tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Olha Huzar

Olha Zah’arivna Huzar, o.s. "Pavljuh’", (; 1885 Wien, Itävalta – ?) oli naisasialiikkeen johtajia ja toimittaja Bukovinassa. Hän oli Bukovinan Naisten Hromadan puheenjohtaja 1921–1923 ja Myronosytsin sisarkunnan puheenjohtaja 1930–1932. Hän kirjoitti 1930-luvulla useisiin lehtiin, esimerkiksi kirjallisuuslehteen "Literaturno-naukovyi vistnyk", ja toimitti 1934–1936 naisille suunnattua "Tšasin" osastoa. Hän käänsi saksan- ja ranskankielistä kirjallisuutta. Romanialainen tuomioistuin tuomitsi hänet 1942 viideksi vuodeksi vankeuteen hänen yhteiskunnallisen toimintansa vuoksi. Vuonna 1945 neuvostoviranomaiset vangitsivat hänet Ukrainassa Tšernivtsissä, ja hän katosi.
Évigny

Évigny on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin kuusi kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista lounaaseen.
Kunnan alueella on 1800-luvun maalaistalo "Maison de Pays des Crêtes", jossa voi tutustua seudun talonpoikien elämään 1800-luvulla. Talo on sisustettu tuon ajan arjen esineitä ja talonpoikien työkaluilla.
Rintojen litistäminen

Rintojen litistäminen tai sitominen tarkoittaa pyrkimystä saada rinnat näyttämään pienemmiltä litistämällä niitä. Ainakin transpiireissä rintojen litistämistä saatetaan kutsua myös bindaukseksi () ja litistämiseen käytettyjä vaatekappaleita bindereiksi ().
Transihmisillä.
Transmiehet saattavat kehodysforiaa helpottaakseen litistää tai sitoa rintansa lähemmäs kehoa siteillä, teipeillä tai binderiksi kutsutulla alusvaatteella. Binderi saattaa muistuttaa urheilurintaliivejä tai aluspaitaa. Sen käytöstä saattaa myös olla haittaa, mikäli käytetty liivi on liian pieni: liian pienen liivin käyttö saattaa aiheuttaa ärtynyttä ihoa, hengitysvaikeuksia ja imunestekierron häiriöitä.
Muodissa.
Historiallisesti litteä rinta on ajoittain ollut naisilla muotia. Keisarillisessa Kiinassa naisilla oli joskus tapana sitoa rintansa, koska rintojen kaarevaa muotoa pidettiin epäsopivana näyttää. Rintojen sitomista saatettiin harjoittaa alueella jo 400–500-luvuilla. Ainakin 1850-luvulla länsimaisten naisten muodissa oli jonkin aikaa käyttää sellaista korsettia, joka oli edestä suora ja myös litisti rintoja vähän. 
Nykyaikana jotkin urheilurintaliivit saattavat litistää rintoja, mutta tämä ei liity mitenkään dysforiaan, vaan käytänöllisyyteen rintojen 'hölskymisen' estämiseksi juostessa ja hypätessä.
Rintojen silitys

Rintojen silitys on Afrikassa harjoitettava perinne, jonka pyrkimys on saada rinnat näyttämään pienemmiltä tai estää niiden kehitys litistämisellä ja väkivaltaisella käsittelyllä. Ainakin kymmenessä Afrikan maassa harjoitetaan nuorten tyttöjen rintojen silittämistä tavoitteena estää rintojen kehitys. Toimenpide suoritetaan sitomalla rintoja tai painelemalla ja hieromalla niitä kuumalla esineellä, kuten kivillä, lusikoilla tai pihdeillä. Käytäntö saattaa olla kivulias ja jatkua vuosia säännöllisin väliajoin. Toimenpiteen tekee tavallisesti tytön äiti siinä toivossa, että tyttö saisi kehittymättömien rintojen ansiosta vähemmän seksuaalista huomiota miehiltä ja saisi sen sijaan keskittyä opiskeluun ja työhön eikä tulisi raskaaksi avioliiton ulkopuolella. Rintojen litistäminen saattaa aiheuttaa palovammoja, kystia, rintakudoksen muutoksia tai rintojen tuhoutumisen. Myöhemmin tytöllä saattaa olla vaikeuksia imettämisen kanssa.
Levinneisyys Afrikassa.
Ainakin seuraavissa Afrikan maissa tiedetään harjoitettavan rintojen silitystä:
Tapio Kurki

Tapio Vilho Kustaa Kurki (s. 25. joulukuuta 1947 Ylihärmä) on suomalainen agronomi ja eläköitynyt järjestöjohtaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Kurki syntyi maanviljelijä Orvo Ilmari Kurjen ja Laura Fredrika Kallion perheeseen. Hän avioitui 1973 erikoissairaanhoitaja Hellevi Kaarina Nevamäen kanssa. Ylioppilaaksi Kurki tuli Alahärmän yhteiskoulusta 1967 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1973. Hän oli kansakoulun opettajan viransijainen Perhossa 1969, maatalousharjoittelija, maataloustyöntekijä ja työnjohtaja Uppsalassa 1970–1971, Keski-Suomen maatalouskeskuksen harjoittelija 1972, Pirkanmaan maatalouskeskuksen taloussuunnittelu- ja kasvinviljelysagronomi 1973–1974, Oulun maatalouskeskuksen Kokkolan aluetoimiston kasvinviljelys- ja suunnitteluagronomi ja aluetoimiston päällikkö 1975–1985 ja Keski-Pohjanmaan maatalouskeskuksen, vuodesta 2005 ProAgria Keski-Pohjanmaa, johtaja 1985–2010. Kurjella oli työuransa aikana myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 2008.
Sognin ja Fjordanen käräjäoikeus

Sognin ja Fjordanen käräjäoikeus (norj. "Sogn og Fjordane tingrett") on yksi Norjan 23 käräjäoikeudesta ja se kuuluu Gulatingin laamanninoikeuden alaisuuteen. Se perustettiin vuonna 2017 yhdistämällä aiemmat Sognin ja Fjordanen käräjäoikeudet. Käräjäoikeuden toimipisteet sijaitsevat Førdessä ja Sogndalissa.
Tuomiopiiri.
Käräjäoikeuden tuomiopiiri koostuu seuraavista kunnista:
Suodenniemen helluntaiseurakunta

