tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Esperantoplatzin metroasema

Esperantoplatz on Münchenin metron suunnitellun U9-linjan asema, jonka avaamista on suunniteltu 2040-luvulle. Asema tulee sijaitsemaan 17 metrin syvyydessä Bavariaringin alla Matthias-Pschorr-Straßen ja Beethovenstraßen välissä.
Asema rakennetaan kaksiraiteiseksi ja sille rakennetaan 3 laituria, joista keskimmäinen olisi 17 metriä leveä ja kaksi sivulaituria olisi kumpikin 4 metriä leveä. Laiturit rakennetaan ns. "espanjalaisen mallin" mukaan, jossa suuremmalta laiturilta noustaan kyytiin metroon, ja toisella puolella raidetta olevalta, pienemmältä laiturilta poistutaan metrosta. Asemasta tulisi metrojärjestelmän ensimmäinen asema jossa laiturit toteutetaan espanjalaisessa mallissa.
Gamvikin kirkko

Gamvikin kirkko () on Gamvikin kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1958.
Mehamnin kirkko

Mehamnin kirkko () on Gamvikin kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1965.
Hopin kirkko

Hopin kirkko () on Gamvikin kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1973.
Østre Gausdalin kirkko

Østre Gausdalin kirkko () on Gausdalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1200-luvulta.
Pinakothekenin metroasema

Pinakotheken on Münchenin metron suunnitellun U9-linjan asema, jonka avaamista on suunniteltu 2040-luvulle. Asema tulee sijaitsemaan Arcisstraßen alapuolella Gabelsbergerstraßen ja Theresienstraßen välissä, Münchenin teknillisen yliopiston pääsisäänkäynnin edessä. Asemalle rakennetaan suora sisäänkäynti rakennukseen. Asemalta olisi vaihtoyhteys raitiotielinjoille 27 ja 28, sekä useille paikallisille bussilinjoille.
Vestre Gausdalin kirkko

Vestre Gausdalin kirkko () on Gausdalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1784.
Svatsumin kirkko

Svatsumin kirkko () on Gausdalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva kahdeksankulmainen puukirkko vuodelta 1860.
Aulstadin kirkko

Aulstadin kirkko () on Gausdalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1864.
Klokkarstua

Klokkarstua on taajama Askerin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,6 neliökilometriä ja asukasluku 756 vuonna 2023.
Holmsbu

Holmsbu on taajama Askerin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 283 vuonna 2023. Drammeninvuonon rannalla sijaitseva Holmsbu on suosittu matkailukohde kylpylöineen, hotelleineen ja mökkeineen. Siellä ovat historian saatossa viihtyneet myös monet taiteilijat, kuten maalarit Henrik Sørensen, Thorvald Erichsen ja Oluf Wold-Torne.
Negotia

Negotia (vuosina 2005–2006 "NOFU-Kommunikasjonsforbundet") on norjalainen ammattiliitto, johon kuuluu erilaisissa toimisto-, hallinto-, myynti-, palvelu-, varasto- ja laboratoriotehtävissä työskenteleviä. Liitto perustettiin vuonna 2005 ja sillä oli noin 21 300 jäsentä vuonna 2022.
Vladimir Bure

Vladimir Valerjevitš Bure (; 4. joulukuuta 1950 Norlisk, Neuvostoliitto – 3. syyskuuta 2024 Miami, Florida Yhdysvallat) oli Neuvostoliittoa edustanut venäläinen uimari, joka saavutti olympiamitaleita vuosien 1968 ja 1972 kesäolympialaisissa. Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen hän siirtyi Yhdysvaltoihin ja toimi NHL-seurojen Vancouver Canucks ja New Jersey Devils kuntovalmentajana.
Uintiura Neuvostoliitossa.
Vladimir Bure alkoi uida isänsä Valerin ohjauksessa lajinaan vapaauinti. Bure kilpaili Neuvostoliiton puolesta olympialaisissa 1968, 1972 ja 1976 ja saavutti neljä mitalia: yhden henkilökohtaisen 100 metrin vapaauinnissa ja kolme vapaauintiviesteissä. Hän voitti myös kaksi hopeaa vuosien 1973 ja 1975 MM-kisoista. Lisäksi Bure oli kaksinkertainen Euroopan mestari sekä 17-kertainen Neuvostoliiton mestari. Isänsä Valerin kuoltua vuonna 1974 Vladimirin valmentajaksi tuli setä-Aleksei.
Uran jälkeinen aika.
Uintivalmentajana Neuvostoliitossa.
Uintiuransa jälkeen Vladimir toimi Bure ZSKA:n uintivalmentajana vuosina 1979–1985. Lisäksi hän toimi urheilutoimittajana sanomalehdissä ja radiossa.
Siirtyminen Yhdysvaltoihin kuntovalmentajaksi.
Neuvostoliiton kaatumisen myötä Vladimir Bure siirtyi perheensä kanssa Yhdysvaltoihin. Siellä hän toimi kuntovalmentajana NHL-seuroissa Vancouver Canucks vuosina 1994–1999 ja New Jersey Devils vuosina 1999-2010 kuntokonsultti. Hän oli voittamassa New Jersey Devilsissä Stanley Cupin vuosina 2000 ja 2003. 
Vladimir ja Tatjana Burella oli kaksi poikaa, Pavel ja Valeri, joista kasvoi 1990-luvulla NHL:n huippuammattikiekkoilijoita.
Paluu Eurooppaan.
Vuonna 2010 Vladimir Bure palasi takaisin kotimaahansa Venäjälle entisen huippukiekkoilija Vjatšeslav Fetisovin kutsusta. Buresta tuli tällöin moskovalaisen ammattijääkiekkoseura TsSKA:n varapuheenjohtaja. Tässä tehtävässä hän oli kaksi vuotta. Vuodesta 2015 hänestä tuli Valko-Venäjän jääkiekkomaajoukkueen kuntovalmentaja vuosiksi 2015–2017.
Vuonna 2017 tapahtuneen sairastumisen jälkeen hän joutui luopumaan kuntiovalmentaja-tehtävästään Valko-Venäjällä. Hän siirtyi takaisin Yhdysvaltoihin, jossa hän kuoli syyskuussa 2024 Miamissa, Floridassa.
Neureuther

Neureuther on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Refaat El-Sayed

Refaat El-Sayed (; s. 11. helmikuuta 1946) on egyptiläissyntyinen ruotsalainen liikemies. Hän osti vuonna 1981 Fermenta-nimisen lääketehtaan, joka houkutteli paljon sijoittajia. Vuonna 1986 paljastui, että El-Sayed oli valehdellut koulutuksestaan eikä ollut oikeasti väitellyt tohtoriksi. Lisäksi Fermenta oli vääristellyt talouslukujaan. Skandaalin seurauksena Volvo vetäytyi tärkeästä yrityskaupasta ja Fermentan osake romahti. El-Sayed tuomittiin vuonna 1989 kuudeksi vuodeksi vankeuteen muun muassa kirjanpitorikoksesta. Hän vapautui vankilasta vuonna 1992. Vapauduttuaan hän perusti Hebi Health Care -nimisen yrityksen, joka ajautui konkurssiin vuonna 2010.
Gottfried von Neureuther

Gottfried von Neureuther (1811–1885) oli saksalainen arkkitehti. Hän oli Münchenin polyteknikumin professori vuodesta 1857. Hän edusti lukuisissa rakennuksissaan uusrenessanssia, jonka hän nosti Baijerissa suosioon, esimerkkeinä Würzburgin, Aschaffenburgin, Schweinfurthin asemarakennukset, Ludwigshafenin hallintorakennuksia ja maataloja. Hänen huomattavimmat työnsä ovat Münchenin polyteknikumi (1866–1870) ja Münchenin taideakatemia (1873–1885).
Aleksandr Borodai

