tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gorgoneion

Gorgoneion () oli alun perin antiikin Kreikassa pahan karkottamiseen käytetty symboli. Symboli esittää gorgon päätä. Se liitettiin Zeukseen ja Atheneen, joiden molempien sanotaan käyttäneen symbolia. Se oli suosittu myös kuninkaallisissa aigiksissa ja se on nähtävissä muun muassa Aleksanteri-mosaiikissa.
Homeros viittaa gorgoihin neljästi. Jokaisella kerralla hän mainitsee vain pään, mutta ei mitään hahmon ruumiista. Jane Ellen Harrison huomauttaa, että ”Meduusa on pää, ei mitään muuta... naamio, johon ruumis liitettiin jälkikäteen”. Viidennelle vuosisadalle eaa. saakka pää oli hyvin ruma, ja siihen oli piirretty ulostyöntyvä kieli, torahampaat, korkeat poskipäät, silmät tuijottivat katsojaan ja käärmeitä kiemurteli pään ympärillä.
Suoraan eteenpäin suuntautuva katse oli hyvin harvinainen antiikin Kreikan taiteessa. Joissain tapauksissa hahmolle piirrettiin parta, joka antoi sille hieman Dionysosta muistuttavan ulkoasun orgastisena jumalana.
Myöhemmältä ajalta säilyneet hahmot ovat huomattavasti vähemmän groteskeja. Hahmo oli menettänyt torahampaansa ja käärmeet olivat muuttuneet tyylitellyimmiksi. Hellenistiseltä ajalta säilyneessä marmoripatsaassa Medusa Rondanini gorgo on kehittynyt kauniiksi naiseksi.
Käyttö.
Gorgoneion esiintyy ensimmäisen kerran kreikkalaisessa taiteessa 8. vuosisadan alussa eaa. Yksi varhaisimmista säilyneistä hahmoista on elektrumkolikossa, joka löydettiin Pariumin kaupungin kaivauksissa. Myös Tirynsistä on löydetty samalta ajalta olevia hahmoja. Knossoksen palatsista on löydetty 1500-luvulta eaa. oleva, Gorgoneionia muistuttava hahmo. Marija Gimbutasin mukaan gorgoneionin historia ulottuu vähintään 6000-luvulle eaa.
Kuudennella vuosisadalla gorgoneionit olivat hyvin yleisiä kreikkalaisissa temppeleissä, erityisesti Korintissa ja sen ympäristössä. Sisiliassa gorgoneioneita on kuvattu päätykolmioihin. Noin 500 eaa. niiden käyttö temppeleissä päättyi, mutta vielä seuraavalla vuosisadalla niitä käytettiin pienemmissä rakennuksissa.
Temppeleiden lisäksi hahmo esiintyi vaatteissa, astioissa, aseissa ja rahoissa eri puolilla Välimerta. Rahoja, joissa gorgot esiintyivät, lyötiin 37 kaupungissa. Mosaiikkilattioissa Gorgoneion oli yleensä kynnyksen lähellä ikään kuin suojelemassa tunkeilijoilta.
Hahmo säilyi suosittuna myös kristinuskon aikana, erityisesti Bysantin valtakunnassa ja sen käyttö elpyi Italian renessanssin myötä. Viime aikoina Gianni Versace on käyttänyt hahmoa logona.
Alkuperä.
Gimbutasin mukaan gorgoneion edusti Äitijumalatar-kultin ”dynaamisen elinvoimaan” liittyviä elementtejä. Hän määritteli gorgoneionin eurooppalaiseksi hahmoksi. Jane Ellen Harrison taas katsoo, että useissa primitiivisissä kulttuureissa on käytetty samankaltaisia hahmoja pelottelemalla estämään kantajaa tekemästä pahoja asioita.
Mehtimäen pesäpallostadion

Mehtimäen pesäpallostadion (Ilosaarirock Stadion) on Joensuun Mehtimäellä sijaitseva, vuonna 2018 valmistunut pesäpallostadion. Se toimii Joensuun Mailan miesten ja naisten edustusjoukkueiden kotistadionina. Stadionilla on 3 700 istumapaikkaa, joista 2 500 on katettuja.
Muuta toimintaa.
Kerubi Stadion on suunniteltu myös konserttien ja muiden yleisötilaisuuksien pitopaikaksi. Ensimmäinen konsertti oli Vesa-Matti Loirin konsertti 2018. Sen jälkeen stadionilla on esiintynyt muun muassa Lauri Tähkä yhtyeineen kesällä 2021. Lauri Tähkän konsertin myötä Kerubi Stadion oli ehdolla vuoden 2021 areenaksi Industry Awards -gaalassa. Kesällä 2022 stadionilla järjestetään yksipäiväinen musiikkifestivaali Mehtimäki Live.
Joensuun yhteiskoulun lukio järjesti paikalla lakkiaisjuhlan koronakeväänä 2020. Heinäkuussa 2022 stadionilla järjestettiin Herättäjäjuhlat, jolloin myös kenttäalue täyttyi yleisöpenkeistä. 
Kesäkuussa 2024 stadionin kenttäalue toimi yhtenä Power Cupin pelipaikkana.
Historia.
Kenttä toimi 2000-luvun alkuun asti talvisin luistinratana. Pikaluisteluratana ja jääpallo-otteluiden (JoPS, JMP, Champion) paikkana se oli 1980-luvun alkuun saakka. Tammikuussa 1975 Suomi ja Neuvostoliitto pelasivat 21-vuotiaiden nuorten jääpallomaaottelun siellä.
Hiekkatekonurmi stadionille tehtiin vuonna 2004, kun Joensuun Maila nousi Superpesikseen.
Pesäpallostadion uusittiin kokonaan kaudeksi 2010, kun stadionille vaihdettiin noin tuhat kuppi-istuinta ja kaksi pääkatsomoa rakennettiin lähes uudestaan. Katsomotilojen kunnostus maksoi 30 000–40 000 euroa, ja sen kustannukset jaettiin Joensuun Mailan, sponsoreiden ja Joensuun kaupungin kesken. Joensuun Maila sai myös oikeuden stadionin nimen myymiseen, jonka jälkeen tehtiin viisivuotinen sopimus nimelle Telekarelia Areena.
Syksyllä 2017 katsomot purettiin, ympäröivää metsää kaadettiin ja kenttä rakennettiin uudelleen nykyaikaiseksi pesäpallostadioniksi katettuine katsomoineen. Uusi stadion avattiin toukokuussa 2018, ja se sai sponsorinimekseen Kerubi Stadion. Uudella stadionilla pelattiin samana vuonna Itä–Länsi-ottelu, jossa syntyi stadionin 4 500 katsojan katsojaennätys. Joulukuussa 2024 stadion sai uuden sponsorinimen. Viisivuotisen nimisopimuksen mukaisesti stadionin nimi on Ilosaarirock Stadion.
Dean Andrews

Dean Andrews (s. 1963 Rotherham) on brittiläinen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa DC Ray Carlingin roolia televisiosarjassa "Life on Mars" ja hän jatkoi samassa roolissa myös spin-off-sarjassa "Ashes to Ashes". Andrews on myös esiintynyt esimerkiksi televisiosarjoissa "Viimeinen tango Halifaxissa" ja "Being Eileen".
SERVIS

SERVIS (Space Environment Reliability Verification Integrated System) on sarja japanilaisia satelliitteja, joissa testataan ns. kaupallisten komponenttien (COTS) käytettävyyttä avaruudessa. 
Satelliittien kehitystyön ja rakentamisen rahoittivat Japanin talousministeriö (Ministry of Economy, Trade and Industry eli METI) NODO-teknologiankehitysorganisaatio (Organization for New Energy and Industrial Technologies Development ja Institute for Unmanned Space Experiment Free Flyer.
Satelliitit painavat 980 kg ja lentävät aurinkosynkroonisilla radoilla. Mitsubishi Electric rakensi ne.
SERVIS 1 laukaistiin avaruuteen 30. lokakuuta 2003 venäläisellä Rockot-KM-kantoraketilla Plesetskin kosmodromilta. SERVIS 2 laukaistiin 2. kesäkuuta 2010.
Liettuan kuningaskunta (1918)

