Paavo von Pandy

Paavo von Pandy (unk. Pál István Eduard Pándy, 7. elokuuta 1905 Gyula, Unkari – 24. syyskuuta 1986 Inari) oli suomenunkarilainen sotilas, tulkki, matkailualan edistäjä ja maanviljelijä. Hänet tunnettiin erityisesti elämästään ja matkailutyöstään Lapin erämaassa.
Varhainen elämä ja tausta.
Paavo von Pandy syntyi Gyulassa, Unkarissa neurologi Kálmán Pándyn (1868–1945) ja suomalaisen sairaanhoitajan Aino Hjelt-Pándyn (1881–1937) perheeseen. Hänen äitinsä oli suurlähettiläs Edvard Hjeltin (1855–1921) tytär. Perheessä oli viisi poikaa, joista Paavo oli toiseksi vanhin. Hänen veljensä Cálmán de Pándy (1908–1988) oli kääntäjä ja simultaanitulkki.
Perhe vietti usein kesiä Suomessa, erityisesti Tuusulanjärven alueella äidin sukulaisten luona. Paavon elämässä tärkeässä roolissa oli Ainon sisko, taidemaalari ja kirjailija Esther Hjelt-Cajanus (1879–1959), joka myöhemmin myös auttoi häntä löytämään työpaikan Pohjois-Suomesta. Kaksikulttuurinen tausta vaikutti merkittävästi Pandyn elämään ja yhteyksiin Suomeen.
Opiskelu ja ura Unkarissa.
Paavo vietti lapsuutensa Gyulassa ja myöhemmin Budapestissa sekä Hermannstadtissa (nyk. Sibiu), Siebenbürgenin alueella. Ensimmäinen maailmansota varjosti hänen lapsuuttaan, ja sodan aiheuttama epävarmuus vaikutti perheen elämään. Nuoruudessaan hän opiskeli Budapestin Toldy Ferenc -lukiossa, jossa hän keskittyi luonnontieteisiin ja matematiikkaan. Myöhemmin hän valmistui Ludovikan sotilasakatemiasta luutnantiksi.
Pandy oppi jo nuorena hallitsemaan useita kieliä, kuten unkaria, suomea, ruotsia, saksaa, englantia, ranskaa ja italiaa. Kielitaitonsa ansiosta hän työskenteli tulkkina, kääntäjänä ja yhteysupseerina sekä myöhemmin matkailijoiden oppaana Lapissa. Kielitaito oli myös tärkeä osa hänen esitelmätoimintaansa Keski-Euroopassa, missä hän teki tunnetuksi Lapin kulttuuria ja luontoa.
Nuoruudessaan Pandy osallistui Unkarin partiolaisliikkeeseen, jossa hän toimi kääntäjänä ja tulkkina kansainvälisissä tapahtumissa. Hän osallistui muun muassa vuoden 1933 Budapestin maailmanjamboreelle ja kirjoitti käännöksiä partiolaisjulkaisuihin. Partioliikkeessä hankkimansa kokemus kansainvälisestä yhteistyöstä loi pohjan hänen myöhemmälle toiminnalleen matkailualalla.
Muutto Suomeen ja työ kalastusoppaana.
Pandy saapui Suomeen vuonna 1933 vieraillakseen isoäitinsä luona. Vierailu kuitenkin venyi, ja vuonna 1934 hän muutti Pohjois-Suomeen. Hän aloitti työskentelyn Suomen Matkailuyhdistyksen Virtaniemen majatalossa, joka sijaitsi silloisen Jäämerentien varrella. Hän toimi kalastusoppaana ja tulkkina erityisesti ulkomaalaisille matkailijoille. Lapissa hän tapasi myös ensimmäisen vaimonsa, joka toimi majatalon hoitajana. Asuttuaan Pohjois-Suomessa noin vuoden verran Paavo hankki Inarijärven rannalta Ulkuniemen tilan, joka myöhemmin nimettiin Kultalahdeksi.
Pandyn päätökseen muuttaa Suomeen vaikuttivat henkilökohtaiset syyt ja Keski-Euroopan poliittinen epävakaus ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hän kuvaili valintaansa pyrkimykseksi löytää rauhallisempi ja mielekkäämpi elinympäristö. Myös hänen äitinsä suomalainen perintö ja Lapin luonnon tarjoama rauha vahvistivat päätöstä.
Sotilasura Suomessa.
Paavo von Pandy osallistui talvisotaan vapaaehtoisena ja hän kuului osaksi Osasto Pennasen joukkoja. Hän toimi yhteysupseerina ja tulkkina saksalaisten joukkojen kanssa Lapin alueella. Talvisodan jälkeen hän haki ja sai Suomen kansalaisuuden vuonna 1941. Hänet ylennettiin vänrikistä luutnantiksi vuonna 1944. Hänelle myönnettiin sotilasurastaan tunnustuksia, kuten 4. luokan Vapaudenristi miekkoineen sekä Saksan Kotkan ritarikunnan 3. luokan kunniamerkki ja 2. luokan Rautaristi. Hänen ystävyytensä saksalaisiin sotatovereihin säilyi loppuelämän ajan.
Sotien jälkeisinä vuosina Inarijärvellä asuva suomenunkarilainen ja hänen yhteytensä ulkomaalaisiin herätti myös Neuvostoliiton tiedustelupalvelun kiinnostuksen. Vuonna 1955 KGB:n toimeksiannosta suomalainen kirvesmies seurasi Pandyn toimintaa, mutta tarkkailu ei tuottanut merkittävää tietoa. ”Bandi” eli rauhallista elämää viljellen ja luontoa hoitaen, mikä ei vastannut tiedustelupalvelun ennakko-odotuksia.
Viljelytoiminta ja elämä Lapissa.
Kultalahden tila oli Pandyn elämäntyö. Hän laajensi yksihuoneisen rakennuksen kolmihuoneiseksi taloksi ja rakensi tilalle saunan, navetan ja muita rakennuksia. Tilan 7,5 aarin kasvimaalla hän viljeli siihen aikaan pohjoisessa harvinaisia kasveja, kuten parsaa, porkkanoita ja kaaleja. Hän sai tuotannostaan palkintoja maatalousnäyttelyissä ja tuli tunnetuksi "pohjoisimpana parsan viljelijänä". Lisäksi hän harjoitti kalastusta, metsästystä ja marjastusta täydentäen omavaraista elämäntapaa.
Pandyn elinaikana Kultalahdesta tuli tunnettu vierailukohde, jossa sadat ulkomaalaiset pysähtyivät Lapin matkallaan, ensimmäiset jo 1930-luvun lopulla. Vierailijat toivat Pandyille tulovirtaa, ja osa heistä viipyi erämaan rauhassa jopa viikkoja. Sotien aikana monet Inarijärven tilat ryöstettiin tai poltettiin. Kultalahdestakin varastettiin irtaimisto, mutta Pandy onnistui jälleenrakentamaan siitä kodin ja vierailupaikan.
Matkailun edistäminen ja suhde saamelaisyhteisöön.
Von Pandy aloitti matkailualan työnsä 1960-luvun alussa ja piti ensimmäiset esitelmänsä Keski-Euroopassa vuonna 1962. Uransa aikana hän piti yli 1200 luentoa Lapin luonnosta, kulttuurista ja elämäntavoista. Samoihin aikoihin hän alkoi järjestää pienryhmille retkiä ja hiihtovaelluksia Lapin erämaahan. Hänen työnsä teki Lappia tunnetuksi kansainvälisesti, mutta hän korosti luontoa kunnioittavan matkailun tärkeyttä ja vastusti massaturismia. 
Pandy solmi läheiset suhteet saamelaisyhteisöön naapuriensa ja ystäviensä kautta. Hän tutustui poronhoitoon ja saamelaisten arkeen osallistuen heidän elämäänsä läheltä. Hän oli tiettävästi yksi ensimmäisistä luennoitsijoista, joka esitteli Keski-Euroopassa pohjoisen alkuperäiskansan elämää omien diavalokuviensa avulla. Luentomatkoillaan hän käytti usein Lapinpukua herättääkseen kiinnostusta pohjoisen kulttuuriin.
Perhe ja viimeiset vuodet.
Paavo von Pandy meni naimisiin kahdesti. Hänen ensimmäinen avioliittonsa päättyi eroon sotien jälkeen. Vuonna 1951 hän avioitui Klaudia von Pandyn (o.s. Lauronen) kanssa, ja pariskunta sai kolme lasta. He asuivat perhetilallaan Kultalahdessa 1980-luvulle asti.
Paavo von Pandy kuoli Ivalossa 24. syyskuuta 1986 pitkäaikaisen sairauden uuvuttamana. Kultalahti on säilynyt osana perheen elämää ja muistona Pandyn elämäntyöstä, joka yhdisti pohjoisen luonnon ja kulttuurin kansainväliseen tunnettuuteen.