tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tony Banks

Tony Banks (oik. Anthony George Banks, s. 27. maaliskuuta 1950) on itseoppinut englantilainen muusikko; pianisti, kitaristi ja säveltäjä. Hän perusti Genesis-yhtyeen 60-luvun lopulla yhdessä Peter Gabrielin kanssa ja on nykyään yhdessä Mike Rutherfordin kanssa toinen yhtyeen kahdesta jäsenestä, jotka ovat kuuluneet siihen koko sen olemassaolon ajan.
Genesiksessä Banksin pääasiallinen tehtävä oli toimia kosketinsoittajana, mutta hän osallistui 12-kielistä kitaraa soittaen jonkin verran myös muutamien yhtyeen kappaleiden kitaraosuuksiin yhdessä Mike Rutherfordin ja Steve Hackettin kanssa. Tällaisia kappaleita ovat mm. ”The Musical Box” sekä intro-osa kappaleessa ”Supper's Ready”. Vain Tony Banksin nimiin kirjattuja Genesis-kappaleita ovat mm. ”Mad Man Moon”, ”One for the Vine”, ”Afterglow” ja ”Burning Rope”.
Peter Gabrielin ja Steve Hackettin jätettyä Genesiksen Banks oli kolmesta jäljelle jääneestä jäsenestä (Banks, Mike Rutherford ja Phil Collins) ensimmäinen, joka julkaisi soololevyn. Banksin soolotuotanto jäi kuitenkin melko vähälle huomiolle Genesiksen yleisöltä, toisin kuin Rutherfordin ja Collinsin soololevyt, joista tuli menestyksiä.
Banks on käyttänyt soololevyillään useita vierailevia solisteja, mm. Fish, Nik Kershaw, Toyah Willcox ja Kim Beacon. Toisella soololevyllään "The Fugitive" Banks toimi itse vokalistina.
Banks on säveltänyt myös elokuvamusiikkia. Hän kirjoitti "Quicksilver"-elokuvan soundtrackin. Lisäksi hän on tehnyt musiikkia elokuviin "The Wicked Lady" ja "Star Trek: The Next Generation". Genesiksen jäätyä tauolle vuonna 1998 Banks jatkoi musiikin säveltämistä ja julkaisi vuonna 2004 levyllisen orkesterimusiikkia: "Seven: A Suite for Orchestra".
Banks on ollut syntetisaattorien käytön tärkeimpiä pioneereja. Vaikka hänen käyttämänsä kosketinsoitinkalusto on ollut moninaista vuosien varrella, niin tietyt soittimet ovat olleet hänen suosiossaan pitkän uran aikana. Näitä ovat akustinen piano (jota hän käytti kaikilla levyillään vuoteen 1983 asti), Mellotron (aluksi MK II ja myöhemmin M400) sekä Hammond-urut (aluksi L-122 ja myöhemmin T-102).
Kakadut

Kakadut (Cacatuidae) on lähinnä Australiassa ja Filippiinien saaristossa elävä papukaijalintujen lahkoon kuuluva heimo. Heimon taksonominen status on vaihdellut ja sitä on välillä pidetty papukaijojen alaheimona. Kakadujen tuntomerkkinä on päälaella sijaitseva töyhtö. Kakadujen värit vaihtelevat mustan, harmaan, valkoisen ja vaaleanpunaisen välillä. Kakadut ovat papukaijoista lähes parhaiten soveltuneet kävelemään maanpinnalla. Kakadujen yleisin ravinto koostuu siemenistä, pähkinöistä ja hedelmistä.
Kakaduihin kuuluu 8 sukua ja 21 lajia.
Käyttäytyminen.
Kakaduilla on havaittu papukaijamaailmankin mittapuulla innovatiivista ja erityistä käyttäytymistä. 
Kakaduista ainakin tanimbarinkakadu ja palmukakadu valmistavat työkaluja. Tanimbarinkakadut ymmärtävät työkalujen ominaisuuksia (pitkä, lyhyt, kapea, leveä, jäykkä, pehmeä) ja valitsevat työkaluja käyttötarkoituksen mukaan, myös oikeassa järjestyksessä, jos sillä on tehtävän kannalta merkitystä. Palmukakadukoiraat taas etsivät ja valmistavat ns. "rumpukapulan" jolla ne hakkaavat onttoa puuta esiintyessään naaraalle. Kakaduilla on myös rytmitajua, joka on luonnossa harvinaista. Tanssiliikkeitä on ainakin 30 erilaista, ja tanssivat yksilöt käyttävät niitä innovatiivisesti. Kakadut kykenevät myös muokkaamaan tanssinsa rytmiä, jos niiden kuuleman musiikin rytmi muuttuu. Tunnetuin tanssiva kakadu lienee kultatöyhtökakadu nimeltä Snowball.
Muutenkin kakadut ovat älykkäitä: ne selviävät vaahtokarkkikokeesta ja oppivat lajitovereitaan havainnoimalla.
Lemmikkinä.
Lemmikkinä pidetään useita kakadulajeja etenkin töyhtökakadujen suvusta. Lemmikkinä kakadut vaativat tilaa ja omistautuneen omistajan, joka ymmärtää kakadujen olevan villieläimiä: ne ovat äänekkäitä, tuhoisia, sotkuisia ja muutenkin vaativia. Lähes kaikki kakadut kuuluvat CITES-säätelyn piiriin (poikkeuksena vain neitokakadu, joka ei kuulu mihinkään CITES-liitteeseen), joten niillä kauppaa käydessä (myös Suomen sisällä) tulee linnulla olla esim. todistus laillisesta alkuperästä. Maailmalla esimerkiksi Indonesian kakadujen kannat kärsivät yhä laittomaan lemmikkikauppaan pyydystämisestä.
Riku Riihilahti

Riku Pasinpoika Riihilahti (s. 1974) on suomalainen televisiotoimittaja, joka toimi pitkän aikaa Yleisradion palveluksessa. Hänen erityisalaansa on urheilujournalismi, mutta hän on tehnyt myös normaalin uutistoimittajan töitä esimerkiksi Itsenäisyyspäivän vastaanotto -lähetyksissä. 
Riku Riihilahti oli lapsena lupaava jalkapalloilija Helsingin Jalkapalloklubin junioreissa. Hänen huippusaavutuksekseen jäi vuosina 1989 ja 1990 nimeäminen Pohjola Cupin nuorisojoukkueeseen (C-pojissa). Osaksi myös jalkapallotaustansa ansiosta Riku Riihilahti sai isännöitäväkseen Mestareiden liigan sekä vuoden 2006 MM-kilpailujen ottelustudiot. Riihilahti on myös usein toiminut urheilutapahtumissa haastattelijana kentän laidalla. 
Heinäkuun alussa 2007 Riihilahti jätti Yleisradion ja siirtyi itsenäisen tuotantoyhtiön palkkalistoille.
Riihilahti on suorittanut kaksi akateemista tutkintoa ulkomailla. Floridan yliopistossa hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon ja Liverpoolissa Master of Arts -tutkinnon.
Riihilahden pikkuveli Aki Riihilahti on tunnettu maajoukkuetason jalkapalloilija. 
Vuonna 2012 Tapaseura ry valitsi Riku Riihilahden Hyvien tapojen lähettilääksi.
Tihon Hrennikov

