tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Afrodite Euploian temppeli

Afrodite Euploian temppeli, myös "Afrodite Knidian temppeli", oli antiikin aikainen Afroditelle omistettu kreikkalainen temppeli Knidoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella.
Historia.
Afrodite Euploian temppeli oli omistettu Knidoksen suojelijajumalattarelle. Se rakennettiin klassisen kauden lopulla 300-luvun eaa. puolivälissä. Temppeli oli tehty Praksiteleen veistämää kuuluisaa Afrodite-veistosta, "Knidoksen Afroditea", varten. Knidoslaiset ostivat veistoksen sen jälkeen, kun koslaiset olivat torjuneet sen, koska veistos esitti jumalattaren alastomana. Knidoksessa siitä tuli yksi antiikin maailman kuuluisimmista taideteoksista.
Pausaniaan mukaan muualla Kreikassa temppeli tunnettiin Afrodite Knidian temppelinä, siinä missä knidoslaiset itse kutsuivat sen jumalatarta Afrodite Euploiaksi. Afroditelle oli omistettu kaupungissa myös kaksi muuta temppeliä, toinen epiteetillä Doritis ja toinen epiteetillä Akraia.
Temppeliä kunnostettiin jossakin vaiheessa sen historian aikana. Praksiteleen tekemä veistos oli temppelissä aina siihen saakka kunnes se vietiin Konstantinopoliin, jossa se tuhoutui tulipalossa. Temppelin rauniot löysi amerikkalainen arkeologi Iris Love vuonna 1969. Love, samoin kuin monet muut tutkijat, ovat tulkinneet löydetyn temppelin Afroditelle omistetuksi. Toisen tulkinnan mukaan se olisikin ollut omistettu Athenelle.
Rakennus.
Afrodite Euploian temppeli sijaitsi rinteeseen tehdyllä tasanteella Knidoksen muurein ympäröidyn alueen luoteisosassa, jossa sijaitsivat kaupungin tärkeimmät pyhäköt. Temppelirakennus oli avoin monopteros-pyörötemppeli, joka edusti doorilaista tyyliä ja jota kiersi 18 pylvästä. Siinä käytettiin myös korinttilaista tyyliä joko sen sisäosan pylväissä tai jonkun myöhemmän muutoksen seurauksena. Temppeli oli rakennettu kalkkikivestä, hiekkakivestä ja marmorista. Rakennuksesta on jäljellä lähinnä sen marmorinen jalusta.
Temppelissä ollut "Knidoksen Afrodite" oli tehty marmorista ja esitti rakkaudenjumalatarta alastomana. Temppelin arkkitehtuuri mahdollisti sen, että patsas voitiin nähdä joka suunnasta.
Temppelin alttari sijaitsi tyypilliseen tapaan sen itäpuolella. Samalla puolella oli portaat, jotka johtivat ylös temppelin jalustalle. Temppelin länsipuolella oli aarrekammio, Athenelle omistettu alttari sekä pohjaltaan suorakulmion muotoinen pyhäkkörakennus. Temppeliä ympäröi temenos eli pyhäkköalue. Sen itäpuolella oli Afroditelle omistettu puutarha, jota Pseudo-Lukianos kuvaa.
Afroditen temppelin eteläpuolella olleella alemmalla tasanteella sijaitsi Apollon Karneioksen temppeli.
Afroditen temppeli (Dodona)

Afroditen temppeli oli antiikin aikainen Afroditelle omistettu kreikkalainen temppeli Dodonan kaupungissa Kreikassa. Se sijaitsi Dodonan pyhäkköalueen lounaisosassa lähellä Themiksen temppeliä.
Dodonan Afroditen temppeli rakennettiin klassisella tai hellenistisellä kaudella 300-luvulla tai 200-luvun eaa. alussa, mutta paikka on saattanut olla kulttikäytössä jo varhaisemmin. Afrodite oli paikallisissa myyteissä Zeuksen ja Dionen tytär. Hellenistisellä kaudella temppeli oli omistettu Afrodite Aineiadalle, joka liittyi Aineiaaseen ja Troijaan. Tämä oli myös Epeiroksen molossikuninkaiden suosiossa, koska he katsoivat olevansa troijalaista alkuperää. Kuningas Pyrrhos toi kultin Dodonaan Sisilian Segestasta.
Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja sen koko oli noin 8,5 × 4,7 metriä. Temppelin päädyssä oli kaksi pylvästä ja siinä oli pronaos ja cella. Temppelin läheltä on löydetty lukuisia Afroditea esittäneitä pienoispatsaita, joiden avulla rakennus on tunnistettu.
Apollon Karneioksen temppeli

Apollon Karneioksen temppeli oli antiikin aikainen Apollon Karneiokselle omistettu kreikkalainen temppeli Knidoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella.
Historia.
Apollon Karneioksen temppelissä on ollut ainakin kaksi eri rakennusvaihetta. Ainakin osa temppelistä tai sen koristeluista on ilmeisesti tehty hellenistisellä kaudella 100-luvulla eaa. Rakennuksen rauniot löydettiin kaivauksissa vuonna 1969. Se on tunnistettu raunioista löydetyn Apollon Karneiokselle osoitetun omistuspiirtokirjoituksen ansiosta. Temppelillä järjestettiin mahdollisesti doorilaisen heksapoliin kisojen seremoniat.
Varhaisella bysanttilaisella kaudella temppelin paikalle rakennettiin kirkko.
Rakennus.
Apollon Karneioksen temppeli sijaitsi Knidoksen muurein ympäröidyn alueen luoteisosassa, jossa sijaitsivat kaupungin tärkeimmät pyhäköt. Apollonin pyhäkköalue, johon temppeli kuuluu, oli pengertasanteella kaupungin itä-länsisuuntaisen pääkadun ja satamasta tulleen kadun risteyksen länsipuolella.
Temppelirakennus edusti doorilaista tyyliä ja sen koko oli noin 19 × 11 metriä. Se koostui suorakulmaisesta huoneesta, jonka edessä oli pronaos. Sisällä temppelissä oli Apollonin kulttikuva, joka esitti jumalaa kithara kädessään ("Apollon Kitharoidos"). Siitä on säilynyt joitakin osia. Itse temppeli on säilynyt vain huonosti.
Temppelin alttari, jota on säilynyt suhteellisen hyvin, oli tavan mukaan sen itäpuolella. Sen koko oli noin 11 × 7 metriä, ja sille johti portaat länsipuolelta. Alttarin lähellä on stadionmaista katsomoa seremonioiden seuraamista varten. Pyhäkköalueen itäpuolella oli sille katujen risteyksestä johtanut propylon, joka on ajoitettu noin vuoteen 300 eaa. Temppelin pohjoispuolella on suuri tukimuuri, jonka yläpuolella sijaitsee Afrodite Euploian temppeli ja pyhäkköalue.
Alueelta on löydetty friisin osia, jotka esittävät tanssivia naisia, oletettavasti nymfejä. Ne ovat esille Marmariksen museossa.
Apollon Triopioksen pyhäkkö

Apollon Triopioksen pyhäkkö eli Triopion (, ) oli antiikin aikainen Apollon Triopiokselle omistettu pyhäkkö Knidoksen kaupunkivaltion alueella Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella.
Triopion toimi doorilaisen heksapoliin (myöhemmän pentapoliin) kokoontumispaikkana. Se sijoitetaan noin 15 kilometriä itään nykyisestä Burgazista ja samalla antiikin Knidoksen kaupungin paikasta, paikalle, josta on löydetty arkaaisella kaudella 600-luvun eaa. lopulla tai 500-luvun eaa. alussa perustetun pyhäkön rauniot. Pyhäkkö on ollut rakennettu noin 100 × 80 metrin kokoiselle pengertasanteelle. Paikalta on löydetty pylväänosia, joiden arvellaan olevan peräisin suhteellisen suuresta temppelistä, sekä pienemmän hellenistisellä kaudella rakennetun temppelin rauniot.
Apollonin epiteetti Triopios perustuu Knidoksen niemen nimeen Triopion. Sen taas katsottiin olleen peräisin Knidoksen eponyymistä heeroksesta ja perustajasta Triopaksesta. Toisaalta nimi (”Kolme kasvoa”) voidaan selittää Knidoksen niemen muodon ja sijainnin perusteella.
James Weddell

