tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
El Bimbo

El Bimbo on suomalaislaulaja Marionin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin kesäkuussa 1975. Albumin nimikkokappale ”El Bimbo” on käännöskappale ranskalaisen Bimbo Jet -yhtyeen samannimisestä kappaleesta vuodelta 1974. Käännösversiosta tuli yksi vuoden 1975 suurimmista hittikappaleista. Kappaleen myötä Marion nousi myös listaykköseksi ensimmäisenä kotimaisena naisartistina. Muita levyn tunnettuja kappaleita ovat muun muassa vuoden 1975 Eurovision laulukilpailun hollantilainen voittokappale ”Ding-a-dong” sekä samaisessa kilpailussa kolmanneksi tulleen kappaleen ”Era” käännösversio nimellä ”Silloin”, jonka Marion laulaa duettona Kirkan kanssa.
Albumi menestyi hyvin ja pysyi peräti viiden viikon ajan listaykkösenä. Levy nousi jo toukokuussa 1975 Top 20 -albumilistan seitsemänneksi, mutta kesä- ja heinäkuussa albumi oli listaykkösenä. Elokuussa albumi oli listan neljäntenä ja syyskuussa kahdeksantena, jonka jälkeen se putosi listalta pois. Levymyynnissä kultalevyraja ylittyi jo vuonna 1975 ja platinalevyraja seuraavana vuonna. Levyä on myyty yli 52 000 kappaletta.
Kappaleet.
B-puoli.
Lähteet:
Tekijät.
Muusikoita.
Kappaleissa ”El Bimbo” (1) ja ”Rikke-ding, rikke-dong” (10) sekä ”El Bimbo” -kappaleen saksalaisessa versiossa (13) saksalainen taustaorkesteri, jonka muusikot tunnistamattomia.
Lähteet:
Jousiryhmä
Lähteet:
Tuotanto.
Kappaleiden 1, 10 ja 13 taustaraidat äänitetty Union Studiolla Münchenissä Saksassa ja lauluraidat Finnlevy-studioilla.
Lähteet:
Partapöllö

Partapöllö ("Xenoglaux loweryi") on harvinainen pieni pöllö, jonka pituus on 12–13 cm ja jonka elinaluetta on Peru.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Partapöllö on havaittu vain Pohjois-Perun Andien itäosissa 1 900–2 350 metrin korkeudessa. Se on paikkalintu.
Historia.
Laji on havaittu muutaman kerran sen jälkeen kun se löydettiin verkosta 1976, ja sitten niitä on saatu verkkoon joitakin kertoja mutta nähty normaalioloissa ensimmäisen kerran 2007. IUCN:n luettelossa se on vaarantunut.
Kuvaus.
13–14 cm pitkän pöllön tieteellinen nimi ("kummallinen pöllö") johtuu sen naaman alla olevista pitkistä sulista. Sen siipien kärkiväli on 36 cm. Väriltään se on kullanruskea, silmät ovat oranssit. Naaras ja koiras ovat samanlaisia.
Elintavat.
Partapöllön ravinto koostuu lähinnä hyönteisistä. Se saalistaa öisin, ja nukkuu päivät oksilla. Se pariutuu keväällä, jolloin se munii 5–8 munaa.
Leopardigekot

Leopardigekot ("Eublepharis") on heimoon Eublepharidae kuuluva liskosuku, jota esiintyy Aasiassa ja Lähi-idässä. Leopardigekko ("Eublepharis macularius") on suosittu lemmikkieläin sen helppohoitoisuuden takia.
Ravinto.
Luonnossa leopardigekot syövät kaikenlaisia hyönteisiä, mutta lemmikkinä ne syövät pääosin kenttäsirkkoja ja jauhomatoja.
Lajit.
Leopardigekkojen sukuun kuuluu kaikkiaan viisi lajia:
Baby Face

Baby Face on suomalaisen iskelmälaulaja Marionin viides, huhtikuussa 1976 julkaistu studioalbumi. Levyn kappaleista suurin osa on käännöskappaleita, mutta mukana on myös kolme suomalaista sävellystä. Urheiluselostaja Paavo Noponen vierailee albumin kappaleella ”Kuusamo”.
Levyn tunnetuimpia kappaleita ovat singleinäkin julkaistut nimikappale ”Baby Face” sekä ”Pepe”, jonka B-puolella julkaistu ”Malta vielä hetki” -kappale ei sisälly albumille. Single julkaistiin myös saksankielisenä versiona. ”Pepe” oli parhaimmillaan jukebox-listan seitsemäntenä ja singlemyyntilistan viidentenä. ”Baby Face” puolestaan ylsi jukebox-listan kymmenenneksi.
Albumi menestyi hyvin yltäen parhaimmillaan albumilistan kuudenneksi. 20 myydyimmän albumin joukossa levy pysyi huhtikuusta heinäkuuhun 1976. Albumi ylitti kultalevyrajan vuonna 1977 ja sitä on myyty noin 25 000 kappaletta.
Kappaleet.
Kaikki sovitukset Antti Hyvärinen, ellei toisin mainita.
Tekijät.
Muusikoita.
Kappaleessa ”Pepe” saksalainen taustaorkesteri, jonka muusikot ja taustalaulajat tunnistamattomia.
Tuotanto.
”Baby Face” -kappaleen taustat äänitetty 13. tammikuuta 1976, ”Kuusamo” -kappaleen taustat 9. tammikuuta ja ”Nyt huolet pois” -kappaleen taustat 16. tammikuuta. Lauluraidat äänitetty tammi-maaliskuussa 1976.
Kangasniemen vaakuna

Kangasniemen vaakuna on Kangasniemen kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa pitäjän naisiin, jotka tunnettiin taitavina kuviokankaiden kutojina. Samalla aihe liittyy kunnan nimeen "kangas"–sanan homonymian kautta.
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä paaluittainen kultainen rukin lyhty, jossa lanka hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Kangasniemen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 29. tammikuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 12. kesäkuuta samana vuonna.
Helsingin kaupunginhallitus

Helsingin kaupunginhallitus johtaa Helsingin kaupungin hallintoa, valmistelee kaupunginvaltuustossa käsiteltävät asiat, panee toimeen valtuuston päätökset ja valvoo valtuuston päätösten lainmukaisuutta. Kaupunginhallituksen toimintaa ohjaa kuntalain lisäksi kaupunginvaltuuston hyväksymä kaupungin hallintosääntö.
Kaupunginhallituksen toimikausi on kaksi vuotta ja siinä on 15 jäsentä ja 10 varajäsentä. Vuodesta 2017 alkaen kaupunginhallituksen puheenjohtajana toimii pormestari ja 4 apulaispormestaria ovat sen jäseniä. Kaupunginhallitus kokoontuu kerran viikossa yleensä maanantaina.
Kokouspaikkana on kaupunginhallituksen istuntosali kaupungintalolla. Kokoukset eivät ole yleisölle avoimia. Kaupunginhallitus pitää ylimääräisiä kokouksia tarvittaessa.
Luettelo alkaa vuodesta 1989.
Ja’net DuBois

Ja'net DuBois (k. 17. helmikuuta 2020) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka näytteli elokuvassa "" herra Bosleyn äitiä.
Rovaniemen kaupunginvaltuusto

Rovaniemen kaupunginvaltuusto on Rovaniemen kaupungin kunnanvaltuusto ja ylin päättävä toimielin. Valtuustossa on 51 jäsentä, jotka on valittu neljän vuoden toimikaudeksi.
Kaudella 2021–2025 valtuuston kolme suurinta puoluetta ovat keskusta (13 paikkaa), kokoomus (10 paikkaa) ja perussuomalaiset (9 paikkaa). Valtuuston puheenjohtajana toimii Heikki Autto (kok.) sekä varapuheenjohtajina Pertti Lakkala (kesk.), Eemeli Kajula (sd.) ja Henri Ramberg (vas.).
Kostila

