tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Clutch

Clutch on yhdysvaltalainen, vuonna 1991 Marylandin Germantownissa perustettu metalli- ja blues-vaikutteinen rockyhtye. Clutchin perustivat laulaja-kitaristi Neil Fallon, kitaristi Tim Sult, basisti Dan Maines sekä rumpali Jean-Paul Gaster.
Historia.
Perustamisen jälkeen yhtye keikkaili tiiviisti saaden paikallista suosiota. Ensimmäisen 7" singlen "Passive restraints" julkaisi Earache vuonna 1992, jonka jälkeen yhtye siirtyi EastWest Records -levy-yhtiölle. Esikoislevy "Transnational Speedway League" julkaistiin 1993. Laajempaa tunnettavuutta yhtye saavutti toisella levyllään "Clutch" vuonna 1995. Kolmas levy "The Elephant Riders" ilmestyi Columbian kustantamana vuonna 1998. Seuraavana vuonna ilmestyi "Jam Room" omakustanteena.
Viidennen levyn "Pure Rock Fury" julkaisi Atlantic vuonna 2001. Levyltä julkaistu single "Careful with that mic" yhdessä parin muun samalta levyltä otetun singlen kanssa sai hyvän vastaanoton yhdysvaltalaisilla radioasemilla. Vuonna 2004 oli kuudennen, "Blast Tyrant" albumin, aika – nyt julkaisijana DRT Records. Levyltä julkaistu single "The Mob goes wild" sai jälleen suosiota radiosoitossa.
Yhtyeen seitsemäs pitkäsoitto "Robot Hive/Exodus" ilmestyi 2005. Nyt mukaan tuli uusi jäsen, kosketinsoittaja Mick Schauer. Seuraava levy "From Beale Street to Oblivion" näki päivänvalon 2007, tuottajana Joe Barresi (mm. Kyuss). Metal Hammer -lehti luonnehti levyä Clutchin parhaaksi, "tulevaisuuden klassikoksi".
Yhtyeen yhdeksäs levy "Strange Cousins from the West" julkaistiin 2009 yhtyeen omistamalla Weathermaker Music -levy-yhtiön kautta.
Musiikkityyli.
Yhtyeen helposti tunnistettavassa rock-soundissa on kuultavissa vaikutteita niin stoner rockista, heavy metalista, hardcore punkista kuin funkista ja bluesista. Laulaja Neil Fallon tunnustaakin, että bluesissa on kaiken rock and rollin juuret, ja niiden tutkiminen on antanut yhtyeelle innoitusta. Yhtyeen pitkän uran aikana kappaleiden sanoitukset ovat muuttuneet ensimmäisten levyjen vihaisesta ja totisesta tyylistä uudempien julkaisujen älykkäisiin sanaleikkeihin ja hienovaraiseen huumoriin.
Diskografia.
Studioalbumit
Kokoelma-albumit
EP:t
Livealbumit
Singlet
From Beale Street to Oblivion

From Beale Street to Oblivion on yhdysvaltalaisen rockyhtye Clutchin kahdeksas, vuonna 2007 julkaistu albumi. Levy on saanut kiitosta mm. Metal Hammer -lehdeltä maininnalla "tulevaisuuden klassikkolevy".
Levyllä yhtyeen kiinnostus bluesiin näkyy hyvin selvästi raidalla "Electric Worry". Kappaleen alkuperä on yhdysvaltalaisen Mississippi Fred McDowellin levyttämässä laulussa "Fred's Worried Life Blues". Laulun melodia on tunnistettavissa ja sen sanoitus on Clutchin versiossa lähes sellaisenaan, lisättynä kolmella uudella säkeistöllä.
"One Eye Dollar" julkaistiin jo Jam Room -levyllä. Neil Fallon ei ollut kuitenkaan tyytyväinen sanoituksiin. Kappaletta oli keikoillakin soitettu suoraan "Electric Worryn" perään, joten tällä levyllä se julkaistiin uudistetuilla sanoituksilla.
Clutchin sanoituksissa esiintyvä huvittavuus tulee esiin mm. kappaleessa "Mr. Shiny Cadillackness", jossa Fallon laulaa "Tell me, why Dick Cheney underneath my bed? Hell no that ain't 
cool!" (Miksi Dick Cheney lymyilee sänkyni alla? Hitto, se ei oo siistii!) Fallon ei ole innostunut poliittisista lauluista, mutta pitää joitakin poliitikkoja vapaana riistana fiktiolle.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 52.
Canon EOS 50D

Canon EOS 50D on japanilaisyhtiö Canonin valmistama digitaalinen järjestelmäkamera. Se julkistettiin 28. elokuuta 2008. Kamerassa on 15,1 megapikselin APS-C-kokoinen kenno ja siinä voidaan käyttää EF- ja EF-S-sarjan objektiiveja. Kamerassa on 3,0 tuuman näyttö ja kameralla voidaan ottaa enintään 6,3 kuvaa sekunnissa.
Canon EOS 50D:n edeltäjä on Canon EOS 40D ja seuraaja Canon EOS 60D.
Viimeiset ajatukset

Viimeiset ajatukset ("Murder in My Mind") on Robert Iscoven ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1997. Se kertoo lääketieteellisestä kokeesta, jolla on tarkoitus pysäyttää vaarallinen sarjamurhaaja.
Rooleissa nähdään Nicollette Sheridan, Stacy Keach, Peter Outerbridge, Peter Coyote, Ian Tracey ja Peter Flemming. Käsikirjoituksesta vastaa Tom Swale.
Muistojen Pariisi

Muistojeni Pariisi ("The Last Time I Saw Paris") on Pariisiin sijoittuva melodraama kirjailijan ja varakkaan amerikkalaisneidon romanssista. Richard Brooksin 1954 ohjaaman yhdysvaltalaisen elokuvan pääosissa ovat Elizabeth Taylor, Van Johnson ja Walter Pidgeon.*
Näyttelijät.
Lähde:
Vakka kantensa valitsee

Vakka kantensa valitsee ("Holiday") on George Cukorin ohjaama romanttinen komedia vuodelta 1938. Se kertoo vapaa-ajattelijasta, joka päätyy kihloihin miljonäärin tyttären kanssa. Elokuva perustuu Philip Barryn samannimiseen Broadway-näytelmään. Pääosia elokuvassa näyttelevät Cary Grant ja Katharine Hepburn. 
Samasta aiheesta ja samalla alkuperäisnimellä valmistui 1930 Edward H. Griffithin ohjaama elokuva "Holiday".
HMS Jamaica (44)

