tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Shitaya

Shitaya () on kaupunginosa ja historiallinen alue Tokion Taitōn erillisalueella. Vuosina 1878–1947 Shitaya muodosti oman Shitaya-kun suuralueensa osana Tokion kaupunkia, kunnes se liitettiin yhteen Asakusa-kun suuralueen kanssa Taitōn erillisalueeksi. Nykyinen Shitayan kaupunginosa sijaitsee Taitōn pohjoisosassa Uenon rautatieaseman ja Uenon puiston koillispuolella. Se käsittää alkuperäistä Shitayan suuraluetta huomattavasti suppeamman, pitkänomaisen alueen Shōwa-dōri-kadun varrella. Shitayan seutu on asuin- ja liikealuetta.
Shitayan kaupunginosan pinta-ala on 0,21 neliökilometriä, ja se jakautuu kolmeen osa-alueeseen, jotka on numeroitu Shitaya 1-chōme–Shitaya 3-chōme. Niissä on yhteensä 7 687 asukasta (marraskuussa 2023). Kaupunginosan väestötiheys on siten noin 36 600 asukasta neliökilometrillä.
Historia.
Shitayan alue sijaitsee Uenon ylängön vierellä. "Ueno" merkitsee kirjaimellisesti ’yläpelto’, "Shitaya" vuorostaan ’alalaakso’, ja paikannimi lienee alun perin viitannutkin alavaan maastoon Uenon ylängön itäpuolella. Nimi tosin kirjoitettiin vanhastaan myös 下屋 (’alla’ + ’talo, kauppa’). Ensimmäinen maininta nimestä tunnetaan vuodelta 1559. Vielä Edo-kauden alussa Shitaya oli oma kylänsä, joka käsitti laajan alueen Uenon ja Asakusan välissä; etelässä se ulottui Kandajoelle saakka. Valtaosa alueesta oli suota ja kosteikkoa. Edon kaupungin kasvaessa Shitayan eteläosiin alettiin rakentaa daimioiden ja sotilasluokan asuintaloja, pohjoisosiin syntyi myöhemmin liiketoimintaa ja teollisuutta.
Meiji-restauraation jälkeen vuonna 1878 Shitayasta muodostettiin oma Shitaya-kun suuralueensa, yksi Tokion kaupungin suuralueista. Kun Tokiosta tehtiin prefektuuritasoinen hallintoalue, joka jaettiin 23:een erillisalueeseen vuonna 1947, Shitayan ja Asakusan suuralueet liitettiin yhteen nykyiseksi Taitōn erillisalueeksi. Nykyinen Shitayan kaupunginosa käsittääkin huomattavasti pienemmän alueen kuin Shitayan kylä tai suuralue.
Kaupunkikuva ja rakennukset.
Shitayan kaupunginosa käsittää pitkänomaisen alueen Uenon rautatieaseman koillispuolella. Idässä se rajautuu Shōwa-dōri-valtakatuun, lännessä historialliseen Nikkōn kaupunkiin johtaneeseen Nikkō-kaidō-tiereittiin. Alueen poikki itä–länsisuunnassa kulkee Kototoi-dōri. Naapurikaupunginosia ovat pohjoisessa Negishi, idässä Ryūsen, Iriya ja Kita-Ueno sekä etelässä Ueno.
Shitaya on tiiviisti rakennettua asuin- ja liikealuetta. Kaupunginosassa sijaitsee muun muassa Uenon postitoimisto ja useita buddhalaisia temppeleitä, kuten Shingen-ji, joka tunnetaan heinäkuisin järjestettävästä keisarinelämänlankafestivaalistaan ("asagaoichi").
Liikenne.
Shitayan kaupunginosan itäreunalla kulkee Shōwa-dōri-katu, jonka reittiä seuraa Tōkyō metron Hibiya-linja. Se pysähtyy Iriyan asemalla Shōwa-dōrin ja Kototoi-dōrin risteyksessä. Uenon ja Uguisudanin rautatieasemat sijaitsevat Shitayan länsipuolella.
132 (luku)

132 (satakolmekymmentäkaksi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 131 ja seuraa luku 133.
Harakkatangara

Harakkatangara ("Cissopis leverianus") on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa. 
Koko ja ulkonäkö.
Harakkatangara on heimonsa lajiksi kookas, ja kasvaa 25–29 cm pitkäksi. Lajin pyrstö on yhtä pitkä kuin ruumis. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Harakkatangara on mustan- ja valkoisenkirjava. Linnun pää ja rinta ovat sinimustat ja selkä valkoinen. Levinneisyysalueen kaakkoisosan alalaji on kookkaampi ja sen selässä on myös mustaa. Harakkatangaran siivet ovat mustat ja mustassa pyrstössä on valkoisia laikkuja. Lajin vatsa on valkoinen.
Levinneisyys ja elintavat.
Harakkatangaran levinnesyysalue on kaksiosainen. Sitä tavataan Ranskan Guayanasta Kolumbian kautta Bolivian ja Brasilian keskiosiin sekä Brasilian eteläosasta Paraguayihin ja Argentiinan pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat hyvin monentyyppiset metsät ja niiden aukiot ja reunamaat. Lintu liikkuu pareittain tai suurimmillaan noin kymmenen yksilön ryhminä. Harakkatangaran ravintoa ovat hedelmien ja siementen lisäksi hyönteiset. Se rakentaa pesän puuhun, ja naaras munii kahdesta viiteen munaa.
Rafaël Laurén

Martin Johannes Rafaël Laurén (26. syyskuuta 1872 Akaa – 27. toukokuuta 1925 Tampere) oli suomalainen lyseon lehtori ja tietokirjailija.
Rafaël Laurénin vanhemmat olivat Yläneen ja Akaan kirkkoherra Johan Gustaf Frithiof Laurén (1833-1889) ja Johanna Sofia Paldani. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1902 ja filosofian maisteriksi 1904.
Laurén oli matematiikan ja fysiikan opettajana 1902–1904 Salon yhteiskoulussa, 1905–1906 Nurmeksen yhteiskoulussa, 1906–1909 Iisalmen yhteiskoulussa ja 1910–1920 Lappeenrannan yhteiskoulussa. Hän suoritti 1918 kasvatusopin tutkinnon ja käytännölliset opettajakokeet. Vuonna 1920 Laurén siirtyi matematiikan nuoremmaksi lehtoriksi Tampereen klassilliseen lyseoon, jossa hän toimi viimeksi samalla v.t. matematiikan ja fysiikan vanhempana lehtorina. Laurén piti kesäisin matematiikan kursseja ylioppilaskokelaille ja oppikoulujen yläluokkalaisille. Hän piti myös esitelmäsarjoja matemaattisten aineiden alalta ja luennoi Tampereen työväenopistossa, antoi yksityisopetusta ja opetti laskentoa Tampereen kauppa-apulaiskoulussa. Hän julkaisi matematiikan alueelta kirjoja ja kirjoitti matematiikan aiheista myös sanomalehtiin.
Rafaël Laurén oli naimisissa vuodesta 1910 Helmi Karoliina Tenhusen kanssa.
Pyhän Nikolain kirkko

Pyhän Nikolain kirkko on useiden eri maissa olevien kirkkojen nimi:
Hallusinointi (tekoäly)

Hallusinointi tarkoittaa tekoälyn tuottamaa vastausta, jossa on virheellistä tai harhaanjohtavaa tietoa. Joidenkin tutkijoiden mielestä termin "hallusinointi" käyttö on tietokoneiden liiallista inhimillistämistä.
Tekoälyn hallusinointia ilmiönä ei vielä ymmärretä täysin.
Heinolan uimahalli