Tihon Nikolajevitš Hrennikov (, 10. kesäkuuta 1913 Jelets, Lipetskin alue – 14. elokuuta 2007 Moskova) oli venäläinen säveltäjä ja merkittävä kulttuuripoliittinen vaikuttaja Neuvostoliitossa. Hrennikov sävelsi kolme sinfoniaa, kolme piano-, kaksi viulu- ja kaksi sellokonserttoa, oopperoita, operetteja, baletteja ja kamari- sekä elokuvamusiikkia.
Hrennikov nimitettiin vuonna 1948 Neuvostoliiton säveltäjäliiton pääsihteeriksi. Hän arvosteli jyrkästi Sergei Prokofjevia ja Dmitri Šostakovitšia liiton vuoden 1948 vuosikokouksessa ja syytti heitä "formalismista". Hrennikov toimi säveltäjäliiton johdossa yli 40 vuotta.
Hrennikovin tunnetuin sävellys lienee melankolinen rakkauslaulu Moskovan valot, joka tuli Suomessa tunnetuksi erityisesti Georg Otsin esittämänä. Tunnetummat suomenkieliset sanat kirjoitti lauluun Pauli Salonen, mutta vanhempi suomennos on Saukin eli Sauvo Puhtilan. Kappaleen ovat levyttäneet Suomessa useat muutkin laulajat, mm. Reijo Taipale, Pekka Himanka, Ragni Malmstén ja Erkki Junkkarinen sekä harmonikalla Taito Vainio ja Esko Könönen.
Hans Werner Henze

Hans Werner Henze (1. heinäkuuta 1926 Gütersloh, Nordrhein-Westfalen, Saksa – 27. lokakuuta 2012 Dresden, Saksi, Saksa) oli saksalainen säveltäjä, joka yhdisti musiikissaan laaja-alaisesti erilaisia vaikutteita kuten sarjallisuutta, jazzia ja uusklassismia. Igor Stravinski oli hänelle tärkeä esikuva eklektisen sävellystyylin viljelijänä.
Henze oli poliittiselta vakaumukseltaan vasemmistolainen ja sävelsi teoksia muun muassa Ho Tši Minhin ja Che Guevaran kunniaksi. Vuonna 1953 Henze muutti Italiaan, koska hänestä Saksa suhtautui suvaitsemattomasti hänen poliittisiin näkemyksiinsä ja homoseksuaalisuuteensa. Italian-vuosinaan hän teki yhteistyötä kirjailija Ingeborg Bachmannin kanssa. Hän asui Napolissa, Roomassa ja lopulta Marinossa Rooman lähellä.
Hans Werner Henzen sävellystuotanto on laaja. Hän oli sodanjälkeisen ajan tuotteliaimpia oopperasäveltäjiä. Hyvän vastaanoton saaneiden varhaiskauden oopperoidensa, kuten" König Hirchin" (1956) ja "The Bassarids" (1966), jälkeen hän ryhtyi tekemään poliittista musiikkiteatteria. 1970-luvun loppupuolella Henze palasi oopperan pariin ja "The English Cat" (1983) sai vaikutteita niin Alban Bergin "Lulusta" kuin Claudio Monteverdin "Il ritorno d’Ulisse in patriasta".
Henzen tuotantoon kuuluu myös 10 sinfoniaa (1947–2000), 2 pianokonserttoa (1950–1967), 3 viulukonserttoa (1947–2002) sekä suuri joukko muita orkesteriteoksia, pianomusiikkia, 5 jousikvartettoa (1947–1976) ynnä muuta kamarimusiikkia, laulumusiikkia ja kuoroteoksia sekä baletteja ja elokuvamusiikkia (muun muassa "Katharina Blumin menetetty maine").
Henze vieraili Suomessa vuonna 1964 ja ohjasi, lavasti, puvusti ja johti oopperansa "Elegia nuorille rakastavaisille". Hän oli myös Porvoon Suvisoiton säveltäjävieras vuonna 1997.
Arto Alaluusua

Arto Alaluusua (s. 1971) on suomalainen musiikin harrastaja, joka toimi Lyijykomppanian basistina vuosina 1994–1996 sekä Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukauksen yhtenä perustajajäsenenä sekä basistina vuosina 1997–1999.
Alaluusualla ja Hiljainen Kevät -yhtyeen kitaristi Inehmolla oli jo vuosina 1989–1991 yhtye, jonka nimessä Trio Niskalaukaus esiintyi.
Musiikin ja äänentoiston parista Alaluusua siirtyi täysipäiväisesti Suomen puolustusvoimien palvelukseen vuonna 1999 harrastaen edelleen musiikkia. Hän kerää äänilevyjä, joita hänen kotisivuilleen kootun listan mukaan on yli 1500. Arto Alaluusua on sittemmin soittanut kitaraa muun muassa yhtyeissä Saturn Twilight, Spatha ja Kirous.
Kukka (nimi)

Kukka on suomalainen naisen etunimi. Nimi on syntynyt käännöksenä latinalais­peräisestä nimestä Flora, joka merkitsee kukkaa, mutta myös nuoruuden voimaa tai kukoistus­aikaa. Suomessa nimi on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 758 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.
Kukan nimipäivä, kukanpäivä eli Flooran päivä 13. toukokuuta, on Helsingin yliopiston ylioppilaiden perinteinen juhlapäivä.
Huomattakoon, että naisennimi "Kukka-Maaria" ei ole Kukan ja Maarian yhdistelmä: Kukka-Maaria eli Heinä-Maaria on alun perin viitannut 2. heinäkuuta vietettävään Maarian eli Marian päivään erotukseksi Talvi-Maariasta.
Myllypuron liikuntapuisto

Myllypuron liikuntapuisto on liikunta- ja virkistysalue Itä-Helsingin Myllypurossa. Se on yksi Helsingin suurista liikuntapuistoista, joka koostuu yhdestä nurmikentästä, kahdesta hiekkakentästä sekä suuresta ennen kaikkea jalkapalloiluun tarkoitetusta Pallomylly-nimisestä hallista. Talvisin alueelle pystytetään myös kuplahalli ja jääkiekkokaukalo jäädytetään. Pallomyllyssä ja kuplahallissa on ns. kolmannen sukupolven tekonurmi. Liikuntapuiston ykkösnurmi toimi Ykkösessä pelaavan Pallokerho-35:n kotikenttänä vuosina 2005–2007. Lisäksi Helsingin seudun rugbykilpailutoiminta keskittyy liikuntapuistoon ja ykkösnurmella on pelattu miesten rugbymaaotteluitakin.
Kaupunki rakennutti liikuntapuistoon uuden huoltorakennuksen vuonna 2001. Vanhan kuplahallin korvannut uusi Pallomylly valmistui syksyllä 2009, ja se on toinen Helsingin kahdesta täysimittaisesta jalkapalloilijoiden harjoitushallista. Hallissa voi pelata muitakin lajeja, kuten pesäpalloa, baseballia, rugbya, krikettiä ja ultimatea.
Liikuntapuiston läheisyydessä sijaitsevat myös salibandyhalli Arena Center Myllypuro sekä yleisurheiluun keskittyvä Liikuntamylly.
Infinite Dreams

Infinite Dreams on brittiläisen heavy metal -yhtye Iron Maidenin kappale. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut yhtyeen basisti Steve Harris, ja se on yhtyeen seitsemännen studioalbumin "Seventh Son of a Seventh Son" toinen kappale. 
Kappaleen sanoitus kertoo henkilöstä, jota varjostavat painajaiset ja yliluonnolliset unet. Kappaleen henkilö pelkää nukahtamista ja unien näkemistä, koska hän ei voi olla varma, herääkö enää koskaan. Sanoitus on myös jossain määrin yhtenevä yhtyeen kappaleen ”Hallowed Be Thy Name” kanssa, sillä myös ”Infinite Dreamsin” sanoituksissa pohditaan kuolemanjälkeistä elämää. Toisin kuin ”Hallowed Be Thy Namessa”, viittaa ”Infinite Dreamsin” sanoitus myös jälleensyntymiseen ja elämän tarkoitukseen.
Singlenä ”Infinite Dreams” julkaistiin 6. marraskuuta 1989 Seventh Tour of a Seventh Tour -kiertueen aikana Birminghamissa äänitettynä live-versiona, b-puolinaan live-versiot Harrisin ja yhtyeen entisen laulajan Paul Di’Annon kirjoittamasta kappaleesta ”Killers” ja Harrisin sekä kitaristi Dave Murrayn kirjoittamasta kappaleesta ”Still Life”. Singlejulkaisun tarkoituksena oli markkinoida yhtyeen videojulkaisua "Maiden England", joka oli taltiointi kyseisestä Birminghamin konsertista, jossa singlen kappalemateriaali on äänitetty. ”Infinite Dreams” nousi sekä Britannian että Irlannin singlelistalla kuudenneksi.
Voihappo

