tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jousiammunta kesäolympialaisissa 2000

Vuoden 2000 Sydneyn kesäolympialaisten jousiammuntakilpailut käytiin 16.–22. syyskuuta. Jousiammunta oli mukana olympialaisten ohjelmassa 12. kerran. Jousiammuntakilpailuihin osallistui 126 kilpailijaa 46:sta maasta. Suomesta oli mukana kolme kilpailijaa. Parhaiten menestyi Etelä-Korea kolmella kullalla, yhdellä hopealla ja yhdellä pronssillaan. Lajeja olivat miesten sekä naisten yksilö- ja joukkuekilpailut.
Osallistujat.
Alla on lista olympialaisten jousiammuntakilpailuihin osallistuneista 46 maasta (urheilijoiden määrä sulkeissa).
Iisalmen maalaiskunnan vaakuna

Iisalmen maalaiskunnan vaakuna on saanut aiheensa kirjailija Juhani Ahon teoksesta "Siihen aikaan kun isä lampun osti", johon vaakunan palavat kynttilät viittaavat. Kirjailijan isä Theodor Brofeldt toimi kirkkoherrana Iisalmen seurakunnassa (vuodesta 1891 eli Iisalmen kaupungin perustamisen jälkeenkin seurakunta oli yhteinen kaupungille ja maalaiskunnalle vuoteen 1922).
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä vieretysten kolme hopeakynttilää, joiden liekit kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 20. syyskuuta 1954. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1970 Iisalmen maalaiskunnan liityttyä Iisalmeen.
F9 Säve

F 9 Säve eli F 9 eli Kungliga Göta Flygflottilj oli 1940–1969 Ruotsin ilmavoimien hävittäjätukikohta Göteborgin läheisyydessä. Vuonna 1976 lentokenttä muuttui siviililentokentäksi, Göteborg City Airport.
F 9 tukikohdan ja laivueen perustamispäätös tehtiin vuonna 1936, jolloin se tuli suojaksi Ruotsin tärkeimmälle satamakaupungille. Laivue F9 perustettiin 1. heinäkuuta 1940 ja se sai operatiivisen valmiuden vuonna 1941. Magnus Bång toimi ensimmäisenä komentajana 1941–1948. Toisen maailmansodan jälkeen laivueen kalustoa olivat J 28 Vampire, J 29 Tunnan ja J 34 Hawker Hunter, jota käytettiin laivueen lakkauttamiseen kesäkuun loppuun 1969 asti.
Laivueen ensimmäiset kaksi kalliobunkkeria tehtiin 1941–1943. 1950-luvulla maan alla tehtiin 22 000 m² hallit. Hallin leveys on noin 30 metriä ja korkeus 10 metriä. Aeroseum-ilmailumuseo on perustettu tällaiseen bunkkeriin.
Raippaluodon vaakuna

Raippaluodon vaakuna on saanut aiheensa saaristokunnan alueella pesineestä merikotkasta.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultainen kotkanpää.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 26. marraskuuta 1957. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973 Raippaluodon liityttyä Mustasaareen yhdessä Koivulahden, Björköbyn ja Sulvan kanssa.
Punainen ja kulta ovat myös parin muun entisen Pohjanmaan saaristokunnan, Bergön ja Björköbyn vaakunoiden värit.
Toivo (Jarkko Martikaisen albumi)

Toivo on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Jarkko Martikaisen neljäs sooloalbumi. Se julkaistiin sekä CD:nä että LP:nä 14. lokakuuta 2009.
Albumista julkaistiin myös 1000 kpl:n rajoitettu painos, jossa on mukana 32-sivuinen kirja. Kirja sisältää paitsi albumin, myös kappaleiden sanat sekä Martikaisen kuvitusta.
Levyltä irrotettu promo-single ”Polte päästä Paratiisiin” nousi 6.10.2009 Suomen virallisen singlelistan sijalle 1. Itse albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 12.
Albumin äänityssessioista jäi myös yli kaksi kappaletta, joita Martikainen ei katsonut aiheelliseksi lisätä kokonaisuuteen. Kappaleet ovat "Balladi huvijahdista" ja "Niin yksin?". Ne olivat mukana seuraavalla albumilla "Usko".
Chrzanów

Chrzanów on kaupunki Etelä-Puolassa, Vähä-Puolan voivodikunnassa, 36 kilometriä Krakovasta länteen. Vuonna 2021 kaupungissa oli noin 35 000, koko Chrzanówin kunnassa noin 45 000 asukasta.
Chrzanów on alkujaan keskiaikainen kaupunki. Historiallisia 1800-luvun ja 1900-luvun alun kaupunkitaloja näkee Kauppatorilla, jossa on hyvin säilynyt keskiaikainen pohjaratkaisu.
Chrzanówin kaupunginmuseo on entinen kartano 1500-luvun lopulta, jossa on kaunis puutarha. Muita nähtävyyksiä ovat Pyhän Nikolauksen kirkko ja barokkityylinen Pyhän Stanislausin kappeli.
Chrzanówissa toimi aikoinaan Puolan ensimmäisen veturitehdas FABLOK.
Chrzanówin piirikunta

Chrzanów on yksi Vähä-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 124 536. Kunnat Chrzanówin piirikunnassa ovat Alwernia, Babice, Chrzanów, Libiąż ja Trzebinia.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 51,6 prosenttia oli naispuolisia ja 48,4 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 16,3 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,9 prosenttia ja eläkeläiset 23,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa tasan 43,5 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 006 lasta. Chrzanówin piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 103 985 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
The Bells Go Down

The Bells Go Down on Basil Deardenin ohjaama brittiläinen mustavalkoinen draamaelokuva vuodelta 1943. Se on kunnianosoitus sodanajan vapaaehtoisille palokunnille. Juoni seuraa nuoren miehen värväytymistä, koulutusta ja sammutustöitä palokunnassa. Fiktiivisen tarinan keskellä on dokumentaarista kuva-aineistoa Lontoon pommitusten aiheuttamista tulipaloista.
Pääosissa.
Lähde:
Como (täsmennyssivu)

Como voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Maantieteessä.
Italiassa:
Australiassa:
Yhdysvalloissa:
Seututie 607

Seututie 607 on Korpilahden keskustasta valtatien 9 risteyksestä Petäjäveden keskustan eteläpuolelle seututien 604 risteykseen kulkeva seututie. Tie on noin 37 kilometriä pitkä, ja se kulkee Jyväskylän, Muuramen ja Petäjäveden kuntien alueella. Tien alku- ja loppuosa on päällystetty.
Seututie 607 alkaa Korpilahden keskustasta valtatien 9 risteyksestä. Tie kulkee pohjoiseen ja alittaa Orivesi–Jyväskylä-radan. Vihtalahdessa tiestä erkanee yhdystie 6071 itään Muuramen suuntaan. Vihtalahden jälkeen tie kulkee Tikkalan, Metsäkulman ja Piesalankylän kylien kautta. Tie päättyy Petäjäveden keskustan eteläpuolella seututien 604 risteykseen.
Tie on vähäliikenteinen. Vuonna 2020 sen keskimääräinen vuorokausiliikenne (KVL) oli 170–410 ajoneuvoa vuorokaudessa. Tien vähäliikenteisin osa oli Tikkalan ja Metsäkylän välinen osuus.
Sheltonin järjestelmä

