tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
J. V. Vakio

Jalmar Voldemar Vakio (vuoteen 1935 Hjalmar Woldemar Walldén; 23. syyskuuta 1897 Helsinki – 9. joulukuuta 1954) oli suomalainen yritysjohtaja, joka toimi vakuutusalalla ja 1927–1945 Yleisradion johdossa.
Vakion vanhemmat olivat mol. oik. kandidaatti, varatuomari Evert Woldemar Walldén ja Elin Mathilda Bergström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1921 ja maisteriksi 1922. Vakio toimi Vakuutus Oy Varman kamreerina 1922–1927 ja hän oli myös "Vakuutussanomain" toimitussihteerinä 1923–1927 sekä Suomen vakuutusyhdistyksen sihteerinä 1926–1927. Opiskeluaikanaan Vakio oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen jäsen vuosina 1919–1920 ja myöhemmin Helsingin yliopiston Karjalaisen osakunnan kuraattori vuosina 1924–1926.
Yleisradion korkein johtaja Vakio oli ensin toimitusjohtajana 1927–1944 ja sitten pääjohtajana 1944–1945. Vakio hoiti vuosina 1928–1933 myös ohjelmapäällikön tointa. Vuonna 1945 hän joutui kuitenkin jättämään paikkansa ns. ”yleisten syiden” vuoksi ja hän palasi vakuutusalalle.
Radikaalin oikeiston pyrkiessä 1930-luvulla valjastamaan radion omaksi äänitorvekseen Vakio piti tiukasti kiinni Yleisradion ehdottomasta puolueettomuudesta. Samoin hän menetteli, kun kielitaistelu kävi kuumana aitosuomalaisten ja ruotsin kielen asemaa puolustaneiden kesken. 
Pääjohtajakautensa jälkeen Vakio palasi vakuutusalalle ja työskenteli Suomen vakuutusyhtiöiden keskusliiton toimitusjohtajana 1945–1954 ja Suomen vakuutusyhdistyksen sihteerinä vuodesta 1945 sekä Suomen palotariffiyhdistyksen sihteerinä vuodesta 1946.
Vakio harrasti shakkia, matemaattisten ongelmien pohdiskelua ja kuorolaulua. Hän kuului sekä Ylioppilaskunnan Laulajiin että Laulu-Miehiin kantavaäänisenä toisena bassona. Yleisradion työntekijöiden mukaan Vakio oli luonteeltaan yleensä syrjään vetäytyvä, mutta sopivassa tilanteessa hän oli mainio seuramies ja huumorin viljelijä.
J. V. Vakion veli oli varatuomari Kurt Walldén, joka esiintyi myös konserttipianistina muun muassa Yleisradiossa.
Eurooppatiedotus

Eurooppatiedotus () on valtioneuvoston kanslian ylläpitämä palvelu, jonka tehtävänä on tuottaa ja välittää tietoa suomeksi ja ruotsiksi EU-asioista ja Suomen toiminnasta EU:ssa. Eurooppatiedotus on osa valtionhallinnon EU-kansalaistiedottamista. 
Eurooppatiedotus vastaa kysymyksiin EU:sta ja tarjoaa maksuttomia julkaisuja. Se tekee yhteistyötä maakunnallisten, alueellisten ja paikallisten toimijoiden kanssa EU-asioiden kansalaisviestinnässä. Eurooppatiedotus osallistuu erilaisten tapahtumien sekä keskustelu- ja koulutustilaisuuksien järjestämiseen. Lisäksi se myöntää vuosittain kansalaisjärjestöille valtionavustusta kansalaisjärjestöjen Eurooppa-tiedottamiseen. Eurooppatiedotus toimii osana valtioneuvoston viestintäyksikköä yhden henkilön voimin.
Historiaa.
Eurooppatiedotus aloitti toimintansa Suomen ulkoministeriön yhteydessä maaliskuussa 1993 ja avasi ensimmäisen toimipisteensä Helsinkiin saman vuoden toukokuussa. Sen asiakaspalvelupisteet ovat aiemmin olleet osa Euroopan komission Europe Direct -tiedotusverkostoa. Yhteistyösopimus päättyi 2012.
Maakunnalliset asiakaspalvelupisteet sijaitsivat vuoteen 2013 saakka pääsääntöisesti maakuntakirjastoissa. Eurooppatiedotuksen uudistus tapahtui vuonna 2013, jolloin maakunnallisista toimipisteistä luovuttiin ja toiminta keskitettiin Helsinkiin Katajanokalle. Eurooppatiedotuksen ja kansalaisviestinnän yksikössä työskenteli kaikkiaan 12 työntekijää, joista yksi työskenteli Rovaniemellä Lapin yliopiston Arktisessa keskuksessa. Rovaniemen toimipisteestä luovuttiin vuonna 2020.
Vuoden 2024 alusta alkaen Eurooppatiedotuksen toiminta siirtyi ulkoministeriöstä valtioneuvoston kansliaan, osaksi valtioneuvoston viestintäyksikköä. Uudistuksissa EU-kansalaisviestinnän painopiste on siirtynyt verkkoon ja sosiaaliseen mediaan.
Francisco Javier Martínez Fernández

Francisco Javier Martínez Fernández (s. 20. joulukuuta 1947 Madrid) on katolisen kirkon espanjalainen pappi. Hän sai vihkimyksensä papiksi 3. huhtikuuta 1972 ja piispaksi 11. toukokuuta 1985. Hänet nimitettiin vuonna 1985 Madridin arkkihiippakunnan apulaispiispaksi ja Volin titulaaripiispaksi. Vuonna 1996 hänestä tuli Córdoban hiippakunnan piispa.
Vuonna 2003 Martínez Fernández nousi Granadan arkkipiispaksi Antonio Cañizares Lloveran seuraajana.
Kari Salmi (kenraali)

Kari Tapani Salmi (s. 15. tammikuuta 1960 Luumäki) on suomalainen prikaatikenraali evp. Viimeisimpänä hän toimi työskenteli Ilmavoimien esikunnan esikuntapäällikkönä, josta tehtävästä jäi eläkkeelle keväällä 2014.
Aikaisemmin Salmi toimi muun muassa lennoston laivueupseerina, nykyisen Ilmasotakoulun johtajana 2006–2009, pääesikunnan johtamisjärjestelmäosaston johtamisjärjestelmäpäällikkönä, Ilmavoimien Viestikoulun nimellä toimineessa joukko-osastossa sekä johtotehtävissä muun muassa ilmavoimien viestipäällikkönä Ilmavoimien esikunnassa. Salmi aloitti Ilmavoimien esikunnan esikuntapäällikkönä 1.7.2011, johon tehtävään hänet nimitettiin saman vuoden huhtikuussa.
Salmi on valmistunut Kadettikoulun ilmasotalinjalta vuonna 1983 ja on suorittanut yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1995. Hänet ylennettiin prikaatikenraaliksi joulukuussa 2008.
Antonio Cañizares Llovera

Antonio Cañizares Llovera (s. 10. lokakuuta 1945) on katolisen kirkon espanjalainen pappi. Hän on toiminut Ávilan piispana (1992–1996), Granadan arkkipiispana (1996–2002), Toledon arkkipiispana (2002–2008) ja "Congregatio de Cultu Divino et Disciplina Sacramentorum" -kongregaation prefektinä (2008–). Hänestä tuli kardinaali vuonna 2006.
Cañizares Llovera sai vihkimyksensä papiksi 21. kesäkuuta 1970 ja piispaksi 25. huhtikuuta 1992. Hän on Espanjan kuninkaallisen historia-akatemian jäsen.
Tosihemmot

Tosihemmot oli suomalainen vuonna 1994 esitetty viihdeohjelma. Ohjelmaa juonsi Kari Salmelainen.
Ohjelmassa kilpailijat etsivät parisuhdetta. Ohjelma perustui 1991-1993 USA:ssa esitettyyn Studs-deittailuohjelmaan.
Parodia.
Jope Ruonansuu teki vuonna 1994 ilmestyneelleen albumilleen "Kiikun kaakun" ohjelmaan liittyviä sketsejä.
Kilpailijoita.
Suomen Diilin 3. tuotantokauden kilpailija Arttu Lipsonen osallistui ohjelmaan ollessaan 19-vuotias.
Oikeuden puolustaja

