tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dungeon Keeper

Dungeon Keeper on Bullfrog Productionsin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema reaaliaikainen strategiapeli. Peli on julkaistu vuonna . 
Pelille on julkaistu jatko-osa nimeltään "Dungeon Keeper 2". 
Pelaaminen.
Pelissä pelaaja hallitsee luolastoa ("dungeon"), jonne pelaaja luolastoaan laajentamalla houkuttelee erilaisia hirviöitä. Hirviöiden avulla pelaajan on tarkoitus päihittää ihmiset ja valloittaa yksitellen heidän alueensa, joita pelissä on 20.
Kehitys.
Pelin suunnittelija oli Peter Molyneux, ja ajatus pelistä syntyi vuonna 1994. Pelissä käytettiin "Magic Carpet" (1994) -pelin grafiikkatekniikkaa. Mark Healey piirsi ja suunnitteli hahmoja peliin. Pelistä oli nopeasti kaksiulotteinen prototyyppi, mutta kehityksen myötä eri hahmojen kyvyt vaativat nostivat myös laitteistovaatimuksia ja paljon ajasta käytettiin pelin optimointiin. Tasoeditori oli valmis toukokuussa 1995, mutta luolastojen laajentamisen myötä rakenteiden ominaisuuksia oli koordinoitava ja balansoitava. Kun Molyneux ilmoitti lopettavansa Bullfrogilla ja Electronic Artsilla häntä kiellettiin saapumasta toimistolle ja pelin kehitys jatkui Molyneux'n kodissa. Pelin aiottu julkaisu siirtyi joulukuulta 1995 ensin vuodelle 1996 ja lopulta vuodelle 1997. Suuri osa pelimekaanikasta kehittyi vuoden 1996 aikana, mutta viimeistely tehtiin vuonna 1997, jolloin peliin lisättiin muun muassa ääniraita.
Elli

Elli on suomalainen naisen etunimi, joka on syntynyt lyhentymänä nimestä Eleonora. Ellin nimipäivä on 11. heinäkuuta.
Heinäkuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Elli-nimen on saanut 25 061 henkilöä. Heistä yli puolet on syntynyt 1900-luvun alkupuoliskolla.
Eleonora

Eleonora on naisen etunimi. Suomessa se esiintyy myös muodossa Eleonoora. Nimen ensimmäinen tunnettu kantaja oli Eleonoora (Alienor) Akvitanialainen, ja hänen selitetään saaneen nimekseen "Aenor" äitinsä mukaan ja tästä sitten kutsumanimekseen ’toinen Aenor’, oksitaaniksi "alia Aenor." Toisen selityksen mukaan nimen taustalla olisi arabialainen nimi Ellinor, joka merkitsee ’Jumala on valoni’.
Eleonoran lyhentymämuotoja ovat Elli, Noora ja Leonora. Suomessa Ellin, Eleonooran, Nooran ja Leonoran nimipäivä on 11. heinäkuuta.
Maaliskuuhun 2025 mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut noin 1 690 Eleonoora-nimen saanutta naista ja muutama mies. Eleonora-nimen on vastaavasti saanut 2 896 naista ja muutama mies.
Venäjän naisten koripallomaajoukkue

Venäjän naisten koripallomaajoukkue edustaa Venäjää koripallon naisten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Venäjän koripalloliitto.
Venäjä on saavuttanut olympialaisissa pronssia Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008. Ateenassa se hävisi välierässä Yhdysvalloille 62–66 ennen kuin voitti pronssiottelussa Brasilian 71–62. Pekingissä Venäjä hävisi välierässä Yhdysvalloille 52–67 ja kukisti pronssiottelussa Kiinan 94–81. MM-kilpailuissa Venäjä on saanut kolme kertaa hopeaa. Se hävisi loppuotteluissa Yhdysvalloille Saksan kisoissa 1998 pistein 65–71 ja Kiinassa 2002 pistein 74–79. Brasilian MM-kilpailuissa 2006 Venäjä hävisi loppuottelussa Australialle 74–91.
Venäjä saavutti ensimmäisen Euroopan-mestaruutensa Kreikassa 2003 voitettuaan loppuottelussa Tšekin pistein 59–56. Toisen mestaruutensa se voitti Italian kisoissa 2007: loppuottelussa kukistui Espanja 74–68. Puolan turnauksessa 2011 Venäjä voitti loppuottelussa Turkin 59–42. Lisäksi Venäjä on saanut EM-kilpailuissa hopeaa 2001, 2005 ja 2009 sekä pronssia 1995 ja 1999.
Arvokilpailut.
Maajoukkue.
Kultaa voittanut maajoukkue EM-kisoissa 2011.
Arttu Kataja

Arttu Samuel Kataja (s. 23. helmikuuta 1979) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Arttu Katajan laulajanura käynnistyi vuonna 2002 Lappeenrannan laulukilpailujen miesten sarjan voiton myötä. Mikkelin musiikkiopistossa lapsena alkanut oboensoitto vaihtui laulunopiskeluun ja jatkui Sibelius-Akatemiassa Jorma Hynnisen johdolla. Yksityisesti Kataja on opiskellut Irina Gavrilovicin ja Elisabeth Werresin oppilaana Wienissä ja Berliinissä. Kataja on osallistunut myös useille mestarikursseille . Kataja voitti Kangasniemen laulukilpailun vuonna 2000 ja vuonna 2006 hän sai kolmannen sijan sekä yleisöpalkinnon Mozart-laulukilpailussa Salzburgissa.
Vuodesta 2006 Kataja on ollut kiinnitettynä Berliinin valtionoopperan solistikuntaan. Hänen keskeisiä oopperaroolejaan ovat olleet Kreivi, Figaro, Guglielmo, Papageno, Leporello, Marcello, Belcore, Musiklehrer ja Besenbinder. Daniel Barenboimin johdolla hän on laulanut muun muassa oopperoiden "Manon", "Lohengrin", "Don Giovanni" ja "Juliette" solistina.
Arttu Kataja on vieraillut Theater an der Wienissä, Théâtre du Capitolessa Toulousessa, Teatro Municipalissa Santiago de Chilessä, Hampurin oopperassa, Düsseldorfin Deutsche Oper am Rheinissa, Tampereen Oopperassa (La Bohème/Marcello 2019 &amp; La Traviata/Giorgio 2024), Savonlinnan oopperajuhlilla ja Suomen Kansallisoopperassa (Covid fan tutte 2020) sekä lukuisilla festivaaleilla Suomessa ja Euroopassa. 
Katajalla on laaja konsertti- ja lied-ohjelmisto. Viime vuosina hän on laulanut kirkkomusiikkiteoksia muun muassa Helsingin Barokkiorkesterin, Berliinin Akademie für Alte Musikin, Berliinin DSO:n ja RIAS-kamarikuoron kanssa. Viimeaikaisiin konsertteihin lukeutuvat Schumannin "Faust-Szenen" Helsingin Juhlaviikoilla Hannu Linnun ja RSO:n kanssa, Haydnin "Vuodenajat" ja Bachin "H-mollimessu" Hans-Christoph Rademannin johdolla International Bachakademie Stuttgartin solistina, lied-resitaali Bonnin Schumann-juhlilla pianisti Pauliina Tukiaisen kanssa, "Johannes-passio" Nederlandse Bach Vereniging kanssa, Haydnin "Stabat Mater" Baselin kamariorkesterin kanssa, "Figaron häät" (Kreivi) ja "Cosí fan tutte" (Guglielmo) René Jacobsin johtaman Freiburgin Barokkiorkesterin kanssa sekä "Kullervo" Lahden Sibelius-festivaalilla 2021 Dalia Stasevskan johdolla.
Katajan ja pianisti Pauliina Tukiaisen lied-levy "Serious Songs" (Alba) oli ehdolla Yleisradion vuoden levyksi 2020 sekä vuoden 2021 Emma-palkinnon saajaksi parhaana klassisen musiikin albumina. 
Arttu Kataja toimii vuoden 2021 Helsinki Lied -kilpailun tuomaristossa ja pitää joulukuussa Salzburgin Mozarteumissa mestarikurssin Sibeliuksen yksinlauluista.
Boston Beer Company