James Weddell (24. elokuuta 1787 Oostende, Itävallan Alankomaat – 9. syyskuuta 1834 Lontoo) oli skotlantilainen merenkävijä, hylkeenmetsästäjä ja Etelämantereen tutkimusmatkailija. Weddellinmeri on nimetty hänen mukaansa.
Elämä ja ura.
Weddellin verhoilija-isä oli kotoisin Lanarkshiresta, Skotlannista ja kuoli pian Jamesin synnyttyä, jättäen lesken ja kaksi poikaa. James, jolla ei ollut muuta koulutusta kuin se vähäinen, jonka hänen äitinsä oli itse kyennyt hänelle antamaan, lähti jo hyvin nuorena hiilenkuljetuslaivan palvelukseen. Noin vuonna 1805 hän siirtyi Länsi-Intiaan liikennöivään kauppalaivaan ja teki useita matkoja. Vuonna 1808 hän löi kapteeniaan ja hänet luovutettiin kuninkaallisen laivaston rangaistavaksi. Vangeuden jälkeen hän siirtyi merivoimien palvelukseen ja kohosi kapteeniksi. Napoleonin sotien päätyttyä Weddell irtisanottiin kuninkaallisesta laivastosta.
Weddell johti hylkeenpyyntialusta "Jane" Etelämantereen matkoilla, joista ensimmäisen (1819–1821) menestyksen ansiosta hän pystyi ostamaan osuuden aluksesta. Toisella matkalla (1821–1822) hänellä oli "Jane" -aluksen lisäksi mukana "Beaufoy" -alus. Näillä kahdella pienellä aluksella, jotka purjehtivat Englannista 17. syyskuuta 1822, Weddell tutki turkishylkeitä etsiessään Falklandinsaaria, Kap Hornia ja sen lähiympäristöä, Eteläisiä Shetlandinsaaria, Etelä-Georgiaa ja Eteläisiä Orkneysaaria, jotka hän oli löytänyt ja nimennyt edellisellä matkallaan, ja kun hän havaitsi meren avoimeksi, hän jatkoi etelään etsimään uutta maata. Ohitettuaan suuret jäähyllyt hän saavutti 20. helmikuuta 1823 lähes jäättömällä reitillä 74° 15' eteläisen leveysasteen merellä, joka myöhemmin nimettiin hänen mukaansa, joka oli pitkään eteläisin ihmisen saavuttama leveysaste. Hänen matkansa uusiminen epäonnistui 1840-luvulla, ja hänen löytämänsä merialue tutkittin vasta 1900-luvulla. Weddell palasi Englantiin heinäkuussa 1824 ja kuvaili matkojaan teoksessa "A Voyage Towards the South Pole" (1825). Weddellin myöhemmistä elinvuosista ei ole selkeää tietoa. Hänen liiketoimensa eivät onnistuneet ja hän kuoli naimattomana.
Athene Iliaan temppeli

Athene Iliaan temppeli oli antiikin aikainen Athene Iliaalle omistettu kreikkalainen temppeli Ilionin kaupungissa Vähässä-Aasiassa. Sen rauniot ovat osa muinaisen Troijan arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Historia.
Athene Iliaan temppeli rakennettiin Troija VIII -vaiheessa eli kaupungin kreikkalaisaikana, mutta sen tarkkaa ajoitusta ei tunneta. Yleensä se ajoitetaan varhaiselle hellenistiselle kaudelle noin vuoteen 300–280 eaa. Strabon sanoo sen olleen Lysimakhoksen rakennuttama. Joskus se taas ajoitetaan myöhemmäksi 100-luvulle tai ensimmäiselle vuosisadalle eaa. Temppelin paikalla on saattanut olla pienimuotoisempi edeltäjä jo arkaaisella kaudella.
Temppeli kärsi tuhoja vuonna 85 eaa. Fimbrian vallattua kaupungin. Myöhemmin Troija IX -vaiheessa eli kaupungin roomalaisaikana se kunnostettiin, oletettavasti keisari Augustuksen toimeksiannosta.
Athene Iliaan kultti oli Ilionin tärkein. Temppeliin liittyi vuotuinen juhla, joka koostui uhritoimituksista ja urheilukisoista.
Rakennus.
Temppeli sijaitsi Ilionin ja Troijan kaupunkikukkulan koillisosassa. Sen temenos oli niin suuri, että se kattoi lähes puolet varhaisemman Troija VI:n alueesta. Temppelirakennus oli peristyylitemppeli ja edusti doorilaista tyyliä. Sen perustusten koko oli noin 36 × 16 metriä, ja siinä oli lyhyillä sivuilla 6 ja pitkillä sivuilla 12 pylvästä. Sisällä temppelissä oli pronaos, cella ja opisthodomos.
Temppeliä ympäröi laaja neliömäinen esipiha, jota reunustivat länsi-, etelä- ja itäsivulla stoat eli pylväshallit, ja jolle johti eteläsivun stoan keskellä ollut propylon-portti. Temppelistä on säilynyt lähinnä koroketasanne, joka oli osa sen esipihaa, sekä yksittäisiä arkkitehtoonisia ja koristeosia, mukaan lukien doorilainen kapiteeli ja osa sisäpuolen kasettikattoa.
Temppelin veistoskoristelujen säilyneistä osista tunnetuin on metooppi, joka esittää neljän hevosen vetämillä vaunuilla ajavaa auringonjumala Heliosta. Marmorisen metooppilaatan koko on 0,86 × 0,86 metriä. Se on nykyisin esillä Altes Museumissa Berliinissä. Temppelin kulttikuvan sanotaan perustuneen tietoihin siitä, miltä alkuperäisen Troijan mystinen, taivaasta pudonneeksi uskottu Athenen patsas eli Palladion olisi näyttänyt.
Buleuterion (Dodona)

Buleuterion ( tai "Bouleutērion") oli antiikin aikainen buleuterion eli neuvoston kokoontumispaikka Dodonan kaupungissa Kreikassa.
Historia.
Dodonan buleuterion rakennettiin hellenistisen kauden alussa joko 300-luvun eaa. lopulla tai 200-luvun eaa. alussa. Se oli Epeiroksen liiton käytössä. Aitolialaiset tuhosivat rakennuksen vuonna 219 eaa. muun pyhäkköalueen ohella, jonka jälkeen se rakennettiin uudelleen. Roomalaiset polttivat rakennuksen vuonna 167 eaa., jonka jälkeen se rakennettiin jälleen uudelleen. Se oli käytössä ainakin vielä keisari Augustuksen aikana ajanlaskun alun tienoilla.
Rakennus.
Buleuterion sijaitsi Dodonan akropoliin etelärinteessä Dodonan teatterin itäpuolella, pohjoiseen Prytaneionista. Sen koko oli noin 43,6 × 32,4 metriä ja sen julkisivussa oli pylväät, jotka edustivat doorilaista tyyliä. Seinien alaosat oli tehty kivestä ja ylemmät osat savitiilestä. Sisäänkäynti rakennukseen oli kahden noin 1,6 metrin leveyisen oven kautta.
Sisältä rakennus koostui suuresta salista, jonka pinta-ala oli noin neliömetriä. Sen kattoa tukivat joonialaiset pylväät, jotka oli asetettu kahteen kolmen pylvään riviin. Salin seinustalla oli kiviset istuinrivit. Eteläseinustalla oli kivinen alttari, joka oli omistettu Zeus Naiokselle ja Zeus Buleukselle sekä Dionelle.
Prytaneionin ja Buleuterionin välissä sijaitsi pyhäkköalueen peribolos-muurin vanhempi länsiportti 300-luvulta eaa. Kun Buleuterion ja Prytaneion rakennettiin, muurin länsisivu siirrettiin lännemmäksi, minne rakennettiin myös uusi länsiportti.
Buleuterion (Ilion)

