tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Toivo Niskanen

Toivo Niskanen (3. kesäkuuta 1887 Helsinki – 25. joulukuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen tanssitaiteilija ja koreografi. Häntä pidetään ensimmäisenä suomalaisena klassiseen balettiin suuntautuneena miespuolisena ammattitanssijana. Niskasesta ei kuitenkaan tullut varsinaista klassista tanssijaa, koska hän ryhtyi opiskelemaan balettia vasta aikuisena.
Niskanen opiskeli tanssia aluksi saksalaissyntyisen Elisabet Littsonin ohjauksessa Helsingissä. Pian hän esiintyi myös tanssinäytöksissä yhdessä Littsonin toisen oppilaan Hilma Liimanin kanssa. Vuonna 1908 Niskanen päätti luopua estetiikan ja kirjallisuuden yliopisto-opinnoistaan ja lähti hankkimaan lisää tanssikoulutusta Pietariin. Siellä hänen opettajaan oli Mariinski-teatterin kuuluisa karakteritanssija Alexander Shirajev. Pietarissa Niskanen tutustui perin pohjin muun muassa slaavilaiseen tanssiin, ja hän opiskeli myös Dalcrozen menetelmiä.
Palattuaan Suomeen Niskasen ensimmäinen julkinen tanssiesitys oli Helsingissä vuonna 1911, samana vuonna kuin myös toinen Suomen ensimmäisistä tanssitaiteilijoista, Maggie Gripenberg, piti ensimmäisen tanssikonserttinsa. Niskasen yhteisesiintyminen sisarentyttärensä Margit Liliuksen kanssa vuonna 1917 tarjosi suomalaisyleisölle ensimmäisen kosketuksen pas de deux’hön. Hän oli kiinnitettynä Pariisin "Les Ballets Suédois" -balettiin vuosina 1922–1924 ja Chicagon kaupunginbalettiin vuosina 1924–1925. Myöhemmin Niskanen teki uraauurtavaa työtä koreografina monissa suomalaisissa teattereissa. Hän myös opetti klassista balettia ja karakteritanssia sekä seuratansseja omassa tanssikoulussaan.
Niskanen tunnetaan erityisesti tangon tuomisesta suomalaisen tanssiyleisön tietoisuuteen. Tangon lasketaan tulleen Suomeen 2. marraskuuta 1913, jolloin Niskanen ja hänen tanssiparinsa Elsa Nyström tutustuttivat helsinkiläisyleisön tangoon elokuvateatteri Apollossa pidetyssä näytöksessä. Niskanen oli itse tutustunut tangoon käydessään Pariisissa. Pari viikkoa myöhemmin Niskanen ryhtyi jo antamaan yleisölle myös opetusta tangon tanssimisessa Katajanokalla pitämässään tanssikoulussa. Aluksi tangoa tanssittiin Suomessa samaan tapaan kuin muualla Euroopassa, mutta 1930-luvulla vakiintuivat tanssinopettaja Inkeri Kareen opettamat suomalaiset tangoaskeleet, jotka muistuttavat foksin askeleita.
GIOVE B

GIOVE B:n eli toisen Galileo-testisatelliitin kehitti vuonna 2009 purettu Galileo Industries -yhtiö. 
Satelliitin pääurakoitsija oli Astrium GmbH Saksasta, satelliitin rakensi Thales Alenia Space Ranskassa ja navigaatiohyötykuorman kehitti Astrium Ltd Englannissa. Satelliitti koottiin Italiassa Alenia Spazion (2005 lähtien Alcatel-Alenia Space -yhtiön osa, sittemmin Thales Alenia Spacen osa) tehtaalla. Koska Giove A:n laukaisu onnistui ja satelliitti toimii, pitkään ei ollut varmaa, laukaistaanko Giove B -satelliittia lainkaan.
GIOVE-B laukaistiin Baikonurista Sojuz-kantoraketilla 27. huhtikuuta 2008 23 000 km korkealle radalle, jossa se toimii 2,5 vuotta. Satelliittia operoidaan Telespazion keskuksesta Fucinosta Rooman läheltä.
Tekniikkaa.
Satelliitti painaa 530 kg, josta 28 kg hydratsiiniä satelliitin asennonsäätöön. Sen koko on 95 cm x 95 cm x 240 cm. Se on kolmiakselistabiloitu. Sen sähköteho on 1100 W - satelliitissa on kaksi 4,3 metriä pitkää aurinkopanelia. Satelliitti lähettää Galileon signaaleja L1, E5 ja E6 taajuuksilla, mutta vain kahdella taajuudella kerrallaan.
Išim

Išim (, kazakiksi Есіл, "Jesil") on Obin vesistöön kuuluvan Irtyšin sivujoki Kazakstanissa ja Venäjällä. Sen pituus on 2 450 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 177 000 neliökilometriä. Joen virtaus vaihtelee voimakkaasti.
Išim saa alkunsa Nijaz-vuorilta. Aluksi se virtaa länteen, mutta Koktšetaun ylängön ohitettuaan kääntyy kohti pohjoista. Tärkeimmät sivujoet ovat Koluton, Žabai ja Akkanburluk. Joen varrella sijaitsevat Astanan, Deržavinskin, Jesilin, Petropavlin ja Išimin kaupungit.
Išim (kaupunki)

Išim () on kaupunki Tjumenin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Išim-joen rannalla 319 kilometriä Tjumenista kaakkoon. Kaupunki on Išimin piirin keskus, mutta muodostaa oman kaupunkipiirinsä. Sen kautta kulkee Tjumenin ja Omskin välinen rautatie. Asukkaita on runsas 65 000 henkeä (vuonna 2010).
Paikalla sijainnut Korkinan kylä tunnetaan vuodesta 1670 lähtien. Vuonna 1782 siitä tuli Išimin kaupunki. Paikkakunnalla järjestettiin vuosittain yhdet Länsi-Siperian suurimmista markkinoista. Kaupungissa asuivat karkotettuina dekabristit Aleksandr Odojevski ja Vladimir Šteingel sekä kirjailija Grigori Matšttet.
Nykyään Išim on maatalousalueen keskus, jossa on mm. koneenrakennus- ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii pedagoginen instituutti.
Kitšera

Kitšera () on kaupunkimainen taajama Burjatian tasavallan Pohjois-Baikalin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kitšera-joen varrella 42 kilometriä piirin keskuksesta Nižneangarskista koilliseen. Taajaman kautta kulkee Baikalin–Amurin rautatie ja asfaltoitu maantie. Asukkaita on 1 400 henkeä (vuonna 2009).
Taajama on perustettu vuonna 1978 Baikalin–Amurin rautatien rakentamisen yhteydessä. Tärkein työnantaja on rautatieliikenne. Lisäksi toimii kaksi puunhankintayritystä sahalaitoksineen. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu ja kaksi poliklinikkaa.
Novyi Uojan

Novyi Uojan () on kaupunkimainen taajama Burjatian tasavallan Pohjois-Baikalin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Verhnjaja Angara -joen laaksossa 150 kilometriä piirin keskuksesta Nižneangarskista itään. Taajaman kautta kulkee Baikalin–Amurin rautatie. Asukkaita on 4 200 henkeä (vuonna 2009).
Taajama on perustettu vuonna 1976 Baikalin–Amurin rautatien rakentamisen yhteydessä. Tärkein työnantaja on rautatieliikenne. Lisäksi on puunhankintaa ja -jalostusta sekä elintarviketeollisuutta. Palveluihin kuuluu kaksi lastentarhaa, koulu, lasten taidekoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, rautatieläisten kulttuuritalo, kirjasto ja sairaala. Nižneangarskiin on osittain asfaltoitu maantieyhteys.
Jantšukan

