Champagnen Adèle

Adèle de Champagne ("Adela, Adelaide, Alix, Adela de Blois"); (n. 1140 Blois, Ranskan kuningaskunta – 4. kesäkuuta 1206 Pariisi) oli Champagnen kreivitär, josta tuli Ranskan kuningatar Ludvig VII:n kolmantena puolisona vuosina 1160–1180 ja kuningas Filip II:n äiti sekä tämän sijaishallitsija.
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Champagnen, Blois'n ja Chartresin kreivi Thibaut II "Suuri" (1090–1152) ja Kärntenin herttuatar Matilde von Sponheim (k. 1160 tai 1161). 
Hän oli vanhin tytär ja hänellä oli yhdeksän sisarusta. Heistä vanhimmasta veljestä tuli seuraava Champagnen kreivi Henri I; vanhempi veli Thibaut V oli seuraava Blois'n kreivi; nuorempi sisar Isabelle avioitui ensin Apulian herttua Roger III:n kanssa ja toisen kerran Gaulthier Gouet IV:n kanssa; Marie avioitui Burgundin herttua Odo II:n kanssa; Guillaume "Valkokätinen" ("Guillaume aux Blanches Mains)" oli Reimsin arkkipiispa ja Santa Sabinan kardinaali; Stephan I oli Sancerren kreivi; Agnes avioitui Barin kreivi Reginald II:n kanssa; Marguerite oli nunna Fontevraud'n luostarissa ja nuorin sisar Matilda avioitui Perchen kreivi Rotrou IV:n kanssa. 
Hänen setänsä oli Englannin kuningas Tapani I. Hänen veljenpojastaan tuli Jerusalemin kuningas Henrik I. 
Avioliitto ja perilliset.
Adèle kihlattiin 20-vuotiaana vuonna 1160 Ludvig VII:lle, jonka kaksi ensimmäistä puolisoa olivat synnyttäneet vain tyttäriä. He avioituivat 13. marraskuuta 1160, viisi viikkoa sen jälkeen kun Ludvigin toinen puoliso Kastilian prinsessa Constanza oli kuollut synnytykseen. Samana päivänä Adèle myös kruunattiin Ranskan kuningattareksi Reimsin katedraalissa. 
Viisi vuotta myöhemmin, vuonna 1165, Adèle synnytti poikalapsen, mikä turvasi Kapetingien hallitsijasuvun mieslinjan jatkumisen. Lapsen nimeksi tuli Filip Augustus, ja hän sai heti syntymänsä jälkeen lisänimen "Dieudonné" (Jumalan antama). 
Heidän toinen lapsensa oli Ranskan prinsessa Agnès (1171–1220/1240 jälkeen), josta tuli Bysantin keisarinna Anna avioliittojensa Aleksios II:n ja Andronikos I Komnenoksen kautta.
Kuningatar, sijaishallitsija.
Adèle oli aktiivinen valtakunnan poliittisessa elämässä yhdessä veljiensä Champagnen kreivi Henrik I:n, Blois'n kreivi Thibaud V:n ja arkkipiispa Guillaume "Valkokätisen" kanssa. Henri ja Thibaut olivat avioituneet Ludvig VII:n ja tämän ensimmäisen puolison Eleanoora Akvitanialaisen tyttärien, prinsessa Marien ja Alixin kanssa. Adèle ja hänen veljensä säilyttivät poliittisen valtapohjansa tämän pojan valtaistuimelle nousun jälkeen syyskuussa 1180. Aluksi Adèle yritti ottaa itselleen sijaishallitsijan aseman, koska hänen poikansa kuningas oli vasta 15-vuotias, mutta ei onnistunut tässä koska Filipiä pidettiin riittävän vanhana hallitsemaan itsenäisesti.
Adèle ei puuttunut hallintoon puolisonsa eläessä, mutta Ludvigin kuoltua vuonna 1180 Adèle piti itsellään kuningattaren tittelin ja toimi alaikäisen poikansa sijaishallitsijana. Filipin tultua täysi-ikäiseksi Adèlen valta väheni, mutta kun Filip oli kolmannella ristiretkellä vuosina 1190–1191 Rikhard Leijonamielen kanssa, tämä nimitti Adèlen jälleen sijaishallitsijaksi. Filipin palattua Ranskaan Adèle vetäytyi politiikasta.
Leskikuningatar.
Adèle ja hänen veljensä Henri, Thibaud, Sancerren kreivi Stephan I ja arkkipiispa Guillaume tunsivat asemansa uhatuksi, kun Artois'n perillinen Isabelle de Hainault avioitui Filip II:n kanssa huhtikuussa 1180. Adèle perusti liiton Burgundin herttua Hugues III:n ja Flanderin herttua Filip I:n kanssa ja yritti jopa saada keisari Fredrik Barbarossan kiinnostumaan asiasta. Sota syttyi vuonna 1181, ja suhteet muuttuivat niin huonoiksi, että Filip II yritti erota Isabellestä vuonna 1184. Hän kutsui neuvoston koolle Sensiin aikomuksenaan hylätä puolisonsa. Aikalaiskronikoitsija Gislebert de Monsin mukaan kuningatar Isabelle ilmestyi paljasjaloin ja katumuksentekijän mekkoon pukeutuneena kaupungin kirkkoihin saadakseen julkista tukea, mikä sai Filipin muuttamaan mielensä. Hän kehitti vähitellen aitoa kunnioitusta ja rakkautta puolisoaan Isabelleä kohtaan, ja tämän ennenaikainen kuolema maaliskuussa 1190 järkytti aviomiestä.
Filip nimitti Adèlen Ranskan valtionhoitajaksi useita kuukausia myöhemmin ennen kuin lähti kolmannelle ristiretkelle. Kuningatar Adèle toimi poikansa valtionhoitajana yhdessä veljensä Guillaumen, Reimsin arkkipiispan kanssa aina poikansa lähdöstä vuonna 1190 tämän paluuseen vuonna 1191.
Adèle osallistui monien luostarien perustamiseen. Kuningatar Adèle kuoli 4. kesäkuuta 1206 Pariisissa ja hänet haudattiin Pontignyn luostarin kirkkoon lähelle Auxerrea.