HMS Jamaica (viirinumero 44) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Fiji-luokan ilmatorjuntaristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin maaliskuussa 1938 vuoden 1938 laivasto-ohjelmassa Vickers Armstrongin Barrowin telakalta, missä köli laskettiin 28. huhtikuuta 1939. Alus laskettiin vesille 16. marraskuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 29. kesäkuuta 1942.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon, missä se oli lähes toisen maailmansodan loppuun suojaten Jäämeren saattueita. Poikkeuksena oli aluksen osallistuminen marraskuussa 1942 Pohjois-Afrikan maihinnousuun Keskisessä ryhmässä.
Joulukuun lopulla 1943 alus osallistui Nordkapin taisteluun, jossa upotettiin Saksan laivaston taisteluristeilijä "Scharnhorst". Juuri "Jamaica" ampui ratkaisevan armoniskun antaneet torpedot.
Alus suojasi 1944 Norjan rannikolle tehtyjä lentotukialusosastojen hyökkäyksiä Jäämeren saattueiden välillä.
Toisen maailmansodan päätyttyä alus siirrettiin syyskuussa 1945 Itä-Intian laivastoaseman 5. risteilijäviirikköön, mistä se siirrettiin 1946 saman aseman 4. risteilijäviirikköön. Alus oli huollettavana marraskuusta 1947 elokuuhun 1948.
Elokuussa 1948 palvelukseen palatessaan alus liitettiin Amerikan ja Länsi-Intian laivastoaseman 8. risteilijäviirikköön, josta se lainattiin 1949 5. risteilijäviirikölle Kaukoitään Korean sodan vuoksi. Alus palasi 27. helmikuuta 1951 Englantiin, jossa se sijoitettiin reserviin. Alus oli huollettavana 1953-1954, minkä jälkeen se liitettiin Kotilaivastoon sekä Välimeren laivastoon.
Alus poistettiin 20. marraskuuta 1957 Gairlochissa palveluksesta. Se myytiin romutettavaksi Arnott Young Ltd:lle, jolle alus saapui 20. joulukuuta 1960 Dalmuiriin. Aluksen runko paloiteltiin 1962 Troonissa.
HMS Kenya

HMS Kenya (viirinumero 14) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Fiji-luokan ilmatorjuntaristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 1937 vuoden 1937 laivasto-ohjelmassa Alexander Stephens and Sonsilta, missä köli laskettiin 18. kesäkuuta 1938. Alus laskettiin vesille 18. elokuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 27. syyskuuta 1940.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon suojaamaan WS-saattueita, kun Saksan laivaston raskaat pinta-alukset olivat purjehduksillaan Atlantilla. Aluksen ollessa toukokuussa 1941 2. risteilijäviirikössä, se osallistui taistelulaiva "Birmarckin" etsintään. Alus valtasi kesäkuussa "HMS Auroran" kanssa Daviesin salmessa saksalaisen tukilaivan "Belchenin".
Syyskuussa alus siirrettiin Välimerelle operaatio Halberdiin. Alus palasi kuitenkin kotivesille, jossa se liitettiin Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Alus oli marraskuussa Pohjois-Norjassa tulittamassa rannikkokohteita. Alus suojasi joulukuussa hyökkäystä Vaagsöhön ja se olikin pohjoisilla merialueilla aina kesäkuuhun 1942, jolloin se lähti Välimerelle operaatioihin Vigorous/Harpoon.
Elokuussa alus osallistui operaatio Pedestaliin, mutta siihen osui 12. elokuuta Italian laivaston sukellusveneen "R.Smg. Alagin" laukaisema torpedo, jonka aiheuttamia vaurioita korjattiin pitkään. Alus palasi joulukuussa 1942 palvelukseen Kotilaivastoon, kunnes se tammikuussa 1944 liitettiin Itäisen laivaston 4. risteilijäviirikköön.
Alus suojasi 1944 lentotukialusrynnäköitä japanilaisten miehittämiin kohteisiin Intian valtamerellä sekä japanilaisten öljyntuotantolaitoksiin Itä-Intiassa. Alus oli suojaamassa vuoden 1945 alussa Arakanin maihinnousua sekä hyökkäyksiä Malesian rannikolle ennen paluuta Englantiin.
Vuoden vaihteen yli alus oli telakalle huollettavana, minkä jälkeen se sijoitettiin lokakuussa 1946 Amerikan ja Länsi-Intian laivastoasemalle 8. risteilijäviirikköön. Se palasi joulukuussa 1947 Englantiin huoltoon. Alus oli myös jonkin aikaa sijoitettuna reserviin.
Alus palasi palvelukseen Kauko-Idän laivaston 5. risteiljäviirikköön osallistuen Korean sotaan. Alus oli sijoitettuna Itä-Intian osaston 4. risteilijäviirikköön 1951-1952, kunnes se siirrettiin Välimerelle 1. risteilijäviirikköön. Alus palasi 24. helmikuuta 1953 Portsmouthiin, jossa se sijoitettiin reserviin.
Alus oli huollossa 1955, minkä jälkeen se purjehti Amerikan ja Länsi-Intian laivastoasemalle 8. risteilijäviirikköön, mistä pse alasi 5. marraskuuta 1956 Portsmouthiin. Alus oli Kotilaivastossa, kunnes se siirrettiin 1957 Välimeren laivaston 1. risteilijäviirikköön lippulaivaksi.
"Kenya" poistettiin syyskuussa 1958 palveluksesta ja sijoitettiin Portsmouthin reserviin. Alus myytiin 1962 ja se saapui 29. lokakuuta romutettavaksi Shipbreaking Industriesille Faslaneen.
HMS Mauritius (80)

HMS Mauritius (viirinumero 80) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Fiji-luokan ilmatorjuntaristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 1937 vuoden 1937 laivasto-ohjelmassa Swan Hunterin telakalta, missä köli laskettiin 31. maaliskuuta 1938. Alus laskettiin vesille 19. heinäkuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 4. tammikuuta 1940.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon suojaamaan Atlantin kauppareittejä, kunnes se siirrettiin vuoden 1941 lopulla Itä-Intian laivastoasemalle. Alus liittyi 1942 Itäiseen laivastoon, kunnes se siirrettiin telakalle huhtikuussa 1943 ennen siirtoa Välimeren laivastoon. Välimerellä alus osallistui heinäkuussa Sisilian maihinnousun suojaamiseen osana Itäistä tukiryhmää. Alus oli syyskuussa suojaamassa Salernon maihinnousua.
Vuoden lopulla alus siirrettiin Biskajanlahdelle tuhoamaan saarronmurtajia ja häiritsemään saksalaisten keveiden osastojen toimintaa Kanaalin alueella. Alus kuitenkin palasi jo tammikuussa 1944 Välimerelle suojaamaan Anzion maihinnousua. Alus suojasi kesäkuussa Normandian maihinnousua Sword Beachin Force D:ssä, minkä jälkeen se teki elokuussa maihinnousua tukevia iskuja Normandian rannikolle hävittäen saksalaisten rannikkoalusten rippeet alueelta. Hävittäjien kanssa "Mauritius" upotti 15. elokuuta vastaisena yönä "Sperrbrecher 157:n" ja 23. elokuuta vastaisena yönä viisi "Vorpostenbootea".
Alus liitettiin Kotilaivastoon suojaamaan lentotukialusten hyökkäyksiä Norjan rannikolle sekä tuhoamaan Norjan rannikkoliikennettä. Yhdessä "HMS Diademin" kanssa alus taisteli tammikuussa 1945 Saksan laivaston hävittäjien kanssa, jolloin saksalainen "Z31" vaurioitui pahoin. Alus siirrettiin helmikuussa huoltoon Cammell Lairdin telakalle.
Telakalta alus palasi palvelukseen maaliskuussa 1946 ja se liitettiin Välimeren laivastoon 15. risteilijäviirikköön (myöh. nimetty 1. risteilijäviiriköksi). Alus palasi 1948 Englantiin, missä se sijoitettiin reserviin odottamaan huoltoa. Alus palasi 1949 palvelukseen Välimeren laivaston 1. risteilijäviirikköön, jonne se lähti 6. toukokuuta. Alus oli 1949-1951 Itä-Intian laivastoasemalla 4. risteilijäviirikössä, kunnes se palasi 18. joulukuuta 1951 Chathamiin. Alus siirrettiin 1952 reserviin, kunnes se myytiin romutettavaksi 1962. "Mauritius" saapui 27. maaliskuuta 1965 T. W. Wardille Inverkeithingiin romutettavaksi.
HMS Nigeria