Sheltonin järjestelmä on englantilaisen Thomas Sheltonin 1600-luvulla julkaisema pikakirjoitusjärjestelmä. Järjestelmä on tullut tunnetuksi siitä, että Samuel Pepys kirjoitti sillä kuuluisat päiväkirjansa.
Shelton julkaisi kehittämänsä pikakirjoitusjärjestelmän vuoden 1626 paikkeilla teoksessa "Shortwriting, the most exact method". Uusia painoksia julkaistiin vuosina 1630 ja 1636, ja vuonna 1638 Shelton julkaisi järjestelmästään parannetun version nimellä "Tachygraphy".
Järjestelmä levisi myös muihin maihin: siitä tehtiin muunnoksia muun muassa ruotsille (Swan 1662 ja Rålamb 1690), hollannille (Reyner 1673), saksalle (Ramsay 1678) ja ranskalle (Ramsay 1681).
Järjestelmän rakenne.
Sheltonin järjestelmä pohjautuu Edmond Willisin vuonna 1618 julkaisemaan järjestelmään: 13 kirjaimella (b, d, g, k, l, m, n, p, q, r, v, y, z) on sama merkki kuin Willisillä ja yksittäisten vokaalien kuvaustapa on samoin lainattu suoraan Willisiltä. Sanan alussa oleva vokaali merkitään sen omalla merkillä, sanan keskellä olevat vokaalit ilmaistaan seuraavan konsonantin sijainnilla, ja sanan lopussa oleva vokaali merkitään lisäämällä piste tiettyyn suuntaan edeltävästä konsonantista.
Myrskyvaroitus

Myrskyvaroitus ("Key Largo") on John Hustonin ohjaama rikoselokuva vuodelta 1948. Pääosia esittävät Humphrey Bogart, Edward G. Robinson ja Lauren Bacall. Claire Trevor sai tästä elokuvasta naissivuosan Oscar-palkinnon.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Key Largon saarelle Floridan edustalla. Ulkona riehuu trooppinen hirmumyrsky. Hotellissa roisto ottaa panttivankeja, mutta väsynyt sotaveteraani voisi pelastaa tilanteen.
Mahé Drysdale

Alexander Mahé Owens Drysdale (s. 19. marraskuuta 1978 Melbourne, Australia) on uusiseelantilainen soutaja. Hän on yksikkösoudun kaksinkertainen olympiavoittaja ja viisinkertainen maailmanmestari.
Drysdale kuului Uuden-Seelannin perämiehettömään neloseen, joka sijoittui 11:nneksi Milanon MM-kilpailuissa 2003 ja viidenneksi Ateenan olympialaisissa 2004. Hän loukkaantui pahasti alkuvuodesta 2005 vesihiihtäjän törmättyä harjoituksissa päin hänen selkäänsä, eikä kyennyt tuon jälkeen liikkumaan kolmeen päivään. Viisi kuukautta myöhemmin hän voitti yksikön maailmanmestaruuden Gifussa. Hän voitti yksikön maailmanmestaruuden myös Etonissa 2006 ja Münchenissä 2007.
Drysdale toimi Uuden-Seelannin lipunkantajana Pekingin olympialaisissa 2008. Hän sairasti ennen kilpailua vatsataudin, minkä johdosta hänen painonsa putosi viisi kiloa. Drysdale johti olympiafinaalia vielä 500 metriä ennen maalia, mutta jäi lopulta Olaf Tuften ja Ondřej Synekin jälkeen kolmanneksi. Poznańin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti jälleen yksikkösoudun maailmanmestaruuden. Karapiron MM-kilpailuissa 2010 hän sai hopeaa.
Drysdale voitti yksikkösoudun maailmanmestaruuden jälleen Bledissä 2011. Hän voitti yksiköiden olympiakultaa Lontoossa 2012 runsaan puolentoista sekunnin erolla Ondřej Synekiin. Hän sai Synekin jälkeen MM-hopeaa Amsterdamissa 2014 ja Aiguebelettessa 2015.
Drysdale voitti yksikkösoudun olympiakultaa toistamiseen Rio de Janeirossa 2016. Hän kukisti toiseksi sijoittuneen kroatialaisen Damir Martinin maalikamerakuvan perusteella molempien saatua sadasosalleen saman ajan.
Drysdale on voittanut yksikön maailmancupin kilpailun Poznańissa 2006, 2008 ja 2016, Luzernissa 2007, 2009, 2014, 2015 ja 2016, Münchenissä 2009, Hampurissa 2011, Aiguebelettessa 2014 ja Varesessa 2015. Hän on pituudeltaan 201 cm.
Drysdale avioitui vuonna 2013 soudun maailmanmestarin ja olympiamitalistin Juliette Haighin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Åke Rålamb

Åke Rålamb (1. huhtikuuta 1651 – 25. syyskuuta 1718) oli ruotsalainen tietokirjailija. Hänen pääteoksensa oli vuosina 1690–1694 julkaistu tietosanakirja "Adelig öfning", joka sisälsi tietoa muun muassa aritmetiikasta, maanmittauksesta, linnoitustaidosta, laivanrakennuksesta, maataloudesta ja puutarhanviljelystä.
Tietosanakirjan osana oli myös pikakirjoitusopas, joka oli samalla ensimmäinen ruotsalainen pikakirjoituksen oppikirja. Siinä esitetty pikakirjoitusjärjestelmä perustui englantilaisen Sheltonin järjestelmään.
Rålamb kuului ruotsalaiseen aatelissukuun. Hänen isänsä oli valtaneuvos Claes Rålamb.
Minna Joenniemi

Minna Maaria Joenniemi (s. 24. kesäkuuta 1971 Tampere) on suomalainen kulttuuritoimittaja. Hän on toimittanut, ohjannut ja juontanut Yleisradiolle ohjelmia vuodesta 2001.
Joenniemi aloitti Ylessä "Valopilkku"-ohjelmassa vuonna 2001. Hän ideoi muun muassa "Runoraati"-ohjelman ja "Suojele minua!"&lt;br&gt;-rakennussuojelusarjan. Myös "Taideraati", "Taloraati" ja "Designraati" ovat Joenniemen ideoimia ohjelmia. Vuonna 2002 ensimmäisen kerran esitetty Runoraati on "Levyraadin" sovellus, jossa raatilaiset arvioivat tuoreita suomalaisia runoja. Raadissa oli vakituisena jäsenenä alusta asti Jukka Virtanen. "Taideraati" arvioi julkisia veistoksia, prosenttitaidetta ja työpaikoile sijoitettuja teoksia. "Taloraati" vieraili muun muassa Shanghain Expossa ja Virossa.
Joenniemi kehitti Kulttuurikuntokortin ja kampanjoi vuonna 2008 Yleisradion, Suomen Kulttuurirahaston ja Svenska kulturfondenin kulttuurikuntohankkeessa. Myös jalkapallon vuoden 2006 MM-kisojen vaihtoehtoinen selostus "Jalkataidepallo" Yle Teemalla syntyi Joenniemen alkuperäiseideasta.
Suomen Kirjasäätiö valitsi Joenniemen päättämään kirjallisuuden Finlandia-palkinnon saajan vuonna 2010. Hän valitsi voittajaksi Mikko Rimmisen romaanin "Nenäpäivä". Joenniemi oli Mäntän kuvataideviikkojen kuraattori kesällä 2014.
Vuosina 1994–2000 Joenniemi oli Super-yhtyeen laulaja.
Ohjelmia.
Lähde
R. L. Bhatia

Raghunandan Lal Bhatia (3. heinäkuuta 1921 Amritsar, Punjab – 15. toukokuuta 2021 Amritsar) oli Intian kongressipuolueen poliitikko. Hän toimi Keralan kuvernöörinä vuosina 2004–2008 ja siirtyi sitten kuvernööriksi loppukaudekseen Bihariin. Vuonna 2009 Bhatian seuraajana Biharin kuvernööriksi nousi Devanand Kunwar. Hän istui myös maansa parlamentin jäsenenä ja toimi ulkoasiain valtioministerinä (1992–1993).
Kansankomissaari

