tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ostrov (Pihkovan alue)

Ostrov () on kaupunki Pihkovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Velikajajoen rannalla 55 kilometriä Pihkovasta etelään. Kaupunki on Ostrovin piirin keskus. Sen kautta kulkee Pihkovan ja Pytalovon välinen rautatie sekä Pietarin ja Valko-Venäjän rajan välinen M20-valtatie (eurooppatie E95). Kaupungin kaakkoispuolella on sotilaslentokenttä. Kaupungissa asui 21 670 henkeä (vuonna 2010). Kaupungin nimi voidaan suomentaa "saari".
Historiaa ja nähtävyyksiä.
Kaupunki on perustettu 1200-luvun lopussa Pihkovan etelärajan suojaksi. Ensimmäinen maininta Velikajajoen saarella sijainneesta linnoituksesta on vuodelta 1342. Vuonna 1501 Liivinmaan Saksalainen ritarikunta hävitti kaupungin. Stefan Batoryn joukot valtasivat sen vuonna 1581, mutta kaupunki palautettiin Venäjälle seuraavana vuonna. Vuonna 1777 Ostrovista tuli Pihkovan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Se oli huomattava kauppakaupunki, joka oli erikoistunut pellavan vientiin. Vuonna 1859 rakennettiin kaupungin läpi kulkeva rautatie. Vuonna 1896 juutalaiset muodostivat 20 prosenttia kaupungin väestöstä. Toisen maailmansodan aikana Ostrov oli saksalaisten miehittämä ja tuhoutui pahoin.
Kaupungin keskustassa on säilynyt jäänteitä 1400-luvun linnoituksen muureista ja torneista sekä Velikaja-joen saareen rakennettu vuonna 1542-43 rakennettu Ihmeitätekevän Pyhän Nikolaoksen kirkko. Saareen johtavaa, kivipilareista riippuvilla järeillä kettingeillä tuettua siltaa vuosilta 1850-56 pidetään historiallisesti merkittävänä. Uudelleen rakennetun keskustan yllä kohoaa Kolminaisuuden katedraali vuodelta 1786-90.Kaupungissa on vuodesta 2004 toiminut jälleen vuonna 1897 aloittanut nunnaluostari, jonka toiminta keskeytyi 1917 (Симанский Спасо-Казанский женский монастырь); luostarin yhteydessä on vuodelta 1845 peräisin oleva kirkko. Kaupungissa on kotiseutumuseo.
Blidaru

Blidaru oli muinainen daakialainen linnoitus antiikin Daakiassa eli nykyisen Romanian alueella. Se rakennettiin luultavasti ensimmäisellä vuosisadalla eaa. ja sen rauniot on löydetty. Linnoitus on yksi suurimmista ja parhaiten säilyneistä daakialaisista linnoituksista ja se kuuluu yhdessä muiden alueen linnoitusten kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon.
Linnoitus.
Blidaru rakennettiin 705 metriä korkealle kukkulalle, jota jouduttiin tasoittamaan ja madaltamaan suuresti. Linnoituksella oli sotilaallinen tarkoitus, mutta se oli myös uskonnollisesti tärkeä.
Linnoitus koostui kivilinnasta, jossa oli nelikulmaiset tornit kulmissa. Linnan ympärille pystytetyt puolustusmuurit oli rakennettu kalkkikivestä, jotka jouduttiin tuomaan 20–30 kilometrin päästä. Koko linnoitus oli karkeasti kolmion muotoinen ja jaettu kahteen osaan muurilla. Ulkopuolelle oli pystytetty vartiotorneja ja kukkulan länsipuolella oli suurikokoinen kaivo.
Roomalaiset valloittivat ja tuhosivat Blidarun daakialaissodissa 100-luvun alussa.
Shout It Out Loud (Hanna Pakarisen kappale)

Shout It Out Loud on Hanna Pakarisen neljännen sooloalbumin "Love In A Million Shades" toinen single. Se kuultiin ensimmäisen kerran 16. joulukuuta 2008 The Voicen "Ensireaktio"-osiossa. Digitaalisesti single julkaistiin 19. tammikuuta 2009. 
Kappaleen on säveltänyt Patric Sarin.
Kello (soitin)

 
Kellot ovat idiofonien ryhmään kuuluvia lyömäsoittimia. Kelloja valmistetaan tavallisimmin metallista valamalla, mutta pieniä kelloja voidaan tehdä myös keramiikasta tai lasista. Erilaisia kelloja on hyvin monen kokoisia, pienistä pukujen koristekelloista valtaviin kirkonkelloihin. Kirkonkellot voivat painaa kymmeniä tonneja. Varsinaisina musiikki-instrumentteina käytettäviä kelloja ovat muun muassa käsikellot, putki- eli chimeskellot ja lehmänkellot.
Maailman suurin kello lienee Moskovan Kremlin korttelin pihalla käyttökelvottomana kivijalustalla seisova "Tsar-Kolokol". Se on 6,14 metriä korkea ja painaa noin 200 tonnia. Kello vaurioitui jo sen valupaikalla eikä sitä ole koskaan soitettu.
Nevel

Nevel (; ) on tärkeä liikenteen kauttakulkukaupunki Pihkovan alueen eteläosissa Venäjällä. Se sijaitsee Nevel-järven rannalla 242 kilometriä Pihkovasta kaakkoon. Kaupunki on Nevelin piirin keskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 16 324 henkeä.
Rautatie- ja maantieyhteydet.
Nevel on merkittävä rautateiden solmupiste ja kaupungissa risteävät Pietarin ja Vitsebskin sekä Velikije Lukin ja Polatskin väliset rautatiet. Useimmat Pietarista Valko-Venäjälle ja Ukrainaan liikennöivistä junista kulkevat Nevelin kautta. Kaupungin rautatieasemista tunnetuin on Nevel-2. Maantieyhteyksistä merkittävimpin on Pietarista saapuva M20-valtatie, joka jatkaa eurooppatienä Valko-Venäjän itäosiin ja Ukrainaan. Tärkeitä ovat myös kaakkoon Smolenskiin johtava kantatie P133 ja koilliseen vievä P51 kantatie, jolta on Veliki Lukin eteläpuolella liittymä M9-valtatielle (). 
Historiaa ja nähtävyyksiä.
Nevel mainitaan ensimmäisen kerran Iivana IV:n perustamien kaupunkien luettelossa. Vuodesta 1580 lähtien se siirtyi useita kertoja Venäjältä Puolalle ja Liettualle. Vuonna 1772 kaupunki liitettiin lopullisesti Venäjään, ja siitä tuli aluksi Pihkovan, sittemmin Polotskin ja Vitebskin lääneihin kuuluneen Nevelin kihlakunnan keskus. Vuonna 1896 juutalaiset muodostivat puolet kaupungin asukkaista. Nevelin kihlakunnan väestöstä valtaosa oli valkovenäläisiä.
Nevelissä toimii kaupungin historiallinen museo (Ul. Lenina 14) ja Pyhän Kolminaisuuden mukaan nimetty kirkko.
Opotška

Opotška () on kaupunki Pihkovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Velikajajoen rannalla 130 kilometriä Pihkovasta etelään. Kaupunki on Opotškan piirin keskus. Asukkaita siellä oli 11 601 henkeä (vuonna 2010).
 