Liettuan kuningaskunta () oli lyhytaikainen perustuslaillinen monarkia, joka syntyi ensimmäisen maailmansodan jälkeen Liettuan ollessa Saksan keisarikunnan alaisuudessa. Liettuan neuvosto julisti Liettuan itsenäiseksi 16. helmikuuta 1918, muttei pystynyt luomaan toimivaa hallitusta maassa olleiden saksalaisten joukkojen läsnäolon johdosta. Saksa antoi lukuisia ehdotuksia neuvostolle Liettuan liittämisestä Saksaan tai Preussiin. Liettualaiset vastustivat tätä perustamalla oman kuningaskuntansa. 4. kesäkuuta 1918 liettualaiset tarjosivat kuningaskunnan valtaistuinta saksalaiselle Urachin herttualle Wilhelmille. Hän hyväksyi tarjouksen 11. heinäkuuta 1918 ja otti itselleen hallitsijanimen Mindaugas II. Hän ei kuitenkaan koskaan vieraillut Liettuassa. Wilhelmin hyväksyminen kuninkaaksi aiheutti kiistaa Liettuan neuvostossa ja jakoi sen kahtia. Ennen Saksan antautumista 11. marraskuuta 1918 Wilhelm luopui kruunusta 2. marraskuuta 1918. Monarkian lakkauttua Liettua muutui tasavallaksi.
Your Funeral... My Trial

Your Funeral... My Trial on rock-yhtye Nick Cave and the Bad Seedsin neljäs albumi, joka julkaistiin vuonna 1986. Levy on julkaistu CD -versiona ja kahtena 12" LP -levynä.
Kappaleet.
LP -version kappaleluettelo.
Kaikki kappaleet ovat Nick Caven kirjoittamia jos muuta ei ole mainittu.
A-puoli
B-puoli
C-Puoli
D-puoli
Asyut

Asyut (vanhassa muodossa myös Assiut, ) on kaupunki Egyptissä Niilin varrella. Asyut on yksi Ylä-Egyptin suurimmista kaupungeista. Sen asukasluku oli vuonna 2006 389 307.
Maantiede.
Asyut sijaitsee Egyptissä Asyutin kuvernoraatissa Niilin vasemmalla rannalla. Asyut kuuluu Ylä-Egyptin suurimpiin kaupunkeihin. Niilin laakso Asyutin kohdalla on leveydeltään noin 20 kilometriä. Hieman kaupungista pohjoiseen sijaitsee vuonna 1902 rakennettu Asyutin pato. Padon vettä käytetään maatalousalueiden kasteluun Keski-Egyptissä.
Historia.
Asyutin nykyinen nimi on arabialainen väännös koptinkielisestä nimestä Siout. Muinaisen Egyptin kaudella kaupunki oli Wepwawetin palvonnan keskus. Kallioilla kaupungista lounaaseen on merkittäviä 12. dynastian aikaisia hautoja. Kaupunki oli kuitenkin merkittävämmän Theban varjossa. Hellenistisellä kaudella kaupunki tunnettiin nimellä Lykopolis eli "Susien kaupunki" viittauksena Wepwawetin sakaalin päähän. Se tunnettiin koptilaisen Johannes Lykopolislaisen kotikaupunkina.
Kaupungin islamilainen historia ennen Egyptin mamelukkien valtakauden loppupuolta tunnetaan huonosti. Keskiajalla kaupunkia kutsuttiin myös nimillä Suyut tai Sayut. Nykyinen muoto Asyut on alkanut tulla käyttöön 1400-luvulla. Monet eri arabiaksi kirjoittaneet oppineet käyttivät kaupunkiin viittaavalla nimellä "al-Suyuti". Heistä ehkä tunnetuin oli vuonna 1505 kuollut historioitsija Džalal al-Din. Taloudellisesti kaupunki tunnettiin maataloustuotteistaan ja paikallisesta teollisuudesta. Monia tuotteista vietiin karavaanein kohti Sudania ja etenkin Darfuriin. Takaisin päin tuotiin muun muassa orjia ja norsunluua. Historiallista merkitystä kaupungilla oli varsinaisesti vasta vuonna 1769, jolloin se oli puhjenneen kapinan keskus. Sen merkitys kasvoi edelleen 1800-luvulla. Vuonna 1875 kaupunkiin saapui rautatie Kairosta ja seuraavana vuonna sen asukasluku oli noin 28 000. 
Anwar Sadatin murhan jälkeen islamilainen äärijärjestö Islamilainen jihad yritti epäonnistuen aloittaa yleisen islamilaisen vallankumouksen Asyutissa. Odotettua massaliikehdintää ei kuitenkaan syntynyt ja Egyptiläiset laskuvarjojääkärit palauttivat kaupungin keskushallinnon valtaan muutaman päivän kuluttua.
Talous.
Asyut on nykyisin yksi harvoista Egyptin kaupungiesta, jossa valmistetaan edelleen hopeisia päälleompeleita. Perinteisiin tuotteisiin lukeutuvat myös keramiikka, puutyöt ja matot. Kaupungissa on myös nykyaikaisempaa tekstiiliteollisuutta ja kemikaaliteollisuutta.
Väestö.
Asyutin asukasluku vuonna 2006 oli 389 307. Kaupungissa on merkittävä koptilainen väestönosa. Asyut muodostaa yhden koptilaisen kirkon hiippakunnista.
Oravamaiset jyrsijät

Oravamaiset jyrsijät (Sciuromorpha) on yksi jyrsijöiden lahkon alalahkoista. Se käsittää kolme heimoa, oravat (Sciuridae), unikeot (Gliridae) ja vuorimajavat (Aplodontidae). Näkemykset alalahkon koostumuksesta ovat kuitenkin olleet epävakaat; aiemmin siihen on luettu mm. majavat ja taskurotat.
Jón Gnarr

Jón Gnarr Kristinsson (alun perin "Jón Gunnar Kristinsson", 2. tammikuuta 1967 Reykjavík, Islanti) on islantilainen koomikko, näyttelijä ja poliitikko. Jón oli Reykjavíkin pormestari 2010-2014. Hän muutti virallisesti toisen etunimensä Gunnarin äitinsä hänestä lapsena käyttämään muotoon Gnarr vuonna 2005. Hän on naimisissa Jóhanna ”Jóga” Jóhannsdóttirin kanssa, ja heillä on viisi lasta. 
Koomikko.
Jón on koomikkokaksikko Tvíhöfðin entinen jäsen, joka on esiintynyt kahdessa suositussa stand-up-koomikkoshow’ssa kotimaassaan. Hän myös isännöi televisio-show Gnarrenburgia puolen vuoden ajan. Suomessa Yleisradion FST5-kanava esitti Yövuorossa-televisio-ohjelman, jossa Jón esittää huoltoaseman vuoropäällikköä.
FST5 esitti myös jatkosarjat Päivävuorossa ja Vankilavuorossa sekä pitkän elokuvan "Herra Bjarnfreðarson".
Poliitikko.
Jón on toiminut "Besti flokkurinin" (”Paras puolue”) johtohahmona. Puolue on perustettu protestiksi Islannin poliitikkoja ja pankkeja vastaan, jotka heidän mukaansa ovat tuhonneet maan talouden. Puolue hakee politiikan siivousta ja keskittymistä ympäristöasioihin. Jónin johdolla puolue voitti Reykjavíkin paikallisvaalit 30. toukokuuta 2010 saatuaan 34,7 % annetuista äänistä, mitä Reykjavíkin yliopiston valtiotieteen professori Olafur Hardarsson pitää maan historiassa ennennäkemättömänä ilmiönä. Keväällä 2024 Jón ilmoittautui ehdokkaaksi maan presidentivaaleihin.
Arbi Zouaoui

