tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lauri Helle

Lauri Teodor Helle, sukunimi aik. "Sohlman" (9. toukokuuta 1875 Loppi – 25. tammikuuta 1950 Jyväskylä) oli suomalainen lyseon lehtori ja oppikirjojen tekijä.
Lauri Helteen vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Fredrik Sohlman ja Gustava Kerkkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1897 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1904. 
Helle toimi aluksi luonnonhistorian, maantieteen ja matematiikan sijaisopettajana Hämeenlinnan lyseossa ja tyttökoulussa. Vuosina 1904–1905 hän oli v.t. kollegana Turun suomalaisessa lyseossa. Vuonna 1908 Helle valittiin Kuopion yhteiskoulun luonnonhistorian ja maantieteen opettajaksi ja hän hoiti virkaa 1906–1908. Hän siirtyi sitten 1908 samojen aineiden ja lisäksi kaunokirjoituksen kollegaksi Jyväskylän lyseoon. Helle nimitettiin luonnonhistorian ja maantieteen nuoremmaksi lehtoriksi 1916 ja vanhemmaksi lehtoriksi 1920. Vanhempana lehtorina hän oli Jyväskylän lyseossa vuoteen 1942 saakka. Hän toimi samalla myös Jyväskylän tyttökoulun jatkoluokkien opettajana vuosina 1911—1913 ja Jyväskylän kesäyliopistossa opettajana vuonna 1913. 
Helle teki jo ylioppilasaikanaan kasvi- ja eläintieteellisen tutkimusmatkan Lappiin. Hän oli 1903-1904 opinto- ja tutkimusmatkalla Keski-Euroopassa ja vuonna 1906 Itä-Euroopassa. Helle suoritti maantieteellisiä ja geologisia tutkimuksia Suursaarella ja Karjalan kannaksella, tutki Vantaanjoen vesistön ja Tammelan ylängön järvimuotoja ja johti kenttämittauksia Lopella ja Turun lähistöllä. Jyväskylän seudulla hän suoritti järvitutkimuksia ja kokosi tietoja vesistöistä. Helle julkaisi kirjoituksia ja tutkielmia muun muassa Valvojassa, Maantieteellisen yhdistyksen aikakauslehdessä Terrassa, Luonnon Ystävässä ja Tietosanakirjassa. Hän toimi myös puhuiana ja luennoitsijana tutustuttaen laajoja kansalaispiirejä luonnonhistoriallisiin ja tieteellisiin kysymyksiin ja tieteellisen tutkimuksen tuloksiin. Hänet tunnettiin lisäksi raittius- ja suomalaisuusmiehenä.
Lauri Helle oli naimisissa vuodesta 1908 Suoma Huuskosen kanssa.
Käsipallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1995

Vuoden 1995 käsipallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Islannissa 7.–21. toukokuuta. Pelejä pelattiin Reykjavíkissä, Hafnarfjörðurissä, Kópavogurissä ja Akureyrissä. Kisoihin selvisi karsintojen kautta 24 maata, joista oli Euroopasta 14, Afrikasta neljä, Aasiasta kolme ja Amerikasta kolme. Turnauksen voitti Ranska. Turnauksen seisemän parasta maata sai paikan seuraavan vuoden olympialaisiin.
Närpiön keskustaajama

Närpiön keskustaajama () on Pohjanmaan maakunnassa sijaitsevan Närpiön kaupungin hallinnollinen keskus. Vuoden 2022 lopussa taajaman väkiluku oli 4 495, pinta-ala 21,95 km² ja väestötiheys 204,8 as./km².
Väkiluvussa mitattuna taajama on Suupohjan rannikkoseudun suurin sekä Vaasan ja Pietarsaaren keskustaajamien ja Laihian kirkonkylän jälkeen Pohjanmaan 4. suurin.
Hakaniemen voimalaitos

Hakaniemen voimalaitos on Helsingin Hakaniemessä sijainnut höyryvoimala, joka tuotti sähköä Helsingin raitioliikenteen tarpeisiin. Se sijaitsi Toisen linjan ja Itäisen Viertotien eli nykyisen Hämeentien kulmassa, nykyisen Arenan talon tontilla.
Voimalaitoksen rakennutti Helsingin Raitiotie ja Omnibus Osakeyhtiö (HRO) päätettyään vuonna 1899 sähköistää raitioliikenteen, jota se oli liikennöinyt hevosvetoisesti noin kymmenen vuotta. Voimalaa alettiin rakentaa vuoden 1899 aikana, ja se valmistui toukokuussa 1900. Alun perin yhtiö aikoi sijoittaa voimalan hankkimalleen Tehtaankadun tontille Ullanlinnaan, mutta kaupunki ei suostunut muuttamaan tonttia tehdaskäyttöön. Luovuttuaan tontista yhtiö sai vastineeksi koko korttelin 301 eli nykyisen Arenan talon korttelin. Palatsimaiseksi kutsutun voimalan suunnitteli Waldemar Aspelin. HRO käytti voimalasta nimeä Central, joka viittasi sen rooliin sähkövoiman keskuksena. Sisäpihan sijaitsi 50 metriä pitkä savupiippu. Samalle tontille Siltasaarenkadun ja Toisen linjan kulmaan mahtui myös raitiovaunujen huoltovaja.
Voimalaan hankittiin kolme saksalaista höyrykattilan ja höyrykoneen muodostamaa koneistoa, joista käytettiin pääasiassa kahta kerrallaan. Ne syöttivät raitioliikenteen ajolankaverkkoon 550 voltin jännitteen tasavirtaa päiväsaikaan. Öisin laitos ei ollut käytössä. Ensimmäisinä vuosina sähköä myytiin myös ulkopuolisille tahoille, kunnes myynti lopetettiin vuonna 1904, koska kaupunki ei hyväksynyt järjestelyä. Poikkeuksen muodosti Kulosaaren raitiotie, jonka omisti Kulosaari-yhtiö. Se osti tarvitsemansa sähkövirran HRO:lta, joka hoiti myös liikenteen Kulosaareen. Kun HRO:n liikenne kasvoi raitioteiden kaksiraiteistamisen myötä vuosina 1908–1909, voimalaitokseen asennettiin sveitsiläinen 700 hevosvoiman höyryturbiini vuonna 1910. Vuoden 1911 lopulla valmistui tontin kiertävä raitioliikenteen kääntösilmukka, joka on myöhemmin tunnettu Arenan silmukkana. Höyryn lauhdutusta varten voimalaan johdettiin kylmävesipaineputki Eläintarhanlahdelta vuonna 1912.
Voimalaitoksen toiminta päättyi 5. kesäkuuta 1914, koska Helsingin kaupunki oli edeltävänä vuonna uusinut HRO:n toimilupasopimuksen ja vaatinut yhtiötä hankkimaan sähkövirran kaupungilta. Vuonna 1909 valmistunut kaupungin omistama Suvilahden voimalaitos alkoi tuottaa raitioliikenteen sähkövirran 6. kesäkuuta 1914 alkaen. HRO myi tontin kiinteistöineen Ab Arena Oy:lle, joka käytti voimalaa muun muassa varastona ja autokorjaamona, kunnes rakennus purettiin 1920-luvun lopulla. Lars Sonckin suunnittelema, kolmesta eri rakennuksesta koostunut Arenan talo valmistui tontille kahdessa vaiheessa vuosina 1924 ja 1929.
Lähteet.
Viitteet.
Axel Christian Reuterholm