The Boston Beer Company, Inc. () on yhdysvaltalainen panimo. Se tunnetaan parhaiten Samuel Adams -brändillä valmistettavista oluistaan. Se on Yhdysvaltain neljänneksi suurin panimo ja suurin käsityöläisoluita () valmistava yritys.
Panimotoiminta alkoi perustaja Jim Kochin valmistettua isoisoisänsä reseptin mukaan kotikeittiössään Samuel Adams Boston Lageria vuonna 1984. Samuel Adams Boston Lager tuli ensi kerran markkinoille huhtikuussa 1985. Aluksi Kochin oluita pantiin Pittsburgh Brewing Companyssa Pennsylvaniassa kunnes hän avasi oman panimon Bostoniin vanhan Haffenreffer Breweryn tiloihin vuonna 1988. 1990-luvulla Koch osti kotipaikkakunnaltaan Ohion Cincinnatista vanhat Hudepohl-Schoenling Breweryn tilat, joissa suurten kunnostustöiden jälkeen aloitettiin tuotanto tammikuussa 2005.
Boston Beer Companysta tuli pörssiyhtiö vuonna 1995, jolloin se listautui New Yorkin pörssiin (lyhenne SAM). Boston Beer Companylla on yli 300 työntekijää. Samuel Adamsin lisäksi yhtiö käyttää markkinointinimiä Hardcore Cider Company ja The Twisted Tea Brewing Company.
Samuel Adams -oluet on palkittu parhaina oluina muun muassa Great American Beer Festivalilla sekä monilla ulkomaisilla olutfestivaaleilla. Panimo on tehnyt myös 27-prosenttista Samuel Adams Utopias -olutta, joka tuli markkinoille ensi kerran helmikuussa 2002.
Saksan demokraattisen tasavallan merivoimat

Saksan demokraattisen tasavallan merivoimat (, ) oli entisen Saksan demokraattisen tasavallan merivoimat. Se oli osa Kansanarmeijaa. Se perustettiin vuonna 1956 vastapainoksi Saksan liittotasavallan merivoimille.
Historia.
Neuvostoliiton valvonnassa ollut Saksan itäinen osa julistautui 7. lokakuuta 1949 Saksan demokraattiseksi tasavallaksi. Neuvostoliiton valvontakomission korvannut sotilasneuvonantajan organisaatio ryhtyi uudelleenaseistamaan maata. Organisaatio muun muassa tuki helmikuussa 1950 DDR:n sisäasiainministeriön alaisen Hauptverwaltung Seepolizein perustamisessa, jonka ensimmäinen laivue muodostettiin toukokuussa tanskalaisesta kalastuksenvalvontaan suunnitellusta "Hvidbjörnenistä", kuudesta R-veneestä ja mahdollisesti muutamasta Neuvostoliiton palauttamasta Flugsicherungsbootesta. Saksan kommunistit olivat suunnitelleet varsinaisen laivaston muodostamista ja sille oli tilattu ensimmäiset alukset jo 1. maaliskuuta 1949.
1. heinäkuuta 1952 uudelleennimettiin Volkspolizei-See:ksi (). Kun Saksan demokraattinen tasavalta perusti Kansanarmeijan 1. maaliskuuta 1956 Kansanpoliisin merellisestä osasta muodostettiin Verwaltung Seestreitkräfte der NVA (), jonka vahvuus oli 10 000 miestä.
Marraskuussa 1960 Kansanarmeijan merijoukot nimettiin virallisesti Kansanlaivastoksi (Volksmarine). Seuraavina vuosina laivasto vastaanotti lukuisia sota-aluksia, joista suurin osa oli kotimaassa rakennettuja. Ainoastaan rannikkopuolustusalukset ja jotkin torpedoveneet olivat hankittu Neuvostoliitosta, kuten myös kaikki helikopterit. Lisäksi Puolasta hankittiin joitakin apualuksia.
1960-luvulta alkaen laivastolle rakennettiin 3 000 neliömetrin suuruinen bunkkeri Tessiniin lähelle Rostockia. Se tuli toimintakuntoiseksi 1. joulukuuta 1974. Bunkkeria oli suunniteltu uudistettavaksi 1990–1994, mutta Saksan jälleenyhdistyminen teki tämän tarpeettomaksi. Bundeswehr ei yhdistyneessä Saksassa katsonut tiloja tarpeellisiksi ja sulki ne vuonna 1993, mutta ne avattiin turisteille vuonna 2011.
Laivaston upseereista amiraali Theodor Hoffmann toimi vuosina 1987–1989 laivaston komentajana ja marraskuusta 1989 huhtikuuhun 1990 Saksan demokraattisen tasavallan toiseksi viimeisenä puolustusministerinä Heinz Kesslerin jälkeen.
Materiaalin kohtalo.
Itäsaksalaisista sota-aluksista päätyi maan olemassaolon lakattua yhteensä 39 Indonesian laivastolle. Indonesia maksoi aluksista yhteensä 468 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, sekä 800 miljoonaa dollaria niiden uudistamisesta.
Projekti 602:een kuuluva vuonna 1985 käyttöön otettu elektronisen viestinnän tiedustelualus "Jasmund" myytiin vuonna 1992 käyttöön Espanjan laivastoon, missä se sai nimen "Alerta" ja tunnisteen A-111. Alus on edelleen käytössä.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1896 – miesten 400 m

Miesten 400 metrin juoksu kesäolympialaisissa 1896 käytiin 6. – 7. huhtikuuta. Juoksijat jaettiin kilpailussa kahteen alkuerään, joista kaksi parasta pääsivät finaaliin. Kilpailuun osallistui seitsemän juoksijaa, joista viisi oli mukana myös 100 metrin juoksussa. 
Tulokset.
Ensimmäinen kierros.
1. erä.
Hoffmannin ja Griselin piti juosta 402 metriä varaslähdön takia. Ei ole selvillä, tuliko Dörry vai Grisel maaliin ensin.
Solid (albumi)

Solid on saksalaisen heavy metal -yhtye U.D.O:n viides studioalbumi. Yhtyeen laulajan Udo Dirkschneiderin toisen yhtyeen Acceptin rumpali Stefan Kaufmann soitti tällä levyllä kitaraa.
Boogie Jungle

Boogie Jungle on Kalevalan toinen studioalbumi. Tyyliltään levy on suoraviivaisempaa ja funkyvivahteisempaa kuin edeltäjänsä. Levyn julkaisi Hi-Hat vuonna 1975, ja se on julkaistu CD-levynä People No Names -levyn kanssa. Kokoonpano oli vaihtunut edellisestä albumista: Zape Leppänen oli liittynyt uudeksi laulajaksi, Ari Vaahterasta tuli basisti, Beaver Aitto-Oja palasi rumpuihin ja Salonen siirtyi bassosta kitaraan. 
Kappaleet.
Sanoitukset Jim Pembroke, sävellykset Salonen ja Kurkinen.
Manhattan (drinkki)