Heinolan uimahalli on Heinolassa osoitteessa Urheilukatu 3 sijaitseva uimahalli. Uimahallissa on kuusiratainen iso allas, lasten allas, terapia-allas ja poreallas. Lisäksi rakennuksesta löytyy tilaussauna, kabinetti, kahvio, kuntosali ja peilisali.
Haplochromis latifasciatus

Haplochromis latifasciatus on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva harvinainen kalalaji. Lajia on havaittu Viktoriajärven vesistöön kuuluvissa Kyoga- ja Nawampasa-järvissä Ugandassa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin äärimmäisen uhanalaiseksi.
"Haplochromis latifasciatus" voi kasvaa 12,5 cm pitkäksi. Molemmilla sukupuolilla on selkeät tummat seepramaiset pystyraidat vaalealla pohjalla. Koiraalla on lisäksi vaaleilla alueilla kirkkaita punaisen ja keltaisen sävyjä, ja turkoosinsävyiset evät.
"Haplochromis latifasciatus" -kirjoahvenia kasvatetaan myös akvaarioissa, missä ne on saatu lisääntymään melko helposti.
Tiistilän koulu

Tiistilän koulu on Espoossa sijaitseva noin 550 oppilaan yhtenäiskoulu 1–9 vuosiluokille. Koulu siirtyi tammikuussa 2022 väestötiloihin vanhan rakennuksen purkamista varten. Koulun uudisrakennus valmistuu vuonna 2024 ja se tulee olemaan yksi Suomen suurimpia puukouluja. Koulu on Urhea-verkoston uusi urheiluun painottuva yläkoulu ja ensimmäinen urheiluluokka aloittaa koulussa lukuvuonna 2024–2025.
Espoon steinerkoulu

Espoon steinerkoulu on Espoossa sijaitseva vuonna 1992 perustettu koulu, joka kuuluu kansainväliseen Waldorf-koululiikkeeseen. Koulu jakaantuu perusopetukseen (luokat 1–9) ja lukioon (luokat 10–13). Koulussa on noin 330 oppilasta ja 35 opettajaa. Koulun rehtori on Filip Häyrynen.
Askolan lukio

Askolan lukio on Askolan Monninkylässä sijaitseva lukio, joka sijaitsee noin 17 kilometriä Porvoosta luoteeseen. Lukion rehtorina toimii Jaana Sunnvik elokuusta 2023 alkaen. Lukio on käynyt vuonna 2023 keskusteluja Careerian omistamista tiloista, joita se aikoo ostaa itselleen.
Allan Kustaa Saarela

Allan Kustaa Saarela (5. joulukuuta 1888 Tampere – 23. heinäkuuta 1979) oli suomalainen kirkkoherra.
Saarelan vanhemmat olivat työnjohtaja Kustaa Saarela (Siren) ja Anna Gustava Wellroos. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1908 ja suoritti pro munere-tutkinnon 1916. Saarela vihittiin papiksi 1912.
Saarela oli Sortavalassa kirkkoherran apulaisena, papiston apulaisena ja kappalaisen viran armovuodensaarnaajana 1915–1916 sekä vt. kirkkoherrana ja kirkkoherran viran armovuodensaarnaajana 1916–1917. Hän oli Impilahden kappalaisena 1917–1921, vt. kirkkoherrana 1918 sekä vt. kirkkoherrana ja kirkkoherran viran virkavuodensaarnaajana 1920. Tämä jälkeen hän oli Kontiolahdella pitäjänapulaisena 1921–1929 ja kirkkoherrana 1929–1941. Hän oli lisäksi Joensuun rajavartioston pastorina 1926–1940, Kontiolahden keuhkotautiparantolan pastorina 1930-1940 ja sotasairaalan pastorina 1939–1940. Viimeksi Saarela oli Teiskon kirkkoherrana 1941–1958 ja jäi sitten eläkkeelle. Saarela sai rovastin arvon 1943.
Saarela oli Impilahden köyhäinhoitolautakunnan esimiehenä, kansakoulun johtokunnan jäsenenä sekä Kontiolahden ja Teiskon Mannerheimin Lastensuojeluliiton paikallisosastojen puheenjohtajana 1938–1957. Hän julkaisi uskonnollisia kirjoitelmia sekä 'Sortavalan maa- ja kaupunkiseurakunnan historiateoksen.
Saarela oli naimisissa vuodesta 1916 Enni Elina Sahlmanin (s. 1895) kanssa.
Julkaisuja.
Nimellä "A. K. Saarela":
Teknologian Kim Chaek -yliopisto

Teknologian Kim Chaek -yliopisto () on Daedongjoen rannalla Pohjois-Korean pääkaupungissa Pjongjangissa toimiva teknologinen yliopisto.
Teknologian Kim Chaek -yliopisto perustettiin Kim Il-sungin aloitteesta 27. syyskuuta 1948 alun perin nimellä Pjongjangin teknologian korkeakoulu. Tiedekuntia oli varhaisissa vaiheissa yhdeksän, opettajia yli 80 ja opiskelijoita noin 1 500. Kim Il-sung nimesi oppilaitoksen uudelleen merkittävän liittolaisensa, komentaja Kim Chaekin mukaan tämän kuoltua vuonna 1951. Samalla Kim Il-sung perusti Kim Chaekin mukaan nimetyn stipendin. Toukokuussa 1988 korkeakoulu sai virallisesti yliopiston aseman.
EduRankin kansainvälisessä yliopistojen vertailussa Teknologian Kim Chaek -yliopisto on sijoittunut toiseksi kolmesta vertaillusta Pohjois-Korean yliopistosta. Maailman mittakaavassa se pääsi samassa vertailussa sijalle 7 690 kaikkiaan 14 131:sta vertaillusta oppilaitoksesta.
Sebastian Brander

Ernst Fredrik Sebastian Brander (21. kesäkuuta 1862 Kalajoki – 4. joulukuuta 1938) oli suomalainen everstiluutnantti, toimittaja ja sotahistoriasta ja politiikasta kirjoittanut kirjailija.
Brander suoritti Haminan kadettikoulun kurssin ja tuli 1882 vänrikiksi henkivartiojääkärirykmenttiin Pietariin. Vuonna 1884 hänet komennettiin luutnanttina Hämeenlinnan suomalaiseen tarkk’ampujapataljoonaan. Pietarissa Nikolajevin yleisesikunta-akatemiassa suoritettujen opintojen jälkeen hänet ylennettiin kapteeniksi 1892. Hän erosi armeijan palveluksesta everstiluutnanttina vuonna 1899 ja ryhtyi sitten maanviljelijäksi.
Brander omistautui tämän jälkeen sotahistoriallisia ja poliittisia aiheita käsittelevlle kirjoitustyölle. Hän oli 1899–1903 "Hufvudstadsbladet"-lehden toimituksen jäsenenä ja kirjoitti lehteen ajankohtaisista poliittisista kysymyksistä. Brander oli 1900-luvun alussa myös Kagaalin jäsen. Hän julkaisi poliittisia kirjoitelmia ja toimitti ulkomaisille lehdille tietoja Suomen oloista. Teoksissaan Brander käsitteli sotilaallisia kysymyksiä sekä myös Suomen ja Venäjän välisiä valtio-oikeudellisia kysymyksiä. Näissä asioissa hän oli yhteistyössä muun muassa Leo Mechelinin kanssa. Vuoden 1905 suurlakon aikana hän kannatti kaksikamarijärjestelmään siirtymistä, ja vuonna 1918 hän kiinnitti yhtenä ensimmäisenä kommentaattorina huomiota Ahvenanmaan strategiseen merkitykseen Suomelle.
Sebastian Brander kuoli 76-vuotiaana joulukuussa 1938. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Jamie Raskin