Axel Christian Reuterholm (27. syyskuuta 1753 Tunbyholm, Ruotsi – 19. tammikuuta 1811 Loviselund, Suomen suuriruhtinaskunta) oli ruotsalais-suomalainen aatelinen, upseeri ja juristi.
Reuterholm toimi Uudenmaan ja Hämeen laamannikunnan laamannina vuosina 1784–1792, Ruotsin korkeimman oikeuden jäsenenä vuosina 1793–1796, Ruotsin valtiokonttorin johtajana vuosina 1795–1796 ja Vaasan hovioikeuden presidenttinä vuosina 1796–1811.
Reuterholmin vanhemmat olivat Esbjörn Christian Reuterholm ja Maria Gyllenstierna af Lundholm. Reuterholmin puoliso oli taiteilija Lovisa Charlotta Malm-Reuterholm. Heillä oli kolme lasta, joista yksi oli kamariherra Carl Axel Emanuel Reuterholm. Gustaf Adolf Reuterholm oli Axel Christian Reuterholmin veli.
Oberwiesenfeldin metroasema

Oberwiesenfeld on Münchenin metron U3-linjan metroasema, joka avattiin 28. lokakuuta 2007. Se sijaitsee Moosacher Straßella Olympiaparkin pohjoispäässä, lähellä Am Riesenfeldin olympiakylää. Suunnittelu ja rakennusvaiheessa aseman nimi oli "Olympiapark Nord". Aseman suunnittelivat Paul Kramer ja Manfred Rossiwal-Jespersen, kun taas aseman seinällä olevan labyrintin suunnitteli Rudolf Herz.
Wasa Graffitilandia

Wasa Graffitilandia on graffiti- ja katutaidenäyttely entisessä makasiinirakennuksessa Opistokadulla Vaasassa.. Toiminta alkoi vanhan Wasalandian tiloissa vuonna 2021 Vaasan Vaskiluodossa. Makasiinirakennuksissa toiminta alkoi 2023.. Näyttely palkittiin vuonna 2022 vaasalaisesta kulttuuriteosta. 
Näyttelytoimintaa hoitaa vuonna 2014 perustettu pohjanmaalainen Katukulttuuri ry, jonka tarkoituksena on järjestää ja tukea erilaisia katukulttuuriin painottuvia tapahtumia. Seinäjoella on vastaava näyttely "Seinäjoki Graffitilandia".
‘Āinahaun talo

‘Āinahaun talo oli Honolulussa Waikīkīlla sijainnut kuninkaallinen residenssi, joka kuului Havaijin kuningaskunnan viimeiselle kruununprinsessalle Ka‘iulanille.
10 eekkerin kokoinen tontti, jolla talo sijaitsi, oli ristiäislahja Ka‘iulanin kummitädiltä Ke‘elikōlanilta, joka oli Havaijin rikkain nainen. Itse talon rakennutti Ka‘iulanin isä Archibald Cleghornsillä välin kun tytär oli Britanniassa. Cleghorn ja tämän vaimo prinsessa Likelike suunnittelivat tontille myös puutarhan ja yhdessä vaiheessa siellä oli jopa 50 riikinkukkoa. Likelike teki myös taloa kuvaavan laulun.
Alkujaan talo toimi vain Ka‘iulanin ja tämän vanhempien vapaa-ajanasuntona, mutta perhe muutti sinne myöhemmin vakituisesti. Talossa oli kaksi kerrosta ja se oli sisustettu yleellisesti.
Talo tuhoutui vuonna 1921 tulipalon yhteydessä. Palon syttymissyyksi on epäilty kaasuvuotua. Tontin osti myöhemmin Matson-niminen laivarahtiyritys. Vuonna 1955 tontille rakennettiin hotelli, joka on nimetty Ka‘iulanin mukaan. Kun Havaijista tuli osavaltio vuonna 1959 Matson myi Waikīkīn tonttinsa hotellille.
Aidenbachstraßen metroasema

Aidenbachstraße on metroasema Münchenin metron U3-linjalla, joka avattiin 28. lokakuuta 1989. Aseman suunnittelivat arkkitehdit Otto Schultz-Brauns ja Sepp Wanie, ja asemalla olevat peilit on suunnitellut Jan Roth. Aseman harjannostajaiset pidettiin 27. marraskuuta 1986. Se on saanut nimensä samannimisen kadun mukaan, joka on nimetty Ala-Baijerin Aidenbachin kaupungin mukaan, jossa talonpoikaiskapina Itävallan miehitystä vastaan tukahdutettiin verisesti vuonna 1706.
Arabellaparkin metroasema

Arabellapark on Münchenin metron asema Bogenhausenin kaupunginosassa, joka avattiin 27. lokakuuta 1988. Se on U4-linjan itäinen pääteasema. Aseman suunnitteli arkkitehti Ingeborg Bielinski.
Laajennussuunnitelmat.
Englschalkingin S-Bahn asemalle johtavasta laajennuksesta tehtiin rakennuspäätös vuonna 1989. Nämä suunnitelmat on kuitenkin jäädytetty budjettirajoitusten vuoksi. Osana laajennuksen valmistelevia rakennustöitä, Arabellaparkin aseman jälkeiselle kääntöraiteelle johtavaa tunnelia jatkettiin 600 metriä tarvittua pidemmälle. Tunneli johtaa suunnitellulle Cosimaparkin metroasemalle.
Rakkauden keidas (vuoden 1991 elokuva)

Rakkauden keidas (videona nimellä Paradise, alk. "Paradise") on Mary Agnes Donohuen ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1991. Se on amerikkalaisversio ranskalaisesta elokuvasta "Isojen ihmisten leikit" ("Le grand chemin", 1987). Sen pääroolia, maatilalle kesänviettoon lähetettyä kaupunkilaista pikkupoikaa näyttelee nuori Elijah Wood ja aikuispääosissa nähdään Melanie Griffith ja Don Johnson, jotka olivat tuolloin naimisissa keskenään myös tosielämässä.
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano ihasteli, miten siirappisesta aiheesta on saatu kehitettyä lämminhenkinen komediallinen draama, jossa etenkin lapsinäyttelijät ilahduttavat roolisuorituksillaan. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, joka vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Böhmerwaldplatzin metroasema

Böhmerwaldplatz on Münchenin metron U4-linjan asema, joka avattiin 27. lokakuuta 1988. Asema sijaitsee lähellä Böhmerwaldplatzia, Bogenhausenin kaupunginosassa.
Luettelo Suomen suurimmista metsänomistajista

Luettelo Suomen suurimmista metsänomistajista sisältää yksityishenkilöt, jotka omistivat pinta-alaltaan eniten metsää vuonna 2023. Mukana eivät ole yritykset eivätkä henkilöt, jotka omistavat metsää yritystensä kautta. Pinta-ala kattaa omistuksen Manner-Suomessa.
Nikolain ratsuväkiopisto