Jantšukan () on kaupunkimainen taajama Burjatian tasavallan Pohjois-Baikalin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Verhnjaja Angara -joen rannalla 270 kilometriä piirin keskuksesta Nižneangarskista koilliseen. Taajaman kautta kulkee Baikalin–Amurin rautatie. Asukkaita on 435 henkeä (vuonna 2009).
Taajama on perustettu vuonna 1980 Baikalin-Amurin rautatien rakentamisen yhteydessä. Tärkein työnantaja on rautatieliikenne. Palveluihin kuuluu lastentarha, koulu, kerhotalo, posti ja ensiapuasema. Rautatien lisäksi Jantšukanilla ei ole muita liikenneyhteyksiä.
Bodaibo

Bodaibo () on kaupunki Irkutskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Lenan sivujokeen Vitimiin laskevan Bodaibojoen suussa 1 100 kilometriä Irkutskista koilliseen. Kaupunki on Bodaibon piirin keskus. Asukkaita on 14 800 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1864 kullankaivajien tukikohdaksi. 1800-luvun lopussa Lenan rikkaista kultaesiintymistä tuli maailmankuuluja. Vuonna 1912 seudulla tapahtui suurta huomiota herättänyt Lenan verilöyly, jossa sotilaat ampuivat 270 lakkoilevaa kullankaivajaa. Vuonna 1925 Bodaibosta tuli kaupunki.
Nykyään Bodaibo on kullantuotantoalueen keskus, jossa on mm. rakennus- ja elintarviketeollisuutta.
Edith von Bonsdorff

Edith Helena von Bonsdorff (o.s. Andersen; 24. huhtikuuta 1890 Ringsted, Tanska – 19. huhtikuuta 1968) oli tanskalais-suomalainen tanssitaiteilija ja koreografi.
Elämäkerta.
Edith von Bonsdorff oli alkuaan tanskalainen, mutta hän meni naimisiin suomalaisen kanssa. Hänen ensiesiintymisensä Suomessa oli vuonna 1919 yhdessä ruotsalaisen tanssijan ja koreografin Jean Börlinin kanssa. Seuraavilla vuosikymmenillä hän piti Helsingissä monia tanssiesityksiä ja teki ainakin yhden esityskiertueen vuonna 1925, yhdessä Kaarlo Erosen kanssa. 1920-luvulla von Bonsdorff oli jonkin aikaa kiinnitettynä myös Pariisin Les Ballets Suédois -balettiin. Siellä hän esiintyi muun muassa Francis Picabian librettoon perustuneessa avantgarde-baletissa "Relâche", johon musiikin oli säveltänyt Erik Satie. Hän vieraili vuonna 1926 myös Suomen kansallisbaletin "Šeherazade"-baletissa, jossa hänen parinaan oli balettimestari George Gé. 
Vuonna 1936 remontin jälkeen uudelleen avatun Svenska Teaternin avajaisohjelmistona olleen "Peer Gynt" -baletin koreografiasta vastasi von Bonsdorff. Vuonna 1951 von Bonsdorff laati koreografian Kansallisbaletin esittämään "Salome"-balettiin, joka oli ollut hänen suosikkiteoksiaan jo 1920-luvulla.
Itse koreografina luomissaan tanssiteoksissa von Bonsdorff käytti esiintyjinä sekä balettitanssijoita että tanssinopiskelijoita muun muassa Helvi Salmisen tanssikoulusta. Jotkut hänen omista töistään perustuivat Pariisin "Les Ballets Suédois" -baletin teoksiin.
Von Bonsdorff esiintyi myös Yrjö Nybergin ohjaamassa pitkässä elokuvassa "Sano se suomeksi" (1931). Vuonna 1961 von Bonsdorff sai ansioistaan Pro Finlandia -mitalin.
Hänen puolisonsa oli professori Per Adolf von Bonsdorff.
Blue Diamonds

Blue Diamonds oli hollantilais-indonesialainen duo, jonka muodostivat veljekset Ruud de Wolff (12. toukokuuta 1941 – 18. joulukuuta 2000) ja Riem de Wolff (s. 15. huhtikuuta 1943 – 12. syyskuuta 2017). He syntyivät Bataviassa (nykyinen Jakarta), mutta muuttivat vuonna 1949 Alankomaihin, jossa he perustivat duon. Heitä kutsuttiin nimellä "Hollannin Everly Brothers", ja heidän suurin hittinsä oli "Ramona", joka myi 250 000 kappaletta. He lauloivat yleensä englanniksi, mutta myös saksaksi ja espanjaksi. Viimeiset levytykset duo teki vuonna 1971. Ruud kuoli Driebergenissä vuonna 2000 ja Riem Blaricumissa 2017.
Blue Diamonds esiintyi myös Suomessa maaliskuussa 1961 Expo-hallissa.
Severobaikalsk

Severobaikalsk () on kaupunki Burjatian tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Baikaljärven rannalla lähellä järven pohjoispäätä Tuja-joen suulla, noin 440 km linnuntietä Ulan-Udesta pohjoiseen. Kaupungin läpi kulkee Baikalin–Amurin rautatie. Asukkaita on 25 400 henkeä (vuonna 2009). Kaupunki on Pohjois-Baikalin piirin ympäröimä, muttei kuulu hallinnollisesti piiriin.
Paikkakunta on syntynyt 1970-luvulla Baikalin–Amurin rautatien rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1980 siitä tuli kaupunki. Nykyään Severobaikalskissa toimii rautatieliikenne- ja puunhankintayrityksiä sekä kalatehdas.
Härjänlahti

Härjänlahti on kylä Somerniemellä Somerolla Painiojärven rannalla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 60, mikä teki siitä Someron kylistä väkiluvultaan 36. suurimman ja entisen Somerniemen kylistä kahdeksanneksi suurimman. Härjänlahden naapurikyliä ovat Palikainen lännessä, Oinasjärvi ja Jakkula etelässä ja Keltiäinen ja Härjänoja koillisessa. Kylän alueella, Somerniemen Kirkonkulmalla sijaitsee Somerniemen kirkko.
Palveluja ja nähtävyyksiä.
Vuonna 1815 valmistunut puinen Somerniemen kirkko ja 1700-luvulla rakennettu kellotapuli ovat kauniilla paikalla Painiojärven rannalla.. Kirkon naapuriin Kirkonkulmalle, lähelle Helsingintietä sijoittuvat myös Somerniemen seurakuntatalo, Somerniemi-seuran kesäisin avoinna pitämä Somerniemen kesätori ja ravintola Punainen lumme. Näistä noin kilometrin länteen, Keltiäisiin vievän tien varrella on Ämyrin tanssilava, jota ylläpitää Somerniemen VPK.
Paikallisena nähtävyytenä kylässä on Äyräsnummella, Keltiäisistä Jakkulaan johtavan tien varrella Risukasa, johon liittyvän tarinan mukaan onnettomuus kohtaa ohikulkijaa, joka risukasan sivuuttaessaan ei jätä siihen risua.
Luonto.
Kylän luontoa hallitsevat Someron ja Paimionjoen vesistön suurin järvi Painio sekä siihen etelässä rajoittuva, Kolmanteen salpausselkään kuuluva Äyräsnummi. Äyräsnummella sijaitsee muun muassa Ämyrin tanssilava, jolta Painiolle avautuva näkymä on kaunis ja sai 1950-luvulla järjestetyssä Lounais-Hämeen maisemakilpailussa toisen palkinnon. Äyräsnummeen rajoittuvat seutukaavassa suojelualueiksi merkityt Jyrkkälampi Ämyrin luona ja Likolampi siitä itään, ja suojeluvarauksella seutukaavaan on merkitty myös Painion Marjasaari Somerniemen kirkon luona.
Historia.
Historiallinen Härjänlahden kylä on sijainnut Painionjärven itäisimmän lahden etelärannalla lähellä nykyistä Keltiäisiin johtavaa tietä. Nimistöntutkijoiden mukaan lahden vanha nimi on luultavasti ollut Härjänlahti, josta kylä näin olisi saanut nimensä. Isossajaossa kylä on ollut omana jakokuntanaan. Kylän vanhoja taloja ovat olleet Hurri, Hiiska ja Suupus, joista kaksi viimeksi mainittua olivat läheisen Palikaisten kartanon augmentteja ja olivat vuodesta 1761 kartanon omistuksessa. Vuonna 1853 myös kolmas talo, Hurri liitettiin Palikaisiin ja talot yhdistettiin Toivoniemi-nimiseksi tilaksi, joka vielä nykyäänkin sijaitsee kylän historiallisella tontilla Painiojärven rannassa.
Tunnettuja kyläläisiä.
Somerniemen Kirkonkulmalla Härjänlahden kylässä ovat vuodesta 1975 asuneet kirjailijat Kaari Utrio ja Kai Linnilä. Härjänlahdelta oli kotoisin myös kansanedustaja ja ministeri Aleksi Aaltonen (1892–1956).
Eero Kosonen (kapellimestari)