Arbi Zouaoui on tunisialainen jalkapallovalmentaja. Hänen nuorempi veljensä Youssef Zouaoui on myös jalkapallovalmentaja.
Valmennusura.
Zouaoui aloitti valmentamisen 1970-luvulla CA Bizertinissa ensimmäisellä kaudellaan joukkue sijoittui neljänneksi ja seuraavalla kuudenneksi. Kauden jälkeen hänet palkattiin SA Menzel Bourguiban peräsimeen kaudella 1973–1974. Zouaoui onnistui nostamaan seuran Tunisian pääsarjaan, mutta se putosi saman tien alasarjaan kaudella 1974–1975. Joukkue ei kyennyt enää Zouaouin johdolla nousemaan takaisin pääsarjaan kaudella 1975–1976 ja hän sai lähteä. CA Bizertin palkkasi hänet toisen kerran kaudeksi 1977–1978, mutta tällä kertaa tuloksena oli vaatimaton yhdeksäs sija pääsarjassa.
Kaudeksi 1980–1981 Zouaoui palkattiin Sfax Railways Sportsiin, josta hän sai potkut kesken kauden joukkueen heikkojen esitysten vuoksi. Sittemmin Olympique de Béja palkkasi Zouaouin, mutta tuloksena oli jälleen lähtö kauden päätteeksi kun joukkue ei kyennyt nousemaan Tunisian pääsarjaan. Kaksi kautta myöhemmin myös Ligue Professionnelle 2:ssa pelannut SA Menzel Bourguiba palkkasi hänet takaisin joukkueen päävalmentajaksi, mutta pesti jäi kauden mittaiseksi. Kaudeksi 1985–1986 CA Bizertin palkkasi Zouaouin kolmannen kerran valmentajakseen, mutta tulos oli hivenen heikompi kuiten edellisellä kerralla ja tuloksena oli toistamiseen potkut kauden päätteeksi. Sittemmin Zouaoui valmensi jälleen alasarjassa pelannutta SA Menzel Bourguibaa kaudella 1989–1990 ja CA Bizertinia kaudella 1992–1993 korvatessaan loppukauden Mahmoud Bachaa. Tuolloin Bizertin sijoittui kolmanneksi.
Zouaoui palasi viidennen kerran CA Bizertinin valmentajaksi kaudella 2008-2009 korvattuaan kesken kauden Mokhtar Tlilin. Kauden päätyttyä Zouaoui ei ollut halukas jatkamaan joukkueen valmentajana seuraavaa kautta, mutta lopulta suostui tehtävään. Jatkosopimus kannatti sillä joukkue sijoittui pääsarjassa neljänneksi kaudella 2009-2010. Siitä huolimatta kauden päätyttyä toukokuussa 2010 Zouaoui ilmoitti eronneensa tehtävästään.
Keskikylän koulu

Keskikylän koulu toimi vuosina 1904–2021 entisen Jalasjärven kunnan Keskikylässä valtatien 3 varressa seitsemän kilometriä Jalasjärven keskustasta Tampereen suuntaan. Koulussa oli kolme opettajaa ja oppilaita loppuvuosina noin 30. Koulun toiminta loppui kevätlukukauteen 2021, minkä jälkeen Kurikan kaupunki myi vuonna 1906 valmistuneen koulurakennuksen ja sen 23 000 neliömetrin tontin.
Keskikylän muita kouluja ovat olleet Holkon kansakoulu (1953–1966) ja Mantilan koulu (1917–1993).
Historiaa.
Keskikylän koulun historia juontaa helmikuuhun 1904, jolloin Jalasjärven kuntakokous päätti perustaa Keskikylään ylemmän sekakansakoulun, siis ylempien luokkien opinahjon sekä tytöille että pojille. Koululaiset saattoivat olla hyvin eri-ikäisiä, vanhimmat melkein täysikäisiä. Koulu toimi aluksi Iisakki Vuorenmaan talon yläkerrassa Hirvijärven Vuorenmaanmäellä, jossa noin neljääkymmentä koululaista opetti Hilda Kokkola. Koulurakennuksen paikaksi löytyi lopulta Kiviojan tilalta Arkkumäeksi kutsuttu tontti, jota alettiin koulun myötä kutsua Toivonmäeksi.
Rakennusmestari Birlingin piirtämä koulutalo valmistui 1906, ja sen pihapiiriin nousivat myös sauna, navetta, varastorakennukset ja kaivo. Tilat olivat kuitenkin niin pienet, että Keskikylän kansakoulu pysyi supistettuna ilman alimpia luokkia aina vuoteen 1953 saakka, ja alkuopetuksesta huolehti kiertokoulu. 1940-luvulla Keskikylän koulun yhtenä opettajana oli Lempi Koivusaari, o.s. Aittoniemi.
1960-luvulta lähtien oppilasmäärät alkoivat pienentyä niin, että vuonna 1966 Keskikylän kouluun tuli osa Koskuelta lopetetun Ritalan koulun oppilaista ja vuonna 1993 lakkautetun Mantilan koulun oppilaat. Koulun toiminta loppui keväällä 2021 koronaviruspandemian vuoksi verkossa järjestettyyn virtuaalikevätjuhlaan. Keskikylän viimeisenä koulunjohtajana toimi Eveliina Sipilä.
György Mihálka

György Mihálka (s. 16. marraskuuta 1988 Békéscsaba) on unkarilainen näyttelijä. 
Kouluaikoinaan hän opiskeli yksinlaulua Békéscsaban Béla Bartók -musiikkiopistossa. 13-vuotiaasta alkaen hän oli mukana harrastajateatteritoiminnassa Csabai Színistudióssa. Hänen ensimmäinen teatteriroolinsa oli vuonna 2005 Tibor Miklósin ohjaamassa Kiálts a szeretetért -rockoopperassa. Hänet on palkittu kahdesti Scherzo-musiikkiteatterifestivaaleilla, vuosina 2006 (vuoden mieslaulaja) ja 2008 (musikaalisarjan toinen sija). Ylioppilastutkinnon jälkeen hän aloitti vuonna 2008 opiskelun Budapestin Operettiteatterin teatterikoulussa Pesti Broadway Stúdióssa. 
Vuonna 2008 hän aloitti Roman Polańskin Tanz der Vampire -musikaalin Budapestin produktiossa, jossa esiintyy sekä Alfredin roolissa että ensemblessä. Marraskuun 18. päivä 2010 hän esiintyi Popshow-laulunäytelmässä, joka esitettiin Ruttkai Éva -teatterissa. Hän on esiintynyt myös Budapestin Operettiteatterin produktioissa: helmikuussa 2009 ensi-iltansa saaneessa ensimmäisessä unkarilaisessa Spring Awakening -musikaalin produktiossa hän oli swing Moritzin, Georgin ja Ernstin rooleille. Marraskuussa 2009 ensi-iltansa saaneessa Spring Awakeningin uudessa produktiossa hän puolestaan esittää Moritzin roolia. Joulukuusta 2009 alkaen hän on esiintynyt myös Erdei kalamajka -lastenmusikaalissa Pirmocsin roolissa.
Love Is Like Oxygen