Historiaa.
Kaupunki on syntynyt vuonna 1414, jolloin pihkovalaiset rakensivat Velikajan mutkaan uuden linnoituksen liettualaisten vuonna 1406 tuhoaman Koložan linnoituksen tilalle. Vuonna 1777 Opotškasta tuli Pihkovan lääniin kuuluneen samannimisen kihlakunnan keskus. 1700–1800-luvulla se oli huomattava kauppapaikka sekä käsityöammattien ja pellavanjalostuksen keskus. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä ja tuhoutui pahoin.
Liikenneyhteyksiä ja nähtävyyksiä.
Opotška sijaitsee Venäjän huonokuntoisen, Pietarista Pihkovan kautta Valko-Venäjän itäosiin jatkavan valtatien M20 varrella. Tämä valtatie, joka ohittaa kaupungin sen itäpuolelta, on osa pidempää eurooppatietä E95:ttä. Myös etelään johtava, Sebežin kautta Valko-Venäjälle jatkava maantie A117 on tärkeä kulkuväylä. Kaupunkiin ei kulje rautatietä.
Kaupungin kirkoista tunnetuin on vuosina 1791-95 rakennettu Suojelevan Pyhän Neitsyen kirkko. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu myös joukko 1700-luvun lopun ja 1800-luvun kauppiaiden ja hallitsijoiden kotitaloja. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Luettelo vuoden 1960 miehittämättömistä avaruuslennoista

Vuoden 1960 miehittämättömät avaruuslennot muodostuivat 44 satelliitin laukaisusta, joista 17 onnistui ja 27 epäonnistui. Avaruusaluksia lähettivät vain Yhdysvallat ja Neuvostoliitto.
16 Yhdysvaltain menestyksellisesti laukaistusta avaruusaluksesta oli 10 sotilaallista. Neuvostoliiton ainoa onnistunut laukaisu oli miehitetyn kapselin koelento tyhjänä. Yhdysvaltain laukaisuista 19 epäonnistui (näistä 12 oli sotilaallisia) ja Neuvostoliiton laukaisuista kahdeksan (4 miehitetyn lennon tyhjiä koekapseleita, 2 Mars- ja 2 kuuluotainta).
Neuvostoliitto pyrki luomaan luotettavan miehitetyn avaruusaluksen, joka noin vuosikymmenessä johti Sojuz-alukseen ja -kantorakettiin, mutta tuolloin kehitystyö oli kesken. Neuvostoliitto pyrki aloittamaan Kuun ja ulkoplaneettojen tutkimisen, ainakin jälkimmäisen aivan liian aikaisin. Tuohon aikaan kantoraketti ei edes voinut tehdä avaruudessa radan suuntauksen korjausta ja laukaisut kohti planeettoja tehtiin kuten tykillä - alkuperäisen suuntauksen tarkkuus määritti kuinka kaukaa planeetan alus ohitti.
Yhdysvaltain avaruustoiminta oli pääosin sotilaallista - kaikkiaan se teki 22 sotilaallisen aluksen laukaisua tai laukaisuyritystä. Suuri yhdysvaltalaisten epäonnistuneiden sotilassatelliittien volyymi on voinut liittyä avaruusteollisuuden luomiseen tai se on voinut olla 1950-luvun alkupuolen suurten ydinohjusrakennusprojektien jälkeiseen hiljaisempaan tilauskauteen osoitettua sotateollisuuden yritystukea. Median kautta Neuvostoliiton harvat menestykset ja Yhdysvaltojen lukuisat epäonnistumiset esitettiin avaruuskilpana, jossa kyseessä oli avaruuden herruus. Discoverer-ohjelma on ajalle tyypillinen - se esitettiin tieteellisenä tutkimusohjelmana, mutta tämä puoli oli vain vakoilusatelliittiohjelman peite.
Epäonnistuneet laukaisut.
Epäonnistuneet 26 laukaisua koostuivat 19 Yhdysvaltain pääosin sotilaallisista avaruusaluksesta ja seitsemästä Neuvostoliiton tieteellisestä avaruusaluksesta:
Ralph Guild

Ralph Guild on yhdysvaltalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka vuonna 1981 perusti radiomarkkinointiin erikoistuneen Interep Radion. Ennen sitä Guild oli toiminut sanfranciscolaisessa radiomainostajia edustavassa McGavren Radiossa vuodesta 1957 alkaen ja vuonna 1973 hänestä tuli uuden nimen saaneen McGavren Guildin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja.
"Radio Ink" -lehti listasi vuonna 2007 Ralph Guildin Yhdysvaltain 27. merkittävimmäksi radiovaikuttajaksi.
Ralph Guild nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1998.
Sasha Grey

Sasha Grey (oikealta nimeltään Marina Ann Hantzis, s. 14. maaliskuuta 1988) on yhdysvaltalainen entinen pornonäyttelijä, nykyinen laulaja, näyttelijä sekä malli. 
Grey esiintyi ensimmäisen kerran pornoelokuvassa The Fashionistas 2 vuonna 2006. Hänelle on myönnetty myös monia eri palkintoja AVN Awardseilla. Hän on toiminut myös "Penthousen" mallina ja oli kuukauden Penthouse Pet heinäkuussa 2007. Grey lopetti aikuisviihdeuransa 21-vuotiaana vuonna 2009.
Vuonna 2009 Grey sai pääroolin Steven Soderberghin ohjaamassa draamaelokuvassa "The Girlfriend Experience". Hän on myös esiintynyt muun muassa HBO-sarjassa "Entourage" ja kauhuelokuvassa "Would You Rather".
Grey oli "" -pelin Viola DeWynterin ääninäyttelijänä.
Grey julkaisi esikoisromaaninsa "Naamioleikit" ("The Juliette Society") vuonna 2013. Kirjalle on ilmestynyt kaksi jatko-osaa: "The Janus Chamber" ja "The Mismade Girl", joita ei ole julkaistu suomeksi.
Luettelo vuoden 1961 miehittämättömistä avaruuslennoista

Vuoden 1961 miehittämättömät avaruuslennot muodostuivat 33 satelliitin laukaisusta. Avaruusaluksia lähettivät vain Yhdysvallat ja Neuvostoliitto. 
Yhdysvallat onnistui 27 laukaisussaan, joista yksi oli radioamatöörisatelliitin laukaisu. Tosin se laukaistiin vakoilusatelliittilaukaisun kyydissä - satelliitin tekijät eivät välttämättä olleet amatöörejä. Yhdysvaltain 27 avaruusaluksesta 15 oli sotilaallisia. Neuvostoliitto onnistui kolmessa laukaisussaan: yksi oli Venus-luotain Venera 1 ja kaksi muuta olivat miehitetyn avaruusaluksen tyhjiä koekappaleita.
Epäonnistuneita laukaisuja oli edelleen 28 kappaletta. Niistä 24 oli yhdysvaltalaisia (joista 17 sotilaallisia aluksia). Neljä epäonnistuneista laukaisuista oli neuvostoliittolaisia - ensi kertaa niistä kolme oli sotilaallisia avaruusaluksia. Neuvostoliitto pyrki aloittamaan sotilaallisen avaruustoimintansa vuonna 1961. Yhdysvalloille sotilaallinen avaruustoiminta oli päämuoto vaikka NASAkin laukaisi 11 avaruusalusta.
Singer Building

Singer Building oli pilvenpiirtäjä, joka sijaitsi Liberty Streetin ja Broadwayn kulmassa Manhattanilla, New Yorkissa. Rakennus oli valmistuessaan vuonna 1908 maailman korkein pilvenpiirtäjä, mutta vuoden kuluttua sen ohitti New Yorkin Met Life Tower. Singer Building oli 186,6 metriä korkea ja 47-kerroksinen. Se toimi toimistorakennuksena, mutta purettiin vuonna 1968. Siitä tuli purkamisen jälkeen korkein koskaan purettu rakennus.
Perho tuli taloon

 Perho tuli taloon on suomalainen MTV3-kanavalla 8. tammikuuta 2009 alkanut televisio-ohjelma, jossa Anna Perho käy tunnettujen suomalaisten luona muutaman päivän ajan asumassa. Ohjelmassa ohjelman juontaja vierailee muun muassa muusikko Remu Aaltosen, olympiaurheilija Satu Mäkelä-Nummelan, kirjailija Leena Lehtolaisen, ministerien Jyrki Kataisen ja Sirkka-Liisa Anttilan sekä hiihtäjä Jari Isometsän kodeissa.
Keltakangas

