tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuriiri (elokuva)

Kuriiri-nimisiä elokuvia ovat seuraavat:
Suomen Keskustanaiset

Suomen Keskustanaiset on Suomen Keskusta rp.:hen liittyvä naisjärjestö, jolla on 21 piiriä Suomessa. Myös Suomen Keskustalla on vaalipiirejä ja maakuntia pienempiä alueita käsittäviä aluepiirejä. Hämeen vaalipiirissä on sekä Päijät-Hämeen maakunnan että Kanta-Hämeen kattavat piirit.
Historia.
Esityksen Suomen Keskustan ja Keskustapuolueen edeltäjän, Maalaisliiton perustamiseksi teki kempeleläinen opettaja Naimi Tuohino 1907 Suomen Maalaisväestön Liiton edustajakokouksessa. Perustamiseen ei kuitenkaan vielä silloin ryhdytty. Maalaisliiton Naisten perustaminen tapahtui 26. huhtikuuta 1941 välirauhan aikana Maalisliiton 35. puoluekokouksen kestäessä. Perustetun naisjärjestön hyväksyi puoluekokous seuraavana päivänä.
Maalaisliiton ensimmäinen naiskansanedustaja 1907 oli Hilma Räsänen ja toinen 1908 Anna Ängeslevä.
Maalaisliiton Naiset 1941.
Maalaisliiton Naisten ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin kansanedustaja Tilda Löthman-Koponen. Ensimmäinen maalaisliittolainen naisministeri oli Vieno Simonen, joka oli ministerinä sosiaaliministeriössä Urho Kekkosen neljännessä hallituksessa ja Ralf Törngrenin hallituksessa sekä maatalousministerinä Karl August Fagerholmin toisessa hallituksessa.
Kerttu Saalastista tuli Maalaisliiton ensimmäinen naisvarapuheenjohtaja 1964.
Keskustapuolueen Naiset 1965.
Kun Maalaisliitto muutti nimensä Keskustapuolueeksi, muutettiin Maalaisliiton Naisten nimi Keskustapuolueen Naisiksi myös samana vuonna 1965.
Keskustanaiset.
Kun Keskustapuolue muutti 1988 nimensä Suomen Keskustaksi, muuttivat Keskustapuolueen Naiset nimensä vastaavasti Keskustanaisiksi. Paavo Väyrysen luovuttua vapaaehtoisesti puheenjohtajuudesta Esko Ahon hyväksi 1990, vaihdettiin myös tahtopolitiikkaan Väyrysen tapaan sitoutunut puoluesihteeri Seppo Kääriäinen Suomen Keskustan ensimmäiseen naispuoluesihteeriin, Erja Tikkaan, joka kutsuttiin kesken Saksassa olo ajan Suomeen puoluesihteeriksi.
Suomen ensimmäinen naispääministeri oli Anneli Jäätteenmäki ja toinen naispääministeri Mari Kiviniemi.
Keskustanaisten puheenjohtajana erikoissairaanhoitaja, maatalousyrittäjä Sari Palmu, varapuheenjohtajina Marjut Lehtonen ja Päivi Mononen-Mikkilä. Keskustanaisten pääsihteerinä toimii Mervi Mäki-Neste.
Šuryškaryn piiri

Šuryškaryn piiri () on paikallinen kuntatason itsehallintoalue Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan lounaisosassa Pohjois-Venäjällä. Kunnallispiirin pinta-ala 53 970 km2. Piirin keskuksena toimii Mužiin kylä Obin rinnakkaisen haaran Malaja Obin varrella. Kunnallispiiri on kuitenkin nimetty alueen alkuperäiskansa hantien tärkeän asuinpaikan, Šuryškaryn kylän mukaan. 
Piiri rajoittuu koillisessa ja idässä Priuralskin piiriin, etelässä Hanti-Mansiaan, luoteessa Ural-vuoriston huippujen takana olevaan Komin tasavaltaan. Piirin läpi virtaa suuri Ob kohti pohjoista ja Obinlahtea.
Väestö.
Piirin asukasluku oli 2010 väestönlaskennan mukaan 9 814 henkeä. Piiri on liikenteellisesti syrjäinen ja sen väestö asuu maaseutukylissä erityisesti Ob-joen ja sen sivu-uomien varrella. Moni pienistä maalaiskylistä sijaitsee Obin pääuoman kanssa rinnakkaisen, siitä alkunsa saavan ja siihen välillä yhtyvän sivu-uoma Malaja Obin varrella. Kunnallispiiri jakautuu paikallishallinnossa kahdeksaan maalaiskuntaan (kyläkuntaan):
Alkuperäisvärstöön kuuluvien hantien asuinpaikkoja kunnallispiirin alueella ovat olleet muun muassa Šuryškaryn (Шурышкары) ja Kazymin (Казым-Мыс, Kazym-Mys, Obin pääuoman itärannalla) kylien seudut.
Liikenneyhteyksiä.
Piiri on liikenneyhteyksien kannalta syrjässä ja tieverkosto on vaatimaton; suurin osa alueesta on taigaa tai subarktista tundraa ilman valmiita tieyhteyksiä. Jokien sulan kesäkauden 2-4 kuukauden vesikuljetuksilla on suurin merkitys alueen kylien taloudelle ja toiminnalle; useimmissa kylissä on jonkinlainen satama. Talvikaudella vaatimaton piirikunnallinen Labytnangiin ja sieltä pääkaupunkiin Salehardiin johtava talvitie kulkee - ainakin Jamalin Nenetsian liikennekartoissa - Malaja Obin (Obin länsirannan) taajamien kautta. Moneen kylään on tarvittaessa helikopteriyhteys Salehardista.
Kampenhout

Kampenhout on kunta Belgiassa Flanderin Brabantin provinssissa. Kuntaan kuuluu kaupungit Berg, Buken, itse Kampenhout ja Nederokkerzeel. Vuoden 2015 alussa Kampenhoutin väkiluku oli 11 329. Sen pinta-ala on 33,49 km² ja asukastiheys 338 asukasta/km².
Kunnan kunniakansalaisuuden ovat saaneet Jules Penninckx, Armand Preud'homme, pyöräilijä Raymond Impanis, laulaja Will Tura, urheilija Kim Gevaert ja Stef Maginelle.
Tarhaviuhkanen

Tarhaviuhkanen ("Alucita hexadactyla") on Suomessa harvinainen ja lounainen viuhkaperhosiin kuuluva perhoslaji. Suomen uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö.
Siivet muodostuvat kapeista sulkamaisista liuskoista. Etusiipien pohjaväri on vaalean harmaanruskea ja niiden poikki kulkee kaksi leveää, harmaata poikkivyötä, jotka ovat kahdessa etummaisessa liuskassa kapeammat kuin taaemmissa liuskoissa. Silti ulompi poikkivyö tuskin erottuu enää neljännen liuskan jälkeen. Etummaisessa liuskassa vöiden välissä on laaja, kaarevareunainen laikku. Takasiivet ovat jokseenkin yksiväriset, eivätkä etusiipien poikkivyöt erotu niissä. Huulirihmojen uloin jaoke on muuta huulirihmaa ohuempi. Siipiväli 13–16 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Eurooppalainen laji, jota tavataan lisäksi Pohjois-Afrikassa. Suomessa tarhaviuhkanen on harvinaisuus, jota tavataan Varsinais-Suomen rannikkoseuduilla, Turun saaristossa sekä Ahvenanmaalla. Perhosia tavataan elokuun alkupuolelta syyskuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Lämpimien tammimetsien laji. Aikuiset perhoset lentävät hämärässä ja tulevat valolle. Aikuinen perhonen talvehtii, usein ulkorakennusten suojissa Toukka elää ravintokasvin kukintovarren sisään kovertamassaan käytävässä, jonka ympärille kehittyy äkämä. Koteloituminen tapahtuu kasvin ulkopuolelle.
Ravintokasvi.
Toukka elää kuusamilla ("Lonicera"), etenkin ruotsinköynnöskuusamalla ("Lonicera periclymenum").
Tunturisulkanen

