tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alan Poindexter

Alan Goodwin ”Dex” Poindexter (5. marraskuuta 1961 Pasadena, Kalifornia – 1. heinäkuuta 2012 Pensacola, Florida) oli yhdysvaltalainen laivastoupseeri ja NASAn astronautti. Hän lensi ensi kertaa avaruuteen avaruussukkulalennolla STS-122 helmikuussa 2008. Hän toimi 5. huhtikuuta 2010 laukaistun avaruussukkulalennon STS-131 komentajana.
Vaikka Poindexter syntyi Kalifornian Pasadenassa, hän piti Rockvilleä Marylandissä kotikaupunkinaan, sillä hän kasvoi siellä. Hän oli naimisissa Lisa Pfeifferin kanssa ja heillä on kaksi lasta. 
Koulutus ja ura laivaston ilmavoimissa.
Vuonna 1986 Poindexter suoritti Georgia Institute of Technologyssa lento- ja avaruusteknologian alemman korkeakoulututkinnon korkeimmin arvosanoin ja vuonna 1995 maisterintutkinnon (M.Sc.) Naval Postgraduate Schoolissa.
Georgia Techistä valmistumisen jälkeen hän astui laivaston palvelukseen vuonna 1986. Hän valmistui laivaston lentäjäksi vuonna 1988 ja toimi F-14 Tomcat -lentäjänä. Poindexter osallistui Persianlahden sotaan. Toisen palvelujaksonsa aikana vuonna 1993 hänet nimitettiin laivaston koelentokouluun. Valmistuttuaan joulukuussa 1995 hän toimi koelentäjänä. Hän toimi F14:n digitaalisen lennonohjausjärjestelmän pääkoelentäjänä suorittaen myös muita lentotestejä. Poindexter lensi yli 3 500 tuntia yli 30 erilaisella lentokoneella ja suoritti yli 450 laskeutumista lentotukialukselle.
Ura NASAssa.
Poindexter valittiin NASAn astronauttikoulutukseen kesäkuussa 1998, ja hän ilmoittautui koulutukseen elokuussa. Joulukuussa 2002 hänet nimitettiin sukkulalennon STS-120 pilotiksi. Lennon oli tarkoitus kuljettaa Harmony-yhteysmoduuli Kansainväliselle avaruusasemalle. Tehtävä kuitenkin peruttiin kahden kuukauden kuluttua tapahtuneen avaruussukkula Columbian onnettomuuden takia. Heinäkuussa 2006 hänet nimitettiin avaruussukkulalennon STS-122 pilotiksi. Lento kuljetti eurooppalaisen Columbus-laboratoriomoduulin ISS:lle helmikuussa 2008.
Poindexter toimi lennonvalvonnan ja sukkulamiehistön yhteyshenkilönä maassa (CAPCOM) Hubble-avaruusteleskoopin huoltolennolla STS-125 toukokuussa 2009, samoin kuin lennon STS-127:n laukaisun aikana heinäkuussa 2009. Hänet nimitettiin sukkulalennon STS-131 komentajaksi. STS-131 laukaistiin avaruuteen 5. huhtikuuta 2010, ja tehtävä kesti 15 päivää.
Kuolema.
Poindexter kuoli 1. heinäkuuta 2012 vesiskootterionnettomuudessa Pensacola Beachin edustalla Floridassa. Hänen vanhemman poikansa ohjaama vesiskootteri osui Poindexteriin, joka oli osumahetkellä paikallaan vedessä. Poindexter kuoli myöhemmin vammoihin Pensacolan sairaalassa.
Työläis- ja talonpoikaisnainen

Työläis- ja talonpoikaisnainen, myöhemmin Neuvostonainen oli Leningradissa vuosina 1925–1937 ilmestynyt, Leningradin alueen ja Neuvosto-Karjalan suomalaisille, inkeriläisille ja karjalaisille naisille tarkoitettu suomenkielinen aikakauslehti. Se oli NKP(b):n Leningradin ja Karjalan aluekomiteoiden naisjärjestöjen äänenkannattaja. Lehden julkaisijana toimi Kustannusliike Kirja.
Historia.
Vuonna 1925 lehdestä ilmestyi vain näytenumero, vuonna 1926 kolme ja vuonna 1927 kahdeksan numeroa. Vuodesta 1928 lähtien se ilmestyi kerran kuukaudessa. Vuonna 1932 nimi vaihdettiin Neuvostonaiseksi. Vuosina 1932 ja 1933 lehti ilmestyi kaksi kertaa kuukaudessa ja vuodesta 1934 jälleen kuukausittain. 
Vastaavana toimittajana oli lehden koko ilmestymisen ajan Lyyli Latukka, joka hoiti tehtävää sivutoimenaan. Päätoimisesti hän työskenteli Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston leninismin opettajana ja sen suomalaisen kabinetin johtajana. Muita toimittajia olivat Tyyne Razimovitš ja Eeva Korhonen. Toimitusneuvostoon kuuluivat Saima Hellman suomalaisesta valistustalosta, Eini Grahn suomalaisesta opettajateknikumista, Aune Dahl suomalaisesta keskikoulusta sekä Karjalan edustajana Maija Gylling.
Työläis- ja talonpoikaisnainen oli Neuvostoliiton suosituimpia suomenkielisiä aikakauslehtiä. Sen painos oli yleensä 4 000–6 000 kappaletta ja parhaimmillaan jopa 10 000. 16–24-sivuisessa, suhteellisen hyvin painetussa ja runsaasti kuvitetussa lehdessä kerrottiin ajankohtaisista kysymyksistä, suomalaisten ja karjalaisten naisaktivistien toiminnasta sekä annettiin neuvoja kodinhoidosta ja lasten kasvatuksesta. Lehti sisälsi myös kaunokirjallista ja lapsille tarkoitettua aineistoa. Sillä oli laaja avustajaverkosto Inkerissä ja Karjalassa. Lehden muututtua Neuvostonaiseksi sen sisältö köyhtyi, avustajat vähenivät ja levikki pieneni.
Lehti lakkautettiin 1930-luvun lopun suomalaisvainojen seurauksena. Vapaudessa 2. lokakuuta 1937 julkaistussa artikkelissa sitä syytettiin huonosta taistelusta nationalismia vastaan ja kansainvälisyyskasvatuksen puuttumisesta. Todisteina esitettiin mm. se, että lehti oli ryhtynyt käyttämään kansainvälisiä sanoja kuten "sovetti", "kolhoosi" ja "sovhoosi" vasta edellisen vuoden aikana ja ilmestyi yhä nimellä Neuvostonainen, vaikka "neuvosto" oli yleisessä käytössä korvattu sanalla "sovetti". Lehden toimintaa arvosteltiin myös Leningradskaja pravdassa. Neuvostonaisen viimeinen numero ilmestyi syyskuussa 1937. Sen lakkauttaminen vahvistettiin NKP(b):n Leningradin aluekomitean byroon joulukuussa 1937 tekemällä päätöksellä. 
Lehden työntekijöistä Eeva Korhonen pidätettiin 15. lokakuuta, tuomittiin vakoilijana kuolemaan ja ammuttiin 7. joulukuuta 1937 Leningradissa. Lyyli Latukka ammuttiin huhtikuussa 1938.
Vuosina 1988–1991 Neuvostonainen-nimellä ilmestyi neuvostoliittolaisen, ulkomaisille lukijoille tarkoitetun Sovetskaja ženštšina -lehden suomenkielinen versio.
Hanna Gronkiewicz-Waltz

Hanna Beata Gronkiewicz-Waltz (s. 4. marraskuuta 1952) on puolalainen Kansalaisfoorumi-puolueen (Platforma Obywatelska, PO) poliitikko. Hän toimi Varsovan pormestarina vuosina 2006–2018. Hän oli Puolan parlamentin eli sejmin jäsenenä vuosina 2005–2006. Vuosina 1992–2001 hän toimi kansallispankin johdossa ja vuosina 2001–2004 Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin varapuheenjohtajana. 
Kyselytutkimuksen mukaan 46 prosenttia puolalaisista pitää Gronkiewicz-Waltzia Puolan merkittävimpänä naispoliitikkona. Gronkiewicz-Waltz oli presidenttiehdokkaana vuonna 1995 saaden 2,76 prosenttia äänistä.
Alex Meraz