Keltakangas on Kouvolan kaupunginosa, Anjalankosken suuralueella. Se on entisen Anjalankosken kaupungin ja sitä edeltäneen Sippolan kunnan hallinnollinen keskus. Keltakangas sijaitsee Myllykosken taajamassa Kymijoen itäpuolella valtatie 15:n varrella. Keltakangas on tilastollisessa taajamarajauksessa kasvanut yhteen Myllykosken ja Ummeljoen kanssa. Tilastollisesti Keltakankaan hallinnollinen kaupunginosa on osa Myllykosken tilastoaluetta, johon kuuluu myös Ummeljoen kylä. 
Keltakankaalla on yli 600 asukasta. Keltakankaalla on terveysasema ja perhekeskus. Keltakankaalla sijaitsee yritysalue Hyötyvirta, joka tunnettiin aiemmin nimellä Ekopark.
Valtatielle 15 Keltakankaan risteykseen valmistui eritasoliittymä vuonna 2018. Liikenneviraston mukaan hanke maksoi 6,1 miljoonaa euroa. Keltakankaan liittymän läheisyydessä on Anjalankosken ABC-liikennemyymälä.
Keltakankaalla oli Kouvolan seudun ammattiopiston tekniikan alojen toimipiste.
Euboia (mytologia)

Euboia (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa usean eri naishahmon nimi.
Makedonian jääkiekkoliitto

Makedonian jääkiekkoliitto () on Pohjois-Makedonian jääkiekkotoiminnasta vastaava järjestö. Liiton presidentti on Nikola Tasev.
Järjestö liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 2001. Liiton ensimmäisinä toimintavuosina maa ei osallistunut kansainvälisiin turnauksiin, mutta kaudella 2017–2018 silloinen entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia otti osaa ensimmäiseen kansainväliseen IIHF:n turnaukseen. Maan nimen muututtua joukkueen nimi on Pohjois-Makedonian jääkiekkomaajoukkue.
Vuonna 2021 maassa oli yksi ulkokaukalo, 38 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa, 33 rekisteröitynyttä junioria, 11 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa ja neljä virallista tuomaria.
Rekkakuskit jäällä

Rekkakuskit jäällä () on kanadalainen tositelevisiosarja. Se kertoo rekkakuskeista, jotka ovat tulleet henkensä uhalla tienaamaan rahoja Kanadan Luoteisterritorioiden jääteillä, joiden varsilla ajokauden ulkopuolella saavuttamattomissa olevat timanttikaivokset odottavat tarvitsemiansa kuormia. Sarjassa kuljettajilla on myös keskinäinen kilpailu siitä, kuka kuljettaa eniten kuormia ajokauden (60 päivää) loppuun mennessä.
"Rekkakuskit jäällä" sai alkunsa vuonna 1999 Discovery-televisiokanavan "Dangerous Missions" -sarjan jaksosta nimeltä "Ice Road Truckers". Jakson käsikirjoitus perustui Edith Iglauerin kirjaan "Denison's Ice Road", joka kuvasi rekkakuskien riskialtista työtä Kanadan Luoteisterritorioiden jääteillä. Jakso lähetettiin uudelleen vuonna 2000 "Modern Marvels" -sarjan nimen alla, jolloin se saavutti hyvän katsojamäärän.
Vuonna 2006 History-kanava palkkasi "Hengenvaarallinen saalis" -sarjan tuottaja Thom Beersin tekemään aiheen pohjalta kokonaisen sarjan. 
17. kesäkuuta 2007 debytoineesta "Rekkakuskit jäällä" -sarjasta tuli nopeasti History-kanavan suosituin. Avausjakson näki 3,4 miljoonaa katsojaa, enemmän kuin koskaan kanavan 12-vuotisessa historiassa. Toinen tuotantokausi alkoi 8. kesäkuuta 2008 Yhdysvalloissa, 9. lokakuuta 2008 Britanniassa ja Australiassa, sekä 12. marraskuuta 2008 Uudessa Seelannissa. Suomessa sarjaa ovat esittäneet MTV3 ja Jim.
20th Century Fox hankki vuonna 2008 oikeudet tehdä sarjaan pohjautuva elokuva.
Sarjan kolmas tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa 31. toukokuuta 2009 – 23. elokuuta 2009.
Kuljettava reitti.
1. tuotantokausi (Jäätie Tibbittistä Contwoytoon)
Keltapääkaijanen

Keltapääkaijanen ("Micropsitta pusio") on hyvin pieni melanesialainen kaijalaji. Lajin aiempi lajinimi oli ruskopääkaijanen.
Koko ja ulkonäkö.
Keltapääkaijanen on noin 8,4 cm pitkä ja 10–15 g painava lintu, jonka höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta vaaleanvihreä. Sen otsa, naama ja posket ovat ruskehtavan keltaiset ja päälaella on sininen juova. Pyrstön alapuoli on keltainen, pyrstön keskimmäiset sulat ovat siniset ja reunimmaiset mustat ja niissä on keltaiset kärkitäplät. Nokka on harmaa, iiris ruskea ja koivet harmahtavat. Koiraan värit ovat hieman kirkkaammat kuin naaraan. Nuoren linnun päälaki on vihreä ja naaman väritys on himmeämpi kuin aikuisen linnun.
Esiintyminen.
Keltapääkaijaset elävät Papua-Uuden-Guinean pohjois- ja itäosissa sekä Bismarckinsaarilla. Lajista tunnetaan neljä alalajia: "pusio", "harterti", "stresemanni" ja "beccarii". Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä ja sen populaatio on kooltaan vähintään 100 000 yksilöä.
Elinympäristö.
Keltapääkaijaset asuvat alavien maiden metsissä, joskus 800 metrin korkeudelle asti. Ne liikkuvat tavallisesti muutaman yksilön parvissa ja ovat äänekkäitä, mutta pienen kokonsa takia vaikeasti nähtäviä.
Lisääntyminen.
Lisääntymistä on havaittu lähes ympäri vuoden. Pesintä tunnetaan huonosti. Pesä on usein puussa olevassa termiittipesässä. Naaras munii tavallisesti kolme munaa.
Ravinto.
Keltapääkaijanen syö ainakin siemeniä ja jäkälää, mahdollisesti myös hedelmiä sekä hyönteisiä ja niiden toukkia.
Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu

Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu oli Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus vaakunan ja hymnin ohella. Se hyväksyttiin käyttöön 7. lokakuuta 1952. Muiden Neuvostoliiton neuvostotasavaltojen tapaan lippu perustui Neuvostoliiton lippuun. Siinä oli punaisella pohjalla vasemmassa ylälaidassa sosialismin sirppi ja vasara sekä punainen viisisakarainen tähti. Lipun alalaidassa oli leveä tummansininen palkki, jonka sanottiin symboloivan Kaspianmerta.
Azerbaidžan sai ensimmäisen sosialistisen lippunsa vuonna 1920. Se oli punainen lippu, jonka vasemmassa yläreunassa oli keltainen puolikuu ja tähti, vanha islamin symboli. Vuodesta 1921 vuoteen 1922 maa käytti lippua, jossa punaisella pohjalla oli maan nimeen viittaava, kyrillisin kirjaimin kirjoitettu lyhenne "CCPA" ("SSRA"). Vuosina 1922-1937 Azerbaidžan kuului Transkaukasian sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan. Maan tullessa uudelleen omaksi tasavallakseen 1937 se sai lipun, jossa sirppi ja vasara -tunnuksen alle oli painettu latinalaisin kirjaimin lyhenne "AzSSR". 1940-luvulla kirjaimet muutettiin taas kyrillisiksi, ja sirpin ja vasaran alla oli lyhenne "АзССР".
Nine Network

 Nine Network (puhekielessä Channel Nine tai Nine) on Australiassa toimiva kaupallinen televisiokanava. Kanavan omistaa Nine Entertainment Co., ja sen päämaja sijaitsee Sydneyn Willoughbyssä. Kanava aloitti lähetyksensä 16. syyskuuta 1956 nimellä "National Television Network" ja on näin ollen vanhin australialaiskanava. Se on yksi viidestä suuresta australialaisesta ilmaiskanavasta.
Katsojaluvuiltaan Nine Network on yhdessä suurimman kilpailijansa Seven Networkin kanssa yleensä Network Tenin, ABC:n ja SBS:n edellä. Vuonna 2016 Nine oli television katsojalukuja mittaavan OzTAM:n mukaan Australian katsotuin kanava 20.7% katsojaosuudellaan.
Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan lippu

Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan lippu oli Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Se hyväksyttiin käyttöön vuonna 1953. Muiden Neuvostoliiton neuvostotasavaltojen lippujen tapaan se perustui Neuvostoliiton lippuun. Lipussa oli punaisella pohjalla sosialismin sirppi ja vasara -tunnus sekä viisisakarainen tähti. Lipun alalaidassa oli kapea vihreä raita ja sen päällä vaaleansininen raita. Virallisesti näiden selitettiin kuvaavan Karjalan vehreitä metsiä ja niittyjä sekä maan vesistöjä.
Tätä ennen neuvostotasavallassa oli ollut käytössä punalippu, jonka vasemmassa yläreunassa oli sirppi ja vasara sekä niiden alla latinalaisin kirjaimin "Karjalais-Suomalainen SNT" ja tämän alapuolella kyrillisin kirjaimin teksti "Карело-Финская ССР".
Naamiovuokkokala

Naamiovuokkokala ("Amphiprion chrysopterus") on koralliriuttojen pyöreämuotoinen kala, jota pidetään myös meriakvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Naamiovuokkokala kasvaa huomattavasti suuremmaksi kuin tutumpi vuokkokala, jopa 17 cm pitkäksi. Sillä on leveämpien ruskean-musta-oranssien pystyraitojen välissä kalpeat, siniset tai valkoiset juovat. Pyrstöevä on valkoinen, selkäevät oranssit. Vatsapuolen evien väri vaihtelee hiukan alueittain, Australiassa peräevä on musta. Nuoret yksilöt ovat kauttaaltaan valjun oransseja.
Alkuperä.
Naamiovuokkokalat ovat kotoisin Tyyneltä valtamereltä;: aluetta rajaavat Australia, Uusi-Seelanti, Marshall-saaret ja Tuamotu. Ne viihtyvät riuttojen ulkorinteillä 1-30 metrin syvyydessä. 
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Naamiovuokkokalat elävät symbioosissa merivuokon kanssa; niiden suosimiksi lajeiksi tiedetään kuplavuokko ("Entacmaea quadricolor"), "Heteractis aurora", "Heteractis crispa", "Heteractis magnifica", "Stichodactyla haddoni" ja "Stichodactyla mertensii".
Seepravuokkokala

Seepravuokkokala ("Amphiprion clarkii") on koralliriuttojen pyöreämuotoinen kala, jota pidetään myös meriakvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Seepravuokkokala kasvaa huomattavasti suuremmaksi kuin tutumpi vuokkokala, jopa 15 cm pitkäksi. Sillä on leveämpien ruskean-musta-oranssien pystyraitojen välissä kaksi tai kolme kapeaa valkoista juovaa. Pyrstöevä on keltainen.
Alkuperä.
Seepravuokkokaloja elää luonnossa laajoilla alueilla Intian valtamerellä ja Tyyneltä valtamerellä. Se viihtyy laguuneissa ja koralliriuttojen rinteillä 1-60 metrin syvyydessä. 
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Seepravuokkokalat elävät symbioosissa merivuokon kanssa; niiden suosimiksi lajeiksi tiedetään monia vuokkolajeja: kuplavuokko ("Entacmaea quadricolor"), "Cryptodendrum adhaesivum", "Heteractis aurora", "Heteractis crispa", "Heteractis magnifica", "Heteractis malu", "Macrodactyla doreensis", ja Stichodactyla -suvun vuokot "Stichodactyla gigantea", "Stichodactyla haddoni" ja "Stichodactyla mertensii".
Kuroshitsuji – Piru hovimestariksi

Kuroshitsuji – Piru hovimestariksi (jap. 黒執事, "Kuroshitsuji") on Yana Toboson piirtämä ja kirjoittama mangasarja, jota on julkaistu vuoden 2006 syyskuusta lähtien Square Enixin poikien sarjoihin keskittyneessä Monthly GFantasy-lehdessä. Sarjan päähahmot ovat 13-vuotias aatelispoika Ciel Phantomhive ja tämän demoninen hovimestari ja henkivartija Sebastian Michaelis. Shinohara Toshiyan ohjaama ja A-1 Picturesin tuottama 24-jaksoinen animesarja alkoi Japanissa vuoden 2008 talvikaudella. Animen toinen tuotantokausi (12 jaksoa) esitettiin Japanissa vuoden 2010 kesäkaudella.
Suomessa aloitettiin mangan julkaisu vuoden 2012 heinäkuun puolivälissä.
Juoni.
Tapahtumat sijoittuvat kuvitteellisen viktoriaanisen ajan Lontoon liepeillä sijaitsevaan kartanoon. Hovimestari Sebastian Michaelis palvelee 13-vuotiaan Ciel Phantomhiven taloutta. Ciel johtaa Phantomhiven aatellissukua ja suvun lelu- ja karamelli-imperiumia, sekä työskentelee kuningattarelle salaisissa tehtävissä. Ciel suoriutuu tehtävistään vaivatta Sebastianin demonivoimien ansiosta.
Mohammed Tchité

Mohammed "Mémé" Tchité (s. 31. tammikuuta 1984 Bujumbura, Burundi) on burundilainen jalkapalloilija. Hän edustaa belgialaista Club Bruggea . Hänellä on myös Kongon, Ruandan ja Belgian kansalaisuus. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura.
Standard Liègessä Tchité kuului edustusjoukkueen vakiokalustoon ja teki kolmen kauden aikana 58 ottelussa yhteensä 21 maalia. Kaudella 2005–2006 Standard sijoittui sarjassa toiseksi Tchitén tehdessä yhteensä 16 maalia. Maalimäärällään hän sijoittui maalipörsissä toiseksi heti Tosin Dosunmun jälkeen, joka teki 18 maalia.
31. elokuuta 2007 viimeisenä päivänä ennen siirtoikkunan umpeutumista, Tchité siirtyi 7,5 miljoonan euron siirtosummalla Racing Santanderiin paikkaamaan Valenciaan siirtynyttä Nikola Žigićiä. 16. syyskuuta 2007 hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa ottelussa Levantea vastaan.
1. marraskuuta 2008 Tchité teki hattutempun Valenciaa vastaan, ottelu päättyi Racingin 4–2-voittoon ja täten he aiheuttivat Valencialla kauden ensimmäisen tappion.
Pelattuaan kolme kautta espanjalaisseurassa hän palasi 31. elokuuta 2010 takaisin Standard Liègeen.
A Case of Conscience

A Case of Conscience on James Blishin tieteisromaani, joka ilmestyi 1958. Se on tarina jesuiitasta, joka tutkii vieraan planeetan asukkaita, joilla ei ole uskontoa; heillä ei ole käsitteitä jumala, kuolemanjälkeinen elämä tai synti; ja elämänkaarensa aikana tähän rotuun kuuluvat olennot muuttavat muotoaan useamman kerran. Kirja ilmestyi ensin novellina 1953 ja myöhemmin romaanina, jonka ensimmäinen osa on tuo novelli. 
"A Case of Conscience" voitti Hugo-palkinnon vuonna 1959.
Teos kuuluu harvoihin aikansa tieteistarinoihin, jotka käsittelivät uskontoa. Vielä harvempien teosten aiheena oli katolinen kristillisyys. Kirja on myös ensimmäinen osa Blishin temaattisesta ”After Such Knowledge” -trilogiasta, jota seurasi "Black Easter"/"The Day After Judgement" ja "Dr Mirabilis". 
Ensimmäisessä osassa jesuiitta yrittää ratkaista palapeliä pseudonyymeistä. Tämä kertomus on myös James Joycen "Finnegans Wakessä".
Kiilavuokkokala