Voihappo eli butaanihappo (C4H8O2) on voissa ja muissa eläinrasvoissa esiintyvä lyhytketjuinen tyydyttynyt rasvahappo.
Voihappo on vesiliuokoinen orgaaninen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, öljymäistä nestettä, jolla on paha haju ja pistävä maku. Voihappo on kuitenkin vaaratonta. 
Voihapon moolimassa on 88,1 g/mol, sulamispiste −7,9 °C, kiehumispiste 164 °C, tiheys 0,96 g/cm3, leimahduspiste 72 °C c.c., itsesyttymislämpötila 452 °C ja CAS-numero 107-92-6. 
Voihapon kemiallinen kaava on C4H8O2 eli C3H7COOH ja rakennekaava CH3CH2CH2COOH. Voihaposta käytetään myös nimityksiä "butyyrihappo", "etyylietikkahappo" ja "1-propaanikarboksyylihappo".
Voi sisältää 3-4 prosenttia voihaposta muodostuneita glyseridejä. Kun voi eltaantuu eli härskiintyy, sen glyseridit hajoavat glyseroliksi ja vapaiksi rasvahapoiksi. Tällöin vapautuu myös eltaantuneelta haisevaa voihappoa sekä syntyy butyraatteihin kuuluvia voihapon suoloja.
Myös voihapon estereitä kutsutaan butyraateiksi (engl. "butyrate" (C4H7O2−). Voihapon metyyliesteri on nimeltään metyylibutyraatti.
Voihappoa esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä. Voihappoa muodostuu myös lehtipuiden kirvojen mesikasteesta, jolloin Suomessa etenkin lehmusten läheisyydessä saattaa keskikesällä haista härskiltä voilta.
Teollinen tuotanto.
Voihappoa voidaan tuottaa teollisesti pääasiassa uusiutumattomista raaka-aineista hapettamalla butanaalia, jota saadaan raakaöljyn oksosynteesissä muodostuvasta propeenista. Sitä voidaan tuottaa myös hieman kalliimmalla mikrobiologisesti fermentoimalla uusiutuvia luonnonvaroja. Useat bakteerit tuottavat aineenvaihduntatuotteinaan voihappoa anaerobisissa eli hapettomissa olosuhteissa. Voihappoa voidaan valmistaa käymisteitse esimerkiksi perunan, maissin ja riisin tärkkelyksestä butaanihappobakteerien avulla. Muina hiililähteinä bakteerit
voivat käyttää glukoosia, laktoosia, sakkaroosia, vehnää tai selluloosaa. Voihappoa tuottavia bakteerikantoja ovat esimerkiksi Clostridium-, Butyrivibrio-, Butyribacterium-, Sarcina-, Eubacterium-, Fusobacterium- ja Megasphaera -sukuihin kuuluvat anaerobiset mikro-organismit.
Terveysvaikutukset.
Suolistossa esiintyvä voihappo näyttää hillitsevän tulehdusta ja syöpäsolujen kasvua sekä vähentävän happiradikaalien syntyä.
Vili

Vili on suomalainen miehen nimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä Vili-nimen on Suomessa saanut noin 5340 henkilöä, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.
Vilin nimipäivä on 6. huhtikuuta. Suomen almanakassa Vili on ollut vuodesta 1995.
Minja

Minja on suomalainen naisen nimi. Syyskuuhun 2025 mennessä Minjan on saanut nimekseen noin 2 160 naista, joista yli puolet on syntynyt 2000-luvulla. Ennen vuotta 1950 nimeä ei ollut annettu kenellekään. Nimen tausta on epäselvä. Se on ehkä muodostettu muiden nja-loppuisia nimiä kuten Pinjaa mukaillen uudeksi versioksi Miinan ja Minnan rinnalle. Minja viettää nimipäivää yhdessä Miisan ja Mielikin kanssa 23. syyskuuta. Nimi lisättiin almanakkaan vuonna 2010.
Ana Guevara

Ana Gabriela Guevara Espinoza (s. 4. maaliskuuta 1977 Nogales, Sonora) on meksikolainen 400 metrin juoksija.
Guevara osallistui 1996 Sydneyn nuorten MM-kisoihin, joissa karsiutui 400 metrin välierissä. Vuonna 1998 hän voitti Ibero-Amerikan mestaruuden 400 metrillä ja oli Keski-Amerikan mestaruuskilpailuissa 800 metrin juoksussa toinen. Seuraavana vuonna hän sijoittui Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 400 metrillä neljänneksi, voitti matkan Pan-Amerikan kisoissa sekä karsiutui Sevillan ulkoratojen MM-kisojen välierissä ajalla 50,70. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui viidenneksi ajalla 49,96. Hän oli kauden lopussa GP-finaalissa myös viides. Vuonna 2001 voitti MM-pronssia Edmontonin MM-kisoissa ajalla 49,97.
Guevara hallitsi naisten 400 metrin juoksua vuonna 2002 voittaen kaikki käymänsä kilpailut. Hän voitti kaikki Kultaisen liigan osakilpailut ja sai palkinnoksi 12,5 kilogrammaa kultaa. Hän voitti kauden aikana myös GP-finaalin ja yleisurheilun maailmancupin, jälkimmäisen ajalla 49,56. Seuraavana vuonna Guevara voitti Pariisin MM-kisoissa kultaa ajalla 48,89. Kauden lopussa hän voitti . 2004 hän voitti olympiahopeaa Ateenan olympialaisissa ja oli ensimmäinen . Helsingin MM-kisoissa 2005 hän voitti pronssia.
Guevara ilmoitti tammikuussa 2008 lopettavansa kilpauransa. 
Uran jälkeen.
Guevara siirtyi lopetettuaan urheilemisen politiikkaan ja hänet valittiin maansa työväenpuolueen kansanedustajaksi kaudelle 2012–2018. Hänet pahoinpideltiin Mexico Cityssä joulukuussa 2016.
Finnish Graffiti

Finnish Graffiti on albumi, jolle on koottu Suomipopin alkuaikojen musiikkia. Sen alaotsikoita ovat "Suomalaisen rockin historiaa vol. 1" ja "Rautalankaa ja Beat-musiikkia 1961-1965."
Kappaleet.
Levy 1, "Rautalankaa"
Levy 2, "Laulettua Beat-musiikkia
Tuotanto.
"Levy 1"
"Levy 2"
Lähteet.
LP-levy Finnlevy FL 1500-1501
Esa Melametsä

Esa Melametsä (s. 1957) on kokkolalainen valokuvaaja ja kuvatoimittaja.
Melametsä on toiminut vapaana valokuvaajana vuodesta 1993. Sitä aiemmin hän toimi maakuntalehti Keskipohjanmaan lehtikuvaajana vuodesta 1980 ja Keskipohjanmaan kuvatoimituksen esimiehenä 1990–1993.
Melametsän lehtikuvia on julkaistu Keskipohjanmaan lisäksi lukuisissa lehdissä, kuten Talouselämä, Kauppalehti, Iltalehti, Ilta-Sanomat, Helsingin Sanomat, Eeva, Palkkatyöläinen ja Löntagaren.
Melametsä on laatinut kolme omaa valokuvanäyttelyä: "Lämpiössä" (1987), "Show" (2001) ja "Taakka" (2005). Lisäksi hän on ollut mukana useiden valokuvaajien yhteisnäyttelyissä, joista mainittakoon "Ulkomailla" (1988), joka oli esillä niin Suomessa kuin Viron Tallinnassa ja Tartossa.
Hänen töitään on julkaistu muun muassa kuvateoksessa "Matkalla" (1997) yhdessä muiden keskipohjalaisten valokuvaajien kanssa. Melametsä on toiminut useiden kirjojen kuvatoimittajana ja äänilevyjen kansien kuvaajana.
Juri Šaporin

