tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Red Bull RB3

Red Bull RB3 on Adrian Neweyn suunnittelema Formula 1 -auto, jota Red Bull talli käytti kaudella 2007. Voimanlähteenä autossa oli Renault'n RS27 V8 -moottori, kun vielä viime kauden RB2 autossa käytettiin Ferrarin moottoreita.
RB3 oli ensimmäinen Adrian Neweyn Red Bull Racingille suunnittelema auto. Autosta näkee selvästi Neweyn aikaisemmat suunnittelut McLarenilla. Esimerkiksi auton nokka on lähes täydellinen kopio hänen McLarenille suunnittelemastaan autosta. RB3 ei kuitenkaan vastaa vielä Neweyn aerodynaamisia tavoitteita, sillä hän ei saanut tuulitunnelia riittävän aikaisin käyttöönsä.
Hyväntekeväisyys.
Mark Webberin ja David Coulthardin autoja Britannian GP viikonloppuna koristi 30 000 fanien ja julkkisten kuvaa. Tarkoituksena oli kerätä rahaa "Wings for Life" (siivet elämälle) hyväntekeväisyysjärjestölle, joka hakee parannuksia selkärankavammoihin. Kuvan David Coulthardin tai Mark Webberin autoon sai 15 euron hintaan.
Yykeänvuono

Yykeänvuono 
(vanhemmissa kirjallisissa lähteissä myös "Jyykeänvuono", kveeniksi "Yykeänvuono", tai "Lyngenfjorden", ) on 85 kilometriä pitkä vuono Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa. Vuono alkaa pohjoisessa Sørklubbenista ja päättyy Meleniin sisämaassa. Yykeän, Kieruan, Raisin, Kaivuonon ja Omasvuonon kunnat sijaitsevat vuonon rannoilla.
Aiheesta muualla.
Kenttäsairaala

Kenttäsairaala (sotilaslyhenne KS) on sairaala, joka sijaitsee usein sota- tai katastrofialueella. Kenttäsairaalassa hoidetaan usein akuutteja tapauksia, joita ei jostain syystä voida toimittaa pysyviin sairaaloihin. Kriisioloihin rakennetut kenttäsairaalat ovat usein ylikuormitettuja ja puutteellisesti varustettuja. Hoitajia ja lääkäreitä sekä varusteita ja lääkintätarpeita kuten verituotteita voi olla liian vähän suhteessa sairastuneiden, loukkaantuneiden tai haavoittuneiden määrään ja terveydentilaan. Alueen pysyvä terveydenhuollon rakenteet ja perusinfrastruktuuri saattavat kriisioloissa olla valmiiksi puutteellisia tai vaurioituneita. 
Suomessa kenttäsairaaloita on esimerkiksi Suomen Punaisella Ristillä (SPR) ja puolustusvoimilla. Sodan aikana myös Lotta Svärd -järjestö varusti kenttäsairaaloita. SPR on toimittanut kenttäsairaalan tai -sairaaloita (usein yhdessä yhteistyötahojen kanssa) useille katastrofi- tai kriisialueelle. Ensimmäinen SPR:n kenttäsairaala henkilökuntineen lähti vuonna 1877 Turkin sotaan. Kenttäsairaaloista on historiallisesti käytetty myös nimitystä "ambulanssi", jolla tässä merkityksessä tarkoitetaan siirreltävää sairaalakokonaisuutta. 
Näyttöön pohjautuvia toimivia ratkaisuja ja hyviä käytänteitä pyritään huomioimaan myös kenttäsairaaloissa. Esimerkiksi kenttäsairaaloihden paikan valintaa pohdittiin lääketieteellisessä kirjallisuudessa jo 1800-luvun lopulla.
Vuoden 2020 aikana erilaiset olemassaoleviin rakennuksiin ja tilapäissuojiin rakennetut kenttäsairaalat ovat olleet laajalti käytetty ratkaisu koronavirusepidemian hoidossa monessa vauraammassakin maassa, jos normaali sairaalakapasiteetti ei ole riittänyt koronapotilaiden hoitamiseen.
Michaela Schaffrath

Michaela Schaffrath (s. 6. joulukuuta 1970 Eschweiler, Länsi-Saksa nimellä Michaela Jänke) tuli kuuluisaksi Saksassa pornonäyttelijänä nimellä Gina Wild.
Elämäkerta.
Schaffrath syntyi Eschweilerissa (n. 10 km Aachenista itään), Saksassa perheeseen, jonka isä oli muurari ja äiti kotirouva. Koulun jälkeen Schaffrath toimi vammaisten lapsien hoitajana kymmenen vuotta. 7. lokakuuta 1994 hän avioitui Axel Schaffrathin kanssa. Vuonna 1999 "europorno-ohjaaja" Harry S. Morgan näki Schaffrath-pariskunnan amatööripornovideon. Morgan palkkasi Schaffrathin ammattilaispornonäyttelijäksi ja tuotti "Gina Wildin" kanssa kahdeksan elokuvaa.
Vuonna 2000 Schaffrath lopetti uransa pornonäyttelijänä. Vuonna 2003 Schaffrath myönsi työskentelevänsä bordellissa Frankfurtissa sen jälkeen, kun eräs asiakas tunnisti hänet. Schaffrath sanoi olevansa riippuvainen seksistä. Hän otti avioeron Axelista 22. joulukuuta 2005. Vuonna 2009 saksalaisen BILD-sanomalehden verkkoäänestyksessä hän sijoittui toiseksi Saksan kuumimman pornonäyttelijän listalla häviten Dolly Busterille.
Schaffrath on työskennellyt pääasiassa näyttelijänä teattereissa vuodesta 2010. Jo vuonna 2002 hän kävi ääniharjoittelua Elmar Bartelin ja vuonna 2012 Sibylle Brunnerin näyttelijätunneilla. Kesällä 2010 hän suoritti myös näyttelijäseminaarin Kölnin kansainvälisessä elokuvakoulussa.
Vuonna 2012 Schaffrathista tuli saksalaisen synnynnäisten immuunipuutosten itseapuohjelman (DSAI) suojelija. Hän on myös Saksan luuytimen luovuttajatietokannan (DKMS) lähettiläs ja osallistunut aktiivisesti verisyövän torjuntaan useiden vuosien ajan.
Peach Fuzz

Peach Fuzz on alun perin englanninkielinen pseudomanga, jonka on luonut Lindsay Cibos ja Jared Hodges. Manngan ensimmäinen osan julkaisi Tokyopop 11. tammikuuta vuonna 2005.
"Peach Fuzz" kertoo 9-vuotiaasta Amanda Kelleristä, joka ostaa eläinkaupasta Peach-nimisen ferretin. Peach luulee olevansa kuninkaallinen eikä pidä siitä, että hänet vietiin pois alaistensa luota eläinkaupasta. Sarjakuva kertoo Peach-lemmikin ja Amanda Kellerin elämästä.
Kaisa Blomstedt

