Operaatio Desert Fox

Operaatio Desert Fox oli Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan toteuttama Irakin ilmapommitusoperaatio 16. – 19. joulukuuta 1998. Operaatio toteutettiin Irakin hankaloitettua YK:n asetarkkailijoiden toimintaa, joita oli maassa tutkimassa Irakin joukkotuhoaseita Persianlahden sodan jälkeen. Iskuja pidettiin taktisesti hyvin onnistuneina, mutta niiden strateginen merkitys jäi epäselväksi. Sinänsä suuri määrä kohteita Irakissa oli tuhottu, mutta varmaa ei ollut, mikä vaikutus iskuilla oli pitemmällä aikavälillä.
Tausta.
Saddam Husseinin johtama Irak oli suostunut Yhdistyneiden kansakuntientarkkailijoiden tarkastuksiin Irakissa sen mahdollisilla joukkotuhoaseisiin liittyneillä laitoksilla Persianlahden sodan jälkeen vuonna 1991. Tarkastuksia teki YK:n asetarkustusyksikkö UNSCOM. Irak ryhtyi lopulta hankaloittamaan yhteistyötä asetarkastajien kanssa vaatien muun muassa Persianlahden sodan jälkeen asetettujen talouspakotteiden purkamista, sekä asetarkastusyksikön johtaja Richard Butlerin erottamista yhteistyön jatkamiseksi.
Yhdysvalloissa presidentti Bill Clintonin hallinto päätti rankaisuiskuista Irakia vastaan. Tarkoituksena oli pakottaa maa jatkamaan yhteistyötä YK:n kanssa, tuhota maan joukkotuhoaseiden tutkimukseen ja käyttöön tarkoitettua kapasiteettia ja rajoittaa maan kykyä uhata naapurimaitaan. Operaation johtoon asetettiin Yhdysvaltain sotilaskomentokeskuksen (CENTCOM) komentaja ja merijalkaväen kenraali Anthony Zinni. Operaatioon osallistui ilmavoimien, laivaston ja merijalkaväen joukkoja, sekä Ison-Britannian ilmavoimien joukkoja. Operaatio Desert Fox toteutettiin operaatioiden Southern Watchin ja Northern Watchin ohessa, joilla valvottiin Irakin ilmatilaan 36. leveysasteen pohjoispuolelle ja 33. leveysasteen eteläpuolelle asetettua lentokieltoaluetta.
Operaatio.
Operaatio Desert Fox alkoi 16. joulukuuta 1998. Ilmapommituksiin osallistuneet koneet nousivat ilmaan tukikohdilta Kuwaitista ja muista Persianlahden maista, sekä lentotukialukselta "USS Enterprise". Saudi-Arabia oli sen sijaan päättänyt olla tukematta suoria iskuja Irakiin. Samaan tapaan tuesta jättäytyi myös Ranska, jonka ilmavoimat valvoivat Irakin lentokieltoaluetta.
Iskujen aikana Irakiin laukaistiin mereltä 325 Tomahawk-risteilyohjusta. B-52-pommikoneista laukaistiin 90 ilmasta maahan laukaistavaa risteilyohjusta. B-1-pommikoneet tekivät 600 pommi-iskua. Yhteensä operaatiossa käytettyjä lentokoneita oli Yhdysvalloista noin 200 ja Britanniasta tusina. Kohteita Irakissa oli 100. Niihin lukeutui joukkotuhoaselaitosten ohella esimerkiksi ilmapuolustuskohteita, johtokeskuksia, teollisuuslaitoksia, ja tasavaltalaiskaartin tukikohtia. 19. joulukuuta koneet olivat iskeneet 97. kohteeseen. Operaatio päättyi sen kestettyä 70-tuntia.
Seuraukset.
Ilmaiskuja Irakiin pidettiin taktisesti hyvin onnistuneina. Presidentti Clinton julisti operaation virallisesti voitoksi puolustusministeri William Cohenin, kenraali Anthony Zinnin ja kenraali Henry H. Sheltonin tuella. Yhtään hyökkäävää konetta ei oltu menetetty. Epäselvempää oli kuitenkin operaation strateginen merkitys. Esimerkiksi iskujen vaikutusta joukkotuhoaseiden kehitykseen ei tunnettu selvästi. Irak ei myöskään sen seurauksena aloittanut uudestaan yhteistyötä asetarkastajien kanssa.
Operaation kriitikot väittivät sen olleen poliittinen harhautus, jolla presidentti Clinton pyrki ohjaamaan huomiota tuolloin Yhdysvaltain kongressissa käsittelyssä olleesta virkarikosmenettelystä liittyen presidentin suhteeseen Monica Lewinskyyn. Väitteille poliittisesta harhautuksesta ei kuitenkaan löytynyt pitäviä todisteita.