Juri Aleksandrovitš Šaporin (; 8. marraskuuta 1887 Hluh’iv – 9. joulukuuta 1966 Moskova, Neuvostoliitto) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolainen säveltäjä. Hän opiskeli musiikkia Kiovassa ja Pietarissa, jossa hän suoritti ensin oikeustieteen tutkinnon. Hän opiskeli konservatoriossa 1913–1918 ja valmistui säveltäjäksi ja orkesterinjohtajaksi. Hänen opettajiaan olivat Nikolai Sokolov, Maksimilian Steinberg ja Nikolai Tšerepnin. Hän työskenteli sitten teattereissa ja opettajana Moskovan konservatoriossa. Hän sävelsi teatterimusiikkia sekä elokuvamusiikkia yli 80 elokuvaan, mutta muu sävellystuotanto on vähäinen ja sitä sävyttää osin sosialistinen realismi, tosin hän ei Stalinin aikana joutunut varsinaisen vainon kohteeksi. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu vuonna 1957 valmistunut ooppera "Dekabristy" ("Dekabristit").
Šaporin perusti Maksim Gorkiin ja Aleksandr Blokin kanssa Leningradin suuren draamateatterin.
Kirill Kozlovski on levyttänyt kaikki Šaporinin pianoteokset.
Helsingfors Simsällskap

Helsingfors Simsällskap (HSS, "Simmis") on helsinkiläinen uinti- ja vesipalloseura. Helsingfors Simsällskap on Suomen uintikulttuurin perustaja, joka on perustettu vuonna 1887. Helsingfors Simsällskapin ensimmäiset säännöt saivat hyväksynnän Keisarilliselta Senaatilta 1 kesäkuuta 1887. Tätä kautta Simmis on Suomen vanhin yhä toimiva uintiseura. Seura on toiminut uinnin harrastuksen kehittäjänä ja edistäjänä koko historiansa ajan sekä uimaopetuksen että kilpauinnin osalla. Viime vuosina seura on keskittynyt etenkin kilpauintiin uintikursseissa, harrasteryhmissä ja kilparyhmissä. 
Simmis on menestynyt hyvin sekä uinti- että vesipalloseurana. Uimareita on seuran lähes 20 ryhmässä noin 200 ja vuosittain uintikurssilaisia on yli 1000. Seurassa on omat uimaryhmänsä harrastelijoille, eri ikäisille kilpauimareille, parauimareille sekä Masters-uimareille. Seuran vuosittainen liikevaihto on noin 800.000 € ja tuotot muodostuvat pääosin valmennusmaksuista ja kurssimaksuista. Tämän lisäksi seura saa kaupungin tukea sekä tuottoja kilpailutoiminnasta.
Vesipallossa HSS on voittanut ulkopelin Suomen-mestaruuden vuosina 1908–1913, 1915, 1916, 1919–1921, 1923–1928, 1940, 1945, 1953–1955, 1957–1966 ja hallipelin SM-kultaa vuosina 1958–1965.
Cooper Car Company

Cooper Car Company on brittiläinen yhtiö, joka valmistaa nykyisin autonosia aikaisemmin sen tuotannossa olleisiin Mini Cooper -autoihin. Yhtiön perustivat Charles Cooper ja hänen poikansa John Cooper vuonna 1946.
Cooper muistetaan myös rallista sekä Formula 1 -valmistajana ja tallina.
Historia.
Cooperit aloittivat kilpa-autojen rakentamisen Charlesin pienessä autotallissa Surbitonissa, Surreyssä vuonna 1946. 1950- ja 1960-luvuilla he saavuttivat autokilpailujen korkeimman tason, kun he onnistuivat pärjämään Formula 1-, Indianapolis 500- ja rallikilpailuissa. Formula 1 -sarjassa Cooper oli mukana valmistajana kausilla 1950 ja 1952–1969 osallistuen kaiken kaikkiaan 129 osakilpailuun, joista se voitti 16 (laskettu mukaan myös asiakastallit). Talli otti käyttöön Climaxin moottorin kaudelle , jolloin ensiesiintyminen Monacon osakilpailussa päättyi Jack Brabhamin kuudenteen sijaan. Varsinainen menestys uudella moottorilla alkoi seuraavalla kaudella asiakastallien kuljettajien Stirling Mossin ja Maurice Trintignantin ajaessa voittoon kahdessa ensimmäisessä osakilpailussa Argentiinassa ja Monacossa. Sekä kuljettajien että valmistajien mestaruuden Cooper voitti kahdesti.
Formula 1 -tulokset.
Tulokset kilpailuittain.
Asiakastallit.
‡ = Jaettu auto.
Saavutukset.
Palkintokorokesijat
Paalupaikat
Nopeimmat kierrokset
Albategnius

Albategnius on muinainen törmäyskraatteri Kuun keskusylängöllä. Tasaisen keskustan ympärillä on korkea pengerrys. Kraatterin syvyys on yli 4 000 metriä ja halkaisija 130,84 kilometriä.
Kraatterin uskotaan olleen Galileo Galilein Sidereus Nuncius teoksessa olevassa piirroksessa.
Itsenäisyyspäivä (albumi)

Itsenäisyyspäivä on Kapasiteettiyksikön kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 3. joulukuuta 2003. Albumilta julkaistiin myös yksi single, "Pakko saada sut". Kappale on yksi menestyneimpiä suomalaisia rap-kappaleita. Hieman ennen albumin julkaisua Kapasiteettiyksikkö perusti Fintelligensin kanssa Rähinä Records -levy-yhtiön.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 12.
Gusev-kraatteri

Gusev-kraatteri on venäläisen tähtitieteilijän Matvei Gusevin mukaan nimetty kraatteri Marsissa lähellä päiväntasaajaa. Kraatterin halkaisija on 160 km.
Spirit-luotain laskeutui kraatteriin 3. tammikuuta 2004. Mönkijän tekemät havainnot viittaavat siihen, että kraatterissa on ollut muinoin järvi. Kiertoradalla olevien luotainten kuvissa näkyy 900 kilometriä pitkä muinainen laakso (joenuoma, kuvassa alhaalla), joka johtaa Guseviin.
Godefridus Fontaineslainen

Godefridus Fontaineslainen (, , n. 1250–1309) oli skolastinen filosofi ja teologi, joka sai nimen "Doctor Venerandus", "Kunnioitettava opettaja". Hänen merkittävin panoksensa filosofiaan oli metafysiikan alalla.
Elämä ja työt.
Godefridus syntyi aatelisperheeseen Fontaines-les-Hozémontissa lähellä Liègeä. Hänestä tuli paikallisen hiippakunnan ja myöhemmin Pariisin ja Kölnin hiippakuntien kaniikki. Hän myös opetti teologiaa Pariisin yliopistossa. Vuonna 1300 hänet valittiin Tournain piispaksi, mistä hän kuitenkin kieltäytyi.
Godefridus on tunnetun disputaatiokokoelman nimeltä "XIV Quodlibeta" kirjoittaja. Teos osoittaa, ettei hän ollut pelkästään kyvykäs teologi ja filosofi, vaan myös lainoppinut, eetikko ja taitava väittelijä, joka osallistui aktiivisesti erilaisiin kirkollisiin, opillisiin ja kurinpidollisiin väittelyihin, jotka velloivat Pariisissa tuohon aikaan. Kerjäläismunkkiveljistöjen oikeuksia koskeneessa kysymyksessä hän vastusti Tuomas Akvinolaisen kantaa, mutta muuten hän kunnioitti tämän opetuksia. Tomistinen filosofia oli tuohon aikaan juuri syytettynä. Etienne Tempier, Pariisin arkkipiispa, tuomitsi sen vuonna 1277 (Pariisin oppituomiot), ja sitä vastustivat John Peckham ja monet muut. Godefridus oli tomismin vankkumaton tukija, mutta kuitenkin omaperäinen ajattelija, joka poikkesi Tuomaan ajatuksista monissa seikoissa, muun muassa individuaatiota koskevissa periaatteissa sekä materiaalisten asioiden olemisen ("esse") ja olemassaolon ("existens") eroa koskevissa mielipiteissä.
Vincenzo Viviani

