Energiansäästö

Energiansäästö eli energiatehokkuus on energian käytön tehokkuuden parantamista siten, että energian ominaiskulutus alenee.
Vuonna 2008 suomalaisten kokonaisenergiankulutus oli 262,9 GJ/asukas. Energian kokonaiskulutus laski 4,7 % edellisestä vuodesta.
Suomessa energiansäästöön kannustaa valtion omistama Motiva Oy, joka toteuttaa energiansäästöohjelmaa ja uusiutuvien energialähteiden edistämisohjelmaa. Maakunnissa energiansäästön viestiä vievät energiatoimistot tai palvelukeskukset, kuten Varsinais-Suomessa toimiva Valonia.
Energiansäästöhankkeet Suomessa.
Energiakatselmukset 1992–2007.
Energiakatselmuksia on Suomessa järjestetty 1990-luvun alkupuolelta lähtien. Energiakatselmuksissa energia-alan asiantuntija (usein Motivan henkilöstöä) käy läpi systemaattisesti suurimmat energiaa kuluttavat teollisuuslaitokset, kiinteistöt ja muut kohteet sekä selvittää onko kohteissa sellaisia energiaa kuluttavia toimintoja joita olisi mahdollista parantaa. Vuosien mittaan toiminta on kattanut hyvin suuren osan Suomen energiankulutuksesta ja sen avulla on myös kyetty määrittämään säästöpotentiaalia, joka olisi suuremmilla investoinneilla saavutettavissa. Vuodesta 1992 silloinen Kauppa- ja Teollisuusministeriö on tukenut toimintaa taloudellisesti. Vuosina 1992–2007 tuki on ollut yhteensä 23,1 miljoonaa euroa.
Energiakatselmusten avulla on vuosina 1992–2007 säästetty yhteensä noin 11 TWh energiaa, mistä teollisuuden osuus on ollut hieman yli 70 %. Tämän lisäksi prosessiteollisuudessa on kaksivaiheisen katselmusmallin myötä saavutettu noin 7 TWh kokonaissäästö.
Energiakatselmustoiminnassa tehdyn selvityksen perusteella katselmuksissa havaitusta säästöpotentiaalista on toteutunut palvelusektorilla noin 70 % ja pk-teollisuudessa noin 50–60 %.
Energiansäästösopimukset 1997–2006.
Energiansäästösopimusten tavoitteena on pienentää energian ominaiskulutusta ja viedä käytäntöön toimintamalleja, joiden ansiosta energiatehokkuudesta tulee osa yritysten ja yhteisöjen vakiintunutta toimintaa. Energiansäästösopimukset ovat puitesopimuksia, joissa järjestöt sitoutuvat edistämään energiansäästöä ja jäsenistönsä liittymistä sopimukseen. Sopimuksiin liittyvät yritykset ja yhteisöt sitoutuvat energiakatselmusten tai -analyysien laatimiseen sekä kannattavien säästötoimenpiteiden toteuttamiseen. Kauppa- ja Teollisuusministeriö tukee katselmuksia ja niistä seuraavia investointeja erilaisin avustuksin.
Vuoden 2006 loppuun mennessä toteutettujen säästötoimenpiteiden vuotuinen kokonaisvaikutus oli noin 7,7 TWh/a. Tästä sähkönsäästö oli noin 1,7 TWh/a ja lämmön ja polttoaineiden säästö 6,0 TWh/a. Säästötoimenpiteistä 81 % toteutettiin teollisuudessa ja 15 % voimalaitosalalla. Toimenpiteillä syntyneiden säästöjen yhteismäärä oli noin 150 miljoonaa Euroa vuodessa. Säästöjen saavuttamiseksi toteutettiin kaikkiaan 295 miljoonan Euron investoinnit teollisuudessa ja 70 miljoonan euron investoinnit voimalaitosalalla.
Energiansäästösopimusten yhteydessä arvioitiin myös hankkeisiin liittyvä, toteuttamatta jäänyt säästöpotentiaali. Sen suuruuden arvioitiin vuoden 2005 lopussa olevan noin 11 TWh/a josta noin puolet arvioitiin toteutuvan vuoteen 2010 mennessä.
Kansallisessa Ilmastostrategiassa asetettiin tavoitteeksi CO2-päästöjen alentaminen 3–4 miljoonalla tonnilla. Tuolloin ennakoitiin energiansäästösopimuksilla olevan merkittävä rooli hiilidioksidipäästöjen alentamisessa. Sopimusten yhteenlaskettu vähennys olikin 2,1–2,9 miljoonaa CO2-tonnia riippuen siitä, millä päästökertoimella vaikutus lasketaan.
