tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Leck mich im Arsch

Leck mich im Arsch (’Nuole minun persettäni’, vastaa ilmaisua ”haista paska”) on Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämä kuusiääninen kaanon B-duurissa. Kappaletta ei julkaistu säveltäjäneron elinaikana, mutta hänen vaimonsa Constanze Mozart luovutti sen leipzigilaiselle kustantamolle Breitkopf &amp; Härtelille vuonna 1799. Kustantaja sensuroi kaanonia, muun muassa vaihtoi sen alkusanat muotoon ”Laßt froh uns sein” (’Iloitkaamme’). Nykyisin ei ole varmaa tietoa, millaiset sanat Mozart tarkoitti kaanoniinsa alkujaan; vain laulun nimi on tiedossa. Kaanonin järjestysluku Köchelin luettelon uusimmassa painoksessa on 382c, alkuperäisessä laitoksessa 231.
Leck mich im Arschia ei tule sekoittaa kolmiääniseen kaanoniin "Leck mir den Arsch fein recht schön sauber" (’Nuole perseeni hienosti oikein kauniin puhtaaksi’), jonka Mozartin arvellaan säveltäneen Wienissä samoihin aikoihin vuonna 1782.
Sanat.
Leck mich im Arsch (”Laßt froh uns sein!”) 
Laßt uns froh sein! 
Murren ist vergebens! 
Knurren, Brummen ist vergebens, 
ist das wahre Kreuz des Lebens. 
Drum lasst uns froh und fröhlich sein!
Get Rich or Die Tryin’ (elokuva)

Get Rich or Die Tryin’ on vuonna 2005 julkaistu rikosdraamaelokuva, jonka ohjasi Jim Sheridan. Elokuvan pääosassa on rap-artisti 50 Cent, jonka elämään elokuvan tarina perustuu löyhästi. 
Elokuva sai ensi-illan 9. marraskuuta 2005.
Soundtrack.
Elokuvasta on julkaistu myös soundtrack.
Leijona (tuotemerkki)

Leijona on Oy Perkon omistama kellomerkki. Kellotukku- ja vähittäisliike "J. W. Lindroos" aloitti Leijona-kellojen myynnin Tampereella 1900-luvun alussa, merkin perustamisvuodeksi ilmoitetaan 1907. Alussa kellot valmistettiin Sveitsissä, nykyään suurin osa kelloista on kiinalaisvalmisteisia. Kellojen tunnuksena on aina ollut leijonan kuva liittyneenä leijona-sanaan.
"Perkko Ab" osti J. W. Lindroosin liiketoiminnan 1919, jolloin Leijona-kellojen maahantuonti ja tukkumyynti siirtyi heille. Nykyään Leijona-merkki sisältää noin 350 erilaista ranne-, tasku- ja kaulakelloa ja se on Suomen suosituin rannekellomerkki. Leijonan kellokokoelma vaihtuu useamman kerran vuodessa.
Vuonna 2019 Leijona julkaisi yhdessä kelloseppämestari Kari Voutilaisen kanssa kehitetyn Leijona Heritage-malliston. Heritage-sarjan kellot valmistetaan Sveitsissä.
Historia.
Sveitsiläisten tuotemerkkiarkistojen mukaan kilpeä kantava leijona -merkin on alun perin rekisteröinyt kelloseppä Albert Kenel &amp; Co joulukuussa 1880 ja myöhemmin Manufacture d’Horlogerie Lion SA vuodesta 1892. 
Tukkuliike J.W. Lindroosia on pidetty ensimmäisenä Leijona-kelloja maahantuoneena ja niiden tukkumyyntiä Suomessa harjoittaneena liikkeenä. Varhaisin tunnettu mainos, jossa Leijona-kello esiintyy, on vuodelta 1907. Lindroosin julkaisemassa kellojen hintaluettelossa Leijona-kellot esiintyivät ainakin jo 1909.
Tyler Farrar

Tyler Farrar (s. 2. kesäkuuta 1984 Wenatchee, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2003–2017. Hän oli ajajatyypiltään kirimies. Hän voitti kahdesti Vattenfall Cyclassicsin sekä etappeja kaikissa kolmessa suuressa ympäriajossa.
Saavutuksia.
Lähde: Cycling Archives
Yhdysvaltojen mestaruus ratapyöräilyn joukkuetakaa-ajossa
Tour de l'Avenir, etapin 7 voitto
Yhdysvaltojen mestaruus kriteriumajossa
Tour de l'Avenir, etapin 2 voitto
GP CTT Correios de Portugal, etapin 2 voitto
Tour of the Bahamas, kokonaiskilpailun sekä etappien 2 ja 3 voitto
Tour du Poitou-Charentes et de la Vienne, etapin 1 voitto
Pariisi–Tours, viides
Tirreno–Adriatico, etapin 3 voitto
Italian ympäriajo, toinen etapeilla 3 ja 11, kolmas etapilla 9
Delta Tour Zeeland, kokonaiskilpailun ja prologin voitto
Ranskan ympäriajo, toinen etapeilla 2 ja 11, kolmas etapeilla 10 ja 21
Vattenfall Cyclassics, voitto
Eneco Tour, etappien 1, 2 ja 4 voitto
Espanjan ympäriajo, etapin 11 voitto, toinen etapilla 6, kolmas etapilla 1 (aika-ajo)
Circuit Franco-Belge, kokonaiskilpailun sekä etappien 1 ja 2 voitto
Omloop Het Nieuwsblad, kolmas
De Pannen kolmen päivän ajo, etapin 3a voitto
Flanderin ympäriajo, viides
Grote Scheldeprijs, voitto
Italian ympäriajo, etappien 2 ja 10 voitto
Delta Tour Zeeland, kokonaiskilpailun voitto 
Ranskan ympäriajo, toinen etapilla 6, kolmas etapilla 11
Vattenfall Cyclassics, voitto
GP Ouest-France, toinen
Espanjan ympäriajo, pistekilpailussa toinen, etappien 5 ja 21 voitto, toinen etapeilla 12 ja 19, kolmas etapilla 2
Challenge Mallorca, Trofeo Palma de Mallorca ja Trofeo Cala Millor, voitto
Tirreno–Adriatico, etapin 2 voitto
Gent–Wevelgem, kolmas
Ster ZLM Toer, 2. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, etapin 3 voitto, etapilla 15 toinen, etapilla 11 kolmas
MM-kilpailut, maantieajossa kymmenes
Qatarin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Grote Scheldeprijs, toinen
Italian ympäriajo, kolmas etapilla 3
USA Pro Cycling Challenge, pistekilpailun sekä etappien 1 ja 5 voitto
Kalifornian ympäriajo, etapin 4 voitto
Espanjan ympäriajo, etapilla 21 toinen
Tour de l'Eurometropole, 3. etapin voitto
Dwars door Vlaanderen, toinen
Grote Scheldeprijs, toinen
Italian ympäriajo, etapilla 21 kolmas
Vattenfall Cyclassics, neljäs
Pekingin ympäriajo, pistekilpailun ja etapin 3 voitto
Islam ovellamme