Manhattan on cocktail, joka valmistetaan viskistä, makeasta punaisesta vermutista, jääpaloista ja angosturasta. Sekoitetaan lusikalla tai ravistamalla ja kaadetaan siivilän läpi jäähdytettyyn cocktaillasiin. Yleensä se koristellaan maraschinokirsikalla ja appelsiininkuorisuikaleella.
Yleensä Manhattan tehdään ruisviskistä tai bourbonista, mutta myös kanadalaista viskiä ja skottilaista viskiä on käytetty.
Suosittu klassikko.
Manhattan on ollut klassikkodrinkki ja on maailman suosituimpien drinkkien listalla kärkisijoilla. Se on yksi niistä kuudesta perusdrinkistä, jotka mainitaan David A. Emburyn klassikkoteoksessa "The Fine Art of Mixing Drinks".
Historia.
Manhattanille ei ole mitään varmaa keksijää. Se voi olla kehittynyt useissa paikoissa samanaikaisesti, koska ainekset ovat niin tavallisia. Ensimmäinen resepti Manhattanille oli O. H. Byronin vuonna 1884 ilmestyneessä kirjassa "The Modern Bartenders’ Guide".
Vaihtoehdot.
Manhattanista on lukuisia muunnoksia jotka ovat oma drinkkinsä:
Lähde: 
Myös New Yorkin kolme muuta kaupunginosaa on saanut omat muunnoksensa Manhattanista: Bronx, Brooklyn ja Queens.
Tekstikritiikki

Tekstikritiikki on tekstuaalitieteisiin kuuluva humanistinen tieteenala, joka pyrkii rekonstruoimaan alkuperäisen tekstin mahdollisimman tarkasti. Tämä tarkoittaa käsikirjoituksista löytyvien myöhempien kopiointivirheiden ja muokkausten poistamista. Antiikin kirjurit tekivät virheitä ja muutoksia kopioidessaan käsikirjoituksia käsin, ja myös nykyaikaisessa julkaisutoiminnassa käsikirjoituksia muokataan ja niihin tulee painatusvaiheessa virheitä. Varsinkaan muinaisten tekstien kanssa toimittaessa alkuperäinen tekstimuoto ei ole usein säilynyt yhdessäkään käsikirjoituksessa sellaisenaan. Yhtä tärkeää kuin mahdollisimman alkuperäisen tekstimuodon löytäminen on usein myös rekonstruoida aikojen saatossa muokkaantuneiden tekstien välimuotoja ja niiden kopiointihistoria.
Tekstikriittisen työn pääasiallinen lopputuote on kriittinen editio.
Myös Raamatun tekstien alkuperäisen sanamuodon löytämiseen käytetään tekstikritiikkiä, sillä kirjojen alkuperäisversioita ei ole säilynyt.
Raamatun tekstikritiikki.
Uusi testamentti.
Uuden testamentin tekstikritiikin alku ajoitetaan yleensä Erasmus Rotterdamilaiseen, joka toimitti 1516 ensimmäisen Uuden testamentin kreikankielisen tekstiedition, "Textus Receptuksen". Renessanssin nousun myötä kiinnostus Raamatun alkuteksteihin lisääntyi, ja tätä myötä myös ymmärrys tekstien ja käsikirjoitusten ajoittain radikaaleistakin eroavuuksista. Ensimmäiset kriittiset editiot luotiin 1800-luvun lopulla. Nykyinen 1952 alkunsa saanut yleisesti käytössä oleva Eberhard Nestlen ja Kurt Alandin editio (nk. Nestle-Alandin editio), "Novum Testamentum Graece", on yleisesti tutkijoiden ja kirkkojen käytössä. Myös vuoden 1992 Kirkkoraamattu on käännetty Nestle-Alandin laitoksen pohjalta.
Vanha testamentti.
Toisin kuin Uudesta testamentista, Vanhasta testamentista ei ole vielä olemassa kriittistä laitosta. Useimmiten tutkimuksessa ja raamatunkääntämisessä käytetty editio, "Biblia Hebraica Stuttgartensia", pohjautuu vain yhteen hepreankieliseen keskiaikaiseen käsikirjoitukseen, "Codex Leningradensikseen". Vanhan testamentin tekstikritiikille ominaista on nykyään kuitenkin tekstilähteiden suuri moninaisuus: kreikankielisen Septuagintan lisäksi Kuolleenmeren tekstilöydöt ovat osoittaneet, että ajanlaskun taitteen aikaan käytössä ei ollut vain yhtä tekstiversiota, vaan eri yhteisöillä saattoi olla käytössään huomattavastikin toisistaan eroavia tekstityyppejä. Nämä tekstit varmistavat pitävästi myös sen nykytutkimuksen käsityksen, että Vanhan testamentin tekstit ovat olleet jatkuvassa muutoksen tilassa aina 100-luvulle jaa. saakka.
Nokilokki

Nokilokki ("Larus hemprichii") on tumma afroaasialainen lokki, jonka tieteellinen nimi on annettu saksalaisen lintutieteilijän Wilhelm Hemprichin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 42–45 cm, siipien kärkiväli 105–118 cm ja paino 400–500 g. Se on keskikokoinen lokki, jonka höyhenpuku on hyvin tumma: aikuisen linnun selkäpuoli on tummanruskea ja harmaa, pää ja kurkku noenharmaat, rinta vaaleanharmaa, vatsa, pyrstö ja laikku kaulan sivuilla valkoiset, sekä siivenkärjet mustat. Nokka on kellahtava, kärjestä musta ja aivan nokan kärki on punainen, koivet ovat keltaiset ja silmärengas punainen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on pääasiassa tummanruskea, sen vatsa on valkoinen, nokka ja koivet ovat harmaat.
Esiintyminen.
Nokilokki elää paikoin Punaisellamerellä, Persianlahdella ja Intian valtamerellä, muun muassa Keniassa ja Pakistanissa. Lajin elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä, ja maailman populaation koko on 150 000–300 000 yksilöä. Se on vaelluslintu, joka pesimäajan ulkopuolella kiertelee Punaisellamerellä ja Intian valtamerellä. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Pesimäaikana nokilokit elävät rannikoilla ja saarilla, Keniassa koralliriutoilla. Muulloin ne elävät avomerellä, usein laivoja seuraillen.
Ravinto.
Nokilokki on kaikkiruokainen. Enimmäkseen se syö kalaa, jota se saalistaa veden pinnalta tai kalastusalusten perästä. Se myös ryöstää kaloja tiiroilta ja syö pienempien lintujen munia ja poikasia.
Paul Gleason

Paul Gleason (4. toukokuuta 1939 – 27. toukokuuta 2006) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi yli sadassa elokuvassa tai televisiosarjassa. Hänen tunnetuimmat roolinsa olivat elokuvissa "Breakfast Club" sekä "Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli". Hän kuoli mesotelioomaan vuonna 2006 ollessaan 67-vuotias.
Nimim. Tiukkaa penalii

 
Nimim. Tiukkaa penalii oli turkulaisen uuden aallon rockyhtye Pasi &amp; Mysiinin debyyttialbumi vuodelta 1980. 
Kappaleet.
B-puoli.
LP-levyn kappaleista on ”Tiukkaa penalii”, ”Älä mene etuovest”, ”Sota hero”, ”Laiva kolhuinen”, ”Ei fillarii” ja ”Hyvää yötä” ovat mukana uudelleenmasteroituina vuonna 1994 julkaistulla kokoelmalla "Parasta musiikkia vuodesta 1979".
Vastaanotto.
Soundin Asko Alanen vertasi arviossaan Pasi Raappanaa Isokynä Lindholmiin. Alasesta englantimainen tapa ääntää suomea oli ärsyttävää. Kappaleita hän arvosti tasaisena tunnelmavirtana. Helsingin Sanomien Markku Fagerlundin mukaan yhtye ei kahdessa päivässä tehdyllä melkein studiolive-levyllä pääse oikeuksiinsa, laulu kuulostaa keinotekoiselta ja Lindholm-vaikutteiselta.
Abraham Kuyper