Suodenniemen helluntaiseurakunta on Sastamalan Suodenniemellä toimiva helluntaiseurakunta. Suodenniemen helluntaiseurakunta on Satakunnan vanhin. Suodenniemen helluntaiseurakunnan toiminta-alue on Suodenniemen ja Ikaalisten Varpeen alueella. Seurakunta on järjestänyt muun muassa telttakokouksia kesäisin sekä muita suurempia tilaisuuksia.
Historia.
Ennen helluntaiherätystä Suodenniemellä vaikutti vapaa-evankelinen saarnaaja Jussi Ojanväli. Hänen kokouksissaan tuli uskoon muun muassa Nikolai Kataja joka yhdessä Eelin Kalliokosken kanssa kutsui Eino Mannisen pitämään Suodenniemelle kokouksia. Manninen järjesti kokouksia Kalliokosken talossa. Kalliokosken kokouksissa uskoon tuli muun muassa saarnaaja Valto Kuusisto. Alkuaikoina seurakunnan kastekäytännöt herättivät vastustusta sekä maallistuneiden että luterilaisten piirissä. Joitain kokouksia myös häiriköitiin.
Suodenniemen helluntaiseurakunta järjestäytyi tammikuussa 1921 Eino Mannisen ja Gerhard Smidtin johdolla. Seurakunnan asiakirjat vuosilta 1921–1936 ja 1952–1964 puuttuvat kokonaan. Seurakunnan jäsenmäärä on ollut noin 60 ja seurakuntaan ovat kuuluneet myös Ikaalisten Varpeen uskovat.
Suodenniemen helluntaiseurakunta kokoontui vuoteen 1939 asti Kalliokosken pirtissä. Rakennus purettiin 1939 ja uuteen rakennukseen tehtiin ylisali, joka toimi kokouspaikka 1960-luvulle saakka. 1940-luvun vaihteessa seurakunta järjesti kesäjuhlia, joissa vieraili paljon kansaa lähiseudlta. Juhlien yhteydessä järjestettiin usein myös kastetilaisuus Syvälammessa. Seurakunta piti säännöllisesti myös raamattupäiviä. 
Seurakunnan toiminnasta syntyi herätystä muun muassa Hämeenkyrön Vesajärvellä 1944, joista uskoon tulleet perustivat myöhemmin Kyröskosken helluntaiseurakunnan. 1950-luvun lopulla kesäjuhlilla alettiin käyttämään evankelioimistelttoja. Ensin käytettiin yhteistä maakuntatelttaa, sitten Ikaalisten ja Mouhijärven seurakuntien telttoja. Vuonna 1982 Suodenniemen seurakunta hankki oman evankelioimisteltan.
Hautausmaa.
Suodenniemen ja Lavian helluntaiseurakunnat neuvottelivat ja päättivät yhteisestä hautausmaahankkeesta. Vuonna 1924 Viljo Rajala osti sopivan maa-alueen, joka lahjoitettiin 10. joulukuuta 1931 Lavian rukoushuoneyhdistykselle. Kyseisen yhdistyksen nimi muutettiin vuonna 1972 muotoon Lavian ja Suodenniemen Helluntailähetys ry. Seurakunta osallistui lähetystyöhön vuoteen 1979 asti Satakunnan Lähetysrahaston kautta.
Saarnaajat ja vanhimmat.
Seurakunnassa evankelistoiksi on siunattu muun muassa Pentti Mäkelä (1951), Eija Rajala (1980) ja Juha Rajala (1982). Seurakunnan vanhimmistossa ovat toimienet muun muassa Nikolai Kataja, Kalle Kalliokoski, Kalle Sävilammi, Isak Lamminperä, Vihtori Hyssänmäki, Viljo Rajala, Taavetti Majanen, Veini Korkeakoski (1936), Vihtori Rahola (1936), Einari Vierikko (1947), Pentti Mäkelä (1952), Kalle Lähteenniemi (1952), Voitto Kallio (1952), Artturi Rantanen (1954), Toivo Mänepää (1964), Niilo Virtanen (1964), Teuvo Korkeakoski (1967), Timo Majanen (1980) ja Aarne Lepistö (1984).
Neferkamin

Neferkamin oli muinaisen Egyptin 7. dynastian faarao. Hän on ilmeisesti Abydoksen kuningasluettelossa mainittu Sneferka ("Kaunis on Min Ka"). Valtaistuinnimi Seneferka on kaiverrettu myös British Museumin kokoelmiin kuuluvaan kultaiseen levyyn.
Bokken Lasson

Bokken Lasson (oik. Caroline Lasson; 7. tammikuuta 1871 Kristiania – 3. elokuuta 1970 Oslo) oli norjalainen laulaja ja kabareetaiteilija, joka soitti luuttua. Hän perusti vuonna 1912 Osloon Chat Noir -kabareen, jota hän johti vuoteen 1917.
Lasson

Lasson on ainakin seuraavien henkilöiden sukunimi:
Riikka Jäntti

Riikka Jäntti (s. 1972) on suomalainen kuvittaja ja kirjailija.
Jäntti valmistui Taideteollisen korkeakoulun graafiselta osastolta 2003. Hänen teoksiaan on käännetty muun muassa japaniksi, ruotsiksi ja tanskaksi. Jäntin "Pikku Hiiri" -kuvakirjojen käännösoikeuksia on myyty Saksaan, Britanniaan, Australiaan ja Tanskaan. 
Vuonna 2009 Jäntin kuvittama ja professori Markku Löytösen kirjoittama lasten tietokirja "Viidakkotanssi: tutkimusmatkaaja Rafael Karsten Ecuadorissa" sai ensimmäistä kertaa jaetun Tieto-Lauri-palkinnon. Jäntti on kuvittanut myös kaksi muuta Löytösen tutkimusmatkailijoista kertovaa lasten tietokirjaa.
Lavian helluntaiseurakunta

Lavian helluntaiseurakunta on Porin Laviassa toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunnan ensimmäiset jäsenet kastettiin vuonna 1921.
Historia.
Helluntaiherätys alkoi Laviassa 1920-luvun alussa. Ensimmäiset puhujat Nikolai Kataja ja Viljo Rajala tulivat Suodenniemen helluntaiseurakunnasta. Laviassa toimi pieni vapaakirkollinen ryhmä, johon kuuluivat muun muassa maalari Feeliks Tuomi, opettaja Maiju Heiniö ja postimestari Selander.
Ensimmäiset Lavian uskovat kastettiin Akseli Puhakaisen toimesta 1921, mikä loi edellytykset helluntaiseurakunnan perustamiselle. Alkuaikojen kehityksessä erityisesti Feeliks Tuomella on ollut suuri vaikutus. Vuonna 1923 yhteiskoulun juhlasalissa pidettiin kokous, jossa monet tekivät uskonratkaisun. Alkuajan puhujia olivat muun muassa Eino Manninen, Eino Heinonen ja Väinö Pfaler.
Alkuaikoina helluntailaiset kokivat vastustusta erityisesti papiston taholta. Helluntailaisia painostettiin muun muassa luopumaan viroistaan. Kokouksista liikkui myös perättömiä juoruja.
Lavian helluntaiseurakunta järjestäytyi uudelleen 12. toukokuuta 1935. 1930-luvulla kokouksia Laviassa pitivät muun muassa Hanna Lönroth, Martta Hellen, Tarmo Pohjala, Arvo Linnamäki, Arvo Peltomaa, Kalle Rantanen ja Uuno Palonen. Vuonna 1956 seurakunta sai saarnaajakseen Kalevi Niemisen, joka toimi tehtävässä 10 vuoden ajan.
1950-luvulla Lavian Niemenkylässä järjestettiin evankelioimiskokouksia teltoissa, puhujina juhlilla olivat muun muassa Aarne Ylppö ja Taisto Vahtera.
Hautausmaa.
Suodenniemen ja Lavian helluntaiseurakunnat neuvottelivat ja päättivät yhteisestä hautausmaahankkeesta. Vuonna 1924 Viljo Rajala osti sopivan maa-alueen, joka lahjoitettiin 10. joulukuuta 1931 Lavian rukoushuoneyhdistykselle. Kyseisen yhdistyksen nimi muutettiin vuonna 1972 muotoon Lavian ja Suodenniemen Helluntailähetys ry.
Harjavallan helluntaiseurakunta