HMS Nigeria (viirinumero 60) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Fiji-luokan ilmatorjuntaristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 1937 vuoden 1937 laivasto-ohjelmassa Vickers Armstrongin telakalta, missä köli laskettiin 8. helmikuuta 1938. Alus laskettiin vesille 18. heinäkuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 23. syyskuuta 1940.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon, jossa alus oli aina vuoteen 1944. Alus osallistui 1940 Pohjois-Atlantin saattueiden suojaamiseen, hyökkäykseen Lofooteille sekä maaliskuussa 1941 Saksan laivaston kaappareiden etsintään Islannin vesillä.
Kesäkuussa 1941 alus valtasi Jan Mayenin edustalla saksalaisen säälaiva "Lauenburgin", josta liittoutuneet saivat haltuunsa merkittäviä koodaukseen liittyviä asiakirjoja. Alus otti vielä samana kesänä osaa Huippuvuorten operaatioon ja "HMS Auroran" kanssa upotti 6. syyskuuta Nordkapin edustalla "Bremsen".
Vuonna 1942 alus suojasi Jäämeren saattueita, kunnes se siirrettiin elokuussa Välimerelle operaatio Pedestaliin. Alukseen osui 12. elokuuta Skerkin matalikon läheisyydessä Italian laivaston sukellusveneen "R. Smg. Axumin" laukaisema torpedo, joka aiheutti suurta tuhoa aluksella. Alus lähetettiin tilapäiskorjausten jälkeen Yhdysvaltoihin Charlestowniin telakalle, mistä se palasi kesäkuussa 1943 palvelukseen.
Alus lähetettiin 1944 Itäiseen laivastoon, jossa se suojasi lentotukialusrynnäköitä japanilaisten hallitsemille öljynjalostamoille sekä lentokentille Itä-Intiaan. Alus suojasi tammikuussa 1945 Arakanin maihinnousua ja oli sodan lopun Intian valtamerellä, kunnes Malakan niemimaalla olleet japanilaiset joukot antautuivat.
Sodan päätyttyä alus palasi joulukuussa 1945 Devonportiin huollettavaksi, mistä se palasi huhtikuussa 1946 palvelukseen. Alus liitettiin 6. risteilijäviirikön lippulaivaksi Etelä-Atlantin asemalle, mistä se palasi syyskuussa 1950 Englantiin. Alus sijoitettiin reserviin, jossa se oli majoitusaluksena Devonportissa.
INS Mysore.
"Nigerian" myynnistä Intialle ilmoitettiin 8. huhtikuuta 1954. Alus siirrettiin lokakuussa 1954 Cammell Lairdin telakalle, josta se vapautui huhtikuussa 1957. Alus luovutettiin 29. elokuuta 1957 virallisesti Intian laivastolle, joka nimesi sen "INS Mysoreksi". Se kolaroi 1959 Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjän "HMS Hoguen" kanssa, jolloin hävittäjän keula vaurioitui pahoin. Alus oli vuodesta 1975 alkaen koululaivana ja se poistettiin palveluksesta 20. elokuuta 1985. Alus romutettiin seuraavana vuonna.
HMS Trinidad (46)

HMS Trinidad (viirinumero 46) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Fiji-luokan ilmatorjuntaristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 1937 vuoden 1937 laivasto-ohjelmassa Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 21. huhtikuuta 1938. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 14. lokakuuta 1941.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Aluksen suojatessa saattuetta PQ13 se kohtasi Saksan laivaston hävittäjiä vaurioittaen "Z26":ta. Risteilijään osui yksi sen omista torpedoista. Vaurioitunut alus pääsi tilapäiskorjauksiin Murmanskiin, mistä se lähti 13. toukokuuta 1942 paluumatkalle.
"Trinidad" joutui 15. toukokuuta III/KG 30:n ilmahyökkäykseen, minkä aikana alukseen osui pommi, mikä rampautti aluksen. Hävittäjä "HMS Matchless" upotti hylyn torpedolla.
HMS Ceylon (30)

HMS Ceylon (viirinumero 30) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Uganda-luokan ilmatorjuntaristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin maaliskuussa 1938 vuoden 1938 laivasto-ohjelmassa Alexander Stephen and Sonsilta, missä köli laskettiin 27. huhtikuuta 1939. Alus laskettiin vesille 30. heinäkuuta 1942 ja otettiin palvelukseen 13. heinäkuuta 1943.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon, mistä se siirrettiin vuoden lopulla Itä-Intiaan Itäisen laivaston 4. risteilijäviirikköön. Seuraavan vuoden alus suojasi lentotukialuksia hyökättäessä Sabangiin, Surabayalle ja Sumatralle. Lisäksi se teki muutaman itsenäisen tulitukitehtävän Intian valtameren alueella. Alus liitettiin marraskuussa 1944 brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, jolloin se siirtyi 16. tammikuuta Trincomaleehen Ceylonilla. Matkan aikana alus osallistui hyökkäykseen Pankalan Bradaniin. Toukokuussa 1945 alus palasi Intian valtamerelle, jossa se tulitti Nikobaareja. Alus pysyi alueella sodan loppuun.
Sodan jälkeen alus liitettiin 1946 Portsmouthiin sijoitettuihin yksiköihin (), kunnes se siirrettiin 1950 Kauko-Idän laivaston 5. risteilijäviirikköön ja edelleen Itä-Intian laivastoaseman 4. risteilijäviirikköön. Alus palasi 1. lokakuuta 1954 Portsmouthiin. Alus oli telakalla modernisoitavana maaliskuusta 1955 heinäkuuhun 1956.
"Ceylon" oli Kotilaivastossa, Välimeren laivastossa, Etelä-Atlantin ja Itä-Intian laivastoasemilla, kunnes se palasi 18. joulukuuta 1959 Portsmouthiin. Alus myytiin vielä joulukuussa Perulle. Alus siirrettiin 9. helmikuuta 1960 virallisesti Perun laivastolle, jolloin se nimettiin "Coronel Bolognesiksi". Alus poistettiin palveluksesta toukokuussa 1982 ja hinattiin elokuussa 1985 romutettavaksi Taiwaniin.
HMS Newfoundland