Kansankomissaari (, käytössä oli lyhenne "Narkom") oli vuosina 1917–1946 Neuvosto-Venäjällä ja Neuvostoliitossa ja muissa alueen kommunistisissa valtioissa käytetty nimitys hallituksen jäsenestä. Hallituksen nimitys oli kansankomissaarien neuvosto (lyh. "SovNarKom"), ja ministeriöitä kutsuttiin kansankomissariaateiksi.
Vuonna 1946 Stalinin päätöksellä Neuvostoliitto alkoi käyttää kansainvälisen käytännön mukaista termiä ministeri.
Valkoinen nauha

Valkoinen nauha ("Das weiße Band") on itävaltalaisen Michael Haneken ohjaama historiallinen draamaelokuva vuodelta 2009. Elokuva on itävaltalais-saksalainen tuotanto, ja sen tapahtumat sijoittuvat ensimmäisen maailmansodan syttymistä edeltävälle ajalle pohjoissaksalaisen kylän lastenkuoron ympärille. Haneken mukaan elokuva kertoo ”kaikenlaisen terrorismin alkuperästä, olipa se luonteeltaan poliittista tai uskonnollista.”
Elokuvan ensiesitys oli 62. Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 2009 ja elokuva voitti Kultaisen palmun.
Suomessa elokuva on esitetty ensi kertaa Espoon Ciné -festivaaleilla elokuussa 2009; teatterijakeluun se pääsi keväällä 2010.
Arviot ja vastaanotto.
Nyt-liitteen kriitikot valitsivat elokuvan vuoden 2009 kymmenen parhaan joukkoon. Vuonna 2016 "Valkoinen nauha" äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 18. parhaaksi elokuvaksi. Äänestäjinä oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Ronnie Barker

Ronald William George ”Ronnie” Barker (25. syyskuuta 1929 Bedford, Bedfordshire – 3. lokakuuta 2005 Adderbury, Oxfordshire) oli brittiläinen näyttelijä ja käsikirjoittaja.
Teatterissa ja radiossa aikaisemmin esiintynyt Barker teki televisiodebyyttinsä 1950-luvun puolessavälissä ITV:n sarjassa "Sailor of Fortune". Ensimmäistä kertaa Ronnie Corbettin kanssa hän esiintyi "The Frost Reportissa" 1966–1967. Yhdessä Corbettin kanssa Barker näytteli sketsikomediasarjassa "The Two Ronnies", jota BBC esitti vuosina 1971–1987 kaikkiaan 98 jaksoa. Hän myös käsikirjoitti sarjaa salanimellä Gerald Wiley, joka paljastui muille sarjan tekijöille vasta vuosia myöhemmin. Barker oli halunnut pitää henkilöllisyytensä salassa, jottei hänen kirjoittamiaan käsikirjoituksia olisi käytetty pelkästään hänen maineensa takia.
Barkerin tilannekomediasarjoja olivat muun muassa "Hilut kintuissa" (1974–1977) ja "Aina auki" (1976, 1981–1982, 1985). "Hilut kintuissa" -sarjassa, sen pohjalta tehdyssä elokuvassa sekä "Going Straight" -spin-offissa hän esitti Stanley Fletcheriä, mistä roolista hänet palkittiin Baftalla vuosina 1975, 1977 ja 1979. OBE-arvonimen Barker sai 1978. Barker jäi 1980-luvun lopussa eläkkeelle terveyssyistä, mutta hän esiintyi vielä muutamassa yksittäisessä televisio-ohjelmassa, joista viimeiseksi jäi "The Two Ronnies Sketchbook" vuonna 2005.
Zehlendorf

Zehlendorf on yksi Berliinin kaupunginosista (). Se sijaitsee Steglitz-Zehlendorfin hallintoalueella ("Bezirk") lounaisessa Berliinissä. Se on pinta-alaltaan 18,8 neliökilometrin suuruinen ja sen asukasluku oli vuoden 2011 lopussa 58 469. Väestötiheys on siten 3105 asukasta/km². Zehlendorfin vanha keskusta sijaitsee etelään Dahlemin kaupunginosasta. Idässä Zehlendorf rajoittuu Lichterfelden ja lännessä Nikolasseen kaupunginosiin. 
Varhaisin tunnettu kirjallinen mainita Zehlendorfista on vuodelta 1242, jolloin se tunnettiin muodossa "Cedelendorp". Vuonna 1872 perustettiin itsenäinen Zehlendorfin maalaiskunta (). Maalaiskunta liitettiin vuonna 1920 Berliiniin, jolloin syntyivät Zehlendorfin kaupunginosa sekä samanniminen hallintoalue, johon kuuluivat lisäksi Dahlemin, Nikolasseen ja Wannseen kaupunginosat. Vuoden 2001 alussa Zehlendorfin hallintoalue yhdistettiin Steglitzin hallintoalueen kanssa Steglitz-Zehlendorfin hallintoalueeksi.
Pehmopaperi

Pehmopaperi on ohutta, usein kaksi- tai useampikerroksista paperia, jota käytetään pyyhkimiseen. Käyttötarkoituksen mukaan erilaisia pehmopapereita ovat talouspaperi, WC-paperi ja paperinenäliinat, terveyssiteet jne.
Suomessa pehmopaperia valmistavat Nokian paperi (Oy Essity Finland Ab) ja Mäntän paperitehdas (Metsä Tissue Oyj). Näissä tehtaissa on yhteensä kuusi pehmopaperin valmistukseen tarkoitettua paperikonetta, joista yksi kone on tällä hetkellä poistettu käytöstä.
Axel Engelbrekt Norrman

Axel Engelbrekt Norrman (23. kesäkuuta 1885 – 12. huhtikuuta 1970) oli 1900-luvun alussa vaikuttanut loimaalainen tekstiili-insinööri ja keksijä. Useiden Euroopan maiden lisäksi insinööri Norrman työskenteli Yhdysvalloissa ja Japanissa, jossa hän teki Suomea tunnetuksi jo ennen kuin ensimmäinen virallinen suurlähettiläskään oli nimitetty. 
Suomen itsenäistyessä Axel Norrman oli Japanissa. Sodan aikana hän ei päässyt palaamaan Suomeen, vaan joutui jäämään Japaniin odottamaan rauhaa. Norrman ei kuitenkaan jäänyt lepäämään laakereillaan, vaan käytti aikansa Japanissa erittäin tehokkaasti työskennellen Tokiossa Horne Co Ltd:n pääkonttorissa, vieraillen teknillisissä kouluissa sekä kutomoissa ja kirjoittaen artikkeleita mm. Japan Advertiseriin. Vuonna 1919 hän pääsi vihdoin matkustamaan Lontoon kautta Suomeen. 
Lapsena Norrman seurasi isänsä, Gottfrid Norrmanin, työtä Loimaan apteekissa ja tuli siihen lopputulokseen, että lääkkeet eivät ole oikea tie terveeseen elämään. Hän uskoi urheilun voimaan, opiskeli innokkaasti Tahko Pihkalan, tanskalaisen J. P. Müllerin sekä yhdysvaltalaisen Bernarr MacFaddenin oppeja ja kehitti oman ”kotivoimistelujärjestelmänsä”, joka terveellisen ruoan ohella oli hänen nuorekkuutensa ja terveytensä salaisuus.
Axel Norrman suunnitteli elämäntyönään kangaspuita sekä kudontavälineitä käsinkudontaan. Hän kehitteli vuosikaudet automaattista sukkulanheittäjää kutomakoneelle mm. Helsingin Teknillisen korkeakoulun tekstiililaboratoriossa toimiessaan tekstiiliaineiden professorin viransijaisena. Sittemmin Axel Norrman päätyi kuitenkin luomaan uransa käsinkudonnan markkinoilla ja perusti Loimaalle yrityksensä Normalon, joka myi ja markkinoi hänen kehittämiään tuotteita, joista merkittävimpiä oli kangaspuiden säästönyöritys. Normalo toimii Loimaalla saman suvun omistuksessa yhä tänäkin päivänä.
Andreas Bergmann