Islam ovellamme on Risto Soramiehen kirja, joka vertailee islamia ja kristinuskoa sekä näiden uskontojen pyhien kirjoituksien että käytännön kautta. Teoksen on julkaissut kristillinen kustantamo Uusi Tie vuonna 2002. Soramies arvostelee kristittyjen suvaitsevuutta muslimeja kohtaan ja toisaalta muslimien epäsolidaarista suhtautumista kristittyihin. Kirjoittaja esittää ehdotuksia siitä, miten kristilliset kirkot voisivat suhtautua ja toimia islamin suhteen.
Soramies lähtee siitä oletuksesta, että islaminuskoisten määrä tulee kasvamaan Euroopassa merkittäväksi tekijäksi tulevaisuudessa. Soramiehen mukaan kristittyjen on ymmärrettävä ja tiedettävä enemmän muslimien käytännöistä ja uskomuksista välttyäkseen harhaluuloilta. Soramies tiivistää islamin perususkomukset ja vertaa niitä kristinuskoon. Hän käy myös läpi islamin historiaa ja sen sisäisiä virtauksia ja ristiriitoja.
Soramiehen keskeinen teema on kristillisen ja länsimaisen kulttuurin vuorovaikutus islamin kanssa ja sen puute. Länsimaisessa kulttuurissa uskonto ja politiikka pidetään erillään, mikä mahdollistaa demokraattisen, ihmisestä lähtevän lainsäädännön. Islam lähtee siitä, että politiikka ja uskonto ovat sama asia, eikä niitä voi erottaa. Siinä missä muslimit voivat elää länsimaissa turvautuen viranomaisten apuun, tämä ei ole mahdollista tai helppoa kristityille, jotka elävät muslimivaltioissa. Lisäksi kirjassa arvostellaan uskonnonvapauden puutetta islamilaisissa maissa.
Soramiehen mukaan kristinuskon ja islamin perususkomukset ovat räikeästi ristiriidassa keskenään. Jeesus on islamin mukaan profeetta mutta ei Jumalan Poika. Muslimit pitävät Koraania Jumalan ilmoituksena, joka tuli Muhammadin kautta, mutta kristityt tulkitsevat Raamattua useiden ihmisten kirjoittamana pitkällä aikavälillä.
Callisto (sarjakuvahahmo)

Callisto Marvel Comicsin sarjakuvahahmo, joka esiintyy tavallisesti Ryhmä-X-tarinoissa. Hahmon loivat Chris Claremont sekä Paul Smith ja se esiintyi ensimmäisen kerran "Uncanny X-Men" -lehden numerossa 169.
Callisto oli New Yorkin maan alla asuneiden mutanttien, morlokkien, johtaja. Kohdatessaan Ryhmä-X:n taistelussa hän hävisi kaksintaistelun [[[[Storm (Marvel Comics)|Storm]]ia vastaan ja menetti tittelinsä tälle. Storm pysyi kuitenkin Ryhmä-X:n joukoissa ja antoi morlokit Calliston vastuulle, mistä syntyi kaksikon liittolaisuus.
Callisto esiintyy myös elokuvassa "[[X-Men: Viimeinen kohtaaminen]]", jossa häntä esittää [[Dania Ramirez]]. Elokuvassa Callisto toimii Omegojen johtajana ja liittyy [[Magneto]]n [[Pahojen Mutanttien Veljeskunta|Mutanttien Veljeskuntaan]]. Sarjakuvien silmälappua käyttävän, arpisen Calliston sijaan elokuvaversiossa hän on kaunis ja [[tatuointi|tatuoitu]] nainen, joka vihaa Stormia. Hänen erikoisvoimiinsa kuuluu yliluonnollinen nopeus, kyky aistia mutanttivoimat ja muiden mutanttien sijainnit. Callisto joutuu lopulta Stormin sähköttämäksi viimeisessä taistelussa [[Alcatraz]]illa.
Lähteet.
[[Luokka:Marvel-universumin mutantit]]
[[Luokka:Marvel-universumin superroistot]]
[[Luokka:Kuvitteelliset mallit]]
Blackout! 2

Blackout! 2 on hip hop -duo Method Man &amp; Redmanin toinen studioalbumi. Se oli heidän ensimmäinen albuminsa 10 vuoteen. "Blackout! 2" saavutti paikan #7 Billboard 200 -listalla.
Taustaa.
"Blackout! 2" oli alun perin tarkoitus julkaista vuonna 2008, mutta julkaisu siirrettiin seuraavaan vuoteen, ja albumi julkaistiin lopulta 19. toukokuuta 2009, kun "Still High" -kiertue Termanologyn, The Alchemistin, Havocin (Mobb Deep), Evidence:n, Redmanin ja Method Manin kanssa päättyi. Albumi on odotettu jatko-osa aiemmalle "Blackout!" -albumille.
Albumin tuottivat muun muassa Pete Rock ja Erick Sermon. Kappaleet "A-Yo" ja "City Lights" vuotivat internetiin maaliskuussa. Wu-Tang Clanin jäsenet Raekwon ja Ghostface Killah esiintyvät albumilla, kuten myös Def Squadin jäsenet Erick Salmon ja Keith Murray.
Meiling Melançon

Meiling Melançon (s. 3. maaliskuuta 1980), tunnettu myös nimellä Mei Melançon, on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli.
Lapsuus.
Mei syntyi Filippiineillä ja hän matkusti perheensä kanssa ympäri Aasiaa ja Eurooppaa lapsena. Viisivuotiaana hänen äitinsä opetti Meitä soittamaan kitaraa ja hän soitti myöhemmin lapsiyhtye Blossomsissa. Mei kiinnostui näyttelemisestä, kun hänen perheensä asettui Yhdysvaltoihin ja hän oli tuolloin myös Wilhelmina Modelsin menestyvä malli.
Battleford

Battleford on kylä Saskatchewanin provinssissa, Kanadassa. Kylä sijaitsee Pohjoisen Saskatchewanjoen rannalla, jonka vastarannalla on North Battlefordin kaupunki. Kylässä oli vuoden 2006 väestönlaskennassa 3 685 asukasta.
Kaupunki perustettiin vuonna 1875 turkiskauppiaiden kauppapaikaksi ja Kanadan ratsupoliisin tukikohdaksi. Vuosina 1876–1883 kylä toimi Luoteisterritorioiden pääkaupunkina. Kylässä sijainnut ratsupoliisin Fort Battleford-linnoitus toimi keskeisessä roolissa vuoden 1885 Saskatchewanin kapinassa.
Tate Britain

Tate Britain (Tate Gallery vuoteen 1999 asti) on Lontoon Millbankissa sijaitseva taidemuseo, joka on osa englantilaista Tate-taidemuseoverkostoa Tate Modernin, Tate Liverpoolin ja Tate St Ivesin kanssa. Tate Britain avattiin vuonna 1897, ja se on verkoston ensimmäinen galleria.
Museo sai alkunsa, kun sir Henry Tate (1819–1899) lahjoitti vuonna 1892 englantilaisen taiteen kokoelmansa Englannin valtiolle. Tate Britainissa on esillä brittiläistä taidetta vuodesta 1500 nykyaikaan.
Bartholomew Kuma

Bartholomew Kuma () on kuvitteellinen hahmo, joka on kaapparilordi One Piece -nimisessä manga- ja anime-sarjassa.
Kuma.
Kuma näyttäytyi ensimmäisen kerran kaapparilordien kokouksessa, jossa päätettiin tehdä Marshall D. Teachista uusi kaapparilordi Sir Crocodilen tilalle. Kuten muidenkaan kaapparilordien kohdalla, Kuman historiasta ei ole kerrottu muuta, kuin että hän oli merirosvona todella pelätty "Tyranni".
Ulkonäkö.
Kuma on todella kookas, suuri mies (kuten Gecko Moria), joka muistuttaa karhua. Hän kantaa raamattua ja pitää hanskoja. Kuma pukeutuu yleensä takkiin, jonka alun perin piti olla oranssin värinen mangassa, mutta animessa musta.
Nykyään Oda on piirtänyt Kuman mustassa takissa. Takissa on tassukuvioita ja valkoisia raitoja, jotka muodostavat tähtäimen.
Kuman housut ovat täynnä tassukuvioita, ja hänen hatussaan on pilkkuja ja karhun korvat.
Hänen silmäpupilleja ei ole näkynyt kertaakaan ja hänellä myös ruskeat pitkät kiharahiukset.
Luonne ja suhteet.
Sarjassa ei voi oikein päätellä kenen puolella Kuma on. Esim. hän päästi Olkihattupiraatit menemään Thriller Barkissa ja "pelasti"
heidät kontra-amiraali Kizarun kynsistä. Vaikka on kaapparilordi niin hänen ei olisi pitänyt tehdä näin. Morian mukaan Kuma on "ainoa kaapparilordi, joka tottelee Maailmanhallitusta". Kumalla ei näytä olevan erityisiä suhteita muihin kaapparilordeihin tai Merivoimiin, mutta hän tuntee Luffyn isän Monkey D. Dragonin. Kuma on yksi mystinen hahmo sarjassa. Joskin sarjan edetessä huomataan että Kuma kuuluu Ivanovin kanssa Dragonin kapinallisiin, mutta hän on silti muuttunut koneeksi, samanlaiseksi kuin pacifistat. Syytä miksi hän on suostunut muokkaamaan itsestään tunteettoman ihmisaseen, ei tiedetä vielä.
Nykypäivä.
Bartholomew Kuma on maailmanhallituksen aivoton kätyri, kyborgi joka tottelee jokaista käskyä. Kuma on myös varmistettu kapinallisten jäseneksi. Kuman hahmo on hyvin ristiriitainen eikä hänen menneisyyttään tai nykyistä tilannetta voida tietää varmasti.
Voimat.
Kuma on syönyt pirunmarjan, joka antaa kyvyn torjua kaikkea. Marja on todella vahva esim. kun Kuma saapui Thriller Barkiin Perona yritti taistella tätä vastaan. Kumalle tämä oli pikku juttu ja kadotti Peronan yhdellä käden huitasulla. Kuma on myös nopea, mikä voi johtua joko marjan voimista tai siitä että hän on "pacifista". Kuma on pacifista eli mekaanisesti paranneltu ihminen joka on menettänyt oman tahtonsa. Tämän "Pacifista-hankkeen" loi Merivoimien Dr. Vegapunk, joka keksi esim. myös sen että merikivi on yksi pirunmarjavoimien heikkous.
National Gallery (Lontoo)

