tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mahakatarri

Mahakatarri eli gastriitti on mahan limakalvon krooninen tulehdus. Jotkut käyttävät termiä vatsakatarri myös synonyyminä ylävatsakivulle tai närästykselle.
Helikobakteeri on mahakatarrin yleisin aiheuttaja. Mahakatarri voi johtua myös runsaasta alkoholin, ibuprofeenin tai aspiriinin käytöstä taikka siitä, että sappea virtaa ohutsuolesta mahalaukun suuntaan. Vatsa saattaa myös reagoida stressiin tuottamalla normaalia enemmän vastahappoa. Tupakointi saattaa pahentaa vatsakatarria. Myös sieni- ja virusinfektiot sekä säteilyvammat voivat aiheuttaa vatsakatarrin puhkeamisen.
Oireet.
Mahakatarri on yleensä oireeton, ellei se ole ehtinyt aiheuttaa mahahaavaa tai muita limakalvovaurioita. Mahakatarri oireilee kuitenkin hyvin pienellä osalla potilailla epämukavana paineen tai turvotuksen tunteena vatsassa. Tauti saattaa myös muuttua oireettomaksi kroonistuessaan.
Satoru Nakajima

Satoru Nakajima (, s. 23. helmikuuta 1953, Okazaki, Aichi, Japani) on japanilainen entinen Formula 1 -kuljettaja. Hän kilpaili kuninkuusluokassa kausina 1987–1991, joiden aikana hän saavutti 16 MM-pistettä ja yhden nopeimman kierroksen Australian GP:ssä 1989.
Ura.
Nakajima aloitti kilpailemisen Japanin Formula 2000 ja Formula 2 -sarjoissa hyvällä menestyksellä taistellen parhaimmillaan sijoituksista 1-3. Formula 1 -sarjaan Nakajima nostettiin kaudella 1987, kun Honda solmi moottorisopimuksen Lotuksen kanssa.
Nakajima oli 34-vuotias debytoidessaan Formula 1:ssä Brasilian GP:ssa 1987. Hän oli silloin yksi vanhimmista uransa ensimmäiseen Formula 1 -kilpailuun startanneista. Hän vakuutti monet ajamalla heti toisessa kilpailussaan Imolassa kuudenneksi ja seuraavassa kisassa Belgiassa viidenneksi. Näistä kautensa kohokohdista huolimatta Nakajima jäi usein tallikaverinsa Ayrton Sennan varjoon, mutta kykeni kahdella seuraavalla kaudella tasaisempaan kaksintaisteluun Nelson Piquet'n kanssa. Kausien 1990-91 Tyrrell sopimuksensa jälkeen Nakajima poistui Formula 1:stä ja siirtyi tallipäälliköksi Japanin Formula 3000 ja Formula 3 -sarjoihin. Parhaimmiksi tuloksiksi jäivät kauden 1987 Britannian ja kauden 1989 Australian osakilpailujen neljännet tilat.
Nakajiman pojista Kazuki Nakajima on ajanut, mm. Formula 1:ssä Williams-tallissa kausina 2007-2009 ja Daisuke Nakajima puolestaan, mm. Japanin Formula ja Super GT -sarjoja.
Elina Moisio

Elina Moisio (s. 20. helmikuuta 1976) on suomalainen poliitikko. Hän työskentelee valtion kestävän kehityksen yhtiö Motiva Oy:n toimitusjohtajana. Aiemmin hän on työskennellyt konsulttitoimisto Milttonin tytäryhtiö Miltton Networksin toimitusjohtajana. Hän on työskennellyt myös Akavassa ilmasto- ja ympäristöpolitiikan asiantuntijana.
Henkilöhistoria.
Elina Moision puoliso on Suomen Kuvalehden päätoimittaja Matti Kalliokoski. Parilla on kolme lasta.
Ura poliitikkona ja asiantuntijana.
Opiskelijapolitiikassa Moisio toimi Etelä-Pohjalaisen Osakunnan kautta. Hän oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtaja 2001 ja Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtaja 2002. Moisio on valmistunut vuonna 2004 valtiotieteiden maisteriksi, pääaineenaan kansantaloustiede. Suomen Valtiotieteilijöiden Liiton puheenjohtajaksi hänet valittiin vuonna 2006 hänen toimittuaan aiemmin järjestön varapuheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä.
Moisio toimi vihreiden kaupunginvaltuutettuna Helsingissä kaksi kautta vuosina 2005–2012. Hän on ollut Helsingin kaupunginhallituksen ja Uudenmaan maakuntavaltuuston jäsen. Valtuustokaudella 2012–2017 hän on toiminut varavaltuutettuna ja kaupunkisuunnittelulautakunnan jäsenenä. Vuoden 2017 vaaleissa hänet valittiin jälleen kaupunginvaltuustoon. Vihreissä Moisio on ollut kunnallispolitiikan lisäksi ehdokkaana eurovaaleissa 2004 ja eduskuntavaaleissa 2007 muttei ole tullut valituksi. Hän oli puoluevaltuuskunnan jäsen 2005–2007 ja on toiminut lisäksi useissa puolueen työryhmissä.
Moisio aloitti työministeri Tarja Cronbergin erityisavustajana keväällä 2007 ja jatkoi samassa tehtävässä myös Anni Sinnemäen ministerikaudella kesäkuusta 2009 alkaen. Kesäkuussa 2011 Moisio aloitti ympäristöministeri Ville Niinistön erityisavustajana. 
Aiemmin hän on työskennellyt työelämään liittyvissä tehtävissä muun muassa tutkijana Työterveyslaitoksella, erikoissuunnittelijana työministeriössä sekä alumnikoordinaattorina ja suunnittelijana Helsingin yliopistossa. 
Moisio oli kuuden vuoden ajan Yhteiskunta-alan korkeakoulutettujen puheenjohtaja. Hän on ollut Naisjärjestöjen Keskusliiton, Iloisten veronmaksajien ja Ekosäätiön hallitusten jäsen. Vuodesta 2015 lähtien Moisio on toiminut Mannerheimin Lastensuojeluliiton liittovaltuustossa. Hän on toiminut myös MLL:n Uudenmaan piirin varapuheenjohtaja.
Vuoden 2019 hallitusneuvotteluissa Moisio jättäytyi pois vihreiden hallitusneuvotteluryhmästä häneen kohdistuneiden lobbausepäilyjen vuoksi. Moisio oli tuolloin viestintätoimisto Milttonin osakas ja johtava asiantuntija.
Linda Bove

Linda Bove (s. 30. marraskuuta 1945) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi vuosina 1971–2003 lastensarjassa "Seesamitie". 
Bove on lisäksi esiintynyt mm. "Onnen päivien" jaksossa, sarjassa "Search for Tomorrow" sekä elokuvassa "Sanaton rakkaus".
Bove syntyi kuurona Garfieldissä, New Jerseyssä ja on ollut vuodesta 1970 naimisissa Ed Waterstreetin kanssa. Hän kävi kuurojen koulua ja myöhemmin Gallaudet'n yliopiston.
Kuivasoja

