tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Valtazar Bogišić

Valtazar (Baltasar) Bogišić (20. joulukuuta 1834 Cavtat, Dalmatian kuningaskunta, Itävallan keisarikunta – 24. kesäkuuta 1908 Rijeka, Itävalta-Unkari) oli eteläslaavilainen (serbi) oikeustieteilijä ja etnografi. Hän oli ensin kirjaston virkamies Wienissä, sitten lyhyen ajan slaavilaisen oikeushistorian professorina Odessan yliopistossa sekä jonkin ajan oikeusministerinä Montenegrossa. Hän asui loppupuolen elämäänsä Pariisissa. Hän on kirjoittanut Montenegron 1888 valmistuneen siviililain, jota on pidetty malliteoksena. Paitsi uraauurtavia tutkimuksia slaavilaisen yksityisoikeuden alalla hän on julkaissut vanhimmat muistiinpanot eteläslaavilaisesta runoudesta.
Solbritt

Solbritt on naisen etunimi. Se on ruotsalainen 1900-luvun uudisnimi, jota on käytetty ensimmäisen kerran kastenimenä vuonna 1906.
Solbritt-nimen alussa on skandinaavisten kielten sana "sol", joka merkitsee aurinkoa. Loppuosana on Birgitta-nimen lyhentymä Britt. Solbrittin mallina on ollut vanha norjalainen nimi Solveig, jossa alkuosa tulee ’auringon’ sijaan sanasta ’talo, sali’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2023 mennessä tilastoitu noin 90–100 Solbrittia. Heistä suurin osa on syntynyt 1940- tai 1950-luvulla.
Nimipäivä.
Ruotsissa Solbrittin ja Solveigin nimipäivää vietetään 4. kesäkuuta. Nimipari pääsi almanakkaan vuonna 1993.
Klaus Johannes Väisälä

Klaus Johan(nes) Väisälä, sukunimi aik. "Veisell" (18. heinäkuuta 1884 Kontiolahti – 12. tammikuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen juristi, Valtiokonttorin virkamies ja Iisalmen pormestari.
Väisälän vanhemmat olivat konttoristi Johannes Weisell ja Emma Brigitta Jääskelä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 Joensuun lyseosta, sai Suomen Liikemiesten Kauppaopiston päästötodistuksen 1906 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1911 ja ylemmän hallintotutkinnon 1912. Väisälä sai varatuomarin arvon 1916.
Väisälä oli Iisalmessa virkaatekevänä ja vakinaisena pormestarina 1914–1918 ja sitten lääninhallituksen virkamiehenä Kuopiossa ja Viipurissa. Muutettuaan Viipuriin Väisälä oli asianajajana, Tornator-yhtiön lakimiehenä ja Suomalainen Puuliike Oy:n prokuristina 1920–1930, Viipurin valtionverolautakunnan puheenjohtajana 1932–1940 sekä muutettuaan talvisodan jälkeen Helsinkiin Valtiokonttorissa korvausasiainosaston päällikkönä 1940–1944 ja johtajana sekä lainananto-osaston päällikkönä vuodesta 1944 alkaen.
Väisälä oli naimisissa vuodesta 1912 Helmi Saimi Lahtivirran kanssa.
Camillo Boito

Camillo Boito (30. lokakuuta 1836 Rooma, Italia – 28. kesäkuuta 1914 Milano, Italia) oli italialainen arkkitehti ja kirjailija. Hän opiskeli rakennustaidetta ja kirjallisuutta Venetsiassa ja Padovassa, matkusteli Toscanassa (1856) ja toimi 1860–1908 arkkitehtuurin professorina Milanon teknillisessä opistossa sekä Museo Poldi Pezzolin johtajana. Hän toimi Milanossa ja Padovassa käytännöllisenä arkkitehtina Museo civicossa Padovassa 1881 ja uudisti Donatellon alttarin Santossa.
Boito julkaisi merkittäviä kirjoituksia ja tutkielmia etenkin keskiaikaisesta ja uudemmasta arkkitehtuurista sekä novelleja.
George Grabowicz

George Grabowicz, myös Hryhori Hrabovytš, , (s. 12. lokakuuta 1943 Krakova, Puola) on yhdysvaltalainen kirjallisuudentutkija.
Grabowicz suoritti tohtorin tutkinnon Harvardin yliopistossa 1975 ja on sittemmin ollut yliopistossa Ukrainan kirjallisuuden professorina. Hän oli vuosina 1989–1996 Harvardin Ukrainan tutkimuslaitoksen johtaja.
Grabowicz perusti 1997 Kiovassa ilmestyvän kulttuurilehden "Krytyka", jonka päätoimittaja hän on. Hän on Ševtšenkon tieteellisen seuran (NTSh) täysjäsen ja vuodesta 2012 yhdysvaltalaisen Ševtšenkon tieteellisen seuran puheenjohtaja. Hän on kirjoittanut artikkeleita kirjallisuudenhistoriasta ja kirjallisuudenteoriasta sekä kirjoja Taras Ševtšenkosta ja yleisesti ukrainalaisesta kirjallisuudesta.
Näkemiin, melankolia

Näkemiin, melankolia on suomalaisen laulajan ja lauluntekijän Vesalan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin Warner Music Finlandin kautta 10. helmikuuta 2023. Vesala on säveltänyt albumin kappaleet yhdessä vastaavan tuottajan Jurekin kanssa, paitsi "Testamentti"-kappaleen jonka hän sävelsi Joonas Angerian kanssa. Vesala on sanoittanut albumin kappaleet itse, lukuun ottamatta ”Pahanilmanlinnut” -kappaletta, jonka hän on tehnyt yhdessä Teemu Brunilan kanssa.
Albumin tuottajina ovat toimineet Jurekin lisäksi myös Skywalk joka oli Pahanilmanlinnut-kappaleen tuotantoprosessissa mukana, Joonas Angeria ja Paula Vesala. Joonas Angeria oli alun perin Testamentti-kappaleen tuotannossa mukana mutta Vesala päätti tuottaa kappaleen kokonaan loppuun itse.
Erik Grindheim

 
Erik Grindheim (s. 1979) on norjalainen karateka. Hän saavutti Kyokushinissa parhaimmillaan EM-pronssia.
Kilpaura.
Grindheim aloitti karaten harrastamisen 11-vuotiaana ja osallistui ensimmäisen kerran Norjan mestaruuskilpailuihin 18-vuotiaana.
EM-tasolla Grindheim saavutti parhaimmillaan pronssia vuoden 2002 EM-kilpailuissa Bulgariassa. Marraskuussa Grindheim oli vielä mukana Norjan mestaruuskilpailuissa, jossa hän saavutti pronssia. Grindheim eteni välieriin saakka, mutta joutui jättämään turnauksen kesken loukattuaan itsensä murskauskilpailussa.
Grindheim saavutti ensimmäisen Norjan mestaruuden 2004.
Adamántios Koraís