National Gallery on lontoolainen vuonna 1824 perustettu taidemuseo. Se sijaitsee William Wilkinsin suunnittelemassa, 1832–1838 rakennetussa ja myöhemmin laajennetussa rakennuksessa Trafalgar Squarella.
Kokoelman taiteilijoita.
National Galleryn kokoelma sisältää yli 2 300 teosta. Niistä kuuluisimpia ovat Jan van Eyckin "Arnolfinin muotokuva", Velázquezin "Rokeby Venus", Turnerin "Taisteleva Temeraire" ja van Goghin "Auringonkukat".
Edustettuina ovat länsieurooppalaisen maalaustaiteen kaikki huomattavimmat traditiot myöhäiskeskiajalta Italian renessanssiin ja Ranskan impressionisteihin.
1200–1400-lukujen taiteilijoita.
Duccio, Uccello, van Eyck, Lippi, Mantegna, Botticelli, Dürer, Memling ja Bellini.
1500-luvun taiteilijoita.
Leonardo, Cranach, Michelangelo, Rafael, Holbein, Bruegel, Bronzino, Tizian ja Veronese.
1600-luvun taiteilijoita.
Caravaggio, Rubens, Poussin, Van Dyck, Velázquez, Claude, Rembrandt, Cuyp ja Vermeer.
Taiteilijoita 1700-luvulta 1900-luvun alkuun.
Canaletto, Giambattista Pittoni, Goya, Turner, Constable, Ingres, Degas, Cézanne, Monet ja van Gogh.
Maija Skille

Maija Skille (s. 1978) on norjalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän on Merikanto-laulukilpailun voittaja vuodelta 2009.
Skille opiskeli Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksessa vuodesta 2006, opettajanaan Marjut Hannula, ja valmistui maisteriksi vuonna 2009. Hän on opiskellut laulua myös Trondheimin konservatoriossa (vuosina 2000–2003) ja oslolaisessa Barratt-Duen Musiikkikonservatoriossa (vuosina 1998–2000) sekä Susanna Ekenin yksityisopetuksessa Kööpenhaminassa.
Skille esitti Merikanto-laulukilpailun loppukilpailussa 2009 Oskar Merikannon säveltämät kappaleet "Iltakellot" ja "Laatokka" sekä Aarre Merikannon kappaleen "Pan". Hänet valittiin mäntyharjulaisen Taidekeskus Salmelan järjestämän kilpailun voittajaksi tuomariston yksimielisellä päätöksellä. Hän on menestynyt myös Kurt Weill -säätiön järjestämässä, New Yorkissa pidetyssä Lotte Lenya -kilpailussa, jossa hän sijoittui jaetulle sijalle kolme vuonna 2008. 
Skille on norjansuomalainen. Hänen äitinsä on kotoisin Impilahdelta.
Villa Kleineh

Villa Kleineh eli Adlercreutzin talo on vanha huvilarakennus Helsingin Kaivopuiston kaupunginosassa, Kaivohuonetta vastapäätä. Se on Kaivopuiston vanhin säilynyt huvila. Villa Kleineh toimii nykyään Alankomaiden suurlähettilään virka-asuntona.
Osoitteessa Itäinen Puistotie 7 sijaitseva huvila rakennettiin Ullanlinnan kylpylaitoksen vieraita varten. Tontti luovutettiin vuonna 1839 ja rakennus valmistui todennäköisesti seuraavana vuonna. Suunnittelijaa ei tiedetä varmasti, mutta mahdollisina arkkitehteina on mainittu ainakin Carl Ludvig Engel ja hänen tuolloinen oppilaansa Jean Wik. Myös C. A. Edelfeltiä on väitetty rakennuksen suunnittelijaksi, mutta tieto on todennäköisesti perätön, sillä hän ei ollut rakennuksen valmistumisen aikoihin vielä aloittanutkaan uraansa. Huvilan rakennutti Viktor Hartwallin, A. W. Asteniuksen ja J. A. Deckerin perustama yhtiö, joka vuokrasi sitä kesäisin kylpylävieraille.
Ravintoloitsija Louis Kleineh osti rakennuksen yksityiskodikseen vuonna 1857. Sen omistus säilyi hänen suvullaan vuoteen 1928. Hänen ajoistaan lähtien sitä on kutsuttu nimellä "Villa Kleineh". Rakennuksen arkkitehtuuri edusti alun perin empiretyyliä. Sitä laajennettiin vuonna 1858 Jean Wikin ja vuonna 1872 Theodor Deckerin johdolla. Lisää muutoksia tehtiin vuosina 1882, 1889 ja 1914. Vuonna 1928 huvilan osti Nobel Standard -yhtiön johtaja Leopold Lerche, joka teetti seuraavana vuonna arkkitehti Birger Federleyllä aiempaa suuremmat muutokset. Tuolloin Villa Kleineh sai viimein nykyisen klassistisen ulkoasunsa.
Lerche kuoli itse jo vuonna 1927, ja hänen leskeltään huvilan omistus siirtyi vuonna 1954 heidän tyttärensä Adlercreutz-sukuisille lapsille, minkä vuoksi sitä alettiin kutsua myös "Villa Adlercreutziksi". Toisen maailmansodan jälkeen rakennus oli jonkin aikaa liittoutuneiden valvontakomission brittiläisen delegaation käytössä. Rakennus puutarhoineen suojeltiin vuonna 1965. Viimeisen asukkaan Henrik Adlercreutzin kuoltua vuonna 1989 talo päätyi yli vuosikymmeneksi kiinteistösijoitusyhtiöiden omistukseen ja oli pääosin tyhjillään. Omistajaksi tullut Merita-pankki vuokrasi Villa Kleinehin vuonna 1998 Alankomaiden suurlähettilään virka-asunnoksi, ja se myytiin Alankomaiden valtiolle kaksi vuotta myöhemmin. Suurlähettiläs on asunut talossa maaliskuusta 1999 alkaen.
Elokuvassa "Kaivopuiston kaunis Regina" (1941) huvila esittää ruhtinatar Popoffin kesäasuntoa. Helsinkiläisen kummitusperinteen mukaan Louis Kleinehin toinen vaimo Maria Kleineh (o.s. Forsell) kummittelee Villa Kleinehissa ja Kaivopuistossa.
Meluapotti