Abraham Kuyper (29. lokakuuta 1837 Maassluis – 8. marraskuuta 1920 Haag) oli hollantilainen poliitikko, pääministeri ja kalvinistinen teologi.
Kuyper työskenteli vuosina 1863–1874 pastorina ja perusti vuonna 1872 kalvinistisen sanomalehden "De Standaardin". Vuonna 1874 hänet valittiin Hollannin parlamenttiin. Kuyperin perustama Antivallankumouksellinen puolue oli maan ensimmäinen järjestäytynyt poliittinen puolue, jonka kannatus tuli maan alemmalta keskiluokalta. Liikkeen ohjelma yhdisti uskonnollis-konservatiiviset arvot sosiaalisesti edistykselliseen politiikkaan.
Kuyper perusti vuonna 1880 Amsterdamin vapaan yliopiston papiston koulutusta varten ja vuonna 1892 reformoidun kirkon Alankomaissa. Vuosina 1901–1905 hän toimi Alankomaiden pääministerinä.
Abraham Kuyper oli uuskalvinistisen liikkeen keskeisiä vaikuttajia. Liikkeen tarkoituksena oli historiallisen kalvinismin uudelleenherättäminen valistusajan jälkeisten sosiaalisten, kulttuuristen ja uskonnollisten vaikutusten kumoamiseksi.
Luettelo Nobel-palkinnon saaneista naisista

Tämä on kronologinen luettelo naispuolisista Nobelin palkinnon saajista. Vuoteen 2025 mennessä 67 naista on saanut Nobel-palkinnon. Ainoa kaksi Nobel-palkintoa saanut nainen on Marie Curie, joka palkittiin saavutuksistaan vuonna 1903 fysiikassa ja vuonna 1911 kemiassa.
Nobelin palkintoja alettiin jakaa vuonna 1901, mutta varsinkin 1900-luvun alkupuolella vain harvoin nainen sai palkinnon. Taloustieteen palkinto perustettiin Ruotsin keskuspankin lahjoitusvaroilla vuonna 1968.
Nobelin fysiikan, kemia ja taloustieteen palkintojen saajista päättää Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia. Lääketieteen palkinnoista päättää Karoliininen instituutti ja rauhanpalkinnoista Norjan suurkäräjien asettama komitea..
Thaikeittiö

Thaikeittiön perusta on thairiisi, jota höystetään tulisilla curreilla (เเกง "kaeng"), kasviksilla ja kalalla tai äyriäisillä. Ruoka perustuu vahvoihin makuihin, kuten limettimehuun, sitruunaruohoon ja tuoreeseen korianteriin; kolmikko, jonka yhdistelmä antaa thai-ruualle sen ominaisen maun. Thai-ruoka tunnetaan myös tulisuudestaan, erityisesti pienistä torpedon muotoisista chilipippureista nimeltä "phrik khii nuu" (พริกขี้หนู, kirjaimellisesti "hiirenpapanachili"), sillä chilin käyttö on ollut kuumassa ilmastossa perinteinen keino säilyttää ruoka syömäkelpoisena.
Perusmakuja on viisi: makea, hapanimelä, katkera, suolainen ja polttava. Suolasirottimen ja ketsupin sijasta käytetään maustekastikkeita, kuten kalakastiketta, osterikastiketta, tamarindia ja chilikastiketta. Ruokailuvälineinä käytetään lusikkaa ja haarukkaa, joista ensimmäistä käytetään pääasiallisesti. Etniset thait syövät puikoilla lähinnä vain nuudeleita. Leipä ja maitotuotteet ovat länsimaisina varsin uusia tulokkaita.
Thai-ruuan klassikoihin kuuluvat:
Singles 93–03

Singles 93–03 on brittiläisen The Chemical Brothersin vuonna 2003 julkaistu kokoelma-albumi. Albumi sisältää kaikki The Chemical Brothersin singlet vuodesta 1993 vuoteen 2003. Albumi sisältää myös kaksi uutta kappaletta, jotka ovat "Get Yourself High" ja "The Golden Path", jotka molemmat julkaistiin singleinä. 24. syyskuuta 2003 albumi myi kultaa.
Kappaleet.
Bonus Levy.
Bonus levy sisältää B-puolia, remixejä ja live -versioita:
Erkki Aalto

Erkki Tauno Aalto (22. marraskuuta 1904 Jämsä – 27. huhtikuuta 1984 Espoo) oli suomalainen diplomi-insinööri, vesivoimalaitosrakentaja ja Rautatiehallituksen pääjohtaja.
Erkki Aalto valmistui ylioppilaaksi vuonna 1925 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1930. Hän toimi aluksi Oy Consulting Ab:n palveluksessa suunnittelijana ja työpäällikkönä vuosina 1930−1934 ja sen jälkeen Rouhiala Oy:n pääkonstruktöörinä vuosina 1934−1937. Vuonna 1937 Aalto siirtyi Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n palvelukseen rakennusosaston johtajaksi, josta hän siirtyi vuonna 1943 Pohjolan Voima Oy:n toimitusjohtajaksi. Hän osoitti Pohjois-Suomen vesivoimavarojen rakennusmahdollisuuden ja hänen johdollaan rakennettiin muun muassa Jumiskon voimalaitos ja Isohaaran vesivoimalaitos Kemijokeen sekä useita suuria Etelä- ja Keski-Suomen vesivoimaloita. Rautatiehallituksen pääjohtajana hän toimi vuosina 1957−1966 ja ajoi tarmokkaasti rautateiden sähköistämistä, joka käynnistyi kuitenkin vasta hänen seuraajansa Esko Rekolan kaudella. Yritysjohtajana Aaltoa luonnehdittiin energiseksi, aloitekykyiseksi ja perusteellisiakaan uudistuksia kaihtamattomaksi, vaikkakin usein omavaltaiseksi ja esiintymiseltään kulmikkaaksi.
Syksyllä 1965 eduskunnan valtiovarainvaliokunta kiinnitti huomiota rautatiehallituksen osoittamaan piittaamattomuuteen eduskunnan budjettipäätöksiä kohtaan VR:n veturihankintojen yhteydessä. Saman vuoden joulukuussa VR:n rikosetsivät kävivät eduskunnassa kuulustelemassa joitakin kansanedustajia Rautatiehallituksesta kadonneeksi ilmoitetun ääninauhan löytämiseksi. Nauhaan oli tallennettu erään Rautatiehallituksessa pidetyn kokouksen kulku. Tämän tapauksen vuoksi eduskunta katsoi, että sen perustuslaillista koskemattomuutta oli loukattu ennenkuulumattomalla tavalla ja erityisesti SDP:n kansanedustaja Eino Raunio alkoi vaatia Aallon erottamista. Silloinen pääministeri Johannes Virolainen, jonka tehtäväksi tuli Aallon irtisanominen, joutui vaikeaan välikäteen, koska Aallon tiedettiin kuuluvan presidentti Urho Kekkosen lähipiiriin. Niinpä Virolainen kehotti Aaltoa anomaan virkavapautta Rautatiehallitusta koskevien tutkimusten ajaksi ja varautumaan siihen, ettei hän enää voisi palata työhönsä. Virkaatekeväksi pääjohtajaksi määrättiin valtioneuvoston kanslian kansliapäällikkö Esko Rekola. Oikeuskansleri Jaakko Enäjärven tutkimukset asiassa johtivat lopulta siihen, että hän kehotti kesäkuun 14. päivä 1966 tutkimusraporttinsa perusteella Helsingin hovioikeuden kanneviskaalia nostamaan syytteen Aaltoa vastaan jatketuista, osaksi tahallisista virkarikoksista. Aalto erotettiin rautatiehallituksen pääjohtajan virasta heinäkuun alussa 1966.
Erkki Aalto siirtyi vielä eläkevuosinaan politiikkaan. Liityttyään 1970-luvulla Perustuslailliseen kansanpuolueeseen hän asettui kansanedustajaehdokkaaksi vuosien 1975 ja 1979 eduskuntavaaleissa tulematta kuitenkaan kummallakaan kerralla valituksi. Vuodet 1977−1980 hän kuului PKP:n edustajana Espoon kaupunginvaltuustoon. Vuoden 1978 presidentinvaaleissa Aalto oli PKP:n ehdokkaan Ahti M. Salosen valitsijamiehenä.
Jussi Heikkinen (jalkapalloilija)