Kuivasoja on Oulussa sijaitsevasta Kuivasjärvestä Perämereen laskeva pieni virtavesi.
Ojan tai puron pituus on noin viisi kilometriä ja se virtaa Kuivasjärven länsipäästä Linnanmaan ja Ritaharjun kaupunginosien sekä Pateniemen ja Rajakylän kaupunginosien rajalla, laskien Perämeren Kuivasmeri-nimiseen lahteen Rajakylän Rajahaudassa Letonniemen pohjoispuolella. Kuivasoja sekä Kuivasjärvi ja Pyykösjärvi muodostavat Kuivasojan vesistöalueen, jonka valuma-alueen pinta-ala on 33,61 km². Kuivasoja ja sitä ympäröivä metsävyöhyke on virkistyskäyttöön tarkoitettua suojelualuetta, jonka pinta-ala on 77,6 hehtaaria. Kuivasoja on pääosin matala ja melontaan soveltumaton. Sen yläjuoksun muodostaa noin puolen kilometrin mittainen kapea järvenlahti, josta oja laskee ensin kohti länttä ja luodetta. Alitettuaan valtatien 4 ja Oulun ja Kemin välisen rautatien oja kapenee ja muuttuu voimakkaasti mutkittelevaksi. Alajuoksulla oja kulkee osan matkasta syvässä kanjonissa ja siinä on useita pieniä koskipaikkoja. Ojan varsia reunustaa lähes luonnontilainen metsäkäytävä, jossa risteilee polkuja. Kuivasojan lukuisat koskipaikat ovat keväisin suosittuja kalastuspaikkoja ja ojasta voi lippoamalla nostaa useita kiloja ahvenia, särkiä ja muita järvikaloja, jopa haukia.
Gertrude Ederle

Gertrude Caroline Ederle (23. lokakuuta 1905 – 30. marraskuuta 2003) oli yhdysvaltalainen uimari. Hänestä tuli vuonna 1926 ensimmäinen Englannin kanaalin yli uinut nainen. 
Ederle oli saksalaisen maahanmuuttajan tytär ja tunnettiin nuorena kutsumanimellä "Trudy". Hän osallistui uintiin kesäolympialaisissa 1924 ja voitti kaksi pronssimitalia 100 ja 400 m vapaauinnista sekä yhden kultamitalin 4x100 m
vapaauintiviestistä.
Ederle teki urallaan useiden vapaauintimatkojen maailmanennätyksen. Hänen ensimmäinen maailmanennätyksensä oli vuonna 1919 uitu 880 jaardin vapaauinnin 13.19,0. Tämä aika säilyi maailmanennätyksenä vuoteen 1925 saakka. Vuonna 1922 Ederle rikkoi Hilda Jamesin maailmanennätykset 400 metrin sekä 440 jaardin vapaauinneissa. Jamesin edeltävä ennätys oli ollut 6.16,6 molemmilla matkoilla. Ederle ui 400 metriä aikaan 5.53,2 ja 440 jaardia loppuajalla 5.54,6. Martha Norelius rikkoi 440 jaardin ennätyksen vuonna 1926 ja 400 metrin ennätyksen vuonna 1927. Vuonna 1923 Ederle teki vielä kaksi maailmanennätystä. Hän ui 220 jaardia aikaan 2.46,8, joka paransi edellistä maailmanennätystä 0,8 sekunnilla. James rikkoi ennätyksen vielä samana vuonna. Ederle paransi myös 200 metrin vapaauinnin maailmanennätystä aikaan 2.45,2, joka oli 2,4 sekuntia nopeampi kuin edellinen ennätys. Tämä maailmanennätys säilyi voimassa kolme vuotta, kunnes Norelius rikkoi sen.
Ederle oli lapsuuden tuhkarokon sekä myöhemmin tärykalvoihin kohdistuneen vaurion johdosta 1940-luvulta lähtien täysin kuuro. Hänet otettiin International Swimming Hall of Fameen vuonna 1965.
Maaria (nimi)

Maaria on suomalainen naisen etunimi. Se on muunnos Mariasta, joka ilmeisesti tarkoittaa "toivottua lasta". Maarian nimipäivää vietetään 2. heinäkuuta. Suomessa nimi on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 15 582 henkilölle.
B-15

B-15 oli maailman suurin rekisteröity jäävuori. Jäävuoren havainnoinnin aikaan sen pinta-ala oli noin 11 000 km² eli se oli Jamaikan saaren kokoinen. Jäävuoren pituus oli noin 295 km ja leveys 37 km. B-15 irtautui Rossin jäähyllystä maaliskuussa 2000 ja rikkoutui useisiin osiin vuosina 2002 ja 2003. Suurin näistä, B-15A, oli maailman suurin vapaasti kelluva kappale; se oli 122 kilometriä pitkä, 27 km leveä ja 3 100 km² laajuinen. Marraskuussa 2003 B-15A irtautui jäävuoresta B-15J ja ajautui Rossinsaaren luota Rossinmerelle.
B-15:n hajottua osiin, on samalta alueelta irronnut C-19A nykyään maailman suurin kelluva kappale.
Leväsukarapu

Leväsukarapu ("Caridina multidentata", ent. "Caridina japonica") on vihertävä katkarapulaji. Sen eturaajoissa ei ole saksia, kuten varsinaisilla katkaravuilla, vaan pienehköt sukaskimput. Se on erittäin suosittu makeavesi-akvaarion levänsyöjä-äyriäinen, koska se ei lisäänny makean veden akvaarioissa lainkaan ja se jättää kalat ja kasvit rauhaan. 
Ulkonäkö ja koko.
Leväsukarapu kasvaa korkeintaan viisi senttimetriä pitkäksi. Se on läpikuultavan vihreä, ja vartaloa peittävät pilkkuviivoiksi järjestyneet pienet punaiset täplät.
Levinneisyys.
Leväsukarapu elää luonnossa Japanin Yamato-joessa sekä osissa Koreaa ja Taiwania. Rapu suosii hapan- ja pehmeävetisiä vesistöjä, joiden lämpötila pysyy noin 25 celsiusasteessa.
Ravinto.
Leväsukarapu syö nimensä mukaisesti levää. Niille kelpaa myös akvaariokaloille tarkoitettu kuivaruoka.
Lisääntyminen.
Naaras kantaa vihertäviä mätimunia takaruumiinsa alla kolmesta neljään viikkoa, minkä jälkeen toukat kuoriutuvat ja lähtevät uimaan. Leväsukaravun toukat vaativat kuoriuduttuaan murtovettä, ja ne kasvavat ensimmäiset elinviikkonsa murtovesialueilla, kuten jokien suistoissa. Kasvettuaan aikuiseksi leväsukaravut siirtyvät makeanveden alueille.
Aikuiset yksilöt eivät pärjää elossa murtovedessä eivätkä toukat makeassa vedessä, minkä vuoksi leväsukarapuja on hyvin vaikea saada lisääntymään vankeudessa.
Nimistö.
Leväsukaravun vanhoja suomenkielisiä nimiä ovat olleet amanorapu ja leväkatkarapu.
Tieteellinen nimi muuttui vuonna 2006.
Leväkatkarapu

Leväkatkarapu ("Palaemon adspersus") on Euroopan rannikkomerissä elävä katkarapulaji. Se on toinen kahdesta Pohjois-Itämeressä ja Suomen rannikollakin alkuperäisenä esiintyvästä katkaravusta hietakatkaravun ohella. Viime vuosina on kolmantena tavattu leväkatkaravulle lähisukuista sirokatkarapua, joka on vieraslaji.
Ulkonäkö ja koko.
Leväkatkarapu kasvaa noin kahdeksansenttiseksi. Sillä on huomiota herättävä, kapea ja terävä otsapiikki, jonka yläreunassa on 5-7 väkästä ja alareunassa 2-4. Sen tuntosarvet ovat pitkät ja sillä on kaksi paria varsin sirorakenteisia saksia. Väriltään leväkatkarapu on elinympäristönsä mukaan vihertävä, punertava tai harmaanruskea, ruskeiden pilkkujen kirjoma.
Leväkatkarapu elää matalassa vedessä rakkolevän ja muun kasvillisuuden kuten meriajokkaan seassa. Talvella se siirtyy syvemmälle, 5–10 metriin. Se on kaikkiruokainen ja käyttää sekä kasvi- että eläinravintoa. 
Leväkatkaravun levinneisyys kattaa Euroopan rannikot Norjasta Välimerelle ja Mustallemerelle ja nykyisin myös Kaspianmeren. Suomessa laji elää noin Porin ja Pernajan välisellä rannikkoalueella.
Leväkatkarapua pyydetään ravinnoksi kaupallisessa mitassa muun muassa Tanskassa.
Monttupomo