Meluapotti ("Philemon corniculatus") eli aiemmalta nimeltään melukaljumesikko on itäisessä Australiassa ja Uudessa-Guineassa tavattava mesikkoihin kuuluva varpuslintu.
Tunnistaminen.
Meluapotti on suurikokoinen varpuslintu. Se on kooltaan 32–35 cm. Lajin tunnistaa parhaiten sen korppikotkamaisesta täysin kaljusta ja mustasta päästä. Nokka on suurkokoinen ja tukevarakenteinen ja siinä on ylänokassa selvästi erottuva kyhmy. Selkä on ruskea tai harmaa ja rinnassa on hopeanharmaa kaulus. Vatsa on melukaljumesikolla likaisen valkoinen. Ulkonäöltään lajin voi sekoittaa samankokoiseen punahelttamesikkoon ("Anthochaera carunculata"), mutta eroaa viiruttoman vatsansa ja suorakulmaisemman pyrstönsä perusteella. Nimensä mukaisesti meluapotti on äänekäs; lajin äänet ovat karkeita, riitasointuisia ja törähteleviä. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Meluapotti tavataan Uudessa-Guineassa ja Australiassa. Australiassa laji elää maan itäosissa alueella, joka ulottuu Queenslandista Uuteen Etelä-Walesiin. Linnun elinympäristöä ovat kuivat eukalyptusmetsät sekä pensaikot, mutta myös kosteammat metsä maat. Kuivilla seuduilla laji elää yleensä jokien lähettyvillä. Meluapotit ovat osittain muuttolintuja, jotka muuttavat pohjoisemmaksi syksyllä ja palaavat etelään myöhään talvella. 
Elintavat ja ravinto.
Meluapotit muodostavat pitkäaikaisia pareja. Pesimäkausi ulottuu elokuulta maaliskuulle. Naaras rakentaa oksanhaarukkaa suuren kuppimaisen pesän ruohosta, puiden kuoresta ja hämähäkinseitistä. Naaras hautoo munia yksin, mutta koiras osallistuu poikasten ruokintaan. Poikaset poistuvat pesästä vajaan kolmen viikon kuluttua kuoriutumisestaan.
Meluapottien ravinto koostuu pääosin kukkien medestä sekä hyönteisitä ja muista pienistä selkärangattomista eläimistä. Satunnaisesti laji syö muiden lintujen munia ja poikasia. Linnut etsivät ravintonsa enimmäkseen puista.
This Way

This Way on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Jewelin albumi vuodelta 2001.
Kappaleet.
Bonusraidat
Bi-curious

Bi-curious tarkoittaa useimmiten heteroseksuaalista henkilöä, joka voi haluta kokeilunhaluisena luoda suhteen ja/tai harrastaa seksuaalista kanssakäymistä samaa sukupuolta olevan kanssa. Termiä käytetään myös homoseksuaalisesta tai lesbosta henkilöstä, joka haluaa puolestaan kokeilla edellä mainittua vastakkaisen sukupuolen kanssa. 
Termiä voidaan käyttää myös henkilöstä, joka harkitsee identifioitumista biseksuaaliksi, mutta ei ole sitä toistaiseksi tehnyt.
Harry Benjamin piti transvestisuutta ja transsukupuolisuutta koskevissa tutkimuksissaan Kinseyn asteikon kategorioita 1 ja 2 cis-miehen normaaliin heteroseksuaaliseen suuntautumiseen vielä kuuluvina. Niitä hän käytti vuonna 1966 ristiinpukeutujien määrittelyssä ohjeellisena suuntautumisena (Kinsey 0-2).
Panseksuaalisuus

Panseksuaalisuus on seksuaalinen suuntautuminen, jossa henkilö kokee seksuaalista kiinnostusta kaikkia sukupuolia edustaviin ihmisiin, tai kiinnostuksen kohteen sukupuolella ei ole hänelle merkitystä. Panseksuaalisuudesta puhuttaessa ihmisen sukupuoli käsitetään ei-binäärisenä, ja sukupuolia katsotaan olevan muitakin kuin mies ja nainen.
Panseksuaalisuus on melko uusi käsite. Vuonna 1990 yhdysvaltalainen biaktivisti Thomas Geller antoi kirjassaan panseksuaalisuudelle kaksi määritelmää. Ensimmäisen määritelmän mukaan panseksuaalisuus tarkoittaa seksuaalista halua kaikkeen, mukaan lukien eläimet, esineet, kasvit ja käsitteet. Tämä määritelmä on nykyisin vanhentunut, eikä sitä enää käytetä. Toisen määritelmän mukaan panseksuaalisuus tarkoittaa halua miesten ja naisten lisäksi myös sukupuolivähemmistöihin.
Panseksuaalisuuden käsite on yleistynyt Suomessa 2010-luvulla. Se on biseksuaalisuuden lähikäsite, ja jotkut määrittelevätkin itsensä sekä panseksuaaleiksi että biseksuaaleiksi, ja saattavat kutsua termien eroa merkityksettömäksi tai teennäiseksi. Panseksuaaleiksi identifioituvat nykyisin monet sellaiset ihmiset, joille biseksuaalin käsite ei jostain syystä tunnu omalta. Jotkut eivät pidä biseksuaalisuuteen liittyvästä sukupuolen käsittämisestä binääriksi, ja pitävät panseksuaalisuutta kattavampana terminä. Jotkut määrittelevät itsensä panseksuaaleiksi siksi, että eivät pidä kohteen sukupuolta tai tämän feminiinisyyttä/maskuliinisuutta merkittävänä, kuten jotkut biseksuaalit sanovat pitävänsä. Panseksuaali saattaa kuvailla kiinnostuksensa kohdistuvan ihmisen persoonallisuuteen eikä tämän sukupuoleen. Jotkut panseksuaalit saattavat tuntea rakkautta yhtä sukupuolta kohtaan, mutta seksuaalista halua toista sukupuolta kohtaan.
Panseksuaalisuuden määritelmän ulkopuolelle jäävät parafiliat, kuten eläimiin, lapsiin tai kuolleisiin kohdistuva seksuaalisuus. Panseksuaalit eivät myöskään tunne kiinnostusta jokaista ihmisyksilöä kohtaan.
Markovin ketju

Markovin ketju (nimetty Andrei Andrejevitš Markovin mukaan) on stokastinen prosessi, jossa uusi tila riippuu vain edellisestä tilasta. Esimerkki Markovin ketjusta on satunnaiskulku. Jos formula_1 on tilasiirtomatriisi ja formula_2 on alkutilavektori, niin formula_3 askeleen jälkeen eri tilojen todennäköisyydet saadaan vektorista formula_4. Jotkin alkeelliset pupputeksti-generaattorit perustuvat Markovin ketjuihin.
0304

0304 on laulaja-lauluntekijä Jewelin pop-albumi vuodelta 2003. Se nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan toiselle sijalle.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Jewel, ellei toisin mainittu.
Goodbye Alice in Wonderland

Goodbye Alice in Wonderland on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Jewelin albumi vuodelta 2006.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 8.
Perfectly Clear

Perfectly Clear on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Jewelin albumi vuodelta 2008. Albumi on Jewelin ensimmäinen country-albumi. Muutama albumin kappaleista on uusia country-versioita Jewelin vanhemmista kappaleista. Mm. kappale Two Become One ilmestyi alun perin Jewelin albumilla 0304 nimellä 2 Become 1.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 8.
Velvollisuus (oikeustiede)

