tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Svetlana Feofanova

Svetlana Jevgenjevna Feofanova (, s. 16. heinäkuuta 1980 Moskova) on venäläinen seiväshyppääjä.
Feofanova karsiutui 2000 sisäratojen EM-kilpailuissa ja Sydneyn olympialaisissa, mutta voitti Euroopan cupin. Seuraavana vuonna hän voitti MM-hopeaa Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 451 ja hopeaa Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa hypättyään 475. Hän hyppäsi sisäratojen maailmanennätyksen 464 cm Dortmundissa 11. helmikuuta 2001. Hän voitti samana vuonna lisäksi Euroopan cupin sekä Venäjän-mestaruuden sisä- ja ulkoradoilla. Kauden lopussa hän oli toinen Hyvän tahdon kisoissa ja GP-finaalissa. 
Vuonna 2002 Feofanova voitti EM-kultaa sekä sisäradoilla Wienissä että Münchenin EM-kisoissa. Lisäksi hän voitti Euroopan cupin ja sijoittui toiseksi yleisurheilun maailmancupissa. Hän paransi hallikaudella viidesti maailmanennätystä: Stuttgartissa 471, Tukholmassa 472, Gentissä 473, Liévinissä 474 ja Wienissä 475. Ulkoradoilla hän hyppäsi Tukholmassa Euroopan ennätyksen 478. Vuonna 2003 hän paransi halli-ME:tä kolme kertaa hypäten Glasgow'ssa 476, Birminghamissa 477 ja niin ikään Birminghamissa järjestetyissä sisäratojen MM-kisoissa kultatuloksen 480. Hän voitti myös Euroopan sisäratojen cupin sekä Pariisin ulkoratojen MM-kisat tuloksella 475. Kauden lopussa hän oli toinen .
Feofanova teki Ateenan hallikilpailuissa 22. helmikuuta 2004 maailmanennätyksen 485 cm. Maaliskuussa hän sai pronssia Budapestin sisäratojen MM-kisoissa, mutta menetti maailmanennätyksen Jelena Isinbajevalle. Heinäkuun 4. päivä hän hyppäsi Heraklionissa maailmanennätyksen 488, jonka Isinbajeva rikkoi myöhemmin samassa kuussa. Ateenan olympialaisissa Feofanova voitti olympiahopeaa ja hän hyppäsi neljänneksi. Hän voitti vuonna 2006 Venäjän sisä- ja ulkoratojen mestaruudet. Samana vuonna hän voitti pronssia Moskovan sisäratojen MM-kisoissa. Göteborgin EM-kisoissa hän oli neljäs. Seuraavana vuonna hän voitti sisäratojen EM-kultaa Birminghamissa ja pronssia Osakan ulkoratojen MM-kisoista. Lisäksi hän voitti Venäjän ulkoratamestaruuden ja oli kolmas . 
Feofanova voitti 2008 Venäjän mestaruuden sekä sisä- että ulkoradoilla. Valencian halli-MM-kilpailuissa hän oli viides. Pekingissä 2008 Feofanova hyppäsi olympiapronssia tuloksella 475. Kisan voitti Jelena Isinbajeva maailmanennätystuloksella 505 ja hopealle hyppäsi Yhdysvaltain Jennifer Stuczynski tuloksella 480. Feofanova oli samana syksynä toinen. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sai hopeaa tuloksella 480. Hän voitti samana vuonna Venäjän hallimestaruuden, Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen seiväshypyn, Euroopan-mestaruuden Barcelonassa tuloksella 475 sekä maanosien cupin.
Feofanova voitti 2011 Venäjän mestaruuden ja sai pronssia Daegun MM-kilpailuissa tuloksella 475.
Gogol Bordello

Gogol Bordello on newyorkilainen folkpunk-yhtye. Gogol Bordello luonnehtii musiikkiaan "Gypsypunkiksi." Useat yhtyeen jäsenistä ovat Itä-Euroopasta lähtöisin olevia siirtolaisia. Yhtye perustettiin vuonna 1996 ja sen ensimmäinen single julkaistiin vuonna 1999.
Yhtyeen johtohahmona toimii ukrainalaissyntyinen Eugene Hütz.
Pesäpallomaila

Pesäpallomaila on pesäpallossa käytettävä maila. Pesäpallomailat on perinteisesti valmistettu puusta, mutta 1980-luvulla kuitumateriaalit, hiili- ja lasikuitu ovat syrjäyttäneet puun sarjapeleissä käytettävissä mailoissa. Vain nuorimpien junioreiden mailoille on määritelty enimmäispituus. Miesten ja naisten mailojen pituuden määritelmät poistettiin 1960-luvulla, mutta mailat eivät ole sen jälkeen kooltaan juurikaan muuttuneet.
Koko ja materiaali.
Pesäpallosäännöissä ei erikseen määritellä miesten ja naisten mailan kokoa ja painoa. Nuorempien junioreiden mailan pituus saa olla enintään 90 senttimetriä. Peleissä käytettävien mailojen pitää olla kuitenkin Pesäpalloliiton hyväksymiä. Pelaaja saa vahvistaa mailaansa esimerkiksi eristysnauhalla tai jollain vastaavalla valmisteella.
Pesäpalloliitto hyväksyi vuodelle 2016 neljän eri valmistajan mailoja. Ne on valmistettu joko puusta, lasikuidusta tai hiilikuidusta. Niiden pituus vaihtelee 70 ja 100 senttimetrin välillä.
Historia.
Pesäpallon kehittäjä Lauri Pihkala antoi vuonna 1915 ensimmäiset tarkat mailoja koskevat ohjeet. Tuolloin mailan pituus sai olla enintään 105 senttimetriä ja läpimitta 6 senttimetriä. Mailasääntöihin lisättiin pian myös maininta, että mailan piti olla puusta. Varhaisimmat mailat tehtiin itse, mutta tehdasvalmisteisia välineitä alkoi saada 1920-luvulla. Silti kyläpeleissä käytettiin omatekoisia mailoja vielä 1930-luvullakin. Mailojen kysyntä oli niin suurta, että monet huonekalutehtaat ja puusepänverstaatkit alkoivat myydä pesäpallomailoja. Toisen maailmansodan aikana mailojen valmistuksessa ei ollut pula-ajasta huolimatta ongelmia, sillä haapaa oli tarjolla runsaasti ja valmistajia useita.
Pelaajat innostuivat 1950- ja 1960-luvuilla päällystämään mailansa iskukohdan halkaistulla rottingilla, minkä tarkoituksena oli parantaa mailojen kestävyyttä ja lyöntiominaisuuksia. Mailan koko-ominaisuuksien määrittäminen säännöissä poistettiin 1960-luvulla. Mailojen koot eivät kuitenkaan ole sen jälkeen juurikaan muuttuneet.
Puumailat hallitsivat markkinoita aina 1980-luvulle asti, jolloin alettiin käyttää myös hiilikuitua. Kuiturakenteiset mailat ovat tämän jälkeen syrjäyttäneet puumailat, joita käytetään enää lähinnä koulujen peleissä.
Eugene Hütz

Eugene Hütz (Ukrainaksi: Євген Гудзь, syntymänimeltään Jevgeni Aleksandrovitš Nikolajev, s. 6. syyskuuta 1972 Bojarka, Ukraina) on nykyisin Yhdysvalloissa asuva muusikko, näyttelijä ja DJ. Hän toimii Gogol Bordello -yhtyeen johtohahmona ja kitaristina. 
Varhaisvaiheet.
Hütz syntyi Bojarkassa, lähellä Kiovaa venäläis-ukrainalais-romaniperheeseen (Nikolajev-Hütz-Gontšarov). Hänen isänsä oli lihakauppias, joka myös soitti kitaraa yhdessä Ukrainan ensimmäisistä rock-yhtyeistä, "Medianissa".
Gogol Bordello.
Hütz perusti Gogol Bordellon vuonna 1996 muutettuaan Yhdysvaltoihin. Useat yhtyeen jäsenistä ovat Itä-Euroopasta lähtöisin olevia siirtolaisia. Yhtyeen ensimmäinen single julkaistiin vuonna 1999.
Muut projektit.
Hützista on tehty Pavla Fleischerin ohjaama "The Pied Piper of Hützovina" -niminen dokumentti. Dokumentti seuraa Hützia tämän vuotuisella matkalla Ukrainassa ja Itä-Euroopassa pohtien hänen musiikillisia ja kulttuurisia juuriaan.
Hütz esitti pääosaa ensimmäisessä Madonnan ohjaamassa elokuvassa "Filth and Wisdom" (2008). Elokuvan ensi-ilta oli Berliinin elokuvajuhlilla 13. helmikuuta 2008. Elokuva ei saanut hyvää vastaanottoa kriitikoilta.
Hyaenodon