Tunturisulkanen ("Stenoptilia islandica") on Euroopan pohjoisimpien seutujen sulkaperhoslaji. Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 se on arvioitu erittäin uhanalaiseksi (EN).
Koko ja ulkonäkö.
Pieni, vaaleanharmaa sulkaperhonen. Siipien pohjaväri on rusehtavan harmaa ja etusiiven kärkiliuskojen eroamiskohdassa on laaja tumma kaksoistäplä. Lisäksi etummaisen liuskan kärjessä on tumma pitkittäisviiru ja siiven keskivaiheilla tumma keskitäplä. Siiven tyvessä on tummanruskeita siipisuomuja. Takasiivet ovat yksivärisen ruskeanharmaat. Siipiväli 17–19 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Levinneisyys Euroopassa kattaa paikoittain Skotlannin ja Islannin sekä Ruotsin, Suomen ja Venäjän pohjoisimmat osat. Norjassa sitä tavataan Keski-Norjasta pohjoiseen. Tunturisulkasta tavataan Suomessa ainoastaan Enontekiön Kilpisjärveltä, jossa se elää pienillä alueilla Mallan luonnonpuistossa sekä Saanatunturilla. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena heinäkuun alkupuoliskolla.
Elinympäristö ja elintavat.
Tunturilaji, jonka elinympäristöjä ovat kosteat tunturikankaat ja louhikot. Suomen esiintymät ovat pahtojen alaisilla niityillä ja soraikoilla sekä kalliohyllyillä. Skotlannissa sitä tavataan kosteilla vuoristoalueilla ja soilla. Esiintymispaikat ovat pinta-alallisesti pieniä, mutta laji saattaa olla niillä runsaslukuinen. Perhoset ovat aktiivisimmillaan alkuyöstä, mutta lähtevät helposti lentoon myös päivällä. Toukka on yöaktiivinen piilotellen päivisin lehtien alapinnoilla. Se elää syöden ravintokasvinsa kukintoja, mutta muuten tiedot perhosen kehitysvaiheista ovat puutteelliset.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat rikot ("Saxifraga"), Suomessa ainakin mätäsrikko ("Saxifraga cespitosa"), mutta esiintymispaikoilla kasvaa myös nuokkurikkoa ("Saxifraga cernua").
Intadjedite

Intadjedite on kunta ja sen keskuspaikka Kidalin alueen Tin-Essakon piirissä Malissa. Se sijaitsee Saharan autiomaassa noin 155 kilometriä Kidalista itään. Kunnassa on 5 400 asukasta (vuonna 2009).
Intadjediten kunnan pinta-ala on toistaiseksi määrittelemätön. Se rajoittuu pohjoisessa Algeriaan, idässä Nigeriin, etelässä Gaon alueen Ménakan piiriin ja lännessä Tin-Essakoon ja Kidaliin. Lännessä ja etelässä on matalia vuoria ja pohjois- ja itäosassa Tamasnan laakso. Sademäärä ylittää harvoin 100 millimetriä vuodessa. Kuivan kauden huippulämpötila on 50° C, talven alin lämpötila 8° C. Maaperä on kiveä, hiekkaa ja savea. Laaksojen kasvillisuus koostuu piikkipensaista, puista ja heinästä. Tamasnan laaksossa elää aavikkogaselleja. Siellä on myös toistaiseksi hyödyntämättömiä öljyesiintymiä.
Väestöstä 90 % harjoittaa karjanhoitoa. Kotieläimiä ovat kamelit, lampaat, vuohet ja aasit. Lisäksi tehdään käsitöitä ja käydään pienimuotoista kauppaa. Nuoriso muuttaa työn perässä Algeriaan ja Libyaan.
Kunnassa on kaksi koulua sekä kaksi terveyskeskusta, joista toisesta puuttuu kalusto ja molemmista henkilökunta. Vesihuolto käsittää pumppukaivoja ja patorakennelmia. Lisäksi on naisten lukutaitokeskus, seitsemän elintarvikevarastoa ja moskeija Achiboghossa.
Leskenlehtisulkanen

Leskenlehtisulkanen ("Platyptilia gonodactyla") on sulkaperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Pienehkö, harmaanruskea sulkaperhonen. Etusiivet ovat kapeat, vaalean harmaanruskeat. Siiven kärkiosassa on selvästi erottuva tummanruskea, kolmiomainen laikku ja etummaisen kärkiliuskan kärki kaartuu ulospäin ja muodostaa siivelle terävän kärjen. Takasiivet ovat tumman harmaanruskeat ja niiden takimmaisen liuskan keskivaiheilla on pieni, tumma suomutupsu. Raajat ovat vaaleat, nivelten kohdalta ruskeat. Siipiväli 22–28 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajia tavataan koko palearktisella alueella. Suomessa leskenlehtisulkasta tavataan erittäin yleisenä maan etelä- ja keskiosissa ja harvinaisempana Pohjois-Lapissa. Se kuitenkin vaikuttaa puuttuvan Keski-Lapista. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena, joista ensimmäisen yksilöitä tavataan toukokuun puolivälistä heinäkuulle ja seuraavaa heinäkuusta syyskuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat.
Aukeilla paikoilla kuten niityillä ja joutomailla elävä perhonen. Aikuiset lentävät iltahämärässä ja tulevat valolle. Ensimmäisen sukupolven toukat elävät aluksi miinaajina lehtien sisällä, myöhemmin vapaina lehtien alapinnoilla ja koteloituvat sinne. Toisen sukupolven toukat ovat aluksi lehtimiinaajia, talvehtivat ravintokasvin varren sisällä ja elävät talvehtimisen jälkeen syöden kukintoja ja siemeniä. Toisen polven toukat koteloituvat ravintokasvin kukintoon.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasvi on leskenlehti ("Tussilago farfara") sekä ruttojuuret ("Petasites").
Luettelo Viipurin Kaupunginteatterin näyttelijöistä

Luettelossa on mainittu eräitä Viipurin Kaupunginteatterissa ja sen edeltäjissä työskennelleitä näyttelijöitä.
Tin-Essako

Tin-Essako on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Kidalin alueen Tin-Essakon piirissä Malissa. Se sijaitsee Saharan autiomaassa noin 115 kilometriä Kidalista itään. Kunnassa on 2 600 asukasta (vuonna 2009).
Tin-Essakon kunta rajoittuu pohjoisessa Abeïbaran piirin Abeïbaran ja Tinzawatenen kuntiin, idässä Tin-Essakon piirin Intadjediten kuntaan, etelässä Ménakan piirin Alataan sekä lännessä Kidalin kaupunkiin. Väestöstä yli 90 % harjoittaa karjanhoitoa. Tärkeimmät kotieläimet ovat kamelit, lampaat, vuohet, aasit ja naudat. Lisäksi tehdään käsitöitä ja käydään pienimuotoista kauppaa.
Brent Reiber

Brent Reiber (s. 31. joulukuuta 1966 Lloydminster, Saskatchewan, Kanada) on sveitsiläinen jääkiekkotuomari. Hän on tuomarina NLA-liigassa.
Ura.
Hän oli tuomarina Vancouverin olympialaisissa ja MM-kisoissa 2012.
Vjatšeslav Bulanov

Vjatšeslav Bulanov (s. 3. syyskuuta 1970 Moskova, Venäjä) on venäläinen jääkiekkotuomari. Hän on tuomarina KHL-liigassa.
Ura.
Bulanov oli tuomarina Vancouverin olympiakisoissa ja neljissä MM-kisoissa, mm. MM-kisoissa 2014
Tin-Essakon piiri