Alex Meraz (alk. Alejandro Meraz, s. 10. tammikuuta 1985, Mesa, Arizona) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Meraz on näyttelijä, tanssija ja itsepuolustuslajien harrastaja. Meraz tunnetaan parhaiten roolistaan Paul-ihmissutena vuoden 2009 elokuvassa "Twilight – Uusikuu". Hän jatkaa roolissa elokuvan vuoden 2010 jatko-osassa "Twilight – Epäilys". Hän on esiintynyt myös elokuvassa "The New World" vuonna 2005.
Yksityiselämä.
Syntyperältään alkuperäisamerikkalainen Meraz kasvoi Mesassa, Arizonassa viisilapsisessa perheessä. Hän aloitti jo nuorena itsepuolustuslajien ja tanssin harrastamisen. Myöhemmin hän kävi New School of Arts -koulua Tempessä, Arizonassa ja harrastaa maalausta ja kuvitusta.
Meraz on naimisissa vietnamilais-yhdysvaltalaisen Kimin kanssa, ja heillä on lapsi Somak. Hän kuuluu Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon.
Mogens Camre

Mogens Niels Juel Camre (29. maaliskuuta 1936 Randers – 5. joulukuuta 2016) oli tanskalainen poliitikko, joka toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1999–2009 edustaen Tanskan kansanpuoluetta. Camre istui myös kansankäräjillä vuosina 1968–1987, jolloin hän oli Sosiaalidemokraattien edustajana.
Camre joutui vuonna 2009 useiden erimaalaisten poliitikkojen kritiikin kohteeksi väitettyään ranskalaisen radiokanavan haastattelussa, että itäeurooppalaiset ovat Pohjois-Euroopan asukkaita tyhmempiä. Tanskan kansanpuolueen puheenjohtajana toiminut Pia Kjærsgaard kuitenkin tuki Camren näkemystä.
Mineraaliöljy

Mineraaliöljy on raakaöljystä tislaamalla jalostettua öljyä, eli siinä ei ole keinotekoisesti tuotettuja ainesosia. Mineraaliöljyjä käytetään laaja-alaisesti erilaisissa koneissa ja laitteissa. Yleisiä käyttökohteita ovat esimerkiksi vaihteistoöljy, moottorisahan teräketjuöljy, iskunvaimenninöljy, hydrauliikkaöljy, kompressoriöljy ja muuntajaöljy. Moottoriöljyn perusöljy voi olla mineraaliöljyä, mihin on lisätty käyttötarkoituksen mukaan erilaisia lisäaineita. Euroopassa raskaan kaluston moottoriöljyissä mineraaliöljyjen markkinaosuus on 81 % ("2004").
Alhaisen jalostusasteensa vuoksi mineraaliöljytuotteet ovat yleensä synteettisiä öljytuotteita edullisempia. Mineraaliöljyn viskositeetti muuttuu voimakkaasti lämpötilan funktiona ja sen vuoksi mineraaliöljyn optimaalinen toiminta-alue on melko kapea. Alhaisessa lämpötilassa mineraaliöljy paksuuntuu nopeasti ja lämpötilan noustessa se ohenee nopeasti. Heikon kylmänkeston vuoksi mineraaliöljy ei sovellu talvikäyttöön - kylmänkestoa on parannettu seostamalla mineraaliöljyä synteettisen öljyn kanssa, jolloin on saatu paremmat kylmäominaisuudet omaavaa osasynteettistä öljyä.
Karl Pentzin

Karl (Carl) August Pentzin (19. heinäkuuta 1849 Oulu – 16. heinäkuuta 1929 Oulu) oli suomalainen Oulussa vaikuttanut kauppias, sahanomistaja ja lahjoittaja.
Pentzinin vanhemmat olivat Oulun läänin lääninsihteeri, laamanni Leonard Pentzin ja kauppaneuvos Gustaf Bergbomin tytär Catharina Sofia Bergbom. Hän toimi oululaisen Bergbomin kauppahuoneen G. &amp; C. Bergbom Ab:n palveluksessa ja sai perinnön kautta omistukseensa huomattavan osan kauppahuoneen omaisuudesta. 
Pentzin oli Espanjan varakonsulina pari vuotta ja Oulun säästöpankin hallituksen puheenjohtajana 1904–1928. Karl Penzin valittiin Oulun kaupunginvaltuuston vuosiksi 1884–1889. 
Karl Pentzin oli naimisissa vuodesta 1875 Elin Charlotta Hildénin (1854–1945) kanssa. Karl Pentzinin kuoltua hänen vaimonsa teki 1930-luvulla Penzinin tahdon mukaisesti huomattavat lahjoitukset Svenska kulturfondenille sekä Suomen kulttuurirahastolle.
Pormestari, valtiopäivämies Johan Leonhard Pentzin oli Karl Pentzinin veli.
Televisioteatteri

Televisioteatteri on Yleisradion osasto, joka tuottaa televisioon televisioelokuvia, -näytelmiä ja -sarjoja. Yleisradio aloitti säännöllisesti lähetettävät teatterilähetykset keväällä 1959 silloisella Suomen Televisio -kanavalla. Yleisradion televisioteatteri perustettiin elokuussa 1961. Yleisradio osti vuonna 1964 Tesvision ja Tamvision ja "Suomen Televisio"n nimi muutettiin nimelle "TV-ohjelma 1" ja Tesvisio-Tamvisio sai oman kanavansa nimellä "TV-ohjelma 2". Kakkoskanavalle perustettiin Tampereelle oma teatteritoimitus vuonna 1966. Lisäksi Yleisradiolla oli omana ohjelmaryhmänään toimiva ruotsinkielinen televisioteatteri, "TV-teatern" ja Ylen kanavia vuoteen 1993 käyttäneellä Mainostelevisiolla oma MTV-teatteri.
Alussa televisioteatteri oli pääasiassa tyyliltään televisiodraamaa, joka koostui studioissa monikameratuotantona tehdyistä televisionäytelmistä, mutta myös suorien teatteriesitysten taltioinneista. 1960-luvun loppupuolelta lähtien tuotanto painottui televisioelokuviin. Lisäksi tuotantoon kuului moniosaisia sarjadraamoja, tanssia, oopperaa ja runomonologeja. Ohjelmisto koostui kahdesta perustyypistä: noin kahden tunnin mittaisista tv-elokuvista tai -näytelmistä sekä lyhyemmistä pienoisnäytelmistä. 
Televisioteatteri oli etenkin 1970-luvulla poliittisesti sävyttynyt, ja tuotti yhteiskunnallisia revyitä. 
Vuosina 1969–1991 TV1:n televisioteatteri tuotti 43 elokuvaa muun muassa Kunnon kino -esityssarjaan. Eniten niitä syntyi vuonna 1988, jolloin tehtiin 11 lyhyttä fiktiota.
Digitaalitelevision aikakaudella Yle Teema -kanava on tuottanut teatteriesityksiä yhteistyössä perinteisten teatterien kanssa.
1960-luku.
1960-luvulla televisiotetterin tuottamat ohjelmat olivat monipuolisia ja pyrkimyksenä oli tuottaa "kaikkea kaikille". Ohjelmistoon kuului niin antiikin näytelmiä, kuin myös suomalaisia klassikkonäytelmiä, kirjallisuuden klassikoita Suomesta ja maailmalta sekä moderneja näytelmiä. Televisioelokuvia valmistui keskimäärin yksi viikossa. Vuosina 1960 ja 1965 Yleisradio järjesti kaksi käsikirjoituskilpailua, joilla pyrittiin saamaan uusia alkuperäiskäsikirjoituksia ohjattaviksi televisoon.
Vuonna 1967 televisioteatteria uudistetiin palkkaamalla nuoria tekijöitä. TV1:n teatterijohtajaksi noussut Timo Bergholm pyrki tuomaan teatteritoimitusta lähemmäksi journalismia ja hän halusi sen tuotannon käsittelevän yhteiskunnallisia aiheita yhdessä kanavalla esitettyjen journalististen ohjelmien kanssa.
1970-luku.
1970-luvulla televisioteatterin tuotanto painottui kotimaisiin draamoihin, mutta ohjelmistossa oli myös kansainvälisiä klassikoita ja nykytuotantoa. Suosittuja aiheita olivat suomalaiskirjailijoiden tuotannot, kuten Veli-Matti Saikkosen ohjaama, Veijo Meren romaaniin pohjautuva "Manillaköysi" (1976) sekä poliittiseen lähihistoriaan liittyvät aiheet, kuten tv-sarja "Sodan ja rauhan miehet" (1978).
Richard Boyd