Ulla Kaisa Mirjami Blomstedt (ent. "Jalmanen", o.s. "Sirkiä", 23. syyskuuta 1947 Helsinki – 16. heinäkuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen sisustussuunnittelija. Hänet tunnettiin 1980-luvulta lähtien monien helsinkiläisravintoloiden sisustuksista. 
Ura.
Itseoppinut Blomstedt tuli sisustusalalle 1960-luvulla, kun hän pääsi Skannon nuorille aikuisille suunnatun myymälän Talli-Skannon myyjäksi. Hän on kertonut oppineensa rakastamaan värejä ja erilaisia materiaaleja ompelijataräitinsä ansiosta sekä pitäneensä funktionalismista. Vuosina 1970–1981 Blomstedtilla oli oma sisustussuunnittelutoimisto Utopia Oy, myöhemmin nimellä Sisustuspalvelu Kaisa Jalmanen. Vuosina 1981–2001 yrityksen nimenä oli Studio Kaisa Blomstedt ja vuodesta 2004 Studio Kaisa B. Vuosina 1983–1987 Blomstedtilla oli myös galleria Post Deco. Hänellä oli vuosina 2001–2004 yhdessä sisustusarkkitehti Vertti Kiven kanssa toimisto dSign.
Blomstedt teki yksityisiä ja julkisia sisustuksia 1970-luvulta alkaen. Hänen läpimurtotyönsä oli ravintola Bulevardian funkishenkinen sisustus vuodelta 1988. Helsingissä hän teki ravintolasisustuksia myös muun muassa Hotelli Torniin (1995), Adlon-Pörssi-ravintolaan (1996), Vanhan ylioppilastalon ravintoloihin (1998), Café Ursulaan (2000), Kappeliin (2001–2004) ja Kluuvikadun Fazeriin (2006). Lisäksi hän teki sisustustöitä Jyväskylässä, Joensuussa ja Tampereella; ulkomailla Venäjällä, Ruotsissa, Tanskassa sekä Espanjassa.
Vuosina 1983–1989 Blomstedt oli suomalaisten huonekaluviejien näyttelyarkkitehti ja vastasi messuosastoista ulkomailla. Vuosina 1994–1995 hän vieraili luennoitsijana Oslon kuninkaallisessa taideteollisessa korkeakoulussa.
Syyskuussa 2007 Kaisa Blomstedt toteutti Habitare-messuille erikoisnäyttelyn nimeltä "Konttikylä". Hän kutsui konttikylän tekijöiksi maailmalla tunnettuja suunnittelijoita ja muotoilijoita.
Yksityiselämä.
Kaisa Blomstedt oli nuoruudessaan naimisissa elokuvantekijä Anssi Blomstedtin kanssa.
Kaisa Blomstedt oli äitinsä puolelta karjalainen ja isän puolelta juutalainen. 2000-luvulta alkaen Blomstedt matkusteli ja työskenteli paljon Israelissa ja löysi sieltä velipuolensa ja muita sukulaisiaan.
Preikestolen

Preikestolen tai Prekestolen () on 604 metriä korkea kalliojyrkänne Lysevuonon (Lysefjorden) rannalla Stavangerin lähellä Forsandin kunnassa, Ryfylkessä. Jyrkänteen huipun koko on noin 25 kertaa 25 metriä, ja se on lähes tasainen.
Retkeily ja liikenneyhteydet.
Paikka on yksi Norjan suosituimmista nähtävyyksistä ja suosituin luonnonkohde. Kesällä 2006 noin 90 000 ihmistä patikoi 7,6 kilometriä paikoitusalueelta jyrkänteen huipulle ja takaisin.
Paikoitusalueelta huipulle vie merkitty vaellusreitti, jonka varrelta voi nähdä etelänorjalaista vuoristomaisemaa. Edestakainen vaellus kestää noin kolmesta neljään tuntia. Alue sijaitsee noin tunnin ajo- ja lauttamatkan päässä Stavangerista. 
Vaellus Preikestolenille on osittain erittäin jyrkkä. Reitti alkaa Preikestolhyttan-hostellilta noin 270 metrin korkeudesta ja nousee päämääräänsä 604 metriin. Matkan on arvioitu kestävän kaksi tuntia, mutta se on arvioitu ottaen huomioon lapset ja tauot. Nopeimmat voivat kulkea reitin jopa tunnissa. Vaikka korkeusero on vain noin 330 metriä ja yhdensuuntainen matka kartalla on 3,8 kilometriä suuntaansa, se on todellisuudessa paljon enemmän, sillä reitti kulkee ylös ja alas harjuja pitkin. 
Kulttuuri.
Preikestolenista tehty graniittiveistos on sijoitettu Forsandin tanskalaiseen ystävyyskaupunkiin Langeskoviin.
Dietrich Schwanitz

Dietrich Schwanitz (23. huhtikuuta 1940, Werne, Nordrhein-Westfalen – 17. joulukuuta 2004, Hartheim) oli saksalainen kirjallisuustieteen professori ja kirjailija. Hänen teoksensa "Sivistyksen käsikirja" ("Bildung") muodostui ilmestyttyään vuonna 1999 myyntimenestykseksi.
Schwanitz opiskeli Saksassa, Englannissa ja Yhdysvalloissa, sekä toimi professorina Hampurin yliopistossa. Hän on kirjoittanut tieteellisten teosten lisäksi myös romaaneja.
Iitin Harrastajateatteri

Iitin Harrastajateatteri on kesäteatteri, joka sijaitsee Iitin kirkonkylässä. Teatteri on perustettu vuonna 1987. Teatteri sijaitsee Museomäellä Iitin kotiseutumuseon vieressä.
Ohjaajina ovat toimineet muun muassa Aulis Forssel, Arimo Haltsonen, Piia Pasi, Katri Nyquist, Jan Nyquist, Elina Eloranta, Eero Hasu, Mari Kahri ja Kimmo Rämä.
"Akseli ja Eelo – Isohiiden veljekset Iitissä" näytelmämusiikin sävelsi Kari ”Kärtsy” Hatakka. Näytelmän "Isohiisi" musiikki on julkaistu teatterilaisten esittämänä CD:llä vuonna 2004. Laila Sepän käsikirjoitus perustuu Isohiiden veljesten sisarentyttären Maija-Salonius-Hatakan kirjaan "Ei saarnaamalla vaan elämällä", ja se sijoittui kolmanneksi Suomen Harrastajateatteriliiton kantaesityskilpailussa vuonna 2004.
Vuonna 2007 näytelmässä "Hunttalan Matti" oli mukana myös Valtiopäiväneuvos Mikko Pesälä.
Ensi-illat.
Lähde: 
Vuodeksi 2020 ensi-iltaan kaavailtu näytelmä "Mies joka ei osannut sanoa ei" siirrettiin koronaviruspandemian vuoksi se vuoden 2021 kesään.
Architecture in Helsinki

Architecture in Helsinki on vuodesta 2000 toiminut australialainen indie pop -yhtye. Viisihenkiseen yhtyeeseen kuuluvat Cameron Bird, Gus Franklin, Jamie Mildren, Sam Perry ja Kellie Sutherland. Yhtyeen aikaisempia jäseniä ovat Isobel Knowles, Tara Shackell ja James Cecil. Yhtyeen musiikille on ominaista useiden erilaisten soittimien käyttö kellopelistä sampleriin.
Yhtye on kiertänyt maailmaa useiden tunnettujen artistien kanssa. Yhdysvaltain-kiertueen se teki Death Cab for Cutien ja Clap Your Hands Say Yeahin kanssa. Lisäksi se on esiintynyt David Byrnen, The Polyphonic Spreen, Yo La Tengon sekä Belle &amp; Sebastianin keikoilla.
Vaikka yhtyeen nimi viittaa Suomeen, se esiintyi maassa ensimmäisen kerran vasta vuoden 2007 Flow-festivaaleilla. Heinäkuussa 2011 yhtye esiintyi Tavastialla.
Malurit

Malurit (Maluridae) on varpuslintujen heimo, johon kuuluu 6 sukua ja 32 lajia.
Malurit ovat pienikokoisia, peukaloista muistuttavia varpuslintuja. Useimmilla lajeilla on pitkä, pystyssä sojottava pyrstö. Ne ovat pääasiassa hyönteissyöjiä. Sukupuolet ovat ruohomaluria lukuun ottamatta kaikilla lajeilla erinäköisiä. Koiraalla on usein puvussaan kirkkaita höyhenkuvioita, jotka puuttuvat naarailta tai ovat himmeitä. Monet lajit ovat melko yksivärisen ruskeita.
Malurit ovat kotoperäisiä Australian ja Uuden-Guinean asukkaita. Jotkut lajit elävät hyvin suppealla maantieteellisellä alueella, toiset taas ovat levittäytyneet laajalle alueelle. Malurit elävät hyvin monenlaisissa ympäristöissä. Eräät lajit elävät myös ihmisen seuralaisena puistoissa ja esikaupunkialueilla.
Malurit rakentavat pallomaisen pesän, jossa kulkuaukko on pesän sivussa. Munamäärä vaihtelee tavallisesti 2–4 välillä ja haudonta-aika on noin 12–15 päivää. Poikaset lähtevät pesästä 10–12 päivän ikäisinä.
Malurien heimon taksonomia on vielä hieman epäselvä, sillä heimo perustettiin vasta 1975 ja viimeinen järjestely suoritettiin 1990-luvun lopulla.
Haute-Loire