Kostila on kylä aiemman Lammin kunnan alueella Hämeenlinnassa. Kostila sijaitsee noin 10 kilometrin päässä Lammin taajamasta. Kostilan naapurikyliä ovat Kuurikka ja Ylänne. 
Kylän historia.
Kylä on ollut asutettu 1400-luvulta lähtien. Kostila on kuulunut tuolloin laajaan Vanhankartanon alueeseen. Kylä on autioitunut sen historian aikana, mutta Lepaan suku asutti sen uudelleen. Lepaan suku omisti 1600-luvulla Kostilasta kaksi tilaa.
Kostilan alueet kuuluivat pitkään Vanhankartanon suurtilaan, ja suuri osa kyläläisistä oli torppareita. Vuonna 1918 säädetty torpparilaki oikeutti vuokratilalliset lunastamaan viljelemänsä tilat itselleen.
Kostilan koulu.
Kostilan koulu on kyläkoulu. Koulu on aloittanut toimintansa vuonna 1907. Hämeenlinnan kaupunki lakkautti koulun vuonna 2012. 
12. heinäkuuta vuonna 1905 kuntakokous päätti perustaa Kostilan, Kuurikan ja Ylänteen piirien yhteisen kansakoulun. Koulurakennus valmistui vuonna 1907 ja opiskelu aloitettiin saman vuoden syksynä. Ensimmäisenä vuonna koulussa aloitti 22 lasta ja toimi aluksi yhdellä opettajalla.
Talvisodan aikaan koulutyö oli keskeytettynä, koska talo oli majoituskäytössä siirtoväelle. Vuonna 1949 koulu sai toisen opettajan. Tilanahtauden vuoksi koulua lähdettiin laajentamaan ja uusi koulurakennus valmistui vuonna 1953. Parhaimpina vuosina koulun oppilasmäärä oli yli 60.
Historiansa aikana koulu toimi osaksi myös asuinkäytössä. Vuonna 1998 koulussa syttyi tulipalo, joka tuhosi koulun asuintilat ja osan luokkahuoneista. Koulurakennus kuitenkin korjattiin kyläläisten voimin ja opetus säilyi Kostilan koulussa. Vuonna 2007 kyläläiset talkootöinä puhdistivat koulun ulkovuoren ja laudoituksia ja ikkunoita uusittiin. Sama vuonna 8. joulukuuta koulu vietti satavuotisjuhlia. Kyseisenä vuonna koulussa oli oppilaita 27. Koulu oli sitä ennen ollut useasti lopetusuhan alla.
Lammin kunta liitettiin kuntaliitoksen jälkeen osaksi Hämeenlinnaa vuonna 2009. Koulu lakkautettiin vuonna 2012 kaupungin päätöksellä ja kylän oppilaat siirtyivät Konnarin kouluun Lammin taajamaan. Koulurakennus siirtyi myöhemmin yksityisomistukseen, kun kaupunki löysi koululle ostajan.
Marion ”77”

Marion "77" on Marionin julkaisema albumi vuodelta 1977. Albumi on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Kairon kansainväliset kirjamessut

Kairon kansainväliset kirjamessut ovat kirjoihin ja kirjallisuuteen keskittynyt messutapahtuma, joka järjestetään vuosittain tammikuun viimeisellä viikolla Kairossa, Egyptissä.
Kairon kirjamessut ovat arabimaiden suurimmat ja vanhimmat kirjamessut. Ensimmäiset messut pidettiin vuonna 1969, samaan aikaan Kairon perustamisen tuhatvuotisjuhlien kanssa. Tapahtumassa vierailee vuosittain noin kaksi miljoonaa kävijää, ja vuonna 2006 tapahtuma oli sekä vierailijoiden että näytteilleasettajien määrässä mitattuna maailman toiseksi suurin kirja-alan tapahtuma Frankfurtin kirjamessujen jälkeen. Messut ovat erityisen merkittävä arabiankielisen kirjallisuuden julkaisutapahtuma.
Love Is...

Love Is... on suomalaisen iskelmälaulaja Marionin kahdeksas, huhtikuussa 1978 julkaistu englanninkielinen studioalbumi. Levy tehtiin Isossa-Britanniassa brittiläismuusikoiden voimin ja kappaleiden tekemisestä vastasivat levyn tuottanut Alan David sekä Lionel Martin.
EMI julkaisi albumin Skandinavian maissa sekä Saksassa vinyylilevynä sekä Suomessa vinyylilevynä ja C-kasettina.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltäneet ja sanoittaneet Alan David ja Lionel Martin sekä sovittanut Steve Gray.
Tekijät.
Tuotanto.
Äänitetty AIR Studiosilla 8.–22. joulukuuta 1977 Lontoossa Isossa-Britanniassa ja masteroitu Pye Studiosilla Lontoossa.
Onni on kun rakastaa

Onni on kun rakastaa on suomalaislaulaja Marionin 10. studioalbumi, joka julkaistiin loppuvuodesta 1979.
Albumi menestyi suhteellisen hyvin ja ylsi parhaimmillaan Suomen musiikkilistojen 5. sijalle. Yhteensä levy pysyi listoilla 16 viikon ajan. Albumi on saavuttanut kultalevyrajan ja sitä on myyty 25 000 kappaletta. Albumi on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Albumi julkaistiin EMI-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina. Albumia ei ole toistaiseksi julkaistu CD-levynä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sovittanut Antti Hyvärinen, ellei toisin mainita.
Eini Lehtinen

Eini Lehtinen (s. 14. maaliskuuta 1979 Kalajoki) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelannut hyökkääjänä Oulun Kärpissä ja Suomen naisten maajoukkueessa. Lehtinen on valittu useita kertoja SM-sarjan Kuukauden pelaajaksi. Perusteluissa on kehuttu hänen tasaisuuttaan ja taitojaan sekä hyökkäys- että puolustuspelaajana. Lehtinen on kunnostautunut maalintekijänä ja voittanut myös SM-runkosarjan pistepörssin.
Lehtinen on Pyhäjoen Joki-Kiekon kasvatti ja pelasi ennen Oulun Kärppiä Raahen Teräs-Kiekossa. Hän pelasi SM-sarjaa Oulun Kärppien joukkueessa kaudesta 1996–1997 kevääseen 2008 saakka. Hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1998, 2000, 2001, 2003, 2006 ja 2007 sekä SM-pronssia vuosina 2002, 2004, 2005 ja 2008. Kaudella 2007–2008 hän voitti runkosarjan pistepörssin tehtyään 20 ottelussa 29 maalia ja annettuaan 50 maalisyöttöä. Kauden päätteeksi hänet valittiin SM-sarjan parhaaksi hyökkääjäksi ja tähdistöjoukkueen keskushyökkääjäksi. Viimeiset pelikautensa hän toimi Kärppien kapteenina.
Lehtinen pelasi urallaan 37 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin, antoi kolme maalisyöttöä ja istui jäähyllä 22 minuuttia. Ensimmäiset maaottelunsa hän pelasi kaudella 2004–2005. Hän saavutti MM-pronssia Kiinassa pelatuissa kisoissa vuonna 2008. Tuolloin Suomi voitti ensimmäisen kerran Yhdysvallat MM-kisojen historiassa mutta jäi kuitenkin pronssiotteluun Yhdysvaltain voitettua Kanadan. Lehtinen pelasi kisoissa viisi ottelua ilman tehopisteitä; jäähyllä hän istui neljä minuuttia, ja hänen lukemansa tehotilastossa oli –1.
Outi Tarkiainen