Richard Boyd (s. 19. toukokuuta 1942 Washington (DC), Yhdysvallat – 20. helmikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen filosofi, joka oli erikoistunut tieteenfilosofiaan. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Massachusetts Institute of Technologystä (MIT) vuonna 1970. Boyd vaikutti suurimman osan urastaan Cornellin yliopistossa, mutta hän opetti myös Harvardin ja Michiganin yliopistoissa sekä Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä.
Boyd tunnetaan tieteellisen realismin kannattajana. Boyd osallistui myös naturalistista metaetiikkaa edustavan niin kutsutun Cornellin realismin muotoiluun.
Boyd teki väitöskirjansa ”A recursion-theoretic characterization of the ramified analytical hierarchy” Hilary Putnamin ohjaamana. Se oli MIT:n ensimmäisiä filosofian alalla.
Hockeyettan

Hockeyettan on Ruotsin jääkiekon kolmanneksi korkein sarjataso SHL:n ja HockeyAllsvenskanin jälkeen. Vuosina 1941―1975 Division 1 oli maan korkein sarjataso ja se oli jaettu etelä- ja pohjoislohkoihin. Vuosina 1975-1999 se oli maan toiseksi korkein sarjataso.
Tore Sandvik

Tore Sandvik (s. 30. toukokuuta 1972) on norjalainen suunnistaja ja maailmanmestari. Seuratasolla hän edustaa Halden SK:ta. Aikaisemmin hän on edustanut NTHI:ta ja Indre Östfold OK:ta.
Maajoukkueura.
Nuorten MM-kilpailuissa 1990 Sandvik voitti pronssia viestistä ja sijoittui yhdeksänneksi pitkällä matkalla. Hän osallistui samoihin kisoihin myös vuonna 1992, mutta ilman menestystä.
Invernessin MM-kilpailuissa 1999 Sandvik voitti kultaa viestissä joukkuetovereinaan Bernt Bjørnsgaard, Petter Thoresen ja Bjørnar Valstad. Pikamatkalla hän sijoittui 12. Truskavetsin EM-kilpailuissa 2000 hän sijoittui pikamatkalla pronssille. Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa vuonna 2000 hän sijoittui toiseksi.
Tampereen MM-kilpailuissa 2001 Sandvik voitti hopeaa pikamatkalla Pasi Ikosen voittaessa kultaa. Viestissä hän sijoittui Norjan joukkueen kanssa hopealle Suomen jälkeen. Viestissä hänen kanssaan juoksivat Bernt Bjørnsgaard, Carl Henrik Bjørseth ja Bjørnar Valstad. Samana vuonna Akitan World Gameseissa Sandvik voitti henkilökohtaisella matkalla hopeaa ja sekaviestissä kultaa.
Rapperwil-Jonan MM-kilpailuissa 2003 Sandvik sijoittui seitsemänneksi viestissä ja 11. sprintissä. Hän osallistui vielä vuoden 2005 Aichin MM-kilpailujen sprinttiin, mutta karsiutui finaalista. 
Seuraura.
Sandvik on voittanut neljä kertaa Jukolan viestin vuonna 1995 NTHI:n joukkueessa ja vuosina 1998, 2000 ja 2003 Halden SK:n joukkueessa. Tiomilan on voittanut kahdeksan kertaa Halden SK:n joukkueessa vuosina 1998, 1999, 2000, 2002, 2003, 2004, 2006 ja 2007.
BIK Karlskoga

BIK Karlskoga on ruotsalainen jääkiekkoseura Karlskogasta. Joukkue pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa. Joukkue syntyi vuonna 1963 kun IFK Bofors ja Karlskoga IF yhdistyivät ja syntyi seura nimeltä KB 63 ("IF Karlskoga/Bofors"), joka on tunnettu vuodesta 1978 nimellä Bofors IK
Joukkue kaudella 2025-2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Charles Seife

Charles Seife on yhdysvaltalainen kirjailija, toimittaja ja professori.
Seife tunnetaan kirjastaan "Zero: The Biography of a Dangerous Idea" (suom. "Nollan elämäkerta"), mutta hän kirjoittanut tiedeyhteisössä jo pitkään, muun muassa "New Scientist" -lehdessä, "Scientific American" -lehdessä, "The Economist", "Science", "Wired UK" ja "The Sciences" -lehdissä.
Seife on PEN-klubin, National Association of Science Writersin ja DCSWAin jäsen.
Seife on yksi harvoista, joilla on Erdős-Bacon-numero
Stanka Zlateva-Hristova

Stanka Zlateva-Hristova (, s. 1. maaliskuuta 1983 Krušare, Slivenin provinssi) on bulgarialainen naispainija, olympiamitalisti, maailman- ja Euroopan mestari. 
Zlateva-Hristova saavutti Pekingin kesäolympialaisissa 2008 hopeaa 72 kilogramman sarjassa. Loppuottelussa hän hävisi kiinalaiselle Wang Jiaolle. Hän sai hopeaa samassa painoluokassa myös Lontoossa 2012 hävittyään loppuottelussa venäläiselle Natalija Vorobjevalle. Ateenassa 2004 hän oli 12:s.
Zlateva-Hristova on voittanut MM-kultaa viidesti ja EM-kultaa kuudesti. Lisäksi hänellä on MM-pronssi vuodelta 2009 ja kaksi EM-pronssia.
Nokian uimahalli

Nokian uimahalli on Välikadulla, Nokian ydinkeskustassa sijaitseva uimahalli. Uimahallin lisäksi rakennuksessa toimivat Nokian nuorisotilat. Hallissa järjestetään Nokian Pyryn uimajaoston kilpailuja, vauvauinti ja kuntopiirejä. Hallissa on muun muassa uimahyppytorni, kuntouintiallas, vauvauintiallas, poreallas ja kunto- ja painisali.
Historiaa.
Uimahallin on suunnitellut arkkitehti Raimo S. O. Valjakka ja se valmistui 1976. Halliin rakennettiin alun perin kuusiratainen 25 metrin kuntouintiallas, jonka syvässä päässä oli 3 ja 5 metrin uimahyppytasot sekä 1 ja 3 metrin ponnahduslaudat. Lisäksi tehtiin opetus- ja kylmävesialtaat sekä ulkoallas, joka kuitenkin jäi vuosiksi pois käytöstä. Rakennukseen varattiin lisäksi tilat painisalille, nuorisotiloille, liikuntatilalle, kuntosalille sekä toimitilat liikunta- ja nuorisotoimistolle. Uimahallirakennuksesta löytyivät alusta asti myös kahvio, tilaussauna ja hierontatilat. Vuonna 2002 valmistuneessa peruskorjauksessa halliin rakennettiin muun muassa terapia-allas.
Bernt Balchen