Adamántios Koraís (, 27. huhtikuuta 1748 Smyrna – 6. huhtikuuta 1833 Pariisi) oli kreikkalainen kielitieteilijä ja patriootti. Hän oli nykykreikan ensimmäisen, osin keinotekoisen kirjakielen eli "katharévousan" isä.
Elämä ja ura.
Koraís syntyi Smyrnassa kauppiaan poikana. Koulupoikana hän kunnostautui muinaiskreikan opiskelussa, ja vuodesta 1772 vuoteen 1779 hän hoiti isänsä liikekonttoria Amsterdamissa. Vuonna 1782, isänsä liiketoiminnan epäonnistuttua, hän opiskeli kuuden vuoden ajan lääketiedettä Montpellier’n yliopistossa ja elätti itsensä kääntämällä saksalaisia ja englantilaisia lääketieteellisiä teoksia ranskaksi. Sitten hän asettui Pariisiin, jossa hän asui kuolemaansa saakka.
Ranskan vallankumouksen ihanteiden innoittamana hän omistautui edistämään Kreikan itsenäisyyden asiaa kreikkalaisten keskuudessa sekä herättämällä Euroopan suurvaltoja Osmanien valtaa vastaan. Hänen suuri tavoitteensa oli vakuuttaa kreikkalaisille, muun muassa teoksessa "Mémoire sur Vetot actuel de la civilisation de la Gréce" (1803), että he olivat antiikin helleenien todellisia jälkeläisiä, ja opettaa heitä pitämään antiikin suuria teoksia omana perintönään. Hän pyrki puhdistamaan kreikan kirjakieltä poistamalla lainasanoja ja rikastuttamalla sitä klassisilla sanoilla ja muilla klassisen perinteen mukaisesti keksityillä sanoilla. Hänen vaikutuksestaan kreikan osin keinotekoinen kirjakieli lähenteli 5. ja 4. vuosisadan eaa. attikalaista klassista kreikkaa. Hänen tärkeimmät kirjalliset teoksensa olivat 17-osainen Kreikan kirjallisuuden kokoelma "Ellinikí Vivliothíki" (Ελληνική Βιβλιοθήκη, 1805–1826), ja yhdeksänosainen "Párerga tis Ellinikís Vivliothíkis" (Πάρεργα της Ελληνικής Βιβλιοθήκης, 1809–1827). Kokoelma sisälsi klassisten kirjailijoiden historiallisia, poliittisia, filosofisia ja tieteellisiä teoksia, joihin Koraís kirjoitti esipuheet nykykreikaksi. Liberalismin kannattajana Koraís suhtautui negatiivisesti Kreikan ortodoksisen kirkon vaikutukseen. Varakkaat kreikkalaiset mesenaatit tukivat hänen toimintaansa.
Fenakistiskooppi

Fenakistiskooppi tai fenakistoskooppi on Joseph Plateaun vuonna 1830 kehittämä laite, jolla voitiin esittää liikkuvia kuvia. Se on yksi elokuvan edeltäjistä. 
Fenakistiskooppi on rei’itetty kiekko, jonka toisella puolella on kuvia liikesarjan eri vaiheista. Kun kiekkoa pyöritetään peilin edessä ja katsotaan samalla reikien läpi, muodostuu illuusio liikkeestä. Myöhemmin keksittiin kehittyneempi versio fenakistiskoopista, zoetrooppi, jossa oli kaksi kiekkoa, toisessa reiät ja toisessa kuvasarja. Näin kuvia ei enää tarvinnut katsoa peilin kautta.
Viheltäjähaikara

Viheltäjähaikara ("Syrigma sibilatrix") on haikaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Viheltäjähaikara voi kasvaa 53–61 cm pitkäksi. Alalajeista "S. s. fostersmithi" on hieman pienempi. Linnun päälaki on musta ("S. s. sibilatrix") tai tummanharmaa ("S. s. fostersmithi"), ja päässä on pitkä töyhtö. Lajin nokka on pitkä ja väriltään vaaleanpunainen ja mustakärkinen. Silmienympärys on vaaleansininen. Viheltäjähaikaran kaula ja rinta ovat kellertävän ruskeat. Lajin selkä ja siivet ovat sinertävän harmaat, ja siivissä on ruskeaa ja valkoista raidoitusta. Vatsa ja perä ovat valkoiset.
Levinneisyys ja elintavat.
Viheltäjähaikaran levinneisyysalue on kaksiosainen. Alalajia "S. s. fostersmithi" tavataan Venezuelasta ja Kolumbiasta ja alalajia "S. s. sibilatrix" Brasilian lounaisosista Argentiinaan. Lajin elinympäristöä ovat kosteat ruohomaat. Laji liikkuu useimmiten yksin tai pareittain, mutta erityisesti kuivan kauden aikana linnut voivat kokoontua ryhmiksi. Viheltäjähaikaran ravintoa ovat hyönteiset, madot, liskot ja sammakkoeläimet.
Pekka Martikainen

Pekka Tapani Martikainen (s. 1966) on suomalainen väestötieteilijä, joka on toiminut väestötieteen professorina Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa 1. lokakuuta 2009 lähtien. Hän johtaa lisäksi Helsingin yliopiston Väestöntutkimuksen yksikköä. Hän väitteli tohtoriksi London School of Economics -oppilaitoksessa vuonna 1994.
Martikainen valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2013. Hän sai vuonna 2021 Euroopan tutkimusneuvostolta rahoituksen johtamaansa tutkimukseen nimeltä "Social inequalities in population health: integrating evidence from longitudinal, family-based and genetically informed data".
Langsat

Langsat ("Lansium domesticum") on mahonkikasveihin kuuluva ikivihreä puu.
Langsat kasvaa 10–30 m korkeaksi, mutta viljeltynä se pidetään yleensä 5–10 m korkuisena. Sitä kasvatetaan maukkaiden hedelmiensä takia. Langsatin lehdet ovat 20–50 cm pitkät, ja muodostuvat 5–7 lehdykästä. Niiden yläpinta on kiiltävän vihreä, alapinta himmeä.
Langsat on kotoisin Malesian länsiosista. Sitä viljellään laajalti Aasiassa, ja lisäksi Havaijilla ja Surinamessa, sekä paikoin muuallakin tropiikissa.
Aarne Nuortila

Aarne Harald Nuortila (26. maaliskuuta 1927 – 6. syyskuuta 2019) oli suomalainen arkkitehti. Nuortila oli pitkään rakennushallituksen arkkitehtinä ja vastasi muun muassa Suomen suurlähetystöjen rakennus- ja saneeraustöistä. Hän oli naimisissa vuodesta 1953 kemian diplomi-insinöörin ja Kemian keskusliiton toimitusjohtajan Raili Nuortilan kanssa.
Nuortila kuoli vuonna 2019. Hänet on haudattu puolisonsa kanssa Helsingissä Hietaniemen hautausmaalle.
Isojamssi

Isojamssi ("Dioscorea alata") on jamssikasveihin kuuluva köynnöskasvilaji, jota viljellään tropiikissa. Sitä ei tunneta luonnonvaraisena.
Isojamssin kiemurtelevat varret kasvavat 15 metrin mittaisiksi. Uurteiset varret ovat tuntomerkki, jonka avulla lajin voi erottaa pyöreävartisesta mukulajamssista. Isojamssin lehdet ovat 20 cm pitkät, kapean sydämen muotoiset. Kukat ovat pienet, hedekukka kasvaa 30 cm kukkavarren päähän, emikukan perä on pieni piikki. Hedelmä on kolmiosainen kota. Varsiin kehittyy myös piikikkäitä ilmamukuloita, joiden avulla kasvi voi lisääntyä suvuttomasti.
Isojamssi on kaksikotinen kasvi, siemeniä kehittyy vain, jos saatavilla on sekä hede- että emikasvi. Isojamssia lisätään kuitenkin yleensä mukulan kappaleista.
Isojamssia viljellään maan alla kehittyvien suurikokoisten syötävien mukuloiden takia. Se on paikoin levinnyt haitallisena vieraslajina.
Désirée