”Love Is Like Oxygen” on brittiläisen Sweet-yhtyeen tammikuussa 1978 julkaistu kappale ja single albumilta "Level Headed". Kappale sijoittui Britanniassa sijalle 9, ja oli siellä yhtyeen ensimmäinen top 10 -hitti sitten vuoden 1975 singlen ”Fox on the Run”. Yhdysvaltain Billboard-listalla se oli korkeimmillaan sijalla 8. ”Love Is Like Oxygen” jäi yhtyeen viimeiseksi hitiksi molemmissa maissa. Singlen julkaisi Euroopassa Polydor Records ja Yhdysvalloissa Capitol Records.
Kappale on yhtyeen kitaristin Andy Scottin sekä Trevor Griffinin kirjoittama. Griffin oli toiminut Sweetin PA-vastaajana kahdeksan vuoden ajan sekä vieraillut kosketinsoittajana yhtyeen albumilla "Give Us a Wink" (1976). AOR-vaikutteisena rock-kappaleena ”Love Is Like Oxygen” esitteli musiikillisesti uudistuneen Sweetin, joka viimeiset vuodet oli julkaissut lähes yksinomaan hard rock -tyylistä materiaalia. Kappale kirjoitettiin Joan Collinsin elokuvan "Tuhma nainen" tunnuskappaleeksi ja laulun sanoitus, jonka Andy Scott oli kirjoittanut jo vuosia aiemmin, kuvaa rakkautta elämän lähteenä ja kuoleman torjujana.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/62-63"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.62-63.&lt;/ref&gt; ”Love Is Like Oxygen” pääsi myös ehdolle Ivor Novello -palkinnon saajaksi, mutta hävisi Gerry Raffertyn kappaleelle ”Baker Street”.
Kappaleen albumi- ja singleversiot eroavat toisistaan. Lähes seitsemänminuuttinen albumiversio sisältää Trevor Griffinin säveltämän väliosan ja lisäksi lopussa on funk-tyylinen jamittelu. Useiden osien vuoksi kappaleen voi laskea edustavan jonkinasteista progressiivista rockia. Singleversiosta nämä kaksi osaa on leikattu pois kappaleen pituuden ollessa vajaat neljä minuuttia. 
Alkuperäisen singlen b-puolella oli kappale ”Cover Girl”, joka edusti tyylillisesti totutumpaa Sweetiä, lähennellen hard rockia. Kappaleen tekijöiksi on merkitty koko yhtye ja laulun sanoitus kertoo miehen ihastuksesta lehden kansikuvatyttöön.&lt;ref name="Väistö, Perttunen/62-63"&gt;Väistö, Perttunen 2003, s.62-63.&lt;/ref&gt; ”Cover Girl” ei sisälly millekään yhtyeen studioalbumille. 
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Zaslauje

Zaslauje () eli Zaslavl () on Minskin alueella Valko-Venäjällä sijaitseva pääkaupunki Minskin luoteinen esikaupunki ja pääkaupunkia ympäröivän Minskin piirin (raion) suurin taajama. Vuoden 2009 väestönlaskennan aikaan kaupungissa asui 14 202 henkeä.
Valko-Venäjän presidentin virka-asunto sijaitsee Zaslaujessa.
Liikenne.
Minskistä luoteeseen Maladzetšnaan vievä junanrata kulkee Zaslaujen läpi, ja Minskin lähiliikenteen junat pysähtyvät kaupungissa muun muassa Belarus-asemalla, sekä tätä edeltävällä ja seuraavalla seisakkeella. Minskistä kaupunkiin pääsee sujuvasti myös P28-kantatietä pitkin; matkaa on maanteitse Minskin kehätieltä M9 vain 14 ja Minskin keskustasta 24 kilometriä.
Nähtävyydet.
Zaslaujen kantakaupungin luoteispuolella, kantatie P28:n länsipuolella on toisen maailmansodan linnoitusratkaisuja ja kalustoa ulkoilmassa esittelevä Stalinin linjan ulkomuseo (), jossa esitellään monipuolisesti myös Valko-Venäjän armeijan uudempaa varustusta.
U-Cont

U-Cont on suomalainen yritys, jonka toimialaan kuuluvat polttoaineiden jakeluasemat, säiliöt ja palavannesteen varastot.
Historiaa.
U-Contin tarina alkoi Matti Korhosen Pieksämäelle perustamasta yhden miehen korjauspajasta vuonna 1966. Reijo Sistonen tuli yritykseen toiseksi yhtiömieheksi vuonna 1967. Alussa elanto tuli työkoneiden korjauksesta nimellä Konehitsaus Korhonen &amp; Sistonen. Reijo toi kuitenkin mukanaan säiliön valmistuksen taidon, joka loi pohjan U-Contin tulevien vuosien tuotantoon. Yhtiön alkutaipaleella valmistettiin säiliöiden lisäksi muita tuotteita, kuten kiukaita, junanvaunujen korjausta sekä muuta korjaustoimintaa asiakkaan tarpeisiin. Yritys muutti Joroisiin vuonna 1979 ja Muurikka-pannut tulivat yhtiön tuotevalikoimaan 1980-luvun alussa, jolloin aloitettiin niiden valmistus säiliön hukkaosista. Tuohon aikaan myös alkoi yrityksen vientitoiminta Sipako-polttoainekontin vetämänä. Tällöin päävientialueena oli Neuvostoliitto. Vuonna 1988 yrityksen perustaja Matti Korhonen myi osuutensa Reijo Sistoselle joten yrityksen nimi vaihdettiin Savon Konehitsaukseksi. 
1990-luvun alussa yritykselle valmistuivat uudet toimitilat Joroisiin ja samaan aikaan kehitettiin U-cont -ratkaisu polttoaineen jakeluasemien rakentamiseen. U-cont on moduulirakenteinen polttoaineen jakeluasema, joka nopeuttaa asennusaikaa perinteiseen eli erillisellä säiliöalueella ja mittarikentällä varustettuun jakeluasemaan verrattuna huomattavasti. Vuonna 1996 yritys fuusioitui Muurikka Oy:n kanssa ja nimeksi vaihdettiin U-Cont Oy. Hieman myöhemmin perustettiin U-Contille tytäryhtiöt sekä Venäjälle että Puolaan. Vuonna 2000 Muurikka irtautui jälleen erilliseksi yhtiöksi. Viime aikoina yrityksessä on panostettu huomattavasti uusiutuviin energiamuotoihin, minkä seurauksena U-Cont on ollut St1 Biofuelsin kanssa tiiviissä yhteistyössä. Tämän yhteistyön tuloksena St1 Biofuels on rakennuttanut leipomoteollisuuden jätteitä hyödyksi käyttävän liikenne-etanolitehtaan Lappeenrantaan, Närpiöön ja Haminaan, sekä nyttemmin myös Vantaalle ja Lahteen. U-Cont on toiminut näissä jokaisessa projektissa sekä osanvalmistuksessa, että kokoonpanossa. 
Lähteet.
http://www.u-cont.fi
http://www.u-contmm.pl/ 
http://www.tekniikkatalous.fi/metalli/article384021.ece?s=r&amp;wtm=-13032010
Lappeenrannan teknillisen yliopisto energiatekniikan opiskelijan Kandidaattityö U-Contin kehitysprojektista
Hassisen kone (kappale)

Hassisen kone on samannimisen joensuulaisyhtyeen ensisingle vuodelta 1980. Levyn on julkaissut Hilse Kustannus tunnuksella Hilse-Levyt YÄK-06. Levykannen on suunnitellut nimimerkki Aku.
A-puolen kappaleesta äänitettiin uusi versio Hassisen koneen debyytti-levylle, Täältä tullaan Venäjä. B-puolella on kappale nimeltään "Kolumpia orkesteri". Levyetiketti on painettu käsin kirjoitetusta tekstistä ja tässä kappaleen nimi on muodossa "Kolumbia orkesteri".
Molempien kappaleiden sävel ja sovitus on merkitty Hassisen koneen nimiin ja sanat on tehnyt Ismo Alanko.
Surutangara

Surutangara ("Schistochlamys melanopis") on Etelä-Amerikassa tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan surutangara on 18–19 cm. Lajin pää ja rinta ovat väritykseltään mustat tai tummanruskeat. Selkä, siivet ja pyrstö ovat harmaat. Surutangaran niska ja vatsa ovat harmaat, mutta selkää vaaleammat. Harmaa nokka on lyhyt ja paksu. Koiras- ja naarassurutangarat muistuttavat ulkonäöltään toisiaan. Poikasen selkä on oliivinvihreä ja vatsassa on keltaista. Silmien ympärillä on keltaiset renkaat. Hieman vanhemmilla linnuilla on musta pää ja rinta, mutta selkä on oliivinvihreä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Surutangaraa tavataan Kolumbian ja Venezuelan alangoilta, Guyanasta, Surinamesta, Ranskan Guayanasta sekä Brasiliasta itärannikolta ja Amazonasin alueen eteläosista sekä Perusta ja Ecuadorin eteläosasta. Laji puuttuu paikoin Brasilian itäosasta ja Amazonasin alueen keskiosista. Linnun elinympäristöä ovat puita ja pensaita kasvavat ruohomaat sekä ruohikkoiset ja pensaikkoiset metsien reunat. Surutangaran elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 700 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat.
Surutangarat liikkuvat yleensä pareittain ruohikossa ja voivat liittyä myös sekaparviin. Lajin pesimäkausi kestää alueesta riippuen tammikuulta toukokuulle. Kuppimainen heinistä rakennettu pesä sijaitsee pensaan suojissa. Naaras munii kaksi harmahtavaa munaa, joissa on ruskeita pilkkuja ja viiruja.
Surutangaran ravinto koostuu hedelmistä, marjoista ja siemenistä. Lisäksi laji voi syödä myös hyönteisiä kuten muurahaisia.
Ruler-luokka

