tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marketanpuisto

Marketanpuisto () on Espoon Järvenperässä sijaitseva piha- ja puistorakentamisen kaupallinen näyttelypuisto. Alue on seitsemän hehtaarin suuruinen. Vieressä on Överbyksi kutsuttu ruotsinkielinen puutarhaoppilaitos, jossa on opetusta sekä ammattikoulu- (Axxell) että ammattikorkeakoulutasolla (Yrkeshögskolan Novia).
Puistossa on mukana yli 110 näytteilleasettajaa: yrityksiä, yhteisöjä ja kaupunkeja. Esillä on kaikenlaisia viheralueiden rakentamiseen liittyviä asioita, esimerkiksi leikkivälineitä, kivirakenteita, kasveja, kasvihuoneita ja valaisimia.
Näyttelypuisto perustettiin vuonna 1997. Sitä hallinnoi vuonna 2001 perustettu yhdistys Marketanpuiston ystävät ry. Puisto on perustettu Margretebergin kartanon entisille maille, jossa on sijainnut myös Margretebergin kotieläinpuisto.
Paavo Piironen

Paavo Piironen (6. kesäkuuta 1943 Helsinki – 6. marraskuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja dramaturgi. 
Piironen valmistui vuonna 1969 Suomen Teatterikoulusta ja kuului vuosina 1968–1973 Suomen Kansallisteatterin taiteilijakuntaan. Hän esitti vuonna 1969 nimiosan näytelmässä "Peter Pan" ja oli muutenkin kiinnostunut lastenteatterista. Syksyllä 1974 hän siirtyi Ryhmäteatteriin, jossa hän osallistui "Yliluonnolliset tarinat" -produktioon sekä kirjoittajana että näyttelijänä.
Piironen teki jo teini-iässä pikkurooleja Aarne Tarkaksen ja Edvin Laineen elokuvissa. Hän näytteli miespääosaa vuonna 1969 ensiesitetyssä Tuija-Maija Niskasen ohjaamassa ja Hannu Mäkelän käsikirjoittamassa Televisioteatterin nuorisokuvauksessa "Ajolähtö", joka perustuu väljästi Anders Cleven novelliin ”Sikiö” kokoelmasta "Katukiviä". Piironen kuului Spede Pasasen tuottaman "Saatanan radikaalit" -elokuvan (1971) WilmiCopla-nimiseen tekijäryhmään yhdessä muiden teatterikoululaisten Heikki Huopaisen, Heikki Nousiaisen ja Timo Nissin kanssa.
Paavo Piironen kuoli syksyllä 1974 liikenneonnettomuudessa vain 31-vuotiaana.
Mikko Manninen

Mikko Manninen (s. 25. toukokuuta 1985 Korpilahti) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa JJK Jyväskylää. Hän on pelipaikaltaan oikea laitalinkki.
Manninen on kotoisin Korpilahdelta. Hän on pelipaikaltaan oikea laitalinkki. Ennen kuin Manninen valitsi täysipainoisesti jalkapallon, oli hän lahjakas pelaaja myös salibandyssä, jossa hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 2003. Loppuvuodesta 2013 kauden 2014 loppuun Manninen toimi JJK:ssa myös A-nuorten kakkosvalmentajana. Kaudella 2015 hän toimii JJK:n B-nuorten vastuuvalmentajana.
JJK:n kasvatteihin lukeutuva Manninen kuului Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen runkopelaajiin. Manninen pelasi juniori-ikäisenä jalkapalloa Korpilahden Martissa ja jääkiekkoa Korpilahden Pyrinnössä. Manninen on aiemmin käynyt testissä Hollannin pääsarjajoukkue NEC Nijmegenissä ja siirtyi Turun Palloseuraan vapaalla siirrolla Valkeakosken Hakasta, jossa pelasi vuosina 2005–2008.
Valtter Laaksonen

Valtter Laaksonen (s. 3. toukokuuta 1984 Turku) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Suomessa Laaksonen on edustanut Vaasan Palloseuraa ja FC Interä, jossa hän pelasi 74 Veikkausliiga-ottelua ja teki 18 maalia vuosina 2001–2007. Liigadebyyttinsä hän teki 19. elokuuta 2001 HJK:n ja Interin välisessä ottelussa. Interin lisäksi Laaksonen pelasi Interin reservijoukkueena toimineessa naantalilaisessa VG-62:ssa 59 ottelun verran.
Maaliskuussa 2008 Laaksonen siirtyi Interistä norjalaisen Sogndalin riveihin. 2009 hän oli lainalla 1. divisioonan Stavangerissa.
Kaudeksi 2010 Laaksonen palasi Suomeen VPS:n paitaan. Laaksonen on lisäksi pelannut Suomen paidassa 33 poikien maaottelua.
Maki Gotō

Maki Gotō (, s. 23. syyskuuta 1985 Tokio, Japani) on japanilainen laulaja ja näyttelijä. Hän liittyi Morning Musumeen 13-vuotiaana. Hänestä tuli yksi Morning Musumen päälaulajista.
Vuonna 2002 Gotō valmistui Morning Musumesta keskittyäkseen soolouraansa. Hän on tähän mennessä julkaissut neljä albumia, 17 singleä. Maki valmistui Hello! Projectista 28.10.2007.
Bang &amp; Olufsen

Bang &amp; Olufsen on tanskalainen pörssiyhtiö, joka valmistaa av-laitteita, kuten televisioita, kaiuttimia ja musiikkisoittimia. Av-laitteiden lisäksi yhtiö valmistaa myös puhelimia ja lääketieteellisiä tarvikkeita. 
Historia.
Yhtiö perustettiin 17. marraskuuta vuonna 1925 Länsi-Tanskassa Struerin lähellä sijaitsevassa Quistrupin kaupungissa. Sen perustivat kaksi nuorta insinööriä, Peter Boas Bang ja Svend Andreas Grøn Olufsen. Yhtiö toimii nykyään Struerissa, ja sen toimitusjohtaja on Kristian Teär.
Bangin ja Olufsenin ensimmäinen merkittävä keksintö oli radio, joka toimi vaihtovirralla aikana, jolloin kaikki radiot toimivat paristoilla. Vaikka kyseessä oli tekninen läpimurto, ei siitä tullut kaupallista menestystä. Ensimmäisen radiokokeilunsa he rahoittivat Svend Olufsenin äidiltä Anna Olufsenilta lainatuilla rahoilla. Yhtiön ensimmäisten kahdeksan toimintavuoden aikana Peter Bang ja Svend Olufsen eivät pystyneet nostamaan yrityksestä palkkaa, vaan he ansaitsivat ainoastaan majapaikan ja ylläpidon. Nykyään yhtiön liikevaihto on yli kaksi miljardia tanskan kruunua.
Yhtiön logon suunnitteli vuonna 1932 silloin 16-vuotias Henning Dahl "Mik" Mikkelsen. Hän myi piirtämänsä logon Svend Olufsenille kymmenellä tanskan kruunulla (nyk. n. 30 euroa). Alkuperäinen hintapyyntö logosta oli viisi kruunua, mutta Svend Olufsen oli niin tyytyväinen uuteen logoon, että maksoi siitä tuplahinnan, vaikka olikin hyvin tarkka rahoistaan.
Ensimmäisen televisionsa Bang &amp; Olufsen esitteli vuonna 1951. 1960-luvun alkuun asti Bang &amp; Olufsenin tuotteet olivat tavanomaisia. Sen jälkeen lähinnä Japanin suunnasta lisääntyneen kilpailun takia yritys päätti keskittyä tarjoamaan tuotteita, jotka tarjoavat ainutlaatuista muotoilua ja kehittynyttä teknologiaa vastineena kilpailijoita korkeammalle hinnalle. 1980-luvulta lähtien pääosan tuotteista on muotoillut David Lewis. Sen jälkeen B&amp;O:n äänentoistolaitteissa on siirrytty suurikokoisista erillislaitteista kompakteihin yhdistelmälaitteisiin ja kaiuttimissa yksinomaan aktiivikaiuttimiin. 2000-luvulla B&amp;O:lla oli myös matkapuhelimia, jotka oli kehitetty yhdessä Samsungin kanssa. Toinen uusi alue 2000-luvulla on ollut luksusluokan autojen äänentoistojärjestelmät.
Tuotteita.
Useat Bang &amp; Olufsenin tuotteet on valittu Museum of Modern Artin kokoelmiin:
John Robinson (näyttelijä)