Jussi Heikkinen (s. 19. heinäkuuta 1988) on suomalainen jalkapalloilija.
Heikkinen on nopeajalkainen laitapuolustaja ja pelaa pääasiassa oikealla laidalla. Heikkinen siirtyi FC Lahteen kaudeksi 2009, joka oli samalla hänen ensimmäisensä korkeimmalla sarjatasolla. Heikkinen esiintyi lupaavasti talven ja kevään harjoituskaudella ja otti paikkansa Lahden avauskokoonpanossa kauden kahdessa ensimmäisessä ottelussa. Harjoituksissa loukkaantunut polvi kuitenkin päätti kauden jo huhtikuun lopussa. Loukkaantumisen jälkeen Heikkinen palasi kotikaupunkiinsa Hämeenlinnaan, mutta uusiutunut polvivamma pilasi myös kauden 2010. Kaudella 2011 Heikkinen kuului FC Hämeenlinnan ehdottomaan eliittiin, jonka myötä seurasi jälleen kokeilu liigajoukkueen ringissä. Kaudella 2012 Heikkinen solmikin Hakan kanssa sopimuksen, johon sisältyi trial. Haka ei kuitenkaan sopimusta trialin jälkeen jatkanut, joten 27. maaliskuuta 2012 Heikkinen solmi vuoden sopimuksen Kakkosessa pelaavan Hämeenlinnan Härmän kanssa.
Sipoonlahden koulu

Sipoonlahden koulu Söderkullassa on ensimmäinen yhtenäiskoulu Sipoossa. Koulun opetus kattaa esiopetuksen ja luokat 1-9. Syksyllä 2009 Söderkullan Opintiellä sijainneen Etelä-Sipoon koulun (alakoulu) toiminta sulautui uuteen Sipoonlahden yhtenäiskouluun, kun uudet tilat valmistuivat Neiti Miilin tielle. Koulun oppilasmäärä on noin 700.(2024)
Neiti Miilintiellä sijaitsevan koulurakennuksen laajennus ja saneeraus tapahtui kahdessa osassa ja valmistui 2020. Kouluun rakennettiin uutta tilaa ja entinen osa saneerattiin samanlaiseksi moderniksi opetustilaksi. Koulussa toimii oppikyliä joustavissa enimmäkseen luokattomissa tiloissa.
Kouluun voidaan ottaa enimmillään noin 1300 oppilasta. Uuden koulun suunnittelussa on otettu vahvasti huomioon uusi oppimiskäsitys. Oppimistilat ovat monimuotoisia ja joustavia.
Koulun laaja pihapiiri on osa oppimisympäristöä ja sulautuu muihin lähipalveluihin. Piha oli Vuoden Ympäristörakenne 2020 -kilpailun finalisti.
Syksystä 2020 lähtien samassa rakennuksessa toimii myös ruotsinkielinen Söderkulla skola.
Syksystä 2021 lähtien koulurakennuksessa aloitti kielikylpytoiminta Nikkilässä sijaitsevan Leppätien kielikylpykoulun ohjauksessa. Lisäksi rakennuksessa toimii kaksi esiopetusryhmää.
Takapihojen rock-tähdet

 
Takapihojen rock-tähdet on turkulaisen uuden aallon rockyhtye Wrumin syksyllä 1980 ilmestynyt debyyttialbumi.
Kappaleet.
B-puoli.
Albumin kappaleista ”Takapihojen rock-tähdet” julkaistiin myös hieman erilaisena single-versiona sekä nopeampana ns. uuden aallon versiona levy-yhtiö Selectan vuoden 1980 kokoelma-albumilla "Vaahtopäät". Stupido Recordsin vuoden 2009 punkkokoelmalla "Punk ja yäk! – Suomipunk 1977–1987" kappaleesta kuullaan uuden aallon versio.
Tourujoen vesivoimalaitos

Tourujoen vesivoimalaitos on Jyväskylän Energian omistama 40-luvulla rakennettu, käytöstä poistettu vesivoimalaitos Tourujoessa, Jyväskylässä. Jyväskylän Energia osti laitoksen Kankaan paperitehtaalta 1990-luvun puolivälissä. Voimalaitoksen teho oli 620 kW. Se tuotti sähköä 1,5–3,5 GWh vuodessa, joka vastasi vajaata prosenttia Jyväskylän Energian myymästä sähköstä. Sähköntuotanto lakkautettiin vuonna 2015. Voimalaitosta käytetään Palokkajärven pinnankorkeuden säännöstelyyn. Voimalan koneisto rakennettiin sotavuosina pomminkestävään bunkkeriin.
East Coast hip hop

East Coast hip hop (suomeksi itärannikon hip hop) on rap-musiikin alagenre, joka on syntynyt Bronxissa, New Yorkissa 1970-luvun alkupuolella. Lajin kulta-aikaa oli 1990-luku. Lajia kutsutaan usein rapin ensimmäiseksi ja alkuperäiseksi muodoksi.
Historia.
Synty.
East Coast hip hopia kutsutaan usein New Yorkin räpiksi, sillä se on syntynyt New Yorkissa, pääosin nuorison järjestämissä juhlissa, Bronxissa 1970-luvulla.
Lajin ensimmäisiä artisteja olivat muun muassa DJ Kool Herc, Run-D.M.C ja Sugarhill Gang, jotka olivat uraaurtavia merkkihenkilöitä hip hopin syntyessä.
Hip hopin kehittyessä rap-artistejen mukaan ryhtyi myös rap-ryhmiä kuten De La Soul ja A Tribe Called Quest, joiden työn myötä genren biitit ja sanoitukset kehittyivät.
Länsirannikon hip hopin nousu.
1980-luvulla länsirannikon hip hop alkoi nousta muun muassa N.W.A:n ja Dr. Dren albumien tultua myyntiin, ja alkoi myydä suurille massoille enemmän kuin itärannikon rap.
Vaikka G-funk olikin rapin hallitseva genre 1990-luvulla, East Coast hip hop oli vielä tärkeä osa hip hopin musiikkikulttuuria, muun muassa sellaisten artistejen kuten Gang Starr, Pete Rock ja myöhemmin Nas hallitsemana.
Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Bandin kansikuva

The Beatles -yhtyeen "Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band" -albumin kansikuva kuuluu maailman arvostetuimpiin levynkansiin, ja se on palkittu useita kertoja. Sen AD:nä on toiminut Robert Fraser, sen on suunnitellut Peter Blake ja hänen vaimonsa Jann Haworth, ja sen on kuvannut Michael Cooper. Kuvassa on elävänkokoisia pahvimalleja kuuluisista ihmisistä etupuolella. Albumin takapuolella oli laulujen sanat (tämä oli ensimmäinen kerta, kun englantilainen pop-LP sisälsi sanoitukset). Itse Beatles oli kuvassa elävänä pahvihahmojen keskellä, ja heillä oli satiinipuvut. Puvut suunnitteli Manuel Cuevas.
Puvuissa eli univormuissa on 
Lista kannessa olevista ihmisistä.
Luettelo on ylhäältä alas, vasemmalta oikealle.
Lama (albumi)

Lama on suomalaisen uuden aallon punkyhtye Laman ainoaksi jäänyt studioalbumi, jonka Johanna julkaisi keväällä 1982. Se julkaistiin CD-muodossa vuonna 1994 (Stupido Twins, TWINCD 21), ja vuonna 2005 remasteroituna (Johanna, JHNCD 2069). Vuonna 2011 Svart Records julkaisi levyn vinyylimuodossa (SVR-053).
Kappaleet.
Sävellys ja sanoitus Lama, ellei toisin mainittu.
B-puoli.
Kappaleista ”Anarkomarko” oli mukana kesällä 1981 julkaistulla ”Väliaikainen” 7":n EP:llä.
Halpaa lystiä

