tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Päiväni murmelina

Päiväni murmelina ("Groundhog Day") on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Harold Ramis. Hän myös teki käsikirjoituksen yhdessä Danny Rubinin kanssa. Pääosia näyttelevät Bill Murray ja Andie MacDowell.
Elokuva valittiin vuonna 2006 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. American Film Institute valitsi "Päiväni murmelina" vuonna 2000 sadan parhaan amerikkalaiskomedian listalle sijalle 34. "New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi "Päiväni murmelina" kaikkien aikojen neljänneksi hauskimmaksi komediaksi.
Juoni.
Päähenkilö Phil Connors herää joka aamu samaan päivään amerikkalaisessa pikkukaupungissa, jossa hän on televisiouutisryhmänsä kanssa tekemässä juttua kaupungin vuosittaisesta murmelipäivästä. Kaikki tapahtumat alkavat toistua päivä päivältä samanlaisina paitsi hänen omat reaktionsa tapahtumiin.
Spekulaatiot aikasilmukasta.
Arviot siitä, kauanko Connors oli vankina aikasilmukassa vaihtelevat. Kuvausten aikana Ramis, joka on buddhisti, sanoi että koska buddhalaisuudessa sielu pääsee seuraavalle tasolle , myös Connors oli aikasilmukassa saman ajan. DVD:n kommenttiraidalla Ramis arvioi ajaksi kymmenen vuotta. Myöhemmin kun joillain sivustoilla ajaksi saatiin kahdeksan vuotta kahdeksan kuukautta ja 16 päivää, Ramis totesi:
Verkkosivusto "What Culture" vertaili 2014 eri kestoarvioita ja arvioi Connorsin viettäneen , melkein 34 vuotta Murmelipäivässä.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano pitää "Päivääni murmelina" hillittömän hauskana ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Joutsan vaakuna

Joutsan kunnanvaakuna on saanut aiheensa alueen vanhoista erämaaseuduista, joihin jousi ja koro viittaavat. Jousi viittaa myös suoraan Joutsan nimeen.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 10. marraskuuta 1955. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kuusikoroinen tyviö sekä hirsittäinen jousi, jonka päällikkeenä paaluittainen nuoli, jousen jänne ja nuolen kärki ja sulat kultaa, muu hopeaa”.
Estadio Centenario

Estadio Centenario on Uruguayn pääkaupungissa Montevideossa sijaitseva jalkapallostadion.
Stadion valmistui vuonna 1930. Sen nykyinen kapasiteetti on noin 76.609 .
Stadion on Uruguayn maajoukkueen kotikenttä. Myös Peñarol käyttää sitä.
Stadion oli 1930 MM-kilpailujen päänäyttämö. Sillä on pelattu myös Mundialito ja useita Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuja.
Lavrentija

Lavrentija () on yksi itäisimmistä Tšukotkan autonomisen piirikunnan kylistä Venäjän kaukoidässä, vaikka kylistä esimerkiksi Uelen (itäisin) ja Inchoun ovat idempänä. Lavrentija on Euraasian itäisimmän kunnallispiirin keskustaajama. Lavrentija sijaitsee Beringinsalmen rannalla suunnilleen vastapäätä Alaskan Nomea.
Kylä on saanut nykyisen nimensä James Cookilta, joka nimesi paikkakunnan edustan lahden kirkkokalenterin Pyhän Laurentiuksen päivän mukaan. Neuvostoaikana lahden etelälaidalle perustettiin vuonna 1933 Lavrentija vuonna 1927 perustetun piirin hallintokeskukseksi. Paikalla asui aiemmin tšuktšeja. Kylässä ja esimerkiksi siitä noin 20 kilometriä etelään sijaitsevan "Lorino"n kylässä, jonne Lavrentijan alkuperäisiä asukkaita neuvostoaikana siirrettiin, puhutaan venäjän lisäksi harvinaista naukaninjupikin kieltä.
Lavrentija on autonomisen piirikunnan Tšukotkan piirin hallintokeskus. Lavrentijan maalaiskunta on tämän 4 838 asukkaan piirin suurin kunta, jossa vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan asui 1 459 henkeä. Kylässä toimii muun muassa koulukeskus, piirin museo, sairaala, ja lentokenttä.
Asukasluvun kehitys.
Oheinen taulukko kuvaa Lavrentijan kylän (maalaiskunnan) väkiluvun kehitystä vuosina 1959–2010 suoritettujen väestönlaskentojen mukaan.
MOL-ohjelma

MOL-ohjelma ( tai ) oli osa Yhdysvaltain ilmavoimien avaruuslento-ohjelmaa, peruutetun "X-20 Dyna-Soar" -avaruuslentokoneprojektin seuraaja. Ohjelmasta ilmoitettiin julkisuudessa samana päivänä jolloin Dyna-Soar-ohjelma peruutettiin, 10. joulukuuta 1963. Alun perin MOLin tarkoituksena oli todistaa ihmisen hyödyllisyys avaruudessa sotilastehtävissä. Ohjelma sai kuitenkin uuden suunnan 1960-luvun puolivälissä: pyrittiin kehittämään tiedustelutarkoituksiin suunniteltu avaruusasema. Avaruusasema käytti NASAn Gemini-ohjelmasta kehitettyä Gemini B -avaruusalusta. MOL:n rakentajana toimi Douglas Aircraft Company. Gemini B/MOL -alus oli ulospäin samanlainen NASAn Gemini-avaruusaluksen kanssa vaikkakin se koki useita muutoksia. Näkyvin niistä oli avaruusaluksen ja avaruusaseman yhdistävä lämpökilven läpi menevä luukku.
Historia.
MOLia testattiin Titan II:n polttoainetankista rakennetulla aseman mallilla. Yhdysvaltain ilmavoimat laukaisi Gemini 2:n paluukapselin ja MOLin yhdistelmän avaruuteen 33 minuutin koelennolle 3. marraskuuta 1966 Titan IIIC-9 kantoraketilla Cape Canaveralista Floridasta. Gemini 2-MOL -avaruuskapseli laskeutui Ascension Islandin lähistölle Etelä-Atlantilla, mistä "USS La Salle" nouti sen.
MOLissa oli tarkoitus käyttää heliumin ja hapen sekoitusta avaruusaseman hengitysseoksena. Miehistö oli tarkoitus laukaista Gemini B:n ja MOL:n kanssa ja he palaisivat maahan Gemini B:llä. Heidän tehtävänään oli suorittaa jopa 30 päivän ajan sotilaallista tiedustelua käyttäen tehokasta optiikkaa, kameroita ja tutkaa.
MOL-ohjelman julkistuksen vastapainona Neuvostoliitto aloitti oman sotilasavaruusasemaohjelman kehityksen, Almazin. Kolme Almaz-asemaa lensi Saljut-avaruusasemina. Ensimmäinen asema oli epäonnistunut, kahta seuraajaa käytettiin onnistuneesti useiden viikkojen ajan.
MOLin astronautit.
Vuodesta 1965 suurikokoinen kamerajärjestelmä liitettiin avaruusohjelmaan sotilastiedustelua varten. Kamerajärjestelmän nimi oli KH-10 "Dorian" (katso KH-vakoilusatelliitit). Projekti peruutettiin 10. kesäkuuta 1969 ennen kuin yhtään todellista lentoa ehdittiin suorittaa.
Ehdotettuja MOLin lentoja.
Miehitetyt MOLit olisi laukaistu Titan IIIM kantoraketilla SLC-6:sta Vandenberg Air Force Basesta, Kaliforniasta ja LC-40:stä Cape Canaveralista, Floridasta.
Projektin lopetus.
MOL-ohjelma lakkautettiin kesäkuussa 1969, kun päätettiin, että miehittämättömien vakoilusatelliittien ominaisuudet täyttivät tai ylittivät mahdollisten miehitettyjen MOL-lentojen saavutukset. Ohjelman peruutuksen aikaan ohjelmassa oli 14 MOL-astronauttia ja NASA tarjosi alle 35-vuotiaille mahdollisuuden siirtyä NASAn astronauttiohjelmaan. Seitsemän 14:stä MOL-astronautista oli alle 35-vuotiaita ja tarttui ehdotukseen: Richard H. Truly, Karol J. Bobko, Robert Crippen, C. Gordon Fullerton, Henry W. Hartsfield, Robert F. Overmyer ja Donald Peterson. Jokainen heistä lensi lopulta avaruussukkulalla.
Mundialito