Nikolain ratsuväkiopisto () oli Venäjän keisarikunnan aikainen sotilaskoulu Pietarissa. Se koulutti keisarikunnan yläluokan jäseniä sotilas- ja siviilitehtäviin. Ratsuväkiopisto toimi vuosina 1824–1924, joista viimeiset vuodet se toimi maanpaossa Venäjän vallankumouksen takia. Ratsuväkiopisto oli ratsuväen pääkoulu. Opiston tunnetuin suomalainen oppilas oli marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim, joka valmistui opistosta vuonna 1889.
Historia.
Venäjän kruununprinssi Nikolai I esitti idean uuden opiston perustamiseksi. Venäjän keisari Aleksanteri I perusti koulun 9. maaliskuuta vuonna 1823. Yksityiskoulun ja yliopiston käyneet Venäjän aateliston jäsenet saivat oikeuden hakeutua opiston oppilaiksi. Opistoon saivat hakeutua ainoastaan yli 17-vuotiaat aateliston jäsenet. Opisto tarjosi sotilaskoulutusta. 
Aluksi opisto sijaitsi Pietarissa kenttämarsalkka ja kreivi Ivan Grigorjevitš Tšernyševin (1726–1797) entisen palatsin tiloissa, joka sijaitsi nykyisen Mariinskin palatsin tontilla. Koulu sai uudet tilat vuonna 1839 osoitteessa Lermontovski prospekt 54, jossa opisto toimi vuoteen 1917 asti. 
Opistolla oli rehtori ja kahdeksan vanhempaa upseeria, joiden arvon piti olla luutnanttia korkeampi, sekä 120 opiskelijaa. 
Koulun ensimmäinen nimi oli Kaartin aliluutnanttien koulu. Koulun nimi muutettiin Kaartin aliluutnanttien ja ratsuväkijunkkarien kouluksi vuonna 1826. Aliluutnantin arvo lakkautettiin vuonna 1859, minkä takia koulu vaihtoi nimensä Nikolain kaartin kadettikouluksi. Koulu muutettiin vuonna 1864 Nikolain ratsuväkiopistoksi, jonka nimi säilyi vuoteen 1924 asti. Opisto nimettiin Venäjän keisari Nikolai I:n mukaan. 
Opiston sisäänpääsyvaatimukset olivat tiukat. Opistoon hyväksyttiin vain parhaat opiskelijat, jotka olivat saaneet korkeat arvosanat tieteestä ja käytöksestä. Opiston opiskelijat muodostivat 250 sotilaan laivueen ja 120 sotilaan kasakkajoukon. Kasakkajoukkoa kutsuttiin tsaarin kasakoiksi. 
Opisto opetti taktiikkaa, sotaoppia, topogragiaa, hallintoa, tykistötiedettä, linnoitustekniikkaa, lakia, hygieniaa, piirrustusta, Jumalan lakia, venäjän kieltä, ranskan kieltä, saksan kieltä, matematiikkaa, mekaniikkaa, fysiikkaa, kemiaa, historiaa, taloustiedettä, valtio-oppia ja psykologiaa.
Selvä enemmistö opistosta valmistuneista kuului Venäjän aatelistoon. Tunnettuja opiston käyneitä olivat runoilija Mihail Lermontov, marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim ja kenraali Pjotr Wrangel.
Opiston toiminta lakkasi Venäjän vallankumouksen seurauksena vuonna 1917. Opiston toiminta käynnistettiin uudelleen Osmanien valtakunnan Gallipolissa vuonna 1921, mutta koulutusosasto sijaitsi Krimin niemimaalla. Opisto siirsi toiminnan Jugoslavian kuningaskuntaan, jossa se toimi maanpaossa. Opisto lakkautettiin vuonna 1924.
Nikolain ratsuväkiopiston tiloista päätettiin tehdä koulu tuhannelle oppilaalle vuonna 2023.
Kivennavan kirkko

Kivennavan kirkko oli kuudes evankelis-luterilainen kirkko Kivennavan kirkonkylän korkeimmalla mäellä vuosina 1808–1939. Kivennavan kunta kuului Suomelle ennen luovuttamistaan Neuvostoliitolle 1944.
Historia.
Puinen kirkko rakennettiin 1804–1808, mutta sen suunnittelijasta ja töitä johtaneesta rakennusmestarista ei ole tietoa. Suomen sodan jälkeen Suomi siirtyi Venäjän vallan alle 1809, ja Viipurin lääni ja samalla Kivennapa yhdistettiin muuhun Suomeen 1811. Levottomista ajoista huolimatta kirkkoa kuitenkin kaunistettiin. Pietarilainen kirkkomaalari Müller varusti kirkon sisätilat Raamatun kertomuksiin pohjautuvilla maalauksilla 1810–1811. Kirkkoon hankittiin myös veistoksia, mutta vuosien saatossa ne hävisivät tai siirtyivät museoiden kokoelmiin.
Kirkon sisäosat laudoitettiin 1819, ja 1828 valmistui Taavetti Rahikaisen tekemä kellotapuli. Kirkon ovet tehtiin tuomiokapitulin ohjeiden mukaan ulospäin aukeaviksi 1831. Vuonna 1832 kellotapuli maalattiin vihertäväksi, kirkon seinät keltaisiksi ja kirkon vesikatto punaiseksi. Saarnastuoli maalattiin ja koristeltiin kullatuilla enkelinpäillä 1833, jolloin lisäksi lakattiin lehterin laudat.
Puinen kirkko tarvitsi usein korjauksia, ja niitä tehtiinkin. Perinpohjainen kunnostus tehtiin kesällä 1900 arkkitehti Leander Ikosen suunnitelman mukaan. Työtä johti rakennusmestari Holopainen. Kirkkoon tehtiin uusi saarnastuoli ja uudet penkit, ja kaikki maalattiin öljyvärillä. Uuden, Kristuksen ylösnousemista kuolleista kuvaavan alttaritaulun maalasi rouva Viodolfa Ahrenberg. Entinenkin alttaritaulu oli esittänyt samaa aihetta. Sakastin alle tehtiin viinikellari 1906, ja 1909 kirkkoon asennettiin sisäikkunat. Vuonna 1910 rakennettiin sakastin eteiseen klosettilaitos, ja seuraavana vuonna kirkon ulkoseinät maalattiin vaalean keltaisiksi. 
Salama sytytti kirkon kellotapulin 24. elokuuta 1901, jolloin koko tapuli tuhoutui ja kellot sulivat. Suomalaiset sotilaat polttivat kirkon 1939 talvisodan alussa perääntyessään Karjalankannakselta. Seuraava eli seitsemäs kirkko tehtiin 1943 entisen kirkon paikalle. Sitä kutsuttiin Pajarin kirkoksi, koska rakentamisen pani alulle kenraalimajuri Aaro Pajari. Tämä kirkko tuhoutui venäläisten suurhyökkäyksessä 11. kesäkuuta 1944.
Permin ooppera- ja balettiteatteri

Permin ooppera- ja balettiteatteri () on Permissä sijaitseva oopperatalo, jossa järjestetään myös balettiesityksiä.
Permin oopperan toiminta avattiin virallisesti 7. joulukuuta 1870 Mihail Glinkan oopperan "Elämä tsaarin puolesta" esityksellä. Tuolloin esitys pidettiin puisessa teatterirakennuksessa. Puurakennus purettiin vuonna 1874, ja samalle paikalle rakennettu uusi teatteritalo valmistui vuonna 1880 arkkitehti Rudolf Karvovskin johdolla. Permin oopperatalossa pidettiin ensimmäinen balettiesitys 2. helmikuuta 1926, jolloin siellä esitettiin Adolphe Adamin "Giselle". Vuosina 1941–1944 Leningradin Kirov-teatteri oli evakuoituna Permiin. Joulukuussa 1942 se kantaesitti Permissä Aram Hatšaturjanin baletin "Gajane". 
Permin ooppera- ja balettiteatterin yhteyteen avattiin museo 1940-luvun jälkipuoliskolla. 1950-luvulla rakennukseen tehtiin laajamittaisia uudistuksia.
Torres Obispado

Torres Obispado on Monterreyssä Meksikossa sijaitseva kahden pilvenpiirtäjän muodostama rakennuskokonaisuus. Siihen kuuluvat 305 metriä korkea T.Op Corporativo ja 156 metriä korkea T.Op Departamentos. Ensiksi mainittu on maan korkein rakennus.
T.Op Corporativossa on hotelli ja toimistotiloja, kun taas T.Op Departamentosissa on asuinhuoneistoja. Rakennukset valmistuivat vuosina 2019 ja 2020.
Bonner Platzin metroasema

Bonner Platz on U3-linjan metroasema Münchenin metrossa, joka avattiin 8. toukokuuta 1972 ja sijaitsee samannimisen aukion alla Schwabingin kaupunginosassa. Aseman suunnittelivat Christine Stadler ja Waki Zöllner.
Alvignac