Vincenzo Viviani (5. huhtikuuta 1622 – 22. syyskuuta 1703) oli italialainen matemaatikko ja tieteilijä. Hän oli Evangelista Torricellin oppilas ja Galileo Galilein opetuslapsi.
Elämäkerta.
Viviani syntyi ja varttui Firenzessä, jossa hän opiskeli muun muassa jesuiittakoulussa. Siellä Ferdinando II de' Medici antoi hänelle apurahan matemaattisen kirjallisuuden hankkimista varten. Hänestä tuli pian Torricellin oppilas. Viviani työskenteli lähinnä fysiikan ja geometrian parissa.
Vuonna 1639 ollessaan 17-vuotias Viviani avusti Galileo Galileita Arcetrissa ja pysyi Galilein oppilaana tämän kuolemaan saakka vuoteen 1642. Vuodet 1655–1656 Viviani toimitti Galileon kokoelmateosten ensimmäistä laitosta.
Torricellin kuoleman jälkeen vuonna 1647 Viviani nimitettiin hänen paikalleen Accademia delle Arti del Disegnossa Firenzessä. Ferdinand II nimitti hänet myös ”Uffiziali dei Fiumi” -insinööriksi. Tämän nimityksen hän säilytti lopun elämänsä ajan. Viviani oli myös ensimmäisiä jäseniä suurherttuan kymmenen vuotta myöhemmin perustamassa kokeellisessa akatemiassa Accademia del Cimento.
Vuonna 1660 Viviani ja Giovanni Alfonso Borelli suorittivat kokeen mitatakseen äänen nopeuden. Mitaten valonvälähdyksen näkemisen ja kaukana ammutun tykin äänen kuulemisen aikavälin he laskivat arvoksi 350 metriä sekunnissa. Se oli huomattavasti parempi kuin Pierre Gassendin aiempi arvo 478 metriä sekunnissa. Nykyinen hyväksytty arvo on 331,29 metriä sekunnissa 0 °C:ssa. Vuonna 1661 Viviani tutki heilurin liikkeitä, 190 vuotta ennen kuin Léon Foucault keksi kuuluisan demonstraationsa, Foucault'n heilurin.
Vuoteen 1666 mennessä Viviani alkoi saada lukuisia työtarjouksia matemaatikon maineensa kasvaessa. Samana vuonna Ludvig XIV tarjosi hänelle paikkaa Académie Royalessa ja Juhana II Kasimir Puolasta tarjosi Vivianille paikan tähtitieteilijänä. Pelätessään menettävänsä Vivianin suurherttua nimitti hänet hovin matemaatikoksi. Viviani hyväksyi herttuan tarjouksen ja hylkäsi muut.
Vuonna 1687 Viviani julkaisi tekniikan alan kirjan "Discorso intorno al difendersi da' riempimenti e dalle corrosione de' fiumi".
1730-luvulla kirkko salli viimein Galileo Galilein uudelleenhautaamisen muistomerkin kanssa. Muistomerkki rakennettiin Basilica di Santa Croceen, ja sen kustannuksista osa maksettiin Vivianin erityiseen tarkoitukseen jätetyillä varoilla. Myös Vivianin omat jäännökset siirrettiin Galilein hautaan.
Vivianin kraatteri Kuussa on nimetty Vincenzo Vivianin mukaan.
Torpedovene S1

Torpedovene S1 oli Suomen merivoimien torpedovene vuosina 1918-1930. Vene oli alun perin Venäjän keisarikunnan laivaston Sokol-luokan torpedovene, jolloin sen nimenä oli vuoteen 1902 "Sova" (, 'Pöllö') ja sen jälkeen "Rjanyi" (, 'Kiivas').
Palvelus.
Ensimmäisessä maailmansodassa alus muutettiin nopeaksi miinanraivaajaksi, minkä jälkeen se liitettiin 2. miinanraivaajalaivueeseen Helsingissä. Venäläisten poistuessa 1918 Suomesta jäi heiltä Helsingin satamaan runsaasti torpedoveneitä muun muassa "Rjanyi", joka kunnostettiin Suomen laivastolle ja se nimettiin "torpedoveneeksi S1". Alus osallistui koulutusaluksena Suomen merivoimien toimintaan, kunnes se poistettiin käytöstä vuonna 1927. Alus siirrettiin tykistön maalilaivaksi ja sen hylky on muutaman metrin syvyydessä Risholman ankkuripaikalla Pellingin itäisessä saaristossa.
"S1:n" sisaralukset Suomen merivoimissa olivat torpedoveneet "S2", "S3", "S4", "S5" ja "S6".
Torpedovene S3

Torpedovene S3 oli Suomen merivoimien torpedovene vuosina 1918–1920. Vene oli alun perin Venäjän keisarikunnan laivaston miinanraivaaja.
Valmistus.
Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi Sokol-luokan torpedovene "Poslušnyin" (, 'Tottelevainen') W:m Crichton &amp; C:o Ohtan telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 1896. Alus laskettiin vesille 1898, ja se valmistui 1898.
Palvelus.
Alus liitettiin Venäjän Itämeren laivastoon. Alus muutettiin ensimmäisen maailmansodan alkaessa nopeaksi miinanraivaajaksi, minkä jälkeen se liitettiin Helsinkiin sijoitettuun 2. miinanraivaajalaivueeseen. Alus oli nimetty uudelleen "Koršuniksi" (, 'Haarahaukka').
Venäläisten joukkojen poistuessa 1918 Suomesta heiltä jäi Helsingin satamaan runsaasti torpedoveneitä, joista Suomen laivastolle kunnostettiin kuusi parhaassa kunnossa ollutta. Alus osallistui koulutusaluksena Suomen merivoimien toimintaan.
Tarton rauhansopimuksen 1920 mukaan Suomi joutui palauttamaan kolme S-venettä Venäjälle. "S3" oli yksi palautettavista veneistä. Venäjällä aluksesta tehtiin todennäköisesti proomu, joka romutettiin 1925.
"S3:n" sisaralukset Suomen merivoimissa olivat torpedoveneet "S1", "S2", "S4", "S5" ja "S6".
Liigacup 2006

Suomen jalkapallon Liigacup pelattiin kaudella 2006 kahdessa lohkossa joiden neljä parasta pääsi pudotuspeleihin. Loppuottelu pelattiin Finnair Stadiumilla.
Lohko A.
Sarjataulukko
Tulokset
Tiedot RSSSF
Lohko B.
Sarjataulukko
Tulokset
Tiedot RSSSF
Pudotuspelit.
FC Haka – MyPa rp-kilpailussa 0-3, MyPa jatkoon
Tiedot RSSSF
Finaali.
Pelattiin Finnair Stadiumilla 12. huhtikuuta.
KuPS – FC KooTeePee 2–1 (2–1)
Yleisöä: 2 305
Kokoonpanot
Tiedot RSSSF
KuPS pelasi finaalissa ryhmityksellä Bantamoi; Hurme, Turunen, Hartikainen, Kärkkäinen, Heikkinen; Medo, Mahlakaarto (Ablade), Gruborovics; Oinonen (Bagajev), Sadik (Sipilä). . KuPS:n kapteeni oli Jani Hartikainen. KuPS sai liigacupin voitosta 20 000 euroa ja Sami Hyypiä trophy –nimellä kulkevan kiertopalkintolautasen
Maalintekijät.
5 maalia
4 maalia
3 maalia
2 maalia
1 maali 43 pelaajaa
oma maali 1 pelaaja
yht. 103 maalia
Tiedot RSSSF
Torpedovene S4

