Edmund C. Tarbell

Edmund Charles Tarbell (26. huhtikuuta 1862 - 1. elokuuta 1938) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Tyylisuunnaltaan hän oli impressionisti. Hänen töitään on Smithsonian American Art Museumin, New Britain Museum Artin, The Corcoran Galleryn, National Academy of Designin ja monen muun museon kokoelmissa. 
Elämäkertaa.
Taiteiljaksi.
Tuleva taiteilija syntyi West Grotonissa, Massachusettsissa, kaksilapsisen perheen nuoremmaksi. Poikaa kutsuttiin lempinimellä Ned. Isä osallistui Yhdysvaltojen sisällissotaan, mutta sai siellä kuumetaudin, johon menehtyi.
Äiti solmi pian uuden avioliiton ja Ned ja hänen sisarensa Nelli Sophia lähetettiin isän vanhempien luo kasvatettaviksi Grotoniin. 
Taiteellisen koulutuksensa Tarbell aloitti jo nuorena Massachusetts Normal Art Schoolissa. Sen jälkeen hän meni oppipojaksi Forbesin litografiayhtiöön. Vuonna 1879 hän pääsi School of the Museum of Fine Artsiin Bostonissa, missä
hänen opettajansa oli Otto Grundmann. Samalla luokalla oli myös kaksi muuta myöhemmin kuuluisuutta saanutta taiteilijaa; Robert Reid ja Frank Weston Benson. 
Bostonissa Tarbellia rohkaistiin menemään opiskelemaan Pariisiin. Pariisi oli 1800-luvun taidemaailman keskus, jossa oli monia oppilaitoksia. Tarbell kitrjoittautui yksityisen, edistyksellisen oppilaitoksen maineessa olleeseen Académie Julianiin vuonna 1883. Se hyväksyi opiskelijoikseen myös naosia. Siellä hän tutustui elinikäiseksi ystäväksi ja vaikuttajaksi tulleeseen Abbott Fuller Gravesiin. Miehiä opetti muun muassa tuolloin muodikas taiteilija Paul Gervais. Gravesin kanssa Tarbell matkusteli Euroopassa ja teki useita museovierailuja tutustuen vanhojen mestareiden töihin. 
Aktiivinen luomiskausi.
Tarbell palasi Bostoniin vuonna 1886. Pian sen jälkeen hän avioitui opiskelukaverinsa Emeline Arnold Southerin kanssa. Emeline oli vanhaa ja varakasta itärannikkolaista sukua. Perheeseen syntyi neljä lasta. 
Perheensä elättääkseen Tarbell ryhtyi opettamaan taidetta. Hän sai paikan vanhasta koulustaan, School of Museum of Fine Artsista. Hänet otettiin myös koulun toiseksi johtajaksi ja hän hoiti tätä virkaa vuoteen 1912 asti. Työn ohella Tarbell maalasi paljon ja piti ja piti useita näyttelyitä. Hänen töissään toistui aluksi sama aihe: naishahmo huoneessa. Malleinaan hän käytti usein perheenjäseniään. Pian hänen tyylinsä alkoi muuttua. 
Saatuaan varallisuutta, Tarbell rakennutti kesäasunnon New Castleen, Piscataqua-joen rannalle. Hän kunnostutti vanhan ja vaatimattoman maalaistalon. Kunnostustyöt olivat mittavat; ensiksi talosta tuli kolme kertaa suurempi kuin se oli ollut aluksi. Lisäksi siihen liitettiin osia vanhoista ja jo puretuista rakennuksista. Näin saatiin aikaan historiallinen vaikutelma. Sisustukseen Tarbell halusi elementtejä, jotka viittaisivat Uuden Englannin menneisyyteen kuten chippendale-huonekaluja. Taloon tuli luonnollisesti myös ateljee. Huvilan hankkimisen jälkeen Tarbell aloitti myös ulkoilmamaalaamisen: hän maalasi vaimoaan ja tämän sisaria aurinkoisessa puutarhassa ja usein myäs taiteilijan lapset toimivat malleina. 
Opettajana Tarbell oli suosittu. Häntä tosin pidettiin vaativana. Opiskelijhoiden piti piirtää kipsimalleja niin kauan, että piirustustekniikka oli Tarbellin mielestä hallussa. Vasta sitten sai ryhtyä tekemään omaa taidetta. Kriitikko Sadakichi Hartmann antoi hänen oppilailleen nimityksen "Tarbelliitit". Ryhmään kuului sekä mies- että naistaiteilijoita. Lisäksi varakkaissa bostonilaisissa taidetta ostavissa piireissä häntä alettiin pitää kaiken taiteellisen hyvän maun määrittäjänä. Varakkaat itärannikkolaiset tilasivat häneltä nyt muotokuviaan. 
Tarbelliitteihin kuuluivat muiden muassa Frank Weston Benson, Margaret Fitzhugh Browne ja Lilian Westcott Hale. 
Tarbellin huippuajan muotokuvista kannattaa mainita vuonna 1908 maalattu tohtori Harvey Cushingin muotokuva. Cushingin isä teki tilauksen, kun kuuli, että poikansa on nimitetty neurokirurgian professoriksi John Hopkins- yliopistoon. Isä halusi, että hänen poikansa muotokuvan tekee paras mahdollinen taiteilija, jolle kelpaa käteinen raha. Tilaaja maksoi muotokuvasta tuolloin huomattavan 2500 dollarin hinnan.
Muotokuvan tilaaja ja Tarbell tunsivat toisensa etäisesti. He kuuluivat Bostonissa samaan klubiin ja Cushingeilla oli kesäasunto lähellä Tarbellien kesäresidenssiä. Muotokuvaa varten Tarbell otti Harvey Cushingista useita valokuvia. Tarbell käytti paljon valokuvia muotokuviensa pohjatyönä. Lopputuloksena oli yksi tekijänsä parhaista muotokuvista. Se kuvaa miestä, joka on ammatillisen uransa alussa, eikä vielä tiedä saavuttavansa uransa varrella paljon merkittäviä saavutuksia. 
Vuonna 1912 Tarbell lopetti työnsä School of Museum of Fine Artsissa.
Loppukausi.
Syynä työn lopettamiseen olivat tulehtuneet henkilösuhteet. Taidekouluun oli palkattu Huger Elliott Rhode Island School of Designista. Ensiksi hän syytti Tarbellia siitä, etttä tämä ei osaa opettaa. Sen jälkeen hän totesi, että Tarbell ei osaa maalata. Tarbell puolustautui sanomalla, että Elliot on taiteellisesti kyvytön.
Tämän jälkeen Tarbell katsoi viisaammaksi erota tehtävästään. Hänen mukanaan koulun opettajan tehtävistä erosi myös Frank Weston Benson. Miehet päättivät perustaa oman taideyhdistyksen joka auttaisi taiteilojoita urallaan. Alkupääoman tähän antoi bostonilainen kuvataiteilija ja mesenaatti Lilla Cabot Perry. Toiminta aloitettiin vuonna 1914 ja Tarbell oli yhdistyksen puheenjohtajana vuoteen 1924.
Vanhaan työpaikkaansa Tabell palasi vuonna 1926. Riidat oli unohdettu. Tätä ennen hän oli ehtinyt toimia kuusi vuotta Corcoran Galleryn johtajana Washingtonissa. Tarbellin tehtäviin kuului valvoa School of Museum of Fine Artsin uudisrakennuksen rakentamista. 
Loppukauden töihinsä Tarbell oli saanut vaikutteita alankomaalaisilta mestareilta, kuten Johannes Vermeeriltä. Hän sai kunnian maalata presidenttien Woodrow Wilsonin, Calvin Coolidgen ja Herbert Hooverin muotokuvat. Hänen maalauksensa oli mukana vuoden 1932 olympiakisoissa.