Outi Tarkiainen (s. 7. helmikuuta 1985 Rovaniemi) on suomalainen taidemusiikin säveltäjä. Hän on säveltänyt orkesterimusiikkia, vokaalimusiikkia, kamarimusiikkia ja soolosoitinteoksia, ja hänen musiikissaan voi kuulla kaikuja muun muassa modaalisesta jazzmusiikista. Tarkiaista on luonnehdittu säveltäjäksi, jonka ”väriaisti on hienostunut ja joka osaa käsitellä orkesteria lumoavasti”, ja jonka ”musiikin voi kokea kuvien tai mielentilojen sarjaksi”.
Ura.
Tarkiainen aloitti musiikkiopintonsa soittamalla pianoa Lapin musiikkiopistossa Hannele Vaaraman johdolla. Hän opiskeli sävellystä Eero Hämeenniemen ja Veli-Matti Puumalan johdolla Sibelius-Akatemiassa Helsingissä ja täydensi opintojaan Lontoossa (Guildhall School of Music) Malcolm Singerin ja Miamin yliopistossa) Ron Millerin ja Gary Lindsayn johdolla. Tarkiainen valmistui säveltäjäksi ja musiikin maisteriksi 2010. Hän on osallistunut muun muassa Vince Mendozan, Jim McNeelyn, Maria Schneiderin ja Sergei Nevskin mestarikursseille.
Tarkiainen toimi vuoden 2017 ruotsalaisen Norrbotten Big Bandin residenssisäveltäjänä ja on toiminut lappilaisen Hiljaisuus-festivaalin taiteellisena johtajana vuodesta 2014.
Tarkiaisen ensimmäinen ooppera "Oma huone" sai kantaesityksensä Hagenin Teatterissa toukokuussa 2022 (Francis Hüserin librettoon, Virginia Woolfin samannimisen kirjan pohjalta) ja Suomen kantaesityksensä Savonlinnan oopperajuhlilla 2023. Tarkiainen valmistaa uutta oopperaa vuodelle 2027; projekti perustuu Niillas Holmbergin romaaniin "Halla Helle" ja sen libretistinä toimii Aleksi Barrière.
Sävellykset.
Tarkiainen on kuvannut musiikkia ”luonnonvoiman kaltaisena, joka voi vyöryä ihmisen ylitse ja muuttaa kokonaisia kohtaloita.” Hänen säveltäjäuransa käännekohta oli orkesterilaulusarja "Maa, kevään tytär" (2015), jonka tilasivat Arctic Philharmonic, Norrbottens Kammarorkester ja Lapin kamariorkesteri. Toinen tärkeä orkesteriteos on ollut saksofonisti Jukka Perkolle sävelletty saksofonikonsertto "Saivo" (2017), joka oli Tapiola Sinfoniettan tilaus ja kantaesitettiin Espoossa marraskuussa 2017. Pohjois-Skandinavian arktiset alueet ovat toimineet useiden Tarkiaisen teosten inspiraationa. Hän kertoo: "Minussa asuu perustava kaipuu pohjoisimmille seuduille. Tietysti nautin suuremmissa kaupungeissa olemisesta ja tunnen tarpeelliseksi saada uusia kulttuurisia impulsseja säännöllisesti. Edellisen teokseni sävelsin Pariisissa ja Berliinissä; istuin parvekkeellani ja ajatukseni olivat 3000 km pohjoisempana olevilla seuduilla. Kun on Lapista, sydän kaipaa sinne. On jopa sanonta: ihminen voi lähteä Lapista, mutta Lappi ei lähde ihmisestä." 
Tarkiaisen sävellyksiä ovat esittäneet useat orkesterit eri puolilla Eurooppaa ja Yhdysvalloissa, muun muassa Tapiola Sinfonietta, Kamariorkesteri Avanti!, Arctic Philharmonic (Norja), Norrbottens Kammarorkester, Metropole Orchestra (Hollanti), Henry Mancini Institute Chamber Orchestra (USA), Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri ja Lapin kamariorkesteri.
Ilmari Helle

Ilmari Herbert Helle (alk. Henriksson, 16. tammikuuta 1900 Mäntsälä – 4. maaliskuuta 1940 Keihäsniemi, Viipurin maalaiskunta) oli suomalainen pikajuoksija. Hän edusti urallaan aluksi kotiseutunsa seuraa Mäntsälän Veli ja myöhemmin muun muassa Helsingin Kisa-Veikkoja ja Turun Urheiluliittoa.
Helle oli 1920-luvun puolivälissä Suomen paras pikajuoksija. Hän saavutti kolme Suomen mestaruutta 100 metrillä vuosina 1925, 1926 ja 1927. Hän saavutti voiton vuonna 1925 Helsingissä ensimmäisessä Suomi–Ruotsi-maaottelussa 100 metrillä ja uusi voittonsa kaksi vuotta myöhemmin Tukholmassa.
Helle oli ammatiltaan puuseppä ja toimi myös valokuvaajana kotiseudullaan Mäntsälässä.
Helle kaatui talvisodassa Kannaksella sodan loppuvaiheessa 4. maaliskuuta 1940.
Viktor Bolhovitinov

Viktor Fjodorovitš Bolhovitinov (, 4. helmikuuta 1899, Saratov, Saratovin kuvernementti – 29. tammikuuta 1970) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija, joka johti muun muassa Bereznjak-Isajev BI-1 -rakettilentokoneen suunnittelua 1940-luvun alussa.
Bolhovitinov oli ensimmäisiä Žukovskin sotilasinsinööriakatemian kouluttamia insinöörejä. Vuonna 1934 hän modernisoi Tupolev TB-3 -pommikoneen DB-A-versioksi. 12. elokuuta 1937 DB-A pyrki lentämään pohjoisnavan ylitse Yhdysvaltoihin, mutta kone tuhoutui matkalla.
Vuonna 1937 Bolhovitinov suunnitteli nopean pommikoneen, joka sai nimen "S" eli "Spartak". Koneessa oli kaksi V-12-moottoria, jotka pyörittivät vastakkaisiin suuntiin pyöriviä potkureita. Tämän konesuunnitelman kehittelyä ei Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon jatkettu.
Vuonna 1940 Bolhovitinov sai oman suunnittelutoimistonsa, OKB-293, johdettavakseen. Sen päätoimi oli 1930-luvun lopussa jo aiemmin Bereznjakin ja Bolhovitinovin kaavailema rakettilentokone, BI-1. Vuonna 1944 A. G. Kostakov, joka johti rakettimoottorien suunnittelua NII-3-instituutissa, vangittiin ja NII-3 yhdistettiin OBB-293:een, josta tuli NII-1, jonka johdossa Bohovitinov jatkoi. Vuonna 1946 tämä yksikkö siirtyi Matus Bisnovatin johdettavaksi, ja syntyi Zavad 293 -yksikkö.
Bolhovitinov väitteli vuonna 1947 ja siirtyi professoriksi Žukovskin sotilasakatemiaan vuonna 1949.
Thomas Hübener

Thomas Hübener (s. 25. kesäkuuta 1982 Langenfeld) on saksalainen jalkapalloilija.
Ura.
Hübener aloitti uransa Union Solingenissa, minkä lisäksi hän pelasi TuSpo Richrathin nuorisojoukkueessa. Ammattilaisuransa hän aloitti Fortuna Kölnissä vuonna 2002. Kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi Bayer 04 Leverkusenin reservijoukkueeseen. Dynamo Dresdenissä hän aloitti kaudella 2007–2008, jonka päätteeksi joukkueen onnistui nousta 3. Ligaan.
Huhtikuussa 2009 Hübener jatkoi sopimustaan dresdeniläisseuran kanssa kahdella vuodella. Hän on joukkueensa kapteeni.
Mikrokosmos (Bartók)

Mikrokosmos (; Sz. 107, BB 105) on Béla Bartókin säveltämä kuusiosainen pianomusiikin kokoelma, joka sisältää kaikkiaan 153 kappaletta. Kappaleiden vaikeustaso on kasvava: teos alkaa aloittelijoille suunnatuilla kappaleilla ja etenee kappaleisiin, jotka haastavat taitavatkin soittajat. Bartók aloitti työnsä vuonna 1926 ja jatkoi sen parissa koko 1930-luvun.
"Mikrokosmoksen" osat I ja II – yhteensä 66 kappaletta – säveltäjä omisti pojalleen Peterille, jolle ne oli alun perin tarkoitettu. Useat näistä kappaleista ovat teknisiä harjoituksia, mutta myös niiden sävelkieli on kiinnostavaa unkarilaisine kansansävelmineen ja tonaalisuudesta poikkeavine harmonioineen. Osien III–IV 55 kappaletta ovat harmonialtaan ja teknisiltä vaatimuksiltaan monimutkaisempia, ja niissä näkyy Franz Lisztin vaikutus. Viimeisten osien (V–VI) kappaleet ovat ammattipianistien konserttikappaleita. Niiden kontrapunkti on tiheämpää ja rytmit synkooppeineen ja tanssirytmeineen monimutkaisempia.
Mercedes-Benz SLS AMG