Hyaenodon (nimen merkitys: ”hyeenan hammas”) on sukupuuttoon kuollut kreodontteihin kuuluva nisäkässuku. Lajit olivat suuria lihansyöjiä. "Hyaenodon"-suvun tunnuspiirteet olivat hyvin voimakkaat leuat, jotka olivat lähes yhtä voimakkaat kuin "Tyrannosauruksen" leuat. Niillä pystyi murskaamaan luita. Suvun lajeilla oli myös pitkät kynnet ja lihaksikkaat raajat, joilla ne pystyivät juoksemaan pitkiä matkoja hyvin lujaa. "Hyaenodon" eli 41–25 miljoonaa vuotta sitten Pohjois-Amerikassa, Euroopassa ja Aasiassa sekä mahdollisesti Afrikassa.
Ulkonäkö, käyttäytyminen ja häviäminen.
"Hyaenodonin" koko vaihteli muutamasta kilosta satoihin kiloihin. Esimerkiksi "H. gigas" painoi jopa 500 kiloa. Useimmat "Hyaenodon"-lajit olivat noin 30–100 kilon painoisia. "H. microdon" ja "H. mustelinus" olivat paljon pienempiä ja painoivat vain kolme kiloa ja olivat 30 senttiä pitkiä. Suurimmat lajit olivat noin kaksi metriä pitkiä.
Pienemmät lajit liikkuivat laumoissa ja saalistivat yksin. "H. gigaksen" kokoiset lajit taas saalistivat yksin tai muutaman yksilön ryhmässä jopa "Indricotheriumin" kokoisia nisäkkäitä. Yksin "H. gigas" pystyi kaatamaan "Entelodonin" tai "Chalicotheriumin."
"Hyaenodonin" menestys luultavasti perustuu hyvään näköön ja hajuaistiin, joilla se havaitsi maastoon kuolleet raadot nopeasti. Lisäksi "Hyaenodon" käveli kynsiensä eikä polkuanturoidensa varassa, jolloin se pystyi juoksemaan hurjaa vauhtia.
"Hyaenodonin" eläessä ilmasto oli hyvin kuivaa. Sen takia ne luultavasti saalistivat aamuisin ja iltaisin, kuten nykypäivän leijonat tai hyeenat.
"Hyaenodon" hävisi muiden kreodonttien mukana noin 20 miljoonaa vuotta sitten ehkä kehittyneimmille pedoille, kuten "Dinofelikselle" ja koiraeläimille.
Lähteet.
1.Esihistoriallinen eläinmaailma
Mika Kari

Mika Pekka Kari (s. 19. elokuuta 1967 Lahti) on suomalainen SDP:n kansanedustaja Hämeen vaalipiiristä. Lahden kaupunginvaltuustossa Kari on ollut vuodesta 2005, vuosina 2013–2017 hän toimi valtuuston puheenjohtajana.
Ura.
Koulutukseltaan Kari on yhteisöpedagogi. Hän on työskennellyt Lahdessa pitkäaikaistyöttömien ja vajaakuntoisten työkeskuksessa toimialapäällikkönä.
Kari valittiin Lahden kaupunginvaltuustoon vuoden 2004 kunnallisvaaleissa. Vuosina 2005–2006 hän oli Lahden kaupunginhallituksen jäsen. Kaupunginvaltuuston puheenjohtajana hän on toiminut vuosina 2013–2017 sekä kaupunginvaltuuston ensimmäisenä varapuheenjohtajana vuosina 2006–2012 ja vuodesta 2017 alkaen. Kari toimi Päijät-Hämeen maakuntahallituksen puheenjohtajana vuosina 2006–2013 ja uudelleen 2017-2021.
7. kesäkuuta 2008 Kari valittiin SDP:n puoluehallitukseen. Vuoden 2011 vaaleissa Kari nousi kansanedustajaksi. Kari valittiin jatkokaudelle 2015 vaaleissa ja sai jatkoa vuonna 2019 jolloin hän tuli valituksi kolmannelle kaudelle. Kari valittiin neljännelle kaudelle kevään 2023 eduskuntavaaleissa ja jatkaa SDP:n eduskuntaryhmän työvaliokunnan jäsenenä.
Eduskunnassa hän on ollut puolustusvaliokunnan varapuheenjohtaja ja hallintovaliokunnan jäsen kaudella 2015−2019. Kari valittiin uuden tiedusteluvalvontavaliokunnan puheenjohtajaksi 26.6.2019 ja jatkoi kolmannella kaudellaan puolustusvaliokunnan jäsenenä. Kari oli myös Yleisradion hallintoneuvoston 18.06.2019– sekä Pohjois-Atlantin liiton parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan jäseninä. Hän on toiminut SDP:n eduskuntaryhmän työvaliokunnan jäsenenä koko kansanedustaja uransa ajan.
Aiemmin Kari on toiminut muun muassa Etelä-Suomen maakuntien liittouman puheenjohtajana 2007–2008, Lahden sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen puheenjohtajana 2006–2008, SDP:n puoluevaltuuston jäsenenä 2005–2008, Lahtelaisten demarien kunnallisjärjestön puheenjohtajana 2001–2005 ja Lahden teknisen lautakunnan jäsenenä 2001–2004.
Näkemykset.
Arvot.
Kari sijoittuu vaalikonevastausten perusteella poliittiseen keskustaan tai keskusta-vasemmistoon. "Ylen" vaalikoneessa Kari ei erotu vahvasti konservatiivina tai liberaalina. "Helsingin Sanomien" vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Karin näkemykset ovat kallellaan liberaalivihreyteen (GAL).
Huomionosoitukset.
Maanpuolustusmitalin toimikunta myönsi 2017 Mika Karille yhden vuoden kahdestakymmenestäkahdeksasta myönnetystä maanpuolustusmitalista miekkojen kera, numeron 613.
Yksityiselämä.
Kari on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi. Sotilasarvoltaan Kari on reservin sotilasmestari.
Musta jää (elokuva)

Musta jää on 19. lokakuuta 2007 ensi-iltaan tullut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Petri Kotwica. Kyseessä on Kotwican toinen pitkä elokuva. Elokuva suunnattiin myös kansainvälisille markkinoille. Ennen varsinaista ensi-iltaa se esitettiin Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla saman vuoden syyskuun 26. päivänä. 
"Mustan jään" on tuottanut Kai Nordberg (Making Movies), ja se on suomalais-saksalainen yhteistuotanto. Kotwica käsikirjoitti ja suunnitteli elokuvaa vuosikausia, ja hankkeen välissä ehti valmistua syksyllä 2005 ensi-iltansa saanut "Koti-ikävä". Elokuvan alkuperäismusiikin on säveltänyt Apocalyptica-yhtyeen Eicca Toppinen, ja tunnuskappaleen ”Black Ice” laulaa Hanna Pakarinen. 
"Musta jää" sai kaikkiaan kuusi Jussi-palkintoa, muun muassa sarjoissa paras elokuva, ohjaus (Kotwica), naispääosa (Mäenpää) ja käsikirjoitus (Kotwica).
Juoni.
Elokuvan juoni käsittelee mustasukkaisuutta. Saara (Outi Mäenpää) saa selville, että hänen arkkitehtimiehellään Leolla (Martti Suosalo) on suhde nuoren opiskelijan Tuulin (Ria Kataja) kanssa. Asian suoran kohtaamisen sijaan Saara alkaa suunnitella monimutkaista kostoa ja tutustuu Tuuliin ystävänä.
Arviot.
Elokuvan ensi-illan yhteydessä kriitikot olivat yksimielisiä sen ansioista. Esimerkiksi Markus Määttänen (Aamulehti) totesi: ”Petri Kotwica pelasti juuri suomalaisen elokuvan”.
Televisioesityksen yhteydessä "Tv-maailman" kriitikko pitää elokuvaa ”lähes täysosumana”. Trillerin alku on hänen mukaansa nautittavan hillittyä, pidätellyn väkivallan uhalla leikittelyä. Elokuvassa on sopivasti melodraamaa, realismia ja pelottavuutta, joskin juonessa on liikaa uskomattomia käänteitä.
Uudelleenfilmatisointi.
"Mustasta jäästä" tehtiin Etelä-Koreassa uudelleenfilmatisointi, mikä on harvinaista suomalaisessa elokuvassa. Kolmiodraaman korealaisversio on kansainvälisessä jakelussa nimellä "Love, In Between" (”Rakkauden välissä”). Kotwica myi tarinansa oikeudet korealaisille keväällä 2010. Puoli vuotta myöhemmin valmistunut elokuva keräsi elokuvateattereissa yli 100 000 korealaiskatsojaa.
Alkuräjähdyksen graafinen aikajana