Désirée on naisen etunimi. Se on ranskalainen muunnos nimestä Desideria, jolla on latinassa merkitys ’ikävöity’. Désirée-nimen rinnakkaismuotoja ovat Desirée ja Desiree.
Désirée-nimeä ovat käyttäneet muun muassa Ruotsin kuninkaalliset. Kuningas Kaarle XIV Juhanan puoliso, kuningatar Desideria oli alkuperäiseltä nimeltään Désirée, ja nykyisellä kuninkaalla Kaarle XVI Kustaalla on Désirée-niminen sisar. Désirée on myös yksi kruununprinsessa Victorian jälkimmäisistä etunimistä.
Vuodesta 1986 alkaen "Desirée" on viettänyt Ruotsissa nimipäivää 23. toukokuuta.
Nimi Suomessa.
Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on vuoteen 2023 mennessä kirjattu noin 70 "Désirée"-nimistä naista. "Desirée"-nimisiä on tilastoitu yhteensä 284 ja "Desiree"-nimisiä noin 460–470.
Rantamuura

Rantamuura ("Hypocnemoides melanopogon") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Rantamuuraa tavataan Brasiliassa, Kolumbiassa, Equadorissa, Ranskan Guianassa, Guayanassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 4 670 000 km2. Lajin kannankehitys on vakaa ja vuoden 2018 uhanalaisuusarvioinnissa se luokiteltiin elinvoimaiseksi.
Custard

Custard on englantilainen jälkiruokakastike tai -vanukas, joka valmistetaan maidosta, sokerista ja kananmunasta ja saostetaan kuumentamalla. Sille ei ole olemassa vakiintunutta vastinetta suomen kielessä, ja siitä voidaan käyttää asiayhteydestä riippuen suomennosta maitokiisseli, munakastike tai vaniljakastike. Käsite on kuitenkin hyvin laaja ja voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Pikkujärvi (Lohja)

Pikkujärvi () on matala ja rehevä lintujärvi Lohjan eteläosassa. Sen pinta-ala on 66 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on kymmenen kilometriä lounaaseen. Järvi muodostaa valtaosan 87 hehtaarin laajuisesta luonnonsuojelualueesta, johon kuuluu myös järven lounaispuolinen kosteikko.
Maantiede.
Pikkujärven pituus kaakosta luoteeseen on 1,4 kilometriä. Saaria ei ole. Järvi on suurimmaksi osaksi vähintään metrin ja enintään kahden metrin syvyinen.
Pikkujärven itäpuolella kohoaa Storskogsberget, jonka korkeustaso on yli 70 metriä merenpinnan yläpuolella. Eteläpuolella kohoaa Kohagabergen, jonka korkeustaso on noin 85 metriä merenpinnan yläpuolella, eli yli 50 metriä Pikkujärven pintaa ylempänä. Pikkujärven luoteiskolkasta lähtee noin 300 metriä pitkä lasku-uoma länteen Lohjanjärveen. Järviä erottavalla kannaksella sijaitsee Kirkniemen kartano.
Pikkujärvi (23.021.1.002) kuuluu Lohjanjärven lähialueeseen (23.021), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen päävesistössä (23). Toinen jakovaihe on Lohjanjärven alue (23.02). Lohjanjärven lähialueeseen kuuluu yhdeksäntoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Lohjanjärvi ja Maikkalanselkä (23.021.1.015). Pikkujärvi on kolmanneksi laajin, sitä seuraa Hiukoonlampi.
Linnusto ja kasvillisuus.
Pikkujärven lounaispuolella on linnustollisesti arvokas kosteikko, jonka nimi on Maret. Järven linnustoon kuuluu muun muassa kala- ja lapintiira, harmaahaikara, luhtahuitti, luhtakana ja liejukana.
Pikkujärven kapeahkon kasvillisuusvyöhykkeen valtalaji on järviruoko. Vyöhykkeellä viihtyy myös leveäosmankäämi.
Boeing–Saab T-7 Red Hawk

Boeing–Saab T-7 Red Hawk (alun perin Boeing T-X, sitten Boeing–Saab T-X) on suihkuharjoitushävittäjä, jota valmistaa Boeing yhteistyössä Saabin kanssa. Se valittiin T-X-hankkeen voittajaksi vuonna 2018 korvaamaan Yhdysvaltain ilmavoimien Northrop T-38 Talon -harjoitushävittäjät.
Kirjomuura

Kirjomuura ("Gymnopithys leucaspis") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kirjomuuraa tavataan Brasiliassa, Kolumbiassa, Equadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 540 000 km2. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Laajan levinneisyyden turvin se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Punaleukamuura

Punaleukamuura ("Gymnopithys rufigula") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Punaleukamuuraa tavataan Brasiliassa, Kolumbiassa, Ranskan Guianassa, Guyanassa, Surinamessa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 860 000 km2. Se luokiteltiin vuonna 2016 elinvoimaiseksi.
Hiihtari

Hiihtari on matala ja saareton, peltomaiden reunustama järvi Hirvilahden kylässä Kuopion luoteisosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 38 hehtaaria. Etäisyys Kuopion keskustasta on 22 kilometriä länsiluoteeseen. Järven halki kulkee 63. pohjoinen leveyspiiri.
Maantiede.
Hiihtarin pituus lounaasta koilliseen on noin 1,8 kilometriä. Järvi on kapea ja suippenee koillisessa luusuaksi, josta alkaa Kallaveden Jokilahteen laskeva noin puolitoista kilometriä pitkä uoma. Hiihtarin eteläosa on pohjoisosaa syvempi.
Hiihtarin itäpuolella sijaitsee Pyöreinen ja lounaispuolella Hirvijärvi. Järven kaakkoispuolella kohoaa Hevonperseenmäki, jonka laki on noin 120 metriä merenpinnan yläpuolella.
Hirvijärveen virtaa nimettömiä tulouomia. Hirvijärvi laskee Myllylahden koillispuolelta alkavaa Kaivannonjokea itään Postilampeen (98,6 metriä mpy), josta virta vie pienten järvien kautta koilliseen Kallaveteen.
Hiihtari (04.281.1.030) kuuluu Kallaveden-Ala-Ruokoveden alueeseen (04.281), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden yläosan alue (04.28) ja ensimmäinen jakovaihe on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Hiihtari on kolmanneksi laajin Kallaveden-Ala-Ruokoveden alueen 57:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Selkeästi laajin on Kallavesi. Toiseksi laajin on puolentoista neliökilometrin laajuinen Hirvijärvi.
Valkokurkkumuura

Valkokurkkumuura ("Gymnopithys salvini") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Valkokurkkumuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 960 000 km2. Se luokiteltiin vuonna 2018 elinvoimaiseksi, mutta se on kuitenkin vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Kuumuura

Kuumuura ("Gymnopithys lunulatus") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kuumuuraa tavataan Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 370 000 km2. Se luokiteltiin vuonna 2016 elinvoimaiseksi. Se on kuitenkin vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Sulajärvi