Andreas Bergmann (s. 18. kesäkuuta 1959) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Kesäkuusta 2020 lähtien hän on toiminut Altona 93:n päävalmentajana.
Ura.
Bergmannin oma pelaajaura jäi varsin vaatimattomaksi, ja hän edusti 1980-luvulla saksalaisia amatööriseuroja. Hän kouluttautui liikunta- ja jalkapallo-opettajaksi ja aloitti 1989 SV Falke Steinfeldin palveluksessa liikunnanopettajana. 1994 hän siirtyi Niedersachsenin jalkapalloliiton palvelukseen opettajaksi ja 1997 Karlsruher SC:n nuorisovalmennuksen koordinaattoriksi.
Valmentajana Bergmann debytoi 2001 hampurilaisessa FC St. Paulin amatöörijoukkueen päävalmentajana. Hän luotsasi seuran II-joukkuetta kolmisen vuotta, kunnes nousi maaliskuussa 2004 seuran edustusjoukkueen päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuraa Regionalliga Nordissa ja parhaaksi saavutukseksi jäi Saksan cupin välieräpaikka 2006. Hän sai potkut tehtävistään marraskuussa 2006.
Heinäkuussa 2007 Bergmann siirtyi Hannover 96:n organisaatioon seuran U23-joukkueen valmentajaksi. Päävalmentaja Dieter Heckingin saatua potkut elokuun puolivälissä 2009 Bergmann nousi Hannoverin edustusjoukkueen väliaikaiseksi päävalmentajaksi. Hänen johdollaan seura sai aikaan positiivisia tuloksia, ja kuun lopulla seura teki hänen kanssaan kauden loppuun ulottuvan sopimuksen. Pian tulokset lähtivät kuitenkin laskuun, ja tammikuuhun mennessä Hannover oli vajonnut putoamistaisteluun. Lopulta Bergmannin tappioksi koitui 0–3 tappio Hertha BSC Berlinille tammikuussa 2010. 
Kaudeksi 2010/11 Bergmann palasi jälleen Hannoverin U23-joukkueen päävalmentajaksi. 15. syyskuuta 2011 Bergmann jätti Hannoverin ja siirtyi 2. Bundesliigan jumbosijalle juuttuneen VfL Bochumin päävalmentajaksi. Bergmann ei onnistunut nostamaan Bochumia pois putoamiskurimuksesta, ja lopulta sarjataso vaihtui 2. Bundesliigaan kauden jälkeen. Putoamisesta huolimatta Bergmann sai jatkaa päävalmentajana. Kausi 2012/13 alkoi joukkueen osalta kehnosti ja jumittui putoamisviivan alapuolelle. Lopulta Bergmann sai potkut lokakuun lopussa 2012 Bochumin kärsittyä 6–1 rökäletappion Erzgebirge Auelle. 
Kesäkuussa 2013 Bergmann aloitti 3. Ligassa pelaavan FC Hansa Rostockin päävalmentajana. Bergmann sai potkut huhtikuussa 2014 seuran pudottua Mecklenburg-Vorpommernin aluecupista.
Kesäkuussa 2020 Bergmann palasi valmennustehtäviin Regionalligassa pelaavan Altona 93:n päävalmentajana.
Leninin patsas (Kotka)

Kotkassa sijaitseva Leninin patsas on Vladimir Leninin muistomerkki, jonka on veistänyt virolainen kuvanveistäjä Matti Varik. Patsas paljastettiin 26. elokuuta 1979 ja se oli lahja Tallinnan ystävyyskaupungilta. Patsas on rintakuva ja korkeudeltaan yli kaksi metriä. Materiaaleina on käytetty pronssia ja graniittia. Patsas sijaitsi Kotkan keskustassa Kotkansaarella sen länsiosassa pienessä Pohjoispuistokadun puistikossa. Leninin uskotaan yöpyneen puiston varrella olleessa puutalossa 1900-luvun alussa. Kotkan kaupunki päätti siirtää patsaan maakuntamuseoon vuonna 2022. Kunnalle tehdyissä aloitteissa esitettiin, että patsas tulisi siirtää, koska se loukkaa Neuvostoliiton sotarikoksien uhreina menehtyneiden ihmisten muistoa.
Historia.
Patsashanke sai alkunsa Neuvostoliiton poliittisen johdon luvattua patsaan Kotkaan, tämän jälkeen Kotkan ystävyyskaupunki Tallinna määrättiin lahjoittamaan se. Patsaan paljastajana toimi Neuvostoliiton suurlähettiläs Vladimir Sobolev, joka piti myös puheen, jossa kehuttiin Suomen ja Neuvostoliiton hyviä suhteita. Kotkan kaupungin puolelta patsaan vastaanotti kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Arvi Forss. Luovutuspuheen piti Neuvosto-Viron kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri Karl Vaino. Tilaisuuteen oli kutsuttu vieraiksi muun muassa Puolan, Itä-Saksan ja Tšekkoslovakian suurlähettiläät sekä Kymen läänin maaherra Erkki Huurtamo. Patsas on joutunut 1980-luvulla vandalismin kohteeksi, jolloin sitä on värjätty punaisella maalilla.
Suomessa oli Leninin patsaita julkisissa ulkotiloissa Kotkan lisäksi Turussa. Näiden lisäksi Tampereella patsaita on kaksi sisätiloissa Lenin-museossa. 
Leninin puuttuva käsivarsi.
Vuonna 1995 osana "Port of Kotka" -taidenäyttelyä patsaan lähelle paljastettiin puolalaisen kuvanveistäjä Krzysztof Bednarskin veistos "Leninin puuttuva käsivarsi". Veistoksen käsivarsi näytti tietystä kulmasta katsoen yhdistyvän Leninin patsaaseen. Materiaaleina on käytetty pronssia ja graniittia. Myös tämä teos poistettiin paikalta lokakuussa 2022.
Helmi Pekkola

Helmi Dagmar Pekkola (13. joulukuuta 1886 Pornainen – 8. lokakuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Helmi Pekkolan vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Henrik Johan Pekkola ja Anna Maria Sparvin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 Porvoon yhteiskoulusta ja valmistui 1907 kansakoulunopettajaksi Jyväskylän opettajaseminaarista. Hän oli pari vuotta sijaisopettajana Pornaisissa ja Tampereella ja tuli Porvoon kaupungin suomalaiseen kansakouluun opettajaksi 1909. Porvoossa hän toimi opettajana vuoeen 1922, jolloin hän erosi toimestaan aikoen siirtyä lähetystyön pariin. Hän joutui luopumaan lähetystyöstä heikentyneen terveyden vuoksi ja keskittyi sitten kirjallisiin töihin. Pekkola suomensi myös uskonnollista kirjallisuutta. Hän kuoli 47-vuotiaana lokakuussa 1934. Hänen veljiään olivat jääkäri Sulo-Weikko Pekkola, kalterijääkäri, opettaja Jalmari Pekkola sekä luonnontutkija ja Turun yliopiston preparaattori Väinö Pekkola.
Malagassit

Malagassit ovat malaijilais-polynesialaista malagassin kieltä puhuva kansa, joka muodostaa valtaosan Madagaskarin väestöstä. Heitä arvioidaan olevan noin 20 miljoonaa henkeä.
Malagassit ovat alkuperältään aasialais-afrikkalaista sekakansaa. Maan keskiosassa yleisimpiä ovat etelämongolidiset rotupiirteet, lännessä negridiset, paikoittain tavataan myös oseaanisia piirteitä. Kansa jakautuu lukuisiin etnisiin ryhmiin, jotka poikkeavat toisistaan alkuperänsä, elinkeinojensa ja kulttuurinsa perusteella. Suurimman ja historiallisesti vaikutusvaltaisimman ryhmän muodostavat merinat, joiden perinteisiä elinkeinoja ovat keinokasteluun perustuva maanviljely sekä karjanhoito. Betsimisarakat harjoittavat trooppista maanviljelyä, saaren eteläosan antanosyt ja antadroyt karjanhoitoa. Muita perinteisiä elinkeinoja ovat kalastus ja käsityöammatit.
Suurin osa kansasta harjoittaa perinteisiä uskontoja. Osa merinoista, betsileioista, bezanozanoista, betsimisarakoista ja antadroyeista on protestantteja tai katolisia. Islam on levinnyt sakalavojen, antankaranojen ja tsimihetyjen keskuuteen.
Japanin parlamenttivaalit 2009