Mercedes-Benz SLS AMG (C197 / R197) on Mercedes-AMG:n vuosina 2010–2014 valmistama kaksipaikkainen Mercedes-Benz-superauto, joka suunniteltiin korvaamaan SLR McLaren. Auto esiteltiin ensimmäisen kerran Frankfurtin autonäyttelyssä vuonna 2009. Formula 1 -osakilpailuissa SLS oli turva-autona kaudella 2010.
Suunnittelu.
SLS AMG on suunniteltu muistuttamaan 1950-luvun 300SL Gullwingiä. Autoon suunniteltiin pitkä keula, matkustajat istuvat lähellä taka-akselia ja perä on suhteellisen lyhyt. Myös korinylitykset on pidetty mahdollisimman lyhyinä. SLS AMG:ssä on 300SL:n tavoin lokinsiipiovet, toisin kuin SLR McLarenissa, jossa ovet avautuvat vinoon ylöspäin. AMG:n insinöörit suunnittelivat ovet itselaskettaviksi, sillä automatisointi olisi lisännyt auton painoa 41 kilogrammaa. Auto suunnitteltiin Mercedes-AMG:llä, suunnittelijana ollessa Mark Fetherston.
Autossa on seitsemänvaihteinen kaksoiskytkinvaihteisto transakselikonfiguraatiossa (tasauspyörästön yhteydessä) ja painojakauma on 48/52 prosenttia edessä/takana.
Versiot.
SLS AMG:tä valmistettiin vähintään neljänä eri versiona. Ensimmäinen versio on coupé lokinsiipiovilla. Vuonna 2009 julkaistiin Desert Gold -versio Dubain kansainvälisessä autonäyttelyssä. Mercedes-Benz esitteli myös avomallin mahdollisesti normaaleilla ovilla ja pehmeällä katolla. Black Series on versio, joka on 70 kilogrammaa kevyempi ja jonka teho on nostettu 630 hevosvoimaan. Tehokkaamman moottorin ansiosta kiihtyvyys nollasta sataan on laskenut 3,6 sekuntiin. Huippunopeus on rajoitettu 315 kilometriin tunnissa.
SLS-e on sähköversio, jossa on neljä sähkömoottoria (yksi joka renkaalle). Sen yhteisteho kasvaa 751 hevosvoimaan ja vääntö 1 000 newtonmetriin. Nestejäähdytteinen 400 voltin litium-ioniakku tuottaa 60 kilowattituntia ja sen kapasiteetti on 40 ampeerituntia. Akun valmisti Deutsche Accumotive GmbH &amp; Co.
Honoré I

Honoré I (16. joulukuuta 1522 – 7. lokakuuta 1581) oli Monacon herra 22. elokuuta 1523 – 7. lokakuuta 1581.
Honoré oli nuorin Lucien Grimaldin (1487-1523) ja Jeanne de Pontevès-Cabanes neljästä lapsesta, ja ainoa poika, joka eli aikuisikään. Isänsä murhan jälkeen hänestä tuli Monacon herra 9 kuukauden ikäisenä. Honorén ollessa alaikäinen toimi Monacon valtionhoitajana aluksi hänen setänsä Augustine Grimaldi (1482-1532). Huolimatta ongelmista ja Ranskan avuttomuudesta suojella Monacoa Honorén isä oli vannonut uskollisuuttaan Ranskalle ja sen kuninkaalle, Frans I:lle. Augustine Grimaldi kuitenkin katkaisi tämän suhteen, ja vuonna 1524 hän vannoi uskollisuudenvalan Espanjan keisarille, Kaarle V:lle. Monacosta tuli Espanjan suojelualue, jossa oli espanjalainen varuskunta, ja se pysyi sellaisena vuoteen 1641. Ratkaisu oli taloudellisesti hyvin raskas, ja Monacon talous olikin koko tuon ajan köyhyyskierteessä. Espanja kuitenkin suojeli Monacoa sen italialaisilta vihollisilta, ja ruhtinaskunta välttyi toistuvilta miehityksiltä ja valloituksilta, joihin monet muut pienet eurooppalaiset ruhtinaskunnat sortuivat.
Syntyneen sopimuksen jälkeen Kaarle V vieraili Monacossa 1529.
Augustine Grimaldi kuoli 14. huhtikuuta 1532, ja hänen seuraajansa Nicholas Grimaldi oli sijaishallitsijana vain 9 päivää. Uusi sijaishallitsija Étienne (Stephen) Grimaldi (k. 1561) saapui Monacoon Genovasta, ja hänet tunnetaan nimellä "kuvernööri". Étienne pysyi valtionhoitajana (23. huhtikuuta 1532 -16. joulukuuta 1540) aina siihen asti kunnes Honoré oli täysi-ikäinen. 
Vakavien kriisien ja sotien jälkeen Honorén hallituskausi oli melko rauhallinen. Sopimusten turvatessa ulkoisen rauhan, Honoré keskittyi lähinnä remontoimaan ja laajentamaan Monacon palatsia. Matkalla Nizzaan Paavi Paavali III vieraili Monacossa Honorén hallituskaudella.
Avioliitto ja lapset.
Honoré avioitui sukulaisensa Isabella Grimaldin (k. 1583) kanssa 1545. He saivat 4 poikaa;
Maailman ammattiyhdistysten liitto

Maailman ammattiyhdistysten liitto ( eli "WFTU") on kansainvälinen ammattiliittojen keskusjärjestö. Se perustettiin vuonna 1945 tehtävänään koota ammattiliitot yhdeksi kansainväliseksi järjestöksi.
Maailman ammattiyhdistysten liitto on keskeinen kansainvälisen kommunismin apujärjestö.
Historiaa.
WFTU perustettiin vuonna 1945 Lontoon ja Pariisin kokouksissa. Sen jäsenmäärä oli tuolloin yli 50 miljoonaa. Suomalainen SAK liittyi WFTU:un vuonna 1947, mutta erosi siitä vuonna 1951. Muutama länsimaiden ammattiliitto erosi Marshall-avun aiheuttamien kiistojen vuoksi vuonna 1949 ja perusti Vapaiden ammattiyhdistysten kansainvälisen liiton (, "ICFTU"). WFTU muodostui pääasiassa myönteisesti kommunistipuolueeseen suhtautuneista ammattiliitoista. Kylmän sodan aikana, WFTU oli usein Neuvostoliittoa myötäilevä järjestö. Myös Jugoslavia ja Kiina olivat järjestössä mukana, mutta erosivat järjestöstä, kun niiden hallitukset ideologisesti erosivat Neuvostoliitosta. WFTU on menettänyt kannatustaan kommunistihallitusten kaaduttua Neuvostoliitossa ja Itä-Euroopassa, ja monet sen entisistä liitoista ovat liittyneet ICFTU:een. WFTU:n pääkonttorit olivat Prahassa, Tšekissä, nykyisin pääkonttori sijaitsee Ateenassa, Kreikassa.
Nykytilanne.
WFTU:n jäsenmäärä on 129 miljoonaa, 130 maassa (2004). WFTU pitää neuvoa-antavaa asemaa talous-ja sosiaalineuvostossa YK:ssa, ILO, UNESCO, FAO.
Toiminta.
Järjestö on keskittynyt nykyisin kolmannen maailman ammattiliittojen järjestämiseen. Tavoitteena on taistella imperialismia, rasismia, kapitalismia vastaan ja puolustaa täystyöllisyyttä, sosiaalista turvallisuutta, terveydenhoitoa ja ammattiliittojen oikeuksia.
WFTU jatkaa toimintaansa järjestämällä konferensseja, painamalla julisteita ja valmistaa koulutusmateriaalia. Osana kansainvälistä toimintaa WFTU kehittää kumppanuutta kansallisten ja teollisten ammattiliittojen kanssa maailmanlaajuisesti tunnettujen kansainvälisten ja alueellisten ammattiliittojen keskusjärjestöjen kanssa kuten Afrikkalainen ammattiliittojen järjestön (OATUU), Kansainvälinen arabimaiden ammattiliitojen järjestön (ICATU), Latinalaisen Amerikan ammattiliittojen unionin kongressin (CPUSTAL) ja Yleisen ammattiyhdistysten liiton (CIS) kanssa.
1945: Louis Saillant ()
1969: Pierre Gensous ()
1978: Enrique Pastorino ()
1982: Ibrahim Zakaria ()
1990: Aleksanteri Žarikov ()
2005: George Mavrikos ()
2022: Pambis Kyritsis ()
1945: Walter Citrine ()
1946: Arthur Deakin ()
1949: Giuseppe Di Vittorio ()
1959: Agostino Novella ()
1961: Renato Bitossi ()
1969: Enrique Pastorino ()
1975: Sándor Gáspár ()
1989: Indrajit Gupta ()
1990: Ibrahim Zakaria ()
1994: Antonio Neto ()
2000: K. L. Mahendra ()
2005: Shaban Assouz ()
2016: Mzwandile Makwayiba ()
Hotelli Seurahuone (Kokkola)

