Rooman muinaishistoria

Rooman muinaishistoria (, ) on Dionysios Halikarnassoslaisen kirjoittama antiikin aikainen historiateos. Se koostui alun perin kahdestakymmenestä kirjasta ja käsitteli Rooman historiaa varhaisimmista, myyttisistä ajoista vuoteen 264 eaa. Teoksesta on säilynyt paremmin sen yksitoista ensimmäistä kirjaa; muista kirjoista tunnetaan katkelmia ja otteita.
Historia.
Dionysios Halikarnassoslainen eli ja kirjoitti ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Hän kirjoitti pääasiassa retoriikan alan teoksia. Teos "Rooman muinaishistoria" on hänen pääteoksensa historian alalla, ja hän piti sitä selvästi itsekin pääteoksenaan, jossa ruumiillistuivat hänen ajatuksensa historiallisesta kirjoittamisesta.
Dionysios keräsi tietoja teokseensa samalla kun toimi Roomassa retoriikan opettajana ja opiskeli latinan kieltä. Hän käytti lähteinään sekä kreikkalaisia että roomalaisia historioitsijoita. Dionysios luonnehtii itse, että hänen teoksensa tarkoituksena oli miellyttää niitä, jotka arvostavat yleviä tekoja, sekä maksaa takaisin siitä kaikesta, mitä hän itse oli Roomalta saanut. Samalla hän halusi sovitella kreikkalaiset elämään Rooman vallan alla. Teoksen osia alkoi ilmestyä vuodesta 7 eaa. lähtien.
On luonnehdittu, että historiateoksessakin reettori saa kaikkialla vallan historioitsijan kustannuksella, eikä Dionysios näin ollut yhtä menestyksekäs tässä kirjallisuudenlajissa. Teos sisältää kuitenkin paljon hyödyllistä historiallista tietoa. Ensimmäinen teosta lainannut oli Plutarkhos, joka vaikuttaa käyttäneen sitä esikuvana historiallisissa kirjoituksissaan. Fotios kutsuu teosta nimellä "Historikoi logoi" (, esim. ”Historialliset puheet”).
Sisältö.
Teos koostui kahdestakymmenestä kirjasta ja käsitteli Rooman historiaa varhaisimmista, myyttisistä ajoista vuoteen 264 eaa., josta Polybios aloittaa "Historiai"-teoksensa ja puunilaissodat alkavat. Vain teoksen yhdeksän ensimmäistä kirjaa on säilynyt kokonaisina. Kymmenes ja yhdestoista ovat osittain tallella. Lopuista yhdeksästä kirjasta on säilynyt vain katkelmia ja otteita, joista suurin osa on keisari Konstantinos VII:n toimeksinnosta teoksesta koottujen katkelmien jäännöksiä; näiden katkelmien yhteispituus on suunnilleen yhden kokonaisen kirjan verran.
Dionysios käsittelee Rooman varhaisvaiheita yksityiskohtaisesti. Yksitoista säilynyttä kirjaa eivät vie historiaa pidemmälle kuin vuoteen 441 eaa., joten yhdestoista kirja katkeaa pian decemvirien lakien säätämisen jälkeen. Tämä yksityiskohtaisuus johtuu Dionysioksen itse ilmoittamasta tarkoituksesta: oikaista kreikkalaisten virheellisiä käsityksiä Rooman suuruudesta ja osoittaa, ettei Rooma noussut sattuman tai onnen kautta, vaan roomalaisten hyveiden ja viisauden ansiosta. Tämän tavoitteen mukaisesti hän käsittelee tarkasti kaikkea, mikä liittyy roomalaisten valtioon, uskontoon, historiaan, lakeihin ja yksityiselämään.
Dionysios vastusti periaatteessa annalistista, aikajärjestyksessä etenevää historiankirjoituksen muotoa, ja suosi mieluummin aiheittaista käsittelyä. Omassa historiateoksessaan hän kuitenkin luovii näiden kahden muodon välillä, kuvaamalla tapahtumia kuningasajalla kuninkaiden valtakausittain ja tasavallan ajalla vuosittain, mutta kunkin näistä sisällä aihealueittain. Ajoituksissa Dionysios käyttää olympiadeja täydennettynä Ateenan eponyymiarkonteilla. Näitä hän sovitti yhteen roomalaisiin ajoitustietoihin. Rooman perustamisen Dionysios ajoitti vuoteen 751 eaa. eli kaksi vuotta tavanomaista (753 eaa.) myöhemmäksi.
Arviointia.
Dionysios ei aina ole moitteeton aineistonsa käsittelyssä: hän ei kykene selvästi erottamaan myyttiä ja historiaa, ja näennäisiä ristiriitoja selittäessään hän yrittää järkeistämällä muokata kertomuksista omasta näkökulmastaan uskottavaa historiaa. Hänellä ei myöskään ollut selvää käsitystä Rooman varhaisesta valtiomuodosta, ja hän antoi oman aikansa valtiollisten instituutioiden muokata käsityksiään niin, että siirsi niitä varhaishistoriaan. Näin hän ajautui ristiriitoihin ja umpikujamaisiin tulkintoihin. On kuitenkin perusteetonta, kuten jotkut kriitikot ovat väittäneet, että Dionysios olisi keksinyt tapahtumia ja siten tietoisesti väärentänyt historiaa.
Lukuisat puheet, joita Dionysios sisällyttää teokseensa, ovat kyllä suurella taidolla kirjoitettuja, mutta osoittavat selvästi, että Dionysios oli ennen kaikkea reettori – ei historioitsija eikä ainakaan valtiomies. Hän käytti kaikkia aiempia kirjoittajia, jotka käsittelivät Rooman varhaisvaiheita, mutta ei aina valinnut parhaita lähteitä, vaan seurasi usein heikompia ja vähemmän luotettavia.
Dionysioksen tyyliä on luonnehdittu hyväksi, ja muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta hänen kielensä voidaan katsoa täysin puhtaaksi.