tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Furusetin kirkko (Ullensaker)

Furusetin kirkko () on Ullensakerin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa sijaitseva tiilinen pitkäkirkko vuodelta 1879.
Furusetin kirkko on pitkänomainen tiilirakennus, jossa on 300 istumapaikkaa. Keskilaiva on ketunkeltainen, ja neliönmuotoisessa kuorossa on itäpuolella apsis. Kuoron ympärillä ovat sakastin ja kastehuoneen tilat. Länsipäädyssä on torni, jonka molemmin puolin sijaitsevat porrashuoneet. Kirkon tiilet on rapattu ulkoa ja maalattu sisältä. Itätornin yläosassa olevan ristin alla on vuosiluku 1878.
Sisäänkäynnin yhteydessä on urkuparvi, ja pyörökaarinen kuoriaukko johtaa hieman korotettuun kuoriin. Enevold Thømt suunnitteli sisävärityksen vuonna 1929. Alttaritaulu jäljittelee Ullernin kirkon uusgoottilaista alttaritaulua, mutta kehys on vanhempi. Thømt on maalannut myös apsiksen ja sen kaaren. Saarnastuoli ja kastemalja, jotka on tehty Ullersmon veljesten toimesta vuonna 1960, poikkeavat vanhoista kuvista. Kirkko on kunnostettu ja saanut uudet kalusteet noin vuonna 1960. Jan Erik Spigseth rakensi urut vuonna 1982. Kirkossa on kaksi kelloa: toinen vuodelta 1879 ja toinen vuodelta 1924.
Hautausmaan lounaiskulmassa sijaitsee Peter Emil Wætthenin suunnittelema hautakappeli, joka on paneeloitu puolipuurakennus vuodelta 1904. Hautausmaan ulkopuolella kaakkoispuolella on Ullensakerin kunnan seurakuntataloksi kutsuma rakennus, joka valmistui vuonna 1987 ja sitä laajennettiin vuosina 1998 ja 2011. Kirkon alueella on myös suoritettu arkeologisia tutkimuksia.
Kirkossa on kaksi vanhaa rauta-avainta, joita uskotaan käytetyn samalla paikalla sijainneessa keskiaikaisessa kirkossa. Piispa Jens Nilssøn mainitsi vuonna 1594 vierailukirjassaan, että paikalla oli aiemmin puukirkko, joka on tuhoutunut ajan saatossa. Avaimet olivat Søndre Furusetin tilan päärakennuksessa vuoteen 1833 asti, jolloin ne siirrettiin muinaismuistokokoelmaan. Ne olivat lainassa Grorud Jernvarefabrikin johtajalla vuodesta 1956, kunnes ne sijoitettiin Furusetin kirkon vitriiniin. Kirkonkellossa on reliefi kahdesta avaimesta.
Mogreinan kirkko

Mogreinan kirkko () on Ullensakerin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1912.
Raknehaugen

Raknehaugen on Pohjoismaiden suurin kumpuhauta. Se sijaitsee Ullensakerin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa ja on 18 metriä korkea ja halkaisijaltaan 77 metriä. Radiohiiliajoituksella on päätelty, että hauta olisi peräisin 500-luvun puolivälistä. Haudan luultiin pitkään olevan vain symbolinen muistomerkki, mutta vuonna 1997 sen pohjalta löydettiin jälkiä polttohautauksesta.
Paikallisen legendan mukaan röykkiö on Rakne-nimisen kuninkaan hautapaikka, jonne hänet on haudattu kahden valkoisen hevosen väliin.
Raknehaugen on rakennettu hautakumpujen perinteen mukaisesti, joka juontaa juurensa Mustanmeren alueelta ja Ural-vuorten pohjoispuolelta, jossa on pystytetty "kurgaaneja", erityisiä hautakumpuja, ja jotka on rakennettu ainutlaatuisella puu- ja maarakenteella.
Raknehaugenin alue on ollut merkittävä risteyskohta matkailijoille tuhansien vuosien ajan. Vuonna 2013 Carl André Fronth löysi Raknehaugenista 1500 vuotta vanhan pukusoljen, ja vuonna 2014 hän löysi läheisestä Meierikryssetistä noin 2000 vuotta vanhan kultakorun. Tämä osoittaa, että alueella liikkui ihmisiä satoja vuosia ennen Raknehaugenin rakentamista. Alueella näkyy yhä jäänteitä niin kutsutuista "luolateistä" eli teistä, jotka ovat painuneet maahan tuhansien vuosien ihmisten kävelyn jälkeen.
Simone del Pollaiolo

Simone del Pollaiolo, liikanimi Il Cronaca ( = kronikka), (1457 Firenze – 1508), oli Firenzessä toiminut italialainen renessanssiarkkitehti. Hän tutki 1484 Roomassa antiikkia, sitten Firenzessä Filippo Brunelleschin töitä. Cronacasta tuli 1495 Firenzen tuomiokirkon rakennustöiden arkkitehti. Hänen päätyönsä on Benedetto da Maianon 1489 aloittaman Palazzo Strozzin kanonisen arvon saanut kattolista ja muita yksityiskohtia, sen pylväspiha sekä pieni, 1504 vihitty San Salvatore al Monten kerjäläismunkkikirkko kukkulalla S. Miniato-portin ulkopuolella. Hän rakensi Santo Spiriton sakastin vestibyylin, Giuliano da Sangallon kanssa Palazzo Vecchion suuren salin, jonka Giorgio Vasari myöhemmin muutti, ja mahdollisesti Palazzo Guadagnin, jossa on hienot graffitofasadit ja puukattolistat.
Ullersmon vankila

Ullersmon vankila () on Ullensakerin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa sijaitseva vankila, joka on perustettu vuonna 1970. Vankilassa on tilaa 160 vangille, ja parin kilometrin päässä sijaitsee Kroksrudin avovankila.
Ullerson vankila luokitellaan korkean turvallisuustason vankilayksiköksi. Vankila on tarkoitettu miesvangeille, joilla on pitkät tuomiot vakavista rikoksista, ulkomaalaisille vangeille ilman yhteyksiä Norjaan, sekä rikoksista epäiltynä pidätetyille henkilöille. Helmikuun 2024 lopusta alkaen Bredtveitin vankila ja naisten säilöönottolaitos on siirretty tilapäisesti Ullersmon vankilaan rakenteellisten ongelmien takia. Ullersmossa naisvangeille on perustettu oma erillinen osasto, joka on täysin erillään miesvangeista.
Papinianus

Aemilius Papinianus (140–212) oli roomalainen juristi. Hän oli Rooman keisariajan arvostetuin juristi.
Papinianus oli luultavasti kotoisin Emesasta, Syrian provinssista. Keisari Septimius Severuksen valtakaudella hän toimi eri viroissa, huomattavimmin pretoriaaniprefektinä. Hänet surmattiin Severuksen seuraajan Caracallan määräyksestä tämän surmattua veljensä ja kanssahallitsijansa Getan.
Papinianuksen merkittävimmät juridiset teokset olivat 37 osasta koostuva "Quaestiones" ja 19 osasta koostuva "Responsa". Hän kunnostautui erityisesti yksittäisten tapausten analysoinnissa, jossa hän painotti moraalisia näkökohtia. Papinianuksen oppilaihin kuuluivat muun muassa Ulpianus ja Paulus. Roomalaisia kolmannen vuoden juristiopiskelijoita kutsuttiin papinianisteiksi, sillä he opiskelivat Papinianuksen kirjoituksia. Vuonna 426 keisari Theodosius II nimesi Papinianuksen yhdessä Gaiuksen, Pauluksen, Ulpianuksen ja Modestinuksen kanssa yhdeksi viidestä juristista, joiden mielipiteillä oli oikeudellinen auktoriteetti. Jos eriävät mielipiteet jakautuivat tasan jossain asiassa, Papinianuksen mielipide oli ratkaiseva.
Asema-aukio