Hotelli Seurahuone on Kokkolan keskustassa sijaitseva hotelli. Hotellikiinteistössä on aloitettu hotelli- ja ravintolatoiminta vuonna 1894, ja Hotelli Seurahuone kuuluu Suomen vanhimpiin hotelleihin. Hotellissa on kuusi kerrosta ja 60 huonetta. Seurahuoneelta on näkymä Suntille ja Kauppatorille. Hotellissa on useita ravintoloita monessa kerroksessa, tilaussaunoja sekä monipuoliset kokoustilat.
Nightingalensirkku

Nightingalensirkku ("Nesospiza acunhae") on vaarantunut tangarojen heimoon kuuluva varpuslintu, jota esiintyy muutamilla eteläisen Atlantin saarilla.
__notoc__
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan nightingalensirkku on noin 16 cm. Nightingalensirkun päälaki, selkä, siivet ja pyrstö ovat väriltään oliivinvihreät. Päässä on keltainen silmäkulmajuova. Nokka on melko lyhyt ja tyvestään paksu. Vatsa on linnulla väritykseltään keltainen. Inaccessiblen saarella elävien yksilöiden nokka on suurempi ja rinta vaaleampi verrattuna muilla saarilla eläviin yksilöihin. Nightingalensirkku muistuttaa ulkonäöltään isonightingalensirkkua ("Nesospiza wilkinsi"), mutta on pienempi ja vaaleampi. Isonightingalensirkun rinnassa on lisäksi viiruja ja lajin nokka on kookkaampi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Nightingalensirkkua tavataan Inaccessible-saarella ja Nightingalensaarilla. Tristan da Cunhalta laji on hävinnyt. Nightingalensirkun elinympäristöä ovat rannikon heinikot ja hieman korkeammalla metsiköt ja kosteat niityt. Nightingalensirkkuja tavataan lähes kaikkialta saarten alueelta ja se puuttuu vain tuulisimmilta ylängöiltä. Lajin elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 500 metrin korkeudella merenpinnasta.
Laji liikkuu yleensä pareittain tai pieninä ryhminä. Linnut etsivät ravintoaan siemeniä ja hyönteisiä pensaikosta tai maasta.
Kanta ja uhat.
Nightingalensirkkukannan kooksi arvioidaan 30 000 yksilöä. Lajin kantaa uhkaa ihmisten mukana liikkuvien poikasia ja aikuisia lintuja syövien nisäkäspetojen kuten kissojen leviäminen saarille. Myös uudenseelanninpellavan ("Phormium tenax") leviäminen saarille on uhka, koska se voi syrjäyttää saaren alkupesäiset kasvit ja siten hävittää nightingalensirkuille sopivia elinympäristöjä.
Karungin vaakuna

Karungin vaakuna oli Peräpohjolassa sijainneen Karungin kunnan tunnus. Vaakunan aiheen aaltokoro ja siiat viittaavat kalastukseen ja läntiseen rajajokeen, Tornionjokeen.
Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä aaltokoroinen hopeapieli ja kolme hopeista, punavaruksista, uivaa siikaa alatusten”. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Karungin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 31. tammikuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 28. tammikuuta 1956.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973 Karungin liityttyä Tornion kaupunkiin.
Salvator Rosa

Salvator Rosa (1615 – 15. maaliskuuta 1673) oli italialainen barokkiajan taidemaalari, runoilija ja taidegraafikko, joka oli aktiivinen Napolissa, Roomassa ja Firenzessä. Hän maalasi erityisesti maisemia, mutta hänen töihinsä kuuluu myös muotokuvia ja allegorioita.
Elämä.
Rosa syntyi Napolissa 1615. Hän opiskeli aluksi maalaustaidetta setänsä Domenico Grecon johdolla. Setänsä jälkeen Rosan opettajana olivat Jusepe de Ribera ja Aniello Falcone. Hän muutti vuonna 1635 Roomaan, jossa sai mainetta taidemaalarina. Rosa muutti kuitenkin jo vuonna 1640 Firenzeen.
Firenzessä Rosa työskenteli Medicien hovissa taidemaalarina. Hän tutustui Firenzessä Lucreziaan, josta tuli hänen rakastajattarensa. Rosa ei sopeutunut missään vaiheessa hovielämään ja palasi Roomaan 1650. Hän meni elämänkumppaninsa Lucrezian kanssa naimisiin 4. maaliskuuta 1673. Rosa kuoli vain 11 päivää myöhemmin.
Taiteilijana.
Rosa oli itsenäinen taiteilija, eikä hänellä ollut rikkaita suojelijoita. Rosa teki harvoin tilaustöitä ja pyrki myymään työnsä suoraan omasta studiostaan. Nimeä hän yritti saada julkisten näyttelyjen kautta. Niitä oli kuitenkin vain harvoin. Rosan maisemakuvat edustivat barokkia, mutta niissä oli myös romantiikan piirteitä. Hänen maisemansa olivat usein villejä ja kesyttämättömiä, mutta hänen viimeiset työnsä olivat rauhallisia tai alistuvia kohtalon edessä.
Rosa teki runoja maalausten lisäksi, ja ne olivat yleensä satiirisia. Hän kohdisti satiirinsa paavin hovin taiteilijoihin, kuten Pietro da Cortonaan ja Gian Lorenzo Berniniin. Lopulta Rosa hyökkäsi runoillaan suoraan paavin hovia kohtaan. Hän sai runoillaan useita vihamiehiä, ja hänen runonsa päätyivät kahdeksi vuosisadaksi katolisen kirkon kiellettyjen kirjojen luetteloon.
Vesipallo kesäolympialaisissa 1924

Vuoden 1924 kesäolympialaisten vesipallo järjestettiin 13. – 20. heinäkuuta 1924. Laji oli kuudetta kertaa mukana olympialaisten ohjelmassa ja se järjestettiin vain miehille. Mukana oli 101 pelaajaa 13 eri maasta.
Ottelut.
Ottelut hopeamitalista:
Ottelut pronssimitalista:
Rodney Jerkins

Rodney ”Darkchild” Jerkins (s. 29. heinäkuuta 1977) on Grammy-palkittu sanoittaja, tuottaja ja muusikko. 
Jerkins on työskennellyt etupäässä veljensä Fred Jerkins III:n ja sanoittaja LaShawn Danielsin kanssa. Jerkins on työskennellyt seuraavien artistien kanssa: Michael Jackson, Britney Spears, Spice Girls, Jennifer Lopez, Jessica Simpson, Janet Jackson, Danity Kane, Beyoncé, Linda Király, Lady Gaga, Pussycat Dolls, Whitney Houston, Mary J. Blige, Lionel Richie ja Sara Maria Forsberg 
Sana ”Darkchild” esiintyy jossain muodossa monissa hänen kappaleissaan.
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1960