Buleuterion ( tai "Bouleutērion") oli antiikin aikainen buleuterion eli neuvoston kokoontumispaikka Ilionin kaupungissa Vähässä-Aasiassa. Sen rauniot ovat osa muinaisen Troijan arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Buleuterion sijaitsi Ilionin ja Troijan kaupunkikukkulan kaakkoisosassa etelään Athene Iliaan temppelistä ja noin 70 metriä itään Odeionista. Se rakennettiin alun perin Troija VIII -vaiheessa eli kaupungin kreikkalaisaikana ja kunnostettiin tai rakennettiin uudelleen roomalaisella kaudella eli Troija IX -vaiheessa keisari Augustuksen toimeksiannosta.
Rakennuksessa oli useita rivejä neuvosmiesten penkkejä puoliympyrän muodossa, ja se oli suljettu seinillä kaikilta sivuilta. Osa rakennuksesta oli tehty Troija VI:n muurien päälle.
Dionen temppeli

Dionen temppeli voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin Dionelle omistettuihin temppeleihin:
Dionysoksen temppeli (Knidos)

Dionysoksen temppeli oli antiikin aikainen Dionysokselle omistettu kreikkalainen temppeli Knidoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella.
Dionysoksen temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella. Temppeli sijaitsi Knidoksen satamia erottaneen kannaksen pohjoispuolella. Temppelirakennus edusti joonialaista tyyliä ja oli muodoltaan todennäköisesti peripteraalitemppeli. Rakennusmateriaalina oli marmori. Rakennus on tunnistettu kaivauksissa Dionysoksen vaiheita esittäneiden friisien osien perusteella.
Temppelin paikalla ovat nykyisin varhaisella bysanttilaisella kaudella rakennetun, temppelin kiviä uudelleenkäyttäneen kirkon (niin kutsuttu Kirkko C) rauniot. Se rakennettiin viimeistään 400-luvulla. Kirkko oli kolmilaivainen ja sen länsipäässä oli nartheks ja itäpäässä apsis.
Dodonan stadion

Dodonan stadion oli antiikin aikainen kreikkalainen stadion Dodonan kaupungissa Kreikassa.
Stadion rakennettiin hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. sen jälkeen, kun aitolialaiset olivat tuhoneet Dodonan pyhäkköalueen vuonna 219 eaa. Sitä käytettiin Dodonassa joka neljäs vuosi järjestettyihin Naian kisoihin kuuluneissa urheilukilpailuissa.
Stadion sijaitsi Dodonan teatterin ja pyhäkköalueen lounaispuolella. Se oli tyypillinen kreikkalainen pitkän hevosenkengän muotoinen urheilukenttä, jonka puolikaarenmuotoinen pää ("sfendonē") oli idässä. Rakennuksen kokonaispituus on ollut noin 250 metriä. Stadionissa oli kivestä tehty katsomoporrastus, joka oli pohjoissivulla rakennettu rinteeseen teatterin tukimuurin eteläpuolella. Penkkirivejä oli 21 tai 22. Katsomossa oli kapeita pystysuuntaisia porraskäytäviä. 
Stadion löytyi heti alueen arkeologisten kaivausten alkuvaiheessa vuonna 1875, mutta vain sen itäpää on kaivettu esiin.
Eliin teatteri

Eliin teatteri oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Eliin kaupungissa Kreikassa. Se sijaitsi kaupungin pohjoisosassa lähellä agoraa.
Eliin teatteri rakennettiin klassisen kauden jälkimmäisellä puoliskolla noin vuonna 400–350 eaa. tai saman vuosisadan lopulla. Se kärsi vaurioita todennäköisesti maanjäristyksessä hellenistisen kauden lopulla, jonka jälkeen se kunnostettiin. Sitä muutettiin myös roomalaisella kaudella. Pausaniaan aikana 100-luvulla jaa. teatteri oli hylätty. 200-luvulla sen alue oli muutettu hautausmaaksi, mikä liitetään herulien hyökkäykseen vuonna 267.
Teatterissa oli tyypillinen puoliympyränmutoinen katsomo, jonka halkaisija oli noin 92–104 metriä. Siinä oli tilaa noin hengelle. Katsomo koostui pelkästä maapengerryksestä. Teatterin keskellä oli ympyränmuotoinen orkhestra, jonka halkaisija oli noin 21 metriä. Orkhestralta johti katsomoon kuusi pystysuuntaista, noin metrin levyistä kivettyä käytävää. Skene- eli näyttämörakennus oli tehty kivestä ja oli sellaisena varhaisimpia tunnettuja. Myös proskenion on varhainen ja ajoittuu 200-luvun eaa. alkuun.
Mike Dunleavy

Michael James Dunleavy (s. 5. toukokuuta 1961 Scranton, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rebuplikaanipolitikko ja 12. Alaskan kuvernööri.
Tausta ja yksityiselämä.
Dunleavy syntyi ja varttui Pennsylvanian osavaltiossa Scrantonin kaupungissa. Hän valmistui lukiosta vuonna 1979. Hän suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon historiasta Misericordia yliopistosta vuonna 1983. Samana vuonna hän muutti Alaskaan ja työskenteli ensin hakkuutyömaalla. Myöhemmin hän suoritti opettajan tutkinnon ja kasvatustieteiden maisterin tutkinnon Alaskan yliopiston Fairbanksin kampukselta. Hän toimi lähes kahdenkymmenen vuoden ajan opettajana, rehtorina ja opetuksen tarkastajana. Vuonna 2004 Dunleavy perusti koulutuksen konsulttiyrityksen ja oli monissa osavaltiotason koulutusprojekteissa.
Dunleavy on naimisissa Rose Newlyn kanssa. Parilla on kolme lasta. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Dunleavy on katolilainen.
Alaskan senaatissa.
Dunleavy haastoi elokuussa 2012 piirikunnan D istuvan senaattorin Linda Menardin republikaanisen puolueen esivaalissa ja voitti hänet 57,42%:n osuudella annetuista äänistä. Varsinaisessa vaalissa hänet valittiin ilman vastaehdokkaita Alaskan senaattiin.
Alaskan kuvernöörinä.
Dunleavy oli vuonna 2017 ilmoittanut pyrkivänsä kuvernööriksi, mutta syyskuussa 2017 hän ilmoitti vetäytyvänsä ehdokkuudesta sydänongelmiin vedoten. Joulukuussa 2017 hän ilmoitti jälleen olevansa ehdolla. Marraskuussa 2018 Mike Dunleavy ja hänen varakuvernööriehdokkaansa Kevin Meyer valittiin Alaskan kuvernööriksi ja varakuvernööriksi 51,44%:n osuudella annetuista äänistä.
Dunleavy astui kuvernöörin virkaan 3. joulukuuta 2018 ja nimitti Kevin Clarksonin osavaltion oikeusministeriksi. Tammikuussa 2019 Dunleavy allekirjoitti lakiesityksen joka korottaisi seksuaalirikosten rangaistuksia. 11. maaliskuuta 2019 Dunleavy määräsi osavaltion hätätilaan koronaviruspandemian vuoksi päivä sen jälkeen, kun osavaltion ensimmäinen koronavirustartunta oli löydetty Anchoragesta. Kesäkuussa 2019 Dunleavy teki kuvernöörin veto-oikeudellaan 433 miljonan dollarin leikkaukset osavaltion budjettiin.
Elokuussa 2021 Dunleavy ilmoitti olevansa uudelleen ehdolla kuvernööriksi vuoden 2022 vaalissa. Marraskuussa 2022 istuva kuvernööri Dunleavy ja hänen varakuvernööriehdokkaansa Nancy Dahlstrom valittiin tehtäviinsä 50,29%:n osuudella annetuista äänistä.
Enkoimeterion