Velvollisuus tarkoittaa oikeustieteessä sitä, että yhteiskunnan taholta tuleva paine pyrkii ohjaamaan henkilöä käyttäytymään lain mukaisesti eli tekemään tai tekemättä jättämään jotakin. Siihen liittyy läheisesti se, että yhteiskunnan odottaman käyttäytymisen jäätyä toteutumatta henkilöön voidaan kohdistaa tehosteita eli sanktioita, kuten rangaistus, vahingonkorvaus tai hallintopakko. Oikeudellinen velvollisuus on siis oikeusjärjestyksen takaamaan oikeussuhteeseen perustuva, määrätylle oikeussubjektille kohdennettu vaatimus toimia tai olla toimimatta tietyllä tavalla, johon on yleensä liittyy tehosteena oikeudellinen sanktio.
Oikeudellisia velvollisuuksia muodostuu oikeusnormien sääntelemissä tilanteissa. Tällöin mahdollisiin käyttäytymistapoihin liittyy tulevaisuuteen suuntautuvia, vaihtoehtoisia käyttäytymistapoja koskevia rajoitusvaikutuksia. Oikeudellinen velvollisuus ilmenee perusmuodossaan siinä, että tietyt käyttäytymismuodot ovat normien pakottamia.
Perusvelvollisuudet.
Perusvelvollisuudella tarkoitetaan yksilölle perustuslaissa asetettua velvollisuutta. Perusvelvollisuus rajoittaa yksilön toimintavapautta ja on siten tietyssä mielessä perusoikeuden vastakkaiskäsite. Perusvelvollisuussäännös merkitsee yleensä välittömän velvollisuuden sijasta velvollisuudenalaisuutta: yksilön alisteista asemaa sille, että hänelle voidaan tavallisella lailla asettaa konkreettinen velvollisuus.
Suomen perustuslaissa asetettuja yksilön perusvelvollisuuksia ovat maanpuolustusvelvollisuus ja oppivelvollisuus. Perusvelvollisuuksia asetetaan myös Intian perustuslaissa.
Erilaisia oikeudellisia velvollisuuksia.
Virkavelvollisuudet tarkoittavat virkamiehen virkasuhteeseen liittyviä velvollisuuksia, jotka on määritelty oikeussäännöin. Tärkeimmät virkavelvollisuudet ovat virantoimitusvelvollisuus, virkakäskyjen noudattamisvelvollisuus, velvollisuus ottaa huomioon mahdollinen esteellisyys ja sivutoimien aiheuttamat rajoitukset, velvollisuus pidättyä luottamuksen vaarantavista eduista, salassapitovelvollisuus sekä vaitiolovelvollisuus.
Oppivelvollisuus tarkoittaa kansalaisen velvollisuutta hankkia itselleen yleissivistävä peruskoulutus.
Työnantajan päävelvoite on palkan tai muun vastikkeen suorittaminen työntekijän tekemästä työstä. Työsopimuslain (55/2001) mukaan työnantajan velvollisuus on huolehtia myös työturvallisuudesta ja noudattaa syrjintäkieltoa. Työntekijän päävelvoite on tehdä sovittu työ noudattaen työnantajan ohjeita ja määräyksiä. Työssään hänen on noudatettava myös työturvallisuuden edellyttämää varovaisuutta ja salassapitovelvollisuutta. Työrauhavelvollisuus tarkoittaa velvollisuutta välttää lainsäädännön tai työsopimuksen tai virkaehtosopimuksen kieltämiä työtaistelutoimia. Tämä koskee työmarkkinoiden kaikkia osapuolia.
Ala-aurinko

Ala-aurinko on melko harvinainen haloilmiö, joka on kuitenkin yleisin horisontin alapuolisista halomuodoista. Ala-aurinko on yksinkertainen Auringon heijastuskuva, joka näkyy yhtä paljon horisontin alapuolella kuin mitä Aurinko on horisontin yläpuolella. 
__notoc__
Havaitseminen.
Ala-aurinkoa on yleensä paras havaita lentokoneesta. Lentokoneesta havaitut ala-auringot voivat olla huomattavan kirkkaita, jopa häikäiseviä.
Jääsumussa ala-aurinko on helppo havaita myös maanpinnalta, sillä se ilmestyy välkehtimään lähietäisyydelle, kun havaitsijan ympärille on kertynyt tarpeeksi tiheää jääsumua. Korkealta paikalta nähtynä halo voi olla samankaltainen kuin lentokoneesta nähtynä.
Muoto.
Ala-aurinko on useimmiten pistemäinen, tai hieman pystysuunnassa venynyt soikio, ja voi muistuttaa paljonkin auringonpilaria.
Synty.
Ala-aurinko syntyy valon heijastuessa kuusikulmaisista laatta-asennossa leijailevista jääkiteistä, ja ala-auringon syntyyn riittävät muille haloille huonot tähtimäiset kiteet. Jääkiteet ovat silloin tarpeeksi harvalukuisia, jotta ilma pysyy kirkkaana joka suuntaan.
Iltatähti (musiikkiohjelma)

Iltatähti on Yleisradion vuosina 1973–1983 esittämä musiikkiaiheinen televisio-ohjelma. Ohjelmassa esiintyi laulajia, joita haastatellaan ja he esittävät kaksi kappaletta. "Iltatähdessä" esiintyneitä laulajia olivat muun muassa Juice Leskinen, Rauli Badding Somerjoki, Hector ja Freeman.
Aluksi "Iltatähteä" tehtiin mustavalkoisena. Ensimmäisen jakson juonsivat 5. kesäkuuta 1973 Jussi Raittinen ja Eija Mikkonen. Ensimmäinen vakituisempi juontaja oli jazztoimittaja Matti Poijärvi. Vuonna 1974 siirryttiin väritelevisiotuotantoon ja juontajaksi tuli Mikko Alatalo. Vuodesta 1977 "Iltatähden" pääjuontajaksi tuli Sinikka Hein, joka oli vieraillut ohjelman juontajana jo aiemminkin. Ohjelman juontajia tai taustatoimittajia olivat eri aikoina myös Matti Rosvall, Tommi Liuhala, Tapani Ripatti, Liisa Lääveri, Joke Linnamaa, Esko Riihelä ja Matti Kyllönen. Eniten ohjelman sisältöön vaikuttivat kuitenkin sen ohjaajat Jarmo Porola ja Esko Leimu.
Ohjelman tunnusmusiikkina oli hollantilaisen progressiivisen rockin yhtyeen Focuksen vuoden 1971 kappale “Hocus Pocus”.
Kolme etsivää ja yskivä lohikäärme

Kolme etsivää ja yskivä lohikäärme on 3 etsivää -kirjasarjan teos. Kirjan on kirjoittanut Nick West ja suomentanut Annikki Lievonen.
Juoni.
Lähikaupungissa koiria häviää mystisesti. Etsivät kutsutaan paikalle, ja heille kerrotaan, että suuri lohikäärme nousee öisin vedestä ja piiloutuu rannalla sijaitsevaan luolaan. Etsivät lähtevät tutkimaan asiaa ja kokevat monia yllätyksiä luolassa. Selviää, että luola on tunneli, jota ei saatu koskaan valmiiksi. Kaupungin kassaholvit ovat myös tunnelin kohdilla.
Olli Helander