Alvignac on kunta Lounais-Ranskassa Lotin departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin 37 kilometriä Gourdonin kaupungista itään.
Alvignac on kylpyläkaupunki, jonka historia ulottuu 1600-luvulle. Sinne saapui kuuluisia vieraita, kuten Ranskan kuningas Ludvig XV:n rakastajatar Madame de Pompadour. Paikan suosio oli vaihtelevaa, mutta 1800-luku ja 1900-luvun alku olivat sen kulta-aikaa. Ajan myötä kiinnostuksen ja kävijämäärien lasku johtivat toiminnan täydelliseen lopettamiseen vuonna 1981. Kylpylä avasi kuitenkin ovensa taas uudelleen vuonna 2018. Salmièren lähde sijaitsee Alvignacin ja sen naapurikunnan Miersin rajalla.
Gouffre de Réveillonin kuilu sijaitsee muutaman kilometrin Alvignacin keskustasta länteen. Se on seudulle tyypillinen maanalaisen vesiuoman alkukohta. Salguesin virta putoaa Gouffre de Réveillonin kuiluun, ja muutaman kilometrin päässä se yhtyy Gouffre du Saut-de-la-Pucellen kuilusta tulevaan vastaavaan virtaan. Lopulta yhdistynyt vesivirta nousee esiin noin 10 kilometrin päässä Meyronnesin kunnan eteläpuolella olevasta Limonin lähteestä.
Kannuksen rauhanyhdistys

Kannuksen rauhanyhdistys on Kannuksessa sijaitseva rukoushuone ja toimintatalo. Se edustaa vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, jonka kattojärjestö on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys. Kannuksen rauhanyhdistyksen keskeistä toimintaa on hartaustilaisuuksien ja seurojen järjestäminen. 
Historia.
Vanhoillislestadiolaisuus saapui Kannukseen 1800-luvun lopulla. 1900-luvun alussa erityisesti Korvenkylä oli lestadiolaisuuden keskus ja liike sai kannatusta myös muissa kylissä. Lestadiolaisuus sai kannattajikseen kokonaisia perheitä. Esimerkiksi helluntaina 1902 Korvenkylässä pidetyissä seuroissa liikkeeseen liittyi yli kolmekymmentä henkilöä. Eräs kylän vaikuttaja oli Eemeli Niemi-Korpi, joka toimi liikkeen puhujana niin Suomessa, Yhdysvalloissa kuin Kanadassa. 
Muissa kylissä lestadiolaisuus kilpaili muiden herätysliikkeiden kanssa. Kannuksen lestadiolaisille oli tyypillistä käydä seuroissa myös naapuripitäjissä. Kirkonkylään lestadiolaisuus levisi 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa. Sotien jälkeen 1940-luvun lopulla ja 1950-luvulla Kärkiskylällä oli lestadiolaista herätystä ja liikkeen kannatus lisääntyi myös kirkonkylässä, Yliviirteellä ja Hanhinevalla.
Kannuksen rauhanyhdistys perustettiin vuonna 1948. Rauhanyhdistyksellä ei ensin ollut omaa toimitaloa, vaan seuroja pidettiin kirkossa, seurakuntatalolla ja karjatalouskoululla. Vuonna 1951 ostettu omakotitalo palveli rauhanyhdistyksen seurapaikkana vuoteen 1966 saakka. Rauhanyhdistyksen ensimmäinen toimitalo valmistui vuonna 1972 ja sitä laajennettiin vuonna 1982. Kannuksen rauhanyhditykseen kuului vuonna 1970 80 aikuisjäsentä ja 1980-luvun loppuun menneessä aikuisjäsenten määrä oli kasvanut noin 240 jäseneen.
Kajaanintien toimitalo.
Jäsenmäärän kasvun myötä Kannuksen rauhanyhdistykselle tuli ajankohtaiseksi jälleen tilojen laajennus. Rauhanyhdistys ja Kannuksen kaupunki tekivät vuonna 2007 vaihtokaupan, jossa rauhanyhdistys lahjoitti kaupungille vanhan toimitalon ja kaupunki lahjoitti kangasmetsätontin Kajaanintien varresta. Uuden toimitalon avajaisia vietettiin vuonna 2011.
Herman Müller

Georg Otto Herman Müller (16. lokakuuta 1840 Tukholma - 2. marraskuuta 1919 Tukholma) oli ruotsalainen taidemaalari ja arkkitehti. Hän työskenteli koristemaalarina muun muassa Kuninkaallisessa draamateatterissa, Södra Teaternissa, Djurgårdsteaternissa ja Nya Teaternissa.
Müller on suunnitellut vuonna 1876 valmistuneen Reposaaren kirkon, jonka ohella hän suunnitteli samaan aikaan Poriin myös toteutumattoman teatteritalon.
Keisarin paašikoulu

Keisarin paašikoulu (myös Hänen keisarillisen majesteettinsa paašikoulu) oli Venäjän keisarikunnan yläluokan jäsenille suunnattu oppilaitos, joka toimi Pietarissa vuosina 1759–1918.
Historia.
Venäjän tsaari Pietari Suuri perusti paašin arvon samana vuonna, kun hän loi Venäjän rankijärjestelmän vuonna 1711. Ensimmäisten paašien tehtävänä oli palvella Venäjän keisarinna Katariina I:tä. Venäjän keisarinna Elisabet perusti vuonna 1759 "Hänen Keisarillisen Majesteetin Paašikoulun", joka toimi sisäoppilaitoksena. Elisabetilla oli kahdeksan kamaripaašia ja 24 paašia, mutta hän oli tyytymätön heidän sivistymättömyyteensä. Tämän takia keisarinna perusti paašikoulun, jossa paašeille opetettiin historiaa, aritmetiikkaa, geometriaa, linnoitusoppia, maantietoa, ranskan, saksan ja venäjän kieltä, venäläistä kirjallisuutta, tanssia ja miekkailua. 
Keisarinna Katariina Suuri rajasi paašikoulun ainoastaan aateliston jäsenille. Katariina Suuren aikana oli yhdeksän kamaripaašia ja 40 paašia. Venäjän keisarillinen hovi vastasi paašikoulun hallinnosta. 
Keisari Aleksanteri I muutti paašikoulun vuonna 1802 eliitin sotilaskouluksi, jonka tarkoituksena oli kouluttaa korkeatasoisia kaartin upseereita. 
Vuodesta 1810 paašikoulu toimi kansleri Mihail Vorontsovin entisessä palatsissa Pietarissa. 
Suomalainen Adolf Aminoff toimi Aleksanteri I:n paašina 1820-luvun taitteessa. 
Ennen Nikolai I:n valtakautta Venäjän hallitsijat päättivät, ketkä pääsivät paašeiksi. Nikolai I loi ensimmäiset pääsyvaatimukset. Paašeiksi pääsivät ainoastaan perheiden lapset, joiden vanhemmat olivat rankijärjestelmässä vähintään kolmannessa luokassa, eli salaneuvoksen, kenraaliluutnantin, vara-amiraalin, hovimestarin, hovimarsalkan, hovijahtimestarin ja hovitallimestarin tasolla. Hallitsijalla oli kuitenkin oikeus valita paašiksi kenet hän halusi. Hallitsija valitsi paašeiksi perheiden lapsia, joiden vanhemmat olivat kunnostautuneet keisarikunnan palveluksessa, eli paašeiksi voitiin valita kolmannen luokan ulkopuolella olevia. 
Paašikoulun opiskelijoita pidettiin hovin jäseninä. Kyseessä oli kunnia ja merkittävä etuoikeus. Paašeista lahjakkaimmat ylennettiin kamaripaašeiksi. Kamaripaašit palvelivat keisarinnaa ja suuriruhtinattaria kruunajaisten, tanssiaisten, muodollisten illallisien, virallisten seremonioiden ja muiden tapahtumien aikana. Kamaripaašien joukosta valittiin vääpeli (ven. cержант-майор), joka toimi kamaripaašien johtajana tapahtumien aikana.
Suomalainen Johan Fredrik Gustav Aminoff toimi keisari Aleksanteri II:n kamaripaašina vuonna 1861 ja Adolf Casimir Aminoff vuonna 1863.
Aleksanteri III:n aikana koulutus kesti neljä vuotta ja Nikolai II:n aikana seitsemän vuotta. 
Suomen suuriruhtinaskunnan asukkaille oli kuusi kiintiöpaikkaa paašikoulussa vuonna 1891.
Paašikoulun toiminta lakkasi Venäjän vallankumouksen takia 1. helmikuuta 1917. 
Paašikoulun palatsissa toimii nykyään generalissimus Aleksandr Suvorovin mukaan nimetty sotilaskoulu, joka jatkaa koulun perinteitä.
Nord-Etnedalin kirkko

