tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Trofobiontit

Trofobiontit ovat muurahaisten kanssa yhteiselossa eli symbioosissa eläviä hyönteisiä.
Trofobiontti on johdettu trofobioosista, joka on johdettu "ravitsevaa elämää" tarkoittavasta kreikankielisestä sanasta. Trofobiontit ovat kasvien nesteitä ravinnokseen käyttäviä hyönteisiä, joista tavallimpia ovat kirvat. Muita trofobiontteja ovat muun muassa kilpikirvat, sarvikaskaat ja eräiden perhoslajien toukat.
Trofobionttien yhteiselo muurahaisten kanssa perustuu vaihtokauppaan: muurahaiset suojelevat "karjaansa" petoja vastaan ja saavat palkaksi pisaran mesikastetta, jonka ne käyttävät ravinnokseen. Tavallisimpia trofobiontteja uhkaavia petoja ovat loisampiaiset ja loiskärpäset, jotka munivat kirvoihin. Saalistajia ovat muun muassa monet kovakuoriaiset ja harsokorennot, jotka syövät niitä. Muurahaisten suojeluksessa trofobionttipopulaatiot kasvavat ja voivat hyvin.
Eräät muurahaislajit voivat kantaa kirvoja pesiinsä ja hoitaa niitä siellä. Toiset säilyttävät kirvan munia pesässään talven yli ja kantavat ne keväällä kirvantoukkien ravintokasvien juurelle. Kun ravintokasvi kuolee kirvojen imettyä sen ravintonesteet, kantavat muurahaiset ne elävän kasvin juurelle.
Muutamien muurahaislajien kuningattaret ottavat leukoihinsa kilpikirvoja lähtiessään häälennolle. Kun ne ovat pariutuneet ja perustaneet uuden pesän, ovat trofobiontit jo valmiina tarjoamassa mesikastetta.
Malesiassa elävä "Dolichoderus cuspidatus" -muurahaislaji on vienyt trofobioosin pisimmälle. Niiden karjana on "Malaicoccus"-suvun kilpikirvoja, jotka syövät pensaiden ja puiden mahlaa. Muurahaistyöläiset kantavat kirvat ruokapaikoilleen ja niitä kohdellaan kuin perheenjäseniä. Työläiset muodostavat ruokailevan kirvan ympärille eräänlaisen pesän tarttumalla toisiaan raajoista, jolloin trofobiontti voi ruokailla suojassa. Kirvanaaraat synnyttävät eläviä poikasia ja elävät muurahaisten omien toukkien ja munien seassa turvassa. Yhdyskunnan muuttaessa kantavat muurahaiset kirvat mukanaan.
Luettelo Puolan piirikunnista

Tämä on luettelo Puolan piirikunnista voivodikunnittain järjestettynä. Puolan piirikunnat () jaetaan varsinaisiin piirikuntiin ("powiaty ziemskie") ja piirikuntatason kaupunkeihin ("miasta na prawach powiatu", ”kaupungit piirikunnan oikeuksilla”). Lainopillisessa mielessä kummatkin ovat piirikuntia. Puolassa oli vuoden 2024 alussa kaikkiaan 380 piirikuntaa, joista 66 on itsenäistä kaupunkikuntaa ja 314 varsinaista piirikuntaa.
Puolaksi piirikunnat nimetään lisäämällä sanan "powiat" ("piirikunta") jälkeen maskuliinimuotoinen adjektiivi. Lähes kaikissa nimissä laatusana on muunnos piirikunnan keskuskaupungista (esimerkiksi Pyrzycen piirikunta, puol. "powiat pyrzycki"). Joitain piirikuntia on nimetty myös kahden kaupungin (esimerkiksi Strzelcen-Drezdenkon piirikunta), suurkaupungin (esim. Varsovan läntinen piirikunta) tai maantieteellisen alueen mukaan (Tatran piirikunta Tatravuorilla). Piirittömän kaupungin ympärillä sijaitsee usein samanniminen piirikunta, jonka valtuusto istuu itse kaupungissa, vaikkei se ole osa varsinaista piirikuntaa. 
Piirikuntien nimet kirjoitetaan puolaksi pienin kirjaimin. Puolan kieliopista ja maan paikannimistöstä johtuen Puolassa on useita samannimisiä piirikuntia. Esimerkiksi Opolen piirikuntia on kolme kappaletta: Opolen kaupunki sekä kaksi piirikuntaa, joista toisen keskuskaupunki on Opole ja toisen Opole Lubelskie Lublinin läänissä. Brzegin ja Brzeskon piirikuntien nimet puolestaan taipuvat molemmat "powiat brzeski". Tällaisia tapauksia on monia.
Luettelon karttojen numerointi ei vastaa piirikuntien numerointia.
Ala-Karpatia.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Ala-Sleesia.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Kujavia-Pommeri.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Łódźin voivodikunta.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Lublinin voivodikunta.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Lubuszin voivodikunta.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Länsi-Pommeri.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Masovia.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Opolen voivodikunta.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Podlasian voivodikunta.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Pommeri.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Sleesia.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Ison-Puolan voivodikunta.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Świętokrzyskien voivodikunta.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Vähä-Puola.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Warmia-Masuria.
Kaupungit:
Piirikunnat:
Jean-Michel Bellot

Jean-Michel Bellot (s. 6. joulukuuta 1953 Neuilly-sur-Seine, Hauts-de-Seine, Ranska) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä.
Bellot sijoittui seiväshypyssä Montréalin 1976 olympialaisissa seitsemänneksi tuloksella 540 cm. Moskovan 1980 olympialaisissa hän oli viides tuloksella 560 cm. Ulkoratojen EM-kilpailuihin hän osallistui Helsingissä 1971 ja Ateenassa 1982 mutta ei selviytynyt kummallakaan kerralla loppukilpailuun.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Bellot saavutti kaksi pronssimitalia: Rotterdamissa 1973 tuloksella 530 cm ja Grenoblessa 1981 tuloksella 565 cm.
180-senttinen Bellot voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1973, 1977 ja 1981 sekä hallissa vuosina 1972 ja 1975–1977. Toukokuussa 1976 hän hyppäsi Ranskan ennätyksen 546 cm. Ennätys pysyi hänen nimissään seuraavan vuoden elokuuhun asti. Uransa parhaan tuloksen 575 cm hän hyppäsi vuonna 1982.
Aasi (korttipeli)

Aasi tai peukkuaasi on korttipeli, jossa on tavoitteena saada käteen neljä samanarvoista korttia ja samalla yrittää huomata, onko joku muu pelaajista jo siinä onnistunut. Pelin toisessa versiossa yritetään saada käteen viisi korttia samaa maata.
Pelin kulku.
Korttipakan kaikki kortit jaetaan pelaajille, mutta jaon ei ole pakko mennä tasan. Kaikki pelaajat antavat samanaikaisesti vasemmalla puolella olevalle pelaajalle yhden kortin ja ottavat vastaavasti kortin oikealla puolella olevalta pelaajalta. Pelaaja, joka ensimmäisenä saa käteensä neljä samanarvoista korttia nostaa peukalonsa pystyyn. Tämän huomattuaan muut pelaajat tekevät samoin. Pelaaja, joka nostaa peukalonsa viimeisenä häviää pelin ja on "aasi".
Toisessa pelin versiossa jokaiselle pelaajalle jaetaan viisi korttia, ja jakaja itse ottaa kuudennen, jonka hän katsoo ja joko antaa eteenpäin tai vaihtaa sen toiseen korttiin kädessään ja antaa eteenpäin. Peliä pelataan kuten edellä, mutta tavoitteena on saada käteen viisi samaa maata olevaa korttia. Saatuaan käteen viisi samaa maata olevaa korttia pelaaja nostaa peukalonsa pystyyn. Voitto- ja häviöehdot ovat samat kuin edellä.
Korbach

