tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lars Berg

Lars Berg (1901 Hillesøy, Norja – 1969 Tromsø, Norja) oli norjalainen kirjailija. Hän sai alkutuotannossaan vaikutteita freudilaisuudesta, mutta myöhemmin tuotannolle olivat ominaisia yhteiskunnallisuus ja realismi. Teosten aiheet ovat peräisin Pohjois-Norjasta, esimerkiksi pohjoisnorjalaista kalastajayhteisöä käsittelevässä romaanisarjassa.
Toisen maailmansodan aikana Berg osallistui vastarintaliikkeen toimintaan. Hänet pidätettiin 1942, ja hän oli sodan loppuun asti Grinin vankileirillä.
Berg oli kiinnostunut teatterista ja kirjoitti romaanien ohella näytelmiä. Hän osallistui innokkaasti julkiseen keskusteluun.
Agnes Poschner

Agnes Poschner-Zilken (16. tammikuuta 1880 Helsinki – 15. elokuuta 1935 Leipzig, Saksa) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Agnes Poschner oli nuorudessaan jäsenenä Sofie Bonnevien naiskuorossa, joka konsertoi joulukuussa 1901 esittäen Giovanni Battista Pergolesin "Stabat materin". Poschner oli esityksessä sopraanosoolona, mutta hän sai suorituksestaan kielteisiä arvosteluja lehtien palstoilla. Poschner opiskeli sitten laulua Emmy Achtén johdolla Helsingissä ja hän piti ensikonserttinsa 13. maaliskuuta 1903. Konsertin ohjelmistoon kuului Oskar Merikannon "Ilmattaren laulu" ja "Kun päivä paistaa" sekä Armas Järnefeltin "Päivänpaistetta". Tällä kertaa lehtien arvostelijat olivat tyytyväisiä esitykseen.
Ensikonserttinsa jälkeen Poschner matkusti Pariisiin, jossa hän opiskeli kahden kauden ajan laulua professori Duvernoyn johdolla. Tammikuussa 1907 hän suoriutui onnistuneesti Haagin oopperan koelaulusta. Vuotta myöhemmin Agnes Poschner ja Armas Järnefelt olivat vierailevina esiintyjinä Tukholman Kuninkaallisessa oopperassa. Ruotsalaisissa lehdissä arvosteltiin kiivaasti suomalaisten kutsumista esiintymään ja Aino Ackté sai lehdistökeskustelusta kimmokkeen lähteä perustamaan suomalaista oopperaa.
Oskar Merikanto ja Aino Ackté perustivat vuonna 1911 Kotimaisen oopperan. Oopperan ensimmäisiin produktioihin kuului Ruggiero Leoncavallon ooppera Pajatso, jonka esityksen valmisteluissa Poschner oli mukana Eino Rautavaaran ja Wäinö Solan kanssa. Poschner muutti pian tämän jälkeen Saksaan ja oli siellä kiinnitettynä 1912–1922 Elberfeldin valtionteatteriin. Tämän jälkeen hän esiintyi Karlsruhen valtionteatterissa, kävi esiintymässä Hollannissa ja opiskeli laulua Leipzigissa. Poschner kuoli vuonna 1935 Leipzigissa. Hän oli naimisissa saksalaisen oopperatenorin Willy Zilkenin kanssa.
Agnes Poschner teki vuosina 1905 ja 1909 20 levytystä esittäen suomen- ja ruotsinkielisiä lauluja. Osan levytyksistä hän teki yhdessä oopperalaulaja Alarik Ugglan kanssa.
Rifle (Colorado)

Rifle on kaupunki Coloradojoen varrella Garfieldin piirikunnassa, Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 9 172. Rifle perustettiin 1882 ja sai kaupunkioikeudet 18. elokuuta 1905. 
Riflen pormestarina toimii Barbara Clifton.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 85,32 prosenttia on valkoisia, 1,09 prosenttia intiaaneja, 0,79 prosenttia aasialaisia ja 0,40 prosenttia afroamerikkalaisia. 12,55 prosenttia asukkaista ei ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 32,4 vuotta.
Mārtiņš Mazūrs

Mārtiņš Mazūrs (28. helmikuuta 1908 Latvia – 30. huhtikuuta 1995 Bauska, Latvia) oli latvialainen pyöräilijä. 
Mazūrs kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa maantieajon yksilössä ja joukkueessa edustaen Latviaa.
Lähteet.
Pilote

Pilote oli ranskalainen sarjakuvalehti, jota julkaistiin vuosina 1959–1989. Pilotessa saivat ensijulkaisunsa useat tuon ajan merkittävät ranskalaiset ja belgialaiset sarjakuvat, kuten Astérix, Blueberry sekä Valerian ja Laureline.
Pilote perustettiin käsikirjoittajien René Goscinnyn ja Jean-Michel Charlierin sekä piirtäjien Albert Uderzon ja Jean Hébrardin aloitteesta. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin 29. lokakuuta 1959. Sen ensimmäinen painos myytiin loppuun yhdessä päivässä. Pilote joutui kuitenkin pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin vuonna 1960. Ranskalainen Dargaud-kustantamo tuli tuolloin apuun ja ryhtyi julkaisemaan Pilotea. Uuden kustantajansa myötä lehdessä ryhdyttiin julkaisemaan monia uusia sarjoja, muun muassa Jean-Michel Charlierin ja Jean Giraudin tekemää Blueberryä vuonna 1963. Vuonna 1968 Morrisin piirtämä Lucky Luke siirtyi Piloteen kilpailevasta Spirou-lehdestä.
Dargaudin välityksellä Pilotessa alettiin julkaista myös englantilaisen Hulton Press Agencyn sarjakuvia. Piloteen alkoivat 1960-luvun lopulla lisäksi tehdä sarjakuvia useat uuden polven tekijät, kuten Claire Bretécher, Alexis ja Nikita Mandryka sekä Pierre Christin ja Jean-Claude Mézières, jotka aloittivat suositun Valerian ja Laureline -sarjan julkaisemisen.
Koska Astérix ja Obélix -sarjakuvista oli tullut erittäin suosittuja, Pilote-lehti sai alaotsikon "Journal d'Astérix et Obélix". Alaotsikko pudotettiin pois vuonna 1970. Lehden huumori muuttui 1970-luvulla aikuisempaan suuntaan, lähinnä sellaisten tekijöiden kuten Marcel Gotlibin, Philippe Druillet´n ja René Pétillonin myötä. Suuria yhteiskunnallisia ja poliittisia aiheita käsiteltiin kriittisesti Pierre Christinin käsikirjoittamassa sekä Jacques Tardin ja Enki Bilalin piirtämässä fantastisessa syklissä "Légendes d'Aujourd'hui". 
1970-luvun alku oli lehdelle myös vakavan kriisin aikaa. Useille sarjakuvantekijöille Pilote ei enää ollut oikea paikka tuoda esiin tummaa ja aikuisempaa huumoriaa. Riideltyään päätoimittaja René Goscinnyn kanssa Gébé, Cabu ja Reiser siirtyivät Hara-Kiriin ja Charlie Hebdoon, kun taas Gotlib, Bretécher ja Mandryka perustivat oman lehden, L'Écho des Savanesin.
Menetettyään monet tunnetut sarjakuvantekijänsä Pilote muuttui viikkolehdestä kuukausilehdeksi kesäkuussa 1974. Lisäksi Guy Vidal korvasi René Goscinnyn päätoimittajana. Pilotelle uskollisina pysyivät muuna muassa Fred (”Philémon”), F'Murr, Bilal, Pétillon ja Caza. Myös uusia tekijöitä liittyi joukkoon, ja Pilote alkoi julkaista myös ulkomaisten tekijöiden kuten Hugo Prattin ja Robert Crumbin töitä. Piloten myynti piristyi jälleen, ja useita erikoisnumeroita ilmestyi. Mutta myyntiluvut alkoivat laskea uudelleen vuonna 1980, huolimatta siitä, että lehdessä julkaistiin monien uusien lahjakkuuksien sarjakuvia. Pilote sulautui Charlie Mensueliin vuonna 1986. Lehteä julkaistiin sen jälkeen nimellä Pilote et Charlie vuoteen 1988, jolloin nimi muutettiin takaisin Piloteksi. Yleinen kiinnostus sarjakuvalehtiä kohtaan oli kuitenkin laskenut, ja Piloten viimeinen numero ilmestyi marraskuussa 1989.
Sultandağı