Aleksandr Jurjevitš Borodai (; s. 25. heinäkuuta 1972 Moskova) on venäläinen poliitikko, poliittinen neuvonantaja ja järjestöjohtaja.
Borodai valmistui Moskovan valtionyliopiston filosofian tiedekunnasta vuonna 1994. Hän osallistui Transnistrian sotaan vuonna 1992 ja Venäjän perustuslaillisen kriisin 1993 yhteydessä toteutettuihin väkivaltaisuuksiin lainsäädäntöelimen vallan ja presidenttivetoisuuden kannattajien välillä. Borodai käsitteli sotakirjeenvaihtajana ensimmäistä Tšetšenian sotaa RIA Novostissa vuodesta 1994 ja kirjoitti sotilasasioiden tarkkailijana "Zavtraan" vuodesta 1996. Hän työskenteli 1990-luvun lopusta lähtien neuvonantajana monissa vaalikampanjoissa. Hän teki yhteistyötä ukrainalaisen Alueiden puolueen kanssa ja toimi Konstantin Malofejevin neuvonantajana. Borodai on kiistänyt väitteet, joiden mukaan hänet olisi vuonna 2002 nimitetty FSB:n informaatiopolitiikan ja erikoishankkeiden varajohtajaksi.
Borodai osallistui Krimin miehitykseen vuonna 2014 ja ryhtyi perustetun miehityshallinnon neuvonantajaksi. 16. toukokuuta 2014 hänet nimitettiin Donetskin kansantasavallan pääministeriksi, jonka tehtävistä hän erosi elokuussa 2014. Hän oli Donetskin alueen miehitetyn osan ensimmäinen johtaja. Borodai joutui Yhdysvaltain pakotteiden kohdehenkilöksi heinäkuussa 2014. Palattuaan Moskovaan hän ryhtyi vuonna 2015 johtamaan Donbassin vapaaehtoisten liittoa, joka yhdisti itäisessä Ukrainassa Venäjän puolella taistelleita. Ukrainan yleinen syyttäjänvirasto on syyttänyt Borodaita väkivaltaisesta vallankaappauksesta, maan alueellisen koskemattomuuden loukkaamisesta ja terroristijärjestön perustamisesta. 
Borodai valittiin valtioduumaan Yhtenäisen Venäjän edustajana vuonna 2021.
Alkoholi-, huume- ja rahapelitutkimuksen seura

Alkoholi-, huume- ja rahapelitutkimuksen seura ry (AHR) on suomalainen yhdistys, joka edistää alkoholi-, huume- ja rahapelitutkimusta Suomessa. Seura perustettiin vuonna 1960 nimellä Alkoholitutkijain seura. Vuonna 2001 seuran nimi muutettiin Alkoholi- ja huumetutkijain seuraksi, ja vuonna 2018 se sai nykyisen nimensä.
Seuran tavoitteena tuoda alan tutkimusta näkyville ja tukea tutkimustulosten soveltamista käytäntöön. Seura järjestää vuosittain kahdesta kolmeen seminaaria, joissa käsitellään ajankohtaisia tutkimustuloksia ja alan kannalta tärkeitä teemoja. Seminaarit ovat avoimia kaikille kiinnostuneille.
Seura pyrkii vaikuttamaan rahapeli- ja päihdepolitiikkaan sekä lainsäädäntöön tutkimustiedon pohjalta. AHR toimii yhteistyössä on mukana kansainvälisen päihdetutkimusjärjestöjen kattojärjestön ICARAn toiminnassa.
Palkinnot ja tunnustukset.
AHR jakaa vuosittain tunnustuspalkinnon parhaalle suomalaiselle päihde- tai rahapeliaiheiselle tieteelliselle artikkelille artikkelikilpailun perusteella.
Svensk-koreanska föreningen

Svensk-koreanska föreningen on ruotsalainen ystävyysseura, joka pyrkii vahvistamaan siteitä Ruotsin ja Pohjois-Korean välillä sekä tukemaan tavoitetta Koreoiden yhdistämisestä. Järjestöön ja sen hallitukseen on kuulunut tunnettuja toimittajia ja kirjailijoita, kommunisteja, muiden vasemmistopuolueiden edustajia sekä keskustalaisia.
Andrea Andreen oli keskeinen vaikuttaja Svensk-koreanska föreningenin perustamisen taustalla. Yhdistys aloitti julkisten tilaisuuksien ja keskustelutapahtumien järjestämisen kesällä 1969. Torsten Brännström valittiin seuran puheenjohtajaksi, ja Andrea Andreen sai samalla kunniapuheenjohtajan arvonimen. Yhdistyksen keskeinen tavoite sen toiminnan ensimmäisinä vuosina oli Pohjois-Korean tunnustamisen aikaansaaminen. Yhdistys pitikin suurena onnistumisena diplomaattisuhteiden käynnistämistä Ruotsin ja Pohjois-Korean välillä 6. huhtikuuta 1973. Ruotsi oli ensimmäinen Pohjois-Korean tunnustanut länsimaa ja pitkään ainoa länsimaa, jolla oli Pjongjangissa suurlähetystö.
Svensk-koreanska föreningen kutsui lokakuussa 1981 koolle ensimmäisen jucheaatteen seminaarinsa. Järjestö on tehnyt kulttuuriyhteistyötä pohjoiskorealaisten kanssa ja osallistunut kansainväliseen toimintaan. Syyskuussa 1987 se järjesti Eurooppalaisen solidaarisuuskonferenssin rauhan ja Korean jälleenyhdistymisen tueksi. Osallistujia tuli muun muassa Pohjoismaista, Ranskasta, Isosta-Britanniasta ja Kreikasta. Muiden Pohjoismaiden järjestöjen kanssa Svensk-koreanska föreningen on tehnyt yhteistyötä Pohjoismaisen Korean kansan ystävyyden ja solidaarisuuden yhteistyökomitean puitteissa. Järjestö pitää Ruotsin uutisointia yksipuolisena ja katsoo tarjonneensa yleisölle tärkeää tietoa Pohjois-Korean tapahtumista. Svensk-koreanska föreningen julkaisee "Korea-information"-lehteä ja on järjestänyt ryhmämatkoja Pohjois-Koreaan.
Sinfonia nro 2 (Tšaikovski)

Pjotr Tšaikovskin toinen sinfonia (c-molli, op. 17) on vuonna 1872 sävelletty ja vuosina 1879–1880 revisoitu sinfonia. Erityistä teoksessa on se, että teemoina on käytetty kansansävelmiä, ja myös Tšaikovskin itse kehittämissä teemoissa on kansanlaulun piirteitä. Tämä oli tyypillisempää Viiden ryhmälle ja tekikin vaikutuksen varsinkin Nikolai Rimski-Korsakoviin. Sinfoniassa käytetyt kansansävelmät ovat ukrainalaisia. Musiikkikriitikko Nikolai Kaškin antoi sinfonialle lisänimen ”Vähävenäläinen”. Vähä-Venäjä on Ukrainasta Venäjällä käytetty nimitys, joka kuitenkaan ei ollut Ukrainassa arvossa pidetty edes 1800-luvulla.
Tšaikovskin toisen sinfonian ensimmäisen osan avaa pitkää käyrätorvelle laadittu soolo, joka perustuu kansanlauluun ja johon palataan toistuvasti. Toinen osa on häämarssi Tšaikovskin itse hylkäämästä oopperasta "Undina". Kolmas osa on ABA-muotoinen scherzo. Sinfonian päättävä finaali oli osista säveltäjän henkilökohtainen suosikki. Siinä kansansävelmien käyttö on yhdistetty innovatiiviseen rakenteeseen ja epätavalliseen harmoniseen etenemiseen. Sinfonian revisoinnin yhteydessä Tšaikovski teki laajoja muutoksia teoksensa ensimmäiseen osaan ja finaaliin.
Tšaikovskin toisen sinfonian tyypillinen esitys kestää hieman yli puoli tuntia.
Nikolai Kaškin