Harjavallan helluntaiseurakunta on Harjavallassa toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1926. Seurakuntaan kuului vuonna 2012 noin 160 jäsentä. Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö, Israel-työ sekä lähetystyö Thaimaaassa.
Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.
Historia.
Tausta.
Helluntaievankelistat Martta Hellen ja Sanni Hautakangas vierailivat Pirkkalassa syksyllä 1921 ja he saapuivat Verneri Mäenpään kutsusta myös Harjavaltaan. Hellenin ja Hautakankaan kokoustoiminnan myötä ihmisiä tuli uskoon. Kokouksia pidettiin pääasiassa Tammelinin tuvassa ja väkeä kävi tilaisuuksissa runsaasti. Ensimmäiset uskoon tulleet harjavaltalaiset kastettiin Tampereen kesäjuhlilla 1923. Alkuaikoina helluntailaisten kokoontumispaikkana toimi Alfred Tammen koti, jonka iso sali kunnostettiin rukoushuoneeksi. Tammen koti palveli pitkään myös ssaarnaajien majoituspaikkana.
Seurakunnan perustaminen.
Harjavallan helluntaiseurakunta perustettiin tammikuussa 1926. Perustajajäseniä olivat Eemil Tammi, Alfred Tammi, Tyyne Tenhonen, Kasper Tenhonen, Alma Mäkelä, Katri Mäkelä, Hanna Rantala, Anna Auronen, Elina Branden, Anna Mäkinen ja Hugo Lehtonen. Eemil Tamesta tuli myöhemmin seurakunnan todellinen isähahmo ja opettaja. Hugo Lehtonen ohjautui myöhemmin Häyhtiönmaan seurakuntaan, jota hän paimensi vuosikymmenien ajan.
Toisen maailmansodan jälkeen.
Sotien jälkeen Harjavaltaan saapunut Väinö Laitinen alkoi koota uskovaisia jälleen yhteen. Samalla seurakunann perustaminen uudelleen ja rukoushuoneen rakentaminen tuli ajankohtaiseksi. 1940-luvulla seurakunnan kokoontumispaikkana toimi Frans ja Elizabeth kalliomäen koti. Seurakunta sai oman rukoushuoneen vuonna 1962, jolloin se osti Harjavallan Työväenyhdistyksen toimitalon. Talo saneerattiin soveltuvaksi seurakunnalliseen toimintaan. Harjavallassa oli herätystä 1950-luvun loppupuolella, jolloin Sulo Pärssinen toimi seurakunnan johtajana.
Seurakunnan rukoushuoneeseen rakennettiin kasteallas kesällä 1980. Rukoushuoneen sisäremontti tehtiin syyskuussa 1987. Harjavallan helluntaiseurakunta järjesti Satakunnan maakuntajuhlat kesällä 1982.
Työ Paneliassa.
1930-luvun alusta lähtien seurakunnan työ ulouttui Kiukaisten puolelle, erityisesti Paneliaan. Täällä Peurakosken talo oli helluntailaisen toiminnan tukikohta. Sotavuosina työ hiipui, mutta elpyi 1949 Taisto Vahteran kokoustoiminnan kautta. Paneliassa syntynyt herätys levisi Alhonkulmalta Myllymaalle ja edelleen Panelian ja Eurakoksen kyliin. Vuonna 1950 järjestettiin kastetilaisuus Kokemäenjoen rannassa. Kiukaislaiset järjestäytyivät vuonna 1952 omaksi seurakunnakseen.
Lähetystyö.
Seurakunta on tehnyt voimakasta työtä romanien parissa ja seurakunnalla on ollut oma työntekijä tähän toimintamuotoon. Seurakunta on tukenut vuoteen 1979 ulkolähetystä Satakunnan Lähetysrahaston kautta.
Saarnaajat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet seurakunnan saarnaajina:
Horodyštše

Horodyštše () on kaupunki Tšerkasyn alueen Tšerkasyn piirissä Ukrainan keskivaiheilla. Horodyštše sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Vilšankajoen varrella, 64 kilometriä aluekeskus Tšerkasystä länsilounaaseen.
Tammikuun keskilämpötila on -5,5 ja heinäkuun +20,0 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä 493 millimetriä.
Ensimmäinen kirjallinen maininta vuodelta 1494. Tataarit polttivat asutuksen vuonna 1527. 1500-luvulla paikkakunta oli aluksi osa Liettuan suuriruhtinaskuntaa, vuoden 1569 Lublinin unionin jälkeen Puola-Liettuaa, jonka jälkeen asutus rakennettiin uudelleen. Tšerkasyn rykmentin osia (kasakoita) sijoitettiin kaupunkiin 1649. Puolan toisessa jaossa (1793) seutu siirtyi osaksi Venäjän keisarikuntaa. 
Ukrainassa Horodyštše oli aiemman Horodyštšen piirin keskus kesään 2020 saakka, jolloin toteutetussa aluehallinnollisessa uudistuksessa piiri ja Horodyštšen kaupunki liitettiin osaksi Tšerkasyn piiriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 13 062 asukasta (2022). Vuoden 2001 väestönlaskennassa asukkaita oli 15 645, ja enimmäkseen asukkaat olivat etniseltä taustaltaan ukrainalaisia.
Sokeritehdas (1848), panimo. Rautatie (1876). Paikkakunnalta on louhittu labradoriittiä ja graniittia. Nähtävyyksiin kuuluvat kotiseutumuseo ja säveltäjä-oopperalaulaja-näyttelijä-näytelmäkirjailija Semen Hulak-Artemovskyin muistomuseo. Arkkitehtonisiin kohteisiin lukeutuvat Pyhän Marian suojelun (esirukouksen) kirkko vuodelta 1771, Pyhän Mikaelin kirkko (1844) ja sokeritehtaan tuotantotilat (1876).
Aiheesta muualla.
Justice League Dark

Justice League Dark on supersankariryhmä, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa amerikkalaisissa sarjakuvissa. Ryhmän jäsenet toimivat yhteistyössä Oikeuden Puolustajien kanssa ollen haara, joka on omistautunut käsittelemään mystisiä ja yliluonnollisia uhkia. Joukkue teki debyyttinsä Justice League Dark #1:ssä (syyskuu 2011). Justice League Dark -tiimissä on joitain DC-universumin yliluonnollisimpia hahmoja, jotka käsittelevät mystisiä uhkia ja tilanteita, jotka eivät kuulu perinteisen Justice Leaguen piiriin. Kuten Justice League -tittelissä, joukkueessa on sekä tunnettuja hahmoja ja vähemmän tunnettuja yliluonnollisia hahmoja. Ryhmän jäseniä ovat sen historiassa olleet mm Madame Xanadu, John Constantine, Zatanna, Deadman, Shade, the Changing Man, Mindwarp, Andrew Bennett, Black Orchid, Doctor Mist, Frankenstein, Amethyst; Gemworldin prinsessa Amaya, Timothy Hunter, Swamp Thing, Nightmare Nurse, Phantom Stranger, Pandora, Zauriel, Etsivä Simpanssi, Animal Man, Ragman, Eternal Knight ja Randhir Singh. Myös Demoni Etrigan, Batman, Tohtori Kohtalo ja Ihmenainen ovat toimineet ryhmän jäseninä.
Madame Xanadu perusti Justice League Dark -nimisen ryhmän, kun hän näki kauhean tulevaisuuden, jonka vain he voisivat estää. Heidät koottiin pysäyttämään Lumoojatar, kun tämä riehui erottuaan isännästään June Moonesta. Lumoojatar alkoi tulla hulluksi ja Xanadu antoi hänelle niiden henkilöiden nimet, jotka toimivat häntä vastaan. John Constantine ja Zatanna tekivät yhdessä loitsuja. Madame Xanadu käski Shaden, muuttuvan miehen, värvätä vastahakoisesti Mindwarpin. Deadman yritti suojella Junea, mutta Lumoojatar vangitsi hänet lopulta, kun Shade sotki loitsun. Koko joukkue tapasi ensimmäisen kerran viimeisessä taistelussaan Lumoojattaren kanssa, joka päättyi, kun Constantine sitoi hänet jälleen June Mooneen. Hän uhrasi hänen henkensä suojellakseen satoja muita. Kun Xanadu sitten yritti koota heidät joukkueena, he kaikki kieltäytyivät vihaisena hänelle liittymästä yhteen. Lopulta Constantine, Deadman, Shade ja Zatanna alkoivat nähdä kauheita painajaisia ​​ja vierailivat uudelleen Xanadun luona. Hän paljasti, että nämä olivat visioita siitä, mitä tapahtuisi, jos he eivät muodostaisi joukkuetta, ja ryhmästä tuli lopulta Justice League Dark.
Ryhmä on esiintynyt myös animaatioelokuvissa "Justice League Dark" ja "".
Neferkare Tereru

