Kääpiöbullterrieri

Kääpiöbullterrieri () on bullterrierin pienempi muunnos. Kokoaan lukuun ottamatta se on täysin bullterrierin kaltainen.
Ulkonäkö.
Kääpiöbullterrieri on vankkarakenteinen ja lihaksikas terrieri, jolla on lyhyt, tiheä turkki. Rodun tunnusomaisin piirre on sen pää, joka on edestä katsottuna munanmuotoinen. Sivulta katsottuna kääpiöbullterrieri otsa kaartuu tasaisesti kuonoa kohti. Päälaki on miltei tasainen. Myös silmät ovat erikoiset: pienet, tummat ja kolmionmuotoiset. Ruumiinrakenne on vankka ja pyöreä, hartiat ovat lihaksikkaat ja rintakehä leveä. Lyhyttä ja tyvestä paksua häntää kääpiöbullterrieri kantaa vaakasuorassa. Kääpiöbullterrierin säkäkorkeus on alle 35,5 cm, painorajaa ei ole. Tärkeää on, että koira on sopusuhtainen. 
Väritys.
Sekä Suomen Kennelliitto, Kansainvälinen kenneljärjestö (FCI), American Kennel Club (AKC) ja The Kennel Club (UK) hyväksyvät kääpiöbullterriereillä samat värit: puhtaan valkoinen, johon sallitaan pään laikut ja ihon pigmenttiläiskät, sekä värillinen turkki, jossa hallitsevat värit ovat brindle (mustajuovikas), punainen, fawn ja kolmivärinen (tricolor). Sininen ja maksanruskea väri ovat hylkääviä virheitä.
FCI:n standardissa todetaan että värillisillä koirilla väri hallitsee; muuten samanveroisista yksilöistä juovikas (brindle) on etusijalla. The Kennel Club ja AKC toteavat, että brindle on etusijalla jos muut ominaisuudet ovat samanveroiset. Yhdistyneessä kuningaskunnassa sen sijaan suositaan valkoista vastaavassa tilanteessa.
Luonne ja käyttäytyminen.
Bullterrierit ovat ystävällisiä ja iloisia, sekä erittäin lapsirakkaita, mutta usein itsepäisiä koiria. Ne ovat fyysisesti vahvoja mutta myös älykkäitä, joten ne tarvitsevat monipuolisesti virikkeitä. Taistelukoirataustansa vuoksi kääpiöbullterrieri on kehitetty todella rohkeaksi ja päättäväiseksi roduksi. Samasta syystä se saattaa vastata sille esitettyyn haasteeseen, vaikka on yleensä rauhallinen eikä itse koskaan käyttäydy hyökkäävästi . Bullterrierit saattavat olla riitaisia toisten koirien kanssa. Bullterrierit rakastavat ihmisten seuraa, eikä niitä pitäisi jättää pitkiksi ajoiksi yksin.
Kääpiöbullterrieri ei ole erityisen miellyttämishaluinen rotu, joten sen kouluttaminen ei ole aina ihan yksinkertaista. Omistajalta vaaditaan kärsivällisyyttä ja päättäväisyyttä: kouluttaminen onnistuu vahvistamalla toivottua käyttäytymistä palkitsemisen avulla. Siksi rotua ei suositella ensimmäiseksi koiraksi. Bullterrieri sietää kipua hyvin.
Alkuperä.
Rotu kehittyi Englannissa alun perin taistelukoiriksi jalostetuista roduista. Bullterrierin kantarotu on sukupuuttoon kuollut mutta sittemmin uudelleen luotu vanhaenglanninbulldoggi (Old English Bulldog), jota risteytettiin eri terrierirotuihin. Näin luotiin uusi rotu, jota kutsuttiin nimellä Bull and Terrier. Valkoisen bullterrierin luoja oli irlantilaissyntyinen James Hinks, joka alkoi määrätietoisesti jalostaa Bull and Terrier -tyyppisistä koirista valkoista, ruumiinrakenteeltaan symmetrisempää rotua. Hän kutsui valkoisia koiriaan bullterriereiksi erotukseksi Bull and Terrier -rodusta.
Bullterrierin jalostuksessa käytettiin todennäköisesti useita koirarotuja, muun muassa dalmatiankoiraa. Vuoden 1860 tienoilla rotu oli hajonnut kahteen haaraan: puhtaanvalkoiseksi bullterrieriksi ja värillisiksi muodoiksi, joista myöhemmin kehittyi staffordshirenbullterrieri. Bullterrierille ominainen pään muoto kehittyi vasta 1900-luvulla, eikä tiedetä, mitä rotuja jalostuksessa käytettiin sen aikaansaamiseksi.
Terveystilanne.
Kääpiöbullterrierien yleisimpiä perinnöllisiä vikoja ovat munuaissairaudet, sydänviat, polvien luksaatiot ja kuurous. Kuuroutta esiintyy etenkin täysin valkoisilla koirilla. Kääpiöbullterriereillä esiintyy PLL-silmäsairautta, jota ei esiinny standardikokoisilla bullterriereillä ollenkaan. Koiran PLL statuksen voi määrittää siihen kehitetyn geenitestin avulla. Ihoallergiat ovat melko yleinen ongelma: allergisen reaktion voi laukaista esimerkiksi hyönteisen purema. Bullterrieri vaatii liikuntaa ja tekemistä, mutta kasvuvaiheessa sitä ei saisi rasittaa liiaksi. Rotu on myös ahne ruualle, joten ylipainoa voi kertyä ellei koiran syömistä tarkkailla.