Kristillinen lastenmusiikki

Kristillinen lastenmusiikki eli Kristilliset lastenlaulut tarkoittaa vauvoille, lapsille ja perheille suunnattua kristillistä musiiikkia. Kristillisellä lastenmusiikilla voi olla erilaisia tehtäviä, jotka liittyvät muun muassa Raamatun opetteluun, pelkojen ja murheiden ehkäisyyn sekä turvallisen ilmapiirin luomiseen. Kristilisen lastenmusiikin avulla voidaan tukea myös seurakunnan lapsityötä ja seurakuntien antamaa lasten hengellistä kasvatusta.
Nykyisiä kansainvälisiä kristillisiä lastenlauluja tuottavia kollektiiveja ovat muun muassa "Shane &amp; Shane", "Hillsong Kids", "Bethel Music Kids" sekä "Elevation Church Kids". "Seeds Family Worship"-järjestö luo lastenlauluja sovittaen niitä Raamatun alkuperäisiin kirjoituksiin.
Historia.
Lasten kristillisten laulujen juuret ovat 1700-luvun lastenkirjallisuudesssa. Englantilainen virsirunoilija ja teologi Isaac Watts julkaisi vuonna 1715 laulu- ja sävelkokoelman "Divine and Moral Songs for Children". Wattsin kokoelma lapsille tarkoitettuja lauluja sisälsi yhdistelmän ylistysvirsiä sekä moraalisia säkeitä. Watts korosti teoksen esipuheessa musiikin ja kasvatuksen yhteydessä sekä vanhemmuuuden vastuusta.
Kristillinen lastenmusiikki Suomessa.
Lastenlaulujen kehityksen kannalta merkittävä käänne oli 1800-luvun puolivälin kansakoululaitoksessa, kun laulu todettiin samanarvoiseksi muiden oppiaineiden kanssa. Karl Oskar Fontell julkaisi vuonna 1883 kokoelman "Lasten lauluja" Tampereen pyhäkoulutoiminan tarpeisiin. Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys julkaisi 1888 "Lasten Laulukirjan". Vuonna 1886 ilmestyneessä virsikirjassa oli kolme lastenvirttä. Papiston piirissä huomattiin, että lapset laulavat mieluummin iloisa virsiä. Virsikirjaa pidettiin myös sävelmien osalta lapsille raskaana ja vaikeana.
Lastenmusiikkiin kaiivattiin kauniita ja rytmillisesti keveitä melodioita. 1900-luvun vaihteessa käydyissä keskusteluissa korostettiin, että lasten opetammiseen tarkoitetun laulun tulee olla sisältönä, muotonsa ja sävelmänsä puolesta hyvä ja arvokas. Pastori Axel Keinänen toimitti vuonna 1892 "Pyhäkoulun Laulukirjan" ja samana vuonna ilmestyi myös Artur Oskar Blombergin "Laulun Aarre-Aitta". Suomen Pyhäkouluyhdistys pitäytyi kuitenkin virsikirjan käytössä.
1900-luvun alussa Suomessa ilmestyi useita lasten hengellisten laulujen kokoelmia. Lapsille suunnattuja hengellisiä lauluja oli sekä herätysliikkeiden että Suomen Lähetysseuran kokoelmissa. Lähetysseura julkaisi kokoelman "Pyhäkoululauluja" vuonna 1902. Lasten lauluja lisättiin myös virsikirjaan. Virsikirjan lisäysehdotuksessa vuonna 1923 oli mukana kaksi lastenvirttä: "Rakas Isä taivahan" ja "Olen Luojani pikku vaprunen". 1930-luvulla vaatimukset hengellisten lastenlaulujen mukaan ottamiseksi kasvoivat.
Toisen maailmansodan jälkeinen kehitys.
Toisen maailmansodan jälkeinen aika muutti kristillisen kasvatuksen periaatteita ja vaati pyhäkoulutyön kehittämistä lähemmäksi lasten maailmaa. Vuonna 1955 Jaakko Linjama toimitti kokoelman "Lasten virsiä ja hengellisiä lauluja" kansakoulunopettajien tarpeita varten. Vuonna 1960 julkaistu kokoelma "Kyrkovisor för barn" sai vaikutteita Ruotsista. Ratkaiseva muutos tapahtui 1970-luvulla virsikirjan uudistuksen yhteydessä. Vuoden 1986 virsikirjaan otettiin mukaan uusia ulkomaisia hengellisiä lastenlauluja sekä Pekka Simojoen tuotantoa.
Seurakuntien Lapsityön Keskus julkaisi vuonna 1988 kokoelman "Lasten virsi". Evankelis-luterilaisessa kirkossa ryhdyttiin myös suunnittelemaan suosittujen nuortenmessujen rinnalle lasten omaa mesusua. Yhdeksi suosituimmista lastenmessuista tuli Anna-Mari Kaskisen ja Pekka Simojoen tekemä "Meidän messu" (1984), joka oli tarkoitettu 7–11-vuotiaille. 1990-luvulla syntyi "Mukulamessu", jonka sävelsi Petri Laaksonen ja sanoitti Anna-Mari Kaskinen.