Copa de Oro de Campeones Mundiales eli Mundialito oli jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 50-vuotisjuhlien kunniaksi järjestetty turnaus. Suomessa turnauksesta käytettiin kisojen aikana englanninkielistä nimeä Gold Cup.
Turnaus pelattiin 30. joulukuuta 1980 – 10. tammikuuta 1981 ensimmäisten eli 1930 kilpailujen isäntämaassa Uruguayssa. Kaikki ottelut pelattiin Montevideon Estadio Centenariolla.
Entisistä maailmanmestareista turnaukseen osallistuivat vuosien 1930 ja 1950 mestari Uruguay, vuosien 1934 ja 1938 mestari Italia, vuosien 1954 ja 1974 mestari Länsi-Saksa, vuosien 1958, 1962 ja 1970 mestari Brasilia sekä vuoden 1978 mestari Argentiina. Vuoden 1966 mestarin Englannin kieltäydyttyä osallistumasta mukaan kutsuttiin vuosien 1974 ja 1978 hopeajoukkue Alankomaat.
Alkulohkot pelattiin kahtena kolmen joukkueen lohkona, joiden voittajat selviytyivät loppuotteluun. Turnauksen voitti isäntäjoukkue Uruguay. Loppuottelua seurasi noin 71 000 katsojaa. Ottelun tuomitsi itävaltalainen Erich Linemayer. Turnauksen maalikuninkuuden voitti kolmella maalillaan Uruguayn Waldemar Victorino, joka teki myös loppuottelun voittomaalin saatuaan syötön Venancio Ramosin kulmalipun tuntumasta antamasta vapaapotkusta. Muita Uruguayn tärkeimpiä pelaajia olivat keskikentällä 21-vuotias Ruben Paz sekä puolustuksessa Hugo de León. Joukkuetta valmensi vuonna 1950 maalivahtina maailmanmestaruuden voittanut Roque Gastón Máspoli. Argentiinan joukkueessa pelasi 20-vuotias tuleva tähti Diego Maradona, joka teki joukkueensa ainoan maalin tasapeliin päättyneessä ottelussa Brasiliaa vastaan. Ennen turnausta Länsi-Saksan joukkue oli pelannut 24 peräkkäistä tappiotonta ottelua ja voittanut vuoden 1980 Euroopan-mestaruuden, mutta nyt se hävisi molemmat ottelunsa.
EIA

EIA on lyhenne, joka voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Eia voi myös tarkoittaa seuraavaa henkilöä:
Piz Bernina

Piz Bernina on Berninan Alpeilla Sveitsissä sijaitseva 4 049 metriä korkea vuorenhuippu. Se on Graubündenin kantonin ja Itäisten Alppien korkein kohta. Se on myös Alppien itäisin 4 000 metriä ylittävä huippu.
Nimen huipulle antoi Johann Coaz Berninasolan mukaan.
Marmolada

Marmolada (, ) tai Punta Penia on Koillis-Italiassa sijaitseva 3 343 metriä korkea vuorenhuippu ja Alppien Dolomiiteista korkein. Se sijaitsee jotakuinkin keskellä Etelä-Tirolissa olevaa Dolomiittien vuoristoa. Vuoren pohjoispuolta rajaa Avision jokilaakso sekä Canazein ja Malga Ciapelan välinen tie. Vuorelta lounaaseen sijaitsee Val Contrin -laakso, ja etelässä Cima Ombrettan vuorenhuippu. Ensimmäisenä huipulle kiipesivät Paul Grohmann, Angelo Dimai ja F. Dimai 28. syyskuuta 1864.
Eräs alueen harvoista jäätiköistä laskeutuu loivasti Marmoladan pohjoisen puoleisilla rinteillä, kun taas eteläpuolella vuorta reunustaa äkkijyrkkä noin 850 metriä korkea ja 3 kilometriä pitkä vuorenseinämä.
Artemio Franchi Trophy

CONMEBOL–UEFA-mestareiden cup eli Finalissima (, aiemmin "European/South American Nations Cup" eli Artemio Franchi Trophy) on kolmesti järjestetty jalkapallokilpailu, jossa ovat kohdanneet Euroopan-mestari ja Etelä-Amerikan mestari.
Kilpailu on pelattu vuosina 1985, 1993 ja 2022. Kilpailu oli aiemmin nimetty Artemio Franchin mukaan.
Kilpailu järjestettiin ensin kahdesti, vuosina 1985 ja 1993, ennen kuin se lopetettiin. Se järjestettiin uudelleen vuonna 2022, jolloin se nimettiin Finalissimaksi (italiaksi ”suuri finaali”), CONMEBOLin ja Uefan välisen yhteisymmärryspöytäkirjan allekirjoittamisen jälkeen.
Kilpailu on vastine seuratason Intercontinental Cupille. Sitä voidaan myös pitää nykyisen Maanosaliittojen cupin edeltäjänä.
Thomas Riiminiekka

Thomas Riiminiekka ("Thomas the Rhymer", 1990) on Ellen Kushnerin fantasiaromaani vuodelta 1990. Teos sai World Fantasy -palkinnon ja Mythopoeic-palkinnon. Kirjan juoni perustuu skotlantiaiseen kansantarinaan. Johanna Vainikainen-Uusitalon tekemän suomennoksen on julkaissut Vaskikirjat vuonna 2008. Suomennettu teos sai vuoden 2009 Tähtifantasia-palkinnon.
LOLCODE

LOLCODE on leikkimielinen esoteerinen ohjelmointikieli jolla voi ohjelmoida melko rajoittuneesti. Sen syntaksi perustuu lolcat-kieleen eli väännökseen englannin kielestä.
Kielessä kaikki kirjoitetaan isoilla kirjaimilla.
Esimerkki.
Alla oleva koodi tulostaa tekstin ”HAI WORLD”.
Kintereenkosken sellutehdas

Kintereenkosken sellutehdas eli Oy Nurmi Ab:n sulfiittisellutehdas oli Nurmen kylässä Kintereenkosken rannalla toiminut sellutehdas.
Ensimmäinen saha oli perustettu Kintereenkosken rannalle jo 1700-luvulla. Vuonna 1860 Kintereenkosken rannalle perustettiin puuhiomo, joka muutettiin paperitehtaaksi vuonna 1866.
Kintereenkosken varteen perustettiin sulfiittiselluloosatehdas vuonna 1889 ja sen omistajaksi tuli vuonna 1909 Oy Nurmi Ab. Vuonna 1922 tehtaalla oli noin 90 työntekijää ja se tuotti noin 3000 tonnia sulfiittiselluloosaa. Tehdas siirtyi 1930-luvulla Suomen Gummitehdas Oy:n omistukseen. Jatkosodassa Vahviala vallattiin takaisin ja Nurmen selluloosatehtaan toimintaa jatkoi marraskuusta 1941 alkaen Veli Oravan Oravan Tehtaat Oy .
Håkan Malm