Sulajärvi on osin kulttuurimaiseman reunustama järvi Juvan itäosassa Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 1,7 neliökilometriä. Etäisyys Mikkelistä on 44 kilometriä itäkoilliseen ja Savonlinnasta 41 kilometriä länsilounaaseen. Järven luoteispuolinen Kaskiin viljelymaisema on luokiteltu valtakunnallisesti merkittäväksi.
Maantiede.
Sulajärven ulottuvuus lännestä itään on 2,5 kilometriä. Laajin niemimaa on Naurisniemi, joka muodostaa suuren osan järven eteläisestä rannasta. Nimettyjä lahtia ovat länsiosan Tiiliruukinlahti ja Sahalahti, pohjoisosan Paskolahti ja kaakkoisosan Särkilahti. Järven lounaiskolkan muodostaa Samusenlahti, jota erottaa pääaltaasta penger, jonka yli on rakennettu maantie. Noin viidesosa Sulajärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvimmät kohdat sijaitsevat järven keskivaiheilla.
Sulajärven saariluku on neljä. Laajin saari on järven luoteisosan runsaan hehtaarin laajuinen Nuottasaari. Järven lounaisosassa sijaitsee noin 70 aarin laajuinen Pukkisaari. Pohjoisosassa sijaitsee Kalliosaari ja nimetön saari.
Sulajärvi rajautuu luoteessa Kaskiin viljelymaisemaan. Muut rannat ovat pientalojen täplittämää metsämaata. Maasto kohoaa jyrkimmin järven itärannan Tetrimäellä, jonka korkeustaso on noin 135 metriä merenpinnan yläpuolella.
Sulajärven pohjoispuoliset Honkainlammit laskevat suoraan Sulajärveen. Kaskiin viljelymaiseman halki virtaa useita lasku-uomia. Matkuslampi laskee lounaasta Samusenlahteen. Sulajärvi laskee sen kaakkoiskulmasta alkavaa Kuohujokea Särkijärveen (82,8 metriä mpy), joka sijaitsee noin kilometrin etelään.
Sulajärven vesitilavuus on 9 853 000 kuutiometriä.
Sulajärvi (04.122.1.011) kuuluu Siikajoen valuma-alueeseen (04.122), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pihlajaveden–Kokonselän alue (04.12) ja ensimmäinen jakovaihe on Suur-Saimaan alue (04.1). Sulajärvi on neljänneksi laajin Siikajoen valuma-alueen 57:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Hietajärvi, Siikajärvi (Juva) ja Siikajärvi (Sulkava).
Tšekin asevoimat

Tšekin asevoimat () on Tšekin tasavallan asevoimat. Asevoimat on perustettu maan itsenäistyessä vuoden 1993 alussa. Ne jakautuvat maa- ja ilmavoimiin. Niihin kuuluvat myös kyberjoukot ja erikoisjoukot.
Maa osallistuu kansainvälisiin operaatioihin osana Naton ja EU:n joukkoja. Se liittyi Natoon vuonna 1999. Vuodesta 2005 alkaen maassa on ollut ammattiarmeija, ja pakollisista kutsunnoista on luovuttu. Tšekin ilmavoimat käyttävät JAS Gripen C -lentokoneita: ensimmäiset koneet on otettu käyttöön vuonna 2005.
Aktiivisessa palveluksessa on noin 26000 sotilasta, joista 6000 ilmavoimissa.
Perttausjärvi

Perttausjärvi on ylänköjärvi Rovaniemen luoteisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,9 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemen keskustasta on 65 kilometriä pohjoisluoteeseen. Kymmenisen kilometriä järveltä kaakkoon sijaitsee Perttaus-niminen maantieteellinen yksikkö.
Maantiede.
Perttausjärven pituus etelästä pohjoiseen on 3,35 kilometriä. Järvi on pitkänkapea ja suhteellisen tasalevyinen. Järven keskivaiheilla sijaitsee itärannalta luoteeseen pistävä niemi, jonka kohdalla järven leveys on noin 300 metriä. Järven molemmat saaret (yhteispinta-ala noin 12 aaria) sijaitsevat niemen tuntumassa. Perttausjärven vähintään kymmenen metriä syvät alueet sijaitsevat niemen eteläpuolella. Niiden pinta-ala on noin 15 hehtaaria. Järven pohjoispuoliskon syvin piste on 9,5 metriä.
Perttausjärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Lounaisrannalla sijaitsee jokunen pientalo. Järven luoteisrannalta kohoaa Halvarinvaara, jonka laki on noin 260 metriä merenpinnan yläpuolella.
Perttausjärveen laskee nimetön uoma pohjoisesta. Järvi kääntyy alavirtaan koillisrannalta, josta alkaa kaakkoon virtaava Perttausjoki, joka laskee Meltausjokeen, joka virtaa länteen ja laskee Ounasjokeen.
Perttausjärven vesitilavuus on 9 262 000 kuutiometriä.
Perttausjärvi (65.595.1.003) kuuluu Perttausjoen valuma-alueeseen (65.595), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Meltausjoen valuma-alue (65.59) ja ensimmäinen jakovaihe on Ala-Ounasjoen alue (65.5). Perttausjoen valuma-alueeseen kuuluu kuusi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Perttausjärvi on laajin. Sitä seuraa Särkijärvi (65.595.1.001) ja Osmalampi. Alueen kolme pienintä järveä ovat alle viiden hehtaarin laajuisia ja vailla virallisia nimiä.
Piipsjärvi (järvi)

Piipsjärvi on kulttuurimaiseman reunustama järvi Oulaisissa Pohjois-Pohjanmaalla. Sen pinta-ala on 3,9 neliökilometriä. Järvi sijaitsee Piipsanjoen reitillä viitisen kilometriä Oulaisten keskustasta koilliseen. Etäisyys Oulusta on 81 kilometriä etelälounaaseen.
Järven kuivatus ja uudelleenvesitys.
Piipsjärven kuivattamisen historia alkoi 1840-luvulla, kun kiinnostus tehostaa maankäyttöä heinämaan saamiseksi heräsi. Vaikka lupa kuivattamiseen myönnettiin jo vuonna 1847, itse projektiin ryhdyttiin vasta vuonna 1882. Kuivatusprosessi valmistui 1910-luvulla, mutta se edellytti jatkuvia ponnisteluja kanavan perkaamiseksi. Vaikka erilaisia toimenpiteitä tehtiin, järvi alkoi vesittyä uudelleen 1930-luvulla ja vuonna 1938 harkittiin jopa järven täydellistä kuivattamista. Tähän massiiviseen hankkeeseen ei kuitenkaan ryhdytty. Lopulta järven kuivatus lopetettiin vuonna 1956, kun heinähuutokauppatulot vähenivät.
Kuivatushankkeesta ei saatu odotettua hyötyä ja järvi alkoi kasvaa pensaikkoa kunnostustoimenpiteiden päätyttyä, joten kyläläiset päättivät yksimielisesti palauttaa järven alkuperäiseen tilaansa. Vesihallituksen toteuttama vesityssuunnitelma oli merkittävä, sillä se oli ensimmäinen laatuaan Suomessa. Kyläläiset ja vesihallitus yhdistivät voimansa kunnostus-, pengerrys- ja patotöissä ja vuonna 1978 järven vesi laskettiin uudelleen.
Uudelleenvesityksen jälkeen Piipsjärvi palautui lähes alkuperäiseen kokoonsa. Vuonna 2019 Pohjois-Pohjanmaan ELY-keskus rakennutti järven patoon kalaportaat.
Maantiede.
Piipsjärven pituus lounaasta koilliseen on 4,5 kilometriä. Pohjoisesta virtaava Piipsanjoki laajenee Piipsjärven koilliseksi lahdeksi, joka on kapea ja noin kaksi kilometriä pitkä. Lahden eteläpuolella Piipsjärvi laajenee yli kilometrin levyiseksi selkävedeksi, josta työntyy luoteeseen suultaan avoin Hurnaslahti. Eteläosastaan selkävesi kapenee Katiska-nimiseksi lahdeksi, jonka perukasta järvi kapenee jälleen Piipsanjoeksi. Joki virtaa Piipsjärven luusuasta noin viisi kilometriä etelään ja laskee Pyhäjokeen.
Piipsjärven koillisosassa sijaitsee noin kahden hehtaarin laajuinen Järvisaari. Järven ranta-alue on Piipsjärven kylän peltomaata; koillisessa on myös metsämaata. Kantatie 86 kulkee järven länsipuolitse.
Piipsjärvi (54.071.1.001) kuuluu Piipsjärven alueeseen (54.071), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Pyhäjoen vesistössä (54). Toinen jakovaihe on Piipsanjoen valuma-alue (54.07). Piipsjärven alueeseen kuuluu Piipsjärven ohella Piurukkajärvi ja Moisaslampi sekä kaksi nimetöntä pikkujärveä.
Kaavoitus.
Järven ympäristölle on laadittu osayleiskaava, joka on osaltaan mahdollistanut kunnallisen jätevesiverkoston laajentamisen alueelle.
Piimäjärvi