Enkoimeterion () oli antiikin Kreikassa yleensä Asklepioksen tai muun parantajajumalan pyhäkössä ollut rakennus, jossa potilaat viettivät yönsä parantuakseen. Rakennustyypin nimi tulee sanasta "enkoimēsis" (), ”temppelissä nukkuminen”.
Lorrin Thurston

Lorrin Andrews Thurston (31. heinäkuuta 1858 – 11. toukokuuta 1931) oli havaijilainen lakimies, liikemies ja poliitikko, joka oli myöhemmin myös mukana Havaijin kuningaskunnan vallankaappauksessa.
Vuonna 2009 julkaistussa "Princess Kaiulani" -elokuvassa Thurstonia esittää Barry Pepper.
Tausta ja yksityiselämä.
Thurston syntyi Honolulussa vuonna 1858. Hänen isänsä oli amerikkalaisen lähetyssaarnaajan poika. Hän opiskeli lakia Oahu Collegessa, ja lähti sitten täydentämään tutkintoaan Columbian yliopistoon Yhdysvaltoihin. Tämän jälkeen hän palasi Honoluluun.
Poliittinen ura.
Thurston valittiin Havaijin parlamenttiin vuonna 1886 ja alkoi vaatia isoja muutoksia kuningaskunnan hallintoon. Kun tämä ei toiminut, päätti hän turvautua muihin keinoihin. Thurston oli yksi niistä henkilöistä, jotka kirjoittivat Havaijille uuden perustuslain (ns. pistinperustuslaki), jolla kuninkaan valtaa siirrettiin lähinnä Thurstonin kaltaisista valkoisista maanomistajista koostuvalle parlamentille. Thurston kuului myös Havaijilaisliigaan, joka pyrki kaatamaan Havaijin kuningaskunnan ja liittamään saaret osaksi Yhdysvaltoja.
Pistinperustuslain astuttua voimaan Thusrton nousi kuningaskunnan uudeksi sisäministeriksi vuonna 1887. Hän joutui kuitenkin eroamaan vuonna 1890, kun kansalaiset protestoivat Kalākauan puolesta. Hän kuitenkin jatkoi parlamentaarikkona.
Thurston matkusti Washingtoniin vuonna 1892 ja uudelleen kaksi vuotta myöhemmin. Hänen oli tarkoitus lobata Yhdysvaltain kongressia hyväksymään Havaijin liittäminen osaksi Yhdysvaltoja. Tätä varten hän julkaisi 83-sivuisen pamfletin, jossa hän esitteli tärkeimpiä syitä sille, miksi Havaiji tulisi liittää osaksi Yhdysvaltoja. Näihin lukeutui mm. se, että useat tärkeässä asemassa olevat Havaijin amerikkalaiset miehet kannattavat Yhdysvaltoihin liittymistä.
Vuonna 1983 Thurston oli keskeisessä roolissa vallankaappauksessa, joka syöksi uuden hallitsijan, kuningatar Lili‘uokalanin, valtaistuimelta. Hän toimi Annexation Club -nimisen yhdistyksen johtajana. Yhdistyksen tarkoitus oli kerätä aseita ja suorittaa vallankaappaus, mikäli kuningatar pyrkisi tekemään muutoksia edeltäjänsä allekirjoittamaan pistinperustuslakiin. Kun tämä tapahtui vuonna 1893, yhdistys perusti ns. Turvallisuuskomitean, jonka oli tarkoitus toimia väliaikaishallituksena ja hankkia vallankaappaukselle Yhdysvaltain tuki. Myöhemmin Thurston oli mukana kirjoittamassa Havaijin tasavallan perustuslakia, ja toimi tasavallan Yhdysvaltain lähettiläänä.
Myöhempi elämä.
Vuodesta 1898 aina kuolemaansa saakka Thurston keskittyi politiikan sijaan liiketoimintaan. Hän pyrki kehittämään saarten ananastuotantoa sekä turismia, minkä lisäksi hän oli "Honolulu Advertiser" -lehden omistaja.
Gossypoli

Gossypoli on puuvilla-suvun ("Gossypium") kasvien siemenissä esiintyvä polyfenoliyhdiste. Se on keltainen pigmentti. Sitä esiintyy runsaasti puuvillasiemenöljyssä. Gossypoli on erittäin myrkyllistä eläimille ja on osa puuvillakasvien puolustusmekanismia. Se voi aiheuttaa vakavia kasvu- ja kehityshäiriöitä ihmisille ja kotieläimille, erityisesti yksimahaisille eläimille. Gossypoli on fenoninen aldehydi, joka läpäisee soluseinämän ja toimii useiden solunsisäisten entsyymien inhibiittorina.
Muiden käyttökohteiden ohella, sitä on testattu Kiinassa suun kautta otettavana ehkäisyvälineenä miehillä. Mahdollisten ehkäisyominaisuuksien lisäksi, sillä on pitkään tiedetty olevan myös malariaa ehkäiseviä ominaisuuksia.
Epidoteion

Epidoteion () oli antiikin aikainen pyhäkkö Epidauroksen Asklepieionissa eli Asklepioksen pyhäkkö- ja parantola-alueella Kreikassa. Se oli omistettu Asklepioksen hyville hengille, jotka auttoivat paranemisessa. Näistä tärkein oli Hypnos (Uni). Muita olivat oneirokset (unet), Epione (Kivunlievitys), Hygieia (Terveys), Iaso (Toipuminen) ja Panakeia (Parantaminen).
Piirtokirjoitusten perusteella rakennus on ollut olemassa viimeistään klassisella ja hellenistisellä kaudella 300–200-luvuilla eaa. Sen rakennutti uudelleen roomalaisella kaudella 100-luvulla jaa. senaattori Antoninus. On arveltu, että rakennusta olisi käytetty valmisteleviin uhreihin ja mahdollisesti myös puhdistautumismenoihin osana parantamisseremonioita. Rakennus vaikuttaa tuhoutuneen 300-luvun jaa. puolivälissä.
Epidoteion on tunnistettu rakennukseksi, joka sijaitsi pyhäkköalueen koillisosassa lähellä Anakeionia. Sen säilyneet jäänteet ovat pääosin roomalaisaikaisesta rakennusvaiheesta. Rakennukseen kuului muun muassa puoliympyränmuotoinen jalusta, jolla oli jumalten patsaita.
Herakleen temppeli (Dodona)

