tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bernard Santona

Bernard Santona (10. marraskuuta 1921 Pontailler-sur-Saône, Côte-d'Or, Ranska – 1. helmikuuta 1978) oli ranskalainen pikajuoksija.
Santona voitti Oslon EM-kilpailuissa 1946 kultaa 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi ensimmäisen osuuden ja Ranskan joukkueen loppuaika oli uusi Ranskan ennätys 3.14,4. Hän voitti Ranskan mestaruuden 400 metrin juoksussa vuonna 1947.
Mirja Puhakka

Mirja Annele Puhakka (s. 30. huhtikuuta 1955 Sippola) on entinen suomalainen hiihtosuunnistaja ja kolminkertainen maailmanmestari. Hän on myös kaikkien aikojen toinen suomalainen maailmanmestari ja MM-mitalisti lajissa. Hän edusti urallaan Anjalankosken Sippurastia.
Puhakka on saavuttanut urallaan hiihtosuunnistuksen MM-kisoissa yhteensä kuusi mitalia, joista puolet on kultaa ja puolet hopeaa. Mirjalla on myös viisi henkilökohtaista Suomen mestaruutta ja yksi viestissä.
Arvokisasaavutuksia.
Hiihtosuunnistuksen MM-kisat.
Avesta, Ruotsi 1980:
Aigen, Itävalta 1982:
Lavarone, Italia 1984
Yves Cros

Yves Cros (5. lokakuuta 1923 Aigues-Vives, Hérault, Ranska – 22. maaliskuuta 1995) oli ranskalainen pika- ja aitajuoksija.
Cros voitti Oslon EM-kilpailuissa 1946 kultaa 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi toisen osuuden ja Ranskan joukkueen loppuaika oli uusi Ranskan ennätys 3.14,4. Henkilökohtaisessa päälajissaan 400 metrin aitajuoksussa hän sijoittui neljänneksi Ranskan ennätysajalla 52,6 s. Lontoon 1948 olympialaisissa hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa viidenneksi ajalla 53,3 s; välierissä hän juoksi uransa parhaan ajan 52,5 s. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä ajalla 54,1 s.
Cros voitti Ranskan mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa vuosina 1944, 1946, 1947 ja 1949. Hän edusti Stade Français -seuraa.
Kultasilmävälskäri

Kultasilmävälskäri ("Ctenochaetus truncatus") on Intian valtameressä elävä melko harvinainen välskärikala. Se muistuttaa ulkonäöltään keltasilmävälskäriä ("Ctenochaetus strigosus").
Koko ja ulkonäkö.
Kultasilmävälskäri kasvaa noin 15 cm pitkäksi. Se muuttaa väritystään kasvaessaan. Poikaset ovat aivan keltaisia, aikuisen yksilön vartalossa on vaalean sinisiä pilkkuja ruskealla pohjalla. Silmän ympärillä on auringonkukan keltainen rengas. Sillä on jopa 30 hammasta, jotka kasvavat monessa rivissä kuin harjan piikit.
Alkuperä.
Kultasilmävälskäri elää Malediivien ympäristössä ja muualla Intian valtamerellä. Sitä on tavattu 1–20 metrin syvyydestä riuttojen sisärinteiltä, usein suurikokoisten korallien joukosta.
Käyttäytyminen.
Kultasilmävälskäri elää yksitellen tai pienissä parvissa. Se on yksi rauhallisimmista välskärilajeista, ja sopii seura-akvaarioihin. Se voi joutua kiusaamisen kohteeksi, joten rauhalliset lajit ovat turvallisin valinta samaan akvaarioon.
Vesiolot ja ravinto.
Kultasilmävälskäri syö luonnossa levää ja saa sen joukossa pieniä selkärangattomia. Akvaariossa se nyppii laseista ja kivistä levää, ja syö pohjalla mahdollisesti vellovaa levä- ja detritusmassaa, minkä lisäksi sille annetaan kasvis- ja äyriäispitoisia pakaste- ja kuivaruokia. 
Sopiva lämpötila on 23 - 27°C.
Étienne Bally

Étienne Bally (17. huhtikuuta 1923 Vénissieux, Rhône, Ranska – 10. tammikuuta 2018) oli ranskalainen pikajuoksija. Hän saavutti kolme mitalia Brysselin EM-kilpailuissa 1950.
Bally sijoittui Oslon EM-kilpailuissa 1946 neljänneksi 100 metrin juoksussa ajalla 10,8 s. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän voitti kultaa 100 metrillä ajalla 10,7 s sekä saavutti hopeaa 200 metrillä ajalla 21,8 s ja 4 × 100 metrin viestissä ajalla 41,8 s. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui viestissä viidenneksi ajalla 40,9 s; alkuerissä Ranskan joukkue juoksi maansa ennätyksen 40,8 s. Helsingissä hän osallistui myös 100:n ja 200 metrin juoksuun sekä Lontoon 1948 olympialaisissa 200 metrin juoksuun mutta ei selviytynyt välieriin.
Bally voitti Ranskan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1947 ja 1950 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 1946, 1947, 1950 ja 1952. Heinäkuussa 1947 hän juoksi samana päivänä Ranskan ennätyksen sekä 100 metrillä (10,5 s) että 200 metrillä (21,6 s). Lokakuussa 1949 hän paransi 200 metrillä Ranskan ennätyksen aikaan 21,3 s.
Seuratasolla Bally edusti FC Lyonia. Hän oli pituudeltaan 170-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 62 kiloa.
Pierre Gonon

Pierre Gonon (4. helmikuuta 1924 – 18. helmikuuta 2007) oli ranskalainen pikajuoksija.
Gonon saavutti Oslon EM-kilpailuissa 1946 hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa hän juoksi kolmannen osuuden ja Ranskan joukkueen loppuaika oli 42,0 s.
Raudanpuuteanemia

Raudanpuuteanemia on eräs anemian tyyppi, joka johtuu riittämättömästä raudan saannista tai imeytymisestä suhteessa sen poistumiseen. Elimistön raudanpuute johtaa siihen, ettei punasoluissa olevaa hemoglobiinia pystytä valmistamaan riittävästi. Raudanpuuteanemia on tyypiltään mikrosyyttinen anemia, mikä tarkoittaa, että punasolujen koko on poikkeavan pieni. Ne ovat myös normaalia kalpeampia johtuen niiden sisältämästä vähäisestä hemoglobiinimäärästä. Laboratoriokokeissa nämä näkyvät pieninä MCV ("mean cell volume")- ja MCHC ("mean cell hemoglobin concentration")-arvoina.
Raudanpuuteanemian yleisin aiheuttaja on raudan menetys verenvuodon vuoksi. Naisilla tämä johtuu useimmiten kuukautisvuodosta. Muita mahdollisia syitä ovat verenvuodot mahalaukusta, suolistosta tai peräpukamista. Runsaasti liikkuvat ovat myös alttiita raudanpuutteelle lisääntyvän raudantarpeen vuoksi. Raudanpuuteanemian oireita ovat muun muassa väsymys, kalpeus, hengästyminen, suun alueen kivut, korvien soiminen ja harvinaisempana pica-oire. Raudanpuuteanemian ensisijainen hoito on raudansaannin lisääminen esimerkiksi rautavalmisteita syömällä. Ravinnon paras raudan lähde on liha. C-vitamiini edistää raudan imeytymistä ravinnosta. 
Ferrosulfaatti on tehokkain ja halvin suun kautta annettavista rautalääkkeistä. Useita muitakin rautayhdisteitä käytetään raudanpuuteanemian hoidossa, kuten esimerkiksi rauta(II)glukonaattia Fe(C6H11O7)2·2H2O (ferroglukonaatti) ja rauta(III)pyrofosfaattia Fe4(P2O7)3·xH2O (ferripyrofosfaatti).
Raudanpuute ilman anemiaa.
Raudanpuute ilman anemiaa johtuu riittämättömästä raudan saannista tai imeytymisestä suhteessa sen poistumiseen. Raudanpuute voi aiheuttaa jopa työkyvyttömyyttä, lapsettomuutta tai pyörtyilyä, ja osaa potilaista on hoidettava säännöllisillä rautainfuusioilla.
John Clements Wickham

John Clements Wickham (21. joulukuuta 1798 – 6. tammikuuta 1864) oli englantilainen meriupseeri ja tuomari. Hän toimi luutnanttina "HMS Beaglellä" sen toisella matkalla 1831–1836, johon myös Charles Darwin osallistui. "Beaglen" kolmannelle matkalle Wickhamistä tehtiin kapteeni ja "Beaglen" komentaja. Tuolla matkalla laiva teki useita hydrograafisia tutkimuksia Australian rannikolla.
Vuonna 1839, "Beaglen" kolmannen matkan aikana, luutnantti John Lort Stokes huomasi luonnonpoukaman, jonka Wickham nimesi Charles Darwinin mukaan "Port Darwiniksi" (nyk. Darwin). Vuonna 1841 Wickham sairastui, ja loppuosa tutkimusmatkasta hoidettiin Stokesin alaisuudessa.
Wickhamistä tuli myös ensimmäinen residentti Brisbanen Moreton Bayn alueella, jonka poliisimaistraattina () hän toimi vuosina 1843–1859. Hän toimi vuosina 1853-1859 myös hallituksen edustajana Moreton Bayn koloniassa. Hän muutti 1859 Etelä-Ranskaan, jossa asui kuolemaansa saakka.
Timo Tuppurainen

Timo Tuppurainen (s. 1973) on suomalainen muusikko. Tuppuraisen instrumentit ovat sähkö- ja kontrabasso. Hän on soittanut muun muassa Lenni-Kalle Taipale Triossa vuosina 1995–1999, U-Street All Stars -yhtyeessä vuosina 2000–2004, Erja Lyytisen yhtyeessä vuosina 2003-2004 sekä Pipoka-yhtyeessä vuodesta 2000 lähtien. Nykyisiä orkestereita Tuppuraisella ovat muun muassa yhtyeet Hemma Beast, Kokko Quartet, Fusiotherapy, Arricone Big Band, Sin City, Antti Utriainen Expansion sekä The Blush.
Tuppurainen on toiminut teatterimuusikkona Kuopion Kaupunginteatterissa vuosina 1994–1995 sekä Suomen kansallisteatterissa vuosina 2003–2005 Reko Lundanin näytelmässä "Ihmisiä hyvinvointivaltiossa". Hän on myös säveltänyt teatterimusiikkia muun muassa Vantaan näyttämön ja Vihdin teatterin näytelmiin.
Opinnot.
Timo Tuppurainen on valmistunut Sibelius-akatemian jazzmusiikin koulutusohjelmasta musiikin maisteriksi vuonna 2004.
Sitä ennen hän on opiskellut Oulunkylän pop/jazz-konservatoriossa vuosina 1992-1995.
HMS Calcutta (D82)

HMS Calcutta (viirinumero D82) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Carlisle-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä. Alus valmistui liian myöhään osallistuakseen ensimmäiseen maailmansotaan, mutta se palveli toisessa maailmansodassa ilmatorjuntaristeilijänä.
Valmistus.
Alus tilattiin kesäkuussa 1917 Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 18. lokakuuta 1917. Alus laskettiin vesille 9. heinäkuuta 1918 ja valmistui 21. elokuuta 1919. Se otettiin palvelukseen 24. elokuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus määrättiin 8. kevyen risteilijäviirikön lippulaivaksi Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle. Alus oli huollossa toistuvasti ja palasi huolloista lippulaivaksi kesäkuussa 1921, syyskuussa 1923 ja toukokuussa 1926.
Alus kutsuttiin kotiin ja poistettiin käytöstä marraskuussa 1927. Aluksella ollut miehistö siirrettiin "HMS Despatchille". Se otettiin 18. syyskuuta 1929 uudelleen palvelukseen 6. risteilijäviirikön lippulaivana Afrikan asemalle. Alus poistettiin uudelleen palveluksesta 1931 ja siirrettiin reserviin. 
Aluksen reservissä olo ei ollut kuitenkaan pelkkää toimettomuutta, vaan se suoritti erilaisia tukitoimintoja kuten majoitusta. Alus siirrettiin 1938 Chathamin telakalle ilmatorjuntaristeilijäksi muuttamista varten. Muutostyöt valmistuivat heinäkuussa 1939.
Toinen maailmansota.
Toisen maailmansodan alkaessa "Calcutta" palveli Humberin osastossa. Alus osallistui Norjan taisteluihin huhtikuusta 1940, kunnes siirrettiin toukokuussa Ranskan rannikolle tukemaan Dunkerquen evakuointia, jonka aikana alus evakuoi 1856 sotilasta.
Alus oli 25. kesäkuuta 1940 yhdessä Kanadan laivaston hävittäjien "HMCS Fraserin" ja "HMCS Restigouchen" kanssa evakuoimassa Bordeauxista saarroksiin jääneitä 4 000 pakolaista. Alusten saapuessa "Calcutta" ja "Fraser" törmäsivät kovassa merenkäynnissä, jolloin "Fraser" hajosi kolmeen osaan. Törmäyksessä risteilijällä sai surmansa 19 miehistönjäsentä ja "Fraserin" upotessa menetti henkensä 45 miehistönjäsentä.
Elokuun lopulla alus siirrettiin Välimeren laivastoon Aleksandriaan osana operaatio Hatsia yhdessä "HMS Illustriousin" ja "HMS Coventryn" kanssa.
Italian armeijan hyökättyä Egyptiin Välimeren laivasto suoritti maavoimien tukemiseksi useita rohkeita hyökkäyksiä Italian maavoimien varikkoja ja joukkojen keskittymiä vastaan. Laivasto-osasto, jossa olivat taistelulaiva "HMS Valiant", tukialus "HMS Illustrious", raskas risteilijä "HMS Kent", ilmatorjuntaristeilijät "Calcutta" ja "Coventry" sekä seitsemän hävittäjää, hyökkäsi 16. syyskuuta Benghaziin.
Risteilijä oli saattuepalveluksessa Välimerellä ja osallistui maaliskuussa 1941 Matapanin taisteluun.
Alus upposi 1. kesäkuuta 1941 osallistuessaan Kreetan evakuointeihin ilmahyökkäyksessä noin 100 merimailia Aleksandriasta. Aluksen miehistö evakuoitiin "Coventryyn".
Oikeudenala

Oikeudenala eli oikeusala on oikeusjärjestyksen osa, joka yhdessä toisten oikeudenalojen kanssa jäsentää oikeusjärjestelmän rinnakkaisiin alueisiin. Oikeusajattelussa oli 1800-luvulla keskeistä erottelu subjektiiviseen oikeuteen ja objektiiviseen oikeuteen. Subjektiivinen oikeus antaa toimintamahdollisuuksia oikeussubjekteille ja objektiivisen oikeuden keskeinen piirre on sen yhteys valtiolliseen vallankäyttöön. Tältä pohjalta on syntynyt jako valtion ja kansalaisten suhteita käsittelevään julkisoikeuteen ja kansalaisten keskinäisiä suhteita sääntelevään yksityisoikeuteen. Julkisoikeus ja yksityisoikeus jakaantuvat osa-alueiksi eli kapeiksi yksityiskohtaisiksi oikeudenaloiksi.
Oikeusalojen sisällä tapahtuu usein jäsentymistä yhä tarkempiin erityisaloihin, jolloin oikeusjärjestelmän johdonmukaisuus saattaa kärsiä. Sama vaara tulee esiin myös silloin, kun kahdella eri oikeudenalalla tarkastellaan samaa tai samantyyppistä oikeudellista kysymystä, ja päädytään erilaiseen ratkaisuun antamalla erilainen painoarvo eri tekijöille.
Oikeudenalojen yleiset opit.
Oikeudenalat saavat identiteettinsä yleisistä opeistaan, joihin kuuluvat kunkin oikeudenalan yleiset oikeuskäsitteet, oikeusperiaatteet ja oikeudelliset teoriat. Erityinen sääntelykohde ei yksinään riitä osoitukseksi siitä, että jotain normistoa voitaisiin pitää erityisenä oikeudenalana, vaan tähän tarvitaan vielä normistoa jäsentävää käsitteistöä, sen normatiivisia perusteita kokoavia yleisiä oikeusperiaatteita sekä käsitteitä ja periaatteita yhdistäviä oikeudellisia teorioita. Erityisesti mannereurooppalaisissa oikeuskulttuureissa oikeustieteellä, ja nimenomaan teoreettisella lainopilla, on päävastuu eri oikeudenalojen yleisten oppien muotoilemisessa ja uudistamisessa. Yleiset opit muodostavat keskeisen osan lakimiesten ammatitaitoon kuuluvasta hiljaisesta tiedosta.
Yleisten oppien tehtävistä oikeusjärjestelmän kokonaisuudessa ja näiden tehtävien keskinäisistä painotuksista ei ole yksimielisyyttä. Kaarlo Tuori on eritellyt yleisten oppien tehtäviä seuraavalla tavalla.
Pargasiitti

Pargasiitti on inosilikaattien ryhmään kuuluva mineraali. Se on löydetty ensimmäisen kerran Paraisilta, jonka mukaan se on saanut nimensä.
Pargasiittia esiintyy korkean lämpötilan metamorfisissa kivissä ja karsikivien kontaktiaureoleissa syväkivi-intruusioiden ympärillä. Sitä esiintyy myös andesiittisissa vulkaniiteissa ja muuttuneissa ultramafisissa kivissä.
V. E. Törmänen

Vilho Edvard (V. E.) Törmänen (sukunimi aik. Kyrö; 12. huhtikuuta 1886 Inari – 3. kesäkuuta 1967 Lohja) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.
Henkilötietoja.
Törmänen valmistui opettajaksi Kajaanin seminaarista 1909 ja toimi kansakoulunopettajana ensin Rovaniemellä 1909–1910 sekä 1912–1918 ja sitten Vihdissä 1921–1930. Viimeksi hän oli opettajana Lohjalla 1930–1947. Törmänen oli myös päätoimittajana Keski-Pohjanmaa -lehdessä 1919–1921 ja Länsi-Uusimaa-lehdessä 1935–1937. Törmäsen ja hänen puolisonsa Liina Halvarin poika, pastori ja reservin vänrikki Onni Törmänen, kaatui talvisodassa maaliskuussa 1940 joukkueenjohtajana Turkinsaaressa. 
Kirjailijan ura.
Törmänen aloitti kirjoittamisen jo opiskellessaan Kajaanin seminaarissa. Hänen 1925 ilmestynyt esikoisromaaninsa "Mestarit" sijoittui lappilaiseen Juutuan kylään. Törmäsen tunnetuin teos, runokokoelma "Tunturilauluja" ilmestyi 1925 ja sai hyvän vastaanoton. Säveltäjä Yrjö Kilpinen sävelsi kokoelman runoista 12 kappaletta muun muassa runot "Jänkä", "Vanha kirkko", "Laululle" ja "Tunturille". Runokokoelma käännettiin myös ruotsiksi ja saksaksi. 
Törmänen joutui kuitenkin tahtomattaan mukaan 1920-luvun kirjallisiin taisteluihin kun professori Edvin Flinck (Linkomies) kritisoi samaan aikaan ilmestyneitä Tulenkantajat-ryhmään kuuluneiden runoilijoiden runokokoelmia ja piti Törmäsen Tunturilauluja-kokoelmaa niitä parempana. Kun Törmäsen toinen runokokoelma "Elämän korpi" ilmestyi 1928, Tulenkantajiin kuulunut Lauri Viljanen kirjoitti siitä murskaavan arvostelun jossa hän vertasi kokoelman runoja viikkolehtien palstoilla julkaistuihin "runollisiin rikkaruohoihin". Törmänen joutui tämän jälkeen julkaisemaan lähes kaikki teoksensa omakustanteina sillä kustantajat eivät halunneet niitä julkaista. Tätä tilannetta hän kuvasi itse 1956 ilmestyneessä omakustanteessa "Harkittu "murha"". Törmänen joutui omasta mielestään Tulenkantajien "klikkiterrorin kohteeksi".
Marco Donadel

Marco Donadel (s. 21. huhtikuuta 1983 Conegliano, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Hän pelaa Serie A:n Fiorentinassa.
Donadel on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa yleensä puolustavassa roolissa.
Ura.
Donadel on Milanin kasvatti. Milanin edustusjoukkueessa hän debytoi vuonna 2000. Vuosina 2002–2005 Donadel oli lainassa Leccessä, Parmassa, Sampdoriassa ja Fiorentinassa. Vuonna 2005 hän siirtyi Fiorentinaan pysyvästi.
Donadel saavutti Italian riveissä pronssia 2004 olympiaturnauksessa. Hän voitti Italian riveissä lisäksi alle 21-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 2004.
Riccardo Montolivo

Riccardo Montolivo (s. 18. tammikuuta 1985 Milano) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi urallaan Serie A:ssa 380 ottelua ja teki niissä 28 maalia. Italian maajoukkueessa hän pelasi 66 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Ura.
Montolivo on Atalantan kasvatti. Atalantan edustusjoukkueessa hän debytoi vuonna 2003. Joukkue pelasi tuolloin Serie B:ssä mutta nousi keväällä 2004 pääsarjaan. Vuonna 2005 Montolivo siirtyi Fiorentinaan. Kesäkuusta 2012 lähtien hän pelasi AC Milanin riveissä. Hän lopetti uransa vuonna 2019.
Montolivo pelasi Mestarien liigassa 25 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, Eurooppa-liigassa kolme ottelua sekä UEFA-cupissa 13 ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Maajoukkue.
Montolivon ensimmäinen A-maaottelu Italian maajoukkueessa oli lokakuussa 2007 pelattu ystävyysottelu Etelä-Afrikkaa vastaan. Hän pelasi Pekingin olympialaisissa 2008 ja MM-kilpailuissa 2010.
EM-kilpailuissa 2012 välierässä Saksan maajoukkuetta vastaan Montolivo vapautti upealla kaaripallollaan Mario Balotellin läpiajoon. Tämä viimeisteli paikasta Italialle 2–0-johdon. Peli päättyi Italian 2-1-voittoon. Loppuottelussa Italia hävisi kuitenkin Espanjalle 4–0.
Montolivo on pelannut 66 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Vilho Ylönen (kirjailija)

