tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pyhän Savan ritarikunta

Pyhän Savan ritarikunta () oli serbialainen ritarikunta, joka perustettiin vuonna 1883 kuningas Milan I:n käskystä. Kunniamerkkiä jaettiin tunnustuksena mm. kulttuurin ja opetuksen saralla tehdyistä ansioista niin siviileille kuin sotilaillekin. Ritarikunta on nimetty Pyhän Savan mukaan, joka oli ensimmäinen Serbian arkkipiispa.
Kunnianosoitusta jaettiin viidessä luokassa:
Harry Jansson (luistelija)

Gustav Harry Jansson (Jangneus) (4. kesäkuuta 1916 Tukholma, Ruotsi – 11. maaliskuuta 2002 Uppsala) oli ruotsalainen pikaluistelija 1940-luvulla.
Jansson oli yksi 1940-luvun parhaista ruotsalaisista pikaluistelijoista. Hänen uransa alkoi hieman ennen maanmiestään Åke Seyffarthia, josta tuli 1940-luvun ruotsalainen pikaluistelun ykkösnimi. Janssonin rinnalla Göthe Hedlund oli toinen vahva ruotsalainen pikaluistelunimi. 
Toisen maailmansodan takia kansainvälisiä kilpailuja ei järjestetty. Vuosittaiset kansainväliset kisat Davosissa tosin olivat helmikuun alussa ohjelmassa. Niissä hän teki vuosina 1941 ja 1942 omia ennätyksiään useilla matkoilla. Jansson ehti osallistua EM-kisoihin helmikuussa 1939 sijoittuen yhteispisteissä viidenneksi. Talvella 1946 järjestettiin sodan jälkeen ensimmäiset kansainväliset kilpailut. Jansson oli mukana helmikuussa 1946 järjestetyissä epävirallisissa MM-kilpailuissa Oslossa sijoittuen viidenneksi. 
Vuonna 1948 järjestettiin St. Moritzissa talviolympialaiset. Jansson sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi, 5 000 metrillä neljänneksi häviten maanmiehelleen Hedlundille pronssimitalin yhdellä kymmenyksellä ja 10 000 metrillä kahdeksanneksi maanmiehensä Seyffarthin voittaessa kultaa.. Olympialaisten jälkeen Helsingissä pidetyissä MM-kisoissa Jansson oli yhteispisteissä kahdeksas.
Pikaluistelun lisäksi Jansson kilpaili Seyffarthin lailla ratapyöräilyssä kesäkausina saavuttaen lajissa maansa mestaruuksia.
Uransa Jansson lopetti kaudella 1950. Hän ei enää kausilla 1949 ja 1950 ollut mukana kansainvälisissä mestaruuskilpailuissa. 
Henkilökohtaiset ennätykset.
Jansson piti sotien jälkeen keväällä 1945 nimissään vielä maansa pikamatkojen eli 500 ja 1 000 metrin ennätyksiä.
Jeanneau

Jeanneau on ranskalainen veneenvalmistaja, joka aloitti toimintansa vuonna 1957. Se tekee sekä moottori- että purjeveneitä. Jeanneau yhdistyi 1990-luvulla osaksi maailmanlaajuista Beneteau Groupia.
Jeanneau on melko yleinen venemerkki Suomessa, vuonna 2015 Suomessa oli rekisterissä yli 560 Jeanneauta. Vuonna 2018 se oli Suomen myydyin tuontivenemerkki.
Jeanneaun brändejä ovat moottorivenemerkit Cap Camarat, Merry Fisher, Leader, NC, DB sekä purjevenemerkit Sun Odyssey, Jeanneau ja Sun Fast. Vuonna 2022 näitä merkkejä edustavia veneitä oli Manner-Suomessa 835 kappaletta.
Geography Now

Geography Now on yhdysvaltalaisen Paul Barbaton luoma YouTube-kanava, johon on tehty esittelyvideot maailman itsenäisistä valtioista. Kanavalle lisättiin videot Yhdistyneiden kansakuntien 193 jäsenmaasta englanninkielisessä aakkosjärjestyksessä. Ensimmäinen, Afganistanista kertova video ladattiin 15. lokakuuta 2014 ja viimeinen, Zimbabwesta kertova video ladattiin 15. lokakuuta 2024.
Barbaton lisäksi jaksojen vakiintuneiksi henkilöiksi ovat muodostuneet Hannah Bamberg (kulttuuri), Arthur Napiontek (urheilu), Simon Morton, Noah Gildermaster (luonnonvarat ja ruoka), Kaleb Seaton (taiteilijanimellä Gary Harlow, eläimet) ja Keith Everett (musiikki).
Videot ovat saaneet kiitosta kohdemaiden paikallisilta medioilta, joissa maa esitellään kattavasti melko lyhyessä ajassa.
Esittelyvideot.
Eri valtioiden esittelyvideot on jaettu kanavalla neljään osaan, poliittiseen maantieteeseen ("Political Geography"), luonnonmaantieteeseen ("Physical Geography"), väestöön ("Demographics") ja kansainvälisiin suhteisiin ("Friend Zone"). Alun perin videot alkoivat valtion lipun esittelyllä, mutta toukokuussa 2016 ladatusta Kuuba-videosta alkaen liput on käsitelty erillisissä "Flag Friday" -videoissa.
Ivan Le

Ivan Le (, oikea nimi Ivan Leontijovytš Moisja, ; 22. maaliskuuta 1895 Moisyntsi, Zolotonošan piiri, Pultavan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 9. lokakuuta 1978 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen kirjailija.
Le oli sosialistista realismia edustavan ukrainalaisen kirjallisuuden perustajia. Hän aloitti tuotantonsa julkaisemisen 1920-luvun alussa. Hänen tuotantoonsa kuuluu novellikokoelmia ja romaaneja, kuten "Budni" (1926, ”Arkipäiviä”), "Juh’ym Kudrja" (1926) ja "Tanets žyvota" (1928, ”Vatsatanssi”). Hänen suosituin teoksensa on ollut "Roman mižhirja" (1929, ”Vuorten välinen romaani”). Teoksesta on julkaistu myöhemmin useita painoksia, jotka poikkeavat jossain määrin alkuperäisen teoksen suhtautumisesta venäläisten ja Aasian alueen kansojen välisten suhteiden ongelmaan. 1931 ilmestynyt romaani "Intehral" (1931) edustaa virallista linjaa, ja historialliset romaanit "Nalyvaiko" (1940) ja kolmiosainen "H’melnytskyi" (1957–1965) on kirjoitettu virallisen neuvostohistoriankirjoituksen mukaan.
Aleksandăr Atanasov

Aleksandăr Atanasov (, s. 1983) on bulgarialainen superraskaansarjan karateka. Hän oli Kyokushinin EM-kilpailussa kerran neljäs 2016.
Kilpaura.
Syyskuussa 2015 Atanasov saavutti Belgrade Trophy turnauksessa hopeaa yli 90-kilon sarjassa.
Atanasov oli mukana toukokuussa 2016 Bulgarian EM-kilpailuissa, jossa hän hävisi avauskierroksella Alejandro Navarrolle. Loppuvuodesta Atanasov eteni sen sijaan Puolan EM-kilpailujen avoimessa painoluokassa pronssiotteluun. Hän hävisi mitalikamppailun Andrei Zuboreville.
Huhtikuussa 2017 Atanasov oli mukana Osakan MM-kilpailuissa, jossa hän hävisi avauskierroksella Shōhei Kamadalle, joka lopulta voitti maailmanmestaruuden. Hän sijoittui turnauksessa viidenneksi. Syyskuussa Atanasov oli mukana Bulgaria vastaan Serbia turnauksessa, jossa oli kuusi yksittäistä otteluparia. Atanasov hävisi oman ottelunsa tuomariäänin Zdenko Lakušičille. Marraskuussa Atanasov sijoittui Romanian EM-kilpailujen avoimessa painoluokassa kahdeksanneksi.
Toukokuussa 2018 Atanasov oli mukana painoluokallisissa EM-kilpailuissa. Hän oli myös marraskuussa Moldovan EM-kilpailujen avoimessa painoluokassa, jossa Atanasov sijoittui seitsemänneksi.
Maaliskuussa 2019 Atanasov saavutti hopeaa Balkanin mestaruuskilpailuissa.
Atanasov saavutti lokakuussa 2022 hopeaa Iranin kansainvälisessä mestaruuskilpailuissa. Hän oli seuraavaksi mukana marraskuussa Puolan Euroopan Openissa, jossa Atanasov hävisi avauskierroksella Grzegorz Kędzierskille tuomariäänin. Hän ilmoitti turnauksen jälkeen lopettavansa maajoukkueuransa.
Kiril Boev