Jamie Ben Raskin (s. 13. joulukuuta 1962 Washington) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko, oikeustieteilijä ja tietokirjailija.
Raskin sai vuonna 1983 humanististen tieteiden kandidaatin arvon Harvard Collegesta ja väitteli vuonna 1987 oikeustieteiden tohtoriksi Harvardin yliopiston Law Schoolista. Hän työskenteli Massachusettsin osavaltion yleisen syyttäjän virastossa avustavana yleisenä syyttäjänä vuosina 1987–1989. Vuosina 1990–2017 Raskin toimi valtiosääntöoikeuden opettajana American Universityn Washington College of Law'ssa. Yhteistyössä Tom Sargentichin kanssa hän oli siellä perustamassa oppilaitoksen "Program on Law and Governmentia". Raskin oli myös yhdessä Steve Wermielin kanssa perustamassa "Marshall-Brennan Constitutional Literacy Project" -nimistä hanketta, joka sai alkunsa American Universityn Washington College of Law'sta, mutta joka laajeni lukuisiin oikeustieteellisiin oppilaitoksiin eri puolilla Yhdysvaltoja.
Poliittinen ura.
Raskin istui Marylandin osavaltion senaatin jäsenenä kolmen kauden ajan vuosina 2007–2016. Tästä ajasta hän oli enemmistöwhip vuosina 2012–2016. 3. tammikuuta 2017 alkoi Raskinin ensimmäinen kausi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä. Hän edustaa edustajainhuoneessa Marylandin kahdeksatta vaalipiiriä.
Raskin nimitettiin tammikuussa 2021 syyttäjistön valtuuskunnan puheenjohtajaksi toisen Donald Trumpin vastaisen virkasyytemenettelyn oikeudenkäyntiin. Hän istui myös Yhdysvaltain edustajainhuoneen erikoiskomiteassa tammikuussa 2021 tehdyn Yhdysvaltain kongressitalon valtauksen tutkimiseksi.
Ura kirjoittajana.
Raskin on julkaissut lukuisia kirjoja uransa aikana. Niihin kuuluvat:
Raskin toimitti aikoinaan myös lehteä "Harvard Law Review".
Yksityiselämä.
Jamie Raskinin vaimo on aiemmin Yhdysvaltain varavaltiovarainministerinä toiminut Sarah Bloom Raskin. Hänellä on kaksi tytärtä. Hänen poikansa teki itsemurhan 25-vuotiaana vuonna 2020.
Raskin on syntyperältään juutalainen. Filosofiaansa hän on kuvannut humanismiksi.
Raskin ilmoitti joulukuussa 2022 sairastuneensa diffuusiin suurisoluiseen B-solulymfoomaan. Huhtikuussa 2023 hän kertoi saavuttaneensa remission kemoterapiaa saatuaan. Raskin asuu Marylandin Takoma Parkissa.
133 (luku)

133 (satakolmekymmentäkolme) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 132 ja seuraa luku 134.
Maurice Emmanuel

Maurice Emmanuel (1862–1938) oli ranskalainen säveltäjä, musiikkitieteilijä ja taidehistorioitsija.
Emmanuel opiskeli Pariisin konservatoriossa Léo Delibes'n johdolla. Hän sai opetusta myös suuressa määrässä oppiaineita Pariisin yliopistossa ja École du Louvressa. Delibes ei hyväksynyt Emmanuelin varhaista sonaattia sellolle ja pianolle, minkä seurauksena Emmanuel päätti hakea opetusta myös Ernest Guiraud'lta.
Emmanuel erikoistui tutkijana Antiikin Kreikan tanssin tutkimukseen ja sai lopulta nimityksen Pariisin konservatorioon musiikin historiaa opettamaan. Tässä asemassa hän toimi 25 vuoden ajan. Emmanuelin kiinnostus vanhaa musiikkia kohtaan ilmenee hänen modaalisessa sävelkielessään. Emmanuel sai vaikutteita César Franckilta, Claude Debussylta, Maurice Ravelilta ja Gabriel Faurélta, mutta oli kiinnostunut myös muun muassa kansanmusiikista. Tämä kiinnostus ilmenee muun muassa kansanlauluihin perustuvassa teoksessa "Trente Chansons bourguignonnes du pays de Beaune". Aiskhyloksen teosten pohjalta Emmanuel sävelsi oopperat "Prométhée enchaîné" ja "Salamine". Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa kamarimusiikkia (kuten jousikvartetto ja Trio huilulle, klarinetille ja pianolle), kaksi sinfoniaa ja kuusi sonatiinia pianolle. Näistä sonatiineista pianolle neljäs perustuu intialaisiin moodeihin.
Emmanuel vaikutti myöhemmin Olivier Messiaenin musiikin tyyliin.
Esko Eela

Esko Matti Eela (s. 4. kesäkuuta 1936 Säkylä) on suomalainen eläköitynyt yrittäjä ja yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.
Eelan vanhemmat olivat maanviljelijä, kotiseutuneuvos Ahti Osvald Eela ja Elli Eela. Hänen puolisonsa vuodesta 1958 on opettaja Elvi Eela. Esko Eela kävi keskikoulun Oripään yhteiskoulussa 1953 ja valmistui merkonomiksi Porin kauppaopistosta 1963. Hän oli harjoittelija Pyhäjoen sahalla 1954, työnjohtaja Pieksämäen sahalla 1955, kenttämiesharjoittelija Keskinäisessä Vakuutusyhtiö Sammossa ja Vakuutus Oy Pohjolassa 1957–1959, apupoika, betonimestari ja työnjohtaja puolustusministeriön Säkylän rakennustyömaalla 1959–1961, Vakuutus Oy Pohjolan palveluksessa Raumalla, konttorinhoitaja Loimaalla ja Forssassa 1963–1964 ja Lännen Sokeri Oy:n laskentapäällikkö ja toimisto- ja hankintapäällikkö Säkylässä 1965–1973.
SOK:n pakaste- ja säilyketehtaan tuotantopäällikkö ja tehtaanjohtaja Turussa Eela oli 1973–1984, Kalayhtymä Oy:n, vuodesta 1987 Valionova Oy, isännöitsijä ja tehtaanjohtaja 1984–1990 sekä Tresko Food Oy:n pääosakas ja toimitusjohtaja 1990–1996. Eela oli myös Pakkasvakka Oy:n perustajaosakas 1971–1985 ja toimi Oy Polarmade Ab:n, vuodesta 1994 Tresko Fish Oy, toimitusjohtajana. Hän oli Säkylän kunnanvaltuuston toinen varapuheenjohtaja 1977–1985 ja puheenjohtaja 1986–1994 ja 1998–2013. Hänellä on lisäksi ollut useita muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Eela sai 1995.
Aivovammaliitto

Aivovammaliitto on vuonna 1992 perustettu suomalainen etujärjestö, joka edistää aivovammautuneiden ihmisten sekä heidän läheistensä suoriutumista ja yhdenvertaisuutta yhteiskunnassa.
Aivovammaliittoon kuuluu 11 paikallista jäsenyhdistystä ja niillä on toimintaa noin 20:llä eri paikkakunnalla ympäri Suomea.
Järjestö julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää "Aivoitus"-lehteä.
Miisa Turunen