 
Asema-aukio () on Helsingin keskustassa päärautatieaseman läntisellä sisäänkäynnillä sijaitseva aukio. Se on osa asemaympäristöä pohjoispuolisen Elielinaukion ja eteläpuolisen Kaivokadun kanssa. Huomattavia rakennuksia Asema-aukion ympärillä ovat Postitalo, Vltava ja Helsingin keskustan Sokos. Asema-aukiolla on yksi Rautatientorin metroaseman sisäänkäynneistä. Asema-aukiolla on aikaisemmin ollut myös bussilaitureita; sittemmin linja-autoliikenne on keskitetty Elielinaukion puolelle. Vuonna 1997 Asema-aukion alle valmistui pysäköintilaitos. Suuren osan aukion tilasta vievät pysäköintilaitoksen ramppi ja taksiasema. 
Taksiasema.
Asema-aukiolla pysäköintilaitoksen rampin vieressä sijaitsee taksiasema. Asema-aukion taksiasema joutui taksilain uudistamisen jälkeen huonoon maineeseen, sillä se täyttyi pimeistä takseista. Matkustajien kokemukset näistä takseista olivat huonoja; useat taksit velottivat kiskurihintoja, niistä puuttui kokonaan taksamittari ja jotkin kuljettajat tappelivat asiakkaista.
Vuonna 2025 Helsingin kaupunki päätti kilpailuttaa taksiaseman toiminnan siten, että sitä jatkossa saa käyttää vain kaksi tunnettua yritystä: Taksi Helsinki ja Fixutaxi. Kesäkuussa 2025 taksiaseman sisäänkäynnille asennettiin puomi, joka päästää vain näiden yritysten taksit sisään.
Merimaskun kunnanvaltuusto

Merimaskun kunnanvaltuusto oli entisen Merimaskun kunnan ylintä päätösvaltaa käyttävä elin, jossa oli 17 jäsentä. Suurin puolue kunnassa oli Keskusta. Valtuuston toiminta lakkasi 1. tammikuuta 2009 Merimaskun liityttyä Naantalin kaupunkiin. 
Kunnanvaltuuston kokoontumispaikka oli Merimaskun koulu. Kunnanhallitus puolestaan kokoontui Merimaskun kunnantoimistossa.
Koostumus vaaleittain.
Merimaskun kunnanvaltuuston kolme suurinta puoluetta oli Keskusta, SDP ja Kokoomus, vuodesta 1997 nämä olivat valtuuston ainoat puolueet. Keskustan asema suurimpana puolueena oli pysynyt lähestulkoon muuttumattomana ainakin 1960-luvun lopusta lähtien. Toiseksi suurimpana oli yleensä ollut Kokoomus, vuonna 1988 puolue sai saman määrän paikkoja kuin Keskusta. SDP ohitti Kokoomuksen vuoden 1992 kunnallisvaaleissa ja nousi kunnan suurimmaksi puolueeksi Keskustan rinnalle vuosiksi 1993–1996 ja oli toisiksi suurin vuosina 1997–2000. Vuosien 1984 ja 2000 vaaleissa Kokoomus ja SDP saivat molemmat saman verran paikkoja Merimaskun valtuustoon.
Suomen Kansan Demokraattinen Liitto asetti ehdokkaita Merimaskussa useasti, valtuutetun puolue sai ainakin vuosien 1964 ja 1984 vaaleissa. Muut Merimaskun valtuustossa vähintään kerran istuneet puolueet ovat Suomen Maaseudun Puolue, Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolue ja Vihreä liitto. Lisäksi ehdokkaita ovat asettaneet saamatta yhtään valtuustopaikkaa Demokraattinen Vaihtoehto vuoden 1988 kunnallisvaaleissa sekä Vasemmistoliitto ja Vihreät vuoden 1996 kunnallisvaaleissa.
Vaalitulokset ja valtuutetut.
Kunnallisvaalit 2008.
Vuoden 2008 kunnallisvaalit käytiin vuoden 2009 kuntajaon mukaisesti eli merimaskulaiset äänestivät ja asettuivat ehdolle Naantalin kaupunginvaltuustoon tulevan kuntaliitoksen johdosta. Merimaskun äänestysalueen äänestysprosentti oli 73,3 % Äänestysprosentti siis nousi Merimaskussa yhdellä prosenttiyksiköllä edellisistä vaaleista. Alueen 1 611 äänioikeutetusta 888 äänesti.
Merimaskun viimeisestä valtuustosta jatkokaudelle Naantalin kaupunginvaltuustoon pääsi kaksi valtuutettua, Samuli Santalahti (kesk.) ja Eliisa Ansamaa (sd.). Santalahti oli myös Merimaskun äänestysalueen ääniharava saaden 114 ääntä. Tämä oli lähes kaksinkertainen määrä alueella toiseksi eniten ääniä saaneen ehdokkaan potista, joka oli 61.
Kunnallisvaalit 2004.
Vuoden 2004 kunnallisvaaleissa Kokoomus sai yhden lisäpaikan ja SDP menetti yhden. Keskustan paikat eivät muuttuneet. Vaalien äänestysprosentti nousi edellisistä vaaleista 3,4 prosenttiyksikköä.
Kaudelle 2005–2008 Merimaskun viimeiseksi jääneeseen kunnanvaltuustoon valittiin seuraavat jäsenet:
Merimaskun kunnan 2007 vuosi-ilmoituksen mukaan kunnanvaltuuston puheenjohtaja oli Samuli Santalahti ja kunnanhallituksen puheenjohtaja Anne Linja.
Kunnanjohtajat.
Merimaskun kunnanjohtajina toimineita henkilöitä:
Lönnrotinkadun silta

Lönnrotinkadun silta oli Helsingin Kampissa sijainnut vuonna 1932 rakennettu tieliikennesilta, joka ylitti Ruoholahdenrannan ja Helsingin satamaradan. Se alkoi Lönnrotinkadun länsipäästä ja satamaradan ylitettyään kaartui 90 asteen kulmassa Mechelininkadulle Jätkäsaaren edustalle, nykyiseen Jätkäsaarenlaiturin ja Länsilinkin risteykseen. 
1990-luvun alussa silta todettiin huonokuntoiseksi, eikä sitä tutkimusten perusteella kannattanut enää korjata. Liikenne päätettiin ohjata yksisuuntaiseksi muutettua Hietalahdenkatua pitkin Hietalahdenrantaan. Hietalahdenkadun ja Hietalahdenrannan kulmassa ollut pysäköintialue korvattiin uudella ajoradalla. Liikenne Lönnrotinkadun sillalla lopetettiin tammikuussa 1997, ja kokonaisuudessaan silta purettiin saman vuoden marraskuuhun mennessä.
Joel Lehtonen (jalkapalloilija)