Lars Håkan Malm (7. helmikuuta 1936 Maalahti – 7. tammikuuta 2018 Maalahti) oli Ruotsalaista kansanpuoluetta edustanut suomalainen poliitikko.
Malm valmistui agrologiksi vuonna 1955, ja hän toimi maanviljelijänä Maalahdessa vuodesta 1956. 1961–1975 hän toimi Pohjanmaan Munakeskuskunnan (Österbottens Äggcentrallag) johtajana.
Malm toimi kansanedustajana Vaasan läänin vaalipiiristä kuuden vaalikauden ajan, syyskuusta 1975 maaliskuuhun 1999. Eduskuntavaaleissa 1999 hän ei ollut enää ehdolla. Hän toimi vuodesta 1987 vuoteen 1999 eduskunnan valtiovarainvaliokunnan varsinaisena jäsenenä. Hän vaikutti varsinaisena jäsenenä myös lakivaliokunnassa, laki- ja talousvaliokunnassa, liikennevaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa. Vuodet 1987–1995 Malm oli kansliatoimikunnan jäsen ja 1996–1999 valtiontilintarkastaja. Vuonna 1998 hänelle myönnettiin valtiopäiväneuvoksen arvonimi.
Malm oli yli 30 vuotta, vuodet 1961–1992, Maalahden kunnanvaltuuston jäsen. Vuosina 1970–1975 hän oli kunnanvaltuuston puheenjohtaja. Hän toimi Ruotsalaisen kansanpuolueen varapuheenjohtajana vuodesta 1976 vuoteen 1996 ja presidentin valitsijamiehenä vaaleissa 1978, 1982 ja 1988. 
Malm oli naimisissa vuodesta 1958, ja hänellä oli kaksi lasta, vuonna 1959 syntynyt tytär ja vuonna 1966 syntynyt poika.
Andromeda Software Development

Andromeda Software Development (tai lyhyesti ASD) on kreikkalainen demoskene-ryhmä joka perustettiin vuonna 1992.
Assemblyillä ASD on kilpaillut usein Fairlightin kanssa demo-kompon ykkössijasta. Assemblyillä julkaistuja demoja ovat esimerkiksi "Planet Risk" (2004), "Iconoclast" (2005), "Lifeforce" (2007), "Happiness is Around the Bend" (2010), "Spin" (2011), joista erityisesti "Lifeforce" on yksi kaikkien aikojen arvostetuimmista demoista. Myöhempiä ovat "Monolith" (2015), "For Your Love" (2018) ja "The Legend of Sisyphus" (2023).
Mika Hyvönen kuvailee ASD:n pääohjelmoija Kostas Pataridisia äärimmäisen jalat maassa pitäväksi, nöyräksi ja kohteliaaksi henkilöksi. ASD:n jäsenet muodostavat hänen mukaansa tiiviin kaveriporukan. 
ASD on voittanut Assembly-tapahtuman demokilpailun kuudesti ja he ovat muutenkin menestyneet hyvin.
Ola Rosendahl

Ola Mikael Rosendahl () oli Ruotsalaista kansanpuoluetta edustanut suomalainen poliitikko.
Rosendahl toimi kansanedustajana kaksi vaalikautta, vuodet 1995–2003. Hän sai eduskuntavaaleissa 1995 6428 ääntä Uudenmaan läänin vaalipiirissä, toiseksi eniten vaalipiirinsä neljästä valitusta RKP:n edustajasta, ja eduskuntavaaleissa 1999 5306 ääntä Uudenmaan vaalipiirissä, neljänneksi eniten yhtä monesta valitusta RKP:n edustajasta. Eduskuntavaaleissa 2003 hän ei ollut enää ehdolla. Rosendahl oli kahdeksan vuotta, huhtikuusta 1995 maaliskuuhun 2003, eduskunnan talousvaliokunnan jäsen ja hän vaikutti varsinaisena jäsenenä myös maa- ja metsätalousvaliokunnassa (1995–1999) ja valtiovarainvaliokunnassa (1999–2003). Vuodet 2000–2003 hän kuului valtiontilintarkastajiin.
Rosendahl valmistui agronomiksi vuonna 1966 ja hän oli ammatiltaan maanviljelijä. Hän oli vuosina 1968–1972 Österbottens svenska producentförbundin (ÖSP) toiminnanjohtaja, 1972–1976 Ruotsinkielisten maataloustuottajain keskusliiton eli Svenska lantbruksproducenternas centralförbundin (SLC) toiminnanjohtaja ja vuodesta 1976 vuoteen 2000 SLC:n puheenjohtaja. Hän oli puheenjohtajana myös Nylands svenska landskapsförbundissa (1998–2000) ja Sydkustens landskapsförbundissa (1999–2000).
Rosendahl oli naimisissa vuodesta 1970 ja hänellä oli vaimonsa Christinan kanssa kaksi lasta.
Gunnar Wiklund

Gunnar Wiklund (17. elokuuta 1935 Luulaja - 29. syyskuuta 1989 Lysekil) oli ruotsalainen iskelmälaulaja. Hän aloitti uransa vuonna 1959 levytettyään iskelmän "Nu tändas åter ljusen i min lilla stad", joka myi 200 000 kappaletta. Wiklund levytti pääasiassa käännösversioita Jim Reevesin lauluista kuten esimerkiksi "Mest av allt" ("I Love You Because") ja "Han måste gå" ("He'll Have to Go"). Vuonna 1968 levytetty "Vi ska gå hand i hand" (alun perin itäsaksalainen "Dunja du") menestyi myös Suomessa. Wiklund kuoli syöpään 29. syyskuuta 1989 ollessaan 54-vuotias ja hänet haudattiin Skogskyrkogårdenin hautausmaalle Tukholmaan.
Gunnar Wiklund kävi myös muutaman kerran esiintymässä Suomessa ja vuonna 1966 hän levytti suomeksi singlen "Talven ruusut/Sait multa kukkaset toukokuun". Singlen A-puoli on alun perin Ruotsissa menestynyt "Vinterrosor", kun taas singlen B-puolen oli jo Eila Pellinen levyttänyt vuonna 1957.
Tykistön, pioneeri- ja viestijoukkojen sotahistoriallinen museo

Tykistön, pioneeri- ja viestijoukkojen sotahistoriallinen museo () eli Pietarin tykistömuseo on Pietarin Koivusaarella Pietari-Paavalin linnoituksen edustalla sijaitseva suuri aselajimuseo.
Museon kokoelmiin kuuluu 850 000 esinettä, joista 1 200 on tykistöaseita. Vain pieni osa kokoelmista on näytteillä.
Aaro Lintilä

Aaro Olavi Lintilä () oli suomalainen keskustapoliitikko.
Lintilä toimi kansanedustajana kymmenen vuotta, helmikuusta 1962 tammikuuhun 1972. Eduskunnan valiokunnista hän vaikutti maa- ja metsätalousvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa ja talousvaliokunnassa. Hän oli myös eduskunnan pankkivaltuuston jäsen. 
Lintilä syntyi maanviljelijäperheeseen ja oli itsekin maanviljelijä. Hän viljeli kotitilaansa Toholammilla vuodesta 1944, aluksi veljiensä kanssa. Myöhemmin tila siirtyi kokonaan hänelle. Ennen kansanedustajuuttaan hän toimi vuosina 1949–1951 puolueensa Keski-Pohjanmaan piirin järjestöneuvojana ja vuosina 1952–1961 piirin toiminnanjohtajana. Vuonna 1964 Lintilä seurasi Viljami Kalliokoskea piirin puheenjohtajana ja toimi tehtävässä vuoteen 1975. Kansanedustajavuosiensa jälkeen hän oli vuodesta 1974 kuolemaansa saakka Eläkeliiton toiminnanjohtaja.
Lintilä oli presidentin valitsijamies kaksissa vaaleissa, 1962 ja 1968. Hän vaikutti myös Toholammin kunnallispolitiikassa. Hän oli vuodesta 1965 kunnan kunnanvaltuuston puheenjohtaja. Vuonna 1978 Lintilälle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi. 
Lintilä oli naimisissa Kaisu Helena Nissilän kanssa vuodesta 1955. Heidän poikansa Mika Lintilä on toiminut kansanedustajana vuodesta 1999 alkaen.
Dolfiini

Dolfiini ("Coryphaena hippurus") eli mahi-mahi on suuri trooppisten merialueiden piikkimakrillikala. Amerikkaan purjehtineet espanjalaiset löytöretkeilijät antoivat sille nimen "dorado", kultainen.
Koko ja ulkonäkö.
Dolfiini voi kasvaa lähes kaksi metriä pitkäksi ja painaa 20–40 kg. Sen kiiltävät suomut ovat selän puolella vihreitä ja alas mentäessä ne muuttuvat keltaisiksi. Selkäevä on peitsimäinen, väriltään sinivihreästä siniharmaaseen. Se on hyvin pitkä ulottuen lähes kalan päästä pyrstöön. Peräevän pituus on noin puolet selkäevästä. Pyrstössä on kaksi pitkää haaraa.
Levinneisyys.
Dolfiineja tavataan lähinnä yli 25-asteisissa trooppisissa vesissä ympäri maailmaa. Uintisyvyydenkin ne valitsevat lämpötilan perusteella.
Ravinto.
Dolfiinit ovat lihansyöjiä, jotka saalistavat lentokaloja, rapuja, kalmareita, makrilleja ja muita pikkukaloja.
Kalastus.
Dolfiinilla ei ole kovinkaan suurta merkitystä kalamarkkinoilla, mutta sitä kalastetaan jonkin verran teollisesti. Urheilukalastuksessa se on erittäin arvostettu ja himottu saalis. Koska dolfiini viihtyy melko lähellä merenpintaa, se on harppuunakalastajien suosiossa. Sen liha on maukasta, joten sitä käytetään monin eri tavoin. Dolfiinia tulee myös sivusaaliina tonnikalan kalastuksessa pitkälläsiimalla.
Booritrifluoridi

Booritrifluoridi eli trifluoriboraani (BF3) on boorin ja fluorin muodostama molekyyliyhdiste. Aine on Lewis-happo ja sitä käytetään muun muassa muiden booriyhdisteiden valmistukseen. 
Ominaisuudet.
Huoneenlämmössä booritrifluoridi esiintyy värittömänä pistävänhajuisena kaasuna, joka muodostaa ilman kosteuden kanssa valkoisia huuruja. Aine liukenee viileään veteen ja hiilivetyihin. Lämpimämmän veden kanssa booritrifluoridi regoi muodostaen boorihappoa, fluoriboorihappoa ja vetyfluoridia. Aine myös syövyttää useita metalleja. Aine reagoi myös voimakkaasti kloorattujen hiilivetyjen, alkyyli- ja bentsyylinitraattien, kalsiumoksidin, etyylieetterin ja jodin kanssa. Aine aiheuttaa myös metallien korroosiota.
Valmistus.
Ensimmäisen kerran booritrifluoridia valmistivat Louis Jacques Thénard ja Joseph Louis Gay-Lussac vuonna 1808. He valmistivat ainetta kuumentamalla booritrioksidin ja kalsiumfluoridin seosta.
Booritrifluoridia syntyy myös valmistettaessa aromaattisia fluoriyhdisteitä, kuten fluoribentseeniä, Baltz-Scheimann- menetelmällä. Diatsoniumsuola muutetaan fluoriboorihapon avulla tetrafluoriboraattisuolaksi, joka hajotetaan kuumentamalla. Tällöin atsoniumryhmä korvautuu fluorilla ja vapautuu typpeä ja booritrifluoridia.
Käyttö.
Booritrifluoridia käytetään useissa erilaisissa kemiallisissa synteeseissä erityisesti polymerisaatioreaktioissa. Lisäksi aineella on käyttöä elektroniikkateollisuudessa ja hyönteisten karkottamisessa.
Turvallisuus.
Booritrifluoridi on myrkyllistä. Hengitettynä aine aiheuttaa hengenahdistusta ja yskää. Silmiin joutuessaan aine aiheuttaa syövytysvammoja. Limakalvoille joutuessaan aine muodostaa happamia ja syövyttäviä aineita. Lisäksi pitempiaikainen altistus voi aiheuttaa hammasvaurioita ja niveloireita. Eläinkokeissa havaittiin lisäksi vaikutuksia maksaan ja munuaisiin. Aine on myrkyllistä ympäristölle ja erityisesti vesien eliöstölle.
Muuramen vaakuna

Muuramen kunnanvaakuna on suoraan kunnan nimeen viittaava puhuva vaakuna.
Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 6. helmikuuta 1960. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen suomuurain, jonka marja kultaa”.
Oklokratia

Oklokratia (, ) viittaa valtiomuotoon, jossa valta on väkijoukolla tai järjestäytymättömällä ihmisjoukolla. Oklokratian synonyymina käytetään toisinaan sanaa rahvaanvalta. Oklokratiaa pidetään niin sanotun terveen hallitusmuodon, demokratian eli kansanvallan, vastakohtana, rappeutuneena demokratiana. Sanan alkuperä on kreikan sanoissa "okhlos" (), ’(rettelöitsevä) väkijoukko’ ja "kratos" (), ’valta’, ’voima’. Termin toi käyttöön kreikkalainen historioitsija Polybios teoksessaan "Historiai".
Eri hallitusmuotojen sanotaan kiertävän loputonta kehää: esimerkiksi monarkiasta voi ottaa ylivoiman tyrannia, josta syntyy demokratia. Demokratia muuttuu oklokratiaksi, joka puolestaan muuttuu aristokratiaksi, jonka syrjäyttää oligarkia, josta palataan takaisin monarkiaan.
Lafayette-luokka

Lafayette-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kolmas strateginen ydinsukellusveneluokka. 
Yleistä.
Luokka oli alun perin Yhdysvaltojen suurilukuisin strateginen sukellusveneluokka. Siinä piti olla 19 venettä, mutta 1980-luvun lopulla kymmenen modernisoitua venettä erotettiin erilliseksi James Madison-luokaksi. 
Myös Royal Navy kehitti myöhemmin luokan pohjalta Resolution-luokkansa. 
Suunnittelu.
Propulsio.
Voimanlähteenä oli Westinghouse S5W-painevesireaktori, joka tuotti höyryn kahdelle höyryturbiinille. "USS James Monroe", "USS Henry Clay" ja "USS Daniel Webster" oli varustettu Westinghousen turbiineilla, "USS Nathan Halen" voimanlähteenä toimi yksi DeLavalin valmistama turbiini, ja lopuissa veneissä oli kaksi General Electricin turbiinia. Turbiinit pyörittivät yhtä potkuriakselia ja 7-lapaista potkuria. Alusten nopeudeksi sukelluksissa ilmoitettiin yli 20 solmua. 
Viimeisenä valmistuneessa "Daniel Websterissä" kokeiltiin alkuvaiheessa veneen keulaan sijoitettuja syvyysperäsimiä. Kaikissa aikaisemmissa ohjussukellusveneissä aluksen syvyysperäsimistä keulimmaiset oli sijoitettu torniin, mikä aiheutti ongelmia veneen pituussuuntaisen vakauden suhteen. Ongelmasta pyrittiin kokeilulla pääsemään eroon. Kokeilun seurauksena aluksen huippunopeus kuitenkin laski lisääntyneen vastuksen takia. Tämän vuoksi ajatuksesta luovuttiin, joten "Daniel Websterin" syvyysperäsimet siirrettiin muiden veneiden tapaan torniin ensimmäisen ison huoltojakson yhteydessä vuonna 1969.
Aseistus.
Luokan aluksissa oli 16 ohjussiiloa, jotka alun perin suunniteltiin uudelle Poseidon C3 SLBM-ohjukselle. Ohjusjärjestelmän kehitystyö ei kuitenkaan ollut vielä veneiden rakennusvaiheessa valmis, jolloin luokan veneisiin asennettiin Polaris A2-ohjukset ja päätettiin asentaa Poseidon-ohjukset myöhemmin jälkiasennuksena. Tämä ohjusjärjestelmän vaihto toteutuinkin kaikkiin veneisiin 1970-luvun puolivälissä. "Lafayette, Alexander Hamilton" ja "Woodrow Wilson" aseistettiin 1980-luvulla vielä uusilla Trident C4 -ohjuksilla. 
Taktisena aseistuksena oli 4 torpedoputkea.
Alukset.
Veneet valmistuivat 1960-luvun alussa neljältä telakalta: General Dynamics Electric Boat Grotonissa, Connecticutissa, Mare Island Naval Shipyard Kaliforniassa, Portsmouth Naval Shipyard Mainessa ja Newport News Shipbuilding and Drydock Company Virginiassa.
Yyterin kartano

Yyterin kartano sijaitsee Porin Yyterin kylässä. Tilan historia ulottuu 1600-luvun loppupuolelle. Alkuaan kartano oli säteriratsutila. Vuonna 1678 eversti Bernhard Rehbinder sai Yyterin kylälle säterivapauden.
Historiaa.
Vuonna 1705 säteriratsutilan isännäksi tuli eversti Gustav Eneskiöld. Hänen vaimonsa Hildegard Rehbinder omisti tilan everstin kuoltua vuoteen 1725. Seuraavaksi tilan osti Kustaa Juhonpoika Arctelius eli Kyösti Juhonpoika. Hänen vaimonsa Helena Andersdotter omisti säteritilan tämän jälkeen uuden miehensä Mikael Sallgrénin kanssa vuoteen 1755. 
Ensimmäiset tilan torpat mainitaan vuonna 1763. Vuonna 1768 tilan haltijaksi tuli kapteeni Johan Petter Blom. Seuraavina isäntinä olivat sukelluskomissaari Isak Fellman ja rovasti Abraham Fellman 1802–1815, sekä Anders ja Ferninand Gyllenbögel.
Vuonna 1857 ratsutilaa alettiin nimittää Yyterin kartanoksi. Seuraavaksi isännäksi tuli Yyterin kartanon vävy, Vanhakartanon omistaja Simon Vanhakartano. Hän omisti kartanon vuoteen 1920, jolloin kartano siirtyi Rosenlewin suvun haltuun. 
Nykytila.
Nykyisin kartanon omistaa liikennelentäjä, kiinteistösijoittaja Ville Majasaari. Metsäalueet omistaa nykyisin UPM-Kymmene.
Rakennukset ja arkkitehtuuri.
Puisen päärakennuksen vanhimmat osat ovat peräisin 1700-luvulta ja sen nykyinen klassisistinen ulkoasu on 1920-luvulta. Rakennusta ympäröi vanha puisto. Tiiliset karjarakennukset on tehty myös 1920-luvulla. 
Kartanon peltoihin rajoittuva Pihlavan huvila-alue on rakennettu 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa kartanon maille. Aikaisemmin alueella sijaitsi kartanon torppia, joista osa muutettiin kesäasunnoiksi.
Paperitehdas

Paperitehdas on paperin valmistamiseen tarkoitettu tehdas. Paperitehtaassa valmistetaan paperia kasvikuiduista, kuten selluloosasta, vanhoista vaatteista tai muista raaka-aineista. Paperitehtaissa käytetään paperikoneita, kuten fourdrinier. 
Historia.
Paperitehtaiden historian tutkimista vaikeuttaa tutkijoiden käyttämän terminologian ja määritelmien hajanaisuus. Useat käyttävät termiä tehdas erottelematta sitä, onko tehtaan käyttövoimana ihminen, eläin vai vesi. Tämän seurauksena on ollut vaikeata määrittää milloin vesivoimaa ryhdyttiin käyttämään hyödyksi paperinvalmistuksessa. Tämä on ollut merkittävä muutos paperin valmistuksessa käytettävissä menetelmissä.
Käsityönä ja eläinvoimalla tapahtunut paperinvalmistus.
Kiinalaiset ja muslimipaperivalmistajat hyödynsivät ihmis- ja eläinvoimaa paperin valmistuksessa. Ei kuitenkaan ole varmoja lähteitä sille, että he olisivat hyödyntäneet vesivoimaa. Tämän johdosta paperitehtaista käytettiin yleensä nimitystä paperimylly. 
Tutkijat ovat löytäneet paperimyllyjä Bagdadista Abbasidien aikakaudelta vuosilta 794–795. Vesivoiman käytöstä ei kuitenkaan ole vielä tältäkään ajalta varmoja viitteitä.
Vesivoimalla toimivat paperitehtaat.
Al-Andaluksessa tehty kattava tutkimus alueen paperinvalmistuksesta ei paljastanut merkkejä vesikäyttöisistä tehtaista. Myöskään reconquistan jälkeen tapahtuneessa omaisuuden jaossa ei ole mainittu vesivoimalla toimineita paperitehtaita. Arabialaisissa teksteissä ei koskaan mainita termiä mylly paperinvalmistuksen yhteydessä ja Ziridien sulttaanin Al-Muizz ibn Badisin kirjoittamassa kuvauksessa puhutaan ainoastaan käsin tapahtuvasta paperinvalmistuksesta. Englantilainen insinööri ja historioitsija Donald Hill on tunnistanut mahdollisen vesivoimalla toimineen paperitehtaan Samarkandista 1000-luvulta. Hillin lähteenä on persialaisen tiedemiehen Al-Biruniin muistiinpanoihin, mutta hän myöntää, että muistiinpanoissa mainitaan liian lyhyesti, jotta asia voitaisiin varmuudella päätellä. Tätä kuitenkin pidetään ensimmäisenä lähteenä vesivoimalla tapahtuneesta paperinvalmistuksesta.
Hill mainitsee, että paperitehtaita on mainittu varhaisissa kristillisissä katalonialaisissa lähteissä 1150-luvulta lähtien, joka voi viitata islamilaisiin perinteisiin, mutta varmoja lähteitä tälle ei ole. 
Ensimmäinen varma viite vesivoimalla toimineesta paperitehtaasta on vuodelta 1282 Aragonian kuningaskunnasta. Pietari III antamassa julistuksessa mainitaan kuninkaallisen vesimyllyn perustaminen paperinvalmistuksen keskuksena toimineeseen Xàtivaan. Alueen paikalliset muslimipaperinvalmistajat näyttävät vieroksuneen uutta keksintöä, sillä julistuksessa annetaan heille oikeus jatkaa paperinvalmistusta perinteisellä tavalla. 
Ensimmäinen Alppien pohjoispuolella toiminut pysyvä paperitehdas perustettiin 1390 Nürnbergiin. 1300-luvun puolivälin jälkeen paperinvalmistus Euroopassa kehittyi nopeasti.
S/S Oihonna

S/S Oihonna oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön omistama matkustajahöyrylaiva. Se oli käytössä yli 60 vuotta 1898–1960.
Oihonna rakennettiin 1898 "Gourlay Bros. &amp; Co":n telakalla Dundeessa Skotlannissa. Se liikennöi ensimmäiseen maailmansotaan saakka talvisin Tukholma – Turku-linjalla ja kesäisin Tukholma – Helsinki – Pietari-linjalla. Vuosina 1902–1903 ja 1906 se teki myös risteilyjä Huippuvuorille ja Nordkapille. Alus ajoi karille huhtikuussa 1906 ollessaan matkalla Tukholmaan, kyydissä olivat muiden muassa Lenin ja Stalin.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Oihonna oli Pohjanlahdella Suomen ja Ruotsin välisessä liikenteessä. 1920- ja 1930-luvuilla se oli Suomesta Ruotsiin ja edelleen Saksaan Stettiniin tai Lyypekkiin suuntautuvassa liikenteessä. 13. maaliskuuta 1920 pidätettiin Turun satamassa Oihonnan hiiliruumaan piiloutunut amerikkalainen toimittaja John Reed joka oli palaamassa Venäjältä länteen. Vuonna 1944 laiva takavarikoitiin liittoutuneiden valvontakomission käyttöön ja se palveli komission henkilöstön majoituslaivana Helsingissä. 
Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö sai Oihonnan takaisin 27. helmikuuta 1948 ja se oli sitten korjattavana 1948–1949 Wärtsilän Hietalahden telakalla. Vuonna 1949 laiva asetettiin Turun ja Tukholman väliseen liikenteeseen. Oihonna avasi 1. toukokuuta 1954 uuden Helsinki – Travemünde linjan ja se palveli tällä reitillä aina vuoteen 1959 saakka. Oihonna myytiin lokakuussa 1960 belgialaiselle Ghentissä toimivalle "SOGEDE"-yhtiölle romutettavaksi. M/S Stein hinasi Oihonnan sen viimeiselle matkalle Helsingistä Antwerpeniin.
S/S Oihonnan pituus oli 64,00 metriä, leveys 9,55 metriä ja syväys 5,49 metriä. Laivan vetoisuus oli 1 072 bruttorekisteritonnia (470 nettorekisteritonnia) ja nopeus 12,5 solmua. Laivan nelisylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 1 400 hevosvoimaa. Hyttipaikkoja oli 48 I luokassa ja 48 II luokassa.
Love Letters

Love Letters on yhdysvaltalaisen laulaja Beyoncén kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2008.
S/S Aegir

S/S Aegir oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön (myöh. Effoa) omistama yhdistetty rahti- ja matkustajahöyrylaiva.
Aegir rakennettiin 1896 "Nylands Verkstedin" telakalla Kristianiassa (nykyinen Oslo). Tilaajana oli Gustav Pauligin omistama helsinkiläinen "Helsingfors Ångfartygs Ab" -varustamo. Tämän varustamon osake-enemmistö siirtyi 1916 Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiölle.
Suomen sisällissodan aikana pakomatkalla olleet punaiset ottivat laivan haltuunsa mutta hylkäsivät sen sitten laivan juututtua karille Porkkalan majakan itäpuolella. Alus irrotettiin myöhemmin ja vietiin korjattavaksi. Vuonna 1920 Aegirin omistajayhtiö sulautettiin Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiöön ja Aegir oli sitten liikenteessä Helsinki–Tallinna ja Helsinki–Lyypekki-linjoilla. Aegir myytiin 1930 turkulaiselle Bore-varustamolle ja se sai uuden nimen "S/S Bore V".
Vuonna 1955 Bore V luovutettiin Wärtsilän Crichton-Vulcanin telakalle Turussa jossa se oli tarkoitus purkaa. Laiva muutettiin kuitenkin proomuksi. Proomu oli sitten Wärtsilä-yhtymään kuuluneiden Taalintehtaan rautatehtaan, Crichton-Vulcanin telakan ja myöhemmin Turun telakan käytössä. Proomu oli olemassa ainakin vielä vuonna 1983.
S/S Aegirin pituus oli 56,32 metriä, leveys 8,64 metriä ja syväys 5,60 metriä. Laivan vetoisuus oli 769 bruttorekisteritonnia (457 nettorekisteritonnia) ja nopeus 10 solmua. Laivan kaksisylinterisen kompoundihöyrykoneen teho oli 500 hevosvoimaa. Hyttipaikkoja oli 15 I luokassa ja 14 III luokassa.
No More Heroes

No More Heroes on japanilaisen Goichi Sudan ensimmäinen peli Wiille. NMH julkaistiin 2008 kevällä. Peli käyttää sarjakuvamaista cel-shading-grafiikkaa. Jatko-osa on tulossa vuonna 2010 "No More Heroes: Desperate Strugglesin" myötä.
Pelaaminen.
Päähenkilö on Travis Touchdown jolla on aseena valomiekka. Pelin maailma on vapaa ja liikkua voi jalkaisin tai moottoripyörällä.
Kontrollit hoidetaan Wii Remotella ja Nunchukilla, jolloin remotella ohjataan asetta ja nunchukin tatilla liikutaan. Taistelut tapahtuvat painamalla "A" näppäintä ja tappo isku tehdään remotea heiluttamalla nuolen osoittamaan suuntaan.
Tarina.
Pelin päähenkilö on Travis Touchdown, joka haluaisi tulla maailman parhaimmaksi tappajaksi. Tämän saavuttaaksensa hän joutuu ensin haastamaan 10 parasta tappajaa.
S/S Astraea

S/S Astraea oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön omistama matkustajahöyrylaiva.
Astraea rakennettiin 1891 "Wigham Richardson &amp; Co.":n telakalla Newcastlessa. Se oli vuoteen 1899 saakka Hanko–Hull-linjalla ja sen jälkeen pääasiassa Turku–Kööpenhamina–Hull-linjalla. Laiva myytiin 20. helmikuuta 1930 hankolaiselle H. A. Elfvingille ja siitä tuli "Suomi-1"-nimisenä Islannin vesillä kalastaneiden suomalaisalusten huoltolaiva. Vuonna 1934 laivan omistus siirtyi Elfvingin Kalastuslaivue Oy:lle ja heinäkuussa 1936 se myytiin Thomas Youngille Sunderlandiin romutettavaksi. Laiva lähti viimeiselle matkalleen saman vuoden lokakuussa.
S/S Astraean pituus oli 70,64 metriä, leveys 9,80 metriä ja syväys 5,79 metriä. Laivan vetoisuus oli 1 186 bruttorekisteritonnia (635 nettorekisteritonnia) ja nopeus 12 solmua. Laivan kolmisylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 1 500 hevosvoimaa. Hyttipaikkoja oli 22 I luokassa, 34 II luokassa ja 186 III luokassa.
Spontaani emissio

Spontaani emissio on prosessi, jossa valonlähde kuten atomi, molekyyli, nanokide tai nukleoni palaa viritetyltä energiatilalta johonkin alempaan energiatilaan samalla emittoiden fotonin. Jos virityksen laukeaminen tapahtuu itsestään ilman ulkopuolisen häiriön vaikutusta, kyseessä on spontaani emissio, jolloin fotoneita emittoituu tarkasteltavan aineen atomeista mielivaltaisiin suuntiin 
Spontaani emissio on prosessi, joka on tärkeässä roolissa monissa luonnon ilmiöissä ja jolle moni sovellus perustuu, kuten loisteputki, vanhat televisiot (katodisädeputki), plasmanäytöt, laserit ja LEDit.
Johdanto.
Olkoon atomi aluksi viritetyllä (ylemmällä) energiatasolla formula_1. Se voi siirtyä spontaanisti perustasolle 
formula_2 emittoiden samalla energiatasojen eroa vastaavan fotonin, jonka energia on siis
formula_3, missä h on Planckin vakio ja formula_4 on taajuus. Spontaanisti emittoituvien fotonien suunnat ja vaiheet ovat satunnaisia. . 
Kuvassa on esitetty spontaanin emission periaate energiatasojen avulla.
Hajoavan systeemin lyhyt kvanttimekaaninen tarkastelu.
Kvanttimekaanisessa systeemissä, kun huomioidaan systeemin tilan ja sähkömagneettisen kentän välinen vuorovaikutus, vain alin energiatila on stabiili ja muilla tiloilla on äärellinen elinikä formula_5. Kuten edellä on esitetty, syntyy viritystilojen purkautuessa valokvantti (fotoni) formula_6, jonka energia on yhtä suuri kuin tilojen energiaerotus. Tilan eliniän formula_5 sijaan puhutaan usein spektriviivan leveydestä formula_8. Heisenbergin epätarkkuusperiaate liittää edellä esitetyt suureet toisiinsa seuraavasti
formula_9,
missä formula_10 on tilan elinikä, formula_11 redusoitu Planckin vakio ja formula_12 on tilojen energiaerotuksen epämääräisyys, josta siis seuraa spektriviivojen leveneminen.
Olkoon hiukkasten lukumäärä viritystilassa formula_13 ajan funktiona
formula_14
ajan dt kuluttua viritystilasta on purkautunut perustilaan dN hiukkasta
formula_15
jolloin hajoamistodennäköisyydeksi aikayksikössä saadaan
formula_16
Kvanttimekaniikassa todennäköisyystiheydellä formula_17 tarkoitetaan todennäköisyyttä löytää hiukkanen viritystilasta formula_18. Viritystilan energia ei ole reaalinen vaan siinä on imaginaariosa formula_19, missä formula_20 on luonnollinen viivanleveys spontaanissa emissiossa. Imaginaariosa taas liittyy transition todennäköisyyteen.
Kun systeemin aaltofunktio on muotoa
formula_21
tällöin todennäköisyystiheys
formula_22
formula_23
jolloin saadaan transitiotodennäköisyydeksi aikayksikössä 
formula_24.
Nissan-stadion

Nissan-stadion () tai Jokohaman kansainvälinen stadion () on Jokohamassa, Japanissa sijaitseva urheilustadion.
Stadion vihittiin käyttöön vuonna 1998. Sen kapasiteetti on noin 72 000. 
Stadionia käytetään pääasiassa jalkapalloon. Se on J. Leaguessa pelaavan Yokohama F. Marinosin kotikenttä. Stadionilla pelattiin 2002 maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelu. Sillä pelattiin myös 2001 Maanosaliittojen cupin loppuottelu. Vuosina 2002–2004 stadionilla pelattiin Intercontinental Cup. Vuosina 2005–2008 sillä pelattiin seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelu.
S/S Nord I

S/S Nord I oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön jonkin aikaa omistama yhdistetty rahti- ja matkustajahöyrylaiva.
Laiva rakennettiin 1902 "Sir Raylton, Dixon &amp; Co. Ltd:n" telakalla Middlesbroughissa Englannissa ja sen oli tilannut helsinkiläinen "Ångfartygs Ab Nord" -varustamo. Laivan viimeistelytyöt tehtiin vuodenvaihteessa 1902–1903 Hietalahden telakalla Helsingissä ja se alkoi tammikuusta 1903 alkaen kuljettaa Amerikkaan matkaavia siirtolaisia ja voita Suomesta Englantiin. Reitti kulki Hangosta Kööpenhaminan kautta Newcastleen ja Grimsbyyn. Nord-varustamo alensi siirtolaisten Amerikan-matkan hintaa 100 markkaan ja pian Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö tarjosi vastaavaa matkaa 79 markalla. Kova hintakilpailu aiheuttikin tappioita molemmille varustamoille. 
Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö osti 26. lokakuuta 1904 Nord-varustamon ja sen kolme laivaa lopettaakseen Englannin-liikenteessä syntyneen kovan kilpailun. Laivat otettiin kaupan jälkeen pois liikenteestä ja jätettiin Englantiin odottamaan sopivaa ostajaa. Nord I myytiin 22. huhtikuuta 1905 hampurilaiselle Max Jebsenille ja se sai nimen "S/S Nord". Samana vuonna laiva myytiin edelleen Yhdysvaltoihin D. W. Deshlerille ja siitä tuli nyt "S/S Ohio No. 4". Vuonna 1906 laivan omistajaksi tuli tokiolainen "Nippon Yusen K.K." ja uudeksi nimeksi "S/S Hirosaki Maru". Laiva siirrettiin 1923 tokiolaiselle "Kinkai Yusen K.K."-varustamolle. Laiva ajoi karille 3. heinäkuuta 1936 Notorossa Sahalinin saaren luona kun se oli matkalla Hontosta Adomariin mukanaan matkustajia ja rahtia. Sahalinin saaren eteläosa kuului vielä tällöin Japanille.
S/S Nord I:n pituus oli 73,12 metriä, leveys 10,74 metriä ja syväys 5,64 metriä. Laivan vetoisuus oli 1 440 bruttorekisteritonnia (823 nettorekisteritonnia) ja nopeus 12,5 solmua. Laivan kolmisylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 1 700 hevosvoimaa. Hyttipaikkoja oli 24 I luokassa ja 28 II luokassa. Lisäksi oli 137 paikkaa siirtolaisia varten.
S/S Nord II

S/S Nord II oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön jonkin aikaa omistama yhdistetty rahti- ja matkustajahöyrylaiva.
Laiva rakennettiin 1902–1903 "Sir Raylton, Dixon &amp; Co. Ltd:n" telakalla Middlesbroughissa Englannissa ja sen oli tilannut helsinkiläinen "Ångfartygs Ab Nord" -varustamo. Laivan viimeistelytyöt tehtiin Hietalahden telakalla Helsingissä ja se alkoi vuodesta 1903 alkaen kuljettaa Amerikkaan matkaavia siirtolaisia ja voita Suomesta Englantiin. Reitti kulki Hangosta Kööpenhaminan kautta Newcastleen ja Grimsbyyn. Nord-varustamo alensi siirtolaisten Amerikan-matkan hintaa 100 markkaan ja pian Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö tarjosi vastaavaa matkaa 79 markalla. Kova hintakilpailu aiheuttikin tappioita molemmille varustamoille. 
Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö osti 26. lokakuuta 1904 Nord-varustamon ja sen kolme laivaa lopettaakseen Englannin-liikenteessä syntyneen kovan kilpailun. Laivat otettiin kaupan jälkeen pois liikenteestä ja jätettiin Englantiin odottamaan sopivaa ostajaa. Nord II myytiin maaliskuussa 1905 Grimsbyssä toimivalle "Great Central Railway"-yhtiölle ja se sai uudeksi nimekseen "S/S Wrexham".
Laiva haaksirikkoutui 19. kesäkuuta 1918 Valkealla merellä Yugina-joen suun edustalla lähellä Chavangaa. Se oli tällöin tulossa lastattuna Murmanskissa. 
S/S Nord II:n pituus oli 73,11 metriä, leveys 10,72 metriä ja syväys 5,64 metriä. Laivan vetoisuus oli 1 432 bruttorekisteritonnia (818 nettorekisteritonnia) ja nopeus 12,5 solmua. Laivan kolmisylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 1 700 hevosvoimaa. Hyttipaikkoja oli 24 I luokassa ja 28 II luokassa. Lisäksi oli 137 paikkaa siirtolaisia varten.
Leander-luokka (risteilijä)

Leander-luokan alukset olivat Britannian Kuninkaallisen laivaston keveitä risteilijöitä. Tämän tyypin alukset palvelivat myös Uuden Seelannin ja Australian laivastoissa. Australian laivaston aluksia kutsutaan usein Perth-luokan risteilijöiksi ja ne poikkeavatkin jonkin verran varsinaisista Leander-luokan aluksista. Alusluokan alukset nimettiin kreikan mytologiasta otetuilla nimillä.
Luokan alusten suunnitteluun vaikutti raskaamman York-luokan suunnittelussa luodut periaatteet ja alukset olivatkin hyvin sopivia kauppamerenkulun suojaamiseen. Alus oli ainoa risteilijäluokka Kuninkaallisessa laivastossa, joka oli rakennettu yhdellä savupiipulla sitten vuoden 1880.
Aseistus.
Leander-luokan alusten pääaseena olivat kahdeksan 6 tuuman 50 kaliiperin Mk XXIII tykkiä. Tykit oli asennettu kaksoitykkitorneihin kaksi etu ja kaksi takakannelle. Aluksen apuaseina olivat neljä yksiputkisena asennuksena olevaa 4 tuuman 45 kaliiperin QF Mk V HA tykkiä, jotka myöhemmin korvattiin kaksiputkisilla (8 tykkiä). Ilmatorjunta-aseina oli 12 puolentuuman Vickers konekivääriä kolmena neliputkisena asennuksena. Lisäksi aluksessa oli neljä 21 tuuman torpedoputkea kummallakin laidalla.
Aluksilla oli mahdollisuus käyttää yhtä Fairey Seafox lentokonetta.
Suoja.
Alusten suojana oli ainoastaan 845 tonnia terästä eli alukset olivat suhteellisen haavoittuvaisia taistelussa. Ammusvarastot oli ympärisuojattuja 3,5 - 1 tuuman teräksellä. Alusten kyljet oli suojattu 3 - 1 tuuman vöillä ja tornien suoja oli tuuman.
S/S Nord III