Rooman vuoden 1960 olympialaisten jalkapalloturnaus oli ensimmäinen, jossa olympiavoittajaa ei ratkottu cup-kilpailulla, vaan joukkueet oli jaettu neljään neljän joukkueen alkulohkoon, joiden voittajat selviytyivät välieriin.
Suurimpana suosikkina olympiaturnaukseen lähti Unkari, joka oli jättänyt edellisen olympiaturnauksen väliin. Unkari selviytyi alkulohkostaan helposti jatkoon, mutta kärsi välieräottelussa tappion Tanskalle. Tanska oli joutunut lähtemään turnaukseen ikävistä lähtökohdista, sillä kahdeksan Tanskan joukkueen pelaajaa menehtyi lento-onnettomuudessa juuri ennen kisojen alkua.
Toisessa välieräparissa kohtasivat isäntämaa Italia ja Jugoslavia. Ottelu oli vielä jatkoajankin jälkeen tasatilanteessa 1-1. Vuonna 1960 ei voittajaa ratkaistu rangaistuspotkukilpailulla ja voittaja ratkaistiin arvalla. Arpaonni suosi Jugoslaviaa, joka eteni loppuotteluun Tanskaa vastaan.
Loppuottelussa Jugoslavia voitti Tanskan maalein 3-1, karattuaan jo ottelun alussa kahden maalin johtoon. Unkari saavutti pronssia.
Karsinnat.
Rooman olympialaisten jalkapalloturnaukseen selviytyi karsintojen kautta 15 maata, isäntämaa Italia pääsi turnaukseen ilman karsintoja. Olympiaturnaukseen oli jaettu Euroopan maille 7 paikkaa, Amerikan maille 3, Aasian maille 2, Afrikan maille 2 ja Lähi-idän maille 1 paikka.
Joukkueet.
Lohko A
Lohko B
Lohko C
Lohko D
Mitaliottelut.
Jugoslavia loppuotteluun arvonnan perusteella.
Vilho Lehto

Vilho Johannes Lehto (21. huhtikuuta 1905 Lahti – 16. maaliskuuta 1974) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Lehto edusti urallaan Työväen Urheiluliiton sarjassa pelannutta Helsingin Jyryä 1923–1928. Jyrystä Lehto siirtyi Palloliiton alaiseen mestaruussarjaan Helsingin Palloseuran riveihin. Hän voitti HPS:ssa kolme Suomen mestaruutta vuosina 1932, 1934 ja 1935. Kaikkiaan Lehto pelasi kahdeksan kauden aikana 87 mestaruussarjan ottelua. 
Maajoukkueessa Lehto pelasi vuonna 1935 yhden A- ja yhden B-maaottelun.
Vesipallo kesäolympialaisissa 1928

Vuoden 1928 kesäolympialaisten vesipallo järjestettiin elokuussa 1928. Finaali pelattiin 11. elokuuta. Laji oli seitsemättä kertaa mukana olympialaisten ohjelmassa ja se järjestettiin vain miehille. Mukana oli 109 pelaajaa 14 eri maasta.
Ottelut.
Ennen pronssiottelua karsittiin Unkarille hävinneiden kesken:
Sydneyn rannat

Sydneyn rannat sijaitsevat kaupungin Tyynenmeren ääreisellä rannikolla sekä sataman, lahden ja joen äärellä.
Sydneyn uimarantoihin kuuluvat muun muassa kansainvälisesti tunnettu Bondi Beach, Coogee ja Manly, satamarantoihin taas kuuluu muun muassa Balmoral. Uimarannat jaetaan usein pohjoisiin ja eteläisiin rantoihin sekä Cronullan alueeseen. Suurimmalla osalla rantojen lähiöistä on vain yksi ranta, mutta joillakin on useampikin: Manlylla on kahdeksan rantaa aina 1.6 kilometrin mittaisesta Ocean Beachista pienen pieneen Fairy Bowerin rantaan.
Hawkesbury Riverin varrella pohjoisessa sekä Botany Bayn ja Port Hackingin luona etelässä on myös useita rantoja. 
Uimarannat.
Pohjoisesta etelään, Sydneyn rannat ovat:
Satamarannat.
Port Jacksonin rannat:
Lucien

Lucien (1487 – 22. elokuuta 1523) tuli Monacon herraksi 11. lokakuuta 1505 surmattuaan edeltäjänsä, vanhimman veljensä Juhana II:n. Lucien väitti tekoaan itsepuolustukseksi, ja hän sai siitä kirjallisen armahduksen 13. maaliskuuta 1506. Lucien oli Lambert ja Claudine Grimaldin nuorin poika. 
Aika ruhtinaana.
Kun Lucien oli ehtinyt olla vallassa vuoden, Genovan joukot hyökkäsivät Ranskan alueelle, ja Monaco täyttyi pakolaisista. Joulukuussa 1506 Monacoa piiritti 12 000–14 000 genovalaisen armeija. Yhdessä Lucienin 600 miehen kanssa Piemonten ja Ranskan joukot onnistuivat 19. maaliskuuta 1507 karkottamaan Genovan armeijan Monacosta. Hintana oli linnoituksen ja sataman lähes täydellinen tuho. Tämän jälkeen Lucien kävi Genovassa ja pyrki diplomatialla estämään uudelleenvaltausyritykset.
Samana vuonna yritti Ranskan Ludvig XII ottaa Monacon hallintaansa. Hän yllytti Milanon herttuan vangitsemaan Lucienin. Lucienin veli piispa Augustine Grimaldi otti huolehtiakseen Monacosta, ja hänen johdollaan eri asiantuntijat arvioivat Monacon arvoksi 166 000 dukaattia, johon Ludvigilla ei ollut varaa. Milanon herttuan asetettua Lucienille 4 000 dukaatin pantin Lucien vapautui jälleen toukokuussa 1508. Lucien vannoi taas kerran Ludvigille "ikuisen" uskollisuudenvalan, joka vahvisti Monacon riippumattomuuden 1512 ja takasi samalla Lucienille 500 punnan suuruisen vuosittaisen eläkkeen.
Koko kautensa Lucien joutui käymään varovaista diplomaattista nuorallatanssia säilyttääkseen asemansa ja Monacon olemassaolon Euroopan mahtivaltioiden, Espanjan ja Ranskan, välienselvittelyn jaloissa ja välttääkseen joutumasta mukaan italialaissotiin. Hän solmi Toscanan kanssa keskinäisen vapaan merenkulun, ja myöhemmin myös Kastilian kuningas Ferdinand V (tunnettu myös nimellä Ferdinand Katolilainen), kuten myös Napoli ja Mallorca, myönsivät Monacolle samanlaiset oikeudet.
Lucien osti feodaalioikeudet Mentonin kaupunkiin vuonna 1515 Villarsin kreivittäreltä. Oikeudet olivat Monacon hallitsijan hallussa aina Ranskan vallankumoukseen asti. Hän myös korjasi genovalaisten piirityksessä tulleet vauriot. Paavi Hadrianus VI vieraili Monacossa vuonna 1522.
Avioliitto ja lapset.
Lucien avioitui Jeanne de Pontevès-Cabanesin kanssa 24. syyskuuta 1514. He saivat viisi lasta:
Salaliitto ja kuolema.
Lucienin murhasi hänen sisarenpoikansa Bartholomew Doria Monacon palatsissa 22. elokuuta 1523. Lucienin ruumiin raahaaminen ulos palatsista synnytti mellakan, jonka seurauksena väkijoukko karkotti Dorian ja hänen joukkonsa maasta.
Doriat olivat vaikutusvaltainen genovalainen aatelissuku, joka hallitsi tuohon aikaan Rivieraa. Vaikka tapahtumien läpikäynti jälkikäteen on spekulointia, on todennäköistä, että murhan tarkoitus oli saada Monaco Dorioiden ja Genovan alaisuuteen. Genovalainen amiraali Andrea Doria oli murhapäivänä tuonut laivueensa Monacon satamaan ja lähetti viestin Lucienin serkulle, joka poistui palatsista Lucienin henkivartijoiden kanssa juuri ennen murhaa. Näin Lucien oli jäänyt palatsiin ilman suojaa, seuranaan yksi orja.
Monaco julkaisi postimerkin Lucienin kunniaksi vuonna 1967.
Palm Beach (Uusi Etelä-Wales)

