tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ville Juntura

Ville Juntura (26. maaliskuuta 1988) on toisen polven suomalainen lentopalloilija, takavuosien huippulentopalloilija Matti Junturan poika. Kesällä 2014 Juntura teki ensiesiintymisensä miesten lentopallomaajoukkueessa ja kaikkiaan hän on pelannut 36 A-maaottelua. Juntura on pelannut Raision Loimun riveissä Mestaruusliigassa kaudesta 2014–2015 lähtien. Kauden 2016–2017 jälkeen hän on pelannut pääsarjassa 316 ottelua.
Ura.
Juntura aloitti lentopallouransa menestyksellisessä Perttelin Peikoissa isänsä innostamana. Junturan tie vei Kuortaneen Urheiluopistoon kaudeksi 2005-2006, jonne koottiin maan parhaimmat ikäluokan lentopalloilijat.
Vuoden Kuortaneella opiskelujen jälkeen 18-vuotias Juntura lähti takaisin kotiseuduilleen, Salon Piivolleyhin pelaamaan, SM-liigaan. Kuortaneella ollessaan Juntura oli pelannut lentopallon 1-sarjassa nuorten maajoukkueen mukana. Ensimmäisellä SM-liigakaudellaan Juntura oli kakkospassarina Viron maajoukkuepassarin Kert Toobalin hoitaessa ykköspassarin hommia. Kaudelta palkintokaappiin tarttui SM-pronssia ja Suomen Cupin toinen sija. SM-pronssipeleissä Piivolley kaatoi Isku-Volleyn, mutta Suomen cupin finaalissa joukkue hävisi Pielaveden Sampolle.
Juntura jatkoi Piivolleyn kokoonpanossa 2007–2008 kaudella myös. Paikkana oli kuitenkin jälleen kakkospassarin rooli, kun Saloon oli hankittu maajoukkuepassari Antti Esko. Esko kuitenkin pelasi välittäin ajoittain huonojakin pelejä, joten Juntura pääsi kentälle selvästi enemmän kuin ensimmäisellä kaudellaan. Kaudelta ei palkintokaappiin tarttunut SM-liigassa mitaleja, mutta Suomen cupista tuli jälleen hopeisen mitalit, kun Pielaveden Sampo oli jälleen parempi.
Kauden jälkeen Juntura teki sopimuksen SM-liigaan nousseen Keski-Savon Paterin kanssa. Hän jatkaa kaudella 2009–2010 Paterin sarjapaikan ottaneen Saimaa Volleyn joukkueessa. Seuraavan kauden Juntura haki vauhtia 1-sarjassa pelanneesta Enonkosken Pyrinnöstä palatakseen 2011-2012 -kaudeksi Saimaa Volleyn paitaan.
Kausi 2012-2013 oli Junturan uran paras tähän mennessä. Mies valittiinkin kauden päätteeksi myös Suomen miesten lentopallomaajoukkueen 22 pelaajan ryhmään.
Kesällä 2014 Juntura oli mukana Suomen miesten lentopallomaajoukkueessa kahdeksan ottelun verran Maailmanliigassa.
Kesällä 2014 Juntura siirtyi Raision Loimuun. Ennen kauden 2014-2015 päättymistä Juntura allekirjoitti kahden vuoden jatkosopimuksen Loimun kanssa. Sopimuksessa on ns. ulkomaanpykälä keväällä 2016.
Nuorten maajoukkue.
Juntura nousi nuorten maajoukkueeseen nopeasti, ja alkoi pelaamaan vuoden 1987-1988 syntyneiden maajoukkueryhmässä. Nuorten maajoukkueen kanssa hän opiskeli Kuortaneen Urheiluopistolla vuonna 2006, josta palasi takaisin Saloon vuoden jälkeen. Nuorten maaotteluita hänellä on kasassa kolmisenkymmentä.
Muuta.
Ville Junturan isä Matti Juntura oli yksi 1980–1990-lukujen menestyksekkäimmistä lentopalloilijoista. Matti Juntura pelasi A-maajoukkueessa 186 A-maaottelua.
Gustav Badin

Adolf Ludvig Gustaf Fredrik Albert Badin (Couschi) (n. 1747 Tanskan Länsi-Intia – 1822 Tukholma) oli tummaihoinen lakeija, joka vuodesta 1761 lähtien oli Ruotsin kuningattaren Loviisa Ulriikan palveluksessa. Loviisa Ulriika sai Tanskan Länsi-Intiasta kotoisin olleen Badinin lahjana skoonelaiselta kartanonomistajalta vuonna 1757 ja testasi tämän ”jalon villin” kasvattamisessa Rousseaun ja Linnén teorioita. Badin on tullut kuuluisaksi Magnus Crusenstolpen romaanista "Morianen", jossa hänestä kuitenkin kerrotaan paljon perätöntä. 
Badin palveli aluksi lakeijana ja sai sittemmin muun muassa hovisihteerin ja asessorin arvonimet sekä omistukseensa kaksi maatilaa. Nimensä (ransk. "veitikka, leikinlaskija") hän sai hupaisien, joskin usein melko häpeämättömien temppujensa tähden. Hän oli uskollisesti kiintynyt kuningattareen ja hyvin perillä kuninkaallisen perheen salaisuuksista. Hän myös kirjoitti runoja, esiintyi teatterissa tanssijana ja näyttelijänä sekä keräsi itselleen laajan, pääasiassa ranskankielisen, kirjaston.
Visionary Dream

Visionary Dream oli Georgian edustuskappale Eurovision laulukilpailussa 2007. Kappaleen esitti Sopo Khalvaši. "Visionary Dream" oli myös Georgian ensimmäinen edustuskappale.
Khalvaši valittiin edustamaan maataan laulukilpailussa 12. joulukuuta 2006. Tällöin laulun nimi oli vielä "My Story". Laulukilpailun semifinaalissa 10. toukokuuta 2007 kappale sijoittui 10 parhaan joukkoon ja näin Georgia pääsi ensimmäistä kertaa myös finaaliin, jossa lopputulos oli 12. sija.
Ram (panssarivaunu)

Tank, Cruiser, Ram oli toisen maailmansodan aikainen kanadalainen panssarivaunu, joka perustui yhdysvaltalaiseen M3 Lee -vaunuun. Vaunuja rakennettiin lähes 2000 kappaletta.
Suunnittelu.
Kanadan liittyessä toiseen maailmansotaan sillä ei ollut panssarijoukkoja, vaan ainoastaan joitain koulutuksessa käytettyjä ensimmäisen maailmansodan aikaisia panssarivaunuja.
Montrealin veturitehdas sai tilauksen aloittaa brittiläisten Valentine-vaunujen lisenssivalmistus.
Valentine oli kuitenkin tarkoitettu tukemaan jalkaväkeä ja Kanada halusi perustamaansa panssaridivisioonaa varten liikkuvampia panssaritaisteluihin tarkoitettuja vaunuja.
Kanadassa päätettiin valmistaa lisenssillä yhdysvaltalaista M3 Leetä, mutta vaunu oli suunniteltu väliaikaiseksi ratkaisu, ja sen päätykki oli huonolla paikalla panssarivaunun edessä (missä tykkiä voitiin kääntää vain 15 astetta kaikkiin suuntiin).
Alkuvuodesta 1941 päätettiin kehittää M3 Leen alustalle toimivampi ratkaisu jossa päätykki on pyörivässä tornissa. Päätykiksi piti tulla 75-millimetrinen yhdysvaltalainen tai brittiläinen 57-millinen kuusipaunainen panssarivaunukanuuna. Brittiläistä tykkiä pidettiin parempana sen paremman panssarinläpäisyn vuoksi. Niiden rajoitetun saatavuuden vuoksi pääaseeksi tuli kuitenkin aluksi vanhempi kaksipaunainen 40-millimetrinen tykki.
Runko oli valettu toisin kuin M3:n, jossa käytettiin niittausta ja hitsausta. Moottorina oli Wrightin 300-hevosvoimainen ilmajäähdytteinen lentokonemoottori R-975, jota käytettiin jo M3:ssa. Yhdysvaltalainen voimansiirto oli luotettava. Tuloksena oli Ram Mk I, jota valmistettiin vain 50 kappaletta.
Helmikuusta 1942 lähtien vaunut aseistettiin 57-millimetrisellä tykillä (Ram Mk II). Kesällä 1942 päätettiin standardoida brittiläinen ja kanadalainen kalusto M4A1 Sherman -vaunuun. Ramin tuotanto jatkui kuitenkin vielä yli vuoden, koska tuotantolinjoja ei haluttu pysäyttää.
Ram II -vaunuja laivattiin Isoon-Britanniaan, jossa Kanadan joukot olivat odottamassa maihinnousua Manner-Eurooppaan. Rameja käytettiin Kanadan panssaridivisioonien koulutuksessa.
Vaunuja muunnettiin muun muassa tornittomiksi Ram Kangoroo -miehistönkuljetusvaunuiksi ja Sexton-telatykeiksi 25-paunaisella haupitsilla Ramin rungolla.
Amina Annabi

Amina Annabi (, s. 5. maaliskuuta 1962 Karthago) on tunisialais-ranskalainen laulaja ja näyttelijä. Hän edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 1991 kappaleella "C’est le dernier qui a parlé qui a raison" ja sijoittui toiseksi. Hän sai 146 pistettä, kuten myös voittaja, Ruotsin Carola Häggkvist. Häggkvist kuitenkin julistettiin laulukilpailun voittajaksi sillä sääntöperiaatteella, että hän oli illan aikana kerännyt useimmin täydet pisteet.
Ismo Moilanen

Ismo Moilanen (28. maaliskuuta 1980) on suomalainen lentopalloilija, joka pelasi 2011-12 kaudella Hurrikaani Loimaassa Mestaruusliigassa. Moilanen on kotoisin Kajaanista, josta on hänen lisäkseen kotoisin monia lentopalloilijoita, kuten Janne Heikkinen ja Miika Heikkinen.
Suuren yleisön tietoisuuteen.
Ismo Moilanen on yksi Mestaruusliigan parhaista hakkureista. Kajaanista kotoisin oleva ja varsin myöhään lentopallon aloittanut Moilanen on ollut jo vuosia yksi pelaamien joukkueidensa tärkeistä pelaajista. Suuren yleisön tietoon Moilanen tuli 2002 vuonna kun sarjanousija Perungan Pojat pelasi loistavan kauden edeten aina loppuotteluihin asti. Tampereen Isku-Volleyta vastaan pelattu finaalisarja oli äärettömän jännittävä, ja päättyi lopulta Moilasen harmiksi tamperelaisten voiton juhlin. Mutta yksi asia kauden jälkeen oli kuitenkin varma, sillä Moilanen oli noussut SM-liigassa tähtipelaajien joukkoon. Seuraavalla kaudella Perungan Pojat lähtivät entistä nälkäisempinä SM-liigaan ja joukkue pelasi taas itsensä finaaleihin. Moilanen oli huippuvireessä yhdessä Normunds Veinbergsin kanssa finaalisarjassa, ja tulos oli sen mukainen. Perungan Pojat juhlivat historiansa ensimmäistä Suomenmestaruutta 2003 Isku-Volleyn kaaduttua finaalisarjassa 3–2.
SM-liigan tähtipelaaja.
Mestaruuskauden jälkeen Rovaniemellä oli muutama kuiva kausi mitaleista, mutta Moilanen jatkoi hyviä esityksiään Perpon riveissä. Hän oli koko ajan pistepörssin kärkimiehiä ja valittiin jatkuvasti kuukauden pelaajaksi SM-liigassa. Myös maajoukkueeseen hänet valittiin 2005.
Kuiva kausi 2006 päättyi, kun Moilanen ja Perungan Pojat ottivat pronssia kaatamalla verivihollisensa Napapiirin Palloketut pronssipeleissä. 2007 kaudella Rovaniemellä joukkueet yhdistettiin ja joukkueen nimeksi tuli Rovaniemen Santasport. Moilanen oli joukkueen kapteeni ja taas huippuvireessä kuten muillakin kausilla. Santasport voitti Suomenmestaruuden kaatamalla Pielaveden Sammon finaalisarjassa tiukkaakin tiukemmin 3–2.
Mestaruuskauden jälkeen Moilanen päätti siirtyä Salon Piivolleyhin yhdessä Santasportin mestarivalmentaja Ismo Tuomisen kanssa. Piivolleyssa menestys jäi kuitenkin laihaksi, lukuun ottamatta Suomen Cupin hopeaa kaudelta 2008. Moilanen siirtyi Piivolleysta Hurrikaani Loimaaseen vuonna 2010. Menestyksekkään liigauran jälkeen Moilanen jatkoi lentopallouraa kaudella 2013-2014 jäähdyttelemällä 3-sarjassa salolaisen Rikalavolleyn riveissä.
A-maajoukkue.
Maajoukkueeseen Ismo Moilanen nousi ensimmäisen kerran 2005 vuonna loistavan kautensa ansiosta. Suomen maajoukkueen uusi huippuvalmentaja italiasta Mauro Berruto ei jättänyt huomioimatta tätä Kajaanista kotoisin olevaa nuorukaista valinnoissaan. Moilanen pelasi maajoukkueen mukana Euroopan Liigassa. Lopulta Suomi sijoittui Euroopan Liigassa loistavien esitysten jälkeen toiseksi. Saavutuksen arvoa nostaa myös se että Moskovassa pelatussa lopputurnauksessa maajoukkue oli mukana ns. kakkosjoukkueellaan, kun joitakin ykköspelaajia jätti turnauksen väliin. Moilanen oli kuitenkin mukana Moskovassa ja oli tärkeässä roolissa joukkueessa.
Viime vuosina Moilanen ei ole esiintynyt A-maajoukkueessa.
Bei Shizhang

Bei Shizhang (10. lokakuuta 1903 Zhenhai, Zhejiang, Kiina – 29. lokakuuta 2009 Peking, Kiina) oli kiinalainen biologi ja Kiinan tiedeakatemian jäsen. Häntä pidetään yhtenä kiinalaisen solubiologian, embryologian ja biofysiikan perustajista.
Saksalainen Tübingenin Eberhard Karls -yliopisto myönsi Beille tohtorin arvon vuonna 1928. Asteroidi 31065 Beishizhang nimettiin Bein mukaan hänen 100-vuotispäivänsä kunniaksi vuonna 2003.
Hudiksvall

Hudiksvall on Ruotsin entinen kaupunki ja nykyinen Hudiksvallin kunnan keskustaajama. Hudiksvall sijaitsee Ruotsin Norlannissa, jossa se kuuluu Gävleborgin lääniin ja historialliseen Hälsinglandin maakuntaan. Luonnonmaantieteellisesti ilmaistuna kaupunki sijaitsee Selkämeren länsirannalla. Hudiksvallin taajamassa oli 15 015 asukasta vuoden 2010 lopussa.
Kaupungin jalkapallojoukkue Hudiksvall FF pelaa Ruotsin neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla, kakkosdivisioonassa.
Historiaa.
Vuonna 1560 paikannimi kirjoitettiin muodossa "Hoffvidvickzvaldh", johon sisältyi kylännimi "Hudik", joka oli aiemmin muotoa "Huvudvik", joka taas on nykyisen Lillfjärdenin vanha nimi. Loppuosa "vall" tarkoittaa ruohikkoa. Paikannimi Hudiksvall tarkoittaa siis "Hudikin osaa ruohikosta".
Hudiksvallin satamapaikan perusti Kustaa Vaasa, ja hänen poikansa Juhana III antoi sille kaupunkioikeudet vuonna 1582. Se sai tapulikaupungin oikeudet ja oli turkisten, raudan, kuparin ja puutavaran vientisatamana. Kaupunki on palanut maan tasalle kymmenisen kertaa, pahimmin vuonna 1721, kun venäläiset polttivat kirkkoa lukuun ottamatta kaikki rakennukset. Vuoden 1792 palon jälkeen Raatihuoneentorin itäpuolelle tehtiin ruutuasemakaava, jotta tuli ei leviäisi niin tuhoisasti.
Maantiedettä.
Ennen kuntauudistuksia Hudiksvallin kaupunkiin kuuluivat nykyinen taajama sekä saaret Agön, Drakön, Kråkön ja Bålsön. Alueen keskiosat ovat varsin jyrkkämaastoisia Hudiksvallsfjärdenin sisäosassa. Suurin osa alueesta on nykyään asemakaavoitettua.
Hudiksvallin entisen kaupungin alue vastaava pääosin Hudiksvallin taajamaa lukuun ottamatta Djupedin, Sandvallan, Sannan, Håstahöjdenin ja Håsta samt Visvallin kaupunginosia, jotka kuuluivat aiemmin Hälsingtunan kuntaan ja kuuluvat yhä samannimiseen seurakuntaan. Esikaupunkialue Idenor puolestaan sijaitsee entisen Idenorin kunnan alueella.
Kaupungin keskustan halki kulkee Eurooppatie E4 ja rautatie Ostkustbanan. Lisäksi Hudiksvallista on Dellenbanania pitkin rautatieyhteys Ljusdaliin.
Media.
Paikallislehti Hudiksvalls Tidning ilmestyy paperisena neljästi ja sähköisenä viidesti viikossa.
Renault Espace

Renault Espace on Renault’n vuodesta 1984 lähtien valmistama tila-auto. Espace I:tä valmistettiin vuodesta 1984 vuoteen 1991. Espace II tuli vuonna 1991. Espace III (1996–2002) oli erittäin futuristisesti muotoiltu sisältä. Siinä oli muun muassa keskelle sijoitettu mittaristo. Espace IV on ollut markkinoilla vuodesta 2003 ja se on ensimmäinen Espace joka on kokonaan Renault'n suunnittelema ja rakentama. Kaikki edelliset Espacet rakensi Matra Romorantinin tehtaallaan. Espace IV:n radikaali muotoilu muistuttaa Renault Avantimea ja Vel Satista. Uusin vuonna 2015 tuleva Espace V esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä 2014. Se on edeltäjiänsä virtaviivaisempi, mutta autossa on edeltäjiinsä verrattaessa tuttu "junakeula", eikä siihen ole tehty liukuovia ilmeisesti painon pudottamiseksi. Aiemmista sukupolvista III ja IV on ollut myös pitkä Grand-versio (alla), mutta nykyisestä V-sukupolvesta sitä ei enää esitelty. Nykymallin pituus on sama, kuin Espace IV:n Grand-version. 
Renault Espace V (2015–).
Viidennen sukupolven Espace esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä lokakuussa 2014. 
Vuoden 2015 Euro NCAP -kolaritestistä Espace sai tulokseksi täydet viisi tähteä. 
Grand Espace.
Espace III:sta ja IV:stä on myös pitempi, 7-paikkainen Grand Espace -malli.
Konstantínos Mitsotákis

Konstantínos Mitsotákis (, 18. lokakuuta 1918 Chaniá, Kreeta – 29. toukokuuta 2017 Ateena) oli kreikkalainen poliitikko, joka toimi Kreikan pääministerinä vuosina 1990–1993.
Elämä ja ura.
Mitsotákis syntyi merkittävään poliitikkosukuun. Hänen isänsä ja isoisänsä olivat Kreikan parlamentin jäseniä. Setä Elefthérios Venizélos oli merkittävä poliittinen vaikuttaja ja toimi mm. useaan otteeseen Kreikan pääministerinä.
Mitsotákis luki lakia ja taloustieteitä Ateenan yliopistossa ja tuli valituksi parlamenttiin ensimmäisen kerran vuonna 1946. Mitsotákis liittyi Geórgios Papandréoun Keskustaliittoon ja joutui sotilasjuntan pidättämäksi poliittiseen kaaokseen ajautuneessa Kreikassa vuonna 1967. Hän eli maanpaossa vuoteen 1974.
Mitsotákis pyrki vuonna 1974 epäonnistuneesti parlamenttiin sitoutumattomana. Vuonna 1977 hänet kuitenkin valittiin "Uusliberaalien puolueen" edustajana. Vuonna 1978 hän liittyi Konstantínos Karamanlíksen Uuteen demokratiaan. Hän toimi Kreikan taloussuunnitteluministerinä vuosina 1978–1980 sekä ulkoministerinä 1980–1981 ennen pääministeriyttään vuosina 1990–1993. 
Tammikuussa 2004 Mitsotákis ilmoitti päättävänsä pitkän poliittisen uransa; hän ei enää osallistunut uusiin parlamenttivaaleihin 7. maaliskuuta. Mitsotákisin pojasta Kyriákoksesta (s. 1968) tuli Uuden demokratian puheenjohtaja vuonna 2016 ja Kreikan pääministeri vuonna 2019. Tytär Ntóra Bakogiánni (s. 1954) on toiminut mm. Ateenan pormestarina ja vuosina 2006–2009 Kreikan ulkoministerinä. 
Mitsotákis toipui 7. tammikuuta 2007 Ateenassa suoritetusta sydänleikkauksesta.
Fotoniepookki

Fotoniepookki on kosmologiassa alkuräjähdyksen varhainen vaihe, jolloin fotonit muodostivat suurimman osan kaikkeuden energiasta. Se seurasi heti leptoniepookin jälkeen ja kesti aikavälin 3 sekuntia 380 000 vuotta jälkeen alkuräjähdyksen.
Fotoniepookki alkoi noin 3 sekuntia alkuräjähdyksen jälkeen, kun suurin osa leptoneista ja antileptoneista oli annihiloinut toisensa. Epookin aikana lämpötila oli riittävän korkea, jotta aine pysyi kuumana ja tiheänä protoneista, neutroneista, elektroneista, fotoneista ja myöhemmin myös atomiytimistä koostuvana plasmana.
Aikavälinä 100–300 sekuntia alkuräjähdyksen jälkeen lämpötila ja tiheys oli sopiva atomiydinten muodostumisella neutroneista ja protoneista alkuräjähdyksen ydinsynteesiksi kutsuttavassa tapahtumassa.
Noin 380 000 vuotta alkuräjähdyksen jälkeen kaikkeus oli viilentynyt tasolle, jossa atomiytimet ja elektronit saattoivat yhtyä sähköisesti neutraaleiksi atomeiksi. Tällöin fotonien vuorovaikutus aineen kanssa väheni merkittävästi ja vapautui nykyisin havaittava jäännössäteily, josta käytetään nimitystä kosminen taustasäteily.
Saunalahden Viina

Saunalahden Viina on suomalainen alkoholijuomamerkki. Juoman vahvuus on 38 prosenttia, ja sitä myydään Alkossa 0,5 litran sekä 0,7 litran pulloissa.
Saunalahden Viina on nähty eräänä kilpailijana perinteiselle suomalaiselle Koskenkorvalle. Ranskalaisen Pernod Ricardin valmistaman Saunalahden Viinan etanoli-alkoholi tuodaan kuitenkin Tanskasta, eli juoman alkoholi ei ole suomalaista perua. Vuonna 2014 Saunalahden viina oli Suomen 6. myydyin viina. Puolen litran pullo Saunalahden Viinaa sisältää 1 050 kilokaloria energiaa.
Kostuli

Kostuli on Kannaksen karjalaisen kansallispuvun kesäinen päällysvaate, pitkähihainen lyhyt takki, joka tehdään usein pellavasta, aikaisemmin myös liinasta eli hampusta. Se on edestä avoin niin, että rekkopaita ja liivin kirjailut näkyvät. Kostulin kaula-aukon ympäristö on usein koristeltu kirjailuin. Kostuli suljetaan nyöreillä, napeilla tai hakasilla
Seilin kirkko

Seilin kirkko () on Seilin saarella sijaitseva puukirkko, joka on rakennettu vuonna 1733 aiemman, Turusta vuonna 1624 siirretyn Pyhän Yrjänän puukirkon paikalle. Kirkko oli alun perin erillisellä neljän hehtaarin saarella Seilin itäpuolella, mutta maankohoamisen seurauksena se on ollut jo kauan osa pääsaarta. Sen rakennusmestariksi mainitaan kirkossa olevassa perustamistaulussa Merimaskusta kotoisin ollut Kaarle Killainen. Kirkon rakentamistyöt aloitettiin 1. kesäkuuta 1733, ja ne valmistuivat 23. elokuuta 1733. Kirkko vihittiin käyttöön kolme päivää myöhemmin. Sen jälkeen kirkon sisällä ei ole tehty suuria muutoksia. Kirkon ikkunoita on suurennettu vuonna 1906, jolloin tehtiin myös ulkovuoraus, joka sai punamultamaalin. Ulko-oven suojaksi rakennettiin katos. Seiniin lisättiin tukipalkit vuonna 1933. Kirkon lattiaa ja penkkejä on hieman korjailtu vuosien saatossa. Kirkon sisustus on pelkistetty; kaikki sisäpinnat saarnastuolia lukuun ottamatta ovat käsittelemättömiä, seinähirret piilukirveellä veistettyjä ja katto sahalautaa.
Kirkko on muodoltaan ristikirkko. Tynnyriholvin kattama runkohuone on itä–länsisuuntainen, ja sivusakarat ovat matalammat, kapeammat ja lyhyemmät. Sakaristo sijaitsee pohjoissakarassa ja alttari itäisessä. Kaide erottaa kirkon länsiosan, jossa istuivat ”tarttuvien tautien vaivaamat” eli spitaaliset. Sairaiden puolella on oma pieni alttari ja sisäänkäynti, joka nykyään on suljettu. 1730-luvulla valmistetun saarnastuolin maalaukset ja saarnastuolitaulun on tehnyt C. J. v. Holthusen (Holthausen). Taulu kuvaa naista sairasvuoteella ja enkeliä, joka pitelee kalkkia ja ristillä koristeltua öylättiä. Helge Sténin vuosina 1948–1949 maalaaman modernistisen alttaritaulun aihe on "Myrsky Genesaretinjärvellä."
Kirkkopihalla on kellotapuli, joka on rakennettu vuonna 1960 vanhan tapulin piirustusten mukaan. Alkuperäiset kellot ovat peräisin 1600-luvulta, samoin risti, joka on pystytetty vuonna 1982 kaikkien 663:n Seilissä kuolleen spitaalisen muistoksi.
Seilin museokirkko on kesäisin avoinna matkailijoille.
Osin talkoovoimin tehty kunnostus valmistui syksyllä 2015. Siinä muun muassa ulkovuorausta on korjattu ja maalattu punamullalla.
Axel Haartman

Axel August Haartman (14. tammikuuta 1877 Turku – 15. lokakuuta 1969 Turku) oli suomalainen taidemaalari. Hän maalasi pastelli- ja öljyväritöitä sekä runsaasti muotokuvia ja on maalannut muun muassa Ylimarkun kirkon alttaritaulun 1933. 1910-luvulla hän oli turkulaisen modernismin merkittävimpiä nimiä ja ilmensi teoksissaan suomalaisen taiteen koloristista kautta.
Elämä ja ura.
Haartman opiskeli Turun piirustuskoulussa 12-vuotiaasta 1889–1892. Häntä auttoi maalarin uralla alkuun eno taidemaalari Casper Wrede, ja Turussa hän sai opetusta myös Victor Westerholmilta. Myöhemmin, 1894–1898, hän jatkoi opintoja Helsingissä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa sekä ulkomailla Pariisissa 1906–1907 Jaques Emile Blance-Lucien Simon johdolla, Kööpenhamissa P. S. Kröyerin oppilaana ja 1920 Münchenissä, jossa hänen opettajansa oli Wassily Kandinsky. Suuren osan nuoruuttaan hän vietti ulkomailla ja rahoitti oleskelunsa kirjoittamalla artikkeleita kotimaisiin lehtiin.
Haartman myös opetti Turun piirustuskoulussa. Hänen oppilaitaan oli muun muassa Wäinö Aaltonen, jonka uraa hän tuki myöhemmin. Taiteilijanuran ohella hän toimitti Veckans Krönika -lehteä ja työskenteli Gösta Stenmanin taidesalongissa 1917–1920. Hän oli Turun taidemuseon intendentti 1923–1953. Professorin avonimi hänelle myönnettiin 1947.
Haartman asui vuodesta 1923 Naantalissa, jonne hän rakennutti arkkitehti Erik Bryggmanin suunnitteleman Haartmanin talon. Vuonna 2012 talosta löytyi inventointitöiden yhteydessä toistakymmentä aiemmin tuntematonta Haartmanin tekemää muotokuvaa ja luonnosta. Talo on museona, ja sitä ylläpiti Haartmanin puolison Hedvig Haartmanin mukaan nimensä saanut Hedvigs minne -yhdistys. Haartman kuului äitinsä puolelta Wreden sukuun.
Elokuussa 2017 ilmoitettiin, että Hedvigs minne rf lahjoittaa Casa Haartmanin, taide- ja esinekokoelman sekä sijoitussalkun Åbo Akademin säätiölle.
Muuta.
Leo Tavio tuotti 1957 lyhyen dokumenttielokuvan "Axel Haartman – Taiteilijan arkea".
Wagashi

Wagashi () tarkoittaa perinteisiä japanilaisia makeisia. Wagashi-tyyppejä on lukemattomia. Ne voidaan luokitella ”tuoreisiin makeisiin” ("namagashi"), jotka eivät säily hyvin, ja ”kuiviin makeisiin” ("hoshigashi"), joissa on vähemmän kosteutta. Tyypillisiä wagashi-makeisissa käytettyjä ainesosia ovat makeutetut azukipavut, kokonaisina tai tahnaksi jauhettuina ("anko"), ja tahmea "mochi"-riisikakku. Myös valmistustapoja on lukuisia, ja vaikka useimmiten makeiset syödään huoneenlämpöisinä, tunnetaan myös lämpimiä jälkiruokia, kuten keittona tarjottu "oshiruko", ja kylmiä kesällä syötäviä wagasheja. 
Alun perin sana "kashi" (菓子) viittasi lähinnä hedelmiin ja pähkinöihin. Wagashi-kulttuuri kehittyi etenkin Edo-kaudella. Siihen vaikuttivat kiinalaiset makeiset ja dim sum -ruokalajit, "kasuteran" tapaiset portugalilaiset makeiset ja kaakkoisaasialaiset makeiset, joissa käytetään paljon samantyyppisiä ainesosia.
Monet wagashi-makeiset ovat hyvin kauniita ja taidokkaasti muotoiltuja. Tähän on vaikuttanut erityisesti teeseremonia, jossa tarjottujen makeisten tulee olla tuoreita ja vuodenaikaan sidottuja. Monet hienoimmista makeisista ovat peräisin Kiotosta, joka on japanilaisen korkeakulttuurin keskus. Kiotossa valmistettuja kuivia makeisia kutsutaan nimellä "kyōgashi".
21 senttimetrin säteily

21 senttimetrin säteily on sähköisesti neutraalin vedyn energiatason muuttumisessa vapautuvaa sähkömagneettista säteilyä, jonka taajuus on noin ja aallonpituus noin 21 senttimetriä. Säteilyä hyödynnetään runsaasti erityisesti radiotähtitieteessä, sillä se on radiosäteilyä.
Säteilyn syntyminen.
Sähköisesti neutraali vety koostuu yhdestä protonista, jota kiertää yksi elektroni. Kummallakin on spin-niminen ominaisuus. Spinin klassinen analogia on pyörimisliike (kuten Maan pyöriminen akselinsa ympäri sen kiertäessä Auringon ympäri) mutta koska kyseessä on hiukkasmaailman ilmiö, on spinin merkitys hieman toinen. Protonin ja elektronin spinit voivat saada kaksi arvoa analogiana myötä- ja vastapäivään tietyn akselin ympäri. Protonin ja elektronin spinit voivat olla saman- tai erisuuntaiset.
Hiukkasten magneettisten vuorovaikutusten vuoksi vetyatomilla, jonka protonin ja elektronin spinit ovat samansuuntaiset, on hiukan enemmän energiaa kuin atomissa, jossa spinit ovat vastakkain. Siirtymä pienemmälle energiatasolle on hyvin epätodennäköistä, 2,9 · 10−15 s−1. Tämän vuoksi sitä tuskin havaitaan laboratoriossa, mutta koska vetyatomeja on niin runsaasti avaruudessa, havaitaan säteily helposti radioteleskoopeilla. Lisäksi toisten atomien kanssa törmäämisen ja kosmisen taustasäteilyn vaikutuksesta tapahtuma nopeutuu.
Säteilyn löytäminen.
Hendrik van de Hulst ennusti vuonna 1944 kylmän tähtienvälisessä aineessa olevan atomaarisen vetykaasupilven emissioivan tietyn taajuista radioaaltoa. Ensimmäisen kerran Harold Irving Ewen ja Edward Mills Purcell havaitsivat säteilyn Harvardin yliopistossa vuonna 1951. Havainnon vahvistivat pian Jan Oort ja A. C. Müller. Löydön pohjalta pystyttiin myös päättelemään Linnunradan spiraalimainen muoto.
Roger Byrne

Roger William Byrne (8. helmikuuta 1929 – 6. helmikuuta 1958) oli englantilainen jalkapalloilija ja Manchester Unitedin kapteeni.
Vuosien 1949 ja 1958 välillä Manchester Unitedia edustanut Byrne kuoli seitsemän muun United-pelaajan tavoin Münchenin lento-onnettomuudessa 6. helmikuuta 1958. Hän ehti edustaa Englannin maajoukkuetta 33 kertaa. Kausien 1953 ja 1958 välillä kapteenina toiminut Byrne oli pelipaikaltaan toppari mutta oli aiemmin urallaan pelannut vasempana laitahyökkääjänä. Hän juhli liigamestaruutta vuosina 1952, 1956 ja 1957.
Dessau

Dessau oli kaupunki Saksan Saksi-Anhaltin osavaltiossa, jokien Mulde ja Elbe yhtymäkohdassa. Se oli niin kutsuttu piiritön kaupunki ("kreisfreie Stadt"), eli kaupunki, joka ei kuulunut mihinkään piirikuntaan. Dessaun taru itsenäisenä kaupunkina päättyi 1. heinäkuuta vuonna 2007. Siitä lähtien se on ollut osa Dessau-Roßlaun kaupunkia.
Varhaisin maininta Dessausta historiankirjoissa voidaan sijoittaa vuodelle 1213. Kaupungista tuli tärkeä keskus vuonna 1570, kun Anhaltin ruhtinaskunta perustettiin. Ruhtinaskunta lakkautettiin vuonna 1603, mutta Dessau säilyi vauraana Anhalt-Dessaun pääkaupunkina. Kun 1863 Anhalt muodostettiin uudelleen, tuli Dessausta jälleen sen pääkaupunki ja säilytti asemansa vuoteen 1918 asti.
Tunnettu Bauhausin taide- ja arkkitehtuurikoulu muutti Dessauhun vuonna 1925 Weimarista. Dessaussa se toimi vuoteen 1932 asti, jolloin se muutti Berliiniin. Dessauhun jäi kuitenkin useita merkittäviä Bauhaus-kohteita, joista osa kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Ennen toista maailmansotaa Dessaussa oli lentokonetehdas, jokisatama ja lentokenttä. Sitä pommitettiin rajusti.
Max Beerbohm

Henry Maximilian Beerbohm (24. elokuuta 1872 Lontoo, Englanti – 20. toukokuuta 1956 Rapallo, Italia), Sir, oli englantilainen karikatyristi ja satiirikko.
Beerbohm oli sukutaustaltaan liettualainen. Hän syntyi Lontoossa ja oli näyttelijä Herbert Beerbohm Treen nuorempi veli. Hän opiskeli Oxfordin yliopiston Merton Collegessa. Hän aloitti siellä kirjoittamisen, ja hänen artikkelinsa "In Praise of Cosmetics" julkaistiin "Yellow Bookin" ensimmäisessä numerossa. Nuorena Beerbohm kiersi Yhdysvaltoja veljensä lehdistöagenttina.
Beerbohmin ensimmäinen kirja, "The Yellow Book" -lehdessä julkaistujen kirjoitusten kokoelma, "The Works of Max Beerbohm" ilmestyi vuonna 1896. Sen jatko "The Happy Hypocrite" ilmestyi seuraavana vuonna. Hänestä tuli "Saturday Review’n" teatterikriitikko George Bernard Shaw’n jälkeen, ja hän työskenteli lehdessä vuoteen 1910. Hän teki aika ajoin vuodesta 1935 BBC:lle suosittuja radio-ohjelmia, joissa hän puhui autoista, kärryistä ja musichalleista. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat "A Christmas Garland", parodia Charles Dickensin Joulukertomuksesta ja "Seven Men", joka sisältää "Enoch Soamesin", kertomuksen runoilijasta, joka tekee sopimuksen paholaisen kanssa saadakseen tietää, muistavatko jälkipolvet hänet. Vuonna 1911 hän kirjoitti ainoan romaaninsa "Zuleika Dobsonin".
Beerbohm avioitui vuonna 1910 näyttelijä Florence Kahnin kanssa ja myöhemmin entisen sihteerinsä kanssa. Hänet lyötiin ritariksi 1939. Hän kuoli 83-vuotiaana vuonna 1956 Italiassa Rapallossa.
Dessau-Roßlau

Dessau-Roßlau on kaupunki Saksan Saksi-Anhaltin osavaltiossa. Se on niin kutsuttu piiritön kaupunki ("kreisfreie Stadt"), eli kaupunki joka ei kuulu mihinkään piirikuntaan. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 86 030 asukasta, Niinpä kaupunki on – Hallen ja Magdeburgin jälkeen – osavaltionsa kolmanneksi suurin kaupunki. Halle sijaitsee noin 40 kilometriä Dessau-Rosslausta lounaiseen ja Magdeburg noin 65 kilometriä pohjoiseen. Lisäksi Leipzigin suurkaupunki sijaitsee noin 40 kilometrin päässä kaupungista.
Dessau-Rosslaun kaupunki syntyi 1. heinäkuuta 2007, kun Dessaun kaupunki ja Roßlaun kaupunki yhdistettiin. Dessau-Rosslaulla on yhteistyötoimintaa Argenteuilin, Klagenfurt am Wötherseen, Ludwigshafenin, Gliwicen, Ibbenbürenin ja Roudnice nad Labemin kaupunkien kanssa.
Bauhaus toimi Dessaussa 1925-1933, ja se on nykyisin Unescon maailmanperintölistalla.
Ennen toista maailmansotaa Dessaussa oli lentokonetehdas, jokisatama ja lentokenttä. Sitä pommitettiin rajusti.
Toni Tuominen

Toni Tuominen (19. maaliskuuta 1976) on suomalainen lentopalloilija, joka on pelannut pääsarjassa 445 ottelua.
Ura.
Tuominen on ollut kauan pelipaikaltaan passari, mutta rooli muuttui 2007 kaudella kun Tuominen päätti vaihtaa yleispelaajan rooliin. 
Hän on voittanut Suomen-mestaruuden 1997 Raision Loimun riveissä. Lisäksi Tuomisella on taskussaan yksi SM-hopea ja kaksi SM-pronssia. Hän on pelannut Loimun lisäksi myös Salon Piivolleyssa ja Hurrikaani-Loimaassa. Ulkomailla Tuominen on myös pelannut muutaman vuoden, muun muassa Itävallassa ja Portugalissa.
Maajoukkue.
Tuominen on esiintynyt myös Suomen A-maajoukkueessa. Hän on pelannut kahdeksan A-maaottelua Suomen paidassa vuosina 1996–1997.
Beach Volley.
Lentopallon lisäksi Tuominen on menestynyt beach volleyn puolella. Hän on voittanut neljä Suomen-mestaruutta. Kolme mestaruuksista Tuomiselle on tullut yhdessä parinsa Mikko Eskon kanssa. Esko on Suomen lentopallomaajoukkueen ykköspassari.
Muuta.
Toni Tuomisen veli Jari Tuominen on myös lentopalloilija, joka on pelannut muun muassa Vammalan Lentopallon joukkueessa.
Gábor Jánosi

Gábor Jánosi (s. 14. joulukuuta 1976) on unkarilainen lentopalloilija, joka pelasi lentopallon SM-liigassa Salon Piivolleyssa kaudella 2008–2009. Janosi kuului Unkarin A-maajoukkueeseen sekä on moninkertainen Unkarin liigan sekä SM-liigan mitalisti.
Ura.
Jánosi aloitti lentopallouransa syntymäkaupungissaan Kazincbarcikanissa juniorina. Nopeasti hän nousi kotikaupunginsa edustusjoukkueeseen ja näin Unkarin pääsarjaan. Janosi debytoi kotikaupunginsa pääsarjajoukkueessa jo 17-vuotiaana. Kazincbarcikan joukkueesta Janosi siirtyi Szegedissan joukkueeseen jossa hän pelasi vuosina 1998-2001. Samalla hän nousi Unkarin A-maajoukkueeseen hyvien esitystensä ansiosta. Szegedista Janosi siirtyi takaisin kotikaupungiinsa kauden 2001 päätteeksi. Kazincbarcikan joukkueen riveissä hän voitti Unkarin Cup-mestaruuden kauden 2003 päätteeksi. Hänet valittiin myös Unkarin Cupin parhaimmaksi pelaajaksi samalla kaudella. Kaudella 2004 Janosi oli jälleen voittamassa synnyinkaupunginsa seurassa mestaruutta, kun joukkue voitti Unkarin mestaruuden.
Janosi siirtyi SM-liigaan kauden 2003 päätteeksi. Salon Piivolley hankki Unkarin maajoukkuemiehen riveihinsä, ja tulos oli myös sen mukainen. Piivolley voitti kolme SM-hopeaa peräkkäin kausilla 2004, 2005 sekä 2006. Lisäksi seura otti Suomen cupin hopeaa kausilla 2004, 2006 sekä 2007 Janosin komennossa. Lisäksi joukkueen palkintokaappiin tarttui SM-pronssia kaudelta 2007.
A-maajoukkue.
Unkarin A-maajoukkueessa Janosi on pelannut 30 A-maaottelua. A-maajoukkueessa lasketaan vain ottelut, joissa pelaaja on ollut kentällä lähes koko ottelun ajan. Janosilla olisi muuten huomattavasti enemmän A-maajoukkuepelejä takanaan.
Atte Kyrölä

Atte Kyrölä (s. 26. heinäkuuta 1988) on suomalainen lentopalloilija. 
Kyrölän ensimmäinen kausi SM-liigassa oli vuonna 2006. SM-liigadebyyttinsä jo 17-vuotiaana tehnyt Kyrölä on yksi ikäluokkansa lahjakkaimmista lentopalloilijoista. Perttelin Peikkojen kasvatilla on mittaa 192 senttiä ja painoa 86 kiloa. Kyrölä voitti heti ensimmäisellä kaudellaan SM-liigassa hopeaa. Kyrölä pelasi samalla Piivolleyssa pelatessaan Vihdin lentopallon riveissä Lentopallon 1-sarjaa lainasopimuksella. Kaudella 2008 Kyrölä voitti Suomen Cupin hopeaa Piivolleyn riveissä. Kyrölä tunnetaan erittäin kovasta aloitussyötöstään.
Tides (Leveragen albumi)

Tides on Leveragen esikoisalbumi, joka julkaistiin 9. elokuuta 2006. Levy ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 27. Albumi on julkaistu Suomen lisäksi myös Japanissa. Samana vuonna julkaistiin single, joka sisälsi Tides -albumin kaksi kappaletta ”Fifteen Years” ja ”Marching to War”.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tuomas Heikkinen ellei toisin mainita.
Japanissa julkaistun version bonusraidat:
Kyösti Erämaa

Kyösti Erämaa (23. lokakuuta 1899 Taalintehdas, Dragsfjärd – 14. marraskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Ennen näyttelijänuraansa Kyösti Erämaa toimi painijana. Hän piti yllä fyysistä kuntoaan ja aloitti operettisankarina, muun muassa Koiton Näyttämöllä. Erämaa siirtyi myöhemmin Oulun Työväen Näyttämön leipiin, ja siirtyi sieltä Helsinkiin, missä näytteli kuolemaansa saakka. Hän oli Mikkelin teatterin johtajana vuosina 1948–1949.
Kyösti Erämaa oli myös tunnettu elokuvanäyttelijänä. Hän näytteli noin kolmessakymmenessä filmiroolissa vuosien 1934–1960 aikana, lähinnä pieniä osia, kuten poliisin osa. Hänen tunnetuimpia rooleja oli muun muassa pääosa Aaprahammi Turkkana elokuvassa "Tukkijoella" (1937) sekä Ylitalon Urho elokuvassa "Unelma karjamajalla" (1940). Hän näytteli myös elokuvassa "Pekka ja Pätkä pahassa pulassa" (1955). Hänen viimeiseksi elokuvaroolikseen jäi pikkurooli elokuvassa "Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut" (1960).
Ronald Colman

Ronald Colman (9. helmikuuta 1891 Richmond, Englanti – 19. toukokuuta 1958 Santa Barbara, Kalifornia) oli englantilainen näyttelijä ja Oscar-voittaja.
Hän aloitti uransa jo 1910-luvun lopulla mykkäelokuvissa ja hän näytteli 1920-luvulla lukuisissa mykkäelokuvissa. Hänen uransa kulta-aikaa oli kuitenkin 1930- ja 1940-luku, jolloin ilmestyivät muun muassa elokuvat "Giljotiinin varjossa" ("A Tale for Two Cities", 1935), "Sininen kuu" ("Lost Horizon", 1937) ja "Kismet" (1944), jossa vastanäyttelijänä oli Marlene Dietrich, sekä "Kaksoiselämää" ("A Double Life", 1947) josta hän sai parhaan miespääosan Oscar-palkinnon. 1950-luvulla hän loi jonkin verran uraa televisiossa. Hän on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen elokuvista ja toisen televisiosta.
Ronald Colman oli elämänsä aikana kaksi kertaa naimisissa ja toisesta avioliitosta oli yksi lapsi. Hän kuoli keuhkoinfektioon 67-vuotiaana.
Live at Donington

Live at Donington on brittiläisen metallimusiikkia esittävän Iron Maidenin neljäs livealbumi. Albumi on nauhoitettu Monsters of Rock-festivaalitapahtumassa Englannin Castle Doningtonissa 22. elokuuta vuonna 1992, ja se julkaistiin 8. maaliskuuta 1993. Albumi julkaistiin alun perin rajoitettuna painoksena, mutta yhtye julkaisi albumin remasteroituna painoksena vuonna 1998 muun tuotantonsa kanssa. "Live at Doningtonin" alkuperäistä painosta ei kuitenkaan julkaistu koskaan Pohjois-Amerikassa, minkä johdosta se on siellä edelleen hyvin harvinainen Iron Maiden-levytys.
Iron Maidenin vuonna 1990 jättänyt kitaristi Adrian Smith nousi yhtyeen konsertin aikana lavalle muun yhtyeen seuraksi ensimmäistä kertaa eronsa jälkeen kappaleen "Running Free" ajaksi. Samainen esiintyminen jäi myös Smithin viimeiseksi yhtyeen kanssa seitsemään vuoteen, kunnes hän teki paluun yhtyeeseen vuonna 1999.
Yhtye julkaisi esiintymisestään myös konserttivideon "Donington Live 1992".
Kappaleet.
Alkuperäinen versio.
Levy 1
Levy 2
Vuoden 1998 remasteroitu versio.
CD 1
CD 2
Bob Forward

Robert Forward (s. 1958) on yhdysvaltalainen televisioanimaatiosarjojen käsikirjoittaja. Hän sai Leo Award -ehdokkuuden vuonna 2005 elokuvasta Dragons: Fire &amp; Ice.
Hänet tunnetaan erityisesti käsikirjoittamistaan Marvelin animaatioista. Hän muun muassa käsikirjoitti eniten jaksoja Prätkähiiret-animaatioon, jotka olivat myös erittäin suosittuja jaksoja. Myös Forwardin sisar Eve Forward on televisioanimaatioiden käsikirjoittaja ja he käsikirjoittivatkin yhdessä muutamia jaksoja Prätkähiiret-animaatioon.
Robert Forwardin isä on Robert L. Forward, jonka vuoksi hän käyttää usein nimenään Bob Forward, jottei häntä sekoitettaisi isäänsä.
Culpeper’s Orchard

Culpeper's Orchard oli tanskalainen progressiivinen ja psykedeelinen rock -yhtye 1960–1970-lukujen taitteessa.
Yhtye julkaisi 3 LP-levyä: "Culpeper’s Orchard" (Polydor 1970), "Second Sight" (Polydor 1972) ja "Going For A Song" (Polydor 1973). Nimellä "Culpeper" yhtye julkaisi levyn "All Dressed Up And Nowhere To Go" (Sonet 1977).
Yhtyeen alkuperäiset jäsenet olivat englantilainen Cy Nicklin (laulu, akustinen ja rytmikitara sekä lyömäsoittimet), Neils Henriksen (soolokitara, piano, laulu, cembalo), Michael Friss (basso, urut, huilu, lyömäsoittimet, "two-finger-piano"), Rodger Barker (rummut, lyömäsoittimet) ja Gary (hyvät vibat ja dartsit). Yhtye hajosi toisen, folkmusiikkiin keskittyneen levyn jälkeen, ja Nicklin hoiteli kolmannen levyn kantrityylillä.
Yhtyeen alkuperäinen musiikki oli psykedeelistä ja progressiivista rockia, jota voisi verrata aikansa suuriin yhtyeisiin, kuten Gentle Giant, Led Zeppelin, Jefferson Airplane, Cream jne. Varsinkin kitaristi Henriksen osasi hyvin ammattinsa. Ensilevy Culpeper's Orchard on alansa klassikko ja se on julkaistu myös CD:nä.
Yhtye esiintyi Ruisrockissa vuonna 1971 ja oli yksi pääesiintyjistä.
Svartsjön linna

Svartsjön linna () on linna Ekerön kunnassa Uplannin maakunnassa, Ruotsissa. Se sijaitsee Mälaren-järvellä, Färingsön saarella Svartsjön kylässä. 
Aiemmat rakennukset.
Svartsjössä on aikojen saatossa sijainnut useita kuninkaallisia rakennuksia. Keskiajalla siellä sijaitsi kivirakennus, jossa viettivät aikaansa useat merkittävät henkilöt, kuten herttuat Erik ja Valdemar vuonna 1310. Svartsjöstä tuli kuninkaankartano, kun kuningas Maunu Eerikinpoika otti sen haltuunsa vuonna 1345. Myöhemmin Kustaa Vaasa rakennutti vanhasta kivitalosta linnoitetun talon. Eerik XIV ja Juhana III laajennuttivat siitä rakennuksesta renessanssilinnan, jossa oli pyöreä sisäpiha. Linna valmistui vuonna 1580, mutta tuhoutui tulipalossa vuonna 1687. Linnan rakennusmateriaalit kuljetettiin Tukholmaan Tre Kronorin linnaa varten. Perustukset ovat kuitenkin edelleen näkyvissä nykyisestä linnasta vähän etelään päin.
Nykyinen linna.
Nykyisen Svartsjön linnan keskiosan rakennutti kuningas Fredrik I vuosina 1734–1739. Linnan suunnittelusta vastasi arkkitehti Carl Hårleman ja se toimi kuningatar Ulrika Eleonooran metsästyslinnana. Rokokoolinnan esikuvina olivat ranskalaiset linnat. 1770-luvulla leskikuningatar Lovisa Ulrikan asutettua linnaa sitä pidennettiin molemmilta sivuilta arkkitehti Carl Fredrik Adelcrantzin suunnitelmien pohjalta. 
Lovisa Ulrikan kuoltua linnassa vuonna 1782 se sai rappeutua yli sadan vuoden ajan. Vuonna 1891 linna muutettiin vankilaksi, jona se toimi vuoteen 1966 saakka. Linnassa oli yli 300 peltiseinäistä ja kalteriovista vankiselliä, jotka poistettiin 1970-luvulla. Vuosina 1994–2002 Ruotsin valtio entisöi linnaa arkkitehtitoimisto Tallius Myhrmanin johdolla. Entisöintityöt maksoivat noin 36 miljoonaa Ruotsin kruunua. Restaurointitöiden aikana linna sai takaisin vaalean keltaisen värinsä, joka sillä oli uutena rakennuksena 1730-luvulla. Myös yksi vankiselleistä rekonstruoitiin muistuttamaan siitä aikakaudesta linnan historiassa.
Madrugada

Madrugada on norjalainen rockyhtye. Se perustettiin Stokmarknesissa vuonna 1995. 
Madrugadan ensimmäinen albumi "Industrial Silence" ilmestyi vuonna 1999. Neljännen studioalbumin, "The Deep Endin" äänitykset saatiin päätökseen loppuvuodesta 2004, ja levy julkaistiin Norjassa 28. helmikuuta 2005, muualla Euroopassa 31. maaliskuuta sekä lopulta Yhdysvalloissa 11. huhtikuuta. 
Madrugadan ensimmäinen ja tähän mennessä ainoa livelevy "Live at Tralfamadore" julkaistiin vuonna 2005. Yhtye voitti saman vuoden lopussa Spellemannprisenin kolmessa eri kategoriassa.
Madrugadan aktiiviset jäsenet ovat laulaja Sivert Høyem ja basisti Frode Jacobsen. Aiempiin jäseniin lukeutuvat rumpalit Jon Lauvland Pettersen ja Simen Vangen sekä kosketinsoittaja Mikael Lindqvist. Kitaristi Robert Burås löydettiin kuolleena kotoaan Oslosta 12. heinäkuuta 2007. Hän oli 31-vuotias; tapaukseen ei liittynyt "epäilyttäviä olosuhteita". Kitaristi oli kuulunut yhtyeen vakituiseen kokoonpanoon kuolemaansa saakka. 
Madrugadan jäsenillä on ollut myös muita projekteja. Høyem on julkaissut kaksi sooloalbumia, ja Burås julkaisi My Midnight Creeps -yhtyeen kanssa kaksi albumia vuosina 2005 ja 2007. Madrugadan seuraavan studioalbumin ilmestymisajankohta ei ole tiedossa.
Uusin albumi on ilmestynyt Norjassa tammikuussa 2008. Albumin nimi on Madrugada ja tuli hyvin suosituksi heti ilmestymisen jälkeen Norjassa.
Kokoelma-albumi tuli myyntiin joulukuussa 2010 nimellä The Best Of Madrugada. Tupla-cd sisältää 27 Madrugada-klassikkoa mukanaan myös ennenjulkaisematon All This Wanting To Be Free.
Sivert Høyem

Sivert Høyem (s. 22. tammikuuta 1976 Sortland) on norjalainen rocklaulaja.
Høyem tuli tunnetuksi Madrugada-yhtyeestä. Hän on ollut mukana sen toiminnassa alusta alkaen. Yhtyeen debyyttialbumi ilmestyi vuonna 1999, ja se on tehnyt myös kansainvälisen läpimurtonsa. 
Høyem on julkaissut sooloartistina albumit "Ladies and Gentlemen of the Opposition" (2004) ja "Exiles" (2006). Hän on kiertänyt myös Sivert Høyem and the Volunteers -yhtyeensä kanssa.
Robert Burås

Robert Solli Burås (12. elokuuta 1975 – 12. heinäkuuta 2007) oli norjalainen kitaristi ja lauluntekijä. Hän tuli alun perin tunnetuksi yhtyeestä Madrugada, joka julkaisi ensialbuminsa vuonna 1999.
Burås kuului vuonna 2005 My Midnight Creeps -nimisen yhtyeen perustajajäseniin. Hän oli mukana yhtyeen albumeilla "My Midnight Creeps" (2005) ja "Histamin" (2007). 
Burås löydettiin kuolleena kotoaan Oslosta heinäkuussa 2007. Tapaukseen ei poliisin mukaan liittynyt epäilyttäviä olosuhteita.
Bengt Pohjanen

Bengt Pohjanen (s. 1944 Pajala, Ruotsi) on Ruotsin länsipohjalaiseen väestöön kuuluva kirjailija, kääntäjä ja pappi. Aktiivisena kulttuurivaikuttajana hän on kehittänyt äidinkielensä meänkielen kirjakieltä ja asemaa.
Elämä.
Pohjanen syntyi Kassan kylässä Pajalassa Tornionlaaksossa. Hänen kotiseutunsa kuuluu Meänmaaksi kutsuttuun kulttuurialueeseen, jossa on vanhastaan asunut suomesta kehittynyttä meänkieltä puhunutta väestöä, ja se on myös hänen äidinkielensä. Koulussa hän käytti ruotsia.
Pohjanen opiskeli teologian kandidaatiksi ja filosofian tohtoriksi. Hän väitteli tohtoriksi 1979 Tukholman yliopistossa. Hänen väitöskirjansa käsitteli suomalaisen kirjailijan Antti Hyryn tuotantoa. Pohjanen on myös Oulun yliopiston kunniatohtori. Hän työskenteli 1980-luvulla lehtorina Tukholman yliopistossa. Hän opetti suomen kieltä. Hänet on myös vihitty papiksi; aluksi hän toimi luterilaisessa kirkossa, mutta hän kääntyi sittemmin ortodoksisuuteen. Hän asuu vaimonsa Monica Pohjasen kanssa Ylikainuussa.
Kolmikielisenä kirjailijana Pohjanen kirjoittaa ruotsiksi, suomeksi ja meänkielellä. Hänen teoksiaan on myös käännetty muille kielille. Hän on kirjoittanut romaaneja, runoja, näytelmiä, televisiodokumentteja ja kuunnelmia. Tornionlaaksolainen elämänmeno on keskeinen aihe hänen teoksissaan. Niissä on käsitelty muun muassa paikallista kansanperinnettä, Suomen läheiseen sijaintiin liittyvää historiaa, asemaa vähemmistönä ja pohjoisen uskonnollisuutta: Lars Levi Laestadiusta ja Korpela-liikkettä.
Meänkielisillä teoksillaan Pohjanen on vaikuttanut kielen kehittymiseen kirjakieleksi. Hänen vuonna 1985 julkaistu romaaninsa, "Lyykeri", on ensimmäinen meänkielinen romaani. Hänen teoksensa "Kuutot ("1987) oli puolestaan ensimmäinen meänkielinen näytelmä, ja se oli samalla myös merkittävä osa Tornionlaakson Teatterin historiaa. Pohjanen on kirjoittanut kuusi meänkielen kielioppiteosta vuosina 1996–2022.
Pohjanen on aktiivinen meänkielen puolestapuhuja ja kulttuuriaktivisti. Hän on myös toinen Meänmaan lipun suunnittelijoista. Pohjasella on oma säätiö, josta hän on jakanut muun muassa kirjallisuus- ja vähemmistöpalkintoja sekä "Meän vanhin" ja "Meän kuopus" -palkintoja. Hän on esiintynyt usein mediassa sekä kirjoittanut ruotsalaisiin ja suomalaisiin sanomalehtiin.
Pohjanen on kirjoittanut "Joppausoopperan", jota esitettiin yhden kesän Pellossa (2004) ja yhden kesän Övertorneålla (2005). Hän on myös kirjoittanut "Laestadiusoopperan", jota esitettiin Pajalassa kesinä 2007 ja 2008. Trilogian kolmas osa "Sotaooppera" esitettiin Haaparannalla kesällä 2009.
Pohjanen on kääntänyt meänkielelle Uuden testamentin kirjoja. Evankeliumit hän on kääntänyt sekä muinaiskreikankielisen alkutekstin että ruotsinkielisen käännöksen pohjalta. Vuoden 2017 haastattelussa hän kertoi kääntävänsä Raamatun kirjoja niin pitkälle kuin elinaikanaan ehtii. Hän on kääntänyt myös suomenkielistä kirjallisuutta ruotsiksi, muun muassa Antti Tuurin teoksia.
Ulrika Eleonoran kirkko (Helsinki)

Ulriika Eleonoran kirkko (ruots. "Ulrika Eleonora kyrka") oli Helsingin Raatihuoneentorilla eli nykyisellä Senaatintorilla sijainnut, Ruotsin kuningatar Ulriika Eleonoora vanhemman mukaan nimetty kirkkorakennus. Se rakennettiin vuosina 1724–1727 rakennusmestari Anders Hackenbergin johdolla. Rakennusmateriaalina käytettiin puuta ja kirkko maalattiin punamullalla. Muodoltaan kirkko oli tasavartinen ristikirkko, johon liittyi korkeahko torni.
Vironniemen ensimmäiset kirkot.
Ulriika Eleonoran kirkko oli järjestyksessään kolmas Uudessa Helsingissä. Kun kuningatar Kristiinan valtakaudella kenraalikuvernööri ja kreivi Per Brahen toimesta Helsinki päätettiin siirtää Vanhastakaupungista Vantaan joen suusta Vironniemelle vuonna 1640, uuteen kaupunkiin rakennettiin Tallinnan esimerkin mukaisesti kivikirkko, joka siunattiin kuningattaren mukaan Kristiinan kirkoksi. Samalla Vanhankaupungin kirkon kirkkoherra Johannes Orbergius siirtyi Vironniemelle, mutta kuoli jo seuraavana vuonna 1641 ja seuraajaksi nimettiin Jören Orlander. Vallan vahvistamiseksi kuningatar Kristiina siirsi Helsingin pitäjän kirkon Kristiinan kirkon alaisuuteen ja lakkautti kiistellysti kirkkoherran toimen Helsingin pitäjässä. Kristiinan kirkko kuitenkin paloi Helsingin palossa vuonna 1654 ja paikalle jouduttiin rakentamaan paljon vaatimattomampi Herran huone, joka ristittiin Pyhän Hengen kirkoksi.
Kirkon purku ja perintö.
Noin sadan vuoden ikään ehtinyt kirkkorakennus sai purkutuomion Johan Albrecht Ehrenströmin vuoden 1812 asemakaavassa Helsingin tultua suuriruhtinaskunnan pääkaupungiksi. Purkamisesta päätettiin lopullisesti vuonna 1827. Kirkko sai väistyä monien muiden rakennusten tavoin uuden pääkaupungin uljaan Senaatintorin monumentaalirakennusten tieltä. Kirkon hirret huutokaupattiin ja sen esineistöä sekä myytiin että vietiin Vanhaan kirkkoon. Nykyisin esineistö kuuluu Helsingin kaupunginmuseolle.
Kirkon vanhojen kellojen kumahtelua voi nykyisin kuunnella Helsingin tuomiokirkon kirkkosalissa. Vuonna 1937 Senaatintorille sijoitettiin kirkon muistomedaljonki, jonka suunnitteli Gunnar Finne. Helsingin kaupunki rakennutti Senaatintorille lumisen jäljitelmän kirkosta vuosina 1997 ja 2000.
Kirkon lattian ääriviivat on nykyään merkitty Senaatintorin kiveykseen mustilla kivillä.
Tunku Abdul Rahman

Tunku Abdul Rahman Putra Al-Haj ibni Almarhum Sultan Abdul Hamid Halim Shah (8. helmikuuta 1903 – 6. joulukuuta 1990) oli Malesian ensimmäinen pääministeri.
Abdul Rahman opiskeli oikeustiedettä Lontoossa ja Oxfordin yliopistossa. Hän oli maan johdossa nimikkeellä "chief minister" jo ennen sen itsenäistymistä, vuodesta 1955, ja itsenäistymisen jälkeen 1957 hänestä tuli pääministeri. Suositun Alliance-puolueensa tuella hän keskittyi kansan hyvinvoinnin lisäämiseen armeijan vahvistamisen sijasta. Hän loi itsestään mielellään kuvaa Malesian liittovaltion (Malaija, Singapore, Sarawak, Brunei, Pohjois-Borneo) luojana vuonna 1963, mutta asia oli ollut vireillä kauan ja riippui muun muassa Britannian suopeasta suhtautumisesta.
Maan sisäisen kriisin vuoksi hän erosi virasta 1971.
"Tunku" on malesialainen ylhäistä sukua osoittava arvonimi.