Energiatehokkuussopimukset 2008–2016.
Energiansäästösopimustoiminta jatkaa energiansäästösopimusten tekemistä painottuen aloille, jotka edellisellä sopimuskaudella jäivät vähemmälle huomiolle. Sopimustoiminnan tavoitteena on yhdeksän prosentin energiansäästö vuoteen 2016 mennessä.
ESCO-toiminta.
ESCO-hankkeissa ulkopuoliset energia-asiantuntijat toteuttavat palvelun tilanneessa yrityksessä toimenpiteitä ja investointeja energian säästämiseksi. Palvelun tarjonnut ESCO-yritys vastaa tällöin energian käytön tehostumisesta. Itse palvelu maksetaan säästöillä, jotka syntyvät alentuneista energiakustannuksista. ESCO-hankkeet voivat olla hyvinkin pieniä, esimerkiksi maalämmön käyttö kasvihuoneessa tai öljykattilan vaihto pellettikattilaksi.
Päättyneet ESCO-hankkeet ja niiden tulokset ovat luettavissa Motivan sivuilla ylläpidettävässä hankerekisterissä. Syyskuussa 2009 hankerekisterissä oli 59 erillistä hanketta joiden säästöpotentiaali vaihteli välillä 30–40 000 MWh/a.
Energiatodistukset.
Vuoden 2009 alusta on Suomessa vaadittu energiatodistus myytäessä tai vuokrattaessa kiinteistöjä. Taloyhtiöissä energiatodistus liittyy isännöitsijäntodistukseen.
Energiatodistus on tarkoitettu mahdollistamaan rakennusten energiatehokkuuden vertailu, ja huomioimaan energiatehokkuus rakennusta suunniteltaessa. Energiatodistuksessa kerrotaan rakennuksen tarvitsema lämmitysenergia, laite- tai kiinteistösähkö, jäähdytysenergia sekä niiden pohjalta laskettu, bruttoalaan suhteutettu energiatehokkuusluku. Sen perusteella määräytyy rakennuksen energialuokka asteikolla A–G. Vähiten energiaa kuluttaa A-luokan kiinteistö, eniten G-luokan kiinteistö. Energiankulutus määritetään joko laskennallisesti (uudet kiinteistöt) tai toteutuneen kulutuksen mukaan.
Vuonna 2008 voimassa olleiden rakentamismääräysten mukainen kiinteistö asettuu energialuokkaan D.
WWF Green Office.
Maailman Luonnonsäätiö WWF on luonut oman, toimistoille tarkoitetun ympäristöpalvelu Green Officen. Sen avulla yritykset voivat vähentää ympäristökuormitustaan, saavuttaa säästöjä ja hidastaa ilmastonmuutosta.
WWF myöntää Green Office -kriteerit täyttävälle toimistolle ympäristömerkin. Merkkejä on myönnetty kaikkiaan 120 organisaatiolle (toukokuu 2010).
Kotitalouksien energiankulutus.
Motivan julkisesti rahoitetut energiansäästöhankkeet kohdistuvat lähinnä teollisuuden, palvelusektorin ja julkisen sektorin energiankulutukseen. Kotitalouksien energiansäästön ohjaus onkin keskittynyt etupäässä valitukseen, jota harjoittavat Motiva, sähköyhtiöt ja ympäristöjärjestöt.
Kotitalouksien energiankulutuksesta noin 68 % kuluu rakennuksen lämmitykseen, 15 % käyttöveden lämmitykseen ja 5 % saunan lämmitykseen. Sähkölämmitteisissä talouksissa tämä lukema on lähemmäs 80%. Lämmitysenergian kulutus puolestaan jakaantuu kolmeen lähes yhtä suureen osaan: rakennuksen johtumishäviöt, ilmanvaihto ja käyttöveden lämmitys.
Valaistuksen osuus on säilynyt käytännössä ennallaan vuodesta 1993 vuoteen 2006 ollen noin 20 % kodin sähkönkulutuksesta. EU-direktiivi määrää korvaamaan hehkulamput energiansäästölampuilla vuodesta 2009 alkaen.
Uusien energiatehokkaiden kylmälaitteiden osuus kodin energiankulutuksesta on pienentynyt vuoden 1993 30 %:sta vuoden 2006 13 %:in.
Kodin elektroniikkaan kuuluvan viihde-elektroniikan osuus puolestaan on kasvanut kylmälaitteiden tasolle ollen noin 12 % kodin sähkönkulutuksesta. Tästä tietotekniikan osuus on noin 4 %.