Ruler-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston saattuetukialusluokka, jota toisinaan nimitetään Ameer-luokaksi. Ne olivat toisessa maailmansodassa vuokraus-ja lainauslain nojalla luovutettuja Yhdysvaltain laivaston Bogue-luokan aluksia. Luokkaan kuului kaikkiaan yksitoista alusta ja ne valmistettiin edeltäneestä Attacker-luokasta poiketen saattuetukialuksiksi. Luovutettujen alusten tilalle Yhdysvaltain laivasto tilasi uudelleen saman nimiset alukset.
Suunnittelu.
Alukset oli aseistettu merimaalien torjuntaan kahdella alakulmilla käytettävällä neljän tuuman tykillä. Aluksille Yhdysvalloissa asennetut tykit vaihdettiin brittiläisiin niiden saavuttua Britteinsaarille. Aluksilla oli ilmapuolustusta varten kahdeksan 40 millimetrin ja 10-35 kappaletta 20 millimetrin ilmatorjuntatykkejä. Aluksille voitiin sijoittaa 19-24 lentokonetta.
Kirkonkylän koulu (Jalasjärvi)

Kirkonkylän koulu on 1.–6. luokkien peruskoulu Kurikan Jalasjärvellä. Se siirtyi elokuussa 2005 keskustasta uusiin tiloihin koulukeskukseen, jossa myös toimivat lukio ja yläaste. Koulukeskuksessa kaikilla kolmella koululla on muun muassa yhteinen ruokasali ja liikuntatilat.
Kruununtila

Kruununtila on eräs aiemmin käytössä ollut maatilatyyppi. 
Kruunutilat olivat alun perin suuria tiluskokonaisuuksia, jotka kuuluivat pakanalliselle suomalaiselle yläluokalle ennen Ruotsin vallan aikaa. Ruotsin vallan vakiintumisen myötä ne joutuivat kirkon ja kruunun haltuun.
Ruotsissa siirryttiin 1500-luvun lopulla feodaalisiin omistusoikeuskäsitteisiin ja maaomaisuus jaettiin kruununtiloihin, perintötiloihin ja rälssitiloihin. Kuhunkin tilatyyppiin liittyi erilainen omistusoikeuden muoto, toisin sanoen niillä oli erilainen maanluonto. Kruununtila oli kruunun pysyvää omaisuutta, johon sitä viljelevä talonpoika sai vain käyttöoikeuden. Rahan tarpeessa ollut valtio joutui tosin myymään kruununtiloja yksityishenkilöille, mutta se pidätti itsellään omistus- ja nautintaoikeuden, jolloin tilan ostaja sai ainoastaan sukuoikeuden. Lisäksi jos talonpoika halusi myydä oikeutensa tilaan, hänen oli tarjottava sitä ensiksi valtiolle, joka maksoi oikeuden siirrosta vain alkuperäisen lunastushinnan. Talonpojan velvollisuus oli suorittaa valtiolle vuosittainen vero, joka vertautui vuokramaksuun.
Talonpojan oikeus kruununtilaan turvattiin 1789 annetulla asetuksella niin, että hän sai tilaansa vakaan hallintaoikeuden. Se tarkoitti, että talonpojan ja hänen lastensa hallintaoikeus tilaan oli pysyvä, kunhan tila pidettiin kunnossa ja verot maksettiin säädetysti. Samassa yhteydessä tilanpitäjälle myönnettiin perinnöksiosto-oikeus eli oikeus tilan ostoon omaksi maksamalla kolmen vuoden vero. 
Suomessa kruununtilojen asukasoikeudesta annettiin asetus 1883. Lainsäädännössä kruununtilojen erikoisasema säilyi pitkälle 1900-luvulle, vaikka niiden merkitys väheni perinnöksiostojen vuoksi. Vanhat Ruotsin vallan aikaiset säädökset kruununtilojen perinnöksiostamisesta kumottiin vuonna 1995, samalla kun viimeiset säätyerioikeudet lakkautettiin. 
Selvästi omaksi ryhmäkseen erottuvan kruununtilatyypin muodostivat kruununtorpat. Ne erosivat tavallisista kruununtiloista siinä, ettei niille annettu manttaalia niiden vähäisten tilusten vuoksi.
HMS Quantock

HMS Quantock (viirinumero L58) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin I saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 11. huhtikuuta 1939 työnumerolla J112 osana vuoden 1939 sota-ajan hankintaohjelmaa () Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 26. heinäkuuta. Alus laskettiin vesille 22. huhtikuuta 1940 nimettynä Somersetissä järjestetyn ketunmetsästyksen mukaan ja se valmistui 6. helmikuuta 1941.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta joulukuussa 1945 ja se siirrettiin reserviin Portsmouthissa. Alus siirrettiin 1953 Barrow-in-Furnessiin, jossa se sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin lokakuussa 1954 Ecuadorille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "BAE Presidente Alfaro". Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1978.
Jokipiin Pellava

Jokipiin Pellava valmistaa suomalaisia pellavatekstiilejä saunaan, kylpyhuoneeseen ja kodin sisustukseen sekä liikelahjoiksi. Se sijaitsee Jokipiin kylässä Kurikan kaupungin Jalasjärvellä. Jokipiin Pellava Oy on perustettu vuonna 1920.
Historiaa.
Yritys sai alkunsa Asser Laurilan vuonna 1920 perustamasta Pystylänkosken sahasta. Yksiraaminen saha ja jauhomylly valmistuivat keväällä 1921. Tukkeja uitettiin sahalle Jalasjokea pitkin vuoteen 1948 saakka. Sahatavara vietiin pääosin ulkomaille, etenkin Britanniaan. Se kuljetettiin hevoskärryillä tai reellä Kurikan rautatieasemalle vietäväksi junalla satamaan.
Tulipalot tuhosivat sahan ja myllyn maan tasalle ensin 1927 ja toisen kerran 1937, tiilirakenteista konehuonetta lukuun ottamatta. Ne rakennettiin aina uudelleen ja toimivat myös läpi sotavuosien, jolloin valmistettiin muun muassa ratapölkkyjä saksalaisten kenttäratoihin Lapissa ja Kainuussa.
1930-luvulla tuli mukaan myös kotimaisen villan kehruu ja sotien jälkeen kotimainen pellava. Tietoa ja koneita pellavan käsittelyyn haettiin Tanskasta. 1950-luvulla Asserin pojat Juhani ja Risto Laurila aloittivat pellavalangan kutomisen kankaiksi ja päättivät keskittyä siihen lopettamalla sahatoiminnan sekä villan ja pellavan kehruun. Vuonna 1962 tulivat yritykseen ensimmäiset automaattikutomakoneet ja seuraavana vuonna ensimmäiset jacquard-koneet, joilla voitiin kutoa kankaisiin reunatekstejä. Nimipyyheliinoista tulikin yksi pääartikkeleista, ja niitä myytiin muun muassa Valtionrautateille ja sairaaloille.
1960-luvulla perustettiin ompelimo tekemään pellavakankaista valmiita tuotteita. Yrityksen oma tuotekehitys tuotti tuloksena pellavafroteen, josta alettiin valmistaa saunatekstiilejä 1973. Ensimmäiset froteekoneet rakennettiin itse tavallisista kutomakoneista, mutta 1980-luvun alussa hankittiin froteekone Belgiasta.
Vuonna 1989 yrityksen nimi muuttui Jokipiin Villa- ja Pellavakehräämöstä Jokipiin Pellavaksi. Nykyisin yrityksen johdossa on Laurilan suvun neljäs polvi.
Yritys tänään.
Yrityksen käyttämät pellavalangat tulevat nykyisin Länsi-Euroopan maista, joissa pellava on myös kasvatettu. Kankaiden kutominen ja tuotteiden valmistus on yhä keskittynyt Suomeen ja Jokipiin kylään. Tuotteet täyttävät Öko-Tex standardin eli niiden valmistuksessa ei käytetä haitallisia kemikaaleja.
Yrityksen tuotteita ovat suunnitelleet muun muassa Raija Jokinen, Henna Mantere, Ristomatti Ratia, Jukka Rintala ja Anu Saari. Jokipiin Pellavan tuotannosta menee vientiin noin 10 prosenttia, lähinnä Saksaan, Japaniin ja Yhdysvaltoihin. Suomessa valtaosa yrityksen tuotteista myydään liikelahjoina. Yrityksellä on oman jälleenmyyjäverkoston lisäksi myös oma verkkokauppa ja tehtaanmyymälä.
Piha (runokokoelma)