Eero Kosonen (12. tammikuuta 1906 Tampere – 4. marraskuuta 2002 Tampere) oli suomalainen pianisti ja kapellimestari.
Elämä.
Kosonen syntyi Tampereella toimittaja Vihtori Kososen perheeseen, mutta vietti lapsuutensa ja opiskeluvuotensa Helsingissä. Kosonen opiskeli Helsingin konservatoriossa (nyk. Sibelius-Akatemia) pianonsoittoa ja musiikin teoriaa opettajinaan Selim Palmgren, Erkki Melartin ja Leo Funtek. Hän toimi kapellimestarina Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa ja Helsingin Teatteriorkesterissa. 
Vuonna 1926 Kosonen aloitti Rauman Soitannollisen Seuran Orkesterin orkesterinjohtajana. Orkesterinjohdon lisäksi hän toimi Raumalla myös pianistina useiden taiteilijoiden, kuten laulajatar Aulikki Rautawaaran, konserteissa. Kausi jäi Raumalla lyhyeksi, sillä jo seuraavana vuonna 1927 hän jätti tehtävän.
Eero Kosonen kutsuttiin 26-vuotiaana Tampereen orkesteriyhdistyksen hallinnoiman Tampereen orkesterin johtajaksi vuonna 1932. Tampereen orkesteri oli perustettu kaksi vuotta aiemmin vuonna 1930. Samalla hän tuli muutamaksi vuodeksi (1932–1937) kapellimestariksi myös Tampereen Teatteriin, jonne hänen vaimonsa Helmi Carén oli saanut kiinnityksen operettiprimadonnaksi. Tampereen orkesterista tuli Tampereen kaupunginorkesteri, kun se tuli Tampereen kaupungin hallintaan vuonna 1947. Kosonen oli orkesterin johtaja 37 vuoden ajan, aina vuoteen 1969 saakka jolloin hän jäi eläkkeelle.
Kosonen oli merkittävä suomalaisen musiikin esitaistelija, ja hän esitti sitä ohjelmistossaan. Hän ei rajoittunut pelkästään Jean Sibeliuksen sinfonioihin, vaan valitsi ohjelmistoonsa niin Leevi Madetojan ja Erkki Melartinin sinfoniat kuin Selim Palmgreninkin musiikkia. Einar Englundin tunnetuimpia sinfonioita hän esitti heti niiden valmistuttua orkesterinsa kanssa Tampereella. 
Vuosina 1933–1946 Kosonen opetti Tampereen musiikkiopistossa teoria-aineita ja pianonsoittoa. Vuonna 1946 perustetun Tampereen Kamarimusiikkiseuran orkesteri aloitti toiminnan vuonna 1953 kapellimestari Eero Kososen johdolla. Hän johti myös Tampereen Oopperan esityksiä vuosina 1952–1972. Kososen sävellystuotantoon kuuluu muun muassa pianokonsertto ja näyttämömusiikkia.
Kosonen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1954 ja professorin arvonimen vuonna 1969.
Phan Xi Păng

 Phan Xi Păng eli Fansipan on Vietnamin ja koko Indokiinan korkein vuori. Se sijaitsee maan koillisosassa, Lào Cain maakunnassa lähellä Kiinan rajaa. Vuoren korkeus on 3 143 metriä merenpinnasta. Sen rinteillä tavataan tuhansia kasvi- ja satoja eläinlajeja. Vuorelle järjestetään opastettuja vaellusretkiä.
Erik King

Erik King (s. Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt James Doakesin roolia televisiosarjassa "Dexter" (2006–2007). Hän on esiintynyt monissa muissakin sarjoissa, kuten "Enkelin kosketuksessa" (1997–2001), "Kylmässä ringissä" (2000–2001), "Poliisipäällikkö Mannionissa" (2001), "" (2002) ja "Siskoni on noidassa" (2003).
Taylor Fletcher

Taylor Fletcher (s. 11. toukokuuta 1990) on yhdysvaltalainen yhdistetyn hiihtäjä. Fletcher osallistui ensimmäiseen yhdistetyn maailmancupin osakilpailuunsa kaudella 2008–2009 Chaux-Neuvessa. Hän sijoittui ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan kymmenes Ramsaussa joulukuussa 2012. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Seefeldissä tammikuussa 2013. Hän sijoittui kolmanneksi myös Sapporossa tammikuussa 2015.
Talviolympialaisissa 2010 Fletcher osallistui suurmäen kilpailuun sijoittuen viimeiseksi eli 45:nneksi. Oslon MM-kisoissa 2011 hän oli normaalimäen kilpailussa 26:s ja suurmäen kilpailussa 35:s. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 25:nneksi. Normaalimäen joukkuekilpailusta Fletcher voitti pronssia Yhdysvaltojen joukkueessa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli suurmäen Gundersen-kilpailussa 20:s, normaalimäen vastaavassa 33:s ja joukkuekilpailussa kuudes.
Eino Linnala

Eino Mauno Aleksanteri Linnala, vuoteen 1906 Borgman, (19. elokuuta 1896 Helsinki – 8. kesäkuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja musiikinopettaja. 
Henkilöhistoria.
Linnalan vanhemmat olivat Nikolai Borgman ja Mathilda Maria Avellan. Hänen puolisonsa 1931–1946 oli laulaja ja kuoronjohtaja Taru Pellinen (1904–1986). Musiikinopettaja, opetusneuvos Marja Linnankivi (ent. Kekkonen, o.s. Linnala, 1932–2015) oli heidän tyttärensä. Linnalan veli oli sotilaskapellimestari, musiikkikapteeni Johan Leonard (Lenni) Linnala (1878–1947). Linnala tuli ylioppilaaksi 1915, valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1921 ja opiskeli yliopisto-opintojensa ohella musiikkia Helsingin musiikkiopistossa Erkki Melartinin johdolla 1915–1920. Wienissä Linnala jatkoi opintojaan 1924–1927. Hän toimi Viipurin musiikkiopiston opettajana 1921–1924, Helsingin Kirkkomusiikkiopiston opettajana 1928–1945, Sibelius-Akatemian opettajana 1934–1963 ja Helsingin yliopiston musiikinopettajana 1956–1965. Helsingin Työväenyhdistyksen naiskuoron johtajana Linnala toimi 1928–1934 ja sekakuoron johtajana 1929–1934. Lisäksi Linnala laati musiikkiarvosteluja ja -artikkeleita eri lehtiin ja julkaisi musiikkialan teoksia. Hän sai Pro Finlandia -mitalin 1953 ja professorin arvonimen 1958. 
Tuotanto.
Sävellyksiä ja sovituksia.
Linnala sävelsi muun muassa kaksi sinfoniaa, orkesteriteoksen "Suomalainen rapsodia", kantaatteja sekä monia yksin- ja kuorolauluja. Linnalan on arvioitu saaneen sinfonioihinsa voimakkaita vaikutteita Brucknerilta. Linnalan mieskuorotuotanto on huomattava, hän sijoittuu suurten kansallisromantikkojen rinnalle. Romantiikan alasajo 1950-luvulla merkitsi kuitenkin virallisten korvien sulkeutumista koko tyylikaudelle ja murroskaudella säveltäneen Linnalan hiottu äänenkuljetus ja viimeistelty kontrapunkti jäivät uuden polven avantgardistien varjoon. Linnala sai säveltäjänä tunnustusta erityisesti kuorolauluistaan, mutta itse hän piti pääteoksenaan toista sinfoniaansa. Linnalan sävellystyö on usein jäänyt hänen pedagogisen toimintansa varjoon. Linnalan sävellyksiä ovat muun muassa:
Operaatio Atalanta