Herakleen temppeli oli antiikin aikainen Herakleelle omistettu kreikkalainen temppeli Dodonan kaupungissa Kreikassa. Se sijaitsi Dodonan pyhäkköalueen itälaidalla.
Dodonan Herakleen temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella kuningas Pyrrhoksen aikana 200-luvun eaa. alkupuolella. Pyrrhos halusi kytkeä sukunsa Herakleehen naituaan Lanassan, joka oli Herakleehen alkuperänsä juontaneen Syrakusan tyranni Agathokleen tytär.
Temppeli oli Dodonan pyhäkköalueen toiseksi suurin ja edusti doorilaista tyyliä. Se oli rakennettu luoteis-kaakkoissuunnassa ja sen koko oli noin 16,5 × 9,5 metriä. Temppelissä oli pronaos, jossa oli neljä tai kuusi doorilaista pylvästä, sekä cella. Temppelin alttari sijaitsi tavan mukaisesti sen itäpuolella. Sen perustusten koko on noin 5,7 × 3,2 metriä. Temppelin koristeluista on löydetty Herakleen urotöitä esittävän metoopin osa sekä reliefi, joka esittää Herakleen ja Apollonin kiistaa Delfoin kolmijalasta. Veistoslöydöt ovat Ioánninan arkeologisessa museossa.
Temppeli uusittiin sen jälkeen, kun aitolialaiset tuhosivat sen muun pyhäkköalueen ohella vuonna 219 eaa. Varhaiskristillisellä ajalla temppelin jäänteet jäivät monin osin paikalle rakennetun basilikakirkon alle.
Khersonesoksen teatteri

Khersonesoksen teatteri oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Khersonesoksen kaupungissa Taurien Khersonesoksella nykyisen Ukrainan alueella. Sen rauniot ovat osa Sevastopolin lähellä sijaitsevaa Khersonesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Historia.
Khersonesoksen teatteri rakennettiin hellenistisellä kaudella 200–100-luvuilla eaa. Sitä käytettiin paitsi näytelmien esityksiin myös muihin kulttuuritapahtumiin sekä oletettavasti myös julkisiin kokoontumisiin. Roomalaisella kaudella ensimmäisellä vuosisadalla jaa. sitä muutettiin niin, että sitä voitiin käyttää myös gladiaattoriesityksiin.
Teatteri säilyi käytössä 300-luvulle jaa. saakka, mutta sen käyttö loppui kristinuskon vakiintumisen myötä. Tämän jälkeen sen kiviä käytettiin uudelleen muihin rakennuksiin. Varhaisella bysanttilaisella kaudella 500-luvulla paikalle rakennettiin kirkko, joka tunnetaan tutkimuksessa ”Pyhäinjäännöslipaskirkkona” sieltä tehdyn löydön mukaan.
Rakennus.
Teatteri sijaitsi luonnonrinteessä kaupungin agorasta ja pääkadusta etelään. Siinä oli tyypillinen puolikaarenmuotoinen katsomo, joka avautui kaakkoon päin, ja jonka keskellä oli pyöreä orkhestra. Katsomossa oli tilaa noin – hengelle. Kahdeksan pystysuuntaista porraskäytävää jakoi katsomon seitsemään lohkoon, ja jokaisessa oli 12 penkkiriviä. Orkhestran halkaisija oli noin 23 metriä. Proskenion nousi noin 1,5–2 metriä orkhestraa korkeammalle. Orkhestralla oli alttari. Skene- eli näyttämörakennuksessa oli kolme huonetta.
Paikalla myöhemmin ollut kirkko oli ristinmuotoinen. Sen rauniot ovat teatterin katsomon pohjoisosan päällä.
Knidoksen stoa

Knidoksen stoa oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Knidoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se rakennettiin hellenistisen kauden alkupuolella noin vuonna 290–270 eaa.
Stoa sijaitsi Knidoksen kaupungin ydinalueella Dionysoksen temppelin ja korinttilaistyylisen temppelin välissä, ensin mainitun pohjoispuolella. Se oli rakennettu itä-länsisuunnassa ja avautui etelään eli Dionysoksen temppelille ja eteläisempään eli suureen satamaan päin. Rakennus oli yksikerroksinen ja kaksilaivainen ja edusti doorilaista tyyliä. Sen pituus oli 132 metriä ja leveys 13 metriä, toisin sanoen se oli pylväshalliksi varsin pitkä.
Rakennuksen on arveltu olevan mahdollisesti sama antiikin kirjallisista lähteistä tunnettu pylväshalli, josta Plinius vanhempi käytti nimitystä "pensilis ambulatio" (”riippuva promenadi”). Sen oli suunnitellut Knidoksesta kotoisin ollut Sostratos, joka tunnetaan Faroksen majakan arkkitehtina. Pseudo-Lukianos mainitsee rakennuksen monikollisessa muodossa ”stoat”, ja siksi on joskus arveltu, että kyseessä olisi voinut olla sarja stoia, mahdollisesti jonkun aukion kuten agoran ympärillä. Plinius sanoo, että Sostratos oli ensimmäinen, joka pystytti tämän kaltaisen rakennuksen. Ajoituksen puolesta löydetty stoa voi olla juuri Sostratoksen suunnittelema, mutta arkeologia ei ole kyennut vahvistamaan sitä samaksi rakennukseksi. Arkeologia ei myöskään selitä sitä, miksi stoaan olisi viitattu monikossa, sillä löydetty rakennus on suora pylväshalli.
Knidoksen teatteri

Knidoksen teatteri oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Knidoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella.
Historia.
Knidoksen teatteri (tai pienempi teatteri) oli toinen kaupungin kahdesta teatterista. Se on niistä paremmin säilynyt ja tunnetumpi, sillä se sijaitsi lähempänä kaupungin keskustaa ja siellä on suoritettu enemmän arkeologisia kaivauksia. Teatteri rakennettiin alun perin hellenistisellä kaudella 300-luvun eaa. lopulla, mikä tekee siitä yhden Vähän-Aasian vanhimmista kreikkalaisista teattereista. Sitä on kunnostettu, muunneltu ja laajennettu roomalaisella kaudella, muun muassa lisäämällä siihen skene- eli näyttämörakennus. Teatteri on säilynyt suhteellisen hyvin.
Society of Dilettanti teki ensimmäisen luonnoksen teatterista jo vuonna 1812. Sen ensimmäiset varsinaiset kaivaukset suoritti Charles T. Newton British Museumille vuosina 1856–1857. Kaivauksia on jatkettu vuosina 1968–1971 Iris Loven johdolla ja 2006 Ramazan Özganin johdolla.
Rakennus.
Teattteri sijaitsi Dionysoksen temppelin itäpuolella lähellä kauppasataman pohjoisrantaa, ja liittyi läheisesti temppeliin. Teatterissa oli tyypillinen puolikaarenmuotoinen katsomo, jonka keskellä oli pyöreä orkhestra. Katsomo, jonka halkaisija on noin 58,5 metriä, avautuu etelään päin, ja siinä on ollut tilaa noin hengelle. Katsomossa oli kahdeksan pystysuuntaista porraskäytävää, jotka jakoivat sen seitsemään lohkoon, ja kaksi vaakasuuntaista diazoma-käytävää, jotka jakoivat sen ala-, keski- ja yläosaan. Ala- ja keskiosassa oli kummassakin 12 penkkiriviä ja yläosassa seitsemän.
Orkhestran halkaisija on noin 10 metriä. Skene-rakennusta muutettiin usein. Viimeisessä vaiheessa sen koko oli noin 30 × 15 metriä, ja se oli koristeltu veistoksilla, joista on säilynyt muun muassa naispatsas sekä miespatsaan torso.
Knidoksen toinen, suurempi mutta huonommin säilynyt teatteri sijaitsi kaupungin pohjoisosassa akropoliin lounaisrinteessä.
Mohammed Shia al-Sudani