Bernt Balchen (23. lokakuuta 1899 Tveit (nyk. Kristiansand), Norja – 17. lokakuuta 1973 Mount Kisko, New York, Yhdysvallat) oli syntyjään norjalainen, myöhemmin amerikannorjalainen lentäjä ja tutkimusmatkailija. Hän otti osaa sekä amiraali Byrdin että Lincoln Ellsworthin etelänaparetkiin. Balchen oli lentäjänä muun muassa kuuluisalla etelänavan ylittäneellä lennolla, joka tehtiin kolmimoottorisella "Floyd Bennett" -koneella. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Yhdysvaltain ilmavoimissa, auttaen pohjoiseurooppalaisia liittolaismaita. Sodan jälkeen hänestä tuli vaikutusvaltainen johtaja ilmavoimissa, sekä myös menestyksekäs yrittäjä omissa liiketoimissaan.
Balchenin elämässä oli useampia kiinnekohtia Suomeen. Hän ilmoittautui 1918 vapaaehtoiseksi valenimellä "Karl Nilson" valkoisten puolelle Suomen sisällissodassa. Hän osallistui Tampereen valtaukseen ja vielä Karjalan sotatoimiin. Suomen talvisodan alkupäivänä 30. marraskuuta 1939 hän, jo maailmankuuluna lentäjänä, sattui olemaan vieraana Ilmavoimien esikunnassa Helsingissä. Hänen sanotaan aktiivisesti edesauttaneen Yhdysvaltain nopeaa päätöstä myydä Suomelle Brewster-hävittäjäkoneita jo talvisodan aikana.
Myöhemmin, syksyllä 1944, Balchen organisoi Ruotsissa koulutettujen norjalaisten poliisijoukkojen lentokuljetuksen Luulajasta Suomen yli Kirkkoniemeen ja muualle Norjaan. Amerikkalaiset C-47 -kuljetuskoneet lensivät, ylittäen Kemin laskeutumatta, näitä useamman kuukauden ajan.
Hänen sanotaan käyneen Kemissä, henkilökohtaisesti kiittämässä yhteistyöstä helmikuussa 1945.
Hallein

Hallein on kaupunki Itävallassa, Salzburgin osavaltion Halleinin piirikunnassa (). Kaupunki on piirikuntansa pääkaupunki. Asukkaita kunnassa on 19 473 (31.12.2008) ja väestötiheys on 722 as./km². Pinta-alaa Halleinilla on 26,98 neliökilometriä.
Halleinissa on viisi Volkschulea ("kansakoulu"), kolme Hauptschulea ja viisi Höhere Schulenia.
Maantiede.
Hallein on Halleinin piirikunnan (myös Tennengaus) pääkaupunki (). Kaupunki on väkiluvultaan Salzburgin osavaltion toiseksi suurin kaupunki ja koko Itävallan 26. suurin kunta toukokuussa 2001. Pinta-alaa Halleinilla on 26,89 neliökilometriä.
Halleinin Itävallan puolella sijaitsevat naapurikunnat ovat Bad Vigaun, Adnet, Puch, Kuchl ja Oberalm. Lännessä kaupunki rajoittuu Saksaan kuuluvaan Baijerin osavaltioon, jossa naapurikuntina ovat Grödig ja Anif.
Halleinista on matkaa noin 15 kilometriä osavaltion pääkaupunkiin, Salzburgiin. Hallein sijaitsee Salzachin laaksossa () Salzach-joen varrella. Halleinin korkein kohta on Zinkenkopf-vuori, jolla on korkeutta 1 312 metriä. Vuori sijaitsee kaupungin lounaisosassa. Matalin kohta on puolestaan 434-metrinen Rifer Spitz, joka sijaitsee Halleinin pohjoisosassa.
Väkiluvun kehitys.
Halleinin väkiluvun kehitys vuodesta 1869 vuoteen 2008:
Sidney Howard

Sidney Coe Howard (26. kesäkuuta 1891 Oakland, Kalifornia – 23. elokuuta 1939 Tyringham, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän sai Pulitzer-palkinnon vuonna 1925 näytelmästään "They Knew What They Wanted" ja Oscar-palkinnon parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta vuonna 1940 elokuvasta "Tuulen viemää". Howard oli ensimmäinen henkilö, joka voitti Oscar-palkinnon kuolemansa jälkeen. 
Howard oli elämänsä aikana kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli näyttelijä Clare Eames, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1922. Liitosta syntyi tytär Jennifer (1925), jonka huoltajuuden Howard sai pariskunnan erotessa vuonna 1928. Howard meni uusiin naimisiin vuonna 1931 kapellimestari Walter Damroschin tyttären Leopoldine "Polly" Blaine Damroschin kanssa. Heille syntyi kolme lasta: Sidney (1933), Walter (1935) ja Margaret (1938). 
Suomeksi Howardin näytelmistä on tuotettu "Hopeaside" ("The SIlver Cord") neljään eri teatteriin 1929–1941.
Howard kuoli 48-vuotiaana traktorionnettomuudessa maatilallaan Tyringhamissa vuonna 1939.
Alberto Crespo

Alberto Augusto Crespo (16. tammikuuta 1920 Buenos Aires – 14. elokuuta 1991 Buenos Aires) oli argentiinalainen F1 -kuljettaja.
Ura.
Etelä-Amerikan autosarjat.
Crespo ajoi alkuaikoinaan erilaisissa pikkuformulasarjoissa 1950-luvulla. Hän voitti vuonna 1950 Fuerza Limitadan mestaruuden ja Fuerza Libre -mestaruuden vuotta myöhemmin.
Formula 1.
Crespo osallistui yhteen F1 osakilpailuun kaudella 1952, Italian GP:hen. Hän kuitenkin karsiutui eikä päässyt starttaamaan kilpailuun. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisia kilpailuja.
Muuta.
Formula 1:ten jälkeen Crespo työskenteli Argentiinan urheilun hallinnollisella puolella kuolemaansa saakka.
Antonio Creus

Antonio Creus Rubin de Celis (28. lokakuuta 1924 Madrid – 19. helmikuuta 1996 Madrid) oli espanjalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1960, Argentiinan GP:hen. Hän keskeytti kilpailussa, eikä saavuttanut pisteitä. Creus lähti lähtöruudusta 22.
Subatomiset hiukkaset

Subatomiset hiukkaset ovat atomia pienempiä hiukkasia. Subatomisiin hiukkasiin kuuluvat siis erilaiset alkeishiukkaset ja niistä koostuvat yhdistelmähiukkaset eli hadronit. Näitä hiukkasia käsitellään erityisesti hiukkasfysiikassa ja ydinfysiikassa. 
Historiassa ensimmäiset tiedetyt ja nykyäänkin tunnetuimmat subatomiset hiukkaset ovat atomin rakennusosaset, eli baryoneihin kuuluvat protoni ja neutroni sekä leptoneihin kuuluva alkeishiukkanen elektroni. Hiukkaskiihdyttimien tultua subatomisia hiukkasia on löydetty lisää.
Subatomisten hiukkasten jaottelu.
Subatomisia hiukkasia ovat:
Subatomisista hiukkasista mittabosonit ja mesonit kuuluvat bosoneihin (spin kokonaisluku) ja loput, eli leptonit, kvarkit ja baryonit kuuluvat fermioneihin (spin puoliluku).
Primo (painija)

Edwin Carlos "Eddie" Colón (s. 21. joulukuuta 1982) on puertoricolainen showpainija. Hän on tällä hetkellä World Wrestling Entertainmentin (WWE) palkkalistoilla painien WWE:n "Raw"-ohjelmassa. WWE:ssä hänet tunnetaan paininimellä Primo. Hän on eläkkeelle jääneen showpainija Carlos Colonin poika ja showpainija Carliton pikkuveli. Primo on 178 senttiä pitkä ja painaa 100 kiloa. Hän otti vuonna 2009 käyttöön veljensä erikoisliikkeen, Backstabberin. Primon suurin saavutus WWE:ssä on Unified WWE Tag Team Championship -joukkuemestaruusvöiden voitto yhdessä veljensä Carliton kanssa. Nykyisin Primo painii tag teamina serkkunsa Orlando Colónin kanssa joka käyttää paininimeä Epico.
Pauliina Aalto