Korbach on Waldeck-Frankenbergin piirikunnan pääkaupunki, Kasselin hallintopiirissä, Hessenin osavaltiossa, Saksassa. Asukkaita Korbachissa oli 31. joulukuuta 2008 24 113, joista naisia oli 12 558 ja miehiä 11 555. Kaupungin pinta-ala on 123,98 neliökilometriä ja väestötiheys 194 as./km² (31.12.2008). Korbachin pormestari on Klaus Friedrich.
Korbachin ystävyyskaupungit ovat Pyrzyce Puolassa, Avranches Ranskassa, Vysoké Mýto Tšekissä ja Waltershausen Thüringenin osavaltiossa.
Korbachissa on neljä evankelis-luterilaista ja kaksi katolista kirkkoa.
Historia.
Ensimmäinen maininta Korbachista on vuodelta 980. Vuonna 1188 Paderbornin ruhtinaspiispa antoi Korbachille kaupunkioikeudet. Vuodelta 1469 on peräisin tieto, jossa mainitaan Korbachin olleen hansakaupunki. Korbach oli Hessenin ainoa hansakaupunki. Vuonna 1664 ⅔-osaa kaupungin asuinrakennuksista tuhoutui suuressa tulipalossa. Korbachin rautatieasema perustettiin vuonna 1893. Vuonna 1942 kaupungista tuli Waldeckin piirikunnan pääkaupunki. Neljätoista lähellä sijainnutta kylää liittyi vuonna 1971 Korbachiin. Vuonna 1974 Korbachista tuli Waldeck-Frankenbergin piirikunnan pääkaupunki.
Kaupunginosat.
Korbachin kaupunginosat () ja niiden väkiluvut 31. joulukuuta 2009:
Vaakevandring (EP)

Vaakevandring on Vaakevandring-yhtyeen ensimmäinen EP, joka sisältää kappaleet heidän ensimmäiseltä demoltaan sekä bonuskappaleen "To Find The Eternal Peace".
Vaakevandringin tuotti Dimmu Borgirin Stian Aarstad.
Koskettimet ovat merkittävin instrumentti EP:llä, ja sillä on sinfonisia, eeppisiä, melodisia ja folk-vaikutteita. "Fader Vaar":in sanat ovat norjankielisestä Isä meidän-rukouksesta. "Og Sorgen Stilnet I Smertens Vann" on myös laulettu norjaksi.
Tuliheloahven

Tuliheloahven ("Pseudanthias dispar") tai tulikoruahven on koralliriuttojen parvikala, jota pidetään myös riutta-akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Tuliheloahven kasvaa enimmillään 10 cm pitkäksi. Sukupuolten väritys poikkeaa toisistaan suuresti. Naaras on ylhäältä oranssi, alhaalta sinisävyinen. Koiraalla on kirkkaanpunainen selkäevä. 
Alkuperä.
Tuliheloahvenia tavataan Tyynellämerellä ja Intian valtameren itäosassa.
Käyttäytyminen.
Tuliheloahvenet muodostavat parvia, joissa on sekä naaraita että koiraita. Jos hallitseva koiras kuolee, vahvin naaras muuttuu koiraaksi.
Vesiolot ja ravinto.
Tuliheloahven syö lähinnä planktonia. Akvaariossa sitä on usein ruokittava useita kertoja päivässä.
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 2000

Sydneyn kesäolympialaisten nyrkkeilykilpailut kestivät 16 päivää. Lajissa kilpailtiin 12 painoluokassa, 28 nyrkkeilijää painoluokkaa kohti paitsi raskaassa ja superraskaassa sarjassa, joihin kumpaankin osallistui 16 nyrkkeilijää. Yhteensä kilpailuihin osallistui 312 nyrkkeilijää 74 maasta. Kilpailupaikkana toimi Sydney Convention and Exhibition Centre. Sarjoissa ei käyty erillisiä pronssiotteluita, vaan molemmille välierien häviäjille jaettiin pronssimitalit.
Suomen joukkue.
Höyhensarja (57 kg)
Olof Strömsten

Olof (Olle) Viking Strömsten (12. tammikuuta 1909 – 11. lokakuuta 1959) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Strömsten aloitti jalkapallouransa Kronohagens IF:ssä (nykyisin Kiffen), mutta siirtyi HIFK:n riveihin Kiffenin pudottua Mestaruussarjasta kauden 1932 lopuksi. Hän voitti Mestaruussarjan maalikuninkuuden jo Kiffenissä kaudella 1930 ja teki sen uudestaan HIFK:ssa 1933 ja 1934. Yhteensä Strömsten teki vuosina 1930–1939 Mestaruussarjassa 102 maalia. HIFK:ssa Strömsten saavutti kaksi Suomenmestaruutta vuosina 1933 ja 1937, hopeaa vuosina 1934 ja 1935 sekä pronssia 1936.
Maajoukkueeseen Strömsten pääsi ensimmäisen kerran 1929. Hän pelasi kaikkiaan 7 A-maaottelussa, joissa hän teki 3 maalia. 
Strömsten pelasi myös jääpalloa HIFK:ssa vuosina 1929-45 kaikkiaan 72 SM-sarjaottelua tehden 80 maalia. Tänä aikana hän saavutti HIFK:ssa 5 SM-kultaa, 4 SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin. Jääpallomaajoukkueessa hän esiintyi kaikkiaan 5 A- ja 2 B-maaottelussa.
Strömstenille myönnettiin SPL:n kultainen ansiomerkki n:o 55. Strömsten oli joidenkin arvioiden mukaan hidas ja kankea, mutta hänellä oli käsittämätön taito laukoa maaleja. Kanuuna-Olle Strömstenin muistopalkintoa on jaettu vuosittain ansioituneelle henkilölle HIFK:n joukkueen eteen tehdystä työstä joko pelikentällä tai sen ulkopuolella.
Hervé d’Encausse

Hervé d'Encausse (s. 27. syyskuuta 1943 Hanoi, Vietnam) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä.
Hervé d'Encausse saavutti seiväshypyssä pronssia Budapestin EM-kilpailuissa 1966 tuloksella 500 cm. Tokion 1964 olympialaisissa hän sijoittui 15:nneksi tuloksella 440 cm. Méxicon 1968 olympialaisissa hän oli seitsemäs tuloksella 525 cm. Münchenin 1972 olympialaisten loppukilpailussa hän jäi ilman tulosta. 
180-senttinen d'Encausse voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1965, 1966 ja 1968. Ranskan ennätystä hän paransi seitsemän kertaa. Kesäkuussa 1965 hän ylitti 490 cm ja vei maansa ennätyksen Maurice Houvionilta. Hänestä tuli ensimmäinen ranskalainen viiden metrin ylittäjä 8. kesäkuuta 1966 Pariisissa. Hän ylitti 528 cm syyskuussa 1967 ja 537 cm kesäkuussa 1968, ja nämä olivat myös Euroopan ennätyksiä. Ranskan ennätys pysyi hänen hallussaan heinäkuuhun 1970, jolloin François Tracanelli ylitti 540 cm.
Ahriman

Ahriman eli Angra Mainyu on zarathustralaisuuden pahuuden henkilöitymä. Hän juonittelee jatkuvasti hyvyyden henkilöitymää Ahura Mazdaa eli "Ormuzdia" vastaan. Kumpikin voima vaikuttaa maailmanhistoriassa, kunnes hyvä voittaa ja paha tuhoutuu. Viimeisinä päivinä hyvä voittaa, mutta sitä ennen ihmiset elävät hyvän ja pahan sekoittumisen aikaa.
Vastaavanlainen käsitys henkilöityneestä pahasta, paholaisesta, siirtyi akemenidien aikana zarathustralaisuudesta juutalaisuuteen ja siitä myöhemmin kristinuskoon, jossa siitä muodostettiin Jumalan vastustaja Saatana.
Nykyään Ahrimanin merkitys zarathustralaisuudessa on vähäisempi ja uskonto korostaa enimmäkseen Ahura Mazdan kaikkivoipaisuutta.
Pernambucon vaakuna