Miisa Turunen (s. 10. lokakuuta 2005) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa huhtikuun 2025 loppuun mennessä 17 maaottelua, joissa hän on tehnyt 22 maalia ja saanut 19 syöttöpistettä. Hän edustaa naisten F-liigassa lappeenrantalaista SaiPaa.
Turunen aloitti liigauransa kaudella 2019–2020 lappeenrantalaisessa NST:ssä, josta seurafuusion myötä tuli SaiPa. Turunen on kauden 2024–2025 loppuun mennessä pelannut 123 liigan runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 203 maalia ja antanut 136 maalisyöttöä, sekä 13 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt kymmenen maalia ja saanut 11 syöttöpistettä. Syyskuussa 2023 hän antoi SaiPan maalein 14–2 voittamassa liigaottelussa Welhoja vastaan yhdeksän maalisyöttöä, mikä on liigan uusi ennätys.
Turunen saavutti alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia vuonna 2022 ja hopeaa vuonna 2024. Vuoden 2022 pronssiottelussa Sveitsiä vastaan hän teki kolme maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä. Koko turnauksessa hän teki neljä maalia ja sai kuusi syöttöpistettä. Turunen saavutti naisten MM-kilpailuissa 2023 hopeaa. Singaporessa pelattujen MM-kilpailujen ensimmäisessä ottelussa Latviaa vastaan hän teki kolme maalia ja antoi kolme maalisyöttöä pelatessaan ykkösketjussa Oona ja Veera Kaupin kanssa.
Haplochromis obesus

Haplochromis obesus on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva harvinainen kalalaji. Laji on kotoperäinen Viktoriajärvessä, missä sitä on havaittu Keniassa ja Ugandassa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin äärimmäisen uhanalaiseksi.
"Haplochromis obesus" voi kasvaa 17 cm pitkäksi.
Lajin uhanalaisuuteen vaikuttaa ennen kaikkea se, että niilinahven saalistaa tätä lajia. Myös risteytyminen muiden lajien kanssa on ongelma – veden samentumisen takia kalojen on vaikeampi tunnistaa kutupartnerin lajia ulkonäön perusteella. Kalastus vaikuttaa kantaan jonkun verran, vaikka tämä laji on lähinnä sivusaalista.
Batagur

Batagur on Geoemydidae-heimoon kuuluva kilpikonnasuku. 
"Batagur"-suvun lajit ovat melko isokokooisia kilpikonnia, jotka elävät Aasiassa isoissa joissa. Ne kokoontuvat hiekkaisille jokitörmille munimaan, mistä paikallisten ihmisten on ollut helppo pyydystää aikuisia yksilöitä ja kerätä munia. Lisäksi jokien säännöstely vesivoimaa varten, hiekan käyttö ja kullankaivuu ovat tuhonneet niiden lisääntymispaikkoja.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut sukuun kuuluvat lajit äärimmäisen uhanalaisiksi ja vuonna 2018 arvioitiin että viisi lajia oli maailman 25 uhanalaisimman kilpikonnalajin joukossa. Kannan turvaamiseksi useita lajeja kasvatetaan valvotuissa oloissa tarhoissa ja suojelualueilla.
Lajeja.
Sukuun kuuluu nykyisin kuusi lajia. Ennen nykyaikaisia fylogeenisia tutkimuksia ne oli jaettu useampaan sukuun.
Salon yhteiskoulu

Salon yhteiskoulu voi viitata seuraaviin salolaisiin oppilaitoksiin:
Dioksolaani

Dioksolaani ((C2H6O2) eli 1,3-dioksolaani on heterosyklisiin asetaaleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi liuottimena.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa dioksolaani on väritöntä nestemäistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen, ja liukenee myös useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Dioksolaani hydrolysoituu happojen vaikutuksesta etyleeniglykoliksi ja formaldehydiksi. Aine muodostaa melko helposti radikaaleja ja reagoi radikaali-initiaattoreiden läsnä ollessa alkylointireaktioilla.
Valmistus ja käyttö.
Dioksolaania valmistetaan etyleeniglykolin ja formaldehydin reaktiolla. Reaktiota katalysoivat hapot, esimerkiksi p-tolueenisulfonihappo. Yhdiste tislataan veden kanssa atseotrooppisena seoksena ja erotetaan uuttamalla. Toinen tapa on etyleenioksidin ja formaldehydin reaktio.
Dioksolaani liuottaa hyvin vahoja, öljyjä sekä useita polymeerejä ja sitä käytetään niiden liuottimena korvaamaan kloorattuja hiilivetyjä. Yhdistettä käytetään myös liuottimena litiumioniakuissa. Lewis-happojen katalysoimana dioksolaani reagoi aldehydien kanssa muodostaen polymeerejä, esimerkiksi polyoksimetyleeniä.
Mauremys

Mauremys on Geoemydidae-heimoon kuuluva kilpikonnasuku. 
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut eräät sukuun kuuluvat lajit äärimmäisen uhanalaisiksi ja vuonna 2018 arvioitiin että kaksi lajia oli maailman 25 uhanalaisimman kilpikonnalajin joukossa. Niitä on pyydystetty etenkin aasialaisen lääketieteen tarpeisiin. Kannan turvaamiseksi kilpikonnia kasvatetaan valvotuissa oloissa tarhoissa ja suojelualueilla.
Lajeja.
Suvussa on noin yhdeksän lajia.
Iisalmen yhteiskoulu

Iisalmen yhteiskoulu oli Iisalmessa vuosina 1896–1913 toiminut yksityinen oppikoulu. Koulu toimi 1896–1906 nimellä Iisalmen reali- ja porvarikoulu ja 1906–1913 nimellä Iisalmen suomalainen yhteiskoulu.
Syyskuussa 1896 perustetun koulun omisti Iisalmen kaupunki. Koulu oli aluksi viisiluokkainen ja sai luvan laajentua 8-luokkaiseksi vuonna 1903. Viisi alinta luokkaa otettiin valtion haltuun 1913. Lukioluokat jatkoivat yksityisinä jatkoluokkina valtion keskikoulun yhteydessä aina vuoteen 1927 saakka, jolloin nekin otettiin valtion haltuun. Koulu sai ylioppilastutkinto-oikeuden vuonna 1907.
Koulu aloitti toimintansa Regina Leinoselta vuokratussa talossa osoitteessa Kirkkopuistonkatu 17. Syksyllä 1897 koulu siirtyi leskirouva Hiltusen taloon Riistakatu 3:een. Koululle valmistui 1899 oma koulurakennus Pohjolankadulle. Tämä rakennus tuhoutui talvisodan aikana 17. helmikuuta 1940. 
Koulun toimintaa jatkoivat vuodesta 1914 Iisalmen keskikoulu, vuodesta 1927 lukioluokkien yhdistämisen jälkeen Iisalmen yhteislyseo, vuodesta 1949 Iisalmen lyseo, vuodesta 1970 Iisalmen yhteislyseo sekä peruskoulujärjestelmään siirtymisen jälkeen vuodesta 1974 Iisalmen peruskoulun yläaste ja Iisalmen lukio.
Issam Asinga

Issamade Asinga (s. 29. joulukuuta 2004 Atlanta, Yhdysvallat) on surinamelainen pikajuoksija. Hän juoksi 100 metrillä ensimmäisenä eteläamerikkalaisena alle kymmenen sekunnin vuonna 2023. Hänen ennätysaikansa 9,89 oli myös alle 20-vuotiaiden maailmanennätys, mutta hän menetti sen käryttyään dopingista. Hänen ennätysaikansa 200 metrillä on 19,97 huhtikuulta 2023. Hän voitti São Paulossa 2023 Etelä-Amerikan mestaruuden 100 ja 200 metrillä, mutta menetti mitalit käryttyään dopingista.
Asinga syntyi Atlantassa, Yhdysvalloissa ja asui lapsuudessaan Sambiassa. Hänen surinamelainen isänsä Tommy Asinga kilpaili kolmissa olympialaisissa 800 metrin juoksussa ja sambialainen äitinsä Ngozi Mwanamwambwa kaksissa olympialaisissa muun muassa 400 metrin juoksussa.
Asinga sai toukokuussa 2024 neljän vuoden kilpailukiellon dopingkäryn takia. Hänen kilpailun ulkopuolella heinäkuussa 2023 otetusta dopingnäytteestään löytyi GW1516:n aineenvaihduntatuotteita. Pitkän kilpailukiellon lisäksi hän menetti kaksi Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuiden kultamitaliaan ja hänen maailmanennätystään ei ratifioitu.
Bolungarvík