Taru Pauliina Aalto on suomalainen keilaaja. Aalto on voittanut muun muassa keilailun henkilökohtaisen Euroopan-mestaruuden 1993, joukkuemaailmanmestaruuden 1995 ja joukkueiden maailmancupin.
Aalto valittiin Suomen Keilailuliiton Hall of Fameen vuonna 2019 numerolla 15.
Nuokkukarhiainen

Nuokkukarhiainen ("Carduus nutans") on Euraasiassa laajalle levinnyt ohdaketta muistuttava asterikasvi. Suomessa se on erittäin harvinainen vieraslaji.
Ulkonäkö ja koko.
Kaksivuotinen nuokkukarhiainen kasvaa jopa 150 cm korkeaksi. Sen varsi on seittikarvainen ja siinä on piikkisiä siipipalteita. Varressa kierteisesti olevien lehtien lavat ovat vahva- ja keltapiikkisiä, alta hieman karvaisia. Lehdet ovat pariliuskaisia ja liuskoja on 6–10 paria. Punaiset suuret kukinnot ovat yksittäisiä, puolipallomaisia ja nuokkuvia mykeröitä. Mykeröiden kehtosuomut ovat tikarimaisia. Nuokkukarhiainen kukkii heinäkuusta lokakuuhun. Kasvin siementuotanto on hyvä, ja sillä on siemenpankki. Nuokkukarhiaista muistuttaa jonkin verran piikkiohdake ("Cirsium vulgare"), mutta sen kukinnot ovat pystyjä, mykerön kehtosuomut tasasoukkia ja lehdet alapinnaltaan harmaakarvaisia.
Nuokkukarhiaisen lehtiruusukkeista vapautuu maaperään kasvin lahoamisen myötä allelokemikaaleja, jotka estävät tai hankaloittavat lähiympäristön muiden kasvien lisääntymistä. Tätä ilmiötä kutsutaan allelopatiaksi.
Levinneisyys.
Nuokkukarhiaisen alkuperäinen kotiseutu on Itä-Euroopan ja Länsi-Aasian aro- ja niittyalueilla. Sieltä se on levinnyt hyvin laajalle lähes koko Eurooppaan, Pohjois-Afrikkaan, laajalle Keski-Aasiaan ja Pohjois-Amerikkaan. Lajia tavataan myös eteläisellä pallonpuoliskolla muun muassa Uudessa-Seelannissa, missä siitä on tullut laidunmaiden haitallinen rikkakasvi.
Suomeen nuokkukarhiainen on tullut pääasiassa laivojen painolastien mukana, joten lajia on tavattu monilta vanhoilta satamapaikoilta. Vakiintuneena sitä on tavattu ainoastaan Raumalta, Kristiinankaupungista, Oulusta ja Porista. Näistä lajia tavataan nykyään vain Porin Reposaaresta, josta laskettiin 1990-luvulla vuosittain yli 100 yksilöä.
Elinympäristö.
Suomessa nuokkukarhiainen kasvaa satama-alueella ja sen liepeillä kadunvierillä ja pihatonteilla. Sitä on tavattu myös tienpientareilta, myllypihoilta, kaatopaikoilta ja heinäpelloilta. Nykyistä esiintymää uhkaa lähinnä kasvupaikkojen rakentaminen.
PAAMS

PAAMS eli "Principal Anti Air Missile System" on ranskalais-italialais-brittiläinen ilmatorjuntaohjushanke. Järjestelmän päätoimittaja on yhteenliittymä EUROPAAMS, jonka taustalla ovat aseyhtiöt Eurosam (66 % omistusosuudella) ja MBDA:n tytäryhtiö UKAMS (33 % osuus). Koska MBDA omistaa myös Eurosamista 66 % osuuden, sen kokonaisosuus EUROPAAMS:issa kohoaa 77 prosenttiin. Järjestelmän tutkan toimittaja Thales Group omistaa Eurosamista loput 33 %. Elektroniikka on BAE Systemsiltä, joka on yksi MBDA:n omistajista. Britannian laivasto käyttää järjestelmästä nimeä Sea Viper.
PAAMS on tarkoitettu merivoimien alusten ja niiden suojaamien muiden alusten ilmatorjuntaan. Järjestelmällä voidaan torjua ilma-alusten ohella myös ohjuksia. Järjestelmää voidaan käyttää myös rannikolla lähellä rantaa olevien maakohteiden ilmapuolustukseen.
PAAMS oli tarkoitettu monikansallisena yhteistyönä kehitettäviin Horizon-luokan fregatteihin. Britannia vetäytyi vuonna 1999 yhteisestä alushankkeesta sen asetettua sille muista poikkeavia vaatimuksia ja ryhtyi kehittämään omaa kansallista alushankettaan (Daring-luokan hävittäjä).
PAAMS-järjestelmän osat.
Molemmat versiot on liitetty BAE Systems Insyte/Thalesin S1850M-tutkaan.
Sierra Madren aarre

Sierra Madren aarre on John Hustonin vuonna 1948 valmistunut elokuva, joka perustuu B. Travenin samannimiseen romaaniin vuodelta 1927. Elokuva kertoo kultaa havittelevista onnenonkijoista 1920-luvun Meksikossa. 
Elokuva valittiin vuonna 1990 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Sierra Madren aarteen" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Elokuvan kuuluisin repliikki on meksikolaisen rosvopäällikön huudahdus ”"Badges? We ain’t got no badges. We don’t need no badges. I don’t have to show you any stinkin’ badges!"”.
Palkinnot.
John Huston sai elokuvasta kaksi Oscaria: ohjauksesta ja muokatusta käsikirjoituksesta. Hänen isänsä Walter Huston palkittiin miessivuosan Oscarilla. Elokuva oli myös ehdokkaana parhaaksi elokuvaksi. Myöhemmin on ihmetelty miksei myös Humphrey Bogart saanut Oscar-ehdokkuutta roolisuorituksestaan rehellisenä pummina, joka muuttuu roistoksi.
Ihar Makarau

Ihar Viktaravitš Makarau (, ; s. 20. heinäkuuta 1979) on valkovenäläinen judoka, alle 100 kg:n painoluokan olympiavoittaja.
Makarau sijoittui toiseksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailujen alle 95 kg:n sarjassa Ljubljanassa 1997. Seuraavana vuonna hän voitti Bukarestissa saman ikäluokan alle 100-kiloisten Euroopan mestaruuden. Pekingin universiadeissa 2001 hän sijoittui avoimessa luokassa kolmanneksi. Mariborin EM-kilpailuissa 2002 hän sai pronssia alle 100 kg:n painoluokassa ja kuului Valko-Venäjän hopeajoukkueeseen joukkuekilpailussa. Sotilaiden MM-kilpailuissa Pekingissä 2002 hän sai alle 100-kiloisissa hopeaa.
Makarau sai vuonna 2003 pronssia alle 100 kg:n painoluokassa niin Osakan MM- kuin Düsseldorfin EM-kilpailuissakin. Lisäksi hän voitti sotilaiden maailmanmestaruuden Cataniassa. Ateenan olympialaisissa 2004 hän voitti kultaa alle 100 kg:n sarjassa kukistettuaan loppuottelussa Etelä-Korean Jang Sung-Hon. Myöhemmin samana vuonna hän voitti sotilaiden MM-kultaa Bakussa yli 100 kilon sarjassa. Tampereen EM-kilpailuissa 2006 hän sijoittui alle 100-kiloisissa viidenneksi. 
Vuonna 2007 Makarau sijoittui avoimen luokan EM-kilpailuissa Varsovassa toiseksi hävittyään finaalissa Venäjän Aleksandr Mihailinille. Sotilaiden MM-kilpailuissa Hyderabadissa hän oli alle 100 kg:n sarjassa kolmas. Tbilisin EM-kilpailuissa 2009 hän sai pronssia yli 100-kiloisissa. Wienin EM-kilpailuissa 2010 hän voitti kultaa yli 100 kg:n sarjassa kukistettuaan loppuottelussa unkarilaisen Barna Borin. Avoimen sarjan MM-kilpailuissa Tjumenissa 2011 hän oli seitsemäs ja Lontoon olympialaisten 2012 yli 100 kg:n sarjassa viides.
Makarau on voittanut maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa neljä turnausta, ollut kahdesti toinen ja seitsemän kertaa kolmas. Masters-, GP- ja Grand Slam -kilpailuista hänellä on yksi voitto ja yksi kakkossija.
Töpöpeippo