Haute-Loire () on Ranskan departementti numero 43, joka on nimetty Loire-joen mukaan. Departementti sijaitsee Etelä-Ranskassa Auvergne-Rhônes-Alpesin hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 4 977 neliökilometriä ja siellä on 219 489 asukasta (2006). Haute-Loiren pääkaupunki on Le Puy-en-Velay. Haute-Loire on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 35 kantoniin ja 260 kuntaan.
Haute-Loire oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Se luotiin osista Auvergnen, Languedocin ja Lyonnais’n provinsseja.
Departementista on neljä kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: Arlempdes, Blesle, Lavaudieu ja Pradelles.
Helsinki Dance Company

Helsinki Dance Company on Suomen suurin nykytanssiryhmä. Ryhmällä on Suomessa poikkeuksellinen asema ainoana kiinteän ammattiteatterin yhteydessä toimivana pysyvänä kokoonpanona. Se toimii Helsingin kaupunginteatterin alaisuudessa ja tunnettiin aikaisemmin nimellä "Helsingin Kaupunginteatterin tanssiryhmä".
Tanssiryhmän perustamisajankohtana voidaan pitää vuotta 1973, jolloin kaupunginteatteriin kiinnitettiin tanssimestariksi Seija Simonen sekä kuusi vakinaista tanssijaa. Seuraavana vuonna tanssijoiden määrä nousi jo kahdeksaan. Vuonna 1982 ryhmän tanssimestariksi valittiin Jorma Uotinen, jonka johtamana ryhmä itsenäistyi ja kehittyi taiteellisesti uudelle tasolle. Tanssiryhmän omiin tuotantoihin panostettiin yhä enemmän puheteatteriesitysten avustamisen rinnalla. Uotisen yhdeksänvuotisen kauden aikana ryhmä saavutti nykyisen korkean taiteellisen tasonsa itsenäisenä tanssiryhmänä, mistä osoituksena sille myönnettiin vuonna 1992 tanssitaiteen valtionpalkinto. Ulkomaiset kiertueet tulivat myös osaksi ryhmän toimintaa.
Ryhmä on tehnyt esityksiä kaikille Helsingin kaupunginteatterin näyttämöille sekä vieraillut suomalaisilla ja ulkomaisilla näyttämöillä. Ryhmän tanssijat ovat myös osallistuneet Kaupunginteatterin tuottamiin musikaaleihin ja puhenäytelmiin tanssijoina, näyttelijöinä ja koreografeina. 
Ryhmään kuului 11 vakinaista tanssijaa sekä harjoittaja. Ryhmän taiteellisina johtajina ovat toimineet Liisa Priha, Jorma Uotinen, Carolyn Carlson, Marjo Kuusela, Kenneth Kvarnström, Ari Tenhula, Nigel Charnock, Ville Sormunen ja Jyrki Karttunen. Lokakuusta 2020 alkaen ryhmän johtajana on toiminut Antti Lahti.
Enonsaari

Enonsaari on suurehko saari Vesijärvessä Enonselällä. Sitä on käytetty yleisesti virkistykseen. Saareen ei ole maayhteyttä, vaan sinne on järjestetty laivakuljetuksia. 
Enonsaaressa on kesäasuntoja. Rakennuksista suurin on 1910-luvulla rakennettu huvila, jonka nimi on Siesta. Huvila toimi vuodesta 1925 aina 1950-luvulle asti Kakolan perheen kesäkotina. Sitten se siirtyi Lahden kaupungin omistukseen ja on toiminut esimerkiksi kesäravintolana. Enonsaaren rakennusten lahonneita osia on purettu ja uusittu. Lahden kaupunki vuokrasi alueen vuonna 2007 Messilän kartanon leirintäaluetta pitävälle Camping Messilälle.
Luonto.
Yleistä.
Vesijärven rannoilta sille tyypilliset lehdot ovat vähentyneet lähes olemattomiin, mutta Enonsaaressa on silti vielä useita erilaisia lehtotyyppejä. Siellä sijaitsevalta luonnonsuojelualueelta löytyy myös kuusikorpea ja kuusivaltaista kangasmetsää. Harvinaisista kasvilajeista saarella kasvaa esimerkiksi velholehteä, lehto-orvokkia ja haisukurjenpolvea. Saarella pesii säännöllisesti noin 60 eri lintulajia, kuten esimerkiksi pikkusieppo ja palokärki.
Salpausselkä Geopark.
Salpausselkä Geopark on littänyt saaren mukaan suositeltaviin käyntikohteisiin, sillä se on yleisölle avoin retkikohde ja saarella on mielenkiintoinen luonto ja historia. Saaren merkitty luontopolku on helppo tapa päästä saaren luonnonsuojelualueelle.
Loiret

Loiret on Ranskan departementti numero 45, joka on nimetty Loiret-joen mukaan. Departementti sijaitsee Keski-Ranskassa Centren hallintoalueella, satakunta kilometriä Pariisista etelään. Departementti on pinta-alaltaan 6 775 neliökilometriä, ja siellä on 645 324 asukasta (2006). Loiret'n pääkaupunki on Orléans. Loiret on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 41 kantoniin ja 334 kuntaan.
Loiret oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Se luotiin Orléanais'n provinssista.
Veikko Vionoja

Veikko Vionoja (vuoteen 1943 Laine; 30. lokakuuta 1909 Ullava – 15. syyskuuta 2001 Espoo) oli suomalainen taidemaalari. Vionoja opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1936–1938 ja debytoi vuonna 1939.
Elämäkerta.
Vionoja oli alun perin nimeltään Veikko Laine, mutta koska oli toinen samanniminen taiteilija, hän muutti nimensä Vionojaksi kotinsa lähellä virranneen ojan mukaan ja mukaillen äitinsä tyttönimeä Widenoja. 
Vionoja oli kotoisin Keski-Pohjanmaan Ullavasta, ja ullavalaisuus näkyy hänen teoksissaan aihevalinnoissa ja valon käsittelyssä. Tyypillisiä aiheita ovat pohjalaiset maisemat, peltoaukeat ja maatalousrakennukset. Usein maisemaa katsotaan ikkunasta. Vionoja on maalannut myös ihmishahmoja sekä muotokuvia. Vionojan töissä on nähtävissä sekä kansallisia että kansainvälisiä piirteitä. Kansallisia piirteitä ovat paitsi pohjalaiset maaseutunäkymät myös selkeä kansantaiteen perintö. Vionoja on kuvannut töissään talojen sisäkuvien, pihapiirien ja ihmisten lisäksi myös valoa.
Vionoja sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1959, ja vuonna 1973 hänelle myönnettiin professorin arvonimi. Vionojan teoksia on esillä perheen kesäkodissa Ullavassa.
Plaid Cymru