Mohammed Shia al-Sudani (; s. 1970 Bagdad) on irakilainen poliitikko ja virkamies, joka on toiminut Irakin pääministerinä 27. lokakuuta 2022 alkaen.
Sudani suoritti Bagdadin yliopistossa kanditutkinnon maataloustieteessä ja maisterintutkinnon projektinjohtamisessa vuonna 1997. Hän kiinnostui politiikasta nuorena, ja osallistui vuoden 1991 Persianlahden sotaa seuranneeseen šiiojen kansannousuun. Sudanista tuli Amaran pormestari ja vuonna 2009 hän nousi Maysanin provinssin kuvernööriksi. Hän oli useissa eri ministerintehtävissä, ja häntä ehdotettiin pääministeriksi jo vuonna 2019. Silloin Sudani kuitenkin luopui ehdokkuudesta Mustafa Al-Kadhimin hyväksi. Siinä kun Kadhimi on opiskellut ulkomailla ja saanut myös Britannian kansalaisuuden, Sudani on pysynyt Irakissa myös Saddamin hallinnon aikana. 
Šiialaisjohtaja Muqtada al-Sadrin kannattajat saivat vuoden 2021 parlamenttivaaleissa yli 70 paikkaa, mutta hallituskoalition muodostaminen ei onnistunut. Väkivaltaisten mellakoiden jälkeen lokakuussa 2022 parlamentti nimitti presidentiksi Abdul Latif Rashidin, joka kutsui pääministeriksi Mohammed Shia al-Sudanin.
Hallandsposten

Hallandsposten (lyh. HP) on ruotsalainen vuonna 1850 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Halmstad. Se ilmestyy kuudesti viikossa, on poliittiselta linjaltaan liberaali ja kuuluu Stampen Media -konserniin.
Mao (vuoden 2005 kirja)

Mao () on Jung Changin ja Jon Hallidayn vuonna 2005 ilmestynyt elämäkerta Mao Zedongista. Teoksen on suomentanut Jaana Iso-Markku ja julkaissut suomeksi Otava vuonna 2006.
Chang ja Halliday kuvaavat Maon ”sadistiseksi hirviöksi” ja kyyniseksi opportunistiksi, joka ei todellisuudessa uskonut oppeihinsa, vaan pyrki kaikin keinoin maksimoimaan henkilökohtaisen etunsa. Teos myi hyvin ja sai populaareissa arvioissa vuolaasti kehuja. Akateemiset historiantutkijat suhtautuivat siihen kuitenkin kielteisesti. Jonathan Spencen (2005) mukaan pelkkä ”syyllisyyden henkilöiminen” ei riitä selittämään Maon valtaannousua sekä hänen 26-vuotisen kautensa pituutta ja kansainvälistä painoarvoa.
Knut Håkanson

Knut Håkanson (4. marraskuuta 1887 Kinna – 13. joulukuuta 1929 Göteborg) oli ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkikriitikko.
Elämä ja ura.
Håkanson varttui Tukholmassa ja kiinnostui jo lapsena kansanmusiikista. Hän omaksui pianon lisäksi instrumenteikseen avainviulun ja alttoviulun. Hän teki varhaisesta saakka paljon transkriptioita ruotsalaisesta kansanmusiikista. Valmistuttuaan toisen asteen oppilaitoksesta Östermalmissa vuonna 1906 Håkanson suoritti filosofian ja kielten opinnot Uppsalan yliopistossa. Samanaikaisesti hän opiskeli harmoniaa Aron Bergensonin, sävellystä Johan Lindegrenin ja pianonsoittoa Knut Bäckin johdolla. Myöhemmin hän sai sävellysopetusta myös Johan Lindegreniltä. Håkanson asui vuosien ajan Rydboholmissa. Hän oli kehittämässä muusikkona ja kapellimestarina musiikkipiirejä Boråsiin. Lisäksi Håkanson työskenteli musiikin teorian opettajana. Vuodesta 1928 hän työskenteli musiikkikriitikkona "Göteborgs Handels- och Sjöfartstidningissä". Hän oli jo tätä ennen työskennellyt musiikkikriitikkona "Helsingborgs-Postenissa".
Säveltäjänä Håkanson teki läpimurtonsa vuonna 1923 neliosaisella teoksellaan "Svensk svit" (op. 18), jonka hän sävelsi kontrapunktaalisessa tyylissä viululle, alttoviululle ja sellolle. Sen tulkitsi Sven Kjellströmin jousikvartetti (Kjellströmkvartetten) jousitriona. Teosta esitettiin paitsi lukuisissa Ruotsin kaupungeissa, myös ympäri Eurooppaa ja Australiassa. Håkanson kärsi huomattavasti 1920-luvun talouskriisistä. Lisäksi hänen vaimonsa Omon jätti hänet säveltäjä Ture Rangströmin hyväksi ja hän sairastui vaikeaan munuaissairauteen. Håkanson kuitenkin jatkoi säveltämistä joulukuuhun 1929 saakka ja kuoli tuon kuukauden 13. päivänä. Hänet haudattiin Kinnaan, jossa hän oli syntynyt.
Musiikki ja kirjoitukset.
Håkanson on perinteisesti katsottu kansallisromantikoksi, mutta hänen tyylinsä on myös katsottu ilmentävän uusasiallisuuden tyyliä musiikissa. Håkanson oli säveltäjänä modernismin vastainen ja tavoitteli kansalliseen luonteeseen sopivaa musiikkia. Hän olikin kiinnostunut kansanmusiikista. Hänen tuotantonsa joukossa on lukuisia orkesteriteoksia, kaksi jousikvartettoa, viulusonaatti, pianosävellyksiä, yksinlauluja ja kuoroteoksia (kuten "Brusala" ja "Skåne", op. 33).
Håkansonin suosimia tulkitsijoita hänen omille teoksilleen olivat Sven Kjellströmin jousikvartetti ja laulaja Kirsten Flagstad. Hänen musiikkinsa esityksiä johtaneisiin kapellimestareihin kuuluivat Wilhelm Stenhammar, Armas Järnefelt ja Issay Dobrowen.
Alttoviulisti Bengt Andersson kokosi pitkään arkistoissa olleet Håkanssonin musiikkiarvostelut teokseen "Tonsättare Knut Håkanson som musikrecensent i Göteborg".
Fritiof Domö

Fritiof Domö (vuoteen 1937 "Gustafsson"; 30. elokuuta 1889 Hakarp – 23. marraskuuta 1961 Eggby) oli ruotsalainen konservatiivipoliitikko ja Maltillisen kokoomuksen (tuolloinen "Högern") puheenjohtaja vuosina 1944–1950.
Domö valittiin vuonna 1928 valtiopäivien ensimmäiseen kamariin, jossa hän istui vuoteen 1959. Toisen maailmansodan aikaisessa koalitiohallituksessa hän toimi ensin kauppaministerinä 1939–1941 ja sitten salkuttomana ministerinä 1941–1945. Vuonna 1944 Domö valittiin puolueensa puheenjohtajaksi, mutta kärsittyään tappion vuoden 1948 vaaleissa hän vetäytyi tehtävästä 1950 ja siirtyi Skaraborgin läänin maaherraksi.
Petri Makkonen

Petri Makkonen (s. 14. toukokuuta 1988) on suomalainen biljardinpelaaja. Hän on yksi Suomen historian parhaista poolin pelaajista.
Makkonen on voittanut muun muassa World Cup of Pool -maailmanmestaruuden vuonna 2012 yhdessä Mika Immosen kanssa. Lisäksi hän on voittanut junioreiden Euroopan-mestaruuden kasipallossa sekä 18 eri Suomen-mestaruutta poolissa.
Abdul Latif Rashid