Neferkare Tereru tai Neferkare V oli muinaisen Egyptin 7. dynastian faarao. Hänen valtaistuinnimensä merkitsee ”"Kaunis on Ka:n Re"”. Tereru on synnyinnimi. Neferkare Tereru mainitaan ainoastaan Abydoksen kuningasluettelossa.
Neferkahor

Neferkahor oli muinaisen Egyptin 7. dynastian faarao. Hänen valtaistuinnimensä merkitsee ”"Kaunis on Horuksen Ka"”. Neferkahor mainitaan vain Abydoksen kuningasluettelossa ja sylinterisinetissä.
Žaškiv

Žaškiv () on kaupunki Tšerkasyn alueella Ukrainan keskivaiheilla, Etelä-Bugin vesistöön kuuluvan Tortšjoen varrella, noin 190 kilometriä aluekeskus Tšerkasystä länteen ja 142 kilometriä Kiovasta etelään. Kaupunki sijaitsee Kiovasta Odessaan johtavan valtatien M05 (eurooppatie ) varrella. Kaupungissa on rautatie- ja linta-autoasemat.
Tammikuun keskilämpötila on -6,4 ja heinäkuun +19,1 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä 467 millimetriä.
Ensimmäinen kirjallinen maininta paikkakunnasta on 1600-luvun alusta. Kaupungin aseman Žaškiv sai vuonna 1956. Kaupunki liitettiin kesän 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa osaksi Umanin piiriä. Tätä ennen Žaškiv oli piirikeskus vuodesta 1923 ja vuodesta 1931 Žaškivin piirin keskus.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Žaškivin väkiluvuksi 13 242 asukasta (2022). Vuoden 2001 väestönlaskennassa asukkaita oli 15 687; etnisesti asukkaat olivat enimmäkseen ukrainalaisia.
Ammoniumtiosulfaatti

Ammoniumtiosulfaatti ((NH4)2S2O3) on ammonium- ja tiosulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään esimerkiksi valokuvauskemikaalina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa ammoniumtiosulfaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Aine liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee hieman asetoniin. Kuumennettaessa ammoniumtiosulfaatti hajoaa muun muassa ammoniumsulfiitiksi ja rikiksi.
Ammoniumtiosulfaattia valmistetaan ammoniumsulfiitin ja rikin tai ammoniumsulfidin reaktiolla 85–110 °C:n lämpötilassa.
(NH4)2SO3 + S → (NH4)2S2O3
Ammoniumtiosulfaattia käytetään valokuvauksessa kiinnitteenä. Yhdistettä käytetään myös lannoitteena, happamien kaasujen poistoprosesseissa ja yhdessä ammoniumnitraatin kanssa pudottamaan puuvillan lehdet ennen sadonkorjuuta.
Kiikoisten helluntaiseurakunta

Kiikoisten helluntaiseurakunta on Sastamalan Kiikoisissa toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1930 ja seurakunnan rukoushuoneyhdistys on rekisteröity vuonna 1950. Seurakunnan toimintamuotoja ovat viikoittaisten kokousten lisäksi nuorisotyö, lasten kerho, miesten kerho, teetupa, kirpputori keväisin ja syksyisin, raamattupäivät ja telttatapahtumat kesäisin. Lisäksi seurakunta tukee lähetystyötä, jota tehdään Espanjassa, Keniassa ja Ugandassa. Seurakunnan jäsenmäärä on vaihdellut ajan mittaan, ollen keskimäärin 5–6 % Kiikoisten asukasluvusta.
Historia.
Vapaakirkollinen herätys alkoi Norkoolin sisarusten kokouksilla 1923 ja seuraavana vuonna Kiikoisissa oli vapaakirkollista herätystä. Tällöin vapaakirkolliset Kauno Hirvelä ja Rafael Karlsson pitivät kokouksia. Helmikuussa 1924 kolmetoista kiikoislaista teki uskonratkaisun. Ensimmäinen kastetilaisuus järjestettiin Seurojentalon kesäjuhlien yhteydessä Nuton rannassa 1929.
Helluntaiherätys juurtui pian Kiikoisten paikalliselämään. Helluntailaiset järjestivät vuonna 1930 kokouksia, juhlia ja raamattupäiviä. Oma seurakunta perustettiin 7. heinäkuuta 1930 Niemenmaan kylän Listenmaan talossa 28 jäsenen voimin. Seurakunta koki voimakasta kasvua vuosina 1943–1944. Seurakunnan nuorisotyö oli 1940-luvulla erityisen voimakasta ja Kiikoisissa järjestettiin maakunnallisia nuorisopäiviä.
Seurakunnassaon toiminut 1950-luvulta lähtien oma kuoro. 1950- ja 1970-luvuilla seurakuntaan kuului paljon nuoria ja nuorisotyö oli voimakasta. Kiikoisjärven rannalla pidettiin paljon leirejä. Vuoden 1988 alussa Kiikoisten helluntaiseurakunta aloitti paikallisradiotoiminnan yhdessä Vammalan, Huittisten ja Euran helluntaiseurakuntien kanssa. Tuolloin aloitti toimintansa Radio Länsituuli.
Rukoushuone.
Kiikoisten rukoshuone Betaniaa varten perustettiin vuonna 1949 oma yhdistys, joka osti Tervahaudasdta tontin rakentamista varten. Rukoushuoneen vihkiäistilaisuus järjestettiin itsenäisyyspäivänä 1952. Seurakunta on järjestänyt kesäisin kokouksia evankeliumiteltassa, joka hankittiin 1960-luvun alussa.
Saarnaajat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet seurakunnan saarnaajina:
KP-ServicePartner

KP-ServicePartner Oy on vuonna 2003 perustettu suomalainen perheyhtiö, jolla noin noin 70 työntekijää. Yritys toimii Suomessa yli kymmenellä paikkakunnalla: Helsinki, Imatra, Kouvola, Oulu, Parainen, Pori, Rauma, Siilinjärvi, Tampere, Tornio, Valkeakoski, Vantaa ja Varkaus.
Historia.
KP-ServicePartner Oy perustettiin 21.3.2003 ABB:n franchising-yritykseksi kunnossapitomarkkinoille hallituksen puheenjohtajana edelleen toimivan Juha Kuusiston toimesta Siilinjärvelle, jossa on edelleen yrityksen pääkonttori. Toimintaa oli silloinkin monella eri paikkakunnalla ympäri Suomen. Kasvu tapahtui aluksi yritysostojen kautta.
Vuonna 2013 KP-ServicePartner irtautui ABB:stä, ja alkoi rakentamaan omaa liiketoimintaansa. Hieman tämän jälkeen Pekko Herola tuli ensin varatoimitusjohtajaksi ja tammikuussa 2016 hänet nimitettiin toimitusjohtajaksi. Toimitusjohtajana aiemmin toiminut Juha Kuusisto jäi eläkkeelle tästä tehtävästä. 
Vuonna 2015 KP-ServicePartner osti ABB:ltä teollisuusnosturiliiketoiminnan. Kunnossapitomarkkinoilla ydinosaaminen määriteltiin rakennusaineteollisuuden puolelle. Samaan aikaan tiedolla johtaminen ja älykkäät etäkunnonvalvontaratkaisut sekä oma tuotekehitys nousivat yhdeksi yrityksen kilpailuvalteista. 
Nykytila.
Yritys on saavuttanut vahvan jalansijan Suomen nosturimarkkinoiden kärjessä. Yritys on Suomessa saksalaisten ABUS-nostureiden virallinen maahantuoja ja lisäksi edustaa myös saksalaisia Stahl-nostureita.
Vuoden 2023 alusta yrityksen toiminta jaettiin selkeästi kolmeen liiketoimintaan:
Turun Kotikirkko

