tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johann Jacob Dillenius

Johann Jakob Dillenius (1687–1747) oli saksalainen kasvitieteilijä. Hän harjoitti erityisesti kuvailevaa kasvitiedettä ja teki useita teoksia, joissa hän kuvasi tekstein ja piirroksin satoja lajeja.
Dillenius opiskeli yliopistossa Gießenissä Saksassa ja kokosi kaupungin lähialueilta löytämistään lajeista teoksen "Catalogus Plantarum circa Gissam sponte nascentium" vuonna 1718. Teos sisälsi 980 lajia putkilokasveja, 200 lajia sammalia ja muita vastaavantyyppisiä kasveja sekä 160 lajia sieniä.
Elokuussa 1721 Dillenius lähti Englantiin, jossa hänestä tuli vuonna 1728 Oxfordin yliopiston ensimmäinen kasvitieteen professori. Oxfordin yliopistossa toimiessaan Dillenius julkaisi merkittävimmät teoksensa "Hortus Elthamensis" (1732) ja "Historia Muscorum" (1741). "Hortus Elthamensis" sisälsi tekstikuvaukset ja piirrokset 417 kasvilajista ja "Historia Muscorum" sisälsi puolestaan tekstikuvaukset ja piirrokset yli 600 lajia "sammalia", jotka nykyluokittelun mukaan olivat lehtisammalia, maksasammalia, liekomaisia kasveja, leviä, jäkäliä sekä muita matalampia kasveja.
Carl von Linné on nimennyt dillenioiden ("Dillenia") suvun Dilleniuksen mukaan.
Aikamies

Aikamies on Samppa Batalin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen elokuva, joka tuli ensi-iltaan joulukuussa 2022.
Elokuva sai maailman ensiesityksensä Varsovan elokuvajuhlien Free Spirit -sarjassa lokakuussa 2022. Elokuva voitti sarjan ja palkittiin Free Spirit -palkinnolla.
Aikamies on rakkaustarina, jossa yksinäinen ovimies asettaa vaakalaudalle sekä sydämensä että mielensä, kun lapsuudessa kielletyt aikamatkustusleikit muuttuvat todeksi.
Aikamiehen nimiroolissa nähdään Matti Pajulahti ja toisessa pääroolissa on Annika Hartikka. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Joel Hirvonen ja Jaana Saarinen.
Elokuvan on kuvannut Miikka Pakarinen ja leikannut Tuomas Kohtamäki. Elokuvan levittää elokuvateattereihin Black Lion Pictures.
The Mars Volta (albumi)

The Mars Volta on The Mars Voltan seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 16. syyskuuta 2022. Albumista julkaistiin akustinen versio nimeltään "Qué Dios Te Maldiga Mí Corazón" 21. huhtikuuta 2023.
Jorma Koivuvaara

Jorma Uolevi Koivuvaara (15. huhtikuuta 1912 Lahti – 16. joulukuuta 1971 Inkeroinen) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1969.
Koivuvaaran vanhemmat olivat teknikko Paavo Aleksanteri Koivuvaara ja Anni Matilda Oksanen ja puoliso vuodesta 1933 Elli Mildred Hallas. Koivuvaara kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin toisesta suomalaisesta lyseosta vuonna 1931 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1941. Hän aloitti Valion meijerin isännöitsijänä Turussa ja siirtyi 1950 Inkeroisiin toimitusjohtajaksi Kymenlaakson Osuusmeijeriin, joka oli maan suurin osuusmeijeri. Koivuvaara kuului Kotkan Meijeri Oy:n johtoon ja Tuottajain Maito Oy:n hallitukseen 1955–1966. Hän toimi myös Keskusosuusliike Hankkijan tilintarkastajana ja oli sanomalehti Kymen Keskilaakson Oy:n johtokunnan jäsen.
Koivuvaara osallistui jatkosotaan ja sotien jälkeen Inkeroisten reserviupseerien toimintaan.
Kalliokylän työväentalo

Kalliokylän työväentalo oli Kiuruveden kaupungin Kalliokylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Kalliokylän työväenyhdistys perustettiin yhden lähteen mukaan nimellä Kalliokylän Työväen ja Pienviljelijöiden Yhdistys. Perustamisajankohta ei ole tiedossa, mutta yhdistys on ollut olemassa viimeistään loppuvuonna 1913, jolloin se ilmoitti lehdessä pitävänsä iltamat. Omaa taloa ei ilmeisesti vielä tuolloin ollut käytössä. Marraskuussa 1922 yhdistys ilmoitti järjestävänsä "vapaaviikko-iltamia" omalla talollaan; tämä on ensimmäinen maininta talosta.
Elokuussa 1930 Savon Sanomissa ilmoitettiin Kalliokylän Työväen ja Pienviljelijöiden Yhdistyksen talon sulkemisesta väliaikaisesti kommunistilakien nojalla. Jo kymmenen päivää ennen sulkemisuutista kyseisen yhdistyksen kerrottiin kuitenkin lakkauttaneen itsensä ja luovuttaneen talonsa ja omaisuutensa Kalliokylään samana vuonna perustetulle sosialidemokraattiselle yhdistykselle. Työväen ja Pienviljelijöiden Yhdistys oli luultavasti alun perin ollut sosialidemokraattinen, mutta liittynyt vuonna 1920 perustettuun Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, sillä uutisessa mainittiin talon olleen alun perin sosialidemokraattien omistuksessa. Samassa lehdessä julkaistiin uutinen uuden sosialidemokraattisen yhdistyksen perustamisesta.
Ilmeisesti talo omistajanvaihdoksesta huolimatta suljettiin pysyvämmin, sillä vuonna 1932 maaherra hylkäsi Voimistelu- ja urheiluseura Kallion anomuksen talon avaamisesta. Vuonna 1933 jokin taho järjesti talolla iltamat, mutta ei ole tiedossa, oliko talo silloin työväenyhdistyksen vai jonkin muun yhdistyksen hallussa. Yhden lähteen mukaan talo oli siirtynyt jossain vaiheessa 1930-luvun alussa omistajayhdistyksen lahjoituksen kautta Voimistelu- ja urheiluseura Kalliolle, jonka lakkauttamisen jälkeen talo myytiin Kiuruveden Työväen Osuuskaupalle 17.11.1934. Ei ole tiedossa, mitä tälle talolle sittemmin tapahtui.
Ilmeisesti yhdistys sai jatkaa toimintaansa sotien jälkeen, sillä sen toinen talo valmistui vuonna 1954. Talon suunnitteli Antti Juntunen. Yhdistys oli liittynyt sotien jälkeen SKDL:n.
Rakennus.
Vuoden 1954 talo oli runkorakenteinen lautatalo, jossa oli huopakatto. Sisäkatto ja sisäseinät oli vuorattu kovalevyillä. Talon pinta-ala oli 250 neliömetriä, johon kuului juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen/vaatehuone sekä yhden huoneen asunto. Talo oli puulämmitteinen, mutta siinä oli sähköt. Sisä-WC:tä ei ainakaan vuonna 1988 ollut, ja tuolloin mainittiin korjausten olevan muutenkin ajankohtaisia. Kyseisenä ajankohtana talo oli edelleen yhdistyksen käytössä. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.
Mikko Linkola