Operaatio Atalanta eli EUNAVFOR Somalia (engl. "European Union Naval Force Somalia – Operation ATALANTA") on Euroopan unionin jäsenvaltioiden merivoimien aluksista koottu laivasto-osasto, jonka tehtävänä on suojata maailman ruokajärjestön avustuskuljetuksia Somaliaan sekä estää ja ehkäistä Afrikan sarven merirosvousta. Se toimii osana suurehkoa pääasiassa länsimaiden ylläpitämää sotilasoperaatiota Maritime Security Centre – Horn of Africa (MSCHOA). 
Euroopan unionin jäsenvaltioilla on Somalian rannikolla vaihtelevasti 4:stä 8:een sota-alusta ja kolme lentokonetta. Operaation merivoimat tukeutuvat Djiboutiin ja sen komentokeskus on Northwoodissa Britanniassa. Atalanta -operaation nykyinen mandaatti on voimassa vuoden 2019 toukokuuhun.
Suomen merivoimien miinalaiva Pohjanmaa osallistui operaatioon helmi-huhtikuussa 2011. Tämän lisäksi Suomi on osallistunut operaatioon vuoden 2013 aikana itsenäisellä alussuojausosastolla sekä operaation alusta asti esikuntaupseereilla.
Clearwater (Athabascan sivujoki)

Clearwater on 280 kilometrin pituinen Athabascajoen sivujoki Kanadassa. Joki saa alkunsa Saskatchewanin provinssissa sijaitsevasta Broach Lake järvestä ja virtaa Saskatchewanissa noin 180 kilometrin matkan, josta noin puolet etelään, ja kääntyy sitten jyrkästi länteen Albertan provinssin puolelle, jossa se noin 100 kilometrin jälkeen yhtyy Athabascajokeen Fort McMurrayn asutusalueella.
Jokea ei tule sekoittaa saman nimiseen, eteläisessä Albertassa sijaitsevaan ja Saskatchewanin puolella Saskatchewanjokeen laskevaan jokeen.
Saskatchewanin puoleinen osa joesta nimettiin vuonna 1986 Kanadan kansallishistorialliseksi joeksi. Vuonna 1996 Albertan puoleiselle osalle myönnettiin sama status. Saskatchewanin provinssi määritteli 2 240 neliökilometrin suuruisen Saskatchewanin alueen joesta ja sen ympäristöstä "Clearwater River Wilderness Park" -luonnonpuistoksi. Joki on saanut nimensä erittäin puhtaasta ja kirkkaasta vedestä, joka virtaa lähes koskemattoman erämaa-alueen läpi.
Giorgi Arveladze

Giorgi Arveladze (; s. 10. heinäkuuta 1978) on entinen Georgian hallituksen talousministeri (2006–2008) ja Imedi TV:n toimitusjohtaja.
Arveladze kiisti Imedi TV:n 12. maaliskuuta 2010 tapahtuneen uutispäällikön vaihtumisen johtuneen erimielisyyksistä.
Acquiring the Taste

Acquiring the Taste on brittiläisen Gentle Giant -yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1971. Levyllä sekoittuvat elementit muun muassa hard rockista ja gregoriaanisesta kirkkolaulusta.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Tes La Rok

Tes La Rok (oikealta nimeltään Jani Niiranen) on helsinkiläinen DJ ja tuottaja, joka on tehnyt mittavan uran kansainvälisillä markkinoilla. Hänen musiikkiaan on julkaistu lukuisilla amerikkalaisilla ja englantilaisilla levymerkeillä. Hän järjestää Helsingissä tanssimusiikkitapahtumia. Tes La Rokin kädenjälki on näkynyt sellaisissa klubeissa ja tapahtumissa kuten Soulfuel, Back2Bass &amp; Slam It. Tes La Rok on toiminut Bassoradiossa vuodesta 2004, nykyään vaikuttaen Groundwire ohjelmassa. Hän omistaa Noppa Recordings -levymerkin. Dj-keikkoja hän tekee aktiivisesti kotimaansa lisäksi myös ulkomailla.
Anna Bergendahl

Anna Henrietta Bergendahl (s. 11. joulukuuta 1991 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja. Hän syntyi Tukholmassa ja kasvoi Nyköpingissä. Bergendahl otti osaa ruotsalaiseen tv-ohjelmaan "Super Troupers" vuonna 2004 ja neljä vuotta myöhemmin "Idoliin", jossa hän sijoittui viidenneksi. Bergendahlin esikoisalbumi "Yours Sincerely" julkaistiin vuonna 2010. Voitettuaan vuoden 2010 Melodifestivalen-kilpailun hän edusti Ruotsia Eurovision laulukilpailussa Oslossa, muttei päässyt finaaliin.
Nuoruus ja ura.
Bergendahl kasvoi pienessä kaupungissa Nyköpingissä lähellä Tukholmaa. Hänen vanhempansa huomasivat varhain tyttärensä rakkauden musiikkiin ja ostivat hänelle kitaran Annan ollessa kahdeksan. Bergendahl esiintyi ensimmäistä kertaa yleisölle Yorkissa 8-vuotiaana ja aloitti laulun kirjoittamisen kahta vuotta myöhemmin. Kaksitoistavuotiaana hän otti osaa ruotsalaiseen tv-ohjelmaan "Super Troupers" esittämällä oman versionsa Wild Cherryn kappaleesta "Play That Funky Music".
Vuonna 2008 Bergendahl osallistui Ruotsin Idol-kilpailuun. Hän esitti koelauluissa Bonnie Raittin laulun "Have a Heart" ja sai tuomariston ylistämään lauluääntään. Bergendahl eteni kilpailussa finaaleihin saakka, mutta jäi viidenneksi. Vuonna 2009 Bergendahl solmi levytyssopimuksen Lionheart International -levy-yhtiön kanssa. Hänen esikoisalbuminsa "Sincerely Yours" julkaistiin 14. huhtikuuta 2010 Ruotsissa ja Suomessa.
Bergendahl osallistui vuonna 2010 Melodifestivalen-kilpailuun laulullaan "This Is My Life" ja hänet valittiin edustamaan Ruotsia vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa. Hän ei selviytynyt finaaliin asti, hänestä tuli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa Ruotsin edustaja, joka oli jäänyt finaalin ulkopuolelle.
Bergendahl on osallistunut Melodifestivaleniin myös vuonna 2019 kappaleella "Ashes to Ashes" (10. sija), vuonna 2020 kappaleella "Kingdom Come" (3. sija) sekä vuonna 2022 kappaleella "Higher Power" (12. sija).
Pientenantilliensirkku