Nord-Etnedalin kirkko () on Etnedalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1866.
Bruflatin kirkko

Bruflatin kirkko () on Etnedalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1750.
Evenesin kirkko

Evenesin kirkko () on Evenesin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1800.
Bogenin kappeli (Evenes)

Bogenin kappeli () on Evenesin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1920.
Evjen kirkko

Evjen kirkko () on Evje og Hornnesin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1891.
Hornnesin kirkko

Hornnesin kirkko () on Evje og Hornnesin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva kahdeksankulmainen puukirkko vuodelta 1828.
John W. Brunius

John Wilhelm Brunius (26. joulukuuta 1884 Tukholma – 17. joulukuuta 1937 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Lisäksi hän johti tukholmalaista Oscarsteaternia vuosina 1926–1932 yhdessä Gösta Ekmanin ja vaimonsa Pauline Bruniuksen kanssa.
Brunius

Brunius on seuraavien ruotsalaisten henkilöiden sukunimi:
Anne-Marie Brunius

Anne-Marie Pauline Brunius (24. syyskuuta 1916 Tukholma – 10. marraskuuta 2002) oli ruotsalainen näyttelijä. Hän oli John W. Bruniuksen ja Pauline Bruniuksen tytär ja aloitti uransa jo lapsena. Bruniuksen ensiesiintyminen oli hänen äitinsä ohjaamassa lyhytelokuvassa "Herr Vinners stenåldersdröm" (1924). Hän kuitenkin myös lopetti uransa varhain, kun hän 1930-luvun lopulla meni naimisiin ja muutti ulkomaille tehden vain kaksi lyhyttä paluuta Ruotsiin vuosina 1947, jolloin hän esiintyi kiertävässä teatterissa, ja 1950, jolloin hän näytteli Hasse Ekmanin ohjaamassa elokuvassa "Flicka och hyacinter". Brunius muistetaankin erityisesti 1930-luvun nuorison tulkitsijana valkokankaalla.
Rantsilan rauhanyhdistys

Rantsilan rauhanyhdistys eli Savalojan rauhanyhdistys on Siikalatvan Rantsilassa sijaitseva rukoushuone ja toimintatalo. Se edustaa vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, jonka kattojärjestö on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys. Rantsilan rauhanyhdistyksen keskeistä toimintaa on hartaustilaisuuksien ja seurojen järjestäminen. 
Historia.
Vanhoillislestadiolaisuuden juurruttua Rantsilaan ja toiminnan muututtua säännölliseksi syntyi tarve järjestäytyä rauhanyhdistykseksi. Rantsilan Savalojan rauhanyhdistys perustettiin vuonna 1926. Toisen maailmansodan jälkeen olot vakiintuivat jälleen ja rauhanyhdistyksiä perustettiin kirkonkylälle (1946), Mankilankylälle (1949) ja Sipolankylälle (1954).
Savalojan ensimmäinen seurahuone rakentui 1920-luvun loppuun mennessä. Rantsilan lestadiolaiset yhdistyivät yhden rauhanyhdistyksen alle ja rakensivat uuden seurahuoneen entiselle paikalle Savalojan kylälle. Uusi toimitalo vihittiin käyttöön 24. maaliskuuta 1983.
Brynolf Algotsson

Brynolf Algotsson (1240-luku – 6. helmikuuta 1317) oli ruotsalainen pappi ja Skaran piispa vuosina 1278–1317. Hän uudisti hiippakuntaansa monin tavoin ja oli kuninkaallisen neuvoston jäsen Maunu Ladonlukon ja tämän alaikäisen pojan Birger Maununpojan holhoojahallituksen aikana. Brynolf Algotsson julistettiin 1400-luvun lopulla autuaaksi, ja hänen muistopäiväänsä juhlitaan ruotsalaisessa ja suomenruotsalaisessa nimipäiväkalenterissa 16. elokuuta, päivämääränä jona hänen reliikkinsä asetettiin lippaaseen.
Murron rauhanyhdistys

Murron rauhanyhdistys on Kempeleen Ketolanperällä sijaitseva rukoushuone ja toimintatalo. Se edustaa vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, jonka kattojärjestö on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys. Murron rauhanyhdistyksen keskeistä toimintaa on hartaustilaisuuksien ja seurojen järjestäminen. 
Historia.
Murron rauhanyhdistys on perustettu vuonna 1957. Rauhanyhdistyksellä ei ensin ollut omaa toimitaloa, vaan seuroja pidettiin kodeissa ja Murron rukoushuoneella. Murron rauhanyhdistyksen toimitalo valmistui Ketolanperäntien varteen vuonna 1987 yhdistyksen täyttäessä 30 vuotta. Rauhanyhdistyksen toiminta-alue on kahden kunnan rajalla Kempeleen Ketolanperältä Tyrnävän Murtoon ja Ojakylään saakka.
Henryk Bukowski

Henryk Michael Anton Bukowski (6. tammikuuta 1839 – 11. maaliskuuta 1900 Tukholma) oli puolalaissyntyinen ruotsalainen taide- ja antiikkikauppias, joka perusti nimeään kantavan Bukowskis-taidehuutokaupan. Hän kuului puolalaiseen Bóncz-aatelissukuun ja osallistui vuonna 1863 alkaneeseen Puolan kapinaan, minkä seurauksena hän joutui pakenemaan Ruotsiin. Bukowski oli myös innokas numismaatikko, ja hänen rahakokoelmansa oli omana aikanaan Ruotsin suurin.
Muhoksen rauhanyhdistys

Muhoksen rauhanyhdistys (aik. Muhoskylän rauhanyhdistys) on Muhoksella sijaitseva rukoushuone ja toimintatalo. Se edustaa vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, jonka kattojärjestö on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys. Muhoksen rauhanyhdistyksen keskeistä toimintaa on hartaustilaisuuksien ja seurojen järjestäminen.
Historia.
Lestadiolaisuus sai ensimmäiset kannattajansa Muhoksella 1860-luvun lopulla. Monien tietojen mukaan ensimmäiset lestadiolaiset tulivat uskoon vuonna 1869. 1870-luvulla lestadiolainen liike vakiintui Muhoksella ja seuroja pidettiin säännöllisesti. Seuroja pidettiin kodeissa, kouluilla, kirkoissa sekä useissa eri rakennuksissa ennen oman toimitalon valmistumista. Muhoksen rauhanyhdistys järjestäytyi virallisesti rauhanyhdistykseksi 7. maaliskuuta 1948.
Muhoksen rauhanyhdistys osti ensimmäisen toimitalonsa vuonna 1959, mutta joutui myymään rakennuksen jo 1961. Rauhanyhdistys rakensi vuosina 1963–1964 uuden toimitalon, jota laajennettiin vuosina 1980–1981. Kylmälänkylässä toimi oma rauhanyhdistys vuosina 1958–1975, minkä jälkeen sen jäsenet liittyivät Muhoksen rauhanyhdistykseen.
Laitasaaren rauhanyhdistys

Laitasaaren rauhanyhdistys on Muhoksella sijaitseva rukoushuone ja toimintatalo. Se edustaa vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, jonka kattojärjestö on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys. Muhoksen rauhanyhdistyksen keskeistä toimintaa on hartaustilaisuuksien ja seurojen järjestäminen. 
Historia.
Lestadiolaisuus sai ensimmäiset kannattajansa Muhoksella 1860-luvun lopulla. Monien tietojen mukaan ensimmäiset lestadiolaiset tulivat uskoon vuonna 1869. 1870-luvulla lestadiolainen liike vakiintui Muhoksella ja seuroja pidettiin säännöllisesti. Seuroja pidettiin kodeissa, kouluilla, kirkoissa sekä useissa eri rakennuksissa ennen oman toimitalon valmistumista. Laitasaaren rauhanyhdistys perustettiin 21. joulukuuta 1947.
Laitasaaren rauhanyhdistys rakensi itselleen talon vuosina 1954–1955. Toimitaloa laajennettiin ja peruskorjattiin vuosina 1982–1983.
Saloisten rauhanyhdistys