Plaid Cymru (; , ) on kansallismielinen ja keskustavasemmistolainen walesiläispuolue, joka ajaa Walesin itsenäisyyttä Euroopan unionin jäsenenä. Plaid Cymru perustettiin 1925, ja ensimmäisen kansanedustajansa Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneeseen se sai 1966.
Vuoden 2024 Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaaleissa Plaid Cymru sai neljä kansanedustajaa alahuoneeseen. Lisäksi sillä on yksi pääri ylähuoneessa. Walesin parlamentissa puolueella on 13 edustajaa. Walesin 1 253 kunnanvaltuustopaikasta puolueella on 200. Puoluetta edusti vuosina 2004–2020 Euroopan parlamentissa Jill Evans, joka oli ensimmäinen Euroopan parlamentissa kymriksi puhunut edustaja. Kun Walesilla oli EU-parlamentissa vielä viisi paikkaa (vuosina 1999–2004), kuului Plaid Cymrulle näistä kaksi (Evansin lisäksi Eurig Wyn).
Plaid Cymrun läheinen liittolainen ja kumppani on Skotlannin kansallispuolue (SNP). Molempien puolueiden kansanedustajat tekevät läheisesti yhteistyötä. Puolueet ovat myös tehneet yhteisen vaalikampanjan nimeltä ”Kelttiläinen liittouma” (Celtic Alliance) vuosien 2001 ja 2010 Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaaleissa. EU-parlamentissa Plaid Cymru ja SNP kuuluivat molemmat Euroopan vapaaseen allianssiin.
Plaid Cymru ajaa
Ylihärmän rata

Ylihärmän rata oli Suomen rataverkkoon kuulunut sivurataosuus Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Se yhdisti Ylihärmän keskustaajaman Pohjanmaan rataan ja siellä sijaitsevaan Härmän rautatieasemaan. Rataosan kokonaispituus Härmän asemarakennuksen kohdalta radan läntisimpään pisteeseen mitattuna oli noin 12,5 kilometriä. Rataosuus Markkulan vaihteelta Pohjanmaan radan varrelta Kaupinkankaalle avattiin liikenteelle toukokuussa 1931. Radan kolmen kilometrin pituinen jatko-osa Kaupinkankaalta Ylihärmään rakennettiin ylihärmäläisten talkootyönä ja se avattiin liikenteelle lokakuussa 1951. Radalla oli suuri merkitys Ylihärmälle: Se toi kuntaan runsaasti teollisuutta. 
Radalla oli vuosina 1951–1953 henkilöliikennettä, joka lopetettiin kuitenkin kannattamattomana.
Viimeinen tavarajuna liikennöi radalla 27. joulukuuta 1990. Ylihärmän liikennepaikka oli lakkautettu jo 1985, jonka jälkeen rata oli Härmän aseman alainen teollisuusrata. Rataosuus purettiin liikenteen lakkauttamisen jälkeen, mutta Lapuanjoen ylittävä rautatiesilta jätettiin paikalleen. Myös ratapenkka on suurimmilta osin yhä nähtävissä.
Vuonna 1941 saksalaiset rakensivat Kauppiin silloin Euroopan suurimman perunavaraston. Työvoimana käytettiin noin sataa venäläistä sotavankia. Varastossa perunat esikeitettiin ja lähettiin tätä rataa pitkin rintamille. Rakennus oli niin iso, että sisään mahtui veturi ja viisi vaunua. Sodan jälkeen rakennus purettiin, ja koneet vietiin Neuvostoliittoon sotakorvauksina. Läheisyyteen rakennettiin 1959 Osuusliike Elannon suuri perunavarasto, johon myös sopi tavarajuna sisään. Tämä rakennus on yhä olemassa, ja usein virheellisesti väitetään sen olevan tuo saksalaisten perunavarasto. 
Ylihärmän asemarakennus on yhä olemassa ja on tällä hetkellä yrityskäytössä.
Orange (yritys)

Orange, vuoteen 2013 France Télécom, on ranskalainen tietoliikenneyritys. Sen työllistää noin 191 000 henkilöä ja sillä on noin 159 miljoonaa asiakasta.
Orangen pääasialliset toiminta-alat ovat kiinteät puhelinlinjat Ranskassa ja Puolassa brändeillä France Télécom ja Telekomunikacja Polska, sekä laajakaista- ja matkapuhelinviestintä brändillä Orange. Kaikkia toimintoja ollaan yhdistämässä Orange-brändin alle.
France Télécom oli vuoteen 1988 asti valtiollinen, posti- ja viestintäministeriön alainen Direction Générale des Télécommunications. Valtion monopoliasema lopetettiin vuoden 1998 alussa.
Kesäkuussa 2008 FT teki ostotarjouksen Pohjois-Euroopan alueella toimivasta telekommunikaatioyhtiö TeliaSonerasta, jonka hallitus kuitenkin torjui tarjouksen liian alhaisena ja neuvotteluiden kariuduttua FT veti ostotarjouksensa pois .
Ongelmat.
Helmikuusta 2008 lähtien yhtiössä tapahtui työntekijöiden itsemurha-aalto. Puolessatoista vuodessa 25 työntekijää teki itsemurhan. Ammattiliittojen mukaan itsemurhien syynä oli se, että yhtiö vaati työntekijöiltään liikaa ja muutti työtehtäviä jatkuvasti.
Yritystä vastaan nostettiin syyte. Yritys halusi päästä eroon suuresta osasta työntekijöitä ja hankaloitti tietoisesti heidän olojaan niin ettei osa työntekijöistä kestäisi niitä. Tutkituissa 39 tapauksessa 19 teki itsemurhan, 12 yritti itsemurhaa ja 8 kärsi masennuksesta. Itsemurhan tehneistä yksi hyppäsi ikkunasta. Jättämässään kirjeessä hän syytti esimiehiä ”terrorilla johtamisesta”. Yhtiön entinen johtaja Didier Lombard oli vaatinut johtoa toimimaan niin, että työntekijät lähtevät tavalla tai toisella, ”joko ikkunan tai oven kautta”. Oikeudenkäynnissä Lombard ja henkilöstöpäällikkö saivat vuoden tuomion ja sakot ja itse yhtiö sai sakot.
Eila Rinne

Eila Ilona Rinne (oik. Kahra, ent. Teikko) (18. kesäkuuta 1920 Viipuri – 19. tammikuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän syntyi Viipurissa maineikkaaseen Rinteen näyttelijäsukuun: Einari Rinne oli hänen isänsä, Jalmari Rinne ja Joel Rinne setiä. Hänen äitinsä oli näyttelijä Eine Laine. 
Eila Rinne oli naimisissa näyttelijä Kalevi Kahran kanssa. Hän esiintyi useissa elokuvissa, muun muassa "Täällä Pohjantähden alla" (1968) Aliina Laurilan roolissa. Hän työskenteli myös Helsingin kaupunginteatterissa muun muassa musikaalissa "Viulunsoittaja katolla" Goldena. Omien rooliensa lisäksi hän toimi opettajana Teatterikorkeakoulussa.
Eila Rinne palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1969. Hän sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen. Rinne kuoli 70-vuotiaana vaikeaan sairauteen Helsingissä. Rinne on haudattu sukuhautaan Hietaniemen hautausmaalle.
Mauno Järvelä

Mauno Ilmari Järvelä (s. 25. marraskuuta 1949 Kaustinen) on suomalainen viulisti, kaustislaisen pelimannimusiikin opettaja ja esittäjä. Hän aloitti soittoharrastuksen 7-vuotiaana ja soittaa nykyisin viulua ja urkuharmonia. Järvelä kirjoitti ylioppilaaksi 1969 ja sai klassisen koulutuksen Sibelius-Akatemiassa 1969–1975.
Työuransa Järvelä aloitti Suomen Kansallisoopperan orkesterin jäsenenä 1970. Vuosina 1971–1975 hän toimi Radion sinfoniaorkesterin 2. viulun soittajana ja vuodet 1976–1979 2. viulun varaäänenjohtajana. Kokkolan orkesterin 2. viulun äänenjohtajana hän soitti 1978–1981 ja virkaa tekevänä ensimmäisenä konserttimestarina hän toimi 1982–1986. Perhonjokilaakson kansalaisopiston musiikin opettajana hän on toiminut vuodesta 1985 lähtien ja Keski-Pohjanmaan konservatorion ja Kaustisen musiikkilukion viulunsoiton tuntiopettajana vuodesta 1978 lähtien.
Järvelä on soittanut pelimanniyhtyeissä Järvelän pelimannit, Kankaan pelimannit ja JPP. Hän on kehittänyt oman, kansanmusiikkiin voimakkaasti tukeutuvan opetusmenetelmän, jota sanotaan näppärimenetelmäksi tai sisuki-menetelmäksi, koska se muistuttaa japanilaista Suzuki-menetelmää.
Sibelius-Akatemian hallitus kutsui Järvelän kunniatohtoriksi vuoden 2012 promootioon.
Palkinnot ja tunnustukset.
Järvelä on saanut valtion kolmivuotisen taiteilija-apurahan vuonna 2000.
Tietopörssi

Tietopörssi oli suomalainen VipVisionin tuottama MTV3-kanavalla vuosina 1995–1996 esitetty visailuohjelma. Ohjelman juontajana toimi Reijo Salminen ja tuomarina Jyrki Otila. Ohjelma oli jatkoa samojen tekijöiden tuottamalle vuosina 1987–1994 esitetylle visailuohjelmalle "Kolmosvisa". Sitä esitettiin kerran viikossa keskiviikkoiltaisin kello 20.00–21.00. Tietopörssin jälkeen Salminen ja Otila tekivät PTV4-televisiokanavalle visailuohjelmaa "Retsi &amp; Jykke".
Parodia.
Vuonna 1996 esitetyssä sketsisarjassa "Hömppäveikot" esitettiin Tietopörssi-ohjelmasta parodisia sketsejä, joissa Jope Ruonansuu esitti juontaja Salmista ja tuomari Otilaa sekä muut sarjan näyttelijät kilpailijoita.
Myös vuonna 1996 levyttämällään albumilla Piinapenkki Jope Ruonansuu parodioi Tietopörssi-ohjelmaa kuvitteellisella Piinapenkki-tietovisallaan, jossa kilpailijoina oli Ruonansuun imitoimia julkisuuden henkilöitä, kuten Aarne Tanninen, Pekka Vennamo ja Sakari Kuosmanen.
Noppapotti

Noppapotti oli suomalainen vuosina 1995–1996 MTV3-kanavalla esitetty visailuohjelma. Ohjelman juontajana toimi Jukka-Pekka Palo. 
"Noppapotin" ensimmäinen ohjelma esitettiin tammikuussa 1995, ja sitä esitettiin arkipäivisin maanantaisin, tiistaisin ja keskiviikkoisin. "Noppapotti"-ohjelmaa tehnyt tuotantoyhtiö Vizor teki myös vuosina 1991–1995 esitetyn visailuohjelman "Megavisa". "Noppapottia" ja "Megavisaa" esitettiinkin toukokuuhun 1995 asti MTV3-kanavan arkiohjelmistossa rinnakkain. 
Ohjelman teossa käytettiin Amiga-tekniikkaa.
Nils Brandt

Nils Gunnar ”Nisse” Brandt (13. tammikuuta 1932 Porvoo – 5. kesäkuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Brandt teki pitkän uran Helsingin ruotsinkielisissä teattereissa ja elokuvissa joita tehtiin sekä Suomessa että Ruotsissa. Brandt ei ollut ulkonäkönsä takia juuri sankarirooleissa vaan useammin työmiehenä: apteekkarina, autoilijana tai poliisikonstaapelina. Ruotsalaisissa "Veijarikopla"-elokuvissa ("Jönssonligan") hän esitti yhtä päähenkilöistä, Rockya. Brandt esiintyi myös Ingmar Bergmanin elokuvassa "Fanny ja Alexander" (1982).
Brandt esiintyi myös useissa TV-sarjoissa. Vuosina 1960–1961 hän oli Unga Teaternin ensimmäinen johtaja.
Brandt sai Pro Finlandia -mitalin 1989.
Uuskreationismi

Uuskreationismi () on liike, jonka tavoitteena on ilmaista kreationismi käsittein, jotka saisivat paremman vastaanoton julkisuudessa sekä päätöksentekijöiden, opettajien että tiedeyhteisön keskuudessa. 
Keskeinen uuskreationismin muoto on älykäs suunnittelu.
Frans de Waal on kirjassaan "Are We Smart Enough to Know How Smart Animals Are?" ehdottanut toisenlaista versiota uuskreationismista. Tämä ei liity älykkääseen suunnitteluun, vaan on ihmiskeskeinen kanta, jossa evoluutio hyväksytään vain osittain. Tämä uuskreationismin muoto tunnustaa apinan ja ihmisen väliset keholliset samankaltaisuudet, mutta pitää näitä mieliltään erilaisina. Tällainen uuskreationismi katsoo, että evoluutio ei koske ihmisen mieltä, vaan ihmismieli on fundamentaalisesti erilainen kuin muilla elollisilla.
George Hincapie

George Hincapie Garcés (s. 29. kesäkuuta 1973 Queens, New York City) on uransa päättänyt yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä, joka oli parhaimmillaan yhden päivän kilpailuissa. Hän voitti Gent–Wevelgem-klassikon vuonna 2001.
Hincapie aloitti ammattilaisuransa Motorola-tallissa vuonna 1993. Hän ajoi vuodesta 1997 lähtien US Postalin sekä sitä vuonna 2005 seuranneen Discovery Channel Pro Cycling Teamin väreissä, kunnes talli lopetti toimintansa kauden 2007 jälkeen. Vuosina 2008–2009 hänen tallinsa oli Team Columbia ja vuosina 2010–2012 BMC Racing Team. 
Hincapie oli ainoa pyöräilijä, joka ajoi Lance Armstrongin joukkuetoverina tämän jokaisessa alun perin voittamassaan Ranskan ympäriajossa 1999–2005. Syyskuussa 2012 Hincapie sai puolen vuoden kilpailukiellon osallisuudestaan Armstrongin ja US Postal -tallin dopingskandaaliin. Hän menetti kaikki kilpailutuloksensa 31. toukokuuta 2004 – 31. heinäkuuta 2006 väliseltä ajalta.
M/S Birka Shipper

M/S Birka Shipper () on ahvenanmaalaisen Birka Cargo Ab:n omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1992 Mačvanska Mitrovicassa, Serbiassa ja Fosen Mekaniske Verksted-telakalla Fosenissa, Norjassa alus on varustettu. Kuollutta painoa "Birka Shipperillä" on 5 745 tonnia ja jääluokitus on 1A eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja kotisatama on Maarianhamina. 
Birka Shipperin sisaraluksia ovat M/S Birka Transporter, M/S Birka Exporter, M/S Ahtela, M/S Aknoul ja M/S Amber.
Käyttöhistoria.
Vuonna 1992 alus luovutettiin Rederi AB Gustav Eriksonin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina. Tuolloin aluksen nimi oli "Styrsö". Tämän jälkeen Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella Suomen ja Länsi-Euroopan välillä. Vuonna 1995 Styrsö rekisteröitiin United Shippingin omistukseen. Kotisatama säilyi Maarianhaminana. Vuonna 1996 alus siirtyi Hangon ja Lyypekin väliseen liikenteeseen. Tammikuussa 2000 ruotsalainen Korsnäs Ab vuokrasi aluksen Ruotsin ja Länsi-Euroopan väliseen liikenteeseen.
Nykyisen omistajan, Birka Cargo Ab:n haltuun laiva rekisteröitiin tammikuussa 2002. Saman vuoden heinäkuussa alus sai nykyisen "Birka Shipper" -nimensä. Finnlines liikennöi aluksella vuodenvaihteeseen 2009/10 jonka jälkeen alus sai 5+1-vuotisen rahtauksen ruotsalaiselta Holmen Paperilta.
Mainittavaa myös on aluksen 4-kuukautinen rahtaus vuoden 2009 lopulla Finnlinesin alaisuudessa tanskalaiselle Nordanalle, jossa alus liikennöi Välimerellä.
Saamelaisten kotiseutualue

Saamelaisten kotiseutualue (, , ja ) on Suomen perustuslaissa edellytetty ja saamelaiskäräjistä annetussa laissa tarkemmin määritelty saamelaisten kulttuurillinen ja kielellinen autonominen alue, joka sijaitsee Suomen pohjoisosassa. Saamelaisten kotiseutualueeseen kuuluvat Enontekiön, Utsjoen ja Inarin kunnat sekä Sodankylän pohjoisosassa sijaitseva Lapin paliskunnan alue. 
Suomen perustuslain mukaan saamelaisilla on kotiseutualueellaan kieltään ja kulttuuriaan koskeva itsehallinto, josta tarkemmin säädetään lailla. Nykyisin kuitenkin vain noin kolmasosa Suomen saamelaisista asuu koti­seutu­alueellaan.
M/S Exporter

M/S Exporter () on ahvenanmaalaisen Birka Cargo Ab:n omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1991 Mačvanska Mitrovicassa, Jugoslaviassa ja Fosen Mekaniske Verksted -telakalla Fosenissa, Norjassa alus on varustettu. Kuollutta painoa "Exporterilla" on 5 409 tonnia ja jääluokitus on 1A eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Maarianhamina.
Exporterin sisaraluksia ovat M/S Birka Transporter, M/S Birka Shipper, M/S Ahtela, M/S Aknoul ja M/S Amber. 
Rederiaktiebolaget Eckerön ostettua Birka Cargon omistavan Birka Line Ab:n, jätettiin aluksien nimestä Birka -sana pois. 
Käyttöhistoria.
Vuonna 1991 alus luovutettiin Rederi Ab Gustaf Eriksonin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina. Tuolloin aluksen nimi oli "Granö". Tämän jälkeen Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella, reitillä Rauma–Lyypekki. Vuonna 1995 Granö rekisteröitiin United Shippingin omistukseen. Kotisatama säilyi Maarianhaminana. Saman vuoden aikana alus siirtyi Suomen ja saksalaisen Kielin satamakaupungin väliseen liikenteeseen. Lokakuussa 1996 alus palasi takaisin Rauman ja Lyypekin välille. Tammikuussa 1997 Granö aloitti liikennöinnin linjalla Hanko–Lyypekki. Tammikuussa 2000 ruotsalainen Korsnäs AB vuokrasi aluksen Ruotsin ja Länsi-Euroopan väliseen liikenteeseen.
Nykyisen omistajan, Birka Cargo Ab:n haltuun laiva rekisteröitiin tammikuussa 2002. Saman vuoden kesäkuussa alus sai nykyisen "Birka Exporter" -nimensä. 
Aamulla 8. joulukuuta 2008 Birka Exporter törmäsi Pohjanmerellä troolariin ollessaan matkalla Belgian Antwerpeniin. Törmäyksen jälkeen alus meni Alankomaiden Amsterdamiin ja joutui muutamaksi päiväksi kuivatelakalle.
Alus liikennöi pääosin ruotsalaisen Holmen -paperiyhtiön lukuun, kuljettaen paperi- ja puutavaralastia Ruotsista Englantiin ja Saksaan.
Gauja

Gauja (viroksi "Koiva jõgi", toisinaan suomeksi "Koivajoki") on joki Pohjois-Latviassa, vanhan Liivinmaan alueella.
Riianlahteen Riian koillispuolelle laskeva Gauja on 452 kilometriä pitkä. Joen lähteet sijaitsevat Cēsiksen kaakkoispuolella. Joki virtaa ensin koilliseen ollen Valkan kaakkoispuolella Viron ja Latvian välisenä rajajokena ennen kuin ottaa suunnakseen Riianlahden virraten muun muassa Valmieran, Cēsisin, Līgatnen ja Siguldan kaupunkien kautta.
Gaujaan laskee useita sivujokia, kuten Amata ja Rauna.
Gauja on hiekkapohjainen, ja sen rantoja täplittävät monin paikoin hiekkakivikalliot. Valmieran ja Siguldan välinen alue on Gaujan kansallispuiston aluetta.
Gauja on suosittu melontajoki, ja sitä pitkin pääsee hyvin myös kumiveneellä ja puista kootuilla lautoilla, joskin koskissa jälkimmäisillä saattaa olla hieman taiteilemista. Varsinkin juhannuksen aikaan (23.-24.6.) latvialaiset kerääntyvät Gaujalle juhlimaan mitä moninaisimmin tavoin.
Uusi Nainen

Uusi Nainen oli suomalainen kulttuuri- ja mielipidelehti, joka ilmestyi vuodesta 1944 vuoteen 2008. Uusi Nainen oli alun perin Suomen Naisten Demokraattisen Liiton (SNDL) lehti, mutta ilmestyi loppuaikoinaan sitoutumattomana. 
Uusi Nainen ilmestyi alun perin kuukausittain, mutta vuosina 2003–2008 enää seitsemän numeroa vuodessa.
Historiaa.
Uusi Nainen -lehden perusti vuonna 1945 SNDL, jolla sen julkaisuoikeudet olivat vuoteen 1990 saakka. Vuoden 1977 alkupuoliskolla Uuden Naisen nettolevikki oli lähes 80 000 kappaletta, mikä teki siitä kuudenneksi suurimman suomalaisen naistenlehden Kotilieden, Annan, Jaanan, Me Naisten ja Eevan jälkeen. Uusi Nainen sai vuonna 1977 valtion tiedonjulkistamispalkinnon ensimmäisenä naistenlehtenä.
Vuonna 1982 Uusi Nainen muuttui järjestölehdestä omaksi osakeyhtiökseen, joka myytiin Kansan Uutisille 1986, mutta lehtien yhteistyö ei ottanut toimiakseen. Vuonna 1990 Uusi Nainen -lehden toimitus ryhtyi SNDL:n kanssa puuhaamaan irrottautumista Kansan Uutisista. Entinen kansanedustaja Ulla-Leena Alppi oli keskeinen henkilö sen takana, että lehden julkaisemista varten perustettiin Palmikot-niminen yhdistys. Vuosina 1997–2003 lehteä julkaisi Osuuskunta Onnen Oma.
Kummikarhut

Kummikarhut (alkuperäiseltä nimeltä "Disney’s Adventures of the Gummi Bears") on Disneyn vuosina 1985–1991 valmistunut 95-osainen piirrossarja.
Juoni.
Kummikarhut ovat karhuja, jotka käyttäytyvät samalla tavalla kuin ihmiset. He haluavat elää rauhassa kaikkien ihmisten kanssa. He asustavat maan alla, koska pelkäävät ihmisten löytävän heidät. 
Eräänä päivänä Terho-niminen poika on ystävänsä Voiton johdolla metsässä puunhakkuutöissä. Voitto huomaa hänen kaulassaan Kummikarhu-medaljongin. Terho kertoo hänelle perineensä medaljongin isoisältään, joka oli löytänyt sen lapsena. Voitto väittää, ettei Kummikarhuja ole olemassa, ja että ne ovat vain lapsille kerrottuja tarinoita. Yhtäkkiä metsän pahimmat olennot Hyrmät tulevat häätämään työläisiä pois metsästä, joista kaikki Terhoa lukuun ottamatta pääsevät pois metsästä. Terho lähtee juoksemaan metsän suojaan, kunnes pyörtyy nääntyneenä maahan.
Terhon maatessa maassa saapuvat hänen ympärilleen Kummikarhut, jotka ovat ihmeissään kun näkevät ihmisen tosi läheltä ja huomaavat medaljonginsa. Terhon herätessä Kummikarhut lähtevät juoksemaan pakoon. Hän lähtee seuraamaan yhtä heistä, kunnes huomaa Hyrmien olevan Kummikarhujen perässä, jotka pakenevat tunnelia pitkin Kummikarhujen kotipaikkaan maan alle ja siinä samassa Terhokin päätyy mukaan.
Kotipaikassaan Kummikarhut keskustelevat siitä, kuinka ihmisistä olisi vain harmia. Terhon alkaessa puhua he piiloutuvat, kunnes Mökö-Kummi sitoo hänet ja alkaa pitää puhuttelua. Kummikarhut ihmettelevät erityisesti mistä Terho on saanut medaljongin itselleen ja hän kertoo saaneensa sen isoisältään. Terholle tulee jano ja hän pyytää jotakin juotavaa. Kummikarhut antavat hänelle Kummikarhujen voimanlähdettä "kummimarjamehua", jota he ovat valmistaneet monien satojen vuosien ajan. 
Pian Terho ja Kummikarhut ystävystyvät keskenään. Kumma-Kummi kertoo Terholle, että hänen pitää luvata, ettei hän saisi kertoa kenellekään Kummikarhujen olemassaolosta.
Terho kuulee, että hänen kotilinnaansa ollaan tuhoamassa ja pyytää Karhuilta apua. Karhut eivät voi auttaa, josta Terho tulee surulliseksi lähtien pois jättäen medaljonginsa. Kunnes yhtäkkiä medaljonki vie Kummikarhuja Kummikarhujen salaiseen loitsukirjaan, jossa on entisen sukupolven testamentti, jossa he pyytävät nykyistä sukupolvea auttamaan ihmisiä kaikessa mikä on hyväksi. Ja niin he aikovat auttaa Terhoa.
Sarja Suomessa.
Sarjaa on esitetty 1980- ja 1990-luvulla Kolmoskanavalla. Lisäksi sarjan jaksoja on julkaistu 1990-luvulla VHS-kasetteina suomenkielisellä puheella sekä vuokravideoversiona tekstitettynä. 
Ääninäyttelijät.
Englanninkielinen jälkiäänitys.
Listassa on vain osa hahmoista.
Suomenkielinen jälkiäänitys.
Listassa on vain osa hahmoista.
Julkaisuja.
Kummikarhuista on julkaistu myös sarjakuvia sekä satukirjoja.
Radikaali sukupuolieron teoria

Radikaali sukupuolieron teoria () pohjautuu ranskalaiseen poststrukturalistiseen ajatteluperinteeseen ja toisaalta ranskalaiseen ja etelä-eurooppalaiseen feministiseen liikkeeseen. Radikaalin sukupuolieron teoreetikot korostavat sitä, että ongelmana ei niinkään ole miesten ja naisten toteutumaton tasa-arvo kuin se, että sukupuolten todellista eroa ei tunnusteta ja tehdä näkyväksi. Puhutaan positiivisesta sukupuolierosta, jolla tarkoitetaan sitä, että naisen ero miehestä määritellään myönteisenä asiana ja voimavarana.
Merkittävimpänä radikaalin sukupuolieron teoreetikoita ovat muun muassa Luce Irigaray, Rosi Braidotti ja Elizabeth Grosz. Suhtautuminen radikaaliin sukupuolieron teoriaan on ehkä merkittävin vedenjakaja sekä feministisessä teoriakeskustelussa, naistutkimuksessa että feministisen liikkeen sisällä.
Radikaaleja sukupuolieron teoreetikkoja on arvosteltu sukupuolen essentialisoimisesta: he ottavat sukupuolieron annettuna. Se on heille joko biologinen tosiasia tai sen olemassaolo on tietyn poliittisen strategian lähtökohta. He eivät kysy kuinka naisiksi tai miehiksi tullaan, vaan olettavat jonkin luonnollisen ja yhteisen naiseuden kokemuksen olevan olemassa sinänsä. Radikaalia sukupuolieron teoriaa on arvosteltu myös heteronormatiivisuudesta.
Radikaalin sukupuolieron teoria rantautui Yhdysvaltoihin 1980-luvulla haastaen aikaisemmin tehdyn jaottelun sosiaalisen () ja biologiseen () sukupuoleen. Se on siten vaihtoehtoinen tapa käsitteellistää sukupuoli.
Val d’Orcia

Val d’Orcia tai Valdorcia on alue Toscanassa Italiassa. Se sijaitsee Sienan maakunnassa, Sienan eteläpuolella ja Firenzen kaakkoispuolella Castiglione d’Orcian, Montalcinon, Pienzan, Radicofanin ja San Quirico d’Orcian kuntien alueella. 
Alue koostuu viljellyistä kukkuloista, joiden välissä on pieniä kaupunkeja ja kyliä. Seutua on ikuistettu lukuisissa renessanssiajan maalauksissa.
Vuonna 2004 Val d'Orcian alue lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon; Pienzan keskusta oli ollut luettelossa jo vuodesta 1996 lähtien.
Pienza

Pienza on kaupunki Sienan maakunnassa Val d’Orcian alueella Toscanassa Keski-Italiassa. Kaupunki sijaitsee Montepulcianon ja Montalcinon kaupunkien välillä. Kaupungin pinta-ala on 123 km² ja väkiluku runsaat 2 000. Kaupunkia pidetään renessanssiajan kaupunkisuunnittelun kehtona, ja se on ollut Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 1996 lähtien. Vuonna 2004 koko Val d’Orcian alue liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Historia.
Aaneas Silvio Piccolomini (1405–1464) halusi tehdä kotikaupungistaan renessanssityylisen kaupunkisuunnittelun malliesimerkin. Kun hänet vuonna 1459 valittiin paaviksi, nimeltään Paavi Pius II, hän ryhtyi toteuttamaan suurisuuntaisista suunnitelmaansa, mutta ehti kuolla ennen hankkeen valmistumista. Siihen mennessä saatiin valmiiksi vain muutama rakennus, joista yksi on tuomiokirkko.
Nähtävyydet.
Kaikki Pienzan tärkeät uskonnolliset ja maalliset rakennukset ovat Piazza Pio II:lla. 
Aukion etelälaidalla on tuomiokirkko. Siellä ovat Paavi Pius II:n tilaamat alttaritaulut viideltä sienalaiselta taiteilijalta. Yksi alttaritauluista on Vecchiettan "Neitsyt Marian taivaaseenastuminen".
Länsilaidalla on Palazzo Piccolomini, jossa Piccolominin suku asui 1960-luvun puoliväliin saakka. Sen ylellisiä juhlahuoneistoja ja keskiaikaisia aseita täynnä oleva Sala d'Armin (varuskasarmin) näkee vain opastetuilla kierroksilla.
Itälaidalla olevassa Museo Diocesanossa on maalauksia, veitoksia, kuvakudoksia ja muuta keskiajan ja renessanssin taidetta seudun kirkoista. Tärkeimpiä esineitä ovat Piuksen papinkaapu, jonka englantilaiset papit koruompelivat 1300-luvulla, Pietro Lorenzettin puinen alttaritaulu sekä 1100-luvulla tehty krusifiksi. 
Tuomiokirkkoa vastapäätä on kaupungintalo, Palazzo Comunale.
Pienzassa on kuvattu kohtauksia elokuvasta Englantilainen potilas.
Montalcino

Montalcino on kukkulakaupunki ja kunta Italian Toscanassa Sienan maakunnassa Val d’Orcian alueella.
Kaupunki sijaitsee Pienzan länsipuolella 42 kilometriä Sienasta, 110 kilometriä Firenzestä ja 150 kilometriä Pisasta. Kaupungin pinta-ala on 244 km² ja väkiluku noin 5 000. Kaupunki on kuulun punaviinin, Brunello di Montalcinon kotipaikka. Val d’Orcian alue ja siten myös Montalcino pääsivät vuonna 2004 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Nähtävyyksiä.
Kaupunkikuvaa hallitsee sienalaisten 1300-luvulla rakentama linnoitus, Rocca. Se sijaitsee aivan kaupungin muurin ulkopuolella ja sen korkeilta muureilta ja torneista on hyvät näköalat.
Kaupungin keskeisin aukio on Piazza del Popololle. Sen laidalla on 1292 rakennettu kaupungintalo, Palazzo Comunale. Aukiolta mäkeä ylöspäin on kaupungin merkittävin museo, Museo Civico. Se toimii entisessä Sant’Agostinon luostarissa. Museon kokoelmissa on keskiaikaista ja myöhäisgoottilaista taidetta, puuveistoksia 1300-1400-luvulta ja majolika-kannuja.
Pekka Olkkonen

Pekka ”Pexi” Olkkonen (s. 29. tammikuuta 1981 Lemi, Suomi) on lemiläinen muusikko. Hän on suomalaisen metalliyhtye Stam1nan soolokitaristi ja yksi perustajajäsenistä. Yhtyeen esiintymisissä hän toimii myös taustalaulajana. Olkkonen soittaa Stam1nassa kaikki kitarasoolot ja korkeat "lead"-kitarat. Olkkonen käyttää sooloissaan paljon tapping-tyyliä ja soolokitaristiksi nähden hyvin vähän erilaisia efektejä. 
Hän on toiselta ammatiltaan psykologi. Olkkonen tunnetaan myös aktiivisena kuntosaliharrastajana.
Olkkonen säveltää Stam1nan kappaleet yhdessä laulaja-kitaristi Antti Hyyrysen kanssa. Olkkosella on yhdeksän Ibanez-merkkistä kitaraa, joista hän käyttää Ibanez Xiphosta, Ibanez RG7 "Raja" Customia ja Ibanez RG1527:aa. Vahvistimina/kaappeina Olkkonen käyttää Mesa/Boogien Stiletto Deuce Stage II-, Roadster- ja Dual Rectifier -vahvistimia sekä Mesa/Boogien 4x12 Recto Standard Slant+Straight + 4x12 Stiletto Traditional Straight -kaappeja.
Brunello di Montalcino

Brunello di Montalcino on italialainen punaviini, jota valmistetaan Toscanassa Montalcinon alueella noin 100 kilometriä Firenzestä kaakkoon. Se on yksi kuuluisimmista ja kalleimmista italialaisista viineistä. 
Historia.
Jo 1600-luvulla Englannin kuningas Kaarle II oli ylistänyt ”"Mont Alchinin"” viiniä. Brunello di Montalcino -viinin loi Clemente Santi sukunsa kanssa maatilalla Il Greppossa; suvun nykyinen nimi on Biondi-Santi.
Viiniä on tehty 1800-luvun lopusta lähtien, mutta suosioon se nousi vasta 1970-luvulta lähtien. Tilanne muuttui, kun Brunello-viini sai vuonna 1966 DOC-alkuperämerkinnän ja vuonna 1980 yhtenä ensimmäisistä viineistä DOCG-luokituksen.
Valmistus.
Viini valmistetaan Sangiovese-rypälelajikkeesta, josta Montalcinon seudulla käytetään nimeä "Brunello". Brunello di Montalcino -viinissä käytetään ainoastaan tätä lajiketta. Valmistustapa on hyvin yksinkertainen: Brunello-rypäleiden annetaan kypsyä myöhään, ja ne poimitaan vasta lokakuun puolivälissä vanhoista, vähän satoa tuottavista köynnöksistä. Viinin annetaan käydä pitkään ja hitaasti, ja viinirypäleiden kuoret pidetään mukana mahdollisimman pitkään antamassa makua ja väriä. Näin viinistä tulee tumman väristä ja erittäin voimakkaan makuista. Viinin annetaan kypsyä vähintään neljä vuotta suurissa toscanalaistynnyreissä. 
Brunello di Montalcino -viiniä valmistetaan 19 neliökilometrin alueella vuosittain noin kuusi miljoonaa litraa (vuonna 2014).
Zeppelin Staaken R.VI

Zeppelin Staaken R.VI (R = Riesenflugzeug) oli ensimmäisessä maailmansodassa saksalainen nelimoottorinen strateginen pommikone. Siinä oli seitsemän hengen miehistö.
Koneen siipien kärkiväli oli 42,2 metriä. Se pystyi kuljettamaan 1800 kiloa pommeja. Lentonopeus
135 km/h, lentomatka 800 km.
Jenna Bågeberg

Jenna-Mari Bågeberg, käyttää myös taiteilijanimeä Jenna, (s. 27. elokuuta 1988 Kontiolahti) on suomalainen laulaja, joka kruunattiin 7. heinäkuuta 2007 Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuoden 2007 tangokuningattareksi. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kontiolahden lukiosta saman vuoden keväällä. Hänet on myös kruunattu tangoprinsessaksi vuonna 2006. Bågeberg on opiskellut pianonsoittoa vuodesta 1996 lähtien sekä ottanut 2000-luvun alusta lukien yksinlaulutunteja. Bågeberg on levyttänyt oman levyn vuonna 2005. Hän osallistui vuoden 2008 Euroviisujen Suomen karsintaan. Vuonna 2011 julkaistun uuden levyn nimi on "NYT". Äänitteen tekeminen alkoi jo vuonna 2009, ja sen julkaisupäivä oli 27.4.2011. Albumilla on yksitoista kappaletta. Lähes kaikki sävellykset ovat Mika Toivasen tekemiä, suurimman vastuun sanoituksista on puolestaan kantanut Ilkka Vainio. Bågeberg valmistui muusikoksi Jyväskylän ammattiopistosta keväällä 2011 ja musiikkipedagogiksi Jyväskylän ammattikorkeakoulusta syksyllä 2015.
Bågeberg ei ole levyttänyt Toivo Kärkeä, mutta on esittänyt eri konserteissa paljonkin tämän sävellyksiä. Mainittavin on Kärjen vuonna 1939 Rhythm-lehden kilpailuun säveltämän kappaleen "Who put the kisses in love" (san. Raymond Waye) ensiesitys. Tämä tapahtui toukokuussa 2013 Hämeenlinnan Hanssin Jukka -konsertissa, Ilmavoimien Big Bandin säestyksellä. 
Bågeberg on vuodesta 2024 juontanut Yleisradion iskelmä- ja tanssiohjelmia.
AFK Sistema

AFK Sistema (, ) on yksi Venäjän suurimmista monialayrityksistä. Tämä holdingyhtiö omistaa yrityksiä eri aloilta, kuten telekommunikaatiosta, mikrosirujen valmistamisesta, pankkitoiminnasta ja lasten lelujen vähittäismyynnistä. Kruununjalokivenä toimii New Yorkin pörssissä listattu mobiilioperaattori MTS. AFK Sisteman pääomistajana toimii venäläinen oligarkki Vladimir Jevtušenkov. Talousjulkaisu Forbes luokitteli yrityksen keväällä 2012 Venäjän 9. suurimmaksi ja maailman 429. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yritykseksi.
RIAraitingin sadan venäläisen suuryritysten vuoden 2014 vertailussa yhtymä sijoittui markkina-arvoltaan 18. suurimmaksi. Yhtiön arvoksi arvioitiin 439,509 miljardia ruplaa vuoden 2013 lopussa (+78,9 % edellisvuoteen).
Historia.
AFK Sisteman perustaja Vladimir Jevtušenkov aloitti uransa muovi-insinöörinä. Hän johti moskovalaista tiede- ja teknologiakomiteaa, josta vuonna 1993 muodostettiin kaupallinen yritys AFK Sistema. Jevtušenkov teki suhteidensa avulla tuotteliaita kauppoja julkisen hallinnon kanssa.
AFK Sistema listattiin Lontoon pörssiin vuonna 2005. Yrityksen osakkeista 19 prosentilla käydään kauppaa pörssissä. Yhtiön osake on listattu myös Moskovan pörssissä. Yhtiön monialaisuudesta huolimatta suurin osa liikevaihdosta tulee telekommunikaatiosta.
Sistema investoi yhteiskunnalliseen alaan ja toteuttaa useita hyväntekeväisyysohjelmia koulutuksen, kulttuurin ja taiteen alalla sekä tukee haavoittuvia väestöryhmiä. AFK Sisteman sosiaalisten investointien kokonaismäärä vuosina 2014-2016 ylitti 4 miljardia ruplaa. Sisteman hyväntekeväisyysohjelmien ylläpitäjä on sistema Charitable Foundation, jonka johtokunnan johtaja on Felix Jevtušenkov.
Vuoden 2022 puolivälistä lähtien AFK Sisteman puheenjohtajana on toiminut Tagir Sitdekov.