Caelius

Caelius (, , myös , ) on yksi Rooman seitsemästä kukkulasta. Se on kukkuloista suurin ja kaakkoisin ja sijaitsee Esquilinuksen eteläpuolella länteen Palatiumista.
Maantiede.
Caelius on Rooman seitsemästä kukkulasta kaakkoisin. Se ulottuu länteen kaupungin itäiseltä tasangolta saaden alkunsa Porta Praenestinan (nyk. Porta Maggiore) tienoilta, jossa se yhtyy Esquilinus-kukkulaan. Se muodostaa epäsäännöllisen, noin kahden kilometrin pituisen ja 400–500 metrin levyisen kielekkeen. Tämä kieleke päättyy kahteen kärkeen, jotka muistuttavat niemiä. Läntinen tunnettiin nimellä Iso-Caelius ("Caelius major") ja sijaitsee nykyisen Santi Giovanni e Paolon kirkon paikalla. Itäinen tunnettiin nimellä Pikku-Caelius ("Caelius minor") eli "Caeliolus" ja sijaitsee nykyisen Santi Quattro Coronatin kirkon kohdalla.
Caeliuksen ja Palatiumin välisestä painaumasta nousi kukkulalle Clivus Scauri -katu. Caeliuksen eteläpuolella sijaitsee laakso, jonka läpi virtaa nykyään Marrana-puro. Osa siitä tunnettiin nimellä Vallis Camenarum. Pohjoisessa sen erotti Esquilinus-kukkulasta alavampi alue, joka ulottui Colosseumilta itään. Erästä osaa Caeliuksen pohjoisosasta kutsuttiin ilmeisesti Sucusaksi, ja tämä osa sijaitsi todennäköisesti heti Caelioluksen itäpuolella.
Serviuksen muuri sisällytti Caeliuksen läntisen puoliskon kaupungin alueeseen. Se ylitti kukkulan noin 250 metriä nykyisen San Giovanni in Lateranon kirkon länsipuolella. Aurelianuksen muuri sisällytti koko kukkulan sisäpuolelleen. Caeliuksen korkeus vaihtelee huomattavasti: Villa Celimontanan (Villa Mattei) kohdalla se on 45 metriä ja Villa Wolkonskyn kohdalla 54 metriä.
Historia.
Caeliuksen alkuperäisen nimen sanotaan olleen "Querquetulanus mons" eli ”Tammikukkula” sitä peittäneiden tammimetsien mukaan. Tämä saattoi kuitenkin olla antiikin aikainen selitys, joka liittyi Serviuksen muurin Porta querquetulanaan. Antiikin aikaiset kirjoittajat selittivät nimen "Caelius" tulleen etruskipäällikkö Caelius Vibennasta (Caile Vipina), jonka kerrotaan asettuneen kukkulalle joukkoineen. Toisen version mukaan hän tuli Romuluksen avuksi Titus Tatiusta ja sabiineja vastaan, kun taas toisen version mukaan hän auttoi Servius Tulliusta taistelussa Tarquiniuksia vastaan. Nykyisin arvellaan, että Caelius liittyisi jotenkin plebeijisuku Caeliukseen.
Perimätieto vaihtelee sen suhteen, kuka liitti Caeliuksen osaksi Rooman kaupungin aluetta: vaihtoehdoiksi mainitaan Romulus, Tullus Hostilius, Ancus Marcius, Tarquinius Priscus ja Servius Tullius. Nämä perinteet ovat vailla todellista historiallista arvoa.
Versio, jonka mukaan kyseessä olisi ollut Tarquinius Priscus, on luultavasti syntynyt sekaannuksesta, joka liittyy etruskien saapumiseen Romuluksen aikana ja myöhempään saapumiseen etruskikuningas Tarquiniuksen aikana. Numa Pompiliukseen liittyvissä pyhissä kirjoissa, jotka käsittelevät Argei-pyhäkköjä, mainitaan kuitenkin kukkula nimellä Caelius, ja siksi vaikuttaa todennäköiseltä, että Vibenna saapui Romuluksen aikana. Tämä etruskiasutus ei kuitenkaan vaikuta olleen pysyvä. Heidän johtajansa kuoleman jälkeen osa hänen seuraajistaan herätti roomalaisten epäluuloja ja heidät siirrettiin kukkulalta vaikeammin puolustettavalle alueelle tasangolle, ilmeisesti Palatiumin ja Capitoliumin välille, missä heistä sai nimensä Vicus Tuscus. Jäljelle jääneet siirrettiin viereiselle kukkulalle, jota kutsuttiin nimellä Caeliolus.
Propertius nimeää etruskipäällikön Lycomediukseksi, mikä vaikuttaa olevan johdettu nimestä Lucumo, jonka Dionysios Halikarnassoslainen antaa hänelle ja joka oli todellisuudessa vain yleinen nimitys etruskiruhtinaille. Kun kukkula oli tyhjentynyt etruskien siirron jälkeen, se asutettiin uudelleen myöhemmän kuninkaan aikana, mikä jossain määrin sovittaa yhteen ristiriitaiset kertomukset.
Caelius ja Sucusa kuuluivat Septimontiumiin. Myöhempi Serviuksen muuri, joka seurasi ilmeisesti alkuperäistä linjaa, sisällytti, kuten jo sanottua, kukkulan läntisen puoliskon kaupungin alueeseen. Tämä järjestely juontaa juurensa todennäköisesti kuningasaikaan. On kuitenkin epäselvää, oliko kukkulalla koskaan omia linnoituksiaan.
Rooman tasavallan aikana Caelius oli tiheään asuttu, ja tiedetään kerrostalosta, joka kuului Tiberius Claudius Centumalukselle. Talo oli niin korkea, että se vei auguureilta näköalan, minkä vuoksi omistaja määrättiin purkamaan se. Augustuksen kaupunginjaossa Caelius jakaantui kolmeen alueeseen: länsi- ja etelärinteet kuuluivat Regio I Porta Capenaan, pääosa Regio II Caelimontiumiin, joka sai kukkulasta nimensä, ja itäisin osa Regio V Esquiliaeen.
Keisari Tiberiuksen aikana vuonna 27 jaa. Caelius kärsi vakavasti tulipalosta. Sen jälkeen senaatti päätti antaa kukkulalle nimen "Augustus mons". Tämä johtui joko siitä, että Tiberius oli käyttänyt paljon rahaa korjatessaan tulipalon aiheuttamia vaurioita, tai senaatin asetuksesta, jonka mukaan tätä nimeä tuli käyttää, koska Tiberiuksen patsas oli säästynyt liekeiltä. Tämä nimi ei kuitenkaan koskaan vakiintunut yleiseen käyttöön. Palon jälkeen Caeliuksesta tuli varakkaiden suosima asuinpaikka, ja heidän talonsa ja puutarhansa näyttävät vallanneen suuren osan koko kukkulasta.
Kukkulalla käytiin verinen taistelu keisari Aurelianuksen aikana vuonna 271 Rooman rahapajan kapinallisten ja kaupunkikohorttien sotilaiden välillä. Joidenkin lähteiden mukaan taistelussa kuoli noin ihmistä, mutta kapina saatiin taltutettua.
Rakennukset.
Caeliuksella sijaitsivat keisari Claudiukselle omistettu Claudiuksen temppeli ("Templum divi Claudii") ja keisari Neron rakennuttama kauppahalli Macellum magnum. Sen muihin rakennuksiin lukeutuvat Basilica Hilariana, Castra Peregrina ja Dolabellan ja Silanuksen kaari ("Arcus Dolabellae et Silani"). Kukkulalla oli myös muun muassa useita gladiaattorikasarmeja. Caeliuksella sijaitsi myös monia roomalaiselle uskonnolle vieraita temppeleitä ja luonnonjumalien pyhiä lehtoja.
Serviuksen muurin porteista Caeliuksella sijaitsivat Porta Capena, Porta fontinalis ja Porta Caelimontana, ja Aurelianuksen muurin porteista Porta Asinaria ja Porta Praenestina. Caeliuksen poikki kulkivat akveduktit Aqua Appia, Aqua Claudia ja Aqua Neroniana.
Kukkulan varhaisen kristillisen ajan basilikakirkkoja ovat Santi Giovanni e Paolo, Santi Quattro Coronati ja Santo Stefano al Monte. Nykyisin kukkulalla sijaitsevat myös muun muassa Villa Celimontana eli Villa Mattei ja Villa Wolkonsky.