Monttupomo (engl. "The Pit Boss") on fiktiivinen vastustajahahmo Prätkähiiret-sarjassa. Hänet tunnetaan myöhemmissä jaksoissa myös nimellä Rystynen. Hahmon loi Rick Ungar ja hän esiintyi ensimmäisen kerran jaksossa "Kaivoksen konnat".
Historiaa.
Monttupomo on Chicagon liepeillä sijaitsevan syvän kaivosmontun pomo. Samassa montussa asuu myös kaupungin pahamaineisimmat konnat. Monttupomo muistuttaa ulkonäöltään lihaksikasta miestä, jolla on pulisonkiparta, keltaiset hiukset ja otsassaan Frankensteinin hirviön kaltaiset tikit ja musta takki, jonka olkapäissä on metalliset suojukset, joissa on kolme piikkiä ja punainen paita, jossa on iso S-kirjain. Monttupomolla on myös muita apulaisia ja orjia tekemässä hänelle kaivostyötä. Monttupomo piti itseään kaikkivoipaana hallitsijana ja palvelijat todellakin kohtelivat häntä sellaisena. Monttupomo käyttää myös sähköistettyä ruoskaa aseenaan pitääkseen orjansa ruodussa. 
Jaksossa "Kaivoksen konnat" Moto ja Turbo päätyvät monttuun ja Monttupomo ottaa heidät orjiksi, mutta he pääsevät pakoon Vinskin avustuksella. Jaksossa "Montun laki" Monttupomo yritti ottaa monttuun poliiseja paenneen Roopen vangikseen, mutta Prätkähiiret estivät hänen suunnitelmansa. Jaksossa "Monttu auki" Monttupomo pyysi Lalli Leipäjuuston apua Roopen kukistamiseksi, joka oli muodostanut häntä vastustavan vastarintaliikkeen vapautetuista orjista ja vangeista, mutta molempien suunnitelmat epäonnistuivat Prätkähiirten ansiosta.
Vuoden 2006 sarjassa jaksossa "Maanalainen maailma" paljastettiin, että Monttupomo oli tehnyt yhteistyötä Rami Palkin kanssa, joka rakennutti marketin hänen montun ylle, josta hän sai siepata asiakkaita orjikseen tekemään kaivostyötä ja louhimaan tetrahiilivetyä polttoaineeksi Palkin hallussa olevaan uudistajaan. Monttupomo oli myös ottanut monttuun vahingossa pudonneet Lalli Leipäjuuston ja Professori Nuikin orjikseen rangaistuksena aiemmista tappioistaan Prätkähiirille ja kokemastaan nöyryytyksestä. Hän myöhemmin ylensi Leipäjuuston lakeijakseen. Samassa jaksossa esiintyi Monttupomon melko epämiellyttävä mutta muuten hyväntahtoinen tytär, joka ihastui monttuun pudonneisiin Motoon ja Vinskiin. Hänen tyttärensä oli ainoa, jolla oli häneen vaikutusvaltaa ja Monttupomo osoitti hänelle kaikenlaista ystävällisyyttä, mikä viittaa siihen, että vaikka hän on häikäilemätön rikollinen, hän on ainakin jonkin verran välittävä isä. Monttupomo oli jopa valmis räjäyttämään suuren määrän räjähteitä yrittääkseen tappaa Prätkähiiret, vaikka useita hänen joukkojaan oli lähistöllä, mutta hänen tyttärensä sai lopulta ylipuhuttua Monttupomon toisiin aatoksiin ja hän päätti lopulta muuttaa Kansas Cityyn yhdessä tyttärensä kanssa.
Esiintymiset.
1. tuotantokausi
2.tuotantokausi
3. tuotantokausi
4. tuotantokausi
Ida Husted Harper

Ida Husted Harper (18. helmikuuta, 1851 – 14. maaliskuuta, 1931) oli yhdysvaltalainen suffragetti ja eräs naisten liikkeen keulakuvista.
Ida Harper, tyttönimeltään Husted, syntyi Yhdysvaltain Indianan osavaltiossa. Alun perin hän ei ollut kiinnostunut aktivismista ja toimi indianalaisen Perun kaupungin high schoolin rehtorina. Vuonna 1871 hän meni naimisiin asianajaja Thomas Harperin kanssa. Aviopari muutti Harperin kotikaupunkiin Indianan Terre Hauteen, jossa Ida Harper alkoi salanimellä "John Smith" kirjoittaa naisten kolumneja eri sanomalehtiin. Tänä aikana hän kiinnostui yhä enemmän naisten äänioikeutta vaativasta liikkeestä. 
Vuonna 1887 Harper auttoi organisoimaan indianalaisen naisten äänioikeusyhdistyksen. Hänestä tuli uuden yhdistyksen sihteeri. Vuonna 1896 Harper liittyi National American Woman Suffrage Associationiin, kansalliseen naisten äänioikeuden yhdistykseen, eli NAWSA:an. Yhdessä Susan B. Anthonyn, Elizabeth Cady Stantonin ja Matilda Joslyn Gagen kanssa Harper kirjoitti neliosaisen teossarjan "History of Woman Suffrage", joka kertoi nimensä mukaisesti naisten äänioikeuden historiasta. Myöhemmin Harper myös kirjoitti elämäkerran Anthonysta. "The Life and Work of Susan B. Anthony" julkaistiin kolmena osana vuosien 1898–1908 välisenä aikana. Vuonna 1922 naiset saivat äänioikeuden Yhdysvalloissa, ja Harper päivitti teosta "History of Woman Suffrage" kahdella uudella osalla, jotka molemmat julkaistiin vuonna 1922.
Pohjankatkarapu

Pohjankatkarapu ("Pandalus borealis") on Pohjoismaissa yleisimmin ruoanlaitossa käytetty katkarapu. Pohjankatkarapu elää pohjoisen Atlantin ja Tyynenmeren kylmissä osissa sekä Jäämeressä.
Elintavat.
Pohjankatkarapu elää 50–500 metrin syvyydessä 2–14 celsiusasteen lämpötilassa. Sen keho on litteä. Kuori on ohut, sileä ja pienten punaisten pilkujen peittämä. Sen elinikäodote vaihtelee alueittain kolmen ja 8,5 vuoden välillä. Se voi kasvaa jopa 120 millimetrin pituiseksi. Pohjankatkaravut ovat hermafrodiitteja: syntyessään ne ovat koiraita ja muuttuvat naaraiksi noin kaksivuotiaina. Pohjankatkaravut menestyvät melko suolaisessa vedessä.
Pohjankatkarapu on ravintoa useille kalalajeille, hylkeille ja mustekaloille.
Ravintotottumuksiltaan pohjankatkarapu toimii sekä metsästäjänä että raadonsyöjänä. Se syö pohjakerroksessa, ja migraatioidensa aikana myös vertikaalisissa virtauksissa. Pohjankatkarapujen ruuansulatuksesta on löytynyt mm. mikroleviä ja kaikenlaisia plankton-eliöitä, yksisoluisia kuten säde-eläimiä, viherleviä, äyriäisiä, simpukoita, kalansuomuja, hiekkaa, mutaa ja jopa oman lajin toukkia.
Kalastus.
Pohjankatkarapu on Koillis-Atlantin taloudellisesti merkittävin kalastuksen kohde. Sitä kalastetaan trooleilla. Ravustuksen aloittivat norjalaiset 1900-luvun alkupuolella.
Katkarapuja troolataan kesällä huhtikuusta syyskuuhun. Ne keitetään kokonaisina jo troolarissa, ja pakastetaan heti keittämisen jälkeen.
Punainen väri.
Katkarapujen punainen väri syntyy, kun katkarapuja keitettäessä niiden sisältämät karoteeni-proteiinit denaturoituvat ja astaksantiini-pigmentti irtoaa niistä. Värisävy riippuu kerääntyneen astaksantiinin määrästä. Yli 90 % astaksantiinista kertyy kuoreen ja sitä ei ole lihaskudoksessa juuri lainkaan.
Hietakatkarapu