Töpöpeippo ("Ortygospiza atricollis") on laajalla alueella Afrikassa tavattava loistopeippoihin kuuluva varpuslintu. Lajia pidetään myös lemmikkinä.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan töpöpeippo on noin 10 cm. Yleisväritykseltään laji on ruskea. Vatsassa on valkoisia poikkijuovia. Linnun nokka on väriltään vaaleanpunainen. Sukupuolet muistuttavat muuten toisiaan, mutta koirastöpöpeipon otsa ja kurkku ovat mustat, kun ne töpöpeipponaaraalla ovat harmaat.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Töpöpeippoa tavataan suurimmassa osassa Afrikkaa. Töpöpeippojen elinympäristöä ovat kuivat metsät ja ruohomaat.
Elintavat ja lisääntyminen.
Töpöpeipot elävät yleensä parvissa. Pesänsä linnut tekevät maahan ja naaras munii kolmesta kuuteen valkeaa munaa. Töpöpeipon ravinto koostuu siemenistä, joita se etsii maasta, ja hyönteisistä, joita lintu pyydystää ilmasta.
Kuumat paikat

Kuumat paikat ("Dead Reckoning") on John Cromwellin ohjaama elokuva vuodelta 1947. Elokuvan pääosaa, laskuvarjojoukkojen kapteeni Murdockia, näyttelee Humphrey Bogart.
Juoni.
Elokuva sijoittuu aikaan heti toisen maailmansodan päättymisen jälkeen. Kapteeni Murdock ja kersantti Johnny Drake (William Prince) komennetaan Washingtoniin. Heidät on tarkoitus palkita mitalein, mutta Drake katoaa yllättäen. Murdock alkaa selvittää syitä katoamisen taustalla ja jäljittää ystäväänsä Gulf Cityyn, missä hän saa selville tämän palaneen kuoliaaksi auto-onnettomuudessa. Murdockille paljastuu myös, että Drake liittyi armeijaan valenimellä välttääkseen rangaistuksen tekemästään murhasta. Tapausta selvittäessään Murdock törmää myös Draken murhaaman rikkaan miehen, Chandlerin, kauniiseen vaimoon Coraliin (Lizabeth Scott). 
Näyttelijät.
Lähde:
Suspense

Suspense oli yhdysvaltalainen rikossarja, jota esitettiin CBS:n radioverkossa vuosina 1942–1962. Radiosarjan pohjalta tehtiin myös televisioversio, jota CBS esitti vuosina 1949–1954 ja vielä lyhyen aikaa vuonna 1964.
Sarjan pilottijakso, Marie Belloc Lowndesin teokseen pohjautuva ”The Lodger”, oli esitetty jo vuonna 1942 radiosarjassa "Forecast". Jakson pääosassa esiintyi Herbert Marshall ja sen ohjasi Alfred Hitchcock, joka oli vuonna 1926 ohjannut samaan teokseen pohjautuvan elokuvan "Vuokralainen". Ensimmäinen varsinainen jakso esitettiin 17. heinäkuuta 1942, ja tällöin esitettiin John Dickson Carrin kirjaan "The Burning Court" perustuva samanniminen kuunnelma. Myös useat muut sarjan alkuaikojen kuunnelmista olivat Carrin muiden kirjailijoiden teoksista sovittamia tai hänen alkuperäiskäsikirjoituksiaan.
Tunnetuimpiin jaksoihin kuuluu Lucille Fletcherin käsikirjoittama ”Sorry, Wrong Number”, jonka pääroolissa esiintyi Agnes Moorehead. Se esitettiin ensimmäisen kerran 25. toukokuuta 1943, ja se esitettiin myöhemmin uudestaan seitsemän kertaa. Sen pohjalta tehtiin 1948 samanniminen elokuva (), jonka pääosassa oli Barbara Stanwyck. Radioteatteri teki Markus Raution ohjaamana kuunnelman suomeksi vuonna 1949. Tässä versiossa pääroolin esitti Emma Väänänen.
"Suspensessa" esiintyi usein tunnettuja Hollywood-elokuvien tähtinäyttelijöitä, kuten Orson Welles, Olivia de Havilland, Gene Kelly, Cary Grant, Bela Lugosi ja Peter Lorre. He joutuivat usein esiintymään itselleen epätyypillisissä rooleissa, ja esimerkiksi Vincent Price sai roolin ensirakastajana.
Kaikkiaan sarjaa tehtiin 945 jaksoa, joista runsaat 900 on säilynyt. Viimeinen jakso lähetettiin 30. syyskuuta 1962. "Suspense" ja samana päivänä päättynyt "Yours Truly, Johnny Dollar" olivat tuolloin Yhdysvaltojen ainoat valtakunnallisesti lähetetyt draamasarjat radiossa.
Kirjava satama (elokuva)

Kirjava satama () on Howard Hawksin ohjaama seikkailuelokuva vuodelta 1944. Se on sota-aikaan sijoittuva romanttinen trilleri, jonka pääosissa näyttelevät Humphrey Bogart ja Lauren Bacall. Elokuvan käsikirjoituksen laati Howard Hawks, ja se perustuu löyhästi Ernest Hemingwayn romaaniin "Kirjava satama". Terävä dialogi on kirjailija William Faulknerin ja Jules Furthmanin käsialaa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kirjavan sataman" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Maki Tsukada

Maki Tsukada (, s. 5. tammikuuta 1982 Shimotsuma, Ibarakin prefektuuri, Japani) on japanilainen judoka, yli 78 kg:n sarjan olympiavoittaja.
Tsukada voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden yli 78 kg:n sarjassa Nabeulissa 2000. Pekingin universiadeissa 2001 hän sijoittui samassa painoluokassa toiseksi. Busanin Aasian kisoissa 2002 hän hävisi avoimen luokan loppuottelussa Kiinan Tong Wenille. Tsukada voitti samana vuonna myös joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Baselissa. Osakan MM-kilpailuissa 2003 hän sai hopeaa yli 78 kg:n sarjassa hävittyään loppuottelussa kiinalaiselle Sun Fumingille. 
Tsukada voitti Ateenan olympialaisissa 2004 kultaa yli 78 kg:n sarjassa kukistettuaan loppuottelussa Kuuban Daima Beltránin. Kairon MM-kilpailuissa 2005 hän sai samassa painoluokassa pronssia. Pariisissa 2006 hän sai MM-pronssia joukkuekilpailussa. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2007 hän saavutti kultaa avoimessa luokassa voitettuaan loppuottelussa Slovenian Lucija Polavderin. Yli 78 kg:n sarjassa Tsukada sai hopeaa hävittyään finaalissa Tong Wenille. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sai yli 78-kiloisissa hopeaa hävittyään loppuottelussa jälleen Tongille. Rotterdamin MM-kilpailuissa 2009 ja Tokion MM-kisoissa 2010 hän sai pronssia yli 78 kg:n sarjassa.
Tsukada on voittanut seitsemän maailmancup-, Grand Slam- tai Grand Prix -kilpailua ja sijoittunut neljä kertaa kolmanneksi. Japanin-mestaruuskilpailuissa hän on saavuttanut 16 kulta-, kaksi hopea- ja kolme pronssimitalia.
Khaled Korbi