Oikeuden puolustaja on vuonna 1995 valmistunut jännityselokuva, jonka pääosissa näyttelevät Sean Connery ja Laurence Fishburne.
Juoni.
Oikeustieteen professori Paul Armstrong (Connery) haluaa käynnistää erään seksuaalimurhan tutkimukset uudestaan. Hänen mielestään sheriffi Tanny Brown (Fishburne) on pakottanut syytetyn tunnustamaan teon.
Vastaanotto.
"Iltalehden" Jyrki Laelma harmitteli, että John Katzenbachin romaanin ainekset jotenkin hajoavat Glimcherin äkkinäisissä juonenkäänteissä. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä.
Publius Clodius Thrasea Paetus

Publius Clodius Thrasea Paetus (k. 66) oli roomalainen senaattori ja stoalainen filosofi. Hän on yksi kolmesta keisari Neron murhauttamasta ”stoalaisesta marttyyristä” Rubellius Plautuksen ja Barea Soranuksen ohella. He kaikki olivat Musonius Rufuksen oppilaita.
Elämä.
Thrasea syntyi Pataviumissa eli nykyisessä Padovassa ja kuului varakkaaseen sukuun. Ei tiedetä, milloin hän tuli Roomaan. Nero suhtautui häneen aluksi hyvin, todennäköisesti Senecan vaikutuksesta, ja hänestä tuli konsuli ja eräs Sibyllan kirjojen pitäjistä vuonna 56. Vuonna 57 hän tuki senaatissa kilikialaisten lähettien asiaa; nämä olivat tulleet Roomaan syyttääkseen Tigellinuksen vävyä kuvernööri Cossutianus Capitoa, kiristyksestä.
Vuonna 59 Thrasea osoitti ensimmäistä kertaa inhoaan Neron käytöstä ja senaatin nöyristelevää suhtautumista kohtaan. Hän poistui osallistumatta äänestykseen sen jälkeen, kun Neron kirje, joka pyrki oikeuttamaan tämän äidin Agrippinan murhan, luettiin senaatille. Vuonna 62 hän esti Neroa loukanneen preettorin Antistiuksen teloituksen ja taivutteli senaatin tyytymään lievempään rangaistukseen.
Nero osoitti tyytymättömyyttään niin, ettei kutsunut Thraseaa virallisiin menoihin. Tuosta ajasta, vuodesta 63, kuolemaansa saakka Thrasea pysyi poissa julkisesta elämästä eikä enää astunut senaattiin. Hänen kuolemansa oli kuitenkin jo päätetty. Nero näki Thrasean yksinkertaisen elämän ja korkean stoalaisen moraalin soimauksena hänen omille irstailuilleen. Tacitus kirjoitti, että Nero ”saattoi Hyveen itsensä kuolemaan Thrasean ja Soranuksen henkilöissä”.
Thrasean syyttäjinä toimivat Cossutianus Capito, joka ei koskaan ollut unohtanut sitä, että Thrasea tuki hänen syyttäjiään, sekä Eprius Marcellus. Syytteitä oli paljon, ja senaatti tuomitsi hänet kuolemaan. Kun uutinen tuomiosta tuotiin Thrasealle hänen kotiinsa, jossa hän oli juuri viihdyttämässä ystäväjoukkoa, hän vetäytyi huoneeseensa ja käski viiltää suonensa auki kummastakin kädestä. Tacitukselta säilynyt teksti katkeaa juuri, kun Thrasea osoittaa viimeiset sanansa kyynikkofilosofi Demetriokselle, jonka kanssa hän oli aiemmin päivällä keskustellut sielun luonteesta.
Arulenus Rusticus kirjoitti Thrasealle vuosia myöhemmin ylistyspuheen ("Laudes Thraseae"). Rusticus oli tarjoutunut estäämään senaatin päätöksen veto-oikeudellaan, mutta Thrasea oli kieltänyt häntä heittämästä elämäänsä pois. 
Thrasea oli naimisissa Arria-nimisen naisen kanssa, joka oli Arrian tytär, ja hänen vävynsä oli Helvidius Priscus. Hän oli runoilija Persiuksen ystävä. Thrasean mallina omalle elämälleen oli Cato nuorempi, jolle hän oli kirjoittanut ylistyspuheen. Thrasea oli yksi Plutarkhoksen tärkeimmistä lähteistä Cato-elämäkerralleen.
Jaatilan seisake

Jaatilan seisake () oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi Jaatilan kylässä Rovaniemellä.
Liikennepaikka perustettiin Kemin ja Rovaniemen välisen rautatien rakentamisen yhteydessä, ja sinne rakennettiin V luokan asemarakennus vuonna 1907, ja sen suunnitteli rautatiehallituksen arkkitehti Thure Hellström. Tämä rakennus kuitenkin siirrettiin Karungin rautatieasemalle Tornion pohjoispuolelle vuonna 1922. Sen tilalle rakennettiin toinen rakennus, jonka saksalaiset tuhosivat vetäytyessään Lapista 1944.
Kolmas asemarakennus rakennettiin saksalaisten tuhoaman tilalle vuonna 1945 Jarl Ungernin laatimien laiturirakennuksen piirustusten mukaan.
Pupu Lihavisto

Pupu Lihavisto, oikealta nimeltään Samuli Kerola o.s. Miettunen (s. 1959 Oulu) on suomalainen muusikko, kosketinsoittaja ja säveltäjä, joka tekee myös kuvataidetta ja kirjoittaa runoja. Hänen taiteilijanimensä syntyi Aku Ankka -sarjakuvia tehneen Carl Barksin "Yleisurheilukilpailut"-sarjasta, jossa esiintyi "todellinen muskelimies, Ankkalinnan ylpeys Pupu Lihavisto".
Muusikon ura.
Nuorena Lihavisto piirsi, maalasi ja soitti pianoa. Hän aloitti muusikon uransa vuonna 1977 urkujen soittajana koulukaverinsa Kauko Röyhkän lukioikäisenä perustamassa amerikkalaisesta undergroundista ja garagesta inspiraationsa saaneessa Untillo-yhtyeessä, jonka kappaleet "Ihmisen paras ystävä" ja "Dora" päätyivät pari vuotta myöhemmin Röyhkän debyytti-LP:lle "Steppaillen".Lihavisto alkoi säveltää kappaleita Röyhkän innoittamana ja hän soitti sähköurkuja myös Kauko Röyhkän vuonna 1990 ilmestyneellä "Kaksi koiraa" -albumilla.
Lihavisto perusti vuonna 1980 yhdessä Kauko Röyhkän ja Maritta Kuulan kanssa 500 kg lihaa -yhtyeen, joka perustettiin alun perin huumorimielessä ja sen oli tarkoitus oli tehdä musiikkia Lihaviston ja RukiVehrin taidenäyttelyyn. Hän soitti yhtyeessä aluksi pianoa ja myöhemmin kosketinsoittimia ja sävelsi kappaleita yhdessä Kauko Röyhkän kanssa.Lihavisto sävelsi kappaleita 500 kg lihaa -yhtyeen vuonna 1982 ilmestyneelle levylle "Etkös ole ihmisparka" ja vuonna 1985 julkaistulle "Ruusumajassa" -levylle sekä vuonna 1988 julkaistulle "Akvaario"-levylle, vaikka ei enää soittanutkaan albumilla. Lihaviston sävellyksiä on myös myöhemmillä 500 kg Lihaa -albumeilla. 
Lihavisto perusti 1980-luvun alussa ”joikaavana rockabilly-duona ja meluavina ruohonjuuritason beatnikkeinä” aloittaneen The Leo Bugariloves -yhtyeen yhdessä RukiVehrin kanssa. The Leo Bugariloves on julkaissut EP:t "Tsaeh" (1991), "Bitter" (1995) sekä "Loves" (1997) ja vuonna 2004 ilmestyi yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto "Help!".
Lisäksi Lihavisto on ohjannut lyhytelokuvia, tehnyt joukon suuren yleisönsuosion muun muassa Oulun musiikkivideofestivaaleilla saavuttaneita The Leo Bugariloves -musiikkivideoita yhdessä Tuija Karénin ja Samuli Alapurasen kanssa ja julkaissut punk-runokokoelman "Runojen kevät" vuonna 2007 yhdessä Läjä Äijälän ja Astro Lihjamon kanssa. "Runojen kevät" -kokoelmassa Lihavisto esiteltiin "trendipakoisen taiderockin harmaana eminenssinä". Lisäksi hän on sanoittanut kappaleita Hiljainen Kevät -yhtyeelle.
Lihavisto on ilmoittanut blogissaan suunnittelevansa myös sooloa, joukkoa lied-esityksiä. Vuonna 2011 Pupu Lihaviston perustama Maalaisrocktähti -duo julkaisi split-singlellä kappaleen Akileija-tango, samaan aikaan ilmestyi single Longplay Music -levymerkillä Lihaviston The Leo Bugariloves -yhtyeeltä, ja syksyllä Feelings -albumi Karkia Mistikan arthouselevymerkillä.
Barea Soranus