Pernambucon vaakuna on lipun ohella Brasilian Pernambucon osavaltion symboli.
Vaakunan kilpeen on kuvattu meri ja Olindan majakka. Vaakunan yllä oleva leijona kuvaa Pernambucon asukkaiden rohkeutta, puuvillan ja sokeriruo'on oksat rikkauksia, aurinko päiväntasaajan kirkasta valoa ja tähdet osavaltion kuntia. Vaakunan alapuolella on nauha, johon on kirjoitettu osavaltiolle tärkeät vuosiluvut 1710, 1817, 1824 ja 1889.
Hanna Ojamo

Hanna Maija Päivikki Ojamo (s. 13. joulukuuta 1978 Helsinki) on helsinkiläinen kuva- ja mediataiteilija. 
Henkilöhistoria.
Hanna Ojamon vanhemmat ovat Matti Ojamo ja Maija-Leena Ahonen. Isä on ammattiyhdistys Ystea ry:n puheenjohtaja ja sosiaalipolitiikan tutkimuspäällikkö sekä tietokirjailija ja äiti koulutukseltaan kielitieteilijä. Ojamo on syntynyt Helsingissä ja kasvanut Järvenpäässä. Ojamo sai päästötodistuksen Keskisen Uudenmaan musiikkiopistosta 1994, ylioppilaaksi hän tuli 1997. Hän valmistui Kuvataideakatemiasta 2003 ja on opiskellut myös Staatliche Hochschule für Bildende Künst Staedelschulessa Frankfurtissa elokuvaa ja videotaidetta 2002-2003. Ojamo valmistui Sibelius-Akatemian Arts Management -ohjelmasta aiheenaan kulttuurialan rahoitus ja johtaminen talouskriisin 2008 jälkeen Suomessa ja USA:ssa vuonna 2013. Hän valmistelee sosiologian ja kulttuuripolitiikan alan tohtorinväitöstä VOS-uudistuksesta Taidejohtamisen ja yrittäjyyden aineryhmään Taideyliopistolle. Ojamo valittiin Suomen Taiteilijaseuran puheenjohtajaksi kausille 2010–2011 ja 2012—2013. Hän oli toiminut seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 2008. Aiemmin Ojamo toimi taiteilijajärjestö Muu ry:n puheenjohtajana vuosina 2008–2010 sekä yhdistyksen hallituksen jäsenenä vuodesta 2004. Ojamo on toiminut myös mm. tuntiopettajana ja vierailevana luennoitsijana eri oppilaitoksissa ja korkeakouluissa vuodesta 2004 sekä kuraattorina, käsikirjoittajana ja tuottajana. Ojamo toimii 2017– Raaseporin tarkastuslautakunnan sekä HUS Länsi-Uudenmaan sairaanhoitopiirin lautakunnan jäsenenä 2018– ja oli ehdolla Kuntavaalissa 2017 Vasemmistoliiton listalta (Sit.).
Taiteellinen tuotanto.
Ojamon taiteellinen tuotanto käsittää lyhytelokuvia, videoita ja valokuvia. Hän pohtii teoksissaan yhteiskunnallisia aiheita usein kriittisesti. Ojamo piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Helsingissä Kuvataideakatemian galleriassa vuonna 2001. Vuonna 2010 valmistunut "Archive Triptych" on kolmen arkistomateriaaliin perustuvan lyhytelokuvan sarja sekä DVD-kompilaatio, jossa Ojamo peilaa mm. sotahistoriaa ja urheilua sekä eurooppalaista teollistumista ja vapaa-ajanviettoa toisiinsa. Hänen teoksiaan on Suomessa Valtion taidekokoelmassa. Yksityisnäyttelyitä Ojamo on pitänyt mm. MMK Museum der Modern Kunst Frankfurtissa avoimien ovien päivänä 2003 ja ZendaiMoMa Himalayas Art Museumissa Shanghaissa, Kiinassa 2011.
Seppo Pelkonen

Seppo Sakari Pelkonen (13. huhtikuuta 1930 Sortavala – 11. syyskuuta 2008) oli suomalainen jalkapalloilija.
Pelkonen edusti Suomen jalkapallomaajoukkuetta 16 A-maaottelussa ja 4 B-maaottelussa. Hän oli varamiehenä Suomen olympiajoukkueessa Helsingissä 1952. Hän voitti Kuopion Palloseuran riveissä Suomen mestaruuden vuonna 1956. Lisäksi hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1953 ja 1959 sekä SM-pronssia vuonna 1954. Hän edusti urallaan KuPS:in lisäksi Sortavalan Palloseuraa, Joensuun Palloseuraa ja Rosenlewin Urheilijat-38:aa.
Pelkonen sai Suomen Palloliiton kultaisen ansiomerkin, ja hänet palkittiin sanomalehti Karjalaisen mitalilla Pohjois-Karjalan parhaana urheilijana. Hän toimi JoPS:n ja RU-38:n valmentajana, kuului JoPS:n ja KuPS:n johtokuntiin ja RU-38:n palloilujaostoon. Pelkonen harrasti metsästystä.
Työurallaan Seppo Pelkonen toimi 1960-luvulla Rosenlewin R-pakin säkkitehtaan johtajana Porissa.
Hänen veljiään ovat JoPS:ssä pelanneet jalkapalloilijat Erkki (JoPSissa 1949–1952) ja Martti Pelkonen.
Sulo Parkkinen

Sulo Armas Parkkinen (21. huhtikuuta 1930 Kotka – 10. kesäkuuta 2013 Kotka) oli suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli tukimies.
Parkkinen edusti Suomen jalkapallomaajoukkuetta kahdessa A-maaottelussa ja yhdessä B-maaottelussa vuosina 1953–1955. Hän oli varamiehenä Suomen olympiajoukkueessa Helsingissä 1952. Hän voitti Kotkan Työväen Palloilijoiden riveissä Suomen mestaruuden vuosina 1951 ja 1952. Vuonna 1953 Parkkinen osallistui lehdistön miehistössä voitokkaaseen (3–0) otteluun maajoukkuetta vastaan. Hän kuului myös TUL:n liittojoukkueeseen. 
Sulo Parkkinen osallistui vielä kauden aikana joukkueen peleihin, kun KTP voitti Suomen Cupin 1958. Hän toimi myös KTP:n Suomensarjan joukkueen 1962 valmentajana.
Parkkinen oli ammatiltaan työmies.
Pikku Piko

Pikku Piko ("Le Petit Spirou") on belgialainen sarjakuva, jonka ensimmäinen osa julkaistiin suomeksi vuonna 1991. Sarjakuvassa seikkailee Piko ja Fantasio -kirjoista tuttu Piko pienenä.
Sarjakuvan ovat luoneet Tome ja Janry vuonna 1987. Sarja kehittyi vuonna 1987 julkaistusta Piko ja Fantasio -albumista "La Jeunesse de Spirou", jossa sarjan silloiset kirjoittajat kuvittelivat Pikon nuoruuden. Vähän myöhemmin tästä muodostui spin-off-sarja, johon Tome ja Janry ovat keskittyneet viimeisen Piko ja Fantasio -albuminsa "Kone joka näki unia" julkaisun jälkeen.
Sarja keskittyy nuoren ala-asteikäisen pojan edesottamuksiin, joista suuri osa käsittelee tämän kiinnostusta tyttöihin. Sarjan poikahahmojen tapoihin kuuluu esimerkiksi erilaisten tapojen keksiminen tyttöjen suihkutilojen ja pukuhuoneen vakoilemiseksi. Muita yleisiä aiheita ovat uskonto ja aikuisuuden omituisuudet. On yleisesti myönnetty, että Pikku Pikolla on erittäin vähän yhteneväisyyksiä hänen aikuisikäänsä käsitteleviin sarjakuviin.
Aiheesta on tehty myös samanniminen animaatiosarja.
Histoire(s) du cinéma

Histoire(s) du cinéma on ranskalaisen ohjaaja Jean-Luc Godardin 1980-luvun lopulla aloittama ja vuonna 1998 päättämä videoprojekti. Teoksen nimi kirjoitetaan aina ranskaksi sen sisältämän sanaleikin takia: "histoire" tarkoittaa niin ”historiaa” kuin ”tarinaakin”, ja ääntymätön "s" sulkumerkeissä viittaa monikkomuodon mahdollisuuteen.
Aurinkoheloahven