Hietakatkarapu ("Crangon crangon") on eurooppalainen, ravinnoksi pyydystettävä katkarapu. Belgia ja Alankomaat ovat sen suurimpia kalastajia. Hietakatkarapu on toinen kahdesta Suomen rannikolla säännöllisesti esiintyvästä katkarapulajista, leväkatkaravun ohella.
Hietakatkarapua troolataan varsinkin Pohjanmeren eteläosissa. Sitä esiintyy myös Irlanninmerellä, Itämerellä ja sen lahdilla, Välimerellä ja Mustalla merellä sekä Atlantin länsirannikolla. 
Aikuiset hietakatkaravut ovat tyypillisesti 3–5 cm pitkiä. Niillä on yksi pari saksia. Otsan piikki on lyhyt ja litteä, muistuttaa lapiota. 
Hietakatkarapu kyhjöttää päivät hiekkaan kaivautuneena, ja liikkuu öisin, jolloin sitä myös troolataan.
Jaroslav Popovytš

Jaroslav Popovytš (, s. 4. tammikuuta 1980 Drohobytš) on ukrainalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2002–2016. 
Popovytš voitti 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2001 ja siirtyi ammattilaiseksi Landbouwkrediet - Colnago -talliin seuraavana vuonna. Hän sijoittui Italian ympäriajossa kolmanneksi 2003 ja viidenneksi 2004. Siirryttyään Discovery-joukkueeseen 2005 hän voitti Katalonian ympäriajon kokonaiskilpailun. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän voitti valkoisen paidan parhaana nuorena ajajana sekä oli Discoveryn joukkueessa voittamassa joukkueaika-ajoa kilpailun neljännellä etapilla. Vuoden 2006 Tour de Francessa Popovytšin odotettiin olevan yksi Discoveryn neljästä johtavasta ajajasta, mutta sen paremmin hänen, José Azevedon, Paolo Savoldellin kuin George Hincapienkaan ympäriajo ei sujunut odotetusti. Popovytš kuitenkin voitti 12. etapin karattuaan irtiottokumppaneiltaan Alessandro Ballanilta, Oscar Freireltä ja Christophe Le Méveliltä.
Popovytš siirtyi kaudeksi 2008 Silence-Lotto-talliin. Seuraavan vuoden hän edusti Astana-joukkuetta ja vuodesta 2010 RadioShackia / Trek Factory Racing / Trek-Segafredoa uransa loppuun, vuoteen 2016 saakka.
Alle 23-vuotiaiden MM-maantieajo, hopeaa
Alle 23-vuotiaiden MM-maantieajo, kultaa
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 12.
GP de Genève, voitto
Trofej Plava Laguna, voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides, prologissa ja etapilla 13 (aika-ajo) kolmas, 3 päivää kilpailun johtajan "maglia rosa" -paidassa
Trofeo Androni Giocattoli, voitto (parina Serhi Hontšar)
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 12., nuorten kilpailun voitto ("Maillot blanc")
Ranskan ympäriajo, voitto etapilla 12
Georgian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, voitto etapilla 2
Vuelta a Castilla y León, voitto etapilla 2 (aika-ajo)
GP Ouest-France, neljäs
Pariisi–Nizza, etapin 5 voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailussa kolmas 
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 15.
Pisang Ambon

Pisang Ambon on banaanin makuinen ja karamellinen hedelmä-yrttilikööri. Se on väriltään kirkkaan vihreä, ja sen alkoholipitoisuus on 17 %. Likööri perustuu pullon etiketin mukaan vanhaan indonesialaiseen reseptiin.
Pisang Ambonia valmistaa hollantilainen Lucas Bols B.V.
Likööriä käytetään useissa drinkeissä. Esimerkiksi suosittu drinkki Ville Vallaton koostuu maidosta, vodkasta ja Pisang Ambonista.
Nimensä Pisang Ambon on saanut Indonesiaan kuuluvasta Ambon-saaresta ja banaanin malaijin- ja indonesiankielisestä nimestä.
Kuntouttava työtoiminta

Kuntouttava työtoiminta on sosiaalihuoltolain mukainen sosiaalipalvelu sekä työttömyysturvalain mukainen työllistymistä edistävä palvelu. Toiminta on tarkoitettu pidempään työttöminä olleille eli ihmisille, jotka ovat pudonneet työmarkkinatuelle tai saavat toimeentulotukea työttömyyden perusteella. Kuntouttava työtoiminta ei ole kuitenkaan tarkoitettu niille työttömille, jotka kykenevät osallistumaan julkisiin työvoimapalveluihin tai palkkatuettuun työhön. Kuntouttavan työtoiminnan tavoitteena on parantaa henkilön elämänhallintaa ja toimintakykyä sekä työ- ja toimintakykyä. 
Kuntouttavaa työtoimintaa järjestetään vähintään yhtenä päivänä viikossa ja vähintään neljä tuntia päivässä. Kuntouttavan työtoiminnan toimintapäivien enimmäismäärä väheni viidestä neljään päivään viikossa 1. heinäkuuta 2015.
Kuntouttavaan työtoimintaan osallistuva työttömyysetuutta saava henkilö saa 9,00 euron suuruisen kulukorvaukseen niiltä päiviltä, joina hän osallistuu kuntouttavaan työtoimintaan. Kulukorvaus peritään kuitenkin takaisin, jos kuntouttavaan työtoimintaan osallistunut henkilö saa myöhemmin takautuvan eläkkeen, joka on pienempi kuin kulukorvauksen ja työttömyyskorvauksen yhteismäärä. 
Kunnalle tai kuntayhteisölle maksetaan 10,09 euroa päivässä osallistujaa kohti kuntouttavan työtoiminnan järjestämisestä, minkä lisäksi sen saama muu valtionapu voi olla 24 euron luokkaa. Yhdeksän euron ylläpitokorvaus voi muodostaa viidesosan koko kuntouttavan työtoiminnan arvosta kunnalle tai kuntayhteisölle.
Vuonna 2010 kuntouttavan työtoiminnan piirissä oli Kelan tilastojen mukaan keskimäärin 5 000 henkilöä kuukaudessa. Vuonna 2014 määrä oli yli 12 000. Kuntouttavaan työtoimintaan osallistui 28 % enemmän työmarkkinatukea saavia henkilöitä tammi-helmikuussa 2015, kuin vastaavana ajanjaksona vuonna 2014.
Kuntouttava työtoiminta on Suomen ainoa sosiaalipalvelu, josta kieltäytyminen tietää sanktioita.
Kuntouttavalla työtoiminnalla ei saa korvata virka- tai työsuhteista työtä eli kuntouttavan työtoiminnan asiakas ei voi esimerkiksi korvata kuntouttavan työtoiminnan toimipaikan työntekijää tai toimia hänen sijaisenaan eikä toimipaikka saa olla riippuvainen kuntouttavan työtoiminnan asiakkaiden työpanoksesta.
Kieltäytymisestä kuntouttavaan työtoimintaan seuraa kolmen kuukauden karenssi työmarkkinatukeen. Toimeentulotuesta voidaan leikata 20 prosentilla tilanteessa, jossa työtön kieltäytyy osallistumasta aktivointisuunnitelman laadintaan tai siinä osoitettuun kuntouttavaan työtoimintaan. Kieltäytymisen ollessa toistuvaa toimeentulotukea voidaan leikata jopa 40 prosentilla.
Vuoden 2015 alusta voimaan astui uudistus, jossa siirrettiin pitkäaikaistyöttömille maksettujen työttömyyskorvausten maksuvastuuta yhä enemmän työttömien kotikunnille. Kun työttömän työttömyys on kestänyt yli 300 päivää, kunnan osuus on 50 % työttömälle maksetusta työmarkkinatuesta. Jos työttömyys on kestänyt yli 1 000 päivää, kunnan osuus on 70 % työmarkkinatuesta. Kun työtön osallistuu kuntouttavaan työtoimintaan, kunta säästyy maksuvelvoitteelta.
La Bayadère

La Bayadère eli Bajadeeri (suom. Temppelitanssijatar, ) on baletti, jonka koreografia on Marius Petipan tekemä ja musiikin on säveltänyt Ludwig Minkus. Baletin esitti ensimmäisen kerran Mariinski-teatterin baletti 4. helmikuuta 1877 Pietarissa, Venäjän keisarikunnassa.
"Bajadeerin" kuuluisimpia kohtauksia ovat muun muassa klassikon asemaan noussut "Varjojen valtakunta" (), jossa Solor hallusinoi kuolleesta Nikiyasta, joka esitetään usein täysin omana teoksenaan; pronssijumalan tanssi (), Nikiyan kuolema ja viimeisen näytöksen "Grand pas d'action".
"Bajadeerista" on tehty sen esityshistorian aikana useita versioita. Balettia ovat muokanneet muun muassa Marius Petipa (1900), Aleksander Gorski ja Vasili Tihomirov (1904), Agrippina Vaganova (1932), Vakhtang Tšabukiani ja Vladimir Ponomarjov (1941), Rudolf Nurejev (kohtaus "Varjojen valtakunta", 1963), Natalia Makarova (kohtaus "Varjojen valtakunta", 1974), Natalia Makarova (1980), Rudolf Nurejev (1992) ja Sergei Viharev (2001), joista viimeinen oli rekonstruktio Petipan baletista vuodelta 1900. Nykyään "Bajadeerista" esitetään lähinnä Tšabukianin ja Ponomarevin venäläistä versiota vuodelta 1941 tai Natalia Makarovan American Ballet Theatrelle tekemää versiota vuodelta 1980. 
"Bajadeeri" on kuulunut useina vuosina Suomen Kansallisbaletin ohjelmistoon. Balettitanssija Barbora Kohoutkován vain 19-vuotiaana tanssima Nikiyan rooli sai erinomaiset arvostelut vuonna 1998. 
Juoni.
"Bajadeeri" sijoittuu tarunomaiseen Intiaan. Baletti kertoo temppelitanssijattaresta eli "bajadeeri" Nikiyasta, joka rakastuu sotasankari Soloriin. Nikiya ja Solor vannovat toisilleen rakkaudenvalan, mutta "radža" eli hallitsija haluaa tyttärensä prinsessa Gamzattin naivan Solorin. Papiston ylibramiini, joka on itse rakastunut Nikiyaan, paljastaa radžalle Solorin ja Nikiyan rakkauden. Prinsessa Gamzatti ja radža päättävät, että tanssijattaren on kuoltava. Nikiyan tanssiessa Solorin ja Gamzattin kihlajaisissa hänelle annetaan kukkakori, jonka sisällä oleva myrkkykäärme puree Nikiyaa. Ylibramiini tarjoaa naiselle vastamyrkkyä, mutta Nikiya valitsee mieluummin kuoleman. 
Nikiyan kuoleman jälkeen Solor näkee rakastetustaan näyn Varjojen valtakunnassa, ja uuden näyn hääseremonian aikana. Jumalat, jotka ovat suuttuneet tanssijattaren murhasta, rankaisevat hääväkeä tuhoamalla temppelin. Kaikki temppelissä olevat henkilöt kuolevat, ja baletin viimeisessä kohtauksessa Nikiyan ja Solorin henget ovat jälleen ikuisen rakkauden yhdistämiä.
Aleksi Sariola

Aleksi Juhani Sariola (s. 22. maaliskuuta 1980 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, laulaja, juontaja, käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Sariola tuli tunnetuksi "Salatut elämät" -televisiosarjasta, jossa hän näytteli Kenneth ”Kentsu” Ojalaa sarjan kolmannesta tuotantokaudesta lähtien. Hänen viimeinen kohtauksensa sarjassa kuvattiin vuonna 2004, ja roolihahmo poistui ruudusta kevään 2005 päätösjaksossa. Lisäksi Sariola juonsi peruskoululaisille suunnattua "Buusteri"-ohjelmaa vuosina 2005–2007. Sariola on esiintynyt myös vuonna 2005 ilmestyneessä lyhytelokuvassa "Pian on aamu" ja pienessä roolissa "Kummelin Jackpot" -elokuvassa. Sariola oli toiminut ääninäyttelijänä Salamaseepra-eloluvassa vuonna 2005 ja Möröt vastaan muukalaiset-animaatioelokuvassa vuonna 2009. Vuodesta 2008 lähtien Sariola on juontanut MTV Max -kanavalla nähtyä "Ruuvari"-ohjelmaa, jonka hän on itse kirjoittanut ja tuottanut. Hän on juontanut myös "Pientä pintaremonttia" -ohjelmaa MTV3:lla. Lisäksi Sariola on ohjannut ja käsikirjoittanut SuomiLove-ohjelmaa yhdessä Mika Kurvisen kanssa. 
Laulajana Sariola esiintyy nimellä Illi. Hän tuli tunnetuksi Fintelligensin hitillä "Vaan sil on väliä""", vaikkakin kappaleen musiikkivideolla hän päätti esiintyä tuntemattomana. Illin esikoissingle "Punaista" julkaistiin ensimmäisen kerran "Suosikki"-lehden kylkiäisenä vuonna 2005, ja sitä painettiin 80 000 kappaletta. Kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Lauri Aalto. Illin esikoisalbumi "Kokoa mut" julkaistiin 22. marraskuuta 2006. Levyn julkaisi Rähinä Recordsin alalevymerkki Alarm Entertainment. Illi on myös vieraillut muun muassa Fintelligensin, Elastisen, Brandonin, Redraman, Cheekin ja Brädin albumeilla. Hänestä onkin tullut yksi Rähinä Records -artistien vakiovierailijoista. Hän on tanssinut myös muun muassa BuBuManin taustalla.
Sariola on oman soolotuotannon lisäksi tehnyt kappaleita myös muille artisteille kuten Jontte Valosaarelle.
Songdalen

Songdalen on entinen Norjan kunta Länsi-Agderin läänissä, kahdeksan kilometriä Kristiansandista länteen. Kunnan asutuskeskuksia olivat muun muassa keskustaajama Nodeland, jossa on Kristiansandin-Stavangerin radan rautatieseisake, Brennåsen, Finsland, Hortemo, Nodelandsheia, Rosseland ja Volleberg. Kunnan rajanaapureita olivat Søgne etelässä, Marnardal lännessä ja pohjoisessa sekä Vennesla ja Kristiansand idässä. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Songdalenin kunnassa oli 6 285 asukasta.
Kunnan läpi kulki valtatie E39 Kristiansandista Stavangeriin. Songdal-joki () sai alkunsa Songdalenista.
Vuonna 2020 Songdalen liitettiin Kristiansandin kaupunkiin.
Historia.
Kunta perustettiin vuonna 1964 aiempien Greipstadin kunnan, Finslandin kunnan ja osan Øvrebøn kunnasta yhdistyessä. Greipstad-nimen tiedetään olleen käytössä vuonna 1344, ja alueelta tunnetaan 34 maatilaa jo keskiajalta. Greipstad oli erkaantunut Søgnen kunnasta vuonna 1913.
Elinkeinoelämä.
E39:n varrella Mjåvannin teollisuusalueella sijaitsee valtakunnallisesti tunnettu perunalastutehdas Sørlandschips sekä Norjan suurin internet-huutokauppa, Netthandelen. Tärkein teollinen työllistäjä on öljynporauksessa käytettäviä venttiilejä valmistava Oceaneering Rotator AS 115 työpaikallaan (2007). Myös maataloudella on merkittävä asema. Kristiansandin kaupungin läheisyys tuo Songdaleniin väestönkasvua.
Urheilu, yhdistystoiminta, koulutus.
Norjalainen entinen uimahyppääjä ja Norjan mestari, suomalaistaustainen Timo Klami, on kotoisin Songdalenista. Songdalenissa toimii 4 peruskoulua, kristillinen Oasen-yksityiskoulu, kulttuurikoulu, lukuisia urheiluseuroja sekä muita yleishyödyllisiä yhdistyksiä.
Luonto.
Rannikon läheisyys tuntuu Songdalenin eteläosassa meri-ilmastona, mutta pohjoisosissa on jo vaikutteita sisämaasta. Eteläosassa on lehti- ja sekametsää, kun taas pohjoisosan metsiä hallitsevat mänty ja kuusi. Jänikset, majavat, metsäkauriit ja hirvet ovat yleisiä, ja Finslandin lähistöllä kunnan pohjoisosassa on hirvitiheyden sanottu olevan maailman kärkeä.
Serbian demokraattinen puolue

Serbian demokraattinen puolue (), (DSS) on serbialainen keskusta-oikeistolainen ja konservatiivinen puolue. Se on International Democrat Unionin ja Euroopan kansanpuolueen jäsen. Sen johtaja on ollut se perustamisesta, vuodesta 1992 lähtien Vojislav Koštunica, joka on ollut Serbian pääministeri 2004-2008.
Serbian demokraattisen puolueen perusti Demokraattisen puolueen siipi, joka kannatti liittymistä opposition DEPOS (Serbian demokraattinen liike) -parlamenttiryhmään. Sen kannattajat jättivät Demokraattisen puolueen ja perustivat Serbian demokraattisen puolueen kesällä 1992.
Todellinen hajaannus oli syntynyt jo aiemmin, pian maaliskuun yhdeksännen 1991 veristen Miloševićin vastaisten mielenosoitusten. DSS:n muodostaneen ryhmän mielestä puolueen piti ottaa selvä kanta Jugoslavian kansallisuuskysymykseen ja etenkin serbien asemaan siinä. Tämä ryhmä ei pitänyt kansalliskysymystä niinkään demokratiakysymyksenä tai osatasavaltojen taloustasa-arvon kysymyksenä, vaan Serbian kansallisen selviytymisen asiana. DS:ään jäänyt siipi puolestaan ei uskonut todellista kansallisuuskysymystä olevan olemassakaan, vaan piti sitä paikallisjohtajien manipulaationa.
DSS:n perustava kokous pidettiin 26. heinäkuuta 1992 ja Vojislav Koštunica valittiin sen johtajaksi. 
Ensimmäisissä vaaleissaan joulukuussa 1992 DSS sai DEPOSin osana 18 paikkaa kansalliskokouksesta. Sen paikkaluku kasvoi kahteenkymmeneen puolueihin kuulumattomien edustajien jättäessä DEPOSin, mutta jo vuoden 1993 keskivaiheilla DSS itse erosi DEPOSista. Ennenaikaisesti järjestettyihin vaaleihin loppuvuodesta 1993 DSS lähti yksin ja sai seitsemän paikkaa. Sillä ei ollut juurikaan mahdollisuuksia vaikuttaa asioihin ja myöhemmin se jäi kokonaan ilman paikkoja.
Vuonna 1996 perustettiin uusi oppositiokoalitio Zajedno. DSS sai sen jäsenenä neljä paikkaa vuoden 1996 vaaleissa. Se oli vuonna 2000 Miloševićia vastaan perustetun Demokraattisen opposition (Демократска опозиција Cрбије) perustajajäsen. Koštunica valittiin liittovaltion presidentiksi syyskuun 2000 tapahtumien jälkeen ja koalitio voitti parlamenttivaalit ja hallitsi maata joulukuuhun 2003 asti. Demokraattinen oppositio kuitenkin alkoi hajota jo loppuvuodesta 2001, kun DSS erosi siitä.
Joulukuun 2003 vaaleissa DSS:n lista sai 17,7 % äänistä ja 53 paikkaa. Vuonna 2005 siihen liittyivät listan pienet Kansan demokraattinen puolue (Narodna demokratska stranka) ja Serbialaisten demokraattinen puolue (Srpska demokratska stranka).
Serbian demokraattinen puolue sai 16,55 % äänistä ja 47 paikkaa liitossa Uuden Serbian (Nova Srbija) kanssa vuoden 2007 vaaleissa, josta DSS sai 33.
Demokraattinen puolue (Serbia)

Demokraattinen puolue (, lyh. DS) on keskustavasemmistolainen, sosiaalidemokraattinen puolue Serbiassa. Se on sosialistisen internationaalin konsultoiva jäsen ja Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen tarkkailijajäsen.
Puolue perustettiin 1919 Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan perustamisen jälkeen. Itsenäinen radikaalipuolue yhdistyi Kroatian ja Slovenian puolueiden kanssa muodostaen sosiaaliliberaalin Demokraattisen puolueen. Puolueen johdossa oli Ljubomir Davidović, joka oli parlamentin puhemies ja Belgradin pormestari. Puolue sai ensimmäisissä vaaleissa 1920 eniten ääniä ja osallistui hallituksiin aina vuoteen 1929 asti, jolloin kuningas Aleksanteri I kumosi perustuslain ja keskitti vallan itselleen nimeten samalla maansa eteläslaavien mukaan Jugoslaviaksi.
Natsi-Saksan miehittäessä Jugoslavian 1941 pääosa puolueen johdosta pakeni Britanniaan. Puolueen maahan jääneet kannattajat taistelivat sekä monarkistisen serbijärjestön četnikkien että kommunististen partisaanien riveissä. Vuonna 1945 Demokraattinen puolue boikotoi kommunistien järjestämiä vaaleja. Voittamiensa vaalien jälkeen kommunistien johtaja Tito kielsi Demokraattisen puolueen. Sen jäsenet joutuivat pidätetyiksi ja monet tuomittiin pitkiin vankeusrangaistuksiin.
Demokraattinen puolue perustettiin uudelleen 1990. Mukana oli sekä muutamia entisiä 1940-luvulla toimineita jäseniä että uutta sukupolvea. Dragoljub Mićunović valittiin ensimmäiseksi puoluejohtajaksi. Puolue osallistui ensimmäisiin hallituksen vastaisiin mielenosoituksiin samana vuonna, ja sai joulukuun 1990 vaaleissa seitsemän paikka.
Puolueen toinen johtaja oli tammikuun 1994 kokouksessa valittu Zoran Đinđić. Hänet valittiin helmikuussa 1997 Belgradin johtoon yli kolmen kuukauden mielenosoitusmarssien jälkeen Slobodan Miloševićin järjestämää vaalivilppiä vastaan.
Miloševićin hallinto kaatui vuonna 2000 satojen tuhansien osallistujien protestien jälkeen. Niiden jälkeen Demokraattinen puolue oli 64,7 % äänistä saaneen Serbian demokraattisen opposition (Демократска опозиција Cрбије, ДОС; DOS) suurin jäsen. Pääministerinä toiminut Zoran Đinđić salamurhattiin maaliskuussa 2003. Välittömästi sen jälkeen hallitus aloitti operaatio Sabljan ja julisti maan hätätilaan.
Boris Tadić valittiin Demokraattisen puolueen uudeksi johtajaksi 2004. Hän asettui ehdolle saman vuoden presidentinvaaliin, jonka voitti samoin kuin 2008. Vuoden 2007 Serbian parlamentin eli kansalliskokouksen vaaleissa DS sai 22,71 % äänistä ja 64 paikkaa 250:stä.
Ichirō Mizuki

Ichirō Mizuki (, syntymänimeltään Toshio Hayakawa, , 7. tammikuuta 1948 Tokio, Japani – 6. joulukuuta 2022) oli japanilainen laulaja, säveltäjä, näyttelijä ja ääninäyttelijä. Japanissa hänet tunnettiin myös lempinimellä Aniki. 
Mizukin tunnetuimpiin töihin kuuluivat hänen animesta tunnetut teoksensa, joita kuullaan sarjoissa Mazinger Z, Babel II, Great Mazinger, Combattler V, Captain Harlock, Golion ja Godannar.
Ichirō Mizukin ensimmäinen virallinen julkaisu hänen viimeisellä levy-yhtiöllään, Nippon Columbialla, oli single "Kimi ni sasageru Boku no Uta" vuonna 1968. Sen oli säveltänyt Kanae Wada.
Soundtrack-albumi "Mazinger Z" julkaistiin vuonna 1972, ja sitä on myyty 700 000 kappaletta. 
Vuonna 1978 julkaistiin soundtrack-albumi "Captain Harlock", jota on myyty 150 000 kappaletta.
Esiintymiset.
Televisioanimet
OVA
Televisio
Serbian radikaalipuolue

Serbian radikaalipuolue (, "Srpska radikalna stranka"), SRS, on nationalistinen ja venäläismielinen serbialainen puolue. Se muodostettiin 1991, kun Kansan radikaalipuolue ja Serbian četnikkiliike yhdistyivät. Se tukee Suur-Serbian ajatusta ja pitää itseään četnikkien perinteen vaalijana.
Vuosina 1998–2000 SRS muodosti hallituksia Slobodan Miloševićin Serbian sosialistisen puolueen kanssa, mutta oli myös ajoittain oppositiossa. Sen johtaja Vojislav Šešelj vangittiin 1994. Vuodesta 2003 hän on ollut oikeudenkäynnissä Haagissa Entisen Jugoslavian kansainvälisessä rikostuomioistuimessa. Oikeudenkäynnin oli määrä loppua vuonna 2009, mutta muutama tuntia ennen loppua häntä vastaan nostettiin uusi syyte, tällä kertaa oikeuden halventamisesta ja se keskeytti jo meneillään olleen prosessin. Hän on vieläkin Haagissa, vaikka oikeus ei ole onnistunut tuomitsemaan häntä syylliseksi. Hän otti osaa puolueen puolisotilaallisen siiven, Valkoisten kotkien toimintaan Bosnian sodan aikana. Puolue ei ole valinnut uutta johtajaa, vaan puoluetta johtaa varajohtaja Tomislav Nikolić.
Vuoden 2003 vaaleissa SRS sai 27,6 % äänistä eniten paikkoja, 82 250:stä Vuoden 2007 vaaleissa se sai 81 paikkaa ja julistautui voittajaksi.
Nikolić voitti yhden presidentinvaaleista, joiden tulos mitätöitiin lain mukaan alle 50 % äänioikeutetuista käytyä äänestämässä. Vuoden 2004 presidentinvaaleissa hän sai ensimmäisellä kierroksella eniten ääniä, mutta hävisi toiselle kierroksella Boris Tadićille. Nikolić oli lyhytaikaisesti Serbian parlamentin puhemiehenä 8.–13. toukokuuta 2007, mutta joutui eroamaan.
Radikaalipuolue kannattaa YK:n päätöslauselman 1244 voimaanpanoa, joka sallisi Serbian poliisin ja armeijan suojella Serbian kansalaisia Kosovon maakunnassa, joka on YK:n hallinnassa.
International Press Institute

International Press Institute (IPI) eli Kansainvälinen lehdistöinstituutti on järjestö, joka puolustaa sanan- ja ilmaisunvapautta. Se pyrkii puolustamaan journalisteja ja edistämään heidän työtään esittämällä vastalauseita. Järjestö on perustettu New Yorkissa 1950, sen toimipaikka on Wienissä Itävallassa. Sillä on jäseninä 120 maasta päätoimittajia, kustantajia ja johtavia toimittajia. Järjestön puheenjohtaja on puolalainen Piotr Niemczycki. Instituutin johtajan, itävaltalaisen Johann Fritzin toimikausi päättyy 2007. Helsingin Sanomien päätoimittaja Janne Virkkunen edustaa Suomea järjestön hallituksessa.
IPI on ottanut kantaa monien maiden sananvapaustilanteeseen. Venäläisen toimittajan Anna Politkovskajan murhan jälkeen IPI muistutti, ettei se ollut yksittäistapaus, sillä Venäjällä on kuollut väkivaltaisesti vuoden 1993 jälkeen 212 toimittajaa, mutta syytteitä ei juuri ole nostettu. Kantaa on otettu myös muun muassa Etelä-Afrikan, Etiopian, Somalian ja Espanjan tilanteisiin. Jäsentensä merkittävien asemien vuoksi järjestön kannanotoilla on arvovaltaa. Samalla sitä on kuitenkin pidetty "herraklubina".
IPI on myöntänyt vuodesta 1996 lähtien vuosittain sananvapauspalkinnon "Free Media Pioneer", jonka vuonna 2007 sai burmalainen uutistoimisto Mizzima. Palkinnon toinen rahoittaja on yhdysvaltalainen Freedom Forum.
IPI:llä on neuvoa antava asema suhteessa YK:hon, Unescoon ja Euroopan neuvostoon.
Vuonna 2006 IPI sai yhdysvaltalaisen Emmy-palkinnon työstään lehdistön vapauden hyväksi.
Perttu Vartiainen

Perttu Tapio Vartiainen (17. toukokuuta 1953 Liperi – 30. heinäkuuta 2017 Joensuu) oli suomalainen maantieteilijä ja Itä-Suomen yliopiston professori. Hän työskenteli Karjalan tutkimuslaitoksella maaseutu- ja korkeakoulupolitiikkaan liittyvien tehtävien parissa. Vartiainen toimi Joensuun yliopiston viimeisenä ja Itä-Suomen yliopiston ensimmäisenä rehtorina vuosina 1998–2014. 
Ura.
Vartiainen suoritti Joensuun korkeakoulussa filosofian maisterin tutkinnon 1976 ja lisensiaatin tutkinnon 1978. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1984.
Hän toimi Joensuun yliopistossa assistenttina ja lehtorina maantieteen laitoksella, ja vuosina 1986–1993 apulaisprofessorina. Vuosina 1993–1994 hän oli Helsingin yliopiston suunnittelumaantieteen professorin virassa. Vuodesta 1994 hän oli yhteiskuntamaantieteen professori Joensuun yliopistossa. Joensuun yliopiston rehtoriksi hänet valittiin 1998. Lokakuussa 2009 hänet valittiin vuoden 2010 alusta aloittavan Itä-Suomen yliopiston julkisoikeudelliseksi rehtoriksi, joka vastaa uuden yliopiston hallintoasioista. Vartiainen ei hakenut jatkoa vuoden 2014 lopussa päättyneelle rehtorikaudelleen.
Vartiainen oli valtioneuvoston asettaman kaupunkipoliittisen yhteistyöryhmän asiantuntijajäsen ja Nordic Center for Spatial Developmentin hallituksen jäsen. Hän oli Pohjois-Karjalan rahaston hoitokunnan puheenjohtaja.
Vartiainen oli vuoden 2006 presidentinvaaleissa Tarja Halosen uudelleenvalintaa kannattavan maakunnallisen kansalaisvaltuuskunnan puheenjohtaja.
Vuonna 2011 Suomen ulkoasiainministeriö tunnusti Perttu Vartiaisen Chilen kunniakonsuliksi Joensuuhun toimipiirinään Etelä-Savon, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan maakunnat.
Maatasoantenni

Maatasoantenni eli monopoliantenni on ympärisäteilevä antennityyppi, jossa jokin johtava taso toimii antennin toisena elementtinä ja pystyyn tästä tasosta eristetty putki tai metallilanka toimii säteilevänä elementtinä. Monopoliantennin säteily riittävän suuren tason yläpuolella vastaa dipolin säteilyä, mutta sen säteilyresistanssi on puolet dipolin vastaavasta.
Monopoliantenni säteilee vain tason yläpuolelle puoliavaruuteen, joten samaa tehoa käyttämällä sillä saadaan kaksinkertainen tehotiheys verrattuna dipoliin. Toisin sanoen monopoliantennin vahvistus on kaksinkertainen ja impedanssi puolet dipoliin verrattuna.
Tämäntyyppisessä antennissa on usein matala lähtökulma ts. lähetetty signaali kulkee kauemmas kuin esimerkiksi dipoliantennista. Vastaavasti kuuntelussa voi olla lähes mahdotonta kuulla lähialueen asemia kun taas dipolityyppisellä antennilla lähiyhteydet yleensä toimivat.
Käyttötarkoitukset.
Matalilla taajuuksilla maan pinta toimii monopoliantennin johtavana tasona – esimerkiksi keskipitkien aaltojen yleisradioantennit ovat monopoliantenneja. Monopoli on myös yleisin ajoneuvoantenni; maatasona toimii tällöin auton runko.
Yrjö-Koskinen

Yrjö-Koskinen on suomalainen vapaaherrallinen aatelissuku. Se on osa laajempaa Forsmanin sivistyssukua. Yrjö-Koskisen suvun kantaisä on senaattori ja historioitsija Georg Zacharias Forsman, joka aateloitiin vuonna 1884 nimellä "Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen" ja suku esiteltiin Suomen ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 264. Yrjö-Koskinen ja hänen jälkeläisensä korotettiin vuonna 1897 edelleen vapaaherralliseen säätyyn ja esiteltiin seuraavana vuonna vapaaherrallisena sukuna numero 62, jolloin aatelissuku nro 264 lakkasi olemasta. Vapaaherrallisella suvulla on suomenkielinen tunnuslause: "Vapaa valpas vilpitön". Yrjö-Koskinen oli ensimmäinen Suomen aateliin päässyt suku, joka käytti suomenkielistä sukunimeä.
Yrjö-Koskisen suvun edustajat ovat ansioituneet politiikassa ja virkauralla. Monilla muilla aloilla ovat tulleet maineikkaiksi Y. S. Yrjö-Koskisen veljien ja serkkujen jälkeläiset, jotka ovat käyttäneet joko nimeä Forsman tai Koskimies. Nämä tunnetut suvut ovat siis hyvin läheistä sukua Yrjö-Koskisille. Myös Forsman-aatelissuku on heille etäistä sukua.
Max Pescatori

Massimiliano "Max" Pescatori (s. 1971 Milano) on italialainen pokeriammattilainen, joka on asunut Las Vegasissa Yhdysvalloissa vuodesta 1994.
Vuonna 1998 Valter Farina, ensimmäinen italialainen World Series of Poker (WSOP) -turnausvoittaja, mentoroi Pescatoria ja Pescatori siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1999. Pescatorin ensimmäinen merkittävä turnausvoitto oli 300 dollarin limiitti hold'em -turnaus World Poker Challenge -tapahtumassa maaliskuussa 2003. Kolme päivää tämän voiton jälkeen hän oli ykkönen myös 300 dollarin omaha hi/lo -turnauksessa.
Vuonna 2004 Pescatori oli kahdesti rahasijoilla WSOP:ssa ja voitti 200 dollarin limiitti hold'em -turnauksen Legends of Poker -tapahtumassa. "Ultimate Poker Challengen" ensimmäisellä kaudella hän pelasi finaalipöydässä kahdeksan kertaa. Seuraavana vuoden saldo oli kuusi WSOP:n rahasijaa, kolme Festa Al Lago -tapahtuman rahasijaa ja viisi rahasijaa National Championships of Poker -turnauksissa.
Vuonna 2006 Pescatori voitti ensimmäisen WSOP-rannekkeensa. Hän oli ykkönen 2500 dollarin no limit hold'em -turnauksessa, jossa lopussa hänen J 8 -kätensä löi Anthony Reateguin Q T -käden pöytäkorttien oltua T 7 6 K 9. Voitostaan Pescatori ansaitsi 682 389 dollaria.
Pescatori on menestynyt myös Italiassa: lokakuussa 2006 hän oli toinen No Limit Hold'em Festivalilla Aosta Valleyssa ja samalla sijalla marraskuussa Campionato Italiano di Texas Hold'em -turnauksen päätapahtumassa. Maaliskuussa 2007 hän voitti Italian no limit hold'em mestaruuden ja ansaitsi 103 120 euroa. 
Vaikka Pescatori asuu Las Vegasissa, hän pitää itseään italialaisena: Pescatorilla on usein turnauksissa päässään (Italian lipun) trikolorinvärinen päähuivi. 
Pescatori edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Lokakuussa 2007 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 1,8 miljoonaa dollaria.
Uiunsaari

Uiunsaari () on Belomorskin kaupunkiin kuuluva kylä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee samalla osittain soistuneella Uikujoen saarella, jonka toisessa päässä on Belomorskin keskusta. Kaupungin keskustaan on matkaa seitsemän kilometriä. Vienanmeren–Itämeren kanava kulkee kylän kautta. Uijunsaaren pohjoispuolella on laaja hautausmaa-alue, johon on haudattu kanavan rakennustöissä kuolleita.
Vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan kylässä oli 29 asukasta.
Ennen 1920-lukua Uiunsaari kuului Sorokan kuntaan. Sittemmin se tuli kuulumaan kyläneuvostona Sorokan piiriin. Uiunsaaren kyläneuvostoon kuului kolme kylää: Uiunsaari (keskuskylä), Matigora ja Sosnavitsa. Vuonna 1926 kyläneuvoston alueella oli 668 asukasta, joista 525 asui keskuskylässä. Väestöstä oli venäläisiä 620 ja karjalaisia 48, joista Uiunsaaressa asui 36. Sittemmin kyläneuvosto on lakkautettu ja Uiunsaaren ja Matigoran kylät on liitetty Belomorskin kaupunkiin. Sosnavitsasta on puolestaan muodostettu maaseututaajama, joka on oma paikallishallinnollinen yksikkönsä.
Hyönölä

Hyönölä on kylä Pusulassa Lohjalla seututien 280 varrella. Hyönölän kyläkeskuksen palveluja ovat vielä 2000-luvulla leipomo ja kahvila. Yli 70 vuotta, vuoden 2015 loppuun asti, Hyönölässä ehti toimia myös kyläkauppa "Brynolf Poutanen", joka mainitaan Rauli "Badding" Somerjoen kappaleessa "Bussi Somerolle" albumilta "Rakkaudella – Raulilta" (1982). Hyönölässä vietti lapsuutensa toimittaja Veikko Ennala, jonka isä Atte Ennala oli Hyönölän kansakoulussa opettajana.