Cupisniquen kulttuuri

Cupisniquen kulttuuri oli Perun pohjoisrannikon aineellinen kulttuuri noin vuosina 1500–500 eaa. Sen vaikutus levisi laajalle alueelle ja näkyi jopa Chavín de Huantarissa Andien ylängöllä. Aiemmin Cupisniquea pidettiin Chavínin kulttuurin rannikkomuunnelmana, mutta tuoreempi tutkimus on osoittanut sen olevan vanhempi kotoperäinen kulttuuri, joka vaikutti Chavínin syntyyn.
Yhteiskunta perustui kasteluviljelyyn kalastukseen. Ihmiset asuivat kalastaja- ja viljelijäkylissä tai keskuksissa, joissa oli hallinnollisia ja uskonnollisia rakennuksia. Yhteiskunnat olivat todennäköisesti päällikkökuntia tai heimojen välisiä liittoumia. Hautalöydöt viittaavat suhteellisen tasa-arvoiseen yhteiskuntaan.
Aineellisesta kulttuurista on säilynyt keramiikkaa, koruja, peilejä, kivisiä nuijanpäitä ja rituaaliesineitä. Julkiset rakennukset tehtiin kivestä tai savitiilestä, ja niissä oli tasanteita ja pylväikköjä. Taidetyyli oli symbolista ja mahdollisesti šamanistista. Keramiikassa esiintyi usein jaguaareja, hämähäkkejä, ihmispäitä ja sekoitettuja eläinhahmoja. Uskonnolliset teemat olivat taiteessa keskeisiä. Rakennukset koristeltiin eläinaiheisin veistoksin ja maalauksin.
Maantiede.
Cupisniquen kulttuuri syntyi Perun pohjoisrannikolla. Pohjoisessa se ulottui Lambayequen valuma-alueelle ja etelässä Virún laaksoon. Sen vaikutus näkyi myös pohjoisemmissa ja eteläisemmissä rannikkolaaksoissa ja Andien ylängöllä. Ydinaluetta olivat Zañan, Jequetepequen, Chicaman ja Mochen laaksot. Vaikutus oli vahvaa myös pohjoisella ylängöllä ja keskirannikolla, mutta se ulottui aina Chavín de Huantariin, jonka perusteella on määritelty myöhempi Chavínin kulttuuri.
Historia.
Cupisniquen kulttuurin alkuperä lienee Andien myöhäisarkaaisen kauden ja varhaiskeraamisen alkujakson kulttuurikehityksessä. Vuosina 1500–1000 eaa. Cupisnique-tyyli levisi useimpiin Perun pohjoisrannikon jokilaaksoihin.
Cupisniquen taiteella oli ehkä šamanistinen ulottuvuus. Sen huippukautta noin 1200–700 eaa. kutsutaan klassiseksi- tai keskivaiheeksi. Tuolloiset yhteiskuntajärjestelmät tunnetaan huonosti, mutta aineellisen kulttuurin yhtenäisyys ja julkiset rakennushankkeet viittaavat kylien väliseen yhteistyöhön ja jaettuun uskontoon. Kastelukanavien ylläpito vaati paljon työvoimaa, mikä vähitellen ehkä johti yhteisten instituutioiden syntyyn.
Cupisniquen kulttuuria pidettiin aiemmin Chavínin kulttuurin rannikolla kehittyneenä muunnelmana. Tuoreempi tutkimus on kuitenkin osoittanut, että Cupisniquen kulttuuri oli kotoperäisesti kehittynyt ja edelsi ajallisesti Chavínin kulttuuria. Cupisniquen tyyliä enteilevää taidetta on löydetty Andien keraamisen kauden alkujakson Monte Grandesta ja Huaca Prietasta. Cupisnique-esineitä päätyi Chavín de Huantariin mahdollisesti pyhiinvaeltajien mukana. Pohjoisrannikolta saadut vaikutteet vaikuttivat olennaisesti Chavín-tyylin syntyyn 1. vuosituhannen eaa. alussa.
Perun rannikon aineellinen kulttuuri noin vuosina 850–200 eaa. tulkitaan yleensä Chavínin kultuurin leviämiseksi ja aiempien tyylien syrjäyttämiseksi. Vaihtoehtoisesti ne voidaan nähdä myöhäisen Cupisniquen ilmentyminä ja jatkokehitelminä. Chavínin kulttuurin vaikutus pohjoisrannikolla oli voimakasta vuoden 500 eaa. jälkeen, mutta Cupisniquen kulttuuri säilyi edelleen selvästi erottuvana. Noin vuonna 200 eaa. Chavínin kulttuuri romahti, ja Cupisniquen kulttuuri korvautui Salinarin kulttuurilla.