Saloisten rauhanyhdistys on Raahen Saloisissa sijaitseva rukoushuone ja toimintatalo. Se edustaa vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, jonka kattojärjestö on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys. Saloisten rauhanyhdistyksen keskeistä toimintaa on hartaustilaisuuksien ja seurojen järjestäminen. Saloisten rauhanyhdistykseen kuului vuonna 2011 noin 250 jäsentä.
Saloisten rauhanyhdistys on perustettu vuonna 1913. Seuroja pidettiin alkuaikoina toimitalossa Haapajoella sekä kyläläisten kodeissa. Vanhojen tilojen käydessä ahtaaksi, Saloisten rauhanyhdistyksen toimitalo rakennettiin Uutelantien varteen vuonna 1981.
Johanna Hiedler

Johanna Hiedler tai Hüttler (19. tammikuuta 1830, Spital - 8. helmikuuta 1906, Spital) oli Adolf Hitlerin isoäiti äidin puolelta.
Hän vanhempansa olivat Johann Nepomuk Hiedler, joka oli Alois Hitlerin todennäköisen isä ja Adolfin isoisän veli, ja Eva Maria Decter, ja hän vietti koko elämänsä Spitalin kylässä (osa Weitraa) Waldviertelissä Ala-Itävallassa. Hän avioitui 5. syyskuuta 1848 maanviljelijä Johann Baptist Pölzlin (1825–1901), Johann Pölzlin ja Juliana (Walli) Pölzlin pojan, kanssa. Pariskunnalla oli yhteensä viisi poikaa ja kuusi tytärtä. Heidän yhdestätoista lapsestaan ​​vain kaksi poikaa ja kolme tytärtä eli aikuisiksi. Heidän kolmas tyttärensä ja seitsemäs lapsensa Klara syntyi 12. elokuuta 1860 heidän tilallaan Spitálissa. Hänen isänsä Johann Nepomuk Hiedler kuoli 17. syyskuuta 1888. Klaran tyttärestä tuli Alois Schicklgruberin kolmas vaimo. Tämä päätti 40-vuotiaana ottaa isäpuolensa sukunimen "Hiedler", jonka virkamies kuitenkin kirjasi rekisteriin muodossa "Hitler". Alois oli Maria Schicklgruberin avioton poika, joka meni naimisiin Johannan sedän Johann Georg Hiedlerin kanssa 10.5.1842. Alois väitti myöhemmin elämässä, että Johann Georg Hiedler ei ollut hänen isäpuolensa vaan hänen biologinen isänsä, ja vuonna 1876 hänet tunnustettiin virallisesti Johannin lailliseksi pojaksi. Tämä väite Aloisin isyydestä on kuitenkin edelleen paljon keskustelun aihe historioitsijoiden keskuudessa. Klaralla ja Aloisilla oli yhteensä kuusi lasta. Neljäs heistä oli Adolf Hitler (syntynyt 20. huhtikuuta 1889). Adolf kastettiin kaksi päivää syntymänsä jälkeen. Vain yksi Klaran jäljellä olevista lapsista (Paula, nuorin) eli aikuisikään. Klaran aviomiehellä Aloisilla oli vielä kaksi lasta toisesta avioliitostaan ​​(Franziska Matzelsbergerin kanssa), Alois Jr. ja Angela.
Mauch

Mauch on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Tarot (elokuva)

Tarot on yhdysvaltalainen kauhuelokuva. Kaveriporukka rikkoo Tarot-luennan tärkeintä sääntöä, älä koskaan käytä jonkun toisen pakkaa. Tiedostamattaan he vapauttavat korteissa piilevänä olleen pahuuden. Yksi kerrallaan he kohtaavat kohtalon ja päätyvät kilpailuun kuolemaa vastaan. Elokuva perustuu Nicholas Adamsin vuoden 1992 romaaniin "Horrorscope". Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 31. toukokuuta 2024. Elokuva keräsi avausviikonloppunaan Suomessa 2 520 katsoja. 
Juoni.
Ryhmä yliopistoystäviä, Haley, Grant, Paxton, Paige, Madeline, Lucas ja Elise, vuokraavat kartanon Catskillsista Elisen syntymäpäivän kunniaksi. Haley ja Grantin äskettäisen eron aiheuttaman jännitteen vuoksi he päättävät rentoutua lukemalla horoskooppeja kellarista löytyneillä vanhoilla tarot-korteilla. Elise saa Ylipapittaren; Lucas saa Erakon; Madeline saa Hirtetyn; Paige saa Taikurin; ja Paxton saa Narri. Grant saa Paholaisen; Haley itse saa Kuolema-kortin.
Seuraavana päivänä ryhmä palaa kampukselle, jossa Elise oleskelee yksin asuntolassaan. Sinä yönä Elise tutkii outoja ääniä ullakolla, ja hänen kimppuunsa hyökkää hirviömäinen versio Ylipapittaresta, joka lyö hänet kuoliaaksi ullakolle johtavilla tikkailla. Hänen kuolemaansa pidetään onnettomuutena, joka järkyttää muita. Haley paljastaa, että hän aloitti Tarotin lukemisen, kun hänen äitinsä taisteli sairautta vastaan, mutta kortit ennustivat aina hänen kuolemansa. Lucas kohtaa Erakon autatieasemalla ja kuolee junan alle. Jokainen kuolema vastaa tarot-lukemia, jotka ystävät saivat. Haley huomaa jokaisen kuoleman vastaavan tarot-tulkintoja.
Epäillen pakan olevan jotenkin viallinen, he vierailevat Alma Astronin, tarot-asiantuntijan, luona, jonka he löysivät internetistä. Alma kertoo, että kortit kuuluivat astrologille, joka vuonna 1798 palveli unkarilaista kreiviä ja ennusti hänen tulevaisuutensa. Kun ennustus siitä, että hänen raskaana oleva vaimonsa ja lapsensa kuolisi synnytyksessä, kävi toteen, murheellinen kreivi määräsi kostona astrologin tyttären tapettavaksi. Raivostuneena surustaan astrologi kirosi kreivin ja hänen ystävänsä kuolemaan korteillaan, sitten hän tappoi itsensä ja kirosi pakan tappamaan kaikki, jotka sitä käyttävät. Kortit ovat vastuussa useista tarot-joukkomurhista, mukaan lukien Alman oma ystäväporukka. Alma oli ainoa selviytyjä, koska hän ei tehnyt luentaa itselleen. Alma kehottaa heitä tuhoamaan pakan, joka on edelleen Catskillsin kartanossa.
Ajaessaan sinne ystävien auto hajoaa sillalle, ja Hirtetty hyökkää heidän kimppuunsa ja tappaa Madelinen hänen yrittäessään paeta. Kauhuissaan Paxton palaa kampukselle yksin, mutta Narri seuraa häntä ja hyökkää hänen kimppuunsa hississä. Haley, Grant ja Paige palaavat kartanoon, mutta eivät pysty polttamaan kortteja ja pyytävät Almalta apua. Alma kutsuu astrologin hengen, mutta astrologi tekee tulkinnan hänelle ja Miekkojen kuusi kortti tappaa hänet.
Arvosteluja.
 Ira Hurskainen, "Episodi"
 Mikko-Pekka Heikkinen, "Helsingin Sanomat"
 Jussi U. Pellonpää, "FilmiFIN"
Carl Johan Gyllenborg

