsa alle vuonna 1989, kun se osti Holland America Linen. Seuraavaksi Carnival Cruises &amp; plc osti Seabourn Cruise Linen. Vuonna 1993 yhtiö muutti nimensä Carnival Corporationiksi ja hankki Cunard Linen vuonna 1998 ja Costa Crocieren vuonna 2000.
Carnival plc.
Carnival plc perustettiin vuonna 2000 nimellä P &amp; O Princess Cruises plc. Se syntyi, kun P &amp; O hankki 1970- ja 1980-luvuilla itselleen risteilyvarustamoita, muun muassa Princess Cruisesin. Vuonna 1999 P &amp; O Princess tuli Saksan markkinoille ostamalla enemmistöosuuden AIDA Cruisesista ja osti sen kokonaan itselleen vuonna 2000. Vuonna 2002 yhtiö ilmoitti luovansa Isoon-Britanniaan uuden risteilybrändin Ocean Village, joka aloitti toimintansa toukokuussa 2003. Tämä tapahtui sulautumana Carnival Corporationin kanssa jälkeen. Yhtiöt sulautuivat 17. huhtikuuta 2003. Samaan aikaan nimi P &amp; O Princess poistettiin käytöstä, ja yhtiön uudeksi nimeksi tuli Carnival Corporation &amp; plc.
Merkittäviä laivoja.
Carnival Corporation &amp; plc:llä on useita merkittäviä laivoja, kuten seuraavat:
Aiheesta muualla.
Carnival Cruises &amp; plc:n kotisivut
M/S Ruby Princess

M/S Ruby Princess on Princess Cruisesin Crown-luokan toistaiseksi uusin loistoristerilijä. Aluksen kastoivat Trista Sutter ja Ryan Sutter.
Tenstan metroasema

Tenstan metroasema on asema Tukholman metron sinisellä linjalla Tenstan kaupunginosassa. Asema avattiin 31. elokuuta 1975, jolloin se oli metron 86. asema. Asema sijaitsee Rinkebyn ja Hjulstan välissä 20–22 metrin syvyydessä.
Vuonna 2015 asemaa käytti vuorokaudessa noin 6 900 matkustajaa.
Asemalla on Helga Henschenin taideteos "En ros till invandrarna".
Eugène Viollet-le-Duc

Eugène Emmanuel Viollet-le-Duc (27. tammikuuta 1814 Pariisi, Ranska – 17. syyskuuta 1879 Lausanne, Sveitsi) oli ranskalainen arkkitehti ja arkkitehtuurin tutkija. Hän on tunnettu lukuisien keskiaikaisten rakennusten entisöijänä. Viollet-le-Duc suunnitteli muun muassa Notre Damen katedraalin, Saint-Denis’n basilikan ja Carcassonnen linnoitetun kaupungin entistämistyöt.
Viollet-le-Duc oli arkkitehti, arkeologi ja taidekirjailija, Ranskan keskiaikaisten tyylien tutkija ja tuntija, lukuisien goottilaisten monumentaalirakennusten, kuten Pariisin Sainte-Chapellen ja Notre Damen katedraalin, Saint-Denis’n basilikan, Amiensin ja Laonin katedraalien, Pierrefonds’in ja Coucyn linnojen, Vézelayn romaanisen Madeleine-kirkon, uusija. Viollet-le-Duc oli Achille Leclèren oppilas. Hän tutki 1836–1839 matkoilla Italiassa, Sisiliassa ja Etelä-Ranskassa antiikkia sekä sittemmin koko Ranskassa keskiaikaa.
Viollet-le-Duc toimi vuodesta 1853 kirkollisten rakennusten tarkastajana. Vuonna 1863 hänet nimitettiin estetiikan ja taidehistorian professoriksi École des Beaux-Artsiin, ja hän aloitti luentosarjansa keskiajan taiteesta mutta joutui pian akateemikkojen vastustuksesta luopumaan toimestaan. Insinööriupseerina Viollet-le-Duc osallistui Pariisin puolustukseen 1870–1871. Hänen viimeisiä suunnittelutöitään oli Pariisin maailmannäyttelyn 1878 yleissuunnitelma. Poliitikkona Viollet-le-Duc oli radikaali ja oli Montmartren edustajana etenkin Adolphe Thiersin vastustaja.
Viollet-le-Duc oli käytännön esteetikko, ja arkkitehtuurin kehityshistoriassa gotiikka oli hänelle huippukohta. Viollet-le-Duc kirjoitti ja kuvitti arkkitehtuurikirjoja.
E3 Saxo Classic