Bolungarvík (virallisesti Bolungarvíkurkaupstaður) on pieni kaupunki Islannissa. Se on Länsivuonojen sekä pohjoisin että toiseksi suurin kaupunki. Kaupungissa asui 1 100 ihmistä vuonna 2022.
Kaupungissa harjoitetaan hyvin paljon kalastusta ja sen suosituin turistikohde on vanhasta kalastajavartiosta kertova Ósvör-museo. Toinen suosittu turistikohde on Bolafjall-vuoren huippu, joka tarjoaa näkymät kaupungille.
Hólarin yliopisto

Hólarin yliopisto (, ) on Islannissa Hólarin kunnassa sijaitseva yliopisto, joka perustettiin vuonna 1882. Yliopisto sai vuonna 2003 tutkintojen myöntämisvaltuudet ja nykyisen nimensä 2007. Laitos tunnetaan kansainvälisesti hevostieteen, vesiviljelyn sekä vesibiologian aloilta.
Toivo Nuotio

Toivo Oskar Teodor Nuotio (9. marraskuuta 1888 Sääksmäki – 10. heinäkuuta 1962) oli suomalainen rehtori.
Sääksmäellä kanttorin poikana syntynyt Toivo Nuotio pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan klassillisesta lyseosta 1908 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1916.
Nuotio oli aluksi opettajana Lahden yhteiskoulussa ja tyttökoulussa 1916–1917 ja sijaisopettajana Porvoon, Tyrvään ja Kouvolan yhteiskouluissa 1918–1921. Vuodesta 1924 lähtien hän oli Salon yhteiskoulussa historian ja osaksi suomenkielen opettajana sekä vuodesta 1925 alkaen koulun rehtorina. Kun Salon yhteiskoulu siirtyi valtion haltuun 1937 Nuotio jatkoi Salon yhteislyseon rehtorina sekä historian ja yhteiskuntaopin vanhempana lehtorina. 
Nuotio oli Salon kauppalanvaltuuston jäsenenä vuodesta 1930 alkaen ja oli valtuuston puheenjohtajana 1934. Hän oli edistyspuolueen ehdokkaana vuoden 1939 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi. Nuotio oli Varsinais-Suomen Historiankirjoitusyhdistyksen valtuuskunnan jäsen. Hän teki muutamia opintomatkoja ulkomaille, harjoitti Venäjällä kieliopintoja yliopiston myöntämällä apurahalla ja julkaisi kulttuurihistoriallisia kuvauksia, muun muassa nimellä "Elämää Sääksmäellä 1700-luvulla". Opiskeluaikanaan Nuotio kuului Ylioppilaskunnan Laulajiin ja myöhemmin hän oli mukana muun muassa Salon kirkkokuorossa ja mieskuorossa. Suomen sisällissodan aikana Nuotio oli mukana Porvoon suojeluskunnassa ja myöhemmin hän oli jäsenenä Salo-Uskelan suojeluskunnassa.
Martti Ahvenainen

Martti Ahvenainen (s. 31. maaliskuuta 1941) on suomalainen pastori, tietokirjailija ja helluntaisaarnaaja, joka on kirjoittanut useita tietokirjoja. Niissä hän on käsitellyt muun ohessa islamia kristillisestä näkökulmasta. Kirja "Kristinusko ja islam" on kirjoitettu ajatellen lähetystyötä muslimien keskuudessa.
Ludolf Bargum

Ludolf Bargum (16. heinäkuuta 1873 Wietmarschen, Saksan keisarikunta – 9. joulukuuta 1938 Helsinki) oli saksalaissyntyinen suomalaisen Oy Algol Ab:n toimitusjohtaja.
Bargum kävi koulunsa Langenbergissä Saksassa ja oli sitten työssä eri liikkeissä Saksassa hankkien perusteelliset tiedot kaupan alasta. Bargum tuli Oy Algol Ab:n edeltäjän toiminimi Alb. Goldbeck-Löwen palvelukseen Helsinkiin 1899, ja hänestä tuli liikkeen johtokunnan jäsen 1914. Bargum joutui poistumaan Suomesta ensimmäisen maailmansodan puhjettua 1914. Hän siirtyi Tukholmaan yhdessä Algolin perustajan Albert Goldbeck-Löwen kanssa, ja he perustivat sinne tuontiliikkeen. Sodan päätyttyä Bargum palasi vuonna 1919 Suomeen Algolin palvelukseen ja oli Algolin toimitusjohtajana vuodesta 1932 lähtien.
Bargum oli saksalaisen kauppakamarin puheenjohtajana 1930–1934 ja oli mukana saksalaisen hyväntekeväisyysyhdistyksen johdossa.
Ludolf Bargum oli naimisissa Annie Gertrude Cablen kanssa. Heidän poikansa oli opettaja, rehtori, Oy Algol Ab:n toimitusjohtaja ja kauppaneuvos Eric Bargum. Ludolf Bargum kuoli sydänkohtaukseen 65-vuotiaana joulukuussa 1938. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Helluntaiherätys Islannissa

Islantilaiseen helluntaiherätykseen kuului vuonna 2006 noin 4 000 jäsentä.
Historia.
Helluntaiherätyksen edeltäjä saapui Islantiin vuonna 1918 islantialais-amerikkalaisten toimesta. Vuonna 1920 varsinainen helluntaiherätys vahvistui Islannin Vestmannasaarten kalastusyhteisössä. Tämä liikehdintä oli seurausta ruotsalaisen Göteborgin Salem-seurakunnan lähetyssaarnaajien Signe Aasbön ja Erik Aasbön toiminnasta. Syksyllä 1920 alueella esiintyi herätystä, joka herätti paikallisissa myös hämmennystä.
Vuonna 1924 Aasbösit palasivat kotiin Ruotsiin paikallisen vastarinnan vuoksi. Heidän tilallaan työtä jatkoi Herbert Larsson, joka myöhemmin aloitti helluntaityön myös Färsaarilla. Vuonna 1925 työtä jatkoivat Nils Ramselius ja Gyda Ramselius, joiden työn kautta helluntailaisuus vakiintui Islannissa.
1970-luvulla karismaattinen uudistus vaikutti myös Ilsannissa. Helluntailiikkeen sisällä konfliktit johtivat uusiin ryhmiin. Tämän seurauksena kaksi ryhmää, Vegurinn ja Krossinn, kehittyivät itsenäisiksi kirkoiksi. Karismaattinen uudistus vaikutti myös Islannin kansalliskirkon nuorisotyöhön, jonka piirissä Missionuoret pysyi uskollisena luterilaiselle tunnustukselle.
Helluntaiherätys Yhdistyneessä kuningaskunnassa