 
Japanin parlamenttivaalit 2009 pidettiin 30. elokuuta 2009. Niissä valittiin 480 edustajaa alahuoneeseen, joka nimittää myös pääministerin.
Vaalit olivat historialliset, sillä oppositiossa ollut demokraattinen puolue sai enemmistön alahuoneeseen. Liberaalidemokraattinen puolue oli ollut lähes katkeamatta Japanin valtapuolueena yli 50 vuotta. Edellisen kerran Japanin liberaalidemokraattinen puolue oli oppositiossa 9.8.1993–28.4.1994 Morihiro Hosokawan, 28.4.1994–30.6.1994 Tsutomu Hatan ja 30.6.1994–11.1.1996 Tomiichi Murayaman hallitusten aikana. Hallituksesta muodostui silloin kahdeksan puolueen koalitio. Murayaman hallituksen jälkeen Japanissa on ollut yksitoista liberaalidemokraattisen puolueen pohjalle muodostuvaa hallitusta.
Demokraattinen puolue sai alahuoneen 480 paikasta 308, kun taas liberaalidemokraattinen puolue jäi 119 paikkaan. Ennen vaaleja liberaalidemokraateilla oli 303 paikkaa alahuoneessa. Liberaalidemokraattien johtaja ja Japanin edellinen pääministeri Tarō Asō ilmoitti eroavansa puoluejohtajan paikalta vaalitappion takia.
Demokraattisen puolueen johtaja Yukio Hatoyamasta aloitti vaalien jälkeen tunnustelun uuden hallituksen rakentamiseksi. Hatoyamasta tuli Japanin uusi pääministeri, ja hallituksen nousivat Demokraattisen puolueen lisäksi Sosiaalidemokraattinen puolue ja Uusi kansanpuolue.
Matti Sanaksenaho

Matti Sanaksenaho (s. 24. helmikuuta 1966 Helsinki) on suomalainen arkkitehti. Hän on ollut Oulun yliopiston arkkitehtuurin tiedekunnan nykyaikaisen arkkitehtuurin professori tammikuusta 2011 alkaen.
Sanaksenahon suunnittelutöistä tunnetuimpia ovat Pyhän Henrikin ekumeeninen taidekappeli Turussa (2005) sekä Suomen maailmannäyttelypaviljonki ”Helvetinkolu” Sevillassa (1992) yhdessä Juha Jääskeläisen, Juha Kaakon, Petri Rouhiaisen ja Jari Tirkkosen kanssa. Muita suunnittelutöitä ovat muun muassa yhdessä arkkitehti Pirjo Sanaksenahon kanssa suunnitellut Vaasan opiskelija-asuntola (1997) ja Talo Tammimäki (2001). Vuonna 2010 valmistui Helsingin Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön laajennus ja vuonna 2013 huvila Kiinan Nanjingiin.
Sanaksenahon töitä on julkaistu laajasti kansainvälisissä arkkitehtuurilehdissä ja hän on osallistunut useisiin arkkitehtuurinäyttelyihin, muun muassa Venetsian arkkitehtuuribiennaleen vuonna 2004. Vuonna 1992 hän sai rakennustaiteen valtionpalkinnon Monark-ryhmässä, vuonna 2000 nuoren arkkitehdin Reima Pietilä -palkinnon ja vuonna 2007 italialaisen Barabara Cappochin International Grand Prix -palkinnon.
Ryōei Saitō

Ryōei Saitō (; 17. huhtikuuta 1916 – 30. maaliskuuta 1996) oli japanilainen liikemies ja taiteen keräilijä. 
Saitō osti Vincent van Goghin vuonna 1890 maalaaman "Tohtori Gachet’n muotokuvan" vuonna 1990 newyorkilaisessa huutokaupassa 82,5 miljoonalla dollarilla. Se oli siihen asti maailman korkein maalauksesta maksettu hinta. Vain pari päivää myöhemmin hän osti yhden Auguste Renoirin kolmesta muunnelmasta aiheesta "Tanssiaiset Moulin de la Galettessa" 78,1 miljoonalla dollarilla.
Ryoei Saitō opiskeli liiketalous- ja oikeustieteitä yliopistossa ja palveli toisessa maailmansodassa Japanin armeijassa Kiinassa. Sodan jälkeen hän meni isänsä vuonna 1938 perustaman Daishowan paperitehtaan palvelukseen ja nousi sen pääjohtajaksi 1961.
1960-luvulla paperibisnes nousi Japanin muun talouselämän mukana, ja Saitō laajensi Daishowa-yhtiötä Kanadaan, Yhdysvaltoihin ja Australiaan. Perhe kasvatti valtaansa myös politiikassa: Saitōn veljestä tuli Shizuokan prefektuurin kuvernööri ja pojasta parlamenttiedustaja. Saitōa itseään pidettiin diktaattorimaisena johtajana mutta raha-asioissa leväperäisenä. Hän alkoi kasvattaa taidekokoelmaansa 1960-luvulla. Vuonna 1982 Sumitomo-keiretsun pankki vaati häntä myymään kokoelmansa paperiyhtiön velkojen hoitamiseksi ja asetti Saitōn veljen yhtiön johtoon. Saitō sai päätösvallan takaisin itselleen vuonna 1986, mutta yritys alkoi taas velkaantua nopeasti ylimitoitettujen investointien vuoksi. Samoihin aikoihin Saitō teki ennätyskalliita taidehankintojaan ja herätti kohua sanomalla, että hänen omistamansa van Gogh ja Renoir pitää polttaa hänen ruumiinsa mukana hänen kuoltuaan.
Saitō kuoli 1996, minkä jälkeen" Tohtori Gachet’n muotokuvan" sijainnista ei ole ollut varmuutta. Vuonna 2001 Daishowa fuusioitui Nippon Paper Industries -yhtiön kanssa noin 13 000 työntekijän suuryhtiöksi. Suomessa Nippon Paper omistaa Kauttualla toimivan Jujo Thermal -paperitehtaan.
Roope Sirén

Roope Sirén (s. 30. huhtikuuta 1970) on suomalainen kitaristi. Hän oli rock-yhtye Suburban Triben soolokitaristi ja yksi kolmesta alkuperäisjäsenestä. 
Sirén aloitti soittouransa helsinkiläisen Airdashin rytmikitaristina vuonna 1986. Airdashin hajoamisen jälkeen hän perusti Sub-Urban Triben Janne Joutsenniemen ja Alec Hirst-Geen kanssa vuonna 1994.
Sirén on soittanut paljon ESP:n kitaroilla.
Yukio Hatoyama