Carl Johan Gyllenborg (10. maaliskuuta 1741 Tukholma − 5. huhtikuuta 1811 Tukholma), oli ruotsalainen kreivi, kuvernööri, juristi ja Vaasan hovioikeuden presidentti.
Elämäkerta.
Gyllenborg syntyi vuonna 1741 Tukholmassa. Hän oli Riksrådetin kreivi Henning Adolf Gyllenborgin ja hänen ensimmäisen vaimonsa Maria Sophia Stierncronan (1716–1749) poika. Gylleborg pääsi opiskelemaan Uppsalan yliopistoon 31. toukokuuta 1748. Hänestä tuli Kansliakollegion kansleri vuonna 1755, Kauppakollegion auskultantti 1758, ja liittokansleri 5. joulukuuta 1758, kamariherra ja Ala-Burgrättenin presidentti 29. kesäkuuta 1763, hänestä tehtiin kuningattar Ulriika Eleonooran kamariherra 1764. Tukholman läänin kuvernöörinä Gyllenborg toimi vuosina 1771, 1772 ja 1778. Hän valmistui Södermanlandin lakisaagassa lakimieheksi 27. marraskuuta 1776, hänestä tehtiin Södermanlandin apulaiskuvernööri 1782 ja 1784.Gyllenbor nimettiin Vaasan hovioikeuden presidentiksi 20. toukokuuta 1789, hän erosi tehtävästään 8. lokakuuta 1791. Gyllenborgista tuli korkeimman oikeuden jäsen 19. toukokuuta 1800, ja hänet nimettiin uudelleen hovioikeuden presidentksi 12. kesäkuuta 1809.
Johann Matthäus von Mauch

Johann Matthäus von Mauch (1792–1856) oli saksalainen arkkitehti, kaivertaja ja taidemaalari. Hän oli Karl Friedrich Schinkelin oppilas. Hän oli Stuttgartin taideakatemian professori ja on kaivertanut ja julkaissut antiikin pylväsjärjestelmiä käsittelevän teoksen "Die architektonischen Ordnungen der Griechen und Römer", jonka Richard Borrmannin toimittama ja laajentama 8. laitos ilmestyi 1905.
Kannuksen helluntaiseurakunta

Kannuksen helluntaiseurakunta on entinen Kannuksessa toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunta toimi vuosina 1986–2023. Kannuksen helluntaiseurakunta yhdistyi Kannuksen baptistiseurakunnan kanssa Kannuksen Kotiseurakunnaksi vuonna 2023. Helluntaiseurakunnan toimintamuotoihin kuuluivat jumalanpalvelukset, Sanan ja rukouksen illat sekä erilainen lapsi- ja nuorisotyö.
Historia.
Helluntaiherätys saapui Kannukseen ensimmäisen kerran vuonna 1927, Kälviän helluntaiseurakunnan työn kautta. Ensimmäiset kastetilaisuudet pidettiin Kannuksessa vuonna 1929. Kannuksen helluntalaiset toimivat Kälviän helluntaiseurakunnan alaisuudessa ja taloudellisen tuen piirissä aina vuoteen 1984 saakka. Vuonna 1986 perustettiin Kannuksen helluntailähetys. Vuonna 1990 seurakuntaan kuului noin 90 jäsentä.
Kauko Mäkinen

Kauko Mäkinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Johan von Carlsson

Johan Gustaf von Carlsson (15. marraskuuta 1743 Vårdinge, Ruotsi – 10. joulukuuta 1801 Kungsholm, Tukholma, Ruotsi) oli Vaasan hovioikeuden presidentti.
Johan Gustaf von Carlsson syntyi 15. marraskuuta 1743 Långbrossa, Vårdingessa, ja kuoli 10. joulukuuta 1801 Tukholmassa. Hänet haudattiin Mälbyn puistoon. Hänen vanhempansa olivat Johan von Carlsson ja Maria Lovisin.
Von Carlsson opiskeli Uppsalassa ja sai akateemisen todistuksen vuonna 1761. Hänen uransa alkoi sotilastoimistossa, missä hän toimi eri tehtävissä, mukaan lukien kanslistina ja pöytäkirjasihteerinä. Hänet nimitettiin valtiosihteeriksi vuonna 1781 ja oli mukana monissa komissioissa ja lautakunnissa, jotka käsittelivät mm. Gotlannin kalkintuotantoa ja meriupseerien päivärahoja.
Hän toimi myös arkistonhoitajana ja sai useita kunniamerkkejä, mukaan lukien Ritarikunnan kunniamerkin ja Kuningas Majesteetin ritarikunnan kunniamerkin. Von Carlsson oli naimaton koko elämänsä ajan.
Garden Helsinki

Garden Helsinki on Helsingin Taka-Töölöön suunniteltu monitoimiareena. Se sijoittuisi Nordenskiöldinkadun varrelle Helsingin jäähallin ja Töölön pallokentän pohjoispuoliselle tontille, joka nykyisin toimii pysäköintialueena. Tapahtuma-areena harjoitusjäähalleineen ja pysäköintitiloineen sijoittuisi maan alle, ja sen katsojakapasiteetti olisi noin 15 500–19 000. Rakennuksen maanpäällisessä osassa voisi olla asuntoja, toimistojatiloja ja hotelli. Valmistuessaan Gardenissa kyettäisiin järjestämään kaikkien sisäpalloilulajien EM- ja MM-tason kilpailuja.
Hanketta on suunniteltu vuodesta 2010, ja sitä suunnittelee Everin johtama Projekti GH -hankeyhtiö, jonka omistajayhtiöitä ovat HIFK-Hockey, Fincap sekä Friends Of Garden. Hankkeella on pitkään on ollut rahoitusongelmia, mutta keväällä 2024 Helsinki ilmoitti valmistelevansa kauppaa noin 2,5 hehtaarin kokoisesta tontista Nordenskiöldinkadun varresta. Samalla kaupunki ilmoitti, että nopeimmillaan areenan voisi ottaa käyttöön vuonna 2029. Koko hankkeen hinta-arvio on 800 miljoonaa euroa, josta rakentamisen osuus ilman tonttikustannuksia on 653 miljoonaa. Kaupunki aikoo samalla myydä Helsingin jäähallin.
Kesäkuussa 2024 Helsingin kaupunginvaltuusto päätti myydä tontin Projekti GH -yhtiölle. Tammikuussa 2025 rakennusyhtiö SRV, joka on aikaisemmin ollut mukana Tampereen Kannen areenan toteuttamisessa, ilmoitti lähtevänsä mukaan Helsinki Garden -hankkeeseen. Keväällä 2025 ilmoitettiin, että valtio tukee areenahanketta 35 miljoonalla eurolla.
Marmorityrskyahven

Marmorityrskyahven ("Amphistichus rhodoterus") on tyrskyahveniin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikan länsirannikolla.
Koko ja ulkonäkö.
Marmorityrskyahven voi kasvaa suurimmillaan noin 40 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on soikea ja korkea. Kalan än väri selästä vihertävä ja muuten harmaa. Kyljissä on punertavan ruskeita tai vihertäviä pystyraitoja, jotka ovat kylkiviivan kohdalla rikkonaisia. Marmorityrskyahvenen pyrstöevä on haarautunut ja punainen. Myös perä- ja selkäevissä on punaista.
Levinneisyys ja elintavat.
Marmorityrskyahventa tavataan Brittiläisestä Kolumbiasta Kaliforniaan. Laji elää hiekkapohjaisilla rannikkoalueilla. Se syö erityisesti pieniä äyriäisiä ja matoja, mutta myös pieniä kaloja. Marmorityrskyahvenet synnyttävät eläviä poikasia.
Marmorityrskyahven on sekä vapaa-ajan että kaupallisen kalastuksen kohde.
Niuvanniemen valtakunnallinen poliklinikka