Taavi Vilho Ylönen (31. joulukuuta 1881 Kuopio – 28. huhtikuuta 1956) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja näytelmäkirjailija. Hän käytti nimimerkkiä "Taavetti Sylvesteri".
Ylösen vanhemmat olivat pika-ajuri Aatu Ylönen ja Agaata Sofia Karttunen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1908.
Vilho Ylönen oli naimisissa vuodesta 1915 opettaja Matilda Penttisen kanssa.
Tea Latvala

Tea Reetta Susanna Latvala (s. 18. lokakuuta 1977 Kurikka) on suomalainen muotoilija.
Hän on valmistunut Taideteollisesta korkeakoulusta taiteen maisteriksi vuonna 2007. Latvala perusti puisia seksivälineitä valmistavan Teatiamo Industries Oy:n joulukuussa 2015 ja myi yhtiön liiketoiminnan sekä Teatiamo-tavaramerkin Boomy Webshop Oy:lle 30.3.2021. 
Latvala oli toinen juontajista vuonna 2008 Nelosella esitetyssä ohjelmassa G-piste.
Vuonna 2020 Storytel Original on julkaissut Sanna Seiko Salon kirjoittaman elämäkerran "Dildodiileri - Tea Latvalan tarina", jonka on lukenut äänikirjaksi Sanna Stellan ja itse Tea Latvala.
Oskari Uutela

Oskari Uutela (17. syyskuuta 1893 Uurainen – 17. joulukuuta 1977 Anjalankoski) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.
Uutela valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista vuonna 1917 ja toimi sitten opettajana Miehikkälässä ja Sippolassa. Opettajauransa alussa hän toimi opettajana Kiuruveden Luupuveden koulussa, josta hän löysi tulevan puolisonsa. Hän meni naimisiin Lapinniemen tyttären Hilda Säisän kanssa. Heille syntyi neljä poikaa: Seppo, Ahti, Kauko ja Esko, joka kuoli nuorena ammusräjähdyksessä Niinisalossa 3. joulukuuta 1943. Uutela oli innokas radio- ja esperantoharrastaja Sippolassa ollessaan (1923). Hän oli myös ahkera kuoromies. Elämänsä loppupuolen hän asui omakotitalossa Myllykoskella.
Uutelan hiihtoaiheinen urheiluromaani "Voittajan latu vie olympialaisiin" kuvasi Riku Hakala -nimisen köyhän maalaispojan tietä kahden olympiakultamitalin voittajaksi. Kirjassa kuvattujen talviolympialaisten esikuvana olivat vuoden 1936 Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaiset, joissa Kalle Jalkanen hankki Suomelle kultamitalin viestihiihdossa. 
"Uuteen maahan" -niminen romaani kuvaa suomalaisten tuloa ja asettumista Suomenniemelle.
Andreapolin piiri

Andreapolin piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen länsiosassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 3 051 neliökilometriä ja asukkaita on 14 000 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Andreapolin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 7 maalaiskuntaa:
Piiri on perustettu vuonna 1927 Leninin piirin nimellä. Vuonna 1928 sen keskus siirrettiin Hotilitsyn kylästä Andreapolin kaupunkiin. Nykyisen nimensä piiri sai vuonna 1965. Sen kautta kulkee Bologojen ja Velikije Lukin välinen rautatie. Seudulla on metsäteollisuutta ja Andreapolin posliinitehdas. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon.
Stevan Jovetić

Stevan Jovetić (, s. 2. marraskuuta 1989 Titograd, Montenegron stv, Jugoslavian sltv) on montenegrolainen jalkapalloilija. Hän pelaa hyökkääjänä Saksan Bundesliigan Hertha Berlinissä. Hän pelaa myös Montenegron maajoukkueessa, jossa hän on toiminut joukkueen kapteenina.
Jovetić on pelipaikaltaan hyökkääjä, mutta voi pelata myös keskikentällä hyökkäävässä roolissa.
Jovetić valittiin Montenegron parhaaksi jalkapalloilijaksi vuosina 2009 ja 2015.
Jovetić on yksi neljästä jalkapalloilijasta, joka on pelannut jokaisessa Euroopan viidessä suurimmassa sarjassa – Englannin Valioliigassa, Espanjan La Ligassa, Italian Serie A:ssa, Saksan Bundesliigassa ja Ranskan Ligue 1:ssä. Muut kolme kaikissa näissä sarjoissa pelannutta pelaajaa ovat romanialainen Florin Răducioiu, tanskalainen Christian Poulsen ja alankomaalainen Justin Kluivert.
Jovetić on Răducioiun ohella ainoa pelaaja, joka on tehnyt maalin näissä kaikissa viidessä sarjassa.
Ura.
Jovetićin kasvattajaseuroja ovat montenegrolainen Mladost ja serbialainen Partizan. Ammattilaisuransa hän aloitti edustamalla Partizania vuosina 2006–2008. Jovetić voitti Partizanin riveissä Serbian-mestaruuden ja Serbian cupin vuonna 2008. Hän siirtyi Fiorentinaan vuonna 2008 8 miljoonan euron siirtosummalla.
Vuonna 2013 Jovetić siirtyi Manchester Cityyn 25,8 miljoonan punnan eli lähes 30 miljoonan euron siirtosummalla. Kesällä 2015 hän siirtyi lainalle milanolaiseen Interiin. Siirryttyään Interin omistukseen Jovetić pelasi lainalla Espanjassa Sevillan joukkueessa. Hän siirtyi kesällä 2017 ranskalaisseura Monacoon, jossa hän pelasi neljä kautta.
Maajoukkueura.
Jovetić on ollut vakiopelaaja vuonna 2007 perustetussa Montenegron maajoukkueessa. Hän on pelannut myös alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Jovetić oli mukana Montenegron historian ensimmäisessä maaottelussa Unkaria vastaan 24. maaliskuuta 2007 tullen vaihdosta kentälle 84. peliminuutilla. Hän on pelannut syyskuun 24. päivään 2022 mennessä 64 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt 31 maalia. Hän on eniten A-maaottelumaaleja Montenegrolle tehnyt pelaaja. Hän teki hattutempun eli kolme maalia kesäkuussa 2017 MM-karsintaottelussa Armeniaa vastaan. Kahden maalin otteluita hänellä on viisi.
Rinspeed

Rinspeed on sveitsiläinen autonvalmistaja, jonka on perustanut Frank Rinderknecht vuonna 1979.
Yritys on jokavuotinen esittelijä Geneven autonäyttelyssä. Sen alaa ovat konseptiautot sekä muiden automerkkien kuten Lotuksen ja Porschen modifiointi ja "tuunaus". Yritys ei varsinaisesti pyri suurtuotantoon.
Erityisiä Rinspeedin luomuksia ovat "sQuba" ja "Splash", jotka ovat amfibiomalleja, maakaasukäyttöinen "Swarowskin kristallein" koristeltu "Bedouin" sekä vuonna 2009 lanseerattu "iChange"-sähköauto, jossa on litiumioniakku ja jonka 150 kilowatin sähkömoottori lupaa huippunopeudeksi 220 kilometriä tunnissa.
Belyin piiri

Belyin piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen eteläosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2 135 neliökilometriä. Asukkaita on 6 600 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Belyin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 6 maalaiskuntaa:
Seudulla on metsä- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon.
Juudas Puustinen

Albert Johannes Hämäläinen, kirjailijanimi Juudas (Juutas) Puustinen (14. huhtikuuta 1874 Kuopio – 14. maaliskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.
Hämäläisen vanhemmat olivat merimies Fredrik Hämäläinen ja Henrika Hakkarainen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1899. Hän oli opettajana ensin Kuopiossa, sitten Pylkönmäellä ja viimeksi Messukylän Vehmaisten koululla. Hämäläinen siirtyi terveydellisistä syistä eläkkeelle mutta toimi vielä muutaman vuoden sijaisopettajana.
Hämäläinen kirjoitti Juudas Puustisen salanimellä ensimmäisen suomalaisen hiihtoaiheisen pienoisromaanin "Hiihtokilpailu" vuonna 1917. Romaanissa kerrottiin Pihkasalmen kaupunkiin perustetun hiihtoseuran järjestämistä ”koko maata käsittävistä” hiihtokilpailuista ja niihin valmistautumisesta. Hiihtokilpailu tapahtuu Pihkajärven jäällä, ja kilpailun reitti koostuu kahdesta 15 kilometrin lenkistä. Kilpailun pääpalkintoina on suuria rahasummia. Romaanin päähenkilöinä ovat hiihtokilpailujen järjestäjä ja hiihtoseuran perustaja maisteri Teräs sekä hiihtokilpailuihin osallistuva työtön räätäli Heikki Kanerva.
Uli Biaho

Uli Biaho () on Karakorum-vuoristossa Pakistanin Pohjoisilla alueilla sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 109 metriä. Huipun lähistöllä sijaitsevat myös Trangon tornimaiset huiput (”Trango Towers”) sekä Baltoro-jäätikkö.
Huipulle kiipesivät ensimmäisinä John Roskelley, Kim Schimtz, Ron Kauk ja Bill Forrest. He nousivat vuoren itäpuolelta, ja kaikki neljä saavuttivat huipun 3. heinäkuuta 1979. Kyseinen kiipeäminen on dokumentoitu John Roskelleyn kirjan "Stories Off the Wall" luvussa ”Uli Biaho”. Kirjan on julkaissut Mountaineers Books vuonna 1993.
Winnenden

Winnenden on kaupunki eteläisessä Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa lähellä Stuttgartia. Kesäkuun 2022 lopussa kaupungissa oli 28 985 asukasta. Kaupungin nimi juontuu keisari Fredrik I Barbarossan suosimasta aatelisesta nimeltä Gottfried von Schauenberg-Winnenden.
Kaupunkia yhdistää Stuttgartiin S-Bahn-linja. Myös Nürnbergin ja Stuttgartin välinen vanha Murr-jokea myötäilevä rautatie ”Murrbahn” johtaa Winnendenin läpi.
Ensimmäinen kirjallinen maininta Winnendenista on vuodelta 1181. Vuonna 1212 se sai markkinaoikeudet. Rautatieyhteys kaupunkiin saatiin 1876. Vuosina 1971–1972 Winnendeniin liitettiin Baach, Bürg, Breuningsweiler, Hanweiler, Hertmannsweiler ja Höfen. Vuonna 1974 kaupunkiin liitettiin vielä Birkmannsweiler.
Kaupungissa tapahtui 11. maaliskuuta 2009 kouluampumisvälikohtaus, jossa kuoli kuusitoista ihmistä.
Aplicom

Aplicom Oy on suomalainen yritys, joka kehittää ja valmistaa paikannus- ja telematiikkalaitteita erityisesti ajoneuvoympäristöön. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Jyväskylässä, myynti- ja markkinointi Helsingissä
Tausta.
Aplicom syntyi Nokia Mobile Phones-yhtiön "Mobile Data Unit"-yksiköstä vuonna 1990. Osakeyhtiö siitä tuli vuonna 1995, kun sen toimiva johto osti yrityksen itselleen Computec Ltd-yritykseltä. 
1990-luvun alussa yhtiö kehitti radiomodeemeja autojen ajoneuvotietokoneisiin myyden laitteita mm. Ruotsin puolustusvoimille. 1990-luvulla Aplicom pääsi muun muassa DaimlerChryslerin toimittajaksi. 2000-luvun alussa se laajensi toimintaansa myös muuhun machine-to-machine-tietoliikenteeseen. Vuonna 2005 Aplicom otti haltuunsa Nokian machine-to-machine GSM-moduliliiketoiminnan.
Liiketoiminta.
Aplicom valmistaa IoT-laitteita ammattikäyttöön. Aplicom on telematiikkaratkaisujen toimittajien sekä kone- ja laitevalmistajien kumppani. Aplicom on tehnyt telematiikkaa jo yli 30 vuotta. 
Aplicomin tuotteita myydään palveluntarjoaja- ja järjestelmätoimittajaverkoston kautta yli 30 maassa. Aplicomin laitteita on käytössä esimerkiksi eri kuljetusyrityksillä, jätehuolto-, hälytys-, kaivos-, öljynkuljetus- ja kylmäkuljetusajoneuvoissa sekä lentokenttien huoltoajoneuvoissa, ja jopa lentokoneissa. 
Ajoneuvoihin ja muihin liikkuviin laitteisiin asennattavat Aplicom- laitteet välittävät tietoa kohteen sijainnista, nopeudesta ja kiihtyvyyksistä. Laitteet lukevat lisäksi dataa CAN-väylästä ja antureilta sekä esimerkiksi Bluetoothin avulla liitettävistä muista lähteistä. Aplicomin tarjonta pitää sisällään laitteet, laiteohjelmistot, tiedonsiirtoratkaisut. 
Aplicomin ajoneuvotietokoneen pohjana on reaaliaikakäyttöjärjestelmällä varustettu teollisuustietokone. Tyypillisesti tämä varustettu GPS-paikantimilla ja se kommunikoi GPRS-verkon välityksellä. Seurattavista ajoneuvoista voidaan kerätä tietoa esim. ajoneuvon sijainnista, suunnasta, nopeudesta, ajotyylistä ja ajoneuvon käyttäytymisestä. Ratkaisut mahdollistavat esimerkiksi lastin lämpötilan seurannan, automaattisen ajopäiväkirjan tuottamisen sekä kuljettajan ja toimiston välisen kommunikoinnin.
Yrjö Heilala

Yrjö Heilala (30. huhtikuuta 1882 Paavola – 15. joulukuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, toimittaja ja veturinkuljettaja.
Heilala kävi kansakoulun kotipitäjässään Paavolassa ja sitten Oulun lyseota 1895–1897. Heilala siirtyi tämän jälkeen rautatiekonepajalle, valmistui veturimieheksi ja oli veturinlämmittäjänä ja -kuljettajana Oulussa, Lahdessa ja Helsingissä. Hän suoritti veturinkuljettajan tutkinnon 1905 sekä koneenkäyttäjätutkinnon ja teollisuuskoulun kurssin.
Heilala aloitti kirjoittamisen jo ollessaan veturimiehenä julkaisten seuranäytelmiä ja kolme kertomuskokoelmaa. Hän siirtyi sitten lehtialalle ja oli Juttu-Tupa-lehden toimittajana Lahdessa 1914–1919. Myöhemmin Heilala oli Kaunosanomat-, Väinämöinen- ja Nyyrikki-lehtien toimittajana. Hän avusti ja toimitti myös Leipuri-lehteä käyttäen nimimerkkiä "Mattilan Pekka".
Heilala kirjoitti kolmisenkymmentä näytelmää, joista tunnetuimpia olivat "Rautatienrakennuksella" (esitettiin 1920-luvulla muun muassa Helsingissä Koiton Näyttämöllä) ja seuranäytelmä "Pullanpyörittäjäin kokous". Heilalan tuotantoon kuului myös kolme kertomuskokoelmaa ja yksi pakinakokoelma "Vaikka liivistä hihat menis".
Heilala päätoimitti Lahdessa "Väinämöinen"-nimistä kirjallista viikkolehteä, joka siirtyi kirjapainonomistaja Aug. Kanervan vastuulle, mutta Heilala oli yhä päätoimittaja. Viimeinen numero, jonka Heilala toimitti, on 28. maaliskuuta 1925 ilmestynyt 1925:13.
Anonyymit kotikiusatut

Anonyymit kotikiusatut oli vuosina 2002–2019 Yle Radio Suomessa lähetetty sketsisarja, jossa kotikiusatut Veijo (Tommi Reponen) ja Pauli (Jari Vesa) ruotivat omassa viikkokokouksessaan menneen viikon tapahtumia kotona ja maailmalla. Kokouksen päällimmäisenä ideana on purkaa toiselle oman vaimon ("martta") kiusaamisesta kotona. Veijo ja Pauli joutuvat tekemään kaiken kotona siivouksesta ja pyykkäämisestä alkaen "marttojen" ladellessa uusia vaatimuksiaan ja mielihalujaan. Ohjelman huumori perustuu Veijon ja Paulin tietämättömyyteen eri asioista, mikä johtaa yleensä väärinkäsityksiin.
Ohjelma alkoi yhteislaululla "Alistus Veijo, Alistus Pauli. AKK, kovempaa ei oo, AKK kovempaa ei oo, aalistuus!".
"Anonyymit kotikiusatut" -ohjelmaa tehtiin huhtikuusta 2002 vuonna 2019 kuultuun jaksoon "Ennenkuulumaton alistusmegahyperspektaakkeli".
Palkinnot.
Radio- ja TV-viihteen seura Studio Kymppi palkitsi "Anonyymit kotikiusatut" vuonna 2011 vuoden parhaana viihdeohjelmana.
Kalininin piiri (Tverin alue)

Kalininin piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen kaakkoisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 4 163 neliökilometriä. Asukkaita on 48 600 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Tverin kaupunki, joka ei kuuluu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Kalininin piiriin kuuluvat Oršan, Suhoverkovon ja Vasiljevski Mohin taajamat sekä 15 maalaiskuntaa:
Piirin kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välinen päärata sekä M 10 -valtatie. Suurimmat joet ovat Volga, Tvertsa ja Tmaka. Seutu on keskeistä maatalousaluetta. Piiri ei kuulu tverinkarjalaisten perinteiseen asuinalueeseen, mutta vuonna 1989 siellä oli 1 172 karjalaista.
Biedermeier

Biedermeier oli Saksassa, Itävallassa ja Pohjoismaissa vuosina 1815–1848 vallinnut empiretyylin porvarillinen muunnos. Tyylisuuntaa kutsutaan joskus myöhäisempireksi.
Biedermeier-nimityksen taustalla oli müncheniläisessä "Fliegende Blätter" -lehdessä esiintynyt saksalainen mielikuvitushahmo Weiland Gottlieb Biedermaier, jonka avulla pilkattiin 1800-luvun pikkuporvarillisuutta. Nimitystä käytetään yleensä lähinnä tuon aikakauden huonekaluista ja sisustustyylistä sekä myös maalaustaiteesta.
Tyylisuuntaa on pidetty ensimmäisenä keskiluokan tyylinä, mutta tämä näkemys on kyseenalaistettu osittain, koska keskiluokalla harvemmin oli varaa kyseisiin huonekaluihin. Sen sijaan biedermeier-tyyli oli tapa hoveille erottautua napoleonisesta empiretyylistä erityisesti yksityiskodeissa. Tuona aikana yhteiskunnassa laajemmin hakeuduttiin yksityisyyteen, mikä oli ristiriidassa hovien edustuksellisten tehtävien kanssa.
Piirteitä.
Biedermeierissa on vaikutteita sekä romantiikasta että uusklassismista. Biedermeier-huonekaluissa korostuvat mukavuus, viihtyvyys ja käytännöllisyys. Tyylissä esiintyy empirestä poiketen pyöreitä S-kirjaimen muotoja kalusteiden jaloissa sekä selustoissa. Tuolien selkänojissa on englantilaisvaikutteinen siro ja koristeltu poikkilauta. Biedermeierissa käytetään runsaasti etenkin mahonkia, mikä vuoksi tyyliä on kutsuttu myös mahonkityyliksi. Saksalaisessa biedermeierissa on tyypillistä hillittyjen puu-upotusten käyttö. Päällisinä biedermeier-huonekaluissa käytetään nahkaa, jouhikangasta, yksiväristä tai raidallista villaa tai silkkiä.
Pienet koriste-esineet olivat suosittuja biedermeierajalla. Niitä sijoitettiin pöydille, uunin reunoille ja erityisiin hyllyköihin. Kristallikruunut katosivat muodista kun kruunut alettiin tehdä messingistä ja kristalleja käytettiin enää niiden koristeina.
Biedermeierin interiöörit olivat aiempaa tummempia. Kaksi- tai kolmivärisiin seinätapetteihin maalattiin kukkaornamentteja. Tekstiilejä käytettiin aiempaa enemmän, kuten runsaita mattoja, kookkaita pöytäliinoja, verhoasetelmia sekä sohvatyynyjä.
Biedermeierin kuvataiteelle oli ominaista pikkutarkka ja viimeistelty jälki.
Oleninon piiri

Oleninon piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen lounaisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2 675 neliökilometriä. Asukkaita on 13 100 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Oleninon taajama. Lisäksi siihen kuuluu 6 maalaiskuntaa:
Piirin kautta kulkee Moskovan ja Riian välinen rautatie sekä Moskovasta Latvian rajalle suuntautuva M9-valtatie.
Dr. Mario &amp; Germ Buster

Dr. Mario &amp; Germ Buster (Pohjois-Amerikassa nimellä Dr. Mario Online Rx) on vuonna 2008 Wiille julkaistu Dr. Mario -pelisarjan peli. Tämä peli julkaistiin Japanissa 25. maaliskuuta, Euroopassa 20. toukokuuta ja Yhdysvalloissa 26. toukokuuta. Tätä peliä voi pelata yhteensä 1-4 pelaajaa.
Olenino

Olenino () on kaupunkimainen taajama Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Riian välisen rautatien varrella (Oleninon asema) 178 kilometriä Tveristä lounaaseen. Taajama on Oleninon piirin keskus. Asukkaita on 4 900 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1900 rakennetun rautatieaseman asutuksesta. Kaupunkimaisen taajaman statuksen se sai vuonna 1938. Nykyään siellä on mm. elintarviketeollisuutta ja pellavanjalostuslaitos.
Joonas Hannikainen

Joonas Hannikainen (s. 15. toukokuuta 1978) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelaa Oulun Luistinseurassa puolustajana. Ennen OLS:aan siirtymistä Hannikainen pelasi kajaanilaisen staPapasin joukkueessa.
Hannikainen on pelannut uransa aikana 51 runkosarjaottelua salibandyliigassa.
Jukka Lindgren

Jukka Lindgren (s. 10. kesäkuuta 1990) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelaa Loviisan Torissa puolustajana. Ennen Loviisaan siirtymistä Lindgren pelasi Oululaisessa OLS:ssa sekä Merikoski SBT:ssä.
Jukan veli Pekka Lindgren pelaa myös Loviisassa.
Roxann Dawson

Roxann Dawson (o.s. Caballero) (s. 11. syyskuuta 1958 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja. Hän on näytellyt muun muassa B’Elanna Torresin roolissa televisiosarjassa "".
Ura.
Roxann Dawson esiintyi 1980-luvun aikana Broadwaylla sekä muutamissa elokuvarooleissa ja pienissä televisiorooleissa (muun muassa "Matlock" ja "Baywatch"). Vuonna 1994 hänet palkattiin "Star Trek: Voyager" -sarjaan B’Elanna Torresin rooliin, jota hän esitti vuoteen 2001 saakka. Hän i roolista kolmen ALMA--palkinnon ehdokkaana.
Dawson ohjasi "Star Trek: Voyagerin" jakson ”Riddles”, joka esitettiin Yhdysvalloissa ensimmäisen kerran syyskuussa 1999. Dawson ohjasi myös yhteensä kymmenen "" -sarjan jaksoa vuosina 2001–2004. Hän on ohjannut jaksoja myös esimerkiksi televisiosarjoihin "Lost", "O.C.", "Todistettavasti syyllinen", "Heroes", "Mentalist", "Kosketus", "S.H.I.E.L.D. Agentit" ja "Runaways".
Jan Rechberger

Jan Markus ”Snoopy” Rechberger (s. 13. kesäkuuta 1974) on suomalainen rumpali.
Rechberger tunnetaan Amorphis-yhtyeestä, jonka perustajäsen hän on. Hän soitti yhtyeessä alun perin vuosina 1990–1995 ja palasi vuonna 2002 seuraajansa Pekka Kasarin jätettyä yhtyeen. Amorphiksen debyyttialbumilla "The Karelian Isthmus" hän soitti myös koskettimia. Rechberger on soittanut myös Ajattarassa (salanimellä Malakias II), Violent Solutionissa, All Human Substitutesissa, Accussa ja The Junkmenissä.
Jan soittaa myös Andy McCoyn perustamassa kokoonpanossa Grease Helmet , jolta ilmestyi albumi syksyllä 2012.
Penon piiri

Penon piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen luoteisosassa Venäjällä. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 2 385 neliökilometriä. Asukkaita on 7 600 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Penon taajama. Lisäksi siihen kuuluu 6 maalaiskuntaa:
Piiri sijaitsee Novgorodin alueen rajalla Valdain ylängön lounaisosassa. Koillisessa se rajoittuu Ostaškovin, kaakossa Seližarovon ja etelässä Andreapolin piireihin. Pinta-alasta 77,4 % on metsää, 7,5 % maatalousmaata ja 4,2 % vesistöjä. Länsiosasta saa alkunsa Väinäjoki ja koillisessa virtaa Volga. Seudulla on yli 130 järveä, joista suurimmat ovat Vselug, Peno ja Volgo. Suurin osa niistä on jääkauden synnyttämiä. 
Piirin kautta kulkee Bologojen ja Velikije Lukin välinen rautatie. Tärkeimpiä elinkeinoja ovat maa- ja metsätalous. Nähtävyyksiä ovat Vselugin rannalla sijaitseva Širkovon pogosta vuonna 1694 rakennettuine Johannes Kastajalle omistettuine puukirkkoineen, 1700-luvulla rakennettu Kolminaisuuden kirkko Otolovon kylässä, Neitsyt Marian syntymän kirkko Vselukissa ja 1800-luvun alussa rakennettu Jumalansynnyttäjän ennusmerkin kirkko Vetožetkan pogostalla. Luonnonmuistomerkkeihin kuuluu Novo-Solovetskin saari Vselug-järvellä, jonne vuonna 1701 perustettiin miesluostari.
Peno

Peno () on kaupunkimainen taajama Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Peno-järven rannalla 242 kilometriä Tveristä länteen. Taajama on Penon piirin keskus. Sen kautta kulkee Bologojen ja Velikije Lukin välinen rautatie (Penon asema). Asukkaita on 4 500 henkeä (vuonna 2009).
Taajama on saanut alkunsa 1900-luvun alussa perustetun rautatieaseman ympärille syntyneestä asutuksesta. Vuonna 1930 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Nykyään Penossa on metsä- ja elintarviketeollisuutta. Taajamassa toimii saksalaisten siellä teloittamalle naispartisaanille Liza Tšaikinalle omistettu museo.
Eino Lindegren

Eino Birger Lindegren () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana, missä toimessa hän kaatui Viipurissa. 
Perhe ja koulutus.
Lindegrenin vanhemmat olivat käräjäkirjuri Selim Birger Lindegren ja Greta Kaisa Tegelberg. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Sortavalan reaalilyseosta vuonna 1914 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1914 - 1915. 
Jääkärikausi.
Lindegren liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 5. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hänet siirrettiin 14. syyskuuta 1917 pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan. 
Suomen sisällissota.
Lindegren astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärällä sekä Viipurissa, missä hänen kohtalokseen tuli kaatua taistelussa 25. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Kuopion sankarihautaan.
Sojuz T-10

Sojuz T-10 oli Neuvostoliiton miehitetty avaruuslento Saljut 7 -avaruusasemalle. Laukaisu tapahtui Baikonurista 8. helmikuuta 1984 ja aluksen paluu maahan tapahtui 11. huhtikuuta 1984.
Miehistö.
Laukaisu
Paluu
Sojuz TM-18

Sojuz TM-18 oli Venäjän miehitetty avaruuslento Mir-avaruusasemalle. Alus laukaistiin Baikonurista 8. tammikuuta 1994 ja se palasi maahan 9. heinäkuuta 1994. Kyseessä oli Mir-aseman 18. miehistö.
Miehistö.
Laukaisu
Laskeutuivat
Sojuz TM-19

Sojuz TM-19 oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento Mir-avaruusasemalle. Aluksen laukaisu tapahtui 1. heinäkuuta 1994 ja se palasi maahan 4. marraskuuta 1994.
Miehistö.
Laukaistiin
Laskeutui:
Laillistettu kiinteistönvälittäjä

Laillistettu kiinteistönvälittäjä (lyhenne LKV) on henkilö, joka on Suomessa suorittanut Keskuskauppakamarin laillistetun kiinteistönvälittäjän tutkinnon.
Tutkinto ja ammattipätevyys.
Laillistetun kiinteistönvälittäjän tutkintoja järjestetään kaksi kertaa vuodessa Helsingissä, Oulussa ja Tampereella. Tutkinnon suorittaminen on edellytyksenä ammattimaisessa kiinteistönvälityksessä välitysliikkeen tai sen toimipisteen johtajalle. Kokeen läpäisee noin kolmasosa siihen osallistuneista.
Välityspalkkiot.
Vain laillistettu, aluehallintoviraston rekisteröimä ja valvoma kiinteistönvälitysyritys voi yritystoiminnassaan laskuttaa työstään välityspalkkion. Välityshinnoittelun ilmoittamista koskevat periaatteet sisältyvät hintamerkintäasetukseen 1359/1999. Asetuksen taustalla on EU:n direktiivi kuluttajansuojasta kuluttajille tarjottavien tuotteiden hintojen ilmoittamisesta, 98/6/EY. Suomessa kuluttaja voi halutessaan selvittää kiinteistönvälityshintoja ennen välittäjävalintaa internetin välityspalkkiovertailuista. Vaihtoehtoinen tapa hintojen selvittämiseksi on kysyä ne jokaiselta paikkakunnan välittäjältä erikseen.
Lainsäädäntö.
Kiinteistönvälittäjän ja muiden kiinteistönvälitysliikkeiden palveluksessa olevien toimintaan liittyvät keskeisesti laki kiinteistönvälitysliikkeistä ja vuokrahuoneiston välitysliikkeistä (1075/2000), laki kiinteistöjen ja vuokrahuoneistojen välityksestä 1074/2000 (kiinteistönvälityslaki), valtioneuvoston asetus kiinteistönvälitysliikkeistä ja vuokrahuoneiston välitysliikkeistä (143/2001), valtioneuvoston asetus asuntojen markkinoinnissa annettavista tiedoista (130/2001) sekä hyvä kiinteistönvälitystapa.
Välitysliikelain muutoksen (279/2013) mukaan tammikuusta 2016 alkaen vähintään puolella välitysliikkeen palveluksessa olevista ja jokaisessa toimipisteessä on oltava laillistetun kiinteistönvälittäjän pätevyys.
Kiinteistön kauppa on sopimusvapaudeltaan rajoitettua kauppaa, jossa on noudatettava laissa säädettyjä muotomääräyksiä, jotta kauppa olisi laillisesti pätevä, toisin kuin irtaimiston kaupassa, jossa pääsääntöisesti pätee sopimusvapaus.
Sylviane Telliez

Sylviane Telliez (o.s. Marotel, s. 20. lokakuuta 1942 Épinay-sur-Seine, Seine-Saint-Denis, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija, joka menestyi varsinkin hallikilpailuissa.
Sylvie Telliez saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa kahdeksan mitalia vuosina 1968–1973. Madridissa 1968 hän voitti kultaa 50 metrillä ajalla 6,24 s. Belgradissa 1969 hän voitti kultaa 4 × 1 kierroksen viestissä ajassa 1.34,3 (kierroksen pituus oli 195 metriä) ja hopeaa 50 metrillä ajalla 6,5 s. Wienissä 1970 hän voitti kultaa 1 + 2 + 3 + 4 kierroksen viestissä ajalla 4.58,4 (kierroksen pituus oli 200 metriä) ja hopeaa 60 metrillä ajalla 7,5 s. Sofiassa 1971 hän saavutti hopeaa 60 metrillä ajalla 7,4 s, Grenoblessa 1972 pronssia 50 metrillä ajalla 6,31 s sekä Rotterdamissa 1973 pronssia 60 metrillä ajalla 7,32 s. Vielä Göteborgissa 1974 hän sijoittui 60 metrillä kahdeksanneksi ja Münchenissä 1976 viidenneksi.
Ulkoratojen arvokilpailuihin Telliez osallistui seitsemän kertaa. Kolmissa olympialaisissa vuosina 1968–1976 hänen paras saavutuksensa oli Méxicon 1968 olympialaisissa saavutettu 4 × 100 metrin viestijuoksun kahdeksas sija ajalla 44,2 s. Neljissä EM-kilpailuissa vuosina 1966–1974 hänen paras henkilökohtainen saavutuksensa oli kahdeksas sija 100 metrin juoksussa Ateenassa 1969 ajalla 11,9 s. Viestijuoksussa hän sijoittui kahdeksanneksi Budapestissa 1966 ajalla 45,7 s, neljänneksi Ateenassa 1969 ajalla 44,6 s sekä viidenneksi Roomassa 1974 ajalla 44,18 s.
Telliez voitti Ranskan ulkoratojen mestaruuden 100 metrillä vuosina 1968–1975 sekä 200 metrillä vuosina 1967 ja 1969–1973. Sisäradoilla hän voitti Ranskan mestaruuden 50 metrillä vuonna 1972 sekä 60 metrillä vuosina 1973, 1975 ja 1976. Hän juoksi vuosina 1968–1972 Ranskan ennätyksen 100 metrillä neljä kertaa ja 200 metrillä kahdesti sekä vuonna 1974 sisäradoilla 60 metrillä kerran.
Affecto

Affecto Oyj oli suomalainen Helsingin pörssissä noteerattu informaatioteknologiayhtiö, joka toimittaa yritysten tietojärjestelmäratkaisuja ja tarjoaa paikkatietopalveluja. Elokuussa 2017 kanadalainen IT-alan yritys CGI ilmoitti ostavansa Affecton. ja kaupankäynti yhtiön osakkeella lopetettiin 19.2.2018 .
Toimipaikat, liikevaihto, henkilöstö.
Affecton pääkonttori oli Helsingissä. Sillä oli toimipisteitä Turussa, Raumalla, Tampereella, Jyväskylässä ja Joensuussa. Tytäryhtiöt yrityksellä oli Virossa, Liettuassa, Latviassa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa ja Puolassa. Yrityksen toimitusjohtaja oli Juko Hakala.
Vuonna 2012 yhtiön liikevaihto oli 133 miljoonaa euroa ja joulukuussa 2012 sen palveluksessa oli 1100 henkilöä. Yhtiön markkina-arvo oli 63,3 miljoonaa euroa (31.12.2012).
Tuliharjakotinga

Tuliharjakotinga ("Rupicola peruvianus") on Etelä-Amerikassa tavattava kotingoihin kuuluva varpuslintu. Monet pitävät lajia Perun kansallislajina.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan tuliharjakotinga on noin 31 cm. Koiraan pää, kaula, yläselkä ja vasa ovat väriltään kirkkaan oranssit, " P.r.sangiolentus"-alalajilla verenpunaiset. Koiraan päässä on tuuhea hieman sivuilta litistynyt töyhtö. Selkä on väritykseltään musta ja siivet mustat ja harmaat. Silmän iiris on valkoinen tai sininen. Naaras on väritykseltään pääosin oranssin ruskea. " P.r.sangiolentus"-alalajin höyhenpuku on huomattavasti punaisempi kuin muilla tuliharjakotingan alalajeilla.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tuliharjakotingaa tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Tuliharjakotingat elävät metsissä usein jokien lähettyvillä ja soisilla alueilla. Yleensä laji pysyttelee metsän sisäosissa ja tulee harvoin avoimille alueille. Laji elää yleensä 500–2 400 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ravinto.
Tuliharjakotingat syövät pääasiassa hedelmiä, mutta myös hyönteisiä, joita ne voivat etsiä maasta pitkiäkin aikoja. Vankeudessa lajin kunnon on todettu huonontuvan nopeasti, mikäli lintu ei saa hyönteisiä syötäväkseen. Lintujen on todettu oppineen syömään kotiloita, joiden kuoret ne rikkovat hakkaamalla kotiloita kiviä vasten.
Elintavat ja lisääntyminen.
Tuliharjakotingat ovat varovaisia ja lentävät nopeasti tiehensä, mikäli tuntevat olonsa häirityksi. Lisääntymisaikana koiraat kokoontuvat perinteisille näytöspaikoilleen. Jopa 40 koiraslintua kokoontuu pienelle alueelle esiintymään naaraille. Koiraat esittelevät höyhenpukuaan, päästelevät ääniä ja nokkivat sekä jahtaavat toisiaan. Naaras valitsee itselleen mieluisen parittelukumppanin laskeutumalla tämän selkään ja lyömällä sen maahan ja lähtemällä tämän jälkeen välittömästi lentoon. Koiras seuraa naarasta hetken kuluttua.
Naaras rakentaa kuppimaisen pesän mudasta. Se sijaitsee usein kiven tai kallion juurella tai kallion kolossa tai pienessä luolassa. Naaras munii yleensä kaksi valkoista munaa. Koiraat eivät osallistu pesintään millään tavoin. Naaran pesiessä koiras taistelee kilpailijoidensa kanssa tai yrittää kiinnittää muiden naaraiden huomion.
Viron naisten jalkapallomaajoukkue

Viron naisten jalkapallomaajoukkue on jalkapallojoukkue, joka edustaa Viroa naisten kansainvälisissä otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Viron jalkapalloliitto. Joukkue koostuu paikallisessa sarjassa pelaavista pelaajista. Viro ei ole koskaan selviytynyt naisten EM- tai MM-kilpailuihin. Se on maaliskuussa 2019 FIFA-rankingissa sijalla 99.