Piimäjärvi on matala, kahdesta altaasta koostuva järvi Kiteen pohjoisosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 4,6 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 45 kilometriä eteläkaakkoon. Järven läheisyydestä on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja.
Maantiede.
Piimäjärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 4,1 kilometriä. Järven eteläosan nimi on Piimälampi, jonka pinta-ala on noin 80 hehtaaria eli noin kuudesosa järven kokonaispinta-alasta. Valtaosan järvestä muodostaa pohjoinen pääallas, jota yhdistää Piimälampeen noin sata metriä leveä salmi, jonka rannalta on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja. Pääaltaan luoteisosassa sijaitsee suultaan avoin Suolahti ja pohjoisimmassa osassa samanmallinen Harvistonlahti.
Piimäjärvi on verraten tasasyvä. Noin puolet sen alasta on vähintään kaksi metriä ja enintään kolme metriä syvä. Vähintään kolme metriä syvä alue sijaitsee järven pohjoispuoliskolla ja syvin piste on noin neljä metriä. Piimälammen syvimmät kohdat ovat noin kaksimetrisiä.
Piimäjärven saariluku on kahdeksan. Saarista neljä on alle aarin laajuisia luotoja ja yhden pinta-ala on yli hehtaarin. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on kolmisen hehtaaria ja rantaviiva 920 metriä.
Piimäjärven länsirannalla sijaitsee Piimajärven kylä peltoineen. Kylän halki kulkee 30. itäinen pituuspiiri. Piimäjärven pohjoisrannalta alkaa Harvistonsuo, jonka halki virtaa järven lasku-uoma kohti luodetta. Järven itäinen ranta-alue on metsämaata. Piimälammen rantavyöhyke on soista. Piimäjärven länsipuolitse kulkee yhdystie 15541 ja itäpuolitse valtatie 6 sekä Karjalan rata. Kiteen lentokenttä sijaitsee noin puolitoista kilometriä järveltä kaakkoon.
Piimäjärven vesitilavuus on 9 908 000 kuutiometriä.
Piimäjärvi (04.383.1.002) kuuluu Piimäjoen yläosan valuma-alueeseen (04.383), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Piimäjoen valuma-alue (04.38) ja ensimmäinen jakovaihe on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Piimäjärvi on laajin Piimäjoen yläosan valuma-alueen viidestä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Särkijärvi, jota seuraa Haukilampi. Kaksi pienintä vakavettä, eli Mustalampi ja Majoinlampi, ovat alle viiden hehtaarin laajuisia.
Verneri Lilja

Verneri Lilja (s. 1992) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Suomen Kansallisteatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja elokuvassa "Syksyn jälkeen saapuu kevät".
Ura.
Verneri Lilja valmistui Teatterikorkeakoulusta 2017. Hän on työskennellyt näyttelijänä muun muassa Ryhmäteatterissa, Suomen Kansallisteatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Kuopion kaupunginteatterissa.
Lilja on näytellyt muun muassa teoksissa "Liisa Ihmemaassa" (2014), "Nummisuutarit" (2015), "Hitler ja Blondi" (2020) ja "Nuoret idealistit" (2023). "Verneri Lilja Blondina on tekemisessään sujuva ja varma", Hanna Telakoski arvioi Kulttuuritoimitus-julkaisussa.
Liljan ensimmäinen elokuvatyö on "sotilas kuvissa ja äänenä" Ari Matikaisen ohjaamassa dokumentissa "Sota ja mielenrauha" (2016). Vuonna 2020 hän näytteli isohkon roolin Annika Grofin ohjaamassa draamassa "Syksyn jälkeen saapuu kevät". Vuonna 2022 hän teki Luttisen roolin Lauri Nurksen jännityselokuvassa "Koskinen".
Lilja on näytellyt niin ikään televisiotuotannoissa, kuten "" (2021).
Liljan radiotöistä mainittakoon "Olipa kerran Kalliossa" (2019) ja "Seksiklubi Hillanhalme" (2021).
Lähteet.
Viitteet.
1
Rolf Presthus

Rolf Presthus (29. heinäkuuta 1936 Oslo – 1. tammikuuta 1988 Oslo) oli norjalainen juristi ja Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1969–1988, toimi Norjan valtiovarainministerinä 1981–1986 ja puolustusministerinä 1986 sekä oli Høyren puheenjohtaja 1986–1988. Vuosina 1968–1969 hän toimi Oppegårdin pormestarina.
Jens-Halvard Bratz

Jens-Halvard Bratz (21. huhtikuuta 1920 Oslo – 19. tammikuuta 2005) oli norjalainen Høyren poliitikko. Hän toimi Norjan elinkeinoministerinä 1981–1983.
Mekong – kuoleman joki

Mekong – kuoleman joki ("Comeback", "Love Is Forever" tai "Passion and Valor") on Hall Bartlettin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen toimintaelokuva vuodelta 1982. Se kertoo australialaisesta lehtikuvaajasta, jonka paikallinen naisystävä jää rajajoki Mekongin väärälle puolelle kommunistisen Pathet Lao -ryhmän kaapattua vallan Laosissa 1975. Mies päättää ylittää joen sukeltamalla.
Thaimaassa 1980-luvun alussa kuvattu elokuva sai muutamissa maissa teatteriensi-iltansa vuonna 1982, mutta Yhdysvalloissa se päätyi ensiesitettäväksi televisiossa seuraavana vuonna. Pääosia näyttelevät Michael Landon (joka toimi Bartlettin tavoin myös tuottajana) sekä Priscilla Presley ja Laura Gemser (nimellä Moira Chen).
Suomessakaan elokuva ei tullut teattereihin, vaan Rautakirja julkaisi sen VHS-kasettina. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen valittelee, ettei elokuva yllä eheään lopputulokseen huolimatta monista mukana olevista B-elokuvien tähdistä. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Zoia Lisovska

Zoia (Zoja) Lisovska, (s. 14. huhtikuuta 1927 Lviv) on Sveitsissä Genevessä asuva ukrainalaissyntyinen taiteilija.
Lisovskan vanhemmat ovat Robert Lisovskyi ja Stefanija Turkevytš-Lukijanovytš, ja hänen puolisonsa on Oleh Nyžankivskyi ja tyttärensä Lada-Ariana Nyžankivska. Hän on toisen maailmansodan jälkeinen pakolainen. Hän opiskeli Wienin taideakatemiassa 1945–1846, sai muotoilun diplomin London Polytechnic of Art -koulusta 1951 ja opiskeli maalausta Rooman taideakatemiassa 1952–1955. Hän on opettanut Genevessä maalausta ja piirtämistä. Hän on tehnyt maalauksia, freskoja, lasimaalauksia, mosaiikkia, emalitöitä, keramiikkaa, veistoksia, litografiaa ja puuleikkauksia. Hän on pitänyt yksityisnäyttelyitä sekä Euroopassa että Amerikassa ja pitänyt näyttelyitä yhdessä isänsä ja tyttärensä kanssa.
Ulkoilu