Olli Heikki (Olof Henrik) Helander eli Veten-Olli (21. huhtikuuta 1801 Juurikoski, Ylivieska – 17. toukokuuta 1886 Kalajoki) oli suomalainen Kalajoella asunut maanviljelijä, valtiopäivämies ja messinkivaluri. Olli Helander, hänen veljensä Leander ja poikansa Klaes, Leonard ja Eliel tunnettiin taitavina messinkivalureina. He harjoittivat messinkivalua Kalajoella ja Oulussa 1820-luvulta 1880-luvulle saakka. Helanderit toimivat myös kello-, kulta- ja hopeaseppinä.
Helander muutti Kalajoelle Ylivieskasta 21-vuotiaana tullessaan kotivävyksi Aksilan taloon Käännänkylän Vetenojalle. Helander toimi päätoimisesti maanviljelijänä, mutta hän hallitsi myös messinginvalajan, kellosepän, kulta- ja hopeasepän, vaunu- ja puusepän sekä sorvarin ammatit.
Leander Tilvis.
Olli Helanderin nuorempi veli Leander Heikinpoika Helander eli Tilvis (1812–1874) muutti hänkin Kalajoelle ja asui aluksi veljensä luona Aksilan talossa kunnes osti 1840 Kalajoelta Tilviksen talon. Hän oli messinkivaluri kuten veljensäkin ja hallitsi myös kulta- ja kellosepän työt. Veljeksillä oli omat valimonsa Aksilan ja Tilviksen talojen yhteydessä mutta he tekivät yhteistyössä kaikki suurimmat valutyöt. Olli Helander valmisti muun muassa keisari Aleksanteri II:lle lahjoitetun ns. keisarinpuukon koristeheloitukset. Vuonna 1859 Helanderit toimittivat Helsinkiin silloiseen keisarilliseen palatsiin (nykyinen Presidentinlinna) neljä 9-haaraista messinkikynttelikköä, neljä pöytäkelloa ja kaksi seinäkelloa.
Oppipojat.
Helanderit kävivät myymässä valutuotteitaan pari kertaa vuodessa jopa kuukauden kestäneillä myyntimatkoilla jotka suuntautuivat muun muassa Turkuun, Helsinkiin, Porvooseen, Viipuriin, Pietariin, Kuopioon ja Tornioon. He tekivät tilaustöinä kirkkoihin kynttilänjalkoja ja kattokruunuja, metalliosia purjelaivoihin, kirkonkelloja, kelloja, puukkoja, mortteleita, ovenkahvoja, lusikoita, valjaiden messinkiosia ym. taloudessa tarvittuja metalliesineitä. Helanderien valutyöt lisääntyivät 1850-luvulla ja he ottivat monia kalajokisia nuorukaisia oppipojiksi pajoihinsa. Näitä oppipoikia joista monet perustivat myöhemmin oman yrityksensä olivat muun muassa Juhani Friis (Pohjanpalo), Jaakko Merenoja, A. F. Westman, Efraim Tilvis ja Fredrik Haapasaari.
Maanviljelijä Jaakko Merenoja (1825-1912) toimi kunnallispolitiikassa ja oli valtiopäivämiehenä. Hän oli naimisissa Olli Helanderin tyttären kanssa ja valmisti Kalajoen kirkolla messingistä kynttilänjalkoja, ja –kruunuja, huhmareita ja aisakelloja. Kalajoen lukkarin pojat, Juhani ja Tuomas Friis olivat oppipoikina Leander Helanderin verstaalla ja he perustivat sitten 1885 "Veljekset Friis" nimisen metallialan yrityksen joka toimi ensin Kalajoella ja sitten Kokkolan Ykspihlajassa. Olli Helanderin oppipojista Efraim Tilvis oli myöhemmin tunnettu kupariseppä ja messinkivaluri Raahessa. Fredrik Haapasaari puolestaan harjoitti puukkojen valmistusta Kalajoen Ylikäännän kylässä.
Olli Helander oli mukana säätyvaltiopäivillä 1867 talonpoikaissäädyn edustajana Saloisten tuomiokunnasta.
Olli Helanderin perhe.
Olli Helander oli naimisissa Maria Akselintytär Vetenojan kanssa. Heidän poikansa olivat myös tunnettuja messinginvalajia:
S/S Unnukka

S/S Unnukka on vuonna 1900 rakennettu suomalainen höyrylaiva.
Historia.
Tarinan mukaan eräs leppävirtalaisisäntä myöhästyi kesällä 1899 vuorolaivasta ja tästä sisuuntuneena päätti hankkia oman laivan. Useita muitakin höyrylaivoja rakentanut Paul Wahl &amp; Co Varkaudesta sai tilauksen ja seuraavana juhannuksena laiva oli valmis.
Alun perin alus kuljetti matkustajia ja rahtia Leppävirran ja Varkauden vesillä "S/S Unnukka"-nimisenä. Höyrykoneena oli saman konepajan rakentama kaksisylinterinen Compound-kone, joka tuotti 37 induktoitua hevosvoimaa. Erikoisuutena voidaan mainita laivan pystykattila, joka on tiettävästi ainoa laatuaan sisävesillä.
Vuonna 1903 laivan omistajaksi tuli Ristiinalainen kauppias J. Tikka ja vuonna 1912 H. Saastamoinen Oy, ja laiva siirrettiin Karttulan Kuttajärvelle rullatehtaan hinaajaksi. Nimeksi tuli S/S Keihäslahti tehtaan lähellä sijainneen telakka-alueen mukaan.
Rullatehtaan töitä laivalla riitti vuoteen 1933 asti, jolloin se siirrettiin junakuljetuksena Iisvedeltä Kuopioon. Työt jatkuivat nyt Haapaniemen tehtaiden palveluksessa aina vuoteen 1970 saakka, jolloin laiva jäi seisomaan neljän vuoden ajaksi.
Vuonna 1940 laiva suoritti erikoisimman kuljetustehtävänsä, kun se hinasi kahdella kerralla Kuopiosta Vanhan Valamon aarteet Uuteen Valamoon. Munkit toimivat arvokkaiden kuljetusten vartioina.
Laivan korjasi Saastamoisen kalastuskerho, joka sai sen käyttöönsä 1974 ja kunnosti sen talkootöinä. Yhtiö antoi talkoolaisten käyttöön koneensa ja laitteensa sekä lahjoitti tarveaineet.
Kymmenen vuoden käytön jälkeen oli vuorossa isompi remontti vuosina 1984–1988, jolloin alus oli telakoituna Itkoinniemellä. Tehtaan ranta oli vakiintunut Keihäslahden laituripaikaksi. Vuosina 1987-88 kattila ja laivan pohja peruskorjattiin ja vuoden 1989 purjehduskaudella alus oli jälleen liikenteessä.
Laiva toimi 1990-luvun ja alun 2000-lukua Schauman Wood Oy:n Kuopion vaneritehtaan edustus- ja virkistyskäytössä. Kuopion vaneritehtaan lakkauttaminen aiheutti sen, että laiva siirrettiin UPM Kymmenen Savonlinnan vaneritehtaan laituriin odottamaan uusia talkoolaisia. Alus on hyväksytty Museoviraston perustamaan perinnelaivarekisteriin. Marraskuussa 2010 tapahtuneen omistajanvaihdoksen jälkeen laivan kotisatamaksi tuli kanavansuun perinnelaivatelakka Lappeenrannassa ja kunnostuksien jälkeen laiva on taas käytössä. Laivan nimi palautettiin alkuperäiseksi joulukuussa 2011.
Hans Kutter

Hans Kutter (29. helmikuuta 1904 Jyväskylä – 10. tammikuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja elokuva- sekä teatterikriitikko. Hän toimi "Hufvudstadsbladetin" elokuvakriitikkona 1936–1946 ja teatterikriitikkona 1946–1969.
Kutter oli perustamassa Suomen ensimmäistä elokuvakerhoa Filmistudio Projektiota syksyllä 1934.
Luettelo Suomen evankelis-luterilaisen kirkon suomenkielisen virsikirjan (1986) virsistä

Luettelo Suomen evankelis-luterilaisen kirkon suomenkielisen virsikirjan (1986) virsistä käsittää luettelon vuonna 1987 käyttöön otetuista Suomen evankelis-luterilaisen kirkon käytössä olevan suomenkielisen virsikirjan virsistä.
Ensimmäinen suomenkielinen virsikirja oli Jacobus Petri Finnon Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria, joka painettiin vuonna 1583. Kyseisessä virsikirjassa on 101 virttä. Seuraava virsikirja oli Hemminki Maskulaisen virsikirja, joka ilmestyi vuonna 1605 (aiemman tiedon mukaan vuonna 1614). Siinä on yhteensä 242 virttä. Hieman myöhemmin virsikirjoja ilmestyi useammalta tekijältä, kuten Laurentius Petri Aboicuksen virsikirja vuonna 1674 ja Johannes Gezelius vanhemman virsikirja 1685.
Ruotsissa pantiin 1690-luvulla vireille virsikirjauudistus. Samassa yhteydessä päätettiin uusia suomenkielinen virsikirja, ja se ilmestyi vuonna 1701. Virsikirjan nimi oli Uusi Suomenkielinen Wirsikirja, ja siinä on 413 virttä. Seuraavana vuonna ilmestyi ensimmäinen suomalainen koraalikirja.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ensimmäinen virsikirja oli vuoden 1886 virsikirja, ja siinä on 536 virttä.
Edellinen kirkolliskokouksen hyväksymä virsikirja hyväksyttiin vuonna 1938, ja siinä on 633 virttä. Virsikirjan sävelmistö hyväksyttiin sotien jälkeen kirkolliskokouksessa vuonna 1943. Vuonna 1963 virsikirja sai lisävihon, jossa on 46 virttä, ja siten yhteismäärä kasvoi 679:ään.
Nykyiset suomen- ja ruotsinkieliset virsikirjat julkaistiin vuonna 1986 ja otettiin käyttöön ensimmäisenä adventtina seuraavana vuonna. Nykyisessä suomenkielisessä virsikirjassa on 632 virttä. Vuonna 2000 virsikirjaan lisättiin Jumalanpalvelusliite ja sen mukana virret 700–805. Vuonna 2004 liitettä jatkettiin virsillä 806–856. Vuonna 2015 julkaistiin Virsikirjan lisävihko, jonka myötä virsikirjaan lisättiin virret 901–979. Samana vuonna julkaistiin myös ruotsinkielinen lisävihko "Guds värld". Lisävihot otettiin käyttöön ensimmäisenä adventtina vuonna 2016.
Mick LaSalle