Khaled Korbi (, s. 16. joulukuuta 1985 Manouba, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän pelasi pääosin urastaan kotimaassaan Tunisian pääsarjassa.
Seurajoukkueura.
Korbi aloitti jalkapalloilun isänsä innoittamana, joka oli myös aktiivipelaaja nuoruudessaan. Korbi liittyi paikalliseen junioriseuraan 8-vuotiaana ja kiinnitti myöhemmin huomiota Stade Tunisieniin. Hän liittyi joukkueen juniorinseuraan vuonna 1997, josta Korbi nostettiin vuonna 2004 edustusjoukkueeseen joukkueen menestysvuosien jälkeen. Hän nousi joukkueen vakiokokoonpanoon kaudesta 2006–2007 lähtien ja onnistui muun muassa tekemään neljä maalia kaudella 2008–2009. Samaisella kaudella Korbi allekirjoitti kolmen vuoden sopimuksen Espérancen kanssa ja onnistui heti maalinteossa ensimmäisessä ottelussaan. Kauden päätteeksi mies juhli ensimmäistä liigamestaruuttaan.
Kesäkuussa 2012 Korbi allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen qatarilaisen Al-Sailiyan kanssa, jonne hän siirtyy joulukuussa 2012. Korbi kuitenkin siirtyi Qatariin jo syksyllä, kun Espérance varmisti Tunisian mestaruuden. Korbi vietti seurassa vain puoli kautta, pelatin yksitoista ottelua.
23. helmikuuta 2013 Korbi siirtyi Al-Wakrahin riveihin. Hän pelasi joukkueessa vain neljä ottelua.
10. heinäkuuta 2013 Korbi palasi takaisin Tunisiaan, Club Africainin riveihin.
Pelikielto.
27. toukokuuta 2016 Korbi sai elinikäisen pelikiellon Tunisian jalkapalloliitolta hyökättyään ottelun jälkeen AS Marsan maalivahdin Youssef Trabelsin kimppuun ottelu jälkeen 22. toukokuuta 2016. Lisäksi hän sai teostaan puolenvuoden vankeus tuomion.
Maajoukkueura.
Maajoukkueessa Korbi pelasi ensi kerran 28. toukokuuta 2009 ystävyysottelussa Sudania vastaan. Toisen ottelunsa hän pelasi Mosambikia vastaan MM-karsinta ottelussa 6. kesäkuuta 2009. Ensimmäisen maalinsa Korbi teki vuoden 2012 Afrikan kisojen karsintaottelussa Tšadia vastaan 11. elokuuta 2010.
Korbi oli myös avauskokoonpanossa ensimmäisissä arvokisoissaan vuoden 2010 Afrikan-kisoissa. Korbi valittiin myös vuoden 2012 Afrikan-kisoihin, jossa hän teki maansa avausmaalin vapaapotkusta Marokkoa vastaan.
Juuan vaakuna

Juuan kunnanvaakuna on saanut aiheensa alueen koivikoista, jotka ovat saaneet alkunsa Juuan seudulla aikanaan harjoitetusta kaskiviljelystä.
Vaakunan on suunnitellut Aake Kaarnama, ja se vahvistettiin käyttöön 24. marraskuuta 1952. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen koivu, jonka norkot kultaiset”.
Kate Ellis

Katherine Margaret "Kate" Ellis (s. 22. syyskuuta 1977 Melbourne, Australia ) on australialainen työväenpuolueen poliitikko. Hänet valittiin maansa parlamenttiin vuonna 2004, jolloin hänestä tuli nuorin koskaan Australian edustajainhuoneeseen valittu nainen. Vuonna 2019 hän ei enää asettunut ehdolle. Jätettyään politiikan Ellis alkoi puhua Australian politiikan naisvihamielisestä ilmapiiristä.
Vuosina 2007–2013 hän oli Australian nuoriso- ja urheiluministeri. 
Ellis opiskeli Flindersin yliopistossa Etelä-Australian Adelaidessa kansainvälisiä suhteita ja politiikkaa.
Janne Vuorinen (jalkapalloilija)

Janne Juho Ensio Vuorinen (s. 18. syyskuuta 1985 Turku) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Vuorinen on pelannut aiemmin Salon Palloilijoissa ja Turun Palloseurassa. Hän on pelannut yhdessä Veikkausliiga-ottelussa kaudella 2005.
Yvonne Bönisch

Yvonne Bönisch (s. 29. joulukuuta 1980 Ludwigsfelde, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen judoka, alle 57 kg:n painoluokan olympiavoittaja.
Bönisch sai hopeaa 57 kg:n sarjassa Mariborin EM-kilpailuissa 2002 hävittyään loppuottelussa Italian Cinzia Cavazzutille. Osakan MM-kilpailuissa 2003 hän hävisi saman painoluokan loppuottelussa pohjoiskorealaiselle Kye Sun Huille. Ateenan olympialaisissa 2004 Bönisch voitti kultaa 57-kiloisissa kukistettuaan Kyen loppuottelussa. Kairon MM-kilpailuissa 2005 hän sai samassa painoluokassa hopeaa – loppuotteluvastustaja oli jälleen Kye. 
Bönisch sijoittui Tampereen EM-kilpailuissa 2006 seitsemänneksi 57-kiloisissa. Belgradin EM-kilpailuissa 2007 hän sai samassa painoluokassa hopeaa hävittyään loppuottelussa Espanjan Isabel Fernándezille. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa myöhemmin samana vuonna hän oli seitsemäs.
Bönisch on saavuttanut maailmancupin kilpailuissa viisi voittoa, kuusi kakkossijaa ja viisi kolmossijaa. Saksan mestaruuskilpailuissa hän on saavuttanut aikuisten sarjassa kaksi kultaa, yhden hopean ja yhden pronssin.
STS-1

STS-1 (Space Transportation System 1) oli Nasan ensimmäinen kiertoradalle lennetty avaruussukkulalento. Columbia-sukkula laukaistiin Kennedyn avaruuskeskuksesta 12. huhtikuuta 1981 klo 12.00 UTC-aikaa. Lento kesti 54,5 tuntia ja päättyi sukkulan laskeutumiseen Edwardsin lentotukikohtaan 14. huhtikuuta klo 18.20 sukkulan kierrettyä maan 37 kertaa. Lennon tavoitteena oli demonstroida turvallinen nousu kiertoradalle sekä paluu laskuun ja varmistaa avaruussukkulan järjestelmien toiminta käytännössä. Kyseessä oli ensimmäinen amerikkalainen miehitetty avaruuslento sitten vuoden 1975 Apollo-Sojuz testiprojektin (ASTP).
Miehistö.
Komentaja John Young ja lentäjä Robert Crippen valittiin STS-1:n miehistöksi vuoden 1978 alussa. Young totesi, että astronauttitoimiston päällikkönä hän suositteli itseään lennon komentajaksi. Young, jolla oli neljä aiempaa lentoa, oli tuolloin NASA:n kokenein astronautti, ja hän oli myös NASA:n astronauttiryhmän 2 ainoa edelleen palveluksessa oleva jäsen. Hän lensi kahdesti Gemini-projektissa ja kahdesti Apollo-ohjelmassa, käveli kuussa vuonna 1972 Apollo 16:n komentajana ja tuli astronauttitoimiston päälliköksi vuonna 1974.
Crippen, joka kuului NASA:n astronauttiryhmään 7 miehitetyn kiertoratalaboratorion (MOL) peruuttamisen jälkeen, oli alokas, ja hänestä tulisi ensimmäinen astronauttiryhmänsä astronautti, joka lensi avaruuteen. Ennen kuin hänet valittiin STS-1:n lennolle, Crippen osallistui Skylab Medical Experiment Altitude -testiin (SMEAT) ja toimi myös kapselin kommunikaattorina (capcom) kaikissa kolmessa Skylab-lennossa ja Apollo-Sojuz Test Projectissa (ASTP).
Columbia-sukkulassa oli sekä Youngin että Crippenin EMU-yksiköt ("Extravehicular Mobility Unit") hätä-avaruuskävelyn varalta. Tarvittaessa Crippen menisi aluksen ulkopuolelle, ja Young osottaisi aluksessa valmiina, jos Crippen tarvitsisi apua.
Lento.
Lennon hyötykuormana oli mittausjärjestelmä, joka taltioi lentotietoja ja suoritusarvoja lennon aikana.
Lento oli poikkeuksellinen sikäli, että Nasa kokeili ensimmäistä kertaa uutta avaruusalusta ensilennollaan miehitettynä. Laukaisun yhteydessä lukuisia sukkulan lämpökilven tiiliä irtosi ja vaurioitui SRB-moottorien aiheuttaman odotettua suuremman paineaallon vaikutuksesta. Ilmakehään paluun aikana sukkulan lento-ominaisuudet hypersoonisissa nopeuksissa poikkesivat huomattavasti etukäteen arvioiduista, mikä aiheutti ennakoimattomia ohjauskomentoja laskeutumista hallitsevilta tietokoneilta.
Lento todettiin ongelmista huolimatta onnistuneeksi, ja laukaisuun ja laskeutumiseen tehtyjen muutosten jälkeen Columbia jatkoi avaruussukkulan koelentoja STS-2-lennolla.
Maltan haukka (vuoden 1941 elokuva)