Piha on suomenruotsalaisen kirjailijan Bo Carpelanin sarjamuotoinen runokokoelma vuodelta 1984. Teoksen on julkaissut Otava. Kokoelma perustuu suurimmaksi osaksi Carpelanin ruotsinkieliseen alkuperäisteokseen "Gården" vuodelta 1969. Suomennokseen sisältyy koko alkuteos lukuun ottamatta kuutta runoa, joiden tilalla on yhdeksän runoa kokoelmista "Källan" (1973), "I de mörka rummen, i de ljusa" (1976) ja "Dagen vänder" (1983) ja lisäksi yksi käsikirjoituksesta suomennettu runo. Runot on suomentanut Tuomas Anhava. Teoksen on kuvittanut taiteilija Hannu Taina. 
Teos sai kirjallisuuden valtionpalkinnon vuonna 1970.
Korsholman musiikkijuhlat

Korsholman Musiikkijuhlat on pääasiassa kamarimusiikkiin keskittynyt festivaali, joka on järjestetty joka kesä vuodesta 1983. Festivaalin perustamisessa tärkeimmät henkilöt olivat vaasalainen Olav Englund ja sellisti Seppo Kimanen. Festivaalin tärkeimpänä esikuvana olikin Kuhmon kamarimusiikkifestivaali, jonka taiteellisena johtajana Kimanen tuolloin toimi. 
Musiikkijuhlien pääpaikat ovat Vaasa ja Mustasaari, mutta konsertteja järjestetään ympäri Pohjanmaan rannikkoaluetta. Vuodesta 1989 Korsholman Musiikkijuhlat on kuulunut Finland Festivals -ketjuun.
Festivaalin muusikkokunta on aina ollut kansainvälinen. Vuosien varrella festivaalilla ovat esiintyneet mm. Mischa Maisky, Martin Fröst, Barnabás Kelemen, Olli Mustonen, Helena Juntunen ja Vertavo-kvartetti.
HMS Southdown

HMS Southdown (viirinumero L25) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin I saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 11. huhtikuuta 1939 vuoden 1939 laivasto-ohjelmassa J. Samuel White and Companyltä Cowesista, missä köli laskettiin 22. elokuuta työnumerolla J6602. Alus laskettiin vesille 5. heinäkuuta 1940 ja valmistui 8. marraskuuta.
Palvelus.
Valmistajan koeajojen ja palvelukseen oton jälkeen alus määrättiin 16. hävittäjälaivueeseen. Laivasto aloitti 8. marraskuuta vastaanottotestit sekä merikokeet uudella Fiore-tyyppisellä tyypin 285 merivalvontatutkalla. Alus siirrettiin testien loppuun saattamiseksi ja varustamiseksi Scapa Flowhun, missä miehistö aloitti 17. marraskuuta koulutuksen Kotilaivastossa. Joulukuussa alus liittyi Sheernessissä laivueeseensa suojaamaan Englannin kanaalin ja Pohjanmeren saattueita. Se vaurioitui 4. toukokuuta 1941 taistelussa Saksan laivaston E-veneitä vastaan. Alus oli 6. toukokuuta telakalla korjattavana ennen paluutaan laivueeseensa.
Alus vaurioitui 17. syyskuuta törmätessään korvetti "HMS Shearwaterin" kanssa Sherighamin edustalla. Se oli korjattavana telakalla ennen paluutaan saattuepalvelukseen. Alus taisteli 4. maaliskuuta 1941 Lowestoftin edustalla "HMS Windsorin" ja "HMS Sheldraken" kanssa E-veneitä vastaan. Alus oli 22. helmikuuta 1944 "HMS Garthin" kanssa saattuetta suojatessaan taistelussa Smith's Knollin edustalla E-veneitä vastaan. Taistelun aikana kaksi hyökkääjistä törmäsi toisiinsa. Alus vaurioitui lievästi 5. huhtikuuta törmätessään laituriin Parkestonessa. Se suojasi 13. huhtikuuta saattuetta E-veneitä vastaan vaurioituen lievästi.
Alus oli telakalla 15. huhtikuuta, mistä se palasi palvelukseen 21. huhtikuuta. Alus määrättiin toukokuussa Normandian maihinnousun 102. saattajaryhmään suojaamaan saattueita Noresta sillanpäähän. Kesäkuun alussa se liittyi "HMS Mackayn", "HMS Potentillan" ja "HMS Vervainin" muodostamaan ryhmäänsä. Se lähti 7. kesäkuuta Thamesin suistosta suojaten 25 moottorialuksen ja neljän muun rahtilaivan muodostamaa saattuetta ETM2 Solentiin, mistä alus suojasi seuraavana päivänä saattueen itäisen maihinnousualueen sillanpäähän. Tästä eteenpäin 24. kesäkuuta saakka alus suojasi ryhmän mukana saattueita päivittäin Noresta sillanpäähän.
Operaatiosta vapauduttuaan alus palasi kesäkuun lopulla laivueeseensa suojaamaan saattueita, kunnes se määrättiin 14. toukokuuta 1945 "HMS Brocklesbyn" kanssa suojaamaan Cuxhavenin takaisin valtausta. Operaatiosta vapauduttuaan alus tuki Noren alaisuudessa luoteisen Euroopan sotatoimia.
Syyskuussa alus muutettiin Rosythissa ilmavoimien aseistamattomaksi maalilaivaksi. Se poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1946 ja siirrettiin Portsmouthin reserviin toukokuussa. Alus sijoitettiin 1955 poistolistalle ja myytiin BISCOlle romutetettavaksi. Alus saapui 1. joulukuuta 1956 hinattuna romutettavaksi T. W. Wardille.
Ecuadorin laivasto

Ecuadorin laivasto on Ecuadorin asevoimien puolustushaara, joka vastaa maan aluevesien valvonnasta sekä tarvittaessa puolustuksesta. Laivastoon kuuluu kaikkiaan hieman yli 7 000 henkeä, jotka vastaavat 2 237 kilometriä pitkästä Tyynenmeren rannikosta.
Laivaston alusten etuliitteenä on BAE (), joka merkitsee Ecuadorin laivaston alusta.
Historia.
Ecuadorian laivasto perustettiin vuonna 1823 Kolumbian laivaston osana. Maan kongressi perusti vuonna 1832 maahan laivastoministeriön. Laivastolle ostettiin vuonna 1900 Ranskasta kaksi 811 tonnin torpedovenettä (), "Papin" ja "Inconstant", jotka romutettiin vuosina 1915 ja 1916. Laivastolla oli käytössään myös Yarrow’n valmistama 65 tonnin torpedovene "Tungurahua".
Ecuadorin ja naapurimaiden väliset rajariidat rauhoittuivat, kun Peru ei ollut vielä toipunut Tyynenmeren sodasta (1879–1883) ja Kolumbia kärsi taloudellisista ja sisäpoliittisista ongelmista. Rajakiistojen taustalla oli entisen siirtomaaisäntä Espanjan kyvyttömyys määrittää hallintoalueidensa väliset rajat. Laivastolle ostettiin vuonna 1907 Chilestä torpedovene "Almirante Simpson", joka nimettiin "Libertador Bolivariksi". Niiden lisäksi laivastossa palveli kaksi vanhaa höyryalusta, "Catapari" ja "Nueve de Julio", joihin kumpaankin oli asennettu kaksi tykkiä. Höyryalukset poistettiin käytöstä vuonna 1912. Laivastolla oli edelleen 300 tonnin rannikkovartioalus "Patria" (entinen jahti "Cavalier"), johon oli asennettu neljä konekivääriä. Valtion kauppalaivastoon kuului vuonna 1919 seitsemän höyrylaivaa ja neljä purjealusta. Ensimmäisen maailmansodan aikana Ecuador julisti sodan Saksalle.
Ecuador oli liittoutunut vuosisadan vaihteesta Chilen kanssa. Maan laivastoupseerit koulutettiin Chilessä. Ecuadorilla oli melko hyvin varustettu jokilaivasto, joka oli sijoitettu Amazonin suistolle. Laivaston aluksista "Libertador Bolivar" ja 300 tonnin tykkivene "Cotopaxi" vuodelta 1884 poistuivat käytöstä vuonna 1932.
Ecuadorian ja Perun välisen sodan aikana 25. heinäkuuta 1941 tykkivene "BAE Abdón Calderón" päällikkönään Rafael Morán Valverde kohtasi Jambelin kanavassa Perun laivaston hävittäjä "Almirante Villarin". Alukset tulittivat toisiaan ja "Calderón" vetäytyi Puerto Bolivariin välttääkseen tuhoutumisen.
Vuonna 1947 tehtyyn koululaiva "Guayasin" hankintaan saakka laivasto koostui muutamasta entisestä jahdista sekä rannikkovartioston käytössä olleista aluksista. Vaikka laivastolle ostettiin kolme toisessa maailmansodassa palvellutta saattuehävittäjää (uudelleen luokiteltuina fregatteina), pääosa kalustosta oli vanhanaikaista aina 1970-luvun puoleenväliin saakka.
Vuoden 1975 alusta alkaen Ecuador on hankkinut ensiluokkaista kalustoa. Laivastolle ostettiin vuonna 1978 Yhdysvalloista Gearing-luokan hävittäjä "Presidente Eloy Alfaro" korvaamaan kaksi brittiläistä Hunt-luokan hävittäjää "Presidente Alfaroa" ja "Presidente Velasco Ibarraa". Laivastolle ostettiin vuonna 1991 kaksi Leander-luokan fregattia.
Nykypäivä.
Laivaston pääosa on sijoitettu Guayaquiliin. Laivastoon kuuluvat seuraavat alukset:
Lost Eden

Lost Eden oli Japanista lähtöisin oleva metalliyhtye. Yhtye soitti tyyliltään melodista death metallia jossa vaikutteita trancesta sekä muista elektronisista musiikeista. He julkaisivat debyytti albuminsa "Cycle Repeats" Candlelight Recordsin alla vuonna 2006.
Historia.
Yhtyeen perustivat vuonna 2000 Norio, Adachi, Run, Daisuke sekä Chang.
Vuonna 2002 kaksi heidän kappalettaan pääsi japanilaiselle kokoelma-albumille "Surplus Suppression 3".
Keväällä 2003 Sensyu liittyi uudeksi rumpaliksi ja Chang rupesi uudeksi kitaristiksi. Kolmen kitaristin voimin he julkaisivat ensimmäisen neljä kappaletta sisältävän EPn "Sewn Mouth Forest".
2004 uusi kappale pääsi kokoelmalle "Metal Ostentation Vol.6". Pienen suosion johdosta Chang jätti yhtyeen. Uusi jäsen Cab palkattiin uudeksi kitaristiksi. Uuden jäsenistön seurauksena yhtye päätti kokeilla melodista death metal- tyylisuuntaa.
2005 heidän kappale oli kokoelmalla "Eathquake A.G.M" sekä "Extreme Generation". Suosiosta huolimatta Cab poistui yhtyeen riveistä ja Mako liittyi tilalle. Saman vuoden talvena yhtye nauhoitti kaksi kappaletta sisältäneen demon ja johdatti yhtyeen käyttämään koskettimia musiikissaan. 
Yhtye lähetti demon Candlelight Recordsille lontooseen. 2006 yhtye teki levytyssopimuksen ja alkoivat työstämään debyyttialbumia "Cycle Repeats".
2009 yhtye hajosi.
Helge

Helge on skandinaavinen miehen etunimi, joka johtuu muinaisskandinaavisesta "pyhää", "pyhitettyä" tarkoittavasta sanasta "heilagr". Nimen naispuolinen vastine on Helga.
Suomessa nimi on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu toukokuuhun 2025 mennessä 5 441 miehelle ja noin 10–30 naiselle.
Vuoden laatulehti -palkinto

Vuoden laatulehti -palkinto on kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry:n sekä Akateemisen Kirjakaupan myöntämä palkinto. Palkintoa on jaettu vuodesta 2006.
Palkitut.
Lähde (2006–)
Nils Strömbäck

Nils Strömbäck (8. toukokuuta 1751 Nederkalix– 6. tammikuuta 1789) oli Suomen puolella toimiva urkuri ja urkujenrakentaja. Hän oli urkuri Henric Kahelinin oppilaana 1774.
Strömbäck käytti ensimmäisenä Suomen puolella itsestään nimitystä "urkujenrakentaja". Strömbäck esitti vuonna 1775 Kristiinankaupungin maistraatille tarjouksen, että hän rakentaisi Ulrika Eleonoran kirkkoon urut ja jäisi urkuriksi. Tarjous hyväksyttiin, ja urut valmistuivat 1776. Strömbäck epäiltiin ja syytetttin Lapväärtin kirkon rahojen varastamisesta. Syyllisyyttä ei voitu todistaa. Syytösten takia Strömbäck siirtyi 1782 Raumalle, minne hän rakensi 1784 valmistuneet urut. Hän joutui soittamaan palkatta Raumalla. Stömbäck muuti syksyllä 1787 Raumalta Pietarin S:ta Katarina svenska församlining urkuriksi. Tytärpuoli seurasi mukanan mutta vaimo ja tytärpuolen tytär jäi toistaiseksi Raumalle. Poika Nils Henric oli jo yhdeksänvuotiaana muuttanut syksyllä 1785 Pietariin. Hän haki vuonna 1788 Turun tuomiokirkon urkurinvirkaa, jota ei kuitenkaan saanut.
Sekä Krisiinankaupungissa että Raumalla todettiin että Strömbäck oli taitava urkuri.
Raumalla Strömbäck laati yhteisen koraalilirjan ruotsiksi ja suomeksi. Kirjaan hän lisäsi useita paikallisia suomen- ja ruotsinkielisiä laulutapoja Raumalta, Eurajoelta, Porista sekä Kristiinankaupungista.
The World Won’t Listen

The World Won’t Listen on brittiläisen The Smiths -yhtyeen kokoelma-albumi vuodelta 1987. Äänitykset on tehty Englannissa tammikuusta 1985 syyskuuhun 1986.
Levyn tuotannosta ovat vastanneet Morrissey, Johnny Marr, The Smiths sekä John Porter.
Kappaleen ”Ask” on miksannut Steve Lillywhite.
Levyn on julkaissut Rough Trade Records tunnuksella ROUGH 101 ja se saavutti Isossa-Britanniassa listasijoituksen #2 pysytellen listalla 15 viikkoa.
Levykannen on suunnitellut Morrissey ja valokuvat on ottanut Jürgen Vollmer. Visuaaliseen suunnitteluun ovat ottaneet osaa myös Caryn Cough ja Jo Slee.
Kappaleet.
Kappaleet on säveltänyt Johnny Marr ja sanoittanut Morrissey. ”Oscillate Wildly” on instrumentaalikappale. Tuottajina ovat toimineet Morrissey ja Johnny Marr (A3-4, 6, 8, B1-3, 8), The Smiths (A5, B4-6), John Porter (A1-2, B7) sekä Marr (A7).
Łukasz Kubot

Łukasz Kubot (s. 16. toukokuuta 1982 Bolesławiec) on puolalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut ATP-maailmanlistalla sijalla 41. Nelinpelissä hän on voittanut seitsemän ATP-turnausta ja ollut parhaimmillaan nelinpelirankingissa sijalla seitsemän.
Tennisura.
2009.
Kubot aloitti vuoden karsinnoilla Qatar ExxonMobil Openiin ja Australian avoimiin, mutta hävisi viimeisellä karsintakierroksella molemmissa turnauksissa. Brasil Openin pääsarjassa hän voitti ensimmäisellä kierroksella Daniel Gimeno-Traverin 7–6(7), 1–6, 6–3, mutta hävisi toisella kierroksella Thomaz Belluccille 7–5, 4–6, 4–6. Serbia Openissa hän hävisi viimeisen karsintaottelunsa, mutta pääsi lucky loserina mukaan pääsarjaan, koska Steve Darcis loukkaantui. Turnauksessa hän voitti Arsenije Zlatanovicin 6–3, 7–5, Igor Andrejevin 3–2 luov., Kristof Vliegenin 7–6(6), 6–3 ja Ivo Karlovićin 7–6, 6–2. Finaalissa hän hävisi maailmanlistan kolmoselle Novak Đokovićille 6–3, 7–6(0) ensimmäisessä ATP-finaalissaan. Hänestä tuli ensimmäinen puolalainen 26 vuoteen, joka pääsi ATP-turnauksen finaaliin.
Ranskan avoimissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Viktor Troickille 6–3, 3–6, 4–6, 7–6(4), 3–6. Pekingin olympialaisissa hän otti uransa suurimman voiton, kun hän voitti Andy Roddickin ensimmäisellä kierroksella. Toisella kierroksella hän kuitenkin hävisi Ivan Ljubičićille. Nelinpelissä hän voitti parinsa Oliver Marachin kanssa Grand Prix Hassan II -turnauksen Serbia Openin ja Bank Austria-TennisTrophyn. He pääsivät myös Australian avointen semifinaaliin, jonka he hävisivät Mahesh Bhupathile ja Mark Knowlesille 6–3, 6–1.
2010.
Kubot aloitti vuoden Dohassa, jossa hän pääsi puolivälieriin asti, mutta hävisi sen Viktor Troickille 6–4, 4–6, 6–7(1). Australian avoimissa hän pääsi neljännelle kierrokselle. Turnauksessa hän voitti Mischa Zverevin 6–3, 6–3, 6–3 ja Santiago Giraldon 6–4, 3–6, 6–3, 6–1 sekä 20:nneksi sijoitetun Mihail Južnyin. Neljännellä kierroksella hänet voitti Novak Đoković 1–6, 2–6, 5–7. Brasil Openissa hän pääsi finaaliin toisen kerran urallaan. Turnauksessa hän voitti Óscar Hernándezin, Albert Montañésin ja Fabio Fogninin. Semifinaalissa hän voitti Igor Andrejevin 2–6, 6–4, 6–2, mutta hävisi finaalissa ykköseksi sijoitetulle Juan Carlos Ferrerolle luvuin 6–1, 6-0. Ranskan avoimissa hän putosi jatkosta ensimmäisellä kierroksella.
Wimbledonin pääsarjassa ensimmäistä kertaa pelannut Kubot voitti avauskierroksella Blaž Kavčičin, mutta hävisi toisella kierroksella viisieräisen ottelun Philipp Petzschnerille.
Werbenin taistelu

 
Werbenin taistelu käytiin kolmikymmenvuotisen sodan aikana 22.–28. heinäkuuta 1631. Taistelussa kohtasivat kuningas Kustaa II Aadolfin johtamat ruotsalaiset ja kenraali Johann Tillyn johtamat katoliset. Tillyn hyökkäykset ruotsalaisia vastaan epäonnistuivat ja taistelu päättyi, kun Tilly vetäytyi alueelta etelään.
Taistelun kulku.
Tillyn komentamat katoliset joukot ryöstivät Magdeburgin 20. toukokuuta 1631. Tämän jälkeen Tillyn armeija siirtyi pohjoiseen etsiessään rehua ja ruokaa. Ruotsalaiset katkaisivat Tillyn tien ryhmittymällä puolustukseen Werbenissä, Elben ja Haveljoen yhtymäkohdassa. Ruotsin armeijaan kuului 16 000 sotilasta, jotka olivat valmistelluissa puolustusasemissa. Tillyn armeija teki rintamahyökkäyksen ruotsalaisten asemiin 22. heinäkuuta. Ruotsalaiset torjuivat hyökkäyksen ja katoliset kärsivät raskaat tappiot musketti- ja tykkitulessa. Tilly hyökkäsi uudelleen 28. heinäkuuta, mutta lopputulos oli sama. Katolisten joukoista kuoli Werbenin taistelussa yhteensä yli 6 000 sotilasta. Taistelun jälkeen Tilly vetäytyi alueelta etelään, syvälle Saksiin, hankkiakseen lisäjoukkoja.
Kustaa II Aadolf seurasi Tillyä Saksiin ja solmi liiton Saksin vaaliruhtinaan kanssa. Yhdistynyt Saksin ja Ruotsin armeija kohtasi Tillyn Breitenfeldin taistelussa 17. syyskuuta 1631.
Grigori Baklanov

Grigori Jakovlevitš Baklanov (, oikealta sukunimeltään "Fridman", Фри́дман; 11. syyskuuta 1923 Voronež – 23. joulukuuta 2009 Moskova, Venäjä) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Grigori Baklanov joutui vuonna 1941 rivimiehenä toiseen maailmansotaan, opiskeli tykistökoulussa ja osallistui taisteluihin Ukrainassa, Moldovassa, Romaniassa, Unkarissa ja Itävallassa. Vuonna 1942 hän liittyi NKP:n jäseneksi. Sodan jälkeen Baklanov opiskeli Gorkille nimetyssä kirjallisuusinstituutissa, josta hän valmistui vuonna 1951. Kirjailijan ensimmäiset kertomukset edustavat kriittistä maaseudun kuvausta.
Baklanov tuli tunnetuksi toista maailmansotaa tavallisen sotilaan näkökulmasta kuvaavilla proosateoksillaan "Devjat dnei" (”Yhdeksän päivää”, 1958), "Ei tuumaakaan" ("Pjad zemli", 1959), "Mjortvyje sramu ne imejut" (”Kuolleet eivät tunne häpeää”, 1961), "Potšom funt liha" (”Mitä maksaa naula rohkeutta”, 1962) ja "Heinäkuu -41" ("Ijul 41 goda", 1964). Jälkimmäisessä romaanissa Baklanov nimesi sodan alkuvaiheen tappioiden syyksi puna-armeijan johdon tuhoamisen Stalinin vainoissa. Erillisenä kirjana ilmestynyt "Heinäkuu -41" kiellettiin aluksi, mutta myöhemmin se julistettiin yhdeksi merkittävimmistä toista maailmansotaa käsittelevistä teoksista. 
Baklanovin myöhemmät teokset käsittelevät sodan kokeneen sukupolven kohtaloita, esimerkiksi "Ystävykset" ("Druzja", 1975) kuvaa neuvostoälymystön arkipäivää. Toisen maailmansodan kuvaukseen hän palasi vuonna 1979 pienoisromaanissa "Synnyinmaan puolesta" ("Naveki – devjatnadtsatiletnije", oik. 'Ikuisesti yhdeksäntoistavuotiaat'), joka sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon. Vuosina 1986–1993 Baklanov työskenteli "Znamja"-kirjallisuuslehden toimittajana.