Nikolai Dmitrijevitš Kaškin (; 27. marraskuuta 1839 Voronež – 15. maaliskuuta 1920 Kazan) oli venäläinen musiikkikriitikko ja -pedagogi.
Kaškinin isä oli kirjakauppias ja itseoppinut muusikko, joka antoi pojalleen varhaista musiikkikasvatusta. Kaškinia opetti myös Alexandre Dubuque. Kaškin asui Moskovassa vuodesta 1860 ja opetti Moskovan konservatoriossa vuosina 1866–1906 pianonsoittoa, musiikin teoriaa sekä musiikin historiaa. Hän oli yksi Pjotr Tšaikovskin läheisimmistä ystävistä tutustuttuaan tähän Moskovan konservatoriossa. Tšaikovski omisti säveltämänsä laulun Kaškinille, joka puolestaan arvioi usein Tšaikovskin teoksia. 
Kaškin kirjoitti lukuisiin lehtiin, julkaisi aikanaan suositun oppikirjan musiikin teoriasta ja käänsi oppikirjoja venäjän kielelle. Hän julkaisi ensimmäisen elämäkerran Tšaikovskista vuonna 1894. Kaškin laati elämäkerrallisia kirjoituksia myös Anton Rubinšteinista, German Larošista, Sergei Tanejevista, Aleksandr Borodinista ja Mili Balakirevista. Hän asui Kazanissa vuodesta 1918.
Göran Fristorp

Karl Göran Fristorp (26. toukokuuta 1948 – 3. syyskuuta 2024) oli ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä. Fristorp yhdessä Claes af Geijerstamin kanssa duona Malta voitti Melodifestivalenin vuonna 1973 kappaleella "Sommarn som aldrig säger nej". He edustivat Ruotsia Eurovision laulukilpailussa 1973 Luxemburgissa sijoittuen viidenneksi. Fristorp oli hollantilaisen Ekseption-yhtyeen lämmittelijä heidän Saksan-kiertueensa aikana vuosina 1974–1975. Fristorp kuoli 76-vuotiaana 3. syyskuuta 2024.
Laimer Platzin metroasema

Laimer Platz on metroasema Münchenin metron U5-linjalla, se avattiin 24. maaliskuuta 1988 ja on U5-linjan pääteasema. Vuosina 1988-1999, asema toimi myös U4-linjan pääteasemana.
Olympiazentrumin metroasema

Olympiazentrum on metroasema Münchenin metron U3-linjalla, joka avattiin 8. toukokuuta 1972 vuoden 1972 kesäolympialaisia varten ja palvelee Münchenin olympiapuistoa ja sen olympiakylää. Se toimi myös U3:n pääteasemana 35 vuoden ajan, kunnes linjaa laajennettiin Olympia-Einkaufszentrumiin vuonna 2007. Vuosina 1980-1993 asema oli myös U2-linjan pääteasema. Ruuhka-aikoina asema on myös U8-linjan pääteasema. Aseman suunnittelivat Christine Stadler ja Waki Zöllner.
Mangfallplatzin metroasema

Mangfallplatz on Münchenin metron U1-linjan pääteasema, joka avattiin 9. marraskuuta 1997 ja sijaitsee Naupliastraßen alapuolella Harlachingin kaupunginosassa. Aseman suunnitteli Paolo Nestler. Aseman lounaispuolella sijaitsee Park+Ride-pysäköintihalli jossa on 252 pysäköintipaikkaa.
Nordfriedhofin metroasema

Nordfriedhof on Münchenin metron U6-linjan metroasema, joka avattiin 19. lokakuuta 1971. Münchenin metron rakennustyöt aloitettiin tältä asemalta 1. helmikuuta 1965. Sen nimi suunnittelu ja rakennusvaiheessa oli "Schenkendorfstraße" kun taas viereisen Alte Heiden metroaseman suunniteltu nimi oli Nordfriedhof. Aseman suunnitteli Paolo Nestler.
Pasingin rautatieasema

Pasing on rautatieasema Münchenissä, Saksassa, joka avattiin 7. lokakuuta 1840. Asemaa palvelevat S-Bahnin linjat S3, S4, S5, S6, S8 ja S20, ja kaukojunat. 
Tulevaisuus.
Aseman viereen rakennetaan metron U5-linjan laajennuksen pääteasemaa, jonka on tarkoitus valmistua vuonna 2034.
Kpojito

Kpojito (myös "kpodjito") oli Dahomeyn kuningaskunnan kaikkein tärkeimmän naisen virkanimike. Kpojito käännetään yleensä sanoilla ”kuninkaan äiti” tai ”kuningasäiti”. Fonin kielellä kpojito tarkoittaa sitä, joka auttoi leopardia.
Jokaisella kuninkaalla oli kpojito, nainen joka valittiin hänen edeltäjiensä vaimoista. Abomeyn keskuspalatsissa hänellä oli oma hovi ja seurue, jonka kaikki yhteydet miehiin oli kielletty.
Kpojiton asema syntyi kuningas Agajan hallintoaikana ja päättyi kun Ranskan lopetti Dahomeyn monarkian vuonna 1900 miehitettyään sen.
Tarkkoja tietoja kpojiton virka-aseman tehtävistä ei ole säilynyt, mutta ainakin 1800-luvulla kpojito otti vastaan vetoomuksia uskonnollisissa tapauksissa "ajahon", uskontoministerin hovista.
Kpojiton sanotaan olleen kuninkaan esirukoilija, joka auttoi suojelemaan dahomeylaisia ja vetosi heidän puolestaan kuninkaaseen. Kpojitolla oli rikkaan maine, ja häntä tukivat vasallivaltioiden kylät ja orjien plantaasit. Kuoltuaan hänet korvasi hänen synnyinsuvustaan peräisin oleva naisjälkeläinen, joka hallitsi hänen perintöään. Kuninkaan tapaan kpojitosta tuli vodun ja häntä kunnioitettiin vuosittaisissa seremonioissa.
1800- ja 1900-luvuilta peräisin olevat lähteet Dahomeysta kertovat, että kpojito oli jossain määrin kuninkaan kaksoishahmo. Sanottiin, että kuningas ja kpojito – mies ja nainen, kuninkaallinen ja aateliton – muodostivat keskeisen yhteisyyden, johon valtio perustui.
Maurice Ahanhanzo Glélén mukaan nämä kaksoishallitsijat olivat tasapaino tai vastapaino, johon pyrittiin monarkian vallanpidossa. Kuninkaan valta oli keskeisesti rajoitettua toisaalta suhteessa muihin prinsseihin, jotka saattoivat alkuperäänsä vedoten pyrkiä saamaan kruunun. Toisaalta hänen äitinsä oli peräisin kansan näkökulmasta aatelittomista, tavallisista ihmisistä, joita kuningas ei voinut kieltää eikä unohtaa.
Dahomeyn kuninkaat ja kpojitot.
Edna Bayn julkaisema luettelo perustuu Rene Ahon antamaan tietoon Abomeyssa vuonna 1972.
War Hospital

War Hospital on Brave Lamb Studion kehittämä ja Naconin julkaisema strategiapeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 5, Windows ja Xbox Series X/S alustoille.
Pelaaminen.
Pelissä hallitaan ensimmäisen maailmansodan aikaista kenttäsairaalaa länsirintamalla vuonna 1918. Pelissä on hallittava ryhmän moraalia ja sekä tulevien sotilaiden hoitoa (triage) pienillä resursseilla. Sairaalaan voi tehdä parannuksia pelin mittaan ja valittava ryhmään kuuluvia lääkäreitä, hoitajia ja insinöörejä.
Vastaanotto.
"PC Gamerin" arviossa peli sai myönteistä palautetta keskittymisestä elämien pelastamiseen tappamisen sijaan. Pelimekaaniikka sanottiin mukaansatempaavaksi ja tunteelliseksi, mutta peli on hieman kömpelö ja epäelegantti hallinnointipeli henkilöstön ja resurssien hallinnassa. "Sports Illustratedin" arvostelussa peli sai arvosanaksi 7/10, jossa peliä sanottiin ajoittain liian toistavaksi ja rankaisevaksi.
Ilkka Koskimäki

