tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ciara Mageean

Ciara Mageean (s. 12. maaliskuuta 1992 Portaferry) on irlantilainen keskimatkojen juoksija. Hän on saavuttanut arvokisamitaleja 1 500 metrin juoksussa.
Mageean juoksi arvokisamitaleille jo nuorten sarjoissa. Hän saavutti hopeaa 800 metrin juoksussa alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2009 sekä 1 500 metrin juoksussa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010 ja alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Hän ei kilpaillut alle 23-vuotiaiden arvokilpailuissa kärsittyään tuolloin leikkauksen vaatineesta loukkaantumisesta.
Yleisessä sarjassa Mageean sijoittui vuonna 2010 Kansainyhteisön kisoissa 1 500 metrillä kymmenenneksi. EM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui välierissä. Vuonna 2016 hän saavutti EM-kilpailuissa pronssia hidasvauhtisessa juoksussa ajalla 4.33,78. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui välierissä. Kaksi viikkoa olympialaisten jälkeen hän juoksi Pariisin Timanttiliigan kilpailussa siihen saakka parhaan aikansa 4.01,46, millä hän paransi ennätystään yli viidellä sekunnilla. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän sijoittui 31:nneksi.
Mageean keskeytti 1 500 metrin loppukilpailussa sisäratojen EM-kilpailuissa 2017. Ulkoratojen MM-kilpailuissa hän karsiutui alkuerissä. Vuonna 2018 hän karsiutui sisäratojen MM-kilpailujen alkuerissä. Kansainyhteisön kisoissa hän sijoittui 1 500 metrillä 13:nneksi ja karsiutui 800 metrin alkuerissä. EM-kilpailuissa hän sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi ajalla 4.04,63. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän sijoittui 43:nneksi.
Mageean saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 pronssia 1 500 metrillä ajalla 4.09,43. Heinäkuussa hän sijoittui Monacon Timanttiliigan kilpailussa mailin juoksussa kahdeksanneksi ajalla 4.19,03 ja paransi väliaikana 1 500 metrin juoksun ennätyksekseen 4.01,21. Ulkoratojen MM-kilpailuissa hän sijoittui kymmenenneksi uudella ennätyksellään 4.00,15. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän sijoittui 20:nneksi.
Mageean juoksi 800 metriä heinäkuussa 2020 Bernissä ensi kertaa alle kahden minuutin ajallaan 1.59,69. Tokion olympialaisissa 2021 hän karsiutui 1 500 metrin alkuerissä. Hän kärsi tuolloin pohjerepeämästä. Vuonna 2022 sisäratojen MM-kilpailut jäivät häneltä väliin pohjevamman vuoksi. Kesällä 2022 Mageean saavutti Kansainyhteisön kisoissa hopeaa ajalla 4.04,14. EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa ajalla 4.02,56. Syyskuussa 2022 hän voitti Brysselin Timanttiliigan kilpailussa 1 500 metrin juoksun ennätyksellään ja ensimmäisellä neljän minuutin alituksellaan 3.56,63.
Mageean juoksi toukokuussa 2023 Manchesterissa 800 metrin Irlannin ennätyksen 1.59,27. Monacon Timanttiliigan kilpailussa heinäkuussa hän juoksi mailin Irlannin ennätykseksi ajan 4.14,58. Budapestin MM-kilpailuissa hän sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi Irlannin ennätysajalla 3.56,61, minkä kohensi aikaan 3.55,87 syyskuisessa Brysselin Timanttiliigan kilpailussa. Hän paransi 800 metrin Irlannin ennätyksen aikaan 1.58,51 toukokuussa 2024 Manchesterissa. Hän voitti 1 500 metrin Euroopan-mestaruuden Roomassa 2024 ajalla 4.04,66.
Annankadun adventtiseurakunta

Annankadun adventtiseurakunta on helsinkiläinen adventtiseurakunta, joka sijaitsee Helsingin Punavuoressa. Seurakunta on perustettu vuonna 1894 ja on Suomen ensimmäinen adventtiseurakunta. Seurakunnan pastoreita ovat Sakari Vehkavuori ja Atte Helminen.
Annankadun adventtiseurakunnan tiloissa kokoontuvat myös ruotsinkielinen Helsingfors adventist församling sekä vuonna 2010 perustetut englanninkielinen Seed International Church sekä venäjänkielinen adventtiseurakunta.
Historia.
Ruotsin adventistikonferenssi pyysi Yhdysvaltain pääkonferenssilta vuonna 1892 tukea saarnaajan lähettämiseksi Suomeen. Samana vuonna ruotsalainen Olof Johnsson aloitti yhdessä kahden sisaren, Augusta Larssonin ja Matilda Lindgrenin kanssa lähetystoiminnan Suomessa. Kolmikko vaikutti Suomessa vuosina 1892–1898. Alkujaan toiminta oli ruotsinkielistä ja ensimmäinen seurakunta perustettiin Helsinkiin vuonna 1894. Olof Johnsson valittiin Helsingin adventtiseurakunnan johtajaksi.
Ypres-ralli 2022

Ypres-ralli 2022 oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 2022. Kilpailu ajettiin 18.–21. elokuuta 2022.
Ralli järjestettiin Ieperin () kaupungin ympäristössä.
Tapahtumia.
Ott Tänak siirtyi kilpailun johtoon lauantaina iltapäivällä kun Thierry Neuville suistui ojaan kilpailun johtopaikalta. Neuville saatiin ojasta, mutta hän joutui keskeyttämään vaurioiden vuoksi. Kalle Rovanperä kaatoi auton perjantaina aamulla, mutta keräsi Power Stage -erikoiskokeet täydet viisi lisäpistettä. Elfyn Evansilla oli perjantaina hitaasti vuotava rengas, jonka vuoksi hänen oli ajettava sadekelin renkaalla kuivalla kelillä, ja lisäksi hän sai 10 sekunnin aikasakon myöhästymisestä erikoiskokeelle 8. Erikoiskoe 10 pysäytettiin kun Craig Breenin auto syttyi tuleen ulosajon jälkeen.
Erikoiskokeet.
Shakedown ajettiin torstaina 18. elokuuta 2022. Kilpailussa oli kaikkiaan 20 erikoiskoetta ja yhteensä ajoitettua reittiä.
Merope (tähti)

Merope eli 23 Tauri on Härän tähdistöön, tarkemmin Seulasten tähtijoukkoon kuuluva tähti. Se on saanut nimensä kreikkalaisesta mytologiasta. Tähdellä on ollut suuri merkitys heijastussumujen, nimen omaan emissiosumujen tutkimuksessa. Brittiläinen astronomi William Huggins teki spektroskooppista tutkimusta jo 1860-luvulla. Yhdysvaltalainen Vesto Slipher valokuvasi Meropen sumua vuonna 1913 ja totesi, että Meropen sumu vastasi tähden spektriä tarkasti.
Tähden massa on 4,25 M ja säde 7,7 R.
Robert Morley

Robert Morley (26. toukokuuta 1908 Semley, Wiltshire – 3. kesäkuuta 1992 Reading, Berkshire) oli englantilainen näyttelijä, joka työskenteli sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Olemukseltaan muhkea Morley oli mahtipontisten yläluokkaisten miesroolien luonnenäyttelijä, usein komedioissa. Vuonna 1939 hän oli parhaan miessivuosan Oscar-palkintoehdokkaana ensimmäisestä filmiroolistaan kuningas Ludvig XVI:na elokuvassa "Marie Antoinette" (1938).
Morley valmistui Royal Academy of Dramatic Art -teatterikoulusta ja debytoi näyttämöllä vuonna 1928. Läpimurtorooli oli vuoden 1936 nimiosa Oscar Wildena, jonka hän teki myös New Yorkissa 1938. Väliin mahtui Henry Higginsin rooli "Pygmalionissa" 1937. Hän myös kirjoitti näytelmiä, kuten yhdessä Noel Langleyn kanssa draaman "Edward, My Son", jonka alkuperäistuotannossa 1947 Morley näytteli myös pääosaa. Siitä tehtiin kaksi vuotta myöhemmin George Cukorin ohjaama elokuvasovitus "Poikani Edward", jossa miespääosaa näyttelee Spencer Tracy.
Morley näytteli yli 60 elokuvassa muun muassa John Hustonin ja Lewis Milestonen ohjauksessa.
Vuonna 1957 Morleylle myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan (CBE) arvonimi. Vuonna 1975 hän kieltäytyi aateloinnista eli ritarin arvosta.
Rénelle Lamote

Rénelle Lamote (s. 26. joulukuuta 1993 Coulommiers) on ranskalainen keskimatkojen juoksija. Hän on saavuttanut useita Euroopan-mestaruusmitaleja 800 metrin juoksussa.
Lamote ei menestynyt ensimmäisissä nuorten arvokilpailuissaan mutta voitti kultaa 800 metrin juoksussa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 ajalla 2.00,19. Aiemmin samana vuonna hän alitti ensi kerran kahden minuutin rajan. Heinäkuun lopulla hän voitti Tukholmassa Timanttiliigan kilpailun ajalla 1.59,91. Pekingin MM-kilpailuissa hän paransi välierissä ennätyksekseen 1.58,86 ja sijoittui loppukilpailussa kahdeksanneksi ajalla 1.59,70.
Vuonna 2016 Lamote paransi Timanttiliigassa kahdesti 800 metrin juoksun ennätystään: hän sijoittui Rabatissa kolmanneksi ajalla 1.58,84 ja Birminghamissa toiseksi ajalla 1.58,01. Hän saavutti EM-kilpailuissa hopeaa ajalla 2.00,19. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui alkuerissä ajalla 2.02,19. Vuonna 2017 hän ei kilpaillut. Vuonna 2018 hän saavutti hopeaa ulkoratojen EM-kilpailuissa ajalla 2.00,62. Vuoden 2019 alussa hän saavutti hopeaa sisäratojen EM-kilpailuissa ajalla 2.03,00. Ulkoratojen MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui välierissä.
Lamote paransi heinäkuussa 2021 Monacon Timanttiliigan kilpailussa ennätysajakseen 1.57,98 sijoittuessaan kuudenneksi. Tokion olympialaisissa 2021 hän karsiutui välierissä ajalla 1.59,40. Vuonna 2022 hän karsiutui MM-kilpailujen välierissä ajalla 2.00,86 mutta saavutti EM-kilpailuissa hopeaa ajalla 1.59,49. Viikko EM-kilpailujen jälkeen hän voitti Lausannen Timanttiliigan kilpailun ennätysajallaan 1.57,84. MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui välierissä. Heinäkuussa 2024 Lamote paransi Timanttiliigan osakilpailussa Lontoossa 800 metrin ennätyksekseen 1.57,06. Pariisin olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi ajalla 1.58,19. Vuonna 2025 hän kilpaili vain kerran ennen Tokion MM-kilpailuja, joissa hän karsiutui 800 metrin juoksun välierissä.
Rénelle Lamoten pikkusisko Manon Lamote on myös kilpaillut juoksijana.
Elliott Edmondson

Elliott Edmondson (s. 29. elokuuta 1994) on brittiläinen kartanlukija.
Ura.
Edmondson aloitti kilpailemisen 15 vuotiaana ja eteni brittiläisiin ralleihin 2010-luvulla. Vuonna 2013 hän sai opetusta Nicky Gristiltä Motorsport UK Academyssä. Ensimmäinen kansallisen tason voitto tuli Mark McCullochin kanssa. Vuonna 2014 hän osallistui Niall McShean kanssa Kiinan mestaruussarjaan. Vuonna 2015 hän toimi kartanlukijana Gus Greensmithille Fiesta Trophy -sarjassa. Vuonna 2016 hän oli kartanlukijana Neil Simpsonille ja Chris Ingramille. Vuonna 2019 hän toimi Rhys Yatesin kanssa ja muutamia testejä Elfyn Evansille. Vuonna 2021 hän toimi kartanlukijana Andreas Mikkelsenille WRC2-sarjassa ennen siirtymistään Oliver Solbergin kartanlukijaksi. Edmondsonin ensimmäinen voitto MM-sarjassa oli Viron rallissa 2025 Solbergin kanssa.
Emery

Emery on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kamini Kaushal

Kamini Kaushal (syntyjään Uma Kashyap; 24. helmikuuta 1927 Lahore, Punjab, Brittiläinen Intia – 14. marraskuuta 2025 Mumbai, Maharashtra) oli intialainen näyttelijä, joka työskenteli hindinkielisissä elokuvissa ja televisiossa. Hänet tunnetaan rooleistaan elokuvissa, kuten "Neecha Nagar" (1946), joka voitti Kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla, ja "Biraj Bahu" (1955), josta hän voitti parhaan naispääosan Filmfare Awards -palkinnon vuonna 1955.
Hän näytteli naispääosia elokuvissa vuosina 1946–1963, joista hänen roolinsa elokuvissa "Do Bhai" (1947), "Shaheed" (1948), "Nadiya Ke Paar" (1948), "Ziddi" (1948), "Shabnam" (1949), "Paras" (1949), "Namoona" (1949), "Arzoo" (1950), "Jhanjar" (1953), "Aabroo" (1956), "Bade Sarkar" (1957), "Jailor" (1958), "Night Club" (1958) ja "Godaan" (1963) ovat hänen uransa parhaita suorituksia. Hän näytteli luonnerooleja vuodesta 1963 ja sai ylistystä kriitikoilta roolistaan elokuvassa "Shaheed" (1965). Hän esiintyi kolmessa Rajesh Khannan elokuvassa, "Do Raaste" (1969), "Prem Nagar" (1974) ja "Maha Chor" (1976), elokuvassa "Anhonee" (1973) Sanjeev Kumarin kanssa ja kahdeksassa elokuvassa Manoj Kumarin kanssa, "Shaheed" (1965), "Upkar" (1967), "Purab Aur Paschim" (1970), "Shor" (1972), "Roti Kapda Aur Makaan" (1974), "Sanyasi" (1975), "Dus Numbri" (1976) ja "Santosh" (1989). 2010-luvulla hän teki lyhyitä, mutta ylistettyjä sivurooleja toimintakomediassa "Chennai Express" (2013) ja romanttisessa draamassa "Kabir Singh" (2019), jotka molemmat kuuluivat eniten tuottaneisiin intialaisiin elokuviin.
Yksityiselämä.
Kun Kaushalin vanhempi sisar Usha kuoli auto-onnettomuudessa jättäen jälkeensä kaksi tytärtä, Kaushal meni naimisiin sisarensa lesken B. S. Soodin kanssa vuonna 1948 ja muutti Bombayhin. He saivat kolme poikaa.
Kuolema.
Kaushalin viimeiseksi elokuvaksi jäi Aamir Khanin ohjaama "Laal Singh Chaddha" (2022). Hän kuoli kotonaan Mumbaissa 98-vuotiaana 14. marraskuuta 2025. Asian paljasti medialle hänen perhetuttavansa Sanjay Narain.
Cyréna Samba-Mayela

Cyréna Samba-Mayela (s. 31. lokakuuta 2000 Champigny-sur-Marne) on ranskalainen pika-aitajuoksija. Hän on voittanut sisäratojen maailmanmestaruuden 60 metrin aitajuoksussa.
Samba-Mayela voitti alle 18-vuotiaiden sarjassa viestijuoksussa kultaa EM-kilpailuissa 2016 ja saavutti 100 metrin aitajuoksussa hopeaa MM-kilpailuissa 2017. Hän sijoittui kahdeksanneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018. Hän saavutti hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 ajalla 12,80.
Samba-Mayela oli mukana Tokion olympialaisissa 2021 mutta joutui jättäytymään pois 100 metrin aitajuoksun alkueristä lämmittelyssä ilmi tulleen takareisivamman vuoksi. Hän voitti 60 metrin aitajuoksussa sisäratojen maailmanmestaruuden vuonna 2022 Ranskan-ennätyksellä 7,78. Samana vuonna hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun alkuerissä ulkoratojen MM-kilpailuissa ja sijoittui seitsemänneksi EM-kilpailuissa. Hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun välierissä ulkoratojen MM-kilpailuissa 2023. Hän saavutti 60 metrin aitajuoksussa sisäratojen MM-hopeaa 2024 ajalla 7,74. Välierissä hän oli juossut Ranskan ennätyksen 7,73.
Samba-Mayela paransi alkukaudesta 2024 neljään kertaan Ranskan ennätystä 100 metrin aitajuoksussa päätyen Rooman EM-kilpailujen finaalissa aikaan 12,31, jolla voitti Euroopan-mestaruuden. Pariisin olympialaisissa hän saavutti 100 metrin aitajuoksussa hopeaa ajalla 12,34.
Samba-Mayela voitti Ranskan-mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa vuonna 2020 tuolloisella ennätysajallaan 12,73, vuonna 2021 ajalla 12,80 ja vuonna 2023 tuolloisella ennätyksellään 12,68. Hän voitti sisäradoilla Ranskan-mestaruuden 60 metrin aitajuoksussa vuosina 2020 ja 2024.
Maria do Carmo Silveira

Maria do Carmo Trovoada Pires de Carvalho Silveira (s. 14. helmikuuta 1961) on sãotomépríncipeläinen taloustieteilijä ja entinen pääministeri.
Silveira on tohtoriopiskelija sosioekonomisessa kehityksessä Lissabonin yliopistossa. Silveiralla on maisterin tutkinnot julkisessa hallinnossa Ranskasta sekä taloustieteissä Ukrainasta. Silveira suorittaa tohtorintutkintoa sosioekonomisen kehityksen alalta Lissabonin yliopistossa.
Silveira toimi São Tomé ja Príncipen 13. pääministerinä 8. kesäkuuta 2005 – 21. huhtikuuta 2006. Hän kuuluu "Movimento de Libertação de São Tomé e Príncipe – Partido Social Democrata" (MLSTP-PSD) -puolueeseen ja on ollut sen toimeenpanevan hallituksen jäsen.
Silveira on toiminut maan keskuspankin pääjohtajana kahteen otteeseen: ensin kolmantena pääjohtajana vuosina 1999–2005 ja uudelleen kuudentena pääjohtajana vuodesta 2011 alkaen. Tammikuussa 2017 hän aloitti Portugalinkielisten maiden yhteisön pääsihteerin tehtävässä mosambikilaisen Murade Isaac Murargyn seuraajana. Hän oli virassa 2019 asti.
Silveira on vahva naisten ja lasten oikeuksien puolustaja sekä sukupuolten tasa-arvon edistäjä. Hän on johtanut São Tomén naisjärjestöjen liittoa, joka keskittyy naisten voimaannuttamiseen ja tasa-arvokysymyksiin.
Silveira on naimisissa ja hänellä on 3 lasta.
Kustaa Aapo Santavuori

Kustaa Aapo (Aapo, K. A.) Santavuori, vuoteen 1906 Gustaf Abel Sandberg (5. kesäkuuta 1883 Merikarvia – 12. marraskuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen pappi ja opettaja ja kristillinen kirjailija.
Henkilöhistoria.
Santavuoren vanhemmat olivat kanttori Frans Niklas Sandberg ja Maria Josefina Sved ja puolisot 1912–1922 pankkivirkailija Berna Matilda Stackelberg ja 1923–1964 käsityönopettaja Ringa Helena Andersin, merenkulkuneuvos Ernst Andersinin tytär. Toimittaja Usko Santavuori oli Santavuoren poika ensimmäisestä avioliitosta ja kirjailija, suomentaja, upseeri Martti Santavuori hänen veljensä. Santavuori tuli ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta 1902 . Hän suoritti teologisen erotutkinnon 1909 ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1912 ja uudistetun pastoraalitutkinnon 1932. Santavuori oli Kivennavan kappalaisen apulainen ja hoiti osin Terijoen kirkkoherran virkaa 1909, Kivennavan vt. kappalainen ja armovuodensaarnaaja 1909–1911, vt. kirkkoherra 1910, Muolaan vt. kappalainen ja armovuodensaarnaaja 1911–1912 ja samalla Kivennavan vt. kirkkoherra 1912 sekä Kivennavan vt. kappalainen ja armovuodensaarnaaja 1912–1913.
Viipurin kaupunkiseurakunnan kirkkoherran apulaiseksi Santavuori tuli 1913 ja kappalaiseksi 1915, astuen virkaan 1916. Hän oli Viipurissa kunnalliskodin saarnaaja 1916–1930, kaupungin mielisairaalan saarnaaja 1920–1930 ja lääninvankilan vt. saarnaaja 1921. Porin kirkkoherraksi hän tuli 1936 ja oli Turun tuomiokapitulin asessori 1939–1943 ja sitten Viipurin tuomiokirkkoseurakunnan kirkkoherra ja Viipurin tuomiorovasti ja lääninrovasti 1943–1946 sekä Keski-Helsingin seurakunnan kirkkoherra 1948–1956 ja Helsingin Suurkirkkoseurakunnan kirkkoherra vuodesta 1956. Eläkkeelle hän jäi 1957. Santavuori oli myös Viipurin suomalaisen lyseon uskonnon opettaja 1914–1919 ja Viipurin uuden yhteiskoulun uskonnon opettaja 1925–1936 sekä Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen 1918–1936. Hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Rovastin arvonimen Santavuori sai 1933.
Santavuori muistetaan myös Cantores Minores -poikakuoron perustamisen esittäjänä.
Eva Sigg

Eva Kariitta Sigg (ent. Grahn, s. 17. lokakuuta 1950 Helsinki) on suomalainen uimari. Hän kilpaili kaksissa olympialaisissa ja voitti kolme Pohjoismaiden-mestaruutta sekä kymmeniä Suomen-mestaruuksia 1960- ja 1970-luvuilla. Hän edusti seuratasolla Laaksolahden Viriä, Helsingin Uimareita ja Helsingfors Simsällskapia.
Sigg kilpaili kaksissa olympialaisissa. Méxicossa 1968 hän karsiutui alkuerissä 400 metrin vapaauinnissa sekä 200 metrin ja 400 metrin sekauinnissa. Hän oli 400 metrin sekauinnin alkuerissä yhdeksänneksi nopein eli ensimmäinen loppukilpailusta karsiutunut. Münchenin olympialaisissa 1972 hän karsiutui alkuerissä 200 metrin perhosuinnissa, jossa hän ui Suomen-ennätyksen 2.27,64, sekä 200 metrin ja 400 metrin sekauinnissa. Hän karsiutui EM-kilpailujen alkuerissä 400 metrin sekauinnissa vuonna 1970 ja 100 metrin perhosuinnissa vuonna 1974. Hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden 400 metrin vapaauinnissa ja 400 metrin sekauinnissa vuonna 1967 sekä 200 metrin sekauinnissa vuonna 1971.
Sigg voitti useita kymmeniä Suomen-mestaruuksia. Hän voitti 50 metrin altaassa Suomen-mestaruuden 100 metrin vapaauinnissa vuosina 1971, 1972 ja 1974, 400 metrin vapaauinnissa vuosina 1967 ja 1972, 800 metrin vapaauinnissa vuonna 1967, 100 metrin perhosuinnissa 1969–1972 ja 1974, 200 metrin perhosuinnissa 1968–1972 ja 1974, 200 metrin sekauinnissa vuosina 1968–1972 sekä 400 metrin sekauinnissa vuosina 1966–1972.
Anne Lackman

Anne Susanna Lackman (myöh. Korkalainen, s. 13. syyskuuta 1969 Lieksa) on suomalainen uimari. Hän kilpaili olympialaisissa vuonna 1992 ja voitti Suomen-mestaruuksia 1990-luvun alussa. Hän edusti seuratasolla Lieksan Uimareita.
Lackman kilpaili olympialaisissa Barcelonassa 1992. Hän karsiutui alkuerissä 100 metrin selkäuinnissa Suomen-ennätyksellä 1.06,48 ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Lackman voitti Suomen-mestaruuden 50 metrin altaassa 100 metrin selkäuinnissa vuonna 1990 sekä 25 metrin altaassa 50 metrin selkäuinnissa vuosina 1990–1992 ja 100 metrin selkäuinnissa vuonna 1991.
Ivan Padalka

Ivan Padalka, , (27. lokakuuta 1894 Žornoklovyi, Pultavan kuvernementti – 13. heinäkuuta 1937 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen taidemaalari ja graafikko. Hän maalasi myös muraaleja. NKVD pidätti Padalkan syyskuussa 1936, ja hänet teloitettiin seuraavana kesänä. Hänen maineensa "puhdistettiin" suojasään aikana 1958.
Padalka opiskeli Myrhorodin taideteollisuuskoulussa 1909–1912, Kiovan taidekoulussa 1913–1917 ja Myh’ailo Boitšukin ja Vasyl Krytševskyin oppilaana Ukrainan valtion taideakatemiassa 1917–1920. Hän oli 1920-luvulla Ukrainan vallankumoustaiteen liiton jäsen ja opetti keramiikan teknikumissa Myrhorodissa 1920–1921 ja Mežyhirjassa 1921–1925, Harkovan taideinstituutissa 1925–1934 ja Kiovan valtion taideinstituutissa 1934–1936. Hän osallistui 1919 Boitšukin johtamassa ryhmässä 14 muraalin maalaamiseen Kiovan Lutskin rykmentin kasarmille (tuhottu 1922) ja 1933–1935 "Lepo"-freskon maalaamiseen Harkovan Tšervonozavodskyin ukrainalaiseen teatteriin. Hän teki myös puuleikkauksia, maalasi Petro Pantšin ja Oksana Pavlenkon muotokuvat sekä laatukuvia. Hänen grafiikantöitään on muun muassa "Dneprin vesivoimala" (1928). Hän kuvitti lastenkirjoja ja suunnitteli julisteita, ex libriksiä ja kirjankansia. Maalauksiin ja grafiikkaan hän sai vaikutteita ikoni- ja lubok-perinteestä.
Greta Onnela

Greta Naemi Onnela (myöh. Knoblock, 23. elokuuta 1910 Vaasa – 10. elokuuta 1957 Vaasa) oli suomalainen uimahyppääjä. Hän kilpaili olympialaisissa vuonna 1928. Hän edusti seuratasolla Vaasan Uimaseuraa.
Onnela sijoittui suorissa hypyissä viidenneksi Amsterdamin olympialaisissa 1928. Hän sijoittui toiseksi pohjoismaisessa maaottelussa vuonna 1929. Hän voitti suorissa hypyissä Suomen-mestaruuden vuosina 1927–1931.
Greta Onnelan isosisko Ada Onnela oli uinnin Suomen-mestari.
Ada Hakoniemi

Ada Elisabeth Hakoniemi (o.s. Onnela, 14. helmikuuta 1908 Vaasa – 29. kesäkuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen uimari ja taidemaalari. Hän voitti 100 metrin vapaauinnissa Suomen-mestaruuden vuosina 1927–1929.
Ada Onnelan pikkusisko Greta Onnela oli uimahypyissä olympiaedustaja ja moninkertainen Suomen-mestari.
Rachel Zegler

Rachel Anne Zegler (s. 3. toukokuuta 2001 Hackensack, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Steven Spielbergin ohjaamassa musikaalielokuvassa "West Side Story" (2021).
Elämä.
Tausta ja nuoruus.
Zeglerin äiti on sukujuuriltaan kolumbialainen ja isä puolalainen. Zegler sai nimensä televisiosarjan Frendit hahmon Rachel Greenin mukaan. Ennen elokuvauransa alkua Zegler esiintyi teatterissa useissa musikaaleissa, myös "West Side Storyssa".
Läpimurto elokuvissa.
Spielberg avasi roolihaut "West Side Story" -elokuvaan vuonna 2018, ja Zegler valittiin Marian rooliin 30 000 hakijan joukosta. Roolisuorituksestaan hän voitti National Board of Review'n parhaan näyttelijättären palkinnon vuonna 2021 ja hänestä tuli nuorin Golden Globe -palkinnon voittaja parhaan näyttelijättären kategoriassa komedia- tai musikaalielokuvassa.
Zeglerin seuraava rooli oli Warner Bros:n ja DC Comicsin supersankarielokuvassa "Shazam! Fury of the Gods" (2023), jossa hän näytteli Anthea-nimistä hahmoa. Tämän jälkeen hän sai pääroolin "Nälkäpeli"-elokuvasarjan prequel-elokuvassa "" (2023), jossa hän esitti Nälkäpeli-kilpailijaa Lucy Gray Bairdia.
Vuonna 2024 Zegler valittiin pääosaan Netflixin ja Skydancen animoituun musikaaliin "Spellbound". Disney kiinnitti hänet myös näyttelemään nimiroolia live-action "Lumikki"-elokuvan uudelleenfilmatisoinnissa, joka sai ensi-iltansa vuonna 2025.
Julkiset kannanotot.
Zegler on herättänyt huomiota poliittisilla kannanotoillaan. Elokuussa 2024 "Lumikki"-elokuvan trailerin julkaisun yhteydessä hän julkaisi viestipalvelu X:ssä Palestiinaa tukevan viestin, mikä aiheutti kohua. Disney reagoi tähän nopeasti, ja elokuvan tuottaja Marc Plattin kerrotaan jopa lentäneen New Yorkiin keskustelemaan Zeglerin kanssa, jotta tämä poistaisi viestinsä.
Marraskuussa 2024 Yhdysvaltain presidentinvaalien aikaan Zegler otti jälleen kantaa politiikkaan Instagram-tilillään vastustamalla Donald Trumpia, mikä aiheutti lisää kohua elokuvan ympärille. Hän pyysi lausuntojaan myöhemmin julkisesti anteeksi.
Näiden kannanottojen on arveltu vaikuttaneen negatiivisesti "Lumikki"-elokuvan vastaanottoon ja menestymiseen. Elokuvan tuottaja Marc Plattin poika Jonah Platt kommentoi tilannetta suorasanaisesti syyttäen Zegleriä elokuvan vahingoittamisesta.
Milania Väänänen

Milania Väänänen (s. 29. marraskuuta 2003) on suomalainen taitoluistelija. Hän on kilpaillut muun muassa Finlandia Trophyssä 2021, Tallinnan Euroopan mestaruuskilpailuissa vuonna 2022 ja Suomen-mestaruuskilpailuissa. Väänänen voitti juniorityttöjen SM-hopean yksinluistelussa vuonna 2018, jonka jälkeen hän on kilpaillut pariluistelussa. Vuosina 2021–2022 Väänäsen parina toimi Mihail Akulov ja he osallistuivat EM-kilpailuihin. Vuodesta 2023 hänen parinaan on toiminut Filippo Clericin.
Topkapi (elokuva)

Topkapi on Jules Dassinin tuottama ja ohjaama yhdysvaltalainen rikoselokuva vuodelta 1964. Eric Amblerin romaaniin perustuvan, Istanbuliin sijoittuvan viihteellisen tarinan pääosissa näyttelevät Melina Mercouri, Peter Ustinov, Maximilian Schell, Robert Morley ja Akim Tamiroff.
Juoni.
Tarinassa kansainvälinen murtovarasryhmä yrittää kaapata sulttaanin jalokivin koristellun tikarin.
Vastaanotto.
Peter Ustinov voitti koomisesta sivuroolistaan Oscarin, minkä lisäksi hän ja Melina Mercouri olivat Golden Globe -ehdokkaina.
"Helsingin Sanomissa" vuoden 1972 tv-esityksen alla elokuvaa luonnehdittiin lyhyesti hauskaksi, jännittäväksi ja harmittomaksi viihteeksi, mutta vuonna 1984 saman lehden Mikael Fränti oli analyyttisempi ja kirjoitti "Topkapin" edustavan Jules Dassinia sovinnaisimmillaan. Hänestä ohjaaja ei oikein vaikuta innostuneelta vaan tekee hitaasti etenevää pakkopullaa. Päänäyttelijöistä hän kehui monia paitsi hänestä viileän noitamaiseksi ohjattua Melina Mercouria ja ”jälleen rutikuivaa maneeripökkelöä” Maximilian Schelliä.
Ullavan helluntaiseurakunta

Ullavan helluntaiseurakunta on Kokkolan Ullavalla toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1975 nimellä "Ullavan Helluntailähetys ry". Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluva jumalanpalvelusten, raamattutuntien ja rukouskokousten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö.
Helluntaiherätys saapui Ullavalle toisen maailmansodan jälkeen vuosien 1947–1948 aikana ja herätys jakoi paikkakunnan kahtia kannattajiin ja vastustajiin. Seurakunnan syntyyn vaikutti alkuaikoina Kälviän helluntaiseurakunnasta käsin tehty työ. Seurakunnan rukoushuone rakennettiin lähes täysin talkoovoimin ja vihittiin käyttöön 1975. Vuosina 1984–1985 rakennuksessa toteutettiin peruskorjaus, jolloin laajennettiin keittiötä, ruokasalia, toimistoa ja kerhotiloja.
Akiva Schaffer

Akiva D. Schaffer (s. 1. joulukuuta 1977 Berkeley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on yksi komediaryhmä The Lonely Islandin jäsenistä.
Ura.
Schaffer aloitti uransa tekemällä sketsejä Andy Sambergin ja Jorma Tacconen kanssa. Koomikkotrio otti nimekseen The Lonely Island, ja se saavutti kuuluisuutta lyhyillä komediaelokuvillaan ja musiikkivideoparodioillaan. Schaffer ja Taccone otettiin viihdeohjelma "Saturday Night Liven" käsikirjoittajien ryhmään ja Samberg ohjelman näyttelijäkaartiin. Schafferin vahvinta antia olivat niin kutsutut "SNL Digital Short" -sketsit.
Schafferin ensimmäinen elokuvaohjaus on komedia "Hot Rod" vuodelta 2007. The Lonely Island -trio käsikirjoitti, tuotti ja ohjasi pseudodokumentaarisen musiikkikomedian "Popstar: Never Stop Never Stopping" (2016). Lisäksi kolmikko näytteli elokuvan pääroolit. Schaffer, Samberg ja Taccone ovat jatkaneet yhteistyötään muun muassa komediaelokuvassa "Palm Springs" (2020).
Muuta.
Schafferin aviopuoliso on käsikirjoittaja ja komedienne Liz Cackowski.
Ulla Rantala

Ulla Margit Rantala (o.s. Rajakisto, myöh. Rajakisto, s. 1. toukokuuta 1957 Tammela) on suomalainen jousiampuja. Hän kilpaili Los Angelesin olympialaisissa 1984 ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 15:nneksi. Hän sijoittui MM-kilpailuissa henkilökohtaisessa kilpailussa 44:nneksi vuonna 1984 ja 20:nneksi vuonna 1985 sekä joukkuekilpailussa kahdeksanneksi vuonna 1987. Hän saavutti EM-kilpailuissa pronssia joukkuekilpailussa 1982 ja sijoittui tuolloin 24:nneksi henkilökohtaisessa kilpailussa. Vuonna 1986 hän oli EM-kilpailujen joukkuekilpailussa neljäs ja henkilökohtaisessa kilpailussa yhdestoista. Rantala voitti Pohjoismaiden-mestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1982 ja joukkuekilpailussa vuonna 1986. Hän voitti tauluammunnan Suomen-mestaruuden vuonna 1984. Hän edusti seuratasolla Turengin Kiilaa.
Fatal Instinct

Fatal Instinct – vaarallinen vaisto ("Fatal Instinct") on Carl Reinerin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1993. Elokuva parodioi toiminta- ja trillerielokuvia kuten "Cape Fear", "Vihollinen vuoteessani", "Vaarallinen suhde" sekä "Basic Instinct – vaiston varassa". Elokuvan nimi on yhdistelmä "Vaarallinen suhde" -elokuvan alkuperäisnimeä "Fatal Attraction" sekä "Basic Instinct".
Chris Pang

Christopher Pang (s. 29. joulukuuta 1984 Melbourne, Victoria) on australialainen näyttelijä ja tuottaja. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Huomenna taistelun alettua" (2010) ja "Crazy Rich Asians" (2018).
Ura.
Pangin ensimmäinen merkittävä rooli oli Lee Takkam australialaisessa seikkailuelokuvassa "Huomenna taistelun alettua" vuonna 2010. Hän laajensi uranäkymiään muuttamalla Hollywoodiin 2013. Hän sai roolin muun muassa kungfu-elokuvassa "" (2016). Roolihahmon nimi on Flying Blade, ja sen puitteissa Pang sai hyödyntää kungfu-taitojaan. Pangin ura on jatkunut muun muassa sivuosilla komedioissa "Palm Springs" (2020) ja "The Portable Door" (2023).
Pang on näytellyt myös televisiosarjoissa, kuten "Marco Polo" (2016) ja "As We See It" (2022).
Haapojärvi

Haapojärvi on rannoiltaan mutkainen ja valtaosin matala metsäjärvi Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,1 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 70 kilometriä itään.
Maantiede.
Haapojärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 3,7 kilometriä. Järven polveilevan rantaviivan pituus on 16 026 metriä. Järven eteläosa on pohjoisosaa leveämpi. Luoteessa Läävästönpohja sijaitsee varsin erillään pääaltaasta. Useista niemistä laajimpia ovat Lehtimäenniemi järven luoteisosassa sekä pitkä ja kapea Hakosalmenniemi järven eteläosassa. Haapojärven selkävedet ovat matalia. Syvin kohta, lähes kymmenen metriä, sijaitsee Hakosalmen tienoilla järven länsirannan tuntumassa. Vain kuutisen hehtaaria järven alasta on vähintään kuusi metriä syvä.
Haapojärven saariluku on kuusi. Saarista viisi on yli aarin mutta alle hehtaarin laajuisia. Järven keskivaiheilla sijaitseva Lehmisaari on yli hehtaarin laajuinen. Haapojärven rannoilla on metsä- ja suomaata. Länsirannalla sijaitsee Kauniinniemenkangas, jonka alueella on jonkin verran pientaloja. Haapojärven pohjoispuolella sijaitsee Petkeljärven kansallispuisto.
Haapojärveen virtaa Niemenjoki etelästä Melaselänjärveltä (145,0 metriä mpy). Pienempiä tulouomia ovat Heinäpuro luoteesta Patrikkasuolta ja Säynesuonpuro pohjoisesta Säynesuolta. Haapojärven lasku-uoma on noin puolen kilometrin mittainen Haapovirta järven kaakkoiskulmalla. Haapovirran kapein kohta on noin 30 metriä leveä ja virta vie järven vettä itään Nietalahteen (144,7 metriä mpy). Kartan perusteella Haapojärven pohjoisosan Korpilahdelta lähtee vähäinen lasku-uoma pohjoiseen Korpilammelle, joka on noin kolmen hehtaarin laajuinen suolampi, jonka tilavuus on vain 5 000 kuutiometriä.
Haapojärven vesitilavuus on 4 407 000 kuutiometriä.
Haapojärvi (04.922.1.065) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). Suuri Haapojärvi on neljänneksi laajin Nuorajärven alueen 84:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Nuorajärvi, Niettaanselkä ja Viinijärvi.
Tulisielu (kappale)

Tulisielu on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen CD-single vuodelta 1996. Se on myös samannimisen studioalbumin nimikappale. Sen sävelsi ja sovitti Esa Nieminen ja sanoitti Sinikka Svärd. Singlen b-puoli "Jos sä rakastat mua vielä" on Jukka Kuoppamäen käsialaa. "Tulisielu" on edellä mainitun albumin avausraita, "Jos sä rakastat mua vielä" puolestaan on päätösraita.
Rakenne.
"Tulisielu" etenee iskelmälle tavanomaisesti introsta säkeistöön ja siltaa pitkin kertosäkeistöön, jota seuraa lyhyt välisoitto, josta edetään toisen säkeistön ja sillan kautta kertosäkeistöön. Toisen kertosäkeistön jälkeen on lyhyehkö välisoitto, jonka jälkeen kertosäkeistöä toistetaan laulun loppuun. Sanoituksessa laulun kertojaminä laulaa tulisesta sielustaan, jonka vuoksi hän ei voi elää hetkeäkään puolittain.
Vastaanotto.
Koivuniemen uralla 1990-luku oli levymyynnin osalta vaisua verrattuna 1980-lukuun. "Tulisielu" kohosi Jukebox-listan sijalle 28 ja radiosoittolistan sijalle 8.
Piccadilly

Piccadilly on katu Lontoon City of Westminsterin kaupunkipiirissä. Se alkaa Piccadilly Circusin risteyksestä ja päättyy lounaassa Hyde Park Cornerin risteykseen. Sen pohjoispuolella levittäytyy Mayfair, kaakkoispuolella St. James ja lounaispuolella Green Parkin kuninkaallinen puisto.
Piccadillyn eteläpuolella kohoaa Christopher Wrenin barokkityylinen St. Jamesin kirkko, jota Wren piti yhtenä onnistuneimmista seurakuntakirkoistaan. Se vihittiin käyttöön 1684 ja kärsi pahoja vaurioita Lontoon pommituksissa 1940. Kirkosta länteen kadun pohjoispuolella sijaitsevassa Burlington Housessa on toiminut vuodesta 1867 lähtien kuninkaallinen taideakatemia Royal Academy of Arts. Kadun länsipäässä Hyde Park Cornerin pohjoislaidalla on arkkitehti Robert Adamin 1770-luvulla suunnittelema Apsley House, jonka Wellingtonin herttua Arthur Wellesley remontoi kodikseen 1820-luvulla. Nykyään siinä toimii Wellesleyn taidekokoelmaa esittelevä museo.
Piccadillyllä on monia tunnettujen brittiläisten ja kansainvälisten merkkien myymälöitä, esimerkiksi tavaratalo Fortnum &amp; Mason, koruliike Bentley &amp; Skinner sekä vaateliikkeet Tiger of Sweden ja Arc’teryx. Sen varrella sijaitsevat myös vuonna 1819 perustettu kauppakäytävä Burlington Arcade ja loistohotellit Ritz ja Dilly (entinen Piccadilly Hotel).
Piccadilly on ollut Oxford Streetin ohella toinen Lontoosta länteen johtavista pääteistä ainakin keskiajalta lähtien. Nimen ’Piccadilly’ alkuperästä ei ole täyttä varmuutta, mutta se on ilmeisesti tullut kadun varrella sijainneesta Piccadilly Hallista, jonka rakensi pickadill-kauluksien myynnillä rikastunut räätäli 1600-luvun alussa. Kadusta tuli entistä tärkeämpi, kun Charing Crossista Hyde Park Corneriin kulkeneen tien paikalle rakennettiin Green Park vuonna 1668.
Piccadillyn pohjoisreunalle rakennettiin aatelisten kaupunkitaloja 1600-luvulla ja sen eteläreunalle avattiin paljon kirjakauppiaiden ja kustantajien liikkeitä 1700-luvulla. Vuonna 1707 hovissa lakeijana työskennellyt William Fortnum perusti vuokraisäntänsä Hugh Masonin kanssa Piccadillylle kaupan, josta kehittyi Fortnum &amp; Masonin tavaratalo. Katunumerossa 170 oli vuosina 1812–1905 suosittu näyttelyhalli Egyptian Hall, joka oli rakennettu muinaisegyptiläiseen tyyliin. 1900-luvun alussa Lontoon kreivikunta lunasti useita tontteja Piccadillyn varrelta ja levensi katua lähes koko sen pituudelta.
Iso Haukilampi (Ilomantsi)

Iso Haukilampi on korpijärvi Ilomantsin keskustan itäpuolella Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 16 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 66 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Ison Haukilammen pituus kaakosta luoteeseen on 1,15 kilometriä. Leveimmät kohdat ovat noin 200 metriä. Järven länsiranta on melko suora, itäranta mutkittelee. Kolmasosa Isosta Haukilammesta on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin kohta, noin 15 metriä, sijaitsee järven pohjoisosassa. Ison Haukilammen ainoa saari on noin kahden aarin laajuinen luoto järven länsirannan tuntumassa.
Isoa Haukilampea reunustaa metsämaa. Järven länsipuolella sijaitsee Iso Hiislampi. Järvien välinen kannas on Ison Haukilammen pituinen ja noin sata metriä leveä. Kannasta pitkin kulkee Taitajan taival. Kannaksen korkeimmat kohdat ovat noin 20 metriä Ison Haukilammen pintaa ylempänä.
Ison Haukilammen pohjoispuolella sijaitsee Pieni Haukilampi (04.922.1.023), jonka korkeustaso on sama kun Ison Haukilammen. Järvien välillä on vesiyhteys.
Ison Haukilammen vesitilavuus on 1 394 000 kuutiometriä.
Iso Haukilampi (04.922.1.076) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9).
Kuonokoppa

Kuonokoppa on eläimen suun tai turvan päälle laitettava esine, joka estää eläintä avaamasta suutaan. Yleisimmin kuonokoppia käytetään koirilla, jotta ne eivät voisi purra tai haukkua. Kuonokopat valmistetaan yleensä muovista ja niissä on monta aukkoa hengittämistä varten. Hevosten kuonokoppia käytetään yleensä niiden liiallisen syömisen tai vierasesineiden pureskelun rajoittamiseen.
Koirilla kuonokoppia voidaan käyttää myös vähentämään haavojen nuolemista tai estämään myrkyllisten asioiden syömistä. Kuonokoppaa käytetään myös erilaisilla kilpailu- ja työkoirilla.
Minna Heinonen

Minna Kaarina Heinonen (myöh. Koivisto, s. 26. elokuuta 1967 Harjavalta) on suomalainen jousiampuja. Hän kilpaili Soulin olympialaisissa 1988 ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 56:nneksi ja joukkuekilpailussa 13:nneksi. Hän sijoittui MM-kilpailuissa henkilökohtaisessa kilpailussa 63:nneksi vuonna 1989 sekä joukkuekilpailussa kahdeksanneksi vuonna 1987 ja 15:nneksi vuosina 1989 ja 1993. Hän saavutti EM-kilpailuissa hopeaa joukkuekilpailussa vuonna 1988 ja sijoittui tuolloin 15:nneksi henkilökohtaisessa kilpailussa. Vuonna 1986 hän oli EM-kilpailujen joukkuekilpailussa neljäs ja henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksastoista sekä vuonna 1990 henkilökohtaisessa kilpailussa 46:s. EM-hallikilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1989. Heinonen voitti useita Suomen-mestaruuksia. Hän edusti seuratasolla Harjavallan Jousiampujia.
Heinosen ennätys FITA-kierroksella on 1291 pistettä vuodelta 1989. Hän ampui parhaimmillaan 70 metristä 311, 60 metristä 329, 50 metristä 319 ja 30 metristä 345 pistettä.
Jutta Poikolainen

Jutta Anneli Poikolainen (o.s. Vähäoja, s. 15. maaliskuuta 1963 Tampere) on suomalainen jousiampuja. Hän kilpaili Soulin olympialaisissa 1988 ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 55:nneksi ja joukkuekilpailussa 13:nneksi. Hän sijoittui MM-kilpailuissa henkilökohtaisessa kilpailussa 58:nneksi vuonna 1981, 36:nneksi vuonna 1983 ja 57:nneksi vuonna 1985 sekä joukkuekilpailussa seitsemänneksi vuonna 1983 ja 11:nneksi vuonna 1985. Hän saavutti EM-kilpailuissa hopeaa joukkuekilpailussa vuosina 1980 ja 1988 ja sijoittui noina vuosina henkilökohtaisessa kilpailussa 11:nneksi ja 12:nneksi. Vuonna 1983 hän saavutti EM-hallikilpailujen joukkuekilpailussa hopeaa. Poikolainen voitti Suomen-mestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1986 sekä joukkuekilpailussa vuosina 1986 ja 1988. Hän edusti seuratasolla hyvinkääläistä Amarcoa.
Poikolaisen ennätys FITA-kierroksella on 1278 pistettä vuodelta 1988. Hän ampui parhaimmillaan 70 metristä 313, 60 metristä 328, 50 metristä 319 ja 30 metristä 342 pistettä.
Jutta Poikolaisen puoliso on jousiammunnan olympiavoittaja Tomi Poikolainen.
Jänner-ralli

Jänner Rallye tai Jänner-ralli on Itävallassa Freistadtin lähellä järjestettävä rallikillpailu. Kilpailua on järjestetty vuodesta 1969 lähtien ja se on kuulunut rallin EM-sarjaan.
Kilpailua ei ole järjestetty vuonna 1974, vuosina 1987-1999 eikä vuonna 2010.
Annikki Maattola

Annikki Maattola (s. 7. joulukuuta 1945 Hollola) on suomalainen keilaaja ja ampuja. Hän saavutti keilailun MM-kilpailuissa 1991 hopeaa 5 × 6 sarjan joukkuekilpailussa. Soulin olympialaisissa 1988 keilailu oli näytöslajina ja Maattola sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kolmanneksi oltuaan alkukilpailussa toinen ja hävittyään välierässä Japanin Atsuko Asaille pistein 187–209.
Maattola voitti keilailussa Pohjoismaiden-mestaruuden joukkuekilpailussa vuonna 1984. Hän sijoittui henkilökohtaisessa maailmancupissa viidenneksi vuonna 1990 ja Euroopan-cupissa 13:nneksi vuonna 1994. Hän voitti henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1984, 1992 ja 1993 sekä pari- ja joukkuekilpailun mestaruudet vuonna 1990.
Maattola voitti ammunnassa Suomen-mestaruuden trapissa vuonna 1971, olympiatrapissa vuonna 1974 ja kaksoistrapissa vuonna 1975.
Annikki Maattolan siskot Hilkka ja Mirjam sekä veljen vaimo Helena ovat menestyneet haulikkoampujina.
Invenius

Invenius on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Kanariansaarten ralli

Kanariansaarten ralli eli Rally Islas Canarias on vuodesta 1977 lähtien järjestetty rallikilpailu, joka järjestetään Kanariansaarilla.
Kilpailu pidettiin aluksi nimellä Rally El Corte Inglés ja siitä tuli osa Espanjan mestaruussarjaa vuonna 1979. Kilpailun nimeksi vaihdettiin Rally de Canarias vuodelle 2002 ja uudestaan nimelle Rally Islas Canarias vuodelle 2009. Ralli on kuulunut Intercontinental Rally Challenge -sarjaan vuodesta 2010 ja kuuluu rallin EM-sarjaan. Kilpailu tulee mukaan rallin MM-sarjaan vuosiksi 2025 ja 2026.
Fred Williamson

Frederick Robert Williamson (s. 5. maaliskuuta 1938 Gary, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvantekijä ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän pelasi 1960-luvulla kulmapuolustajana American Football League -sarjassa Oakland Raidersin ja Kansas City Chiefsin joukkueessa, jolloin hänet tunnettiin lempinimellä The Hammer. 1970-luvulla Williamsonista tuli blaxploitaatio-elokuviin erikoistunut näyttelijä, elokuvatuottaja ja -ohjaaja.
Villikkotyttäreni

Villikkotyttäreni, televisioesityksessä Varokaa, isä irti! ("Take Her, She’s Mine"), on Henry Kosterin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1963. Sen pääosia, opiskelemaan lähtevää teinitytärtä ja tätä Eurooppaan asti seuraavaa ylisuojelevaa isää näyttelevät Sandra Dee ja James Stewart. Tarina perustuu Henry ja Phoebe Ephronin näytelmään, jonka pohjalta käsikirjoituksen laati Nunnally Johnson.
"Helsingin Sanomat" luonnehti elokuvaa pikkuhauskaksi komediaksi, joka sopii lähinnä tyttöjen katsottavaksi. "Cleveland Pressin" aikalaiskritiikissä Tony Mastroianni moitti elokuvan vitsejä pahimmillaan nolostuttavan huonoiksi – esimerkkinä se, että Stewartin esittämää hahmoa luullaan lentokentällä kuuluisaksi näyttelijäksi James Stewartiksi – mutta kirjoitti Stewartin ja Deen tekevän kuitenkin parhaansa. Hauskimmaksi rooliksi hän nimesi Robert Morleyn sivuosan brittituristina.
Sekä Stewart että Dee olivat rooleistaan Laurel Award -ehdokkaina.
Daryll Neita

 Daryll Saskia Neita (s. 29. elokuuta 1996 Lontoo) on brittiläinen pikajuoksija. Hän on saavuttanut useita arvokisamitaleja erityisesti viestijuoksussa.
Neita sijoittui neljänneksi 100 metrin juoksussa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Yleisessä sarjassa hän saavutti vuonna 2016 ensimmäiset arvokisamitalinsa 4 × 100 metrin viestijuoksussa, hopeaa EM-kilpailuissa ja pronssia olympialaisissa. Hän saavutti viestissä vuonna 2017 MM-hopeaa ja voitti vuonna 2018 EM-kultaa. MM-kilpailuissa 2019 saaliina oli jälleen viestihopeaa.
Neita saavutti Tokion olympialaisissa 2021 pronssia viestijuoksussa ja ylsi henkilökohtaisessa 100 metrin juoksussakin loppukilpailuun, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 2022 britit jäivät MM-kilpailujen viestissä kuudenneksi mutta saavuttivat Kansainyhteisön kisoissa hopeaa. Neita saavutti henkilökohtaisessa 100 metrin juoksussa pronssia sekä Kansainyhteisön kisoissa että EM-kilpailuissa. Sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 hän saavutti pronssia 60 metrin juoksussa. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän saavutti 4 × 100 metrin viestissä pronssia ja sijoittui 200 metrillä viidenneksi. Rooman EM-kilpailuissa 2024 hän saavutti kultaa 4 × 100 metrin viestissä ja hopeaa 200 metrilä. Pariisin olympialaisissa hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi ja 200 metrillä viidenneksi sekä juoksi ankkuriosuuden hopeaa saaneessa Britannian 4 × 100 metrin viestijoukkueessa.
Neita on voittanut Britannian-mestaruuden ulkoradoilla 100 metrin juoksussa vuosina 2022 ja 2024 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 2022 ja 2023 sekä sisäradoilla 60 metrin juoksussa vuonna 2023. Hän alitti 100 metrillä 11 sekunnin rajan ensi kerran Tokion olympialaisten alkuerissä 2021 ja sen jälkeen samana vuonna Timanttiliigan kilpailuissa Lausannessa ja Zürichissä. Vuonna 2022 hän paransi Birminghamissa Kansainyhteisön kisojen välierissä ennätyksekseen 10,90. Sisäradoilla hän on juossut 60 metriä parhaimmillaan aikaan 7,05 Berliinissä helmikuussa 2023.
Rumeysa Gelgi

Rumeysa Gelgi (s. 1. tammikuuta 1997 Karabük, Turkki) on turkkilainen nainen, joka pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan ”maailman pisimpänä naisena” ja ”maailman pisimpänä alle 18-vuotiaana tyttönä”.
Gelgi syntyi vuonna 1997 Karabükissa, jossa hän vieläkin asuu. Hän on 215 cm pitkä, ja hänen pituutensa johtuu Weaverin oireyhtymästä, harvinaisesta sairaudesta, joka aiheuttaa nopeaa kasvua. Tilansa vuoksi hän käyttää usein pyörätuolia liikkumiseen, mutta pystyy kuitenkin kävelemään lyhyitä aikoja ilman tukea.
Abbie Eaton

Abigail ”Abbie” Eaton (s. 2. tammikuuta 1992 Kingston upon Hull, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen autourheilija. Hän on ollut "The Grand Tour" -televisiosarjan testikuljettaja sarjan toisesta tuotantokaudesta lähtien. Hän on kilpa-ajouransa ohella myös kilvanajon opettaja.
Eaton kasvoi lapsena moottoriurheilun parissa: hänen isänsä Paul oli 1980-luvulla menestyksekäs kartingkuljettaja. Hän aloitti itse kartingin harrastamisen kymmenvuotiaana ja kilpaili lajissa Britannian kansallisella tasolla. Hän siirtyi kilpa-autoihin 15-vuotiaana kilpailtuaan Citroën Saxo VTR -autoilla ajetussa SAXMAX-sarjassa. Vuonna 2009 hän voitti luokkansa mestaruuden ensimmäisellä kaudellaan Production Touring Car Championship -sarjassa voitettuaan kauden 18:sta kilpailusta 15. Hän siirtyi kilpailemaan Mazda MX-5 Supercup -sarjaan, jossa voitti mestaruuden vuonna 2014.
MX-5 Supercupin jälkeen Eaton siirtyi kilpailemaan GT-luokkiin. Ensimmäisellä osittaisella kaudellaan brittiläisessä GT Cupissa hän voitti yhden osakilpailun ja siirtyi sitten British GT Championshipiin, jossa hän sijoittui GT4-luokan Maseratilla Pro Am -luokan toiseksi ja koko sarjan neljänneksi. Kaudella 2017 Eaton ei saanut täysiaikaista ajopaikkaa, vaan kilpaili osittaisen kauden Blancpain GT Seriesissä GT3-luokan Ferrarilla. Monzan osakilpailussa Eaton otti luokkavoiton sarjan historian ensimmäisenä naisena.
Eaton oli alun perin naisille tarkoitetun W Series -formulasarjan kriitikko, mutta hänen suhtautumisensa sarjaan muuttui, kun hän näki sen edistävän siihen osallistuneiden naisten uria. Hän liittyi itse sarjaan kilpakuljettajaksi kaudelle 2021. Hänen paras kilpailusijoituksensa kauden aikana oli kuudes sija, jonka hän saavutti kahdesti. Kauden toiseksi viimeisessä osakilpailussa Austinissa hän ajoi terävän kanttikiven päältä ajauduttuaan ulos kilparadalta ja mursi yliajon aiheuttamassa iskussa selkänsä. Hän joutui jättämään kauden päätösosakilpailun väliin loukkaantumisensa vuoksi ja sijoittui sarjan loppupisteissä kolmanneksitoista. Hän kuntoutui vammoistaan ajoissa kauden 2022 avauskilpailua varten ja ajoi jälleen täyden kauden sarjassa. Toisella kaudellaan hän sijoittui jälleen sarjassa kolmanneksitoista oltuaan yksittäisessä kilpailussa parhaimmillaan seitsemäs.
Kilpauransa ohella Eaton on esiintynyt television autoiluohjelmissa. Hänen ensiesiintymisensä oli "Drive"-sarjassa, jossa ammattikuljettajat opettivat julkisuuden henkilöitä ajamaan kilpaa. Hän toimi sarjassa räppäri Professor Greenin ajokouluttajana, ja he voittivat sarjan ensimmäisen tuotantokauden. Hänet valittiin "The Grand Tour" -televisiosarjan testikuljettajaksi sarjan toisesta tuotantokaudesta lähtien.
Eaton on tullut tunnetuksi myös seksuaalivähemmistöjen oikeuksien puolestapuhujana. Hän seurustelee niin ikään W Seriesissä kilpailleen Jessica Hawkinsin kanssa.
Lea Meyer

Lea Meyer (s. 16. syyskuuta 1997 Löningen) on saksalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 3 000 metrin estejuoksu.
Meyer sijoittui alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa estejuoksussa kuudenneksi vuonna 2017 ja viidenneksi vuonna 2019. Maastojuoksun MM-kilpailuissa hän sijoittui alle 23-vuotiaiden sarjassa parhaimmillaan 12:nneksi vuonna 2019.
Meyer karsiutui alkuerissä 3 000 metrin juoksussa sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 sekä estejuoksussa Tokion olympialaisissa 2021 ja Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän saavutti hopeaa ennätysajallaan 9.15,35. Vuonna 2024 hän sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa yhdeksänneksi Rooman EM-kilpailuissa ja kymmenenneksi Pariisin olympialaisissa. Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 hän 3 000 metrillä seitsemäs.
Meyer voitti Saksan-mestaruuden 5 000 metrin juoksussa vuonna 2023 ja 3 000 metrin estejuoksussa vuosina 2022 ja 2023 sekä sisäratojen Saksan-mestaruuden 3 000 metrillä 2025.
Nienke Brinkman

Nienke Brinkman (s. 28. lokakuuta 1993) on alankomaalainen kestävyysjuoksija.
Brinkman sijoittui vuonna 2022 Rotterdamin maratonilla toiseksi Alankomaiden-ennätyksellä 2.22,51. Myöhemmin samana vuonna hän saavutti Münchenin EM-kilpailuissa maratonilla pronssia ajalla 2.28,52. Maaliskuussa 2023 hän juoksi Haagissa puolimaratonin ennätyksensä 1.07,44. Huhtikuussa 2023 hän sijoittui Bostonin maratonilla 15:nneksi ajalla 2.24,58.