Yukio Hatoyama (, s. 11. helmikuuta 1947) oli Japanin pääministeri syyskuusta 2009 kesäkuuhun 2010. Hänen johtamansa Demokraattinen puolue voitti Japanin parlamenttivaalit elokuussa 2009.
Hatoyama kuuluu tunnettuun vaikuttajasukuun. Hänen isänsä Iichirō Hatoyama toimi aikanaan Japanin ulkoministerinä ja hänen veljensä Kunio Hatoyama oli Tarō Asōn hallituksen ministeri. Hänen isänisänsä oli pääministerinä vuosina 1954–1956 toiminut Ichirō Hatoyama ja äidinisä Bridgestone-rengasvalmistajayhtiön perustaja Ishibashi Shōjirō. Hatoyaman isoisoisä Kazuo Hatoyama oli merkittävä poliitikko 1800-luvun lopussa.
Japanin parlamentti vahvisti Hatoyaman valinnan maan pääministeriksi 16. syyskuuta 2009. Hatoyaman johtama hallitus halusi uudistaa välejä Yhdysvaltoihin, ja se vaati tasa-arvoisempaa suhdetta maiden välillä, sekä uudistaa sopimuksen Yhdysvaltain joukkojen sijoituksesta Japaniin.
Toukokuussa 2010 Hatoyama joutui perumaan lupauksensa Okinawan saarella sijaitsevan yhdysvaltalaisen tukikohdan sulkemista, minkä takia hänen jo ennestään talousvaikeuksien takia alhaalla ollut suosio laski edelleen.
Päätöksen jälkeen Hatoyama erotti hallituksesta tukikohtaa vastustaneen sosiaalidemokraattisen puolueen johtajan Mizuho Fukushiman, jolloin puolue jätti hallituksen. Tekijäksi päätöksessä hän ilmoitti korvetti Cheonanin uppoamisesta Korean niemimaalla kasvaneet jännitteet.
Hatoyama ilmoitti 2. kesäkuuta 2010 omasta ja puoluesihteeri Ichirō Ozawan erosta.
Näin hänestä tuli neljäs eronnut Japanin pääministeri neljän vuoden sisään.
Sigma (baryoni)

Sigma-baryonit (Σ) ovat baryoneja, joiden kolmesta kvarkista kaksi on ylös- (u) tai alas-kvarkkeja (d) mutta kolmas jokin muu, tavallisimmin outo kvarkki (s), mutta saattaa olla myös lumokvarkki (c) tai pohja-kvarkki (b). Teoreettisesti on ennustettu myös sigma-baryoneja, joissa kolmantena kvarkkina on huippukvarkki (t).
Sigma-hiukkasten spin on tavallisimmin 1/2, mutta niistä on olemassa myös viritettyjä muotoja, joiden spin on 3/2. Jälkimmäisten symbolien yhteydessä käytetään tähtimerkkiä (*). Spin on 3/2, jos kaikkien kolmen kvarkin spinit ovat samansuuntaisia, ja 1/2, jos niistä yhden spin on suunnaltaan päinvastainen kuin muut.
Kaikki sigma-baryonit ovat epävakaita. Useimmat niistä hajoavat heikolla vuorovaikutuksella, neutraali spin-1/2-sigma kuitenkin sähkömagneettisella vuorovaikutuksella.
Taulukko.
Näissä taulukoissa ei mainita baryonien antihiukkasia. Niissä jokaisen kvarkin tilalla on vastaava antikvarkki, ja varaus on vastakkaismerkkinen. 
Luetteloon on merkitty myös sellaiset sigma-baryonit, joita ei toistaiseksi ole löydetty mutta jotka hiukkasfysiikan standardimallin perusteella on ennustettavissa.
Seppo Leinonen

Seppo Leinonen (s. 1957 Kajaani) on suomalainen luonto- ja ympäristöaiheisiin erikoistunut kuvittaja ja pilapiirtäjä. Leinosen piirroksia on julkaistu muun muassa Suomen luonnonsuojeluliiton ja Luonto-Liiton julkaisuissa kuten "Suomen Luonto", "Luonnonsuojelija", "Nuorten Luonto" ja "Sieppo". Hän on tehnyt kuvituksia myös muun muassa kirjoihin, oppaisiin ja esitteisiin.
HMS Havock (H43)

ç
HMS Havock (viirinumero H43) oli Britannian kuninkaallisen laivaston H-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Dumbartonista William Denny, Brothers and Companyltä, missä köli laskettiin 15. toukokuuta 1935. Alus laskettiin vesille 7. heinäkuuta 1936 ja otettiin palvelukseen 18. tammikuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin H-luokasta muodostettuun Välimeren laivaston 2. hävittäjälaivueeseen, jossa se oli edelleen toisen maailmansodan alkaessa.
Sodan alussa laivue määrättiin Etelä-Atlantille, mistä ne palasivat vuoden 1940 alussa takaisin Norjan operaatioihin. Kesällä 1940 alus palasi laivueen mukana Välimeren laivastoon, jonka mukana se osallistui Spadan taisteluun 19. heinäkuuta ja operaatio MB6:n saattueiden suojaamiseen 8. lokakuuta.
Alus liitettiin osaksi Force K:ta, jonka mukana se lähti 19. joulukuuta 1941 tuhoamaan Italian laivaston saattuetta Pohjois-Afrikkaan. Osasto joutui miinakenttään, jossa risteilijät vaurioituivat osuttuaan miinoihin. "Havock" ajoi karille 6. huhtikuuta 1942 Kelibian edustalla Tunisiassa matkalla Maltalta Gibraltarille. Miehistö upotti tuhoutuneen aluksen. Myöhemmin alukseen osui vielä Italian laivaston sukellusveneen "R. Smg. Aradamin" laukaisema torpedo.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Kivikkotapakulo

Kivikkotapakulo ("Scytalopus zimmeri") on Bolivian kotoperäinen varpuslintu, joka luokiteltiin vuonna 2005, jolloin andientapakulo splitattiin yhdeksitoista lajiksi. Laji on nimetty John Todd Zimmerin mukaan.
Esiintyminen.
Kivikkotapakulot elävät Bolivian Andien rinteillä Chuquisacassa ja Tarijassa noin 50 000 neliökilometrin laajuisella alueella.
Elinympäristö.
Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Valkokulmatapakulo

Valkokulmatapakulo ("Scytalopus superciliaris") on eteläamerikkalainen pienikokoinen varpuslintu.
Esiintyminen.
Valkokulmatapakulot elävät Luoteis-Argentiinassa Andien rinteillä noin 53 000 neliökilometrin laajuisella alueella. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, "superciliaris" ja "santabarbarae".
Elinympäristö.
Laji elää vuoristometsien ja -rotkojen alikasvoksessa.
Gatšiani

Gatšiani () oli historiallinen kaupunki ja alue Ala-Iberiassa eli Kvemo Kartlissa nykyisen Georgian kaakkoisosassa. Sen tarkkaa sijaintia ja rajoja ei edelleenkään tunneta. Leonti Mrovelin ylöskirjaaman keskiaikaisen perinteen mukaan Gatšianin perusti myyttinen hallitsija Gatšios, Kartlosin poika. 900-luvun armenialainen historioitsija Ukhtanes Sebastialainen sijoittaa Gatšianin ("Gadženaget") Georgialaisten tasangoksi kutsumalleen alueelle ("Vrats dašt") ja pitää sitä entisen Tsurtavin kaupungin myöhempänä nimenä. 1700-luvun georgialainen oppinut prinssi Vakhušti sijoittaa Gatšianin vuorostaan Ktsia-joen oikealle rannalle.
Gatšiani oli yksi muinaisen Iberian (Georgian) ja Armenian välisistä suomaista ja vaihtoi isäntää useita kertoja historiansa aikana. Se kuului iberialaiseen Samšvilden herttuakuntaan 300–200-luvuilla eaa., mutta sen lounaisosa liitettiin armenialais-georgialaiseen Gogarenen ruhtinaskuntaan 300-luvulla. Myöhemmin se siirtyi lyhyeksi aikaa armenialaisen bagratididynastian haltuun vuosina 888 ja 914/918. Alueen myöhempi historia on käytännössä sama kuin Samšvilden ja Tbilisin lounaispuolisen alueen yleensä. Nykyisin Gatšiani on pääosin azerien asuttaman kylänä nimi Gardabanin piirikunnassa.
Chilentapakulo

Chilentapakulo ("Scytalopus fuscus") on tapakulojen sukuun kuuluva varpuslintu, joka elää kotoperäisenä Chilessä. Laji luokiteltiin vuonna 2005, jolloin andientapakulo jaettiin yhdeksitoista lajiksi.
Koko ja ulkonäkö.
Chilentapakulon pituus on noin 11 cm. Sen höyhenpuku on kauttaaltaan tummanharmaa, koivet ovat vaaleanpunertavat ja pyrstöä se pitää peukaloismaisesti pystyssä. Lajin siivet ovat lyhyet ja pyöreäkärkiset, ja se onkin huono lentäjä, joka liikkuu enimmäkseen jalkaisin.
Esiintyminen.
Chilentapakulot elävät Chilen keskiosissa Atacaman eteläosista Biobíoon noin 120 000 neliökilometrin laajuisella alueella.
Elinympäristö.
Laji elää laaksojen ja rotkojen alikasvoksessa merenpinnan tasosta 800 metriin.
Lisääntyminen.
Pesintä tapahtuu pääasiassa loka-marraskuussa. Pyöreän pesän, jossa on kulkuaukko sivulla, se rakentaa sammalista, juurikuiduista ja eläinten karvoista puolisen metriä pitkän tunnelin päähän, yleensä puron tai joen rantapenkkaan. Naaras munii kaksi tai kolme munaa.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu hyönteisistä ja muista pienistä selkärangattomista.
Liusketapakulo

Liusketapakulo ("Scytalopus canus") on eteläamerikkalainen pienikokoinen varpuslintu, joka luokiteltiin vuonna 2005, jolloin andientapakulo jaettiin yhdeksitoista lajiksi.
Esiintyminen.
Liusketapakulot elävät Kolumbian Antioquiassa (nimialalaji "canus"), Ecuadorissa ja Perun pohjoiskolkassa (alalaji "opacus") Andien länsirinteillä noin 33 00 neliökilometrin laajuisella alueella.
Elinympäristö.
Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Valko-otsatapakulo

Valko-otsatapakulo ("Scytalopus schulenbergi") on eteläamerikkalainen varpuslintu, joka kuvailtiin uutena lajina vuonna 1994 ja nimettiin Thomas Schulenbergin kunniaksi.
Esiintyminen.
Valko-otsatapakulot elävät Andien rinteillä Perun Cuzcosta Bolivian keskiosiin Cochabambaan noin 37 000 neliökilometrin laajuisella alueella.
Elinympäristö.
Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Dave Laut

Dave Laut (21. joulukuuta 1956 Findlay, Ohio – 27. elokuuta 2009 Oxnard, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä. Laut voitti vuoden 1984 kesäolympialaisissa pronssia kuulantyönnössä ja kultaa vuoden 1979 Pan-Amerikan kisoissa. Hän työnsi ennätyksensä 22,02 elokuussa 1982 Koblenzissa.
Laut kuoli vaimonsa ampumana heidän kotipihallaan Kalifornian Oxnardissa 27. elokuuta 2009 ja vaimo tuomittiin murhasta keväällä 2016.
Nils Wikberg (taidemaalari)

Nils Gustaf Waldemar Wikberg (5. lokakuuta 1907 Viipuri – 20. toukokuuta 1971) oli suomalainen taidemaalari.
Wikberg opiskeli Akseli Gallen-Kallelan johdolla 1927–1931 sekä Pariisissa Académie Colarossissa 1928–1929. Hän avusti Gallen-Kallelaa 1927–1928 Kansallismuseon freskojen esitöissä. Wikberg toimi Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulun opettajana 1931.
Wikberg jäi talvisodan aikana helmikuussa 1940 venäläisten sotavangiksi ja pääsi palaamaan Suomeen saman vuoden huhtikuussa. Hän kirjoitti kokemuksistaan kirjan nimeltä "Jag var krigsfånge" ("Olin sotavankina"). Wikberg kertoi kirjassaan venäläisten pahoinpidelleen häntä kuulusteluissa niin että hän menetti hampaitaan. Venäläiset yrittivät lopulta värvätä häntä vakoilijaksikin.
Wikbergin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Einar Gustaf Wikberg ja Eva Lydia Sofia o.s. Walldén.
Alfhild (prinsessa)

Alfhild on Saxo Grammaticuksen teoksessa "Gesta Danorum" kuninkaantytär, jota kuningas Alf kosiskelee. Viktor Rydbergin mukaan tarina heijastelee muinaispohjoismaista tarua Heimdall-jumalasta. 
Johanne Hildebrandt on kirjoittanut kaunokirjallisen trilogian "Sagan om Valhalla", jossa Alfhild on Alfheimin kuningatar ja naimisissa Sigvard Vittfarnen kanssa.
Iago Falque

Iago Falque Silva (s. 4. huhtikuuta 1990 Vigo, Pontevedran maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:n Genoaa lainalla Torinosta. Pelipaikaltaan Falque on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Falquen äiti on poliitikko Carmela Silva.
Seuraura.
Falque on Barcelonan kasvatti ja debytoi seuran B-joukkueessa kaudella 2007–2008, jolloin joukkuetta valmensi Josep Guardiola. Kesällä 2008 hän siirtyi italialaiseen Juventukseen ilmaisella siirrolla Barcelona B:n uuden valmentajan Luis Enriquen ilmoitettua, että tuolloin edelleen juniori-ikäinen Falque ei kuuluisi seuraavalla kaudella hänen suunnitelmiinsa. Juventuksessa hän pääsi harjoittelemaan edustusjoukkueen kanssa ja sai vastuuta muutamissa edustusjoukkueen harjoitusotteluissa, mutta pelasi kauden 2008–2009 seuran alle 20-vuotiaiden joukkueen (Primavera) kanssa.
Kauden 2009–2010 ensimmäiseksi puoliskoksi Falque lainattiin sarjanousija Bariin ja kaudeksi 2010–2011 espanjalaisen Villarrealin B-joukkueeseen. Villarreal B:n kanssa hän pelasi 36 ottelua ja teki 11 maalia Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
Elokuussa 2011 Falque lainattiin koko kauden mittaisella sopimuksella Valioliigan Tottenhamiin. Hän debytoi Tottenhamin riveissä 15. syyskuuta 2011 Eurooppa-liigan ottelussa PAOKia vastaan. Siirrosta tehtiin pysyvä tammikuussa 2012, minkä jälkeen hänet lainattiin sarjatasoa alemmas Southamptoniin. Falque palasi Tottenhamiin kaudeksi 2012–2013 ja teki Valioliiga-debyyttinsä 9. joulukuuta 2012 Evertonia vastaan.
Tammikuussa 2013 Falque lainattiin Espanjan Segunda Divisiónissa pelanneeseen Almeríaan, jota hän oli nostamassa Primera Divisióniin kauden päätteeksi. Hän pelasi 18 sarjaottelussa ja neljässä nousukarsintaottelussa ja teki kaksi maalia. Kaudeksi 2013–2014 Falque lainattiin jälleen kotimaahansa, Primera Divisiónin Rayo Vallecanoon.
Vuodesta 2014 lähtien Falque on pelannut Italiassa.
Maajoukkueura.
Falque on pelannut useita otteluita Espanjan juniorimaajoukkueissa ja oli voittamassa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2007. Hän oli mukana myös vuoden 2007 alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa, jossa Espanja sai hopeaa, vuoden 2009 alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa ja vuoden 2009 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa.
Taikatyttögenre