Pientenantilliensirkku ("Loxigilla noctis") on Länsi-Intian saaristossa Pienillä Antilleilla tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan pientenantilliensirkku on kooltaan noin 14–15 cm. Koiras on väritykseltään täysin musta lukuun ottamatta kurkkua, silmäkulmia ja alaperää, jotka ovat väriltään punaruskeat. Naaras on selästään ruskea ja vatsastaan harmahtavampi. Siivissä ja alaperässä on myös oranssinruskeaa väritystä. Pientenantilliensirkun nokka on suurikokoinen ja voimakas.
Elinympäristö.
Pientenantilliensirkku on yleinen ja elää sademetsissä sekä puustoisilla alueilla aivan asutuksen läheisyydessä.
Pientenantilliensirkut käyttävät ravintonaan siemeniä, joiden kuoret se murskaa vahvalla nokallaan. Lajin pallomainen pesä sijaitsee pensaassa tai puussa. Naaras munii kahdesta kolmeen pilkullista munaa.
Uudenseelannintiira

Uudenseelannintiira ("Chlidonias albostriatus") on Uuden-Seelannin kotoperäinen tiira. Se pesii vain Eteläsaarella. Lajin populaation koko on 7 000–10 000 yksilöä. Ruokailevia ja vaeltelevia lintuja tavataan myös Pohjoissaarella ja Stewart Islandilla. George Robert Gray kuvaili lajin holotyypin Uudesta-Seelannista 1845.
Peter Gerhardsson

Peter Gerhardsson (s. 22. elokuuta 1959) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimii Ruotsin naisten jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana.
Gerhardsson aloitti pelaajauransa Upsala IF:n juniorijoukkueessa. Oppivuosiensa jälkeen 18-vuotias Gerhardsson siirtyi 1978 Hammarbyn joukkueeseen, jota edusti 11 kauden ajan. Hän teki noina vuosinaan seuralle 49 Allsvenskan-maalia ja oli mukana kaudella 1982 seuran sijoittuessa ensikertaa mestaruushopealle. Tuolloin mestaruus ratkaistiin finaaliottelulla, jossa IFK Göteborg oli parempi yhteismaalein 4–3. Seuraavalla kaudella Gerhardsson oli häviämässä cupin mestaruutta IFK:lle.
Gerhardsson jätti Hammarbyn 1987 ja siirtyi Vasalundiin. Hän edusti seuraa kolme kautta siirtyen 1991 Enköpingiin, jossa lopetti pelaajauransa 1992.
Ura valmentajana.
Gerhardsson on pelaajauransa jälkeen toiminut valmennustehtävissä eri seuroissa. Hän aloitti 1993 Upsala IF:n päävalmentajana ja luotsasi myös BVK Norrtäljeä ennen siirtymistään Damallsvenskanissa pelaneen Bälinge IF:n valmentajaksi 1997. Gerhardssonin johdolla seura sijoittui kausina 1997 ja 1998 kolmanneksi. Kohtuullisesta menestyksestä huolimatta Gerhardsson ei jatkanut tehtävissään.
Vuoden tauon jälkeen hän palasi valmennustehtäviin 2000 Enköpingin apulaisvalmentajana. Vuonna 2002 hän toimi lyhyen aikaa myös Ruotsin U21-maajoukkueen päävalmentajana. Kaudeksi 2005 Gerhardsson siirtyi Peter Swärdhin apuvalmentajaksi Helsingborgiin. Swärdh lähti seurasta kauden jälkeen, mutta Gerhardsson jatkoi Stuart Baxterin aisaparina. He luotsasivat Helsingborgin Ruotsin cupin mestariksi 2006 ja kaudella 2007 hienosti UEFA Cupissa 32 parhaan joukkoon. Gerhardsson jatkoi seuran apuvalmentajan vielä kauden 2008 Bo Nilssonin kanssa.
Marraskuussa 2008 Gerhardsson siirtyi Allsvenskaniin nousseen BK Häckenin päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Häcken pelasi loistavan kauden 2009 ja teki historiansa parhaan Allsvenskan-sijoituksen ollen viides. Gerhardssonin johdolla Häcken jatkoi hyviä esityksiään Allsvenskanissa myös seuraavina vuosina. Kaudella 2012 joukkue taisteli jopa mestaruudesta ollen lopulta liigassa kakkonen. 
Kaudella 2016 Gerhardsson luotsasi BK Häckenin yllätysmestariksi Ruotsin cupissa. Toista kertaa historiassaan loppuotteluun selvinnyt Häcken voitti mestaruuden kaadettuaan Malmö FF:n rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Gerhardssonin pitkä ura Häckenin päävalmentajana sai cup-mestaruudesta arvoisensa kruunun. Kauden jälkeen seura tiedotti, ettei Gerhardsson jatka seurassa sopimuksen umpeuduttua kauden päätteeksi.
Marraskuun lopussa 2016 kerrottiin, että Gerhardssonista tulee Ruotsin naisten jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Hän siirtyy tehtäviin kesällä 2017, kun Pia Sundhagen sopimus päättyy EM-kisojen jälkeen.
Irja Ranin

Irja Ranin (o.s. Hämeranta, 7. huhtikuuta 1930 Nurmes – 2. elokuuta 1995 Espoo) oli suomalainen teatteri- ja televisio-ohjaaja, näyttelijä ja toimittaja.
Ranin oli näyttelijäpariskunta Toivo Hämerannan ja Kerttu Hämerannan ainoa lapsi. Hän aloitti teatteriuransa Turun kaupunginteatterin harjoittelijana ja näyttelijänä. Hän näytteli myös Suomen Työväenteatterissa, vuosina 1953–1954. Hän esiintyi myös muutamissa elokuvissa, muun muassa elokuvissa "Ruusu ja kulkuri" (1948), "Rengasmatka eli peräkylän pikajuna" (1952) ja "Pekka Puupää" (1953).
Ranin tunnettiin myös television lastenohjelmien tekijänä. Hän aloitti televisiouransa Tesvisiossa ja työskenteli sen jälkeen Yleisradion TV2:ssa, josta siirtyi vuonna 1967 TV1:n lastenohjelmien toimitukseen. Hän teki muun muassa Niksulan TV:tä, Suomen ensimmäistä lasten televisio-ohjelmaa, ja ohjasi monia lastensarjoja, kuten "Hiirihäiriö", "Heikkopeikko" ja Histamiini-hevosesta kertoneet sarjat. Hän toimi myös Mainos-TV:n kuuluttajana.
Ranin jatkoi televisiotyönsä ohessa myös teatterialalla. Hän perusti aviomiehensä Matti Raninin kanssa Kasper-teatterin, jossa hän muun muassa näytteli ja toimi lavastajana, ja jolle hän myös suunnitteli nukkeja. Kasper-teatteri toimi vuosina 1961–1988. 
Ranin jäi eläkkeelle vuonna 1991. Hän sai työstään suomalaisen lastenkulttuurin hyväksi muun muassa Mannerheimin Lastensuojeluliiton keskushallituksen myöntämän Arvo Ylppö -mitalin vuonna 1965, Suomen Leijonan ritarikunnan ansioristin vuonna 1984 ja Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultaisen ansiomerkin vuonna 1989. 
Irja Ranin kuoli syöpään Jorvin sairaalassa Espoossa 1995. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Uurnalehtoon.
Punaisen surman naamio

Punaisen surman naamio ("The Masque of the Red Death", Suomessa myös nimillä "Kuolinnaamio" ja "Paholaisen lemmikkinä") on Roger Cormanin ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1964. Se perustuu Edgar Allan Poen novelliin ja pääosaa esittää Vincent Price. Corman oli tehnyt Pricen kanssa vaihtelevalla menestyksellä lukuisia elokuvia Poen novellien pohjalta, mutta "Punaisen surman naamio" on niistä paras.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1100-luvun Italiaan, jossa paholaista palvova ruhtinas yrittää välttää ruttoa (”Punainen surma”) sulkeutumalla linnaansa.
Suomessa elokuva kiellettiin kokonaan 21.11.1972 ”raaistavana” mutta sallittiin 22.12.1972 ikärajana K-18. Ikärajaksi muutettiin 1988 K-16 (nykyisen lain mukaan K-15).
Arvioita.
"Video-oppaassa" 1994 Kari Salminen kutsui nimellä "Kuolinnaamio" julkaistua videoversiota elokuvasta ”eksploitaatiokuninkaan symboleista raskaaksi Poe-sarjan kruunuksi” ja ”bergmanilaiseksi taide-elokuvaksi amerikkalaiseen tapaan”. Hän valitteli Nicolas Roegin upean kuvauksen kalpenevan silloisella VHS-videolaadulla katsottuna.
Grzegorz Zajączkowski