John Robinson (s. 25. lokakuuta 1985, Portland, Oregon) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Elephant" ja "Lords of Dogtown".
Robinson on myös toiminut mallina.
Laila Snellman

Laila Carmencita Snellman (s. 16. helmikuuta 1956 Varsova, Puola) on suomalainen entinen malli ja nykyinen mallitoimisto Paparazzin toimitusjohtaja. Snellman perusti Paparazzin vuonna 1983, ja se on Suomen vanhin mallitoimisto.
Elämä.
Snellman toimi mallina vuosina 1976–1983, kunnes perusti Paparazzin yhdessä Nokia-yhtiön viestintäjohtajan Thomas Zilliacuksen kanssa. Siihen saakka kaikki Suomen mallit olivat omatoimisia freelancereita, keskitettyä välitystoimintaa ei ollut.
Snellman ja hänen kolme siskoaan viettivät nuoruutensa eri puolilla maailmaa, muun muassa Kööpenhaminassa, Genevessä, Ankarassa ja Kaliforniassa, isänsä diplomaattityön vuoksi. Snellmanin äiti on ranskalaistunut espanjalainen, ja Snellmanin kotikielenä oli ranska. Suomeen Snellman muutti isosiskonsa kanssa 1972 aloittaakseen lukion Helsingissä. Samana vuonna hän ryhtyi tapailemaan tulevaa miestään, kitaristi Peter Lercheä. Ensimmäinen lapsi syntyi 1978, kun Snellman oli 22-vuotias. Hänellä on kolme aikuista lasta, kaksi nuorempaa avioliitosta muusikko Pekka Tirkkosen kanssa. Laila Snellman esiintyi aikoinaan julkisuudessa myös Thomas Zilliacuksen, MTV-johtaja Eero Aallon, teatteriohjaaja Jussi Parviaisen, arkkitehti Iiro Mikkolan ja kokoomuspoliitikko Ilkka Kanervan naisystävänä.
Neuvostoliiton hajottua 1990-luvun alussa Laila Snellman pyöritti Jens Moustgaardin kanssa jonkin aikaa ravintolaa Tallinnassa, mutta toiminta vaikeutui muun muassa heidän kieltäydyttyä maksamasta suojelurahaa paikalliselle rikollisliigalle. Myöhemmin Snellman oli mukana takatöölöläisen Motti-ravintolan lyhyeksi jääneessä uudessa tulemisessa muun muassa Christian Moustgaardin ja Erkki Kallungin kanssa.
Laila Snellmanin isä oli suurlähettiläs Klaus Snellman, isoisä Teo Snellman oli tunnettu vegetaristi, ja isoäiti Elsa Snellman oli taidemaalari. Snellmanin isoisän isoisä oli filosofi ja valtiomies J. V. Snellman.
Adiponitriili

Adiponitriili on orgaaninen yhdiste (nitriili), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan öljymäistä, hajutonta ja väritöntä nestettä. Sen kemiallinen kaava on C6H8N2 ja rakennekaava on CN(CH2)4CN. Adiponitriilista käytetään myös nimityksiä "1,4-disyanobutaani", "heksaanidinitriitti", "adipiinihapponitriili" ja "tetrametyleenisyanidi".
Adiponitriilin moolimassa on 108,2 g/mol, sulamispiste 1 °C, kiehumispiste 295 °C, suhteellinen tiheys 0,97 g/cm3, se liukenee kohtalaisesti veteen, leimahduspiste 159 °C c.c. (teknisen laadun leimahduspiste 93 °C o.c.), itsesyttymislämpötila 550 °C ja CAS-numero 111-69-3.
Lähes kaikki tuotettu adiponitriili käytetään lähtöaineena heksametyleenidiamiinin (1,6-diaminoheksaani) valmistuksessa. Heksametyylidiamiini puolestaan on tärkeä polymeerien raaka-aine, jota käytetään erityisesti nailon 66:n valmistukseen.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä ja ihoa. Kuumentuessaan tai palaessaan muodostaa hyvin myrkyllistä vetysyanidia.
Battalions of Fear

Battalions of Fear on saksalaisen power/speed metal -yhtyeen Blind Guardianin debyyttialbumi. Musiikillisesti yhtyeen tyyli on tällä levyllä hyvin erilainen kuin mitä se on nykyään. Kuitenkin komeat kertosäkeet ja kitaramelodiat olivat debyyttialbumillakin läsnä. "Battalions of Fear" -levyltä löytyy runsaasti yhtymäkohtia saman aikakauden toiseen saksalaiseen heavy-yhtyeeseen Helloweeniin. Jo ensimmäisellä levyllä sanoituksiin haettiin inspiraatiota kirjallisuudesta ja osa sanoituksista pohjautuukin muun muassa J. R. R. Tolkienin ja Stephen Kingin teoksiin.
Kappaleet.
Vuoden 2007 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet
Back to Mystery City

Back to Mystery City on suomalaisen yhtyeen Hanoi Rocksin neljäs albumi. Albumin kaikki kappaleet on säveltänyt Andy McCoy lukuun ottamatta kappaleen "Beating Gets Faster", jonka toinen säveltäjä on Michael Monroe. Kappaleiden kaikki sovitukset ovat McCoyn ja Monroen. 
Koskettimia levyllä soittaa Mott the Hoople yhtyeen Morgan Fisher. Naisäänenä levyllä laulaa eteläafrikkalainen Miranda, joka oli tuolloin laulanut muun muassa Pink Floydin kanssa. Kansikuvat on ottanut Fin Costello, ja albumin ulkoasun suunnitteli Hillary Goodwright. Albumista on tehty myös remasteroitu cd-versio, joka sisältää demoversiot kappaleista "Until I Get You", "Ice Cream Summer" ja "Back to Mystery City". "Back to Mystery Cityn" demoversio sisältää lähes viisiminuuttisen piiloraidan.
Tuotanto.
"Strange Boys Play Weird Openings'" Andy McCoyn studiossa keksimä intro levylle. 
Kappale "Malibu Beach Nightmare" on latinotyylinen kappale, jonka Andy McCoy sävelsi kotonaan poltettuaan hassista. 
"Mental Beat" kertoo vauhdista ja kappaleen innoittajana on ollut Michael Monroen tarmokkuus nuorena. 
"Tooting Bec Wreck" kertoo Hanoi Rocksin asunnosta Lontoon esikaupungissa Tooting Becissä. Yhtyeen jäsenet elivät viidellä punnalla päivässä, ja kylmä asunto vilisi rottia. Kappaleen nimi kytkeytyy ajatukseen, että rotat jättävät uppoavan laivan. Tässä tapauksessa rotat valtasivat asunnon yhtyeen jättäessä sen. Itse laulun McCoy sävelsi, kun hän käytti yhdessä Monroen kanssa heidän asunnossaan kokaiinia ja sieniä. 
"Until I Get You" kappaleen McCoy sävelsi yhtyeen managerin Seppo Vesterisen asunnossa Kasarmikadulla Helsingissä. McCoy inhosi kappaletta, mutta Razzle piti kappaleesta ja halusi sen levylle. Kappaleesta tuli yksi hienoimpia esimerkkejä Hanoi Rocksin melodisesta glam- ja hard rock -tyylistä. Vuonna 2004 LA Guns teki kappaleesta coverin albumilleen Rips the Covers Off.
Kappale "Sailing Down the Tears" syntyi 10 minuutissa, ja yhtye piti sitä onnistuneena. 
"Lick Summer Love" kappale herätti aikanaan kohua. McCoyn 17-vuotiaana säveltämä kappale kertoo rakastelusta ja oraaliseksistä rakastamansa tytön kanssa.
"Beating Gets Faster" on McCoyn ja Monroen yhteissävellys.
"Ice Cream Summer" kertoo kesäromanssista, josta ei ole muuta muistoa jäljellä kuin valokuva, jossa tytöllä on jäätelöä housuillaan.
Levyn nimikappale "Back to Mystery City" oli aikanaan suosittu, mutta on ehkä myöhemmin jäänyt Hanoi Rocksin muiden menestyskappaleiden varjoon. Kappale kertoo Hanoi Rocksin Suomessa ja Englannissa aikaan saamasta glam- ja hard rock tyylistä ja tähän tyyliin kuuluvista mustista ja tupeeratuista hiuksista. Kappale on saanut nimensä McCoyn suosiossa olleen lontoolaisklubin "Mystery City"n mukaan.
Jamali