Ilkka Koskimäki on suomalainen poliisi, joka on toiminut Poliisihallituksen johtajana eli poliisiylijohtajana 1. syyskuuta 2024 alkaen.
Koskimäki aloitti poliisissa vuonna 1991. Hän työskenteli Helsingin poliisilaitoksella vuoteen 2017 saakka, viimeiseksi apulaispoliisipäällikkönä. Vuosina 2017–2020 hän toimi Hämeen poliisilaitoksen poliisipäällikkönä ja vuosina 2020–2024 Itä-Uudenmaan poliisilaitoksen poliisipäällikkönä.
Koulutukseltaan Koskimäki on oikeustieteen lisensiaatti ja varatuomari.
Moon Unit Zappa

Moon Unit Zappa (s. 28. syyskuuta 1967) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja, stand up -koomikko ja kirjailija. Hän on muusikko Frank Zappan neljästä lapsesta vanhin. 
Zappan ensimmäinen laajaa huomiota saanut julkinen esiintyminen oli musiikkivideossa Frank Zappan hittikappaleesta "Valley Girl" vuodelta 1982. Sittemmin hän esiintyi elokuvissa ja sarjoissa ja toimi VJ:nä New Yorkissa. Hän on esiintynyt yksittäisiä kertoja sarjoissa "Normal Life", "Jäitä hattuun" ja "Ensisilmäyksellä". 
Zappa on kirjoittanut New York Timesiin ja häneltä on julkaistu kaksi kirjaa: "America, the Beautiful" (2001) ja "Earth to Moon" (2024). Muistelmateos "Earth to Moon" käsittelee Zappan vaiherikasta mutta myös traumaattista lapsuutta ja nuoruutta kuuluisassa ja epätavanomaisessa perheessä.
Homalocephale

Homalocephale on pachycephalosauria-dinosaurusten suku, joka eli myöhäisliitukaudella nykyisen Mongolian alueella noin 70 miljoonaa vuotta sitten. Suvun kuvasivat vuonna 1974 Halszka Osmólska ja Teresa Maryańska.
Suku koostuu yhdestä lajista, "Homalocephale calathocercos". On pidetty myös mahdollisena että Homalocephale-suvun jäsenet olivat vain Prenocephalen suvun poikasia tai nuoria yksilöitä, mutta löydetyt näytteet nuorista Prenocephaleista viittaavat että kyseessä ovat kaksi eri lajia. Homalocephale oli 1,5 metriä pitkä ja kasvissyöjä.
Partnachplatzin metroasema

Partnachplatz on Münchenin metron U6-linjan metroasema, joka avattiin 16. huhtikuuta 1983.
San Quirico d'Orcia

San Quirico d'Orcia on kunta Italiassa. Se kuuluu Sienan maakuntaan ja Toscanan alueeseen. Vuoden 2023 osavaltion mukaan kunnassa asui 2 572 asukasta 42,12 neliökilometrin alueella, joten asukastiheydeksi muodostuu 61 asukasta/km². Kristitty suojeluspyhimys on pyhimys Cirico, Julita Tarsolaisen (molemmat marttyyrikuoleman) poika, ja molempien yhteinen kirkon muistopäivä 16. kesäkuuta on siksi yhteisön juhla.
Castiglione d'Orcian, Montalcinon, Pienzan ja San Giovanni d'Asson yhteisöt ovat vierekkäin.
Obersendlingin metroasema

Obersendling on Münchenin metron U3-linjan asema, joka avattiin 28. lokakuuta 1989. Aseman suunnittelivat Josef Karg ja Manfred Kessler. Asema sijaitsee kävelymatkan päässä läheisestä Siemenswerken S-Bahn asemasta, jota palvelevat linjat S7 ja S20.
Neuperlach Zentrumin metroasema

Neuperlach Zentrum on Münchenin metron U5-linjan asema, joka avattiin 18. lokakuuta 1980. U2 pysähtyi asemalla 29. toukokuuta 1999 asti, kun taas U5 aloitti liikennöinnin asemalle vasta 27. lokakuuta 1988. Asema on myös ruuhka-aikoina toimivien U7 ja U8-linjojen pääteasema. Asema sijaitsee Thomas-Dehler-Straßen alla Hanns-Seidel-Platzin vieressä Neuperlachin asuinalueella, joka suunniteltiin 1960-luvulla. Asema sijainti suunniteltiin etukäteen yhdessä uuden kaupunginosan ja sen tieverkoston kanssa. Aseman rakentaminen aloitettiin jo vuoden 1972 puolivälissä, mutta se avattiin vasta kahdeksan vuotta myöhemmin. Asema peruskorjattiin vuosina 2021-2022.
Gildeskålin pääkirkko

Gildeskålin pääkirkko () on Gildeskålin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1881.
Sauran kirkko

Sauran kirkko () on Gildeskålin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1884.
Vigran kirkko

Vigran kirkko () on Gisken kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1894.
Valderøyn kirkko

Valderøyn kirkko () on Gisken kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1961.
Gjemnesin kirkko

Gjemnesin kirkko () on Gjemnesin kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1893.
Øren kirkko

Øren kirkko () on Gjemnesin kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1865.
Matias Siltanen

Matias Siltanen (s. 29. maaliskuuta 2007 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Allsvenskanissa pelaavaa Djurgårdenia. Pelipaikaltaan Siltanen on keskikenttäpelaaja. Hän on toiminut myös Suomen alle 17-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen kapteenina. 
KuPS:in kasvatti Siltanen pelasi ensimmäiset pelinsä aikuisten sarjoissa kaudella 2022 KuPS Akatemian paidassa Kakkosessa. Kevättalvella 2023 hän pelasi ensimmäiset minuuttinsa KuPS:in edustusjoukkueessa Liigacupissa. Veikkausliigassa Siltanen debytoi huhtikuussa 2024 HJK:ta vastaan.
Vuoden 2023 Captain's Ball -gaalassa Siltanen palkittiin vuoden poikapelaajana. Samana vuonna hän pelasi ensimmäiset ottelunsa alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa. Alle 16-vuotiaiden maajoukkueen kanssa hän oli voittamassa Baltic Cupia kesällä 2023.
Siltanen pääsi vuonna 2024 The Guardian -lehden vuosittain julkaistavan maailman 60 lahjakkaimman nuoren jalkapalloilijan listalle.
Tammikuussa 2025 Siltanen siirtyi Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa pelaavan Djurgårdens IF:n riveihin. Siltasen ja Djurgårdenin sopimus on 3-vuotinen.
Tornes

Tornes on taajama Hustadvikan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 534 vuonna 2023.
Farstad

Farstad on taajama Hustadvikan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,27 neliökilometriä ja asukasluku 234 vuonna 2023.
Farmasiforbundet

Farmasiforbundet (vuosina 1937–1962 "Norges Tekniske Apotekpersonales Forening", 1962–1997 "Norsk Apotekteknikerforbund") on norjalainen lääketeknikoiden ammattiliitto. Se perustettiin vuonna 1937 ja sillä oli noin 3 000 jäsentä vuonna 2023.
Cole Hocker