Maltan haukka () on ohjaaja John Hustonin esikoiselokuva vuodelta 1941. Se perustuu Dashiell Hammettin samannimiseen romaaniin, ja sen pääosassa nähtiin Humphrey Bogart, josta tuli Hustonin luottonäyttelijä. Bogart esittää yksityisetsivä Sam Spadea. Elokuva oli kolmen Oscarin ehdokkaana ja se oli jo kolmas filmatisointi kirjasta.
Elokuvaa on pidetty "film noir" -lajityypin ensimmäisiä edustajajia.
"Maltan haukka" valittiin vuonna 1989 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Tasoaalto

Tasoaalto on vakiotaajuuksinen aalto, jonka aaltorintamat ovat yhdensuuntaisia pintoja. Tasoaallossa aaltorintamat ovat aina kohtisuorassa etenemissuuntaa vastaan.
Matemaattinen muotoilu.
Tasoaaltoa voidaan kuvata yhtälöllä 
formula_1,
missä formula_2 on aallon paikan etenemissuuntainen komponentti, formula_3 aika, formula_4 kompleksinen amplitudi, formula_5 imaginaariyksikkö, formula_6 aaltovektori ja formula_7 kulmataajuus.
Oulunsalo Soi

Oulunsalo Soi -kamarimusiikkifestivaali järjestetään Oulussa ja Oulun seudulla vuosittain elokuun puolivälissä osana Oulun juhlaviikkoja. Festivaalilla vierailee vuosittain noin tuhat kävijää ja siellä esiintyy sekä kansainvälisiä että valtakunnallisia huippumuusikoita. Festivaali tarjoilee intiimejä konsertteja helposti lähestyttävässä tunnelmassa. 
Historia.
Lähtökohtana festivaalin kehitystyölle oli Oulunsalon kunnan strategia kansainvälistymishaasteineen, sijainti Oulun seudulla lentoaseman tuntumassa, kunnan kehitys ja kasvu, väestön korkea koulutustaso ja yhteisesti päätetty strateginen linjaus vahvistaa kunnan imagoa kulttuurikuntana. 
Oulunsalon kunta solmi ystävyyskuntasopimuksen Japanin Hokkaidolla olevan Tannon kunnan kanssa vuonna 1992. Izumi Tateno vieraili konsertoiden ensimmäisen kerran Oulunsalon kouluilla vuonna 1996. Vuotta myöhemmin kunnan edustajien ja Tatenon kanssa keskusteltiin Oulunsalossa Tatenon taiteilijanimeen perustuvan tapahtuman järjestämismahdollisuudesta.
Tapahtuma toteutettiin vuonna 1998 ensimmäisen kerran nimellä Veistossonaatti, jossa ohjelmasisältö muodostui musiikkijuhlien lisäksi kansainvälisestä metsäveistosleiristä Varjakan saaressa. Kaikki osallistuvat ja esiintyvät taiteilijat olivat ammattitaitoisia ja tapahtuman taso oli korkea. 
Oulunsalon Musiikkijuhlien kannatusyhdistys eli Oumuska ry perustettiin vuonna 2000. Yhdistyksessä oli noin 80 jäsentä. Se tuki tapahtumaa mm. julkaisemalla omaa lehteä, avustamalla tapahtuman järjestelyissä, taiteilijoiden majoituksessa, vastaamalla tuotemyynnistä, järjestämällä taiteilijoille vapaa-ajan ohjelmaa jne. Oumuska ry lakkautettiin vuonna 2017, kun festivaalin järjestäminen oli siirtynyt Oulun Kulttuuritapahtumayhdistykselle. Yhdistyksen henki elää edelleen tapahtumalle kallisarvoisessa talkoolaisporukassa.
Oulunsalon kulttuuri-instituutin ja myöhemmin myös Oulu-opiston alaisuudessa tuotettu Oulunsalo Soi -festivaali siirtyi Oulun kuntaliitosten muutosten jälkeen Oulun Kulttuuritapahtumayhdistyksen vastuulle vuoden 2014 lopussa.
Leleks (Spartan kuningas)

Leleks (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Spartan ensimmäinen kuningas, jonka mukaan Lakoniaa kutsuttiin hänen aikanaan Lelegiaksi. Hän meni naimisiin najadi Kleokhareian – tai toisen uskomuksen mukaan Peridian – kanssa, jonka kanssa hän sai useita poikia kuten Myleen, Polykaonin ja mahdollisesti Eurotaksen.
Leleksin kuoleman jälkeen häntä seurasi valtaistuimelle hänen poikansa Myles. Leleksia kunnioitettiin Spartassa heeroksena, ja hänelle pystytettiin heroon.
Leleks (Poseidonin poika)

Leleks () oli kreikkalaisessa mytologiassa Poseidonin ja Libyan poika, jota pidettiin lelegialaisten myyttisenä kantaisänä.
Leleksin kerrottiin saapuneen Egyptistä Kreikkaan, jossa hänestä tuli Megaran ensimmäinen kuningas. Hänen kuolemansa jälkeen valtaistuimelle nousi hänen poikansa Kleson. Leleksin hauta sijaitsi Nisaian linnoituksen alapuolella lähellä merta.
Leleks

Leleks (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa usean eri mieshahmon nimi:
Hermán Gaviria

Hermán Gaviria Carvajal (27. marraskuuta 1969 Carepa, Antioquia – 24. lokakuuta 2002 Cali) oli kolumbialainen jalkapalloilija, keskikenttäpelaaja.
Peliura.
Eteläamerikkalaiseen tapaan Gaviria käytti pelatessaan taiteilijanimeä, joksi hänen valintansa oli synnyinpaikkansa mukaan "Carepa". Hän pelasi vuosina 1992–1997 Kolumbian maajoukkueessa 40 ottelua, joissa teki viisi maalia. Hän edusti maataan vuoden 1994 maailmanmestaruuskisoissa, joissa teki yhden maalin, 1992 olympialaisissa (kaksi maalia) ja kolmesti maanosansa mestaruuskisoissa. Seuratasolla hän pelasi Atlético Nacionalissa, Deportes Tolimassa, Deportivo Calissa, Atlético Bucaramangassa ja myös Shonan Bellmaressa, J. Leaguessa.
Kuolema.
Deportivo Calin pitäessä harjoitusleiriä syksyllä 2002 salama iski Gaviriaan. Hän kuoli heti, mutta hänet julistettiin kuolleeksi vasta Valle de Lillin sairaalassa. Vieressä ollut joukkuetoveri Giovanni Córdobakin loukkaantui niin pahoin, että kuoli kolme päivää myöhemmin. Gavirialta jäi vaimo ja kaksi lasta.