HMS Newfoundland (viirinumero 59) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Uganda-luokan ilmatorjuntaristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin vuoden 1939 laivasto-ohjelmassa Swan Hunter and Wigham Richardsonin telakalta, missä köli laskettiin 9. marraskuuta 1939. Alus laskettiin vesille 19. joulukuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 21. tammikuuta 1943.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon, kunnes se siirrettiin Välimerelle. Alus osallistui kesäkuussa hyökkäykseen Pantellerian saarelle sekä heinäkuussa Sisilian maihinnousuun Itäisessä osastossa. Alukseen osui 23. heinäkuuta 1943 Italian laivaston sukellusveneen "Ascianghin" laukaisema torpedo, jonka aiheuttamat vauriot korjattiin tilapäisesti Maltalla. Alus purjehti elokuussa Bostoniin telakalle varsinaisia korjauksia varten.
Huhtikuussa 1944 alus palasi telakalta. Englantiin paluun jälkeen se siirrettiin Clydeen modernisoitavaksi. Alus palasi palvelukseen marraskuussa, minkä jälkeen se lähti Intian valtamerelle ja edelleen Tyynelle valtamerelle Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon.
Alus palveli toukokuussa 1945 yhdessä Australian laivaston yksiköiden kanssa Uuden-Guinean vesillä lounaisella Tyynellä valtamerellä. Se otti kesäkuussa osaa Trukin hyökkäykseen. "Newfoundland" kuului heinäkuussa osastoon, joka tulitti Japanin pääsaarella olevia kohteita. Alus oli Tokion lahdella Japanin lopullisesti antautuessa.
Sodan päätyttyä alus sijoitettiin reserviin, jossa sitä käytettiin koululaivana. Alus siirrettiin 1951 huollettavaksi Plymouthiin ja se palasi palvelukseen 5. marraskuuta 1952, jolloin siitä tuli Itä-Intian aseman 4. risteilijäviirikön lippulaiva. Alus palveli osan ajasta Kaukoidän laivastossa. "Newfoundland" oli 1956–1957 Punaisellamerellä ja Välimerellä osallistuen Suezin kriisin tapahtumiin. Alus upotti 1. marraskuuta 1956 Egyptin laivaston fregatin "Domiatin".
Alus palasi Kaukoitään, kunnes se poistettiin palveluksesta 24. kesäkuuta 1959 sijoitettuna Portsmouthin reserviin. Alus myytiin 2. marraskuuta Perulle ja se siirrettiin virallisesti Perun laivastolle joulukuussa 1960, jolloin se nimettiin samalla "Almirante Grauksi". Aluksen nimi vaihdettiin 15. toukokuuta 1973 "Capitán Quiñonesiksi". Vuodesta 1979 alkaen alusta on käytetty Callaon satamaan ankkuroituna koululaivana. Alus on poistettu käytöstä.
Edward H. Griffith

Edward ”Ned” H. Griffith (23. elokuuta 1894 Lynchburg, Virginia, Yhdysvallat – 3. maaliskuuta 1975 South Laguna, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Griffith opiskeli Britanniassa ja manner-Euroopassa. Lyhyen toimittajanuran jälkeen hän siirtyi 1915 näyttelijäksi ja käsikirjoittajaksi Edison Studiosille. Edisonin lopetettua toimintansa 1917 Griffith työskenteli koko mykkäelokuvan ajan kaikille merkittäville yhdysvaltalaisille studioille, mutta kiinnostavampina pidetään hänen äänielokuvakauden töitään. Hän ohjasi elokuvia useista Philip Barryn näytelmistä, kuten "Holiday" (1930), ja toimi sekä tuottajana että ohjaajana useissa Paramountin tuotannoissa 1940-luvun alkupuolella, kuten elokuvassa "The Sky's the Limit" (1943, esitetty Suomessa televisiossa nimellä "Vain taivas rajana"), jonka pääaosassa näytteli Fred Astaire. Ylväs brittiläinen kaunotar Madeleine Carroll näytteli useissa hänen elokuvissaan.
HMS Uganda

HMS Uganda (viirinumero 66) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Uganda-luokan ilmatorjuntaristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin maaliskuussa 1938 vuoden 1938 laivasto-ohjelmassa Vickers Armstrongin telakalta, missä köli laskettiin 20. heinäkuuta 1939. Alus laskettiin vesille 7. elokuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 3. tammikuuta 1943.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon. Alus siirrettiin Välimerelle Sisilian maihinnousun Itäisen osastoon. Muutamien kuukausien ajan alus tuki maajoukkojen taistelua tulittamalla maissa olevia kohteita, kunnes se syyskuussa tuki Salernon maihinnousua. Alukseen osui 13. syyskuuta radio-ohjattu liitopommi Fritz-X, joka aiheutti aluksella suurta tuhoa. Alus lähetettiin lokakuussa Yhdysvaltoihin Charlestowniin laivaston telakalle.
Alus palasi palvelukseen lokakuussa 1944. Korjausten valmistuttua alus siirrettiin 21. lokakuuta Kanadan laivastolle.
HMCS Uganda.
Kanadan laivastossa otettiin alus palvelukseen 21. lokakuuta 1944 nimellä "HMCS Uganda". Marraskuussa alus lähti Englantiin täydennettäväksi. Tammikuussa alus purjehti Suezin kanavan kautta Tyynelle valtamerelle, missä se liitettiin Brittiläisen Tyynenmeren laivaston 4. risteilijäviirikköön.
Toisen maailmansodan päättyessä Euroopassa kasvoivat miehistöntäydennysongelmat. Kanadalla ei ollut halua osallistua sotaan Tyynellä valtamerellä, jolloin aluksen monet miehistöstä esittivät halunsa palata kotiin ennemmin kuin Japanin vastaiseen sotaan osallistumisen. Lopulta ongelmat saatiin ratkaistua ja alus liitettiin Task Force 57:n Okinawan alueella.
Huhtikuussa 1945 alus suojasi lentotukialuksia, jotka suorittivat hyökkäyksen Formosalle ja toukokuussa vastaavassa tehtävässä hyökättäessä Ryukyulle. Alus osallistui kesäkuussa Trukin pommitukseen tulittaen 15. kesäkuuta vastaisena yönä Dublonia. Alus suojasi heinäkuussa Task Force 37:n mukana lentotukialuksia, jotka hyökkäsivät Japanin pääsaarille. "HMS Argonaut" vapautti 27. heinäkuuta 1945 "Ugandan" tehtävistään. Alus purjehti Kanadaan saapuen 10. elokuuta Esquimaltiin telakalle huollettavaksi.
Sodan jälkeen alus oli koululaivana. Se nimettiin 14. tammikuuta 1952 "HMCS Quebeciksi". Alus poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1956. "Quebec" myytiin ja se saapui 6. helmikuuta 1961 Osakaan Japaniin romutettavaksi.
La Strada – Tie

La Strada – Tie ("La strada") on Federico Fellinin ohjaama italialainen elokuva vuodelta 1954. Elokuva on tragedia. Tällä elokuvalla Fellini nousi kansainväliseen maineeseen. Naispääosaa näyttelee Fellinin puoliso Giulietta Masina. 
Elokuva sijoittuu kiertävän sirkuksen maailmaan. Zampano (Anthony Quinn) on karski voimamies. Äiti myy aran Gelsominan (Giulietta Masina) Zampanolle. Kaksikko liittyy kiertävään sirkukseen, jossa on Matto (Richard Basehart), akrobaatti ja pelle, joka yrittää saada Gelsominaa karkaamaan kanssaan.
Nino Rotan tunnusmelodia tuli tunnetuksi elokuvan ulkopuolellakin.
"La stradaa" pidetään Fellinin siirtymävaiheen elokuvana neorealismista satiirisiin fantasioihin.
"La strada" on saanut yli viisikymmentä elokuvapalkintoa. Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "La strada" oli mukana heistä kuudentoista listalla. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Lähteet.
&lt;br&gt;
Somerniemen vaakuna

Somerniemen vaakuna oli Somerniemen kunnan tunnus, jonka aihe viittaa kunnan historiaan. Vaakunan haaruristi viittaa muotonsa puolesta kappelin entiseen nimeen "Ylistaro". Heraldiset ruusut ovat peräisin 1600-luvulla alueella vaikuttaneen Munck af Sommernäsin suvun vaakunasta. Suku omisti Somerniemen kartanon ja vaikutti merkittävästi pitäjän syntyyn. Haaruristi viittaa myös pitäjän sijaintiin vedenjakajaseudulla.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen haaruristi, jossa kolme punaista ruusua asetettuina 2+1.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Somerniemen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksissaan 25. syyskuuta ja 22. joulukuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 6. helmikuuta 1954.
Paikallinen kotiseutuyhdistys tilasi kunnallisvaakunan jo 1940-luvulla. Aukusti Tuhka suunnitteli kaksi vaihtoehtoa vaakunaksi, joista toisen aiheena oli hirvi (kunta sijaitsi metsäisellä seudulla) ja toisen kappeli, mutta samaa aihetta oli käytetty jo Ypäjän vaakunassa. Tuhkan suunnitteleman Ypäjä vaakunan sisäasiainministeriö vahvisti 27. joulukuuta 1949. Suomalaisten kuntien yleistynyt tapa hankkia vaakuna kunnan tunnukseksi sai Somerniemen kunnanhallituksen asettamaan 1952 toimikunnan asian edistämiseksi. Toimikunta päätti julistaa kilpailun somerniemeläisille ja muille asiasta kiinnostuneille, jotta vaakunasta saataisiin sellainen, joka osuvasti kuvaisi kuntaa, sen nimeä, historiaa, elinkeinoja tai luontoa. Ehdotusten ei tarvinnut olla lopulliseen muotoon piirrettyjä, vaan luonnos tai jopa pelkkä sanallinen selityskin riitti. Vaakunan lopullinen piirtäminen annettaisiin vaakunoihin erikoistuneen taiteilijan tehtäväksi. Parhaille ehdotuksille annettiin kolmen, kahden ja tuhannen markan palkinnot.
Somerniemen kunnanvaltuusto vahvisti 29. tammikuuta 1955 Somerniemen kotiseutulipun, joka oli suunniteltu kunnanvaakunan pohjalta. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1977, kun Somerniemi yhdistyi Someron kuntaan.
Käännepiste

Käännepiste on käyrän piste, jossa sen kaarevuussuunta vaihtuu. Käyrä on joko käännepisteen vasemmalla puolella ylöspäin kupera ja oikealla alaspäin kupera tai päinvastoin. Jos käyrä on jonkin kahdesti derivoituvan funktion formula_1 kuvaaja, sen toisen derivaatan etumerkki vaihtuu käännepisteessä.
Vaihtoehtoisesti käännepiste voidaan määritellä myös pisteeksi, johon piirretty käyrän tangentti lävistää käyrän.
Jos funktio formula_1 on jatkuva ja sillä on kaikkien kertalukujen derivaatat, välttämätön ehto sille, että piste on käännepiste, on että sen toinen derivaatta tässä pisteessä on nolla. Tämä ei kuitenkaan ole riittävä ehto, sillä esimerkiksi myös funktion formula_3 toinen derivaatta on nolla origossa, mutta sillä ei ole käännepistettä. Käännepiste edellyttääkin, että kertaluvultaan alin derivaatta, joka ei ole nolla, on paritonta kertalukua. Niinpä esimerkiksi potenssifunktion formula_4 kuvaajalla on käännepiste origossa vain, jos "n" on pariton.
Raimo Riihimäki

Raimo Riihimäki eli RaimoR (4. lokakuuta 1948 Uurainen – 4. heinäkuuta 2009) oli suomalainen pilapiirtäjä ja taiteilija. Hänen ensimmäiset piirroksensa julkaisi Ruotuväki varusmiesaikana. Keskisuomalaisen pilapiirtäjänä Riihimäki toimi vuodesta 1974 kuolemaansa saakka. Hän piti toistakymmentä näyttelyä ja häneltä ilmestyi viisi kirjaa. Pilapiirroksissa Riihimäen pääaiheena oli kansanhahmot ja muissa teoksissa eläin- ja ihmisaiheet. Uuraisten Jokihaarassa syntynyttä ja kasvanutta Riihimäkeä kannusti luovalle uralle muun muassa Jokihaaran koulun silloinen opettaja Harri Tapper.
Milan Bandić

Milan Bandić (22. marraskuuta 1955 – 28. helmikuuta 2021) oli kroatialainen poliitikko, Zagrebin pormestari 2000–2002 ja 2005–2021.
Bandić oli kotoisin Grudesta, nykyisestä Bosnia ja Hertsegovinata. Hän opiskeli Zagrebin yliopistossa ja valmistui politiikan tutkimuksen laitokselta. Hän aloitti vuonna 2000 jatko-opinnot.
Bandić valittiin vuonna 1995 Zagrebin kaupunginvaltuustoon ja vuonna 2000 Kroatian parlamenttiin. Toukokuussa 2000 hänet puolestaan valittiin kaupunginvaltuuston kokouksessa Zagrebin pormestariksi. Bandić sai jatkokauden vuonna 2001, ja vuonna 2002 hänet nimitettiin varapormestariksi. Bandićin kolmas kausi pormestarina alkoi vuonna 2005.
Bandić kuului pitkään Kroatian sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, mutta hän lähti puolueesta 2009 osallistuakseen sitoutumattomana vuoden 2010 presidentinvaaleihin. Bandić sai presidentinvaalissa 39,71 prosenttia äänistä. Bandićin kilpailija Ivo Josipović valittiin Kroatian kolmanneksi presidentiksi.
Bandić perusti ympärilleen uuden Bandić Milan 365 -puolueen. Sen listoilta hänet valittiin vuonna 2017 jo kuudennen kerran Zagrebin pormestariksi. Puolue sai tuolloin myös enemmistön kaupunginvaltuustoon. Kroatian parlamentissa hän istui yhdeksän kautta, viimeisin kausi oli 2016–2020.
Bandićin pormestariaikana Zagrebin kaupunkikuva muuttui radikaalisti, ja kaupunkiin rakennettiin monia uusia asuinalueita. Hän oli kuitenkin myös erittäin kiistanalainen poliitikko, sillä häntä syytettiin useasti korruptiosta ja vallan väärinkäytöstä. Zagrebissakin Bandićin suosio oli 2010-luvun lopulla selvässä laskussa, ja elokuvantekijä Dario Juričan toi Bandićin Kroatian puheenaiheeksi järjestelmällä protesteja Zagrebissa vuoden 2020 presidentinvaalien aikana. Presidentti Kolinda Grabar-Kitarovićin tappion epäillään jopa osittain aiheutuneen sillä, että Bandić asettui tukemaan tätä vaaleissa. 
Bandić kuoli helmikuussa 2021 sydänkohtaukseen. Hän oli kuollessaan maailman pisimpään valtion pääkaupungin pormestarina toiminut henkilö.
Rob Babcock

Rob Babcock (1953 – 15. toukokuuta 2019) oli yhdysvaltalainen entinen seurajohtaja. 
Babcock toimi Toronto Raptorsin toimitusjohtajana vuosina 2004–2006, ennen kuin sai potkut tammikuussa 2006. Syyskuussa 2006 hän liittyi Minnesota Timberwolvesin organisaatioon.
Death or Glory

Death or Glory on Running Wildin viides studioalbumi, joka julkaistiin 8. marraskuuta 1989. Se on yksi yhtyeen suosituimmista ja parhaina pidetyimmistä albumeista sisältäen tunnettuja kappaleita kuten "Riding the Storm" ja "Bad to the Bone". Albumin vinyyliversiolta puuttuu kappale "March On" johtuen tilaongelmista.
Albumin remasteroidulla versiolla on bonuksena vuonna 1991 julkaistu "Wild Animal" -EP.
Essex-luokka