Säästöpotentiaali.
Kiinteistöt.
Olemassa oleva rakennuskanta.
Suurin osa asuinkiinteistöissä kulutetusta energiasta kuluu lämmitykseen. Jopa 3/4 suomalaisista lämmitysjärjestelmistä on tasapainotettu puutteellisesti. Lämmitysjärjestelmän tarkemmalla säätämisellä voidaan vähentää huomattavasti energiankulutusta. Myös lisäämällä eristämistä voidaan saada rakennuksia energiatehokaammiksi, mutta uhkana saattavat olla homeongelmat.
Käyttöveden lämmitykseen kuluvan energian suhteellinen osuus on sitä suurempi, mitä pienemmässä asunnossa ja energiatehokkaammin rakennetussa talossa asutaan. Lämminvesivaraajan vesi lämmitetään yleensä 55–80 asteen lämpötilaan riippuen varaajan koosta, veden käyttäjien määrästä ja siitä, lämmitetäänkö varaajan vesi yösähköllä, vai onko varaaja jatkuvasti päällä. Viisikymmentäviisi astetta on suositeltavin lämpötila, koska energiaa kuluu sitä enemmän, mitä kuumemmaksi vesi lämmitetään. Sitä viileämpi vesi tuo kuitenkin mukanaan legionella-taudin riskin.
Suomalaiset käyttävät keskimäärin 50-60 litraa lämmintä vettä vuorokaudessa, jota varten lämminvesivaraajan on tuotettava noin 30-36 litraa kuumaa vettä. Suomalaisissa kotitalouksissa olisi varaa vähentää varaajassa lämmitetyn veden määrää. Esimerkiksi nelihenkisen perheen omakotitalo varustellaan täällä yleensä 200-300 litran lämminvesisäiliöllä, kun Ruotsissa pärjätään 150-litraisella tai vielä pienemmällä. Markkinoiden tehokkaimmat suihkusuuttimet säästävät jopa 33 prosenttia vettä tavallisiin verrattuna ja jopa 60 prosenttia eräisiin vanhoihin malleihin verrattuna. 
Uudisrakentaminen.
Jos pientalo kuluttaa puolet vähemmän energiaa kuin rakentamismääräysten vähimmäisvaatimukset täyttävä talo, sitä voidaan markkinoida energiatehokkaana. Energiatehokkaan talon rakentamiskustannukset ovat vain 3–4  tavanomaista korkeammat. Korkeampien rakentamiskustannusten takaisinmaksuaika riippuu etenkin energian hinnasta.
Matalaenergiataloihin liittyvät seuraavat määritelmät:
Esteet.
Energian säästön mahdollisuuksien hyödyntämistä haittaavat:
Poliittiset hankkeet.
Valtioneuvoston Ilmasto- ja Energiastrategian tavoitteena on vähentää energian kokonaiskulutusta 37 TWh vuoteen 2020 mennessä. Tästä määrästä sähkön säästötavoite on 5 TWh. Vuoteen 2050 mennessä energiankulutusta on edelleen vähennettävä kolmasosalla vuoden 2020 määrästä.&lt;ref name="TEM_52/2009"&gt;http://www.tem.fi/files/25532/TEM_52_2009_web.pdf Sivu 3&lt;/ref&gt;
Työ- ja Elinkeinoministeriö asetti toimikunnan selvittämään energiansäästötavoitteen saavuttamisen keinoja. Toimikunta päätyi esittämään seuraavia säästökeinoja:
Toimenpiteiden säästövaikutukseksi arvioitiin yhteensä 18,3 TWh. Loppuosan säästöistä uskotaan syntyvän päästökauppasektorin säästöllä (8 TWh) sekä muilla toimenpiteillä.
Yritysvastuu.
Keskustelu yritysten yhteiskunnallisesta vastuusta on kasvanut viime vuosina. Kuluttajat peräävät selvityksiä tuotteidensa alkuperästä, toimitusketjusta, henkilöstön kohtelusta ja alihankkijoista. Tärkeä osa yritysvastuuta on ekologinen vastuu, joka sisältyy myös sertifioituun ympäristönhallintajärjestelmään ISO 14001.
Käytännössä yritysten käsitys omasta ekologisesta vaikutuksestaan esitetään vuosittain joko osana vuosikertomusta tai erillisenä yritysvastuuraporttina. Raportissa voidaan ilmoittaa esimerkiksi vuosittain tehdyt toimenpiteet ekologisten vaikutusten vähentämiseksi tai konkreettisesti esimerkiksi vuosittain kulutetun sähköenergian kokonaismäärä.