Kiilavuokkokala ("Amphiprion percula") on koralliriuttojen pyöreämuotoinen kala, jota pidetään myös meriakvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Kiilavuokkokala kasvaa noin 11 cm pitkäksi. Kapea musta juova erottaa toisistaan leveämmät oranssit ja valkoiset pystyjuovakuviot. Etummainen valkoinen raita on silmän takana, keskimmäinen kalan puolivälissä tekee mutkan eteenpäin, ja takimmainen, muita kapeampi raita on pyrstön tyvessä. Sukupuolet ovat keskenään saman väriset. Kiilavuokkokala muistuttaa paljon vuokkokalaa ("Amphiprion ocellaris"), varmin tapa erottaa ne on laskea selkäevän ruodot, joita on kiilavuokkokalalla aina 10, vuokkokalalla yleensä 11. Vuokkokalalla ei myöskään ole koskaan leveää mustaa reunusta evissään. 
Alkuperä.
Kiilavuokkokaloja elää luonnossa Tyynen valtameren länsiosassa. Laji on suosittu akvaariokala, ja ne on saatu lisääntymään hyvin myös akvaario-oloissa. 
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Kiilavuokkokalat elävät symbioosissa merivuokon kanssa; niiden suosimiksi lajeiksi tiedetään "Heteractis crispa", "Heteractis magnifica" ja Stichodactyla-suvun vuokot "Stichodactyla gigantea". Sopivien vuokkojen tarpeet rajaavat tarkemmin kiilavuokkokalojen elinaluetta: vuokot tarvitsevat valoa, jotta niissä elävät levät voivat yhteyttää, ja siksi ne eivät elä kovin syvällä. Lämpötilan pitää pysyä 25 ja 28 asteen välillä. 
Kiilavuokkokalat kutevat maakuoppaan tyypillisesti isäntävuokon lonkeroiden alle tai ainakin välittömään läheisyyteen. Kutuhalukkuus ei riipu vuodenajasta, mutta kuun vaiheilla on vaikutusta koiraan soidinaktiivisuuteen. Itse kuteminen tapahtuu aamun tunteina ja kestää puolesta tunnista kahteen tuntiin. Munia lasketaan kerralla sadasta tuhanteen kappaletta. Poikaset kuoriutuvat vajaan viikon kuluttua.
Kiilavuokkokaloja on hyvin reviiritietoinen kala. Niitä voidaan pitää akvaariossa yksin, parina tai useampia yksilöitä, mutta kaikki saman akvaarion kalat on laitettava sinne yhtä aikaan.
Ravinto.
Kiilavuokkokalat syövät enimmäkseen eläinplanktonia, lisäksi hiukan levää. Ne kuljettavat ruokaa isäntävuokkoonsa, joka syö ruokavarastot pois.
Ouninpohjan erikoiskoe

Ouninpohja on yksi Suomen rallin erikoiskokeista. Se ajetaan Jämsän kaupungin lounaisosassa. Pituutta erikoiskokeelle kertyy versiosta riippuen noin 25–34 kilometriä. Erikoiskokeen tunnetuimpia kohtia ovat ”keltaisen talon hyppy” ja Kakariston risteys. 
Tunnustukset.
WRC.comin kävijöiden äänestyksessä maailman parhaista erikoiskokeista Ouninpohja oli sijalla 5.
Rallit.fi-sivuston Suomen MM-rallin parhaat erikoiskokeet -listalla Ouninpohja oli sijalla 1. 
Red Bullin listauksessa Ouninpohja oli maailman viidenneksi pelottavin erikoiskoe.
Erilaiset versiot.
Ouninpohjan perinteinen versio oli 24–25 km pitkä. Sen lähtö oli Kakaristossa ja maali Hämepohjassa. Matkalla oli Mutasen ja Hämepohjan risteykset. Tätä erikoiskoetta ajettiin vuoteen 1985 asti. Vuonna 1986 erikoiskokeesta ajettiin vain lyhyt loppuosa keltaiselta talolta Hämepohjaan. Vuonna 1987 erikoiskokeen alkuun lisättiin pieniä teitä Rapsulasta lähtien ja se oli nimetty sponsorin mukaan Unionin Sähäkäksi. 
Vuosina 1988–1991 Ouninpohja-nimistä erikoiskoetta ei ollut reitillä laisinkaan. Se palasi reitille vuosina 1992–1993. Silloinen reitti alkoi Alhojärveltä, kulki Liisanmutkan kautta Kakaristoon perinteiselle reitille mutta loppui ennen keltaisen talon hyppyä. Vuonna 1994 lähtö siirtyi Hassintielle ja maali Hämepohjaan. Vuonna 1995 tämä erikoiskoe käännettiin, jolloin muodostui moderni Ouninpohjan reitti.
Vuosina 2005 ja 2006 Ouninpohja (joka kuului tuolloin vielä Längelmäen kuntaan) ajettiin kahdessa osassa, koska keskinopeus ylitti tuolloin FIA:n salliman 130 km/h. Vuoden 2007 rallissa palattiin taas tuttuun muotoon, mutta reittiä hidastamaan oli laitettu kolme shikaania. Vuosina 2009 ja 2010 Ouninpohjaa tai sen osia ei ajettu lainkaan. Ouninpohja palasi reitille taas vuonna 2012. Vuonna 2016 Ouninpohja ajettiin eri suuntaan ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1994. Vuonna 2017 ajosuunta vaihdettiin taas aiempaan, mutta loppuosa lyhennettiin televisiointia varten ja reitillä oli kolme hidastetta. Tämän jälkeen Ouninpohjaa ei ajettu Suomen MM-rallissa seitsemään vuoteen, kunnes se palasi 2024. 
Ouninpohjan osia sisältäneitä erikoiskokeita.
(Listattu MM-rallin muun nimiset erikoiskokeet, joilla on samoja tieosuuksia kuin vuoden 1985 Ouninpohjalla)
Bluesia Pieksämäen asemalla

”Bluesia Pieksämäen asemalla” on Juice Leskisen kirjoittama kappale, joka ilmestyi vuonna 1983 Juice Leskinen Grand Slamin "Boogieteorian alkeet peruskoulun ala-astetta varten, lyhyt oppimäärä" -albumilla. Se on Leskisen pisin koskaan tekemä musiikkikappale.
Yli 16-minuuttinen kappale alkaa pelkän akustisen kitaran säestyksellä, mutta hiljalleen soittimia alkaa tulla mukaan lisää. Laulussa on kaikkiaan 34 säkeistöä. Kappaleen lähestyessä loppua soittimien määrä alkaa taas vähentyä ja kappale päättyy samalla teemalla kuin alkaakin, pelkän kitaran säestyksellä. Teoksen sanat Leskinen kirjoitti odottaessaan junaa Pieksämäen asemalla. 
Kappaleessa ovat mukana Matti Alanko, Anneli Heinola, Aki Helin, Hannu Hinze, Juhani Tepponen, Vesa Vartola, Martti Wiklund, Lucjan Czaplicki, Vesa Hyrskykari, Acre Kari, Nalle Lehtonen, Dave Lindholm, Pantse Syrjä, Eero ”Safka” Pekkonen, Toni Lähteenmäki, Harri Marstio, Matti Pellonpää, "Puntti" Valtonen ja Mika Sundqvist.
Aki Kaurismäki on ohjannut kappaleesta 18-minuuttisen lyhytelokuvan, jossa pääosin edellä listatut artistit esittävät kyseisen kappaleen. Elokuva on kuvattu yhtyeen Tampereen keikalla jo vuonna 1988 mutta valmistui vasta loppuvuodesta 2012.
Nakia Burrise

Nakia Burrise (s. 21. lokakuuta 1974 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän näytteli muun muassa Tanya Sloanin roolissa televisiosarjassa "Power Rangers Zeo".
Elämäkerta.
Burrise syntyi San Diegossa Kaliforniassa Cornell ja Deborah Burriselle. Hänellä on myös kaksi veljeä Marvell ja Cornell. Burrise kävi Thomas Alva Edison Senior high schoolia Stocktonissa Kaliforniassa, josta hän valmistui vuonna 1992. Sittemmin Burrise siirtyi opiskelemaan näyttelemistä Kalifornian yliopistoon Los Angelesissa.
Näyttelijänä.
Burrisen näyttelijän ura alkoi televisiossa vuonna 1996, kun hänen managerinsa huomasi "Power Rangersista" lehti-ilmoituksen vuonna 1995. Burrise sai lopulta roolin noin sadan hakijan joukosta. Hän näytteli ensi kerran Tanya Sloanin roolissa televisiosarjassa "Mighty Morphin Alien Rangers". Hän esiintyi sarjan kaksiosaisessa päätösjaksossa "Hogday Afternoon", jossa Burrisesta tuli uusi ja samalla kolmas keltainen Ranger, kun toista keltaista Rangeria näytellyt Karan Ashley päätti jättää sarjan. Sarjan aikana Ashleyn näyttelemä Aisha Campbell valitsi Burrisen näyttelemän Tanya Sloanin voimansa perijäksi. Burrise jatkoi roolissaan "Power Rangers Zeossa" vuonna 1996. Sarjan päätyttyä Burrise oli pääosassa myös elokuvassa "Power Rangers turbovaihteella" vuotta myöhemmin ja näytteli sarjan "Power Rangers Turbo" 14. jaksossa ennen kuin päätti jättää sarjan vuonna 1997. Hänen tilalleen neljänneksi keltaiseksi Rangeriksi tuli Ashley Hammondia näytellyt Tracy Lynn Cruz. Sarja jäi myös Burrisen viimeiseksi "Power Rangers" -ohjelmaksi. 
Hän jatkoi esiintymistä televisiossa vierailevissa rooleissa vuoteen 2001 asti muun muassa elokuvissa "Smart Guy", "Moesha" ja "Sabrina, teininoita". Burrise piti jonkin aikaa taukoa näyttelemisestä terveydellisistä syistä ja työskenteli sijaisopettajana. Palattuaan näyttelemisen pariin vuonna 2005 hän vieraili televisiosarjoissa "Boston Legal", "Samanthav ja "Bones". Burrise esiintyi myös elokuvassa "Between Kings and Queens".
Eduard von Böhm-Ermolli

Eduard von Böhm-Ermolli (12. helmikuuta 1856 Ancona – 9. joulukuuta 1941 Opava) oli itävaltalainen kenraali ensimmäisen maailmansodan aikana. Böhm-Ermolli saavutti sotamarsalkan arvon Itävalta-Unkarin armeijassa sekä kunnia-arvon Saksan armeijan sotamarsalkka 30. lokakuuta 1941.
Elämäkerta.
Eduard von Böhm-Ermollin isä Georg Böhm (1813–1893) oli ylennetty kersantista upseeriksi hänen kunnostauduttuaan vuonna 1849 sardinialaisia vastaan käydyssä Novaran taistelussa. Georg Böhm jäi eläkkeelle majurina 1877 ja sai periytyvän aatelisarvon 1885. Samana vuonna hän sai myös luvan lisätä vaimonsa tyttönimen omaan sukunimeensä, jolloin perhe tunnettiin nimellä ”von Böhm-Ermolli”.
Eduard von Böhm-Ermolli kävi kadettikoulun St. Pöltenissä ja Teresian sotakorkeakoulua Wiener-Neustadtissa. Syyskuussa 1875 vänrikki Böhm-Ermolli liittyi rakuunarykmenttiin. Hän toimi komentajana eri yksiköissä ja esikuntaupseerina yleten tasaista vauhtia. Vuonna 1903 hänestä tuli kenraalimajuri ja vuonna 1907 kenraaliluutnantti. Vuonna 1911 hänet ylennettiin ratsuväenkenraaliksi ja nimitettiin Krakovaan sijoitetun ensimmäisen armeijakunnan komentajaksi.
Ensimmäinen maailmansota.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Böhm-Ermolli sai komennettavakseen 2. armeijan, joka oli tarkoitus sijoittaa Serbian rintamalle. Venäjän liittyessä sotaan marsalkka Franz Conrad von Hötzendorf lähettikin 2. armeijan itärintamalle Galitsiaan, jossa se vahvisti alueen saksalaisia joukkoja. Eversti (myöh. kenraalimajuri) Carl von Bardolff toimi hänen alaisuudessaan 2. armeijan esikuntapäällikkönä kahden ja puolen vuoden ajan.
Böhm-Ermolli ylennettiin kenraalieverstiksi toukokuussa 1916 2. armeijan valloitettua onnistuneesti Lembergin (nyk. Lviv). Sotamarsalkaksi hänet ylennettiin tammikuussa 1918.
Böhm-Ermollin komentamat joukot osallistuivat Ukrainan ja erityisesti Odessan kaupungin miehittämiseen. Böhm-Ermolli ajautui erimielisyyksiin Saksan miehitysjoukkojen kanssa, jolloin keisari Kaarle I vapautti hänet tehtävistään 16. toukokuuta 1918. Sodan lähestyessä saman vuoden loppupuolella loppuaan Böhm-Ermollia harkittiin Itävalta-Unkarin yleisesikunnan päälliköksi, mutta hän ei lopulta saanut sodan aikana enää vastuutehtäviä.
Sodan jälkeen.
Böhm-Ermolli muutti asumaan kotikaupunkiinsa Troppauhun (nyk. Opava), joka sijaitsi Itävallan puolella Sleesiaa. Alueesta tuli osa Tšekkoslovakiaa vuonna 1919. Maan hallitus kunnioitti Böhm-Ermollia 1. luokan reservinkenraalin arvolla. Vuonna 1928 hänet ylennettiin maan armeijakenraaliksi, vaikka hän ei koskaan palvellut Tšekkoslovakian armeijassa.
Kun natsi-Saksa liitti Tšekkoslovakiaan kuuluneen Sudeettimaan alueisiinsa, Böhm-Ermollista tuli nyt Saksan kansalainen. Saksa kunnioitti vuorostaan vanhaa upseeria Saksan armeijan sotamarsalkan arvolla – kukaan muu Itävalta-Unkarin armeijan upseeri ei saanut vastaavaa kunnianosoitusta. Lokakuussa 1940 Böhm-Ermollista tuli kotikaupunkiinsa sijoitetun 28. jalkaväkirykmentin kunniakomentaja. Böhm-Ermollin kuoltua 85 vuoden iässä 9. joulukuuta 1941 hänelle myönnettiin valtion sotilashautajaiset Wienissä, joissa Wehrmachtin edustajana oli Wilhelm Keitel.
Äänteenmuutos

Äänteenmuutokseksi kutsutaan ilmiötä, jossa kielen äänne muuttuu toiseksi kielihistoriassa. Äänteenmuutos viittaa kielen itsensä muutokseen, ei puhevirrassa jatkuvasti tapahtuviin muutoksiin kuten koartikulaatioon. Yleinen äänteen muutostyyppi on assimilaatio, jossa vierekkäiset äänteet mukautuvat toisiinsa. Äänteenmuutoksessa voi olla kyse myös koko äännejärjestelmää koskevista muutoksista, esimerkiksi tietyn äänteen katoamisesta.
Äännelaki.
Äänteenmuutosten historiallis-vertaileva tutkimus saavutti tieteellisen muotonsa 1700–1800-lukujen vaihteessa, mutta jo aiemmin metaforisesti käytetyn äännelain (saksaksi "Lautgesetz") käsitteen määritteli vasta nuorgrammaattinen koulukunta 1800-luvun loppupuolella. Nuorgrammaatikot näkivät äännelain luonnonlakien kaltaiseksi poikkeuksettomaksi muutokseksi.
Äännelaki ei selitä muutoksen syitä vaan määrittelee vain muutoksen kielensisäiset edellytykset eli sen äänneympäristön, jossa jokin muutos poikkeuksetta tapahtuu.
Näin ymmärrettynä äännelakia saattoi häiritä vain analogia (alk. ”väärä analogia”), ”sanan tai tyypin osittain tai täydellisesti yhtäläistävä vaikutus toiseen, siihen tajunnassa yhdistyvään sanaan tai tyyppiin”.
Esimerkiksi suomessa äännelaillinen on taivutus "kaksi" : "kahden" (« *"kakte"+"n"), jossa toteutuvat äännelait
Vastaavasti sanassa "lahti" : "lahden" nominatiivi on analoginen: äännelaillinen muoto olisi "laksi", joka esiintyy yhä esim. murteissa ja Suomen paikannimien ruotsinkielisissä vastineissa ("Maalahti," ruotsiksi "Malax"), mutta mahdollisesti paikallissijamuotojen tekstuaalisen yleisemmyyden vuoksi on syntynyt analogia taivutuskaavaan "lehti" : "lehden", minkä perusteella nominatiivi on muodostettu.
Äänteenmuutosten luokittelu.
Äänteenmuutoksia ei välttämättä voi luokitella niin, ettei sama muutos yhtä aikaa edusta useampaa luokkaa. Äänteenmuutoksia ovat:
Blake Foster