Brittiläinen helluntaiherätys on monipuolinen ja suosittu kristillinen liike Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 1950-luvulle saakka brittiläinen helluntaiherätys muodostui pääosin kolmesta liikkeestä: Apostolisesta kirkosta, Elim Pentecostal Churchista ja Assemblies of Godista. Vuuonna 2009 Apostoliseen kirkkoon kuului 110 seurakuntaa, Elimiin yli 500 seurakuntaa ja Assemblies of Godiin yli 600 seurakuntaa. Tarkkaa lukua helluntailaisten lukumäärästä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei ole, mutta näihin liikkeisiin on arvioitu kuuluvan noin 150 000 ihmistä.
Historia.
Britannian helluntailaisuus sai alkunsa 1900-luvun alussa, jolloin uskonnolliset ideat kulkeutuivat Atlantin yli Amerikasta Isoon-Britanniaan. Erityisesti Alexander Boddy, anglikaaninen pappi, oli merkittävä hahmo Britannian helluntailiikkeen varhaisvaiheissa. Hän oli kiinnostunut uskonnollisista herätyksistä ja pyrki tuomaan helluntailaisen liikkeen opetukset osaksi brittiläistä uskonnollista maisemaa.
Helluntaialaisuuden kehitys ja kasvu.
Helluntailaisuus syntyi Britanniassa osana laajempaa uskonnollista ja yhteiskunnallista murrosta. Vuonna 1907 Oslosta kuuluneet kertomukset kielillä puhumisesta ja uudesta hengellisestä energiasta innostivat Boddyä matkustamaan Norjaan, ja tämä tapaus vahvisti hänen asemaansa brittiläisen helluntailiikkeen johtohahmona. Vuonna 1921, kun William Burton, eräs varhaisista helluntailähetyssaarnaajista Afrikassa, alkoi toimia eri pienten helluntairyhmien välisen yhtenäisyyden lisäämiseksi. 
Britannian helluntailiikkeen merkittävä kasvu tapahtui 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä, jolloin se levittäytyi eri puolille maata perustaen uusia seurakuntia. Liike korosti henkilökohtaista uskonkokemusta ja Pyhän Hengen voimaa. Vuoteen 2009 mennessä Elim-kirkko oli kasvanut yli 500 seurakunnan verkostoksi ja Assemblies of Godilla oli yli 600 seurakuntaa.
1960-luvun karismaattinen uudistus.
1960-luvulla alkoi karismaattinen uudistus, joka vaikutti voimakkaasti myös helluntailiikkeeseen. Uudistus alkoi Yhdysvalloista ja levisi nopeasti Britanniassa, tuoden mukanaan uusia tapoja kokea ja harjoittaa uskoa.
2000-luku: Helluntailiike nykypäivänä.
2000-luvulle tultaessa brittiläinen helluntailaisuus oli kokenut monia muutoksia ja haasteita. Erityisesti afrikkalaisen diasporan myötä brittiläiseen helluntailaisuuteen on tullut uusia vaikutteita, jotka ovat muokanneet liikkeen ilmettä ja toimintatapoja.
Dansk Melodi Grand Prix 1979

Dansk Melodi Grand Prix 1979 oli Tankassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Tanskan edustaja Eurovision laulukilpailuun 1979. 17 kappaleen välinen kilpailu käytiin 3. helmikuuta Tanskan yleisradioyhtiö DR:n studiosa Kööpenhaminassa. Voittajan valitsivat kahdeksan ympäri Tanskaa kokoontunutta alueraatia, joista kukin pisteytti mielestään kymmenen parasta kappaletta Eurovision laulukilpailusta tutulla pisteytyskaavalla 12-10-8-7-6-5-4-3-2-1. Äänestys päättyi kuitenkin tasapeliin, joten kahden eniten pisteitä saaneen kesken järjestettiin uusintaäänestys, jossa kilpailun voittajaksi äänestettiin Tommy Seebach kappaleella "Disco Tango"
Suuri seikkailu (vuoden 2024 suomalainen televisiosarja)

Suuri seikkailu on Nelonen-kanavalla maaliskuussa 2024 alkanut suomalainen tositelevisiokilpailu, joka perustuu aiemmin MTV3-kanavalla esitettyyn samannimiseen sarjaan. Ohjelmassa joukko suomalaisia julkisuudesta tunnettuja henkilöitä kilpailee Lapin karussa erämaassa erilaisissa strategiakilpailuissa. Ohjelman juontaa Jaana Pelkonen.
Ohjelman ensimmäinen kausi kuvattiin syksyllä 2023. Ohjelman voittaja saa itselleen 20 000 euroa. Ensimmäisen tuotantokauden voitti Marko Maunuksela.
Formaatti.
Kuusitoista tunnettua suomalaista julkisuuden henkilöä saapuu Lapin erämaahan, jossa he kilpailevat kahdessa joukkueessa erilaisissa kilpailuissa jotka vaativat tiimityön lisäksi fyysistä- ja henkistä kestävyyttä. He voivat joutua esimerkiksi patikoimaan, pyöräilemään, melomaan ja sukeltamaan armottomissa olosuhteissa.
Kumpikin joukkueet valitsee itselleen kapteenin, jonka vastuulla koko joukkue on. Joka jakson lopussa kapteenin täytyy valita kenet hän lähettää kaksintaisteluun toisen joukkueen jäsentä vastaan. Kaksintaistelutehtävä on usein fyysistä voimaa, älykkyyttä tai nokkeluutta vaativa tehtävä, jonka päätteeksi hävinnyt kilpailija joutuu lähtemään kilpailusta ja voittaja saa jatkaa. Kilpailu on aluksi joukkueittain, kunnes voitokkaampi joukkue etenee semifinaaleihin ja peli muuttuu yksilöiden väliseksi kamppailuksi. Koko kilpailun voittaja saa itselleen 20 000 euron palkinnon.
Ensimmäinen tuotantokausi.
Suuri seikkailu alkoi Nelosella ja Ruudussa 23. maaliskuuta 2024. Kauden aikana kuusitoista kilpailijaa seikkailee pääosin Muonion erämaassa.
Kilpailijat.
Vuoden 2024 Suuressa seikkailussa kilpailivat näyttelijä Timo Lavikainen, seksuaaliterapeutti Marja Kihlström, laulaja Jesse Markin, tubettaja Daniel Ahola, mediapersoona Sanna Pikkarainen, toimittaja Yagmur Özberkan, laulaja Janne Hurme, mediapersoona Nina Mikkonen, vaikuttaja Hanna Tikander, näyttelijä Joonas Saartamo, ex-pikajuoksija Markus Pöyhönen, autoharrastaja Lauri Huttunen, esiintyjä Marko Maunuksela, tv-persoona Kirsi Salo, sosiaalisen median vaikuttaja Laura Haimila ja malli Kelet Ali.
Axel Werner Gardberg

Axel Werner Gardberg (10. joulukuuta 1878 Tammisaari – 22. toukokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen insinööri, teknillinen johtaja ja Teknillisen korkeakoulun tekstiiliteollisuuden professori.
Gardbergin vanhemmat olivat tehtailija Anton Gabriel Gardberg ja Maria Serafina Olin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta ja suoritti koneinsinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1902. Gradberg suoritti tekstiiliteollisuuden jatko-opintoja Englannissa ja Saksassa vuoteen 1911 saakka. Hän teki myöhemmin opintomatkoja Saksaan, Ranskaan, Belgiaan ja Ruotsiin.
Gardberg oli Vaasan puuvillatehtaan palveluksessa 1906–1909. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun tekstiiliteollisuuden professorina 1911–1917. Hän oli Yhdistyneiden villatehtaiden teknillisenä johtajana Hyvinkäällä 1917–1918 ja Forssa Ab:n ja sittemmin Oy Finlayson-Forssa Ab:n teknillisenä johtajana 1919–1951.
Gardberg oli Forssan kauppalanvaltuuston ja kirkkovaltuuston jäsenenä ja toimi Forssan työväenopiston johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1926 ja Forssan VPK:n johtokunnan puheenjohtajana. 
Gardberg oli naimisissa vuodesta 1916 Elin (Ea) Arppen kanssa.
Islamilaisen oikeuden historia

Islamilaisen oikeuden historia. "Šarian monet merkitykset" on vuonna 2023 ilmestynyt Joonas Mariston kirjoittama kirja islamilaisesta oikeudesta. Kirja perustuu laajaan alkuperäiseen lähdeaineistoon ja käsittelee aihettaan kattavasti. 
Teoksen ensimmäinen osa "Islamilaisen oikeuden tausta ja kehitys", sisältää luvut Islamilaisen oikeuden lähtökohdista, Koraanista ja "hadith" -kirjallisuudesta sekä laintulkinnasta ja lakikoulukunnista. Toinen osa, "islamilaisen oikeuden sisältö", kertoo islamilaisen oikeuden pääpiirteistä. Kolmannessa osassa aiheena on islamilainen oikeus muslimimaissa. Neljäs osa käsittelee modernia maailmaa. Sen alalukuina tarkastellaan feministisiä liikkeitä, sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöjä, talous- ja pankkijärjestelmää, ääriliikkeitä ja länsimaiden muslimivähemmistöjä.
Arvosteluja.
Jukka Ahtelan arvostelun mukaan Joonas Mariston kirja on islamilaisen oikeuden tietopankki, murtaa myyttejä ja toimii myös hakuteoksena.
Heosemys

Heosemys on Geoemydidae-heimoon kuuluva kilpikonnasuku. Ne ovat kovakuorisia kilpikonnia, jotka elävät Aasiassa lammikoissa, hitaasti virtaavissa vesissä, soilla tai kosteissa metsissä.
Lajeja.
Sukuun kuuluu neljä lajia. Aiemmin sukuun kuuluneita lajeja on nyttemmin luoikiteltu uudelleen. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut kolme lajia äärimmäisen uhanalaiseksi ja yhden erittäin uhanalaiseksi.
Leucocephalon yuwonoi

Leucocephalon yuwonoi on harvinainen aasialainen kilpikonnalaji. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi. Se on sukunsa ainoa laji.
"Leucocephalon yuwonoi" on keskikokoinen kilpikonna, jonka kuoren pituus voi olla 28 cm. Koiraat ovat palljoin suurempia kuin naaraat. Koiraalla on valkoinen pää. 
Laji on kotoperäinen Indonesian Sulawesin saarella. Sitä on tavattu öiseen aikaan kirkkaassa, matalassa purovedessä ja päivisin lehtikarikkeen seassa rannalla.
Vuonna 2018 arvioitiin, että "Leucocephalon yuwonoi" on yksi maailman 25 uhanalaisimmasta kilpikonnalajista.
"Leucocephalon yuwonoi" syö lehtiä, hedelmiä, hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Laji on saatu lisääntymään vankeudessa. Naaras munii kerralla vain yhden tai kaksi munaa, mutta vuodessa voi syntyä useita poikueita.
Hyllestadin kirkko

Hyllestadin kirkko () on Hyllestadin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1879. Sen suunnitteli arkkitehti Henrik Nissen.
Orlitia borneensis

Orlitia borneensis on harvinainen aasialainen kilpikonnalaji. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi. Se on sukunsa ainoa laji. 
"Orlitia borneensis" on suurikokoinen kilpikonna, jonka kuoren pituus voi olla 80 cm ja painoa jopa 20 kg. Kilpi on sileä, väriltään musta tai tummanruskea. Vatsapanssari on keltainen.
Lajia tavataan Indonesiassa ja Malesiassa. Se elää suolla, järvillä ja joissa.
"Orlitia borneensis" -lajin uhanalaisuuteen on vaikuttanut ennen kaikkea sen myyminen Itä-Aasian ruokamarkkinoille. Lisäksi elinympäristöjen muuttaminen palmuöljyplantaaseiksi on voinut vaikuttaa lajin harvinaistumiseen.
Johan Hartvig Ernst Bernstorff

Johan Hartvig Ernst Bernstorff (13. toukokuuta 1712 Hannover, Saksa – 18. helmikuuta 1772 Hampuri, Saksa) oli saksalaissyntyinen tanskalainen kreivi, diplomaatti ja maan ulkoministeri vuosina 1751–1770. Hän pyrki pitämään Tanskan sotien ulkopuolella ja estämään kuninkaallisen yksinvallan paluun Ruotsissa. Bernstorffin veljenpoika oli Andreas Peter Bernstorff.
Sanni Rautala

Sanni Rautala (s. 17. huhtikuuta 1987) on suomalainen sulkapalloilija. Hän on voittanut yhteensä 5 SM-kultaa sulkapallon naisten nelinpelissä ja 3 SM-kultaa sekanelinpelissä. Rautala voitti sekanelinpelin suomenmestaruuden 2007 Petri Hyyryläisen ja vuosina 2009 ja 2010 Tuomas Nuortevan peliparina. Rautala voitti suomenmestaruudet vuonna 2010 Noora Virran ja vuonna 2011 Saara Hynnisen kanssa sekä vuosina 2014, 2015 ja 2016 Sonja Pekkolan peliparina.
Vuonna 2010 Rautala edusti Suomea sulkapalloilun MM-kisojen naisten nelinpelissä yhdessä Noora Virran kanssa.
Peder Als

Peder Als (16. toukokuuta 1727 – 8. heinäkuuta 1776 Kööpenhamina) oli tanskalainen taidemaalari, joka tunnetaan erityisesti muotokuvistaan. Hän oli Carl Gustaf Pilon oppilas Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa. Alsista tuli vuonna 1763 hovimaalari ja vuodesta 1766 hän toimi edellämainitun taideakatemian professorina.
Aasiangasellit

Aasiangasellit eli vuohigasellit ("Procapra") on gasellien alaheimoon kuuluva aasialainen nautaeläinten suku. 
Siihen kuuluvia lajeja ovat mongoliangaselli ("Procapra gutturosa"), tiibetingaselli ("Procapra picticaudata") ja kiinangaselli ("Procapra przewalskii").
John Granlund

John Granlund (10. joulukuuta 1888 Parainen – 1962) oli suomalainen urkuri, kuoronjohtaja, musiikinopettaja ja säveltäjä.
John Granlund sai päästötodistuksen kirkkomusiikkiopistosta 1909. Hän opiskeli sen jälkeen Helsingin musiikkiopistossa vuoteen 1916 saakka ja Leipzigissa Saksassa. Granlund toimi vt. urkurina Hangossa 1920–1921 ja sitten S. B. V:n sekakuoron johtajana Turussa. Hän oli Åbo Sångarbröder Musices Amantes-mieskuoron johtajana vuodesta 1927 ja Åbo Akademin musiikin teorian ja kirkkolaulun opettajana vuodesta 1925. 
Granlundin sävellyksiin kuului sonaatti, Passacaglia, kantaatti sekä kuoro- ja yksinlauluja.
Munkkivuoren seurakunta

Munkkivuoren seurakunta oli vuosina 1967–2011 Helsingissä toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Vuonna 1967 Munkkiniemen seurakunta jaettiin Munkkiniemen ja Munkkivuoren seurakunniksi.
Kirkkoherrat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Munkkivuoren seurakunnan kirkkoherroina:
Veeti Louhivaara

Veeti Louhivaara (s. 6. helmikuuta 2006 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa SM-liigajoukkue JYPiä. Hän on pelannut pääasiassa seuran U20-joukkueessa.
Ura.
Seuraura.
Louhivaara innostui jääkiekkoilusta omien sanojensa mukaan esikouluikäisenä. Hän on Jyvässeudun Kiekon kasvatti, mutta Louhivaara siirtyi juniorina sittemmin JYPiin. Hänen pelipaikkansa vaihteli pitkään kenttäpelaajan ja maalivahdin välillä, kunnes Louhivaaran pelipaikka vakinaistui maalivahdiksi vasta teini-ikäisenä. Kaudella 2021–2022 hänellä oli U16 SM-sarjan paras torjuntaprosentti (94,3%). Louhivaara palkittiin sarjan parhaana maalivahtina Jukka Tammi -palkinnolla ja hänet valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudella 2023–2024 Louhivaara jakoi pääasiassa JYPin U20-joukkueen torjuntavastuuta Otto Hannikaisen kanssa. Hän sai tililleen ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa vain 17-vuotiaana 28. marraskuuta 2023 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan, kun Veini Vehviläinen oli sivussa. Louhvaara lähti otteluun JYPin kakkosmaalivahtina Topias Leinoselle, mutta Louhivaara vaihdettiin joukkueen maalinsuulle ajassa 43.05, kun Ilves siirtyi ottelussa jo 5–0-johtoon. Louhivaara torjui ottelussa 16.55 minuutin aikana seitsemän kertaa, eikä hän päästänyt maaliakaan. JYP hävisi ottelun lopulta kuitenkin lukemin 5–1. 29. tammikuuta 2024 Louhivaara loukkaantui vaarallisesti U20-joukkueen harjoituksissa, kun hän sai pelitilanteessa viiltovamman jalkaansa ja kuljettiin ambulanssilla jatkotutkimuksiin. Louhivaaran vamma vaati leikkushoitoa ja hänen kautensa todettiin päättyneeksi. Huhtikuussa Louhivaara teki JYPin kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen.
New Jersey Devils varasi Louhivaaran viidennellä kierroksella 146. pelaajana . Syyskausi 2024–2025 hänellä jäi lyhyeksi polvivamman vuoksi, josta Louhivaara kuntoutui joulukuussa. Hän pelasi kautensa lähes kokonaan JYPin U20-joukkueessa, mutta Louhivaara pelasi myös yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä helmikuussa 2025.
Maajoukkueura.
Louhivaara edusti Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2023, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Louhivaara on pelannut kolme nuorten ja kuusi poikien maaottelua.
Suomen ralli 2022

Suomen ralli 2022 (virallisesti "71. Secto Rally Finland") oli rallin MM-sarjan kauden 2022 kahdeksas osakilpailu, joka ajettiin 4.–8. elokuuta 2022. Kilpailussa oli 22 erikoiskoetta.
Erikoiskokeet.
Reitistä puolet oli uutta edellisvuoteen nähden ja kymmenen prosenttia oli täysin ennen ajamatonta. Yksi uudistuksista kohdistui Harjun yleisöerikoiskokeeseen, jolla ajettiin nyt "tuplakierroksia". Vekkulan erikoiskoe oli nimeltään uusi, mutta sen reitissä oli tuttua Ehikin ja Leustun erikoiskokeilta.
Kilpailussa oli 22 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli 324,18 km. Kokonaispituus siirtymineen oli 1 415,57 km.
Lankamaan toinen ajokerta peruttiin yleisön käytöksen vuoksi. Reitillä oli ihmisiä, jotka eivät noudattaneet turvallisuusohjeita.
Tulokset.
WRC2:n voitti Emil Lindholm. Teemu Suninen olisi voittanut WRC2:n, mutta hänen suorituksensa hylättiin liian kevyen etupuskurin vuoksi.
WRC3:n voitti Lauri Joona.
Huopalahden seurakunta

Huopalahden seurakunta oli vuosina 1917–2011 Helsingissä toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Huopalahden seurakunta erotettiin Helsingin pitäjän seurakunnasta vuonna 1917 omaksi kirkkoherrakunnakseen. Kirkkoherrakuntaan kuuluivat aluksi Haagan kauppala, Munkkiniemi, Vähähuopalahti ja Pasila.
Seurakuntaan liitettiin vielä Vähä-Meilahti (1922), Lehtisaari (1922), Ruskeasuo (1926), Salmisaaren läntinen osa (1927), saaret Melkki ja Ryssänkari (1931) Pitäjänmäki (Tali ja Konala) (1936) ja Lauttasaari (1939). Seurakunta sai oman kirkon 1942, jonka jälkeen kirkkoherran virka vakinaistettiin.
Vuonna 1959 Huopalahti liitettiin Helsingin seurakuntien joukkoon ja kaksi vuotta myöhemmin seurakunnasta erosi Luukkaan ja Munkkiniemen seurakunnat. Vuonna 1966 Huopalahdesta irtosi Hakavuoren, Kannelmäen ja Pitäjänmäen seurakunnat.
Kirkkoherrat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Huopalahden seurakunnan kirkkoherroina:
Koppelon tuulivoimalaitos

Koppelon tuulivoimalaitos on Pirkanmaalla Sastamalassa Suodenniemen Jalkavalassa sijaitseva tuulivoimalaitos, jonka kokonaiskapasiteetti on 225 kilowattia ja vuosituotanto noin 0,2 gigawattituntia . Voimalan on omistaa Maatalousyritys Pertti Tuori.
Yleistä.
Tuulivoimalaitos sijaitsee Kourajärven itärannassa Kuuslahdesta kohoavan metsäisen mäen laella. Mäki kuuluu läheisen Koppelon maatilan maihin. Voimala sijaitsee 95 metriä mpy. Tuulivoimalaitos ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa V29-mallia, jonka napakorkeus on 50 metriä , tuuliturbiinin halkaisija on 29 metriä, ja jonka kapasiteetti on 225 kilowattia eli 0,225 megawattia.
Historiaa.
Voimala on hankittu käytettynä ja pystytetty vuoden 2004 aikana. Yrittäjä koetti laajentaa tuulivoiman tuotantoaan tuulivoimapuistoksi viidellä tuulivoimalalla. Sastamalan kaupunki olisi antanut siihen luvan, mutta Hämeenlinnan hallinto-oikeudessa ei siihen vuonna 2010 myönnytty.
Hakavuoren seurakunta

Hakavuoren seurakunta oli vuosina 1966–2011 Helsingissä toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Hakavuoren seurakunta erotettiin Huopalahden seurakunnasta vuonna 1966 omaksi seurakunnakseen.
Kirkkoherrat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Hakavuoren seurakunnan kirkkoherroina:
Kulosaaren seurakunta

Kulosaaren seurakunta oli vuosina 1919–2011 Helsingissä toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Kulosaaren seurakunta erotettiin Helsingin pitäjän seurakunnasta vuonna 1919 omaksi seurakunnakseen. Vuonna 1959 seurakunta liitettiin Helsinkiin ja vuonna 1961 seurakunnan ruotsinkielisestä puolesta muodostettiin Matteuksen seurakunta.
Kirkkoherrat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kulosaaren seurakunnan kirkkoherroina:
Agricolan seurakunta

Agricolan seurakunta oli vuosina 1968–1999 Helsingissä toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Agricolan seurakunta erotettiin Johanneksen seurakunnasta vuonna 1968 omaksi seurakunnakseen. Seurakunta liitettiin vuonna 1999 Helsingin tuomiokirkkoseurakuntaan.
Kirkkoherrat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Agricolan seurakunnan kirkkoherroina:
Alppilan seurakunta

Alppilan seurakunta oli vuosina 1957–2011 Helsingissä toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Alppilan seurakunta erotettiin Kallion seurakunnasta vuonna 1957 omaksi seurakunnakseen. Vuonna 2011 se palasi takaisin osaksi Kallion seurakuntaa. Se oli pinta-alaltaan Suomen pienin seurakunta.
Kirkkoherrat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Alppilan seurakunnan kirkkoherroina: