Itsetuhoisuus

Itsetuhoisuus on pyrkimystä ja käyttäytymistä itsensä vahingoittamiseksi tai tarkoituksellisen henkeä uhkaavan riskin ottaminen. Itsetuhoisuuden ja siihen liittyvien ilmiöiden käsitteistä ei ole kansainvälistä yksimielisyyttä. Itsetuhoisuuteen kuuluvat itsensä vahingoittaminen ilman itsemurhatarkoitusta, itsemurha-ajatukset ja itsemurhayritykset.
Itsetuhoisuutta esiintyy usein erilaisten mielenterveysongelmien, esimerkiksi masennuksen, ahdistuneisuushäiriöiden, kaksisuuntaisen mielialahäiriön ja psykoosisairauksien, yhteydessä. Psykoosisairauksissa itsetuhoisuus liittyy usein psykooseihin, joissa esimerkiksi potilas saattaa kuulla ääniä, jotka kehottavat häntä vahingoittamaan itseään. Usein muissa tapauksissa itsetuhoisuus liittyy hankalaan tilanteeseen, johon henkilö saattaa hakea ratkaisua/mielihyvää itseään vahingoittamalla. Itsetuhoisuus saattaa olla myös avunhuuto, jolla henkilö yrittää saada huomiota ja täten apua ongelmaansa. On kuitenkin näyttöä siitä, että itsetuhoisuudella, joka on oire psyykkisistä vaikeuksista, ei välttämättä ole selkeää kommunikatiivista merkitystä.
Itsetuhoisuuden muotoja ovat muun muassa:
Itsetuhoisuuteen liittyvät ilmiöt yleistyvät selvästi nuoruusiässä, ja itsetuhokäyttäyminen on yleisintä 15–19-vuotiailla. Noin kolmasosa itseään vahingoittaneista uusii tekonsa vuoden sisällä, jollei heitä auteta. Selvästi itsetuhoinen henkilö tulisikin ohjata psykiatriseen hoitoyksikköön.
Itsensä vahingoittaminen on haastavaa käytöstä ja viestii stressistä.
Käsitteitä.
Itsetuhoisuudelle ei ole kansainvälisesti sovittua yhtenäistä termistöä.
Tahallinen itsensä vahingoittaminen ja itsensä vahingoittaminen ilman itsemurhatarkoitusta.
Tahallinen itsensä vahingoittaminen (, lyh. DSH) ja itsensä vahingoittaminen ilman itsemurhatarkoitusta (, lyh. NSSI) ovat keskeisiä itsetuhoisuuteen liittyviä termejä. Itsensä vahingoittaminen on mikä tahansa itseen kohdistettu toimi, josta seuraa suoraa ja tarkoituksellista vahinkoa omalle keholle riippumatta siitä, vahingoitetaanko itseä itsemurhatarkoituksessa vai ilman kuoleman toivetta. Itsensä vahingoittaminen ilman itsemurhatarkoitusta nimenomaisesti sulkee itsemurhatarkoituksen pois. Termiä "self-harm" käytetään yleisemmin Euroopassa ja Australiassa, kun taas NSSI:tä käytetään yleensä Kanadassa ja Yhdysvalloissa.
Kansainvälisen itsemurhien ehkäisyn yhdistyksen suositus.
Kansainvälinen itsemurhien ehkäisyn yhdistys julkaisi 2021 suosituksen itsetuhokäyttäytymistä koskeviksi englanninkielisiksi käsitteiksi ja määritelmiksi. Käsitteet ja määritelmät suomeksi Duodecimin mukaan:
Itsemurha-ajatus.
Hetkittäin ilmenevä kuoleman toive ja itsemurhan mahdollisuuden pohtiminen ovat suomalaisten keskuudessa yleisiä: vuosittain enemmän kuin joka kymmenes aikuinen suomalainen ajattelee itsemurhan mahdollisuutta. Varsinaisesti itsemurhaa yrittää vähemmän kuin yksi sadasta, ja vuosittain kuolee itsemurhaan yksi 7 000:stä suomalaisesta.
Itsemurhan ajattelun vakavuus korreloi hyvin depressiivisyyden kanssa, ja masentuneisuuden lieventyessä itsemurha-ajatukset vähenevät.
Itsensä vahingoittaminen ilman itsemurhatarkoitusta.
Itsensä vahingoittaminen ilman itsemurhatarkoitusta (, lyh. NSSI) on tarkoituksellista ja suoraa oman kehon kudosten havaittavissa olevaa vaurioittamista ilman minkäänlaista tarkoitusta kuolla teon seurauksena.
NSSI on pitkään kuvailtu diagnostisesti epävakaan persoonallisuuden oireeksi. Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disordersin (DSM) viidennessä, vuonna 2013 julkaistussa versiossa on NSSI-häiriö (NSSID) ehdokasdiagnoosina.
Viiltelyllä tarkoitetaan itsensä tarkoituksellista vahingoittamista viiltelemällä.