Cole Hocker (s. 6. kesäkuuta 2001 Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen 1 500 metrin juoksun olympiavoittaja ja nykyinen olympiaennätyksen haltija sekä 5 000 metrin maailmanmestari. 178 senttimetriä pitkä Hocker kilpailee myös 5 000 metrillä. Hänen valmentajanaan toimii Ben Thomas.
Oregonin yliopistossa opiskellut Hocker kilpaili ensimmäistä kertaa olympialaisissa vuonna 2021 Tokiossa, jossa hän sijottui 1 500 metrillä finaalin kuudenneksi. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän oli samalla matkalla seitsemäs. Vuoden 2024 sisäratojen MM-kilpailuista Glasgow'sta Hocker saavutti hopeaa 1 500 metriltä ajalla 3.36,69.
Hocker voitti olympiakultaa 1 500 metrin juoksussa vuoden 2024 kesäolympialaisissa Pariisissa. Hän juoksi finaalissa uuden olympiaennätyksen 3.27,65. Tulos on myös Pohjois-Amerikan ennätys ja maailman kaikkien aikojen seitsemänneksi paras aika 1 500 metrillä. Hän voitti 5 000 metrin maailmanmestaruuden Tokiossa 2025 ajalla 12.58,30. Samojen kisojen 1 500 metrillä hänet hylättiin välieräjuoksussa.
Fritiof Enbom

Fritiof Enbom (1918–1974) oli ruotsalainen rautatietyöntekijä, joka vuonna 1952 tuomittiin elinkautiseen pakkotyöhön vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi. Tapauksessa oli myös kuusi muuta syytettyä, joista yksi tuomittiin niin ikään elinkautiseen ja neljä muuta eripituisiin määräaikaisiin pakkotyörangaistuksiin. Yksi vapautettiin syytteistä. Vakoilussa olisi syytteiden mukaan ollut kyse Pohjois-Ruotsin puolustusasemia koskevan tiedon keräämisestä ja luovuttamisesta Neuvostoliiton suurlähetystölle. Tapaus on edelleen kiistelty, sillä Enbomin on arveltu olleen mytomaani ja sepittäneen koko jutun itse. Vuonna 2012 Ruotsin korkein oikeus hylkäsi yhden tuomituista, Fingal Larssonin, lasten vaatimuksen ottaa isänsä syyllisyys uudelleentarkasteluun.
Sinfonia nro 1 (Tšaikovski)

Pjotr Tšaikovskin ensimmäinen sinfonia (g-molli, op. 13) on elokuussa 1866 valmistunut neliosainen sinfonia, jolla on lisänimi ”Talviunia” (). Säveltäjä laati teoksestaan toisen version ennen vuoden 1866 loppua ja teki jo kolmannen version vuonna 1874.
Tšaikovski antoi ensimmäisen sinfoniansa kahdelle ensimmäiselle osalle lisänimet. Teoksen scherzo-osassa on käytetty materiaalia säveltäjän aiemman cis-mollipianosonaatin (1865) scherzosta. Tšaikovskin ensimmäinen sinfonia oli aikoinaan harvoin esitetty, mutta nykyaikana esityksiä on pidetty ja levytyksiä tehty runsaammin. Teoksen tyypillinen esitys kestää 40–45 minuuttia.
Sinfonia nro 3 (Tšaikovski)

Pjotr Tšaikovskin sinfonia nro 3 (D-duuri, op. 29) on vuonna 1875 valmistunut viisiosainen sinfonia, jolle on jälkikäteen annettu lisänimi ”Puolalainen”. Teos on Tšaikovskin sinfonioista ainoa, jossa on enemmän kuin tyypilliset neljä osaa. Teos muistuttaa muodollisesti tanssisarjaa ja on monin osin tanssinomainen. Siinä onkin tyylillisiä yhteneväisyyksiä pian sen jälkeen sävelletyn "Joutsenlammen" kanssa.
Tšaikovskin kolmas sinfonia on säveltäjän muita sinfonisia teoksia harvemmin esitetty. Teoksen ensimmäisen Lontoon-esityksen johtanut August Manns nimesi teoksen ”Puolalaiseksi” finaalin Tempo di polacca -tempomerkinnän mukaan. Teoksen yhteydet puolalaisuuteen rajoittuvat tähän. Toisen osan tempomerkkinässä lukee Saksaan viitaten ”Alla tedesca”. Tyypillinen Tšaikovskin kolmannen sinfonian esitys kestää noin 45 minuuttia.
Manfred-sinfonia

Manfred-sinfonia (h-molli, op. 58) on neliosainen ohjelmallinen sinfonia, jonka Pjotr Tšaikovski sävelsi toukokuun ja syyskuun 1885 välillä.
Vladimir Stasov esitti Lordi Byronin "Manfredin" tekstiin perustuvaa ohjelmaa pohjaksi sinfonialle, jonka hän toivoi Mili Balakirevin säveltävän. Balakirev ei halunnut uppoutua hankkeeseen vaan välitti ohjelman Hector Berliozille, joka kuitenkin kieltäytyi ryhtymästä työhön ja palautti ohjelman Balakireville. Balakirev välitti ohjelman kymmenen vuotta myhöemmin Tšaikovskille, joka sävelsi sen pohjalta sinfonian vuonna 1885. "Manfred-sinfonia" kestää lähes tunnin ja erottuu muista Tšaikovskin orkesteriteoksista sekä pituudeltaan että rakenteeltaan. Teoksen rakennetta on pidetty haastavana ja musiikkia melko monimutkaisena. "Manfred-sinfonia" kantaesitettiin 23. maaliskuuta 1886.
Tšaikovski piti teosta alun perin yhtenä parhaistaan, mutta muutti myöhemmin mielensä ja jopa harkitsi kaikkien muiden osien paitsi ensimmäisen hävittämistä. Teos teki vaikutuksen César Cuihin, mutta German Laroš piti sitä yhtenä Tšaikovskin raakileisimmista ja keskeneräisimmistä sävellyksistä. Sittemmin Arturo Toscanini piti teosta jopa Tšaikovskin parhaana, vaikkakin teki partituuriin muutoksia esityksiä ja levytystä varten. Leonard Bernstein puolestaan piti teosta heikkona eikä koskaan johtanut sen esitystä.
The California Raisins

The California Raisins oli yhdysvaltalainen kuvitteellinen rhythm and blues -musiikkia esittänyt yhtye sekä antropomorfoiduista rusinoista koostuva hahmo, joka esiintyi muun muassa televisiomainoksissa. Yhtyeen pääsolisti oli muusikko Buddy Miles. Yhtye tuli tunnetuksi vuosina 1986–2002 televisiomainoksista ja erilaisista animoiduista erikoisjaksoista, voittaen yhden Emmy-palkinnon ja yhden ehdokkuuden. Yhtye julkaisi myös musiikkia usealla studioalbumilla.
Yhtyeen loi alun perin mainostoimisto Foote, Cone &amp; Belding vuonna 1986 julkaistulle Sun-Maid -rusinoiden televisiomainokseen. Televisiomainokset tuotti Vinton Studios ja suunnitteli Michael Brunsfeld käyttämällä savitekniikkaa. Seuraavana vuonna yhtye esiintyi Emmy-palkitussa "A Claymation Christmas Celebration" -jouluohjelmassa laulaen joululaulun "Rudolph the Red-Nosed Reindeer" ("Petteri Punakuono"). Myöhemmin yhtye muun muassa sai oman 13-osaisen animaatiosarjan sekä Capcom tuotti Nintendo Entertainment System -pelikonsolille videopelin "", jota ei kuitenkaan julkaistu markkinoille.
From Zero

From Zero on Linkin Parkin kahdeksas studioalbumi ja ensimmäinen, jonka yhtye on julkaissut laulaja Chester Benningtonin kuoleman jälkeen. Yhtyeestä on jäänyt pois myös rumpali Rob Bourdon ja siihen ovat liittyneet laulaja Emily Armstrong ja rumpali Colin Brittain. Albumi julkaistiin 15. marraskuuta 2024.
Yhtye striimasi 5. syyskuuta 2024 yllätyskeikan Los Angelesista, jonka yhteydessä se tiedotti albumin julkaisusta ja kiertueesta. Samalla julkaistiin albumin ensimmäinen single The Emptiness Machine.
Andri Sybiha

Andri Sybiha (; s. 1975 Zboriv) on ukrainalainen poliitikko. Hänet nimitettiin maansa ulkoministeriksi 5. syyskuuta 2024 Dmytro Kuleban erottua. Sybiha jatkoi ulkoministerinä myös 17. heinäkuuta 2025 aloittaneessa Julija Svyrydenkon hallituksessa.
Sybiha valmistui Lvivin yliopistosta vuonna 1997 pääaineinaan kansainväliset suhteet sekä englannin tulkkaus ja vuonna 1999 oikeustiede, juristi. Hän aloitti uransa diplomaattina Ukrainan ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1997. Sybiha työskenteli Ukrainan suurlähetystössä Puolassa vuosina 1998–2002 ja 2008–2012. Vuosina 2016–2021 hän oli suurlähettiläänä Turkissa. Sybiha nimitettiin Ukrainan presidentin kanslian varapäälliköksi vuonna 2021 ja ensimmäiseksi varaulkoministeriksi, sitten ulkoministeriksi vuonna 2024.
Sybiha on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hänen äidinkielensä on ukraina, minkä lisäksi hänen kielitaitonsa kattaa englannin ja puolan.
Vesifantom

Vesifantom on keskeinen absoluuttisessa säteilyannosmittauksessa käytettävä väline. 
Vesifantom koostuu läpinäkyvästä muovialtaasta, joka on täytetty vedellä ja jonka halkaisija on noin 60 cm. Fantomin sisällä oleva ionisaatiokammio on kiinnitetty liikkuvaan varteen, mikä mahdollistaa sen tarkan säätämisen eri asentoihin annosnopeuden mittaamista varten.
Vesifantomit ovat tehokkaita absoluuttisessa annosmittauksessa niiden homogeenisyyden ja vesi-ekvivalenttisuuden vuoksi, mikä tekee niistä erinomaisia korvaamaan pehmytkudoksen ja lihaksen. Koska vettä on helposti saatavilla, se on hyödyllinen materiaali. Vesifantomit voivat olla kuitenkin hankalia käyttää niiden painon ja veden vuoksi, ja vesi voi aiheuttaa haasteita sähkökomponenttien kanssa, jotka tarvitsevat vesieristystä.
Kehämuuri

Kehämuuri on kaupungin tai linnoituksen ympärille rakennettu puolustusmuuri. Yleensä kehämuuriin on rakennettu vartiotorneja sekä puolustuskäytäviä. 
Kehämuureja oli jo antiikin ajan kaupungeissa, mutta varsinaisesti kehämuurit yleistyivät keskiajalla. Itämeren alueella muun muassa Visbyn ja Tallinnan suojana oli kehämuuri. Suomen kaupungeista ainoastaan Viipurissa oli kehämuuri. Tuliaseiden kehittyessä kehämuuri menetti merkityksensä ja sen tilalle tuli bastionijärjestelmä.
Jyrki Vainio

Jyrki Vainio (s. 1977 Rymättylä) on suomalainen pilapiirtäjä. Hänen piirroksiaan on julkaistu muun muassa "Ilta-Sanomissa", "Turun Sanomissa", "Helsingin Sanomissa", "Karjalaisessa", "Länsiväylässä", "Vantaan Sanomissa" ja "Ruotuväessä" (1999–2016). Vainio aloitti "Turun Sanomien" vakituisena pilapiirtäjänä helmikuussa 2016 Jouko Innasen jäätyä eläkkeelle. "Ilta-Sanomien" pilapiirtäjänä hän aloitti 2017 Jarmo ”Kätsy” Koivusen seuraajana.
Koulutukseltaan Vainio on taiteen maisteri Lapin yliopistosta. Lisäksi hän on suorittanut opintoja muun muassa Lahden muotoiluinstituutissa ja Kentin osavaltionyliopistossa Ohiossa, missä hän myös piirsi päivittäistä strippisarjakuvaa yliopiston lehteen.
Vainio on toiminut Kuvittajat ry:n puheenjohtajana.
Salong 3+

Salong 3+ (tyyliteltynä SALONG 3+) oli tekstiilitaiteilija Anna-Maija Aarraksen (s. 1948), keramiikkataiteilija Sussi Henriksonin (s.1952) ja kuvanveistäjä Ann Sundholmin (s. 1961) muodostama taiteilijaryhmä, joka toimi aktiivisesti vuosina 1989–1995. Kolmen toisensa entuudestaan tunteneen turkulaisen taiteilijan muodostama ryhmä aloitti toimintansa saatuaan jokainen kutsun osallistua vuonna 1989 turkulaisessa Galleria Grafiartissa järjestettyyn Budka – Nuorta avantgardetaidetta Leningradista ja Turusta -yhteisnäyttelyyn, johon he toteuttivat ensimmäisen yhteisen teoksensa. 
Taiteilijaryhmän nimi viittaa Pariisin salonkeihin, Ranskan kuninkaallisen akatemian vuodesta 1677 alkaen järjestämiin jokavuotisiin näyttelyihin, joissa esiteltiin virallista akateemista taidetta. Tutkija Maria Hirvi-Ijäs on tuonut esille SALONG 3+ -nimen yhteyden myös toisenlaisiin salonkeihin, naisten emännöimiin sosiaalisiin tilaisuuksiin varakkaan yhteiskuntaluokan kodeissa. Taiteilijaryhmän tuotannossa feministinen asenne oli keskeinen. Teokset tarkastelivat muun muassa naisten kulttuurisia rooleja, sisälsivät viittauksia naiseuteen ja seksuaalisuuteen, tai liittyivät teemoiltaan ruuan valmistamiseen. Ryhmän toiminta ei silti ollut ohjelmallisen poliittista, vaan enemminkin karnevalistista ilottelua naisiin kohdistuvilla odotuksilla. 
SALONG 3+ työskenteli aikana, jolloin taiteen tekotavat Suomessa monipuolistuivat ja taiteilijat hyödynsivät uudenlaisia materiaaleja. SALONG 3+ -ryhmän tuotantoon kuuluu performansseja, installaatioita, julisteita ja veistoksia. Ryhmän toteutti teoksia laajalla materiaalivalikoimalla. Ensimmäiseen teokseensa, Budka-näyttelyyn toteutettuun seinänkokoiseen installaatioon "SALONG 3+ Still Life" (1989), taiteilijat sijoittivat kullattuihin kehyksiin tuoreita elintarvikkeita; jo esillä olleessaan pilaantumaan alkaneita kaloja, kasviksia ja siansorkia. "Sammlung"-teoksessaan taiteilijat olivat valaneet muoviin aiempia teoksiaan sekä henkilökohtaisia arkisia esineitään. "SALONG 3+ Velvetti" -sarjan (1990–1991) teokset olivat huonekaluja muistuttavia, ylellisellä sametilla päällystettyjä sensuelleja veistoksia, rokokoo-tyyliä mukailevia "attrappeja", jotka leikittelivät eroottisella kuvastolla. Teossarja "SALONG 3+ Dimensions (of Live)" (1992) rakentui viidestä avattavasta kaapista, joiden sisään taiteilijat itse esiintyivät lavastettujen valokuvien maailmoissa. 
Ryhmän työskentelyssä keskeistä oli humoristinen, iloitteleva ote ja yhdessätekemisen nautinto, jotka olivat samalla tapoja haastaa taidetta ja taiteilijuutta koskevia aiempia käsityksiä.
Salong 3+ -ryhmän teoksia on useissa taidemuseoiden kokoelmissa. Taiteilijaryhmän retrospektiivinäyttely SALON 3+ Renaissance järjestettiin vuonna 2023 Wäinö Aaltosen museossa Turussa.
Helanterä

Helanterä on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lelumuseo Eilisen lapset ja Leikityt lelut

Lelumuseo Eilisen lapset ja Leikityt lelut on paltamolaisen Meteli seis. ry:n ylläpitämä museo, joka sijaitsee vähän matkan päässä Paltamon keskustasta. Meteli seis. ry on yleishyödyllinen kulttuuriyhdistys, joka vaalii Paltamon historiaa ja edistää sen kulttuuria ja matkailun yleisiä edellytyksiä. 
Lelumuseon päärakennuksena eli näyttelypirttinä toimii Kanerva-niminen talo vuodelta 1914. Homaset ostivat talon vuonna 2002 ja rupesivat kunnostamaan sitä ja pihapiiriä vähitellen museokäyttöön. Perusnäyttelynä on vuodesta 2009 asti toiminut Eija ja Tapani Homasen tuottama Eilisen lapset ja Leikityt lelut. Siinä on esillä laaja kattaus esimerkiksi nalleja, pehmoeläimiä, mekaanisia leluja, nukkeja ja kipsiveistoksia.
Paltamon lelumuseon laajaan kokoelmaan kuuluu muun muassa 1900 kipsiveistosta, joista osa on italialaislähtöisen Magi-suvun valmistamia: näitä veistoksia myytiin Suomessa 1920-luvulta lähtien ja vielä 1950–1970-luvuilla.
Takaisinkääntäjä

Takaisinkääntäjä on tietokoneohjelma, joka kääntää suoritettavan ohjelmatiedoston takaisin lähdekoodiksi. Siten takaisinkääntäjä toimii päinvastoin kuin ohjelmointikielen kääntäjä, joka kääntää lähdekoodin ohjelmatiedostoksi.
Disassembleri on takaisinkääntäjä, joka purkaa ohjelmatiedoston assemblyksi. Eräät takaisinkääntäjät kykenevät jatkamaan korkean tason ohjelmointikielille kuten C- tai Java-kielelle, mikä vaatii kehittyneempiä tekniikoita. 
Takaisinkääntäjät eivät yleensä pysty rekonstruoimaan täydellisesti alkuperäistä lähdekoodia, joten ne tuottavat usein vaikeasti ymmärrettävää koodia. Uusien käskykantojen ja ohjelmointikielien tuki vaatii yleensä huomattavaa määrää työtä. Tästä johtuen on esitetty pientä kielimallia takaisinkäännöksen tekemiseen.
Takaisinkääntäjiä käytetään esimerkiksi ohjelmistojen takaisinmallinnuksessa.
The Emptiness Machine

The Emptiness Machine on yhdysvaltalaisen Linkin Park -yhtyeen syyskuussa 2024 julkaisema kappale. Se on yhtyeen ensimmäinen singlejulkaisu "From Zero" -studioalbumilta. Single julkaistiin 5. syyskuuta 2024. Yhtye esitti kappaleen ensimmäisen kerran julkisesti livestriimissä paluukeikallaan.
”The Emptiness Machine” on ensimmäinen Linkin Parkin single, jossa mukana ovat yhtyeen uusi laulaja Emily Armstrong ja uusi rumpali Colin Brittain.
Susirajalla (Kotiteollisuuden albumi)

Susirajalla on Kotiteollisuuden 18. studioalbumi, joka julkaistiin 27. syyskuuta 2024 levymerkillä Universal Music. Albumi jää yhtyeen viimeiseksi julkaisuksi pitkäaikaisen luottotuottajan Mikko Karmilan kanssa. Jouni Hynysen mukaan tuotantovastuu siirtyy jatkossa Miitri Aaltoselle. Kappaleesta "Suomi-Perkele" on kuvattu myös musiikkivideo. Levyn viimeisen biisin "Laumasielu, tyhjä pään" jälkkeen on piiloraita, joka on vain CD:llä. 9 minuutin ja 10 sekunnin jälkeen tämä vasta virallisesti alkaa.
Antti Leinonen (virkamies)

Antti Tuomas Leinonen (s. 1. marraskuuta 1967 Helsinki) on suomalainen virkamies, joka toimii oikeusministeriön kansliapäällikkönä. Hän on aiemmin työskennellyt oikeusministeriössä muun muassa lainsäädäntöneuvoksena, lainsäädäntöjohtajana ja osastopäällikkönä.
Ura.
Leinonen suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1992 ja Master of International Business Law -tutkinnon Lontoossa vuonna 1997. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1994.
Leinonen on työskennellyt oikeusministeriössä lainsäädäntösihteerinä ensin viransijaisena 1992–1994 ja sitten vakinaisena 1994–1996, lainsäädäntöneuvoksena 1998–2009, lainsäädäntöjohtajana 2009–2019 sekä yksityisoikeus- ja oikeudenhoito-osaston osastopäällikönä vuodesta 2019 alkaen. Syyskuussa 2024 hänet nimitettiin oikeusministeriön kansliapäälliköksi vuodesta 2025 alkaen. Leinonen oli rikosvahinkolautakunnan puheenjohtaja vuosina 2001–2005, ja hän on myös toiminut puheenjohtajana tai jäsenenä lukuisissa työryhmissä, kansainvälisissä sopimusneuvotteluissa ja kansainvälisissä istunnoissa.
Live at Ruisrock 1971

Live at Ruisrock 1971 on suomalaisen Tasavallan Presidentti -yhtyeen 1. maaliskuuta 2024 julkaistu livealbumi. Se on nimensä mukaisesti äänitetty vuoden 1971 Ruisrockissa. Albumilla on muun muassa cover-versio Frank Zappan kappaleesta ”King Kong” sekä yhtyeen kitaristin Jukka Tolosen levyttämä ”Ramblin’”, jota Tasavallan Presidentti esitti keikoillaan nimellä ”Feel My Way Through”.
Albumi julkaistiin tuplavinyylinä ja CD-levynä.
François Letexier

François Letexier (s. 23. huhtikuuta 1989 Bédée, Ranska) on ranskalainen jalkapalloerotuomari. Hän on toiminut erotuomarina Ranskan korkeimmalla sarjatasolla vuodesta 2016 alkaen ja kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n virallisena erotuomarina vuodesta 2017 alkaen. 
Letexierin ensimmäinen aikuisten maaottelu oli vuonna 2018 Bulgarian ja Bosnia-Hertsegovinan välillä. Vuoden 2021 Eurooppa-liigan finaalissa Villarrealin ja Manchester Unitedin välillä hän toimi videoerotuomarina. 
Vuoden 2024 EM-kilpailuissa Saksassa Letexier toimi erotuomarina neljässä ottelussa ja neljäntenä erotuomarina yhdessä ottelussa. Hän oli erotuomarina myös turnauksen finaalissa Espanjan ja Englannin välillä.
Siviiliammatiltaan Letexier on oikeuden haastemies.
Windsorin iloiset rouvat (ooppera)

Windsorin iloiset rouvat on Carl Otto Nicolain säveltämä koominen ooppera, joka perustuu William Shakespearen samannimiseen näytelmään. Teos sai ensi-iltansa vuonna 1849 Berliinissä ja sen libretton kirjoitti Salomon Hermann. 
Verdin myöhemmässä oopperassa Falstaff on hyvin pitkälti sama juoni kuin Nikolain oopperassa.
Linkki Jyväskylä

Linkki Jyväskylä ry eli Linkki on Jyväskylän yliopiston tietojenkäsittelytieteen opiskelijoiden ainejärjestö. Muiden ainejärjestöjen tapaan se suorittaa jäsentensä edunvalvontaa, ylläpitää opiskelijayhteisöä sekä järjestää ammatti-, kulttuuri- sekä huvitapahtumia.
Yhdistys on perustettu vuonna 2006 tietotekniikan ainejärjestöksi. Koulutusohjelman nimi muutettiin vuonna 2024 tietojenkäsittelytieteeksi. Yhdistyksen jäseniä kutsutaan linkkareiksi. Linkin opiskelijahaalarit ovat sinimustat. Linkki järjestää vappuisin Jyväsmetro-tapahtumaa.
Messestadt Ostin metroasema

