Sauvajumala

Sauvajumala on Andien sivilisaatioiden taiteessa toistuva hahmo. Sen kuvia on löydetty sekä keramiikasta, kiviveistoksista, kankaista että puuesineistöstä. Hahmo säilytti suosionsa tuhansien vuosien ajan useissa eri kulttuureissa.
Kuvaus.
Sauvajumala on esikolumbiaanisten Andien taiteessa esiintyvä ihmismäinen hahmo, joka on kuvattu suoraan edestä ja pitelee kummassakin kädessään pystysuuntaista esinettä. Kuvan yksityiskohdat vaihtelevat, ja hahmon kantamat esineet on tulkittu esimerkiksi vipukeihääksi, nuoliksi, huiluiksi, salamoiksi, valtikoiksi tai käärmeiksi. Tiwanakusta ja San Pedro de Atacamasta on löydetty Sauvajumalan kuvia, joiden yksityiskohdat viittaavat hallusinogeenien rituaaliseen käyttöön.
Sauvajumalan tarkempaa luonnetta tai kulttuurista merkitystä ei tunneta. Kyseessä ei välttämättä ollut jumalolento, vaan hahmo saattoi olla vakiintunut tapa kuvata tietynlaisia ihmisiä. Sauvajumalan kuviin onkin mahdollisesti kuvattu useita erillisiä henkilöitä.
Historia.
Vanhin Sauvajumalaa muistuttava kuva on Caral-Supen sivilisaation alueelta Perun rannikolta ja ajoitettu noin vuoteen 2500 eaa. Sauvaa ja käärmettä pitelevä hahmo on kaiverrettu siemenkodasta valmistettuun kulhoon. Kyseessä oli todennäköisesti hautalahja. Ilmeisesti Andeilla jo tuohon aikaan esiintyi järjestäytyneitä uskontoja.
Vuoden 1000 eaa. jälkeiseltä ajalta tunnetaan runsaasti Sauvajumalan kuvia. Hahmo levisi Perun keski- ja pohjoisosissa vallinneen Chavín-kulttuurin (900–200 eaa.) vaikutuksesta laajalle. Varhaisen Chavínin pääjumala oli kissaeläimen ja ihmisen piirteitä sekoittava hahmo, jonka hiukset ja kulmakarvat oli kuvattu käärmeinä. Noin 400–200 eaa. Chavínin ikonografia koki suuria muutoksia. Uudeksi pääjumalaksi kohosi ihmishahmo, joka molemmissa käsissään kannattelee sauvaa ja jonka yhteyteen kuvattiin ihmisenmuotoisia palvelijoita tai sotureita. Nimityksen ”Sauvajumala” keksi yhdysvaltalainen arkeologi John H. Rowe, joka vuonna 1967 viittasi sillä Chavín de Huantarista löydettyyn Raimondin steelaan. Myöhemmin nimitystä alettiin käyttää muistakin samantapaisista Andien kuvataiteen hahmoista.
Keskihorisontin kaudella (600–1000 jaa.) Sauvajumalan kultti oli keskeinen sekä Tiwanakun että Warin valtakunnissa. Tiwanaku keskittyi Titicacajärven ympäristöön Boliviassa ja Wari Perun ylänköalueelle.
Tiwanakussa Sauvajumala kuvattiin melkein aina kiviveistoksiin. Sen rinnalla esiintyi usein sivuttain kuvattuja ihmismäisiä hahmoja. Tunnetuin Sauvajumalaa esittävä kuva on Tiwanakun kaupungin Auringonportissa, joka nykyään sijaitsee Kalasasayan temppelialueella. Andesiittimonoliitin alkuperäistä tarkoitusta ei tunneta, eikä sen nykyinen sijoitus todennäköisesti ole alkuperäinen. Auringonportin hahmoa kutsutaan myös Oviaukon jumalaksi. Inkojen perimätiedon perusteella sitä on arveltu auringon ja luomisen jumalaksi Viracochaksi. Rowe (1946) uskoi sen olevan ukkosenjumala Tunupa. Hän kuitenkin myönsi, että Tiwanakun jumalat todennäköisesti poikkesivat inkojen paljon myöhäisemmästä uskonnosta.
Tiwanakun ja Warin välityksellä Oviaukon jumala yleistyi koko Keski-Andien alueella. Warin keramiikasta ja kankaista se omaksuttiin myös Perun rannikon paikallisiin kulttuurityyleihin. Chimújen valtakunnassa Sauvajumala vaikuttaisi lukeutuneen tärkeimpiin jumaliin. Inkojen perimätiedossa on kertomuksia hallitsijoiden suurteoista, joiden tapahtumapaikan kuvailu muistuttaa Kalasasayan auringonporttia.