Palm Beach on pohjoinen uimaranta ja lähiö Sydneyssä Australiassa. Palm Beach sijaitsee 41 kilometrin päässä Sydneyn keskustasta, Barrenjoey Roadin lopussa, Pittwaterin ja Borken Bayn välisessä niemessä. Arkikielessä Palm Beachiä kutsutaan joskus "Palmyksi".
Palm Beachia käytetään saippuaooppera "Home And Awayn" kuvauksissa fiktiivisenä Summer Bayna.
Historia.
Nimen alkuperä.
Palm Beachin eteläinen pääty on nimetty vuoden 1832 karttaan nimellä Cabbage Tree Boat Harbour. Palm Beach nimettiin myöhemmin Cabbage Tree -palmupuiden mukaan, joita kasvaa lähellä Cabbage Tree Boat Harbouria. 
Aboriginaalinen historia.
Pittwater ja pohjoiset rannat, mukaan lukien Palm Beach olivat garigalien ja cannalagalien maita. Nämä kansat elivät perheidensä kanssa ryhmissä ja muuttivat usein paikasta toiseen. Rannikko tarjosi ryhmille huomattavat määrät ruokaa; kalaa, ostereita, lintuja, matelijoita, pussieläimiä, juuria, hedelmiä, marjoja ja pähkinöitä.
Whale Beach

Whale Beach on rantalähiö Sydneyssä, Australiassa. Whale Beach sijaitsee 40 kilometrin päässä Sydneyn keskustasta Pittwaterin piirikunnassa.
Rannan pohjoisessa päädyssä on surffauspaikka nimeltä the Wedge.
Aiheesta muualla.
Valokuvia
Juhana II (Monaco)

Juhana II (1468 – 11. lokakuuta 1505) oli Monacon herra maaliskuusta 1494 kuolemaansa saakka. Hän oli Lambertin ja Claudine Grimaldin vanhin poika.
11 vuotta kestäneellä valtakaudellaan hän jatkoi politiikassa isänsä linjaa. Hän palveli luutnanttina Ranskan kuningas Kaarle VIII:n armeijassa.
Juhana suosi taiteita, ja koristeli ja maalautti linnansa upeiksi. Juhana oli oikukas hallitsija ja riitautui usein eri henkilöiden ja muiden hallitsijoiden kanssa. Hän myös yritti irtautua Ranskan alaisuudesta. 
Juhana nai vuonna 1486 Savoijin Antonian, joka oli Savoijin herttuan ja hänen rakastajattarensa Libera Portonerin tytär. Avioliitto oli lapseton.
Juhanan surmasi hänen veljensä Lucien, josta tuli seuraava Monacon herra. Lucienin väitettiin toimineen itsepuolustukseksi.
Avalon Beach

Avalon Beach on uimaranta ja lähiö Sydneyssä, Australiassa. Avalon sijaitsee 35 kilometrin päässä Sydneyn keskustasta Pittwaterin piirikunnassa.
Historia.
Avalon nimettiin myyttisen Avalon-saaren mukaan. Legendojen mukaan, Avalon oli maanpäällinen paratiisi ja Kuningas Arthurin viimeinen leposija.
Urheilu ja ajanviete.
Avalon Beach on surffausranta ja sillä on yli 25 metrinmittainen suolavesiallas eteläpäädyssään. "Avalon Beach Surf Life Saving Club"in jäsenet vahtivat Avalon Beachilla uimassa olevia. Useat entiset surffauksen maailmanmestarit asuvat tai ovat asuneet Avalonin alueella.
"Avalon Soccer Club"illa, joka perustettiin vuonna 1982 on yli 80 joukkuetta ja 1000 rekisteröityä pelaajaa. 
Katso myös.
Sydneyn rannat
Vesipallo kesäolympialaisissa 1932

Vuoden 1932 kesäolympialaisten vesipallo järjestettiin 4. – 13. elokuuta 1932. Laji oli mukana kahdeksatta kertaa olympialaisten ohjelmassa ja se järjestettiin ainoastaan miehille. Brasilia hylättiin, koska Brasilian vesipallojoukkueen pelaajat pahoinpitelivät toimihenkilöitä Saksaa vastaa pelattavan ottelun lopussa. Brasilian kaksi ottelua mitätöitiin.
Bilgola

 Bilgola on lähiö Pohjois-Sydneyssä, Australiassa. Bilgola sijaitsee 33 kilometrin päässä Sydneyn keskustasta Pittwaterin piirikunnassa.
Sijainti.
Bilgola sijaitsee Tyynenmeren rannalla Barrenjoeyn niemen kupeessa Avalon Beachin ja Newport Beachin välissä.
Historia.
Nimi "Bilgola" tulee aboriginaalien sanasta "Belgoula", joka tarkoittaa "pyörteistä vettä". 
Bilgolan alueen omisti McLurcanin perhe 1900-luvun alusta lähtien. Rouva McLurcan oli kuuluisa keittokirjansa ansiosta. Perheen suurta kotitaloa ympäröivät palmupuut, joista alue on erittäin tunnettu.
1960-luvulla suunniteltiin, että Bilgolan pohjois- ja eteläpäätyjen väliin rakennettaisiin silta. Siltaa ei kuitenkaan koskaan rakennettu, vaan pieni määrä maata lisättiin poistamaan terävä kulma rannan eteläisessä päädyssä.
Suomen kunnanvaakunat

Suomen kunnanvaakunat sisältävät Suomen kuntien käyttämät viralliset vaakunat.
Alun perin ainoastaan kaupungeilla oli oikeus käyttää vaakunaa, joskin eräät kauppalat (Karjaa, Riihimäki, Rovaniemi ja Valkeakoski) olivat onnistuneet vahvistamaan sellaisen itselleen tasavallan presidentin allekirjoittamalla asetuksella. Kaikkia kuntia koskettava oikeus viralliseen vaakunaan luotiin 8. huhtikuuta 1949 annetulla "lailla kunnanvaakunoista". Lain nojalla myös maalaiskunnat saivat oikeuden vaakunan käyttöön, mutta laki ei kuitenkaan pakottanut kuntia hankkimaan omaa vaakunaansa lukuun ottamatta Ahvenanmaan kuntia, joille velvoite tuli maakuntalain muutoksessa 1950 – tämän vuoksi Suomessa on lakkautettuja kuntia, joille vaakunaa ei koskaan vahvistettu (lain voimaantulon aikaan olemassa olleet kunnat, jotka eivät koskaan saaneet vaakunaa, olivat Koijärvi, Pielisensuu ja Uudenkaupungin maalaiskunta). Lain säätämistä seuranneiden 20 vuoden aikana sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan kaikille Suomen kunnille, yhteensä 466 vaakunaa, joista ensimmäinen Orivedelle 30. marraskuuta 1949 ja viimeinen Kempeleelle 24. marraskuuta 1969. Vaakunoiden suunnittelussa kunnostautuivat erityisesti "kolme suurta", heraldikot Gustaf von Numers, Olof Eriksson ja Ahti Hammar. Eniten samaan aikaan käytössä olleita vaakunoita oli vuoden 1968 lopussa, jolloin niitä oli 523.
Tanskalainen heraldikko Sven Tito Achen on luonnehtinut suomalaista kunnallisheraldiikkaa aikanaan maailman parhaaksi.
Lakimuutokset.
Laki kunnanvaakunoista kumottiin ja säädökset siirrettiin sellaisinaan kunnallislakiin 10. joulukuuta 1976. Kuntalain korvatessa kunnallislain 1. heinäkuuta 1995 vaatimus kunnanvaltuuston päätöksen alistamisesta sisäasiainministeriölle poistui, mutta kunnan tuli hankkia vaakunaehdotuksesta kansallisarkiston lausunto. Lausuntoa ei tarvita, mikäli kyseessä on aiemmin hyväksytyn vaakunan käyttöönotto. Tällaisia tilanteita ovat esimerkiksi kuntaliitokset, joissa kunta ottaa käyttöönsä jonkin muun kuin nimensä säilyttävän kunnan vaakunan.
Lakkautetut kunnat.
Kuntakentässä kehkeytynyt tarve suurempiin kokonaisuuksiin on johtanut kuntien määrän vähenemiseen, jonka yhteydessä useita vaakunoita on jäänyt pois käytöstä. Suomen Kotiseutuliitto ja Suomen Kuntaliitto ovat esittäneet toivomuksena, että näiden lakkautettujen kuntien vaakunoita voisi käyttää eräänlaisina kotiseutuvaakunoina.
Bronte (Sydney)

Bronte on uimaranta ja lähiö Sydneyssä, Australiassa. Bronte sijaitsee 8 kilometrin päässä Sydneyn keskustasta Weaverleyn piirikunnassa. 
Bronte Beach sijaitsee Nelson Bayssa Bronte Parkin ympäröimänä. Bronte tarjoaa kalliokävelyä Coogeelle Weaverleyn hautausmaan, Tamaraman ja Bondi Beachin kautta. Bronte sijaitsee noin 2,5 kilometrin päässä Bondi Beachista. 
"The Sydney Morning Herald" -lehti listasi Bronten Sydneyn parhaaksi lähiöksi.
Historia.
Robert Lowe osti 42 eekkeriä maata Mortimer Lewisiltä, joka omisti suurimman osan alueesta 1830-luvulla. Lowen koti valmistui vuonna 1845 ja nimettiin Bronte Houseksi. Yksi kerroksinen kivibungalow sijaitsi Bronte Roadille, ja sen omistaa nykyisin Waverleyn piirikunta. 
Lowesta tuli New South Walesin piirikunnan hallituksen jäsen ja hän muutti myöhemmin takaisin Englantiin, jossa hänestä tuli "The Times" -lehden kirjoittaja.
Theodor Reik

Theodor Reik (12. toukokuuta 1888 Wien — 31. joulukuuta 1969 New York) oli itävaltalais-saksalainen kirjallisuustieteilijä ja psykoanalyytikko, niin kutsutun maallikkoanalyysin uranuurtaja.
Elämänvaiheet.
Theodor Reik syntyi Wienissä juutalaiseen virkamiesperheeseen. Hän opiskeli Wienin yliopistossa psykologiaa ja kirjallisuustiedettä. Opiskeluaikanaan hän tutustui Sigmund Freudin teokseen "Unien tulkinta" ja kiinnostui psykoanalyysista niin paljon, että päätti soveltaa sitä väitöskirjassaan erääseen Gustave Flaubertin kertomukseen. Väitöskirja kohtasi Wienin yliopistossa tiettyä vastustusta, ja se hyväksyttiin vasta vuonna 1912; kyseessä on ensimmäinen psykoanalyyttinen väitöskirja. Reik tutki myös Arthur Schnitzlerin ja Richard Beer-Hoffmannin tuotantoa.
Ensi kertaa Reik tapasi Freudin vuonna 1910, ja hänet otettiin Wienin psykoanalyyttisen yhdistyksen jäseneksi seuraavana vuonna. Freud tuki Reikia usean vuoden ajan, kun tämä opiskeli psykoanalyytikoksi ja kävi Karl Abrahamin koulutusanalyysissa. Reikin ja Freudin välinen ystävyys jatkui Freudin kuolemaan (1939) saakka. Vuonna 1915 Reik julkaisi tutkimuksen "Die Pubertätsriten der Wilden", jossa psykoanalyysia sovellettiin kansatieteeseen. Hän julkaisi tutkimuksia myös uskontopsykologiasta ja kriminologiasta. Hän esitteli tiedostumattoman tunnustamispakon ja rangaistuksenkaipuun käsitteet teoksessaan "Geständniszwang und Strafbedürfnis: Probleme der Psychoanalyse und der Kriminologie" (1925).
Osallistuttuaan ensimmäiseen maailmansotaan Reik työskenteli Wienin psykoanalyyttisen yhdistyksen kirjastonhoitajana ja piti psykoanalyyttista vastaanottoa. Koska hänellä ei ollut lääkärinkoulutusta, häneltä kiellettiin potilaiden hoitaminen vuonna 1925 Itävallan "puoskarointilain" nojalla. Reik valitti päätöksestä ja jatkoi vastaanottoaan. Vuoden 1926 keväällä häntä vastaan nostettiin rikossyyte puoskaroinnista eli oikeudettomasta lääkärintoimen harjoittamisesta. Freud asettui tukemaan Reikia ja maallikkoanalyysia (ei-lääkäreiden harjoittamaa psykoanalyysia) ja julkaisi kirjan "Maallikkoanalyysin kysymys". Freudin myötämielinen kanta jäi kuitenkin vähemmistöön, sillä monet lääkäri-psykoanalyytikot vastustivat maallikoiden analyysitoimintaa. Vuoden 1927 keväällä syytteet hylättiin.
Reik siirtyi vuonna 1928 Berliiniin ja työskenteli opettajana psykoanalyyttisessa koulutuslaitoksessa. Vuonna 1933 hän joutui pakenemaan kansallissosialisteja Hollantiin ja vuonna 1938 edelleen Yhdysvaltoihin.
Yhdysvalloissa maallikkoanalyysiin suhtauduttiin erityisen kielteisesti, ja Reikin analyysitoiminta kohtasi jälleen vaikeuksia ja oikeusjuttuja. Hän perusti New Yorkiin uuden psykoanalyyttisen yhdistyksen National Psychological Association for Psychoanalysis, jossa analyytikkokoulutusta tarjottiin myös ei-lääkäreille. Hän julkaisi Yhdysvalloissa englanniksi kirjoja ja artikkeleita muun muassa rakkauden ja seksuaalisuhteiden psykologiasta, sadomasokismista, kirjallisuuden- ja musiikintutkimuksesta sekä psykoanalyysin metodologiasta.
Kajaanin kaupunginvaltuusto

Kajaanin kaupunginvaltuusto on Kajaanin kaupungin ylin päättävä hallintoelin. Valtuustossa on 51 jäsentä, jotka valitaan neljän vuoden välein kuntavaaleissa. Kaupunginvaltuuston kokouksia voi seurata paikan päällä tai verkossa. Valtuuston puheenjohtaja on Peppiina Kahakka (vas.).
Vuoden 2025 kuntavaaleissa suurin puolue oli keskusta (28,3 %, 15 paikkaa). Muut valtuustoon paikkoja saaneet puolueet olivat vasemmistoliitto (17,2 %, 9 paikkaa), kokoomus (16,0 %, 8 paikkaa), SDP (15,9 %, 8 paikkaa), perussuomalaiset (11,0 %, 6 paikkaa), vihreät (8,2 %, 4 paikkaa) ja kristillisdemokraatit (2,7 %, 1 paikka). Äänestysprosentti oli 45,4 %. Vuosien 2017, 2021 ja 2025 vaaleissa Kajaanin äänestysprosentti oli Suomen alhaisin.
Vaasan kaupunginvaltuusto

Vaasan kaupunginvaltuusto () on Vaasan kaupungin ylintä päätösvaltaa käyttävä elin. Valtuustossa on 55 jäsentä, ja sen puheenjohtajana toimii Frans Villanen.
Vuosina 1976–2012 kaupunginvaltuutettuja oli 51. Kuntaliitoksen vuoksi vuonna 2012 valtuutettujen määrä nousi 67:ään. Vuonna 2017 Vaasan kaupunginvaltuutettujen määrä laski lakimuutoksen takia 59:ään. Vuoden 2021 kuntavaalien yhteydessä paikkamäärä laski 55:een.
Valtuutetut.
Kausi 2021–2025.
Lähde:
Zagrebin katedraali

Zagrebin katedraali on Zagrebin korkein rakennus. Katedraalin rakentaminen aloitettiin vuonna 1093, mutta tataarit tuhosivat sen maan tasalle vuonna 1242. Osmanien valtakunta valloitti Bosnian ja Kroatian 1400-luvun lopulla, minkä vuoksi tuomiokirkon ympärille rakennettiin muurit, joista osa on edelleen pystyssä.
Vuonna 1880 katedraali vahingoittui pahasti maanjäristyksessä. Sen uudelleenrakennus uusgoottilaiseen tyyliin alkoi 1900-luvun alussa.