Sultandağı on piirikunta Afyonkarahisarin maakunnassa, Turkissa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa alueen väkiluku oli 14 566.
Lone Tree (Colorado)

Lone Tree on kaupunki Douglasin piirikunnassa, Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 10 218. Kaupunki perustettiin marraskuussa 1995. 
Lone Treen pormestarina toimii Jackie Millet.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 77,77 prosenttia on valkoisia, 12,89 prosenttia aasialaisia, 2,66 prosenttia afroamerikkalaisia ja 0,10 prosenttia intiaaneja. 10,29 prosenttia asukkaista ei ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 38,5 vuotta.
Tuomas Seppälä

Tuomas (Tomas) Seppälä (1763 – 20. kesäkuuta 1839 Nastola) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Seppälän vanhemmat olivat Elias Juhaninpoika ja Kirstiina Juhanintytär ja puoliso Maria Taavetintytär. Lautamies Seppälä Nastolan Ahtialan kylästä edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Kymenkartanon läänin Yli-Hollolan kihlakunnan tuomiokuntaa. Seppälä valittiin Porvoon valtiopäiville talonpoikaissäädyn edustajaksi ja valtiopäivien Siviili- ja talousvaliokunnan jäseneksi. 
Lähteet.
¨
Detva (piiri)

Detvan piiri () on Slovakian piiri Banská Bystrican alueella. Sen väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 32 941.
Detvan piirin väestöstä vuoden 2011 väestönlaskennassa 4 495 (noin 13,7 %) oli 0–14-vuotiaita, 20 401 (n. 61,9 %) työikäisiä ja 8 045 (n. 24,4 %) eläkeikäisiä.
Kunnat.
Detvan piirin 15 kuntaa. Ne kunnat, jotka ovat myös kaupunkeja ovat luettelossa lihavoituja.
Juoksusavi

Juoksusavi (myös nopea savi) on maanvyörylle altista savimaata. Se on muinaista merenpohjaa jääkauden ajoilta. Juoksusaven maanvyöryalttius perustuu siihen, että saven seassa on merestä tullutta suolaa. Kun esimerkiksi sateiden mukana tullut vesi kuljettaa suolan pois, alun perin kiinteä maaperä voi muuttua geelimäiseksi. Tällöin voi tapahtua maanvyöry. Luonnon eroosio ja ihmisen rakennustoiminta edistävät juoksusaven maanvyöryjen syntyä. Myös maanjäristys voi saada juoksusaven liikkeelle. 
Juoksusaven aiheuttamia maanvyöryjä tapahtuu Norjassa silloin tällöin.
Henrik Waris

Henrik Waris (1760 – 8. heinäkuuta 1830 Rautalampi) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Wariksen vanhemmat olivat Juho (Johan) Waris ja Liisa (Lisa) Liimatainen ja puoliso Elisabet Kilpeläinen (k. 1827). Waris oli lautamies Rautalammin Istumäen kylästä, joka edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Kuopion läänin Rautalammin tuomiokuntaa. Hän teki valtiopäivillä yhdessä muiden Kuopion läänin sekä Oulun läänin ja Vaasan läänin edustajien kanssa esityksen satovahinkojen korvaamisesta.
Idaho Springs

Idaho Springs on kaupunki Clear Creekin piirikunnassa, Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 1 717. Kaupunki perustettiin 15. marraskuuta 1885. 
Idaho Springsin pormestarina toimii Michael Hillman.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 88,28 prosenttia on valkoisia ja 4,56 prosenttia afroamerikkalaisia. 1,38 prosenttia asukkaista ei ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 46,4 vuotta.
Kulmaharjanne

Kulmaharjanne on silmien yläpuolella oleva ulkoneva luumuodostelma.
Nykyihmisen kulmaharjanne on loiva verrattuna edeltäjiensä, varhaisten ihmisapinoiden jyrkkään kulmaharjanteeseen. Tämän ansiosta nykyihminen pystyy ilmehtimään kasvoillaan monipuolisemmin kuin edeltäjänsä. Kulmaharjanteen päällä kasvavien kulmakarvojen liikuttelu auttaa esimerkiksi kiukun ja hämmästyksen ilmentämistä.
Werner Bergengruen

Werner Bergengruen (1892 Riika, Latvia – 1964 Baden-Baden, Saksan liittotasavalta) oli saksalainen kirjailija, toimittaja ja kääntäjä, syntyjään baltiansaksalainen. Hän käänsi venäläistä kirjallisuutta saksaksi.
Bergengruen joutui Latviasta sisäiseen maanpakoon kansallissosialismin aikana. Romaaneissaan hän käsittelee äärimmäisiä tilanteita. Hän oli Gruppe 47:n jäsen.
Hope (etunimi)

Hope on englanninkielinen etunimi. Sen merkitys on ’toivo’. Toisin kuin suomalainen nimi Toivo, Hope on tyypillisesti naisennimi.
Hope-nimeä käytetään jonkin verran myös Suomessa. Digi- ja väestötietoviraston mukaan se on vuoden 2020 loppuun mennessä ollut virallisena etunimenä noin 110–130 naisella ja ainakin muutamalla miehellä.
Lockheed JetStar

Lockheed JetStar (yrityksen nimityksinä L-329 ja L-1329; määriteltynä C-140:ksi Yhdysvaltain armeijan palveluksessa) on liikelentokone, jota valmistettiin 1960-luvun alusta 1970-luvulle.
CASIC

CASIC (; ; vapaa suomennus "Kiinan ilmailun ja avaruuden tutkimus- ja teollisuusyhtymä") on vuonna 1999 perustettu kiinalainen valtionyhtiö. Vuonna 2019 konsernin palveluksessa on runsas 147 000 työntekijää. Yhtymään kuuluu 22 tytärorganisaatiota ja yhtymällä on osakeomistusta 9 pörssiyrityksessä; näiden kautta yhtymä on mukana noin 500 yrityksessä tai instituutissa. CASIC yhtymään kuuluu 19 keskeistä kansallista tutkimuslaboratoriota. Konserniyhtiön päätoimipiste sijaitsee Pekingissä. Yhdysvaltalaisen talousjulkaisu Fortunen mukaan CASIC-konsernin liikevaihto oli 37,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja liikevoitto lähes 2,0 miljardia dollaria vuonna 2019.
Aseteollisuuden parissa CASIC suunnittelee ja valmistaa - osin valtiollisen sisarkonserninsa CASCin kanssa - esimerkiksi ohjuksia ja sotilassatelliitteja sekä laukaisutoimintaan liittyviä ratkaisuja ja palveluja. Riippumaton yhdysvaltalainen Defence News -uutispalvelu esittää arvionsa maailman sadasta suurimmasta aseteollisuusyhtymästä liikevaihtoineen vuonna 2019. Uutispalvelun mukaan aseteollisuuden osuus Kiinan ilmailun ja avaruuden tutkimus- ja teollisuusyhtymän liikevaihdosta oli 12,03 miljardia dollaria eli 32 prosenttia liikevaihdosta. Tällä perusteilla se olisi ollut maailman 11. suurin aseteollisuuskonserni vuonna 2019 (sijoitus 12. mikäli kaksi vuonna 2019 Kiinan valtion laivanrakennusyhtymäksi yhdistynyttä osakonsernia summataan yhteen, kuten tilanne oli vuoden 2019 lopussa).
Tukholman kansainvälinen rauhantutkimusinstituutti (SIPRI) ei omassa arviossaan vielä sijoittanut CASICia maailman 25 suurimman asevalmistajayrityksen joukkoon, sillä SIPRI ei ollut onnistunut löytämään saatavilla olleista lähteistä kyllin täsmällistä kirjallista tietoa arviolleen tämän kiinalaisyhtymän sotilaallisesta liiketoiminnasta. Yhtymän on kuitenkin arvioitu kuuluvan Kiinan viiden suurimman aseteollisuusyhtymän joukkoon.
Plunger