Torpedovene S4 oli Suomen merivoimien torpedovene vuosina 1918-1920. Se oli alun perin Venäjän keisarikunnan laivaston miinanraivaaja.
Valmistus.
Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi Sokol-luokan torpedovene "Rezvyin" (, 'Rivakka') Nevskin telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 1898. Alus laskettiin vesille 1899 ja valmistui 1901.
Palvelus.
Alus liitettiin Venäjän Itämeren laivastoon. Alus muutettiin ensimmäisen maailmansodan alkaessa nopeaksi miinanraivaajaksi, jonka jälkeen se liitettiin 2. miinanraivaajalaivueeseen Helsingissä. Alus oli nimetty uudelleen "Voroniksi" (, 'Korppi').
Venäläisten poistuessa 1918 Suomesta jäi heiltä Helsingin satamaan runsaasti torpedoveneitä, joista Suomen laivastolle kunnostettiin kuusi parhaassa kunnossa ollutta. Alus osallistui koulutusaluksena Suomen merivoimien toimintaan. "Torpedovene S4" luovutettiin 15. maaliskuuta 1918 kansanvaltuuskunnalle, joka menetti sen Svinhufvudin senaatille 13. huhtikuuta 1918.
Tarton rauhansopimuksen 1920 mukaan Suomi joutui palauttamaan kolme S-venettä Venäjälle. "S4" oli yksi palautettavista veneistä. Venäjällä aluksesta tehtiin todennäköisesti proomu ja romutettiin 1925.
"S4:n" sisaralukset Suomen merivoimissa olivat torpedoveneet "S1", "S2", "S3", "S5" ja "S6".
Torpedovene S5

Torpedovene S5 (aiemmin "Podvižnyi" ja "Albatros") oli Sokol-luokan torpedovene, joka palveli aluksi Venäjän keisarikunnan laivastossa ja myöhemmin Suomen merivoimissa.
Valmistus.
Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi "Podvižnyin" (, 'Nopealiikkeinen') W:m Crichton &amp; C:o Ohtan telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 1898. Alus laskettiin vesille 1900 ja valmistui 1901.
Palvelus.
Alus liitettiin Venäjän Itämeren laivastoon. Se muutettiin ensimmäisen maailmansodan alkaessa nopeaksi miinanraivaajaksi, jonka jälkeen se liitettiin 2. miinanraivaajalaivueeseen Helsingissä. Alus oli nimetty uudelleen "Albatrosiksi" ().
Venäläisten poistuessa 1918 Suomesta luovutti aluksen miehistö aluksen Suomen punaisten laivastolle. Helsingin taisteluiden päätyttyä alus joutui valkoisille ja sodan jälkeen alus liitettiin Suomen merivoimiin nimellä "S5". Alus osallistui koulutusaluksena Suomen merivoimien toimintaan.
Alus poistettiin aktiivipalveluksesta 1926. Jatkosodassa koneeton ja aseeton alus ankkuroitiin Suomenlahdelle vihollisen harhauttamiseksi. Kesällä 1944 alus upposi tai upotettiin Pernajan Grundfjärdenille. Muutaman metrin syvyydessä makaava hylky on erittäin hyvin säilynyt ja merkitty merikarttoihin.
"S5:n" sisaralukset Suomen merivoimissa olivat torpedoveneet "S1", "S2", "S3", "S4" ja "S6".
Torpedovene S6

Torpedovene S6 oli Suomen merivoimien torpedovene, joka palveli 1918-1922. Se oli alun perin Venäjän keisarikunnan laivaston torpedovene "212". 
Valmistus.
Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi Wm. Crichton &amp; Co Ohtan telakalta Pietarista torpedoveneen numero 212, joka laskettiin vesille 1901.
Palvelus.
Alus muutettiin 1914 miinanlaskijaksi, jolloin se aseistettiin kahdella 47 millimetrin tykillä, kahdella konekiväärillä ja kahdella torpedoputkella. Se oli hieman pienempi kuin Sokol-luokan alukset, mutta Suomessa "S6:ksi" nimetty alus luokiteltiin samaan S-luokkaan.
Venäläisten poistuessa 1918 Suomesta jäi Helsingin satamaan runsaasti torpedoveneitä, joista Suomen laivastolle kunnostettiin kuusi parhaassa kunnossa ollutta. Alus osallistui koulutusaluksena Suomen merivoimien toimintaan.
Tarton rauhansopimuksen mukaisesti Suomi palautti 1922 kolme S-venettä Neuvostoliittoon. "S6" oli yksi palautuista veneistä. Alus palveli Neuvostoliiton laivaston miinanraivaajana toisessa maailmansodassa.
"S6:n" sisaralukset Suomen merivoimissa olivat torpedoveneet "S1", "S2", "S3", "S4" ja "S5".
Tokai Gakki

Tokai Gakki Co., Ltd. ( (Tōkai Gakki Seizō Kabushiki-gaisha), myös "Tokai Guitars Company Ltd") on japanilainen kitaroita ja bassokitaroita valmistava yritys. Tokai on valmistanut soittimia vuodesta 1947 alkaen. 1970-luvun lopulla Tokai nousi maailmanlaajuiseen tietoisuuteen laadukkailla uusvintage-kitaroillaan, joilla soittivat mm. "Stevie Ray Vaughan", "Billy Gibbons", "Duke Robillard" ja "Nile Rodgers". Yrityksen tunnetuimmat tuotteet perustuvat alkuperäisiin (vintage) arvostettuihin Gibson- ja Fender-kitaramalleihin. 
Tokailla on tehtaita Japanissa ja Kiinassa. Japanissa käsintehdyt kitarat sekä bassot ovat arvostettuja soittajien keskuudessa. 80-luvulla valmistetut Tokain Les Paulit ovat asiantuntijoiden mukaan jopa arvostetumpia kuin saman aikakauden Gibsonit. Tokai Love Rock -sarja on suosituimpia Les Paul -mallistoja.
Käyttäjiä.
Suomalaisista soittajista Tokaita käyttävät/ovat käyttäneet:
Outoori

Outoori () on saari Porin kaupungin alueella Porin–Mäntyluodon edustalla Selkämerellä. Saari on uloin saari kolmen saaren muodostamassa saariryhmässä, joka sijaitsee Preiviikinlahden edustalla noin seitsemän kilometriä lounaaseen Mäntyluodon satamasta. Saariryhmän muut saaret ovat Kallioluoto ja Santakari.
Outoorin edustan merialueilla on tapahtunut kaksi haaksirikkoa. Torpedovene Bditelnyj upposi merimiinan tuhoamana 27. marraskuuta 1917. Turmassa menehtyi 50 merimiestä. Torpedovene S2 upposi myrskyssä 4. lokakuuta 1925 Outoorin ja Säpin välisellä merialueella, vieden mukanaan koko 53 hengen miehistön.
Taidepsykologia

Taidepsykologia on taiteentutkimuksen ala, joka soveltaa psykologisen tutkimuksen teorioita ja menetelmiä. Sen tutkimuskohteena on taiteen ja yleisön välinen suhde, taiteen tekijät ja taideteokset.
Värihavaintotutkimuksissa fysiologisella psykologialla oli paljon merkitystä 1800-luvun alkupuolella. Michel Eugène Chevreulin tutkimukset ja Hermann von Helmholtzin väriteoria 1860-luvulta vaikuttivat impressionismiin ja neoimpressionismiin. Samaan tapaan havaintopsykologialla ja hahmoteorialla oli merkitystä 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa.
Psykologian vaikutusta ovat myös elämysteoriat, kuten Einfühlung- eli tunnestautumisteoria, jota Theodor Lipps kehitteli ja Wilhelm Worringer jatkoi. 
Myös psykoanalyyttinen taiteentulkinta on ollut suosittu tapa soveltaa psykologiaa taiteeseen. Oma erityisalansa on psykiatrinen taiteentutkimus, jota käytetään psykoterapiassa ja mielisairauksien diagnostiikassa.
Xubuntu

Xubuntu on Ubuntun rinnakkaisversio, joka käyttää Xfce4-työpöytäympäristöä Ubuntun oletuksena käyttämän GNOMEn sijaan.
Historia.
Alun perin Xubuntu ajateltiin julkaista Ubuntu 5.10 "Breezy Badger" -version rinnalla, mutta sen julkaisua lykättiin. Ubuntu 5.10:aan sai kuitenkin asennettua Xfce-työpöydän ”Xubuntu-desktop”-paketin avulla. Ensimmäinen virallinen Xubuntu oli 6.06 "Dapper Drake", joka julkaistiin samaan aikaan Ubuntun, Kubuntun ja Edubuntun versioiden 6.06 kanssa 1. kesäkuuta 2006.
Gallhammer

Gallhammer on vuonna 2003 perustettu japanilainen black metalia soittava naistrio. 
Historia.
Gallhammerin idea kehittyi vuonna 2002, kun "Vivian" tahtoi perustaa yhtyeen Hellhammerin pimeiden tunnelmien ympärille. Muut jäsenet liittyivät yhtyeeseen seuraavana vuonna ja Gallhammer luotiin virallisesti helmikuussa 2003, ennen kuin yksikään jäsen edes osasi soittaa soittimiaan. Heidän vaikutteensa ja musiikkimakunsa vaihteli suuresti.
"Vivian" oli ollut vokalistina grindcore-yhtyeessä ja oli soittanut myös saksofonia eräässä noise-ryhmittymässä. "Risa" oli ollut vokalistina avant garde -yhtyeessä ja "Mika" oli laulanut rockyhtyeessä. Gallhammer oli jo äänittänyt ensimmäisen demonsa, joka oli rajattu vain 30:een kappaleeseen ja oli soittanut ensimmäisen keikkansa Koiwan Death Festillä. Ensimmäisillä keikoilla soittolista sisälsi paljon covereita Hellhammerilta ja Amebixilta, yhtyeen pääesikuvilta. Muutama kuukausi myöhemmin heinäkuussa demo nimeltään "Gallhammer" julkaistiin, Vivianin näkemys Gallhammerista oli otettu käyttöön; pimeää, raakaa sekä turmeltumatonta black metalia.
Seuraavana vuonna, huhtikuussa 2004, uusi demo nimeltään "Endless Nauseous Days" näki päivänvalon ja yhtye alkoi suunnitella debyyttialbumiaan, joka tulisi sisältämään uudelleennauhoitettuja kappaleita edellisiltä demoilta, yhtye jatkoi live-esiintymisiään ympäri Tokiota. 11. marraskuuta 2004 'Hello From The Gutter' Records julkaisi ensialbumin "Gloomy Lights". Kahdeksan raitaa sisältävä levy oli kuin omistuskirjoitus yhtyeen esikuville, mutta toi samalla esiin Gallhammerin omia pimeitä tunnelmia.
Vuoden 2005 kuluessa Gallhammer jatkoi keikkailua ympäri Tokiota, ja viimein tammikuussa 2006 se allekirjoitti Peaceville Recordsin kanssa levytyssopimuksen, joka poiki tammikuun 2007 lopulla julkaistun kokoelma-albumin. Albumi sisälsi perinteisen CD:n lisäksi myös live-DVD levyn, jolla oli materiaalia yhtyeen kuudesta esiintymisestä vuosilta 2005 ja 2006.
Syyskuussa 2007 Peaceville Records julkaisi yhtyeen studioalbumin "Ill Innocencen". Yhtye kävi Euroopan kiertueella 24. syyskuuta 2007 alkaen. Kiertueella yhtyeellä oli neljä konserttia Suomessa.
Trakooma

Trakooma eli vanhalta nimeltään silmäpasko on tarttuva side- ja sarveiskalvon tulehdus, jonka aiheuttaa "Chlamydia trachomatis" -bakteerin eräät tyypit. Trakooma aiheuttaa sarveiskalvon sameutumista ja hoitamattomana sokeutumista. Trakooma on yksi maailman yleisimmistä sokeutumisen syistä. Suomessa tautia ei enää esiinny. Nykyään trakoomaa hoidetaan antibiooteilla.
Trakooman historiaa.
Trakooma on yksi ihmiskunnan historian vanhimmista tunnetuista tarttumataudeista : se on mainittu muinaisen Egyptin ja Kiinan teksteissä. Euroopassa tauti tuli tunnetuksi vasta Napoleonin sotien aikana, kun kymmenet tuhannet brittiläiset ja ranskalaiset sotilaat palasivat koteihinsa sairastuneina trakoomaan taisteltuaan Egyptissä. 
Trakooma rehotti 1800-luvun Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa, jossa tosin Yhdysvallat kielsi maahanpääsyn trakoomaa sairastavilta. Australiaan trakooma saapui eurooppalaisten siirtokuntalaisten mukana. Siitä ei ole tietoa, esiintyikö trakoomaa Australiassa ennen eurooppalaisten saapumista, mutta vaikuttaa epätodennäköiseltä, että joukko nomadimetsästäjä-keräilijöitä olisi onnistunut pitämään yllä niin hyvää hygieniaa, ettei tautia olisi lainkaan esiintynyt. 
Hoito.
WHO on kehittänyt neljän vaiheen SAFE-strategian trakooman hoitamiseksi ja ehkäisemiseksi :
1) S: Leikkaus (surgery) korjaa sairauden loppuvaiheessa esiintyvän, sokeutta aiheuttavan vaiheen, jossa sisäänpäin kääntyneet silmäripset hankaavat sarveiskalvoa.
2) A: Antibiootit (atsiromysiini, Zithromax©), joilla hoidetaan aktiivista tulehdusta.
3) F: Kasvojen puhtaus (facial cleanliness) lisää henkilöhygieniaa ja rajoittaa siten sairauden leviämistä.
4) E: Ympäristön muutos (environmental change) parantaa veden ja viemäröinnin saantia.
Fake

Fake oli suomalainen rock-yhtye.
Fake voitti yleisöäänestyksen perusteella Jyrki Hit Challengen (entinen Rockin SM-kisat) vuonna 1998, minkä seurauksena se sai julkaistua Sonyn kautta yhden albumin sekä kolme singleä, joista suosituin ylsi Suomen singlelistalla sijalle 12. Albumi, "Internet-rakkautta", sai huonot arviot lehdissä. Esimerkiksi "Soundin" mukaan yhtye oli päästetty liian aikaisin levyttämään. Yhtye keikkaili ympäri Suomea.
Kokoonpano.
Lähde näihin
Bruno Conti

Bruno Conti (s. 13. maaliskuuta 1955 Nettuno, Italia) on italialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. 
Contin pelaajauran suurin saavutus oli MM-kulta 1982 Italian maajoukkueessa. Conti oli finaalissa näkyvässä roolissa tehden esityön Marco Tardellin 2-0 ja Alessandro Altobellin 3–0 maaleihin. Hän pelasi yhteensä 47 maaottelua ja teki niissä viisi maalia vuosina 1980–1986.
Italian kentillä Conti pelasi AS Romassa 1973–1990 voittaen Italian mestaruuden 1983 ja Italian Cupin neljästi.
Conti on toiminut peliuransa jälkeen AS Roman nuorisovalmentajana. Vaikkei hän ole suorittanut varsinaista valmentajalisenssiä, hän sai 2005 kunnian toimia seuran päävalmentajana Luigi Del Nerin jätettyä seuran. Contin toimiessa päävalmentajana AS Roma pelasi Coppa Italian finaalissa ja UEFA Cupissa.
Jean-Claude Trichet

Jean-Claude Trichet (s. 20. joulukuuta 1942 Lyon) on ranskalainen pankkiiri ja entinen Euroopan keskuspankin pääjohtaja.
Trichet valittiin Ranskan keskuspankin johtajaksi vuonna 1993 ja 1. marraskuuta 2003 hän aloitti Wim Duisenbergin seuraajana EKP:n pääjohtajana. Eurooppa-neuvoston pysyvä puheenjohtaja Herman Van Rompuy vahvisti kesäkuussa 2011 italialaisen Mario Draghi valinnan Trichet'n seuraajaksi. Draghi aloitti tehtävässä Trichet'n kahdeksanvuotisen kauden päätyttyä 1. marraskuuta 2011.
Koulutus.
Trichet'n isä Jean, latinalaisen ja kreikkalaisen kirjallisuuden professori, kannusti poikaansa matemaattisten opintojen pariin. Trichet opiskelikin kaivostekniikkaa École nationale supérieure des mines de Nancy -korkeakoulussa ja työskenteli kesälomalla hiilikaivoksella. Hän valmistui vuonna 1964. Myöhemmin Trichet opiskeli Kansallisessa hallintokoulussa vuosina 1969–1971 valmistuen 100-henkisen luokkansa viidenneksi parhaimpana.
Yksityiselämä.
Trichet meni naimisiin 22-vuotiaana diplomaattina ja kääntäjänä toimineen Aline Rybalkan kanssa. Rybalkan vanhemmat olivat Ukrainasta Ranskaan tulleita maahanmuuttajia. Heillä on kaksi poikaa: Pierre-Alexis Trichet (s. 1972), joka työskentelee johtajana viestintäyhtiö Orangella ja Jean-Nicholas Trichet (s. 1974), joka on muusikko ja tuottaja.
Heimo Lampi

Heimo Olavi Lampi (29. helmikuuta 1920 Hollola – 1. kesäkuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen Kouvolan hovioikeuden presidentti, korkeimman oikeuden jäsen, kirjailija ja sodan aikana menestynyt taistelulentäjä.
Tausta.
Lampi vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Sortavalassa, jonne perhe muutti Hollolasta hänen syntymävuonnaan. Perheen isä kuoli Heimon ollessa 13-vuotias, jolloin hän joutui keskeyttämään koulunkäyntinsä ja lähtemään ansiotyöhön.
Lampi valmistui ylioppilaaksi Kuopion lyseosta jatkosodan päätyttyä 1945, Ilmasotakoulusta hän oli valmistunut jo 1940. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1948 ja sai varatuomarin arvon 1951.
Ura.
Taistelulentäjänä.
Jatkosodan alkaessa 25. kesäkuuta 1941 Lampi saavutti ensimmäiset ilmavoittonsa. Brewster-hävittäjäkoneilla varustettu Lentolaivue 24:n toinen lentue, johon Lampi kuului, oli sijoitettuna Selänpään kentälle. Lentue hälytettiin torjumaan venäläistä 27:n SB-2-pommikoneen muodostelmaa, joka lähestyi Heinolaa. Ensimmäisinä ilmaan ehtineet Lampi ja ylikersantti Eero Kinnunen pudottivat muodostelmasta kumpikin 2½ konetta. Lampi palveli koko sodan ajan samassa laivueessa, ja sodan päättyessä hänellä oli tilillään 14 ilmavoittoa. Ratkaisutaisteluiden aikana 20. kesäkuuta 1944 Lampi pudotti yhden päivän aikana kolme viholliskonetta.
Lampi oli 1990-luvulla aloitteentekijänä jatkosodassa pudonneen suomalaisen Brewster 372 -koneen nostamiseksi. Hänen avustajinaan olivat tytär Marja Lampi ja sukeltaja Timo Nyman avustajineen sekä venäläinen ilmailuharrastaja Vladimir Prytkov ryhmänsä kanssa. Luutnantti Lauri Pekuri oli tehnyt kyseisellä koneella pakkolaskun pieneen järveen Maaselän kannaksella Karjalan tasavallan alueella kesäkuussa 1942. Venäläiset etsijät löysivät koneen neljän vuoden etsintöjen jälkeen 15. elokuuta 1998, runsaan kahden kuukauden kuluttua Heimo Lammen kuolemasta. Kone päätyi monien vaiheiden jälkeen vuonna 2004 Yhdysvaltain ilmavoimien museoon Pensacolaan Floridaan, jonne Heimo Lampi oli toivonutkin sen päätyvän.
Lakimiehenä.
Lakimieheksi valmistuttuaan Lampi aloitti uransa lääninkamreerina ja esittelijänä Kuopion lääninhallituksessa, eteni hovioikeuden esittelijästä ja asianajotoimiston avustajan tehtävistä tuomariksi, ensin hovioikeudenneuvokseksi Itä-Suomen hovioikeuteen ja edelleen korkeimman oikeuden jäseneksi vuonna 1968. Hänet nimitettiin vasta perustetun Kouvolan hovioikeuden ensimmäiseksi presidentiksi vuonna 1978. Tästä virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 1986. Lampi toimi Työtuomioistuimen varapuheenjohtajana vuosina 1969–1977.
Lampi toimi vuosia "Kotimaa"-lehden kolumnistina. Hän oli myös Yleisradion hartausohjelmien valvontalautakunnan jäsen.
Heimo Lammen sisko oli Elsa Vanhala o.s. Lampi (1918–2016), joka toimi sota-aikana muonituslottana ja oli esikuva Lotta Lunkreenille Erkki Tiesmaan säveltämässä ”Eldankajärven jää” -laulussa.
Vladimir Komarov

Vladimir Mihailovitš Komarov (; 16. maaliskuuta 1927 Moskova – 24. huhtikuuta 1967 Orenburgin alue) oli neuvostoliittolainen kosmonautti. Hän oli ensimmäinen ihminen, jonka tiedetään kuolleen avaruustehtävän aikana (Sojuz 1), ja ensimmäinen neuvostoliittolainen kosmonautti, joka matkusti avaruuteen useammin kuin kerran.
Komarov syntyi Moskovassa 16. maaliskuuta 1927. Hänet valittiin kosmonautiksi vuonna 1960 ensimmäisen kosmonauttiryhmän mukana. Oltuaan Pavel Popovitšin varalentäjä Vostok 4:ssä, hänen ensimmäinen avaruuslentonsa oli Voshod 1. Komarov kuoli toisen avaruuslentonsa, Sojuz 1:n, laskeutumisen epäonnistuessa kun aluksen nopeutta jarruttava päälaskuvarjo ei auennut. Eversti Vladimir Komarovin tekemien avaruuslentojen kutsutunnus oli "Rubiini".
Ennen Komarovin lähtöä insinöörit totesivat laskuvarjojen olevan liian pienet hidastamaan vauhtia riittävästi, joten he asensivat suuremmat laskuvarjot, mutta eivät suurentaneet aukkoja, joista varjon olisi tultava ulos laskeutumisvaiheessa. Insinöörit tiesivät tämän jo lähettäessään Komarovin avaruuteen. Asia selvisi Komaroville hänen yrittäessään laskeutua. Manuaalisesti laukaistu varavarjokin sotkeutui. Jarruraketit eivät myöskään käynnistyneet ja avaruusalus tuhoutui törmätessään maahan. Eversti Komarov oli ollut loppuun saakka, eli aluksen tuhoutumiseen asti yhteydessä maatukikohtaansa. 
Komarov oli naimisissa Valentina Jakovlevna Kiseljovan kanssa ja hänellä oli kaksi lasta, Jevgeni ja Irina. Kuoleman jälkeisesti, Vladimir Komarovia on muistettu monin eri kunnianosoituksin, kuten Kaatunut Astronautti -muistomerkillä, jonka Apollo 15:n miehistö on Kuun pintaan asettanut.