Mikko Linkola (vuoteen 1935 "Yrjö Aksel Mikael Collan") (3. helmikuuta 1913 Lempäälä – 11. helmikuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen ilmavoimien upseeri ja maanviljelijä, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1969.
Linkolan vanhemmat olivat ministeri, kansanedustaja, maaherra Mikko Collan ja Minna Elisabet Väisälä (aiemmin Veisell) ja puoliso vuodesta 1943 Lyyli Liisa Orvokki Puupponen. Linkola kirjoitti ylioppilaaksi, kävi Kauhavan Ilmasotakoulun ja aloitti 1938 ilmavoimien palveluksessa. Linkola osallistui talvi- ja jatkosodan taisteluihin lentolaivueiden 26 ja 24 päällikkönä. Hän jäi eläkkeelle ilmavoimista 1949 majurina ja ryhtyi viljelemään sukunsa omistamaa Vaaniin kartanoa Kiukaisissa ja Eurassa. Hän osallistui aktiivisesti maatalousjärjestöjen ja osuusliikkeiden toimintaan ja toimi Osuuskauppojen Keskuskunnan hallintoneuvoston puheenjohtajana.
Luupuveden työväentalo

Luupuveden työväentalo oli Kiuruveden kaupungin Luupuveden kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Luupuveden työväenyhdistys perustettiin todennäköisesti vuonna 1912, sillä kyseisenä vuonna yhdistys ilmoitti ensimmäisen kerran jäsenmääränsä SDP:n puoluetilastoon, ja elokuussa 1912 se myös järjesti ensimmäisen iltamansa Konolanmäen Wallan talossa. Iltamien ohjelmassa oli ”kaikenlaista iloa nuorille ja vanhoille” ja tervetulleiksi toivotettiin sekä köyhät että rikkaat. Vuonna 1912 yhdistyksellä oli 15 jäsentä, vuonna 1916 jäseniä oli 14. Vuoteen 1925 mennessä yhdistys oli saanut käyttöönsä oman talon. Kyseisen vuoden elokuussa uutisoitiin, että Luupuveden työväenyhdistyksen talollaan järjestämissä iltamissa oli syntynyt tappelu, jonka yhteydessä yksi henkilö oli kuollut. Vuonna 1930 talo suljettiin väliaikaisesti kommunistilakien nojalla. Talon myöhemmästä kohtalosta ei ole tietoa.
Koivujärven työväentalo

Koivujärven työväentalo oli Kiuruveden kaupungin Koivujärven kylässä sijainnut työväentalo.
Koivujärven työväenyhdistyksen perustamisen tai talon rakentamisen ajankohdat eivät ole tiedossa. Ensimmäinen maininta talosta on, että Koivujärven työväenyhdistys järjesti juhannusiltamat omalla talollaan vuonna 1920. Vuonna 1922 juhannusiltamat järjestettiin yhteistyössä Pielaveden ja Kiuruveden yhdistysten kanssa Koivujärven työväentalolla. Talo suljettiin väliaikaisesti kommunistilakien nojalla vuonna 1930. Syksyllä 1931 talo oli edelleen väliaikaisesti suljettuna, eikä maaherra suostunut avaamaan sitä, sillä yhdistyksen lakkauttamista käsiteltiin yhä kihlakunnanoikeudessa. Yhdistyksen tai talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.
Appelsiinisienet

Appelsiinisienet (Tethyidae) on sarveispiisieniin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Appelsiinisienet jaetaan 14 sukuun ja lajeja on noin 80. Lajien rakenne muodostuu proteiinisäikeistä, joita tukevat piidioksidista koostuvat piikit eli spikulit. Muodoltaan appelsiinisienet ovat useimmiten pallomaisia, mutta myös viuhkamaisia ja varrellisia lajeja tunnetaan.
Appelsiinisieniä tavataan niin lauhkeista kuin lämpimistäkin meristä. Useat ovat matalien vesien lajeja ja syvimmillään appelsiinisienet elävät 2 100 metrin syvyydessä.
Villa Grönberg

Villa Grönberg on Tikkurilan aseman itäpuolella Vantaan Jokiniemessä sijaitseva kolmikerroksinen kerhotila ja entinen asuinrakennus. Punatiilisen yksityistalon suunnitteli Lars Sonck, ja se valmistui alueella sijainneen lyijyvalkoistehtaan johtajan asunnoksi vuonna 1936. Vuonna 1928 perustetun tehtaan omisti liikemies Artur Grönberg, jonka poika Kurt perheineen oli Villa Grönbergin ensimmäinen asukas. Kurt Grönberg peri tehtaan toimitusjohtajan paikan isältään vuonna 1937. Rakennuksessa oli erilliset sisäänkäynnit vieraille ja palvelusväelle. Vantaan kaupunginmuseon mukaan Villa Grönbergissä on samoja piirteitä kuin Sonckin suunnittelemassa funktionalistisessa Mikael Agricolan kirkossa.
Edustusasunto pysyi Grönbergin suvun omistuksessa 1980-luvulle asti. Tehtaan toiminta päättyi vuonna 1984, ja maakauppojen yhteydessä myös Villa Grönberg siirtyi Vantaan kaupungin omistukseen. Se oli alun perin tarkoitus remontoida kaupungin edustustilaksi mutta jäi kuitenkin vuosiksi tyhjilleen. Vuonna 1992 kaupunki antoi rakennuksen ilmaiseksi käyttöön Vantaan A-killalle, joka kunnosti sen Museoviraston ohjauksessa kerhotilaksi. Kellariin museoitiin Grönbergin perheen pommisuoja. A-kilta on edelleen vuokralainen ja järjestää tiloissa työtoimintaa kuntoutujille. 
Entisen tehtaan alueet ovat jääneet rakentamattomiksi, mutta niille suunnitellaan muun muassa Tikkurilan osaamiskampusta. Villa Grönberg säilytetään, ja sen ympärille on suunniteltu puutarhaa. Rakennus on suojeltu asemakaavalla. 
Grönbergin tehtaan ympäristöhaitat.
Aikana, kun Grönbergin lyijyvalkoistehtaassa ei vielä ollut suodattimia, se levitti lyijyä ympäristöön useiden kilometrien säteelle. 1970-luvulla lyijylaskeumat ylittivät suositukset paikoitellen kymmenkertaisesti, ja myös tehtaan lähellä asuvien ihmisten veren lyijypitoisuus oli kohonnut. Ongelmallisin jäte oli savukaasujen pesussa syntynyt pesuriliete, joka sisälsi lyijyn lisäksi myös dioksiineja ja furaaneja. Lopulta tehdas purettiin, ja alueen pintamaita puhdistettiin 1990- ja 2000-luvuilla. Pilaantuneita massoja poistettiin alueelta 83 000 tonnia. Tikkurilan ja Jokiniemen ympäristössä on kuitenkin voimassa suositus siitä, ettei siellä kasvatettaisi syötäviä kasviksia eikä poimittaisi marjoja tai sieniä.
African Moot

African Moot on Shameela Seedatin ohjaama ja käsikirjoittama eteläafrikkalais-suomalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2022.
Elokuva käsittelee African Human Rights Moot Court Competition -kilpailua, jossa afrikkalaiset tuomarit, oikeusoppineet ja oikeustieteen opiskelijat argumentoivat toisiaan vastaan fiktiivisissä oikeustapauksissa.
Peltokankaan Työväentalo

 
Peltokankaan Työväentalo on vuonna 1949 valmistunut Perhon kunnassa Peltokankaan kylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Omistajayhdistys rakensi talon pääosiltaan talkoilla. Materiaalihankintoihin otettiin pankkilainaa, järjestettiin keräyksiä ja saatiin lahjoituksia.
Rakennus.
Hirsirunkoinen rakennus valmistui 1949. Rakennusta ei alun perin vuorattu sisältä eikä ulkoa, vaan se jätettiin hirsipintaiseksi. Ulkopuoli maalattiin punaiseksi. Alkuperäisenä katteena oli päre, mutta se muutettiin tiilikatteiseksi vuonna 1967. Sisäkatto on paneloitu. Alkuperäiset vuoraamattomat sisäseinät vuorattiin 1963–1964 kuitulevyillä ja tapetilla. Talossa on juhlasali, ravintola, keittiö ja eteinen. Juhlasalin näyttämö purettiin 1964. Pihalla olevassa ulkorakennuksessa on käymälät ja puuvaja. Talo on peruskorjattu 1989.
Toimintaa talolla.
Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa ja tansseja. Talo on edelleen kunnossa, ja siellä järjestetään myös monenlaisia perhejuhlia.
Sääksjärven järjestötalo

 
Sääksjärven Järjestötalo on vuonna 1962 valmistunut Vimpelin Sääksjärven kylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Sääksjärven ensimmäinen työväentalo valmistui samalle tontille vuonna 1908.
Vimpelin Sääksjärven kylässä perustettiin Sääksjärven Järjestötalo ry niminen yhdistys, jonka tarkoituksena oli rakentaa kylän järjestöjen yhteiseen käyttöön järjestötalo. Kylän yhdistyksistä mukana olivat muun muassa Työväenyhdistys Kipinä ja voimistelu- ja urheiluseura Sääksjärven Yritys. Eino Fahlenius piirsi jo vuonna 1954 rakennuksen piirustukset, mutta talo saatiin valmiiksi vasta vuonna 1962.
Rakennus.
Rakennus valmistui pääosin talkootyönä. Talo on puolitoistakerroksinen, rankarakenteinen ja sen ulkovuoraus on tehty paneelilaudoituksella. Katteeksi laitettiin huopa. Rakennuksessa on juhlasali ja näyttämö sekä erilliset ravintola- ja keittiötilat. Tontilla on myös puinen ulkorakennus, jossa on sauna pukuhuoneineen sekä käymälät.
Toimintaa talolla.
Järjestötalolla ovat toimineet alueen paikalliset työväenjärjestöt ja urheiluseura. Talolla on järjestetty myös tansseja, nuorisotoimintaa ja juhlia.
All that Remains to Be Seen

All that Remains to Be Seen on Julie Bezerra Madsenin ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-tanskalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2022.
Elokuva kertoo Christinasta ja hänen 7-vuotiaasta pojastaan, jotka sairastavat silmien verkkokalvoja rappeuttavaa Stargardtin tautia.
Jumalten keinussa

Jumalten keinussa on Marjaana Mykkäsen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2022.
Elokuva käsittelee Suomen kansallisoopperan vuonna 2016 aloittamaa projektia, jossa on määrä esittää Richard Wagnerin neliosainen Nibelungin sormus -oopperasarja. Elokuvassa kuvataan oopperatuotantoa kulissien takaa projektissa, joka ajautuu moniin ongelmiin muun muassa koronaviruspandemian ja alati vaihtuvien työryhmän jäsenten vuoksi.
Puutarha (dokumenttielokuva)

Puutarha on Minna Havukaisen ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2022.
Elokuva käsittelee BDSM-seksiä.
Ostróda

Ostróda (, muinaispreussiksi "Austrāti") on turistien suosima kaupunki Puolassa Warmia-Masurian voivodikunnassa. Kaupungin pinta-ala on 14,2 neliökilometriä, ja vuonna 2020 siellä oli 32 714 asukasta. Kaupungin pormestarina toimii Zbigniew Michalak.
Ensimmäiset kirjalliset tiedot Ostródasta ovat peräisin 1200-luvun puolivälistä, jolloin Saksalainen ritarikunta hallitsi aluetta. Kaupunkioikeudet Ostróda sai vuonna 1329, ja punatiilinen Ostródan linna rakennettiin vuosina 1349–1408. Vuonna 1440 Ostroda liittyi Saksalaista ritarikuntaa vastustaneeseen Preussin kaupunkien liittoon. Ostróda kukoisti etenkin vuosina 1886–1919, jolloin kaupunki kehittyi nopeasti ja sinne saatiin sähköt sekä kaasu- ja vesijohtojärjestelmät. Ennen toista maailmansotaa kaupunkia kutsuttiin "Masurian helmeksi". Kun puna-armeija saapui Ostródaan sodan lopulla vuonna 1945, siellä oli enää noin 2 000 asukasta.
Ostródan tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat L-kirjaimen muotoinen laituri, jonka pinta-ala on lähes 700 neliömetriä, sekä 1300-luvun alussa rakennettu Ostródan linna, jossa Napoleon Bonaparte asui runsaan kuukauden ajan vuonna 1807. Luonnonnähtävyyksiin kuuluvat viisi kaupungissa sijaitsevaa järveä sekä sen läpi virtaava Drwęca-joki.
Ostródan uskotaan saaneen nimensä Ala-Saksin ​​Osterode am Harzin kaupungista, mistä ensimmäiset asukkaat olivat kotoisin.
Seek Bromance

Seek Bromance on Samira Elagozin ohjaama ja käsikirjoittama alankomaalais-suomalaisena yhteistuotantona tehty kokeellinen elokuva vuodelta 2021.
Elokuva käsittelee sukupuoli-identiteettiä.
Prime Evil

Prime Evil on brittiläisen äärimetalliyhtye Venomin kuudes studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1989 ja oli ensimmäinen kolmesta laulaja-basisti Tony ”Demolition Man” Dolanin kanssa tehdystä albumista. Kitaraa ja rumpuja soittavat alkuperäisjäsenet Jeffrey ”Mantas” Dunn ja Anthony ”Abaddon” Bray, rytmikitaraa uusi jäsen Al Barnes. Albumilla Venomin musiikki loittoni black metalista ja uuden aallon brittimetallista ja lähestyi amerikkalaistyylistä thrash metalia. Sanoitukset käsittelevät yhtyeelle tyypillisiä aiheita, kuten Saatanaa, Helvettiä, naisia, seksiä ja metallimusiikkia.
Dolan, Dunn ja Bray tekivät vuonna 2015 paluun nimellä Venom Inc. Kokoonpano julkaisi vuonna 2017 studioalbumin "Avé".
Vastaanotto.
"Imperiumin" Aleksi Peura kirjoitti vuonna 2017, että kolmen ensimmäisen albuminsa jälkeen Venom on julkaissut ”kaksi hyvää levyä ["Prime Evil" ja "Resurrection"] ja hirmuisen läjän silkkaa sontaa”. Peuran mukaan "Prime Evilillä" ”oli sitä vimmaista näyttämisenhalua, joka yhtyeeltä oli muutaman levyn ajaksi kadonnut ja kaikkoaisi pian uudestaan”. "Metal Express Radion" kriitikko Lior Stein pitää "Prime Eviliä" osoituksena siitä, että Venom kykeni tuottamaan vahvaa materiaalia myös ilman alkuperäistä keulahahmoa Conrad ”Cronos” Lantia. Hän kirjoittaa Venomin löytäneen "Prime Evilillä" musiikkiinsa uutta voimaa ja tarjonneen kelpo haasteen yhdysvaltalaisille thrash-yhtyeille. "The Metal Archives" -sivustolla "Prime Evil" on käyttäjäarvioista lasketun keskiarvon perusteella Venomin paras studioalbumi. "AllMusic"-sivustolla albumi saa arvosanaksi kolme tähteä viidestä mahdollisesta.
Rumpali Tony Bray on nimennyt "Prime Evilin" henkilökohtaiseksi suosikikseen Venomin tuotannosta ja kuvaillut sitä yhtyeen ”uudestisyntymäksi”. Jeff Dunn pitää sitä "Welcome to Hellin", "Black Metalin" ja "Resurrectionin" ohella Venomin parhaana albumina. Myös Tony Dolan on muistellut "Prime Eviliä" hyvillä mielin.
Perhereissu

Perhereissu on Janne Nykäsen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen independent-tuotantona tehty lastenelokuva vuodelta 2022.
Elokuva kertoo kahdesta tytöstä, Mariasta ja Asteesta, joiden vanhemmat ovat eroamassa. Tytöt päättävät kuitenkin saattaa vanhempansa jälleen yhteen. Tyttöjä esittävät tubettajasiskokset Elina ja Sofia.
Vastaanotto.
Helsingin Sanomien Tuomo Yrttiaho piti elokuvaa haparoivana mutta sympaattisena indietuotantona. Elokuvalla oli vuonna 2022 yhteensä 1307 katsojaa.
Temples of Ice

Temples of Ice on äärimetalliyhtye Venomin seitsemäs studioalbumi. Albumilla jatkaa sama kokoonpano kuin edellisellä albumilla "Prime Evilillä.
Vastaanotto.
"Temples of Icen" ilmestyessä Venomin suosio oli ollut jo pitkään laskussa. Laulaja-basisti Tony ”Demolition Man” Dolan oli tyytymätön albumin kansikuvaan ja tuotantoon ja koki hyvää kappalemateriaalia menneen sen vuoksi hukkaan. "Rock Hardin" aikalaisarvostelussa albumia kuvailtiin ammattitaitoiseksi ja kohtuullisen onnistuneeksi muttei kuitenkaan niin hyväksi, että se kykenisi pitämään yhtyeen kulttisuosiota yllä tai tyydyttämään vanhojen fanien nostalgiaa. "Metal Express Radion" kriitikko Lior Stein kuvaili "Temples of Icea" vuonna 2008 julkaistussa arvostelussa ”ihan hyväksi”.
Ted White

Ted White (25. tammikuuta 1926 Texas – 14. lokakuuta 2022) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja stunttimies. Tätä nykyä hän on parhaiten tunnettu slasher-sarjamurhaaja Jason Voorheesin näyttelijänä elokuvassa "".
Ura.
White värväytyi 17-vuotiaana merijalkaväkeen, jossa palveli kuusi vuotta. Tämän jälkeen White lähti opiskelemaan Oklahoman yliopistoon, jossa hän pelasi jalkapalloa ennen kuin hän alkoi haaveilla näyttelijän urasta. Opiskeltuaan neljä vuotta yliopistossa hän avioitui, minkä jälkeen hän muutti Kaliforniaan ja alkoi työskennellä sijaisnäyttelijänä. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän teki elokuvassa "Iwo Jima" vuodelta 1949, jossa hän toimi näyttelijä John Waynen sijaisnäyttelijänä.
Vuonna 1984 Whiteen otettiin yhteyttä elokuvaohjaaja Joseph Ziton toimesta, koska hän tarvitsi suurikokoisen sijaisnäyttelijän esittämään Jason Voorheesiä "Perjantai 13." -elokuvasarjan neljänteen elokuvaan. Aluksi White oli ollut hyvin pessimistinen roolia kohtaan, mutta otti tarjouksen vastaan, koska hän tarvitsi tuolla hetkellä rahaa. White tosin vaati, että hänen nimensä jätettäisiin kreditoimatta. Hän myös kieltäytyi uusimasta rooliaan elokuvasarjan viidennessä osassa.
Gargano

Gargano on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Tom Høyem

Tom Høyem (s. 10. lokakuuta 1941 Nykøbing Falster) on tanskalais-saksalainen poliitikko. Hän kuului aiemmin tanskalaiseen Keskustademokraatit-puolueeseen ja toimi vuosina 1982–1987 Tanskan Grönlanti-ministerinä. Vuonna 1994 hänestä tuli Karlsruhen Eurooppa-koulun rehtori ja hän liittyi saksalaiseen FDP:hen. Vuonna 2004 hänet valittiin Karlsruhen kaupunginvaltuustoon. Høyem on ollut Tanskan ja Saksan kaksoiskansalainen vuodesta 2015.
Høyem opiskeli pohjoismaista filologiaa Kööpenhaminan yliopistossa ja opetti 1970-luvun lopulla tanskan kieltä Tukholman yliopistossa. Hän toimi samalla Berlingske-sanomalehden kirjeenvaihtajana.
Muuta.
Tanskan Grönlanti-ministerinä toimiessaan Høyem vieraili Hansinsaarella ja vei sinne konjakkipullon sekä Dannebrogin merkiksi siitä, että saari kuuluu Tanskalle. Vierailu aloitti Tanskan ja Kanadan välisen vuosikymmenien mittaisen "viskisodan", jossa tanskalaiset ja kanadalaiset sotilaat vuorotellen kävivät vaihtamassa tilalle oman lippunsa sekä viemässä saarelle uuden pullon alkoholijuomaa.
Ágios Panteleímonas (saari)

Ágios Panteleímonas () eli Mandráki (Μανδράκι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Oinoússeen saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on 0,059 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Panteleímonas kuuluu Oinoússeen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen.
Ágios Panteleímonas on saanut nimensä siellä olevasta Pyhälle Panteleimonille ("Ágios Panteleímonas") omistetusta kirkosta. Saarella on myös Pyhälle Katariinalle ("Agía Aikateríni") omistettu kirkko sekä majakka. Ágios Panteleímonaksen ja Oinoússeen välissä sijaitsee Paterónison eli Chálikaksen saari.
Ágios Spyrídonas (saari)

Ágios Spyrídonas (, ) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Pároksen saaren länsipuolella Paroikián kaupungin edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,005 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Spyrídonas kuuluu Pároksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saari on saanut nimensä siellä olevasta Pyhälle Spyridonille ("Ágios Spyrídonas") omistetusta kirkosta. Saaren ympärillä on suuri joukko samaan rykelmään kuuluvia pikkusaaria.
Ágios Spyrídonas

Ágios Spyrídonas (, ; ”Pyhä Spyridon”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Ágios Stéfanos (Chíoksen itärannikko)

Ágios Stéfanos () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Chíoksen saaren itärannikolla Lagkádan ja Pantoukióksen kylien edustalla. Saaren pinta-ala on 0,062 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Stéfanos kuuluu Chíoksen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Se on osa Lagkádan kyläyhdyskuntaa.
Saari on saanut nimensä siellä olevasta Pyhälle Stefanokselle ("Ágios Stéfanos") omistetusta kirkosta. Chíoksen itärannikon Ágios Stéfanosta ei tule sekoittaa toiseen Ágios Stéfanoksen saareen Chíoksen länsirannikolla.
Ágios Stéfanos (Chíoksen länsirannikko)

Ágios Stéfanos () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Chíoksen saaren länsirannikon edustalla. Saaren pinta-ala on 0,184 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Stéfanos kuuluu Chíoksen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen.
Saari on saanut nimensä siellä olevasta Pyhälle Stefanokselle ("Ágios Stéfanos") omistetusta kirkosta. Saaren länsipuolella sijaitsevat Nisákin ja Pelagónisoksen saaret. Chíoksen länsirannikon Ágios Stéfanosta ei tule sekoittaa toiseen Ágios Stéfanoksen saareen Chíoksen itärannikolla.
Archontóniso

Archontóniso () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Oinoússeen saaren kaakkoispuolella. Saaren pinta-ala on 0,028 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Archontóniso kuuluu Oinoússeen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Archontónisosta etelään sijaitsee Gaïdourónisoksen saari ja itään Pontikonísi ja Pasás.
Arefoúsa

Arefoúsa () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Leipsoín saaren luoteispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,16 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Arefoúsa kuuluu Leipsoín kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Árgilos (saari)

Árgilos () eli Agrilós (Αγριλός) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin, ja sijaitsee Schoinoúsan ja Ofeidoússan saarten eteläpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,085 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Árgilos kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Argilos

Argilos () tai Árgilos () voi viitata seuraaviin:
Asánis

Asánis () eli Asáni (Ασάνη) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Länsi-Traakian rannikolla Évros-joen suistossa. Saaren pinta-ala on 0,412 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Asánis kuuluu Alexandroúpolin kuntaan, Évroksen alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen. Asániksen lounaispuolella sijaitsee saari nimeltä Xéra Asáni (”Riutta-Asáni”) eli Notiodytikí Asáni (”Lounais-Asáni”). Saaret ovat osa Évroksen suiston kansallispuistoa sekä kahta Natura 2000 -aluetta, joista toinen on luonto- ja toinen lintudirektiivin mukainen.
Aspronísi (Pienet Kykladit)

Aspronísi () eli Ligári (Λιγάρι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin, ja sijaitsee Schoinoúsan saaren itäpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,04 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Aspronísi kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Asprónisos (Lesbos)

Asprónisos () eli Áspro (Ἀσπρο) eli Aspronísia (Ασπρονήσια) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja tarkemmin Tomaronísian saariin ja sijaitsee Lesboksen saaren itäpuolella. Saaren pinta-ala on 0,123 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Asprónisos kuuluu Länsi-Lesboksen kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Se on osa Mantamádoksen kyläyhdyskuntaa.
Asprónisos, suomeksi ”Valkoinen saari”, on Tomaronísian saarista toiseksi suurin. Sen pohjoispuolella sijaitsee ryhmän suurin saari Barmpaliás ja lounaispuolella Tsoukalás. Asprónisos on yhdessä muiden Tomaronísian saarten ja eräiden muiden Lesboksen rannikon kalliosaarten kanssa osa Natura 2000 -aluetta ”Lesboksen saaret” (GR4110009). Saarella on jäänteitä siellä olleesta luostarista.
Avgó (Petalioí)

Avgó () eli Strongyló (Στρογγυλό) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Euboian saariin ja tarkemmin Petalioí-saariin, ja sijaitsee Megalónisoksen pohjoispuolella ryhmänsä saarista pohjoisimpana. Saaren pinta-ala on noin 0,012 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Avgó kuuluu Kárystoksen kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen.
Avoladonísi

Avoladonísi () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmän ja sijaitsee Síkinoksen saaren länsipuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,006 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Avoladonísi kuuluu Síkinoksen kuntaan, Thíran alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Báos

Báos () eli Ágios Geórgios (Άγιος Γεώργιος) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Mýkonoksen saaren länsirannikolla Mýkonoksen kaupungin edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,077 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Báos kuuluu Mýkonoksen kuntaan, Mýkonoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saarella on Pyhälle Georgiokselle ("Ágios Geórgios") omistettu kirkko, josta se on saanut toisen nimensä. Báoksen luoteispuolella sijaitsee Kávouraksen saari.
Barmpaliás

Barmpaliás (, transl. myös "Barbaliás") on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja tarkemmin Tomaronísian saariin ja sijaitsee Lesboksen saaren itäpuolella. Saaren pinta-ala on 0,548 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Barmpaliás kuuluu Länsi-Lesboksen kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Se on osa Mantamádoksen kyläyhdyskuntaa.
Barmpaliás on Tomaronísian saarista suurin. Sen suurin korkeus on noin 60 metriä merenpinnasta laskettuna. Saaren koillispuolella sijaitsee Panagián saari ja eteläpuolella Asprónisoksen ja Tsoukaláksen saaret. Barmpaliás on yhdessä muiden Tomaronísian saarten ja eräiden muiden Lesboksen rannikon kalliosaarten kanssa osa Natura 2000 -aluetta ”Lesboksen saaret” (GR4110009).
Monzan ralli

Monzan ralli (aiemmin nimillä Rally di Monza ja Rally Autodromo di Monza) on Italiassa Monzan kaupungin ja moottoriradan ympäristössä vuosittain ajettava ralli. Se on perinteisesti ollut kauden päättymistä juhlistava kilpailu, johon osallistuu rallin huippujen lisäksi myös rata-autoilijoita sekä muita moottoriurheilijoita. Kilpailu on ajettu vuosina 2003–2019 nimellä Monza Rally Show.
Monzan ralli lisättiin rallin MM-sarjan kilpailukalenteriin kesken kauden 2020 korvaamaan koronaviruspandemian vuoksi peruttuja kilpailuja. Sama toistui jälleen kaudella 2021, jolloin se korvasi Japanin rallin. Molemmilla kausilla se oli kauden viimeinen osakilpailu. Rallin maailmanmestaruus ratkesi siellä molempina vuosina Sébastien Ogierin eduksi.
Voittajat.
Lähde:
Fleurance

Fleurance on kunta Lounais-Ranskassa Gersin departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Gersjoen varrella, noin 31 kilometriä Condomin kaupungista kaakkoon.
Fleurance on vuonna 1272 perustettu bastide. Perustajina olivat Gauren kreivit, jotka halusivat kaupungin edistävän kauppaa järjestämällä siellä messuja ja toreja. He nimesivät kaupungin italialaisen Firenzen () kaupungin mukaan. Kaupungin rakentaminen aloitettiin vuonna 1274, ja samaan aikaan alettiin rakentaa goottilaistyylistä Saint-Laurentin kirkoa, jonka rakentaminen kesti sata vuotta.
Murtovesisieni