S/S Nord III oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön jonkin aikaa omistama yhdistetty rahti- ja matkustajahöyrylaiva.
Laiva rakennettiin 1903 "Sir Raylton, Dixon &amp; Co. Ltd":n telakalla Middlesbroughissa Englannissa ja sen oli tilannut helsinkiläinen "Ångfartygs Ab Nord" -varustamo. Se alkoi kesäkuusta 1903 alkaen kuljettaa Amerikkaan matkaavia siirtolaisia ja voita Suomesta Englantiin. 
Reitti kulki Hangosta Kööpenhaminan kautta Newcastleen ja Grimsbyyn. Nord-varustamo alensi siirtolaisten Amerikan-matkan hintaa 100 markkaan ja pian Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö tarjosi vastaavaa matkaa 79 markalla. Kova hintakilpailu aiheuttikin tappioita molemmille varustamoille. 
Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö osti 26. lokakuuta 1904 Nord-varustamon ja sen kolme laivaa lopettaakseen Englannin-liikenteessä syntyneen kovan kilpailun. Laivat otettiin kaupan jälkeen pois liikenteestä ja jätettiin Englantiin odottamaan sopivaa ostajaa. Nord III myytiin kesäkuussa 1905 amerikkalaiselle D. W. Deshlerille ja se sai uudeksi nimekseen "S/S Ohio No. 2". Vuonna 1906 se myytiin edelleen tokiolaiselle "Nippon Yusen K.K." -varustamolle ja nimeksi vaihtui "S/S Kamikawa Maru".
Laiva haaksirikkoutui 23. helmikuuta 1919 Hokkaidon luona lähellä Oniwakin majakkaa ollessaan matkalla Karamutosta Otaruun.
S/S Nord III:n pituus oli 73,08 metriä, leveys 10,66 metriä ja syväys 5,64 metriä. Laivan vetoisuus oli 1 449 bruttorekisteritonnia (828 nettorekisteritonnia) ja nopeus 12,5 solmua. Laivan kolmisylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 1 700 hevosvoimaa. Hyttipaikkoja oli 24 I luokassa ja 28 II luokassa. Lisäksi oli 137 paikkaa siirtolaisia varten.
Kaj Rosvall

Kaj Rosvall (22. maaliskuuta 1942 Rauma – 23. joulukuuta 2023) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1961–1974 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden. Valmentajaurallaan Rosvall toimi muun muassa Rauman Lukon ja Vaasan Sportin päävalmentajana.
Rosvall pelasi koko SM-sarjauransa ajan Rauman Lukossa. Hänelle kertyi yhteensä 148 SM-sarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 45 + 16 = 61 ja jäähymääränsä 25 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1963 ja saavutti lisäksi yhden SM-pronssin.
Betty Zane

 
Elizabeth ”Betty” Zane (19. heinäkuuta 1765 – 23. elokuuta 1823) oli yhdysvaltojen vapaussodan sankaritar. Betty oli Ebenezer Zanen sisar ja Zane Greyn iso-isotäti. Betty Zane osallistui Fort Henryn puolustamiseen Virginiassa v. 1782 kuljettamalla ruutia linnakkeeseen.
Zane Grey kirjoitti hänestä kertovan romaanin "Betty Zane". Kun Zane Grey ei löytänyt kirjalleen julkaisijaa hän julkaisi kirjan itse vuonna 1903 käyttäen siihen vaimonsa rahoja.
Gaia Group

Gaia Group on suomalainen asiantuntijayritys, jonka pääliiketoiminta-alueet ovat kestävän liiketoiminnan konsultointi- ja tukipalvelut sekä uuden liiketoiminnan kehittäminen. Gaia Groupilla on yksi tytäryhtiö Gaia Consulting Oy, joka käytännössä vastaa Gaia Groupin operatiivisesta toiminnasta. Gaia Consulting tekee kansallisia ja kansainvälisiä asiantuntijahankkeita julkiselle ja yksityiselle sektorille liittyen energiaan ja resurssienhallintaan, ympäristöön ja ilmastoon, turvallisuuteen ja riskienhallintaan, cleantechiin ja biotalouteen, ennakointiin ja innovaatiotutkimukseen. Gaia on Cleantech Finlandin, Global Cleantech Cluster Association, Green Building Council Finlandin, FiBS yritysvastuuverkoston sekä Finnish Water Forumin (FWF) jäsenyritys ja kumppani.
Henkilöstö ja organisaatiorakenne.
Gaia työllistää noin 45 henkilöä erilaisilla koulutustaustoilla. Yrityksen vuotuinen liikevaihto on noin 4,5 M€ (2014). Gaian omistaa yrityksen toimiva johto. Gaian nykyinen toimitusjohtaja on Juha Vanhanen ja hallituksen puheenjohtajana toimii Pasi Rinne - molemmat ovat yrityksen perustajajäseniä.
Toimipisteet.
Gaialla on yli 700 asiakasta viidellä mantereella, joista suurimmat markkina-alueet ovat Eurooppa ja Afrikka. Gaian pääkonttori sijaitsee Helsingin Bulevardilla. Muita toimipisteitä on Turussa, Zürichissä, San Franciscossa, Buenos Airesissa, Pekingissä sekä Addis Abebassa.
Historia.
Gaia Group on perustettu Helsingissä vuonna 1993.
Gaian myytti.
Gaia (muinaiskreikaksi Γαῖα, ”Maa”) on kreikkalaisessa mytologiassa alkujumala, joka on useiden jumalten ja titaanien äiti.
Kuluntalahden rautatieasema

Kuluntalahden rautatieasema () oli rautatieliikennepaikka Kuluntalahden kylässä Kajaanissa rataosalla . Liikennepaikalta oli raideyhteys Nuasjärven ja Oulujärven välillä kulkeneelle Kuluntalahden siirtoradalle. Se oli käytössä vuosina 1952–1982. Kuluntalahti avattiin liikenteelle 1. tammikuuta 1923 ja miehitys päättyi vuonna 1973. Henkilöliikenne lakkautettiin 2. kesäkuuta 1985, kun Dm7-kiskobussiliikenne päättyi. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 29. syyskuuta 1997.
Kuluntalahden kaksikerroksinen laituri-tyypin asemarakennus rakennettiin vuonna 1923 Jarl Ungernin suunnitelmien pohjalta. Se oli lähes samanlainen Jormuan rautatieaseman kanssa. Puisessa asemarakennuksessa oli kaksikerroksisen keskiosan lisäksi yksikerroksiset siivet molemmin puolin. Asemarakennus purettiin vuonna 1997. Myös sivuraiteet on purettu.
Brian O’Brian

Brian O’Brian on Disney Channelin perinteisiä, lyhyitä kertomuksia Brian-nimisestä miehestä. Sarjan on kirjoittanut ja ohjannut Danny Kaplan ja Brian Stepanek (Arwin-talkkari ”Viiden tähden elämää Zachin ja Codyn kanssa” -Disney Channelilla). Sarjat ovat viiden minuutin pituisia näyteltyjä komedioita. Sarjaa on kuvattu Italiassa. Sarja nähtiin ensimmäisen kerran Disney Channel -kanavalla 3. lokakuuta 2008, 13 jaksolla. Brian O’Brian on hieman Mr. Bean -tyylinen hahmo, joka joutuu ongelmiin arkipäivän asioiden kanssa.
Jaksoluettelo.
1. tuotantokausi