Yhteiskunta.
Cupisniquen kulttuurin ydinaluetta olivat rannikon hedelmälliset mutta kuivat jokilaaksot, joiden viljeleminen edellytti keinokastelua. Talous perustui maanviljelyyn ja kalastukseen. Väestö asui rannikon kalastajakylissä, pienissä maanviljelyskylissä tai isommissa asutuskeskuksissa, joissa oli hallinnon ja uskonnollisten menojen käyttöön tarkoitettuja julkisia rakennuksia. Suurimmat keskukset ovat Purulén Zañan valuma-alueella ja Caballo Muerto Mochen laaksossa. La Lechen laaksossa oli suuri asutuskeskus ja merkittävää keramiikan tuotantoa.
Ei tiedetä, olivatko Cupisniquen yhteiskunnat järjestäytyneet heimoiksi vai päällikkökunniksi. Ne joka tapauksesa muodostivat jo laajempia yksiköitä ja kykenivät suurten rakennushankkeiden ja kastelukanavien ylläpidon vaatimaan yhteistyöhön. Hautalöytöjen perusteella kulttuuri oli melko tasa-arvoinen.
Aineellinen kulttuuri.
Cupisniquen taidetyyli määriteltiin Chicaman laakson muinaishaudoista löytyneiden astioiden perusteella. 1900-luvun lopun tutkimuskirjallisuudessa tunnistettiin keramiikan lisäksi muitakin Cupisniquen kulttuurille ominaisia piirteitä.
Yleisiä koristeluja olivat jaguaarit, nuoran yhdistämät tai verkkomaiseen pussiin pistetyt ihmispäät, vangit, villieläimet, uurteiset ihmiskasvot ja kasvit. Eläinhahmoja on usein sekoitettu, ja hämähäkille voidaan kuvata kissaeläimen kita ja linnun nokka. Kissaeläimen piirteitä omaava käärme on toistuva hahmo. Keramiikassa on joskus epäsymmetrisiä aiheita, joissa toinen puoli esittää ihmistä ja toinen jumalaa: kissaa tai hämähäkkiä. Kulhoissa on lähes aina kissapeto tai hämähäkki ja uhraamisesta kertovia kuvia. Luultavasti tämä liittyy hedelmällisyyteen: uhrattiin hedelmällisyyden jumalalle. Tunnetaan myös talon pienoismalliksi muotoiltuja pulloja. Pulloissa oli usein kaksi juoksuputkea.
Andien varhaisessa kulttuurissa jaguaarijumala oli maata kuvaava jumala, ja petolintujumala taivaanjumala. Myös vettä kuvaava käärmejumala esiintyy taiteessa. Jaguaari myös liitetään poppamieheen. Käärme on joko boa tai anakonda ja liittyy maanalaisin lähteisiin ja sateisiin. Irtonaiset ihmispäät liittyvät hämähäkkeihin, jotka myös luonnossa katkovat uhriensa päät. Uurteiset kasvot esittävät ehkä šamaania tai pappia. Jaguaari liittyy sademetsien uskonnoissa šamaaniin.
Kuolleet haudattiin peruspohjaan ulottuviin soikeisiin hautoihin. Usein vainajien mukana haudattiin luisia sormuksia, arvokivistä tehtyjä käätyjä, koristeellisia simpukankuoria, antrasiittipeilejä ja muita koruja, mikä viittaa koristautumisen olleen Cupisniquen ihmisille tärkeää. Haudoista löydettyjen luisia levyjä tai lusikoita käytettiin ilmeisesti hallusinogeenien rituaaliseen nuuskaamiseen. Kiviset nuijanpäät olivat mahdollisesti vallanpitäjien tunnuksia, kun taas keraamisia leimoja ja sinettejä käytettiin ihon tai kankaan koristeluun.
Julkiset rakennukset rakennettiin kivestä tai kartionmuotoisesta savitiilestä. Yleensä niissä oli useita matalia tasanteita, pylväikköjä, portaikkoja ja maahan kaivettu sisäpiha. Rakennukset koristeltiin kissaeläimiä, käärmeitä ja lintuja esittävin maalauksin tai veistoksin.