Jamali on kylä Pohjois-Karjalassa Lieksan kaupungissa seitsemän kilometriä keskustasta pohjoiseen. Kylässä asui vuoden 2019 väestönlaskennassa 294 henkilöä.
Jamali sijaitsee Kantatien 73 molemmin puolin, Viekijärven ja Pielisen rannoilla. Kylän koillispuolella on alue nimeltä Niitty-Jamali.
Jamalista on Kolille matkaa 110 km, Nurmeksen Bomballe 45 km ja Joensuuhun 120 km. Jamalin postinumero on 81810.
Palvelut.
Kylällä toimi aikoinaan koulu, joka lakkautettiin vuonna 2021. Lisäksi kylällä toimi posti, pankki ja kauppa 1990-luvulle asti, jolloin molemmat lakkautettiin. Kylä on Joensuu–Kontiomäki-radan varressa ja siellä sijaitsi Jamalin seisake, joka lakkautettiin vuonna 1990. Jamalissa oli kylätalo.
Kylässä oli vielä 1980-luvulla toiminnassa kaksi sekatavarakauppaa, vuonna 1985 suljettu Lieksan Osuuskauppa ja vuonna 1994 suljettu K-kauppa. Molemmat rakennukset on sittemmin remontoitu asumiskäyttöön.
Väestö.
Kylän postinumeroalueella (81810) asui yhteensä 294 henkilöä 134 taloudessa vuonna 2019. Heistä 170 oli naisia ja 134 miehiä. Asukkaiden keski-ikä oli 48.
Kylässä ei ole Lieksan tapaan juurikaan työpaikkoja. Vuonna 2018 niitä oli vain 29, ja niistä peräti 17 maatalous- tai metsäalalla. Tästä syystä asukkaat ovat melko köyhiä ja keskitulot olivat 22 499 euroa.
Colin Todd

Colin Todd (s. 12. joulukuuta 1948 Chester-le-Street, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Ura.
Pitkällä pelaajaurallaan Todd edusti Sunderlandia (1966–1971), Derbyä (1971–1978), Evertonia (1978–1979), Birminghamia (1979–1982), Nottingham Forestia (1982–1984), Oxford Unitedia (1984), Vancouver Whitecaps (1984) ja Lutonia (1984). Hän pelasi myös Englannin maajoukkueessa vuosina 1972–1977 27 ottelun verran.
Valmentajaurallaan Todd on luotsannut kotimaassaan Middlesbroughia (1990–1991), Boltonia (1995–1999), Swindonia (2000), Derbyä (2001–2002), Bradfordia (2004–2007) sekä Darlingtonia (2007–2009).
Heinäkuussa 2012 Todd palasi tanskalaisen Randersin päävalmentajaksi luotsattuaan seuraa aiemmin vuonna 2009. Toddin johdolla Randers on menestynyt Tanskassa hyvin ja kaudella 2012/13 seura sijoittui liigassa kolmanneksi, mikä on Randersin paras saavutus. Seura eteni finaaliin myös Tanskan cupissa, mutta hävisi mestaruduen Esbjergille 1–0. Randers pelasi Toddin alaisuudessa myös Eurooppa-liigan karsinnoissa kausilla 2013/14 ja 2015/16. Todd jätti Randersin kauden 2015/16 jälkeen.
Heinäkuussa 2016 Todd teki yksivuotisen sopimuksen Esbjerg fB:n kanssa. Kokeneen englantilaisvalmentajan opeilla Esbjerg putosi kärjen vauhdista jo Tanskan liigan syyskaudella. Joukkue vajosi putoamiskamppailuun ja heikkojen tulosten myötä seura erotti Toddin tehtävistään joulukuun alussa 2016.
Keimo

Keimo on harvinainen suomalainen miehen etunimi. Keimon nimipäivä on 6. elokuuta, yhtä aikaa Toimin kanssa. Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut vuoden 2019 loppuun mennessä 162 Keimo-nimistä miestä.
Keimon nimipäivä lisättiin almanakkaan vuonna 1950, alun perin elokuun 13. päivälle, mutta siirrettiin vuonna 1995 viikkoa aikaisemmaksi. Nimi esiintyy Aleksis Kiven tuotannossa, ja hän oli epäilemättä tuntenut Keimolan kylän Nurmijärven ja Helsingin pitäjän rajalta. Paikannimissä Keimo esiintyy muuallakin, muun muassa Lohjan Muijalassa on ollut Keimon talo. Keimo lienee puhtaasti suomalainen nimi.
Analogi (lehti)

Analogi oli Helsingin ortodoksisen hiippakunnan seitsemän yhteistyöseurakunnan eli Haminan, Hämeenlinnan, Kotkan, Lahden, Lappeenrannan, Tampereen ja Turun ortodoksisten seurakuntien julkaisema aikakaus- ja tiedotuslehti, joka jaettiin ilmaiseksi kaikille seurakunnan jäsenille. Lehti ilmestyi viisi kertaa vuodessa. Se lakkautettiin vuoden 2014 alussa. Seurakunnista ainakin Lappeenranta, Kotka ja Tampere tekivät päätöksen liittyä Helsingin ortodoksisen seurakunnan Ortodoksiviesti-lehteen.
Analogin päätoimittajana toimi Kari M. Räntilä.
Buckfast

Buckfast on jalostettu tarhamehiläisrotu, jonka loi Lounais-Englannissa Buckfastin luostarin munkki Veli Adam (Adam Kehrle) mottonsa mukaan: mahdollisimman paljon hunajaa mahdollisimman vähällä työllä.
Buckfast-kannan luominen alkoi 1920-luvulla, kun Englantia koetelleiden mehiläiskuolemien seurauksena luostarin mehiläispesistä jäi henkiin vain italialaisen ja pohjoismaisen mehiläisen risteytykset. Tämän seurauksena veli Adam alkoi perehtyä genetiikkaan ja jalostukseen. 
Veli Adamin innoittajana olivat F.W.L Sladenin kokeet mustan pohjoismaisen ja italialaisen mehiläisen risteyttämiseksi vuosina 1900–1913 ja noihin aikoihin Samuel Simminsin ympäri Eurooppaa myymät risteytysemot (mahdollisesti cyprian ja carnican risteytys).
Professori Armbrusterin kirja "Bienenzuchtkunde" oli erittäin tärkeä tietolähde veli Adamin jalostyön ensimetreillä. Adam perusti luostarin läheiselle Dartmoorin nummelle paritustarhan, jossa Buckfast-mehiläiseen risteytettiin useita muita mehiläisrotuja. Risteytyksien tarkoituksena on ollut parantaa kannan ominaisuuksia. 
Risteytettyjä rotuja ovat esimerkiksi Ranskan kotoperäinen musta mehiläinen ("Apis mellifera mellifera"), Anatolian mehiläinen Turkista ("Apis mellifera anatoliaca") ja krainilaisen mehiläisen lähisukulainen Cecropian mehiläinen Kreikasta ("Apis mellifera cecropia"). Kunkin rodun liittämistä edelsi laajamittainen noin kymmenen vuotta kestänyt testaus- ja valintaohjelma.
Suurin osa risteytyskokeiluista ei koskaan johtanut kyseisen kannan liittämiseen Buckfast-mehiläisen peruskantaan. Näin kävi esimerkiksi suomalaisen Kalle Kankaanpään Teiskosta 1970-luvun alussa lähettämälle pohjoismaiselle mehiläiselle, jota Adam yritti tuloksetta risteyttää 12 vuoden ajan. Risteytyksen tarkoituksena oli parantaa Buckfastin talvehtimisominaisuuksia, mutta risteytysjälkeläisissä ilmenneen vihaisuuden takia Adam luopui hankkeesta. 
Buckfast on Suomen kolmanneksi yleisin mehiläisrotu italialaisen ja krainilaisen mehiläisen jälkeen.
Åre Östersundin lentoasema