Abdul Latif Rashid (; s. 1944 Sulaimaniyya, Irakin Kurdistan, Irak) on irakilainen kurdipoliitikko, joka on toiminut Irakin presidenttinä lokakuusta 2022 lähtien. Hän voitti vaalissa edeltäjänsä Barham Salihin äänin 162–99.
Salih kuuluu samaan PUK-puolueeseen kuin edeltävät presidentit Barham Salih, Fuad Masum ja Jalal Talabani. Hän on opiskellut tekniikkaa Isossa-Britanniassa.
Vuoden 2021 parlamenttivaaleissa šiialaisjohtaja Muqtada al-Sadrin kannattajat saivat yli 70 paikkaa. Hallituskoalition muodostaminen ei onnistunut yli vuoteen. Al-Sadr määräsi kannattajansa lähtemään parlamentista ja ilmoitti sitten itse luopuvansa politiikassa. Al-Sadrin kannattajat aloittivat mellakat, joissa yli 20 henkeä sai surmansa ja yli 250 loukkaantui. Vihdoin lokakuussa 2022 parlamentti nimitti presidentiksi Latif Rashidin, joka kutsui pääministeriksi Mohammed Shia al-Sudanin.
Saddam Husseinin syrjäyttämisen jälkeen on ollut käytäntönä, että parlamentin puhemies on sunni arabi, pääministeri shiialainen arabi ja presidenttinä kurdi.
John Waihe‘e

John David Waihe‘e III (s. 19. toukokuuta 1946 Honoka‘a, Havaijin piirikunta, Yhdysvallat) on havaijilainen poliitikko, joka toimi vuosina 1986–1994 Havaijin osavaltion kuvernöörinä. Järjestyksessään hän oli osavaltion neljäs kuvernööri ja ensimmäinen Havaijin alkuperäisväestöön kuuluva kuvernööri.
Waihe‘e oli keskeisessä asemassa Havaijilaisasiain viraston perustamisessa. Hänen poikansa John D. Waihe‘e IV on istunut viraston valtuustossa vuodesta 2000 lähtien.
Timo Hanhinen

Timo Antti Ilmari Hanhinen (s. 22. heinäkuuta 1948 Helsinki) on suomalainen sellisti.
Hanhinen on Gerda Weneskosken tyttärenpoika. Hän suoritti diplominsa Sibelius-Akatemiassa Arto Noraksen johdolla vuonna 1976. Hanhinen sai jaetun ensimmäisen sijan Turun sellokilpailussa vuonna 1972. Hän työskenteli Turun konservatoriossa lehtorina vuosina 1978–1987 ja pääsi vuonna 1987 sen yliopettajaksi. Hanhinen on opettanut myös Sibelius-Akatemiassa, jossa hänen oppilaidensa joukossa on ollut Turun sellokilpailun itsekin voittanut Tomas Nuñez-Garcés. 
Hanhinen oli mukana perustamassa Turku Ensembleä. Hänen siskonsa on pianisti Tuula Hanhinen.
Ekrem İmamoğlu

Ekrem İmamoğlu (s. 4. kesäkuuta 1970 Trabzon) on Istanbulin pääkaupunkikunnan pormestari. 
İmamoğlu kasvoi uskonnollisessa yrittäjäperheessä Istanbulissa ja opiskeli liiketaloutta. Valmistuttuaan hän työskenteli perheensä yrityksessä ja sai kokemusta suurista rakennushankkeista, mikä oli hyödyksi, kun hänet vuonna 2014 valittiin Tasavaltalaisen kansanpuolueen (CHP) riveistä Istanbulin Beylikdüzün piirin pormestariksi. Virassaan hän onnistui kehittämään aluetta ja saavutti suosiota, jonka avulla hän vuonna 2019 täpärästi voitti Istanbulin pormestarinvaalit. Ero toiseksi tulleeseen Oikeus ja kehitys -puolueen (AKP) ehdokkaaseen oli vain noin 15 000 ääntä. AKP valitti tuloksesta ja järjestettiin uusintavaali, jossa İmamoğlu voitti yli 800 000 äänellä, mitä pidettiin historiallisena tappiona Recep Tayyip Erdoğanin johtamalle valtapuolueelle.
Maaliskuussa 2025 İmamoğlu pidätettiin, kun hänet oli määrä valita CHP:n presidenttiehdokkaaksi vuoden 2028 vaaleihin. Häntä syytettiin korruptiosta, mutta kiinniotto nähtiin Erdoğanin yrityksenä päästä eroon merkittävimmästä haastajastaan ja se laukaisi suuria mielenosoituksia, joihin osallistui erityisesti nuoria ja opiskelijoita. Myös muun muassa Ranskan ulkoministeriö tuomitsi İmamoğlun pidätyksen.
Pekka Kare

Pekka Elias Kare (14. huhtikuuta 1931 Viipurin maalaiskunta – 8. marraskuuta 2022 Siuntio) oli suomalainen juristi, toimitusjohtaja ja urheilujohtaja, joka toimi Suomen Painonnostoliiton puheenjohtajana vuosina 1967–1974 ja 1980–1992.
Pekka Kare vietti lapsuusvuodet Viipurin lähellä Perojoen kylässä. Hän joutui lähtemään äitinsä ja kahden sisaruksensa kanssa evakkoon Talvisodan syttyessä joulukuun alussa 1939. Evakkopaikana heille oli Valkeakoski, jossa hän valmistui ylioppilaaksi 1952. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa ja valmistui lainopin kandidaatiksi 1959 ja sai varatuomarin arvon 1962. Vuosina 1952–1968 hän toimi Maa ja Kallio Oy:n palveluksessa sekä sen jälkeen vuosina 1968–1973 itsenäisenä asianajajana. Vuonna 1973 hänet nimitettiin Veikkaus Oy:n tytäryhtiön painotalo Kvartto Oy:n toimitusjohtajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi kahden vuosikymmenen ajan.
Nuoruudessaan Valkeakoskella Kare oli perustamassa oman harrastuksensa painonnoston paikallista erikoisseuraa vuonna 1954. Opiskeluaikana painonnosto oli hänen pääurheiluharrastuksensa. Pekan pikkuveli Tauno Kare oli Suomen parhaita painonnostajia edustaen Suomea yli 40 maaottelussa. 
Pekka Kareesta tuli Suomen Painonnostoliiton puheenjohtaja vuonna 1967; aikana, jolloin Suomen painonnostourheilu oli kansainvälisesti hyvällä tasolla. Silloin Kare kertoi toteuttavansa 1950-luvulla Kansainvälisen painonnostoliiton puheenjohtajana toimineen Bruno Nybergin periaatteita: kansainvälisyyttä ja pyrkimystä toimia kotimaassa yli politisoituneiden liittorajojen. Seuraavana vuonna hänet valittiin Kansainvälisen painonnostoliiton hallitukseen, jossa tehtävässä hän oli vuoteen 1973 asti. Euroopan Painonnostoliiton hallituksessa hän oli liiton perustamisesta vuodesta 1969 lähtien vuoteen 2003. Samaan aikaan hän toimi vuosina 1968–1972 SVUL:n varapuheenjohtajana ja vuosina 1969–1973 Suomen olympiakomitean varapuheenjohtajana. 
Urheilullisesti Kareen urheilujohtajuusaika oli menestyksellinen, sillä vuoden 1968 Méxicon olympialaisissa Kaarlo Kangasniemi toi Suomelle sen ainoan kultamitalin. Kare oli tällöin painonnostojoukkueen johtaja. Seuraavissa vuoden 1972 olympialaisissa Länsi-Saksan Münchenissä Kare toimi Suomen olympiajoukkueen ylijohtajana. Tällöin Suomella oli edustaja painonnoston jokaisessa sarjassa, joka on jäänyt ainutkertaiseksi. Kansallisesti Kareen merkittävimpänä saavutuksena on pidetty painonnoston maailmanmestaruuskilpailujen saamista Suomeen. Kilpailut järjestettiin Lahdessa vuonna 1998.
Édouard Fritch