Tin-Essakon piiri () on paikallishallintoalue Malin Kidalin alueella. Sen pinta-ala on 39 000 neliökilometriä. Piirissä on 8 000 asukasta (vuonna 2009).
Tin-Essakon piiri rajoittuu pohjoisessa Abeïbaran piiriin, koillisessa Algeriaan, idässä Nigeriin sekä etelässä Ménakan ja lännessä Kidalin piireihin. Se käsittää Tin-Essakon ja Intadjediten maalaiskunnat. Vuodesta 2005 lähtien piirin keskuksena toimii Tinezé, joka sijaitsee 36 kilometriä Tin-Essakosta kaakkoon.
Pinnanmuodostukseltaan alue on wadien halkomaa vuoristoista Saharaa. Laaksojen kasvisto koostuu heinistä, piikkipensaista ja puista. Lämpötilat vaihtelevat 5:n ja 45:n celsiusasteen välillä, ja ilmasto on äärimmäisen kuiva. Eläinkuntaan kuuluu gaselleja, sakaaleja, hyeenoja ja trappeja.
Seudun asukkaat ovat etupäässä tuaregeja, jotka jakautuvat Tin-Essakon kylään ja 23 paimentolaisryhmään. Tärkein elinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat kamelit, naudat, lampaat ja vuohet. Lisäksi tehdään käsitöitä ja käydään pienimuotoista kauppaa.
Toimivia alkeiskouluja on Tin-Essakossa, Inakarotissa, Achiboghossa ja Imboulalissa. Tinezéssä on toistaiseksi toimimaton terveyskeskus ja Tin-Essakossa, Tagorastissa, Achiboghossa ja Imboulalissa terveysasemat.
Björn Forsell

Björn Axel Isak Forsell (31. toukokuuta 1915 Tukholma – 1. maaliskuuta 1975 Klagshamn, Malmö) oli ruotsalainen oopperalaulaja ja näyttelijä.
Ura.
Forsell opiskeli laulua isänsä, oopperajohtaja John Forsellin opastuksella ja debytoi Kuninkaallisessa Teatterissa 1939. Sittemmin hänet kiinnitettiin ulkomaille, mistä hän palasi Ruotsiin vuonna 1949. Forsell oli 1950-luvulla kiinnitettynä Göteborgin Stora Teaterniin; samaan aikaan hän johti laulukoulua Boråsissa. Myöhemmin hän sai paikan valtionteatterista Malmössä.
Forsellin sisaruksia olivat journalisti Vidar Forsell ja kirjailija Loulou Forsell. Hän avioitui suomalaisen näyttelijän Birgit Kronströmin kanssa 1938, liitto päättyi eroon 1943. Pariskunnalle syntyi poika, Johnny Forsell.
Lähteet.
Björn Forsell, "78:or och film"
Efedrat

Efedrat ("Ephedra") ovat kuivien paikkojen ainavihantia pensaita, joiden lehdet ovat surkastuneet suomumaisiksi. Efedrat ovat paljassiemenisiä kasveja ja niiden lähin elossa oleva sukulainen on ikilehti ("Welwitschia mirabilis"). Efedrat on efedrakasvien heimon ainoa suku.
Lääkinnällinen käyttö.
Efedrat sisältävät efedriiniä ja pseudoefedriiniä, joita on käytetty astman, heinänuhan ja kuumeen hoidossa sekä piristeinä ja dopingaineina.
Lajit.
Lajilistaus "Catalogue of Lifen" mukaan.
John Forsell

John Forsell (oik. Carl Johan Jacob Forsell, 6. marraskuuta 1868 Tukholma – 30. toukokuuta 1941 Tukholma) oli ruotsalainen oopperalaulaja, laulupedagogi ja Ruotsin kuninkaallisen oopperan johtaja 1924–1939. Äänialaltaan hän oli baritoni.
Perhetausta.
John Forsellin vanhemmat olivat merikapteeni Carl August Forsell ja Axeline Åberg. Hänen sisarensa Anna Söderblomin puoliso oli arkkipiispa Nathan Söderblom. Ennen laulajanuraansa John Forsell palveli Ruotsin armeijassa. Hänet ylennettiin vuonna 1890 aliluutnantiksi ja 1896 luutnantiksi. Hän erosi armeijasta 1897, mutta jatkoi Upplannin rykmentin reserviläisenä vuoteen 1901. Armeijavuosiensa aikana Forsell opiskeli liikunnanopettajaksi. Forsell opiskeli myös musiikkikonservatoriossa Tukholmassa vuosina 1892–1894 ja Pariisissa 1895–1896.
Ura.
Forsell debytoi 26. helmikuuta 1896 baritonilaulajana Tukholman Kuninkaallisessa oopperassa. Rooli oli Figaron kappaleessa "Sevillan parturi". Samana vuonna hänellä oli Escamillon rooli "Carmenissa" ja Alponzon rooli "Leonorassa". Forsell nimitettiin oopperan hovilaulajaksi (hovsångare) vuonna 1909. Hän oli Kuninkaallisen oopperan johtava baritoni vuoteen 1918 ja samaisen oopperan johtaja 1924–1939. Forsell toimi myös laulunopettajana; hänen oppilaitaan olivat muun muassa Joel Berglund, Jussi Björling, Magna Lykseth-Scherfven, Aksel Schiøtz, Hjördis Schymberg, Set Svanholm ja Inez Wassner.
Forsell teki uraa myös Ruotsin ulkopuolella. Vuosina 1902–1906 hän lauloi säännöllisesti Tanskan kuninkaallisessa teatterissa Kööpenhaminassa. Vuosina 1909 ja 1910 hän esiintyi Metropolitan Operassa New Yorkissa. Nimirooli Mozartin "Don Giovannissa" lienee Forsellin kuuluisin yksittäinen tehtävä. Hän esitti sen lukuisia kertoja, muun muassa Royal Opera Housessa Lontoon Covent Gardenissa 1909 ja Salzburgin musiikkijuhlissa vuonna 1930. Forsell esitti Donin osan ja muita päärooleja myös muun muassa Berliinin Staatsoper Unter den Lindenissä, Amsterdamin De Nederlandse Operassa ja Wienin valtionoopperassa. Vuonna 1915 hän esitti muukalaisen/Francesco del Giocondon roolin Max von Schillingin "Mona Lisan" maailmanensi-illassa Stuttgartin Staatstheaterissa.
Forsell teki erinäisiä gramofonilevytyksiä aarioistaan ja lauluistaan. Myös hänen lavaesiintymisiään tallennettiin. Useat näistä levytyksistä ovat saatavina CD:llä, kuten neljän levyn antologia vuodelta 1994 (Caprice Records, CAP 21586).
Avioelämä.
John Forsellin aviopuoliso oli oopperalaulaja Gurli Carlström vuodesta 1901 vuoteen 1935 (puolison kuolemaan). Hänen lapsiaan olivat oopperalaulaja Björn Forsell, journalisti Vidar Forsell ja rikoskirjailija Loulou Forsell. John Forsellin pojanpoika Johnny Forsell oli kotimaassaan Suomessa kuuluisa viihdemuusikko 1960-luvun alkupuolella.
Muurahaisperhonen