Kiril Boev (, s. 30. elokuuta 1989 Varna) on bulgarialainen raskaansarjan karateka. Hän saavutti Kyokushinin EM-pronssia 2018.
Kilpaura.
Tammikuussa 2009 Boev saavutti pronssia Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa.
Toukokuussa 2011 Boev oli mukana Italian EM-kilpailuissa keskisarjassa. Lokakuussa hänet palkittiin Silistra Cupissa parhaasta ottelutekniikasta ja voitti tameshiwari murskauskilpailun.
Tammikuussa 2012 Boev saavutti toisen kerran pronssia Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa. Maaliskuussa hän saavutti Varna Cupin mestaruuden avoimessa painoluokassa. Boev palkittiin myös parhaasta taisteluhengestä. Kesäkuussa hän oli mukana Unkarin EM-kilpailuissa, jossa Boevin turnaus päättyi toisella kierroksella.
Maaliskuussa 2013 hän saavutti Varna Cupin mestaruuden.
Maaliskuussa 2014 Boev saavutti Silistra Cupin mestaruuden. Marraskuussa hän oli mukana Puolan EM-kilpailujen avoimessa painoluokassa, jossa Boev sijoittui seitsemänneksi. Boev voitti muun muassa avauskierroksella Jahmaine Christien.
Maaliskuussa 2016 Boev saavutti hopeaa Balkanin mestaruuskilpailuissa. Toukokuussa hän oli mukana Bulgarian EM-kilpailuissa, jossa Boev kohtasi avauskierroksella Dejan Dakovicin.
EM-pronssia (2018).
Toukokuussa 2018 Boev oli mukana painoluokallisissa EM-kilpailuissa. Hän voitti avauskierroksella Krzysztof Jelonekin ja toisella kierroksella Mohammad Reza Sohranin. Boev hävisi välieräkamppailunsa ja eteni pronssiotteluun. Hän kohtasi Mate Badarin, jonka Boev voitti.
Maaliskuussa 2019 Boev saavutti pronssia Balkanin mestaruuskilpailuissa.
Ruonan kartano

Ruonan kartano tai Ruonankartano () on kartano Sauvossa. Kartano lähiympäristöineen muodostaa yhden Sauvon rekisterikylistä. Ruona sijaitsee Ruonanjoen alajuoksulla Halikonlahteen kuuluvan Ruonanlahden rannalla.
Varhaisin maininta Ruonan kartanosta on vuodelta 1350, jolloin kuningas Maunu Ladonlukko myi sen Turun linnanhaltija Gerhard Skyttelle. Kartano on todennäköisesti perustettu 1200-luvun alkupuoliskolla ruotsalaisen uudisasutuksen keskuspaikaksi, ja siitä muodostettiin kruununkartano. Kartanon ympärille perustettiin erityinen kartanolääni, Ruonankartanon lääni, joka oli varhainen hallintoalue, jolla oli myös sotilaallista merkitystä. Turun linnan valmistuttua kruununkartanolle ei ollut enää samaa käyttöä, joten sen saattoi myydä.
Ruonan kartanosta muodostui rälssimaata, mutta se säilytti erityisen hallinnollisen asemansa. Ruonankartanon lääni käsitti pelkästään kruununtiloja, joiden lampuodit kantoivat veronsa kartanolle 1600-luvulle saakka. 1500-luvulla Ruona kuului Erik Flemingille, mutta se on siirtynyt takaisin kruunulle ja päätynyt hetkellisesti voudin virkatilaksi. Kartano lääneineen lahjoitettiin Ivar Stiernkorsille vuonna 1566, mutta otettiin pois Stiernkorseilta 1599 ja annettiin Tönne Göransson Gyllenmånelle. Vuonna 1618 kartano palasi Stiernkorsien haltuun, mutta palautettiin kruunulle vuoden 1682 reduktiossa. Siitä eteenpäin Ruona oli majurin puustelli Ruotsin vallan loppuun saakka.
Viljam Puttonen

Viljam Puttonen (1870 Laukaa – 30. lokakuuta 1926 Leningrad, Neuvostoliitto) oli suomalainen ammattiyhdistysvaikuttaja, joka toimi sisällissodan aikana Suomen kansanvaltuuskunnan merenkulkulaitoksen johtajana.
Elämä.
Puttonen lähti jo 13-vuotiaana töihin Helsinkiin ja työskenteli myöhemmin metsätyömiehenä Perä-Pohjolassa. 1890-luvun alussa Puttonen pakeni asevelvollisuutta Norjaan, jossa hän oli kalastajana. Vuonna 1900 Puttonen palasi Suomeen ja työskenteli satamatyöläisenä Tornion Röytässä. Ensimmäisen sortokauden aikana Puttonen oli mukana työläisaktivistien liikkeessä ja osallistui vuonna 1906 Viaporin kapinaan. Perä-Pohjolaan palattuaan Puttonen oli sosialidemokraattisen puolueen kiertävänä puhujana ja organisaattorina. Vuosina 1906–1909 Puttonen oli yksi Kemi-yhtiön tukkityöläisten lakon johtajista. Vuosina 1907–1918 Puttonen työskenteli Suomen Kuljetustyöntekijäin Liiton luottamusmiehenä.
Sisällissodan käynnistyessä Puttonen nimitettiin kansanvaltuuskunnan Työasiain osaston meriasiain valvojaksi eli käytännössä merenkulkulaitoksen johtajaksi. Puttonen ja Edvard Gylling neuvottelivat Tsentrobaltin kanssa sopimuksen, jonka mukaan kaikki ensimmäisen maailmansodan aikana Itämeren laivaston käyttöön pakko-otetut suomalaisalukset palautetaan. Sisällissodan loppuvaiheessa Puttonen pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän toimi muun muassa valistustehtävissä Leningradin seudulla.
I Will Survive

I Will Survive on Gloria Gaynorin laulama diskokappale. Kappale julkaistiin lokakuussa 1978 ja se nousi listaykköseksi Yhdysvalloissa kolmeksi viikoksi ollen listoilla yhteensä 27 viikkoa. Britanniassa kappale oli listaykkösenä neljä viikkoa. Kappale nousi listaykköseksi myös Kanadassa ja Irlannissa. Suomessa se sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi. Vuonna 2021 "Rolling Stone" -lehti listasi laulun 500 parhaimman koskaan tehdyn laulun listalle (sijalle 251.)
Yrjö Valli