Alkuräjähdyksen graafinen aikajana näyttää graafisesti ennustettujen tapahtumien etenemisen alkuräjähdyksen jälkeen. 
Aikajana on logaritminen, mikä näyttää tapahtumien ajankohdat muodossa formula_1 sekuntia. Esimerkiksi yksi mikrosekunti on ilmaistu muodossa formula_2. Muuttaaksesi logaritmisessa asteikossa ilmoitetun ajan sekunneiksi, käytä apuna kaavaa: formula_3. Sijoita x:n kohdalle asteikolla annettu luku, jonka haluat muuttaa sekunneiksi. Asteikolla yksi askel (esimerkiksi 0→ 10 tai -10→ 0) on aina kymmenen kertaa suurempi kuin edellinen askel. 
Esim. formula_4 → formula_5
Times Higher Education

Times Higher Education (THE), aikaisemmin The Times Higher Education Supplement (THES), on lontoolainen julkaisu, joka kertoo korkeakoulutukseen liittyvistä aiheista. Julkaisun on vuodesta 2019 lähtien omistanut sijoitusalalla toimiva Inflexion Private Equity Partners LLP.
THE tunnetaan todennäköisesti parhaiten vuodesta 2004 lähtien julkaistusta yliopistorankinglistasta. Nyttemmin listaus on toteutettu yhteistyössä Scopus-julkaisutietokannastaan tunnetun Elsevier -kustantamon kanssa (2014-). Parhaiten sijoittuvat yliopistot ovat yleensä yhdysvaltalaisia tai brittiläisiä.
World University Ranking (Top 20).
Arvostelupainotukset: vertaisarviointi (40 %), työnantajien arvio (10 %), kansainvälinen henkilöstö (5 %), kansainväliset opiskelijat (5 %), henkilökunta/opiskelijat -suhde (20 %), siteeraukset/henkilökunta -suhde (20 %).
André Nascimento

André Nascimento (4. maaliskuuta 1979) on brasilialainen lentopalloilija. Hän on voittanut urallaan olympiakultaa, maailmanmestaruuden, maailmanliigan, maailmancupin, pan-amerikan sekä useita muita arvostettuja kilpailuja. Hänet valittiin vuoden 2002 MM-kisojen parhaimmaksi hyökkääjäksi.
Kainuun rastiviikko

Kainuun Rastiviikko on Suomessa, Kainuun maakunnassa vuosittain järjestettävä kansainvälinen suunnistusviikko. Kainuun Rastiviikon järjestää Kainuun Rastiviikko ry. Se on yksi Suomen Suunnistusliiton kauden päätapahtumista.
Ensimmäinen Kainuun Rastiviikko järjestettiin vuonna 1966. Sen jälkeen tapahtuma on järjestetty vuosittain lukuun ottamatta vuosia 1974 ja 2014sekä 2020.
Ensimmäiselle rastiviikolle osallistui 315 suunnistajaa. Tapahtuman osallistujaennätys on vuodelta 2013, jolloin kilpasarjoihin osallistui 9166 suunnistajaa. 
Taustaa.
Kainuun Rastiviikon järjestäjiksi ovat vakiintuneet viime vuosikymmeninä kainuulaiset suunnistusseurat Kajaanin Suunnistajat, Kuhmon Peurat, Puolangan Ryhti, Sotkamon Jymy ja Suomussalmen Rasti, jotka vastaavat vuorovuosin rastiviikon järjestämisestä. Tapahtuman jatkuvasta kehityksestä ja tunnettuuden kasvattamisesta vastaa Kainuun Rastiviikko ry, joka myös valvoo erilaisten tapahtumaa koskevien sopimusten noudattamista Suomen Suunnistusliiton kanssa.
Suurin osa tapahtumaan osallistuvista on suomalaisia kilpa- ja kuntosuunnistajia.
Rakenne ja säännöt.
Rastiviikolle ilmoittautuminen tapahtuu kolmessa portaassa. Ensimmäinen ilmoittautumisporras päättyy marraskuun lopussa (tapahtumaa edeltävä vuosi) ja seuraavat järjestämisvuoden helmikuun ja toukokuun lopussa. Osallistumisen hinta on sitä edullisempi, mitä aiemmassa portaassa suunnistaja ilmoittautumisensa tekee. Suunnistajan on kuuluttava johonkin suunnistusseuraan, mikäli hän haluaa osallistua kilpasarjoihin. Kuntosarjoihin osallistumiseen suunnistajan ei tarvitse kuulua seuraan.
Kainuun Rastiviikon kunkin vuoden kilpasuunnistusmaasto on kielletty vähintään yksi vuosi ennen Rastiviikkoa. Normaalisti kilpailualue pyritään kieltämään 2–4 vuotta ennen Rastiviikon järjestämistä. Kielletyillä kilpailualueilla pyritään siihen, etteivät suunnistajat voi tutustua maastoon ennen kilpailuja, vaan kaikille osallistujille pyritään antamaan yhtäläiset mahdollisuudet suunnistukseen.
Rastiviikolla suunnistetaan neljänä kilpailupäivänä yhteensä neljä osakilpailua. Näiden osakilpailujen välille on sijoitettu kaksi välipäivää.
Eri sarjojen voittajat ratkaistaan neljän osakilpailun yhteistuloksella. Eliittisarjojen (H/D21E) kolme parasta saavat rahapalkinnot.
Arseniitti

Arseniitti (AsO33−) on arseenin anioni, jossa arseeni esiintyy hapetusasteella +III. Hapetusasteella +V (AsO43−) syntyviä yhdisteitä kutsutaan puolestaan arsenaateiksi. Arseniitit liukenevat helposti veteen. Suomessa arseenia esiintyy arseniittimuodossa pohjasedimenteissä ja syvien, hapettomien kaivojen vedessä. 
Arseniittiyhdisteet ovat monille eliöille myrkyllisempiä kuin arsenaatit. Niitä käytettiin 1950- ja 1960-luvuilla tuholaismyrkkynä, mutta aineiden markkinointi kiellettiin jo 1960-luvulla. 
Sekä luontainen että torjunta-aineista levinnyt arseeni ovat ongelmia juomavedessä. Jos arseeni on arseniittimuodossa, se voidaan poistaa käänteisosmoosin avulla.
Sutsisatsi

Sutsisatsi on lastenmusiikkiyhtye Fröbelin Palikoiden toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1993. Levynteon aikana yhtye pääsi MTV3:n "Harlekiini-klubi"-televisio-ohjelmaan, jossa se esitteli itsensä ja soitti muutamia kappaleita albumilta. "Sutsisatsi"-albumin kannessa nähdään ensimmäistä kertaa yhtyeen jäseniä Mats Lillrankia ja Timo Nuutista muistuttavat piirroshahmot ”F-Ukko” ja ”P-Ukko”, jotka tulivat myöhemmässä vaiheessa varsin tutuiksi yhtyeen videoissa ja albumeissa. Lisäksi mukana on muutamia ruotsalaisen Mora Träsk -yhtyeen kappaleita (”Autot vanhanaikaiset”, ”Yksin satulassa” ja ”Honky Tonk”) Lillrankin suomenkielisinä käännöksinä. Kappaleesta ”Huimapäät” tehtiin vuonna 1995 uusittu versio videota "Parhaat leikkilaulut 1" varten. ”Eläimellinen uimakoulu” on albumilla pidempi kuin videolla.
Uusikatu

Uusikatu () on Oulun keskustan alueella kulkeva katu ja yksi keskustan tärkeimmistä liikenneväylistä. Se johtaa Oulun ruutukaavakeskustan halki etelälounaasta pohjoiskoilliseen Heinäpäästä Myllytulliin. Katu on suurimmalta osaltaan nelikaistainen, ainoastaan Lävistäjän pohjoispuolinen osuus on kaksikaistainen. Nelikaistainen osuus on lähes kokonaan päällystetty noppakivin.
Uusikaduksi nimetty osuus alkaa Heinäpäästä Puistokadun ja Limingantien risteyksestä ja kulkee nelikaistaisena halki ruutukaavakeskustan. Nelikaistainen osuus muuttuu Lävistäjä-nimiseksi viistokaduksi Kajaaninkadun risteyksessä. Uusikadun loppupää on pihakatua välillä Linnankatu–Heikinkatu.
Historiaa.
Aiemmin katu tunnettiin nimellä "Pikku Uusikatu". Nykyisen nimensä katu sai vuoden 1907 asemakaavan hyväksymisen yhteydessä, jolloin vanhoja pidempiä kadunnimiä muutettiin lyhyemmiksi.
Syksyllä 1963 Uusikadun ja Saaristonkadun risteykseen asennettiin Oulun ensimmäiset liikennevalot. Valot oli hankittu silloisesta Saksan liittotasavallasta.
Troitse-Sergijevin luostari

Troitse-Sergijevin luostari tai "Troitse-Sergijevin lavra" (, ) on luostarialue Venäjällä Sergijev Posadissa, 70 kilometriä Moskovasta koilliseen. Se on yksi kolmesta lavra-arvon saaneesta luostarista Venäjällä, muut ovat Aleksanteri Nevskin luostari ja Kiovan luolaluostari. 
Troitse-Sergijevin luostari on nykyisin Venäjän ortodoksisen kirkon tärkeimpiä keskuksia.
Luostarialue on ollut UNESCOn maailmanperintöluetteloon kuuluva kulttuurikohde vuodesta 1993.
Ensimmäisen luostarin alueelle perusti Sergei Radonežilainen vuonna 1345. Hän rakensi puisen Pyhän Kolminaisuuden kirkon Makovetsin kukkulalle. Pääosa nykyisestä luostarista rakennettiin 1400–1700-luvuilla, ajalle ominaiseen sotilaalliseen tyyliin, koska uskonnollisen merkityksen lisäksi luostarit toimivat tuolloin väestön suojapaikkoina levottomuuksien uhatessa. Linnoitusmuotoon sisältyvät aluetta ympäröivä muuri ja sen kolmetoista tornia. 
Tsaari Boris Godunov on haudattu luostarin pääkirkkoon, vuosina 1559–1585 rakennettuun Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen eli Uspenskin katedraaliin, joka on kopio Kremlin Uspenskin katedraalista, ja symboloi valtiovaltaa. Kirkossa on kapeat, korkeat ikkunat kahdessa kerroksessa, paksut valkeat seinät sekä sini-kultaiset, liekkien muotoiset kupolit, jotka symboloivat sitä että rukouksen on oltava yhtä palava kuin liekki.
Luostarin aarteiden joukossa oli Andrei Rubljovin kuuluisa ikoni "Pyhä Kolminaisuus," joka siirrettiin vuoden 1918 jälkeen Moskovaan Tretjakovin galleriaan.
Saaristonkatu

Saaristonkatu () on yksi Oulun keskustan alueen liikenteellisesti merkittävistä kaduista. Se alkaa Oulun kauppatorin eteläreunalta ja johtaa itäkaakkoon halki kaupungin ruutukaavakeskustan ja Pohjanmaan radan alitse ja päättyy Raksilan urheilukeskuksen luona. Siitä alkaa valtatie 22. Katu yhdistää valtatien 4 kaupungin keskustaan.
Saaristonkadun liikennejärjestelyt muuttuivat 22. syyskuuta 2007 samassa yhteydessä, kun Torikatu muutettiin joukkoliikennekaduksi. Tällöin Uusikadun ja Torikadun välinen osuus muuttui muun kuin joukkoliikenteen osalta yksisuuntaiseksi siten, että katua saa ajaa vain Torinrantaan (länteen) päin ja itään päin kulkeva liikenne siirrettiin viereiselle Albertinkadulle. Torikadun ja Aleksanterinkadun välinen osuus muuttui kokonaan yksisuuntaiseksi.
Historiaa.
Syksyllä 1963 Saaristonkadun ja Uusikadun risteykseen asennettiin Oulun ensimmäiset liikennevalot. Valot oli hankittu silloisesta Saksan liittotasavallasta.
St. Johannin benediktiiniluostari

St. Johannin benediktiiniluostari sijaitsee Müstairin laaksossa, Val Müstairin kunnassa, Graubündenin kantonissa, Sveitsissä. Sen perusti Churin arkkipiispa noin vuonna 780. 
Luostarissa on Sveitsin hienoimmiksi mainittuja varhaiskeskiaikaisia maalauksia 800-luvulta. Planta-torni vuodelta 957 on vanhin Alppien alueen säilynyt kirkollinen rakennus. 1800-luvun korjaustöissä luostarista löytyi uudempien maalikerrosten alta freskoja ja stukkotöitä 1160-luvulta. Siellä on myös Kaarle Suurta esittävä luonnollista kokoa suurempi värillinen korkokuva. 
Luostari on UNESCOn maailmanperintökohde.
NS Otto Hahn

NS Otto Hahn oli yksi neljästä koskaan rakennetusta ydinkäyttöisestä rahtilaivasta. Ydinkäyttöisen rahtilaivatyypin suunnittelu aloitettiin Saksassa vuonna 1960, ja Otto Hahnin kölinlasku oli 1963, vesillelasku suoritettiin 1964. Alus nimettiin Nobel-palkitun kemistin Otto Hahnin mukaan. Hahn onnistui ensimmäisenä halkaisemaan uraaniatomin, ja todisti ydinfission olevan mahdollista. NS Otto Hahn aloitti kaupallisen toiminnan lokakuussa 1968. GKSS-tutkimusinstituutin operoima alus toimi erityisesti testilaivana ydintekniikan siviilisovelluksille.
Aluksen kaupallinen käyttö ei ollut täysin ongelmatonta. Monet maat estivät ydinkäyttöisen laivan pääsyn satamiinsa tai vaativat Saksaa antamaan takeet laivan turvallisuudesta. Vuonna 1972 aluksen ydinreaktoriin vaihdettiin uudet uraanisauvat. Siihen mennessä alus oli purjehtinut 250 000 meripeninkulmaa (463 000 km). Ydinreaktorista luovuttiin lopulta 1979, koska aluksen rahoittajat eivät halunneet maksaa toista uraanisauvojen vaihtoa. Otto Hahn siirtyi telakalle, jossa sen reaktori poistettiin, ja alus varustettiin tavanomaisella dieselkoneistolla. Yhdeksän vuoden aikana alus ehti purjehtia 650 000 meripeninkulmaa (1 200 000 km) ja vierailla 33 satamassa 22 maassa.
Vuodesta 1983 alus kulki dieselkäyttöisenä muun muassa nimillä "MS Trophy", "MS Norasia Susan, MS Norasia Helga, Hua Kang He" ja "MS Madre". Alus romutettiin vuonna 2009.
Ostoskanava

Ostoskanavat ovat mainosrahoitteisilla televisiokanavilla näkyviä televisio-ohjelmia, joissa markkinoidaan erilaisia tuotteita. Kyseiset tuotteet ovat uusia Suomen markkinoilla, ja ovat alun perin yleensä esimerkiksi Yhdysvalloista, mutta niissä on markkinoitu myös suomalaisia tuotteita. Alkuaikoina myytäviä tuotteita olivat muun muassa veitset ja aurinkolasit. 
Suomen televisiossa Ostoskanava-ohjelmaa alkoi esittää ensimmäisenä Kolmoskanava 7. syyskuuta 1992. Kolmoskanavan elinkaaren päätyttyä, ohjelma siirtyi MTV3-kanavalle, jota on esitetty vuodesta 1993 lähtien. MTV3 ja Sub esitti 2010-luvun alkupuoliskolta kesäkuuhun 2023 asti ohjelmaa nimeltä "Ostoskanava Tvins.com". Televisiokanavat Nelonen, TV5, Kutonen ja Frii esittävät ohjelmaa nimeltä "Valitut Palat Collection". Valitut Palat Collection pyörii nykyään myös Nelosella. Samaa konseptia noudattava ohjelma oli aikaisemmin myös Nelosen, Jimin, Livin ja Nelonen Plussan ohjelmistossa nimellä Ostosruutu.
Kritiikkiä.
Kuluttajatutkimuskeskuksen erikoistutkijan Kaarina Hyvönen mukaan ostoskanavilla myytäviä tuotteita markkinoidaan kuluttajille siten, että niissä on jokin erityis- tai lisäominaisuus, jota ei löydy lainkaan perinteisen kaupan tuotteista. Luvattuja tuotteiden hyviä ominaisuuksia usein liiotellaan, ja toistetaan usein mainoksen aikana. 1990-luvulla tehdyssä tutkimuksissa kuluttajien arviot ja näkemykset ostoskanavilla myytävistä tuotteista vaihtelivat. Kuluttajista suurimman osan mukaan tuotteet eivät sovellu siihen, mihin niitä on tarkoitus käyttää. Osa tutkimukseen osallistuneista oli sitä mieltä, että myytävät tuotteet eivät ollet tarpeellisia, että olisivat tilanneet niitä itselleen, kun taas osa kuluttajista piti tuotteita hyvänlaatuisina.
Richard Hughes (rumpali)

Richard David Hughes (s. 8. syyskuuta 1975 Gravesend, Kent, Englanti) on brittiyhtye Keanen rumpali.
Hän aloitti uransa 1995 Tim Rice-Oxleyn ja Dominic Scottin perustaman coveryhtyeen rumpalina. Hughesin vastustuksesta huolimatta Tom Chaplin kutsuttiin mukaan yhtyeeseen.
Hughes opiskeli maantiedettä University College Londonissa ja meni loppututkinnon suoritettuaan töihin BBC:n palvelukseen rahoittaakseen yhtyettä sen harjoitellessa. Hän toimi jonkin aikaa myös sijaisopettajana. Keanen kappale ”Put It Behind You” on tehty Hughesille siinä vaiheessa, kun hänen suhteensa tyttöystäväänsä katkesi.
Jäälihalli

Jäälihalli on Oulussa Jäälinkylän kaupunginosassa Jäälin taajamassa sijaitseva vuonna 1987 valmistunut jäähalli, jota ylläpitää Jäälihalli Oy. Hallin on rakentanut Kauko Helistén ja se oli valmistuessaan ensimmäinen pohjoismainen yksityisrahoitteinen jäähalli.
Hallissa on yksi jääkiekkokaukalo katsomoineen. Hallissa on myös kahvila, majoitustilat, saunaosasto sekä kokoustiloja.
Robert Garrett

Robert S. Garrett (24. toukokuuta 1875 Baltimoren piirikunta, Maryland – 25. huhtikuuta 1961) oli yhdysvaltalainen urheilija. Hän oli ensimmäinen kiekonheiton ja kuulantyönnön olympiavoittaja nykyaikaisissa olympialaisissa.
Garrett tuli varakkaasta perheestä ja opiskeli Princetonin yliopistossa. Hän menestyi opiskelijavuosinaan hyvin yleisurheilussa ja oli yliopistonsa joukkueen kapteeni. Garrettin päälaji oli kuula, vaikka hän osallistui usein myös hyppylajeihin. Kun hän oli päättänyt osallistua vuoden 1896 kesäolympialaisiin, professori William Milligan Sloane suositteli Garrettia osallistumaan myös kiekonheittoon. 
Antiikin kisojen tuntijoiden avulla he laativat piirustukset kiekosta ja Garrett palkkasi sepän tekemään kiekon. Se painoi melkein 14 kiloa ja sitä oli mahdotonta heittää. Niinpä Garrett päätti luopua kiekonheitosta. Garrett maksoi omansa ja kolmen opiskelukaverinsa matkan Ateenaan; Francis Lane oli kolmas 100 metrin juoksussa, Herbert Jamison oli toinen 400 metrin juoksussa ja Albert Tyler toinen seiväshypyssä. Kun Garrett sai tietää, että oikea kiekko painoi vain 2 kiloa, hän päätti osallistua kiekonheittoon huvin vuoksi. Koska kyseessä oli ensimmäinen kansainvälinen kiekkokisa, useimmat kilpailuun osallistuneet eivät olleet koskaan heittäneet kiekkoa, joten tyylejäkin oli erilaisia. Jotkut kilpailijat, kuten ennakkosuosikkeina olleet kreikkalaiset, nostivat heiton tyylikkäästi klassisesta diskobolos-asennosta. Jotkut, kuten Garrett, pyörähtivät nykyaikaiseen tyyliin pari kertaa ennen heittoa, sillä seurauksella, että katsojatkin olivat välillä vaarassa. Garrett voitti kilpailun tuloksella 29,15 m, kreikkalaisen Panagiotis Paraskevopuloksen jäädessä kakkoseksi 20 sentin erolla.
Garrett voitti myös kuulantyönnön 11,22 metrin työnnöllään, tuli toiseksi korkeushypyssä tasatuloksella 165 cm James Connollyn kanssa ja tuli toiseksi pituushypyssä tuloksella 600 senttimetriä. Vuoden 1900 olympialaisissa Garrett sijoittui kolmanneksi kuulantyönnössä tuloksella 12,37 ja vauhdittomassa kolmiloikassa tuloksella 9,50. Hän ei osallistunut kiekonheittoon, koska kisa oli sunnuntaina. Garrett oli myös köydenvetojoukkueen jäsen, joka ei kuitenkaan osallistunut kilpailuun, koska kolme kuudesta joukkueen jäsenestä oli heittämässä moukaria.
Garrettin Ateenan voittotulokset kuulantyönnössä ja kiekonheitossa olivat lajien ensimmäiset olympiaennätykset.
Myöhemmin Garettista tuli pankkiiri ja tieteiden tukija, erityisesti historian ja arkeologian. Hän auttoi organisoimaan ja rahoittamaan arkeologisen tutkimusmatkan Syyriaan, jonka johdossa oli tohtori John M. T. Finney. Hänen harrastuksenaan oli keski- ja renessanssinaikaisten kirjoitusten keräily. Vuonna 1942 hän lahjoitti yli 10 000 kirjoituksen kokoelmansa Princetonin yliopistolle.
Raskausarvet

Raskausarvet eli venytysjuovat tai arpijuovat () ovat arpia, joiden syynä ovat ihon verinahan venyminen ja hormonaaliset tekijät. Yleensä ne ovat seurausta joko raskaudesta tai lihomisesta, mutta niitä voi syntyä myös murrosiässä ja lihasten kasvaessa nopeasti. Arvet ovat tavallisesti pitkittäisiä, ja ne sijaitsevat rinnakkain iholla. Raskausarvet ovat väriltään sinertävänpunaisia, mutta ne vaalenevat ajan mittaan. Kokonaan ne eivät kuitenkaan katoa.
Raskausarpia syntyy usein sellaisille ihoalueille, joihin kertyy paksu rasvakudos, kuten pakarat, alaselkä, lantio, reidet, alavatsa ja rinnat. Raskausarvet ovat melko tavallisia, ja niitä muodostuukin raskausaikana 75–90 prosentille naisista. Arpien ehkäisyyn käytetään erilaisia voiteita ja jo syntyneiden arpien hoitoon muun muassa voiteita ja laserhoitoa.
Korealaistutkimuksen mukaan murrosiässä syntyneitä arpia esiintyi vastaavasti 88,2 %:lla ja 77,1 %:lla tutkituista 15–17-vuotiaista mies- ja naisopiskelijoista, ja ne olivat ilmaantuneet keskimäärin 13,8 vuoden iässä.
Kraaseli (Oulunsalo)

Kraaseli on saari Oulun kaupungissa Perämerellä. Se sijaitsee länteen Kempeleenlahden suulta Varjakan ja Varjakansaaren pohjoispuolella. Muut läheiset saaret ovat Pikku-Kraaseli pohjoisessa, Kolmenkoivunkari lännessä sekä Pöllönkari ja Koivukari etelässä. Kraaselin länsikärki päättyy karikkojen ja luotojen muodostamaan ketjuun, Parmiineihin. Saarta ympäröivä vesialue syvenee muutaman sadan metrin matkalla noin 7–9 metrin syvyiseksi.
Kraaseli sekä Parmiinit ovat suojelualuetta.
Saaren avoin rantavyöhyke on kapea, joskin länsiosassa on laajahko järviruovikkoalue, lisäksi saaren ja Parmiinien välisellä kannaksella kasvaa luhtakastikka- ja tupassaraniittyä. Itäranta on hiekkapohjainen mutta ruovikkoinen, pohjois- ja etelärannat ovat kivikkopohjaista luhtakastikka–suolavihviläniittyä. Kaakkoinen niemenkäri on hietikkoinen. Saaren pohjoispää on melko korkeaa ja kivikkoista, ja viettää jyrkästi mereen.
Suurin osa saaresta on koivikkoa. Eteläisessä osassa koivumetsät ovat karua ja kivikkopohjaista, pohjoisessa enemmän lehtomaisia tai karumpia. Myös katajaa kasvaa runsaasti. Kenttäkerroksen kasveista paikoin vallitseva on metsäalvejuuri. Saaren pohjoisosien korkeimmilla kohdilla esiintyy kangasmetsälajeja sekä haapaa. Metsiä reunustaa kapea, muutaman metrin levyinen kiiltopaju- ja harmaaleppäpensaikko. Saaren etelä- ja pohjoisosaa erottaa toisistaan noin sadan metrin levyinen kosteikko, jossa kasvaa ruohoa ja heinää. Kosteikon itälaidalla on saaren kaakkoiskärjestä alkava ympäristöään korkeampi hiekkapohjainen kannas, jolla kasvaa pihlajaa.
Saaren lehtimetsissä kasvilajisto on kohtalaisen vaatimaton, ja muodostuu lähinnä Perämeren saarten tavanomaisesta lajistosta. Lajistoon kuuluvat heinistä ja ruohoista mesiangervo, puna-ailakki, tesma, karhunputki, oravanmarja, lehtonurmikka, lillukka ja lehtovirmajuuri. Pensaista saarella tavataan punaherukkaa ja vadelmaa. Katajakedoissa esiintyy tuoksusimaketta, ahomansikkaa sekä aho-orvokkia. Katajan ja metsäavejuuren runsaus viittaa siihen, että saarta on joskus saatettu käyttää laitumena.
Asumaton saari on ollut omatoimisessa virkistyskäytössä. Saaren eteläkärjessä on jäänteitä kalakellarista tai vastaavasta rakennuksesta, koillisrannalla on laavu.
Levi Eshkol

Levi Eshkol ( alkuaan Levi Školnik) (25. lokakuuta 1895 Orativ, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 26. helmikuuta 1969) toimi Israelin pääministerinä 1963–1969.
Eshkol valittiin knessetiin 1951 ja hänet nimitettiin maatalousministeriksi. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin valtiovarainministeriksi. Ben-Gurionin erottua 1963 hänet valittiin laajalla ääntenenemmistöllä puolueen puheenjohtajaksi ja nimitettiin pääministeriksi. Kaudellaan hän loi diplomaattisuhteet Länsi-Saksaan ja varmisti Yhdysvaltojen tuen kuuden päivän sotaa edeltäneelle valmistautumiselle. Eshkol kuoli virassa ollessaan helmikuussa 1969.
Jump in the Fire

Jump in the fire on Metallican debyyttialbumi Kill ’Em Allin neljäs kappale ja yhtyeen toinen ja viimeinen single. Kappaleen säveltäjät ja sovittajat ovat yhtyeen rumpali Lars Ulrich, kitaristi-laulaja James Hetfield sekä entinen kitaristi Dave Mustaine.
Kappale julkaistiin ensimmäisen kerran huhtikuussa 1982 "Powermetal"-demokasetilla ja myöhemmin "Metal up your ass" -bootlegilla. Kappale on tyyliltään melko hidastempoista thrash metalia.
Alberobello

Alberobello on kaupunki Italiassa, Apulian alueella Barin metropolikaupungissa. 
Trulli.
Kaupunki on tunnettu Unescon maailmanperintöluetteloon päässeistä tornimaisesti katetuista, pyöreistä rakennuksistaan, joita kutsutaan nimellä "trulli" (yks. "trullo"). Ne on rakennettu ilman laastia latomalla kalkkikiven kappaleita kivimuurien tapaan. Tämä rakennustapa on tunnettu esihistorialliselta ajalta asti, ja Alberobellon seudulla sitä käytetään edelleen.
Markus Rühl

Markus Rühl (s. 22. helmikuuta 1972 Darmstadt, Länsi-Saksa) on saksalainen kehonrakentaja. Hän on lajissaan Saksan mestari ja monikertainen Mr. Olympia -finalisti. Rühl on myös tehnyt useita treenauselokuvia. 
Rühl aloitti harjoittelun 19-vuotiaana. Neljän vuoden harjoittelun jälkeen ensimmäinen yritys kilpailuun 1994 jäi kuitenkin olkapäävamman vuoksi yritykseksi. Hänen paras sijoituksensa Mr. Olympiassa on viides sija vuonna 2005.
Tim Rice-Oxley

Timothy James "Tim" Rice-Oxley (s. 2. kesäkuuta 1976 Oxford, Englanti) on brittiläisen rockyhtye Keanen pianisti. Hän soittaa pianoa ja bassokitaraa. Hän kirjoittaa myös kappaleiden sanat. Vuonna 2004 hän voitti Ivor Novello-palkinnon Vuoden Parhaana Säveltäjänä.
Rice-Oxley otti pianotunteja teini-ikäisenä, mutta ei pitänyt niistä, koska harjoiteltavat kappaleet olivat klassista musiikkia, jota hän piti tylsänä. Myöhemmin hän opiskeli itse pianonsoittoa. Vuonna 1995 hänen ystävänsä Dominic Scott ehdotti, että he perustaisivat yhtyeen. Yhtyettä kutsuttiin ”The Lotus Eatersiksi”. He pyysivät Richard Hughesia soittamaan rumpuja. Tom Chaplin soitti bassoa. Rice-Oxley ja Chaplin olivat kavereita lapsesta asti. Vuonna 1997 Rice-Oxley pyysi Chaplinia laulamaan. Yhtyeen nimi muutettiin ”Keaneksi”. Kun Scott lähti yhtyeestä vuonna 2001, Rice-Oxley alkoi soittaa pianoa ja bassoa erikseen. Hän tekee tätä edelleen. Rice-Oxley avioitui helmikuussa 2005.
Kankarin seisake

Kankarin seisake () oli rautatieliikennepaikka Kankarin kylässä Vaalan kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi Vaalan ja Kivesjärven asemien välisellä rataosuudella, noin kahdeksan kilometrin päässä Vaalan asemalta itään. Matkustajaliikenne lakkautettiin lättähattuliikenteen päättyessä 3. kesäkuuta 1984 ja liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 2. kesäkuuta 1985. Thure Hellströmin laatimien tyyppipiirustusten mukaisesti rakennettu asemarakennus on nykyisin yksityiskäytössä.
Liikennepaikka sijaitsi liikenteellisesti hankalassa paikassa notkelman pohjalla, jolloin asemalle pysähtyvien junien oli aina lähdettävä ylämäkeen. Liikennepaikan länsipuolella oli aiemmin myös pistoraiteita hiekkakuopille, näistä on edelleen nähtävillä paikalleen jätetty pölkytys, vaikka kiskotus on purettu pois.
Demarkaatio-ongelma

Demarkaatio-ongelma eli rajanveto-ongelma tarkoittaa tieteenfilosofiassa kysymystä siitä, miten ja minne tieteen rajat on asetettava. Yleisiä rajanvetotapauksia ovat kysymykset tieteen ja ei-tieteen, tieteen ja näennäistieteen, tieteen ja uskonnon sekä tieteen ja politiikan välisistä rajoista. Kaikkien näiden kysymysten käsittely tunnetaan "yleisenä demarkaatio-ongelmana".
Tieteenfilosofien ja monien tieteenharjoittajien jo toistasataa vuotta kestäneestä keskustelusta ja tieteellisen menetelmän perusteita koskevasta laajasta yksimielisyydestä huolimatta tieteen ja ei-tieteen välisen rajanvedon ongelmaa ei ole saatu ratkaistuksi vaan aiheesta kiistellään edelleen. Tieteen ja ei-tieteen välillä voidaan nähdä olevan demarkaatiolinja (alue, jolla jako on sumea), jonka sijainti ja koko muuttuu tieteen kehittyessä.
Eräitä ehdotettuja rajanvetoja ovat esimerkiksi loogisen empirismin todennettavuuden periaate, Karl Popperin esittämä falsifioitavuus (tieteellinen tieto on ainakin periaatteessa osoitettavissa vääräksi) tai W. V. O. Quinen esittämä naturalismi (asioita tulee selittää vain syillä, joista on todisteita, ja tietoaan pitää aina olla valmis muuttamaan uusien todisteiden valossa).
Rajanveto tieteen ja näennäistieteen välillä.
Tieteen tehtävä on totuudellisen tiedon etsintä. Silloin se ei voi väittää aina tietävänsä totuutta, mutta saattaa esittää ehdotuksia jonkin ilmiön selitykselle. Useimpien näkemysten mukaan tieteellisten väitteiden olla vahvistettavissa tai kumottavissa. Tieteen on oltava riippumatonta, ei esimerkiksi jonkin poliittisen puolueen tai uskonnon ohjattavissa. Ei-tiedettä esimerkiksi poliittinen ajattelija tekee silloin, jos tuottaa tahallaan vääriä tuloksia. Eräänä esimerkkinä poliittisessa ohjauksessa ei-tieteellisesti toimineesta valetieteilijästä oli neuvostoliittolainen Trofim Lysenko. Tiede ei käytännössä voi olla koskaan vapaa ennakko-oletuksista, mutta niitä on kyettävä muuttamaan uusien todisteiden ilmaantuessa.
Tieteen tulee olla muun muassa Raimo Tuomelan esittämien ajatusten mukaan
Esitieteessä on joitain tieteen piirteitä, mutta sen teoriapohja ei ole yhtenäinen. Silti se voi olla itsekriittistä ja kehittyvää.
Kovaksi tieteeksi sanotaan matemaattisella pohjalla olevia tieteitä, jotka täyttävät ankarienkin arviointiperusteiden mukaan kaikki tieteellisyyden edellytykset. Tällainen perustiede on esimerkiksi fysiikka. Esimerkiksi fysiikan lait ovat testattavissa. Useat humanistiset tieteet, kuten psykologia, historia ynnä muut, toimivat toisella pohjalla, vaikka niissä usein käytetäänkin tilastollisia menetelmiä. Humanistiset tieteet eivät ole testattavissa, koska esimerkiksi historian tapahtumia ei voida toistaa jälkikäteen. Sama pätee kuitenkin myös luonnonhistoriaan, jota ei voida toistaa jälkikäteen.
Rovaniemen rautatieasema

Rovaniemen rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Rovaniemen kaupungissa Lapin maakunnassa. Liikennepaikka sijaitsee Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla , ja se oli ennen vuotta 2014 Suomen rataverkon sähköistetyn osuuden pohjoisin liikennepaikka. Rataosan Rovaniemi-Kemijärvi sähköistys valmistui alkuvuonna 2014. Nykyisin käytössä oleva rautatieasemarakennus on järjestyksessään viides. Kaikki matkustajajunat käyttävät raidetta yksi. IC 24 Helsinkiin käyttää kuitenkin joinakin päivinä raidetta 3.
Rovaniemen ratapihalla sijaitsi viimeinen Suomen rataverkolla käytössä ollut kankiasetinlaite. Tämä mekaaninen asetinlaite poistettiin käytöstä ja purettiin 21. toukokuuta 2006, ja se korvattiin tietokoneasetinlaitteella.
Asemarakennus.
Rovaniemen nykyinen rautatieasematalo ravintoloineen avattiin yleisölle ja liikenteelle helmikuussa 1954. Silloin ensimmäisessä kerroksessa sijaitsivat aseman toimisto, asemaravintola sekä keittiö ja tavaraliikenneosasto. Toisessa kerroksessa olivat virkailijoiden toimistot ja asemakassa. Kellarikerrokseen oli sijoitettu mm. varastotilat.
Asemaravintolan ohessa toimi levydivari.
Vanha asemarakennus.
Rovaniemen vanha, vuonna 1909 valmistunut asemarakennus on yhä pystyssä Rovaniemen keskustassa. Vuosien varrella rakennuksessa on toiminut mm. kuvataidekoulu. Vuosien aikana vanhan asemarakennuksen käyttötarkoitusta ja kohtaloa on pohdittu useaan kertaan; säilyttää, myydä vai purkaa uudisrakentamisen edestä.
Ferapontovin luostari

Ferapontovin luostari () on nykyisin museona toimiva pohjoisvenäläinen luostari, jossa on säilynyt keskiaikaista venäläistä taidetta. 
Luostari sijaitsee Vologdan alueella Pohjois-Venäjällä. Se on perustettu 1398. Pääkirkko on rostovilaisten mestarien tiilistä rakentama 1490-luvulta. Sen sisäseinät ovat Venäjän tunnetuimman keskiaikaisen taidemaalarin Dionisiuksen maalaamien freskojen peitossa. 1530-luvulla Iivana Julma teki luostariin useita pyhiinvaellusmatkoja, ja antoi sille erivapauksia. 
Venäjän kirkkoa uudistaa yrittänyt mutta omaan vallanhimoonsa kukistunut patriarkka Nikon eli luostarissa ankarimman lajin munkiksi pakotettuna viimeiset elinvuotensa sen jälkeen kun tsaari Aleksei Mihailovitš oli näin määrännyt – saatuaan tarpeekseen itsepäisen papin tahallisesta vaikeuksien aiheuttamisesta.
Luostari on UNESCOn maailmanperintökohde vuodesta 2000.
Loukusa

Loukusa eli Loukuskylä on kylä Taivalkosken kunnassa. Se sijaitsee noin 30 kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta Posioon päin seututien 863 varrella.
Kylän tärkeimpänä elinkeinona on ollut maatalous, mutta se on vähentynyt nykypäivänä. 
Kylällä ei ole esimerkiksi omaa postia tai kauppaa. Kylällä on ollut toiminnassa myös koulu, joka lakkautettiin vuonna 1998. Nykyisin koulurakennus on yksityiskäytössä.
Taika-uudistukset