Murtovesisieni ("Ephydatia fluviatilis") on sarveispiisieniin kuuluva sienieläinlaji, joka esiintyy luonnonvaraisena myös Suomessa. Se on ainoa Itämeressä esiintyvä sienieläin.
Tuntomerkit.
Murtovesisieni on nimensä mukaisesti murtovedessä esiintyvä 5–10 senttimetrin mittainen sienieläin, joka muodostaa runkokuntia. Runkokunnat ovat pehmeän huokoisia ja epäsäännöllisen muotoisia, harmahtavia tai kellanruskehtavia; joskus symbionttiset levät värjäävät ne vihertäviksi. Koko ja muoto vaihtelevat kasvualustan mukaan, mikä tekee silmämääräisestä lajinmäärityksestä epävarmaa.
Sisävesissä esiintyvä murtovesisienen sukulaislaji järvisieni on yleensä väriltään kellertävä tai vihreä ja haarova. Murtovesisieni ei haaro ja on väriltään harmahtava tai kellanruskea.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Murtovesisieniä esiintyy Pohjois-Amerikassa, Euroopassa ja Aasiassa; Itämeressä niitä on Suomenlahdella, Saaristomerellä ja koko Pohjanlahdella. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat kivien tapaiset alustat, kaislojen uposvarret tai rakkoleväpensaikkojen tyviosat vähäsuolaisten merenlahtien rantavesissä. Muiden sienieläinten tavoin murtovesisieni on alustaan kiinnittynyt ja paikoillaan pysyvä eli sessiili.
Lisääntyminen.
Itämeren makeaan veteen sopeutuneena murtovesisieni lisääntyy enimmäkseen suvuttomasti suojattujen lepoasteiden, gemmuloiden välityksellä. Lajille tunnusomaiset gemmulat toimivat myös talvehtimisasteina ja muodostavat kesän tullen uusia runkokuntia. Murtovesisieni kykenee myös suvulliseen lisääntymiseen siittiöiden ja munasolujen avulla.
Ravinto.
Muiden sienieläinten tavoin murtovesisieni käyttää ravinnokseen planktonia, jota se suodattaa vedestä. Jotkut murtovesisienen yksilöt pystyvät kuitenkin saamaan ravintonsa symbioottisista sienistä, jolloin niiden ei tarvitse saalistaa lainkaan.
Tapani Rantala

Jaakko Tapani Rantala (7. toukokuuta 1934 Ylitornio – 14. joulukuuta 2022 Rovaniemi) oli suomalainen taidemaalari. Ylitornion Pessalompolossa syntyneen Rantalan ensimmäinen yksityisnäyttely järjestettiin vuonna 1966 Rovaniemellä. 
Rantala valmistui opettajaksi Rauman seminaarista 1961 ja opiskeli taidemaalausta Repin-instituutissa Leningradissa 1973–1975. 
Rantala aloitti taidemaalarin uransa abstraktin informalistisilla ja kantaaottavilla teoksilla 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Parhaiten hänet tunnetaan Pohjois-Suomessa Lapin luontoa ja ihmisiä kuvaavista realistisista (1970-luvulta 1990-luvulle) ja realismia fantasiaan yhdistävistä (1990-luvulta 2020-luvulle) öljy- ja vesiväriteoksista sekä tilaustyönä tehdyistä muotokuvista ja suurikokoisista maalauksista yritystiloihin ja julkisiin tiloihin. 
Elämä ja ura.
Rantala työskenteli lavastajana ja näyttelijänä Rauman kaupunginteatterissa 1950- ja 1960-luvulla. Hän muutti Tampereelle ensimmäisen aviovaimonsa, Tampereen työväenteatteriin kiinnitetyn Salme Laaksosen kanssa. Tampereella Rantala osallistui mm. Tampereen taiteilijaseuran 31. vuosinäyttelyyn 1962. 
Rantala toimi taidemaalarina Helsingissä 1960- ja 1970-luvulla. Kantaaottavia teoksia oli esillä Helsingin Kulttuuritalolla. Realistisia muotokuva- ja maisemamaalauksia esiteltiin Galleria Strindbergillä 1975. 
1980-luvulta alkaen Rantala asui ja työskenteli pysyvästi Lapissa muotokuvien ja suurikokoisten tilausteosten tekijänä. 
Rantala maalasi uransa aikana yli 250 muotokuvaa, joista merkittävä osa tehtiin yrityselämän, julkisen sektorin ja yksityishenkilöitten tilauksista. Työskentely muotokuvamallien kanssa tapahtui Rantalan ateljeetiloissa, joista merkittävimmät olivat Taiteilijakoti Pohjansaajo Alatornion Kirkonmäellä 1980-luvulla (yhdessä taidemaalari Aulikki Nukalan kanssa) ja 1990-luvulta alkaen Ounaspuistikon ateljee Rovaniemen Lainaanrannassa. Rantalalla oli ateljee myös Oulun Valkealinnassa 2000-luvun alussa. 
Aavasaksanvaaralla Ylitorniolla on Tapani Rantalan muistoreliefi.
Albin Lundström

Jarl Albin Rafael Lundström (5. toukokuuta 1905 Helsinki – 24. toukokuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Lundströmin vanhemmat olivat faktori Jarl Johan Lundström ja Xenia (Senja) Kiialainen ja puoliso vuodesta 1930 Elsa Fransiska Tallroth. Lundström kävi keskikoulun ja Helsingin yksityistä kauppakoulua 1920. Hän teki useita opintomatkoja Pohjoismaihin, Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin 1936. Lundström oli Wilh. Dahm Oy:n myyntimies, Hermes Oy:n kotimyyjä 1922–1928, Talous-Osakekaupan paahtimon edustaja 1929–1934, John Nylund Oy:n tavaratalo Tempon myymälänhoitaja, elintarvikeosaston hoitaja ja siirtomaatavarain tukkuosaston hoitaja Tampereella 1934–1938, Maakauppiaitten Oy:n hedelmä- ja herkkuosaston hoitaja 1938–1940 ja Keskon hedelmä- ja herkkuosaston johtaja 1941–1946, elintarvikeosaston johtaja ja johtokunnan jäsen 1946–1968 ja pääjohtaja Ilmo Nurmelan varamies 1957–1968. 
Keskossa Lundströmillä oli tärkeä rooli myös puheenjohtajana K-kauppiaitten Keskustoimikunnassa, K-kauppiaiden yhteisen markkinatoiminnan kehittämisessä. Hän oli "Handelsnyttin" päätoimittaja 1958–1968 ja hänellä oli lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Lundström oli aktiivinen metodisti, teki Kauniaisten lastenkodin hyväksi taloudenhoitajana työtä parikymmentä vuotta ja toimi Helsingin Konkordia-sairaalan hallituksen puheenjohtajana. Sotilasarvoltaan Lundström oli reservin korpraali (1925). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1961.
Hunajamuurahainen