Aurinkoheloahven ("Nemanthias carberryi"), ennen aurinkokoruahven, on heloahventen heimon (Anthiadidae) merikalalaji. Se on sukunsa Nemanthias ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö.
Aurinkoheloahven saavuttaa tavallisesti 7–8 senttimetrin pituuden. Sen pitkänomainen ruumis on pienten kampasuomujen peitossa. Koirailla pyrstöevän alempi lohko on ylempää huomattavasti pidempi ja silmältä rintaevän kantaan ulottuu purppurareunainen keltainen raita. Pään yläpuoli on punertava ja selkäevän takaosan alaosa on keltainen. Naaraat taas ovat pääasiassa kellertävänoransseja. Aurinkoheloahvenen kylkiviiva on katkeamaton ja siinä on 50–53 suomua. Selkäevässään lajilla on yksitoista piikkiruotoa ja 16–17 nivelruotoa. Aikuisella kalalla selkäevän kaksi ensimmäistä piikkiruotoa ovat muita pidemmät ja toisistaan sekä muista ruodoista erilliset. Nuorilla yksilöillä selkäevän piikkiruotoja on kaksitoista, mutta niistä etummainen on pieni ja häviää kalan kasvaessa. Peräevässään aurinkoheloahvenella on kolme piikkiruotoa ja seitsemän nivelruotoa ja rintaevissään 20–21 nivelruotoa.
Levinneisyys.
Aurinkoheloahventa tavataan läntisellä Intian valtamerellä, missä sen levinneisyys ulottuu Afrikan etelä- ja itäosista Seychelleille, Madagaskariin, Malediiveille ja Chagossaarille. Sen elinympäristöjä ovat koralliriutat kirkkaissa, 10–30 metrin syvyisissä vesissä. Lajin ekologiasta, elinkaaresta ja populaatiokoista on saatu vain niukasti tietoa, mutta Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN pitää sitä elinvoimaisena sen laajasta levinneisyydestä ja ainakin paikoittaisesta yleisyydestä johtuen.
Lauri Lassila

Lauri Janne Juhani Lassila (s. 12. lokakuuta 1976 Helsinki) on entinen suomalainen kumparelaskija. Hän edusti Lahden Hiihtoseuraa.
Lassila sijoittui Naganon olympialaisissa 1998 kumparelaskussa viidenneksi. Meiringenin MM-kilpailuissa 1999 hän saavutti samassa lajissa hopeaa. Suomi sai kilpailussa kolmoisvoiton Janne Lahtelan voittaessa ja Sami Mustosen oltua kolmas. Parikumparekilpailussa Lassila saavutti Johann Grégoiren ja Lahtelan jälkeen pronssia. Deer Valleyn MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui kumparelaskussa kahdeksanneksi ja parikumpareissa yhdeksänneksi. Rukan MM-kisoissa 2005 hän oli parikumpareissa niin ikään yhdeksäs. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa vuonna 1994 ja kultaa 1995.
Lassila sijoittui kumparelaskun maailmancupin yhteispisteissä toiseksi kaudella 1998–1999 ja kolmanneksi kausilla 1997–1998 ja 1999–2000. Osakilpailuissa hän sijoittui kolme kertaa toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi.
Lassila on ollut vuodesta 2007 lähtien naimisissa australialaisen freestylehiihtäjän Lydia Lassilan kanssa. Heillä on kaksi poikaa joilla on kummallakin kaksoiskansalaisuus, Suomen ja Australian. Perhe muutti vuonna 2020 Australiasta Leville Suomen Lappiin asuttuaan Australiassa lähes 14 vuotta.
Berlin Alexanderplatz (televisiosarja)

Berlin Alexanderplatz on vuonna 1980 valmistunut 14-osainen länsisaksalainen televisiosarja, jonka Rainer Werner Fassbinder ohjasi Alfred Döblinin samannimisen romaanin pohjalta. Günter Lamprechtin, Hanna Schygullan, Barbara Sukowan, Elisabeth Trissenaarin ja Gottfried Johnin tähdittämä sarja on kaikkiaan 15½ tuntia pitkä. Sitä on esitetty myös elokuvateattereissa ja esimerkiksi kriitikko Matti Komulainen on todennut luomuksen olevan ”edelleen kaikkien aikojen massiivisin eurooppalaiselokuva.”&lt;ref name="Komulainen/2008/22"&gt;&lt;/ref&gt;
Valmistumistuessaan "Berlin Alexanderplatz" teki television historiaa. Jättiteos Weimarin tasavallan ajan Berliinin alamaailmasta oli Saksan liittotasavallan kallein produktio aikana, jolloin maan draamatuotannossa panostettiin laatuun.
Fassbinder hautoi tätä "magnum opustaan" mielessään pitkään ja suunnitteli kirjajärkäleen kuvaamista jo 1960-luvulla. Teoksen teemoja hän lainaili jo ennen sarjan valmistamista muussa tuotannossaan. Ohjaaja halusi työnsä televisioon tahtoen sille mahdollisimman laajan yleisön. Elämäkertoja Christian Braad Thomsenin mukaan "Berlin Alexanderplatz" oli Fassbinderille tienäyttäjä niin henkilökohtaisessa elämässä kuin työssäkin ja auttoi taiteilijan läpi tukahduttavan ahdistuksen.
Ohjaaja Fassbinder haaveili romaaniin pohjautuvan ”sisaruselokuvan” tekemisestä saatuaan televisiosarjan valmiiksi. Pitkän "Berlin Alexanderplatz" -elokuvansa päärooleihin hän toivoi Gérard Depardieuta Franz Biberkopfiksi ja Isabelle Adjania Miezen rooliin.
"Berlin Alexanderplatz" kertoo Franz Biberkopfista, sementtityöläisestä ja muuttomiehestä, joka on juuri vapautunut vankilasta. Tarina sijoittuu ebsimmäisen maailmansodan jälkeiseen Berliiniin.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Berlin Alexanderplatzin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Putkihuulikala

Putkihuulikala ("Epibulus insidiator") tai suurisuukala on melko suurikokoinen huulikala.
Koko ja ulkonäkö.
Putkihuulikalalla on valkoinen pää ja ruskea vartalo, jossa kulkee keltainen pystyraita. Nimensä se on saanut suustaan, jonka se voi heilauttaa puolen kalan mittaiseksi lonksauttamalla leukaluunsa sijoiltaan. Kala voi kasvaa 35 cm:n pituiseksi.
Nuoret yksilöt ovat aivan erinäköisiä ja muistuttavat Wetmorella-suvun huulikaloja.
Alkuperä.
Putkihuulikaloja elää Indopasifisella merialueella 1–40 metrin syvyydessä.
Ravinto.
Putkihuulikala pyydystää joustavan leukaloukkunsa avulla erilaisia rapuja ja pieniä kaloja.
Jämsän vaakuna

Jämsän kaupungin vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä siilirauta, jota ympäröi reunuksittain ketju; molemmat hopeaa”, ja se on alun perin vahvistettu kunnanvaakunaksi Jämsänkoskelle 3. huhtikuuta 1954. Ketju on yhteinen teema emäpitäjän Jämsän ja sen tytärpitäjien Jämsänkosken ja Koskenpään vaakunoiden välillä. Myllynkivien etäisyyden säätämiseen käytetty siilirauta viittaa Jämsänkosken vanhoihin vesimyllyihin ja niistä alkaneeseen pitäjän teollistumiseen. Jämsä otti vaakunakseen Jämsänkosken vaakunan vuonna 2009 näiden kuntaliitoksen yhteydessä.
Alkuperäinen Jämsän kunnalle 29. joulukuuta 1953 vahvistettu vaakuna oli myös Gustaf von Numersin suunnittelema. Sen vaakunaselitys oli ”punaisessa kentässä nauhalla sidottu nuolikimppu, nuolet hopeaa, kärjet, sulat ja nauha kultaa; nuolikimppua ympäröi reunuksittainen hopeinen ketju”. Vaakunan nuolikimppu viittaa alueen muinaiseen merkitykseen hämäläisten eräretkien metsästysmaana. Nuolien lukumäärä symboloi Suur-Jämsästä muodostettuja seitsemää pitäjää (Jämsä, Jämsänkoski, Koskenpää, Korpilahti, Muurame, Säynätsalo, Petäjävesi). Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuoden 2009 kuntaliitoksessa.
Henrik Westerlund

Paul Gustav Henrik Westerlund (18. elokuuta 1926 Nurmijärvi – 22. kesäkuuta 2016 Pernaja) oli Ruotsalaista kansanpuoluetta edustanut suomalainen poliitikko.
Westerlund valittiin kansanedustajaksi kahdeksissa vaaleissa Uudenmaan läänin vaalipiiristä ja hän toimi eduskunnassa 29 vuotta, huhtikuusta 1966 maaliskuuhun 1995. Eduskuntavaaleissa 1995 hän ei ollut enää ehdolla. Hän oli puolueensa eduskuntaryhmän puheenjohtaja vuosina 1974–1982 ja valiokunnista hän vaikutti varsinaisena jäsenenä maa- ja metsätalousvaliokunnassa ja puolustusvaliokunnassa. Westerlundille myönnettiin valtiopäiväneuvoksen arvonimi vuonna 1995.
Westerlund syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän oli koulutukseltaan agrologi, ja hän valmistui Turun Högre svenska lantbruksläroverketistä vuonna 1946. Hän toimi itsekin maanviljelijänä Pernajassa vuodesta 1954. Hän oli Nylands svenska lantbruksproducentförbundin (NSP) puheenjohtaja vuosina 1971–1987 ja Pernajan kunnanvaltuuston jäsen vuosina 1957–1976. Presidentin valitsijamies Westerlund oli vaaleissa 1962, 1968, 1978 ja 1982.
Westerlund oli kahdesti naimisissa. Ensimmäisen vaimonsa kanssa hän sai kaksi lasta, vuonna 1954 syntyneen pojan ja 1957 syntyneen tyttären, ja toisen vaimonsa kanssa yhden lapsen, vuonna 1986 syntyneen tyttären.
Eeva Turunen

Eeva Annikki Turunen (o.s. Viljanen, 22. kesäkuuta 1933 Valkjärvi – 20. joulukuuta 2015 Joensuu) oli suomalainen poliitikko. Turunen toimi kokoomuksen kansanedustajana kolmen vaalikauden ajan vuosina 1983–1995. Hän edusti Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiriä. Turunen oli jäsenenä laki- ja talousvaliokunnassa ja valtiovarainvaliokunnassa.
Elämä.
Turunen syntyi maanviljelijäperheeseen Karjalan kannaksen Valkjärvellä, josta hänen perheensä joutui lähtemään sotien aikana kahdesti evakkoon. Turunen kirjoitti ylioppilaaksi Naantalissa vuonna 1953 ja kouluttautui myöhemmin opettajaksi. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Turun opettajakorkeakoulusta 1955 ja yleisaineiden opettajaksi sekä ammatinvalinnan yhdysopettajaksi Jyväskylän kasvatusopillisesta korkeakoulusta 1962. Turunen työskenteli opettajana Joensuussa vuosina 1955–1988.
Turunen oli kokoomuksen jäsen vuodesta 1972, ja samana vuonna hän oli ensimmäisen kerran kunnallisvaaliehdokkaana Joensuussa päästen kolmannelle varasijalle. Kunnallisvaaleissa 1976 Turunen valittiin Joensuun kaupunginvaltuustoon ja hän oli kaupunginvaltuutettuna vuosina 1977–2000 ja 2005–2008. Vuonna 1999 Turuselle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.
Hänen muistelmateoksensa "Sikatarhan enkeli" ilmestyi 2004.
Perhe.
Turunen oli naimisissa vuodesta 1955, ja hänellä on vuosina 1957 ja 1959 syntyneet pojat.
Club Nacional de Football

Club Nacional de Football on montevideolainen jalkapalloseura, joka pelaa Uruguayn pääsarjassa Primera Divisiónissa. Se on Uruguayn menestynein ja yksi Etelä-Amerikan menestyneimmistä jalkapalloseuroista mestaruuksilla mitaten. Se on perinteisesti hallinnut Uruguayn jalkapalloa paikalliskilpailijansa Peñarolin kanssa.
Nuoret opiskelijat perustivat Nacionalin vuonna 1899, ja se voitti ensimmäisen jalkapallon mestaruutensa vuonna 1902. Sen kotistadion on Estadio Gran Parque Central.
Nacional on voittanut Uruguayn mestaruuden 45 kertaa, Copa Libertadoresin ja Intercontinental Cupin vuosina 1971, 1980 ja 1988, Recopa Sudamericanan vuonna 1989 sekä Copa Interamericanan vuosina 1972 ja 1989.
Joukkue oli perusta Uruguayn maajoukkueelle, joka voitti olympialaisissa kultaa vuosina 1924 ja 1928 sekä ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1930.
Club Atlético Peñarol

Club Atlético Peñarol on montevideolainen urheiluseura. Parhaiten se tunnetaan jalkapalloseurana, joka pelaa Uruguayn pääsarjassa Primera Divisiónissa.
Peñarol on yksi Etelä-Amerikan menestyneimmistä jalkapalloseuroista. Se on perinteisesti hallinnut Uruguayn jalkapalloa paikalliskilpailijansa Nacionalin kanssa.
Peñarol on perustettu vuonna 1891. Sen kotistadionit ovat Estadio Las Acacias ja Estadio Centenario.
Historia.
Peñarol on voittanut Copa Libertadoresin vuosina 1960, 1961, 1966, 1982 ja 1987. Seura on voittanut Intercontinental Cupin vuosina 1961, 1966 ja 1982.
Kotimaansa mestaruuden Peñarol on voittanut kaikkiaan yli 54 kertaa, vuosina 1900, 1901, 1905, 1907, 1911, 1918, 1921, 1924, 1926, 1928, 1929, 1932, 1935, 1936, 1937, 1938, 1944, 1945, 1949, 1951, 1953, 1954, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1964, 1965, 1967, 1968, 1973, 1974, 1975, 1978, 1979, 1981, 1982, 1985, 1986, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1999, 2003, 2009-10, 2012-13, 2015–16, 2017, 2018, 2021, 2024
Muita mestaruuksia:
Hermomyrkky

Hermomyrkky eli neurotoksiini on kemiallinen aine, joka estää neuronien toimintaa. Koska hermosolut vastaavat lukuisista elimistön toiminnoista, neurotoksiinien vaikutus voi ilmetä hyvin monella tavalla. Neurotoksiinin vaikutukset riippuvat myös annoksen suuruudesta. 
Neurotoksiini voi yksinkertaisesti vahingoittaa hermosolua niin, että se lakkaa toimimasta. Toiset toksiinit vaikuttavat neuronien signaalien välitykseen estämällä välittäjäaineiden vapautumista, vastaanottoa tai saamalla aikaan vääriä signaaleja. Ihmiskeho tuottaa myös itse joitakin neurotoksiineja: monet neurotransmitterit, joita tarvitaan välittämään signaaleja, ovat liian suurina annoksina vaarallisia. Esimerkiksi keskushermostossa oleva liika serotoniini aiheuttaa vaarallisen serotoniinioireyhtymän.
Luonnosta löytyy lukuisia neurotoksiineja. Niitä tuottavat myrkylliset eläimet, mutta myös jotkut raskasmetallit kuten lyijy ovat neurotoksiineja. Neurotoksiineja voidaan käyttää myös sodankäynnissä ja väkijoukkojen hallinnassa.
Altistuminen neurotoksiineille voi aiheuttaa pahoinvointia, motoriikan hallinnan menetyksen, halvaannuksen, näköhäiriöitä, huimausta tai aivohalvauksen. Ääritapauksissa tuloksena voi olla kooma ja lopulta kuolema hermoston toiminnan lakkaamisen seurauksena. Erityisesti silloin, kun neurotoksiini vaikuttaa autonomisen hermoston toimintaan, kehon toiminnot voivat pysähtyä nopeasti.
Neurotoksiinille voi altistua akuutisti esimerkiksi käärmeenpureman seurauksena. Krooninen altistus voi seurata esimerkiksi raskasmetallimyrkytyksestä, jolloin ainetta saadaan pieninä annoksina pitkien aikojen kuluessa. Raskasmetallit ovat ongelmallisia, koska ne voivat varastoitua elimistöön. Tällöin uhri sairastuu, kun raskasmetallia on kerääntynyt elimistöön tietty määrä.
Neurotoksiinialtistusta voidaan hoitaa useilla eri menetelmillä. Monet hoitomenetelmät keskittyvät ylläpitämään elimistön toimintoja niin pitkäksi aikaa, että potilaan tila vakautuu. Tällöin potilas usein toipuu, mutta voi saada myöhemmin altistuksesta johtuvia sivuvaikutuksia. Joskus neurotoksiineja vastaan voidaan käyttää kemiallisia aineita tai muuttaa ne muotoon, jossa ne huuhtoutuvat elimistöstä nopeammin. Joihinkin myrkytyksiin ei ole parannuskeinoa, vaan hoito on oireenmukainen.
Des O’Connor

Des O’Connor (oikealta nimeltään Desmond Bernard O'Connor; 12. tammikuuta 1932 Lontoo – 14. marraskuuta 2020) oli englantilainen laulaja ja televisiotähti. Hän juonsi muun muassa omaa keskusteluohjelmaansa sekä visailuohjelmia "Take Your Pick!" ja "Countdown".
O’Connorin vuonna 1968 levyttämästä iskelmästä ”One, Two, Three, O’Leary” teki Pertti Reponen suomenkielisen version ”Leikkimajan aikaan”. Sen esitti Tapani Perttu levyllä joka julkaistiin 6. helmikuuta 1969.
O’Connor sai vuonna 2008 brittiläisen imperiumin komentajan arvon (CBE).
Atatürkin olympiastadion

Atatürkin olympiastadion () on Istanbulissa, Turkissa sijaitseva urheilustadion. 
Stadionin rakentaminen aloitettiin vuonna 1997, ja se vihittiin käyttöön vuonna 2002. Sen kapasiteetti on 80 000 ja sen suunnittelivat Michel Macari ja Aymeric Zublena. Stadion rakennettiin Turkin vuoden 2008 olympiahakua varten. Se on nimetty Kemal Atatürkin mukaan.
Stadionia käytetään pääasiassa jalkapalloon. Stadionilla pelattiin vuoden 2005 ja vuoden 2023 Mestarien liigan loppuottelu. Lisäksi muun muassa Turkin maajoukkue ja Galatasaray ovat pelanneet sillä joitakin otteluitaan.
Crazy in Love (Beyoncén kappale)

”Crazy in Love” on Beyoncén vuonna 2003 julkaistu single albumilta "Dangerously in Love". "Rolling Stone" -lehti arvioi vuonna 2021 kappaleen kaikkien aikojen 16. parhaaksi kappaleeksi.
American Psychiatric Association

American Psychiatric Association eli APA () on merkittävä yhdysvaltalainen psykiatrien ammatillinen järjestö, jolla on maailmalla laajaa vaikutusvaltaa. Sen 38 000 suuruinen jäsenistö koostuu pääasiassa yhdysvaltalaisista psykiatreista, mutta jäsenistöön kuuluu myös ammattilaisia muista maista. Se julkaisee useita aikakausjulkaisuja ja kansainvälisessä käytössä olevaa diagnostiikan käsikirjaa "Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders", joka yleisemmin tunnetaan lyhenteenä DSM.
APA on myös American Psychological Associationin lyhenne.
CBS Radio

CBS Radio Inc. (aikaisemmalta nimeltään Infinity Broadcasting Corporation) on Yhdysvaltojen toiseksi suurin radioasemien omistaja Vuonna 2017 CBS Radio omisti 117 radioasemaa eri puolilla Yhdysvaltoja.
Historia.
CBS aloitti "United Independent Broadcasters" nimisenä vuonna 1927, kun Arthur Judson ei saanut asiakkaitaan "National Broadcasting Company" NBC:n lähetyksiin. Se teki fuusion "Columbia Phonograph and Records Co" kanssa myöhemmin ja sen nimeksi tuli sen yhteydessä "Columbia Phonograph Broadcasting Company". Se tuotti tappiota ja se siirtyi lopuksi William S. Paley omistukseen 400 000 dollarilla. Hänen isänsä omisti "La Palina cigars" nimisen yhtiön ja siitä yhtiön tärkein mainostaja. Yhtiön nimi muutettiin "Columbia Broadcasting System"iksi tammikuun 18. päivä vuonna 1929. 
Paleyn johtaessa yritystä se teki radion historiaa 1920-luvun lopulla. Hän houkutteli mainostajia ja tarjosi heille mahdollisuutta olla sponsoroimassa radiolähetyksiä. Vuodesta 1922 lähtien CBS kasvatti 22 aseman verkon 114 vuosikymmenen loppuun mennessä. Vuoteen 1932 menessä sen vuosittainen voitto oli kasvanut 3 miljoonaan dollariin. Vaikka 1930- ja 40-luvun suositummat radiolähetykset ja ohjelmat olivat NBC:n verkossa oli CBS:llä kuitenkin suuri yleisö, mikä johtui suurelta osin Paleyn palveluksessa olevan johtajasta Frank Stanton, joka toimi CBS:n puheenjohtajana vuosina 1946–1971.
Vuonna 1938 CBS osti American Recording Corporationin, joka myöhemmin tuli Columbia Records. Yhdessä Columbia Recordsin kanssa CBS-laboratoriot kehittivät Peter Goldmarkin johdolla korkealaatuisen LP-levyn jotka Columbia Records julkaisi yleisölle 1948.
Harrin koulu

Harrin koulu oli entisen Jalasjärven kunnan Jokipiissä Ahonkyläntien varrella sijainnut peruskoulu, jossa toimi vuonna 2010 luokat 1–6. Koulussa oli ennen lakkauttamista 30 oppilasta ja kolme opettajaa. Koulunjohtajana toimi Jukka Isoviita.
Harrin koulu toimi noin 105 vuotta. Kun Kannon ja Ahon koulut lopetettiin, niiden oppilaat siirrettiin Harriin. Harrin lakkauttamisen jälkeen oppilaat on siirretty Metsolan kouluun, sekä pieni osa Jalasjärven kirkonkylän alakouluun.
Historiaa.
Harrin koulu sai alkunsa, kun Jokipiin keskustaan Oppaan taloon perustettiin vuonna 1904 kansakoulu, jota kutsuttiin aluksi Jokipiin kouluksi. Ensimmäisiä opettajia olivat rippikoulusta asti toisensa tunteneet tamperelaiset Hilda Saarela, o. s. Wellroos, ja Mandi Salmela, o. s. Siren, jotka työskentelivät koulussa eläkkeelle jäämiseensä 1944 ja 1945 saakka. Poikien käsitöitä opetti ensin 16 vuotta Alfred Häjänen ja sitten 24 vuotta Aleksi Harri. Sotien jälkeen pitkäaikaisia opettajia olivat muun muassa Erkki Läikkö (1946–1981) ja Virve Vierikko (1943–1974). 
Vuonna 1907 koulu muutti Oppaan talosta uuteen koulutaloon ja sai nimekseen Harrin koulu. Sinne saatiin sähkövalo 1924, mutta juokseva lämmin vesi ja keskuslämmitys vasta 1978. Koulua laajennettiin 1920-luvulla ja taas 1940-luvulla muun muassa karjalaisevakoiden lisättyä oppilasmäärää. Suurin kasvuhyppäys tuli vuonna 1966, kun Kannon koulu lopetettiin ja oppilaat siirrettiin Harriin. Ahon koululle tehtiin samoin 1992.
Kauan koskematon

Kauan koskematon on kotimaisen ambient-projektin Jääporttien esikoisalbumi, joka julkaistiin 10. syyskuuta 1999. 500 kpl painoksena C-kasetteja. Sittemmin levystä on julkaistu erityinen CDR-versio jota voi tiedustella suoraan artistilta.
Lainaus, Tuomas M. Mäkelä: "Nyt kun tämän vuoden syksyllä tulee kuluneeksi 10 vuotta tuon levyn julkaisusta, on suunnitelmissa julkaista levy uudelleen masteroituna ainakin netissä MP3/FLAC muodossa."
Alice Sebold

Alice Sebold (s. 6. syyskuuta 1963) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän syntyi Wisconsinissa ja valmistui Great Valley High Schoolista Pennsylvaniassa. Vuonna 1981 opiskellessaan ensimmäistä lukuvuottaan Syracusen yliopistossa hän joutui raa'an raiskauksen uhriksi; tätä elämänsä traumaattista käännekohtaa hän kuvasi esikoisteoksessaan "Lucky" (1999). 
Vuonna 2002 ilmestyi Seboldin ensimmäinen romaani, "Oma taivas" (), joka kuvaa 6. joulukuuta 1973 seksuaalimurhan uhrina kuolevan 14-vuotiaan Susie Salmonin ja tämän lähipiirin kohtaloa. Teoksesta tuli kansainvälinen menestys, josta Peter Jackson on ohjannut samannimisen elokuvan, jossa Susie Salmonin roolin näyttelee Saoirse Ronan.
Vuonna 2007 ilmestyi Seboldin toinen romaani, "The Almost Moon". 
Sebold on naimisissa kirjailija Glen David Goldin kanssa. Hän tapasi miehensä Kalifornian yliopistolla Irvinen kampuksella opiskellessaan.
Mauro Tassotti

Mauro Tassotti (s. 19. tammikuuta 1960 Rooma, Italia) on italialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Hän toimii Serie A:n Milanin apulaisvalmentajana.
Pelaajana.
Ura.
Tassotti oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi yleensä oikeana laitapuolustajana.
Tassotti edusti pääosan urastaan eli vuodet 1980–1997 Milania. Lisäksi hän edusti Laziota vuosina 1978–1980. Tassotti pelasi Milanin riveissä kaikkiaan 583 ottelua. Hän on seuran viidenneksi eniten otteluita pelannut pelaaja. Tassotti muodosti Milanissa yhtenä kaikkien aikojen parhaista pidetyn puolustuslinjan yhdessä Franco Baresin, Alessandro Costacurtan ja Paolo Maldinin kanssa. Hän saavutti seuran riveissä muun muassa viisi Italian-mestaruutta, kolme Euroopan cupin/Mestarien liigan voittoa ja kaksi Intercontinental Cupin voittoa.
Italian maajoukkueessa Tassotti pelasi vuosina 1992–1994 seitsemän ottelua. Hän saavutti Italian riveissä hopeaa 1994 MM-kilpailuissa. Tassotti sai kahdeksan ottelun kansainvälisen pelikiellon lyötyään Espanjan Luis Enriqueta kyynärpäällä kasvoihin turnauksen puolivälieräottelussa. Hän ei pelannut maajoukkueessa tapauksen jälkeen.
Apulaisvalmentajana.
Ura.
Tassotti on toiminut apulaisvalmentajana Milanissa vuodesta 2001 lähtien työskenneltyään ensin juniorivalmentajana. Hän on työskennellyt Carlo Ancelottin ja Leonardon sekä nykyisin Massimiliano Allegrin alaisuudessa.
Petr Málek

Petr Málek (26. marraskuuta 1961 – 30. marraskuuta 2019) oli tšekkiläinen haulikkoampuja ja olympiamitalisti.
Málek voitti olympialaisissa hopeaa skeetissä Sydneyssä 2000. MM-kilpailuissa hän saavutti joukkuekilpailuista Tšekin ja Tšekkoslovakian riveissä kaksi kultaa, hopean ja pronssin.
Osakolainen

Osakolainen on ollut Oulun ammattikorkeakoulussa ilmestyvä opiskelijalehti, jota kustantaa Oulun ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (OSAKO). Lehti on ilmestynyt vuodesta 1999 lähtien ja vuonna 2006 se muutettiin toimituspolitiikaltaan opiskelijakunnasta riippumattomaksi. Lehden viimeinen päätoimittaja oli Salla Simonaho.
24-sivuisen tabloid-kokoisen lehden painos on 2000 kappaletta ja se ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Osakolaista jaetaan muun muassa ammattikorkeakoulun toimipisteisiin. Lisäksi lehteä voi lukea tai napata matkaan lukuisissa tiloissa Oulun keskustan alueella.
Lehti ei ole ilmestynyt vuoden 2018 jälkeen. Vuosien 2019 ja 2020 toimintasuunnitelmissa on mainittu Osakolaisen kehittämisen selvittäminen verkkojulkaisuna, mutta vuoden 2021 toimintasuunnitelmassa mainintaa ei enää ole.
Bloodhound SSC

Bloodhound SSC () on rakenteilla oleva kulkuneuvo, jolla pyritään rikkomaan maanopeusennätys. Se on varustettu rakettimoottorilla ja Eurofighter Typhoon -hävittäjän suihkumoottorilla, joiden avulla ajoneuvon uskotaan saavuttavan 1 600 kilometrin tuntinopeuden. Ajoneuvoa rakentaa sama brittiläinen ryhmä joka rikkoi maanopeusennätyksen myös vuonna 1997. Ajoneuvo painaa noin 7,5 tonnia ja on 12,8 metriä pitkä. Pyörät on valmistettu taotusta alumiinista. Autossa on noin 135 000 hevosvoimaa ja työntövoima on suurempi kuin Concorde-lentokoneessa. 
Ajoneuvon täysikokoinen malli esiteltiin Farnboroughin ilmailunäyttelyssä heinäkuussa 2010. Ajokokeet toivottiin päästävän aloittamaan joko loppuvuodesta 2011, tai 2012 alussa.
Tällä hetkellä autoa kootaan BLOODHOUND-teknologiakeskuksessa Bristolissa. Auto on tarkoitus esitellä kesällä 2015, jonka jälkeen sillä tehdään testejä Britanniassa ja Etelä-Afrikassa. Varsinainen nopeusennätysyritys on tarkoitus tehdä Etelä-Afrikassa vuonna 2016.Projektijohtajana on Richard Noble ja kuljettajana Andy Green.
Virallinen tavoite on rikkoa autolla tuhat mailia tunnissa (1609 km/h) nopeus. Ennätysyrityksessä on tarkoitus ensiksi kiihdyttää 350 mailin tuntinopeuteen suihkumoottoreilla ja sitten käynnistää rakettimoottori.
Markku Koli

Markku Juhani Koli (s. 28. joulukuuta 1953 Oulu) on suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti evp.
Ura.
Markku Koli syntyi oululaisperheeseen, hänen vanhempansa olivat ekonomi Jouni Koli ja kanslisti Irma Sandman. Koli pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta toukokuussa 1973.
Koli on valmistunut Kadettikoulusta kenttätykistölinjalta vuonna 1978, vuonna 1987 Sotakorkeakoulusta ja vuonna 1993 Yhdysvaltain maavoimien komentaja- ja esikuntakorkeakoulusta. Hän työskenteli elokuusta 2009 lähtien syyskuuhun 2011 asti Pääesikunnan päällikkönä.
Sitä ennen hän palveli muun muassa Pääesikunnan operaatiopäällikkönä heinäkuun 2009 loppuun asti. Koli on palvellut muun muassa 1990-luvulla Panssariprikaatiin kuuluvan Jääkäritykistörykmentin komentajana. Lisäksi hän on toiminut sotakorkeakoulun opettajana.
Kesällä 2011 Koli ilmoitti eroavansa Puolustusvoimien palveluksesta ja siirtyvänsä Arabiemiraatteihin sotilasjohdon neuvonantajaksi.
Kolia pidettiin vahvana ehdokkaana puolustusvoimain uudeksi komentajaksi Juhani Kaskealan jälkeen kenraali Ari Puheloisen ja kenraali Ilkka Asparan ohella.
Koli määrättiin vuonna 2010 maksamaan puolustusvoimille lähes 7 000 euroa vahingonkorvausta edustusasuntonsa remontista. Jyri Häkämiehen johtama puolustusministeriö kielsi 18. maaliskuuta 2009 kalliiden edustusasuntojen hankkimisen armeijan ylimmälle johdolle, mutta viisi päivää myöhemmin pääesikunnan tulevaksi johtajaksi valitulle Kolille vuokrattiin asunto Eiranrannasta. Edellisenä vuonna valmistuneessa talossa sijainnut asunto remontoitiin edustustehtäviä varten ja sinne hankittiin irtaimistoa, ja remontin ja hankintojen yhteissumma oli lähes 94 000 euroa. Toukokuun lopulla puolustusvoimain komentaja Juhani Kaskeala päätti laittaa edustusasunnoista luopumisen käytäntöön ja Kolin asuntoon hankittu irtaimisto siirrettiin suurilta osin puolustusvoimien varastoon. Koli muutti asuntoon myöhemmin ja lunasti sinne jääneen vähäisen irtaimiston itselleen. Puolustusvoimain komentajaksi pääesikunnan johdosta ylennyt Ari Puheloinen määräsi marraskuussa 2010 Kolin korvaamaan puolustusvoimille aiheutuneen noin 28 000 euron vahingon, koska Kolin olisi asemassaan pitänyt tuntea ohjeistus, mutta korvausta kohtuullistettiin neljäsosaan.
Lapijoki

Lapijoki on kylä Eurajoella, noin neljän kilometrin päässä Eurajoen kirkonkylästä ja 11 kilometrin päässä Raumalta. Vanha Lapijoen kylä sijaitsee Lapinjoen varrella. Sen pohjoispuolella on moderni Lapijoen omakotialue.
Lapijoki muodosti vuoteen 2017 saakka oman taajamansa. Tällöin taajaman väkiluku oli 814 ja maapinta-ala 4,15 neliökilometriä. Sittemmin Lapijoki on kasvanut kiinni Eurajoen kirkonkylän taajamaan. Vuonna 2021 Lapijoen postinumeroalueen väkiluku oli 1 304 ja pinta-ala 50,9 neliökilometriä.
Lapijoella on muun muassa partureita, siivousyritys, lounaskahvila, päiväkoti, leikkipuisto, laavu, motelli ja huoltamo. Kylän tunnetuin nähtävyys on vuonna 1883 rakennettu Lapijoen museosilta.
Gavrilov Posad

Gavrilov Posad () on pieni, Venäjän Ivanovon alueen lounaisosassa, 85 kilometriä Ivanovosta lounaaseen sijaitseva kaupunki. Kaupunki on Nerlin sivujoen Irmesin rannalla. Kaupungin kautta kulkee Moskovan ja Ivanovon välinen rautatie (Gavrilov Posadin asema).
Kaupunki on Gavrilov Posadin piirin (17 591 as. vuonna 2010) keskus. Piirin väestöstä 6 434 asui kaupungissa.
Gavrilovskajan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1434. Vuonna 1789 siitä tuli Gavrilov Posadin kaupunki, joka oli 1800-luvulle saakka huomattava kauppapaikka. Paikkakunta tunnettiin myös Iivana IV:n vuonna 1564 perustamasta hevossiittolasta. Nykyisin kaupunki on maatalousalueen keskus.
Kari Siiki

Kari Juhani Siiki (16. joulukuuta 1949 Tampere – 27. joulukuuta 2014 Kerava) oli suomalainen upseeri ja kenraalimajuri.
Kari Siiki opiskeli Kadettikoulussa 57. kurssilla ja valmistui ilmatorjuntaupseeriksi luutnantiksi ylennettynä vuonna 1973 kurssinsa priimuksena. Yleisesikuntaupseerin tutkinnon Siiki suoritti Sotakorkeakoulussa ilmasotalinjalla vuosina 1981–1983. Hänet palkittiin kenraali Lauri Sutelan miekalla. Se myönnetään upseerille, joka täyttää parhaiten komentajalle asetetut vaatimukset.
Lisäksi Kari Siiki suoritti Suomen yleisesikuntaupseerikurssia vastaavat opinnot Saksassa Führungsakademie der Bundeswehrissa vuosina 1992–1993. Hänet ylennettiin prikaatikenraaliksi vuonna 2001 ja kenraalimajuriksi 6.12.2004.
Sotilasura.
Valmistuttuaan ilmatorjuntaupseeriksi Kadettikoulusta vuonna 1973 Kari Siiki toimi varusmieskouluttajana ja AUK:n johtajana Turun Ilmatorjuntapatteristossa vuoteen 1981. Yleisesikuntaupseerin tutkinnon jälkeen hän palveli ilmatorjuntaupseerina (toimistoupseeri) Merivoimien Esikunnassa vuosina 1983–1986 osallistuen vahvasti Merivoimien ilmatorjunnan kehittämiseen, Puolustusneuvoston yleissihteerin apulaisena 1986–1988 ja Puolustusvoimain komentajan adjutanttina vuosina 1988–1992. Saksassa suoritettujen opintojen jälkeen Kari Siiki siirtyi Helsingin Ilmatorjuntarykmentin esikuntapäälliköksi vuonna 1993 ja toimi Helsingin Ilmatorjuntarykmentin komentajana vuosina 1994–1996, Maanpuolustuskurssien johtajana vuosina 1996–2000 jaIlmatorjunnan tarkastajana 2000–2001 sekä apulaishenkilöstöpäällikkönä vuosina 2002–2004.
Kari Siiki toimi Suomen sotilasedustajana EU:ssa ja Natossa Brysselissä (prikaatikenraali, kenraalimajuri) vuosina 2004–2006, minkä jälkeen hän toimi Läntisen maanpuolustusalueen komentajana vuonna 2007 ja Länsi-Suomen sotilasläänin komentajana ajalla 1.1.2008 – 31.12.2009.
HMS Lord Nelson (1906)

HMS Lord Nelson oli Britannian kuninkaallisen laivaston Lord Nelson -luokan taistelulaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1904-1905 laivasto-ohjelmaa Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Jarrowista, missä köli laskettiin 18. toukokuuta 1905. Alus laskettiin vesille 4. syyskuuta 1906 ja valmistui lokakuussa 1908.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa joulukuussa 1908 alus liitettiin Kotilaivaston Noreen sijoitettuun osastoon, mutta alukselle sijoitettiin ainoastaan vähimmäismiehistö. Toukokuussa 1912 alus liitettiin 2. taistelulaivueeseen ja syyskuussa 1913 tilapäisesti 4. taistelulaivueeseen.
Kanaalin laivaston lippulaivaksi alus määrättiin ensimmäisen maailmansodan syttyessä, jolloin laivaston tehtävänä oli suojata Britannian siirtoarmeijan kuljetuksia Ranskaan.
Alus siirrettiin Välimerelle, jossa se otti osaa Dardanellien taisteluun helmikuussa 1915. Aluksesta tehtiin vara-amiraali Wester Wemyssin lippulaiva 22. joulukuuta 1915 saakka, jolloin siitä tuli Sir John de Robeckin lippulaiva kesäkuuhun 1916. Sodan lopun "Lord Nelson" oli Itäisen Välimeren ja Aegean meren laivaston komentajan lippulaivana.
Alus lähetettiin Dardanellien läpi Mustallemerelle, jossa se oli edelleen lippulaivana huhtikuuhun 1919. Toukokuussa alus palasi Englantiin ja poistettiin palveluksesta Sheernessissä. Se myytiin romutettavaksi 4. kesäkuuta 1920.