 
Halpaa lystiä oli suomalaisen uuden aallon punkrockyhtye Ypö-Viiden tammikuussa 1980 ilmestynyt albumi. Se jäi yhteen ainoaksi Poko Rekordsille tehdyksi studioalbumiksi. "Halpaa lystiä" äänitettiin 24.–26. marraskuuta 1979 Mika Sundqvistin MSL-studiolla. Koko albumi on mukana Poko Rekordsin vuonna 2002 CD:nä julkaisemalla Ypö-Viis-kokoelmalla "Karhulan poikii, koko stoori".
Kappaleet.
B-puoli.
”Kuvien kauniit naiset” ilmestyi myös singlenä. Sen B-puolen kappaletta ”Ujona discossa” ei ole albumilla.
Ke Huy Quan

Ke Huy Quan (joskus Jonathan Ke Quan, s. 20. elokuuta 1971) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja stuntmies.
Quan syntyi vietnaminkiinalaiseen perheeseen Saigonissa, Etelä-Vietnamissa ja hän joutui lähtemään maastaan, kun Vietnamin tasavallan armeija hävisi toisen Saigonin taistelun. Hänen perheensä valitsi turvapaikan Yhdysvalloista. Quanista tuli lapsinäyttelijä 12 vuoden ikäisenä ja hän esitti Harrison Fordin ja Kate Capshaw'n ohella pääosaa elokuvassa "Indiana Jones ja tuomion temppeli". Hänen toinen merkittävä esiintymisensä oli vuoden 1985 elokuvassa "Arkajalat".
Quan kävi Alhambran lukiota Alhambrassa. Lukion jälkeen hän valmistui Etelä-Kalifornian yliopistosta.
Vuonna 1986 Quan esitti Samia televisiosarjassa "Together We Stand" ja Jasper Kwongia tilannekomediassa "Head of the Class". Hän oli pääosassa myös elokuvassa "Breathing Fire" ja teki cameon elokuvassa "California Man – svengaava fossiili". Vuonna 2002 Quan esiintyi hongkongilaisessa elokuvassa "Second Time Around".
Quan on opiskellut taekwondoa elokuvaan "Indiana Jones ja tuomion temppeli". Lisäksi hän teki stuntteja elokuviin "X-Men" ja "The One".
Vuonna 2022 Quan palasi näyttelemiseen elokuvassa "Everything Everywhere All at Once." Hänet palkittiin roolistaan Parhaan miessivuosan -Oscar-palkinnolla.
Quan puhuu englantia, kantoninkiinaa, mandariinikiinaa ja vietnamia.
Oliivihaukiankerias

Oliivihaukiankerias ("Muraenesox bagio") on suurikokoinen käärmemäinen ankeriaskala. Se on yöaktiivinen ja saalistaa pohjakaloja ja äyriäisiä. Laji on arvostettu sekä virkistys- että ammattikalastajien keskuudessa, ja sitä pyydetään mielellään. Se on hyvin aggressiivinen, ja sen purema voi olla hyvinkin vakava.
Koko ja ulkonäkö.
Oliivihaukiankerias voi kasvaa lähes kaksimetriseksi ja 28–30 kilogramman painoiseksi. Lajin pääväri on oliivinruskea, selän puolella tummempi väritys vaalentuu vatsaa kohti. Leuat ovat suuret ja haukimaiset.
Levinneisyys.
Oliivihaukiankeriasta esiintyy Indopasifisella merialueella, joka ulottuu Afrikan itärannikolta Filippiineille ja Japaniin, Uuden-Guinean ympäristöön, Australian pohjoisrannikolle, Uuteen-Kaledoniaan ja Fidžisaarille. Se elää rannikon matalissa vesissä ja toisinaan jokisuiden murtovesissä.
Lisääntyminen.
Naaras laskee mätimunansa lähelle rannikkoa ja poikaset kuoriutuvat 9–10 viikossa. Naaras voi laskea kerralla jopa neljä miljoonaa mätimunaa.
Valkosilmälokki

Valkosilmälokki ("Larus leucophthalmus") on Punaisellamerellä elävä lokki.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 39–43 cm ja siipien kärkiväli 100–115 cm. Keskikokoinen lokki, jonka höyhenpuku on tumma ja joka muistuttaa nokilokkia: aikuisen linnun selkäpuoli on tummanharmaa, pää ja kurkku mustat, rinta vaaleanharmaa, vatsa, pyrstö, niska ja kaula valkoiset, sekä siivenkärjet mustat. Nokka on pitkähkö, punainen ja kärjestä musta, koivet keltaiset ja silmärengas valkoinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on pääasiassa harmaanruskea, sen vatsa on valkoinen, nokka ja koivet ovat harmaat.
Esiintyminen.
Valkosilmälokki elää ainoastaan Punaisellamerellä ja Adeninlahdella. Lajin populaation koko on 53 700–56 700 yksilöä. Sen elinympäristöt ovat vaarantuneet ihmisen toimien ja saarille levinneiden petojen (rotta) takia. Lajia pidetään kuitenkin elinvoimaisena, koska sen kanta on vakaa.
Valkosilmälokki on vaelluslintu, joka pesimäajan ulkopuolella kiertelee Punaisella merellä ja Adeninlahdella. Sitä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Pesimäaikana valkosilmälokit elävät mantereen läheisillä saarilla, muulloin ne elävät enimmäkseen avomerellä.
Lisääntyminen.
Pesintä ajoittuu heinä-elokuulle. Laji pesii löyhissä yhdyskunnissa. Pesä on avoimesti maassa. Naaras munii kaksi tai kolme munaa. Pesii kerran kesässä.
Ravinto.
Valkosilmälokki syö pääasiassa kalaa, jonkun verran myös nilviäisiä ja muita meressä eläviä pieniä selkärangattomia.
Eskimokuiri

Eskimokuiri ("Limosa haemastica") on pohjoisamerikkalainen kahlaaja, jonka elintavat tunnetaan huonosti.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 37–42 cm ja paino 300 g. Sen höyhenpuku on ruskeankirjava, alapuolelta kuparinpunertava, nokka on pitkä, kärjestään tumma ja tyvestä punertava ja hieman ylöspäin kaareva. Koivet ovat pitkät ja tummat. Pyrstö on musta, yläperä valkoinen ja siivellä näkyy lennossa mustavalkea kuvio.
Esiintyminen.
Eskimokuiri pesii Pohjois-Amerikan pohjoisimmissa osissa, paikoin Alaskassa ja Kanadassa Beaufortinmeren ja Hudsoninlahden rannikoilla. Lajin elinympäristön ala on 180 000 neliökilometriä ja sen populaatio on kooltaan enimillään noin 70 000  täysikasvuista yksilöä. Eskimokuireja metsästettiin runsaasti 1800-luvun lopulla. Sen kanta on vähitellen voimistunut. Se on muuttolintu, jota muuttoaikoina tavataan paikoin Yhdysvalloissa ja Etelä-Amerikan pohjoisrannikolla. Talvehtimisalueet ovat Etelä-Amerikan eteläosissa Argentiinassa ja Chilessä. Laji on tavattu joitakin kertoja Euroopassa, ei kuitenkaan toistaiseksi Suomessa.
Elinympäristö.
Eskimokuiri pesii soilla ja tundran kosteikoilla.
Lisääntyminen.
Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa. Naaras munii neljä munaa.
Ravinto.
Eskimokuiri etsii pitkällä nokallaan mudasta matoja ja muita pieniä selkärangattomia.
Vampyyrintappajat – anteeksi, hampaanne ovat niskassani