Muurahaisperhonen ("Liphyra brassolis") on harvinainen Etelä-Aasiassa ja Australiassa tavattava sinisiipisiin kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Erikoisennäköinen, tukevaruumiinen ja lyhytsiipinen perhonen. Siivet ovat laajalti tummanruskeat ja etusiivissä on koiraalla vähemmän, naaraalla enemmän oranssia väriä. Takasiivet ovat molemmilla sukupuolilla laajalti oranssit. Alapinnaltaan siivet ovat yläpintaa haaleammat. Siipien reunus on epäsäännöllisen mutkitteleva. Ruumis on päiväperhoselle epätyypillisen paksu ja muistuttaa enemmän monien rotevien yöperhosten ruumista. Siipiväli on 70–76 mm, mikä tekee muurahaisperhosesta maailman suurimman sinisiipislajin.
Levinneisyys ja lentoaika.
Muurahaisperhosta tavataan Intiasta Taka-Intian poikki, Filippiineille, Indonesiaan ja Australian pohjoisrannikkoa Queenslandiin saakka.
Elinympäristö ja elintavat.
Muurahaisperhonen on alankosademetsien harvinainen perhoslaji, joka lentää sukulaistensa tapaan päivällä. Aikuisen perhosen imukärsä on surkastunut, eikä se nauti lainkaan ravintoa.
Naaras munii munia yksitellen tiettyjen, ompelijamuurahaisten pesiä sisältävien puulajien oksanhankoihin. Munat kuoriutuvat noin kolme viikkoa myöhemmin. Toukan elämän varhaisvaiheita ei tunneta, mutta kolmannesta toukkavaiheesta alkaen toukka on muurahaisia saalistava peto. Se hankkiutuu "Oecophylla smaragdina" -muurahaislajin pesään, jossa se elää syöden muurahaisten toukkia ja yksittäisessä pesässä saattaa olla useita perhostoukkia. Toukan selkäpuolen paksu kilpi suojelee sitä muurahaisten puolustukselta ja ruumiin peräosan imukuppimaiset raajat kiinnittävät toukan tiukasti lehden pintaan. Syödessään toukka ojentaa päänsä kilven alta, sieppaa muurahaistoukan ja imee sen sisällön. Toukka on ahnas peto ja voi tuhota jopa kaikki pesän toukat. Myös kotelo muodostuu suojaan selkäkilven alle.
Aikuinen perhonen kuoriutuu muurahaispesässä, mutta löysästi kiinnittyneiden ja tahmeapintaisten siipisuomujen vuoksi se selviytyy ulos pesästä muurahaisten hyökkäyksistä huolimatta. Siivet se oikaisee vasta pesän ulkopuolella.
Taka-Intiassa perhosen toukkia käytetään ravintona muurahaisten ohessa.
Ravintokasvi.
Toukan varhaisvaiheiden ravintokasvia ei tunneta, mutta afrikkalaiset sukulaislajit elävät oksilla kasvavilla levillä. Kolmannen toukkavaiheen toukka on peto.
Hakastaron linna

Hakastaron linna (myös Hakostaron linna) on keskiaikainen linnavuori, jonka jäännökset sijaitsevat Salossa. 
Alueella sijaitsee useita muinaislinnoja joista Hakastaron linna poikkeaa pienen kokonsa puolesta. Mäki on korkeimmillaan ainaostaan 20 metriä ympäröivää maastoa korkeammalla. Mäen pohjois- ja länsipuoli ovat jyrkkää kalliota, itä- ja eteläosan ollessa loivaa multamaata. Vallimaisen varustuksen jäänteitä on vielä näkyvissä mäen loivilla itä- ja eteläpuolilla. 1800-luvun lopulla valleja havaittiin itä-länsi-suunnassa 80 metrin matkalta. Vuonna 2001 tehdyssä inventoinnissa hieman alle metrin korkeata vallia oli idänpuolella havaittavissa 30 metrin matkalta. Mäen eteläpuolella vallin pituus todettiin olevan noin 17 metriä ja leveyden 4–5 metriä. Linnan vallit ovat muodostaneet kulman, jonka kohdalla portti ja porttikäytävä ovat sijainneet.
Keskiaikaiseksi linnaa on arvioitu sen valleissa käytetyn kalkkikivilaastin ja osin savesta ja hiekasta tehtyjen täytteiden perusteella. Laastin käytön perusteella varustus ajoittuu aikaisintaan 1200-luvun puoliväliin. Rautakautisten muinaislinnojen muurit ovat Suomessa kylmämuurattuja. 
Mäellä on nähtävissä myös kuoppia joiden tarkoitus on epäselvä. Itäisen vallin keskellä oleva kuoppa on suomalaisille rautakautisille linnavuorille tyypillinen ja sen on arvioitu liittyvän jonkinlaisen vahtikopin paikkaan.
Hakastaron linnan mäellä kasvaa myös nurmilaukka (Allium oleraceum) ja sikoangervo (Filipendula vulgaris), jotka osaltaan kertovat paikan muinaisesta käytöstä. Vajaan puolen kilometrin päässä linnasta luoteeseen on kulkenut keskiaikainen Kuninkaantie.
Abeïbara

Abeïbara on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Kidalin alueen Abeïbaran piirissä Malissa. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoristossa noin 85 kilometriä Kidalista koilliseen. Kunnan pinta-ala on 7 500 neliökilometriä. Asukkaita on 4 600 henkeä (vuonna 2009).
Abeïbaran kunta rajoittuu pohjoisessa Abeïbaran piirin Boghassan ja idässä Tinzawatenen kuntiin, etelässä Tessalitin piirin Adjelhocin kuntaan ja lännessä Kidalin kaupunkiin. Seudun ilmasto on äärimmäisen kuuma ja kuiva. Keskimääräinen sademäärä on 50 millimetriä vuodessa. Vähäinen kasvillisuus on keskittynyt wadien ja laaksojen pohjalle. Eläimistöön kuuluu gaselleja, sakaaleja, matelijoita, jyrsijöitä ja trappeja.
Kunta käsittää yhden kylän ja kymmenen paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja. Lisäksi on pieni joukko arabeja.
Seudun tärkein elinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, kamelit ja aasit. Lisäksi tehdään käsitöitä ja harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä. Nuoret muuttavat työnhakuun Kidaliin ja Algeriaan.
Kunnassa on yksi koulu ja terveysasema. Vesihuolto käsittää patoaltaita, perinteisiä ja nykyaikaisia kaivoja sekä porakaivoja.
Toivo Lankinen

Toivo Lankinen (21. huhtikuuta 1928 Kurkijoki – 3. tammikuuta 2011 Vihti) oli suomalainen kanttori ja kuoronjohtaja.
Elämä.
Nuoruusvuotensa Lankinen vietti Kurkijoen Itulan kylässä kotitilalla, joka rajoittui Laatokkaan kahdelta sivultaan, ja myöhemmin äidin kodissa Hiitolassa. Sotilasarvoltaan Toivo Lankinen oli luutnantti. Pienestä pitäen Lankisen harrastus suuntautui musiikkiin ja hän suoritti musiikkiopintoja jo ennen sotia Hiitolassa. Muutettuaan evakkona vanhempiensa mukana Vaasaan vuonna 1944 hän jatkoi opintoja ja valmistui kanttoriksi Turun Kirkkomusiikkiopistosta vuonna 1948. Hänelle myönnettiin arkkipiispan aloitteesta director cantus -arvonimi vuonna 1958 Suomen nuorimpana kanttorina. Lankinen toimi monissa seurakunnissa pääasiassa Etelä- ja Länsi-Suomen alueella, muun muassa Turun Tuomiokirkossa.
Lankisella oli merkittävä vaikutus nuorison elämään sekä soittokunnan kautta että musiikin opettajana ja virikkeiden antajana. Hän perusti ja johti soittokuntia Vampulassa, Urjalassa, Kankaanpäässä, Turussa, Naantalissa, Eurajoella, Kalannissa sekä Mynämäessä, jossa hän harjoitti maa- ja metsätaloutta perheen Haloilan tilalla.
Hänen soittokuntaansa kuului suurimmillaan satakunta soittajaa. Lisäksi hän johti useita kirkkokuoroja ja lapsikuoroja ja toimi musiikinopettajana lukioissa ja pianonsoiton opettajana musiikkiopistoissa.
Monet musiikin mestarit saivat innostuksensa ja oppinsa Toivo Lankisen kasvatuksesta. Hänen soittajiaan nousi niin musiikin, viihteen kuin kulttuurinkin huipulle. Soittoinnostusta kasvatettiin lukuisilla esiintymismatkoilla, jotka ulottuivat ympäri Euroopan Pohjois-Norjasta, Novgorodin kautta Kreikkaan ja Espanjaan saakka. Suomessa Lankisen johtama Turun Kristillisen Raittiusseuran Nuorisosoittokunta esiintyi ensimmäisissä yleisurheilun MM-kisoissa Helsingissä vuonna 1983. 
Toivo Lankinen oli luonteeltaan avoin, iloinen ja innostava ja säilyi mieleltään nuorena vanhoille päivilleen saakka. Hän loi maaseudun lapsille ja nuorille mahdollisuuden harrastaa musiikkia ja olla osana sellaista yhteisöä, josta kaikki saivat musiikin ohella myös sosiaalista pääomaa. Nuorison innostusta kuvaa hyvin se, että esimerkiksi Urjalan soittokuntaharjoituksiin kuljettiin mopolla Punkalaitumelta saakka. Yhä vielä, neljänkymmenen vuoden jälkeenkin, soittajat pitävät yhteyttä toisiinsa.
Toivo Lankisen elämää leimasivat voimallisesti sekä kodin hengellinen perintö että karjalaisuus. Tätä perintöä hän vei eteenpäin myös soittokunnissa. Jokaisella soittajalla oli harjoituksissa aina soitinkotelossaan mukana erikoispainos Johanneksen evankeliumista, ja esiintymisten viimeinen kappale oli usein "Sua kohti Herrani".
Alkuritari

Alkuritari ("Baronia brevicornis") on harvinainen Meksikossa esiintyvä, ritariperhosiin lukeutuva perhoslaji ja Baroniinae-alaheimon ainoa laji. IUCN on luokitellut sen erittäin uhanalaiseksi (EN).
Alkuritari eroaa selvästi muista ritariperhosista ja sitä pidetään heimon alkeellisimpana nykyisin elävänä lajina, joskin se saattaa olla läheisempää sukua apolloille kuin varsinaisille ritareille. Laji on "elävä fossiili" ja sitä muistuttavia lajeja tunnetaan pohjoisamerikkalaisista fossiiliesiintymistä.
Koko ja ulkonäkö.
Ulkonäöltään laji on erittäin vaihteleva. Siivet ovat melko pitkät ja yleisväriltään ruskeat, ja siipisuonten kohdalla kulkee ruskea viiru. Yleensä etusiiven poikki kulkee kolme voimakkaasti kaartuvaa riviä vaaleita tai kellertäviä laikkuja ja takasiipien tyviosa on laajalti vaalea, usein oranssinsävyinen. Yksilökohtaiset erot perhosten ulkonäössä ja värityksessä ovat huomattavan suuria, minkä vuoksi osa yksilöistä voi olla lähes kokonaan ruskeita, osa suurimmaksi osaksi oranssien laikkujen kirjomia. Takaruumiin alapuoli on musta-keltaraidallinen. Tuntosarvet ovat jokseenkin lyhyet. Siipiväli on 55–65 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Alkuritari esiintyy endeemisenä Sierra Madre del Surin vuoristoalueella. Sen elinalue ulottuu eteläisessä Meksikossa Jaliscon, Oaxacan, Chiapasin, Guerreron, Morelosin, Pueblan, Michoacánin sekä Coliman osavaltioiden alueelle. Levinneisyys on erikoinen ja lienee jäänne eoseenikauden keskivaiheilta, jolloin vuoristo muodosti kapean niemen ympäröivään mereen. Eteläisimmät ja muusta levinneisyydestä erilliset esiintymät Oaxacan ja Chiapasin alueilla ovat saattaneet syntyä pleistoseenin jääkauden aikana perhosten siirtyessä lämpimämmille ilmastoalueille. Perhoset lentävät ilmeisesti yhtenä sukupolvena sadekaudella, ainakin heinäkuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Perhosta tavataan akaasiametsissä 505–1335 metrin korkeudella merenpinnasta. Kukin perhonen lentää pienellä alueella ja koiraat vartioivat reviiriään latvustoissa. Perhosten tiedetään myös etsiytyvän imemään kosteutta purovarsien hiekasta. Laji voi olla sopivalla paikalla ja oikeaan aikaan etsittynä jopa runsaslukuinen. Naaras munii munat yksitellen sadekauden alussa, kun puiden lehdet puhkeavat. Munia tulee vain muutaman kuhunkin puuhun. Häirittynä toukka huitoo uhkaajaansa pääasiassa orgaanisista hapoista muodostuvaa, haisevaa eritettä tuottavalla "osmeterium"-ulokkeellaan. Toukat koteloituvat löyhän maa-aineksen sekaan.
"Trichogrammatidae"-heimon kiilupistiäiset loisivat perhosen munissa, mutta muutoin lajilla on ilmeisesti vain vähän saalistajia. Lajia uhkaa lähinnä väestönkasvun aiheuttama ihmisen levittäytyminen suppean elinalueen akaasiametsiköihin.
Ravintokasvi.
Toukka elää akaasioihin kuuluvalla "Acacia cochliacanhalla" sekä joissain määrin myös "Acacia pennatulalla" ja "Acacia macracanthalla".
Punikkililja

Punikkililja ("Blandfordia grandiflora", syn. "B. flammea") on koristekasvina kasvatettava sipulikasvi, joka kuuluu heimoon Blandfordiaceae yksisirkkaislahkossa Asparagales. Laji kasvaa luonnonvaraisena Itä-Australiassa Uudessa Etelä-Walesissa ja Queenslandissa.
Hydra (saari)

Hydra (; transl. myös "Ídra") on Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisten saarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 52 neliökilometriä ja asukasluku 1 948 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Hydra kuuluu Hydran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Saaren pääkaupunki on Hydran kaupunki.
Maantiede.
Hydra sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä Peloponnesoksen niemimaahan kuuluvan Argoliin niemimaan edustalla. Sen etäisyys mantereesta on noin 4,3 meripeninkulmaa (noin 8 kilometriä). Hydran ja mantereen välissä sijaitsee Dokóksen saari. Muut lähimmät saaret ovat Póros pohjoisessa ja Spétses länsilounaassa.
Hydra on karu ja kallioinen saari. Sen pituus on noin 20 kilometriä ja leveys vaihtelee 1,5 kilometristä kuuteen kilometriin. Saaren korkein kohta on Éros (592 metriä).
Hallinto ja kylät.
Hydra kuuluu hallinnollisesti Hydran kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria. Kunta kuuluu Attikan muiden saarikuntien tavoin Saarten alueyksikköön.
Saaren suurimmat asutukset ovat Hydran kaupunki (1 900 asukasta), Vlychós (19) ja Mandráki (11). (Katso myös: Luettelo Hydran kunnan kylistä ja saarista.)
Historia.
Saarelle majoittui 1960-luvulla joukko normeista vapaan elämän kannattajia, joukossa kuuluisuuksia, kuten Leonard Cohen. Elämä vapaan rakkauden, huumeiden ja viinan leimaamassa yhteisössä näytti aluksi paratiisimaiselta, mutta ajan kuluessa elämäntavan jäljet alkoivat näkyä ja seurauksena oli huumeongelmia, alkoholismia, avioliittojen hajoamisia, mielenterveysongelmia ja itsemurhia. Lapset jäivät usein heitteille, ja yhdestä heistä, sittemmin hoitokotiin päätyneestä mielenterveysongelmaisesta Axel Jensenistä, ovat norjalaiset Fabien Greenberg ja Bård Rønning tehneet dokumenttielokuvan "Little Axel". Hän on Marianne Ihlenin lapsi ja Leonard Cohenin kasvattilapsi. Toinen dokumenttielokuva, itsekin saarella majailleen Nick Broomfieldin "Marianne ja Leonard: Sanoja rakkaudesta", kertoo Cohenin ja Ihlenin tarinan.
Liikenne.
Hydralta kulkee nopeita lauttoja Póroksen ja Spétseksen saarille sekä mantereen Pireukseen, Ermióniin ja Portochéliin. Moottoroidut ajoneuvot ovat Hydralla kielletty, saarella kuljetaan esimerkiksi aaseilla, joita on noin 500. Lisäksi Hydralla on vesitakseja, joilla pääsee läheisille saarille ja uimarannoilla. Samoin pienet veneet kuljettavat ihmisiä eri puolille saarta.
Kampasaniaiset

Kampasaniaiset ("Blechnum") ovat saniaisia, jotka kuuluvat kampasaniaiskasvien (Blechnaceae) heimoon. Niitä voidaan pitää huonekasveina (esim. palmusaniainen) tai puutarhan monivuotisina koristekasvina (kampasaniainen). Suomen Lajitietokeskuksen luokittelussa kampasaniainen on siirretty kampasulkien ("Struthiopteris") sukuun.
Mikadonkämmen

Mikadonkämmen ("Bletilla striata", syn. "B. hyacinthina") on kämmekkäkasvilaji (heimo Orchidaceae), jota viljellään huonekasviksi. Kasvia tavataan luonnonvaraisena Itä-Kiinassa, Myanmarissa, Koreassa ja Etelä-Japanissa.
Homero Leite Meira

Homero Leite Meira (2. joulukuuta 1931 Brumado – 8. toukokuuta 2014) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. joulukuuta 1955 ja nimitettiin Itabunan hiippakunnan johtoon 7. marraskuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eliseu Maria Gomes de Oliveira, jota avustivat José Terceiro de Sousa ja Valfredo Bernardo Tepe. 
Leite Meira sai 24. syyskuuta 1980 nimityksen Irecên piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 12. kesäkuuta 1983.
Tinzawatene

Tinzawatene on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Kidalin alueen Abeïbaran piirissä Malissa. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoriston itäosassa Malin ja Algerian rajalla noin 230 kilometriä Kidalista koilliseen. Kunnan pinta-ala on 8 750 neliökilometriä. Asukkaita on 2 300 henkeä (vuonna 2009).
Tinzawatene on saanut alkunsa ranskalaisten siirtomaaisäntien perustamasta raja-asemasta. Pinnanmuodostukseltaan kunta on wadien halkomaa vuoristoa. Kasvillisuus koostuu etupäässä heinäkasveista ja piikkipensaista. Seudulla on runsaat pohjavesivarat.
Kuntaan kuuluu yksi kylä, joka on jaettu neljään kortteliin ja kahteen osaan. Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja. Lisäksi on pieni joukko arabeja. Yli 90 % väestöstä harjoittaa karjanhoitoa. Kotieläimiä ovat kamelit, vuohet, lampaat ja aasit. Lisäksi harjoitetaan vähäisessä määrin puutarhaviljelyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin Kidaliin, Algeriaan ja Eurooppaan.
Kunnassa on kolme koulua, terveysasema ja kulttuuritalo.
Morsiustähdet

Morsiustähdet ("Bouvardia") on matarakasvien (Rubiaceae) heimoon kuuluva suku, jonka edustajia käytetään leikko- ja huonekasveina. Morsiustähti on kotoisin Meksikon ja Etelä-Amerikan tienoilta, missä sitä tavataan erilaisina pensaina ja yrtteinä. Suomessa se tunnetaan enemmän leikkokukkana ja se onkin nimensä mukaisesti yksi suosituimmista, morsiussidonnassa käytettävistä. Siksi nimitys leikkomorsiustähti on kasvia hyvin kuvaava. Kasvi on nimetty Charles Bouvardin mukaan, joka oli ranskalainen kemisti ja lääkäri 1600-luvulla.
Toompean linna

Toompean linna () on keskiaikainen linna Toompean mäellä Viron pääkaupungissa Tallinnassa. Linnan rakensivat saksalaiset ristiritarit vuosina 1227–1229. Sitä on muuteltu useita kertoja, mutta 1200- ja 1300-luvuilla tehty perusmuoto on siinä edelleen.
Pikk Hermann ("Pitkä Hermanni"), yksi linnan säilyneista torneista on tärkeä symboli Virossa, sillä maan hallitsijan lippu on perinteisesti liehunut tämän tornin huipulla. Rakennuksessa kokoontuu nykyään Viron parlamentti, riigikogu.
Nimellispalkka

Nimellispalkka on työstä maksettava rahasumma. 
Käsitteenä nimellispalkka eroaa reaalipalkasta siten, että se ei kuvaa palkan varsinaista ostovoimaa. 
Jos nimellispalkat nousevat vähemmän kuin inflaation verran, reaaliansio eli palkan ostovoima laskee: palkalla voi ostaa vähemmän tavaroita tai palveluita.
Mukelo

Mukelo ("Bowiea volubilis") on parsakasvien (Asparagaceae) heimon alaheimoon Scilloideae (entinen hyasinttikasvien Hyacinthaceae heimo) kuuluva laji, jota pidetään huonekasvina. Se on ainoa laji "Bowiea"-suvussa.
Mukelo on puolimehikasvi, jonka tyvi on turvonnut sukkulenttiseksi ja lehtevät versot ovat kausivihantia. Laji kasvaa Afrikassa pääosin päiväntasaajan eteläpuolella, Keniasta Etelä-Afrikkaan.
MM-rallikausi 1988

MM-rallikausi 1988 oli järjestyksessään rallin maailmanmestaruussarjan 16. MM-rallikausi. Osakilpailuja oli 13. ja kalenteri oli sama kuin edellisenä vuotena. Kuljettajien mestaruuden voitti Miki Biasion ennen suomalaista tallikaveriaan Markku Alénia sekä kolmatta Lancia kuskia Alex Fioriota.
Sääntömuutokset.
Kaudelle 1988 rallin 600 kilometrin pituus ja erikoiskokeiden 30 kilometrin pituus edelliseltä kaudelta säilyi voimassa, mutta mukaan tuli mahdollisuus anoa pidemmän erikoiskokeen järjestäminen. Erikoiskokeiden keskinopeusrajoitus nousi 120 km/h nopeuteen.
Yökilpailut palasivat Monte Carlo -rallin viimeiselle osuudelle, mutta mukana oli pitkä lepotauko. Monte Carlossa oli myös kolme pidempää erikoiskoetta, joihin oli haettu lupa.
FISA lisäsi kaudelle vaatimuksen, että jokaisessa osakilpailussa oli oltava FISA:n hyväksymä 3-5 kilometriä pitkä "super special" erikoiskoe (yleisöerikoiskoe).
Tulokset.
Valmistajien maailmanmestaruus.
Uuden-Seelannin ja Norsunluurannikon kilpailuista ei annettu valmistajien pisteitä.
Pullopuut

Pullopuut ("Brachychiton") ovat malvakasveja (heimo Malvaceae), joita pidetään huonekasveina. Niistä voi kasvattaa myös bonsaipuita.
Pullopuihin kuuluu 33 lajia, joiden kotiseutu sijaitsee Australiassa ja Uudessa-Guineassa.
Eeppinen teatteri

Eeppisellä teatterilla tarkoitetaan kertovaa teatteria eli sitä, että näyttämöä käytetään kerronnallisena välineenä yhteiskunnallisten voimien kuvaamiseen. Eeppisen teatterin kerrontakeinot ovat hyvin tavallisia teatterissa nykyisinkin. Esimerkiksi dokumenttiteatteri on eeppisen teatterin alalaji.
Eeppisen teatterin isäksi nimetään usein saksalainen näytelmäkirjailija Bertolt Brecht. Lajia kehitti kuitenkin jo ennen häntä saksalainen teatteriohjaaja Erwin Piscator. Brecht kirjoitti 1930-luvun puolivälissä teoksessaan "Kirjoituksia teatterista": ”Niin sanottu eeppinen teatteri on viimeinen vaihe berliiniläisen teatterin kehityksessä, ja se oikeastaan vain ilmentää teatterin kehitystendenssiä puhtaimmillaan. Eeppiseen teatteriin kuuluu kaikki se, mitä on kutsuttu ajankohtaisnäytelmäksi tai Piscatorin teatteriksi tai opetusnäytelmäksi.”
Brecht kytki eeppisen teatterin virkoamisen tekniseen kehitykseen, poliittisen ilmapiirin muutokseen ja maailman monimutkaistumiseen. ”Taustaprojisointien mahdollisuus, motorisoinnin tuoma näyttämön muunneltavuus, elokuvan käyttö, kaikki nämä paransivat näyttämön varustusta, ja kaikki tämä tapahtui aikana, jolloin tärkeimpiä ihmistenvälisiä tapahtumia ei enää voitu kuvata yksinkertaisesti niin, että vaikuttavat voimat personifioidaan tai ihminen asetetaan kasvottomien metafyysisten voimien armoille. Tapahtumien ymmärtäminen edellytti nyt, että ympäröivä maailma jossa ihmiset elävät tuotiin mukaan näkyvästi ja kaikessa ’merkitsevyydessään’.”
Brecht toteaa, että ympäröivä maailma oli ollut draamassa mukana aiemminkin, mutta vain draaman keskeisen henkilön kokemana, ei itsenäisenä elementtinä. Brechtin mukaan eeppisessä teatterissa näyttämö alkoi kertoa. Näyttämön tausta osallistui tapahtumiin: esimerkiksi suurilla kuvatauluilla kerrottiin, mitä samaan aikaan tapahtuu jossakin toisaalla ja dokumenttiprojisoinnit vahvistivat henkilöiden puhetta tai asettuivat niitä vastaan. Uusi teatterinäkemys vaikutti myös näyttelijän työhön: ”Myöskään näyttelijät eivät enää muuntautuneet täydellisesti esittämäkseen henkilöksi, vaan pitivät siihen etäisyyttä ja pyrkivät herättämään jopa kriittistä suhtautumista sitä kohtaan”, Brecht kirjoitti. Erwin Piscator kehotti näyttelijöitä siirtämään huomionsa keskipisteen lavalta katsojiin. Kun stanislavskilaisessa teatterissa näyttelijä rakentaa roolin sisältä käsin, piscatorisessa teatterissa huomio suuntautuu siihen vaikutukseen, jonka esitys tekee yleisöön.
Brechtin mukaan siihen mikä oli ”luonnollista” tuli lisätä poikkeuksellisuuden tunnusmerkki. ”Vasta silloin alkoivat syyn ja seurauksen lait päästä päivänvaloon. Ihmisten toiminnasta tuli käydä ilmi, että se on juuri sellaista kuin se on ja että se voisi samalla olla myös toisenlaista”, hän kirjoitti. Brecht muistuttaa, että eeppisen teatterin pitää varoa olemasta ikävää, ilotonta ja rasittavaa: ”Oppiminen voi olla nautinnollista, iloista ja taistelevaa.”
Köyhä laulaja

Köyhä laulaja on Ville Salmisen ohjaama elokuva vuodelta 1950.
Nimimerkin Lauri Yrjänä takana oli käsikirjoittaja Toivo Kauppinen. Tämä oli häneltä ainoa tällä nimimerkillä tehty käsikirjoitus. Theelin aiemman menestyksen "Serenaadiluutnantti" siivellä syntynyt "Köyhä laulaja" ei ollut suuri yleisömenestys. Elokuvan musiikista vastannut Toivo Kärki kuului pääroolissa näyttelevän ja laulavan Henry Theelin taustavoimiin.
Henry Theel levytti elokuvan nimisävelmän kahdesti vuosina 1950 ja 1965, ja siitä tuli yksi hänen tunnuskappaleistaan. Tangon sanoitti Kullervo. Alkuperäisen version sovitti Toivo Kärki, uudemman Nacke Johansson. Pasi Kaunisto levytti kappaleen vuonna 1975.
Arviot.
Aikalaisarviossaan Raoul af Hällström ("Uusi Suomi") ilmaisi näkemyksenään, ettei elokuvaa pidä arvioida elokuvallisia tai taiteellisia mittapuita käyttäen. Paula Talaskivi ("Helsingin Sanomat") puolestaan uskoi, että elokuvassa on kaikki aiemminkin menestyksen taanneet ainekset. Moni kriitikko löysi näyttelijäsuorituksista ansioita, ja Talaskivi huomautti erityisesti, että ”turkulaisittain puhuva sisäkkö on oikea löytö”.. 
Veikko Karumo arvioi Henry Theelin suoritusta "Elokuva-Aitassa": ”Theel laulaa Toivo Kärjen tarttuvan melodian kansan mieliin. Hänen esiintymisensä elokuvassa on edelleen jäykkää, ja hän käyttää hyväkseen vanhoja 'lastentunti'-numeroitaan, mikä kyllä huvittaa katselijoita.”
Myöhemmissä kritiikeissä on todettu muun muassa, että musiikkipohjaisessa komediassa ei ole juuri juonta, mutta Henry Theel laulaa komeasti.
Mikkelin ravirata

Mikkelin ravirata sijaitsee Mikkelin keskustan pohjoispuolella Kalevankankaan kaupunginosassa. Se rakennettiin nykyiselle paikalleen 1960-luvun alussa. Katsomorakennukset ovat vuodelta 1979. Radan omistaa ja sitä hallinnoi "Mikkelin Ravirata Oy". Aivan sen tuntumassa sijaitsee Mikkelin jäähalli.
Radan tunnetuin kilpailu on vuosittain heinäkuussa juostava kansainvälinen St. Michel. Suomen suurin ravitapahtuma Kuninkuusravit on Mikkelissä järjestetty vuosina 1979, 1996 ja 2012.
Vuonna 1975 Mikkelissä toteutettiin suuri uudistustyö. Uusi rataprofiili teki siitä maailman nopeimman 1000 metrin raviradan. Radan nopeus johtuu kaviouran erikoisen pyöreästä muodosta. Sen johdosta hevoset eivät joudu kaarteisiin tullessaan hidastamaan vauhtia yhtä paljon kuin tavallisilla radoilla.
Ensimmäinen ennätysjuoksu Mikkelissä tehtiin heinäkuussa 1977, kun Charme Asserdal ravasi uuden Euroopan ennätyksen 13,9. Ennätys oli poikkeuksellinen nelivuotiaan tamman juoksemana. Kaiken kaikkiaan Mikkelissä on juostu uusi maailmanennätys kolme kertaa. Ennätystä on sivuttu kahdesti. Vuonna 2002 italialainen Varenne juoksi St. Michel-ajossa 1000 metrin ratojen maailmanennätyksen 09,3, joka rikottiin vasta vuonna 2012. Ennätysjuoksua oli seuraamassa lähes 27 000 katsojaa.
Mikkelin raviradan keskikentällä on vinttikoirien rata sekä kaksi jalkapallonurmea, jotka ovat paikallisten alasarja- ja juniorijoukkueiden käytössä. 
Mikkelissä tehdyt Euroopan- ja maailmanennätykset.
1 Hevosen syntymämaa
Harsosammal

Harsosammal ("Trichocolea tomentella", (Ehrh.) Dumort.) on maksasammallaji harsosammalten suvussa ja heimossa. 
Harsosammalen versot ovat viidestä kymmeneen senttimetriä pitkiä, litteitä ja höyhenmäisesti liuskoittuneita. Se lisääntyy yleensä kasvullisesti, mutta hyvin harvoin suvullisesti.
Harsosammal on levinnyt laajalle, sitä esiintyy Euraasiassa, pohjoisessa Afrikassa, itäisessä Pohjois-Amerikassa sekä Etelä-Amerikassa.
Harsosammalta esiintyy Suomessa eteläosassa Ahvenanmaalta Pohjois-Karjalan korkeudelle. Se kasvaa erityisesti varjoisissa metsissä lähteiden äärellä märällä, lahoavalla humuksella. Metsähoito on harvinaistanut lajia Suomessa ja se luokitellaan uhanalaiseksi.
Saksisammal

Saksisammal ("Douinia ovata" (Dicks.) H. Buch) on maksasammallaji saksisammalten ("Douinia") suvussa ja kinnassammalten heimossa ("Scapaniaceae").
Saksisammalen levinneisyysaluetta ovat Maan pohjoispuolen lauhkean vyöhykkeen mereiset alueet. Se on yleinen ihan Länsi-Norjassa. Saksisammal on Suomessa hyvin harvinainen, lounainen laji, joka on löydetty Ahvenanmaalla Saltvikista, Sundista ja Varsinais-Suomessa Nauvosta. Se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi esiintymien vähäisyyden takia.
Saksisammal on erikoistunut kasvamaan merien lähellä sijaitsevilla ylikaltevilla, osin valuvetisillä silikaattikallioilla. Suomen kasvupaikat ovat yleensä pohjoisen suuntaisilla kallioilla.
Street Fighter X Tekken

Street Fighter X Tekken (lausutaan "Street Fighter Cross Tekken") on Dimps’n ja Capcomin kehittämä sekä Capcomin julkaisema cross over -tappelupeli. Peli julkaistiin vuonna 2012 PlayStation 3:lle,
Xbox 360:lle, iOS:lle, Microsoft Windowsille ja PlayStation Vitalle.
Peli yhdistää molempien pelisarjojen – "Street Fighter" ja "Tekken" – elementtejä laittaen ne "Street Fighter" -pelisarjan jatko-osaan. Tästä toinen puolikas "Tekken X Street Fighter" on vasta kehitteillä tai koko peliä ei edes julkaista. 
Pelaaminen.
Pelissä on perinteisen "Street Fighter" -pelin mekaniikka, johon ainoat Tekken-elementit ovat pelisarjasta tuttua hahmo- ja ääninäyttelijäkaartia. Peli on huomattavasti "Tekken"-osia yksinkertaisempi.
Juoni.
Ulkoavaruudesta laskeutunut Pandoraksi nimetty salaperäinen laatikko herättää median huomiota. Shadaloo, G-Corporation ja Mishima Zaibatsu havittelevat kaikki tätä rasiaa. Pelin kulkuun sisältyy kahden hahmon valitsemiseen, jotka tulee ohjata läpi turnauksen ja lyödä Akuma tai Ogre, riippuen pelaajan hahmoista, jonka myötä hahmot saavat rasian käsiinsä ja visuaalinen epilogi päättää juonen.
Chrysaora

Chrysaora on kiekkomeduusoihin (Semaeostomeae) kuuluva suku.
Lajit.
Sukuun kuuluu 14 lajia:
Pyhän Fin Barren katedraali

Pyhän Fin Barren katedraali () on katedraali Corkin kaupungissa Irlannissa. Katedraali on nimetty Corkin piispana toimineen Pyhän Fin Barren mukaan joka eli vuosien 550–620 aikana. Katedraali edustaa arkkitehtuuriltaan uusgotiikkaa. Katedraali maksoi valmistuessaan noin 100 000 puntaa. Katedraalin suunnitteli englantilainen arkkitehti William Burges ja se rakennettiin vuosien 1865–1879 aikana.
Kirkko sijaitsee paikalla, jossa Fin Barren uskotaan opettaneen luostarikoulussaan 600-luvulla. Kirkossa on 1260 veistosta. Sen lasimaalaukset kuvaavat Uuden ja Vanhan Testamentin tapahtumia.
Kongonvarpushaukka

Kongonvarpushaukka ("Accipiter erythropus") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan keskisessä ja läntisessä Afrikassa seuraavissa maissa: Angolassa, Beninissä, Burkina Fasossa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Norsunluurannikolla, Gabonissa, Gambiassa, Ghanassa, Guineassa, Guinea-Bissaussa, Liberiassa, Nigeriassa, Ruandassa, Senegalissa, Sierra Leonessa, Togossa ja Ugandassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät, kuivat savannit ja huonokuntoiset metsät. Se painaa keskimäärin 115,35 grammaa.
Se jakautuu kahteen alalajiin:
Antônio Alberto Guimarães Rezende

Antônio Alberto Guimarães Rezende (3. maaliskuuta 1926 Uberaba – 13. huhtikuuta 2015) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Pyhän stigman kongregaation papiksi 8. joulukuuta 1953 ja nimitettiin Caetitén hiippakunnan johtoon 9. marraskuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1982. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja Lucas Moreira Neves.
Guimarães Rezende jäi eläkkeelle 13. marraskuuta 2002.
Guerrino Riccardo Brusati

Guerrino Riccardo Brusati (11. huhtikuuta 1945 Bellinzago Novarese – 14. toukokuuta 2023 Novara) oli italialaissyntyinen, Brasiliassa uransa luonut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 23. kesäkuuta 1973 ja nimitettiin Caetitén hiippakunnan johtoon 13. marraskuuta 2002. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. helmikuuta 2003. Pääkonsekraattorina toimi Aloysio José Leal Penna, jota avustivat Renato Corti ja Antônio Alberto Guimarães Rezende.
To Whom It May Concern

To Whom It May Concern on Bee Gees -veljesyhtyeen studioalbumi vuodelta 1972. Sen tuottajana on yhtyeen lisäksi toiminut Robert Stigwood ja se on ilmestynyt LP-levynä Atco-levymerkillä.
Atco on osa Atlantic Recording -yhtiötä, 1841 Broadway, New York, N.Y. 10023. Atlantic on vastannut LP-levyjen valmistuksesta. Tuotantoyhtiö on The Robert Stigwood Organisation Ltd.
Kappaleet.
Kappaleiden tekijät ovat Bee Gees -yhtyeen Barry, Robin ja Maurice Gibb.
Muusikot.
Manageroinnista on vastannut Robert Stigwood Organisation Ltd., 67 Brook Street, London W1V 1YD.
Yhtyeen ihailijakerhoja ovat johtaneet:
Tuotantotiedot.
Albumissa on avautuvat kannet ja kansi on sikäli erikoinen, että avattaessa kannet esiin nousevat Gibbin veljeksiä esittävät pahvinukkehahmot. Sisäkannessa on myös kuvat henkilöistä, jotka ovat olleet yhtyeen kanssa yhteistyössä vuosien mittaan.
Jakub Kovář

Jakub Kovář on (s. 19. heinäkuuta 1988 Písek, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa Tšekin Extraliga-joukkue [[HC Sparta Praha|[[HC Sparta Prahaa]]. 
Maajoukkueura.
Kovář pelasi vuoden 2011, 2012 ja 2014 MM-kisoissa [[Tšekin jääkiekkomaajoukkue|Tšekin jääkiekkomaajoukkueessa]].
Lähteet.
[[Luokka:Tšekkiläiset jääkiekkomaalivahdit]]
[[Luokka:Philadelphia Flyersin varaamat pelaajat]]
[[Luokka:Vuonna 1988 syntyneet]]
[[Luokka:Elävät henkilöt]]