Mick LaSalle (s. 7. toukokuuta 1959) on yhdysvaltalainen "San Francisco Chroniclelle" kirjoittava elokuvakriitikko ja kahden Hollywood-aiheisen kirjan kirjoittaja. Heinäkuussa 2009, La Salle oli kirjoittanut yli 1700 arvostelua ja on podcastannut niitä syyskuusta 2005 lähtien.
LaSalle on kirjoittanut kirjan "Complicated Women: Sex and Power in Pre-Code Hollywood", joka käsittelee elokuva-alalla vuosina 1929-1934 työskennelleitä naisnäyttelijöitä. Thomas Dunne Books julkaisi sen vuonna 2000. Kirja on sittemmin toiminut perustana Jane Fondan ohjaamalle dokumentille, "Complicated Women", jossa LaSalle toimii selostajana ja tuottajana. Myöhemmin LaSalle kirjoitti kirjalle jatkoa ja "Dangerous Men: Pre-Code Hollywood and the Birth of the Modern Man" julkaistiin vuonna 2002.
1990-luvun lopussa, LaSalle toimi elokuvakriitikkona myös KGO-TV:n lähetyksissä. Hän on San Franciscon elokuvakriitikkojen seuran jäsen ja oli panelistina vuosien 2006, 2007 ja 2008 Venetsian elokuvajuhlilla. 
LaSalle on naimisissa näytelmäkirjailija Amy Freedin kanssa.
Kenneth Turan

Kenneth Turan (s. 27. lokakuuta 1946) on yhdysvaltalainen elokuvakriitikko ja Etelä-Kalifornian yliopiston luennoitsija.
Turan valmistui Swarthmore Collegesta vuonna 1967 ja Columbian yliopistosta vuonna 1968. Vuosina 1969-1978, hän oli "Washington Postin" urheilukirjoittaja . Hän oli myös useiden julkaisujen, kuten "The Progressiven", "Gentlemen's Quarterlyn" ja "E!Entertainmentin", elokuvakriitikko. Sittemmin hän on siirtynyt "Los Angeles Timesiin", jossa hän on arvioinut elokuvia vuodesta 1991 lähtien. Hän toimii myös säännöllisesti arvostelijana National Public Radiossa.
Tim Brooke-Taylor

Timothy "Tim" Julian Brooke-Taylor (17. heinäkuuta 1940 Buxton, Derbyshire – 12. huhtikuuta 2020) oli brittiläinen koomikko, näyttelijä ja radio- ja televisiokäsikirjoittaja.
Brooke-Taylor toimi yhtenä The Frost Reportin (1966–1967) ja sen spin-off-sarjan "At Last the 1948 Show'n" (1966–1967) käsikirjoittajana. Yhdessä Graeme Gardenin ja Bill Oddien kanssa hän esiintyi komediasarjassa "Hyväkkäät" ("The Goodies") (1970–1982). Radiovisailu "I'm Sorry I Haven't a Clue" vakiopanelistina Brooke-Taylor on ollut vuodesta 1972.
Brooke-Taylor kirjoitti kolme kirjaa: "Rule Britannia", "Tim Brooke-Taylor's Cricket Box" ja "Tim Brooke-Taylor's Golf Bag". Hän kuoli koronavirukseen 79-vuotiaana 12. huhtikuuta 2020.
Brooke-Taylor kuoli koronaviruksen aiheuttamaan sairauteen 79-vuotiaana huhtikuussa 2020.
Peter Travers

Peter Travers on yhdysvaltalainen elokuvakriitikko, joka on kirjoittanut "Peoplelle" sekä "Rolling Stonelle".
Ennen uraansa "Rolling Stonessa", Travers toimi elokuvakriitikkona "Peoplelle" vuosina 1984-1988. Hänet tunnetaan erityisesti maanläheisestä ja yksinkertaisesta kirjoitustyylistä. Hän on mieltynyt erityisesti elokuvaohjaajien Martin Scorsesen, David Lynchin, Quentin Tarantinon, Tim Burtonin, Clint Eastwoodin, Peter Jacksonin, Coenin veljesten sekä Ang Leen töihin, perustuen vuosittaisiin top-10 -listauksiin sekä arvosteluihin. Hän on myös osoittanut halveksuntaa tiettyjä ohjaajia, erityisesti Michael Bayta, kohtaan.
Vuonna 2002 Travers alkoi käyttää tähtiä arvosteluissaan. Täydet neljä tähteä saaneisiin elokuviin kuuluu muun muassa "Kirjeitä Iwo Jimalta", "Gangs of New York", "Babel" ja "Borat". Vastakohtana Travers on antanut huonoimman arvosanan, nolla tähteä, muun muassa elokuville "Bad Boys 2", ' ja '.
GT by Citroën

GT by Citroën on ranskalaisen autovalmistaja Citroënin valmistama superauto, joka on kehitetty yhteistyössä pelitalo Polyphony Digitalin kanssa. Polyphony Digital osallistui auton tuotantoon saadakseen sen mukaan "Gran Turismo 5 Prologue" -peliin. Auton suunnittelu alkoi vuonna 2003, ja sen ensiesittely oli vuonna 2008 Pariisin autonäyttelyssä.
GT by Citroën maksaa kolme miljoonaa puntaa ja kiihtyy nollasta sataan 3,6 sekunnissa. Auto painaa 1 400 kilogrammaa, ja se on rakennettu pääosin alumiinista. Mallin on suunnitellut Takumi Yamamoto yhdessä Jean Pierre Plouén tiimin kanssa. Yamamoto on Polyphony Digitalin ohjaajan ja "Gran Turismo" -pelisarjan luojan, Kazunori Yamauchin lapsuudenystävä. GT by Citroën on vain yksi monista autoista, joiden suunnitteluun Polyphony Digital on osallistunut.
Sininen sormus

Sininen sormus on Satu Koskimiehen (ent. Marttila) tekemä runoteos, jonka on julkaissut Kirjayhtymä vuonna 1979.
Tyrskyliitäjä

Tyrskyliitäjä ("Bulweria bulwerii") on pieni ulappalintujen lahkoon kuuluva avomerilintu. Laji on nimetty englantilaisen James Bulwerin kunniaksi. Bulwer löysi keväällä 1825 tuntemattoman viistäjän Madeiralta, ja laji nimettiin vuonna 1828.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 25–29 senttimetriä ja siivenkärkien väli 67–73 cm. Painavin mitattu yksilö painoi 990 grammaa. Lintu on lähes kokotumma, siro, pitkäpyrstöinen, ja sen siivet ovat kapeat ja pitkät. Sen puku on yhtenäisen harmaaruskea ja siitä erottuu ainoastaan vaaleampi vinojuova siiven yläpeitinhöyhenkentässä. Laji voidaan sekoittaa nokiliitäjään ("Puffinus griseus") tumman värityksen ja liitäjämäisen, heittelehtivän lentotavan vuoksi, jollei kokoeroa huomaa. Erona nokiliitäjään ovat pitempi pyrstö, kokotummat siiven alapinnat ja erilainen lentotapa, rauhallisemmat ja syvemmät siiveniskut. Liidossa usein roikottaa hieman kuperia siipiään. Sen pitkä pyrstö on useimmiten supussa ja kapea, mutta joskus näkyy pyrstön pyöristyneisyys. Nokka on tukeva. Vanhin tyrskyliitäjä on luonnossa elänyt 22,9 vuoden ikäiseksi.
Äänet.
Tyrskyliitäjä ääntelee öisin pesäkolostaan kumealla, käheällä, haukkuvalla äänellä ”hroo hroo hroo...”, joka voi tuoda mieleen höyryveturin.
Levinneisyys.
Lajin pesimäalueen laajuudeksi on arvioitu 50 000 – 100 000 neliökilometriä ja maailmanlaajuiseksi yksilömääräksi 500 000 – 1 000 000 lintua.
Se esiintyy Tyynenmeren itäosissa seuraavissa paikoissa: Ranskan Polynesia, Kiribati, Marshallinsaaret, Pohjois-Mariaanit, Palau, Itä-Timor, Havaijilla sekä eräillä muilla Yhdysvaltain pienillä syrjäisillä saarilla.
Sen toinen esiintymisalue on itäisellä Atlantin valtamerellä, jossa se pesii Madeiralla (noin 10 000 paria), Azoreilla (noin 50 paria), Kap Verdellä (enintään 100 paria) ja Lanzaroten ulkopuolella Kanariansaarilla (noin 1 000 paria).
Pesiminen ja käyttäytyminen.
Pesii yhdyskunnittain itäisen Atlantin valtameren saarilla kesä-lokakuussa. Pesivät linnut saapuvat saarille huhtikuun puolivälin jälkeen. Tekee pesän kiven- tai kallionkoloon, joskus muurin koloon, usein lähelle rantaa. Ei kaiva itse pesäonkaloa. Naaras munii yhden munan. Emot käyvät pesällä öisin ja ruokailevat yksin.
Kazimierz Paździor

Kazimierz Sylwester Paździor (4. maaliskuuta 1935 Radom – 24. kesäkuuta 2010 Wrocław) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Paździor voitti Prahan EM-kilpailuissa 1957 kultaa kevyessä sarjassa (alle 60 kg). Loppuottelussa hän voitti suomalaisen Olli Mäen. Roomassa 1960 hän voitti olympiakultaa. Välierässään hän joutui tiukoille brittiläisen Richard McTaggartin kanssa mutta sai pistevoiton. Loppuottelussa hän voitti italialaisen Sandro Lopopolon tuomariäänin 4–1.
Glittertind (yhtye)

Glittertind on norjalainen yhtye, joka soittaa viikinki- ja folk metallia punkin vaikutteilla. Yhtyeeseen kuuluu Torbjørn Sandvik, Geirmund Simonsen ja useita vierailevia muusikoita. Sanoitukset käsittelevät norjalaista perinnettä ja historiaa. Yhtyeen nimi tulee norjalaisesta vuoresta, Glittertindistä. 
Historia.
Yhtyeen perusti Torbjørn Sandvik vuonna 2001. Norjalaisen historian innoittamana hän teki musiikkia, joka yhdisti kansanmusiikkia, metallia ja punkkia. Muutaman vuoden underground-demojen julkaisun jälkeen yhtye sai sopimuksen Karmageddon Median kanssa. Tämän sopimuksen aikana yhtye julkaisi kaksi levyä: Evige Asatro elokuussa 2004 ja Til Dovre Faller-EP huhtikuussa 2005.
Vuonna 2008 Glittertind sai sopimuksen Napalm Records -levy-yhtiön kanssa. Samana vuonna myös Geirmund Simonsen liittyi yhtyeeseen. Vuonna 2009 yhtye julkaisi albumin Landkjenning.
Zbigniew Pietrzykowski

Zbigniew Jan Pietrzykowski (4. lokakuuta 1934 Bielsko-Biała – 19. toukokuuta 2014) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. Hän oli László Pappin jälkeen toinen nyrkkeilijä, joka saavutti olympialaisissa kolme mitalia.
Pietrzykowski saavutti Melbournen 1956 olympialaisissa pronssia 71 kilogramman sarjassa. Kultaa voitti tuolloin kolmannen kerran unkarilainen László Papp. Pietrzykowski oli ainoa, joka onnistui Pappin uran aikana lyömään hänet kanveesiin; tämä tapahtui Varsovassa vuonna 1956. Rooman 1960 olympialaisissa Pietrzykowski saavutti hopeaa 81 kilogramman sarjassa. Hän hävisi ainoastaan Cassius Claylle, joka myöhemmin nousi ammattilaisten raskaan sarjan maailmanmestariksi ja vaihtoi nimekseen Muhammad Ali. Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti pronssia 81-kiloisten sarjassa.
Pietrzykowski saavutti EM-pronssia 71-kiloisten sarjassa Varsovassa 1953. Tämän jälkeen hän voitti neljä kertaa Euroopan-mestaruuden: 71-kiloisissa Berliinissä 1955, 75-kiloisissa Prahassa 1957 sekä 81-kiloisissa Luzernissa 1959 ja Moskovassa 1963.
Urheilu-uransa jälkeen Zbigniew Pietrzykowski oli vuosina 1993–1997 Puolan parlamentin jäsen edustaen entisen presidentin Lech Wałęsan johtamaa puoluetta. Hän oli myös useiden vuosien ajan Puolan olympiakomitean varapuheenjohtaja.
Jim Thompson (suunnittelija)

James Harrison Wilson "Jim" Thompson (21. maaliskuuta 1906 Greenville, Delaware – (katosi) 26. maaliskuuta 1967 Malesia) oli yhdysvaltalainen liikemies, joka elvytti Thaimaan häviämässä olleen silkkikäsityöperinteen 1950-luvulla.
Jim Thompson opiskeli arkkitehtuuria Pennsylvanian yliopistossa ja harjoitti arkkitehdin ammattia New Yorkissa vuoteen 1940 saakka.
Toisen maailmansodan aikana Thompson toimi lyhyen aikaa Yhdysvaltain tiedustelupalvelussa (Office of Strategic Services) Kaakkois-Aasiassa. Sodan jälkeen hän jäi asemamaahansa, jossa kiinnostui silkkikankaan kudonnasta ja perinteisistä kuvioista. Thompson vei näytteitä vanhalle tutulleen Vanity Fairin toimittajalle Frank Crowninshieldille, joka tutustutti Thompsonin Voguen päätoimittajaan Edna Woolman Chaseen. Pian thaisilkistä tuli kysyttyä muotimaailmassa.
Thompson keräsi thaimaalaista perinnetaidetta ja oli ihastunut paikalliseen puuarkkitehtuuriin, jota tuolloin vielä pidettiin rahvaanomaisena. Thompson kokosi kotinsa useasta vanhasta keskithaimaalaisesta talosta, joiden osat hän siirsi pääkaupunkiin. Hänen kokoelmansa ovat nähtävillä hänen nimeään kantavassa kotimuseossa "Jim Thompson Housessa" Khlong Saen Saep -kanaalin varrella Bangkokissa. 
Jim Thompson katosi tuntemattomissa olosuhteissa pääsiäispäivänä 1967 Cameronin ylängöllä Pahangin osavaltiossa Malesiassa. Thompsonin 1948 perustama "Jim Thompson Thai Silk Company" -yhtiö toimii edelleen.
Brian Cox

Brian Denis Cox (s. 1. kesäkuuta 1946 Dundee, Skotlanti) on Bafta- ja Emmy-palkittu skotlantilainen näyttelijä.
Cox opiskeli London Academy of Music and Dramatic Art -draamakoulussa. Hänen ensimmäinen kosketuksensa televisiotyöhön oli avustajana "Saarroksissa"-televisiosarjassa vuonna 1967. Sen jälkeen hän nousi "The Year of the Sex Olympics" -sarjan pääesittäjien joukkoon. Vuonna 1978 hän esitti kuningas Henrik II:ta suositussa BBC Twon "The Devil's Crown" televisiodraamassa ja tämän jälkeen hänet nähtiin useissa televisiosarjoissa. Ensimmäisen elokuvaroolinsa Cox sai vuoden 1971 elokuvasta "Nikolai ja Aleksandra", jossa hän esitti Lev Trotskia.
Vuosien kuluessa Cox on näytellyt lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten "Psykopaatin jäljillä", "X-Men 2" ja "Troija".