Hunajamuurahaiset ovat muurahaisia, joilla osa yhdyskunnan työläisistä on erikoistunut käyttämään omaa kehoansa ravintovarastona. Nämä työläiset syövät suuria määriä ravintoa, josta suurin osa varastoituu sokerinesteenä eläimen takaruumiiseen, joka turpoaa suureksi nestesäiliöksi. Hunajamuurahaisyhdyskunnan muut muurahaiset saavat ravintoa näiden muurahaisten oksentaessa varastoitua sokerinestettä. Tällä tavoin käyttäytyviä hunajamuurahaisia kuuluu useaan eri sukuun: Australiassa niitä ovat jotkin hevosmuurahaiset ja "Melophorus"-suvun lajit, Pohjois-Afrikassa "Cataglyphis"-suvun lajit sekä Pohjois-Amerikassa "Myrmecostus"-suvun lajit. Lisäksi jotkin pohjoisamerikkalaiset "Prenolepis"-suvun työläismuurahaiset varastoivat takaruumiiseensa rasvaa sokerin sijaan. Hunajamuurahaiset ovat kuivien seutujen hyönteisiä, jotka viettävät vuoden kuivimman osan pesässään varastoitua ravintoa käyttäen. Australian alkuperäiskansat ovat käyttäneet hunajamuurahaisten sokeripitoisia työläismuurahaisia ruokana.
Audiotyöasema

Audiotyöasema (, DAW, ) tai musiikkityöasema tarkoittaa ohjelmistoa tai muuta elektronista järjestelmää, jolla tuotetaan ja käsitellään musiikkia. 
Digitaaliset audiotyöasemat ovat olleet olemassa 1970-luvulta lähtien ja ne yleistyivät valtavirrassa 1990-luvulla.
Musiikkityöasemalla voidaan tarkoittaa myös koskettimia tai syntetisaattoria.
Historia.
Ensimmäiset digitaaliset audiotyöasemat kehitettiin 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa. Soundstream kehitti ensimmäisen digitaalisen tallentimen vuonna 1977 ja ensimmäisen digitaalisen audiotyöaseman. Soundstreamin järjestelmä yhdisti nauha-aseman, PDP-11/60-minitietokoneen, näytön sekä ohjelmiston. Riittävän edullinen ja nopea tallennusmedia kaupallisen tason työasemalle oli suurin haaste seuraavina vuosina. Vuonna 1979 Fairlight julkaisi Computer Musical Instrument (CMI) -laitteen, jossa oli digitaalinen syntetisaattori ja sampleri sekä sisäänrakennettu kuvaputkinäyttö ja QDOS. CMI ei ollut tietokone, mutta sen tekniikka vaikutti kiintolevytallennuksen kehitykseen, ja siinä oli reaaliaikainen sekvensseri (Page R), jonka sanotaan vaikuttaneen MIDI-sekvensseriin.
Kotitietokoneiden markkinat kasvoivat ja henkilökohtaiset tietokoneet kuten Apple II, Atari ST ja Commodore Amiga olivat kehittyneet riittävän tehokkaiksi. Tämän jälkeen Macromedia ja Digidesign aloittivat ohjelmistojen kehittämisen äänen editointiin ja yksinkertaiseen kaksiraitaiseen CD-levyn masterointiin. Vuonna 1994 tuotiin neliraitaiset editorit. Vuonna 1996 julkaistiin 32-raitaiset digitaaliset audiotyöasemat ja niistä tuli teollisuusstandardi.
Ominaisuudet.
Audiotyöasemaa käytetään äänen tallentamiseen (äänitys), muokkaamiseen, miksaukseen ja masterointiin muiden asioiden ohella. Audiotyöasemaa käytetään sekä ammattimaisessa että kotona tehtävässä äänen käsittelyssä. Musiikin luomisen lisäksi audiotyöasemia käytetään äänisuunnittelussa elokuviin ja televisio-ohjelmiin, podcastingissä ja monessa muussa useiden ääniraitojen järjestämisessä ja optimoimisessa. Tarkkaa määrittelyä ei ole mikä on audiotyöasemaohjelmisto, mutta yleisesti ottaen musiikkituotannon ohjelmisto kykenee tallentamaan useaa raitaa korkean tarkkuuden ääntä samaan aikaan, sekä tarjoaa korkeatasoisia äänen muokkauksen ja miksauksen ominaisuuksia. Audiotyöasemat voivat sisältää MIDI-ohjauksen ja virtuaalisia soittimia kuten syntetisaattoreita, rumpukoneita ja samplereita. Tuki kolmansien osapuolien laajennuksille on tullut normiksi ja monet tukevat videon tuomista äänen yhdistämistä varten.
Ohjelmistot.
Ohjelmistoja on sekä kaupallisia että ilmaiseksi saatavia.
Esimerkkejä audiotyöasemien ohjelmistoista:
Eino Karrakoski

Kaarlo Eino Karrakoski (12. joulukuuta 1901 Lohja – 28. helmikuuta 1986 Lohja) oli suomalainen osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Karrakosken vanhemmat olivat maanviljelijä Kaarlo Oskari Karrakoski ja Mathilda Vilhelmina Veranen ja puoliso vuodesta 1930 Irma Emma Kaisa Pantsar. Karrakoski tuli ylioppilaaksi Lohjan yhteiskoulusta 1921 ja valmistui agronomiksi 1927. Hän oli Muuruvedellä maamieskoulun opettaja 1927–1928, Pohjois-Karjalan tietopuolisen karjanhoitokoulun johtaja 1928–1929, Lohjan Maidonmyyntiosuuskunnan, vuodesta 1940 Maatalousosuuskunta Tuotte, toimitusjohtaja 1929–1955 ja Lohjan Osuusteurastamon, vuodesta 1935 Länsi-Uudenmaan Osuusteurastamo, toimitusjohtaja 1929–1964. Kansanhuoltoministeriön toimistopäällikkö hän oli 1940–1941. Karraskoski oli Lohjan kunnanvaltuuston jäsen 1935–1944 ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Karrakoski oli reservin kapteeni (1942). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1962.
Hyväntahtoinen lähettiläs

Hyväntahtoinen lähettiläs on Sepi Kumpulaisen studioalbumi, joka julkaistiin 14. lokakuuta 2022.
Kirsi Hytönen

Kirsi Hytönen (s. 1957) on helsinkiläinen toimittaja ja kirjailija. Hän on toiminut "Helsingin Sanomien" ja "Talouselämä"-lehden taloustoimittajana ja viestintäalan yrittäjänä sekä kolumnistina. Hänen esikoiskirjansa "Naisen kolmas elämä" (Basam Books 2020) käsittelee keski-ikäisen naisen seksuaalisuutta ja avoimia suhteita.
Asiatonta oleskelua

Asiatonta oleskelua on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Litku Klemetin 28. lokakuuta 2022 julkaistu studioalbumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säv. ja san. Sanna Klemetti.
Vastaanotto.
Soundin kriitikot valitsivat levyn vuoden parhaaksi suomalaiseksi albumiksi. Albumi palkittiin Emma-gaalassa 2023 vuoden rock-albumina.
Karrakoski