Quintus Marcius Barea Soranus (k. 66) oli roomalainen senaattori. Ajatusmaailmaltaan hän oli stoalainen. Hän on yksi kolmesta keisari Neron murhauttamasta ”stoalaisesta marttyyristä” Rubellius Plautuksen ja Thrasea Paetuksen ohella. He kaikki olivat Musonius Rufuksen oppilaita.
Elämä.
Soranus kuului Marcius-sukuun. Hän oli Quintus Marcius Barean poika. Tämä toimi konsulina ("consule suffectus") vuonna 26 ja kahdesti African provinssin prokonsulina. Hänen äitinsä saattoi olla nimeltään Servilia, ja hänen veljensä Quintus Marcius Barea Sura oli tulevan keisari Vespasianuksen ystävä. Soranuksen veljentytär oli Marcia Furnilla, tulevan keisari Tituksen vaimo, ja hänen tyttärensä Marcia Servilia Sorana nai myöhemmin senaattori Annius Pollion.
Soranus syntyi ja kasvoi Roomassa, ja tuolloin häntä opetti stoalainen filosofi Publius Egnatius Celer. Africassa Soranus asui Leptis Magnassa. Soranus toimi vuonna 52 konsulina ("consule suffectus") ja kenties vuonna 61 Asian provinssin prokonsulina. Tapa, jolla hän hoiti virkaansa, tuotti hänelle provinssin asukkaiden suosion, mutta toisaalta se suututti Neron. Tämä loukkaantui ennen kaikkea siitä, että Soranus kieltäytyi rankaisemasta kaupunkia, joka oli puolustanut jumaliensa patsaita keisarikunnan määräyksiä vastaan. Neron kaudella Soranus oli jo vanhempi mies.
Soranusta syytettiin vehkeilystä Rubellius Plautuksen kanssa, joka oli Neron sukulainen ja toinen vihan kohde, sekä pyrkimyksestä saavuttaa provinssin asukkaiden hyväntahtoisuus maanpetoksellisilla juonilla. Eräs päätodistajia häntä vastaan oli aiempi opettaja Egnatius Celer. Soranus tuomittiin kuolemaan vuonna 65 tai 66, ja hän teki itsemurhan. Egnatius Celerin tuomitsi puolestaan myöhemmin kuolemaan Vespasianus tämän tapauksen johdosta.
Jamie Stevenson

Jamie Stevenson (25. maaliskuuta 1975) on brittiläinen suunnistuksen maailmanmestari. Hän asuu Tanskassa ja edustaa ruotsalaista OK Pan-Kristianstadia.
Stevensonin uran tähänastinen kohokohta oli, kun hän voitti yllättäen sprintin maailmanmestaruuden ja viestissä pronssia Sveitsissä 2003. Tämän jälkeen hän voittanut MM-pronssia keskimatkalla Tanskassa 2006 ja viestin MM-kultaa Tšekissä 2008. Hänen muita saavutuksiaan ovat EM-kilpailujen sprinttihopea Virossa 2003 ja keskimatkan pronssi Unkarissa 2002 sekä maailmancupin osakilpailuvoitto Australiassa 2000.
Hkakabo Razi

Hkakabo Razi () on Kaakkois-Aasian korkein vuori. Se sijaitsee Myanmarin pohjoisosassa Kachinin osavaltiossa Hkakbo Razin kansallispuistossa. Puisto on vuoristoseutua, ikivihreää subtrooppista sademetsää noin 2 400 - 2 700 metrin välillä, korkeammalla ensin lehti- sitten havumetsää. 3 450 metrin yläpuolella alkaa alpiininen vyöhyke ja noin 4 600 metristä ylöspäin paljas, osin pysyvän jään peittämä vyöhyke. Noin 5 300 metrin korkeudesta ylöspäin jäätikkö on hallitseva.
Hkakabo Razista tuli kansallinen suojelualue 30. tammikuuta 1996 ja kansallispuisto 10. marraskuuta 1998. Puisto on Myanmarin viimeinen luonnontilainen biodiversiteettialue, jossa on monipuolinen kasvisto ja eläimistö. Alue on suurelta osin tutkimatonta ja puisto tarjoaa erinomaiset mahdollisuudet kasvitieteen, geologian, eläintieteen ja maantieteen tutkimukselle.
Myanmarin viranomaiset aikovat avata alueen piakkoin ekoturismille. Useiden tieteellisten retkikuntien pääsy alueelle on jo sallittu.
Kiipeily.
Japanilainen Takashi Ozaki ja myanmarilainen Nyima Gyaltsen (alias "Aung Tse") tekivät ensinousun huipulle 1996. Ozaki oli yrittänyt nousua vuotta aiemmin, mutta epäonnistunut huonon sään takia. Marssi perusleiriin kestää neljä viikkoa ja on vaivalloinen tiheän sademetsän ja sillattomien jokien takia. Suhteellisen myöhäisen ensinousun syynä oli pääosin se, että ulkomaalaisten pääsy alueelle sallittiin vasta 1993.
Heljä Heikkinen

Heljä Heikkinen (s. 29. helmikuuta 1988 Espoo) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja muusikko. Hän on näytellyt teatterissa (Lahden kaupunginteatteri, Kouvolan teatteri) sekä televisiosarjoissa ja ollut ääninäyttelijänä lukuisissa piirrossarjoissa. Hänellä on rooleja ääninäyttelijänä muun muassa Ryhmä Haussa ja Oktonauteissa. Heikkinen on valmistunut Lahden ammattikorkeakoulun musiikkiteatterilinjalta vuonna 2011.
Yksityiselämä.
Heikkisen isä on näyttelijä Jarmo Heikkinen ja sisar näyttelijä Mirjami Heikkinen. Hänellä on vuonna 2017 syntynyt tytär.
Vasili Juhnin

Vasili Vasiljevitš Juhnin (; 12. tammikuuta 1907 – 23. marraskuuta 1960) oli komilainen kirjailija.
Juhnin syntyi nykyisen Komin tasavallan Priluzjen piirin Zanuljen kylässä. Nuorena hän työskenteli kyyti- ja uittomiehenä. Vuonna 1937 Juhnin valmistui Komin pedagogisen instituutin kielen ja kirjallisuuden tiedekunnasta, minkä jälkeen hän työskenteli kominkielisen "Vörledźyś"-lehden toimittajana Syktyvkarissa. Vuosina 1938–1948 hän toimi Komin kirjailijaliiton puheenjohtajana.
Juhninin ensimmäiset kertomukset ilmestyivät 1930-luvun alussa. Vuonna 1938 "Udarnik"-kirjallisuuslehdessä julkaistiin hänen kirjoittamansa ensimmäinen kominkielinen romaani "Alöi ĺenta" (”Punainen nauha”), joka kertoo komitalonpoikien elämästä 1900-luvun alussa. Erillisenä kirjana se ilmestyi vuonna 1941. Juhninin toinen romaani "Tundrasa bijas" (”Tundran valot”) julkaistiin vuonna 1950. Sen aiheena ovat Vorkutan hiiliesiintymien hyödyntämisen alkuvaiheet neuvostoaikana. Juhnin on kirjoittanut myös lastenkirjoja.
Työkalulaatikko