Niuvanniemen valtakunnallinen poliklinikka on Niuvanniemen sairaalan yhteydessä vuoden 2024 alusta toiminut poliklinikka. Valtakunnallisena toimijana poliklinikka tarjoaa eri viranomaistahoille konsultaatiotukea, tekee riskiarvioita sekä tarjoaa konsultaatiota ja koulutuksia terveydenhuollon eri toimijoille, esimerkiksi väkivaltakäyttäytymisen kuntouttamisessa tai erilaisten psykiatristen häiriöiden tunnistamisessa ja kohtaamisessa. Petteri Orpon hallituksen periaatepäätöksellä tätä roolia vahvistetaan vuosina 2024-2027.
THL:n ja sisäministeriön lisäksi Niuvanniemen valtakunnallinen poliklinikka on yksi päävastuutahoista oikeuspsykiatrian roolin vahvistajana Suomen väkivaltaisen radikalisoitumisen ja ekstremismin ennaltaehkäisyssä ja torjunnassa vuodesta 2024.
Niuvanniemen valtakunnallinen poliklinikka piti ensimmäisen valtakunnallisen koulutuksensa aiheesta 19.-20.8.2024 teemalla Ways in and radicalization - ways out and reintegration. Kouluttajana oli yksi alan johtavista asiantuntijoista, tohtori Tina Wilchen Christensen Aarhusin yliopistosta.
Brudermühlstraßen metroasema

Brudermühlstraße on U3-linjan metroasema Münchenin metrossa. Se avattiin 28. lokakuuta 1989. Aseman suunnitteli arkkitehtitoimisto Brückner &amp; Partner. Aseman taiteellisesta suunnittelusta vastasi müncheniläinen taiteilija Cosy Pièro. Asema rakennettiin yhdessä sen yläpuolella olevan Mittlerer Ringin Brudermühl-tunnelin kanssa, minkä vuoksi se on suhteellisen syvällä pohjavedessä.
Candidplatzin metroasema

Candidplatz on U1-linjan metroasema Münchenin metrossa, joka avattiin 9. marraskuuta 1997. Asema on tunnettu sen seiniä koristavasta taideteoksesta, joka muodostaa sateenkaaren. Asema on nimetty flaamilaisen taiteilijan Peter Candidin (1548-1628) mukaan, ja sen suunnittelivat arkkitehdit Paul Kramer ja Sabine Koschier, yhteistyössä arkkitehtitoimisto Egon Konradin kanssa.
Wettersteinplatzin metroasema

Wettersteinplatz on Münchenin metron U1-linjan asema, joka avattiin 9. marraskuuta 1997. Aseman suunnittelivat Paul Kramer ja müncheniläinen arkkitehtitoimisto Raupach Architekten. Asema sijaitsee Fromundstraßen alla, Untergiesingin kaupunginosassa.
Dülferstraßen metroasema

Dülferstraße on U2-linjan metroasema Münchenin metrossa, joka avattiin 20. marraskuuta 1993. Asema rakennettiin maaliskuun 1987 ja lokakuun 1993 välisenä aikana, ja se toimi U2-linjan pääteasemana 26. lokakuuta 1996 asti, jolloin jatke Feldmochingiin avattiin. Aseman suunnittelivat arkkitehdit Peter Lanz ja Jürgen Rauch yhteistyössä Münchenin kaupungin metro-osaston kanssa. Seinäpaneelit on suunnitellut Ricarda Dietz. Asema on nimetty vuorikiipeilijä Hans Dülferin mukaan.
Vuodesta 2008 lähtien asemalta on ollut suora kulkuyhteys Mira-kauppakeskukseen.
Gourdon (Lot)

Gourdon () on kunta Lounais-Ranskassa Lotin departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin 43 kilometriä Cahorsin kaupungista pohjoiseen. Gourdon on Lotin departementin aliprefektuuri.
Notre-Dame des Cordeliersin kirkko on valmistunut vuonna 1287. Se oli alun perin osa Gourdonin herran vuonna 1251 perustamaa fransiskaaniluostaria. Ranskan uskonsotien aikana 1500-luvulla kirkko ja luostarirakennukset tuhoutuivat. 1700-luvun lopulla Ranskan suuren vallankumouksen aikana luostari muutettiin kasarmiksi. Ensimmäisen keisarikunnan aikana kirkko tuli jälleen seurakunnan käyttöön, ja uusi kellotorni rakennettiin vuosina 1896-1897. Vuonna 1929 kirkko nimettiin historialliseksi muistomerkiksi.
Forstenrieder Alleen metroasema

Forstenrieder Allee on Münchenin metron U3-linjan metroasema, joka avattiin 28. lokakuuta 1989. Se sijaitsee Züricher Straßen ja Forstenrieder Alleen risteyksessä. Ennen U3:n jatkamista Fürstenried Westiin vuonna 1991 se oli linjan eteläinen pääteasema. Asemalle pääsee kuuden sisäänkäynnin kautta, joista kaksi sijaitsee aseman itäpäässä ja neljä länsipäässä. Aseman suunnitteli arkkitehtitoimisto Brückner &amp; Partner.
Hukkajoki (joki)

Hukkajoki on joki Suomussalmella Ala-Hukkanen- ja Leväjärvi-nimisten järvien välillä.
Se on osa 35 km pitkää Naamankajoki–Hukkajoki–Tervajoki–Elätinjoki-kokonaisuutta. Se on yksi harvoista perkaamattomista joista kunnan alueella ja on ollut tunnettu elinvoimaisesta jokihelmisimpukkapopulaatiostaan.
Elokuussa 2024 Hukkajoessa kuoli jopa tuhansia jokihelmisimpukoita, kun joen yli ajettiin Stora Enson toimeksiantoon liittyen metsätyökoneilla. Tapauksessa epäillään törkeää luonnonsuojelurikosta.
Vapahtajan kirkko (Farsund)

Vapahtajan kirkko () on Farsundin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1905.
Spindin kirkko

Spindin kirkko () on Farsundin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1776.
Vansen kirkko

Vansen kirkko () on Farsundin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen ristikirkko, jonka vanhimmat osat on rakennettu 1000-luvulla. Kirkko paloi vuonna 1872, ja nykyinen ulkoasu on vuodelta 1920.
Vestbygdan kappeli

Vestbygdan kappeli () on Farsundin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1909.
Bukowskis

Bukowski Auktioner AB on ruotsalainen taidehuutokauppaa harjoittava yritys, jonka perusti vuonna 1870 puolalaissyntyinen Henryk Bukowski. Sillä on toimintaa Ruotsin lisäksi Suomessa, Norjassa ja Tanskassa.
Six (EP)

Six on suomalaisen Tasavallan Presidentti -yhtyeen EP-levy. Se ilmestyi yhtyeen puhaltajan Juhani Aaltosen syntymäpäivänä 12. joulukuuta 2005 internetissä ja 8. tammikuuta myös CD-levynä. Levyn kaikki kolme kappaletta julkaistiin myöhemmin 2006 myös studioalbumilla "Six Complete".
Bruun Rasmussen

Bruun Rasmussen Kunstauktioner on tanskalainen taidehuutokauppaa harjoittava yritys, jonka perusti Arne Bruun Rasmussen vuonna 1948.
Farsund (taajama)

Farsund on taajama Farsundin kunnassa Agderin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 3,1 neliökilometriä ja asukasluku 3 472 vuonna 2023.
Henrik Hauch

Henrik Hauch (6. syyskuuta 1876 Sønder Nissum – 17. elokuuta 1957 Hellerup) oli tanskalainen Venstren poliitikko, joka oli kansanedustaja vuosina 1918–1953 ja toimi Tanskan maatalousministerinä 1950–1951.
Carl Bonde af Björnö

Carl Bonde af Björnö (11. syyskuuta 1741, Spånga, Tukholma, Uppland, Ruotsi –   4. elokuuta 1791, Sävstaholms slott, Vingåker, Södermanland, Ruotsi) oli Vaasan hovioikeuden presidentti. Hän oli ruotsalainen kreivi, valtaneuvos ja marsalkka.
Hänen vanhempansa olivat Gustaf Carlsson Bonde af Björnö (1682–1764) ja Fredrika Viveka Trolle. Hänen puolisonsa oli Ebba Margareta Bonde af Säfstaholm 
Lapset.
Lähde:
Hauch

Hauch on seuraavien tanskalaisten henkilöiden sukunimi: