tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Evon harjoitusalue

Suomen Pelastusalan Keskusjärjestön ja Suomen puolustusvoimien harjoitusalue on Padasjoella sijaitseva harjoitusalue. Alueella on sekä sotilaallisia että siviilikriisinhallintaan, palo- ja pelastustoimeen liittyviä harjoitusalueita.
Sotilaalliset harjoitusalueet.
Ampumarata.
Alueen ampumarata koostuu useasta osasta: Telhonjärven lounaispuolella, Vähä-Hervon itäpuolella ja Iso-Hervon koillispuolella sijaitsee puolustusvoimien 150 metrin ampumarata, jossa voidaan ampua rynnäkkökiväärillä.
Samalla alueella on myös muita kuin sotilasammuntoihin liittyviä ratoja Hälvälän ampumaradan tapaan, kuten Padasjoen Riistanhoitoyhdistyksen hirviampumarata metsästystutkintoa varten sekä Padasjoen reserviyhdistyksen pistoolirata ja sovelletun reserviläisammunnan rata.
Leiri- ja harjoitusalue.
Ampumarasta etelään Iso-Taruksen itäpuolella ja Vähä-Taruksen koillispuolella sekä Kaakonlammin eteläpuolella on leiri- ja harjoitusalue, jota käyttävät muuhun kuin ammuntaan maanpuolustuskoulutusyhdistys sekä reserviupseeri- ja muut reserviläisyhdistykset.
Alueella on kaksi tielaitoksen lahjoittamaa majoitusparakkia (suurehko tupa Hauho ja pienehkö tupa Kouvola, neljä viiden hengen huonetta), yksi varastoparakki, kaksi kuuden hengen saunaa sekä lisäksi puolustusvoimien joukkuesauna. Aluetta käyttävät mm. maanpuolustuskoulutusyhdistys, Tapiolan Reserviupseerien ja Espoon Reserviläisten talvi- ja kesäpäivien järjestäjät.
Siviilikriisinhallinnan leiri- ja kurssikeskus.
Kolmas harjoitusalue on Suomen Pelastusalan Keskusjärjestön (SPEK) leiri- ja kurssikeskus Palotarus, joka sijaitsee Vähä-Taruksen lounaispuolella, Iso-Taruksen länsirannalla ja Iso-Hervon koillispuolella. Aluetta käytetään sopimuspalokuntien (aikaisemmalta nimeltään vapaaehtoiset palokunnat) harjoitusalueena.
Palotarus.
Alue on parhaiten varusteltu kolmesta harjoitusalueesta. Siellä on yksitoista majoitusmökkiä ("Tavi, Kuikka, Haapana, Viklo, Liro, Kuovi, Kivitasku, Satakieli, Peukaloinen, Kiuru ja Punarinta"), kaksi saunaa ("Metso ja Teeri"), ruokala ("Kuhankeittäjä"), ruokailukatos ("Käki"), tarjoilukatos ("Kottarainen"), grillikatos ("Käenpiika"), luentosali ("Käpytikka") ja hallintorakennus ("Palokärki").
Käyttö.
Aluetta käytetään alkusammutuksen harjoitusalueena, mutta myös yleisluontoisena kurssikeskuksena, jota voidaan sopimuspalokuntien lisäksi tarjota myös yrityksille.
Aprilia AF1

Aprilia AF1 on Aprilian vuosina 1989-1991 valmistama kevytmoottoripyörä.
Historia.
Aprilia AF1 -mallisto syntyi vuonna 1989 kun markkinoille tuli Aprilia Replica AF1, pyörässä on tehoa 32hv ja Rotax 123 -moottori. Vuonna 1991 malli korvattiin Futuralla, jossa uusittiin koko ulkomuoto, mutta ei konetta. Jo vuonna 1992 Aprilia korjasi taas Futuran puutteita ja ulkomuotoa Sport Pro -mallistolla jossa olikin jo paranneltu malli 123 -koneesta ja siitä irtosikin hulpeat 35hv. Myös ulkomuotoa muutettiin lähinnä takapään osalta. Sport Prohon sitten päättyikin AF1 malliston valmistus, jonka tilalle tuli Aprilia rs.
Bertil Tallberg

Bertil Tallberg (17. syyskuuta 1883 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 20. huhtikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos, liikkeenjohtaja, kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.
Tallberg pääsi ylioppilaaksi 1903 ja opiskeli sitten Englannissa vuoteen 1906 saakka. Palattuaan Suomeen hän meni isänsä kauppaneuvos Julius Tallbergin liikkeen palvelukseen.
Purjehtijasukuun syntynyt Tallberg kuului suomalaisen Lucky Girl -veneen miehistöön sen voittaessa 8mR-luokan pronssia Tukholman kesäolympialaisissa 1912.. Hänen Gunnar-veljensä kuului samaan miehistöön.
Tallbergin isän, kauppaneuvos Julius Tallbergin kuoltua 1921 hän ja Gunnar-veli ottivat hoitaakseen Ab Julius Tallberg Oy:n. Aluksi Tallberg hoiti liikkeen kauppatoimintaa ja rauta- ja rakennustarvikekauppaa, mutta Gunnarin siirryttyä syrjään terveydellisistä syistä hänet nimettiin liikkeen toimitusjohtajaksi vuonna 1929. Sota-aika lähivuosien rajoitteineen vaikeutti yhtiön toimintaa. Tallberg nimettiin kauppaneuvokseksi vuonna 1936. Hän siirtyi syrjään toimitusjohtajan paikalta vuonna 1949, 65-vuotiaana, mutta toimi yhtiön hallituksen puheenjohtajana aina vuoteen 1963 ja kuolemaansa asti. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Tallberg oli "Keravan Tiilitehdas Oy":n ja Suomen Kiinteistöpankki Oy:n hallitusten varajäsen sekä Tukkukauppiasliiton hallituksen ja "Rauta- ja Koneliikkeiden Yhdistyksen" vahvistetun hallituksen jäsen.
Tallbergin ja hänen puolisonsa Greta Helena Stråhlen poika, arkkitehtiylioppilas ja reservin kornetti Georg Bertil Tallberg (s. 1917) menehtyi talvisodassa Äyräpäässä maaliskuussa 1940 saamiinsa vammoihin.
Aigiale

Aigiale () tai Aigialeia () oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuninkaan Diomedeen puoliso ja Adrastoksen tytär.
Palattuaan takaisin Troijan sodasta kuningas huomasi kuningattaren elävän aviorikoksessa Kometeen kanssa. Kun Aigiale yritti myrkyttää miehensä, tämä pakeni Etelä-Italiaan Apulian kaupunkiin. Uskottomuuden kerrotaan olleen Nauplioksen syytä, joka oli ajanut Aigialen rikokseen valheellisilla väitteillään siitä, että Diomedes olisi palaamassa takaisin sodasta mukanaan troijalainen rakastajatar. Tämän version mukaan Aigiale olisi karkottanut Diomedeen Argoksesta. Diomedes itse uskoi syynä onnettomuuteen olevan Afroditen vihan, jonka hän oli saanut päälleen haavoitettuaan tätä taistelujen aikana.
Aigialeia

Aigialeia () tai Aigiáleia () voi viitata seuraaviin:
Virmajärvi (Savitaipale)

Virmajärvi on järvi ja sen rantamilla sijaitseva kylä Savitaipaleella Etelä-Karjalassa. Järven pinta-ala on 10,57 km², ja se on pinta-alaltaan Suomen 296. suurin järvi. Vedenpinnan korkeustaso on 90,2 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven suurin syvyys on 28 metriä. Virmajärven kylästä tunnetaan kirjallinen maininta jo vuodelta 1543 ("Wirmaierffi"). Nimen etymologiasta ei ole selvyyttä.
Virmajärvi laskee läntisimmästä lahdestaan lähtevän, muutaman kilometrin pituisen Virmajoen kautta Mäntyharjun Korpijärvestä alkavaan vesireittiin, joka edelleen laskee Savitaipaleella Kuolimon kautta Saimaaseen. Järvessä on yli 20 saarta tai luotoa sekä useita niemiä, jotka jakavat sen pieniksi seliksi. Virmajärveä rajaa etelässä sisempi Salpausselkä. Järven eteläpäässä sijaitsee Heituinlahden kylä. 1800-luvun lopulla Virmajärven vedenpintaa laskettiin yli metri ympäröivän viljelysmaan lisäämiseksi, mistä järven ekologia ei kuitenkaan sen syvyyden ja runsasvetisyyden vuoksi juurikaan kärsinyt.
Dan Bain

Donald Henderson ”Dan” Bain (14. helmikuuta 1874 – 15. elokuuta 1962) oli kanadalainen urheilija ja liikemies. Bain oli todella monipuolinen urheilija ja kilpaili niin jääkiekossa, rullaluistelussa, voimistelussa, taitoluistelussa, golfissa kuin ammunnassakin. Kenties parhaiten hänet muistetaan jääkiekkoilijana voittamiensa kahden Stanley Cupin ansiosta, jotka hän saavutti Winnipeg Victoriasin riveissä 1896 ja 1901.
Hänen lyhyt mutta intensiivinen kiekkouransa alkoi kaudella 1894/95 ja päättyi kaudella 1901/02. National Hockey League ei tuolloin ollut vielä olemassa, vaan kanadalaista huippukiekkoa pelattiin alueellisissa sarjoissa. Bainin winnipegiläisjoukkue pelasi Manitoba Hockey Leaguessa.
Hänen saldokseen kaikkiaan 27 ottelussa muodostui 73 tehopistettä,jotka kertyivät 66 maalista ja 7 syötöstä. Play off -otteluissa hän esiintyi 11 kertaa ja jäi syötöittä, mutta teki pudotuspeleissä sen sijaan 10 maalia.
Paimensaari

Paimensaari on saari Kuolimojärvessä Savitaipaleella ja 2000-luvun alussa rakennettu Savitaipaleen kirkonkylän osa. Saari oli ennen luonnontilainen, pinnanmuodostukseltaan ja kasvillisuudeltaan kaunis alue. Se on noin kaksi kilometriä pitkä ja keskimäärin puoli kilometriä leveä, ja tie sinne kaartaa Savitaipaleen vanhan hautausmaan ja Hakamäen luonnonsuojelualueen taitse. Matkaa Savitaipaleen kirkolta on kilometrin verran. 
Saaressa oli ennestään 7–8 kesäasumusta ja pari venäläisten ennen ensimmäistä maailmansotaa rakentamaa huvilaa. Vuosisadan alkupuolella saaressa paimennettiin pappilan karjaa, mistä saari sai nimensäkin. Sotien muistona siellä on vielä nähtävissä juoksuhaudanpohjia. Toisen maailmansodan aikana kaukopartiomiehillä oli siellä sijaitsevassa kanttorilassa rintamantakainen tukipiste. 
Vuodesta 1935 Paimensaaressa alkoi viettää kesiään viipurilaissyntyinen taidemaalari Väinö Rautio, joka rakensi sinne vuonna 1948 ateljeen, missä vuodesta 1970 järjesti kesänäyttelyitä poikansa taiteilija Matti J. Raution kanssa. Väinö Raution kuoltua näyttelyperinnettä jatkoi viimeksi mainittu puolisonsa taidegraafikko Eeva Jokipellon kanssa kaikkiaan 36 vuoden ajan. Näyttelyissä vieraili kymmeniä taiteilijoita eri puolilta Suomea ja ulkomailtakin.
Tv1 (höyryveturi)

Tv1 (K3 vuoteen 1942 saakka), kutsumanimeltä "”Jumbo”" oli Valtionrautateiden vuodesta 1917 alkaen 1970-luvulle saakka käyttämä väliraskas höyryveturi. Vetureita valmistettiin vuosina 1917–1945 kaikkiaan 142 kappaletta.
Historia.
Useimmat veturit valmisti Tampella, mutta myös toinen tamperelainen veturinvalmistaja Lokomo sai tehdäkseen 25 veturia, ja 1920-luvulla tilattiin saksalaiselta Hanomagilta ja ruotsalaiselta Nohabilta 10 kpl kummaltakin.
Tv1:llä oli ominaisuuksiensa ja suuren lukumääränsä vuoksi merkittävä rooli raskaassa tavaraliikenteessä 1920-luvulta aina 1940-luvun lopulle. Vielä raskaammat Tr1- ja Tr2-veturit syrjäyttivät Tv1-vetureita pääradoilta, mutta koko sarja pysyi tehokkaassa käytössä 1960-luvulle saakka kunnes Dv15-, Dv16- ja Dv12-dieselveturit nopeasti korvasivat ne. Noin sata vanhinta veturia hylättiin vuoteen 1969 mennessä ja loppuja käytettiin vuoteen 1974 ja hylättiin 1977. Neljä yksilöä on säilynyt. Niistä numero 933 (Tampella 1938) Toijalan veturimuseossa on varustimiltaan täydellinen, ulkonäöltään autenttisessa kunnossa ja syyskuusta 2013 lähtien jälleen myös käyttökunnossa.
Tekniikka.
Tv1:n pyöräjärjestys on 1’D, eli siinä on yksi johtoakseli ja neljä yhteenkytkettyä vetoakselia. Kansainvälisesti tällaisella pyöräjärjestyksellä varustetusta veturista käytetään nimitystä "Consolidation", ja amerikkalaisen tavan mukaan pyöräjärjestys merkitään 2-8-0. Lisäksi veturiin kuuluu 3-akselinen tenderi, jossa on 16 m3 vesisäiliö ja polttoainetila 5 tonnille kivihiiliä tai 13 m3 polttopuita. Veturin massa ilman tenderiä on 61,5 tonnia, josta 52,4 tonnia vetopyörillä. Tenderin kanssa kokonaismassa on 97,5 tonnia ja kokonaispituus 17,8 metriä. 
Tv1:ssä on levykehys, jota voidaan pitää vanhahtavana piirteenä, sillä kaikki myöhemmät VR:n höyryveturisarjat suunniteltiin käyttäen kankikehystä. Koska äärimmäisten vetävien akselien välimatka (pyörästön pituus) on suuri, pyörästön mukautumista kaarteisiin parannettiin kytkemällä johtoakseli ja ensimmäinen vetoakseli ns. Kraussin teliksi. Kattilan työpaine oli 11,8 baaria (12 kp/cm2), mutta 1938 ja sen jälkeen rakennetut 35 veturia varustettiin 12,8 baarin (13 kp/cm2) kattilalla. Adheesiolla 0,2 (vetopyörien ja kiskon välinen kitkakerroin) Tv1:n vetovoimaksi liikkeelle lähdössä voidaan laskea 103 kN (10,5 Mp). 
Kattila voitiin suhteellisen pienin muutoksin varustaa polttamaan joko kivihiiltä tai puuta. Polttoaineen laadulla ei sinänsä ollut vaikutusta höyrykoneen suurimpaan lyhytaikaiseen konetehoon eikä vetovoimaan liikkeellelähdössä. Kivihiiltä poltettaessa kattilan höyryntuotto (kattilateho) oli kuitenkin suurempi. Tämän vuoksi hiiltä polttava veturi pystyi junan nopeuden noustessa pitämään yllä suurempaa vetovoimaa ilman että kattilan paine olisi alkanut laskea. Näin hiiltä polttava Tv1-veturi kehitti 845 kilowatin (1 150 hv) jatkuvasti ylläpidettävissä olevan indikoidun tehon 55 kilometrin tuntinopeudella ja puuta polttava 625 kilowattia (850 hv) nopeudella 45 km/h. Veturille määrätty suurin nopeus oli 60 km/h. Se perustui (kuten höyryvetureilla yleensäkin) taloudellisuusnäkökohtiin eikä ollut veturin suurin mahdollinen nopeus.
ABC-valtiot

ABC-valtiot on yhteisnimitys, jota joskus käytetään kolmesta Etelä-Amerikan valtiosta: Argentiinasta, Brasiliasta ja Chilestä. Nämä kolme maata ovat taloudeltaan maanosansa vahvimmat valtiot ja ne tekevätkin keskenään yhteistyötä monissa kehitys- ja aluekysymyksissä.
Historia.
ABC-valtiot esiintyi käsitteenä ensimmäisen kerran 20. toukokuuta 1914, kun maat tapasivat Kanadassa Meksikon ja Yhdysvaltojen tulehtuneiden välien takia. Vuonna 1915 kolmen maan välille laadittiin sopimus, jolla oli tarkoitus vastustaa Yhdysvaltojen vaikutusvaltaa alueella. Vuonna 1942 ABC-maat olivat yhdessä Yhdysvaltojen kanssa merkittävässä asemassa ratkaisemassa Perun ja Ecuadorin välistä sotaa.
Free State Stadium

Free State Stadium (myös Vodacom Park) on vuonna 1952 avattu urheilustadion, joka sijaitsee Etelä-Afrikan keskiosan suurimmassa kaupungissa, Bloemfonteininissa. Stadion on uudelleenrakennettu vuonna 1995 ja se sijaitsee 1400 metrin korkeudella merenpinnasta. 
Stadion on rugby unionin ja jalkapallon käytössä, ja toimii kaupungin kahden suositun urheilujoukkueen kotikenttänä. Stadionia käyttävät Bloemfonteinin kelttiläisen jalkapallon joukkue sekä Free State Cheetah-rugbyjoukkue. Stadionin katsojakapasiteetti on 45 000 katsojaa. 
Stadion on yksi Etelä-Afrikan jalkapallon MM-kisojen stadioneista. 
Historia.
MM-kisat stadionilla.
Free State Stadiumille tehtiin MM-kisoja varten useita korjaustöitä. Stadionin toiseen kerrokseen tehtiin lisää katsojapaikkoja joidenka myötä stadionin katsojakapasiteetti nousi 45 000 katsojaan. Stadionille uusittiin samalla myös uudet valot, sisääntuloportit, uusi tulostaulu sekä äänentoistojärjestelmä.
Free State Stadium isännöi MM-kisoissa viittä alkulohkon ottelua sekä yhtä toisen kierroksen ottelua.
We Don’t Wanna Put In

We Don’t Wanna Put In on Stephane &amp; 3G:n esittämä laulu, joka valittiin Georgian edustuskappaleeksi Eurovision laulukilpailuun 2009. Stephane &amp; 3G voitti 18. helmikuuta 2009 maansa euroviisukarsinnat, mutta myöhemmin Euroopan yleisradiounioni ilmoitti laulun rikkoneen Eurovision laulukilpailun sääntöjä, sillä sen katsottiin piikittelevän Venäjän silloista pääministeriä Vladimir Putinia. EBU pyysi Georgiaa muuttamaan laulun sanoitusta tai vaihtamaan edustajaa, mutta Georgia ei tähän suostunut, vaan vetäytyi kisasta pois.
Lähteet.
Viron tanssijuhlat

Viron tanssijuhlia (yks. "tantsupidu", mon. "tantsupeod") pidetään yhdessä Viron laulujuhlien kanssa joka viides vuosi. Yhdessä ne ovat suurin ja merkittävin virolainen kulttuuritapahtuma. Vuonna 2009 laulujuhlat järjestettiin 25. kerran ja tanssijuhlat 18. kerran. Tanssijuhlien historia alkaa vuoden 1934 voimistelujuhlista.
Tanssijuhlat pidetään Kalevin stadionilla. Osallistujia on Viron lisäksi kaikista naapurimaista. Tanssijuhlien osanottajien määrä on 7 - 10 tuhatta tanssijaa. Tapahtumat järjestää Viron Laulu- ja Tanssijuhlat Säätiö.
Vuoden 2009 tanssijuhlien (2.-5. heinäkuuta) teemana oli meri. Tanssikonsertteja Kalevin stadionilla oli kolme, lisäksi tanssijat osallistuivat suureen kulkueeseen, joka päättyi Tallinnan laululavalle. 
Valtakunnallisiin tapahtumiin lisäksi järjestetään alueellisia kansanperinnettä juhlia. Vuodesta 1962 järjestetään neljän vuoden välein koululaisten juhlat. Seuraava koululaisten laulu- ja tanssijuhla järjestetään Tallinnassa 2011 1-3. heinäkuuta yhdessä muiden EU kulttuuripääkaupungin tapahtumiin. 2006 ja 2010 järjestettiin Rakveressa valtakunnalliset miesten ja 2011 Jõgevalla valtakunnallinen naisten tanssijuhlat.
Vuonna 2000 Helsingin olympiastadionilla ja 2005 Tartossa pidettiin Suomen ja Viron yhteiset tanssipidot. 
Tanssipidot järjestettiin seuraavan kerran Tampereen stadionilla Ratinassa. Tanssipidot 2012 Tampere -tapahtuman Velisinfonia-tanssiteokseen osallistui 4500 ihmistä Virosta ja Suomesta. Raikkaan ja energisen teoksen teemoina olivat mm. veljeys, meri, rakastuminen ja intohimo. ”Velisinfonian” keskiössä oli kahden nuoren miehen tarina, mutta mitäpä olisivat miehet ilman ihania naisia ja suomalaisuus ilman tangoa ja saunaa. Tanssiteoksen ohjauksesta ja konseptista vastasivat Petri Kauppinen, Kalev Järvela ja työryhmä. Tanssipitoja Tampereella vietettiin 13.-17.6.2012 ja Velisinfonia esitettiin Tampereen Stadionilla 17.6.2012 klo 13.00.
Kalevin stadion

Kalevin stadion () on urheilustadion Tallinnassa. Se valmistui vuonna 1955. Stadionin alkuperäinen nimi oli vuoteen 1989 asti "Komsomoli staadion". Kalevin stadion on maan tärkeimpiä jalkapallokenttiä. Se toimii JK Tallinna Kalev -seuran kotikenttäna.
Stadioni on myös joka viides vuosi järjestettävien Viron tanssijuhlien pitopaikka. Siellä järjestetään myös muun muassa suuria voimisteluesityksiä ja koiranäyttelyitä.
Samanniminen stadion toimi Tallinnassa jo 1900-luvun alkupuolella. Se oli muun muassa Viron jalkapallomaajoukkueen kotikenttänä joissakin otteluissa 1920–1930 -luvuilla.
Opettaja.tv

Opettaja.tv oli Internetiä ja tv:tä hyödyntävä palvelukokonaisuus opettajille ja kasvatusalan ammattilaisille. Opettaja.tv tarjosi sisältöjä, jotka liittyvät opettajien päivittäiseen työhön, itsensä ammatilliseen kehittämiseen sekä vuoropuheluun muiden opettajien kanssa. Yle on tehnyt Opettaja.tv:tä yhteistyössä opetushallituksen kanssa.
Oppitunneille ja opettajien ammatilliseen kehittymiseen suunnatut tv-ohjelmat poistuivat Yle Teeman ohjelmistosta vuoden 2012 alussa, jolloin Yle uudisti ohjelmistoaan ja siirsi resursseja verkkoon. Kaikki Opettaja.tv:n ohjelmat, joihin on nettioikeudet, ovat kuitenkin nähtävissä Opettaja.tv:n verkkopalvelussa ja oppimisen verkkopalvelussa. Televisio-ohjelmista osa on tarkoitettu katsottavaksi oppilaiden kanssa, osa taas on suunnattu opettajille ja muille kasvattajille ammatillisen kehittymisen tueksi.
Opettaja.tv:n verkkopalvelu tarjosi oppimateriaalia, työkaluja, vertaistukea sekä maksutonta täydennyskoulutusta. Täydennyskoulutuskurssit ovat pohjautuneet Opettaja.tv:n ohjelmiin, ja koulutuksen sisällöistä ovat vastanneet viralliset täydennyskoulutuskeskukset. Opiskelu on ollut yhteisöllistä verkko-opiskelua.
Opettaja.tv:n verkkopalvelun korvasi vuoden 2013 alussa avattu uusi oppimisen verkkopalvelu. Palvelun kohderyhmiä ovat koululaiset, opettajat ja aikuisopiskelijat – erityisesti kieltenopiskelijat. Kaikki Opettaja.tv:n aikaa kestävät ja käyttökelpoiset materiaalit siirretään uuteen palveluun, jossa ne ovat edelleen käytettävissä opetukseen ja oppimiseen. 
Taustaa.
Yle aloitti radion opetusohjelmat 1920-luvulla. Vuonna 1963 aloittanut Koulu-TV tuli osaksi Opettaja.tv:n palvelukokonaisuutta. Opettaja.tv:n televisio-ohjelmien tuotanto käynnistyi syksyllä 2006 ja verkkopalvelu avattiin keväällä 2007.
Opettaja.tv:n edeltäjä oli vuosina 2001-2006 toiminut Opinportti ja sen alainen Kouluportti-verkkopalvelu. Keväällä 2004 Opinportissa julkaistiin Suomen suurin video- ja audioklippejä sekä verkkotehtäviä sisältävä oppimisaihiopankki. Opettaja.tv:n oppimateriaalihaussa on mukana tuhansia videoita, ääniklippejä ja tehtäviä. Tuntityökalun avulla materiaaleista voi koostaa esityksiä oppitunneille. Opettajat ovat voineet jakaa koostamansa esitykset muiden opettajien kanssa.
Cameron Cartio

Cameron Cartio (; s. 9. huhtikuuta 1978 Teheran, Iran) on iranilaissyntyinen laulaja. Hän muutti lapsena Espanjaan, josta siirtyi pian nykyiseen kotimaahansa Ruotsiin. Hän osallistui vuoden 2005 Melodifestivaleniin hitillään "Roma". Hänen muiden tunnettujen kappaleidensa joukossa ovat "Ni Na Nay" ja "Henna". Jälkimmäisessä Cartio teki yhteistyötä Khaledin kanssa. 
Cartio julkaisi debyyttialbuminsa ("Borderless") vuonna 2006.
Crustit

Crustit ovat eräs punkin pohjalta kehittynyt alakulttuuri. Siihen liitetään usein talonvaltaukset, kerjääminen ja vapaaehtoinen kodittomuus. Crustien ulkoasua leimaavat usein esimerkiksi rastat, irokeesit, lävistykset, tatuoinnit ja likaiset vaatteet. Crust-alakulttuuria lähellä on crust punk -musiikkityyli.
James Caird (vene)

James Caird oli 23 jalkaa (6,86 m) pitkä pelastusvene. Se oli yksi "Endurance"-laivan pelastusveneitä, ja sillä tutkimusmatkailija Ernest Shackleton ja viisi muuta retkikunnan jäsentä onnistuivat purjehtimaan 800 mailia (1300 km) Elefanttisaarelta Etelä-Georgian saarelle 24. huhtikuuta – 10. toukokuuta 1916. Pelastusvene sai nimensä tutkimusretkeä rahoittaneen James Cairdin mukaan. 
Norjalaiset merimiehet ottivat veneen talteen ja nykyisin sitä säilytetään Dulwich Collegessa, Ernest Shackletonin vanhassa koulussa Lontoossa.
Alfred Olofsson

Alfred Olofsson () oli suomalainen suojeluskuntaupseeri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui myös länsirintaman taisteluihin saksalaisessa joukko-osastossa. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Ruotsalaisen prikaatin riveissä.
Perhe ja koulutus.
Olofssonin äiti oli ruotsalainen Kristina Pettersson. Olofsson kävi kansakoulun ja suoritti asevelvollisuutensa ja kävi aliupseerikoulun Ruotsin armeijan Väster­bottenin rykmen­tissä vuosina 1914–1916. Hän kävi Haminan taistelukoulun vuonna 1918.
Jääkärikausi.
Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 1. toukokuuta 1916, josta hänet siirrettiin 3. komppaniaan 21. elokuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Olofsson siirtyi jatkamaan palvelustaan 10. toukokuuta 1917 alkaen saksalaiseen joukko-osastoon (Fösilier-Regiment Königin Victoria von Schweden n:o 34) ja osallistui sen mukana taisteluihin Saksan länsirintamalla Saint-Quentinin seuduilla ja Flanderissa vuonna 1917 sekä Elsassissa talvella vuonna 1918. 
Suomen sisällissota.
Olofsson saapui Saksasta sisällissotaa käyvään Suomeen huhtikuussa vuonna 1918 ja liittyi sotamiehenä Ruotsalaiseen prikaatiin riveihin heti Tampereen valloituksen jälkeen. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja oli mukana Ruotsalaisen prikaatin etenemisessä Hämeenlinnaan.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Olofsson astui Suomen armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä Ruotsalaisen prikaatin hajotuksen jälkeen 27. heinäkuuta 1918. Hänet sijoitettiin Valkoisen kaartin rykmentin 7. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 8. huhtikuuta 1919 alkaen 2. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 10. heinäkuuta 1919. Olofsson työskenteli varastonhoitajana Medica Oy:n palveluksessa vuosina 1922 - 1939. Siviilitöidensä ohella hän toimi kouluttajana Helsingin suojeluskunnan Oldboys-rykmentissä, missä hän toimi vuodesta 1919 vuoteen 1930 saakka, jonka jälkeen hän toimi kaksi vuotta suojeluskunnan upseeri- ja viestiosaston ampumaupseerina. Olofsson toimi myöhemmin Helsingin suojeluskunnassa vielä talvi- ja jatkosodankin aikana.
Nefrostomia

Nefrostomia on munuaisen ja ihon väliin tehtävä avanne, jonka avulla virtsaa voidaan laskea suoraan virtsajärjestelmästä (munuaisaltaasta).
Käyttö.
Nefrostomiaa käytetään tapauksissa, joissa virtsa karkailee munuaisista virtsanjohtimen läpi virtsarakkoon. Jos virtsa ei pääse virtaamaan ulos, virtsajärjestelmän sisäinen paine nousee ja munuaiset voivat vaurioitua.
Yleisin nefrostomiaa vaativa tukos on syöpä, varsinkin munasarjasyöpä ja paksusuolen syöpä. Nefrostomiaa voidaan myös tarvita pyonefroosin ja virtsakivitaudin hoitamiseen.
Prosessi.
Nefrostomian suorittaa kirurgi tai interventionaalinen radiologi, ja se koostuu tavallisesti ihon läpäisevästä ja virtsatiessä sijaitsevasta katetrista. Nefrostomia suoritetaan ultraääniohjauksella, CT-fluoroskopialla tai valonvahvistimella. Imeytyvää puudutusta käytetään puuduttamaan alue, jonka neula läpäisee puhkaistakseen munuaisen.
Virtsa kerätään erilliseen pussiin, joka voidaan tyhjentää tarvittaessa.
BitLocker

BitLocker on kiintolevyn tai ulkoisen massamuistilaitteen salausohjelma, joka kuuluu Windows Vistan ja Windows 7:n Enterprise- ja Ultimate-versioihin sekä Windows 8:n Pro- ja Enterprise-versioihin. Windows 10:ssä se sisältyy edellä mainittujen lisäksi myös Education-versioon. Se kysyy asetettua salasanaa ennen tiedostojen avaamista. Salaamisen voi asettaa myös siten, että tiedostot aukeavat vain, kun tietty laite on kytketty tietokoneeseen. BitLocker-ohjelmaa voi käyttää myös Vistassa, sillä ohjelma siirtyy massamuistilaitteen mukana.
Gorgonopsia

Gorgonopsia on sukupuuttoon kuollut terapsidien alalahko, jonka edustajat olivat permikaudella eläneitä lihansyöjiä. Nimitys ”Gorgonopsia” tulee kreikkalaisen mytologian gorgoista.
Gorgonopsia ilmestyi keskisellä permikaudella. Lahkon ensimmäiset edustajat olivat korkeintaan koiran kokoisia, mutta kun Dinocephalia-alalahkon terapsidit hävisivät, Gorgonopsian edustajista tuli hallitsevia petoja. Permikauden loppuvaiheessa oli kehittynyt jo sarvikuonon kokoisia lihansyöjiä. Kaikki Gorgonopsian jäsenet kuolivat sukupuuttoon permikauden päättäneessä suuressa joukkosukupuutossa. Ne ovat Theriodontian pääkehityslinjoista ainoa, joka hävisi tuolloin kokonaisuudessaan.
Ominaisuudet.
Gorgonopsiaan kuuluneilla lajeilla oli monia nisäkäsmäisiä piirteitä, kuten esimerkiksi erilaistunut hampaisto, johon kuuluivat muun muassa sapelimaiset kulmahampaat. Suurin Gorgonopsian jäsen on "Inostrancevia", joka kasvoi suunnilleen nykyisen karhun kokoiseksi. Sillä oli 51–60 cm pitkä kallo ja 15 cm pitkät kulmahampaat.
Luokittelu.
Gorgonopsia luokitellaan Theriodontiaan yhdessä Therocephalian ja kynodonttien ("Cynodontia") kanssa, joihin myös nykyiset nisäkkäät kuuluvat.
Fylogenia.
Gebauer (2007):
Silja Borgarsdóttir Sandelin

Silja Maria Borgarsdóttir Sandelin (s. 4. tammikuuta 1985 Helsinki) on suomenruotsalainen maajoukkuetason käsipalloilija ja ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikko, joka toimi pohjoismaisen yhteistyön ja tasa-arvon ministerin Thomas Blomqvistin erityisavustajana Marinin ja Rinteen hallituksissa.
Tausta ja yksityiselämä.
Sandelinilla on Suomen ja Islannin kansalaisuus. Äiti, filosofian maisteri Ann Sandelin, on toiminut Yleisradion ruotsinkielisen ohjelmatoiminnan johtajana ja isä, Borgar Garðarsson, on näyttelijä.
Sandelin on valmistunut valtiotieteiden kandidaatiksi Åbo Akademissa ja on myös istunut Åbo Akademin hallituksessa. Hän on toiminut Åbo Akademis Studentkårin luottamustehtävissä useina vuosina, muun muassa puheenjohtajana. Ylioppilaaksi hän valmistui vuonna 2003 Borgå Gymnasiumista. 
Urheilu-ura.
Sandelin on pelannut käsipalloa SM-sarjatasolla vuodesta 2002 ja Suomen naisten maajoukkueessa vuodesta 2005. Hän on pelannut 19 ottelua A-maajoukkueessa. 
Poliittinen ura.
Sandelin oli RKP:n ehdokkaana eduskuntavaaleissa 2015 Helsingin vaalipiirissä. Hän oli ehdokkaana myös europarlamenttivaaleissa 2014, äänimäärä oli 3 867. Hän oli myös ehdolla europarlamenttivaaleissa 2009, eduskuntavaaleissa 2011 ja kunnallisvaaleissa 2012. Hän toimi RKP:n nuorisojärjestön Svensk Ungdomin pääsihteerinä vuosina 2009–2012. Hän oli Nuorten Pohjoismaiden Neuvoston presidentti 2012.
Sandelin oli Helsingin kaupungin liikuntalautakunnan jäsen 2013–2016. Hänet valittiin RKP:n Helsingin piirin varapuheenjohtajaksi vuonna 2012 ja puolueen varapuheenjohtajaksi 2016. Kuntavaaleissa 2017 Sandelin sai 999 ääntä ja hänet valittiin Helsingin valtuustoon. Hän uusi paikkansa vuoden 2021 kuntavaaleissa saaden 1 254 ääntä.
Sandelin nimitettiin vuonna 2019 Rinteen hallituksen pohjoismaisen yhteistyön ja tasa-arvon ministerin Thomas Blomqvistin erityisavustajaksi.
Powerviolence

Powerviolence (joskus myös power violence) on raivokas ja epäsointuinen hardcore punkin alalaji. Powerviolence on läheistä sukua thrashcoren ja grindcoren kanssa, ja sitä voidaankin pitää näiden kahden jonkinlaisena välimuotona, sillä powerviolence on meluisampaa, riitasoituisampaa ja usein raskaampaa kuin thrashcore mutta vähemmän teknistä ja metallista kuin grindcore, ja usein powerviolencesta puuttuvatkin metallivaikutteet täysin. 
Historia.
Powerviolence-termi syntyi powerviolencen pioneerin, Man Is The Bastardin kappaleen nimestä "Hispanic Small Man Power (H.S.M.P.)". Lopullisen muodon powerviolencelle muodosti hardcore punk-yhtye Infest, joka sekoitti nuoren hardcore punkin elementtejä noiseen ja sludgeen ja otti vaikutteita yhtyeiltä Lärm ja Siege. Tyylilajin kehityksessä vaikuttivat merkittävästi 1990-luvun alulla yhtyeet Man Is The Bastard, Crossed Out, No Comment, Capitalist Casualties ja Manpig. Powerviolence-yhtyeet ottivat inspiraatiota yhtyeiltä Siege, Deep Wound, Cryptic Slaughter, Septic Death, Dirty Rotten Imbeciles ja aikaisemmalta Corrosion of Conformityltä. Nämä yhtyeet soittavat enemmän tai vähemmän crossover thrashia, thrash metallia ja/tai thrashcorea.
Spazz-yhtyeen vokalisti ja basisti Chris Dodgen levy-yhtiö Slap-a-Ham Records on keskittynyt vahvasti powerviolenceen. Levy-yhtiöllä ovat käyneet esimerkiksi yhtyeet Neanderthal, No Comment, Crossed Out, Infest ja Spazz. Levy-yhtiö Fiesta Grande järjesti powerviolence-festivaaleja vuosina 1992–2000. Spazzin rumpali Max Wardin levy-yhtiö 625 Thrashcore aloitti myös omat festivaalinsa, Super Sabado Gigantet. Vaikka powerviolence-festivaaleilla oli paljon thrashcore-yhtyeitä, myös thrash metal -yhtyeille löytyi omat tilansa.
Jón Arnór Stefánsson

Jón Arnór Stefánsson (s. 21. syyskuuta 1982 Reykjavik) on islantilainen koripalloilija, joka pelaa nykyisin CB Málagassa.
Ura.
Jón pelasi juniorikoripalloa Artesia HS:ssa. Vuonna 2000 hän siirtyi ammattilaiseksi KR:iin, jossa hän voitti Islannin mestaruuden kaudella 2001–2002. Jónin ensimmäinen ammattilaisjoukkue Islannin ulkopuolella oli saksalainen TBB Trier. Hänen piti osallistua vuoden 2003 NBA:n varaustilaisuuteen, mutta hän vetäytyi viime hetkellä.
Kaudeksi 2003–2004 Jón liittyi Dallas Mavericksiin. NBA-ura ei kuitenkaan auennut ja hän lähti Dynamo Saint Petersburgiin, jossa hän voitti EuroCupin. Seuraavaksi kaudeksi hän meni Basket Napoliin ja yhden kauden jälkeen Pamesa Valenciaan. Helmikuussa 2007 Jón siirtyi Lottomatica Roomaan sopimuksella, jolla hän pelaisi seurassa kesään 2008 saakka. Lottomatican paidassa hän pelasi myös ensimmäistä kertaa urallaan Euroliigaa. 
Kaudeksi 2008–2009 Jón liittyi takaisin KR:iin, mutta siirtyi kesken kauden Benetton Trevisoon. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi espanjalaiseen CB Granadaan. Kesällä 2011 Jón siirtyi Basket Zaragozaan. ja kesällä 2014 CB Málagaan.
Tähkä-ärviä

Tähkä-ärviä ("Myriophyllum spicatum") on ärviäkasvien heimoon kuuluva vesikasvi. Se kasvaa noin 50–100 cm korkeaksi. Ärviät kasvavat vesistön pohjalla, eivätkä ne tavallisesti kasva vedenpinnan yläpuolelle. Lehdet ovat kiehkuroina ja ne ovat kiinnittyneet kasvin varteen. Tähkä-ärviän kukat ovat pieniä, muutaman millimetrin leveitä. Kukat ovat punertavia ja ne sijaitsevat tähkänä kasvin varren yläpäässä. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tähkä-ärviää tavataan laajalla alueella Euroopassa, Itä- ja Etelä-Afrikassa, ja Kiinassa, Koreassa ja Japanissa. Pohjois-Amerikassa se on haitallinen vieraslaji. Se leviää akvaariokaupan mukana.
Tähkä-ärviää kasvaa järvissä, joissa sekä murtovedessä, tosin Suomessa tähkä-ärviää kasvaa lähinnä ainoastaan murtovedessä, mutta järvissä tavataan jonkin verran tähkä-ärviälle läheistä sukua olevaa kalvasärviää.
Syysmyrkkylilja

Syysmyrkkylilja eli alastonimpi ("Colchicum autumnale") on myrkkyliljakasvien heimoon kuuluva kasvilaji.
Syysmyrkkylilja kasvaa tavallisesti noin 5–30 cm korkeaksi kasviksi. Yhdestä sipulista tulee yhdestä kuuteen kukkaa. Sen tyven luona olevat lehdet ovat leveänsuikeita, noin 15 cm:n pituisia ja muutaman sentin levyisiä. Kukissa kehälehtiä on kuusi kappaletta ja ne ovat yhtyneet tyveltä pitkähköksi putkeksi. Syksyisin, kukinta-aikaan syysmyrkkyliljan lehdet kuolevat pois ja jäljelle jää ainoastaan kukkavana.
Syysmyrkkyliljaa tavataan Keski-Euroopassa kosteilla niityillä, mutta Suomessa sitä kasvaa vain koristekasvina ja harvoin satunnaisena viljelykarkulaisena. Syysmyrkkylilja on myrkyllinen kasvi ja sen siemenet ovat erityisen myrkyllisiä. Syysmyrkkyliljasta voidaan eristää myrkyllistä kolkisiinia.
Julkaisuarkisto

Julkaisuarkisto () on vakiintunut yleistermiksi, jolla tarkoitetaan tieteellisten julkaisujen tallentamiseen ja avoimeen verkkojulkaisemiseen soveltuvaa teknistä järjestelmää ja sen ympärille rakennettuja palveluita. Teknisen kehitystyön ja ylläpitotyön lisäksi julkaisuarkiston olemassaolo edellyttää mm. aineistojen tallentamiseen, kokoelmien hallinnointiin ja asiakaspalveluun liittyvien prosessien ja palvelujen järjestämistä. Julkaisuarkistot voivat olla
joko organisaatio- tai tieteenalakohtaisia. 
Vaikka julkaisuarkiston kaltaisia palveluita on ollut olemassa jo aiemmin, niiden rakentaminen ja toimintakonseptin muotoutuminen sai vauhtia kansainvälisen open access -liikkeen 2000-luvun alkuvuosina esittämien tavoitteiden myötä. Taustalla olivat tieteellisen julkaisemisen kustannuskriisi ja toiveet tieteellisten julkaisujen nykyistä vapaammasta saatavuudesta, joka tehostaisi sekä tutkijoiden että kansalaisten tiedonsaantia. Tätä päämäärää edistämään kehiteltiin ajatus tieteellisissä lehdissä julkaistujen artikkelien rinnakkaistallennuksesta. Alkuvaiheessa julkaisuarkistojen uskottiin rakentuvan tutkijoiden vapaaehtoisesti tekemän itsearkistoinnin myötä, mutta vähitellen havaittiin, että toiminnan yleistyminen edellyttää velvoittavampia ohjeita. Monet korkeakoulut ovat antaneet tutkijoilleen velvoitteen tallentaa tutkimusjulkaisunsa organisaation avoimeen julkaisuarkistoon. Käytännössä tallentamisen yleistyminen on kuitenkin edellyttänyt velvoitteiden lisäksi myös toimivien tukipalveluiden luomista.
Tieteellisten artikkelien lisäksi julkaisuarkistoihin on tallennettu mm. opinnäytteitä, sarjajulkaisuja, konferenssijulkaisuja, tutkimusdataa, digitoituja historiallisia aineistoja ja erilaisia kuva-aineistoja. Julkaisuarkistoilla on monissa korkeakouluissa ja tutkimuslaitoksissa yhteyksiä tutkimustietojärjestelmiin, joihin pyritään kokoamaan viitetiedot kaikista organisaation henkilökunnan tuottamista julkaisuista. 
Julkaisuarkistot Suomessa.
Kaikilla suomalaisilla korkeakouluilla ja monilla muilla organisaatioilla on julkaisuarkisto. Suurin osa julkaisuarkistoista sijaitsee Kansalliskirjaston keskitetysti ylläpitämässä infrastruktuurissa, mutta osa yliopistoista ylläpitää itsenäisesti omia palveluitaan.
Julkaisuarkisto-ohjelmistot.
Julkaisuarkistojen tarpeisiin on kehitetty useita avoimen lähdekoodin ohjelmistoja, joista tunnetuimpia ovat DSpace, EPrints, Invenio sekä Fedora-julkaisuarkisto-ohjelmistoon perustuvat Islandora ja Samvera. DSpace on näistä maailmanlaajuisesti laajimmassa käytössä. Myös kaikki suomalaiset julkaisuarkistot perustuvat siihen.
Mäkiapila

Mäkiapila ("Trifolium montanum", syn. "Amoria montana") on suuressa osassa Eurooppaa tavattava hernekasvien heimoon kuuluva apilalaji.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen mäkiapila kasvaa noin 20–50 cm korkeaksi. Kasvin varsi on pysty ja karvainen. Lehdet ovat kolmisormisia ja niiden lehdykät ovat suikeita tai suippoja, nirhalaitaisia ja alta karvaisia. Aluslehtien lehdykät ovat 3–7 cm pitkiä. Lehtien korvakkeet ovat pitkälti ruodin kanssa yhdiskasvuisia. Pallomaiset ja pitkäperäiset kukinnot sijaitsevat varsien päissä ja niitä on usein kaksi yhdessä. Kukat ovat perällisiä ja väriltään aluksi kellanvalkoisia, kukinnan jälkeen kellanruskeita. Kukan verhiö on karvainen, kellanvalkoinen teriö tyveltä yhdislehtinen ja 7–9 mm pitkä. Mäkiapila kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Siemenet kypsyvät verhiön sisään jäävässä palossa.
Mäkiapila muistuttaa Suomessa tavattavista muista apiloista eniten yleistä alsikeapilaa ("T. hybridum"). 
Levinneisyys.
Mäkiapilaa tavataan Pohjois-Espanjasta läpi Keski- ja Itä-Euroopan Keski-Venäjälle saakka. Etelässä lajin levinneisyysalue ulottuu Keski-Italiaan, Pohjois-Balkanille ja Kaukasukselle, pohjoisessa Baltiaan, Keski-Ruotsiin ja Etelä-Suomeen. Norjassa ja Tanskassa laji on harvinainen. Suomessa mäkiapila on Ahvenanmaalla ja Lounais-Suomessa muinaistulokas. Samoilla alueilla lajia voi myös varmimmin tavata Suomessa, joskin harvinaisena. Muualla Suomessa laji satunnainen tulokaslaji, jota on harvakseltaan tavattu Kemin korkeudelle saakka. Viime vuosikymmeninä laji on suuresti harvinaistunut kaikkialla Suomessa. Se on muun muassa hävinnyt kokonaan Satakunnasta. 
Elinympäristö.
Mäkiapila kasvaa kuivilla kasvupaikoilla, kuten kallioilla, pientareilla ja kedoilla. Toisinaan sitä saattaa tavata tulokkaana satamissa ja rautateillä.
Dimetyyliallyylipyrofosfaatti

Dimetyyliallyylipyrofosfaatti (C5H12O7P2) on orgaaninen fosforiyhdiste, joka esiintyy kaikissa elämänmuodoissa. Se on tärkeä osa terpeenien synteesiä yhdessä isomeerinsä isopentenyylipyrofosfaatin kanssa. 
Terpeenien ja terpenoiden synteesi.
Dimetyyliallyylipyrofosfaattia syntyy kahdella tavalla. Mevalonaattireitissä muodostuu ensin isopentenyylipyrofosfaattia, joka muunnetaan isopentenyylipyrofosfaatti-isomeraasin avulla dimetyyliallyylipyrofosfaatiksi. Dimetyyliallyylipyrofosfaatin ja isopentenyylipyrofosfaatin reagoidessa syntyy geranyylipyrofosfaattia, josta eliöt voivat muokata uusia terpeenejä. 
Dimeyyliallyylipyrofosfaattia syntyy myös niin sanotulla ei-mevalonaattireitillä eli 1-deoksi-D-ksyluloosi-5-fosfaatti-reitillä. Siinä (E)-4-hydroksi-3-metyyli-but-2-enyylipyrofosfaatista muodostetaan dimetyyliallyylipyrofosfaattia ja isopentenyylipyrofosfaatin. Nämä kaksi reittiä ovat yhteydessä toisiinsa dimetyyliallyylipyrofosfaattimolekyylin kautta.
Jarmo Eskelinen (nyrkkeilijä)

Jarmo Johannes Eskelinen (s. 17. toukokuuta 1962 Kajaani) on suomalainen nyrkkeilijä. Hänen seuransa on Kajaanin Kuohu.
Eskelinen on edustanut Suomea kaksissa olympialaisissa: vuonna 1984 Los Angelesissa 54 kg:n sarjassa ja vuonna 1988 Soulissa 57 kg:n sarjassa. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Eskelinen on saavuttanut kolme pronssimitalia: Tampereella 1981 (sarja 51 kg), Budapestissa 1985 (54 kg) sekä Torinossa 1987 (57 kg). Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden Bergenissä vuonna 1984 sekä seitsemän Suomen-mestaruutta vuosina 1981 sekä 1983–1988 sarjoissa 51–57 kg.
Jarmo Eskelinen toimii edelleen aktiivisesti nyrkkeilyn parissa valmentajana, muun muassa Suomen Nyrkkeilyliiton pohjoisen alueen valmentajakouluttajana, sekä myös lajin tuomaritehtävissä.
Dettifoss

Dettifoss on vesiputous Jökulsárgljúfurin kansallispuistossa Pohjois-Islannissa. Putous on Jökulsá á Fjöllum joessa, joka virtaa Vatnajökullista merelle. Putoukset ovat yli 100 metriä leveitä ja 44 metriä korkeita. Sen virtausmäärä on Euroopan vesiputouksista suurin sillä vettä virtaa 500 m3/s. Dettifoss on myös sävelmä jonka Jón Leifs nimesi putousten mukaan. Elokuvassa Prometheus putous kuvaa esihistoriallista maailmaa.
Erilaisuus

Erilaisuus on tamperelaisten kulttuurintutkijoiden Mikko Lehtosen ja Olli Löytyn toimittama artikkelivalikoima, jonka on kustantanut Vastapaino vuonna 2003. Artikkeleissa käsitellään erilaisuutta ja monikulttuurisuutta. 
Sisältö.
Esipuheessa kirjan toimittajat toteavat, että mitkään kulttuurit eivät ole ”puhtaita” vaan ne ovat syntyneet vuorovaikutuksessa toisten kulttuurien kanssa. Kaikki kulttuurit ovat tässä mielessä ”monikulttuureja”. Monikulttuurisuuspuheessa nojataan yleensä ajatukseen erilaisuuden suvaitsemisesta. Suomessa ei ole ollut kulttuuria moniarvoistavaa vahvaa keskiluokkaa ja sivistyneistöä. Kaupunkien myöhäinen kehitys Suomessa piti kauppaa harjoittavan keskiluokan merkitykseltään vähäisenä talonpoikaisväestöön tai työläisiin verrattuna.
David Gray (laulaja)

David Gray (s. 13. kesäkuuta 1968 Sale, Suur-Manchester) on brittiläinen laulaja-lauluntekijä. Hän levytti ensimmäisen studioalbuminsa vuonna 1993. Maailmanlaajuista huomiota hän sai kuusi vuotta myöhemmin julkaistuaan neljännen albuminsa "White Ladder".
Diskografia.
Studioalbumit
Kokoelma-albumit
Elokuvat ja televisio.
David Grayn musiikkia on esiintynyt muun muassa seuraavissa televisio-ohjelmissa ja elokuvissa:
Pandemian vakavuusasteikko

Pandemian vakavuusasteikko ("Pandemic Severity Index", PSI) on Yhdysvalloissa kehitetty luokitus influenssapandemioiden vakavuudelle. Asteikon otti käyttöön Yhdysvaltain terveysministeriö vuonna 2007.
Asteikko.
George Constantine

George John Constantine (22. helmikuuta 1918 Southbridge, Massachusetts – 7. tammikuuta 1968 Southbridge)) oli yhdysvaltalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1959, Yhdysvaltain GP:hen. Hän keskeytti kilpailussa, eikä saavuttanut pisteitä urallaan.
John Cordts

John Cordts (s. 23. heinäkuuta 1935 Hampuri, Saksa ) on kanadalainen entinen F1-kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1969, Kanadan GP:hen. Hän keskeytti kilpailussa, eikä saavuttanut pisteitä.
Cordts syntyi Saksassa ja asui Ruotsissa ennen kuin muutti Kanadaan. Hänet valittiin Kanadan Moottoriurheilun Hall of Fameen vuonna 2003. Ennen F1-uraa Cordts oli menestynyt Kanadan ja Yhdysvaltojen urheiluautokilpailuissa ja Can-Am -sarjoissa.
Gnuplot

gnuplot on komentoriviohjelma 2- ja 3-ulotteisten kuvaajien luomiseen funktioista tai annetuista pisteistä. Gnuplot toimii useimmissa käyttöjärjestelmissä, kuten Linuxissa, Windowsissa ja OS X:ssä. Ohjelmiston kehityksen aloittivat Thomas Williams ja Colin Kelley vuonna 1986. Myöhemmin kehittäjiä on tullut lisää.
gnuplot osaa tulostaa kuvaajia monissa tiedostomuodoissa (PNG, EPS, SVG jne.). Lisäksi gnuplotilla voidaan tuottaa Latex-kuvauskieltä. Tällöin se tulostaa kuvaajan tex-tyyppisenä tiedostona, jonka voi yhdistää suoraan LaTeX-dokumenttiin.
Nimen alkuosasta huolimatta gnuplotia ei ole nimetty GNUn mukaan, minkä takia "gnuplot" alkaa tavanomaisesta erisnimen kirjoitustavasta poiketen pienellä g-kirjaimella. gnuplotin kopiosuoja sallii sen, että käyttäjä voi kopioida ohjelmistoa ilmaiseksi ja muokata lähdekoodia. Muokattua koodia saa kuitenkin jakaa vain "patchina".
Harry Cohn

Harry Cohn (23. heinäkuuta 1891 New York, New York Yhdysvallat – 27. helmikuuta 1958 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja ja Columbia Picturesin johtaja.
Vuonna 1920 Harry Cohn perusti veljensä Jackin ja Joe Brandtin kanssa CBC-tuotantoyhtiön. Yritys tunnettiin alkuaikoina todella pienistä tuotantobudjeteista. Vuonna 1924 he muuttivat CBC:n nimeksi Columbia Picturesin, ja vuonna 1929 Cohnin veljekset ostivat Brandtin ulos yrityksestä. Jatkossa Jack Cohn vastasi myynnistä ja jakelusta, kun Harry tuotti elokuvat.
Harry Cohn valitsi nuoren Frank Capran ohjaamaan vuoden 1928 draamakomedian "That Certain Thing". Columbia Picturesin ja Capran yhteistyö jatkui tämän jälkeen hedelmällisenä. Capran ohjaama "Tapahtui eräänä yönä" (1934) nosti Columbian merkittävimpien elokuvayhtiöiden joukkoon. Samoihin aikoihin Harry taisteli yrityksessä vallasta veljensä kanssa. Harry Cohn nousi lopulta Columbia Picturesin presidentiksi ja tuotantojohtajaksi. Kenelläkään muulla yritysjohtajalla ei ollut aiemmin ollut samaa asemaa.
Harry Cohn toi 1940- ja 1950-lukujen aikana useita merkittäviä näyttelijöitä ja ohjaajia Columbialle. Yrityksen alaisuudessa näyttelijät Rita Hayworth, Jack Lemmon, Glenn Ford ja Kim Novak nousivat tähteyteen ja Cohn palkkasi Columbian elokuvaohjaajaksi huippunimiä, kuten George Cukorin, Howard Hawksin, Nicholas Rayn, Otto Premingerin ja Orson Wellesin. Columbia kukoisti Cohnin johdossa 1950-luvulla, ja se tuotti tuona aikaina esimerkiksi klassikkoelokuvat "Täältä ikuisuuteen", "Alaston satama", "Kwai-joen silta" ja "Erään murhan anatomia". Cohn oli Columbian johdossa aina kuolemaansa asti.
Cohn tunnettiin itsevaltaisena ja pahasuisena johtajana. Häntä kutsuttiinkin "Hollywoodin julmimmaksi mieheksi".
Aarno Kahma

Aarno Assar Kahma (6. toukokuuta 1914 Kuopio – 15. maaliskuuta 2004 Espoo) oli suomalainen geologi, professori ja malminetsintämenetelmien kehittäjä. 
Kahma toimi Geologian tutkimuskeskuksen malmiosaston johtajana vuosina 1946–1977. Hänen johdollaan Suomesta löydettiin lukuisia uusia kaivoksia, joista merkittävin on Elijärven kaivos eli Kemin kromikaivos. 1940-luvulla Kahma yhdessä kollegansa kanssa kehitti ja patentoi sähkömagneettiseen induktioon ja pyörrevirtoihin perustuvan, lentokoneesta suoritettavan malminetsintämenetelmän, joka käänteentekevänä menetelmänä otettiin sittemmin käyttöön kaikkialla maailmassa.
Kahman vanhemmat olivat Kuopion kuuromykkäinkoulun rehtori Uuno Albert Kahma ja Maria Elisabeth Häll. Kahma kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1934 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1943 sekä väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1951 aiheesta "On Contact Phenomena of the Satakunta Diabase". Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1962. Hänelle myönnettiin myös Suomen Leijonan komentajamerkki. Hänen poikansa on professori Kimmo Kahma. Kahman velipuoli oli kenraalimajuri Gustaf Erik Magnusson.
Nummimatara

Nummimatara ("Galium saxatile", syn. "G. hercynicum") on pienikokoinen matarakasveihin kuuluva eurooppalainen kasvi. Suomessa laji on erittäin uhanalainen ja rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen nummimatara kasvaa 10–30 cm korkeaksi ja se muodostaa kukattomia rönsyjä. Kasvin varsi on hento, kalju ja nivelvälit ovat lyhyitä. Lehdet ovat vastapuikeita, hyvin kapeatyvisiä ja lyhytotaisia. Alemmissa kiehkuroissa lehtiä on 4, ylemmissä 6 kappaletta. Nummimataran kukinnot ovat harvakukkaisia. Valkoiset kukat ovat pitkäperäisiä, teriö neliliuskainen. Nummimatara kukkii heinä-elokuussa. Nummimataran sekoittaa helposti samoilla kasvupaikoilla tavattavaan yleiseen luhtamataraan ("G. uliginosum").
Levinneisyys.
Nummimataran päälevinneisyysalue ulottuu Pyreneiden niemimaalta Länsi-Ukrainaan, pohjoisessa Britteinsaarille, Tanskaan, Länsi-Norjaan ja Etelä-Ruotsiin. Suomesta nummimatarasta tunnetaan vain hajanaisia kasvustoja lähinnä rannikolta, ja sen arvellaankin levinneen maahan meriliikenteen tai heinänsiementen mukana. Laji on vakiintunut ainakin Raumalla ja Pohjassa.
Elinympäristö.
Päälevinneisyysalueellaan nummimatara kasvaa valoisissa metsissä ja metsänreunoissa, aurinkoisilla mäenrinteillä, nummilla ja hakkuu-aukioilla sekä laitumilla. Suomessa kasvupaikat ovat lähinnä laidun- ja hakamaita ja katajikkorinteitä. Nummimatara karttaa kalkkista maaperää. Lajin uhkana Suomessa ovat laiduntamisen loppumisesta seurannut kasvupaikkojen umpeenkasvu.