Plunger oli ensimmäinen Yhdysvaltain merivoimille rakennettu sukellustorpedovene. Kongressi valtuutti 3. maaliskuuta 1893 hankkimaan aluksen. Tilaus tehtiin Holland Torpedo Boat Co:lle 13. maaliskuuta 1895. Vene ja sopimus kuitenkin peruutettiin huhtikuussa 1900.
Adolf Niska

Adolf Bernhard Niska (17. helmikuuta 1884 Viipuri – 2. elokuuta 1960 Tukholma) oli suomalainen Suomessa ja Ruotsissa vaikuttanut operettilaulaja (baritoni), näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Adolf Niskan vanhemmat olivat merikapteeni Ivar Alfred Niska ja Hilda Maria Elise Schlüter. Hänen sisaruksiaan olivat salakuljettaja Algot Niska, näyttelijä Bror Niska ja oopperalaulaja Ester Niska. Adolf Niska pääsi ylioppilaaksi 1904 Viipurin ruotsalaisesta lyseosta. Hän opiskeli sitten laulua eri opettajien johdolla Pietarissa, Helsingissä, Berliinissä ja Milanossa.
Niska teki debyyttinsä kreivi Hansin roolissa operetissa "Auringonsäteitä" Helsingin Arkadia-teatterissa, jossa hän oli kiinnitettynä 1905–1906. Tämän jälkeen Niska oli kiinnitettynä Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa 1909–1915 ja hän vieraili myös Turun Ruotsalaisessa teatterissa. Tässä vaiheessa Niskalla oli myös joitain oopperarooleja kuten Goro oopperassa Madame Butterfly, Wotan Siegfried-oopperassa ja Figaro oopperassa Figaron häät.
Niska muutti syksyllä 1915 Ruotsiin, jossa hän oli kiinnitettynä Tukholman Oscarsteaterniin vuoteen 1926 saakka. Niska esiintyi Oscarsteaternissa ollessaan useissa merkittävissä operettirooleissa. Vuonna 1928 hän siirtyi Tukholman Vasateaterniin ja esiintyi täällä opereteissa vuoteen 1931 saakka. Niskalla oli myös lyhyempiä kiinnityksiä Konserthusteaterniin ja Cirkusteaterniin. Niska esiintyi myös kansanpuistokiertueilla ja kymmenessä elokuvassa, muun muassa kenraali Kulnevin roolissa ruotsalaisessa elokuvassa Fänrik Ståls sägner vuonna 1928. Samana vuonna Niska ohjasi myös elokuvan Stormens barn. Ensimmäisen gramofonilevytyksensä Niska teki 1915 yhdessä Naima Wifstrandin kanssa. He olivat esiintyneet yhdessä Oscarsteaternin operetissa "Madame Szibill". Niska teki kaikkiaan 37 levytystä.
Adolf Niska oli naimisissa vuodesta 1910 näyttelijä Elin ”Elli” Niskan, o. s. Grahn kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä.
Giselher Klebe

Giselher Klebe (28. kesäkuuta 1925 Mannheim – 5. lokakuuta 2009 Detmold) oli saksalainen säveltäjä.
Klebe auttoi natsi-Saksan aikana taidemaalari Fritz Ohsea Gestapolta piilottelemisessa. Hän tapasi myös muita kuvataiteilijoita, joiden teokset olivat kiellettyjä, esimerkiksi Paul Kleetä. Hän tutustui kiellettyjen teosten säveltäjien, kuten Arnold Schönbergin ja Igor Stravinskyn työhön. Toisen maailmansodan jälkeen Klebe opiskeli Josef Ruferin ja Boris Blacherin johdolla. Hän itse toimi sävellysprofessorina Detmoldin musiikkikorkeakoulussa vuodesta 1962.
1950–1960-luvuilla Klebe sai huomiota dodekafonisilla teoksillaan esimerkiksi Darmstadtissa, ja hänen teoksiaan esitettiin aikakauden musiikkiin keskittyneissä radio-ohjelmissa. Vaikka Kleben harmoniat perustuivat sarjallisiin prosesseihin, hän ei tyylissään välttänyt tonaalisuudelle ominaisia sointuja. Hän lisäsi tyyliinsä sen kehittyessä 1960-luvulla muutenkin perinteisempiä aineksia. Vuodelta 1957 on Kleben ensimmäinen ooppera, "Die Räuber". Hänen myöhempiin oopperoihinsa kuuluvat "Die tödlichen Wünsche" (1959/1962) ja "Jacobowsky und der Oberst" (1964/1965). Kleben tuotantoon kuuluu myös esimerkiksi kolme jousikvartettoa, muuta kamarimusiikkia, "Stabat Mater" (1964), balettisinfonia "Das Testament" (1972) ja "Poèma drammatico" (konsertto kahdelle pianolle ja orkesterille, 1999). "Poèma drammatico" sisältää lainauksia Giuseppe Verdiltä, joka vaikutti myös Kleben oopperoihin.
Klebe sai Detmoldin kunniakaupunkilaisen arvon lokakuussa 2002. Vuodelta 2007 on hänen viimeinen oopperansa "Chlestakows Wiederkehr", joka kantaesitettiin Landestheater Detmoldissa. Klebe kuoli vaikean sairauden jälkeen 84-vuotiaana.
Aku Valtakoski

August Aleksander Valtakoski (alkuaan Wallenius, 13. lokakuuta 1888 Turku – 29. syyskuuta 1945) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hän teki pitkän uran työväen näyttämöillä eri puolilla Suomea.
Ura.
Aku Valtakosken vanhemmat olivat muurari August Robert Wallenius ja Karoliina Wilhelmiina Efraimintytär. Valtakoski aloitti työuransa kirjaltajana ja siirtyi näyttelijäksi 1906 turkulaiselle Toivo II:n näyttämölle. Hän näytteli Turun Näyttämöllä, Turun Seuranäyttämöllä ja Turun Työväen Teatterissa. Ura katkesi Suomen sisällissotaan, johon Valtakoski osallistui punaisten joukoissa. Hän päätyi Suomenlinnan vankileirille.
Valtakosken ura jatkui 1919 Kokkolan Työväen Näyttämöllä, josta hän siirtyi Kajaaniin ja edelleen Tampereen Työväen Teatteriin, jossa hän näytteli 1922–1925. Vuosina 1925–1928 Valtakoski näytteli Varkauden Työväen Näyttämöllä ja 1929–1930 Hämeenlinnan Työväen Teatterissa.
Hämeenlinnasta Valtakoski siirtyi Jyväskylän Työväen Teatterin johtajaksi, minkä jälkeen hän toimi teatterinjohtajana Mikkelissä, Kuopiossa ja Lappeenrannassa.
Valtakosken rooleja olivat muun muassa Baldevin ("Baldevinin häät"), kenraali ("Viholliset"), Juikurinen ("Kun ruusut kukkivat"), Stålarm ("Daniel Hjort"), Jussi ("Pohjalaisia") ja Timo ("Seitsemän veljestä").
Valtakoski avioitui näyttelijä Elvi Majasen kanssa 1919. Pariskunnan nuorempi poika Jussi Valtakoski päätyi vanhempiensa tapaan näyttelijäksi.
Michael Tilson Thomas