Turun kotikirkko on turkulainen helluntaiseurakunta. Seurakunnan toiminta on aloitettu vuonna 1996, jolloin se oli osa Turun helluntaiseurakunnan toimintaa. Vuonna 1999 seurakunta itsenäistyi omaksi seurakunnakseen. Seurakunta eroaa perinteisistä seurakunnista toimintakulttuuriltaan, esimerkiksi jumalanpalvelusmusiikin vaihdellessa raskaasta rockista akustiseen musiikkiin. Seurakunnalla on noin 90 jäsentä ja jäsenistö koostuu pääosin nuorista ja nuorista aikuisista. Seurakunnan toimintamuotoja ovat jumalanpalvelukset, solut miehille ja naisille ja rukousillat. Seurakunta on myös julkaissut "Julkea Valkaisu" -lehteä.
Mikko Kortelainen

Mikko Kortelainen (s. 1970) on suomalainen poliittinen toimitsija ja vuodesta 2019 Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmän pääsihteeri. Hän on toiminut Sauli Niinistön presidentinvaalikampanjan vetäjänä vuoden 2012 presidentinvaaleissa, erityisavustajana tasavallan presidentin kansliassa, puolustusministeri Jyri Häkämiehen avustajana ja sisäministeri Petteri Orpon avustajana. Kortelainen on toiminut myös valtiovarainministeri Niinistön erityisavustajana, kokoomuksen opiskelijajärjestö Tuhatkunnan pääsihteerinä ja kokoomuksen järjestösihteerinä. Opiskeluaikanaan Kortelainen toimi myös Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana.
Presidentin avustajana Kortelainen toimi vuosina 2012–2015. Kortelainen keskittyi erityisavustajana poliittisiin asioihin. Vuonna 2015 Kortelainen siirtyi ministeri Petteri Orpon erityisavustajaksi. Ylen mukaan Kortelainen on ollut erityisen tärkeä henkilö Orpon kabinetissa. Nimelliseltä tehtävältään Kortelaisen rooli on ollut Orpon lehdistöavustaja, mutta käytännössä hän on toiminut Orpon luottopelaajana ja poliittisena neuvonantajana. Kortelaisen on kerrottu kuuluvan myös kokoomuksen strategisista valinnoista päättävään ydinporukkaan, jota Elina Lepomäki on kutsunut kirjassaan "kokoomuksen tilataksiksi".
Rhodes Music Corporation

Rhodes Music Corporation on yhtiö, joka kehitti tunnetun Rhodes-soundin sähköpianoihin. Rhodes-piano itsessään tuli tunnetuksi 1970-luvulla, sillä sähköpianossa ei enää käytetty kieliä, vaan ohuita metallinaruja.
Aldo Kalulu

Aldo-Nsawila Kalulu Kyatengwa (s. 21. tammikuuta 1996 Lyon) on ranskalais-kongolainen jalkapallopelaaja, joka pelaa keskikentällä ja hyökkääjänä. Hän edustaa FC Sochaux’ta Ligue 2:ssa, johon hän liittyi vuonna 2021. Hänellä on FC Sochaux’n kanssa sopimus vuoteen 2026 asti. Kalulu on 166 cm pitkä ja oikeajalkainen. Transfermarkt arvioi Aldo Kalulun arvoksi 1,50 miljoonaa euroa vuonna 2022. Hän on Pierre Kalulun, Gédéon Kalulun ja Joseph Kalulun vanhin veli.
Porvoon ruotsalainen tuomiokirkkoseurakunta

Porvoon ruotsalainen tuomiokirkkoseurakunta () on Porvoon kaupungissa Uudellamaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunta kuuluu Porvoon hiippakuntaan ja Porvoon tuomiorovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherra on Mats Lindgård
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Porvoon ruotsalaisen tuomiokirkkoseurakunnan tuomiorovasteina:
Sipoon ruotsalainen seurakunta

Sipoon ruotsalainen seurakunta () on Sipoon kaupungissa Uudellamaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunta kuuluu Porvoon hiippakuntaan ja Porvoon tuomiorovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherra on Camilla Ekholm,
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Sipoon suomalaisen seurakunnan kirkkoherroina:
Kauniaisten ruotsalainen seurakunta

Kauniaisten ruotsalainen seurakunta () on Kauniaisissa Uudellamaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunta kuuluu Porvoon hiippakuntaan ja Keski-Uudenmaan rovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherra on Ulrik Sandell.
Yleisurheilun alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2021

Vuoden 2021 yleisurheilun alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Nairobissa, Keniassa 18.–22. elokuuta 2021. Kilpailupaikkana toimi Moin kansainvälinen urheilukeskus. Vuoden 2021 kisat olivat ensimmäiset Afrikassa järjestetyt alle 20-vuotiaiden MM-kisat.
Usea perinteisesti vahva urheilumaa, kuten Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Saksa, Kiina ja Japani, päätti olla osallistumatta kisoihin maansa COVID-tilanteen vuoksi. Suomi oli mitalitilaston toinen heti kisojen isäntämaa Kenian jälkeen. Suomalaisnuoret saavuttivat neljä kultaa ja yhden hopean.
Mitalistit.
Käytetyt lyhenteet:
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Ludwigsfelde

Ludwigsfelde on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa Saksan koillisosassa. Se on osa Berliinin suurkaupunkialuetta. Ludwigsfelde rajautuu luoteessa Brandenburgin pääkaupunkiin Potsdamiin. Koneenrakennus on ollut Ludwigsfelden merkittävä elinkeino 1930-luvulta alkaen.
Maantiede.
Ludwigsfelden kantakaupunki sijaitsee Teltowin tasangolla noin 30 kilometriä Berliinin keskikaupungilta etelään.
Historia.
Ludwigsfelden ja Damsdorfin siirtokunnat perustettiin 1750 aivan toistensa viereen. Damsdorfin juuret ulottuvat 1200-luvulle, mutta kylä autioitui ennen vuosituhannen puoltaväliä. Vuodelta 1623 Damsdorfista on maininta yhtenä kuudesta seutukunnan autiokylästä. Vuonna 1805 Ludwigsfelde ja Damsdorf muodostivat käytännössä yhden kyläkokonaisuuden, jonka väkiluku oli 85 asukasta. Paikkakunnan liikenneyhteyksiä kehitettiin voimakkaasti 1800-luvulla ja se liitettiin rautatieverkkoon, mutta väkiluku oli vuonna 1871 suunnilleen sama kuin vuosisadan alussa.
Vuonna 1936 paikkakunnalle alettiin rakentaa Daimler-Benzin lentokonemoottoritehdasta. Sen työntekijämäärä oli sotavuonna 1942 noin 15 000, joista puolet oli saksalaisia. Tehtaan alueeseen kohdistettiin massiivinen pommitus elokuussa 1944. Toisen maailmansodan jälkeen Ludwigsfelde kuului Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeeseen ja siitä tuli osa DDR:ää. Ludwigsfelde teollistui voimakkaasti, väkiluku kasvoi ja se sai kaupunkioikeudet 18. heinäkuuta 1965. Saksojen jälleenyhdistymisen jälkeen Daimler-Benz otti haltuunsa vanhat tuotantolaitoksensa, DDR:n kaudella niissä oli valmistettu IFA W50 -nimisiä kuorma-autoja. Ludwigsfeldeen liitettiin useita ympäröiviä maalaiskuntia 1997–2003.
Ludwigsfeldeen kuuluvien entisten maalaiskuntien alueella on keskiaikaista arkkitehtuuria, kuten harmaakivikirkkoja.
Talous ja liikenne.
Ludwigsfeldessä on runsaasti kulkuneuvoteollisuutta. Kaupungin rautatieasema, Bahnhof Ludwigsfelde, sijaitsee rataosuudella Berliini–Halle. Berliinin kehämoottoritie BAB 10 kulkee Ludwigsfelden halki..
Kamjanka