Vampyyrintappajat – anteeksi, hampaanne ovat niskassani (engl. "The Fearless Vampire Killers", alun perin "Dance of the Vampires") on vuonna 1967 julkaistu Roman Polańskin ohjaama kauhukomediaelokuva, jonka pääosassa esiintyvät Polański itse, Jack MacGowran, Sharon Tate sekä Ferdy Mayne. Elokuvan on tuottanut Gene Gutowski, musiikin säveltänyt Krzysztof Komeda ja kuvannut Douglas Slocombe. Roman Polański ja Sharon Tate rakastuivat kuvausten aikana ja menivät naimisiin.
Elokuva julkaistiin ensin Yhdysvalloissa, mutta tuottaja Martin Ransohoff oli muokannut sitä huomattavasti ilman lupaa: elokuvaa oli lyhennetty noin 20 minuuttia, musiikkia oli muutettu, alkuun oli lisätty piirrosjohdanto, ja kaikki vuorosanat oli jälkiäänitetty amerikanenglanniksi. Elokuvaa levitettiin nimellä "The Fearless Vampire Killers: or, Pardon Me But Your Teeth Are in my Neck". Nähtyään tuottajan version Polański halusi poistattaa nimensä alkuteksteistä.
Elokuvaan pohjalta on myös tehty Michael Kunzen sanoittama ja Jim Steinmanin säveltämä musikaali Tanz der Vampire, joka sai ensi-iltansa Wienissä vuonna 1997 ja on yksi menestyneimmistä keskieurooppalaisista musikaaleista.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kati Sinisalo kuvaa "Vampyyrintappajia" omalaatuiseksi yhdistelmäksi parodiaa, puupäähuumoria, hienostunutta estetiikkaa ja painajaista. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" pitää elokuvaa aliarvostettuna ja antaa sille kolme tähteä neljästä.
Tony Rosato

Antonio ”Tony” Rosato (26. joulukuuta 1954 – 10. tammikuuta 2017) oli italialaissyntyinen kanadalainen koomikko ja näyttelijä.
Elämä ja ura.
Rosato syntyi Napolissa, Italiassa ja kasvoi Halifaxissa, Ottawassa ja Torontossa. Hän aikoi aluksi ryhtyä kiropraktikoksi, mutta lopetti opiskelunsa Toronton yliopistossa alkaakseen esittää improvisaatiokomediaa The Second City -komediakerhossa. 1980–1981 hän esiintyi "Second City Television" ("SCTV") -sketsiohjelmassa. 1981–1982 hän oli näyttelijä-käsikirjoittajana "Saturday Night Livessa" kahden tuotantokauden ajan. 
Vuonna 1985 hän alkoi näytellä kanadalaisessa poliisisarjassa "Night Heat" Arthur ”Whitey” Morellia ja oli mukana sarjassa vuoteen 1989 saakka. Tästä roolista Rosato sai Gemini-ehdokkuuden Parhaan miessivuosan esittäjänä draamasarjassa. Vuosina 1990–1991 hän esitti Luigia Nintendon Mario-pelisarjaan perustuvissa piirrossarjoissa "The Adventures of Super Mario Bros. 3" ja "Super Mario World". Tämän jälkeen 1990- ja 2000-luvuilla Rosato on esiintynyt pienissä rooleissa muun muassa televisiosarjoissa "L.A. Law" ja "Aarteenmetsästäjä".
Syyskuussa 2007 Rosato todettiin syylliseksi vaimonsa ahdisteluun. Hän oli viettänyt ennen oikeudenkäyntiä kaksi vuotta vankilassa. Rosato kiisti syyllisyytensä. Hänellä diagnosoitiin Capgras-syndrooma, jonka uhri luulee, että hänen perheenjäsenensä on vaihdettu jäljittelijöihin. Hänet määrättiin psykiatriseen hoitoon mielenterveytensä takia. Hänet vapautettiin hoidosta maaliskuussa 2009.
Rosato kuoli ilmeisesti sydänkohtaukseen 10. tammikuuta 2017.
Jack O’Connell

Jack O’Connell (s. 1. elokuuta 1990 Alvaston, Derby) on englantilainen näyttelijä. 
O’Connell tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "This is England" (2006) ja "Harry Brown" (2009) sekä teinidraamasarjassa "Skins – liekeissä". Hän näytteli myös Dale Baxteria sarjassa "Waterloo Roadin koulu" ja elokuvassa "Eden Lake". 
Vuonna 2014 O’Connell näytteli Louis Zamperinia Angelina Jolien elokuvassa "Murtumaton". Vuonna 2016 hän näytteli Jodie Fosterin ohjaamassa jännityselokuvassa "Money Monster".
Self Portrait (Bob Dylanin albumi)

Self Portrait on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Bob Dylanin kesäkuussa 1970 ilmestynyt kymmenes studioalbumi. "Self Portrait" oli Dylan toinen tupla-albumi ja sisältää pääosin cover-versioita tunnetuista pop- ja folk-kappaleista. Mukana on myös instrumentaalikappaleita ja The Bandin kanssa soitettuja live-esityksiä. Ilmestyttyään albumi sai kriitikoilta murska-arvioita. Esimerkiksi Greil Marcus aloitti oman arvostelunsa "Rolling Stone" -lehdessä lauseella: ”What is this shit?” (”Mitä paskaa tämä on?”).
Albumin nimen mukaisesti (suom. ”omakuva”) levyn kansikuva on Bob Dylanin oma maalaus.
Kappalelistaus.
Nelospuoli.
Live-esitykset on äänitetty 31. elokuuta 1969 Isle of Wight Festivalilla.
Käsipallo kesäolympialaisissa 2004

Ateenan vuoden 2004 kesäolympialaisissa pelattiin käsipalloa sekä miehissä että naisissa. Kummankin sukupuolen alkulohkon neljä parasta maata selvisi pudotuspelivaiheeseen, jonka lopuksi pelattiin finaali ja pronssiottelu.
Osallistujat.
Miehet.
Miehissä 12 joukkuetta jaettiin kahteen kuuden maan alkulohkoon.
Lohko A 
Lohko B 
Naiset.
Naisten kymmenen joukkuetta jaettiin kahteen viiden maan alkulohkoon.
Lohko A 
Lohko B
Brice Feillu

Brice Feillu (s. 26. heinäkuuta 1985 Chateaudun, Ranska) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa UCI Continental Circuits -tasolla kilpailleessa Agritubel-tallissa vuonna 2009 ja siirtyi samantasoiseen Vacansoleil Pro Cycling Teamiin 2010. Kaudella 2011 hän edusti UCI Pro -tasolla kilpaillutta luxemburgilaista Team Leopard-Trekiä. Kaudelle 2012 hän siirtyi Continental-tason Saur-Sojasun-joukkueeseen, nimeltään sittemmin Sojasun. Viimeisinä ammattilaiskausinaan 2014–2019 hän on edusti Professional Continental -tason ranskalaistalli Bretagne - Sèche Environnement / Fortuneo-Samsic / Team Arkéa Samsicia. Hän oli aktiivivuosinaan ajajatyypiltään mäki- ja etappiajaja.
Feillu voitti vuonna 2008 viidennen etapin Tour Alsace -kilpailussa ja sijoittui toiseksi Pariisi–Corrèze-etappikilpailussa. Ranskan ympäriajossa 2009 hän voitti Andorraan päättyneen seitsemännen etapin. Hän kuului yhdeksän ajajan kärkiryhmään, joka karkasi jo etapin alkuvaiheessa. Hän voitti etapin viiden sekunnin erolla Christophe Kerniin. Hän sijoittui lisäksi kolmanneksi kilpailun 13. etapilla. Ranskan ympäriajossa 2014 hän oli kuudestoista. Hän voitti mäkikirikilpailun Tour de l'Ain -kilpailussa 2015 sekä Luxemburgin ympäriajossa 2016 ja 2017. Ranskan ympäriajossa 2017 hän sijoittui 16:nneksi.
Myös Brice Feillun veli Romain on ollut ammattipyöräilijä.
Don Freeland

Donald "Don" Lloyd Freeland (25. maaliskuuta 1925 – 2. marraskuuta 2007) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun 8 kertaa kausilla 1953–1960. Hän oli kolmas vuoden 1956 kilpailussa saavuttaen yhden palkintosijan ja 4 pistettä. Hän oli ajamassa toiseksi vuoden 1955 kilpailussa, kunnes vaihteet pettivät.
Freeland palveli mekaanikkona laivastossa toisessa maailmansodassa. Hän kilpaili AAA- ja USAC-sarjoissa vuosina 1952–1962 ollen kolmesti toinen.
Myron Fohr

Myron Fohr (17. kesäkuuta 1912 Milwaukee, Wisconsin – 14. tammikuuta 1994 Milwaukee, Wisconsin) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija. Hän osallistui kahteen Indianapolis 500 -kilpailuun kausilla 1949–1950. Hän ajoi neljänneksi vuoden 1949 kilpailussa saavuttaen 3 pistettä. Vuoden 1950 kilpailussa hän oli 11. Hänet lasketaan F1-kuljettajaksi, koska Indianapolis 500 oli osa F1-sarjaa vuosina 1950–1960. Hän sijoittui toiselle sijalle kahdesti American Champ Car -sarjassa vuosina 1948 ja 1949. Fohr kuoli diabetekseen vuonna 1994.
Ruusuruohokiitäjä

Ruusuruohokiitäjä ("Hemaris tityus") on keskikokoinen kiitäjäperhoslaji. Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Koko ja ulkonäkö.
Ruusuruohokiitäjä muistuttaa paljon lähisukulaistaan kuusamakiitäjä ("Hemaris fuciformis"), mutta on jonkin verran tätä pienempi. Yleisvaikutelma on kimalaismainen. Perhosen ruumis on vihertävänkeltaisen karvan peittämä. Takaruumissa on musta poikkiraita, jonka takana jaokkeiden karvat ovat selkäpuolella oranssinkeltaisia, sivuilla vaaleita. Takaruumiin kärkitupsu on musta ja keskiosastaan keltainen. Siipien keskiosa on läpinäkyvä, mutta ulkoreunassa on ohut, mustanruskea reunus. Siivessä ei ole keskitäplää. Siipiväli on 37–44 mm.
Toukka on aluksi vihreä, myöhemmin vihreän ja violetin kirjava, kauttaaltaan vaaleiden nystyjen peittämä. Nystyt tekevät pinnasta hyvin karheantuntuisen. Toukan peräpäässä on suora, ruskeanvioletti piikki. Täysikasvuisena toukka saavuttaa 43–48 mm:n pituuden.
Levinneisyys ja lentoaika.
Ruusuruohokiitäjän levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Baltiaan ja eteläisen Venäjän poikki Pohjois-Kiinaan. Skandinaviassa sitä tavataan Tanskassa sekä eteläisessä Ruotsissa ja Norjassa. Suuressa osassa Länsi-Europpaa laji on joko taantunut tai hävinnyt kokonaan. Suomessa laji on aikaisemmin ollut yleisempi, mutta sittemmin taantunut ja esiintyy nykyisin lähinnä Itä- ja Kaakkois-Suomessa. Useimmat havainnot keskittyvät nykyisin Pohjois-Karjalasta Saimaan poikki Kymenlaaksoon. Aikuiset perhoset lentävät kesäkuun alusta kesäkuun loppuun huipun ollessa kesäkuun alkupuolella.
Elinympäristö ja elintavat.
Tyypillisenä päiväkiitäjänä ruusuruohokiitäjä on aktiivinen päiväsaikaan ja erityisesti aurinkoisina aamupäivinä. Ruusuruohokiitäjä vierailee mielellään kukilla ja tyypillisiä elinympäristöjä ovat aurinkoiset kedot sekä teiden pientareet. Lajin esiintyminen on paikoittaista, mutta se saattaa olla sopivalla paikalla jopa runsas. Yksilöt lentävät ajoittain kauemmaksikin varsinaiselta elinalueeltaan, mutteivät lähde helposti ylittämään laajoja avoimia alueita. Perhonen käy mieluiten punaisilla, sinisillä ja violeteilla kukilla.
Parittelu tapahtuu päivällä ja kestää noin kaksi tuntia, jona aikana perhoset lentävät toisiinsa peräpäät vastakkain kiinnittyneinä. Naaras munii noin 100 munaa, muutaman kullekin ravintokasville ja suosii aurinkoisella paikalla kasvavia kasveja. Toukat ovat aluksi aktiivisia öisin ja piilottelevat lehtien alapinnoilla mutta nousevat myöhemmin illoiksi kukintoihin syömään. Helposti näkyvä toukka pudottautuu maahan pienimmästäkin häiriöstä. Täysikasvuinen toukka koteloituu roskilla naamioituun kotelokoppaan maanpinnalle tai karikkeen joukkoon. Laji talvehtii kotelona. Perhoset kuoriutuvat koteloistaan joko aamulla tai aamupäivällä.
Ravintokasvi.
Ravintokasveina toimivat pääasiassa ruusuruoho ("Knautia arvensis") ja purtojuuri ("Succisia pratensis"), mutta joskus myös keltamatara ("Galium verum") ja lehtokuusama ("Lonicera xylosteum").
Innova (rakennus)

Innova 1 on Lutakossa sijaitseva vuonna 2002 valmistunut rakennus, joka oli jonkin aikaa Jyväskylän korkein. Informaatioteknologiayritysten toimitalona toimiva rakennus on 60 metriä korkea, ja siinä on 15 kerrosta. 
Sen omistaa Seb Leasing, ja sen vuokrausta hallinnoi ennen Technopolis, nykyään Kielo. Innovan suurimmat käyttäjät ovat Elisa ja Digia. Rakennuksessa toimivat myös Moventaksen hallinto ja konsernin johto.
Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Arto Sipinen. Se on ylhäältä katsottuna terävän kolmion muotoinen, jonka kärki osoittaa kaakkoon. Innovan julkisivu on pääosin lasia sekä valkoista keraamista laattaa.
Lutakon alueella sijaitsevat myös Innova 2- sekä Innova 4 -rakennukset.
Satakunnan Perussuomalaiset

Satakunnan Perussuomalaiset ry on Satakunnan vaalipiirissä toimiva Perussuomalaisten piiriyhdistys. Se on ollut kannatukseltaan yksi vahvimmista perussuomalaisista piireistä. 
Piirin puheenjohtajana toimii Jouko Lindstedt (Huittinen), ja varapuheenjohtajina Sari Kalliokorpi (Nakkila) sekä Jari Laaksonen (Rauma) Jyri Astokari (Pori) toimii piirisihteerinä. Taloudenhoitajana toimii Katri Lahdensivu (Kankaanpää).
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Satakunnan Perussuomalaiset sai kolme kansanedustajaa: Laura Huhtasaari, Petri Huru ja Jari Koskela. Lisäksi Niina Immosesta tuli varakansanedustajana. 
Vuoden 2021 kuntvaalien jälkeen Perussuomalaisilla oli 84 kunnanvaltuutettua Satakunnassa.
Perussuomalaisten Satakunnan piirin kunnanvaltuutetut kunnittain.
Eura
Eurajoki
Harjavalta
Huittinen
Jämijärvi
Kankaanpää 
Karvia
Kokemäki
Merikarvia
Nakkila
Pomarkku
Pori
Rauma
Siikainen
Säkylä
Ulvila