Michael Tilson Thomas (s. 21. joulukuuta 1944 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kapellimestari, säveltäjä ja pianisti.
Tilson Thomas sai musiikin maisterin arvon vuonna 1967 Etelä-Kalifornian yliopistosta. Vuonna 1969 hänestä tuli Bostonin sinfoniaorkesterin apulaiskapellimestari, ja myöhemmin hän sai nimityksen sen päävierailijaksi. Vuosina 1971–1979 Tilson Thomas toimi Buffalon filharmonikkojen musiikillisena johtajana ja vuosina 1981–1985 Los Angelesin filharmonikkojen päävierailijana. Vuosina 1987–1995 hän oli Lontoon sinfoniaorkesterin pääkapellimestari.
Tilson Thomas perusti vuonna 1987 myös koulutukselliseen toimintaan osallistuneen New World Symphonyn. Vuosina 1995–2020 hän oli San Franciscon sinfoniaorkesterin musiikillinen johtaja. Tilson Thomas tuli tunnetuksi aikansa säveltäjien teosten esitysten ja kokeellisten ohjelmien johtamisesta. Hän sai Ordre des Arts et des Lettres'n ritarin arvon ja vuonna 2009 National Medal of Artsin. Vuonna 2006 hänet valittiin Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäseneksi. Tilson Thomas on saanut lukuisia Grammy-palkintoja ja -ehdokkuuksia.
Tilson Thomas aloitti vuonna 1976 seurustelun Joshua Mark Robisonin kanssa. Pariskunta solmi samaa sukupuolta olevien avioliiton vuonna 2014.
Spangenhelm

Spangenhelm eli vannekypärä oli Euroopassa myöhäisantiikissa ja varhaiskeskiajalla suosittu kypärämalli.
Rakenne.
Nimi "Spangenhelm" tulee saksan sanasta "Spange", "vanne". Se viittaa kypärän yli ristikkäin kulkevien teräsvanteiden muodostamaan kehikkoon. Kypärän kuvun muodostavat rautalevyt, joita oli kolmesta kuuteen (yleisimmin neljä) ja jotka niitattiin kiinni tähän tukirakenteeseen. Tällaisen kypärän valmistaminen ei vaatinut edistyneitä metallinkäsittelytaitoja, mutta se tarjosi silti hyvän suojan käyttäjälleen. Osassa kypäristä oli nenäsuojus ja mahdollisesti erilliset poskisuojat.
Historia.
Spangenhelm-malliset kypärät olivat käytössä antiikista varhaiskeskiajalle, ja 500-luvulle tultaessa se oli yleisin Euroopassa käytössä ollut kypärätyyppi. Niiden uskotaan saapuneen Eurooppaan Euraasian aroseuduilta, paimentolaiskansojen kuten skyyttien ja sarmaattien välittäminä. Lisäsuojana näiden kypärien kanssa käytettiin yleensä rengaspanssarista tehtyä huppua tai kaulusta eli camailia. Spangenhelm-kypäriä käytettiin ainakin 800-luvulle, mahdollisesti jopa 1100-luvulle asti, jolloin yhdestä kappaleesta taotut kypärät syrjäyttivät ne lopullisesti.
Köşk Höyük

Köşk Höyük oli varhainen kivi-kuparikautinen kylä Etelä- Anatoliassa. Paikka sijaitsee Kemerhisarin lähellä Niğden maakunnassa nykyisessä Turkissa. Paikka sijaitsee lähteen lähellä Borin tasangolla Hasan Dagin tulivuoresta etelään. Se on nykyisen Bahçelin lähellä, Niğden provinssissa. Rauniokummun ala on 100x90 m.
Paikasta on löydetty muun muassa keramiikkaa, hautoja ja pienoisveistoksia. Naisia esittävät pienoisveistokset ovat alasti, miehillä on vaatteet päällä. Jotkut saviastiat ovat ihmisen tai eläimen muotoisia. Jotkut kallot olivat laastilla käsiteltyjä.
Kerrostumat.
Kerrostumissa I-II on samankaltaisuuksia läntisen, myöhemmän Çatal Hüyükin kanssa. Ne myös muistuttavat varhaista Hacilaria.
Elvi Valtakoski

Elvi Vilhelmiina Valtakoski (o.s. Majanen, 6. helmikuuta 1895 Tampere – 8. syyskuuta 1989) oli suomalainen näyttelijä. Hän toimi näyttelijänä useilla työväen näyttämöillä ympäri Suomen ja ohjasi erinäisiä näytöskappaleita uransa loppuvaiheessa.
Ura.
Elvi Valtakosken vanhemmat olivat metsäasioitsija Janne Majanen ja Anna Ylä-Kauttu. Valtakoski aloitti näyttelijän uransa Tampereen Työväen Teatterissa 1911–1915. Ura jatkui Varkauden Työväen Näyttämöllä 1925–1929, Hämeenlinnan Työväen Näyttämöllä 1929–1930, jälleen Varkaudessa 1933–1936, Lappeenrannan Työväen Näyttämöllä 1938–1939, jälleen Hämeenlinnassa 1940–1945 ja Lahden Työväen Näyttämöllä 1945. Valtakoski työskenteli 1940-luvun lopulla ohjaajana Littoisten Työväen Näyttämöllä.
Valtakosken rooleja olivat muun muassa Niskavuoren nuori ja vanha emäntä, eli Loviisa Niskavuori sekä nimiosat näytelmissä "Elinan surma" ja "Rouva Dulskan moraali". Hän näytteli myös Läpikäytävän Hennan näytelmässä "Pitkäjärveläiset" ja Maijan näytelmässä "Pohjalaisia".
Valtakoski ohjasi muun muassa näytelmät "Kuriton sukupolvi", "Mustalaisruhtinatar" ja "Neljä naista". Teatterityönsä ohella hän toimi opettajana kansalais- ja työväenopistoissa 1936–1949.
Valtakoski avioitui näyttelijä Aku Valtakosken kanssa 1919. Pariskunnan nuorempi poika Jussi Valtakoski päätyi myös näyttelijäksi.
Valtakoski

Valtakoski on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Lautajalka

Lautajalka (, lyh. bd.ft.) on Yhdysvalloissa ja Kanadassa käytössä oleva puutavaran tilavuuden mittayksikkö. Puutavaran mittauksessa yksi lautajalka tarkoittaa kappaletta, joka on yhden jalan (12 tuuman) pituinen, yhden jalan levyinen ja yhden tuuman paksuinen. Tuhat lautajalkaa pyöreää puutavaraa on 140 kuutiojalkaa eli 3,96 kuutiometriä ja tuhat lautajalkaa sahatavaraa on 83 kuutiojalkaa eli 2,36 kuutiometriä.
Yksi lautajalka on
Lautamitta on puutavaran kuutiomäärän lautajalkoina ilmoittava mitta.
Camail

Camail tai aventail on rengaspanssarista tehty kaulus tai niskansuojus, jota käytettiin Euroopassa keskiajalla yhdessä kypärän kanssa antamaan lisäsuojaa.
Varhaiset camailit oli niitattu kiinni kypärän reunaan. 1320-luvulta alkaen irrotettava versio syrjäytti ne. Tässä ketjupanssarikaulus oli kiinnitetty nahkahihnaan, joka puolestaan kiinnitettiin kypärään pujottamalla nyöri reiällisten niittien läpi. Camail oli yleisimmin käytössä 1300-luvulla basinettien kanssa, ja syrjäytti rengaspanssarihupun ("coif") vuosisadan puolivälissä kokonaan. 1400-luvulla puolestaan teräslevyistä tehdyt kaulasuojukset syrjäyttivät camailin.
Kaulusta saatettiin koristella liittämällä messinki- tai pronssirenkaita sen reunaan, tai tekemällä reunasta sahalaitainen.
Samantapaisia ketjupanssarista tehtyjä kauluksia ja niskasuojuksia on käytetty myös muualla maailmassa, esimerkiksi osana persialaisten katafraktien haarniskaa.
Vihersaariahven

