Kuutamokeikka (albumi)

Kuutamokeikka on suomalaismuusikko Pave Maijasen soolouran kuudes studioalbumi vuodelta 1990. Albumin isoimmaksi hitiksi nousi ”Ikävä”, joka ylsi korkeimmillaan Suomen singlelistojen 28. sijalle, mutta oli radioiden soitetuin kappale huhtikuussa 1990. Itse albumi kohosi korkeimmillaan Suomen musiikkilistojen neljännelle sijalle ja pysyi listalla yhteensä 17 viikon ajan.
Albumi julkaistiin Parlophone-levymerkillä LP- ja CD-levyinä sekä C-kasettina.
Taustaa, kappalemateriaali ja vastaanotto.
Maijasen edellisen albumin "Maailman tuulet" (1987) jälkeen artisti vietti muutaman vuoden hiljaiseloa. Loppuvuodesta 1989 kasassa oli jälleen useita kappaleita, joista päätettiin koota uusi studioalbumi. Albumin äänitykset suoritettiin Finnvox-studioilla ja taustalla soittaa pääasiassa Maijasen kokoama kvartetti, johon kuuluvat Paven lisäksi basisti Masa Maijanen, rumpali Jari ”Kepa” Kettunen sekä kosketinsoittaja Marko ”Puke” Kataja. Pave itse soittaa albumilla pääasiassa bassokitaraa, mutta muutmassa kappaleessa myös kitaraa. Vierailevina kitaristeina levyllä vierailivat Muta Manninen ja Juha Kapiainen. Albumin äänitti ja miksasi T. T. Oksala ja albumin soundi on hyvin raikas ja jytisevä.
Albumin avausraitana on reggaekompin siivittämä ”Kaikki nämä vuodet”, jonka säkeistössä ja kertosäkeessä Paven melodiakulut sekä soinnutukset ovat hyvin omalaatuisia. Maijasen itsensä mukaan hän halusi tehdä kappaleen, jossa hän näyttäisi jotain uutta. Kappaleesta tuli kevään 1990 radiohitti. Maijasen sooloalbumeille tyypillinen, ”yllättävä” kappale on A-puolelta löytyvä Henrik Otto Donnerin säveltämä ”Tuutulaulu”, jonka Donner sävelsi Matti Rossin lapsen nälästä kertovaan koskettavaan runoon. Kappale levytettiin alun perin Pepe &amp; Paradisen esikoisalbumille "Niin vähän on aikaa" vuonna 1972. Maijasen levytysversiossa taustalla soittaa Olli Ahvenlahden pianotrio, jota vahvistaa Severi Pyysalon soittama vibrafonisoolo. A-puolen päättävä ”Nuo miehet” on Maijasen suomennos australialaismuusikko Eric Boglen kappaleesta ”All the Fine Young Men”. Kappale kertoo sodanvastaisuudesta ja Maijanen liittää suomennokseensa varhaislapsuudessaan tapahtuneen vahvan tunne-elämyksen, kun hän 1950-luvulla kuuli pienenä poikana helteisessä kesäillassa sotilassoittokunnan soittamaa iltahartausta Lappeenrannan kasarmialueella. Albumin teon aikoihin Maijanen kuului Suomen Musiikintekijät Ry:n eli ”Elviksen” hallitukseen ja myös Helsingin poliisisoittokunnan kapellimestari Arthur Fuhrmann kuului hallitukseen. Maijanen pyysi Fuhrmannia sovittamaan kappaleen poliisisoittokunnalle ja kappale äänitettiin isossa soittotilassa Finnvox-studiolla siten, että paikalla oli poliisisoittokunnan lisäksi vain Maijanen soittamassa huuliharppua. Maijanen halusi ottaa huuliharpun mukaan, koska hänen ensimmäinen instrumenttinsa lapsuudessaan oli huuliharppu. Albumin tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi kuitenkin B-puolen avausraita ”Ikävä”, joka on Maijasen kaikkien aikojen suosituin balladi. Kappale sai inspiraationsa Maijasen vaimon Liisan läheiseltä ystävältä tulleesta kirjeestä, joka aiheutti Maijasessa niin suuren tunnelatauksen, että ”oli pakko kävellä pianon ääreen, panna kirje nuottitelineeseen ja ruveta tapailemaan koskettimia”. Kappaleesta nousi yksi vuoden 1990 suurimmista hittikappaleista.
Keväällä 1990 julkaistu albumi menestyi parin hittinsä ansiosta kohtalaisesti. Albumi ei ihan saavuttanut kultalevyrajaa, vaikka albumin paras listasijoitus olikin kolmas. Albumi pysytteli kymmenen myydyimmän joukossa huhtikuusta kesäkuuhun 1990, kunnes putosi kymmenen joukosta pois. Maijasen uusi albumi oli kuitenkin odotettu tapaus ja paikallisradioiden piireissä albumi valittiin kuukauden levyksi.