E3 Saxo Classic on yksipäiväinen maantiepyöräilykilpailu, joka järjestetään Flanderissa, Belgiassa maaliskuun lopulla, runsas viikko ennen Flanderin ympäriajoa. Semiklassikkona pidettävän kilpailun lähtö- ja maalipaikkana toimii Harelbeke. Kilpailun pituus on hieman yli 200 kilometriä. 
E3 Saxo Classic ajettiin ensimmäisen kerran vuonna 1958; tosin vastaavankaltaisia kilpailuja oli järjestetty alueella vuodesta 1955 lähtien. Kilpailu tunnettiin aluksi nimellä Harelbeke–Anvers–Harelbeke. 1960-luvun puolivälissä valmistunut E3-moottoritie synnytti sittemmin käytetyt nimet E3-Prijs Harelbeke (1970–2002), E3 Prijs Vlaanderen (2003–2012), E3 Prijs Vlaanderen – Harelbeke (2013), E3 Harelbeke (2014–2016), Record Bank E3 Harelbeke (2017–2018), E3 BinckBank Classic (2019–2020), E3 Saxo Bank Classic (2021–2022) ja vuodesta 2023 lähtien E3 Saxo Classic.
E3 Saxo Classic on tärkeä valmistautumiskilpailu Flanderin ympäriajoa varten. Itä-Flanderissa kulkevalla reitillä on toistakymmentä nousua, joista useat ovat mukana myös Flanderin ympäriajossa. Osa kilpailusta ajetaan mukulakivipintaisilla teillä.
E3 Saxo Classic on vuodesta 2012 lähtien kuulunut UCI World Touriin. Aiemmin se oli kategorialuokitukseltaan 1.HC. Kilpailun on voittanut useimmin belgialainen Tom Boonen, viisi kertaa. Nopein kilpailu ajettiin vuonna 2003, jolloin Steven de Jonghin keskinopeus oli 45,9 km/h.
Kilpailua ei järjestetty koronaviruspandemian vuoksi vuonna 2020.
In My Mind

In My Mind on rap-artisti/tuottaja Pharrellin ensimmäinen sooloalbumi. Albumi julkaistiin 25. heinäkuuta 2006.
Myynti.
Albumia myytiin ensimmäisellä viikolla 142 000 kappaletta ja kolmannella viikolla 51 000 kappaletta. Kaiken kaikkiaan albumia on myyty 889 000 kappaletta.
Wampum

Wampum on algonkinia ja tarkoitti alun perin helminauhaa tai -vyötä, joka oli valmistettu hiotuista simpukoiden ja kotiloiden kuorten kappaleista, yleensä kampavenussimpukoden tummista ja "Busycotypus"-kotiloiden vaaleista kuorista. Pohjois-Amerikan itäosien alkuperäiskansat käyttivät wampumeita merkitessään muistiin tärkeitä tapahtumia ja vaihtaessaan keskenään sotilaallisia tietoja. 
Eurooppalaisten saavuttua Pohjois-Amerikkaan wampumeita alettiin käyttää maksuvälineenä. Rahatalouteen tottuneet eurooppalaiset kauppiaat loivat järjestelmän, jonka avulla wampumia voitiin vaihtaa koviin hyödykkeisiin. Näin intiaanien perinteisistä seremoniakoruista alkoi tulla yhä enemmän pelkkää valuuttaa. 
Rahajärjestelmä sai itärannikon alkuperäisväestön kaupankäynnin kukoistamaan Pohjois-Amerikan itärannikolle juurtuneiden Uuden-Englannin, Uuden-Ranskan ja Uuden-Hollannin siirtokuntien kanssa. Siirtokunnilta ostettujen teräsporien avulla intiaanit kykenivät valmistamaan wampuminsa aiempaa nopeammin. Niitä kulkeutui myös sisämaan intiaaneille. Wampumien arvo aleni markkinoilla, kun britit alkoivat tehtailla niitä itse 1620–1630-lukujen taitteessa.