Ulkoilu on liikkumista ulkosalla. Luonnon lähellä ulkoilu virkistää mieltä ja kehoa. Tällaisia aktiviteetteja voivat olla esim. kävely, pyöräily, hiihto, hölkkä tai sauvakävely.
Senja (kunta)

Senja on kunta Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa. Se sijaitsee suurimmalta osin samannimisellä saarella. Kunta muodostettiin vuonna 2020, kun Berg, Lenvik, Torsken ja Tranøy yhdistyivät.
Senjan hallinnollinen keskus on Finnsnes. Muut taajamat ovat Silsand, Gryllefjord, Gibostad, Husøy, Vangsvik ja Senjahopen.
Media.
Senjan Finnsnesissä ilmestyy paikallislehti "Folkebladet".
Paul Mescal

Paul Mescal (s. 2. helmikuuta 1996 Maynooth, Irlanti) on irlantilainen näyttelijä, joka on näytellyt sekä teatterissa, televisiossa että elokuvissa. Hänen läpimurtoroolinsa oli televisiosarjassa "Normaaleja ihmisiä", josta hän sai Baftan televisiopalkinnon. Oscar-ehdokkuus Mescalille myönnettiin elokuvasta "Aftersun – päivämme auringossa".
Nuoruus ja opiskelu.
Paul Mescal syntyi 1996 Maynoothin kaupungissa Dublinin länsipuolella. Hänen äitinsä on poliisi ja isänsä peruskoulun opettaja. Mescal pelasi nuoruudessaan gaelilaista jalkapalloa. Hän pelasi Kildaren juniori- ja nuorisojoukkueissa ja oli joukkueessa 2015 ja 2016 Leinsterin alle 21-vuotiaiden finaalisarjassa.
Mescal sai lukiossa pääroolin "The Phantom of the Opera" -näytelmästä ja kiinnostui urasta näyttelijänä. Hän pääsi ilman pääsykoetta sisään The Lir Academyyn koe-esiintymisensä ansiosta. Hän jatkoi opiskelujen ohessa edelleen urheilu-uraansa mutta päätti jättää gaelilaisen jalkapallon murrettuaan leukansa. Mescal valmistui 2017.
Ura.
Mescalille tarjottiin valmistumisensa jälkeen kahta teatteriroolia, ja hän valitsi Jay Gatsbyn Dublinin Gate Theatressa esitetystä "Kultahatusta". Tämän jälkeen hän näytteli muun muassa Lontoossa "Aura ja tähdet" -näytelmässä.
Mescalin ensimmäinen televisiosarja oli BBC:n ja Hulun "Normaaleja ihmisiä", jota esitettiin vuonna 2020. Sarja teki hänestä välittömästi tunnetun ja seksisymbolin. Hän oli sarjasta ehdolla Emmyyn, ja hänet palkittiin siitä Baftan televisiopalkinnolla.
Mescal on valinnut "Normaaleja ihmisiä" -sarjan jälkeen tarkasti roolinsa. Hän on yrittänyt välttää blockbustereita ja näytellä erityisesti rikkinäisiä tai monumutkaisia hahmoja. Mescalin ensimmäinen elokuva oli "The Lost Daughter" (2021), joka oli myös Maggie Gyllenhaalin ensimmäinen ohjaustyö. Mescalin näytteli vuoden 2022 aikana elokuvissa "Aftersun – päivämme auringossa", "God's Creatures" ja "Carmen". "Aftersun" otettiin kiittäen vastaan Cannesin elokuvajuhilla, joissa se oli ensi-illassa. Mescal näyttelee "Aftersunissa" yksinhuoltajaisää, joka yrittää Turkin-matkalla luoda sidettä murrosikäiseen tyttäreensä. Mescal sai roolista parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden.
Mescal näytteli vuoden 2023 alussa Lontoon Almeida Theatressa Tennessee Williamsin näytelmän "Viettelyksen vaunu" pääosaa. Mescal on halunnut näytellä näytelmän antisankaria Stanley Kowalskia draamakoulusta lähtien, sillä opettaja oli todennut Mescalin sopivan paremmin näytelmän hienotunteisemman mieshahmon, Mitchin osaan.
Fides Cuyugan-Asensio

Fides Cuyugan-Asensio (s. 1. elokuuta 1931 Lucena, Filippiinit) on filippiiniläinen oopperalaulaja (koloratuurisopraano), pedagogi, näyttelijä ja libretisti.
Cuyugan-Asension isä Gervasio Santos Cuyugan oli Manuel L. Quezonin henkilökohtainen lääkäri ja kirurgi, joka oli kotoisin San Fernandosta Pampangasta. Hänen äitinsä Jacinta Belza oli kotoisin Buhista Camarines Surista. Cuyugan-Asension lapsuudenkodissa harrastettiin musiikkia, sillä äiti soitti pianoa ja veli Ruben oli viulisti Ernesto Vallejon oppilas. Cuyugan-Asensio valmistui vuonna 1955 Curtis Institute of Musicista Yhdysvaltojen Pennsylvaniassa. Hän ystävystyi oppilaitoksessa Anna Moffon kanssa.
Cuyugan-Asensio teki ammatillisen debyyttinsä tulkitsemalla Adelen roolin operetissa "Lepakko" Far Eastern Universityn auditoriossa. Kaksi vuotta myöhemmin hän loi Sisan roolin Felipe Padilla de Leónin oopperan "Noli me tangere" kantaesityksessä Manilan sinfoniaorkesterin kanssa. Cuyugan-Asensio oli mukana kantaesittämässä myös oopperoita "Mapulang Bituin" (Rosendo Santos), "Binhi ng Kalayaan" (Eliseo Pajaro) ja "Dularawan" (Lucrecia Roces Kasilag). Kansainvälisen oopperakirjallisuuden rooleista hän on tulkinnut muun muassa Kertun ("Hannu ja Kerttu"), Lucian ("Lucia di Lammermoor"), Susannan ("Il segreto di Susanna") ja Konstanzen ("Ryöstö Seraljista"). Hän esiintyi myös Gian Carlo Menottin "Puhelimessa".
Cuyugan-Asensio on työskennellyt paitsi laulajana, myös oopperatuottajana, ja hän on laatinut librettoja englanniksi ja tagalogiksi. Kesäkuussa 2022 Cuyugan-Asensio sai Filippiinien kansallistaiteilijan arvonimen musiikissa. Hänellä on kaksi lasta.
Pilvipelaaminen

Pilvipelaaminen tarkoittaa videopelin pelaamista etänä pilvipalvelusta suoratoiston avulla verkkoyhteyden yli. Pilvipelaamisessa peli suoritetaan palveluntarjoajan palvelimella ja vain näytetään käyttäjän laitteella. Tämä on kontrastina perinteiselle pelaamiselle, jossa peli suoritetaan paikallisesti pelaajan pelikonsolilla, henkilökohtaisella tietokoneella tai mobiililaitteella.
Historia.
Varhaisia pilvipelaamisen kehittäjiä ovat OnLive, GameFly ja Gaikai. OnLive esiteltiin Game Developers Conferencessa vuonna 2009. Vuonna 2020 PlayStation Now -palvelulla oli 2,2 miljoonaa tilaajaa, joka on pieni määrä kun vertaa PlayStation Network -palvelussa olevaan 103 miljoonaan kuukausittaiseen käyttäjään ja yli 106 miljoonaan myytyyn PlayStation 4 -konsoliin.
Pilvipelaamisen ongelmat liittyvät verkkoyhteyksiin ja siirrettävän tiedon välittämiseen kahteen suuntaan. Tietoja välitetään suuria määriä kahteen suuntaan ja pieni häviö siirretyissä verkkopaketeissa voi pilata pelikokemuksen.
Ongelmana palveluiden kautta pelaamisessa ovat olleet verkkoyhteyksien toiminta, suorituskyvyn epätasaisuus, rakeinen kuva, kuvataajuuden vaihtelut sekä vasteajat. Pelattavien pelien määrä oli myös pieni.
Markkinaosuudet.
Pilvipelaamiseen käytettyjen palveluiden markkinaosuudet vuonna 2022:
Veijo Kahra