Yrjö Fredrik Valli (17. huhtikuuta 1897 Uskela – 28. elokuuta 1969 Turku) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Vallin vanhemmat olivat puutavarakauppias August Fredrik Valli ja Justiina Soini ja puoliso vuodesta 1929 Aino Margrethe Hansen. Valli kävi Liikemiesten Kauppakoulun 1917 ja oli Toiminimi E. &amp; J. Leinon palveluksessa Salossa 1910–1929, toimien yrityksen konttoripäällikkönä, ja sitten Ford-autoja ja Fordson-traktoreita edustaneen ja huoltaneen Salon Automyynti Oy:n, vuodesta 1936 Valli-Auto Oy, perustajaosakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja Salossa ja Turussa. Yhtiö oli aikanaan Suomen suurin traktorien myyjä. Vallin yritysten liiketoimintaan kuuluivat myös kaksi huoltoasemaa ja autokoulu. Valli oli "Purje ja Moottori" -lehden perustaja ja omistaja 1954–1966 ja Herrasmannin tilan omistaja Tarvasjoella vuoteen 1945. Vallilla oli lisäksi useita autoalan ja muita luottamustehtäviä, kuten toiminta Salon Viestin sihteerinä ja puheenjohtajana 1916–1929. Optimistijolla-purjehduksen edelläkävijänä Suomessa Valli oli Suomen Optimistiliiton perustaja ja toiminnanjohtaja vuodesta 1962. Valli muistetaan myös merkittävänä lahjoittajana. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1967. Autoalan Keskusliiton kultaisen ansiomerkin hän oli saanut 1954 ja kultaisen kunniamerkin 1960.
Magnus Cedercreutz

Magnus Gustaf Folkern Cedercreutz (23. syyskuuta 1917 Helsinki – 8. elokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Cedercreutzin vanhemmat olivat varatuomari, vapaaherra Gustaf Cedercreutz ja Gertrud Ek, kauppaneuvos Vicktor Ekin tytär, ja puoliso vuodesta 1940 Barbro Kristina Kahelin. Arkkitehti Jonas Cedercreutz oli hänen veljensä. Magnus Cedercreutz tuli ylioppilaaksi Nya svenska läroverketistä 1935 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1937. Hän oli Oy Victor Ek Ab:n osastopäällikkö 1940–1945, johtokunnan jäsen 1945–1950 ja toimitusjohtaja 1950–1982. Cedercreutz oli myös Oy Hilek Ab:n johtokunnan jäsen vuodesta 1953 ja toimitusjohtaja vuodesta 1978 sekä Oy Matkatoimisto VEK Resebyrå Ab:n, sittemmin Oy Matkatoimisto Travek Resebyrå Ab, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1963. 
Cedercreutzilla oli lisäksi useita luottamustehtäviä, kuten Suomen Huolintaliikkeiden Liiton puheenjohtajuus 1959–1965, Pohjoismaisen Speditööriliiton johtokunnan puheenjohtajuus 1966–1970 ja Kansainvälisen huolintafederaation (FIATA) johtokunnan jäsenyys 1957–1975 ja varapresidenttiys 1965–1975. Suomen aatelisliiton puheenjohtajana Cedercreutz toimi 1973–1981. Talvisotaan ja jatkosotaan osallistunut Cedercreutz oli sotilasarvoltaan reservin komentajakapteeni (1976). Kauppaneuvoksen arvonimen Cedercreutz sai 1967. Voimistelua harrastaneen ja tukeneen Cedercreutzin mukaan on nimetty muistorahasto Magnus Cedercreutz' minnesfond för främjande av gymnastik inom Finlands Svenska Gymnastikförbund.
Heimosi

Heimosi () oli inkeriläinen kylä, joka kuului Hietamäen luterilaisen seurakuntaan. Kylän toinen nimi oli Noisela. Vuonna 1849 kylässä oli 52 asukasta, kaikki inkeriläisiä (äyrämöisiä).
Kylän paikannimistöön kuului Kivikk'oja, Rossonmäki ja Törölänkennäs. Kylän lähellä sijaitsi Nuolijoen yläjuoksu, käytännössä puro. 1900-luvun alussa kylän ainoat suvut oli Iho ja Heimonen. Runoilija Aapo Iho oli syntynyt Heimosissa. Asukkaiden elinkeino oli maanviljeily, erityisesti kasvatettiin ruista ja myös kaalia, joka myytiin Pietariin. Kylän lapset kävivät Törölän koulussa. Vuonna 1926 kylässä oli 21 taloa ja 177 asukasta (kaikki inkeriläisiä). Toisen maailmansodan aikana kylä oli tuhottu. Sodan jälkeen takaisin palanneet asukkaat eivät päässeet kotikylälleen, koska heitä kiellettiin asumasta omalla alueellaan. Kylän alue jäi autioksi.
Kymönkoski

Kymönkoski on Viitasaaren itäpuolella Keski-Suomessa sijaitseva kylä, joka on tunnettu kalastuskoskistaan, kuten esimerkiksi Kymönkoskesta. 
Kylän läheisyydessä sijaitsevat myös Karoliinan portaat, luonnonkiviportaat, joita pitkin Karoliina Raatikainen kulki 1800-luvulla kotimökillensä.
Kylällä on oma kyläkoulu, Kymönkosken koulu. Kylällä oli ennen kyläkauppa Tarmo, joka on nytemmin lopettanut toimintansa. Kansanedustaja Teuvo Hakkaraisen saha sijaitsee kylän liepeillä.
Tulivuorikotilot

Tulivuorikotilot (Fissurellidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Tulivuorikotilot jaetaan viiteen alaheimoon ja 48 sukuun. Lajeja heimossa on yli 500. Tulivuorikotiloiden kuori on muodoltaan kartiomainen tai litteä, ja kuoren huipussa on aukko. Kuori voi olla sileä tai uurteinen. Nuorten kotiloiden kuori on spiraalimainen. Tulivuorikotiloilla on kaksi kidusta, sydäntä ja munuaista.
Levinneisyys ja elintavat.
Tulivuorikotiloita tavataan kaikista valtameristä lauhkeilta ja lämpimiltä alueilta. Ne elävät niin matalissa kuin syvissäkin vesissä kivikkoisilla alueilla ja usein kivien alla. Heimon lajit syövät useimmiten leviä ja eloperäistä ainesta, mutta osan ravintoa ovat sienieläimet.
Johannes Oecolampadius

Johannes Oecolampadius (oikealta nimeltään Hussgen tai Heussgen) (1482 Weinsberg, Kurpfalz - 24. marraskuuta 1531 Basel) oli saksalainen reformoitu teologi, joka toimi Baselin uskonpuhdistuksen johtajana. 
Elämä.
Oecolampadius kävi koulua Weinsbergissä ja Heilbronnissa ja lähti sitten Bolognan yliopistoon opiskelemaan oikeustiedettä, mutta palasi pian takaisin Heidelbergiin ja suuntautui teologian pariin. Hän syventyi myös kreikan ja heprean kieliin. Pappisvihkimyksensä jälkeen hän hoiti pappisvirkaa Weinsbergissä. Hänestä tuli saarnaaja Baselin katedraaliin, ja vuonna 1518 hän väitteli teologian tohtoriksi Baselin yliopistossa, ja vuonna 1520 hän julkaisi kreikan kieliopin. Samana vuonna häntä pyydettiin Augsburgin katedraalin saarnaajaksi. Hän tutustui Martti Lutherin kirjoituksiin, kävi kirjeenvaihtoa Lutherin ja Philipp Melanchthonin kanssa ja aluksi puolusti Lutherin kantaa nimettömässä "Canonici indocti" -teoksessaan (1519), mutta harjoitti myös ankaraa itsetutkiskelua, joka päättyi siihen, että hän meni luostariin munkiksi. Helmikuussa 1522 hän lähti Creuznachin lähellä sijaitsevaan Ebernburgiin, jossa hän toimi uskonpuhdistuksen oppien opettajana. 
Oecolampadius palasi Baseliin marraskuussa 1522 kirkkoherraksi ja vuonna 1523 yliopiston luennoitsijaksi. Luennoidessaan Jesajan kirjasta hän tuomitsi kirkolliset väärinkäytökset, ja julkisessa väittelyssä 20. elokuuta 1523 hän menestyi niin hyvin, että hänestä tuli Ulrich Zwinglin paras apuri, ja hän onnistui vakuuttamaan Baselin viranomaiset jonkinlaisen uskonpuhdistuksen välttämättömyydestä. He sulkivat Baselin luostarit, ja Oecolampadius poisti jumalanpalveluksista joitain taikauskoisiksi katsomiaan tapoja. Hän puolusti julkisesti Lutherin oppia vanhurskauttamisesta yksin uskon kautta, pappien avioliittoa ja käytti saarnastuoliaan uusien oppien levittämiseen. 
Baselin viranomaiset suhtautui uskonpuhdistukseen varovasti. Talonpoikaissota ja anabaptismin leviäminen huolestuttivat kaupunkia. Tammikuussa 1528 Oecolampadius ja Zwingli osallistuivat Bernissä käytyyn väittelyyn, joka johti uuden uskon hyväksymiseen kyseisessä kantonissa ja seuraavana vuonna lopulta messun lakkauttamiseen Baselissa. Anabaptistit väittivät Oecolampadiuksen kannattavan näkemyksiään, mutta heidän kanssaan käydyssä väittelyssä hän erosi useimmista heidän kannoistaan.
Oecolampadius ei ollut Lutherin, Zwinglin tai Jean Calvinin kaltainen merkittävä teologi. Hänen näkemyksensä ehtoollisesta edustivat Zwinglin mukaista vertauskuvallista tulkintaa Lutherin reaalipreesens-näkemystä vastaan, ja hän edusti tätä näkökantaa Marburgin uskontokeskustelussa lokakuussa 1529. Hänen mukaansa ehtoollinen oli ennen kaikkea kristittyjen veljeyden merkki.
Raikkosi

Raikkosi () on entinen inkeriläinen kylä, joka kuului Hietamäen luterilaiseen seurakuntaan. Kylän toinen nimi oli Nuolijoki, ja se sijaitsee samannimisen joen rannalla. Kylä kuuluu hallinnollisesti nyt Leningradin alueen Lomonosovin piiriin. 
Perimätiedon mukaan kylän perusti Andrus Raikkerus -niminen suomalainen, joka tuli Muolaasta. Vuonna 1849 kylässä asui 142 inkeriläistä, niistä 95 äyrämöisiä ja 47 savakoita. Äyrämöinen kylänosa oli nimeltään Hotakka. Kylässä toimi 1870-luvun alusta kansakoulu, joka oli Rospeekan kylän kanssa yhteinen. Kylän suurin suku oli Raikkerus, muita sukuja oli Virolainen ja Puumalainen. Raikkosin elinkeino oli maanviljely, erityisesti kasvatettiin perunaa ja kaalia, joka myytiin Pietariin. 
Vuonna 1926 kylässä oli 81 taloa ja 385 asukasta, niistä 378 inkeriläisiä. Toisen maailmansodan aikana kylä oli saksalaisjoukkojen miehittämä. Vuosina 1943–1944 inkeriläisiä vietiin Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa heistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikyläänsä, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää.
Pietro Vermigli

Pietro Vermigli, tunnetaan yleisesti nimellä Petrus Martyr ("Pietari Marttyyri"), (8. toukokuuta 1500 Firenze - 12. marraskuuta 1562 Zürich) oli italialainen reformoitu uskonpuhdistaja. Hän oli yksi merkittävimpiä reformoidun teologian varhaisia puolustajia. 
Elämä.
Vermigli sai opetusta Fiesolen augustinolaisluostarissa ja siirtyi vuonna 1519 Padovan lähellä sijaitsevaan luostariin. Hän valmistui tohtoriksi noin vuonna 1527. Hän saarnasi Bresciassa, Pisassa, Venetsiassa ja Roomassa, ja opiskeli kreikkaa ja hepreaa. Vuonna 1530 hänet valittiin Spoletossa sijaitsevan augustinolaisluostarin apotiksi ja vuonna 1533 Napolissa sijaitsevan San Pietro ad Aram -luostarin prioriksi. Samoihin aikoihin hän tutki Martin Bucerin kommentaareja evankeliumeista ja psalmeista sekä Ulrich Zwinglin "De vera et falsa religione" -teosta, ja vakuuttui uskonpuhdistajien näkemyksistä. Häntä syytettiin harhaopista, ja Napolin varakuningas kielsi hänen saarnaamisensa. Kielto poistettiin Roomaan tehdyn valituksen jälkeen, mutta vuonna 1541 Vermigli siirrettiin Luccaan, jossa hän joutui jälleen epäilyksen kohteeksi. Hänet kutsuttiin Genovaan sääntökuntansa tuomiokapitulin eteen, mutta hän pakeni vuonna 1542 Pisaan ja sieltä toisen italialaisen uskonpuhdistajan, Bernardino Occhinon, luo Firenzeen. Occhino pakeni Geneveen ja Vermigli Zürichiin, sieltä Baseliin ja lopulta Strasbourgiin, jossa hänet nimitettiin Bucerin tuella teologian professoriksi. Thomas Cranmer kutsui sekä Vermiglin että Occhinon Englantiin vuonna 1547, ja Vermigli nimitettiin Oxfordin yliopiston jumaluusopin professoriksi. Vuonna 1549 hän osallistui suureen eukaristiaa käsitelleeseen disputaatioon. Hän oli hylännyt Lutherin konsubstantiaatio-opin ja omaksunut opin reaalipreesensistä, jonka edellytyksenä on vastaanottajan usko. Hänen näkemyksensä vaikuttivat mahdollisesti anglikaanikirkon ehtoollisoppiin.
Katolisen Marian noustua valtaistuimelle Vermigli sai luvan palata Strasbourgiin, jossa hänet nimitettiin uudelleen teologian professoriksi. Häntä kuitenkin vastustettiin sillä perusteella, että hän oli hylännyt luterilaisen opin. Vermigli joutui lopulta pakenemaan reformoitujen näkemystensä vuoksi professoriksi Zürichiin. Vermigli julkaisi yli kymmenen teologista teosta, pääasiassa raamatunkommenttaareja ja eukaristiaa käsitteleviä tutkielmia. Hänen näkemyksensä muistuttivat lähinnä Martin Bucerin näkemyksiä. Vermiglin kuoleman jälkeen julkaistu "Loci Communes Theologici" -teos (1575) on tärkeä lähde 1500-luvun reformoidun teologian tutkimukselle.
James Cleverly

James Spencer Cleverly (s. 4. syyskuuta 1969) oli Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeri. Cleverly oli virassa syyskuusta 2022 marraskuuhun 2023. Cleverlyn edeltäjä on Liz Truss.
Jussi Niska (jalkapalloilija)

Jussi Niska (s. 15. elokuuta 2002) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Interiä.
Anker Jørgensenin III hallitus

Anker Jørgensenin III hallitus oli Tanskan hallitus 30.8.1978–26.10.1979. Se koostui Sosiaalidemokraattisesta puolueesta sekä Venstrestä.
Ministerit.
Pääministeri
Valtiovarainministeri
Ulkoministeri
Oikeusministeri
Sosiaaliministeri
Salkuton ministeri (vastuualueena talouden koordinaatio)
Salkuton ministeri (vastuualueena ulkopoliittiset kysymykset)
Ympäristöministeri
Kirkkoministeri
Kulttuuriministeri
Kalastusministeri
Grönlanti-ministeri
Opetusministeri
Talous- ja veroministeri
Maatalousministeri
Puolustusministeri
Työministeri
Sisäministeri
Kauppaministeri
Asuntoministeri
Julkisten töiden ministeri (liikenneministeri)
Paulina Brandberg

Paulina Brandberg (s. 1983) on ruotsalainen liberaali poliitikko, joka toimi Ruotsin tasa-arvo- ja varatyöministerinä vuosina 2022–2025. Hän valmistui juristiksi Lundin yliopistosta vuonna 2008 ja on sen jälkeen työskennellyt muun muassa syyttäjänä Malmössä ja Tukholmassa sekä sihteerinä oikeusministeriössä.
Syksyllä 2024 otsikoihin nousi Brandbergin banaanifobia. Ministeriön sisällä oli ohjeistettu, ettei kokoustiloihin saa tuoda lainkaan banaaneja. Brandberg vahvisti asian ja kertoi saavansa fobiaan ammattiapua.
Brandberg erosi ministerinvirastaan huhtikuussa 2025. Syyksi hän kertoi, että työ oli vienyt liikaa aikaa perhe-elämältä.
Kansasin kuvernööri

Kansasin kuvernööri () on Kansasin osavaltion ylintä toimeenpanevaa valtaa käyttävä virkamies. Kuvernööri valitaan neljän vuoden välein pidettävissä vaaleissa. Kuvernöörin virkakaudet on rajattu kahteen peräkkäiseen. Nykyisenä kuvernöörinä toimii Laura Kelly, joka aloitti virassaan 14. tammikuuta 2019.
Kuvernöörin virka perustettiin ensimmäisen kerran 1854, jolloin Kansas oli vielä territorio ja sen kuvernöörin nimitti virkaan Yhdysvaltain presidentti. Kun Kansasista tuli osavaltio vuonna 1861 ensimmäiseksi kuvernööriksi valittiin Charles Robinson. Vuoteen 1974 asti kuvernöörin virkakausi oli kaksi vuotta.
Vuoteen 2018 asti Kansasin perustuslaki ei asettanut kuvernöörille minkäänlaisia pohjavaatimuksia. Kuvernööriksi voitiin valita esim. alaikäinen tai henkilö, joka ei asunut Kansasissa. Muutoksia alettiin säätämään sen jälkeen, kun kuusi teiniä ilmoittautui ehdokkaiksi. Kuvernöörinvaaleissa sen sijaan saivat äänestää vain vähintään 18-vuotiaat Yhdysvaltain kansalaiset, jotka olivat rekisteröityneitä äänestäjiä, jotka pystyivät todistamaan henkilöllisyytensä.
Vuonna 2020 kuvernöörin vuosipalkka oli 99 636 dollaria. Kuvernöörin virka-asuntona toimii Topekassa sijaitseva Cedar Crest.
Luettelo kuvernööreistä.
Lähde:
Aseturvallisuus

Aseturvallisuus tarkoittaa aseiden käyttöön, kuljetukseen ja säilytykseen liittyviä turvallisia käytäntöjä ja toimintatapoja. Aseturvallisuutta on myös aseiden käyttäjien turvallisuuskoulutus, aseiden suunnittelu turvalliseksi, aseiden turvallinen toimintakunto ja tarkoituksenmukaiset patruunat.
Turvallinen aseenkäsittely.
Aseturvallisuuden 4 sääntöä.
Aseen toimintahäiriöt ja turvallinen kunto.
Ampuma-aseen vauriot, mekaaninen kuluneisuus tai muista tekijöistä johtuvat toimintahäiriöt saattavat aiheuttaa riskin turvallisuudelle, jos ne jätetään huomioimatta. Piipun tukkeutuminen tai lumen jääminen talvella piippuun aiheuttaa jo aseen rikkoutumisen tai vakavampaa.
Turvalliset patruunat.
Aseella tulee ampua vain siihen tarkoitettuja, hyväkuntoisia patruunoita. Vanhat, heikkokuntoiset patruunat aiheuttavat turvallisuusriskin, jos ruuti on pilaantunut, luoti on hapettunut kiinni hylsyyn tai huonokuntoinen hylsy repeää ammuttaessa. Vajaatehoinen patruuna saattaa aiheuttaa luodin jäämisen piippuun, jolloin seuraava laukaus rikkoo aseen.
Aseiden turvallinen säilyttäminen.
Turvallinen aseiden säilyttäminen estää anastamisen ja aseiden joutumisen luvattomaan käyttöön. 
Ampuma-aselain mukaan ampuma-asetta on säilytettävä murtoturvallisessa ja lukitussa turvakaapissa, lukitussa paikassa tai muuten lukittuna.
Jos säilytettävänä on erityisen vaarallinen ampuma-ase, useampi kuin viisi ampuma-asetta tai aseen osat useampaan kuin viiden ampuma-aseen kokoamiseen, aseet on säilytettävä murtoturvallisessa ja lukitussa turvakaapissa. Turvakaappia ei kuitenkaan edellytetä, jos aseiden säilytyspaikan poliisilaitos on hyväksynyt säilytystilat.
Aseiden tarkastus ampuma-aselaissa.
Myyntiä varten valmistetut, korjatut, muunnetut, Suomeen siirretyt ja tuodut ampuma-aseet ja patruunat on ennen kauppaan laskemista tai muuta luovuttamista tarkastutettava niiden käyttöturvallisuuden toteamiseksi. Ampuma-ase on tarkastutettava myös, jos siihen vaihdetaan asealan elinkeinoluvan haltijan toimesta kaupallisessa tarkoituksessa aseen osa. Tarkastuttamisvelvollisuus ei koske sellaisia keräilyllisesti arvokkaita ampuma-aseita ja patruunoita, jotka valmistetaan, korjataan taikka siirretään tai tuodaan Suomeen museossa tai kokoelmassa pitämistä varten. 
Ampuma-aseelle suoritetaan yleistarkastus, koeammunta sekä koeammunnan jälkeinen tarkastus C.I.P.-tarkastusmenetelmän tai sitä vastaavan menetelmän mukaan.
Suomi kuulua ampuma-aseiden C.I.P.-tarkastusjärjestöön, Commission Internationale Permanente pour l'Epreuve des Armes à Feu Portatives.
Koeammunnalla ja tarkastuksilla on todettava, että ampuma-ase kestää sitä rasitusta, joka kohdistuu aseeseen siihen tarkoitettuja hyväksyttyjä ampumatarvikkeita käytettäessä; ampuma-ase on lataus-, sulkemis-, varmistus- ja laukaisuvarma; ampuma-aseen käyttöturvallisuuden kannalta tärkeät mitat vastaavat vahvistettuja mittoja; ja että ampuma-aseessa on säännösten ja määräysten mukaiset merkinnät.
Myös ampumatarvikkeille on suoritettava tyyppitarkastus ja valmistus- tai maahantuontierän tarkastus.
Yrjö A. Murto

Yrjö Arvid Murto (15. elokuuta 1907 Pirkkala – 15. huhtikuuta 1993 Heinola) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Murron vanhemmat olivat maanviljelijä Yrjö Arvid Murto ja Amanda Josefiina Hakala ja puoliso 1929–1992 Aili Maria Stenroth. Murto kävi kansakoulun ja kirjanpito-, myymälänhoitaja-, maataloustuote- ja tarvikekurssit. Diplomikauppias hänestä tuli 1957. Murto oli Osuusliike Voiman kauppa-apulainen 1923–1929 ja myymälänhoitaja 1929–1935, Heinolan Liike Oy:n toimitusjohtaja 1935–1970 ja enemmistöosakas ja johtokunnan puheenjohtaja 1940–1970 sekä Aapelinpellon Valinta Ky:n perustaja ja johtaja 1965–1981. Hän oli myös muun muassa Keskinäisen vakuutusyhtiö Kalevan asiamies vuodesta 1937, Uusilahti Oy:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1947–1949, elokuvateatteri Heinolan Kinon omistaja 1950–1965, Itä-Hämeen Liha Oy:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja 1952–1967 sekä Heinolan Liikehotelli Oy:n perustajaosakas vuodesta 1970. Etelä-Pirkkalan kunnanvaltuuston jäsen Murto oli 1930–1932, Pohjois-Pirkkalan kunnanvaltuuston jäsen 1933–1935, Heinolan kaupunginhallituksen jäsen 1938–1940 ja 1946–1949, Heinolan kaupunginjohtajan varamies 1946–1949 ja Heinolan kaupunginvaltuuston jäsen 1946–1972. Hän oli myös muun muassa Keskon hallintoneuvoston jäsen 1949–1972 ja valtuutettu 1954–1972 ja Suomen Vähittäiskauppiasliiton liittoneuvoston jäsen vuodesta 1950 ja sen puheenjohtaja 1959–1972 sekä Vähittäiskaupan Keskusliiton johtokunnan jäsen 1954–1965. Sotilasarvoltaan Murto oli reservin kersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1967.
Vreden

Vreden on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee historiallisen Münsterlandin länsiosassa ja rajoittuu suurimmaksi osaksi Alankomaihin. Varhaisin kirjallinen maininta Vredenistä on 800-luvulta.
Maantiede.
Vreden sijaitsee Westfalenin alangolla Nordrhein-Westfalenin luoteisosassa noin 90 kilometriä Düsseldorfista pohjoiseen, 55 kilometriä Münsteristä länteen ja 135 kilometriä Amsterdamista itäkaakkoon. Etäisyys Hampurista on noin 270 kilometriä lounaaseen, maanteitse noin 340 kilometriä. Vreden rajoittuu Alankomaihin muissa ilmansuunnissa paitsi idässä, jossa se rajoittuu Ahausin ja Stadtlohnin kaupunkeihin. Vredenin halki virtaa Berkel-joki ja sen 19-kilometrinen sivujoki Ölbach.
Vredenin kantakaupunki sijaitsee kunnallisen alueen eteläosassa. Kaupungin länsi- ja pohjoisosassa sijaitsee viisi kirkonkylää: Ammeloe, Ellewick-Crosewick, Lünten, Wennewick-Oldenkott ja Zwillbrock. Aivan kantakaupungin lähellä sijaitsee viisi maaseutumaista asutusta: Doemern, Gaxel, Großemast, Kleinemast ja Köckelwick.
Historia.
Arkeologisten löytöjen perusteella Vredenin alueella on asuttu jo tuhansia vuosia ennen ajanlaskun alkua. Paikkakunta mainitaan ensi kerran vuonna 839 vuosikirjassa Annales Xantenses. Vuonna 1252 Kölnin arkkipiispa ja Münsterin piispa antoivat Vredenille kaupunkioikeudet. Vuonna 1470 kaupunki liittyi Hansaan. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Hessenin joukot miehittivät Vredenin. Kaupungin puolustusjärjestelmä purettiin. Ennen Preussiin liittämistä 1815 Vreden eli lyhyen aikaa ranskalaisten vallassa. Eurooppalaisille kaupungeille tyypillisesti Vreden teollistui 1800-luvulla ja liikenneyhteydet kehittyivät merkittävästi. Toisen maailmansodan aikana maaliskuussa 1945 pommitukset tuhosivat noin 40 prosenttia Vredenin kantakaupungista, sodan jälkeen kaupunki jälleenrakennettiin ripeään tahtiin. Ammeloen maalaiskunta liitettiin Vredeniin 1969.
Vredenin historiallisia rakennuksia on muun muassa Stiftskirche St. Felicitas, joka on varhaisromaaninen kirkko. Sen historia alkaa 1000-luvulta. Kaupungin länsiosassa aivan Alankomaiden rajan tuntumassa sijaitsee 1600-luvulla rakennettu barokkikirkko Zwillbrock.
Talous ja liikenne.
Vredenin talouden runkona ovat korkean lisäarvon tuotteita valmistavat keskisuuret yritykset. Oppilaitokset, kuten 1677 perustettu Gymnasium Georgianum, työllistävät runsaasti. Kaupungin halki kulkee Bundesstraße 70 ja itäpuolitse moottoritie BAB 31. Kaupungin alueella kulkee pyörätie Europaradweg R1. Vredenin ja sen kaakkoispuolella sijaitsevan Stadtlohnin rajalla sijaitsee lentopaikka Flugplatz Stadtlohn-Vreden.
Venétiko (Chíos)

Venétiko () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Chíoksen saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on 0,029 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Venétiko kuuluu Chíoksen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Saarella on pieni majakka.
Venétiko

Venétiko () voi viitata seuraaviin saariin Kreikassa:
Venétiko (Kykladit)

Venétiko () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin, ja sijaitsee Irakleián saaren itärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,12 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Venétiko kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren suurin korkeus on 24 metriä merenpinnasta laskettuna.
Verdoúgia

Verdoúgia (, eli "Nisiá Verdoúgia", Νησιά Βερδούγια; myös "Vergoúdia", Βεργούδια, "Berdoúnia", Μπερδούνια) on pieni Kreikan saariryhmä, joka sijaitsee Eteläisessä Euboianlahdessa Itä-Attikan rannikon ja Euboian saaren välissä. Hallinnollisesti Verdoúgian saaret kuuluvat Marathónaksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen.
Erkrath

Erkrath on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee välittömästi Düsseldorfin itäpuolella Rein–Ruhrin alueella. Historiallinen Neanderinlaakso sijaitsee Erkrathin itärajan tuntumassa.
Maantiede.
Erkrath sijaitsee Nordrhein-Westfalenin länsiosassa kymmenisen kilometriä Düsseldorfin keskustasta itään ja noin 30 kilometriä Kölnistä pohjoiseen. Erkrathin halki virtaa Düssel, joka on Reinin 40-kilometrinen sivujoki. Düssel yhtyy Reiniin Erkrathin länsipuolella, josta se virtaa Düsseldorfin halki kohti pohjoista. Reinin tasanko alkaa vaihtua kumpuilevaksi maastoksi Erkrathin alueella.
Erkrathin kaupunginosat ovat Alt-Erkrath, Hochdal ja Unterfeldhaus. Erkrath ja Hochdal liitettiin toisiinsa 1975.
Historia.
Kaupunkina Erkrath on nuori: se perustettiin 15. maaliskuuta 1966. Ensimmäinen maininta paikkakunnasta on vuodelta 1148. Hochdal mainitaan ensi kerran 1392 muodossa Ym Dale. Unterfeldhausista on varhaisin maininta vuodelta 1218. Erkrath kasvoi hitaasti. Se oli noin 500 asukkaan kylä vuonna 1815, jolloin siitä tuli osa Preussia. Rikkipitoisten lähteiden ansiosta Erkrath alkoi kehittyä 1830-luvulla kylpyläkeskukseksi, ja sen lempinimenä oli Das Bergische Nizza. Erkrath liitettiin rautatieverkkoon 1838. Kylpyläkausi päättyi vuoden 1870 tienoilla. Erkrathin yleisilme pysyi maalaisena aina toiseen maailmansotaan, jonka jälkeen paikkakunta kasvoi voimakkaasti. Sen väkiluku oli vuonna 1963 noin 15 000.
Hochdal on niin sanottu Planstadt: sitä alettiin alettiin rakentaa järjestelmällisesti toisen maailmansodan jälkeen. Se oli eräs Nordrhein-Westfalenin suurimpia kaupunkihankkeita ja siellä asuu suurin osa nykyisen Erkrathin väestöstä.
Erkrathin vanhin kirkko on Sankt Johannes der Täufer. Sen historia ulottuu 1100-luvulle. Düsseldorfin rajan tuntumassa sijaitsee historiallinen Haus Unterbach. Unterbachin kaupunginosa liitettiin Düsseldorfiin 1975.
Talous ja liikenne.
Erkrathin talouden runkona ovat korkean lisäarvon tuotteita valmistavat pienet ja keskisuuret yritykset. Erkrathin rautatieasemat ovat Erkrath, Hochdahl ja Hochdahl-Millrath. Kaupungin halki kulkee moottoritie BAB 3 ja eteläpuolitse moottoritie BAB 46.
Voúlgari (saari)

Voúlgari () eli Goúrgari (Γούργαρι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin ja Koufonísian saariin, ja sijaitsee Kéroksen saaren itärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on 0,119 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Voúlgari kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Vraóna

Vraóna () on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Attikan itärannikolla Porián kylän edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,017 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Vraóna kuuluu Markópoulo Mesogaíaksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Saarella on Pyhälle Aleksandrokselle ("Ágios Aléxandros") omistettu kirkko.
Xéra Asáni

Xéra Asáni (, ”Riutta-Asáni”) eli Notiodytikí Asáni (Νοτιοδυτική Ασάνη, ”Lounais-Asáni”) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Länsi-Traakian rannikolla Évros-joen suistossa. Saaren pinta-ala on 0,08 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Xéra Asáni kuuluu Alexandroúpolin kuntaan, Évroksen alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen. Xéra Asáni on muodoltaan pitkä riuttamainen saari, jonka sisäpuolelle jää Asániksen saari. Saaret ovat osa Évroksen suiston kansallispuistoa sekä kahta Natura 2000 -aluetta, joista toinen on luonto- ja toinen lintudirektiivin mukainen.
Zouráfa

Zouráfa (, aiemmin myös "Zgórafa", Ζγόραφα) eli Ladoxéra (Λαδοξέρα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Traakianmeressä Samothrákin saaren itäpuolella. Saaren pinta-ala on 0,009 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Zouráfa kuuluu Samothrákin kuntaan, Évroksen alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen. Zouráfa on koillisin Pohjoisen Egean saarista ja toimii näin Kreikan merialueen rajana alueellaan Turkin suuntaan. Saarella on majakka.
Nya Kristinehamns-Posten

Nya Kristinehamns-Posten (lyh. NKP) on ruotsalainen vuonna 1884 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Kristinehamn. Se ilmestyy kolmesti viikossa ja on kuulunut vuodesta 1990 NWT-lehtitaloon.
Zhang Jun (suurlähettiläs)

Zhang Jun (; s. elokuu 1960, Jilin) on kiinalainen diplomaatti.
Zhang sai oikeustieteen kandidaatin arvon Jilinin yliopistosta ja oikeustieteen maisterin arvon brittiläisestä Hullin yliopistosta. Hän toimi vuosina 2007–2012 suurlähettiläänä Alankomaissa ja pysyvänä edustajana Kemiallisten aseiden kieltojärjestössä. Vuosina 2012–2018 hän oli Kiinan ulkoministeriön kansainvälisten talousasioiden laitoksen pääjohtaja. Vuosina 2018–2019 Zhang toimi maansa apulaisulkoministerinä, ja vuonna 2019 hänestä tuli Kiinan pysyvä YK-edustaja.
Zhang on naimisissa ja hänellä on tytär.
Zhang Jun

Zhang Jun -nimisiä kiinalaisia henkilöitä ovat:
Serena (nimi)

Serena on naisen etunimi. Se on feminiinimuoto latinan adjektiivista "serenus", jonka merkitys on ’tyyni, rauhallinen’.
Serena on ollut erään varhaiskristillisen pyhimyksen nimi. Kirkollisen perimätiedon mukaan hän oli spoletolainen marttyyrineito. Nykyaikana Serena-nimen tunnettuutta on lisännyt amerikkalainen tennistähti Serena Williams.
Suomessa Serenaa on käytetty etunimenä jo 1800-luvulla. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on lokakuuhun 2022 mennessä kirjattu noin 300 tämännimistä naista.
Serenalla ei ole nimipäivää almanakassa.
Forsén

Forsén on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Klockars

Klockars on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Massimo Ranieri

Massimo Ranieri (oik. Giovanni Calone, s. 3. toukokuuta 1951 Napoli) on italialainen laulaja ja näyttelijä.
Elämä.
Ranieri debytoi televisiossa vuonna 1966 varieteessa "Scala Reale". Vuonna 1968 Ranieri osallistui San Remon musiikkifestivaaleille kappaleella "Da bambino". Ranieri voitti Canzonissima-laulukilpailun vuonna 1970 kappaleella "Vent'anni".
Ranierin ura näyttelijänä alkoi vuonna 1970, kun hän esitti pääosaa Mauro Bologninin ohjaamassa elokuvassa "Metello". Muihin Ranierin näyttelemiin elokuviin kuuluivat "Bubù" (1971), "La cugina" (1974) "Con la rabbia agli occhi" (1976) ja "La patata bollente" (1979).
Ranieri edusti Italiaa Eurovision laulukilpailussa 1971 kappaleella "L'amore è un attimo" ja sijoittui viidenneksi. Ranieri edusti Italiaa Eurovision laulukilpailussa uudelleen vuonna 1973 kappaleella "Chi sarà con te" ja sijoittui 13:nneksi 17 kilpailijan joukosta.
Vuonna 1975 laulajanuran käännyttyä laskuun Ranieri aloitti uransa teatterissa Raffaele Vivianin näytelmässä "Napoli: chi resta e chi parte". Ranieri esiintyi niin Molièren kuin Shakespearen näytelmissä.
Ranieri palasi musiikin pariin voittamalla San Remon musiikkifestivaalit 1988 kappaleella "Perdere l'amore". Ranieri sijoittui San Remon musiikkifestivaaleilla 2022 kahdeksanneksi kappaleella "Lettera al di là del mare".
Orjaleiripatsas

Orjaleiripatsas on Muhoksen Tupussa (valtatie 22:n risteyksestä Kylmälänkyläntietä n. 11,5 km) sijaitseva Muhoksen seudun maanpuolustusväen pystyttämä, majuri res Antero Kassisen suunnittelema, kansalaisjuhlassa 3.9.2022 paljastettu muistomerkki Tupussa olleen isovihan aikaisen kasakkain ylläpitämän vankileirin muistoksi. Siihen kerättiin keskitetytysti vainolaisen Oulujokivarresta sieppaamia lapsia, jotka vietiin orjiksi rakenteilla olleeseen Pietariin ja edelleen myytäviksi idän orjamakkinoilla. Muistomerkki symboleineen on monumentaalinen taideteos ilmentäen unohdettua paikallishistoriaa ja on luonteeltaan kansantaidetta, jota toteutustapansa vuoksi kutsutaan seutukunnassa transuraliseksi tyyliksi.
Family Four

Family Four oli ruotsalainen vuosina 1964–1989 toiminnassa ollut yhtye. Göteborgissa perustetun yhtyeen muodostivat alun perin sisarukset Berndt, Inger, Siw ja Stig Öst, mutta tuon jälkeen yhtyeen kokoonpano muuttui useaan otteeseen.
Yhtye voitti Melodifestivalenin 1971 kappaleella "Vita vidder" ja valikoitui näin Ruotsin edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa yhtye sijoittui kuudenneksi. Yhtye voitti Melodifestivalenin uudestaan vuonna 1972 kappaleella "Härliga sommardag". Tällä kertaa yhtye jäi Eurovision laulukilpailussa 13. sijalle 18 kilpailijan joukosta.
Pål Jonson

Pål Henning Jonson (s. 30. toukokuuta 1972) on ruotsalainen maltillisen kokoomuksen poliitikko ja Ruotsin nykyinen puolustusministeri lokakuusta 2022. Hän on myös istunut valtiopäivillä vuodesta 2016, jolloin hän nousi virkaan Pia Hallströmin kuoleman jälkeen.
Jonson on kotoisin Arvikasta ja pelasi nuorena pöytätennistä. Hän opiskeli eurooppalaista politiikkaa belgialaisessa Collège d'Europessa ja väitteli sotatieteiden tohtoriksi Lontoon King's Collegesta vuonna 2005. Sen jälkeen hän työskenteli muun muassa maltillisen kokoomuksen kansliapäällikkönä Euroopan parlamentissa sekä poliittisena asiantuntijana Ruotsin puolustusministeriössä.
Juho Antero Numminen

Juho Antero (Antti) Numminen (26. marraskuuta 1897 Harjavalta – 5. joulukuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Nummisen vanhemmat olivat Karl Fredrik Numminen ja Eeva Kristiina Setälä ja puoliso vuodesta 1934 Märta Boström. Numminen kävi kansakoulun, Vöyrin sotakoulun 1918 ja Tampereen kauppakoulun 1920–1922. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Numminen oli harjoittelija Harjavallan Osuuskaupassa 1913, kauppa-apulainen K. Hauvosella Eurajoella 1913–1914, Toiminimi Veljekset Eurénin kaupanhoitaja Eurajoella 1914–1917, kauppa-apulainen W. Schnuttzin liikkeessä Huittisissa 1917–1919, vanhempi apulainen Arvio &amp; Lindgren Oy:ssä Jämsässä 1920, Toiminimi Nylund &amp; Waseniuksen edustaja Tampereella 1922–1926 ja Nokian Kutomo Oy:n prokuristi ja myyntipäällikkö 1926–1932.
Oy Suomen Trikootehdas Ab:n, vuodesta 1949 Oy Suomen Trikoo Ab, edustaja Tampereella Numminen oli 1932–1947, vt. myyntipäällikkö 1947–1949 ja Helsingin myyntikonttorin johtaja 1949–1960. Hän oli Vaneriyhtymä Numminen ja K:nit Ky:n pääyhtiömies ja toimitusjohtaja vuodesta 1961, Tampereen Helmi Oy:n omistaja ja johtaja 1938–1962, Toiminimi Koru- ja Lyhyttavara Numminen &amp; Kumpp:n toinen perustaja, pääosakas ja johtaja 1941–1947, Toiminimi Vaneria O. Kokkonen &amp; Kumpp:n pääyhtiömies, omistaja ja johtaja vuodesta 1942, Ky Satakunnan Vaneri Numminen, Rinne ja Kumpp:n pääomistaja ja johtaja vuodesta 1950 sekä Ky Päijänteen Vanerin johtaja ja yhtiömiesten puheenjohtaja vuodesta 1951. Nummisella oli lisäksi lukuisia liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Suomen sisällissotaan Numminen osallistui valkoisten puolella ja oli pitkäaikainen suojeluskunnan jäsen. Hän oli sotilasarvoltaan reservin luutnantti (1957). Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1967. Numminen muistetaan myös lahjoittajana ja työstään yhteiskunnallisten järjestöjen hyväksi.
Mykola Zaliznjak

Mykola Zaliznjak, (; 10. elokuuta 1888 Melitopol, Taurian kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1950 Perm, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen kansalaisaktivisti ja poliittinen aktivisti. Hänen puolisonsa oli Olena Zaliznjak.
Zaliznjak työskenteli ensimmäisen maailmansodan aikana Wienissä toimittajana ja kustantajana. Hän toimi myös Ukrainan vapautusliitossa. Hän johti Ukrainan kansantasavallan diplomaattista edustustoa Suomessa vuosina 1919–1920 ja palasi sen jälkeen Wieniin. Neuvostoliiton salainen poliisi pidätti hänet 1945, ja hänet tuomittiin 15 vuodeksi vankilaan, jossa hän kuoli.
Zaliznjak käänsi populaaritieteellistä kirjallisuutta ja kirjoitti artikkeleita ja pamfletteja Ukrainasta. Hän osallistui Brest-Litovskin rauhaa käsittelevän muistelmakirjan kirjoittamiseen (1928).
Leo Jouhki

Leo Jouhki (28. kesäkuuta 1918 Sortavalan maalaiskunta – 19. heinäkuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Leo Jouhki kehitti Oy Thomén Metsätoimistosta yhden Suomen suurimmista puutavaran viejistä 1950-luvulla. Jouhki kehitti 1960-luvun alussa idänkauppaa ja kasvatti Jouhkien perheyhtiöstä Suomen suurimpian puutavarakauppaa käyvän Thomesto Oy:n.
Perhe.
Jouhkin vanhemmat olivat kauppias Aleksanteri Jouhki ja Elisabet Haahti. Leo Jouhki oli naimisissa vuodesta 1943 metsäneuvos Kata Brofeldtin kanssa, joka oli maineikkaan metsäneuvos Timo Brofeldtin tytär. Yritysjohtajat L. J. Jouhki ja Timo Jouhki olivat heidän poikiaan.
Ura.
Leo Jouhki tuli ylioppilaaksi Elisenvaaran yhteiskoulusta 1938 ja valmistui metsänhoitajaksi 1944. 
Hän oli Ab J. W. Enqvist Oy:n harjoittelija 1944–1945 ja Metsähallituksen Uudenmaan hoitoalueen harjoittelija 1945.
Jouhki toimi Thomén Metsätoimiston, vuodesta 1951 Oy Thomén Metsätoimisto ja vuodesta 1969 Thomesto Oy, metsänhoitaja 1945–1948, metsäosaston päällikkö 1949–1951, johtokunnan varapuheenjohtaja 1951–1957, johtokunnan ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1957 ja toimitusjohtajana 1976–1978 sekä Thomesto Group Oy:n hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1989. 
Jouhki oli myös Oy Halkoyhtymän toimitusjohtaja 1951–1958 ja yrityksen johtokunnan puheenjohtaja 1959–1968 sekä Oy Thombrokers Ab:n perustajia 1957, toimitusjohtaja 1957–1969 ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1957. Hänellä oli lisäksi useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. 
Tunnustukset.
Sotilasarvoltaan Jouhki oli reservin kapteeni (1972). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1968. Nuoruudessaan yleisurheilua harrastanut Jouhki oli Suomen nuorten mestari pituushypyssä ja kolmiottelussa 1936.
Kirjallisuutta.
Jouhkista on kirjoitettu oma teos ja Jouhkista kerrotaan myös vaimosta kertovassa elämänkerrassa laajasti:
Lissu Suursalmi

Lissu Suursalmi on suomalainen yrittäjä ja tietokirjailija, jonka aiheena on turvallinen vesillä liikkuminen ja vastuullinen veneily. Suomen purjehtijaliitossa hän huomasi, ettei lapsille ole veneilyä opettavia kirjoja. 
Suursalmi on tehnyt lasten Vilskettä Vesillä -tietokirjoja sekä lasten ja aikuisten Aalloille-tietopelejä.
Veneilytoimittajat ry palkitsi Vilskettä vesillä -hankkeen Vuoden veneilyteko 2021 -tunnustuksella.
Pluralismi (tieteenfilosofia)

Tieteen filosofiassa pluralismi tarkoittaa näkemystä, jonka mukaan tiede ei ole yhtenäinen joissakin ontologisissa, tieto-opin tai metodin kysymyksissä.
Jotkut pluralistit uskovat, että pluralismi on tieteellisen toiminnan välttämätön ominaisuus. Toisten mielestä pluralismi olisi sallittava normatiivisista syistä, vaikka yhtenäisyys olisi teoriassa mahdollista. Kolmansien mielestä tieteeseen liittyvä moninaisuus ja epäyhtenäisyys ovat sallittavia kunnes ehkä myöhemmin saavutetaan yhtenäisyys.