Åre Östersundin lentoasema sijaitsee Ruotsissa Östersundin kunnassa, noin 11 kilometriä Östersundista länteen ja 94 kilometriä Åresta itään.
Åre Östersundin lentoasema on matkustajamääriltään Pohjois-Ruotsin (Norlanti) kolmanneksi suurin ja Ruotsin 9. suurin lentoasema. Vuonna 2012 lentoaseman kautta kulki n. 383 000 matkustajaa. 
Lentoyhtiöt ja kohteet.
Tammikuussa 2010:
Åren laskettelukeskuksen läheisen sijainnin takia lentoasemalle suuntautuu talvisin runsaasti charter-lentoja mm. Oslosta, Kööpenhaminasta, Lontoosta, Pietarista ja Helsingistä.
Kesäaikaan puolestaan lennetään etelän lomakohteisiin kuten Turkkiin, Espanjaan ja Bulgariaan.
Jörgen Petersen

Jörgen Petersen (oik. Jørgen Petersen, myös Lill-Jørgen Petersen, 2. joulukuuta 1931 Randers, Tanska – 13. helmikuuta 2009 Helsinki) oli tanskalaissyntyinen Suomessa vuodesta 1957 asunut trumpetisti, säveltäjä, tuottaja ja orkesterinjohtaja. Petersen työskenteli vuosina 1958–1983 PSO:ssa levytuottajana, sovittajana ja levytyspäällikkönä. Hän toimi myös pitkään Radion tanssiorkesterissa, Ronnie Kranckin yhtyeessä ja Umossa.
Petersen aloitti musiikkiharrastuksensa viulunsoitolla, mutta hän vaihtoi instrumenttinsa pian trumpettiin. Petersen sai lempinimen "Lill-Jørgen" jo nuorena pienen kokonsa ja ikänsä vuoksi (hän aloitti ammattimuusikkona jo 14-vuotiaana). Myöhemmin siitä tuli hänen taiteilijanimensä.
Petersen julkaisi vuonna 1961 levyn "The Boulevard Of Broken Dreams" ("Särkyneen toiveen katu"), joka menestyi Yhdysvaltoja myöten. Suomessa Petersen sovitti vuonna 1964 Katri Helenan läpimurtokappaleen ”Puhelinlangat laulaa” ja teki yhteistyötä artistin kanssa tämän muillakin 1960-luvun levytyksillä. Suomessa kaupallisesti menestyneimmät levynsä Jörgen Petersen julkaisi 1980-luvulla, jolloin hänen albuminsa "Kultainen trumpetti I" (1981) ja "Kultainen trumpetti II" (1982) myivät molemmat kultalevyn oikeuttavan määrän.
Petersen joutui lopettamaan trumpetinsoittamisen sairastuttuaan äkillisesti vuonna 1987. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke seuraavana vuonna. Vuonna 2007 hän sai suomalaisen Classic Jazz ry:n Louis Armstrong -palkinnon.
Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle Vantaalle muutaman askelen päähän harmonikkataiteilija Viljo Vesterisen haudasta (kortteli 26).
Sorraianponi

Sorraianponi on kotoisin Portugalista, Sor- ja Raia-jokien seudulta. Sorraian arvellaan olevan hyvin vanha rotu, joka on saattanut elää jo ennen jääkautta. Tämän puolesta puhuisivat La Piletasta Espanjasta löydetyt luolamaalaukset, joissa esiintyy kovasti sorraiaa muistuttava hevonen. Sorraianponi polveutunee tarpaanista, ja perimästä löytyy merkkejä myös przewalskinhevosesta. Poni eli pitkään villinä, joskus paikalliset vangitsivat tarvitessaan yksilöitä työkäyttöön. Sorraianponi on erittäin merkittävä hevosmaailmassa, sillä se on vaikuttanut sekä andalusianhevosten että lusitanojen kehitykseen. 
Sorraianponi on sitkeänä ja ketteränä toiminut menestyksekkäästi karjanajossa, vaikka tämä työ onkin nykyään vähentynyt. Varmajalkaista rotua on kautta aikojen arvostettu sekä ratsuna että taakkojen kantajana.
Poni on perimästään johtuen hyvin alkukantaisen ja ”karkean” näköinen. Se muistuttaa rakenteeltaan niin paljon hevosta, että sitä voidaan pitää myös pienikokoisena hevosena. Jotkut itse asiassa pitävät poni-nimitystä virheellisenä. Tunnusomaisia piirteitä ovat kyömy profiili ja korkea säkä. Väriltään ponit ovat yleensä hiirakkoja tai hallakkoja. Siimat ovat yleisiä. Säkäkorkeus on noin 122–132 cm. 
Nykyään sorraianponeja on jäljellä niin vähän, että rotua uhkaa sukupuuttoon kuoleminen. Useimmat elävät vapaina villilaumoissaan kotiseudullaan, mutta muutamia on levinnyt kasvattajille myös Ranskaan, Saksaan ja Sveitsiin. Rodun pelastus saattaa olla se, että Yhdysvaltojen mustangilaumoista on löytynyt kovasti sorraianponia muistuttavia hevosia. Sitä kautta rodun kehitys ehkä nousee uuteen kukoistukseen.
Novair

Novair (Nova Airlines AB) on Tukholmassa kotipaikkaansa pitävä ruotsalainen charter-lentoyhtiö. Se operoi lomalentoja Tukholmasta muun muassa Välimeren maihin, Kanariansaarille ja Thaimaahan. Yhtiön kotikenttänä toimii Arlandan lentoasema.
Yhtiö perustettiin vuonna 1997 ja se aloitti toimintansa saman vuoden marraskuussa. Yhtiön on omistanut 1.1.2001 lähtien sveitsiläinen matkailualan yritys Kuoni Travel, joka toimii Ruotsissa "Apollo"- toiminimellä ja Suomessa nimellä Apollomatkat.
Yhtiö lentää nykyisin kahdella Airbus 321 Neolla lomalentoja myös Suomesta. Lentoja on esimerkiksi Helsingistä ja eri maakunta kentiltä, kuten Lappeenrannasta. 
Laivasto.
Novairin laivastoon kuului toukokuussa 2019 seuraavat koneet. Keski-ikä laivastolle on kaksi vuotta.
Follow the Blind

Follow the Blind on power metal -yhtye Blind Guardianin toinen täyspitkä albumi. Yhtye jatkoi "Follow the Blind" levyllään tyylillisesti melko samalla tavalla kuin esikoisalbumillaan Battalions of Fearilla. Levyllä on muun muassa versio Beach Boysin Barbara Ann -kappaleesta, joka aloitti Blind Guardianin cover-sarjan 1960- ja 1970-lukujen pop-kappaleista.
Kappaleet.
Bonuskappale
Vuoden 2007 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet
Outi Popp