Kamjanka () on kaupunki Tšerkasyn alueen Tšerkasyn piirissä Ukrainan keskivaiheilla, Dneprin vesistöön kuuluvan Tjasmynjoen (Тясмин) varrella, 62 kilometriä aluekeskus Tšerkasystä etelään. Kaupungissa on rautatie- ja linja-autoasemat.
Tammikuun keskilämpötila on -5,7 ja heinäkuun +20,3 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä 488 millimetriä.
Ensimmäinen kirjallinen maininta paikkakunnasta on vuodelta 1649. Kaupungin aseman Kamjanka sai vuonna 1756. Puolan toisessa jaossa (1793) kaupunki siirtyi osaksi Venäjän keisarikuntaa. Vuosina 1820–1825 kaupunki oli eräs muutosta ajaneiden dekabristien keskuksista. Venäjän keisarikunnan aikana kaupungissa asuivat tai vierailivat toistuvasti muun muassa Aleksandr Puškin (1820–1822), ja Pjotr Tšaikovski, joka vieraili kaupungissa miltei vuosittain (vuodesta 1865 vuoteen 1893) siskonsa Oleksandran luona, joka oli L. Davydovin vaimo. Tšaikovski työskenteli useiden keskeisten sävellystöittensä parissa asuessaan Kamjankassa ja Verbivkassa (12 km Kamjankasta). Näiden teoisten joukkoon kuuluivat muun muassa Sinfonia nro 2 c-molli ("Vähävenäläinen", Op. 17, 1872), baletti Joutsenlampi (Op. 20, 1876), Vuodenajat pianolle (Op. 37a, 1876), ooppera Jevgeni Onegin (Op. 24, 1878), ooppera Orleansin neitsyt (1878–1879), Pianokonsertto nro 2 G-duuri (Op. 44, 1880), baletti Prinsessa Ruusunen (Op. 66, 1889), ooppera Patarouva (Op. 68, 1890), ooppera Mazepa (1881–1883). Täällä hän myös keräsi ja opiskeli ukrainalaisia lauluja ja teemoja, joita hän käytti useissa sävellyksissään. Kaupungissa on museo, joka on omistettu näiden kahden venäläisen sekä dekabristien muistolle. Vuonna 1876 rautatie valmistui kaupunkiin. Asukasluku kohosi 1800-luvun jälkipuolella: asukkaita oli 4 319 (vuonna 1862) ja 8 808 (vuonna 1897). Ukrainassa paikkakunta sai kaupungin aseman vuonna 1956.
Kaupunki liitettiin kesän 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa osaksi Tšerkasyn piiriä. Tätä ennen Kamjanka oli Kamjankan piirin keskus. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 10 945 asukasta (2022). Aiemmin, vuonna 1959 väliluku oli noin 11 600, vuonna 1979 noin 16 000 ja vuonna 1990 noin 17 000. Vuoden 2001 väestönlaskennassa asukkaita oli 15 109; etnisesti asukkaat olivat enimmäkseen ukrainalaisia.
Kaupungissa tuotetaan teollisesti muun muassa vodkaa, sokeria, elintarvikkeita ja siellä rakennetaan koneita.
Bergen hallitus

Bergen hallitus oli Norjan hallitus 30. toukokuuta 1923 – 25. heinäkuuta 1924. Se oli Høyrestä ja Frisinnede Venstre -puolueesta koostunut vähemmistöhallitus.
Ministerit.
Pääministeri
Valtiovarainministeri
Ulkoministeri
Oikeusministeri
Maatalousministeri
Kirkko- ja opetusministeri
Puolustusministeri
Sosiaaliministeri
Kauppaministeri
Työministeri
Christian Fredrik Michelet

Christian Fredrik Michelet (23. kesäkuuta 1863 Kristiania – 25. heinäkuuta 1927 Fornebu) oli norjalainen juristi ja Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1910–1921 ja toimi Norjan ulkoministerinä 1920–1921 sekä 1923–1924. Vuosina 1899–1910 hän oli Bærumin pormestari.
Maija Peltola

Maija S. Peltola (s. 26.tammikuuta 1974 Kouvola) on data-analytiikan professori ja LAB-laboratorion johtaja Turun yliopistossa. Hän aloitti Turun yliopiston fonetiikan professorina joulukuussa 2019 ja piti professoriluentonsa syksyllä 2020 aiheesta "Puheen oppimiseen vaikuttavat monet tekijät: Harjoittelu auttaa aina".
Hänen keskeisimpiä tutkimusaiheitaan ja asiantuntijuusalueitaan ovat:
Maija S. Peltola on Turun yliopiston Savo-Karjalaisen Osakunnan inspehtori. Hän on toiminut myös Tieteentekijöiden liiton puheenjohtajana.
Romsdals Budstikke

Romsdals Budstikke on norjalainen vuonna 1843 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Molde. Lehti ilmestyy kuudesti viikossa ja kuuluu Polaris Media -konserniin.
Tunnusmusiikki

Tunnusmusiikki on sävellys, joka on usein sävelletty erityisesti radio-ohjelmia, televisio-ohjelmia, videopelejä tai elokuvia varten ja jota yleensä soitetaan intron, avaustekstien, päätöstekstien ja joissakin tapauksissa jossain vaiheessa ohjelman aikana. Tunnuslaulun tarkoitus on usein samanlainen kuin johtoaiheen tarkoitus.
Tunnuslaulua tai tunnussävelmää voidaan käyttää myös viittaamaan nimikkolauluun, joka on liitetty erityisesti tiettyyn esiintyjään tai henkilöön, ja jota käytetään usein, kun he saapuvat jonnekin.
Tarkoitus.
1950-luvulta lähtien tunnusmusiikista ja erityisesti tunnuskappaleista tuli myös arvokas lisätulon lähde Hollywood-elokuvastudioille. Tänä aikana alkoi järjestelmällisempi musiikin ja elokuvien ristiinmarkkinointi.
Saint-Menges

Saint-Menges on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maasjoen varrella, noin viisi kilometriä Sedanin kaupungista pohjoiseen ja rajoittuu Belgian rajaan.
Historia.
Saksalaiset aloittivat toisessa maailmansodassa hyökkäyksen Ranskaan 10. toukokuuta 1940. Toukokuun 12. päivänä panssarikenraali Heinz Guderianin panssaridivisioinineen eteni Saint-Mengesin kautta kohti Maasjokea. Tien varrelle ranskalaiset olivat rakentaneet linnoitetun talon, "Maison Forte de Saint Menges". Linnoitusta oli puolustamassa panssarintorjuntajoukoista yksi upseeri neljän sotilaan kanssa. Panssarijoukkojen saapuessa he avasivat tulen. Vastarinta oli kuitenkin turhaa, ja he saivat surmansa.
Etelä-Rogalandin käräjäoikeus

Etelä-Rogalandin käräjäoikeus (norj. "Sør-Rogaland tingrett") on yksi Norjan 23 käräjäoikeudesta ja se kuuluu Gulatingin laamanninoikeuden alaisuuteen. Se perustettiin vuonna 2021 yhdistämällä aiemmat Dalanen, Jærenin ja Stavangerin käräjäoikeudet. Käräjäoikeuden toimipisteet sijaitsevat Egersundissa, Sandnesissa ja Stavangerissa.
Tuomiopiiri.
Käräjäoikeuden tuomiopiiri koostuu seuraavista kunnista:
Esko Lindstedt

Esko Tapani Lindstedt (s. 8. joulukuuta 1943 Helsinki) on suomalainen agronomi ja eläköitynyt järjestö- ja yritysjohtaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Lindstedt syntyi maanviljelijä Kaarlo Lindstedtin ja opettaja Annikki Lindgrenin perheenseen. Hän avioitui 1972 opettaja Sisko Marketta Viljasen kanssa. Lindstedt tuli ylioppilaaksi Perniön yhteiskoulusta 1962 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1970. Hän suoritti Master of Science -tutkinnon Michiganin osavaltionyliopistossa 1973. Lindstedt oli YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO:n apulaisasiantuntija Nigeriassa 1970–1971, Maataloustuottajain Keskusliiton ulkomaanasiainhoitaja 1973–1977, tuotanto- ja markkinapoliittisen osaston osastopäällikkö 1977–1985 ja toiminnanjohtaja 1985–1990, Cultorin viestintäjohtaja ja kansainvälisen kauppapolitiikan johtaja 1990–1999, Danisco Sugar A/S:n kansainvälisen kauppapolitiikan johtaja 1999 sekä Danisco Finland Oy:n (Sucros Oy) maatalousjohtaja 2000–2005. Hän on ollut myös sivutoiminen maanviljelijä Träskbölen tilalla Perniössä, ja hänellä on ollut useita koti- ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Lindstedt sai 2006.
Ole Dehli

Ole Dehli (8. toukokuuta 1851 Ringsaker – 27. helmikuuta 1924 Oslo) oli norjalainen juristi. Hän perusti vuonna 1906 Norjan valtakunnallisen osuustoimintayhdistyksen (Norges Kooperative Landsforening, NKL) eli nykyisen Coop Norgen ja johti sitä vuoteen 1919.
Neferkare II

Neferkare II oli muinaisen Egyptin 7. dynastian tai 8.dynastian faarao. Hänen valtaistuinnimensä merkitsee ”"Kaunis on Ren Ka"”. Neferkare II mainitaan Abydoksen kuningasluettelossa. Egyptologi Jürgen von Beckerathin mukaan faaraon nimi on Wadjkare, joka on kirjoitettu väärin.
Egertorget

Egertorget on Oslon keskustassa Karl Johans gaten ja Øvre Slottsgaten risteyksessä sijaitseva aukio. Se muodostui 1840-luvulla ja on nykyisin osa vilkkainta kävelykeskustaa. Torilta on käynti Oslon metron Stortingetin asemalle. Egertorget on saanut nimensä Egerin veljeksiltä Hermanilta (1816–1883) ja Thorvaldilta (1827–1901), jotka asuivat tällä paikalla. He omistivat Egerin panimon St. Hanshaugenin kaupunginosassa.
Kemiönsaaren seurakunta

Kemiönsaaren seurakunta () on Kemiönsaaressa Varsinais-Suomessa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunta kuuluu Porvoon hiippakuntaan ja Turunmaan rovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherra on Niina Mura.
Kemiönsaaren seurakunnan kirkollisveroprosentti on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon korkein, kaksi prosenttia.
Länsi-Turunmaan ruotsalainen seurakunta

Länsi-Turunmaan ruotsalainen seurakunta () on Paraisilla Varsinais-Suomessa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunta kuuluu Porvoon hiippakuntaan ja Turunmaan rovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherra on Sara Grönqvist.
Ennen kuntaliitosta saaristossa toimi kaksikielisiä seurakuntia Nauvossa, Korppoossa, Houtskarissa ja Iniössä. Nämä seurakunnat liittyivät uuteen Väståbolands svenska församlingiin ja toimivat nykyään kappeliseurakuntina Paraisilla toimivan ruotsalaisen emäseurakunnan alla.
Mārtiņš Sesks

Mārtiņš Sesks (s. 18. syyskuuta 1999, Liepāja) on latvialainen ralliautoilija. Hän on voittanut vuonna 2018 ERC3-luokan mestaruuden rallin EM-sarjassa sekä ERC Junior -mestaruuden. Hän on voittanut myös Latvian juniorisarjan vuosina 2016 ja 2018. Hän kilpailee rallin EM-sarjassa kartanlukijanaan Renārs Francis. 
Ura.
Vuonna 2023 Sesks kilpaili Hayden Paddonin kanssa EM-sarjan mestaruudesta, joka ratkesi Tšekissä ajetussa kilpailussa Paddonille.
Vuonna 2024 hän ajoi Toyota GR Yaris Rally2 -autolla EM-sarjassa ja kaksi kilpailua M-Sportin Rally1-autolla. Sesks ja kartanlukija Francis kilpailevat Puolan ja Latvian MM-ralleissa. Puolan rallissa Sesks ajoi viidenneksi ja Latviassa hän putosi seitsemänneksi teknisten ongelmien myötä viimeisellä erikoiskokeella. Elokuussa 2024 kerrottiin, että hän ajaa seuraavan kerran Rally1-autolla Chilen MM-rallissa syyskuussa. 
Kaudella 2025 Sesks ajaa kuusi kilpailua MM-sarjassa M-Sportin autolla. Sesksin kartanlukijana jatkaa Renārs Francis ja kilpailut ovat Ruotsin, Portugalin, Sardinian, Kreikan, Viron ja Suomen MM-rallit. Hän osallistuu myös Saudi-Arabian ralliin marraskuussa.
Merkittävät erot

Merkittävät erot on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Behmin 22. syyskuuta 2023 julkaistu toinen studioalbumi.
Albumilta on julkaistu kolme singleä, joista viimeisin ”Viimeinen tanssi” julkaistiin toukokuussa 2023. Kappaleella Behm duetoi Olavi Uusivirran kanssa. 
Behm on kertonut albumin käsittelevän muun muassa kuolemaa, egon ääripäitä, epäonnistumista, naiseen kohdistuvia sosiaalisia paineita sekä ihmissuhdekriisejä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säv. ja san. Behm.
Ranskan avoin tennisturnaus 2023 – miesten kaksinpeli

Miesten kaksinpelin puolustava mestari Rafael Nadal joutui jättämään turnauksen väliin loukkaantumisen vuoksi.
Turnauksen voitti Novak Đoković, jolle mestaruus oli turnauksessa kolmas. Hän nousi voiton myötä yksin kaikkien aikojen eniten grand slam -turnauksia voittaneeksi miestennispelaajaksi saavutettuaan 23:nnen grand slam -mestaruutensa.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;section begin=sijoitetut /&gt;
&lt;section end=sijoitetut /&gt;
Jalasjärven helluntaiseurakunta

Jalasjärven helluntaiseurakunta on Kurikan Jalasjärvellä toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunnan toiminta alkoi Kihniön helluntaiseurakunnan rukouspiirinä. Jalasjärvestä muodostui oma itsenäinen seurakunta vuonna 1973. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Jalasjärven keskustassa Torikujalla. Seurakunnan seurakuntatyöntekijänä toimii Joni Hulkko.
Helluntaiseurakunnan juuret ovat 1940-luvun alussa, jolloin Salme Rajala muutti Jalasjärven Koskuelle ja alkoi järjestää hengellisiä tilaisuuksia kodeissa. Muun muassa Risto Annala ja Lepistön veljekset Kihniöltä kiersivät pitämässä tilaisuuksia Jalasjärvellä, kuten myös muista naapurikuntien helluntaiseurakunnista. Rajalan työ synnytti herätystä muun muassa Ylivallin kylällä. Seurakunta toimi 1970-luvulle asti Kihniön helluntaiseurakunnan rukoupiirinä. Oma seurakunta perustettiin vuonna 1973 ja ensimmäisenä työntekijänä oli Jarmo Makkonen.
Seurakunta hankki vuonna 1982 oman rukoushuoneen Torikujan huoneistosta, joka toimii edelleen seurakunnan kokoontumispaikkana. 1980-luvulla seurakunnan toimintaan kuului säännöllisten kokousten lisäksi pyhäkoulutyö, teetupa, koulutyö, lähetyspiirit sekä Hulkonmäen kesäleirit. Helluntaiseurakunta on tukenut useita lähetystyöntekijöitä, muun muassa Juhani Kuuselaa Kiinan radiotyössä, Veikko ja Sirkka-Liisa Aro-Panulaa Kenian työssä, Eero ja Tellervo Ketolaa Papua-Uusi-Guineaan ja Albaniaan sekä Sina Urmasta. Seurakunta on tehnyt myös säännöllisesti ohjelmia Radio Paitapiiskaan ja seurakunnan tilaisuuksia on kuvattu TV7-kanavalle.
Seurakunta on avustustyönsä kautta auttanut muun muassa sotaa pakenevia ukrainalaisia sekä antanut ruoka-apua. Kesällä 2018 Kauhajoen, Kurikan, Jalasjärven, Jurvan, Teuvan ja Kristiinankaupungin helluntaiseurakunnat järjestivät "Myötätuulta lakeudella -"kesäjuhlat.
Jalasjärven helluntaiseurakunta lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta.
Ranskan avoin tennisturnaus 2023 – naisten kaksinpeli

Turnauksen puolustava mestari oli Puolan Iga Świątek. Hän voitti turnauksen myös tänä vuonna.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;section begin=sijoitetut /&gt;
&lt;section end=sijoitetut /&gt;
Kylänpään suuralue

Kylänpään suuralue on yksi Seinäjoen neljästätoista suuralueesta. Kylänpään suuralue on Seinäjoen pohjoisin suuralue entisen Ylistaron kunnan alueella. Kylänpään suuralueella asui vuoden 2022 lopussa 1 087 asukasta. Kyläpään suuralueeseen kuuluvat Hanhikosken, Kylänpään ja Untamalan kaupunginosat.
Zolote

Zolote () on kaupunki Luhanskin alueen Siverskodonetskin piirissä Itä-Ukrainassa, Donetskin vesistöön kuuluvan Komyšuvah’ajoen varrella, noin 65 kilometriä aluekeskus Luhanskista länsiluoteeseen. Piirikeskus Siverskodonetsk sijaitsee Zolotesta pohjoiseen.
Tammikuun keskilämpötila on -7,4 ja heinäkuun +21,4 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä 493 millimetriä.
Paikkakunta on perustettu vuonna 1878 hiilikaivostoiminnan alkaessa. Kaupungin aseman se sai vuonna 1938. Laajimmillaan kaivostoiminta oli 1950-luvulta 1970-luvulle. Osa kaivoksista on sittemmin suljettu. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 13 007 asukasta (2022). Vuoden 2001 väestönlaskennassa asukkaita oli 17 816, ja he olivat etniseltä taustaltaan lähinnä ukrainalaisia tai venäläisiä. Vuonna 1990 väkiluku oli noin 22 600.
Lakeuden suuralue

Lakeuden suuralue on yksi Seinäjoen neljästätoista suuralueesta. Lakeuden suuralueella asui vuoden 2022 lopussa 2 515 asukasta. Lakeuden suuralueeseen kuuluvat Halkosaaren, Kiikun, Kitinojan ja Niemistönmaan kaupunginosat.
Keskiseinäjoen suuralue

Keskiseinäjoen suuralue on yksi Seinäjoen neljästätoista suuralueesta. Keskiseinäjoen suuralueella asui vuoden 2022 lopussa 1 119 asukasta. Keskiseinäjoen suuralueeseen kuuluvat Honkakylän, Lehtimäenkylän, Riskunmäen, Viitalan ja Ämmälänkylän kaupunginosat.
Kihniän suuralue

Kihniän suuralue on yksi Seinäjoen neljästätoista suuralueesta. Kihniän suuralueella asui vuoden 2022 lopussa 361 asukasta. Kihniän suuralueeseen kuuluvat Kihniänkylän ja Siltala-Juupakylän kaupunginosat.
Kuoraksen suuralue

Kuoraksen suuralue on yksi Seinäjoen neljästätoista suuralueesta. Kuoraksen suuralueella asui vuoden 2022 lopussa 831 asukasta. Kuoraksen suuralueeseen kuuluvat Kouran, Viitalankylän ja Ylijoen kaupunginosat.
Yleisurheilun alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2022

Vuoden 2022 yleisurheilun alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Calissa, Kolumbiassa 1.–6. elokuuta 2022. 
Suomalaisnuoret saavuttivat kaksi kultaa ja yhden hopean.
Mitalistit.
Käytetyt lyhenteet:
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Petrovo-Krasnosillja

Petrovo-Krasnosillja (; vuoteen 1920 saakka Šterovskyi (), vuosina 1959–2016 Petrovske ()) on kaupunki Luhanskin alueen Rovenkyn piirissä Itä-Ukrainassa. 
Tammikuun keskilämpötila on −7,7 ja heinäkuun +21,0 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä 500 millimetriä.
Paikkakunnan merkkivuosiin kuuluu 1896, jolloin ranskalais-venäläinen rakentajayhteisö perusti sinne sinne kemiallisia tuotteita ja räjähteitä valmistavan tuotantolaitoksen. Osa lähteistä pitää tätä vuotta kylän perustamisajankohtana. Kaupunki se on ollut vuodesta 1963. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 12 642 asukasta (1.1.2022). Vuonna 1990 asukkaita oli noin 16 700. 
Vuodesta 2014 lähtien kaupunki on ollut venäläisten tai sen nukkevaltion miehittämä, laillisen hallinnon ja vallan ulkopuolisella alueella.
Halkosaari (Ylistaro)

Halkosaari on Seinäjoen Lakeuden alueella sijaitseva kaupunginosa. Vuoden 2022 lopussa Halkosaaressa asui 702 asukasta. Halkosaaressa palvelee mm. koulu, päiväkoti, esiopetus, koululaisten iltapäiväkerho, seurakunnan kerhoja, 4H-kerho, kansalaisopiston toimintaa sekä kirjastoauto Ykä.
Kiikku (Nurmo)

Kiikku on Seinäjoen Lakeuden suuralueella sijaitseva kaupunginosa. Vuoden 2022 lopussa Kiikussa asui 138 asukasta. Kiikussa palvelee mm. kirjastoauto, koulukuljetus ja seurakunnan kerhot.
Niemistönmaa

Niemistönmaa eli Kaanaanmaa on Seinäjoen Lakeuden suuralueella sijaitseva kaupunginosa. Vuoden 2022 lopussa Niemistönmaalla asui 1 209 asukasta. Niemistönmaassa palvelee mm. päiväkoti, koulu, kyläyhdistys, kirjastoauto, iltapäiväkerhot ja seurakunnan kerhot, Itämäen kesä- ja taidekahvila sekä Lakeuden Vihertaimisto. Niemistönmaalla toimii myös Siirilän Tila sekä ratsastuskoulu.
Rengastie

Rengastie on Seinäjoen Kantakaupungissa sijaitseva liikealue. Se on osa Itikan kaupunginosaa. Vuoden 2022 lopussa Rengastiellä asui 27 asukasta.
Soukkajoki

Soukkajoki on Seinäjoen Östermyran alueella sijaitseva kaupunginosa. Vuoden 2022 lopussa Soukkajoella asui 1 310 asukasta. Soukkajoen asuinalue sijaitsee hieman Törnävästä Jalasjärven suuntaan. Lähellä sijaitsee mm. Kyrkösjärven alue.
Atollikäki

Atollikäki ("Urodynamis taitensis") on käkiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Oseaniasta.
Koko ja ulkonäkö.
Atollikäki kasvaa 40–41 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruumiinrakenteeltaan laji on leveäsiipinen ja pitkäpyrstöinen. Atollikäen pää, selkä ja siivet ovat tumman ruskeat, ja niissä on runsaasti punaruskeita ja mustia juovia. Linnun rinta ja vatsa ovat valkoiset ja niisä on ruskeita pystyjuovia.
Levinneisyys ja elintavat.
Atollikäki pesii Uudessa-Seelannissa ja muuttaa talvehtimaan Melanesian ja Polynesian saarille. Uudesta-Seelannista lintu lähtee talvehtimaan helmi-huhtikuussa ja palaa lokakuussa. Atollikäen elinympäristöä ovat metsät, pensaikot, puurarhat ja maanviljelysmaat. Laji syö hyönteisiä ja lisäksi pieniä liskoja. Pesimäkausi on marras-joulukuussa. Atollikäki on pesäloinen, joka munii varpuslintujen pesiin.