Blake Anthony Foster (s. 29. toukokuuta 1985 Northridge, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja karateka. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa "Power Rangers turbovaihteella" Justin Stewartin roolissa ja myöhemmin televisiosarjassa "Power Rangers Turbo".
Elämäkerta.
Foster syntyi Northridgessa Kaliforniassa John ja Patricia Fosterille. Myöhemmin perhe sai toisen lapsen. Foster alkoi harrastaa amerikkalaista Tang Soo Doota nelivuotiaana 8. dan-asteen mustan vyön omaavan Tom Bloomin opissa. Hän sai mustan vyön 1996 ollessaan 11-vuotias ja sai sittemmin 2. dan-asteen mustan vyön.
Näyttelijänä.
Foster aloitti näyttelemisen kahdeksanvuotiaana televisiosarjassa "Beverly Hills 90210" ja elokuvassa "Street Knight – asfalttiritari", jossa hän ei kuitenkaan saanut mainintaa elokuvan lopputeksteissä. Foster näytteli vielä televisiosarjassa "Isojen poikien leikit" ennen kuin sai vuonna 1997 suuremman roolin elokuvassa "Power Rangers turbovaihteella" neljäntenä Sinisenä Rangerina Justin Stewartina. Hän oli seuravana vuonna roolistaan Young Artist -ehdokas ja näytteli pääosassa vuonna 1997 neljännessä "Power Rangers" -sarjassa "Power Rangers Turbo". Sarjan päätyttyä Foster teki vielä vierasesiintymisen "Power Rangers in Spacessa" vuonna 1998 ennen kuin lopetti sarjassa.
Sittemmin hän on vieraillut sarjoissa "Walker, Texasista, Two of a Kind" ja "Skater Boys". Hän näytteli myös elokuvassa "Kids World", josta hän oli vuonna 2002 uransa toisen kerran Young Artist -ehdokas. Hänellä oli vuonna 2008 rooli toimintakomediaelokuvassa "Drifter TKD".
Misfits (albumi)

Misfits on The Kinksin vuonna 1978 julkaistu albumi. 
Kappaleet.
Alkuperäinen vinyylipainos.
A-puoli
B-puoli
Remasteroitu CD-versio.
CD-version bonuskappaleet:
Erhard Heiden

Erhard Heiden (23. helmikuuta 1901 Weiler – syyskuu 1933) oli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen varhainen jäsen ja SS:n kolmas johtaja Reichsführer-SS.
Heiden oli SA-joukkojen jäsen, ja hän liittyi pieneen Adolf Hitlerin henkivartiokaartin tehtävää toimittaneeseen SS:ään. Heiden kannatti SS:n erottamista SA-joukoista, ja hänet nimitettiin sen johtajaksi maaliskuussa 1927. 
Heidenin johdon aikana SS:n jäsenmäärä laski tuhannesta 280 jäseneen, josta SA sai intoa vaatia SS:n lakkauttamista. Hän nimitti Heinrich Himmlerin apulaisekseen. Heiden piti Himmleriä ”innokkaana pikku virkailijana”, muttei nähnyt hänessä johtajapotentiaalia. Heiden menetti suosionsa lopullisesti, kun hänen väitettiin ompeluttaneen univormunsa juutalaisräätälillä. Hitler erotti hänet tammikuussa 1929 ja nimitti tilalle Himmlerin.
Himmler määräsi Heidenin pidätettäväksi huhtikuussa 1933. Hänet murhasi todennäköisesti Sicherheitsdienst SD:n päämajassa Münchenissä. Hänen ruumiinsa löydettiin syyskuussa 1933.
Alhassane Keita

Alhassane Keita Otchico (s. 26. kesäkuuta 1983 Conakry, Guinea) on guinealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Vuonna 2001 Keita siirtyi marokkolaisesta Olympique Khouribgasta sveitsiläiseen FC Zürichiin. Parhaan kautensa Sveitsissä hän pelasi kaudella 2005–2006 voittaen sarjan maalikuninkuuden 20 osumallaan. Mallorcan riveihin Keita siirtyi vuonna 2008 pelattuaan kaksi edellistä kautta saudiarabialaisessa Al-Ittihadissa.
Memantiini

Memantiini (C12H21N) on adamantaanin aminojohdannainen. Sitä käytetään Alzheimerin taudin hoitoon potilailla, joilla sairaus on vaikeahko. Memantiini vaikuttaa estämällä NMDA-reseptorien toimintaa. Ainetta voidaan käyttää myös yhdessä koliiniesteraasientsyymin inhibiitorien kanssa. Suomessa memantiinia myydään valmistenimillä Adaxor, Axura, Ebixa, Marbodin, Marixino, Memantin Orion, Memantin Stada, Memantine Accord, Memantine, Memantine Merz, Memantine Mylan, Memantine ratiopharm, Memantine Sandoz, Mentixa ja Nemdatine.
Synteesi.
Memantiinin synteesiin on useita tapoja. Ensimmäisenä ainetta valmisti Eli Lilly and Company bromaamalla 1,3-dimetyyliadamantaania, joka reagoi edelleen. Lopullinen tuote saadaan hydrolysoimalla 1-asetamido-3,5,-dimetyyliadamantaania. Merz kehitti prosessin jossa adamantaanin halogeenijohdannainen reagoi urean kanssa tuottaen mematiinia. Lisäksi memantiinia voidaan valmistaa 1-hydroksi-3,5-dimetyyliadamantaanin ja klooriasetonitriilin reaktiolla, jolloin syntyy N-kloori-asetyyliamino-3,5-dimetyyliadamantaania. N-kloori-asetyyliamino-3,5-dimetyyliadamantaania regoi 1,1,-diaminosyntonin kanssa muodostaen mematiinia.
Sivuvaikutukset.
Memantiini on yleensä hyvin siedetty lääkeaine. Sekavuus, aistiharhat, huimaus, väsymys ja päänsärky ovat yleisimmät haittavaikutukset, joista kutakin esiintyy 1–10 prosentilla lääkkeen käyttäjistä.
Nukketeatteritalo Musta &amp; Valkea Ratsu

Nukketeatteritalo Musta &amp; Valkea Ratsu oli Sysmässä toiminut, 1980-luvun alussa perutettu nukketeatteri, jota johti Eevaliisa Holma-Kinnunen. Teatteri lopetti toimintansa, kun Holma-Kinnunen kuoli joulukuussa 2014. Viimeiset vuodet talo oli Holma-Kinnusen pojan Jukkapekka Kinnusen vastuulla. Nuket on myyty ja osittain lahjoitettu museoihin.
Nukketeatteritalo numero 1 (Onkiniementie 230) tehtiin vanhaan yksikerroksiseen osuuskauppaan 1975 Nestor Holman ja hänen poikiensa piirtämänä peruskorjauksena kahteen kerrokseen. Yläkerrokseen tuli nukketeatteri, johon Lahden kaupunginteatteri ja ohjaaja Sirkka-Liisa Wilen rakensivat säädettävän valaistuksen. Kymmenen vuoden aikana talossa (Valkea Ratsu) kävi eniten Heinolan Kurssikeskuksen opettajaryhmiä Kalevi Peltolan johdolla 1975–1985.
Nukketeatteritalo numero 2 (Onkiniementie 223) tehtiin vuonna 1939 rakennettuun vanhaan kaupparakennukseen (Aron kauppa) 1985, ja siihenkin tuli kaksi kerrosta: alakertaan isompi (varsinainen teatteri ns. "lurex-menetelmällä", ja yläkertaan pieni kokeiluteatteri. Eevaliisa Holma-Kinnusen veli, arkkitehti Sakari Holma piirsi Nukketeatteritalo Musta &amp; Valkea Ratsun peruskorjauksen. 
Talossa oli 500 Eevaliisa Holma-Kinnusen ideoimaa, suunnittelemaa ja valmistamaa nukkea, joista 150 oli lasten ja aikuisten kokeilukäytössä. "Lurex-menetelmä" tarkoittaa sitä, että nukettaja itse piilossa ollen näkee lurex-kankaan läpi yleisönsä ja voi kohdistaa artikulaationukella improvisoidun dialogin tiettyyn suuntaan. Menetelmän kehitti Eevaliisa Holma-Kinnunen kumppaneineen toimiessaan 1973–2006 Suvi-Pinxin kesäteatterissa, jossa hänen nukkejaan oli noin 100–200 yleisön improvisointikäytössä. Siellä entisen Ilolan kansakoulun pihapiirissä oli nukketeatteri Valkea Ratsu vuosina 1973–2006 ja sitä johti Eevaliisa Holma-Kinnunen.
Gaussin kuvauslaki

Gaussin kuvauslaki on geometrisen optiikan laki, joka ilmoittaa, miten linssin tai kaarevan peilin esineestä muodostaman kuvan etäisyys linssistä tai peilistä riippuu esineen etäisyydestä sekä linssin tai peilin polttovälistä. Laki on nimetty Carl Friedrich Gaussin (1777–1855) mukaan. Gaussin kuvauslaki on likimääräinen, sillä sitä johdettaessa on oletuksena, että pisteen kuvautuessa tulee piste. Lisäksi moniaallonpituisella valolla, kuten valkealla, eri aallonpituudet taittuvat hieman eri suuntiin. Linsseissä esiintyy pallopoikkeamaa ja väripoikkeamaa.
Gaussin kuvauslaki on muotoa formula_1. Kaavassa a on esineen etäisyys peilistä tai linssistä, b on kuvan etäisyys peilistä tai linssistä ja f polttoväli. Muuttujien merkit vaihtelevat sen mukaan, onko kyseessä kovera vai kupera linssi tai peili, muodostuuko valekuva (-) vai oikea kuva (+) ja onko kyseessä oikea esine (+) vai vale-esine (-) (esim. usean linssin linssisysteemit).
Sammalkaijanen

Sammalkaijanen ("Micropsitta keiensis") on pienikokoinen melanesialainen kaijalaji. Lajin aiempi lajinimi oli keltaotsakaijanen.
Koko ja ulkonäkö.
Sammalkaijanen on noin 9,5 cm pitkä ja 11–14 g painava lintu, jonka höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta vaaleanvihreä. Sen päälaki on keltainen ja posket harmahtavat. Alaperä on keltainen, pyrstön keskimmäiset sulat ovat siniset ja reunimmaiset mustat ja niissä on keltaiset kärkitäplät. Siiven peitinhöyhenet ovat mustat levein vihrein reunuksin. Nokka on harmaa, iiris ruskea ja koivet harmaat. Koiraan värit ovat hieman kirkkaammat kuin naaraan. Nuoren linnun nokka on keltainen ja tummanharmaakärkinen.
Sammalkaijaset kiipeilevät puun rungolla kuten tikat tai puukiipijät. Ne ovat vaikeasti havaittavia, mutta niiden voimakkaat kutsuäänet paljastavat niiden esiintymisen.
Esiintyminen.
Sammalkaijaset elävät Uuden-Guinean saarella. Lajista tunnetaan kolme alalajia: "keiensis" elää Indonesiaan kuuluvilla Kain ja Arun saarilla, "viridipectus" Uuden-Guinean eteläosassa ja "chloroxantha" Länsi-Irianissa ja alueen läntisillä saarilla. Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä ja sen populaatio on kooltaan vähintään 100 000 yksilöä. Sammalkaijanen ja keltapääkaijanen ovat vastinlajeja, eivätkä niiden elinalueet kohtaa.
Elinympäristö.
Sammalkaijaset asuvat alavien maiden metsissä. Ne liikkuvat tavallisesti pareittain tai muutaman yksilön parvissa.
Lisääntyminen.
Lajin pesintä tunnetaan huonosti. Pesä on usein puussa olevassa termiittipesässä. Naaras huolehtii hautomisesta ja koiras enimmäkseen poikasten ruokkimisen.
Ravinto.
Sammalkaijanen syö ainakin siemeniä, sieniä ja jäkälää, mahdollisesti myös hedelmiä sekä hyönteisiä ja niiden toukkia.
Equitable Building

Equitable Building on pilvenpiirtäjä Manhattanilla New Yorkissa Yhdysvalloissa. Se on 40-kerroksinen ja valmistuessaan vuonna 1915 sitä pidettiin koko New Yorkin laatikkomaisimpana ja kömpelöimpänä rakennuksena. Se oli viimeinen vanhojen kaavamääräysten mukaan tehty rakennus, sillä se ei porrastu kapeammaksi ylöspäin. Vuonna 1916 tulleen lain mukaan korkeiden rakennusten tuli porrastua ylöspäin, jotta ilma pääsisi vaihtumaan kaduilla ja sinne pääsisi valoa. Equitable Buildingin osoite on 120 Broadway, Pine Streetin ja Cedar Streetin välissä, Lower Manhattanilla. Rakennuksen suunnittelusta vastasi arkkitehti Ernest R. Graham. Se toimii toimistorakennuksena ja on Beaux-Arts -tyyliä.
Artjom Hadžibekov

Artjom Aleksandrovitš Hadžibekov (, s. 20. huhtikuuta 1970 Obninsk) on venäläinen kivääriampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Hadžibekov on voittanut olympialaisissa 10 m ilmakiväärissä kullan Atlantassa 1996 ja hopean Sydneyssä 2000. Hän on myös saavuttanut MM-kilpailuissa kuusi kultaa ja neljä pronssia.
Burt Leavelle Monroe Jr.

Burt Leavelle Monroe Jr. (25. elokuuta 1930 Louisville, Kentucky–14. toukokuuta 1994 Louisville) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Burt Leavelle Monroen Juniorin isä oli lintutieteilijä Burt Leavelle Monroe (1901–1968).
Monroe väitteli tohtoriksi Louisianan valtion yliopistossa ja osallistui kenttätutkimuksiin Uuden-Seelannin ja Afrikan lintujen parissa vuosina 1959–1961. Vuonna 1965 hän sai apulaisprofessorin viran Louisvillen yliopistossa ja toimi yliopiston biologian osaston professorina 1970–1993. Hän oli American Ornithologists' Unionin jäsen vuodesta 1953 ja yhdistyksen puheenjohtaja 1990–1992.
Monroe kirjoitti maailman lintujen levinneisyyden ja luokittelun perusteoksen "A world checklist of birds" (New Haven: Yale University Press, 1993) yhdessä Charles Gald Sibleyn kanssa.
Monroe nimesi keltaniska-amatsonin ("Amazona auropalliata") alalajin "parvipes" yhdessä Howellin kanssa 1996.
Monroe kuoli munuaissyöpään.
Potka

Potka on eläimen reisi, lonkka- ja kinnernivelen välinen osa. Suomessa naudan potkasta on tapana valmistaa lihakeittoa, lihalientä, lihakasvispataa tai jauhelihaa.
Italialainen osso buco valmistetaan yleensä naudan potkasta.