Grzegorz Zajączkowski (s. 25. kesäkuuta 1980) on puolalainen pikajuoksija.
Zajączkowski oli Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 mukana Puolan joukkueessa, joka voitti MM-pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa.
Ennätykset.
Lähde:
Snaressaartenpingviini

Snaressaartenpingviini ("Eudyptes robustus") on Uuden-Seelannin kotoperäinen pingviinilaji. Walter Oliver kuvaili lajin holotyypin vuonna 1953.
Koko ja ulkonäkö.
Pingviini kasvaa noin 40 senttimetrin pituiseksi ja 3 kilogramman painoiseksi. Ulkonäöltään snaressaartenpingviini on hyvin samankaltainen vuonopingviinin kanssa. Kaula, selkä ja kyljet ovat mustat, vatsa valkoinen. Nokan vierustalta molemminpuolisesti kulkee keltainen viiru silmien yli.
Ravinto.
Ravinto koostuu pääasiassa äyriäisistä, kaloista ja kalmareista.
Lisääntyminen ja levinneisyys.
Pingiivini munii syys-lokakuussa kaksi munaa. Noin 60 prosenttisesti kaksi poikasta kuoriutuu, mutta yleensä vain toinen poikasista selviää hengissä. Snaressaartenpingviini elää vain Snaressaarilla, jotka sijaitsevat noin 200 kilometriä Eteläsaaresta etelään. Lajin populaation koko on noin 30 000 pesivää paria.
Walter Oliver

Walter Reginald Brook Oliver (7. syyskuuta 1883 Launceston, Tasmania – 16. toukokuuta 1957 Wellington) oli uusiseelantilainen lintutieteilijä, nilviäistutkija ja museon kuraattori.
Oliver syntyi Tasmaniassa, josta muutti perheensä mukana Taurangaan vuonna 1896. Jo lapsesta saakka hän oli kiinnostunut luonnosta, ja teki havaintoja ja muistiinpanoja koko loppuelämänsä ajan. Vuonna 1908 hän osallistui Kermadecsaarille suuntautuneelle tutkimusmatkalle. Vuonna 1910 hän liittyi Royal Australasian Ornithologists Unioniin (RAOU), jossa hän toimi Uuden-Seelannin haaran sihteerinä vuodesta 1914 kuolemaansa saakka. Hän toimi myös yhdistyksen puheenjohtajana 1943–1944 ja varapuheenjohtajana 1942–1943.
Vuonna 1928 Oliver valittiin Wellingtonissa sijaitsevan Dominion Museumin johtajaksi. Hän jäi eläkkeelle 1947. Vuonna 1930 hän julkaisi lintuoppaan Uuden-Seelannin linnustosta, "New Zealand Birdsin", jonka laajennettu ja uudistettu painos ilmestyi 1955.
Oliver nimesi linnuista snaressaartenpingviinin ("Eudyptes robustus") vuonna 1953.
Turkin itsenäisyyssota

Turkin itsenäisyyssota käytiin vuosina 1919–1923 ensimmäisen maailmansodan jälkinäytöksenä. Se johti nykyisen Turkin tasavallan syntymiseen. 
Nykyisen Turkin edeltäjä, Osmanien valtakunta taisteli Saksan rinnalla ensimmäisessä maailmansodassa. Lokakuussa 1918 turkkilaiset antautuivat ympärysvalloille, Mehmed Talat ja puolueen ministeriö erosivat ja aselepo allekirjoitettiin brittiläisen taistelulaivan kannella Aigeianmerellä.
Turkkilaisten kansallistunne nousi Kreikan miehitettyä Smyrnan (nyk. İzmir) toukokuussa 1919. Kaupunki ympäristöineen oli määrätty Kreikalle Sèvresin rauhansopimuksessa, jonka sulttaani oli hyväksynyt ympärysvaltojen painostuksesta, mutta jota parlamentti ei ikinä ratifioinut. Sodan lopuksi osmanien hallitus oli täysin romahtanut, ja rauhansopimuksella suurin osa maata jaettiin voittajavaltojen kesken.
Maailmansodassa kunnostautunut Mustafa Kemal lähetettiin Itä-Anatoliaan kukistamaan kapinaa. Kemal käytti tilaisuutta hyväkseen ja perusti kansallisen liikkeen, joka valitsi keskuksekseen Ankaran. Hän halusi perustaa Anatoliaan osmanien valtakunnan perilliseksi monikulttuurisen valtion, minkä ansiosta myös kurdit tukivat häntä. Huhtikuussa 1920 Ankaran väliaikaishallitus tarjosi Kemalille kansalliskokouksen presidentin paikkaa. Uusi parlamentti ilmoitti hylkäävänsä vanhan hallituksen ja Sèvresin sopimuksen.
Kreikkalaiset olivat jo edenneet sisämaahan ja kohti Ankaraa. Marmaranmeren pikkukaupunkeja alettiin kreikkalaistaa ja esim. Aydıniin ja İzmiriin muutti manner-Kreikasta tuhansia siirtolaisia asuttamaan Kreikan valloittamia alueita. Kemal ja hänen kakkosmiehensä pašša Ismet (myöhemmin İsmet İnönü) löivät kuitenkin kreikkalaiset Sakaryan ja Dumlupınarin taisteluissa elokuussa 1921 ja elokuussa 1922. Italia, jolle osa Anatoliasta oli luovutettu, ei puolustanut osuuttaan, eikä Ranskalla ja Britannialla ollut enää kiinnostusta liittyä sotaan. 
Kemalin joukot valloittivat 9. syyskuuta 1922 İzmirin, jossa armeija aloitti armenialaisten systemaattisen vainoamisen. 13. syyskuuta 1922 Turkin armeija sytytti İzmirin armenialaiskaupunginosan palamaan. Suotuisten tuulten ja bensiinillä kasteltujen katujen vuoksi tuli levisi myös kreikkalaisten asuttamaan kaupungin keskustaan. Arviolta 30 000 ihmistä sai surmansa. Satoja tuhansia jäi kodittomaksi ja lähti pakolaiseksi Kreikkaan. 
Kemalin voitto itsenäisyyssodassa pelasti Turkin itsenäisyyden, ja Sèvresin sopimus korvattiin Lausannen sopimuksella, jossa Turkki sai takaisin koko Anatolian ja Itä-Traakian kreikkalaisilta. Sen sijaan Turkille ennen ensimmäistä maailmansotaa kuuluneet Syyria, Irak ja Palestiina jäivät Ison-Britannian ja Ranskan hallintaan Kansainliiton mandaattialueina. Turkin tasavalta perustettiin 29. lokakuuta 1923, ja Kemalista tuli sen ensimmäinen presidentti. Sodan jälkeen Vähän-Aasian länsirannikolla asunut kreikkalaisväestö joutui lähes kokonaisuudessaan poistumaan maasta, kun väestöryhmien suhteet kärjistyivät. Vihan taustalla oli kreikkalaisten keskuuteen 1800-luvulla levinnyt megáli idéa -aate, jonka mukaan Turkin kreikkalaisalueet tulisi liittää Kreikkaan.
Alex Borstein

Alexandrea ”Alex” Borstein (s. 15. helmikuuta 1971), tunnettu myös nimellä ”a.bo”, on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja, käsikirjoittaja ja koomikko. Parhaiten hänet tunnetaan Foxin komediasarjasta "MADtv" ja Lois Griffinin ääniroolista animaatiosarjassa "Family Guy". Borstein on nähty myös televisiosarjassa "Gilmoren tytöt" kolmessa eri roolissa, yhteensä yhdeksän jakson verran"." 
Borstein on ollut vuodesta 1999 lähtien naimisissa Jackson Douglasin kanssa. Heillä on vuonna 2008 syntynyt poika. Borstein harrastaa harpunsoittoa. Hän on juutalainen.
Keiko Agena

Christine Keiko Agena (s. 3. lokakuuta 1973 Honolulu, Havaiji) on amerikanjapanilainen näyttelijä, joka on parhaiten tunnettu roolistaan sarjassa "Gilmoren tytöt", jossa hän näytteli Roryn parasta ystävää Lane van Gerbigia (o.s. Kim). Hän on myös vieraillut televisiosarjoissa "Teho-osasto", "Felicity" ja "Rakkauden anatomia".
Agena on näytellyt kymmenvuotiaasta lähtien. Hän meni naimisiin Shin Kawasakin kanssa helikopterissa Las Vegasin yllä 19. joulukuuta 2005.
Mila (etunimi)

__notoc__
Mila tai Miila on naisen etunimi. Nimi on peräisin slaavilaisista kielistä, joissa se tarkoittaa herttaista tai suloista, mutta se on toisaalta käsitetty myös lyhentymäksi nimestä Emilia tai Ludmila.
Suomessa Mila on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 3 182 henkilölle, joista suurin osa on 2010-luvulla syntyneitä. Miila-nimisiä Suomessa on ollut 352. Vuodesta 2010 lähtien Milan nimipäivä on ollut 19. toukokuuta, joka jo ennestään oli muun muassa Emilian nimipäivä. Vuonna 2025 nimi lisättiin samalle päivälle myös Suomen ruotsinkieliseen kalenteriin.
Kulob

Kulob (, ) on kaupunki Tadžikistanissa, Hatlonin maakunnassa. Kulobilla on yksi ystävyyskaupunki, Hamedan Iranissa.
Kulob sijaitsee Iakhsu-joen laaksossa noin 200 km päässä maan pääkaupungista Dushanbesta. Se oli kauppapaikka Hissar-laaksosta Afganistaniin vievän reitin varrella.
Vuoden 2010 laskennassa kaupungissa oli 94 950 asukasta, arvio vuodelle 2016 oli 102 400.
Kulobin merkittävin nähtävyys on Amir Sayyed Hamadānin (1314-1385) mausoleumi.
Ipconfig

codice_1 ("internet protocol configuration") on Microsoft Windows:n tekstipohjainen konsoliohjelma, jonka avulla voidaan tarkastella kaikkia koneen tämänhetkisiä TCP/IP-verkkoasetuksia. Sen avulla voidaan myös hakea uudelleen asetukset Dynamic Host Configuration Protocol DHCP- ja Domain Name System DNS-paveluille.
Komennon vakiopolku on codice_2 (vakioasennuksessa codice_3).
Natasha Bedingfieldin diskografia

Tämä on englantilaisen pop-musiikkia esittävän laulaja Natasha Bedingfieldin diskografia. Uransa aikana Bedingfield on julkaissut muun muassa 3 studioalbumia, joista viimeisin on vuodelta 2011. 
Bedingfieldin debyyttialbumi "Unwritten" julkaistiin syyskuussa 2004 ja sitä myytiin maailmanlaajuisesti yli kaksi miljoonaa kappaletta. Albumilta julkaistiin neljä singleä ja sen nimikkokappale "Unwritten" oli ehdokkaana Grammy-gaalassa. Bedingfieldin toinen studioalbumi "N.B." julkaistiin vuonna 2007 ja kaksi sen singleistä sijoittuivat Britanniassa kymmenen parhaan joukkoon. Tammikuussa 2008 julkaistiin "N.B.:n" pohjoisamerikkalainen versio "Pocketful of Sunshine". Joulukuussa 2010 Bedingfield julkaisi kolmannen studioalbuminsa, "Strip Me", Pohjois-Amerikassa. Keväällä 2011 julkaistiin sen kansainvälinen versio, "Strip Me Away".
Ystävykset

Ystävykset ("The Life and Death of Colonel Blimp", Suomessa myös nimellä "Se alkoi Berliinissä") on Michael Powellin ja Emeric Pressburgerin ohjaama, käsikirjoittama ja tuottama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1943. Se oli Powellin ja Pressburgerin ensimmäinen mestariteos ja yksi heidän rakastetuimmista elokuvistaan. Elokuva muistetaan myös yhtenä parhaimmista Technicolor-väreissä kuvatuista elokuvista.
"Ystävykset" kertoo kenraali Clive Wynne-Candyn elämästä ja urasta vuosien 1902 (toinen buurisota) ja 1942 (toinen maailmansota) välillä. Se kuvaa muun muassa brittiläisen ja saksalaisen upseerin vuosikymmeniä jatkunutta ystävyyttä. Positiivisesti esitetty saksalainen upseeri oli tuolloin liikaa Britannian hallitukselle ja etenkin sen pääministeri Winston Churchillille, jotka yrittivät estää elokuvan tekemisen.
"Ystävykset" valittiin British Film Instituten vuonna 1999 kokoamalle listalle 1900-luvun sadasta parhaasta brittielokuvasta. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Tuotanto.
Alkuteos.
"Ystävykset" perustuu David Lowin poliittiseen pilapiirrossarjaan "Colonel Blimp", joka ilmestyi Britanniassa 1930-luvulla. Pilapiirrosten eversti Blimp on vanhoillinen ja jäykkäniskainen brittiupseeri. Elokuvan Blimp (elokuvassa kenraali Clive Wynne-Candy) on huomattavasti miellyttävämpi henkilö, jossa ei ole pilapiirroshahmon ilkeyttä.
Esituotanto.
Powell ja Pressburger joutuivat elokuvan käsikirjoituksen takia törmäyskurssille Britannian hallituksen ja pääministeri Winston Churchillin kanssa. Toinen maailmansota oli vielä käynnissä ja viranomaisten mielestä elokuva kuvasi saksalaisia liian positiivisesti. On syytä muistaa, että elokuva tekohetkellä 1942 Lontoota pommitettiin lähes joka yö ja Saksa näytti olevan voitolla. Churchill vastusti kiivaasti elokuvan tekemistä. Sotaministeriö ei antanut Powellin ja Pressburgerin käyttää armeijan varusteita tai kalustoa. Powellin omaelämäkerran mukaan he varastivat ne. 
Roolijako.
Elokuvan pääosaan ohjaajat olisivat halunneet Laurence Olivierin, mutta Britannian sotaministeriö ei suostunut vapauttamaan Olivieria asevelvollisuudestaan kuvausten ajaksi. 
Vastaanotto.
"Ystävykset" sai hyvän vastaanoton Britanniassa ensi-iltansa aikana. Chruchill ei ollut kuitenkaan vielä luovuttanut: elokuva joutui vientikieltoon noin kahden vuoden ajaksi. Vientikielto koski ennen kaikkea Yhdysvaltoja, jossa elokuvan ensi-ilta oli vasta 1945 rajusti lyhennettynä versiona. Leikkaamattoman version ensi-ilta Yhdysvalloissa oli vasta 1980-luvulla.
Ritola-halli

Ritola-Halli on Seinäjoen Peräseinäjoella sijaitseva urheiluhalli. Sen rakennustyöt aloitettiin toukokuussa 1998 ja se valmistui vuodeksi 1999. Ritola-Halli toimii Peräseinäjoen Toiveen eri lajien harjoittelu- ja kotikenttänä. Ritola-Hallissa järjestetään myös vuosittaiset painikilpailut Mannin Matsit. Halli on saanut nimensä entisen peräseinäjokelaisen juoksijan, Ville Ritolan mukaan.
Faktat.
Ritola-Hallin valmistumisvuosi on 1999. Halli on yksikerroksinen. Pääsalin koko on 1000 neliömetriä ja sen alustana on mattolattia. Juoksuradan pituus on 80 metriä. Lisäksi hallista löytyy myös 200 hengen ravintolasali, kuntosali sekä tanssisali. Katsomotilana Ritola-Hallissa on noin 250 hengen sisäänvedettävä katsomo.
Historia.
Peräseinäjoen kunta oli kuntasuunnitelmissa varautunut rakentamaan koulukeskuksen yhteyteen liikuntatilat ja toiveena oli että rakennustyöt voitaisiin aloittaa jo vuonna 1996. Helmikuussa 1995 tarkempi aikataulu ei kuitenkaan vielä ollut tiedossa, mutta kunnanhallitus asetti jo Ritola-Hallin rakennustoimikunnan ja rakennuttajaksi valittiin Antti Katajamäki Ky Tampereelta.
Ritola-Hallin kustannusarvio oli 16,5 miljoonaa markkaa ja opetusministeriö oli ajoittanut hallin vuoden 1998 valtionosuuden saajaksi. Valtuusto hyväksyi hallin piirustukset ja kustannusarviot marraskuussa 1997. Valtionosuus kattoi 4–6 miljoonaa markkaa ja lisäksi J. G. Annalan säätiö myönsi hallille 125 000 markkaa.
Hallin teräsrungon toimitti MAK-Metalli ja rakennustyöt pääsivät alkuun toukokuussa 1998. Halli valmistui vuodeksi 1999.
Lajit.
RitolaHallissa voi urheilulajeista harjoittaa eri sisäpelejä, kuten lentopalloa, salibandya, futsalia ja koripalloa. Yleisurheilulajeista keihäänheittoa, kuulantyöntöä, seiväs- ja korkeushyppyä, pituushyppyä ja kolmiloikkaa. Myös pesäpallon lyöntiharjoituksia varten hallissa on lyöntiverkko. Hallin yhteydessä ja läheisyydessä toimivat myös koulujen kaksi liikuntasalia, painisali sekä Peräseinäjoen pesäpallostadion.
Skopjen maanjäristys 1963

Skopjen maanjäristys 1963 oli 6,1 momenttimagnitudin maanjäristys, joka tapahtui 26. heinäkuuta 1963 Skopjessa Makedonian sosialistisessa tasavallassa. Kaupungista tuhoutui ainakin 80 prosenttia.
Vaikutukset tuntuivat pahiten Vardar-joen laaksossa. Yli 1 000 ihmistä kuoli, 3 000–4 000 haavoittui ja 120 000–200 000 jäi kodittomiksi. 78 maata lähetti hätäapua.
Kerrostus

Kerrostus () on tietokoneissa ennen virtuaalimuistin laajamittaista käyttöönottoa käytössä ollut menetelmä suurien ohjelmien ajamiseksi.
Ennen virtuaalimuistia tietokoneiden fyysinen muisti eli muistiavaruus oli usein suurempi kuin suorittimen viittauskyky eli osoiteavaruus. Suuret ohjelmat eivät mahtuneet suhteellisen pieniin osoiteavaruuksiin (usein 16 bittiä), joten samat muistiosoitteet piti käyttää useampaan kertaan. Kerrostuksessa ohjelman eri osat sijoiteltiin niin, että sellaiset osat, joita ei tarvittu yhtä aikaa, käyttivät samaa osaa osoiteavaruudesta ja joskus myös muistiavaruudesta.
Kerrostaminen vaati ohjelmiston sisäisten suhteiden hyvää tuntemista, koska vääränlainen kerrostus johti joko virheeseen tai erittäin hitaaseen toimintaan. Hitaus syntyi siitä, että tyypillisesti kerrostettava osa ohjelmaa haettiin keskusmuistiin massamuistilaitteelta. Jos kerrostusvaihtoehtoja vaihdettiin usein, tämä hidasti olennaisesti ohjelman toimintaa. Kerrostus voitiin tehdä myös niin, että koko ohjelma oli kerrallaan keskusmuistissa, ja ohjelmien kopioimisen asemesta muutettiin muistihallinnan rekisterien arvoja. Tällöin hitausongelma hellitti selvästi, mutta virhealttius jäi jäljelle. Erityisen ongelmallisia olivat kerrostetut käyttöjärjestelmäytimet, sillä virhe kerrostuksessa aiheutti varmasti käyttöjärjestelmän kaatumisen.
Ennen virtuaalimuistin tuloa arvioitiin jopa puolet suuren ohjelmistoprojektin ongelmista tulevan kerrostuksen käytöstä. Virtuaalimuisti ratkaisee virheiden osalta kerrostuksen ongelmat. Liian pienelle keskusmuistille ei virtuaalimuistikaan voi mitään, mikä näkyy ohjelman ajon hitautena.
Kate More

Kate More (s. 13. heinäkuuta 1978) on alankomaalainen pornonäyttelijä. Hän syntyi Rotterdamissa, ja hänen aktiivinen uransa kesti vuodesta 1998 vuoteen 2006. Hänet palkittiin ”Paras uusi eurooppalainen tähtönen” () -palkinnolla vuoden 1999 Hot d’Or -juhlagaalassa. Hän jakoi Niki Andersonin ja Silvia Saintin kanssa FICEB:n parhaan lesbokohtauksen Ninfa-palkinnon vuonna 2000. Hän on toiminut myös "Penthousen" mallina.
Pystytöyhtöpingviini

Pystytöyhtöpingviini eli pyrstötöyhtöpingviini ("Eudyptes sclateri") on töyhtöpingviineihn kuuluva pingviinilintu. Laji on nimetty brittiläisen eläintieteilijän Philip Lutley Sclaterin mukaan.
Koko ja ulkonäkö.
Pystytöyhtöpingviinit ovat keskimäärin 65 senttiä korkeita ja voivat painaa jopa 6,5 kiloa. Se on yksi sukunsa suurimmista lajeista. Naaraat ovat tavallisesti koiraita pienempiä. Nokka on pitkä, väritykseltään tumman ruskeanoranssi. Aikuisen linnun höyhenpeite on muiden pingviinien tavoin selästä musta ja vatsasta valkoinen. Siipien yläpuolet ovat mustat, joskin niiden reunat ovat valkoiset. Siipien sisäpinnat ovat valkoiset, mustia siivenkärkiä lukuun ottamatta. Pystytöyhtöpingviinillä on vuonopingviinin ja snaressaartenpingviinin tavoin kummankin silmän yläpuolella ylöspäin osoittava keltainen, pitkä ja harjamainen töyhtö, joka ulottuu nokantyvestä pään päälle. Muista töyhtöpingviineistä poikaten se pystyy nostamaan ja alentamaan jäykkiä töyhtöjään.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Suurin osa pystytöyhtöpingviineistä pesii Bounty- ja Antipodisaarilla Uudessa-Seelannissa. Pienempinä määrinä niitä pesii myös Campbell- ja Auclandraasilla. Pesäpaikat ovat kallioisia ja jyrkänteisiä, joissa ei usein ole merkittävästi maannosta tai kasvillisuutta. Ne voivat pesiä jopa 75 metrin korkeudessa merenpinnasta. Pesimäkauden ulkopuolisen ajan ne viettävät kylmillä subantarktisilla merillä, joskaan tarkkaa sijaintia ei tiedetä. Kannan arvioidaan käsittävän 150 000–170 000 yksilöä.