Essex-luokka oli Yhdysvaltain laivaston lentotukialusluokka, johon kuului 24 alusta. Luokka mahdollisti Yhdysvaltain nopeiden lentotukialusosastojen muodostamisen Tyynelle valtamerelle toisessa maailmansodassa, mikä lopulta johti Japanin antautumiseen. Alukset muodostivat laivaston rungon myös pitkälle sodan jälkeiseen aikaan aina Vietnamin sotaan saakka.
Alukset olivat periaatteessa suurennettuja ja paranneltuja Yorktown-luokan aluksia, ja niiden valmistuksen mahdollisti laivastosopimusten voimassaolon päättyminen.
Suurin sodan aikana tehty muutos aluksissa oli kevyen ilmatorjunnan merkittävä lisääminen. Alkusarjan alukset oli varustettu kahdeksalla neliputkisella 40 millimetrin tykillä, mikä nopeasti lisättiin kymmeneen. Suurimmillaan tykkien lukumäärä oli kahdeksantoista neliputkista 40 millimetrin tykkiä ja 35 kaksiputkista 20 millimetrin tykkiä.
Alukset.
Alun perin tilattiin 32 alusta, joista 6 (CV50-CV55) peruutettiin 27. huhtikuuta 1945 jo ennen rakentamisen aloittamista ja kaksi (CV35 ja CV46) 12. elokuuta 1945 kölinlaskun jälkeen. "USS Oriskanyn" rakennustyöt keskeytettiin 1946 ja se valmistui suihkukonevarusteltuna vasta 1950. 
Neljä alusta on säilytetty ja avattu yleisölle museolaivoina.
Lakeland Magic

Lakeland Magic on lakelandilainen koripalloseura, joka pelaa NBA:n kehityssarjassa. Se toimii NBA-seura Orlando Magicin farmijoukkueena.
Vuosina 2008–2017 seura tunnettiin nimellä Erie Bayhawks.
Ruotsi talviolympialaisissa 2010

Ruotsi osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 106 urheilijan joukkueella. Peter Forsberg toimi Ruotsin lipunkantajana avajaisissa.
Joukkue.
Alppihiihto.
Miehet
Naiset
Ampumahiihto.
Miehet
Naiset
Curling.
Miehet
Naiset
Freestylehiihto.
Miehet
Naiset
Jääkiekko.
Miehet
Maalivahdit: Jonas Gustavsson, Stefan Liv, Henrik Lundqvist
Puolustajat: Tobias Enström, Magnus Johansson, Niklas Kronwall, Nicklas Lidström, Douglas Murray, Johnny Oduya, Henrik Tallinder, Mattias Öhlund
Hyökkääjät: Daniel Alfredsson, Nicklas Bäckström, Loui Eriksson, Peter Forsberg, Tomas Holmström, Patric Hörnqvist, Fredrik Modin, Samuel Påhlsson, Daniel Sedin, Henrik Sedin, Mattias Weinhandl, Henrik Zetterberg
Naiset
Maalivahdit: Sara Grahn, Valentina Lizana, Kim Martin
Puolustajat: Emilia Andersson, Gunilla Andersson, Jenni Asserholt, Emma Eliasson, Frida Nevalainen, Emma Nordin
Hyökkääjät: Tina Enström, Elin Holmlöv, Erika Holst, Isabelle Jordansson, Klara Myrén, Cecilia Östberg, Maria Rooth, Danijela Rundqvist, Frida Svedin-Thunström, Katarina Timglas, Erica Udén-Johansson, Pernilla Winberg
Pohjoismaiset hiihtolajit.
Maastohiihto.
Miehet
Naiset
Taitoluistelu.
Miehet
Reggie Evans

Reginald Jamaal ”Reggie” Evans (s. 18. toukokuuta 1980 Pensacola) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka on viimeksi pelannut NBA:ssa Sacramento Kingsissä kaudella 2014–2015.
Ura.
Evans pelasi yliopistokoripalloa Iowan yliopistossa. Hän aloitti ammattilaisuransa Seattle SuperSonicsissa pelaten joukkueessa neljä kautta. Viimeinen kausi joukkueessa oli hänen uransa paras tilastojen valossa, sillä hän teki 5,9 pistettä ottelua kohden. Tämän jälkeen Evans pelasi yhden kauden Denver Nuggetsissa. Kaudet 2007–2009 Evans pelasi Philadelphia 76ersissa ja kesästä 2009 lähtien hän pelasi Toronto Raptorsissa.
Joulukuussa 2011 Evans teki vapaana pelaajana sopimuksen Los Angeles Clippersin kanssa. Heinäkuussa 2012 hän siirtyi Brooklyn Netsiin.
Sebastian Rajalakso

 __notoc__
Sebastian Rajalakso (s. 23. syyskuuta 1988 Enköping, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitalinkki. Hän edustaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa pelaavaa tukholmalaista Djurgårdenia.
Seurajoukkueura.
Rajalakson kasvattajaseura on Fanna BK, jonka lisäksi hän edusti juniorina Enköpingiä. Hän debytoi Enköpingin edustusjoukkueessa kaudella 2006 Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Division 1:ssä, josta joukkue nousi seuraavaksi kaudeksi Superettaniin.
Kaudeksi 2008 Rajalakso siirtyi joukkuetoverinsa Martin Anderssonin kanssa edelliskaudella Allsvenskanin kolmanneksi sijoittuneeseen Djurgårdeniin, jonka kanssa hän teki neljävuotisen sopimuksen. Hän debytoi Allsvenskanissa 30. maaliskuuta 2008 kauden avausottelussa Norrköpingiä vastaan ja onnistui maalinteossa ensimmäisessä viidessä ottelussaan. Debyyttikaudellaan, jolla Djurgården sijoittui 12:nneksi, Rajalakso pelasi kaikkiaan 27 ottelussa ja oli seitsemällä maalillaan joukkueensa paras maalintekijä. Hän oli ehdolla sarjan vuoden tulokkaaksi Fotbollsgalan 2008:ssa.
Rajalakso kuului Djurgårdenin runkopelaajiin myös kaudella 2009, joka sujui joukkueelta kuitenkin edellistäkin heikommin, sillä se säilytti sarjapaikkansa vasta karsintojen kautta. Hän teki sarjassa kolme maalia, mikä riitti joukkueen sisäisen maalitilaston jaettuun kärkipaikkaan Patrik Hagingen, Christer Youssefin, Hrvoje Milićin ja Daniel Sjölundin kanssa.
Maajoukkueura.
Rajalakso on pelannut Ruotsin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuodesta 2008 lähtien.
Vihreän timantin metsästys

Vihreän timantin metsästys on yhdysvaltalainen vuonna 1984 valmistunut seikkailuelokuva, jonka on ohjannut Robert Zemeckis. Se toi naispääosaa näytelleen Kathleen Turnerin suuren yleisön tietoisuuteen. Hän esittää siinä seikkailukertomusten kirjoittajaa Joan Wilderiä, joka ei ole omassa elämässään kokenut minkäänlaisia seikkailuja. Elokuvassa Wilder lähtee Kolumbian viidakoihin pelastamaan pulaan joutunutta sisartaan, joutuen kohdakkain eksoottisia lintuja salakuljettavaan Jack T. Coltoniin, jonka kanssa heidän välille alkaa romanssi orastamaan. Jatko-osa, Niilin jalokivi, julkaistiin 1985.
Turner sai osastaan Los Angeles Film Critics Associationin palkinnon, mutta ei päässyt vielä Oscar-ehdokkaaksi.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen luonnehtii "Vihreän timantin metsästystä" rennoksi, nokkelaaksi ja riemukkaaksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" ihastelee näyttelijöiden välistä kemiaa ja nokkelaa dialogia ja antaa elokuvalle kolme tähteä neljästä.
Väinö Pasanen

Väinö Armas Pasanen (käytti Saksassa peitenimeä Weidemann) () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli Saksassa sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisessa armeijassa komppanianpäällikkönä.
Perhe ja koulutus.
Pasasen vanhemmat olivat työnjohtaja Antti Pasanen ja Sofia Weidemann. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Ida Katri Kilven kanssa. Hän kävi seitsemän luokkaa Kotkan suomalaista yhteiskoulua. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun konrinsinööriosastolla vuosina 1905–1907 ja suoritti insinööritutkinnon Minweidassa Saksassa vuonna 1909.
Jääkärikausi.
Pasanen työskenteli vuosina 1909–1915 Siemens-Schuckert-tehdaiden palveluksessa Berliinissä erilaisten voima- ja tehdaslaitosten sähköistämisen valvojana sekä pääkonttorin teollisuusosastolla suunnittelijana ennen liittymistään ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Rintamakomennuksensa jälkeen Pasanen osallistui "Suomalaisen sotilaskäsikirjan" toimittamiseen ja kirjoitti siihen seuraavat luvut: "Vesistöjen puolustaminen ja meno niiden yli; Tiet, niiden valinta ja korjaus; Tiedonantovälineet".
Suomen sisällissota.
Pasanen astui Suomen armeijan palvelukseen yliluutnantiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Viipurin ympäristössä.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Pasanen toimi sisällissodan jälkeen 27. kesäkuuta 1918 lähtien 5. Jääkärirykmentin I pataljoonan komentajana. Hänet komennettiin 2. heinäkuuta 1918 Helsinkiin, missä hän toimi tiedonantokurssien johtajana. Kurssien jälkeen hänet siirrettiin 18. elokuuta 1918 alkaen 2. Divisioonan tiedonantovälineosaston päälliköksi. Pasanen erosi armeijan palveluksesta 7. joulukuuta 1918, jonka jälkeen hän toimi Saimaan teknillinen tehdas oy:n johtajana vuosina 1919–1920, jonka jälkeen hän siirtyi Sähköosakeyhtiö Dynamon insinööriosaston hoitajaksi ja palveli vuoteen 1923 saakka. Myöhemmin hän toimi Teknillisen välitystoimiston omistajana Helsingissä vuoteen 1925 saakka. Pasanen astui takaisin armeijan palvelukseen 1. kesäkuuta 1925 ja hänet sijoitettiin Puolustusministeriön taisteluvälineosaston pioneeritoimiston päälliköksi, josta hänet siirrettiin 14. elokuuta 1928 alkaen teknillisen osaston sähköteknillisen toimiston päälliköksi.
A Day to Remember

A Day to Remember on yhdysvaltalainen post-hardcore-yhtye, joka perustettiin vuonna 2003.
Suomessa yhtye on esiintynyt Provinssirock-festivaaleilla kesäkuussa 2010, Eastpak Antidote -kiertueella lokakuussa 2011 ja Rock the Beach -festivaaleilla kesäkuussa 2013.
Pavlo Eljanov

Pavlo Eljanov (, s. 10. toukokuuta 1983 Harkova) on ukrainalainen shakin suurmestari.
Maxime Vachier-Lagrave

Maxime Vachier-Lagrave (s. 21. lokakuuta 1990 Nogent-sur-Marne, Ranska) on ranskalainen shakin suurmestari. Hän voitti pikashakin maailmanmestaruuden vuonna 2021. Lisäksi hän on voittanut Sinquefield Cup -kutsuturnauksen 2017 ja 2021. 2700chess.com-sivuston mukaan Vachier-Lagraven elokuussa 2016 saavuttama Elo-luku 2819 on shakin historian seitsemänneksi korkein.
Lapsuus ja uran alku.
Vachier-Lagrave saavutti suurmestarin arvonimen 14 vuoden ja neljän kuukauden ikäisenä vuonna 2005.
Pelaajaura.
Vachier-Lagrave on alle 20-vuotiaiden shakin maailmanmestari vuodelta 2009. Hän on myös voittanut vuosittaisen Sinquefield Cupin vuosina 2017 ja 2021.
Joulukuussa 2021 Vachier-Lagrave voitti pikashakin maailmanmestaruuden kukistamalla Jan-Krzysztof Dudan pistein 2–1.
Hermione Baddeley

Hermione Baddeley (13. marraskuuta 1906 – 19. elokuuta 1986) oli englantilainen teatteri-, elokuva- ja TV-näyttelijä. Hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1959.
Baddeley näytteli teattereissa sekä Englannissa että Yhdysvalloissa. Elokuvauransa hän aloitti vuonna 1928. Hänet muistetaan muun muassa elokuvista "The Belles of St Trinian’s" (1954), "Maija Poppanen" (1964) ja "The Unsinkable Molly Brown" (1964).
Baddeley sai Golden Globen vuonna 1976 roolistaan sarjassa "Maude". Hän esitti siinä Beatrice Arthurin taloudenhoitajaa.
Baddeley kuoli Cedars-Sinai Medical Center -sairaalassa Los Angelesissa 19. elokuuta 1986. Hän oli ollut kahdesti naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta Pauline ja Anthony. Hänet haudattiin Amesburyyn, Englantiin.
Sofia Mattsson

Sofia Magdalena Mattsson (s. 11. marraskuuta 1989 Jällivaara) on ruotsalainen naispainija, maailman- ja euroopanmestari sekä olympiamitalisti. Häntä ovat valmentaneet Håkan Johansson, Kalle Taivalsaari, Anders Magnusson ja Fariborz Besarati.
Mattsson aloitti painimisen kuusivuotiaana. Kotonakin sisarustensa kanssa usein painineen Mattssonin onnistui juniorivuosinaan voittaa kolme ikäluokan Euroopan mestaruutta ja kaksi maailmanmestaruutta. Aikuisten tasolla Mattson voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa Sofian EM-kilpailuista vuonna 2007, jolloin hän saavutti pronssia 48 kilogramman painoluokassa. Vuotta myöhemmin Tampereen EM-kilpailuissa Mattsson saavutti hopeaa 51-kiloisissa. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Mattsson sijoittui sarjassa 48 kg 12:nneksi, ja vuonna 2009 hän voitti Herningin MM-kilpailuissa 51 kilogramman sarjassa maailmanmestaruuden: loppuottelussa Mattsson voitti pohjoiskorealaisen Han Kum-Okin. Vuonna 2010 Mattsson voitti EM-kultaa ja MM-pronssia 51 kilogramman sarjassa. Seuraavana vuonna hän hävisi 59 kg:n painoluokan MM-finaalissa ukrainalaiselle Ganna Vasylenkolle ja sijoittui hopealle.
Mattsson saavutti 55 kg:n sarjassa 2012 Belgradin EM-kilpailuissa hopeaa ja sijoittui Lontoon olympialaisissa seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti samassa painoluokassa Euroopan-mestaruuden Tbilisissä ja sai MM-hopeaa Budapestissa. Vuonna 2014 hän voitti 55-kiloisten Euroopan-mestaruuden Vantaalla ja sai 53-kiloisissa MM-hopeaa Taškentissa. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän voitti kultaa 55 kg:n painoluokassa. Hän sai saman vuoden Las Vegasin MM-kilpailuissa hopeaa 53 kg:n sarjassa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden 53-kiloisissa Riiassa 2016.
Mattsson saavutti 53 kg:n painoluokassa olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti samassa sarjassa kultaa Minskin Euroopan kisoissa 2019. Hän saavutti 55-kiloisissa EM-pronssia Roomassa 2020.
Mattssonin siskot Johanna ja Lisa ovat myös menestyneitä painijoita: Johanna on voittanut MM-pronssia ja Euroopan mestaruuden, ja Lisa on nuorten sarjoissa kolminkertainen EM-kultamitalisti.
Mattsson valittiin Sofian EM-kilpailuissa vuonna 2007 järjestäjien taholta kisojen kauneimmaksi painijaksi. Mattsson ei kuitenkaan suostunut ottamaan palkintoa vastaan perustellen haluavansa osallistua paini-, eikä kauneuskilpailuihin.
Espanjalainen kimppakämppä

Espanjalainen kimppakämppä () on Cédric Klapischin espanjalais-ranskalainen vuonna 2002 valmistunut elokuva. Se kertoo ranskalaisesta Xavierista (Romain Duris), joka lähtee vuodeksi Barcelonaan. 
Juoni.
24-vuotias ranskalaispoika Xavier lähtee Erasmus-ohjelmalla vuodeksi Barcelonaan, Espanjaan opiskelemaan taloustiedettä ja espanjaa. Hän jättää taaksensa tyttöystävänsä Martinen, vanhempansa ja rakkaan kotimaansa. Jo lentokentällä hän tapaa ”ei-niin-siistin” ranskalaisparin, joka majoittaa hänet asunnon etsinnän ajaksi. Se ei ole helppoa, mutta loppujen lopuksi Xavier löytää asunnon, jossa hän asuu kuuden muun kanssa; belgialaisen Isabellen, englantilaisen Wendyn, italialaisen Alessandron, espanjalaisen Soledad’n, tanskalaisen Larsin ja saksalaisen Tobiaksen.
Pohjankarhepääsky

Pohjankarhepääsky ("Stelgidopteryx serripennis") on Pohjois- ja Väli-Amerikassa tavattava pääskyihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan pohjankarhepääsky on noin 13–15 cm:n pituinen. Selkäpuolelta laji on vaaleanruskea ja vatsapuolelta kermanvalkoinen. Rinta ja kyljet ovat usein vaaleanharmaat. Kurkku on vaaleampi ja toisinaan kanelinruskea. Aikuisten pohjankarhepääskykoiraiden siipien kärkien sulat ovat jäykistyneet ja sahalaitaiset. Pohjankarhepääsky muistuttaa ulkonäöltään törmäpääskyä ("Riparia riparia"), mutta eroaa siitä harmaan rintansa perusteella.
Levinneisyys.
Pohjankarhepääskyn levinneisyysalue ulottuu Alaskan kaakkoisosista ja Kanadan eteläosista Yhdysvaltojen läpi Meksikoon. Keski-Amerikassa lajia tavataan alueelta, joka ulottuu Belizestä Panamaan. Lisäksi lintu pesii Caymansaarilla, Kuubassa, Haitilla, Saint-Pierre ja Miquelonilla, Turks- ja Caicossaarilla sekä Neitsytsaarilla.
Ravinto.
Pohjankarhepääskyt käyttävät ravinnokseen erilaisia lentäviä hyönteisiä, joita ne saalistavat ilmasta. Pohjankarhepääsky nappaa ravintonsa tyypillisesti hyvin läheltä veden tai maan pintaa. Laji juo kastamalla nokkansa veteen lentäessään hieman vedenpinnan yläpuolella.
Elintavat.
Pohjankarhepääsky on muuttolintu ja muuttaa talveksi Keski-Amerikan eteläosiin ja Etelä-Amerikan pohjoisosiin. Pesimäalueilleen linnut palaavat helmikuun lopulla ja maaliskuussa. Talvehtimisalueilleen linnut lähtevät heinäkuun puolivälistä alkaen. Osa linnusta lähtee vasta marraskuussa.
Laji rakentaa pesänsä hiekkaisiin törmiin, kallionleikkauksiin, luoliin ja myös ihmisen tekemiin rakennelmiin, kuten siltoihin, jotka usein sijaitsevat veden läheisyydessä. Pesä rakennetaan onkalon perälle heinistä ja oksista. Pohjankarhepääskyjen pesät voivat sijaita melko lähelläkin toisiaan, mutta ne eivät pesi yhtä suurina yhdyskuntina kuin törmäpääskyt. Laji pesii usein törmäpääskykolonioissa. Naaras munii neljästä kahdeksaan valkoista munaa, joita myös koiras hautoo.
Jim Douglas

James H. Douglas (s. 21. kesäkuuta 1951 Springfield, Massachusetts) on yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko. Hän on tullut politiikassa tunnetuksi erityisesti poikkeuksellisen laajasta puoluerajat ylittävästä kannatuksestaan.
Douglas valittiin Vermontin edustajainhuoneeseen ensimmäisen kerran vuonna 1972. Nuoresta iästään huolimatta Douglas eteni osavaltionpolitiikassa nopeasti ja hänestä tuli jo 25-vuotiaana Vermontin edustajainhuoneen enemmistöjohtaja.
Vuonna 1980 Douglas valittiin Vermontin secretary of state -virkaan, jossa hän jatkoi yhtäjaksoisessti vuoteen 1993 saakka. Seuraavana vuonna Douglas valittiin kummankin pääpuolueen tukemana Vermontin osavaltionvarainministeriksi (state treasurer).
Douglas valittiin vuoden 2002 kuvernöörivaaleissa Vermontin kuvernööriksi ja hän aloitti virassa seuraavana vuonna. Vermont jatkoi kuvernöörinä vuoteen 2009 saakka.
Hugh Walpole

Hugh Seymour Walpole (13. maaliskuuta 1884 – 1. kesäkuuta 1941) oli englantilainen kirjailija. Hän kirjoitti 36 romaania ja niiden lisäksi novelleja, näytelmiä ja kolmeosaiset muistelmat. Monissa hänen kirjoissaan ja tarinoissaan on yliluonnollisia elementtejä.
Walpole syntyi Uudessa-Seelannissa, ja muutti perheensä mukana Englantiin viisivuotiaana. Hän asui aikuisena Englannin järviseudulla.
Walpolen teoksista on suomennettu hänen yhdessä Agatha Christien ja Dorothy Sayersin kanssa kirjoittamansa "Murha yksinoikeudella - Ruumis varjostimen takana" (WSOY 1987) sekä kaksi novellia antologioissa.
Tony Blackburn

Tony Blackburn (s. 29. tammikuuta 1943 Guildford, Surrey) on brittiläinen radio-DJ.
Blackburn aloitti vuonna 1964 Radio Carolinella, jolta hän kahta vuotta myöhemmin siirtyi Radio Londonille. BBC Light Programmella Blackburn aloitti vuonna 1967. Kun BBC Radio 1 aloitti lähetyksensä 30. syyskuuta 1968, Blackburn sai juonnettavakseen "Breakfast Show" -ohjelman, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1974 saakka. Radio Onen palveluksessa Blackburn oli vuoteen 1984, jonka jälkeen hän siirtyi BBC Radio Londonille. Vuonna 1988 hän siirtyi Capital Radion vasta perustetulle Capital Gold -radioaemalle, jolla hän teki soul-musiikki -ohjelmia joulukuuhun 2002 saakka. Sen jälkeen Blackburn on tehnyt aamuohjelmaa The Classic Gold Networkille ja soul-ohjelmaa BBC Radio Londonille. Televisiossa Blackurn on juontanut muun muassa "Top of the Popsia" 1960- ja 1970-luvulla.