Työkalulaatikko tai työkalupakki on työkalujen kantokahvallinen säilytys- ja kuljetuslaatikko. Työkalulaatikossa työntekijän kaikki tavanomaisesti tarvittavat työkalut ja tarvikkeet kulkevat yhdellä kerralla mukana. Työkalulaatikot sopivat tavaroiden säilytykseen samalla tavoin kuin työkalulaukut, -lokerikot ja -hyllyt.
Rakenne.
Työkalulaatikossa on yleensä pyöristetyt kulmat ja voi olla kovaa materiaalia kuten peltiä, muovia tai puuta mutta myös kangasta. Kannessa voi olla lokeroita ruuveja, muttereita ja liittimiä yms. varten. Jotkut työkalulaatikot ovat yksinkertaisia, avoimia, toiset taas sivulta levitettäviä ja monikerroksisia.
Sisältö.
Työkalulaatikko saattaa sisältää muun muassa mekaanisia tarvikkeita, kuten vasara, hohtimet, vatupassi, mitta, erikokoiset ruuvimeisselit (tasapäiset, ristipäiset ja tähtipäiset), taltta, viila, jakoavaimet, kiintoavaimet, teippiä, kontaktiliimaa, lyijykynä merkintöjä varten, nippusiteitä ja hiomapaperia. Se voi sisältää myös sähköön liittyviä esineitä, kuten sähkökoestin, yleismittari, sähköjohtoa, sähköteippiä, juotoskolvi, juotostina, sivuleikkurit, kutistesukkaa, varaparisto mittalaitteeseen, muistiinpanovälineet ja piirikaavio. Se voi sisältää myös hylsyjä, viiloja ja vääntimiä.
Christian Ludwig Nitzsch

Christian Ludwig Nitzsch (3. syyskuuta 1782 Beucha – 16. elokuuta 1837 Halle) oli saksalainen eläintieteilijä.
Nitzschin vanhemmat olivat wittenbergiläinen pappi Karl Ludwig ja Luise (s. Wernsdorf) Nitzsch. Nitzsch opiskeli Wittenbergin yliopistossa ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1804. Hänet promovoitiin lääketieteen tohtoriksi 1808.
Nitzsch toimi eläintieteen professorina Hallen yliopistossa 1815 alkaen. Hän oli erikoistunut lintutieteeseen. Hän tutki myös piileviä ja eräs piileväsuku on saanut hänen kunniakseen nimen "Nitzchia". Hän teki myös uraauurtavia täitutkimuksia, joista hän kirjoitti tutkielmassaan "Nitzsch Ch. L., Darstellung der Familien und Gattungen der Thierinsecten (insecta epizoica)" (Magazin fur die Entomologie, Germar, Zincken, Bd.3 (1818)). Nitzschin kirjallinen tuotanto oli laaja.
Linnuista Nitzsch nimesi muun muassa puukiitäjien suvun "Hemiprocne".
Mihail Lebedev (kirjailija)

Mihail Nikolajevitš Lebedev (; 22. lokakuuta 1877 – 5. maaliskuuta 1951) oli komilainen kirjailija.
Lebedev syntyi nykyisen Komin tasavallan Sysolan piirin Mežadorin kylässä. Hän opiskeli Ust-Sysolskin kihlakuntaopistossa ja työskenteli kunnankirjurin apulaisena Kortkerosin ja Poktšan kylissä. Venäjän vallankumouksen jälkeen hän toimi köyhälistökomitean ja kansantuomioistuimen sihteerinä Kortkerosissa, jossa hän eli suurimman osan elämästään.
Lebedev alkoi kirjoittaa 13-vuotiaana. Ennen vallankumousta hän julkaisi useita venäjänkielisiä kertomuksia, mutta alkoi laatia myös kominkielisiä runoja. Lebedevin runoelmat "Kört Aika" ja "Jag mort" (molemmat 1928) perustuvat komien muinaisuutta koskeviin legendoihin. Hän kirjoitti myös ajankohtaista käyttörunoutta sekä erityisesti lastenrunoja. Lebedevin operetteja "Miča nyv" (”Kaunis tyttö”, 1919), "Tun" (”Noita”, 1920), "Nastuk" (1928) on esitetty näyttämöllä.
Vuonna 1939 Lebedev sai ensimmäisenä komikirjailijana valtiollisen tunnustuksen – Znak potšota -kunniamerkin.
Maltan saattueet

Maltan saattueet olivat Britannian kuninkaallisen laivaston huoltotoimituksia Välimeren sotanäyttämöllä toisessa maailmansodassa. Saattueet käyttivät Gibraltarin salmea tai lähtivät Aleksandriasta, jonne alukset kulkivat Englannista Hyväntoivonniemen reittiä pitkin.
Saattueiden suojaamisesta Välimerellä vastasivat Gibraltarille sijoitettu Force H ja Aleksandriaa tukikohtanaan pitävä Välimeren laivasto. Force H suojasi saattueita Bonin niemimaan länsipuolella ja Välimeren laivasto muuten.
Taustaa.
Maltan sijainti puolessavälissä Gibraltarin ja Aleksandrian välistä merireittiä ja Sisilian ja Tunisian välissä sekä mahdollisuus vaikuttaa kuljetuksiin Italiasta Libyaan kulkeviin saattueisiin teki siitä merkittävän tukikohdan Välimeren alueen meriliikenteen valvontaan. Lisäksi Ison-Britannian Itä-Aasian yhteydet lyhenivät merkittävästi kuljettaessa Välimeren ja Suezin kanavan kautta eikä kierretty Afrikkaa.
Toisen maailmansodan alussa Välimeri oli hyvin rauhallista aluetta, koska pääosa alueista oli joko liittoutuneiden tai puolueettomien maiden hallussa. Lisäksi alueella oli ainoastaan kolme merkittävää laivastoa, joista Ranska ja Englanti olivat liittolaisia ja Italia oli sotaan liittymätön akselivaltio.
Ensimmäinen saattue GREEN 1 lähti 7. syyskuuta 1939 kello 20.00 Gibraltarilta kohti Aleksandriaa. Saattueessa oli 25 kauppa-alusta. Ensimmäinen saattue BLUE 1 lähti 9. syyskuuta Port Saidista. Tämän jälkeen saattueet kulkivat joka kahdeksas päivä. Saksalaisia kauppalaivoja oli 24. syyskuuta saarroksissa Espanjan ja Italian satamissa kaikkiaan 45.
Italian sodanjulistuksen jälkeen.
Toisen maailmansodan alku käytiin pohjoisessa Euroopassa; Puolassa, Norjassa ja Tanskassa. Tällöin Italian osallistuminen taisteluihin liittolaisensa Saksan rinnalla oli merkityksetöntä. Sodan levittyä Ranskaan ja Ranskan puolustuksen luhistuessa Italia julisti sodan liittoutuneille 10. kesäkuuta 1940 ja hyökkäsi Ranskaan.
Välimeren sotilaallinen tilanne muuttui merkittävästi. Italian laivasto oli nyt maailman viidenneksi suurin. Ison-Britannian laivasto oli jäänyt yksin suojelemaan sekä Atlanttia että Välimerta. Ranskan laivaston pelättiin joutuvan akselivaltojen haltuun. Se kuitenkin estettiin iskuilla Ranskan laivastotukikohtiin. Isku puolestaan aiheutti melkein sotatilan Isoa-Britanniaa vastaan Välimerellä.
Saksan ilma-ase Välimerellä.
X Ilma-armeijakunta.
Saksan ilmavoimien kenraali Hans Geisler perusti X Ilma-armeijakunnan päämajan Taorminaan joulukuun lopulla 1940. Armeijakuntaan kuuluvat laivueet asettuivat Catanian, Comison, Marsalan, Trapanin, Palermon ja Reggio di Calabrian lentokentille. Kentillä toimi saksalaisten rinnalla Italian ilmavoimien pommikoneita (45) ja hävittäjiä (75). Lisäksi Sardiniaan oli sijoitettu 70 pommittajaa ja 25 hävittäjää. Tällöin alueella oli yhteensä noin 400 akselivaltojen lentokonetta.
Saattueet.
Lisäksi oli vielä lentokonetäydennykset, joista osa suoritettiin lentämällä Välimereltä tukialukselta lähtien. Operaatioita suoritettiin 25, joiden kuluessa kuljetettiin 770 lentokonetta. Maltalle saatiin toimitettua koneista 718. Koneista menetettiin operaatioissa 40 ja 12 palasi tukialuksille.
Samuel Tickell

Samuel Richard Tickell (19. elokuuta 1811 Cuttack Intia - 20. huhtikuuta 1875 Cheltenham Englanti) oli brittiläinen upseeri, lintutieteilijä ja taidemaalari.
Tickell syntyi Intiassa ja opiskeli Englannissa. 19-vuotiaana hän palasi ammattisotilaaksi Bengaliin. Hän palveli Bengalissa vuoteen 1840 saakka, jolloin hänet komennettiin Katmanduun Nepaliin johtamaan Brian Houghton Hodgsonin turvasaattuetta. Hän palasi Bengaliin 1843 ja ylennettiin kapteeniksi, minkä jälkeen hänet komennettiin Burmaan.
Aasiassa oleskellessaan Tickell tutki linnustoa ja nisäkkäitä, ja maastohavaintojen lisäksi hän keräsi näytteitä. Hän avusti "Journal of the Asiatic Society of Bengal"-lehteä, jonka 18. vuosikerrassa on hänen raporttinsa Burmasta. Tickell luopui urastaan everstin arvoisena ja asettui Kanaalisaarille. Työskennellessään teoksensa "Illustrations of Indian Ornithology" parissa hän sokeutui vuonna 1870 silmätulehduksen seurauksena. Ennen kuolemaansa hän lahjoitti teoksen Zoological Society of Londonille.
Tickell nimesi linnuista intiantöyhtökiitäjän ("Hemiprocne coronata"), metsäkiitäjän ("Zoonavena sylvatica"), intianvarpuspöllön ("Glaucidium radiatum"), harmaaviirukukastajan ("Dicaeum agile"), ylänköuunilinnun ("Phylloscopus affinis"), assaminuunilinun ("Phylloscopus cantator") ja intianrastaan ("Turdus unicolor"). Tickellin kunniaksi on nimetty ruostesarvinokka ("Anorrhinus tickelli"), vuorisieppokerttu ("Tickellia hodgsoni"), viidakkotimali ("Pellorneum tickelli") ja puistosinisieppo ("Cyornis tickelliae").
Simon Halfon

Simon Halfon on brittiläinen graafinen suunnittelija, joka tunnetaan parhaiten tekemistään töistä yhtyeille The Jam ja The Style Council sekä muusikko Paul Wellerille. Halfon on työskennellyt myös muun muassa rockyhtye Oasiksen ja muusikko George Michaelin kanssa. Halfonin näyttävimmät työt ovat 1960-luvun tyylisiä.
Halfon on myös yksi vuonna 2007 valmistuneen "Pirullista peliä" -elokuvan tuottajista.
Barycz

&lt;mapframe latitude="51.5" longitude="17" zoom="4" height="270" width="270" text="Barycz"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoline",
 "ids": "Q809673",
 "properties": {
 "stroke": "#00BFFF",
 "stroke-width": 3, 
]
&lt;/mapframe&gt;
Barycz (, ) on Oderin sivujoki Puolassa. Se on 133 kilometriä pitkä ja saa alkunsa läheltä Ostrów Wielkopolskin kaupunkia. Barycz laskee Oderiin Wyszanówin kylässä lähellä Szlichtyngowaa.
Malla Malmivaara

Malla Malmivaara, taiteilijanimiä Malla ja Belle Who, (s. 10. joulukuuta 1982 Jyväskylä) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hänen etunimensä oli alkujaan Laura, mutta hän on muuttanut sen myöhemmin Mallaksi välttyäkseen sekoittumasta pikkuserkkuunsa, näyttelijä-laulaja Laura Malmivaaraan. Malmivaara pääsi sisään Teatterikorkeakouluun ensimmäisellä yrittämällä. Malmivaara esiintyi "Putouksen" kahdennellatoista kaudella vuonna 2020. Muusikkona Malla Malmivaara on käyttänyt taiteilijanimiä Malla ja Belle Who. Hän on julkaissut kummallakin nimellä yhden albumin.
Yksityiselämä.
Malla Malmivaaran isä on sellisti Juha Malmivaara, jonka kanssa Malla asui vanhempien erottua. Hänen kasvattiäitinsä on näyttelijä Hanna Liinoja. Hänen enonsa on näyttelijä Tapio Liinoja. Näyttelijä Miika Laakso on hänen velipuolensa, heillä on yhteinen äiti. Näyttelijä Laura Malmivaara ja jääkiekkoilija Olli Malmivaara ovat hänen pikkuserkkujaan.
Malla kuuluu suomalaiseen Malmivaaran pappissukuun. Malmivaaralla on kaksi lasta. Hänen elämänkumppaninsa on kitaristi-laulaja Boris Nordin.
Muusikkona.
Malla Malmivaara on myös muusikko. Muusikkona Malla Malmivaara on käyttänyt vuodesta 2019 lähtien taiteilijanimenään Malla. Solina Records julkaisi Mallan ensimmäisen albumin huhtikuussa 2021.
Aiemmin Malmivaara on julkaissut yhden albumin Belle Who -taiteilijanimellä. Belle Whon esikoissingle "Tide" oli vuonna 2008 ensi-iltansa saaneen "Blackout"-elokuvan tunnuskappale. Esikoisalbumi "Can’t Whistle When You Smile" julkaistiin toukokuussa 20. toukokuuta 2009.
Malmivaara on laulanut Elisabeth Underground -yhtyeessä sekä myös englanniksi ja ranskaksi musiikkia tekevässä Moi non plus -nimisessä duossa yhdessä näyttelijä Pihla Viitalan kanssa.
Paul Carell

Paul Carell (syntyjään Paul Karl Schmidt; 2. marraskuuta 1911 Kelbra, Saksa – 20. kesäkuuta 1997 Rottach-Egern, Saksa) oli SS-upseeri ja Joachim von Ribbentropin lehdistösihteeri toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen hänestä tuli menestyksekäs kirjailija, jonka teoksia on myös suomennettu.
Elämä.
Paul Karl Schmidt syntyi marraskuussa 1911 Kelbran pikkukaupungissa silloisessa Saksin provinssissa, jonka alueet kuuluvat nykyään Saksi-Anhaltin osavaltioon. Hän kävi kansakoulun syntymäkaupungissaan, mutta lukioon hän joutui menemään läheiseen Elben rannalla sijaitsevaan Barbyn kaupunkiin.
20-vuotias Schmidt liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen vuonna 1931. Hänestä tuli natsipuolueen alaisen opiskelijaliiton "NS-Studentenbund"in aluejohtaja 1934. SS:n hän liittyi samana vuonna. 
Carell työskenteli ulkoministeri Joachim von Ribbentropin lehdistösihteerinä ollen vastuussa ulkoministeriön tiedottamisesta ja yksi merkittävistä propagandan luojista natsi-Saksassa. Otsakkeen ”Eurooppa eurooppalaisille” alla hänen teemojaan olivat muun muassa bolševismin eliminointi, juutalaisten eliminointi ja ”bolševismin sutenöörien” Englannin ja Rooseveltin poistaminen Euroopasta. Nykyään on selvää, että Carell oikeutti holokaustin käyttämässään propagandassa. Hän jopa neuvoi unkarinjuutalaisten karkotuksen ja joukkomurhan tiedotuksen hoitamisessa vuonna 1944.
Liittoutuneet pidättivät hänet 6. toukokuuta 1945 ja hän oli sotavankina kaksi ja puoli vuotta. Nürnbergin sotarikosoikeudenkäyntejä valmisteltaessa Carellin rooli oli pitkään harkinnan alaisena: käytettäisiinkö häntä todistajana vai tultaisiinko häntä syyttämään. Lopulta Carell toimi syyttäjän todistajana, jolloin hän esiintyi ”demokraattisen vapaan lehdistön puolustajana”. 
1950-luvulla Carell rupesi kirjoittamaan lehtiin. Vuosikymmenen loppupuolella hän alkoi kirjoittaa sotahistoriallisia teoksiaan, joiden totuusarvo on raskaasti kyseenalaistettu. Vaikka hän kirjoitti useita kirjoja natsi-Saksasta ja sen asevoimista toisessa maailmansodassa, niissä ei mainittu sanallakaan holokaustista tai Saksan tekemistä sotarikoksista itärintamalla. Carell loi kuvan Wehrmachtista puhtaana, toverillisena ja kunniallisena asevoimina, vaikka totuus on pitkälle toinen.
Rahm Emanuel

Rahm Israel Emanuel (s. 29. marraskuuta 1959, Chicago) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimi presidentti Barack Obaman kansliapäällikkönä tammikuusta 2009 lokakuun alkuun 2010. Hän oli aiemmin edustajainhuoneen jäsen Illinoisista vuodesta 2003 alkaen.
Emanuel on ollut Chicagon pormestari vuodesta 2011 lähtien. Hän on opiskellut Northwestern Universitylla, jossa suoritti tutkinnon 1985.
Emanuel aloitti poliittisen uransa kuluttajaoikeuksia ajavassa järjestössä. Hän oli mukana demokraatti Paul Simonin vuoden 1984 kampanjassa senaattiin, demokraattien kongressin vaalien kansallinen kampanjapäällikkö 1988 ja mukana Richard M. Daleyn kampanjassa Chicagon pormestariksi. Vuonna 1991 hän palveli muutaman viikon vapaaehtoisena Israelin puolustusvoimissa.
Emanuel nimitettiin Arkansasin kuvernööri Bill Clintonin esivaalikampanjan talousjohtajaksi. Tämän jälkeen hän oli Clintonin neuvonantajana valkoisessa talossa 1993–1998.
Vuodet 1998–2002 hän oli investointipankkiiri Wasserstein Perellalla. Clinton nimesi hänet 2000 Federal Home Loan Mortgage Corporationin ("Freddie Mac") johtokuntaan.
Vuonna 2002 hän pyrki edustajainhuoneeseen Illinoisista edellisen edustajan demokraatti Rod Blagojevichin jätettyä paikkansa ja pyrittyä osavaltion kuvernööriksi.
Emanuel erosi Barack Obaman henkilöstöpäällikön virasta pyrkiäkseen kotikaupunkinsa Chicagon pormestariksi. Emanuelia seurasi kansliapäällikön virassa William M. Daley.
Khryses

Khryses (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Apollonin pappi Khrysessä, Troijan lähistöllä olleessa kaupungissa. Hänen kerrottiin olleen Ardyksen poika.
Troijan sodan aikana Agamemnon otti hänen tyttärensä Khryseiin vangiksi, ja kun tämän isä saapui kuninkaan luo maksaakseen lunnaat tyttärestään, Agamemnon kieltäytyi vapauttamasta tätä. Apollon lähetti rangaistukseksi ruton kreikkalaisten keskuuteen, ja niin Agamemnon joutui vapauttamaan Khryseiin ja Odysseus toi hänet isälleen.
Mark Morrison

Mark Morrison (s. 10. heinäkuuta 1982 Belfast, Britannia) on brittiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Morrison on pelannut koko ammattilaisuransa Belfast Giantsissa. Morrison oli aiemmin puolustava hyökkääjä, mutta toimi myöhemmin ennemminkin "tappelijana", ja oli usein mukana kahakoissa. Morrison on pelityylinsä johdosta myös yksi seuran kannattajien suosikeista. 
Morrison pelaa maajoukkuetasolla Irlannin joukkueessa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Munasienet

Munasienet ("Oomycetes" tai "Oomycota") ovat ulkoisesti sieniä muistuttavia rihmastollisia yksisoluisia eliöitä, joita pidettiin pitkään sienikuntaan kuuluvina. 1990-luvulla selvisi kuitenkin, että tämä eliöryhmä kuuluu sukulaisuussuhteidensa perusteella samaan "Chromalveolata"-kunnan kaareen kuin ruskeat levät. Munasieniä tunnetaan noin 700 lajia 95 suvussa. Munasieniä ja muita ruskeiden levien kaareen kuuluvia sienimäisiä eliöitä kutsutaan myös leväsieniksi.
Munasieniä elää sekä heterotrofisina hajottajina vedessä ja kosteassa maassa, jossa ne hajottavat ravinnokseen orgaanista ainesta, että erilaisina kasvien ja eläinten loisina. Vakava kasvitauti perunarutto ("Phytophthora infestans") kuuluu munasieniin, samoin kuin Euroopan rapukannat romahduttanut rapurutto. "Pythium"-suvun munasienet aiheuttavat taimipoltetta ja juuristotauteja erityisesti kasvihuoneviljelmillä.
Munasienet eroavat solurakenteensa puolesta sienikunnasta esimerkiksi siinä, että niiden soluseinä koostuu yleensä selluloosasta. Rihmaston soluissa on diploidit tumat, toisin kuin sienillä, joilla rihmaston tumat ovat haploideja. Munasienet voivat lisääntyä sekä suvullisesti että suvuttomasti.
Lisääntyessään munasienet tuottavat uintisiimallisia parveiluitiöitä, joista itää kasvavaa rihmastoa. Suvullisessa lisääntymisessä rihmastossa muodostuu munamaisia itiöpesäkkeitä eli oogonioita, joissa olevat haploidit munasolut hedelmöittyvät, kun toista pariutumistyyppiä edustavasta rihmastosta kasvaa siittiöpesäke oogonioon kiinni ja siirtää sinne haploideja tumia. Syntyvistä hedelmöittyneistä sukusoluista kehittyy paksuseinäisiä munaitiöitä eli oosporeja, jotka toimivat usein munasienten lepoasteina (itiö). Oosporeista vapautuu sopivissa kasvuolosuhteissa uusia parveiluitiöitä.
Bierawka

Bierawka (, vuosina 1939–1945 "Bierau") on Oderin sivujoki Sleesiassa, Puolassa. Se on noin 50 kilometriä pitkä ja virtaa Ylä-Sleesian laajojen metsien halki. Joen varrella sijaitsevat muun muassa Orzeszen ja Czerwionka-Leszczynyn kaupungit. Bierawkaa myötäillen virtaa sen eteläpuolella Ruda. Bierawkan virtausta hyödynnettiin jo 1700-luvulla voimanlähteenä takoraudan valmistuksessa.
Modest Savtschenko

Modest Savtschenko eli Martti Savo (25. kesäkuuta 1918 Viipuri – 25. lokakuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen elokuvakriitikko, joka aloitti uransa 1950-luvulla. Hän kuului kriitikkosukupolveen, joka pyrki yleisön tietoisuuden ja maun kohottamiseen.
Savo kirjoitti kritiikkiä "Maakansaan", "Työkansan Sanomiin" ja "Kansan Uutisiin". Hän oli taustavaikuttajana elokuvakerhotoiminnan syntyessä 1950-luvun alussa ja oli perustamassa Elokuvakerho Studiota, jonka keulakuva ja puheenjohtaja oli Lasse Pöysti ja muina taustavaikuttajina Aito Mäkinen, Jörn Donner, Jerker A. Eriksson, Ritva Arvelo ja Erik Blomberg.
Orkhomenos

Orkhomenos (, ) voi viitata seuraaviin:
Kreikkalainen mytologia.
Orkhomenos () oli usean eri mieshahmon nimi kreikkalaisessa mytologiassa.
Kirjokeisarikala

Kirjokeisarikala ("Pygoplites diacanthus") on keisarikaloihin kuuluva kala, sukunsa ainoa laji. Se on huomattavasti vaikeampi akvaariossa hoidettava kala kuin muut saman heimon lajit.
Ulkonäkö ja koko.
Kirjokeisarikala voi kasvaa 25 cm pitkäksi. Aikuisen kalan litteässä vartalossa on keltaisella pohjalla harmaareunaisia valkoisia pystyjuovia. Pyrstö on kirkkaan keltainen, selkäevän pehmeä loppuosa sininen. Nuoret yksilöt ovat oranssivalkoraitaisia, selkäevässä on sininen silmätäplä. Vatsapuolen värityksessä on alueellisia eroja; Intian lähivesillä elää keltavatsaisia yksilöitä, Fidžillä harmaavatsaisia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kirjokeisarikala elää Indopasifisella merialueella: sen levinneisyysalue ulottuu Punaiseltamereltä Itä-Afrikkaan ja Tuamotu-saarille, Japanin lähivesille ja Australian suurelle koralliriutalle. Se viihtyy monimuotoisten korallien keskellä, missä se pujottelee koloissa ja korallien väleissä. Sitä on tavattu 1–48 metrin syvyydessä.
Vesiolot ja ravinto.
Kirjokeisarikala syö luonnossa sienieläimiä, salppia, kampamaneetteja ja muita pehmeitä selkärangattomia. Akvaariossa sitä on vaikea saada syömään mitään. Se on herkkä vedessä esiintyville typpiyhdisteille, eikä sitä sen vuoksi pitäisi tuoda uuteen akvaarioon ennen kuin vesiarvot ovat vakiintuneet.
Käyttäytyminen.
Kutuparia lukuun ottamatta kirjokeisarikaloja ei yleensä pidetä akvaariossa lajitoveriensa seurassa. Ne ovat varsin arkoja kaloja, ja isokokoisempien tai kovin vilkkaiden kalojen seurassa ne eivät useinkaan uskalla syödä tarpeeksi. Kirjokeisarikalat saattavat näykkiä pitkäpolyyppisiä kivikoralleja tai tiettyjä pehmytkoralleja. Punaiseltamereltä ja Intian valtamereltä tuotujen yksilöiden on havaittu pärjäävän hiukan paremmin akvaariossa kuin Tyynenmeren yksilöiden. Tämä voi johtua joko ruokavaliosta tai menetelmistä, joilla kaloja pyydystetään ja käsitellään.
Valuma-alue

Valuma-alue on maantieteellinen alue, jonne satanut vesi kerääntyy maanpinnan muotojen ohjaamana lopuksi yhteen matalalla sijaitsevaan kohtaan. Valuma-alue voidaan usein ajatella maastossa olevaksi altaaksi, jossa vesi kerääntyy sen matalimpaan kohtaan ja josta se poistuu altaan reunan ylitse virtavetenä, esimerkiksi ojana, jokena tai lahtena. Matalinta kohtaa kutsutaan laskukynnykseksi. Mereen laskevaa valuma-aluetta kutsutaan vesistöksi. Valuma-alueella virtaava vesi on pääasiassa peräisin sateista, mutta siihen luetaan myös edellisen talven sulavan lumen vedet, sulavien jäätiköiden vedet ja pohjavedestä syntyvät lähteet. Valuma-alueen vesi muodostuu sateesta, lumipeitteestä, maankosteudesta, pohjavesivirtauksesta, maaston kosteikoista, jokiverkostosta ja vesialtaista. Valuma-alueen reunaviivaa kutsutaan vedenjakajaksi, joka sijaitsee veden virtaamisen luonteesta johtuen ympäristöään korkeammilla maaston alueilla. Vedenjakajalla vesi virtaa rajakohdan eri puolille ja jakaa siten satavat vedet eri valuma-alueisiin. Valuma-alueen altaaseen kertyneet vedet poistuvat lopuksi laskukynnyksen kohdalta, missä vedenjakaja on matalimmillaan. Valuma-alueilla on yleisesti olemassa lasku-uoma, mutta on myös olemassa lasku-uomattomia valuma-alueita eli sisäisiä valuma-alueita. Niissä vesi kerääntyy esimerkiksi vesialtaaseen, josta se haihtuu pois tai vaihtoehtoisesti katoaa maan alle.
Valuma-alueet voivat muodostaa hierarkkisen järjestelmän siten, että pienet valuma-alueet laskevat vetensä uuteen lasku-uomaan tai järveen, joka muodostaa suuremman valuma-alueiden kokonaisuuden. Tällöin ajatellaan takaperoisesti, että kukin maaston uoma kuuluu omaan valuma-alueeseensa ja suuren valuma-alueen laskujoen yläjuoksun sivujoet ja myös niiden sivuhaarat muodostavat lukuisten valuma-alueiden peitteen.
Vesistöt ovat valuma-alueita, joiden purkupiste laskee mereen. Tällainen on esimerkiksi Eurajoen vesistö Satakunnassa, joka käsittää vain Eurajoen valuma-alueen. Suomen vesistöalueiden luokittelun mukaan jotkin päävesistöalueet voivat sisältää useita vesistöjä, kuten Suomenlahden rannikkoalue, johon kuuluvat Suomenlahteen laskevat alle 200 km²:n kokoiset vesistöt. Päävesistöalueiden osa-alueet eivät sen sijaan ole välttämättä kokonaisia valuma-alueita, vaan osa niihin laskevasta vedestä voi tulla yläpuolisen valuma-alueen purkupisteen kautta. Tällainen osa-alue on esimerkiksi Kokemäenjoen vesistöön kuuluva Vanajaveden–Pyhäjärven alue, joka itsekin muodostuu alueista ja valuma-alueista. Tällaiset vesistöalueet ovat tarkoituksenmukaisia esimerkiksi viranomaistyössä, kun halutaan jakaa tietty valuma-alue hallinnollisesti samankokoisiin alueisiin. Vesistöalueiden jakoa hyödynnetään myös vesistömalleissa. Merialueet eivät kuulu vesistöalueisiin, mutta ne voivat rajata jonkin päävesistöalueen valuma-alueita, kuten esimerkiksi Saaristomeren rannikkoalueella, johon kuuluu myös Ahvenanmaa.
Trenton maakunta

Trenton maakunta () on yksi Italian maakunnista.
Trenton maakunta on Trentino-Etelä-Tirolin autonomisen alueen pääosin italiankielinen eteläosa. Se on vuoristoista aluetta, jonka keskellä kulkee Adigen laakso. Gardajärven pohjoisosa kuuluu Trenton maakuntaan.
Trenton maakunnan pinta-ala on 6 207 km2 ja asukasluku noin 526 000. Maakunta muodostuu 177 kunnasta ja sen pääkaupunki on Trento. Se on myös maakunnan ainoa yli sadantuhannen asukkaan kaupunki.
Maxime Monfort

Maxime Monfort (s. 14. tammikuuta 1983 Bastogne, Belgia) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili ammattilaisena 2004–2019.
Monfort oli hyvä mäki- ja aika-ajaja. Hän aloitti uransa Landbouwkrediet-Colnago-tallissa 2004, jolloin voitti Luxemburgin ympäriajon kokonaiskilpailun. Hän siirtyi ranskalaiseen Cofidis-talliin 2006. Cofidisissa Monfortin parhaat saavutukset olivat Espanjan ympäriajon 11. sija, viides sija Baskimaan ympäriajossa ja yhdeksäs sija Dauphiné Libéréssä. Monfort oli vuoden 2008 Ranskan ympäriajossa 23:s.
Kausilla 2009–2010 Monfort edusti Team Columbiaia. Hän voitti Belgian aika-ajomestaruuden 2009. Seuraavana vuonna hän voitti 2. HC -kategoriaan (eli seuraavalle tasolle ProTourin jälkeen) arvostetun Bayern-Rundfahrt-kilpailun. Kaudeksi 2011 hän siirtyi luxemburgilaiseen Team Leopard-Trek -joukkueeseen ja jatkoi RadioShack-Nissan-Trek / RadioShack-Leopard-Trek -tallissa, kunnes siirtyi Lotto-Belisol / Lotto Soudal -joukkueeseen viimeisiksi ammattilaiskausikseen 2014–2019.
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun ja etapin 3 voitto
Alankomaiden ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
Étoile de Bessèges, kokonaiskilpailussa toinen
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 11.
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides 
Belgian aika-ajomestaruus
Bayern-Rundfahrt, kokonaiskilpailussa toinen
Bayern-Rundfahrt, kokonaiskilpailun ja etapin 4 (aika-ajo) voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16.
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16.
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14.
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14.
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16.
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 11.
Espanjan ympäriajo, etapilla 19 kolmas
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 15.
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 16.
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 13.
Pienkuormain

Pienkuormaimet ovat kumipyörin tai joskus telaketjuin varustettuja pieniä liikkuvia työkoneita, joiden hydraulisesti toimivaan nostopuomiin voi kiinnittää monenlaisia vaihdettavia työlaitteita, kuten erilaisia kauhoja tai puskulevyjä. Pienemmät mallit ovat yleensä liukuohjattuja (engl. "skid steering"), jolloin laitteen pyörät eivät käänny vaan vasen ja oikea pyöräpari liikkuvat käännyttäessä eri nopeuksilla tai paikallaan pyörähdettäessä vastakkaisiin suuntiin, kuten panssarivaunussa tai muussa telaketjuajoneuvossa. Isommissa malleissa käytetään myös runko-ohjausta ("pivot steering"), jossa siinäkään pyörät eivät käänny vaan ajoneuvon runko taittuu akselien välisestä nivelestä.
Uuden ajan maatalouskone.
Pienkuormainten markkinat alkoivat kehittyä 1980–90-lukujen taitteessa toisaalta maataloustraktoreiden koon kasvun seurauksena ja toisaalta maatilojen tehostustarpeen johdosta, kun kasvaneiden tilojen töitä jouduttiin hoitamaan alati pienenevällä väkimäärällä. Pienkuormainten esi-isinä voidaan pitää sekä niitä raskaampia liukuohjattuja Bobcat-kuormaimia että erilaisia rehunjakovaunuja. Markkinat lähtivät kehittymään voimakkaammin 1990-luvulle tullessa, jolloin Suomessa oli useampia pienkuormainvalmistaja. Kun ylöjärveläinen Ylö-Tehtaat Oy oli mennyt vararikkoon 1991, uusi yritys Avant Tecno jatkoi Ylökatti-pienkuormaimen kehittämistä ja on sittemmin kasvanut maailman markkinajohtajaksi. 
Ensimmäisissä pienkuormaimissa polttomoottori pyöritti hydraulipumppua, joka vuorostaan pyöritti ajomoottoreita, joista välitettiin ketjuilla veto navoille. Sama pumppu antoi voiman puomin sylintereille. Nostoteho oli melko vaatimaton, noin 300 kiloa.
Lisälaitteiden kehitys toi uusia käyttökohteita.
Pienkuormaimiin ryhdyttiin valmistamaan monipuolisia lisälaitteita, usein pienennettyjä versioita isompien koneiden työlaitteista. Kuormaimiin alkoi saada erilaisia kaivinkauhoja, maaporia, trukkihaarukoita, lumilinkoja, harjoja, ruohonleikkureita jne. Näin pienkuormainten käyttöalue laajeni maataloudesta kiinteistönhoitoon ja viherrakentamiseen.
1990-luvun lopulla oli suoraveto korvannut huoltoa vaativan ketjuvedon. Samalla ajopiirit ja työhydrauliikka erotettiin toisistaan, mikä mahdollisti työlaitteiden vapaan, ajonopeudesta riippumattoman käytön. Liukuohjattujen pienkuormainten joukkoon oli tullut myös runko-ohjattuja malleja.
2000-luvulle tultaessa kuormain alkoi löytyä monen toimivan maatilan lisäksi yhä useammalta rakennustyömaalta sekä vihertöitä tekeviltä yrittäjiltä. Tehojen ja painojen kasvaessa kuormaimilla pystyttiin käsittelemään yli 1 000 kg painoja, mikä mahdollisti kuormaimen itsenäisen käytön monipuolisissa tehtävissä. Myös pienempien laitteiden mallistoa laajennettiin esimerkiksi vapaa-ajan käyttöön suunnatulla Avant 200 -mallistolla. 
Kuormainten markkinat Suomessa ovat nyt useita tuhansia kappaleita vuosittain, ja ne ovat osin syrjäyttäneet traktorin käyttöä tilan töissä sekä kiinteistönhuollossa. Viherrakentamisen suosion kasvu osaltaan tuottaa merkittävästi uusia toiminta-alueita pienkuormaajien käyttöön.
Sebastian Lang

Sebastian Lang (s. 15. syyskuuta 1979 Erfurt, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili ammattilaisena 2002–2011 edustaen 2002–2008 saksalaista Gerolsteiner-tallia ja 2009–2011 belgialaista Silence-Lotto / Omega Pharma-Lottoa. 
Langia pidettiin hyvänä aika-ajana, josta osoituksena on vuoden 2006 Saksan aika-ajon mestaruus. Lang on pituudeltaan 187 cm ja hän painoi aktiivivuosinaan 75 kg.
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa hopeaa
Maantiepyöräilyn EM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa pronssia
Rheinland-Pfalz Rundfahrt, etappien 1 ja 4 voitto
Tanskan ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
Karlsruheversicherungs GP, voitto (Michael Richin parina)
Tour of Rhodes, prologin voitto
Hessen Rundfahrt, kokonaiskilpailun ja etapin 3 voitto
Hessen Rundfahrt, etapin 5 (aika-ajo) voitto
UCI ProTourin joukkuekilpailu, Eindhoven, voitto Gerolsteinerin joukkueessa
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, aika-ajossa kahdeksas
3-Länder-Tour, kokonaiskilpailun ja etapin 3 (aika-ajo) voitto
Saksan maantiepyöräilymestaruuskilpailut, aika-ajossa kultaa
Saksan ympäriajo, mäkikilpailun voitto
LuK Challenge, voitto Markus Fothenin parina
Ranskan ympäriajo, etapilla 7 (aika-ajo) kolmas
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, aika-ajossa viides
Maantiepyöräilyn MM-kilpailut, aika-ajossa viides
Dierfeld

Dierfeld on kunta Saksassa Rheinland-Pfalzin osavaltion Bernkastel-Wittlichin piirikunnassa. Asukkaita Dierfeldissä oli 31. joulukuuta 2007 kahdeksan ja väestötiheys oli 5 as./km². Kunnan pinta-ala on 1,54 km². Kunta sijaitsee 420 metrin korkeudessa merenpinnasta. Dierfeldin pormestari ("Ortsbürgermeister") on Gerhard von Greve-Dierfeld. Kunnan postinumero on 54533.
Dierfelfin naapurikunnat ovat Wallscheid, Mückeln, Oberscheidweiler, Hasborn, Niederöfflingen ja Oberöfflingen. Dierfeld on Rheinland-Pfalzin osavaltion pienin kunta ja koko Saksankin pienin itsenäinen kunta.
Vuoden 2004 kunnallisvaaleissa Dierfeldin kunnanvaltuustoon valittiin kuusi valtuutettua. Äänestysprosentti oli 100 %.