Vihersaariahven ("Paretroplus maculatus") on äärimmäisen uhanalainen kirjoahvenlaji. Se kasvaa noin 15 cm pitkäksi, ja sen kyljessä on musta, lähes suorakaiteen muotoinen läikkä.
Se on kotoperäinen Madagaskarin luoteisosassa, missä se elää tulvatasankojen matalissa järvissä ja pienissä joissa. Lajin uhanalaisuuteen ovat vaikuttaneet elinympäristön muutokset, kalastus ja haitalliset vieraslajit, etenkin Aasiasta levinneet käärmeenpäät.
KSP-76

KSP-76 oli toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitossa suunniteltu pyörillä kulkeva panssarintorjunta-ajoneuvo. Tela-alustaisia SU-76 rynnäkkötykkejä täydentämään tarkoitettu ajoneuvo suunniteltiin 1943–1944 ja se eteni koekäyttöön saakka. Sitä ei kuitenkaan otettu tuotantoon. KSP-76 oli SU-76:n verrattuna huomattavasti nopeampi ja sillä oli pitempi käyttösäde. Sitä oli tarkoitus käyttää myös maahanlaskujoukkojen tukena.
Suunnittelu.
Toisen maailmansodan aikana vuodesta 1941 vuoteen 1945 Neuvostoliiton rynnäkkötykkien rakentamisessa keskityttiin etenkin niiden rooliin panssarintorjuntavaunuina. Olemassa oli useita eri tyyppejä, joista yksi oli kesällä 1943 käyttöön otettu SU-76. Hyökkäysroolissa sen merkittäviä heikkous oli hidas nopeus. Vaunu kulki vain 40 km/h tiellä. Teloilla kulkevan vaunun vaihtoehdoksi alettiin GAZ:lla suunnitella renkailla kulkevaa ajoneuvoa, jonka tuli omata SU-76:ta vastaava tulivoima ja olla tarpeeksi kevyt ilmakuljetettavaksi maahanlaskujoukkojen tarpeisiin. Lokakuussa 1943 aloitettiin työt tehdasnimen 63-SU saaneen ajoneuvon parissa. Saman vuoden lopussa oli valmistunut puinen mallikappale ja hanke sai edelleen uuden tehdasnimen GAZ-68. GABTU hyväksyi hankkeen tutustumisen jälkeen helmikuussa 1944 ja esnimmäinen ajoneuvo valmistui 4. toukokuuta 1944.
Valmistunutta ajoneuvoa koekäytettiin Kubinkassa Moskovan länsipuolella marraskuussa 1944 ja sille annettiin armeijan käyttämä nimi KSP-76. Sota oli koekäytön aikana kuitenkin jo loppumaisillaan. KSP-76 olisi saattanut vaikuttaa SU-76-vauinujen valmistukseen, johon ei sodan tässä vaiheessa pyritty. KSP-76 ei tullut koskaan käyttöön ja projekti hylättiin. Sodan jälkeen alettiin sarjavalmistaa hieman vastaavaan rooliin tarkoitettuja telallisia ASU-57-vaunuja. Säilynyt KSP-76-prototyyppi on Kubinkan panssarimuseolla.
Piirteet.
KSP-76 oli monipuolisempi, kuin SU-76. Ajoneuvo oli rakennettu GAZ-63 4x4 -kuorma-auton pohjalle. Kuorma-auto itsessään tuli sarjatuotantoon vasta sodan jälkeen vuonna 1946. KSP-76:n nopeus tiellä oli 63–70 km/h ja sen käyttösäde oli tiellä 300 km. Se kulki suhteellisen hyvin myös maastossa. Sen miehistöön kuului kolme henkilöä. Ajoneuvon tykki oli 76 mm M1942 eli ZIS-3. Sen tulikorkeus maasta oli vain 0,7 metriä. Laite olikin helppo piilottaa maastoon. Tykki liikkui sivusuunnassa 37° ja pystysuunnassa -3/+15°. moottori oli 85 hevosvoimainen GAZ-11 moottorin panssarivaunuversio. Polttoainesäiliön koko oli 140 litraa. Koska laitteen tarkoituksena oli antaa tulitukea lähietäisyyksiltä, sillä oli renkailla kulkevaksi ajoneuvoksi poikkeuksellisen paksu panssarointi. Etupanssarin paksuus oli 16 mm.
Hertta Weissman

Hertta Maria Weissman, o. s. "Ikonen" (31. toukokuuta 1891 Viipuri – 10. kesäkuuta 1969) oli suomalainen oopperalaulaja (koloratuurisopraano) ja näyttelijä.
Hertta Weissmanin vanhemmat olivat arkkitehti Leander Ikonen ja Jenny Matilda Ikonen. Säveltäjä Lauri Ikonen oli hänen veljensä. Hertta Weissman opiskeli laulua Maikki Järnefelt-Palmgrenin johdolla Berliinissä 1914 ja saman vuoden toukokuun alussa hän piti ensikonserttinsa Helsingissä ja Viipurissa. Vuonna 1924 hän teki taiteilijastipendin turvin opintomatkan Italiaan.
Hertta Weissman oli kiinnitettynä Suomalaiseen oopperaan ja kesällä 1925 hän oli mukana oopperan maaseutukiertueella yhdessä muun muassa Eric Wilkmanin, Erna Gräsbeckin ja Sulo Räikkösen kanssa. Weissman esiintyi useissa konserteissa muun muassa Helsingin kaupunginorkesterin joulukonsertissa joulupäivänä 1929.
Hertta Weissman oli naimisissa laulaja ja näyttelijä Theodor Weissmanin kanssa.
Nuolivirta

Nuolivirta on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Alarik Uggla

Knut Alarik Uggla (18. huhtikuuta 1860 Helsinki – 31. elokuuta 1908 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (baritoni) ja kuoronjohtaja.
Alarik Uggla aloitti lauluopinnot Italiassa vuoden 1880 tienoilla ja esiintyi oopperalaulajana Tukholmassa vuonna 1882. Myöhemmin, vuodesta 1887 alkaen, hän esiintyi Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa esitetyissä oopperoissa.
Alarik Uggla teki 1904–1906 ja 1908 29 levytystä, esittäen suomen- ja ruotsinkielisiä lauluja, osan näistä yhdessä oopperalaulaja Agnes Poschnerin kanssa. Oskar Merikanto oli pianistina joissakin levytyksissä. Uggla toimi muutamia vuosia laulunopettajana Ruotsalaisessa normaalilyseossa ja Ruotsalaisessa reaalilyseossa. Hän oli kuitenkin paremmin tunnettu useiden amatöörikuorojen johtajana ja hän kantoi päävastuun Svenska folkskolans vänner-yhdistyksen musiikkijuhlan järjestämisestä Helsingissä vuonna 1907. Hän toimi myös musiikkiarvostelijana ja kirjoitti arvosteluja muun muassa Nya Pressen-lehteen.
Uggla oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Saint-Jacut-de-la-Mer

Saint-Jacut-de-la-Mer (bretoniksi "Sant-Yagu-an-Enez") on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla noin 21 kilometriä Dinanin kaupungista luoteeseen.
Kunta sijaitsee kapealla mereen työntyvällä niemellä sekä sen edustalla olevalla Ébihensin saaristolla. Laskuveden aikaan saariston pääsaarelle pääsee jalkaisin, tosin saari on yksityisomistuksessa. Nimensä kunta on saanut walesilaisen munkin Saint Jacutin mukaan, joka perusti niemeen luostarin 400-luvulla. Luostarista ei ole enää paljon jäljellä. Kunnan asukkaat olivat kalastajia, ja he elivät melko erillään muista bretagnelaisista. Tämän johdosta heille kehittyi oman ranskankielinen murre "Jéguin". Nykyään kunta on suosittu merenrantakohde.
Sisäilmaa

Sisäilmaa on suomalainen kolmiosainen minidraamasarja. Mustaan huumoriin painottuva komediasarja perustuu Tiina Lymin alkuperäisideaan, jonka pohjalta Lymi on tehnyt käsikirjoituksen Juha Lehtolan kanssa. Lymi on myös ohjannut sarjan.
Sarjan tapahtumapaikkana on työ- ja elinkeinotoimisto, jossa jokainen työntekijä on enemmän tai vähemmän stressaantunut, ahdistunut ja uupunut. Toimiston jonot ovat pitkät ja johtoportaasta tulee painetta jonojen lyhentämiseen. Lisäksi toimistossa kummittelee ja rakennus on homeessa. Tapahtumien päähenkilönä on Elina Knihtilän näyttelemä palveluesimies Anneli Tiainen.
Tuotanto.
Sarjan idea lähti liikkeelle Elina Knihtilän ja Tiina Lymin ihmeteltyä, miksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulun viereistä työvoimatoimistokolossia oltiin purkamassa, kenties sisäilmaongelmien takia. Idea hometalon vankeina olevista turhautuneista toimistotyöntekijöistä alkoi kehittyä. Päähenkilöksi muodostui Knihtilän esittämä esimies, jonka elämä edustaa nykyajan keski-ikäisen naisen vaativaa arkea. Knihtilä otti rooliin aineksia myös työstään Teatterikorkeakoulun näyttelijäntaiteen professorina.
Vastaanotto.
"Sisäilmaa" tuotti kuusi Kultainen Venla -ehdokkuutta, joista tuli voitto parhaasta draamasarjasta sekä Knihtilän ja Björkmanin roolitöistä. Sarja oli myös arvostelumenestys: muun muassa "Helsingin Sanomien" Leena Virtanen piti sitä Knihtilän parhaisiin kuuluvana roolityönä ja loppujakson pitkitystä ja paisutusta lukuun ottamatta ihastuttavasti tunnelmasta toiseen poukkoilevana pähkähulluna komediasarjana.
Ormonde Winter

Ormonde de l'Épée Winter (15. tammikuuta 1875 – 13. helmikuuta 1962) oli brittiläinen upseeri ja poliisipäällikkö. Hän osallistui Gallipolin maihinnousuun ensimmäisessä maailmansodassa ja oli tärkeässä roolissa Irlannin itsenäisyyssodan tiedustelupäällikkönä. Myöhemmin hän osallistui myös talvisotaan vapaaehtoisena taistelijana Suomen puolella.
Elämäkerta.
Winter syntyi Chiswickin kaupunginosassa länsi-Lontoossa 15. tammikuuta 1875. Hänen vanhempansa olivat W. H. Winter ja Fanny Winter. Perheeseen kuului lisäksi neljä vanhempaa lasta. Winter opiskeli Cheltenham College -sisäoppilaitoksessa ja aloitti vuonna 1892 opintonsa Royal Military Academy -upseerikoulussa Woolwichissä.
Sotilasura.
Winter nimitettiin Britannian armeijan luutnantiksi vuonna 1895. Perheen sisäisen riidan vuoksi Winter ei saanut perintöä, vaan joutui elämään Ahmedabadiin Intiaan sijoitettuna tykistöupseerin palkallaan. Vuoteen 1899 mennessä hänestä oli tullut 55. patterin komentaja, ja 1901 hänet ylennettiin kapteeniksi. 55. patteri lakkautettiin vuonna 1903, jolloin Winter siirrettiin 131. patteriin, joka oli sijoitettuna Kildaren kreivikuntaan Irlantiin. Koska Winter ei tullut toimeen Irlannissa, hän pyysi, että saisi toistaiseksi siirron tehtäviin takaisin Intiaan, mikä tehtiin. Vuonna 1911 hän sai ylennyksen majuriksi. Hän pysyi Intiassa ensimmäisen maailmansodan alkuun asti.
Ensimmäisessä maailmansodassa Winter osallistui 10. patterin päällikkönä Gallipolin maihinnousuun Turkissa. Patteri nousi maihin W-rannalla 29. huhtikuuta 1915. Winteristä tuli Gallipolissa ennen pitkää esiupseeri. Hän poistui kyseiseltä rintamalta 19. joulukuuta 1915 Egyptiin.
Myöhemmät vaiheet.
1920-luvulla Winter oli äärioikeistolaisen British Fascists -puolueen jäsen ja toimi sen Lontoon alueen päällikkönä. Hän harkitsi myös liittymistä Ranskan muukalaislegioonaan, mutta ei lopulta tehnyt niin.
Vuonna 1940 Winter lähti Suomeen vapaaehtoiseksi taistelemaan talvisodassa Neuvostoliittoa vastaan. Hän saapui Tornioon Suomessa matkustettuaan pohjoisen Norjan ja Ruotsin läpi ja jatkoi sieltä Helsinkiin, missä esiintyi olympiakisoista kiinnostuneena matkailijana.
Ennen pitkää Winter vetäytyi Worthingiin Sussexissa. Hän kuoli siellä 13. helmikuuta 1962.
St. Cloud (Minnesota)

St. Cloud on Minnesotassa, Yhdysvalloissa sijaitseva kaupunki. Kaupungissa asui 68 462 asukasta vuonna 2019, joka on noussut vuodesta 2010 lähes neljällä prosentilla. Kaupunki perustettiin, kun kolme kaupunkia yhdistyi yhdeksi vuonna 1856. 
Maantiede.
Kaupungin maapinta-ala on noin 103,7 neliökilometriä.
Historia.
Nykyisen kaupungin alueella oli kolme erillistä kaupunkia, jotka yhdistyi nykyiseksi vuonna 1856. Vuonna 1886 rautatiet rakennettiin kaupunkiin. St. Cloudissa on lähes 6 000 rakennusta, jotka ovat rakennettu vuonna 1955 tai sitä ennen.
Väestö.
St. Cloudin asukkaista 11,5 prosenttia on syntynyt Yhdysvaltojen ulkopuolella. Ulkomaalaisten keski-ikä on 31 vuotta, kun muiden on 35 vuotta, eli ulkomaalaiset asukkaat ovat muita nuorempia. Koko kaupungin keski-ikä on 34,7 vuotta. 20,2 prosenttia asukkaista on alle 18-vuotiaita ja 12,7 prosenttia yli 65-vuotiaita.
Kankuri

Kankuri ("Lamia textor") on sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuinen kankuri on kookas, pituudeltaan 23-27 mm, hyvin roteva ja väriltään tummanruskea. Lajin pohjaväri on kuitenkin musta, mutta ruumista peittää lyhyt ja nukkamainen ruskea karvoitus. Aikuisena lajin jaokkeiset tuntosarvet ja raajat ovat tukevat. Kankurin tuntosarvet ulottuvat suunnilleen peitinsiipien puoleenväliin saakka. Peitinsiivissä muuta karvoitusta tiiviimmät karvatupsut muodostavat niihin harvakseltaan oranssiruskeita täpliä. Isäntäpuunaan kankurin on havaittu esiintyvän pajuissa ("Salix") kuten raita ("Salix caprea"), hanhenpaju ("Salix repens") ja tuhkapaju ("Salix cinerea") sekä joskus myös haavoissa ("Populus tremula").
Kankurit lisääntyvät elävien terveiden puiden juurissa yleensä hiekkamailla, mutta myös sorarantojen ja rämeiden reunojen pajukoissa. Toukkakäytävät sijaitsevat rungon tyvessä ja juurissa. Kankurin toukka elää aluksi kuoren alla nilaa syöden, mutta kaivautuu myöhemmin puun sisään ja ohuissa rungoissa jopa ydinkanavaan saakka.
Kankuri on Suomessa vakiintunut ja yleinen laji esiintyen etelästä Oulun korkeudelle saakka. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Euroopassa ja Venäjällä idässä aina Japaniin asti.
Simppukiiski

Simppukiiski ("Romanichthys valsanicola") on ahventen (Percidae) heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji. Se kasvaa noin 11 cm pitkäksi.
Simppukiiskeä tavataan Tonavan vesistössä Romaniassa. Aiemmin sitä tavattiin laajemmin Tonavan sivujoessa Argeșissa, viime vuosina sitä on nähty vain Argeșin sivujoen Valsanin yläjuoksulla kilometrin matkalla Bradein kylästä ylävirtaan, mutta kaikkia läheisiä vesialueita ei ole tutkittu tarkkaan. Elinympäristön muutokset ovat saaneet sen sukupuuton partaalle.
Vuonna 2020 kalaa arvioitiin olevan jäljellä alle 20 yksilöä.
SD Compostela

Sociedad Deportiva Compostela on jalkapalloseura, joka tulee Santiago de Compostelan kaupungista Espanjasta. Seura on perustettu vuonna 1962, ja sen miesten joukkue pelaa kaudella 2020–2021 maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Se pelaa kotiottelunsa 16 666 -paikkaisella San Lázarolla.
Paddington 2

Paddington 2 on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut brittiläis-ranskalainen lastenelokuva, jonka on ohjannut Paul King. Elokuva on suora jatko-osa vuoden 2014 "Paddington"-elokuvalle. Päähenkilö karhuherra Paddington perustuu Michael Bondin samannimiseen kirjasarjaan. Tietokoneanimoitua karhuhahmoa ääninäyttelee Ben Whishaw.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Lontooseen, jossa Paddington on asettunut Brownien perheeseen. Karhuherra ja Henry Brown alkavat selvittää salaperäistä kirjavarkautta.
Mental Ray

Mental Ray (tyyliteltynä mental ray) on Mental Imagesin kehittämä säteenseurantaa käyttävä renderöintiohjelmisto.
Nvidia osti Mental Imagesin vuonna 2007. Vuonna 2017 Nvidia lopetti tuen ohjelmistolle: Mental Ray oli saatavilla itsenäisenä sekä plugin-ohjelmana Autodesk 3ds Maxille sekä Maya-ohjelmistolle. Ohjelmisto on ollut saatavilla Linuxille, macOS:lle ja Windowsille ja plugin-versiot ovat olleet vapaasti käytettäviä interaktiiviseen renderöintiin tai still-kuvien kuvien renderöintiin Mayassa tai 3ds Maxissa. Animaatioiden renderöinti vaatii lisenssin.
Ohjelmisto on saanut Oscar-palkintojen ”Academy Certificate” -tunnustuksen vuonna 2003. Ohjelmistoa on käytetty yli 100:n tunnetun elokuvan teossa.
Vihdinruusu

Vihdinruusu (olkkalanruusu) ("Rosa" ’Olkkala’) on tarhagallianruusuihin eli ranskanruusuihin ("Rosa" Gallica-ryhmä) tai kirkonruusuihin ("Rosa" Francofurtana-ryhmä) kuuluva ruusulajike. Sille ovat tunnusomaisia tuoksuvat, yksinkertaiset, vaaleanpunaiset kukat usean kukan kukinnoissa. Kukat avautuvat peräkkäin, jolloin kukinta-aika muodostuu pitkäksi. Ruusu kuuluu Suomen löytöruusuihin. Joissakin lähteissä vihdinruusu on luokiteltu kirkonruusuihin kuuluvaksi.
Alkuperä.
Olkkalanruusu on löydetty 1990-luvun alussa Länsi-Uudeltamaalta Vihdin Olkkalan kylästä. Ruusu kasvoi pensaikkona vanhan Porintien läheisyydessä ja lähellä rautatietä, joka rakennettiin 1910-luvulla Olkkalan kartanon ja alueen teollisuuslaitosten käyttöön. Sitä on löytynyt myöhemmin Kirkkonummelta (vuonna 2012) Arthur Lagerlöfin jugend-tyylisen huvilan alueelta, joka rakennettiin vuonna 1910. Huvilasta tuli vuonna 1929 Veikkolan psykiatrinen parantola, jonka puutarhaa hoiti puutarhuri.
Ruusu on määritetty ranskanruusuristeymäksi, mutta sen alkuperästä ei ole varmaa tietoa. On arveltu, että ruusu voisi olla Olkkalan kartanon puutarhan jonkin ranskanruusun luonnossa syntynyt risteymä. DNA-tutkimukset ovat osoittaneet, että olkkalanruusussa on kirkonruusuihin kuuluvan valamonruusun perimää. Nimensä olkkalanruusu on saanut löytöpaikkansa perusteella.
Kuvaus.
’Olkkala’ on voimakaskasvuinen ja kasvaa noin 2 metrin korkuiseksi reheväksi, pystyksi pensaaksi. Versot ovat punaruskeita, alaosastaan vihreitä. Versojen tyviosissa on runsaasti piikkejä, latvaosissa vähemmän. Lehdet ovat tummanvihreät, hieman kiiltävät ja voimakkaasti sahalaitaiset. Kukinta alkaa Suomessa kesä-heinäkuun vaihteessa ja kestää lähes neljä viikkoa. Kukinnoissa on 3–10 kukkaa, jotka aukeavat peräkkäin. Vaaleanpunaiset, keskeltä lähes valkoiset kukat ovat yksinkertaiset, halkaisijaltaan 6–8 cm. Terälehtiä on 5–7 kpl. Heteet ovat ruskeankeltaiset. Vasta-auenneen kukan tuoksu on mieto, miellyttävä, raikas, pohjatuoksuna ruusun tuoksu. Kiulukat, joita muodostuu runsaasti, ovat oranssinpunaisia, pyöreitä pitkulaisia tai päärynänmuotoisia. Ruusu kasvattaa runsaasti juurivesoja. Viihtyy lämpimässä ja aurinkoisessa paikassa, kuivassa tai tuoreessa, keskiravinteisessa maaperässä. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I – IV.
Sayin’ Somethin’

Sayin' Somethin' on kornetisti Nat Adderleyn albumi.
Timi Heiskanen

Timi Heiskanen (s. 18. huhtikuuta 2002 Rovaniemi) on suomalainen mäkihyppääjä ja entinen yhdistetyn hiihtäjä. Hän edustaa Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Heiskanen kilpaili nuorten MM-kisoissa 2022, ja hyppäsi joukkuemäessä sijalle yhdeksän. Heiskanen on voittanut urallaan yhden Suomen-mestaruuden sekajoukkuekilpailussa 2022 yhdessä Jenny Rautionahon kanssa.
Yves Berger

Yves Berger (14. tammikuuta 1931 Avignon, Ranska – 16. marraskuuta 2004 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Hän toimi opettajana ja kustannusvirkailijana. Häntä pidetään uuden romaanin edustajana. Hänen romaaniensa ympäristö on usein Yhdysvaltojen etelä. Romaani "Le Sud" sai Fémina-palkinnon.
Suomennettu tuotanto.
Tekstinäytteitä Bergerin tuotannosta antologiassa: "Varjo tai kevyt valo: valikoima Ranskan nykyproosaa", toim. ja suom. Mirja Bolgar, Helsinki: WSOY 1980
Amerikanlapiosampi

Amerikanlapiosampi ("Scaphirhynchus suttkusi") on sampiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Yhdysvalloista.
Koko ja ulkonäkö.
Amerikanlapiosampi kasvaa suurimmillaan 70–80 cm pitkäksi ja 2–3 kg painoiseksi. Ruumiinmuodoltaan amerikanlapiosampi on pitkänomainen ja leveäpäinen. Ruumiissa on kookkaita luusuomuja. Litteän kuonon puolivälissä on viiksisäikeitä. Amerikanlapiosampi on väriltään ruskehtavan oranssi ja luusuomut ovat tummempia. Kalan rinta-, selkä- ja pyrstöevät ovat oransseja ja muut evät vaaleita.
Levinneisyys ja elintavat.
Amerikanlapiosammen alkuperäinen levinneisyysalue kattoi koko Mobile River -joen Mississipistä Alabamaan, mutta nykyään sitä tavataan vain Alabamajoesta muutaman sadan kilometrin matkalta. Amerikanlapiosampi elää syvissä vesissä lähellä hiekka- tai sorapohjaa. Kutuaika on maalis–huhtikuussa. Amerikanlapiosammen ravintoa ovat kalat ja vesihyönteiset.
Amerikanlapiosampi luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Kantaa uhkaavat kalastus, veden laadun heikentyminen ja patojen rakentaminen.
Suojelu.
United States Fish and Wildlife Service ehdotti vuonna 1993 amerikanlapiosammen suojelua ja lisäämistä uhanalaisten lajien luetteloon. Tämä kuitenkin aiheutti vastustusta alabamalaisessa teollisuudessa. Suojelua vastustettiin esittämällä sen jo hävinneen tai kuuluvan samaan lajiin lapiosammen kanssa. USFWS veti suojeluehdotuksensa pois vuonna 1994. Asianajaja Ray Vaughan haastoi tapauksen vuoksi USFWS:n oikeuteen ja laji suojeltiin vuonna 2000.
Alfred Stevens

Alfred Émile Léopold Stevens (11. toukokuuta 1823 Bryssel, Belgia – 24. elokuuta 1906 Pariisi, Ranska) oli belgialainen taidemaalari. Maalauksissaan Stevens kuvasi etupäässä muodikkaita naisia tyylikkäästi sisustetuissa huoneissa.
Suurimman osan taiteellisesta urastaan Stevens teki Ranskassa, jonne hän oli muuttanut vuonna 1844. Pariisissa taideakatemiassa hänen opettajanaan toimi Ingres. Tosin monet nykytutkijat pitävät kuitenkin hieman epätodennäköisenä, että oliko Ingres lainkaan Stevensin opettajana. Stevens sai hyvin perinteisen koulutuksen, johon kuului kipsimallien jäljentäminen ja elävän mallin piirtäminen.
Ensinäyttelynsä Stevens piti syntymäkaupungissaan Brysselissä vuonna 1851. Stevens palasi Pariisiin, missä vuoden 1853 salongissa hänet palkittiin kolmannella palkinnolla. Tämän jälkeen hän oli salongin vuosittainen näytteilleasettaja.
Stevensin maalaus "Ce qu’on appelle le vagabondage" (1854) sai aikaan lainsäädännön muuttumisen. Maalauksessa sotilaat määräävät asunnotonta äitiä lapsineen lähtemään pois kadulta. Keisari Napoleon III näki maalauksen näyttelyssä ja antoi määräyksen, etteivät sotilaat enää saa määräillä asunnottomia siirtymään muualle.
Preussin ja Ranskan sota syttyi vuonna 1870, ja Stevens osallistui sotaan Ranskan armeijassa. Vaimonsa ja lapsensa hän oli lähettänyt turvaan Belgiaan. Sodan jälkeen Stevensin ura lähti nousuun.
Stevens ystävystyi Claude Monet’n ja Edgar Degas’n kanssa, jotka edustivat uutta nousevaa tyylisuuntausta, impressionismia. Stevensiä ei pidetä impressionistina, mutta eräissä hänen töissään on selviä piirteitä impressionismista, kuten siveltimen käyttö ja japanilaisvaikutteet. Stevensistä tuli omana aikanaan kuuluisa taiteilija ja Euroopan ja Yhdysvaltojen varakkaiden keräilijöiden suosikki. Häntä kunnioitettiin vuonna 1900 antamalla hänelle oikeus pitää retrospektiivinen näyttely École des Beaux-Artsissa.
Vaikka Stevens oli kuuluisa taiteilija ja onnistui myymään teoksiaan hyvillä hinnoille rikkaille keräilijöille, hän ei elinaikanaan saanut menoja ja tuloja tasapainoon. Osasyynä olivat 1880-luvulla merenrannalla vietetyt kesät, joita hänen lääkärinsä oli kehottanut viettämään terveydellisistä syistä. Taiteilija vietti ne perheineen upeissa puitteissa. Saadakseen lisätuloja Stevens alkoi ottaa yksityisoppilaita, joihin kuuluivat muiden muassa Sarah Bernhardt ja William Merrit Chase. 
Stevens kuoli yksinäisenä elettyään kauemmin kuin ystävänsä ja veljensä. Viimeiset vuotensa hän asui pienessä ja vaatimattomassa asunnossa.
Ida Korander

Ida Josefina Korander (8. helmikuuta 1870 Hausjärvi – 21. helmikuuta 1921) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Ida Korander kävi ruotsinkielistä tyttökoulua Hämeenlinnassa ja sen jälkeen hän oli työssä Henkivakuutusyhtiö Suomessa ja vuodesta 1895 alkaen Vakuutusyhtiö Kalevassa. Korander toimi viimeksi Kalevan vakuutuskirjojen uudelleenkirjoitus- ja muutososaston esimiehenä. Hän sai vuonna 1919 Kalevan kultamitalin pitkäaikaisen palvelun ansiosta. Korander oli kiinnostunut musiikista ja vuonna 1907 hän jätti väliaikaisesti vakuutusalan omistautuakseen musiikille. Hän opiskeli sitten ulkomailla ja antoi ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1908.
Korander konsertoi vuonna 1908 muun muassa Oskar Merikannon kanssa ja 1910-luvulla hän liittyi Suomalaisen teatterin näyttelijäkuntaan. Korander kärsi kuitenkin esiintymiskammosta eikä voinut sen vuoksi täysin hyödyntää lahjojaan. Lopulta hän joutui tämä vuoksi luopumaan laulajan urastaan.
Ida Korander matkusti syksyllä 1920 Berliiniin, jossa hän sairastui Von Economon taudin nimellä tunnettuun unitautiin. Hän kuoli taudin seurauksena helmikuussa 1921. Ida Korander on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Gustaf Lemström

Gustaf Adolf Lemström (28. lokakuuta 1771 Siuntio – 12. tammikuuta 1836 Siuntio) oli suomalainen maanviljelijä ja Porvoon valtiopäivämies ja valtiopäivien raha-asiainvaliokunnan jäsen.
Lemströmin vanhemmat olivat maanmittari Karl Gustaf Lemström ja Anna Rebecka Hartman ja puoliso Charlotta Helena Holmström (k. 1847). Lemström edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Uudenmaan ja Hämeenlinnan läänin Raaseporin itäistä kihlakuntaa. Hän oli valtiopäivillä raha-asiainvaliokunnan- ja toimitusvaliokunnan jäsen.
Pyhän Katariinan luostari (täsmennyssivu)

Pyhän Katariinan luostari voi tarkoittaa seuraavia:
Gustaf Falck

Gustaf Falck (21. tammikuuta 1767 Sipoo – 1811) oli suomalainen maanviljelijä ja Porvoon valtiopäivämies, joka valittiin valtiopäivien raha-asiainvaliokunnan jäseneksi.
Falckin vanhemmat olivat Johan Falck ja Anna Stina Öhberg ja puoliso Anna Maria Schönberg. Falck edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Uudenmaan ja Hämeenlinnan läänin Porvoon kihlakunnan tuomiokuntaa. Hän oli valtiopäivillä valtiovarainvaliokunnan varajäsen ja toimitusvaliokunnan jäsen ja esitti kirjallisessa lausunnossaan valtiopäiville useita toimenpiteitä olojen järjestämiseksi Suomessa.