Veijo Kaarle Kahra (15. toukokuuta 1920 Kuopio – 5. syyskuuta 2004 Turku) oli suomalainen arkkitehti. 
Kahra valmistui ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta vuonna 1940. Arkkitehdiksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1950. Hän toimi aluksi arkkitehtina Turun kaupungin talonrakennusosastolla, kunnes vuonna 1954 perusti yhdessä Aarne Ehojoen kanssa yhteisen arkkitehtitoimiston. Kahralla tuli rakennusliike Puolimatkan kanssa kiistaa, koska hänen mielestään talo tuli tehdä kuten hän halusi, jolloin Kahra perusti oman arkkitehtitoimiston nimellä Arkkitehtuuritoimisto Veijo Kahra. Hän suunnitteli 1950–1980-luvuilla useita modernistisia elementtikerrostaloja ja julkisia rakennuksia etenkin Turkuun. Merkittävimpiä Kahran töitä ovat muun muassa Turun ja Kainuun sairaanhoito-oppilaitokset sekä Turun ja Lappeenrannan sädehoitolaitokset ja SYP:n rakennus, Lääke Oy:n, Medipolarin ja Marlin tehtaat ja Hansakorttelin Kultatalo Turun Kauppatorin laidalla.
Kahra toimi SAFAn Turun alaosaston puheenjohtajana vuosina 1964–1965, Kaarinan kunnan rakennuslautakunnassa 1961–1963, Kaarinan kunnan yleisten töiden lautakunnan puheenjohtajana 1964–1968. Kahralle on myönnetty Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki ja Suomen Syöpäyhdistyksen pronssinen ansiomitali.
Kahran vanhemmat olivat Taavi Kahra ja Aili (o.s. Snellman). Puoliso oli Birgit Ingeborg (o.s. Kinnunen) vuodesta 1950. Sotilasarvoltaan Kahra oli kapteeni. Toisessa maailmansodassa hän palveli aluksi nuorempana upseerina Laatokalla ja vuosina 1942–1944 patterin päällikkönä Syvärillä.
Kahran suunnittelemia rakennuksia.
Asuinrakennukset.
Turun keskusta
Patterinhaan lähiön kerrostalot (yhdessä Aarne Ehojoen kanssa)
Juhannuskukkulan kerrostaloalue (Pohjola)
Jaanin kerrostaloalue (Itäharju)
Luolavuorentien kerrostalot (Luolavuori)
Ilpoisten lähiö
Paltan kerrostalot (Kärsämäki) 1971–1975
Hurttivuoren rivitalot (Pääskyvuori)
Muualla Turussa
Muualla Suomessa
He Hui

He Hui (; s. 1972 Ankang, Shaanxi) on kiinalainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
He varttui Ankangissa ja opiskeli Xi'anin musiikkikonservatoriossa. Hänen pääaineenaan oli länsimainen ooppera. He toimi oppilaitoksessa lauluvalmentajana suoritettuaan alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1994. Hän saattoi lauluopintonsa loppuun Kiinassa ja Italiassa. Vuonna 1995 He teki ensimmäisen esiintymisensä pääroolissa Shanghaissa Dorabellan mezzosopraano-osassa Wolfgang Amadeus Mozartin "Così fan tuttessa". Pian hän siirtyi sopraanoksi, ja vuonna 1998 hän esiintyi Giuseppe Verdin "Aidan" nimiroolissa Shanghai Grand Theatren avajaistapahtumassa. Vuonna 2000 He sai toisen palkinnon Operalia-kilpailussa Los Angelesissa ja huhtikuussa 2002 ensimmäisen palkinnon Voci Verdiane -kilpailussa Bussetossa. Vuonna 2001 hän piti Plácido Domingon kanssa yhteisen konsertin Shanghaissa. Samana vuonna hän lauloi Aidan roolin Los Angelesin oopperassa ja sitten Liùn osan Giacomo Puccinin "Turandotissa" Washington National Operassa. He teki Euroopan-debyyttinsä Puccinin "Toscan" nimiroolissa Parman Teatro Regiossa pari kuukautta ennen Voci Verdiane -kilpailun voittamista Bussetossa. 
He teki roolidebyyttinsä "Madama Butterflyn" Cio-Cio Sanina Bordeaux'ssa vuonna 2003. Tästä tulikin yksi hänen tunnetuimmista rooleistaan Toscan ja etenkin Aidan ohella. Merkittäviä eurooppalaisia debyyttejä He teki tämän jälkeen Wienin valtionoopperassa 2004, La Scalassa 2006 ja Covent Gardenissa 2010. Vuonna 2010 hän teki ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa Aidana. He esiintyi Salzburgin musiikkijuhlilla ensimmäisen kerran kesällä 2019 oopperassa "Adriana Lecouvreur". Hän on jatkanut konserteissa ja oopperatuotannoissa esiintymistä myös Kiinassa. Lisäksi hän on jatkanut opetustyötä Xi'anin musiikkikonservatoriossa.
He on tehnyt lukuisia levytyksiä. Andrea Prandstraller ja Niccolò Bruna ohjasivat hänestä dokumenttielokuvan "Hui He, the Soprano from the Silk Road". Vuonna 2017 Melanie Ho julkaisi He Huita käsittelevän kirjan "Journey to the West: He Hui, a Chinese soprano in the world of Italian opera".
Jääkiekon I-divisioona 1976–1977

Kaudella 1976–1977 Jääkiekon I-divisioona pelattiin kymmenen joukkueen nelinkertaisena sarjana. Sarjan kaksi parasta etenivät SM-karsintaan kahden SM-liigan heikoimman joukkueen kanssa ja kaksi heikointa joukkuetta joutuivat karsimaan sarjapaikastaan II-divisioonan parhaiden kanssa.
Sarjataulukko.
Kaksi parasta SM-liigakarsintaan, kaksi heikointa I-divisioonakarsintaan.
Liigakarsinta.
Kärpät nousi SM-liigaan, josta putosi FoPS. Lukko säilytti liigapaikkansa. 
I-divisioonakarsinta.
Jukurit ja PiTa säilyttivät I-divisioonapaikkansa.
K-Kampus

K-Kampus on suomalaisen kaupan alan pörssiyritys Keskon pääkonttori, joka sijaitsee Helsingin Kalasatamassa. Se valmistui vuonna 2019, jolloin Kesko muutti sinne vanhasta pääkonttoristaan Katajanokalta, joka oli ollut käytössä vuodesta 1940.
Seitsenkerroksinen rakennus käsittää kokonaisen korttelin Hermannin rantatien, Kalasatamankadun, Työpajankadun ja Tukkutorinkujan välissä. Sen on suunnitellut JKMM Arkkitehdit pääsuunnittelijanaan Juha Mäki-Jyllilä. Rakennuksessa on työtilat noin 1 800 henkilölle.
Vuonna 2015 yrityksen tarkoituksena oli muuttaa Ruskeasuolle, mutta henkilöstömäärän kasvettua entisestään Kesko tarvitsi suuremmat toimitilat. Kesko ilmoitti muutostaan kesällä 2016, ja tammikuussa 2017 alettiin rakentaa uutta toimitilaa Kalasatamaan. Rakennuttajana toimi Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varma, joka vuokrasi rakennuksen Keskolle pitkällä vuokrasopimuksella.
Rakennuksen harjannostajaisia vietettiin 6. syyskuuta 2018. Rakentaminen toteutettiin osaurakkana, jossa kilpailutettiin jokainen urakoinnin osa-alue. Noin kahden ja puolen vuoden jälkeen rakennus valmistui kesällä 2019, ja se otettiin täysimittaisesti käyttöön syksyn 2019 aikana.
Kuvaus.
Arkkitehtuuri.
Rakennuksen julkisivu muodostuu vaaleasta tiilestä, hiotusta valkoisesta betonista ja suurista ikkunoista. Katutason arkadikatot ja ylimmän kerroksen kattoterassi on päällystetty puulla.
Sisätiloissa puu on hallitsevampi elementti tammilattioissa ja mäntykatoissa. Rakennuksen keskus on lasikattoinen valopiha, jossa sijaitsee suuret portaat. Huoneet kiertyvät neljäkerroksisen valopihan ympärille. Työskentely- ja taukotilat erottuvat kukin toisistaan eri värein ja kalustein sisustettuna.
Rakenteet ja tekniikka.
Rakentamista varten tontilta kaivettiin maata noin 45 000 m³, ja lisäksi peruskalliota louhittiin noin 5 500 m³. K-Kampuksen kellarikerros on valettu paikalleen betonikaukalona. Sen vesitiiviys saavutettiin suihkuinjektoimalla terässeinien ja peruskallion välit. Kellarissa olevat pysäköintihallit yltävät aina merenpinnan alapuolelle. Rakennuksen välipohjat ovat ontelolaattaa. Sisätiloissa betonia on käytetty esimerkiksi valopihan parvien ulokerakenteissa.
Talotekniikassa hyödynnetään tekoälyä, joka mahdollistaa energiatehokkaamman valaistuksen, lämmityksen ja ilmastoinnin. Rakennuksen hissit ovat Koneen valmistamat.
Bengt Silén

Bengt August Silén (16. kesäkuuta 1930 Helsinki – 11. heinäkuuta 2017 Turku) oli suomalainen maanviljelijä ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Silénin vanhemmat olivat tilintarkastaja, agronomi Erik Silén ja Käthy Björkenheim ja puoliso vuodesta 1956 kotitalousopettaja Ann-Marie Harms. Silén tuli ylioppilaaksi Tölö svenska samskolasta 1949 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1956. Hän oli Näsen kartanon omistaja Perniössä 1956–1989 ja Nordenlundin kartanon omistaja Sysmässä 1980–1994. Silén oli myös neuvonantaja Kosken kartanossa Perniössä, Tenholassa ja Kiskossa 1963–1964 sekä Kosken kartanon tilanhoitaja ja Kosken ruukin isännöitsijä 1964–1969, Kosken sähkö Oy:n varatoimitusjohtaja 1964–1968 ja toimitusjohtaja 1968–1969 sekä neuvonantaja Ekerön kartanossa Pohjassa 1972–1980. Perniön kunnanvaltuuston jäsen hän oli 1973–1984 ja hänellä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä, kuten esimerkiksi Raision Tehtaat Oy:n hallituksen jäsenyys 1987–1996 ja puheenjohtajuus 1992–1996. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Silén sai 1989.
Birger Sweins

Birger Wilhelm Sweins (12. lokakuuta 1893 Helsinki – 1975) oli suomalainen insinööri ja radiotoiminnan pioneeri Suomessa 1920-luvulla.
Birger Sweins pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta 1916. Opiskeltuaan parin vuoden ajan Teknillisessä korkeakoulussa hän meni merivoimien palvelukseen ja kävi saksalaisten kipinälennätinkomppaniassa pitämän Deutsche Feldfunkerschulen. Käytyään Markovillan upseerikurssin Sweins ylennettiin vänrikiksi 1919 ja hän palveli sitten opetusupseerina radiojoukoissa. Vuonna 1921 hänet ylennettiin luutnantiksi ja hän suoritti samana vuonna radioinsinööritutkinnon Pariisissa Ecole Superieure d’electricitéssa.
Kun lennätinhallitus otti 1925 hallintaansa puolustusvoimien Santahaminan radioaseman Sweins siirtyi lennätinhallituksen palvelukseen. Vuodesta 1927 alkaen hän oli Suomen Philipsin palveluksessa myyntipäällikkönä ja prokuristina. Sweins oli myös viiden vuoden ajan opettajana radiosähköttäjäkursseilla ja toimi kahden vuoden ajan näiden kurssien rehtorina. Sweinsilla oli lisäksi oma sähköalan yritys Helsingissä.
Sweinsin aloitteesta järjestettiin Suomen Radioyhdistyksen perustamiskokous vuonna 1923. Hän oli yli 15 vuoden ajan Suomen Radiotehtailijoiden ja Radiokauppiaiden Liiton (vuodesta 1971 Elektroniikan Tukkukauppiaat ry) hallituksen jäsenenä sekä Suomen Sähkötukkuliikkeiden liiton hallituksen jäsenenä. Vuonna 1925 Sweins oli Suomen edustajana pohjoismaisessa laivaradiokonferenssissa Tukholmassa ja vuonna 1927 pitkäaaltoradiokonferenssissa Brysselissä. Birger Sweins (kutsu OH2NZ) harrasti radioamatööritoimintaa ja hänestä tuli Suomen Radioamatööriliiton kunniajäsen vuonna 1970. 
Talvisodan aikana Sweins palveli radiotehtävissä Muolaanjärvellä Karjalan kannaksella ja hän jatkoi samoissa tehtävissä myös jatkosodan aikana. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1930.
Sweins oli vuonna 1923 Suomen Kuvalehden Radio-osasto-palstan toimittajana.
Birger Sweins oli naimisissa Karin Nymanin kanssa. Heidän poikansa oli diplomi-nsinööri ja Rautaruukki Oy:n kaupallinen johtaja Holger Sweins.
Aiheesta muualla.
Birger Sweinsin lehtiartikkeleita:
Memento mori (täsmennyssivu)

Memento mori saattaa viitata johonkin seuraavista:
Osmo Salokannel

Osmo Osvald Salokannel (22. maaliskuuta 1921 Turku – 1. helmikuuta 2000) oli suomalainen arkkitehti. 
Salokannel tuli ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta vuonna 1939. Arkkitehdiksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1953. Hän toimi toimistoarkkitehtina Arkkitehtitoimisto Laitsalmessa vuosina 1953–1956. Salokanteleella oli yhteinen arkkitehtitoimisto Viljo Laitsalmen kanssa nimeltä Arkkitehtuuritoimisto Laitsalmi–Salokannel, jossa hän oli osakkaana 1956–1960. Arkkitehtitoimisto Osmo Salokanteleessa hän oli ammatinharjoittajana vuosina 1960–1970. Rakennushallituksen arkkitehtina Salokannel oli vuosina 1970–1987. Eläkkeelle Salokannel jäi vuonna 1988. 
Salokannel suunnitteli useita asuintaloja 1950–1960-luvuilla Turkuun. 
Luolavuoressa Takamaantien ja Liisankadun välissä sijaitseva Salokanteleenpuisto on saanut nimensä Osmo Salokanteleen mukaan.
Salokanteleen vanhemmat olivat Osvald Salokannel ja Helmi (o.s. Lahti). Salokanteleen puolisot olivat Irma Pauliina (o.s. Rossi) vuodesta 1946 ja Annamari (o.s. Korhonen) vuodesta 1968. Salokannel harrasti valokuvausta. Sotilasarvoltaan hän oli luutnantti.