Joel Lehtonen (s. 29. marraskuuta 1999 Pori) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa AC Oulu:a. Lehtonen on FC Jazzin kasvatti, joka on lisäksi pelannut Espanjan kolmannella sarjatasolla CF Badalonassa.
Tammikuussa 2023 Lehtonen teki sopimuksen Ykkösessä pelanneen Ekenäs IF:n (EIF) kanssa. EIF voitti kaudella 2023 Ykkösen nousten Veikkausliigaan. Ensimmäisen Veikkausliiga-maalinsa Lehtonen teki 1. syyskuuta 2024. Lehtonen siirtyi kauden jälkeen Veikkausliigasta pudonneesta EIF:stä Veikkausligaseurassa pelanneen AC Oulun riveihin.
Amrapali (elokuva)

Amrapali () on vuonna 1966 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen historiallinen elokuva, jonka on ohjannut Lekh Tandon. Päärooleja näyttelevät Sunil Dutt ja Vyjayanthimala. Musiikin on säveltänyt Shankar-Jaikishan.
Juoni.
Noin 500 eaa. Magadhan kuningas Ajatashatru hyökkää Vaishaliin, naamioituu loukkaantuneeksi sotilaaksi ja rakastuu kuninkaalliseen kurtisaaniin Amrapaliin.
Ljung

Ljung on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ljunggren

Ljunggren on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ljungqvist

Ljungqvist on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ljungström

Ljungström on seuraavien ruotsalaisten henkilöiden sukunimi:
Wasserwerfer 10000

Wasserwerfer 10000 (WaWe 10) on itävaltalaisen Rosenbauerin kehittämä vesitykkiajoneuvo, jota käytetään mellakoiden hallintaan. Sitä käyttävät Saksan liittovaltion poliisi (Bundespolizei) ja osavaltion poliisien (Landespolizei) mellakkayksiköt (Bereitschaftspolizei). Ajoneuvon nimi viittaa 10 000 litran vetoiseen vesisäiliöön.
Historia.
Uusien mellakkojen hallintaan suunniteltujen ajoneuvojen pohdinta käynnistettiin Saksassa vuonna 2005. Vanhemmat Wasserwerfer 9000 -ajoneuvot oli tarkoitus poistaa käytöstä Saksassa järjestettyjen vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen. Kilpailutuksen voitti vuonna 2008 itävaltalainen paloautovalmistaja Rosenbauer. 78 ajoneuvoa tilattiin ja ne toimitettiin vuoteen 2019 mennessä. 
Ajoneuvoja on käytetty lukuisten mielenosoitusten yhteydessä. Ne tulivat tunnetuksi etenkin Hampurin G20-kokouksen aikaisten suurten mellakoiden yhteydessä vuonna 2017.
Tekniikka.
Wasserwerfer 10000 on rakennettu kolmiakselisen Mercedes-Benz Actros 3341 -kuorma-auton alustalle. Ajoneuvo on panssaroitu, jotta kohti heitettävät esineet eivät vahingoita sitä. Kori on tasainen, korkea ja kulmikas, minkä tarkoitus on estää mielenosoittajien kiipeäminen katolle. Tuulilasi on särkymätöntä polykarbonaattia. Ajoneuvon päävarustuksena ovat kolme katolla sijaitsevaa vesitykkiä, joita ohjataan joystickeillä ja tähdätään kameroiden välityksellä. Kaksi tykkiä on edessä ja yksi takana. Vesitykkien tarkoitus on saada mielenosoittajat hajaantumaan ja poistumaan paikalta. Vesisäiliön tilavuus ajoneuvon nimen mukaisesti 10 000 litraa. Lisäksi ajoneuvossa on kaiuttimia käskyjen antamiseen. Ajoneuvon käyttämiseen tarvitaan viisi poliisia.
Wout Faes

Wout Faes (s. 3. huhtikuuta 1998 Mol) on belgialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjaan keväällä 2025 pudonnutta Leicester Cityä. Hän on pelannut Belgian A-maajoukkueessa vuodesta 2022.
Faes pelasi Anderlechtin junioreissa mutta ei päässyt pelaamaan edustusjoukkueessa. Hän aloitti liigauransa lainasopimuksilla Alankomaissa Heerenveenin ja Excelsiorin joukkueissa, joissa hän pelasi yhteensä 26 Eredivisie-ottelua. Belgian liigassa hän pelasi Oostenden joukkueessa 63 ottelua kausina 2018–2020 ja teki niissä yhden maalin. Vuosina 2020–2022 hän pelasi ranskalaisen Stade de Reimsin joukkueessa 73 Ligue 1 -ottelua ja teki niissä viisi maalia. Faes siirtyi syyskuun 2022 alussa englantilaisseura Leicester Cityyn. Hän pelasi kaudella 2022–2023 Englannin Valioliigassa 31 ottelua, joissa hän teki yhden maalin kauden viimeisessä ottelussa West Hamia vastaan, ja kaudella 2023–2024 mestaruussarjassa 43 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Leicesterin putoamiseen päättyneellä valioliigakaudella 2024–2025 hän pelasi 34 ottelua ja teki maalin elokuussa Fulhamia vastaan.
Faes pelasi Belgian alle 15-, alle 17-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Vuonna 2015 hän pelasi Belgian kapteenina alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa, joissa Belgia pääsi välieriin, ja saman ikäluokan MM-kilpailuissa, joissa Belgia saavutti pronssia. Hän pelasi myös alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019.
Faes pelasi Belgian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Puolaa vastaan. Hän kuului Belgian joukkueeseen MM-kilpailuissa 2022 mutta ei päässyt pelaamaan. Maaliskuusta 2023 lähtien hän on kuulunut maajoukkueen vakiokokoonpanoon. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa. Hän on pelannut elokuun 2025 loppuun mennessä 28 A-maaottelua, joissa hän on ollut 25 kertaa avauskokoonpanossa.
Oskar (pelaaja)

Tomáš ”oskar” Šťastný (s. 27. kesäkuuta 1991) on tšekkiläinen "Counter-Strike 2" -ammattilainen. Hän on edustanut marraskuusta 2022 SINNERS Esportsia.
Šťastný on edustanut urallaan myös muun muassa joukkueita TITANS, Sprout, HellRaisers, Mouz ja 3DMAX. Hänen uransa merkittävimpiin voittoihin kuuluu muun muassa ESL One: New York 2018 -turnauksen voitto. Šťastný oli semifinaalissa joukkueen toiseksi paras, mutta putosi viimeiseksi finaalissa. Lisäksi hän voitti Mouzin kanssa StarLadder &amp; i-League StarSeries Season 4 -turnauksen kukistettuaan Natus Vinceren finaalissa. Šťastný sai finaalissa tärkeän kolme AWP-tappoa, mikä sinetöi joukkueelle kierrosvoiton. Hän sai finaalissa yhteensä 65 tappoa ja kuoli 58 kertaa.
Bernard Guetta

Bernard Guetta (s. 28. tammikuuta 1951 Boulogne-Billancourt, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Guetta edustaa Renessanssi-puoluetta. Guetta on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmää.
Pierre Karleskind

Pierre Karleskind (s. 19. lokakuuta 1979 Melun, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Karleskind edustaa Renessanssi-puoluetta. Karleskind toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2019–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmää.
Guy Lavocat

Guy Lavocat (s. 14. helmikuuta 1963 Pondichery, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Lavocat edustaa Renessanssi-puoluetta. Lavocat toimi Euroopan parlamentin jäsenenä tammikuusta 2024 heinäkuuhun 2024 saakka. Hän edusti Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmää.
Max Orville

Max Orville (s. 19. kesäkuuta 1962 Norsunluurannikko) on ranskalainen poliitikko. Orville edustaa demokraattista liikettä. Orville toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2022–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmää.
François de Cuvilliés nuorempi

François de Cuvilliés nuorempi (24. lokakuuta 1731 – 8. tammikuuta 1777) oli isänsä François de Cuvilliés'n työn jatkaja Baijerissa. Hän julkaisi kokoelman tämän taidetta ja koristetaidetta käsitteleviä kirjoituksia. Hän teki itsekin kaiverruksia.
Irène Tolleret

Irène Tolleret (s. 17. elokuuta 1967 Béziers, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Tolleret edustaa Renessanssi-puoluetta. Tolleret toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2019–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmää.
Marie-Pierre Vedrenne

Marie-Pierre Vedrenne (s. 13. joulukuuta 1982 Limoges, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Vedrenne edustaa demokraattista liikettä. Vedrenne on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmää.
Stéphanie Yon-Courtin

Stéphanie Yon-Courtin (s. 28. maaliskuuta 1974 Coutances, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Yon-Courtin edustaa Renessanssi-puoluetta. Yon-Courtin on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmää.
Maleiinihydratsidi

Maleiinihydratsidi (C4H4N2O2) on hydratsideihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kasvien kasvua säätelevänä aineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa maleiinihydratsidi on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja liukenee myös etanoliin ja muihin poolisiin orgaanisiin liuottimiin. Maleiinihydratsidi estää solunjakautumista kasvien meristeemissä vuorovaikuttamalla pyrimidiini- ja puriiniemästen kanssa.
Maleiinihydratsidia valmistetaan maleiinianhydridin ja hydratsiinin reaktiolla. Käyttökohteita ovat muun muassa tupakan lehtihankaan muodostuvien versojen, ns. varkaiden, muodostumisen estäminen, perunan ja sipulin varastoinninaikaisen itämisen estäminen ja ruohovartisten rikkaruohojen hävittäminen. Aine on hyväksytty käytettäväksi Euroopan unionin alueella.
Benoît Biteau

Benoît Biteau (s. 7. huhtikuuta 1967 Royan, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Biteau edustaa Europe Écologie-puoluetta. Biteau toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2019–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmää.
Damien Carême

Damien Carême (s. 16. marraskuuta 1960 Joeuf, Ranska) on ranskalainen vasemmistopoliitikko. Carême edustaa Alistumaton Ranska-puoluetta. Aikaisemmin hän on edustanut Europe Écologie-puoluetta. Carême on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa nykyisin GUE/NGL-ryhmää.
Gwendoline Delbos-Corfield

Gwendoline Delbos-Corfield (s. 8. maaliskuuta 1977 Solihull, Englanti) on ranskalainen poliitikko. Delbos-Corfield edustaa Europe Écologie-puoluetta. Delbos-Corfield toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2019–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmää.
Claude Gruffat

Claude Gruffat (s. 13. syyskuuta 1957 Rumilly, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Gruffat edustaa Europe Écologie-puoluetta. Gruffat toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2020–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmää.
Quvasoy

Quvasoy (uzb. kyrill. Қувасой, ) on kaupunki Ferganan alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee 22 kilometriä Ferganasta kaakkoon. Kaupungissa oli 101 200 asukasta vuonna 2024.
Vuonna 1954 perustetussa kaupungissa toimii lämpövoimala, suuri sementtitehdas, kulutustavara- ja rakennustarviketeollisuutta. Siellä on Marg‘ilonin ja Kirgisian Kyzyl-Kyjan välisen sivuradan asema. Kaupungista on linja-autoyhteys Ferganaan.
Caroline Roose

Caroline Roose (s. 10. marraskuuta 1968 Oostende, Belgia) on ranskalainen poliitikko. Roose edustaa Europe Écologie-puoluetta. Roose toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2019–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmää.
Moon Music

Moon Music on brittiläisen rockyhtye Coldplayn kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 4. lokakuuta 2024. Sen on tuottanut Max Martin. Albumin ensimmäinen single ”Feelslikeimfallinginlove” ilmestyi suoratoistopalveluihin 21. kesäkuuta 2024. Yhtye esitti kappaleen kokonaisuudessaan Budapestin keikallaan 16. kesäkuuta 2024. Kappaleen mustavalkoisen videon on ohjannut Ben Mor.
Albert Guðmundsson (jalkapalloilija, 1923)

Albert Sigurður Guðmundsson (5. lokakuuta 1923 – 7. huhtikuuta 1994) oli islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, ja itsenäisyyspuolueen poliitikko. Hän pelasi urallaan muun muassa Rangersin, Arsenalin ja AC Milanin riveissä. Jalkapallouransa jälkeen hänet valittiin Alþingiin, ja hän toimi Islannin valtiovarainministerinä ja teollisuusministerinä.
Albert syntyi Reykjavíkissä. Hän suoritti kauppaoppilaitostutkinnon vuonna 1944 ja opiskeli Glasgow’n Skerry’s Collegessa vuosina 1944–1946. Hän pelasi vuosina 1940–1944 Valurissä, vuosina 1944–1946 Rangersissä, vuosina 1946–1947 Arsenalissa, vuosina 1947–1948 Nancyssa, vuosina 1948–1949 AC Milanissa, vuosina 1949–1952 Racing Club de Francessa, vuonna 1952 OGC Nicessä, vuosina 1953–1955 taas Valurissä ja vuosina 1956–1958 ÍBH Hafnarfjörðurissä. Islannin maajoukkuessa hän pelasi kuusi ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Vuosina 1956–1989 Albert toimi tukkukauppiaana Reykjavíkissä. Hän toimi useiden vuosien ajan Alliance françaisen puheenjohtajana Islannissa sekä vuosina 1962–1989 Ranskan konsulina. Vuosina 1968–1973 hän toimi Islannin jalkapalloliiton puheenjohtajana.
Vuosina 1970–1986 Albert istui Reykjavíkin kaupunginvaltuustossa. Vuosina 1972–1983 hän istui kaupunginhallituksessa ja toimi vuosina 1982–1983 kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Vuoden 1974 parlamenttivaaleissa Albert valittiin Islannin parlamenttiin Alþingiin. Hän istui vuosina 1976–1987 itsenäisyyspuolueen puoluevaltuustossa ja vuosina 1978–1987 puoluehallituksensa. Hän toimi vuosina 1983–1985 Islannin valtiovarainministerinä ja vuosina 1985–1987 teolisuusministerinä. Vuonna 1987 hän perusti kansalaispuolueen (), jonka puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1989 asti, jolloin hän myös erosi Alþingistä. Vuosina 1989–1993 hän toimi Islannin suurlähettiläänä Pariisissa.
Albert Guðmundssonin poika Ingi Björn Albertsson on myös entinen jalkapalloilija ja poliitikko.
Albert Guðmundsson

Albert Guðmundsson voi viitata seuraaviin henkilöihin:
François Thiollet

François Thiollet (s. 21. lokakuuta 1975 Châteaubriant, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Thiollet edustaa Europe Écologie-puoluetta. Thiollet toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2023–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmää.
Christophe Clergeau

Christophe Clergeau (s. 1. syyskuuta 1968 Nantes, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Clergeau edustaa sosialistista puoluetta. Clergeau on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä kesäkuusta 2023 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa sosialistien ja demokraattien ryhmää.
Nora Mebarek

Nora Mebarek (s. 22. heinäkuuta 1972 Port-Saint-Louis-du-Rhône, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Mebarek edustaa sosialistista puoluetta. Mebarek on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä helmikuusta 2020 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa sosialistien ja demokraattien ryhmää.
Raphaël Glucksmann

Raphaël Glucksmann (s. 15. lokakuuta 1979 Boulogne-Billancourt, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Glucksmann edustaa Place publique -puoluetta. Glucksmann on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa sosialistien ja demokraattien ryhmää.
Aurore Lalucq

Aurore Lalucq (s. 17. huhtikuuta 1979 Longjumeau, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Lalucq edustaa Place publique-puoluetta. Lalucq on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa sosialistien ja demokraattien ryhmää.
Pierre Larrouturou

Pierre Larrouturou (s. 19. lokakuuta 1964 Périgueux, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Larrouturou edustaa Nouvelle Donne-puoluetta. Larrouturou toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2019–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa sosialistien ja demokraattien ryhmää.
Andreas Glück

Andreas Glück (s. 8. maaliskuuta 1975 Münsingen, Länsi-Saksa) on saksalainen poliitikko. Glück edustaa vapaata demokraattista puoluetta. Glück on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmää.
Svenja Hahn

Svenja Hahn (s. 25. heinäkuuta 1989 Hampuri, Länsi-Saksa) on saksalainen poliitikko. Hahn edustaa vapaata demokraattista puoluetta. Hahn on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmää.
Baijerin ansioritarikunta

Baijerin ansioritarikunta () on Baijerin osavaltiossa jaettava kunnianosoitus, joka perustettiin 11. kesäkuuta 1957. 
Myöntämisperusteet ja erityisoikeudet.
Baijerin pääministeri jakaa sitä vuosittain tunnustuksena poikkeuksellisista ansioista Baijerin vapaavaltion tai baijerilaisten hyväksi. Saajan ei tarvitse olla Saksan kansalainen. Ritarikunnassa saa kuitenkin olla enintään vain 2 000 elossa olevaa henkilöä.
Baijerin pääministeri voi myös tehdä ehdotuksia kunnianosoituksen saajaksi. Myös muut osavaltion ministerit voivat tehdä ehdotuksia saajista, mikäli myöntämisperuste liittyy ministerin vastuualueeseen. Kaikki muut voivat puolestaan tehdä ehdotuksia osavaltion ministereille.
Kunnianosoituksen saaneilla henkilöillä on joitakin erityisoikeuksia. He saavat mm. elinikäisen vapaalipun kaikkiin Baijerin osavaltion museoihin, linnoihin, puutarhoihin, taidegallerioihin. Lisäksi palkitut henkilöt saavat käyttää maksutta osavaltion operoimia lauttapalveluita Ammersee-, Königssee-, Starnberger See- ja Tegernsee- järvillä.
Tunnukset.
Müncheniläinen Hemmerle-niminen kultasepänliike on ainoa taho, joka saa valmistaa ritarikunnan tunnuksia.
Ritarikunnassa on vain yksi luokka:
Viisikielinen

Viisikielinen on viidennen herätysliikkeen laulukirja. 1990-luvulla Suomen Raamattuopiston ja Suomen ev. Lut. Kansanlähetyksen johtajat keskustelivat yhteisen laulukirjan tekemisestä. Iso askel eteenpäin oli, kun Heini Kataja-Kantola kokosi Raamattuopistolla vuonna 2002 yli 400 laulun kokoelman laulukirjaa varten.
Kirjahanke käynnistyi 2010 järjestöjohtajien neuvottelussa. Kataja-Kantolan kokoelma oli pohjamateriaalina ja hän keksi kirjalle nimen Viisikielinen. Kirja ilmestyi 2014.
Julkaisijat ja toimittajat.
Julkaisijoiksi tuli kuusi järjestöä ja kirjan toimittajiksi henkilöt
 Evankelis-luterilainen Lähetysyhdistys Kylväjä (ELK)
Kansan Raamattuseuran säätiö (KRS)
Medialähetys Sanansaattajat (Sansa)
Suomen Ev. lut. Kansanlähetys (SEKL)
Suomen Ev. lut. Opiskelija- ja Koululaislähetys (OPKO)
Suomen Raamattuopiston Säätiö (SRO)
Asiantuntijoina ovat olleet MuK Anna Karjalainen (2011-) ja DI, MuM Risto Ranta-Aho, joka oli myös toimitussihteerinä (2011-).
Kustantajan, Perussanoma Oy:n edustajana on osallistunut kanttori Petri Javanainen sekä konsultoijina ovat olleet Heini Kataja-Kantola ja Anna-Mari Kaskinen. Teemahakemiston kokosivat Pertti Kallio sekä Jussi ja Minna Pyysalo.
Laulut.
Lähteinä on ollut yli 20 laulukirjaa, muita julkaistuja ja julkaisemattomia kokoelmia, yksittäisiä lauluja. Valittavana olleiden yli 3000 laulun joukossa on virsikirjan virsiä sekä vanhempien Sinisen laulukirjan ja Hengelliset laulut ja virret -kirjan aineistoa.
Mukana on klassikoksi muodostuneita rippikoululauluja ja uudempia nuorten suosimia lauluja, jotka ovat usein Pekka Simojoen ja Anna-Mari Kaskisen tekemiä.
Lauluvalinnoissa on katsottu, että ne soveltuvat yhteislauluiksi tekijäjärjestöille sanomaltaan ja teologialtaan sekä, että sävelkorkeus on sopiva ja soinnutukset kohtuulliset säestää. Pelkistetty osastojako alkaa Jumalasta, etenee ihmisen heräämiseen, pelastukseen ja kristityn elämään.
Sisällys.
I. Jumala ja hänen sanansa
1. Jumala – Luoja ja Isämme
2. Jeesus – syntiemme sovittaja
3. Pyhä Henki – Puolustaja
4. Sana ja sakramentit
II. Elämä uskossa
5. Pelastus
6. Rukous
7. Kiitos
8. Lohdutus
III. Seurakunta koolla
9. Seurakunta
10. Kirkkovuosi
11. Lähetys ja palvelu
12. Lauluja maailmalta
IV. Elämän vaiheissa
13. Aamu ja ilta
14. Perhe ja juhla
15. Lapset
16. Luonto ja vuodenajat
17. Kuolema ja iankaikkisuus
Viisikielinen valmistui tammikuussa 2014.
Videoita.
Ennen kansanedustajakiireitään Viisikielisen toimituskuntaan kuulunut Sauli Ahvenjärvi palasi eläköidyttyään Viisikielisen pariin vuonna 2020. Hän kitaralla itseään säestäen alkoi laulaa ja taltioida Viisikielisen lauluja, etsi lauluihin sopivaa kuvamateriaalia tekijänoikeusvapaista kuvapankeista. Joukossa on myös joitakin omia ottamiaan kuvia ja videoita. Viisikielisen jokaisesta laulusta Ahvenjärvi teki videon videopalvelu YouTubeen. Vuonna 2022 urakka oli valmis. Työtunteja hän oli käyttänyt 1500. Jokainen halukas voi kuunnella sekä opetella sävelmät Ahvenjärven laulaessa.
Muualla.
Laaja esittely Viisikielisestä.
Vilhelm Dahlerup

Jens Vilhelm Dahlerup (1836–1907) oli tanskalainen arkkitehti. Suoritettuaan alkuopinnot Kööpenhaminan taideakatemiassa hän täydensi niitä ulkomaanmatkoilla, etenkin Italiassa ja Espanjassa (1864–1866). Hänen merkittävimpiä töitään ovat Kööpenhaminan tullihuone (1868, Frederik Bøttgerin kanssa), Hotel D’Angleterre (1872), Tanskan kuninkaallinen teatteri (1872–1874, Ove Petersenin kanssa). Silkeborgin kylpylä (1882), Ny Carlsbergin panimon rakennusryhmä (1884), Valbyn Jesuskirken (1888–1895), Tanskan valtion taidemuseo (1888–1895), Glyptoteekin vanhempi osa ja kupoli (1893–1895), vapaasatamassa Silopakhuset (paloi 1968) y. m. (1892–1894). Lisäksi hän suunnitteli muun muassa huonekaluja ja kultasepäntöitä. Hän sai palkinnon Viktor Emanuelin patsaskilpailussa Roomassa.
Zeno Debast

Zeno Koen Debast (s. 24. lokakuuta 2003 Halle) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Portugalin Primeira Ligassa pelaavaa Sportingia. Hän on pelannut Belgian A-maajoukkueessa vuodesta 2022.
Debast pelasi Anderlechtin junioreissa vuodesta 2010. Hän pelasi ensimmäiset pääsarjaottelunsa Belgian liigassa Anderlechtin edustusjoukkueessa toukokuussa 2021. Kaudella 2022–2023 hän nousi vakiokokoonpanoon. Hän pelasi kauden 2023–2024 loppuun mennessä Belgian liigassa 78 ottelua tekemättä maaleja. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Konferenssiliigassa kymmenen ottelua. Hän siirtyi heinäkuussa 2024 portugalilaisseura Sportingiin.
Debast on pelannut useissa Belgian nuorisomaajoukkueissa alle 15-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Hän pelasi Belgian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2022 Kansojen liigan otteluissa Walesia ja Alankomaita vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi täydet minuutit ensimmäisessä alkulohko-ottelussa ja tuli toisessa vaihdosta kentälle. Hän on pelannut syyskuun 10. päivään 2024 mennessä 12 A-maaottelua, joissa hän on ollut kahdeksan kertaa avauskokoonpanossa.
Württembergin kruunun ritarikunta

Württembergin kruunun ritarikunta () oli Württembergin kuningaskunnassa jaettu ritarikunta. Se perustettiin vuonna 1818 yhdistämällä ansioritraikunta ja kultaisen kotkan ritarikunta toisiinsa kuningas Vilhelm I:n käskystä, mutta ritarikunnan historia voidaan jäljittää aina vuoteen 1702 asti. Württembergin kuningas jakoi kunnianosoitusta mielensä mukaan, ja ritarikuntaan nimitetyt siviilit saivat henkilökohtaisen aatelisarvon, mikäli heillä ei tällaista jo entuudestaan ollut. Ritarikunta oli kuningaskunnan korkein mahdollinen.
Ritarikunta lakkautettiin vuonna 1918 monarkian myötä. Entinen kuninkaallinen perhe jakaa ritarikuntaa kuitenkin edelleen, mutta ainoastaan ulkomaalaisille kuninkaallisille yhdessä luokassa.
Ritarikuntaa jaettiin aluksi kolmessa luokassa (suurristi, komentaja ja ritari), mutta vuodesta 1889 luokkien määrää alettiin korottaa ja lopulta niitä oli kahdeksan. Ritarikunnan nauha oli purppura mustilla raidoilla (paitsi suurmestarin nauha, joka oli tummanpunainen mustilla raidoilla):
Kristopakanallisuus

Kristopakanallisuus on uskonnollinen liike, joka yhdistää elementtejä pakanuudesta ja kristinuskosta. Kristopakanoita on muun muassa Pohjois-Amerikassa, jossa osa kristityistä on kiinnostunut uuspakanuudesta tai luonnonuskonnoista.
Tuoksuruutakruunun ritarikunta

Tuoksuruutakruunun ritarikunta () oli Saksin kuningaskunnassa jaettava ritarikunta, joka perustettiin vuonna 1807 kuningas Fredrik August I:n toimesta ja Ranskan keisari Napoleonin käskystä. Ensimmäinen ritarikuntaan nimitetty henkilö oli nimenomaan Napoleon.
Alkujaan ritarikuntaan nimitettyjen henkilöiden määrä oli rajoitettu 24 henkilöön, mutta poikkeuksia alettiin tekemään kuninkaallisten ja poikkeuksellisten yksilöiden kohdalla. Myöntämisperusteina olivat muun muassa teot, jotka toivat kunniaa ritarikunnalle. Uusista nimityksistä vastasi yksinomaan Saksin kuningas. Nimityksen saaneiden tuli vannoa uskollisuutta kuninkaalle ja palauttaa ritarikunnan tunnukset kuolemansa jälkeen. Nimityksellä ritarikuntaan oli tarkoitus rakentaa sisäpiiri Saksia hallitsevan kuningashuoneen ympärille. Naisia ritarikuntaan ei sen sijaan nimitetty.
Ritarikunta lakkautettiin vuonna 1918 kuningaskunnan mukana, mutta entinen kuningasperhe on jatkanut ritarikunnan jakamista. Ennen monarkian lakkauttamista ritarikuntaan nimitettiin yhteensä 332 henkilöä.
Ritarikunnassa oli vain yksi luokka ja sen nauha oli vihreä:
Uskollisuuden ritarikunta

Uskollisuuden ritarikunta () oli Badenin suurherttuakunnassa jaettu ritarikunta, joka perustettiin 17. kesäkuuta 1715. Vuonna 1840 suurherttua Leopold von Baden määräsi, että kaikki herttuaperheeseen syntyneet kruununperilliset saivat automaattisesti nimityksen syntyessään, joskin ritarikunan tunnuksia sai alkaa kantaa vasta 14-vuotiaana. Ritarikuntaan nimitettyjen henkilöiden tuli palauttaa ritarikunnan tunnukset suurherttualle, elleivät olleet saaneet tähän poikkeuslupaa. Samassa yhteydessä se julistettiin suurherttuakunnan korkeimmaksi ritarikunnaksi.
Ritarikunnalla palkittiin badenilaisia ja ulkomaalaisia kuninkaallisia ansioista tai uskollisuudesta Badenin hyväksi. Lähtökohtaisesti ennakkoedellytyksenä nimitykselle oli myös se, että henkilölle oltiin jo myönnetty Zähringerin leijonan ritarikunnan suurristi.
Ritarikunta lakkautettiin vuonna 1918 samoin kuin monarkiakin.
Ritarikuntaa jaettiin aluksi vain yhdessä luokassa, mutta vuoteen 1809 mennessä luokkia oli kolme.
Riccardo Calafiori

Riccardo Calafiori (s. 19. toukokuuta 2002 Rooma) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia ja kuuluu myös Italian maajoukkueeseen.
Seurajoukkueura.
Calafiori on AS Roman kasvatti. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa ensimmäistä kertaa 1. elokuuta 2020 Serie A:n kauden 2019–2020 viimeisen kierroksen ottelussa Juventusta vastaan. Calafiori debytoi Eurooppa-liigassa 26. marraskuuta 2020 CFR Clujia vastaan ja ensimmäisen maalinsa Roman paidassa hän teki viikkoa myöhemmin Eurooppa-liigassa Young Boysia vastaan. Calafiori pelasi kaudella 2020–2021 kolme pääsarjaottelua sekä viisi Eurooppa-liigan ottelua. 
Syyskaudella 2021 Calafiori pelasi Romassa kuusi pääsarjaottelua ja kolme Konferenssiliigan ottelua. Tammikuussa 2022 Calafiori siirtyi loppukauden mittaisella lainasopimuksella Genoaan. Hän jäi kuitenkin Genoassa vähälle vastuulle ja pelasi seurassa kolmessa ottelussa vain 80 minuuttia.
Elokuussa 2022 Calafiori siirtyi Romasta sveitsiläiseen FC Baseliin kolmivuotisella sopimuksella. Calafiori pelasi Baselissa yhteensä 38 ottelua, joissa hän teki yhden maalin ja antoi kolme maalisyöttöä.
Calafiori siirtyi elokuussa 2023 Baselista kotimaansa pääsarjan Bolognaan nelivuotisella sopimuksella. Kaudella 2023–2024 Calafiori nousi Bolognassa avainpelaajaksi, kun seura sijoittui Serie A:ssa viidenneksi ja eteni Mestarien liigaan ensimmäistä kertaa kauden 1964–1965 jälkeen. Hän pelasi kaudella 30 pääsarjaottelua, joissa hän teki kaksi maalia ja antoi viisi maalisyöttöä. Toukokuussa 2024 Calafiori valittiin Serie A:n kuukauden pelaajaksi.
Heinäkuussa 2024 Calafiori siirtyi Bolognasta englantilaiseen Arsenaliin viisivuotisella sopimuksella. Siirtosummaksi uutisoitiin 45 miljoonaa euroa. Hän pelasi avauskaudellaan 19 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa 11. Hän teki kaksi maalia ja antoi yhden maalisyötön. Mestarien liigassa pelaamissaan kahdeksassa ottelussa hän teki yhden maalin. Hän kärsi kauden aikana polvivammoista.
Maajoukkueura.
Calafiori pelasi useissa eri Italian juniorimaajoukkueissa vuosina 2017–2024. Italian A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäistä kertaa 4. kesäkuuta 2024 ystävyysottelussa Turkkia vastaan, jossa hän tuli vaihdosta kentälle Federico Dimarcon tilalle ottelun 85. minuutilla.
Calafiori valittiin Italian joukkueeseen kesän 2024 EM-kilpailuihin ja pelasi täydet minuutit alkulohko-otteluissa Albaniaa, Espanjaa ja Kroatiaa vastaan. Hän sai kolmessa alkulohko-ottelussa kaksi varoitusta ja oli täten pelikiellossa Italian tappioon päättyneessä neljännesvälieräottelussa Sveitsiä vastaan.
Calafiori on pelannut juhannukseen 2025 mennessä yhdeksän A-maaottelua, joissa hän on ollut kahdeksan kertaa avauskokoonpanossa.
Tati Gabrielle

Tatiana Gabrielle Hobson (s. 25. tammikuuta 1996) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu muun muassa rooleistaan elokuvassa "Uncharted", televisiosarjassa "Eloonjääneet" sekä Netflixin sarjoissa "" ja "You".
Southampton Water

Southampton Water on estuaari Hampshiren kreivikunnassa Englannin etelärannikolla. Se on saanut nimensä pohjoispäässään sijaitsevasta Southamptonin satamakaupungista. Estuaari on luode-kaakkosuuntainen ja noin 20 kilometriä pitkä. Se yhtyy eteläpäästään Solentinsalmeen. Estuaarin suu on lähes kaksi kilometriä leveä ja ulottuu Calshot Spitin kynnäkseltä lännessä Hamblejoen suulle idässä.
Southampton Water saa vetensä pääosin Test-, Itchen- ja Hamblejoista, joiden valuma-alueiden yhteenlaskettu pinta-ala on noin neliökilometriä. Estuaarissa on havaittavissa poikkeuksellinen vuorovesi-ilmiö: nousu- ja laskuvesi tulevat kahdesti vuorokaudessa ja niihin liittyy jopa kolme tuntia kestäviä jaksoja, joiden aikana vedenpinta pysyy samalla korkeudella. Solentinsalmen ja Southampton Waterin kaksi nousuvettä aiheutuvat monimutkaisesta vuorovaikutuksesta Englannin kanaalin vuorovesiaaltojen ja matalan Christchurch Harbourin välillä. Nousu- ja laskuveden välinen korkeusero on enimmillään 4 metriä.
Southampton Water – samoin kuin Solentinsalmi, Portsmouth, Langstone Harbour ja Chichester Harbour – sijaitsee keskellä suurta Hampshiren allasta. Ennen viimeisimmän jääkauden päättymistä estuaarin paikalla oli suuri joki, joka yhtyi nykyisen Solentinsalmen alueella virranneeseen Solentjokeen. Estuaari syntyi, kun joki jäi nopeasti nousevan merenpinnan alle noin 7500 BP.
Southampton Waterin keskelle ruopattiin 1880-luvulla laivaväylä, jota on levennetty ja syvennetty useita kertoja. Koska Southamptonin satama on Britannian vilkkaimpia, estuaarin kautta kulkee paljon rahti- ja risteilyaluksia. Sen länsirannalla sijaitseva Fawleyn jalostamo on Britannian suurin öljynjalostamo ja petrokemian laitos.
Solentinsalmi ja Southampton Water nimettiin vuonna 1998 Ramsarin luetteloon Euroopan mittakaavassa harvinaisena vesialueena mantereen ja suuren saaren välissä. Suojelupäätökseen vaikuttivat myös kohteen ainutlaatuinen vuorovesi-ilmiö sekä siihen kuuluvat marskimaat, vatit, ruovikot ja muut vesiperäiset alueet. Alue on myös tärkeä talvehtimispaikka vesilinnuille ja siellä tavataan useita uhanalaisia kasvi- ja selkärankaislajeja.
Hanna Mönkäre

Hanna Mönkäre on suomalainen tanssija, ääninäyttelijä ja näyttelijä. Mönkäre on valmistunut tanssitaiteen kandidaatiksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta.
Mönkäre on esiintynyt tanssijana ja näyttelijänä muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Tampereen Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Tanssiteatteri Glims&amp;Glomsissa. Hän on toiminut ääninäyttelijänä lukuisissa animaatiosarjoissa ja -elokuvissa.
Äänirooleja.
"Pääartikkeli: Ääninäyttelijäroolit ovat omassa luettelossaan."
Kinsarvik

Kinsarvik on taajama Ullensvangin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,7 neliökilometriä ja asukasluku 764 vuonna 2023.
Vuosina 1837–1870 Kinsarvik oli Ullensvangin kunnan nimi. Kinsarvik erotettiin Ullensvangista vuonna 1913 omaksi kunnakseen, ja liitettiin pääosin takaisin Ullensvangiin 1964. Pieni osa liitettiin Granviniin. Liitoshetkellä Kinsarvikin kunnassa oli 1 585 asukasta ja sen pinta-ala oli 382 neliökilometriä.
Lofthus

Lofthus on taajama Ullensvangin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,8 neliökilometriä ja asukasluku 596 vuonna 2023. Lofthusissa on hotelli, majatalo ja leirintäalue.
Tyssedal

Tyssedal on taajama Ullensvangin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,6 neliökilometriä ja asukasluku 587 vuonna 2023. Tyssedal on vanha teollisuuspaikkakunta.
Skare

Skare on taajama Ullensvangin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 329 vuonna 2023.
Røldal

Røldal on taajama Ullensvangin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,7 neliökilometriä ja asukasluku 306 vuonna 2023.
Vuosina 1837–1964 Røldal oli itsenäinen kunta.
Kinsarvikin kirkko

Kinsarvikin kirkko () on Ullensvangin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta.
Ullensvangin kirkko

Ullensvangin kirkko () on Ullensvangin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1200-luvulta.
Utnen kirkko

Utnen kirkko () on Ullensvangin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1895.
Dagfinn Mannsåker

Dagfinn Mannsåker (30. kesäkuuta 1916 Ullensvang – 16. heinäkuuta 1994 Oslo) oli norjalainen historioitsija ja Norjan valtakunnanarkiston pääjohtaja vuosina 1965–1982. Hän väitteli tohtoriksi Oslon yliopistosta vuonna 1955 ja työskenteli myös opettajana. Historioitsijana hän erikoistui 1800-lukuun Norjassa. Väitöskirjassaan "Det norske presteskapet i det 19. hundreåret. Sosialhistoriske studiar" hän tarkasteli aikakauden norjalaisten pappien sosiaalisia taustoja.
Mannsåkerin sisko oli kristillisdemokraattinen poliitikko Bergfrid Fjose.
Alavuden junaonnettomuus

Alavuden junaonnettomuus tapahtui talvisodan aikana 15. joulukuuta 1939 Alavuden rautatieasemalla. Onnettomuudessa kuoli toisen junan lämmittäjä ja kaksi veturia ja makuuvaunu suistuivat kiskoilta.
Onnettomuus tapahtui kello 23 aikaan Alavuden asemalla Helsingistä tulossa olleen pikajunan ja yksinäisen veturin törmättyä toisiinsa. Törmäys oli niin voimakas, että molemmat veturit kaatuivat ja suistuivat noin viiden metrin korkuiselta ratapenkalta alas jääden kumolleen. Lisäksi suistui raiteilta pikajunassa ollut Tornion makuuvaunu. Pikajunan veturin lämmittäjä, Tampereelta kotoisin ollut Ekholm, viskautui veturin tulipesää vasten niin pahoin, että hän menehtyi saamiinsa palovammoihin myöhemmin sairaalassa. Toisen, yksinäisen veturin lämmittäjän seinäjokelaisen V. Peltomäen toinen jalka katkesi kahdesta kohdasta. Pikajunan matkustajat eivät loukkaantuneet. Onnettomuuden jälkeen radan korjaus kesti kuusi tuntia ja suistuneet veturit saatiin raiteille seuraavana päivänä iltapäivällä.
Momotombo

Momotombo on aktiivinen kerrostulivuori läntisessä Nicaraguassa, Managuajärven luoteisrannalla. Momotombon huippu on huomattavan säännöllinen, ja tulivuori on yksi Nicaraguan tunnetuimpia maamerkkejä. Sen kuvia on käytetty kaikenlaisiin tarkoituksiin, postimerkeistä vallankumouksellisiin seinämaalauksiin. Nicaragualainen runoilija Rubén Darío kirjoitti runonsa "Momotombo" vuoren kunniaksi.
Momotombon viimeisin purkaus alkoi 30.11.2015 ja päättyi 26.2.2016. Sitä ennen edelliset vahvistetut purkaukset ovat vuosilta 1902 ja 1905. Vuoden 1918 huhtikuussa on saattanut myös olla vahvistamaton purkaus.
Vuoden 1610 purkaus.
Momotombon purkaus vuonna 1610 johti Leónin kaupungin siirtämiseen nykyiselle paikalleen, noin 48 km länteen alkuperäisestä sijainnista tulivuoren lähellä. Vanha León hautautui tuhkaan ja tuliperäiseen ainekseen, kunnes se löydettiin uudestaan 1900-luvulla. Kaupungin rauniot León Viejossa ovat olleet UNESCO:n maailmanperintökohde vuodesta 2000 alkaen.
Rivas (departementti)

Rivas on departementti Nicaraguan eteläosassa, Nicaraguajärven ja Tyynenmeren välissä. Sen pinta-ala on 2 162 km². Vuonna 2023 departementin asukasluvuksi arvioitiin noin 185 500. Departementissa on kymmenen kuntaa: Altagracia, Belen, Buenos Aires, Cardenas, Moyogalpa, Potosi, Rivas, San Jorge, San Juan del Sur ja Tola.
Departementin tärkein elinkeino on maanviljely, ja laajoilla alueilla viljellään sokeriruokoa, tupakkaa, banaania ja muita viljelyskasveja.
Liga FPD

Liga FPD, joka tunnetaan myös nimellä Primera División, on Costa Rican jalkapallon pääsarja. Sarjassa on 12 joukkuetta, ja se pelataan Apertura ja Clausura -systeemillä niin, että Apertura kestää heinäkuusta joulukuuhun ja Clausura tammikuusta toukokuuhun. Sarjan neljä parasta joukkuetta pääsee seuraavan kauden CONCACAF Central American Cupiin, josta voi edelleen päästä maanosan suurimpaan seurajoukkueturnaukseen CONCACAF Champions Cupiin. Sarja perustettiin vuonna 1921, ja ensimmäisen mestaruuden voitti Herediano.
Atlantin silta (Panama)

Atlantin silta () on vuonna 2019 avattu tiesilta Colónissa Panamassa. Silta ylittää Panaman kanavan sen Atlantin valtameren puoleisella sisääntuloväylällä, ja on yksi kolmesta kanavan ylittävästä sillasta: Tyynen valtameren päässä kanavaa sijaitsevat Satavuotissilta ja Amerikoiden silta.
Atlantin silta on tyypiltään kaksipyloninen betonipalkkinen vinoköysisilta. Alueen trooppisen ilmaston takia silta päätettiin rakentaa kokonaan vahvistetusta betonista perinteisen metallirakenteen sijaan. Sillalla kulkee nelikaistainen (2 kumpaankin suuntaan) tie sekä jalankulku- ja pyöräilyväylät.
Silta on kokonaisuudessaan noin 3 kilometriä pitkä, mukaan lukien lähestymisrampit. Kanavan ylittävä keskijänne on 530 metriä pitkä. Kansi kulkee 75 metrin korkeudessa merenpinnan yläpuolella, mikä on sillan rakentaneen Vincin mukaan vinoköysisiltojen maailmanennätyskorkeus. Sillan kannatintornit ovat yli 210 metriä korkeat.
Fresvikin kirkko

Fresvikin kirkko () on Vikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1881.
Vangsnesin kirkko

Vangsnesin kirkko () on Vikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1861.
Bjoan kirkko

Bjoan kirkko () on Vindafjordin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1895.
Ølenin kirkko

Ølenin kirkko () on Vindafjordin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1874.
Hornindalin kirkko

Hornindalin kirkko () on Voldan kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1856.
Evangerin kirkko

Evangerin kirkko () on Vossin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1851.
Granvinin kirkko

Granvinin kirkko () on Vossin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1726.
Jordalenin kappeli

Jordalenin kappeli () on Vossin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1977.