Messestadt Ost on Münchenin metron U2-linjan pääteasema, joka avattiin 29. toukokuuta 1999 ja sijaitsee Willy-Brandt-Alleen alapuolella Messestadt Riemissä. Suunnitteluvaiheessa aseman nimiä olivat "Riem Ost" ja "Neu-Riem Ost". Aseman suunnitteli Paul Kramer.
Henin kirkko (Gjerdrum)

Henin kirkko () on Gjerdrumin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1864.
Henin kirkko

Henin kirkko voi tarkoittaa seuraavia:
Gjerstadin kirkko (Gjerstad)

Gjerstadin kirkko () on Gjerstadin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1848.
Studentenstadtin metroasema

Studentenstadt on Münchenin metron U6-linjan metroasema, joka avattiin 19. lokakuuta 1971 osana metron ensimmäistä vaihetta. Vuosina 2005- 2006 aseman laituri kunnostettiin ja sitä nostettiin noin 5 senttimetriä, jotta metron juniin pääsisi esteettömästi. Tätä varten laiturin pinnoitus poistettiin ja uusittiin.
Gjerstadin kirkko

Gjerstadin kirkko voi tarkoittaa seuraavia:
Dirdalin kirkko

Dirdalin kirkko () on Gjesdalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1903.
Ålgårdin vanha kirkko

Ålgårdin vanha kirkko () on Gjesdalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1917.
Oltedalin kirkko

Oltedalin kirkko () on Gjesdalin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 2002.
Ålgårdin kirkko

Ålgårdin kirkko () on Gjesdalin kunnassa Norjassa sijaitseva kivikirkko vuodelta 2015.
Gilles-Marie Oppenordt

Gilles-Marie Oppenordt, myös Oppenord tai Oppenort, (1672–1742) oli ranskalainen arkkitehti ja koristetaiteilija. Hänen isänsä oli hollantilainen ebenisti Alexandre-Jean Oppenord.
Kahdeksan vuotta Italiassa opiskeltuaan Oppenordt toimi Pariisissa, jossa hänestä tuli aikansa vaikutusvaltaisimpia taiteilijoita, koristajana rokokoon luojia. Hän suunnitteli sittemmin vallankumouksen aikana hävitetyn Saint-Germain-des-Prés’n luostarin kirkon tabernaakkelin. Hän jatkoi Saint-Sulpicen kirkon rakentamista (1719), suunnitteli Palais Royalin maalausgallerian sisustuksen ja muita töitä. Tunnetuin hän kuitenkin huomattavilla suunnitteluillaan, joista monia Gabriel Huquier kaiversi kuparille. Hän on monessa suhteessa lähempänä myöhemmän italialaisen renessanssin mestaria Gian Lorenzo Berniniä, Francesco Borrominia ja Ferdinando Fugaa kuin François Mansartia ja muita ranskalaisia. Koristelussaan Oppenort mittausopillisissa puitteissa pysyen pyrkii selvästi murtamaan konstruktiivisen kireyden dekoratiiviseksi kepeydeksi.
DNEG Animation

DNEG Animation (aiemmin DNEG Feature Animation) on brittiläinen animaatiostudio, joka on visuaalisia tehosteita valmistavan DNEG:n osasto.
Messestadt Westin metroasema

Messestadt West on Münchenin metron U2-linjan asema, joka avattiin 29. toukokuuta 1999. Suunnitteluvaiheessa aseman nimiä olivat "Riem West" ja "Neu-Riem West". Aseman suunnitteli Paul Kramer.
SAFE

SAFE eli Sammenslutningen av Fagorganiserte i Energisektoren (vuosina 1977–1982 "Operatørfagforeningenes Samarbeidsutvalg" ja 1982–2005 "Oljearbeidernes Fellessammenslutning") on norjalainen energiasektorilla, erityisesti öljyntuotannossa työskentelevien ammattiliitto. Se perustettiin vuonna 1977 ja sillä oli noin 10 000 jäsentä vuonna 2023.
Malme

Malme on taajama Hustadvikan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 521 vuonna 2023.
Sylte (Hustadvika)

Sylte on taajama Hustadvikan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,23 neliökilometriä ja asukasluku 332 vuonna 2023.
Sandra Droucker

Sandra Droucker (7. toukokuuta 1875 Pietari – 1. huhtikuuta 1944 Hamar) oli norjalaistunut pianisti ja pianopedagogi. Hän teki myös jonkin verran omia sävellyksiään ja sovituksiaan.
Droucker syntyi saksalaisen isän ja venäläiseen aatelistoon kuuluneen äidin tyttäreksi. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa ja aloitti julkisen esiintymisen vuonna 1894. Hän teki konserttikiertueita Venäjällä, Saksassa, Englannissa ja Italiassa. Droucker yhdistettiin Anton Rubinsteinin koulukuntaan, mikä hyödytti häntä, mutta Leokadija Kašperovan väitteen mukaan hän ei osallistunut aktiivisesti Rubinsteinin opetukseen vaan oli toisen pianistin oppilas. Droucker kirjoitti kuitenkin informatiivisena pidetyn julkaisun Rubinsteinin opetustyöstä vuonna 1904. Hän asui ja esiintyi säännöllisesti 1880-luvulta lähtien Berliinissä, josta hänen konserteistaan säilyneistä arvosteluista yksityiskohtaisimmat ovat. Drouckerista kirjoitettiin muun muassa "Neue Zeitschrift für Musikissa". Droucker esiintyi Berliinin lisäksi monissa muissa Saksan kaupungeissa. Hän esitti Rubinsteinin, Franz Lisztin, Frédéric Chopinin, Robert Schumannin, Ludwig van Beethovenin, Johannes Brahmsin, ranskalaisten barokkisäveltäjien ja venäläisten säveltäjien teoksia. Konserttosolistina hän esiintyi Rubinsteinin, Beethovenin, Chopinin ja Schumannin teosten esityksissä. Droucker teki myös opetustyötä muun muassa Sternin konservatoriossa. Hänen oppilaisiinsa kuuluivat Anne-Marie Ørbeck ja Grete Studeny. Lisäksi hän antoi vuonna 1905 opetusta prinsessa Viktoria Luiselle.
1900-luvulla Droucker alkoi esiintyä useammin Skandinaviassa, kuten Oslossa, Bergenissä, Trondheimissa, Tromssassa ja Kööpenhaminassa. Hänestä kirjoitettiin säännöllisesti Norjan lehdistössä vuosina 1920–1940. Droucker oli vuosina 1910–1918 naimisissa pianisti Gottfried Galstonin kanssa ja käytti tuona aikana sukunimeä Droucker-Galston. Droucker muutti miehensä luo Müncheniin, mutta palasi Berliiniin vuonna 1926. Vuonna 1933 hän muutti juutalaisten juuriensa takia Norjaan ja asettui Osloon. Hänelle myönnettiin Norjan kansalaisuus vuonna 1938. Droucker puhui sujuvasti norjaa ja viittä muuta kieltä. Norjassa hän keskittyi Franz Schubertin ja Robert Schumannin teoksiin. Hän esiintyi pianistina myös yksinlaulukonserteissa, esimerkiksi vuonna 1938 basso Egil Nordsjøn kanssa.
Christian Sindingin muunnelmateos "Fatum" (op. 94, 1909) on omistettu Drouckerille. Droucker kuoli Punaisen ristin sairaalassa Hamarissa vuonna 1944. Häneltä on säilynyt useita äänityksiä. Hänen sävellyksistään ja sovituksistaan on julkaistu masurkka, kaksi lastenkappaletta ja nuorille tehty sovitus François Couperinin kahdestatoista pianokappaleesta.