Karrakoski on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
John Torrey

John Torrey (1796–1873) oli yhdysvaltalainen kasvitieteilijä. Hän syntyi New Yorkissa William Torreyn ja Margaret Nichols Torreyn perheeseen. John Torrey oli toinen perheen yhdeksästä lapsesta. Perhe muutti vuonna 1811 Greenwichiin ja John tutki yhdessä veljensä Williamin kanssa lähialueiden ympäristöä. John oli jo nuoresta pitäen kiinnostunut luonnosta ja kiinnostuksensa myötä hän päätyi lopulta kasvitieteen pariin.
Vuonna 1814 John Torrey kirjautui sisään New Yorkin lääketieteelliseen korkeakouluun College of Physicians and Surgeons, joka on nykyisin osa Columbian yliopistoa. Siellä hän opiskeli muun muassa David Hosackin ja Samuel Mitchillin alaisuudessa. Torrey oli myös yksi New Yorkin lyseon, nykyisen New Yorkin tiedeakatemian (New York Academy of Sciences), perustajajäsenistä. Vuosina 1818–1822 Torrey opiskeli lääketiedettä, vaikka halusikin eniten kasvitieteilijäksi. Torreyn ensimmäinen virallinen painettu kirja oli vuonna 1819 julkaistu "A Catalogue of Plants, Growing Spontaneously Within Thirty Miles of the City of New York". Kirja oli raporttimainen teos, jonka Torrey koosti yhdessä muiden lyseon jäsenten kanssa, mutta kirjan myötä Torrey pääsi amerikkalaisen kasvitieteen parrasvaloihin.
Opintojensa jälkeen Torrey teki pitkän uran tieteellisenä opettajana ja hänet nimitettiin kemian, geologian ja mineralogian professoriksi West Pointissa vuonna 1824. Sen jälkeen hän opetti College of Physicians and Surgeonsissa, Princetonin yliopistossa sekä New Yorkin yliopistossa.
Kasvitieteilijänä Torrey oli tuottoisa kirjoittaja ihan uransa alusta lähtien. Useiden muiden kasvitieteilijöiden tavoin Torrey tutki, luokitteli ja kuvasi eri tutkimusmatkoilta hänelle tuotuja kasvinäytteitä. Tällaisista näytteistä Torrey kuvasi ja nimesi muun muassa "Erigeron canus" -kallioislajin, "Krameria lanceolata" -ratanialajin sekä "Acer glabrum" -vaahteralajin.
Luutnantti John Charles Frémontin johtamilta viideltä tutkimusmatkalta tuotiin yhteensä yli 1000 näytettä, joista kuvattiin yhteensä 137 uutta lajia ja 19 uutta sukua. Yksi noista suvuista nimettiin Torreyn mukaan nimellä "Torreya".
Korttila (sukunimi)

Korttila on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Juhani Tähkävuori

Juhani Tähkävuori (s. 23. kesäkuuta 1979 Turku) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän edusti Veikkausliigassa FC Jazzia kaudella 2003. Tähkävuori on pelannut myös kaksi poikien maaottelua.
Pelaajauransa jälkeen Tähkävuori on toiminut muun muassa HIFK Fotbollin myyntiorganisaatiossa. Syyskuussa 2022 Tähkävuori nimitettiin TPS:n myyntitehtäviin.
Myötätuulen koulu

Myötätuulen koulu on Porin Tiilimäellä sijaitseva erityiskoulu, joka aloitti toimintansa vuonna 2020. Koulu antaa yksilöllistä erityisopetusta oppilaille, joilla on vaikeuksia muun muassa lukemisessa, kuulemisessa ja keskittymisessä. Osana koulua toimii myös pienryhmä lastensuojelulaitos Säikässä.
Historia.
Koulu perustettiin, kun Herttuan koulu ja Kallelan koulu yhdistettiin.
Koulurakennus.
Koulu toimii tällä hetkellä Porin Tiilimäellä Satasairaalan vieressä sijaitsevassa rakennuksessa. Myöhemmin koulun on tarkoitus siirtyä Lyseokortteliin entisen Kallelan koulun tiloihin.
Mäntykäärmekorento

Mäntykäärmekorento ("Raphidia ophiopsis") on käärmekorentojen heimoon (Raphidiidae) kuuluva hyönteislaji. Suomessa laji on luokiteltu vakiintuneeksi ja elinvoimaiseksi esiintyen laajasti koko valtakunnan alueella. Laajemmin mäntykäärmekorentoa esiintyy lähinnä Ruotsissa ja Norjassa sekä osissa Keski-Eurooppaa. Lajilla esiintyy useita alalajeja.
Mäntykäärmekorento saalistaa ainakin punalatikkaa ("Aradus cinnamomeus") ja ukkoniluria ("Dendroctonus micans").
Hiltulanlahden työväentalo

Hiltulanlahden työväentalo oli Kuopion kaupungin Hiltulanlahden kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Hiltulanlahden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907, ja yhdistys liittyi samalla SDP:hen. Perustamisvuonna yhdistyksellä oli 20 jäsentä. Talo valmistui vuonna 1910 erääseen maatilaan kuuluvan torpan maille. Vuonna 1912 tilan omistaja käski yhdistystä purkamaan talon väittäen, ettei ollut antanut sen rakentamiseen lupaa. Asiaa käsiteltiin käräjillä, kuultiin todistajia, joiden mukaan talo oli rakennettu maanomistajan luvalla, ja lopulta esitettiin kuitteja, jotka todistivat isännän olleen tietoinen työväentalon rakentamisesta.
Vuonna 1922 yhdistys liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, ja seuraavana vuonna talo takavarikoitiin. Vuonna 1931 yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla. Talo myytiin pakkohuutokaupassa suojeluskunnalle. Suojeluskunta puolestaan myi talon yksityiselle asuintaloksi. Vuonna 1945 yhdistys anoi taloa takaisin, mutta yksityiselle siirtynyt omistus esti sen palautuksen.
Toimintaa työväentalolla.
Raittiusyhdistys järjesti talolla iltamat vuonna 1913. Helmikuussa 1923 taas järjestettiin työväen mielenosoituskokous, johon kovasta pakkasesta huolimatta tuli noin 50 osallistujaa. Samana vuonna talolla vietettiin vappujuhlaa, jonka ohjelmassa oli laulua, puheita, soittoa, näytelmiä ja lopuksi tanssia.
Kuopion suojeluskuntapiiri

Kuopion suojeluskuntapiiri oli Suojeluskuntajärjestön alueellista organisaatiota Pohjois-Savossa. Toiminnan keskeisiä käynnistäjiä olivat Armas Saastamoinen, Oskar Larsson, Fjalar Andersin, Hannes Saarinen, Antti Kaukonen, Yrjö Tuomikoski ja Jussi Canth. Kuopion suojeluskuntapiiri käsitti myös Iisalmen alipiirin. Piirin johtoon Sotilaskomitea (MK) määräsi Venäjän armeijassa palvelleen ratsumestari Carl Wilhelm Malmin.
Kuopion piirissä otettiin käyttöön ilmeisesti ensimmäinen jäsenten vala eli "suojeluskuntavakuutus". Kaiken sen nimessä, mikä minulle on pyhintä ja kalleinta vannon minä (N.N.) työskenteleväni tämän maan ja kansan hyväksi ja tarvittaessa olen valmis uhraamaan henkeni tämän pyhän asian puolesta sekä etten milloinkaan tule ilmiantamaan johtajiani ja tovereitani.