Outi Popp, Outsa Popp (oik. Outi Ahola, s. 1957 Marttila) on suomalainen radio- ja televisiotoimittaja, kirjailija ja sanomalehtikolumnisti. Poppin toimittajaura alkoi Rockradiossa vuonna 1981 "Rockradion Toivelevyt" -ohjelmassa. Vuonna 1983 Popp voitti suosituimman radioäänen Telviksen. Vuonna 1985 hän oli mukana perustamassa Radio Cityä, jossa hänen ohjelmiaan olivat muun muassa "Outsan Pystis" ja "Outsan Pesula". Saman vuonna hän myös levytti sooloalbumin "Astu siniseen huoneeseeni" (JP-Musiikki), jonka kappaleiden sävellyksistä ja sanoituksista vastasi Twiggy Oliver. 1990-luvulla Popp juonsi Radiomafiassa ohjelmia "Ooppera" ja "Outsan Huone" sekä Radio Suomessa "Kovan päivän iltaa." 
2000-luvulla Popp on tehnyt ohjelmia YleQ:ssa, Ylen Aikaisessa ja Yle Puheessa. Popp on kirjoittanut televisiosarjoja (muun muassa "Akkulaturit", "Laura Wou", "Muisti palaa pohjaan", "Poppia kyydissä", "Levengood Suomesta") ja juontanut tv-sarjoja "Tuubi, Takaikkuna" ja "Strada". Vuonna 2002 Outi Popp julkaisi suomalaista poppia käsittelevän kirjan "Poppologia" (WSOY, ). Outi Popp kirjoitti vuosina 2000–2009 "Seura"-lehteen Outsan kolumneja ja hän on kirjoittanut muun muassa "Helsingin Sanomiin, Ilta-Sanomiin, Iltalehteen" ja "Apu"-lehteen. Popp on kirjoittanut myös kuunnelmia, satuja ja näytelmiä. Kesällä 2012 Teatteri Eurooppa Neljä esitti Outi Poppin kirjoittamaa huvinäytelmää "Haavelaiva".
Vuonna 2005 Outi Popp valittiin Suomen Radioiden Liiton kuuluisuuksien galleriaan eli Radio Hall of Fameen. Hän kirjoitti "Kansan Uutisiin" blogia vuoden 2016 Yhdysvaltain presidentinvaaleista. Hän on Oikeus elää -verkoston aktiivi.
Laurence Sterne

Laurence Sterne (24. marraskuuta 1713 Clonmel, Tipperaryn kreivikunta, Irlanti – 18. maaliskuuta 1768 Lontoo, Englanti) oli englantilainen kirjailija.
Elämä ja ura.
Sterne valmistui papiksi Cambridgen yliopistosta. Hän on kirjoittanut kokeellisen romaanin "Tristram Shandy – elämä ja mielipiteet" ("The life and opinions of Tristram Shandy, gentleman"), joka ilmestyi vuosina 1759–1767. Romaani on yhdeksänosainen. Suomeksi se ilmestyi vuonna 1998 Kersti Juvan kääntämänä. Kirjailija piti esikuvinaan Cervantesia, François Rabelais’ta ja Jonathan Swiftiä. Hän oli tajunnanvirtatekniikan uranuurtaja. 
Suku ja tausta.
Sternen isä oli sotilas, ja elämänsä kymmenen ensimmäisen vuoden aikana hän muutti isän rykmentin mukana paikasta toiseen. Koulun päätyttyä Halifaxissa hän opiskeli isänsä kuoleman jälkeen sukulaisten avulla Cambridgen yliopistossa minkä jälkeen hän sai pappisvihkimyksen. Hän sai vuonna 1738 seurakunnan Suttonista, johon hän vuonna 1743 liitti seurakunnan Stillingtonista, molemmat läheltä Yorkia. Seuraavat kaksikymmentä vuotta hän harjoitti monenlaista opiskelua pappilan rauhassa, minkä aika ajoin keskeyttivät iloiset juomingit varakkaan sukulaisen luona Yorkissa.
Kirjallinen ura.
Sterne aloitti kirjailijana varsinaisesti vasta vuonna 1760, jolloin hän julkaisi teoksesta "The life and opinions of Tristram Shandy gentleman" kaksi ensimmäistä osaa, joita vuoteen 1767 mennessä seurasi vielä seitsemän osaa. Näennäisesti teoksessa ei ole minkäänlaista juonta, vaan se on kokoelma sattumia ja tapahtumia, joita maustaa satiiri, huumori ja ironia. Teoksen ansiosta Sternestä tuli yhdellä iskulla muodikas. Myös teos on mullistava. Sterne ei huolehtinut objektiivisesta luonteiden ja tapojen kuvauksesta vaan teki romaanista oman persoonansa ja omien mielijohteidensa äänitorven.
Hän loi uuden huumorin muodon, joka heilahtelee tunteellisuudesta kyynisyyteen, ja hän loi taipuisamman, omaperäisemmän tyylin. Hänen esitystavastaan puuttuvat pitkät linjat, mutta hän on arkielämän pikkuseikkoja herkkien psykologisten prosessien kuvauksen mestari. Sterne teki tunteellisuudesta muotia. Juuri hän loi termin "sentimentaalinen" kirjallaan "Sentimental journey through France and Italy" (1768), joka herätti ihastusta kaikkialla Euroopassa. Kirjaa oli tarkoitus jatkaa, mutta työn katkaisi Sternen sairaus ja kuolema. Se on tulosta Sternen etelänmatkasta 1762–1765. Muita Sternen teoksia on "Sermons by Yorick" (1760–1769).
Perintö.
Sternen kuoleman jälkeen hänen tyttärensä Lydia Sterne de Medalle julkaisi hänen kirjeensä "Letters" (1775), ja vuonna 1775 ilmestyi myös "Letters from Yorick to Eliza". Sternen vaikutus ulottuu koko silloiseen kirjallisuuteen, ja hänellä oli suuri merkitys aina 1830-luvulle saakka. Sternen seitsenosainen "Works" ilmestyi vuonna 1779.
Elokuva.
Englantilainen ohjaaja Michael Winterbottom teki vuonna 2005 Sternen teoksen pohjalta elokuvan "" ("A Cock and Bull Story").
Leeviläiset

Leeviläiset ovat Israelin kansaan kuuluva heimo. Kantaisänä leeviläisillä oli Leevi, jonka isä oli Jaakob. Ennen ”luvatun maan” valloitusta leeviläisten tehtävänä oli huolehtia siitä, että liitonarkku oli kunnossa asumukseltaan ja kalustoltaan. Heidän piti huolehtia kaikesta liitonarkkuun liittyvästä. Lisäksi heidän toimenkuvaansa kuului ilmestysmajan ja sen varusteiden kuljetus sekä pyhäkössä palveleminen. Leeviläiset avustivat varsinaisia pappeja, kohaniitteja. Israelin kansan valloittaessa Kanaaninmaan heimojen alueita leeviläiset eivät saaneet omaa heimoaluetta, koska heidät oli erotettu palvelemaan pappistehtävissä. Leeviläisille arvottiin kuitenkin annettavaksi muiden heimojen kaupunkeja ja laitumia. Myöhemmin leeviläiset muodostivat ryhmän, jolla oli tiettyjä tehtäviä jumalanpalveluksessa ja jonka jäsenet saattoivat tulla varsinaisiksi papeiksi.
Nykyaikana leeviläisiin liittyy juutalaisuudessa edelleen erityisiä tapoja. Nykyisten leeviläisten uskotaan juutalaisuudessa olevan suorassa isälinjassa Leevin jälkeläisiä, ja leeviläisen asema periytyy isältä pojille. Julkisen Tooran luvun aikana Tooraa lukemaan kutsutaan Kohen-pappissukuun kuuluvan henkilön jälkeen leeviläissukuun kuuluva henkilö, jos paikalla on leeviläisiä. Juutalaisuudessa näiden henkilöiden nimen perään lisätään sana ”Levi” eli leeviläinen.
Sikapieni Hiace

Sikapieni Hiace on Jope Ruonansuusta kertova toinen kirja. Kirjan on kirjoittanut Ruonansuun muistelusten pohjalta hänen managerinsa Tapio Pieskä.
Uraaniheksafluoridi

Uraaniheksafluoridi (UF6) on uraaniyhdiste, joksi uraani muutetaan, kun sitä halutaan rikastaa halkeamiskelpoisen uraani-235:n (U-235) suhteen. Uraanin isotoopit 235 ja 238 eroavat toisistaan ainoastaan pienen atomipainoeron perusteella, ja koska ne ovat kemiallisesti samanlaisia, niitä ei voi erottaa kemiallisella reaktiolla. Ainoastaan fysikaaliset ominaisuudet (diffuusionopeus, ominaispaino) eroavat. Diffuusion nopeuttamiseksi uraani muutetaan haihtuvaksi yhdisteeksi, uraaniheksafluoridiksi. Halkeamiskelpoinen isotooppi U-235 on käyttökelpoinen matalarikasteisena ydinreaktoreihin ja korkearikasteisena (HEU) ydinaseisiin. Uraania rikastetaan muun muassa kaasudiffuusio- ja kaasusentrifugimenetelmillä. Uraaniheksafluoridi tuotetaan monessa vaiheessa kemiallisella käsittelyllä keltaisesta kakusta eli uraanimalmista.
Huoneenlämmössä uraaniheksafluoridi on väritön ja kiinteä, mutta se nesteytyy ja kaasuuntuu 64 asteen tienoilla hieman ilmakehää korkeammassa paineessa, jossa on yhdisteen kolmoispiste. Uraaniheksafluoridin moolimassa on 352,0 g/mol, kiehumispiste 65 °C, sulamispiste 56 °C, suhteellinen tiheys 5,09 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 7783-81-5. Uraaniheksafluoridista käytetään myös nimitystä "uraanifluoridi". Uraaniheksafluoridi on myrkyllistä, syövyttävää ja haihtuvaa.
Rikastamisesta jää jätteeksi köyhdytetty uraani, joka on edelleen uraaniheksafluoridina. Suurinta osaa maailman köyhdytetystä uraanista säilytetään metallisäiliöissä uraaniheksafluoridina. Uraaniheksafluoridi voidaan muuttaa takaisin uraanioksideiksi, mikä kuitenkin maksaa. Joutuessaan veden (kosteuden) kanssa tekemisiin uraaniheksafluoridi muuttuu uranyylifluoridiksi (UO2F2) ja fluorivedyksi (HF), molemmat liukoisia ja erittäin myrkyllisiä yhdisteitä, joista HF on haihtuvaa.
Aatteleppa ite!

Aatteleppa ite! on Tommi E. Virtasen toimittama Jope Ruonansuun elämäkerta. Kirja kertoo mustan huumorin sävyttämänä tarinoita, joita kertovat Jope Ruonansuun lisäksi hänen lukuisat kollegansa, kuten Sakari Kuosmanen, Juice Leskinen, Pirkka-Pekka Petelius ja Mato Valtonen. Kirjan kannen on suunnitellut Pekka Krankka.
Uraanirikaste

Uraanirikaste (myös keltakakku tai urania, ) on suurimmaksi osaksi triuraanioktaoksidia U3O8, joka erotellaan uraanimalmista jauhamalla ja kemiallisella käsittelyllä. Uraani liuotetaan sivukivestä erilleen yleensä hapon avulla ja tämän jälkeen rikastetaan kemiallisesti erilaisten liuottimien avulla. Lopuksi uraani saostetaan ja jäljelle jää keltakakku, joka nimensä mukaisesti on perinteisesti keltaista tai nykyään vihertävää tai harmaata uraanioksidijauhetta. Mahdollinen keltainen väri aiheutuu ammoniumdiuranaatista ((NH4)2U2O7) ja natriumdiuranaatista (Na2U2O7). Uraanirikastetta käytetään uraanin väkevöintiin tarvittavan uraaniheksafluoridin (UF6) tuotannon raaka-aineena. Uraanirikasteesta voidaan tuottaa suoraan polttoainetta luonnonuraanilla toimiville reaktorityypeille. Eniten uraanirikasteessa on triuraanioktaoksidia U3O8, mutta myös muita uraanin oksideja.
Andrew Rock

Andrew Rock (s. 23. tammikuuta 1982, Marshfield, Wisconsin) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Rock oli Ateenan olympialaisissa 2004 Yhdysvaltojen 4 x 400 metrin viestijuoksujoukkueessa alkuerissä, mutta ei juossut loppukilpailussa. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän voitti 400 metrin juoksussa hopeaa ennätysajallaan 44,35. Hän oli mukana myös maailmanmestaruuden voittaneessa 4 x 400 metrin viestijoukkueessa. Rock sijoittui 400 metrillä neljänneksi ajalla 44,69.
Roomalainen satiiri

Roomalainen satiiri () oli roomalaisen kirjallisuuden tyylilaji, joka syntyi esiklassisena aikana. Se oli ilmeisesti oman aikansa ja ympäristönsä tuote, jonka muodolla ei ollut suoria kreikkalaisia esikuvia. Roomalainen satiiri ei välttämättä ollut nykyaikaisessa merkityksessä satiirista, vaan pikeminkin heksametrimuotoinen pakina.
Roomalaisia satiireita kirjoittivat mm. Lucilius (180-102 eaa.) ja Ennius (239–169 eaa.). Ennius oli ensimmäinen, jonka tiettyjä tekstejä kutsuttiin nimellä "saturae". Lucilius kutsui omia kirjoituksiaan saarnoiksi tai puheiksi ("sermones"), ja ne olivat epäkohteliaita keitoksia, joissa aggressiivisesti arvosteltiin henkilöitä, moraalia, tapoja, politiikkaa ja kirjallisuutta. Luciliuksen jälkeen satiiria kehittivät voimakkaimmin Horatius ja Juvenalis. Tyylillisesti näiden kolmen käsitys satiirista eroaa toisistaan, ja kaikki kolme ovat saaneet seuraajia myöhemmillä vuosisadoilla.
RSC Anderlecht

Royal Sporting Club Anderlecht, lyhyemmin RSC Anderlecht tai vain Anderlecht, on belgialainen jalkapalloseura Anderlechtista Brysselin pääkaupunkialueelta. Vuonna 1908 perustettu seura on menestynein belgialaisseura Euroopan kentillä viidellä mestaruudella Euroopan kilpailuissa ja Belgian pääsarjassa 34 mestaruudella sekä Belgian cupin toiseksi menestynein seura yhdeksällä mestaruudella. Edellä cupin mestaruuksissa on vain Club Brugge, jolla on 11 mestaruutta. Anderlecht pelaa kotiottelunsa 21 500 -paikkaisella Constant Vanden Stock stadionilla.
"Päivitetty 16. marraskuuta 2024."
Pelaajat.
Tunnettuja entisiä pelaajia.
Suluissa debyyttivuosi Anderlechtissä:
R-12 Dvina

R-12 Dvina (, , ) oli neuvostoliittolainen vuonna 1959 käyttöönotettu keskimatkan ballistinen ohjus (MRBM).
Ohjus käytti varastoitavaa nestemäistä ajoainetta. Sen kantama oli 1 800–2 000 kilometriä. Siinä oli suuri 1–1,3 tai 2–2,3 megatonnin taistelukärki. Ohjuksen tarkkuus oli venäläisten mukaan 5 000 metriä, läntisten lähteiden mukaan 1 500–3 000 metriä, joten se olisi soveltunut lähinnä kaupunkien tuhoamiseen. Alussa ohjuksessa oli radio-ohjaus, myöhemmin alkeellinen inertiasuunnistusjärjestelmä taikka näiden yhdistelmä.
Alun perin ohjus koelaukaistiin maan pinnalla olevista liikkuvista laukaisualustoista, myöhemmin myös vahvistetuista siiloista. R-12-ohjuksia pyrittiin sijoittamaan 1962 Kuubaan, Kuuban ohjuskriisi, mutta tilanteen lauettua Neuvostoliitto veti ohjukset pois. 
Tämän Neuvostoliitossa myös nimellä 8K63 tunnetun ohjuksen loi Dnepropetrovskin OKB-586-suunnittelutoimisto Mihail Jangelin johdolla.
Ohjus oli SS-3 Shysterin (R-5) edelleenkehitelmä. Tyypin ohjuksia laukaistiin Kapustin Jarista, Makatista sekä Plesetskistä. Osa näistä laukaisuista lienee ollut avaruustutkimuksen käyttötarkoituksessa. 
Latviassa R-12 -ohjusasemasta Zeltinissä on tullut matkailunähtävyys.
R-5 (ohjus)

R-5 (, , ven. Побе́да: "Pobeda" - suom. "Voitto") oli kylmän sodan aikainen Neuvostoliiton asevoimien keskimatkan ohjus. Voimanlähde oli nesteraketti. Tämän ohjustyypin hyväksyntä ja käyttöönotto aloitettiin pian valtion johtajan, pääsihteeri Josif Stalinin kuoleman jälkeisesti ja ensilaukaisu tapahtui vuonna 1953. Tyyppihyväksyntä sekä laajemmat lentokokeet Kapustin Jarissa tapahtuivat vuosina 1954-1956. Ase on luokiteltu joukkotuhoaseena sekä strategisena ydinohjuksena.
Kantama oli 1 200 km. Osumatarkkuus oli &lt;5 km, joka pituussuunnassa heikompi kuin leveyssuunnassa. Enin hyötykuorma oli 1 350 kg. Siten R-5 saattoi kuljettaa yhden taktisen ydinlatauksen, jonka teho oli kilotonnien (norm. 28 kT, max. 300 kT) luokkaa. Ensiksi tuon ohjuksen ydinkärjeksi asettui RDS-4. Ohjausjärjestelmänä toimi radio-ohjauksen sekä varhaisen inertiaohjauksen yhdistelmä. Ohjustyyppi vedettiin pois käytöstä vuonna 1967, R-12 Dvinan korvatessa sen. Aktiivissa rintamakäytössä ase ehti palvella karkeasti arvioiden, noin 10 vuoden ajan. Arviolta 48 sotilaskäytön ohjusyksilöä valmistettiin.
Guarkumi

Guarkumi on syötäväksi kelpaava kasvikumi. Se on sakeuttamisaine, jota saadaan palkokasveihin kuuluvasta intialaista alkuperää olevasta guar-kasvin ("Cyamopsis tetragonoloba") siemenistä.
Guarkumi on kylmään veteen liukeneva polysakkaridi. Elintarvikkeiden lisäaineluettelossa guarkumi kuuluu sakeuttamisaineisiin ja sen E-koodi on E412. Guarkumin CAS-numero on 9000-30-0.
Guarkumin tuontia Intiasta EU:hun on valvottu sen jälkeen, kun siitä löydettiin vuonna 2007 dioksiinia.
Käyttö ruokavalmisteissa.
Guarkumin laajimmat markkinat liittyvät elintarviketeollisuuteen, jossa guarkumia on käytetty sakeuttamisaineena ja vettä sitovana aineena kastikkeessa, salaatinkastikkeessa, jäätelössä, pikanuudeleissa, lemmikkien ruuassa, lihavalmisteissa ja leivän valmistuksessa.
Guarkumin käytön lisääntymisen vuoksi guar-kasvin viljely on laajentunut myös Intian ja Pakistanin ulkopuolella.
Kosinta

Kosinta on tilanne, jossa henkilö pyytää toista menemään kanssaan naimisiin. Kosinnan tarkoitus on johtaa avioliittoon. Hyväksytty kosinta saa aikaan sopimuksen avioliiton solmimisesta eli kihlauksen.
Perinteisesti miehen on odotettu kosivan naista. Suomalaisessa kansanperinteessä poikkeuksena tästä olivat neljännesvuotiset karkauspäivät, jolloin myös naisilla oli lupa kosia nuorukaisia. Kieltävästä vastauksesta nuorukaisen tuli ostaa neidolle hyvitykseksi hamekankaita. Naiset eivät ole vastaavasti ostaneet mitään miehille kieltäytyessään kosinnastaan. Nykyisin pariskunnat voivat sopia yhdessä avioliitosta, mutta perinteisesti mies valmistautui kosintaan kertomatta siitä kosittavalle. Tällöin mies osti usein vaatimattoman kultasormuksen jo ennen kosintaa valmiiksi. Mikäli nainen hyväksyi kosinnan, tästä kultasormuksesta tuli hänen kihlasormuksensa. Varsinainen hääsormus ostettiin myöhemmin tai perittiin vanhemmilta. Suomalaiseen perinteeseen on myös kuulunut niin sanottu "käden pyytäminen" vanhemmilta. Kosinta ei tällöin siis tapahtunut vain parin välillä vaan nuorukaisen tuli vahvistaa avioliitto myös tytön vanhemmilta. Sukujen merkitys oli ennen nykyistä suurempi avioliittoa solmittaessa.
Ennen kosinnat saattoivat tapahtua hyvinkin spontaanisti ja lyhyen tuntemisen jälkeen. Naimattomat nuoret miehet saattoivat kantaa sormusta povitaskussaan aivan varmuuden vuoksi tai kilpakosia kylän ainoita nuoria naisia. Länsimaissa naisella on ollut usein oikeus päättää hyväksyykö hän kosinnan vai ei. Aasian kulttuureissa sekä uskonnollisissa yhteisöissä järjestetyt avioliitot ovat tyypillisempiä ja kosinta tapahtuu lähes poikkeuksetta vanhempien kesken.
Klassisessa kosinnassa mies polvistuu naisen eteen toisen polven varaan ennen kuin esittää ratkaisevan kysymyksen.
Robin (iskelmälaulaja)

Esa Kari Simonen (3. marraskuuta 1944 – 12. tai 13. syyskuuta 2024 Hollola), taiteilijanimeltään Robin, oli suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Robin oli suosituimmillaan 1960-luvulla. Hänen suosituimpia hittejään olivat ”Vuonna 2525”, ”Prinsessa”, ”Mua onnitelkaa” ja ”Simo sanoo sen”. Simonen sanoitti ja sävelsi lauluja salanimellä Ola Elo.
Robin lopetti esiintyvänä laulajana vuonna 1970 valmistuttuaan voimistelunopettajaksi mutta palasi myöhemmin esiintymislavoille. Hän julkaisi myös lastenmusiikkia ja liikuntakasetteja sekä kiersi Suomea erilaisten show-esitysten vetäjänä.
Uran alku.
Ensi kerran Simonen nähtiin julkisuudessa vuonna 1952 "Olympia"-elokuvassa, jossa hän esiintyi yhdessä Tapio Rautavaaran kanssa. 1965 Simonen otti osaa kitarayhtyeiden SM-kisoihin Cary and the Teasersin solistina. He voittivat laulusolistien sarjan ja seurauksena Toivo Kärki kiinnitti Simosen Fazerille. 
Simonen keikkaili uransa alussa tanssipaikoilla, mutta pääsi pian levyttämään kappaleen ”Tyttö”, joka oli käännösversio The Beatlesin kappaleesta "Girl". Simosen versio ei koskaan päässyt levytykseen, vaan laulu julkaistiin Kai Hyttisen versiona. Toivo Kärki uskoi Simoseen ja lopulta Robin sai levytettäväkseen kappaleen ”Iltapäivän aurinko” (alun perin The Kinksin ”Sunny Afternoon”), joka nousi listoille. 
Vuonna 1969 Robin levytti kappaleen ”Prinsessa”, joka oli suomenkielinen versio Saksan euroviisukappaleesta ”Prima Ballerina”.
Hittien aikakausi.
Vuosina 1966–1970 Robin levytti useita hittejä, joista tunnetuimpia ovat ”Mua onnitelkaa” (”Congratulations”, Cliff Richardin alun perin esittämä Britannian edustuskappale vuoden 1968 Euroviisuissa), ”Ei se pelaa joka pelkää” ja Robinin tunnetuin kappale ”Vuonna 2525” (alun perin Zager and Evansin hitti ”In the Year 2525”). 
Robin teki myös kiertueita, joiden aikana hän hauskuutti yleisöä akrobaattitempuillaan kuten laulamalla yhdellä kädellä seisten. Vuonna 1968 Robin teki kiertueen ”Katso vielä kerran” yhdessä Katri Helenan ja Tapio Rautavaaran kanssa.
1970- ja 1980-luku.
Robin lopetti aktiivisen esiintymisen vuonna 1971 aloitettuaan työn voimistelunopettajana Lahdessa. 1970-luvun alkupuolella hän toi Suomeen aerobicin ja ”jytäjumppakasetit”. Hän levytti Suomeen juuri rantautuneesta rullalautailusta kertovan "Rullalauta ABC / Puhtaat purjeet" -singlen vuonna 1979.
1980-luvulla Robin teki urheilushow'ta ja lapsille suunnatut Pupu Tupuna -show’t..
Robin esiintyi naisten telinevoimistelun EM-kilpailuissa Helsingissä vuonna 1985 ja esitti tuolloin oman sävellyksensä ”Fly Fly Butterfly”.
1990- ja 2000-luku.
Vuonna 2001 Robin vietti 35-vuotisjuhlavuottaan kiertämällä tanssiyhtye Robbarien kanssa Suomea ja Ruotsia tunnuslauseena ”35 vuotta tanssia ja henkistä hierontaa”.
Syksyllä 2001 Robin joutui jäämään työkyvyttömyyseläkkeelle, syynä pitkäaikaiset selkävaivat, jotka aiheutuivat selkänikaman murtumisesta. Hän jatkoi kuitenkin levyttämistä ja äänitti muun muassa kappaleen ”Don Quijote”.
Myös Robinin Los Angelesissa Yhdysvalloissa useita vuosia asunut tytär Roberta on laulaja ja lauluntekijä.
R-2 (ohjus)

R-2 eli länsimaisittain SS-2 Sibling oli käytännössä pidennetty R-1. R-1 taas oli hieman muunneltu saksalainen V-2. R-2 käytti edeltäjiensä mukaan nestehappea hapettimena ja alkoholi/vesi-seosta polttoaineenaan.
Ohjukseen tehtyjä parannuksia olivat muun muassa irrotettava paluukärki ja kantavat polttoainesäiliöt. R-1:ssä oli ollut kantava runko joka lisäsi raketin painoa.
Kantomatka oli 550 km, taistelukärki 1500 kg. Taistelukärki saattoi olla radiologinen, ts radioaktiivisesti saastuttavaa nestettä sisältävä.
Ohjuksen pituus 17.65 m, leveys 1,65 m. Lähtöpaino 20 416 kg. Moottorin tyyppi RD-101. Vettä alkoholipolttoaineessa enää 8% V-2:n 15%:een verrattuna, ja alkoholi oli nyt metanolia.
Tämä ohjus oli hyvin epätarkka. Ohjuksen tarkkuus oli pituussuunnassa 8 km, leveyssuunnassa 4 km. R-2 oli yhtä tarkka kuin R-1, vaikka sen kantomatka oli tätä kaksi kertaa pidempi. Tämä johtui radio-ohjauksesta.
Ohjus vaati kaksi kuorma-autoa ja kuuden tunnin lähtövalmistelut. Tämän jälkeen ohjus oli laukaistava 24 tunnin sisään, muuten se meni pilalle.
Aloite "pidennetyn V-2:n" eli R-2:n kehittämiseen tuli silloin Itä-Saksassa olleelta Sergei Korolevilta vuonna 1946. Kehitystyön tekivät pääosin venäläiset 1947-1948 käyttäen suurelta osin hyväksi saksalaisten sodanaikaisia ideoita. R-2 voitti saksalaisten G-1-ehdotuksen.
Ensi koelento tehtiin 1949 Kapustin Jarista. Ohjuksia alettiin asentaa vuoden 1951 lopussa, mutta laajoissa määrin vasta 1953. R-2 oli viimeinen venäläinen ohjus, joka pohjautui suoraan saksalaiseen suunnitteluun.
Raketista kehitettiin 1949 tutkimusversio R-2E, jolla kokeiltiin irrotettava taistelukärkeä. R-2A oli luotainrakettiversio, jolla laukaistiin muun muassa tieteellisiä laitteita ja koe-eläimiä ilmakehän yläosiin, kun haluttiin tutkia avaruuden vaikutuksia eläviin olentoihin tulevia avaruuslentoja varten.
Kehitys vei R-2:sta eteenpäin venäläisin voimin kohti Scud-ohjuksia ja SS-3 Shyster-ohjusta. Vuosina 1957-1961 raketin tekniikkaa vietiin Kiinaan sikäläisen rakettitekniikan pohjaksi.
Vila-real

Vila-real () on kaupunki Espanjan itäosassa Valencian itsehallintoalueella, Castellónin maakunnassa, seitsemän kilometriä maakunnan pääkaupungista Castellon de la Planasta etelään. Vila-real on maakunnan toiseksi suurin kaupunki, ja vuonna 2015 kaupungissa laskettiin olevan 50 580 asukasta.
Nimi on valenciaa ja tarkoittaa kuninkaan kaupunkia. Kaupungin talous perustui aikaisemmin appelsiineihin, nykyisin kaakelit ovat kaupungin suurin työllistäjä. Kaupungin jalkapallojoukkue on Villarreal CF.
Elitisti

Elitisti on elokuussa 2003 perustettu, marginaalielokuviin ja -elokuvakulttuuriin keskittynyt verkkojulkaisu, joka käsittelee kultti-, roska- ja taide-elokuvia. Elitistin päätoimittajana toimii Jetro Suni.
Hohto-Foorumin (lopettanut toimintansa) aktiivikäyttäjät ja elokuvaharrastajat aloittivat Elitistin. "Gorehound"-lehden lopetettua toimintansa Suomessa ei ollut enää genre-elokuviin keskittynyttä lehteä, joten Elitisti perustettiin paikkaamaan Gorehoundin jättämää aukkoa. Gorehoundin toimittajista Elitistissä on vain pari henkilöä, joten kyseessä ei ole ensiksi mainitun nettiversio.
Nykyään Elitistissä arvostellaan kultti-, roska- ja taide-elokuvien lisäksi lähes kaikkiin elokuvagenreihin luokiteltavia elokuvia.
Verkkojulkaisuun on aikojen saatossa kirjoittanut muun muassa suomalainen käsikirjoittaja, elokuvaohjaaja ja dramaturgi Ilja Rautsi (vuosina 2004–2012) sekä "Turun Sanomien" kriitikkona tutuksi tullut Tapani Maskula (vuosina 2013–2020).
Somewhere Far Beyond

Somewhere Far Beyond on Blind Guardianin neljäs pitkäsoitto. Levy saa yleensä paljon ääniä, kun kiistellään parhaasta Guardian-levystä. Yhtye siirtyi tällä levyllä jälleen power metallisempaan suuntaan, joskin speed metallin piirteitäkin levyltä voidaan vielä löytää. Kahdessa kappaleessa soi tällä levyllä säkkipillikin, mikä vahvistaa Blind Guardianin mainetta hieman folkahtavana yhtyeenä. Näitä folk-elementtejä tulee esiintymään seuraavilla albumeilla yhä enemmän.
Levyn yksi tärkeimmistä ja vaikuttavimmista kappaleista on akustinen kitaraballadi Bard's Song: In the Forest. Bändin keikoilla mikään muu kappale ei saa yleisöä samanlaiseen laulukuoroon kuin juuri Bard's Song, ja se lauletaankin yleensä nuotilleen oikein.
RT-21M Pioneer

RT-21M Pioneer eli SS-20 Saber/Sabre oli Neuvostoliiton keskipitkän matkan ohjus (IRBM) kylmän sodan aikoina 1976–1988. Se oli eräs 1980-luvun ns. euro-ohjuksista, jotka hävitettiin 1987 keskimatkan ohjukset kieltävän sopimuksen mukaan 1991 liikkuvine laukaisualustoineen. Ohjus kantoi 600–5 000 kilometriä, myöhemmät mahdollisesti jopa 7 500 kilometriä.