 
Taikatyttögenre (魔法少女, mahō shōjo, "maagiset tytöt", "noitatytöt") on mangan ja animen tyylisuunta, jonka tärkein elementti on taikavoimat nuorilla tytöillä.
Teoksen päähenkilöllä on tyypillisesti kaksoishenkilöllisyys. Arkielämässä hän esimerkiksi on tavallinen koululainen, mutta tilanteen vaatiessa hän muuntautuu toiseksi minäkseen, jolla on poikkeuksellisia kykyjä. Erityisvoimiensa avulla hän selvittää ongelma- tai vaaratilanteen palatakseen sitten takaisin arkiseen olemukseensa.
Kyseessä voi olla myös ryhmä, jonka jäsenillä on kullakin jokin erikoiskyky. Muuntautuminen tapahtuu jonkin taianomaisen keinon avulla, joka voi olla esimerkiksi yhteenkokoontuminen, esine tai erityinen sana tai loitsu. Hahmon kyvyt voivat olla perittyjä tai keino löydetään sattumalta, mutta sattuma voi osoittautua lopulta näennäiseksi. Päähenkilöllä tai -henkilöillä on tavallisesti neuvonantaja, joka niin ikään esiintyy toisessa hahmossa tai saapuu pyynnöstä.
Kaksoishenkilöllisyyden salaaminen, taikatytön tehtävän luonne sekä hänen alkuperänsä ovat usein keskeisiä elementtejä tarinankuljetuksessa mahdollisine ristiriitoineen arjessa ja ihmissuhteissa. Varsinaisen juonen ohella tarinassa on tavallisesti syvyyttä tuovia piirteitä. Tällaisia ovat esimerkiksi tehtävien ja vastuun mukanaan tuoma henkinen kasvaminen sekä suhde ystäviin ja itsensä hyväksyminen. Jos tarinassa on pääosassa ryhmä, teemoina voivat olla yhteistyön ja solidaarisuuden merkitys tai kielteisesti itsekkyyden ja omanedun tavoittelu. Näiden elementtien painotus vaihtelee tarinan juonen ja luonteen mukaisesti.
Bowmore

Bowmore () on skotlantilainen viskitislaamo, joka sijaitsee Islayn saarella Loch Indaalin kaakkoisrannalla. Bowmore on yksi vanhimmista toiminnassa olevista viskinvalmistajista; sen kerrotaan aloittaneen vuonna 1779. Tislaamon omistaa holdingyhtiö Morrison Bowmore Distillers Ltd, jonka omistaja on vuodesta 1994 ollut japanilainen juoma-alan yritys Suntory. Morrison Bowmore omistaa myös Auchentoshanin ja Glen Gariochin tislaamot ja tuottaa McClelland’s Single Malt -mallasviskisarjaa.
Bowmoren viskeissä käytetään Lagganjoen vettä ja tislaamo käyttää osittain edelleen perinteistä lattiamallastamoa, Bowmoren käyttämästä ohrasta mallastetaan itse. Loput tuotetaan Port Ellenin mallastamolla. Bowmoren mallasviskituotemerkkejä ikämerkittyjen tuotteiden lisäksi ovat muun muassa Enigma, Legend, Surf ja Darkest.
Energeia

Energeia () on antiikin filosofian tekninen termi, joka tarkoittaa toiminnallista aktuaalisuutta. Termi on peräisin Aristoteleen teoksista.
"Energeia" on sanan energia alkuperä, mutta sanan merkitys on muuttunut ajan kuluessa niin, ettei sen nykyinen käyttö juurikaan auta alkuperäisen aristoteelisen termin ymmärtämisessä. "Energeian" vastakohta on "dynamis", potentiaalisuus.
Filosofia.
Aristoteles.
Aristoteleen kehittämän termin "energeia" kaksi osaa "en" (-ssa) ja "ergeia" (sanasta "ergon", teko) viittaavat johonkin, joka on ”teossa” eli aktiivisena. "Energeia" käännetään yleensä ”aktuaalisuudeksi”, joskus ”aktuaaliseksi toiminnaksi” tai ”toiminnaksi”.
"Energeia" on se aktuaalisuus, joka tekee jostakin entiteetistä sen mikä se on. Aristoteleen oman esimerkin mukaisesti pronssi on potentiaalisesti ("dynamei") patsas, ennen kuin kuvanveistäjä on antanut sille patsaan muodon, ja aktuaalisesti ("energeiai") patsas sen jälkeen kun se on saanut muotonsa. 
Tarkemmin ottaen "energeia" viittasi Aristoteleella toiseen aktuaalisuuteen erotuksena "entelekheiasta", ensimmäisestä aktuaalisuudesta, joka käännetään joskus ”toteutuneisuudeksi”. Näitä kahta termiä käytetään kuitenkin usein lähes synonyymisesti merkitsemään aktuaalisuutta. Aristoteles asettaa "energeian" useissa kohdissa potentiaalisuutta eli "dynamista" sekä "heksistä" vastaan. "Energeiaa" verrataan joskus liikkeeseen ("kinesis") sekä muutokseen.
Aristoteleen mukaan nautinto koostuu ihmisen ruumiin ja sielun "energeiasta": se on ”luonnonmukaisen toimintavalmiuden ("heksis") aktuaalista toimintaa ("energeia")”. Tämän vuoksi hän katsoi, että syöminen on nautinnollista siksi, että se mahdollistaa ihmisen ruoansulatusjärjestelmän täyden toiminnan; seksi on nautinnollista siksi, että se mahdollistaa sukupuolielinten täyden toiminnan; ja sellaiset toiminnat kuten matematiikan opiskelu ja taideteosten ihailu ovat nautinnollisia, koska ne ovat "energeiaa" suhteessa mieleen.
Uusplatonismi.
Plotinos pyrki "Enneadeissaan" yhdistämään Aristoteleen ajattelun Platonin dialektiikkaan. Plotinos ei voinut yhdistää "energeiaa" Aristoteleen tavoin ensimmäiseen todellisuuteen ja kaikkeen olevaan, koska hänelle ensimmäinen todellisuus oli Yksi, tai monadi. Sen sijaan hän yhdisti "energeian" toiseen todellisuuteen ja ykseyteen moneudessa. Yksi sen sijaan oli dynaaminen voima ("dynamis tōn pantōn"). Plotinos vaikuttaa yhdistäneen "energeian" sekä tekemisen ("poiein") kategorian toisiinsa.
Teologia.
Gregorios Palamas erotti Jumalan "energeiat" hänen olemuksestaan puolustaessaan ortodoksisen kirkon hesykastista käytäntöä. Hänen mukaansa Jumala, joka on muuten tuntematon ja jolla on todellisuudet Isä, Poika ja Pyhä henki, vaikuttaa luotuun maailmaan erilaisten energiaa muistuttavien manifestaatioiden kautta. Tällaisia ovat muun muassa Jumalan rakkaus, Jumalan tieto ja jumalallinen valo. Ajatus ei ollut Gregorioksen oma, vaan hän kirjoitti sille puolustuksen ja toi sen osaksi kirkon oppia.
Kanta-Hämeen vuoden kylä

Kanta-Hämeen vuoden kylä on kunnianimitys, jonka Hämeen kylät ry ja Hämeen liitto myöntävät vuosittain yhdelle Kanta-Hämeen maakunnan kylälle.
Palkitut.
Kanta-Hämeen vuoden kyliksi ovat tulleet valituiksi seuraavat kylät:
Matsya

Matsya (; ) on hindulaisuudessa Vishnun ensimmäinen ruumiillistuma. Se oli nimensä mukaisesti kala, joka hindujen vedenpaisumuskertomuksessa näyttäytyi auringonjumalan pojalle, kuningas Vaivasvata Manulle ja kehotti tätä ottamaan kaiken elollisen laivaan turvaan vedenpaisumukselta ja sitä seuranneilta katastrofeilta. Matsya myös haki meren syvyyksistä sinne jääneet Vedat.
Matsyan tarina kerrotaan Matsya Puranassa. Hänet kuvataan hahmona, jossa yhdistyvät kala ja ihminen.