Taika-uudistukset () olivat Japanissa vuoden 645 vallankaappauksen jälkeen toteutettuja uudistuksia, joissa maahan luotiin Tang-dynastian Kiinaa mukaillen keskitetty, keisarin johtama hallinto. Uudistuksia johtivat vaikutusvaltaisen Soga-klaanin syrjäyttäneet kruununprinssi Naka no Ōe, joka nousi myöhemmin valtaan keisari Tenjinä, ja Nakatomi no Kamatari. Niissä otettiin käyttöön myös Kiinan mallin mukaiset aikakausinimet ("nengō"). Ensimmäinen, keisari Kōtokun valitsema aikakausinimi olikin "Taika" eli kirjaimellisesti ’suuri muutos’.
Ennen uudistuksia Japanin politiikkaa oli hallinnut omavaltainen Soga-klaani, jonka juonittelujen ja vallanhimon kohteeksi joutui esimerkiksi vuonna 643 murhattu prinssi Yamashiro no Ōe. Naka no Ōe ja Nakatomi no Kamatari onnistuivat kuitenkin surmaamaan klaanin johtajan Soga no Irukan, ja valtaan nostettiin uusi keisari Kōtoku. Naka no Ōesta tehtiin kruununprinssi ja Nakatomi no Kamatarista sisäministeri, mikä mahdollisti laajamittaiset uudistukset. Suuria muutoksia hallintoon tehtiin lähes välittömästi: yksityinen maanomistus kiellettiin, päätettiin uudesta verojärjestelmästä, joka perustui maankäytön sijaan väestötietoihin, aloitettiin väestönlaskenta ja perustettiin uusia, keisarille vastaavia hallintoelimiä sekä pääkaupunkiin että provinsseihin. Maassa aloitettiin myös uuden tieverkoston rakentaminen. Monet vastaperustettuihin valtion elimiin palkatut virkamiehet olivat saaneet koulutuksensa Tang-dynastian Kiinassa.
Taika-uudistukset olivat huolella toteutettuja. Laajuudessaan niitä on verrattu 1 200 vuotta myöhemmin toteutettuun Meiji-restauraatioon.
Bengalinkorppikotka

Bengalinkorppikotka ("Gyps bengalensis") on äärimmäisen uhanalainen korppikotkalaji haukkojen heimosta. Se on läheistä sukua Euroopassakin asuvalle hanhikorppikotkalle.
Bengalinkorppikotka pesii kivikoissa tai puissa Pohjois- ja Keski-Intiassa, Pakistanissa ja Kaakkois-Aasiassa. Naaras munii yhden munan. Linnut voivat muodostaa löyhiä yhteiskuntia ja populaatiot ovat pääsääntöisesti paikallisia.
Kuten muutkin korppikotkat, bengalinkorppikotka on haaskaeläin. Se syö pääasiassa kuolleiden eläinten raatoja, joita se löytää savannilta tai ihmisasutuksen läheisyydestä.
Bengalinkorppikotka on tyypillinen korppikotka, sillä sillä on kalju pää, leveät siivet ja lyhyt pyrstö. Se on paljon pienempi kuin hanhikorppikotka. Bengalinkorppikotkalla on valkoinen kaularöyhelö. Aikuisen yksilön pääasiassa tummassa höyhenpeitteessä on kuitenkin valkoista selässä, peräpäässä ja siipien alapuolella. Nuoret eläimet ovat lähes kokonaan tummia.
Bengalinkorppikotkat, intiankorppikotkat ja gangesinkorppikotkat ovat vähentyneet yli 95 prosentilla runsaassa vuosikymmenessä 1990-luvun alusta Intiassa, Pakistanissa ja Nepalissa . Tämä tarkoittaa kymmeniä miljoonia kuolleita korppikotkia kymmenessä vuodessa .
Vasta 2000-luvulla tutkijat onnistuivat löytämään kuolinsyyn korppikotkille. Ne kuolivat munuaisongelmiin syötyään nautoja, joita oli hoidettu diklofenaakki-tulehduskipulääkkeellä. Intian maanviljelijät alkoivat hoitaa nautaeläimiään ja vesipuhveleitaan diklofenaakilla 1990-luvun puolivälissä. Tämä osoittautuikin tuhoisaksi korppikotkien kanssa ja vaikka lääkkeen käyttö on sittemmin kielletty, niin korvaavan tuotteen puutteen takia sitä on käytetty myös kiellon jälkeen. Hiljattain on kuitenkin löydetty lääke nimeltä meloksikaami, joka ei aiheuta korppikotkille munuaisongelmia.
Hellroad Caravan

Hellroad Caravan on helsinkiläisen stoner rock -yhtye Mannhain neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 15. helmikuuta 2006. Albumi esitteli varsin suoraviivaista stoner rockia ja groovia heavyä soittavan kokoonpanon. Kosketinsoitinten rooli jäi pieneksi, psykedeliaa oli vain mausteena ja jyrisevä basso- ja kitarasoundi korostui.
Suuri muutos edellisiin levyihin verrattuna oli laulaja Joãnitor Muurisen korvautuminen Pasi Koskisella (Ajattara, ex-Amorphis). Mukana ei myöskään ole edellisellä "The Exploder" -levyllä koskettimia soittanutta Kasper Mårtensonia.
Levy muodostaa varsin tasapainoisen kokonaisuuden, jolla yhtye palaa selkeästi stoner-juurilleen. Pasi Koskisella on vankka osuus levyllä, sillä hän on sanoittanut levyn kappaleet lukuun ottamatta ”Back in the Red” -raitaa, jonka on sanoittanut Oppu Laine.
Levyn kolmas kappale ”Spaceball” julkaistiin siglenä, ja se kävi Suomen singlelistan ykkösenä. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, jonka on ohjannut Jari Koskela.
The Exploder

The Exploder on helsinkiläisen stoner rock -yhtye Mannhai-yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 1. huhtikuuta 2004. Albumi on edeltäjiään kokeellisempi ja samalla hajanaisempi. Sillä on enemmän vaikutteita progressiivisesta metallista, 1970-luvun heavy metalista ja psykedeelisestä rockista. Levyllä soittaa myös aiemmin Amorphiksessa vaikuttanut kosketinsoittaja Kasper Mårtenson.
Muutaman nopeatempoisen ja tiukan kappaleen (kuten aloitusraita ”Mr. Out of Sight” ja ”Rock to the Top”) lisäksi levyllä on niistä tyyliltään paljon poikkeavia kappaleita. Esimerkiksi ”TNT Mountain” on hidas, blues-vaikutteinen kappale. Myös taustoja muutamilla raidolla laulava Maria Hänninen tuo levylle sekä blues-tunnelmaa että raskautta.
Kappaleesta ”Rock to the Top” on kuvattu musiikkivideo, jonka on ohjannut Teemu Nikki. Video julkaistiin myös Spinefarm Recordsin "Hard Covers Special Edition" -julkaisun DVD-levyllä. Video on eräänlainen pastissi, joka mukailee Horace McCoyn romaaniin perustuvaa Sydney Pollackin elokuvaa "Ammutaanhan hevosiakin" (1969).
Balin pommi-iskut 2005

 Balin pommi-iskut 2005 olivat itsemurhapommittajien tekemä isku 1. lokakuuta 2005 Balilla Indonesiassa. Pommit räjähtivät kahdessa eteläbalilaisessa kaupungissa Jimbaranssa ja Kutassa klo 6.50–7.00 paikallista aikaa. Iskussa kuoli 20 ihmistä ja 129 ihmistä haavoittui tekijöiden kuollessa iskussa. Suurin osa kuolleista oli indonesialaisia. Terrori-iskun todennäköisimpänä suorittajana pidetään Jemaah Islamiyah -nimistä järjestöä. Isku tapahtui vain kaksi päivää ennen muslimien pyhän kuukauden Ramadanin alkua.
The Sons of Yesterday’s Black Grouse

The Sons of Yesterday’s Black Grouse on helsinkiläisen stoner rock -yhtye Mannhain esikoisalbumi, joka julkaistiin 9. heinäkuuta 2001.
Levyn päättävä ”100 000 Years” on cover-versio alun perin Kissin esikoislevyllä "Kiss" ilmestyneestä kappaleesta.