Jumalan palvelija

Jumalan palvelija (, ) on kunnianimi, joka esiintyy juutalaisuudessa, kristinuskossa ja islamissa. 
Juutalaisuudessa.
Raamatussa nimitystä käytetään henkilöistä, jotka palvelevat Jumalaa ja toteuttavat hänen tahtoaan. Vanhassa Testamentissa sitä käytetään profeetoista, kuten Mooses (5. Moos. 34:5), Joosua (Joos. 24:29), Daavid (Ps. 89:4) ja Jesaja (Jes. 42:1). Profeetat lähetettiin kutsumaan Israelin kansaa parannukseen. Usein heidät torjuttiin, ja jotkut heistä surmattiin. 
Uudessa Testamentissa.
Nimitystä ”Jumalan palvelija” käytetään Uudessa Testamentissa Jeesuksesta (Ap.t. 3:13: ”Aabrahamin, Iisakin ja Jaakobin Jumala, meidän isiemme Jumala, on kirkastanut palvelijansa Jeesuksen...”). Paavali käyttää sitä kirjeissä itsestään (Tit. 1:1: ”Paavali, Jumalan palvelija ja Jeesuksen Kristuksen apostoli...”). 
Syyrialaisessa kristinuskossa.
Syyrialaisessa kristinuskossa kehittyi varhain suuntaus, joka näki Jeesuksessa Jumalan pojan asemesta hänen käskyjään nöyrästi tottelevan ”Jumalan palvelijan”. Ignatios Antiokialaiselle (k. 117?) Jeesus oli mies, joka totteli Jumalaa. "Didakhe", joka ilmeisesti kirjoitettiin Syyriassa, piti Jeesusta ”Jumalan palvelijana.” "Polykarpoksen marttyyrikuolema" -tekstissä Jeesus on Jumalan palvelija. Syyrialainen teologi Afrahat katsoi, että ”Jumalan poika” oli vain kunnianimi. Jeesus oli Logos, jonka esikuva nöyryydestä tarjosi mallin tiestä pelastukseen. Myös aleksandrialainen presbyteeri Areios käytti Jeesuksesta nimitystä Jumalan palvelija 
Kristityistä arabeista islamin syntyyn.
On erilaisia näkemyksiä siitä, missä vaiheessa islam syntyi Lähi-idässä, ja missä määrin se tapahtui kristinuskon pohjalta. Lähi-idässä on kuitenkin löydettävissä jatkumo kunnianimen ”Jumalan palvelija” käytössä kristinuskosta islamiin. 
Gustav Rothsteinin mukaan ”Jumalan palvelija” oli Mesopotamian Hirassa asuneita kristillisiä arabiheimoja yhdistänyt tunnus. Hira oli persialaisten kanssa liittosuhteessa olleiden lakhmidien pääkaupunki. Volker Popp on arvellut, että eri heimoihin kuuluneet Hiran kristityt saivat uskonnosta uuden identiteetin, ja tunnus ”Jumalan palvelija” liitti heidät vanhatestamentilliseen perintöön Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin seuraajina.
Arabivaltakunnan ensimmäistä tunnettua hallitsijaa Muawijaa kutsuttiin kunnianimellä ”Jumalan palvelija” (). Nimitys esiintyy Hamat Gaderin kylpylän piirtokirjoituksessa, jossa lukee kreikaksi: "Maauian, Jumalan palvelijan ja suojelijoiden johtajan päivinä kuumat kylvyt suojeltiin ja korjattiin - - ". Kunnianimi korvasi sassanidien käyttämän kunnianimen "jumalien perillinen". Muawijaa on toisinaan pidetty kristittynä hallitsijana, ja ainakin hänen hallituskaudellaan valtiollisissa tunnuksissa käytettiin ristiä. 
Kalliomoskeijan friisiteksti vuodelta 691 kertoo, että Jeesus oli Jumalan palvelija ja lähettiläs ja Marian poika. Näin ollen se torjui bysanttilaisen tulkinnan, jonka mukaan Jeesus olisi Jumalan poika ja kaikkivaltias hallitsija eli "Pantocrator". Friisitekstissä sekä Muhammed että Jeesus ovat Jumalan lähettiläitä ja Jumalan palvelijoita, Jeesus lisäksi Marian poika. Christoph Luxenberg on esittänyt teorian, jonka mukaan ilmaisu: "muḥammad(un) ‘abd(u) llāh" eli ”Muhammed Jumalan palvelija” muuttui lopulta muotoon "Muḥammad ibn ‘Abd Allāh" eli ’Muhammed Abdullah’n poika’. Näin kunnianimestä olisi kehittynyt Muhammedin isä Abdullah.
Abbasidien uskonnosta heti vuoden 750 kumouksen jälkeen kertoo Medinaan vuonna 752 rakennetun Profeetan moskeija ja sen piirtokirjoitus. Piirtokirjoituksessa kerrotaan, että ”Muhammed on Jumalan palvelija ("abd Allah") ja hänen lähettiläänsä.” 
Koraanissa Jeesus saa kunnianimen ”Jumalan palvelija” ("Abd Allah") esimerkiksi Marian suurassa: ”Poika vastasi: Totisesti, minä olen Jumalan palvelija. Hän on antanut minulle Kirjan ja Hän on tehnyt minut profeetaksi.” (Koraani 19:30)
Katolisen kirkon kanonisointiprosessissa.
"Jumalan palvelija" on katolisen kirkon nimitys henkilölle, jonka kanonisaatioprosessi eli pyhimykseksi julistamisen tutkimus on aloitettu. Se on ensimmäinen askel mahdollisessa pyhimykseksi julistamisessa.
Henkilö julistetaan Jumalan palvelijaksi, kun kirkko virallisesti käynnistää tutkinnan hänen elämänsä ja hyveidensä suhteen. Tutkimuksen taustalla on yleensä pitkäaikainen maine pyhyydestä ja esimerkillisestä elämästä uskovien keskuudessa. Tässä vaiheessa tarkastellaan muun muassa henkilön kirjoituksia oikeaoppisuuden näkökulmasta sekä kuullaan todistajia, jotka voivat valaista hänen elämäänsä ja hyveitään.
Jos henkilön todetaan eläneen ”sankarillisten hyveiden” mukaisesti, hänet voidaan julistaa kunnianarvoisaksi. Tämän jälkeen seuraavat vaiheet ovat autuaaksijulistaminen ja lopulta pyhimykseksi julistaminen. Kunnianimi Jumalan palvelija ei tarkoita, että henkilö varmasti julistetaan pyhimykseksi, vaan ainoastaan, että kirkko on aloittanut virallisen tutkintaprosessin.