Édouard Fritch (s. 4. tammikuuta 1952) on ranskalainen insinööri ja poliitikko, joka on toiminut Ranskan Polynesian presidenttinä vuodesta 2014 alkaen.
Tausta ja yksityiselämä.
Fritch syntyi Papeetessa vuonna 1952. Hän opiskeli insinööriksi Pariisissa 1970-luvulla.
Poliittinen ura.
Ranskan Polynesian parlamenttiin Frich valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1986 ja hän uusi paikkansa aina vuoteen 2007, jolloin hänet valittiin parlamentin puhemieheksi ja uudestaan vuonna 2013.
Vuosina 1986–2004 Fritch toimi myös useammassa ministerinvirassa vastuualueenaan mm. energia, asuminen ja sisäasiat.
Vuonna 2016 Fritch oli mukana perustamassa uutta puoluetta nimeltä Tapura Huiraatira, jonka puheenjohtajana hän on toiminut alusta alkaen. Tätä ennen hän edusti Tahoera'a Huiraatira -puoluetta (nyk. Amuitahira'a o te Nuna'a Maohi), jonka puheenjohtaja, Gaston Flosse, toimi pitkään Fritchin mentorina ja Fritchin arveltiin jopa nousevan tämän tilalle puolueen uudeksi johtajaksi. Fritchin presidenttikausi päättyi, kun hänen puolueensa hävisi vuoden 2023 vaalit. Uudeksi presidentiksi nousi Moetai Brotherson, joka aloitti virassaan 12. toukokuuta.
Kunnianosoituksia.
Lähde:
Derhatši

Derhatši (; vuoteen 1943 saakka Derkatši ()) on kaupunki Ukrainan Harkovan alueen Harkovan piirissä.
Derhatši sijaitsee Donetsin vesistöön kuuluvan Lopanjoen varrella, 12 kilometriä alue- ja piirikeskus Harkovasta luoteeseen. Derhatšin itäosien kautta kulkee rautatie.
Kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 17 433 (2021). Väestönlaskennassa 2001 asukkaita oli yhteensä 20 258, joista enemmistö oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia.
Derhatši on aiempi piirikeskus, joka liitettiin osaksi Harkovan piiriä kesän 2020 aluehallinnollisissa uudistuksia.
Venäjä on osana helmikuussa 2022 aloittamaansa laajempaa hyökkäyssotaa pommittanut kaupunkia myös keväällä 2024. Huhtikuussa 2024 raportoitiin liitopommeilla ja räjähdelennokeilla tehtyjen venäläishyökkäysten seurauksena esimerkiksi sähkönjakeluverkoston vaurioitumisesta ja siviiliuhreista.
Tuija Rantamäki

Tuija Anneli Rantamäki (s. 2. maaliskuuta 1966 Raahe) on suomalainen sellisti.
Rantamäki opiskeli Itä-Helsingin musiikkiopistossa, Sibelius-Akatemiassa ja Tukholman Edsbergin musiikki-instituutissa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Csaba Szilvay, Erkki Rautio, Varpu Siirala, Hannu Kiiski, Heikki Rautasalo ja Frans Helmerson. Rantamäki voitti Turun sellokilpailun vuonna 1990, jolloin se järjestettiin yleispohjoismaisena. Lisäksi hän saavutti sellonsoitossa Prahan kevään kansainvälisen musiikkikilpailun neljännen sijan vuonna 1994. Rantamäki työskenteli Espoon kaupunginorkesterin varaäänenjohtajana vuosina 1987–1990 ja Göteborgin sinfoniaorkesterin soolosellistinä vuosina 1993–1994. Vuonna 1994 hänestä tuli Radion sinfoniaorkesterin kolmas soolosellisti.
Rantamäki oli vuonna 1994 mukana perustamassa kamarimusiikkikokoonpanoa Feeniks. Hän on soittanut myös Opus 135 -kvartetissa ja Avanti!-kamariorkesterissa. Vuonna 2003 julkaistiin Rantamäen ja urkuri Kalevi Kiviniemen levyttämä albumi "Finnish Cello". Rantamäki on opettanut sellonsoittoa Nurmijärven musiikkiopistossa.
Rantamäen veli on viulisti Jukka Rantamäki.
Montrealin sopimus

Montrealin sopimus voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Violent Night

Violent Night on Tommy Wirkolan ohjaama yhdysvaltalainen toimintakomedia vuodelta 2022. Sen ovat käsikirjoittaneet Pat Casey ja Josh Miller, ja pääosia näyttelevät muun muassa David Harbour, John Leguizamo, Alex Hassell, Alexis Louder ja Beverly D’Angelo.
Juoni.
Joulupukki (David Harbour) saapuu joka vuotisella kierroksellaan varakkaan Lightstonen perheen taloon, jossa matriarkka Gertrude (Beverly D’Angelo) viettää joulua poikaansa Jasonin (Alex Hassell), tyttärensä Alvan (Edi Patterson) ja muun suvun kanssa. Taloon hyökkää joukko rikollisia joita johtaa Scrooge (John Leguizamo). Rikolliset eivät kuitenkaan ole varautuneet siihen että talossa on myös Joulupukki, joka yhdessä tyttärentytär Trudyn (Leah Brady) avustuksella pysäyttää heidät.
Eino Pusa

Einar (Eino) Pusa (31. lokakuuta 1903 Uusikirkko – 10. heinäkuuta 1993 Mikkeli) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Pusan vanhemmat olivat Salomon Tuomaanpoika Pusa ja Ulla Valtonen ja puoliso vuodesta 1927 Hanna Sirkiä. Pusa kävi kansakoulun Uudellakirkolla ja kauppakoulun Viipurissa 1929. Hän oli Viipurin kaupungin poliisilaitoksen palveluksessa 1926–1930, E. Pusa Oy:n osakas Viipurissa 1927–1940 ja Suur-Savon Pukimon, vuodesta 1955 E. Pusa Oy, osakas ja toimitusjohtaja Mikkelissä vuodesta 1942. Pusa oli myös Lahdessa sijainneen Muoti-Pusa Oy:n vuodesta 1971 ja vuodesta 1975 Kiinteistö Oy Pusankulman, Kulma-Pusa Oy:n ja Pusa-Yhtymä Oy:n osakas. Sotilasarvoltaan hän oli reservin ylikersantti. Kauppaneuvoksen arvonimen Pusa sai 1988.
Jorma Hakkarainen

Jorma Mikael Hakkarainen (31. heinäkuuta 1930 Kontiolahti – 11. tammikuuta 2019 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Hakkaraisen vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Hakkarainen ja Saimi Alina Sarkkinen ja puoliso vuodesta 1962 filosofian maisteri Helga Lindfors. Hakkarainen tuli ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1950 ja valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta ekonomiksi 1954 ja kauppatieteiden kandidaatiksi ja maisteriksi 1956. Hän opiskeli myös London School of Foreign Tradessa 1957 ja Moskovan yliopistossa 1960–1961. 
Hakkarainen oli harjoittelija Hansa Eisen Trippe &amp; Co GmbH:ssa Düsseldorfissa 1954, Liiketaloustieteellisen tutkimuslaitoksen tutkija 1954–1956, Osuuskunta Metexin myyntimies 1956, Oy Starckjohann &amp; Co Ab:n palveluksessa 1956–1957, harjoittelija Lamco Paper Agencies Ltd:ssa Lontoossa 1957 ja Hansa Stahl Export GmbH:ssa Düsseldorfissa 1957–1958 sekä Svenska Gulf Ab:ssa Tukholmassa 1958.
Keskon ulkomaisen teräksen ostaja Hakkarainen oli vuodesta 1958, Kimport Oy:n myyntipäällikkö 1959–1960, Oy Flinkenberg &amp; Co Ab:n osastopäällikkö 1961–1962 ja Outokumpu Oy:n vientimies 1962–1968, vientipäällikkö 1968–1971, vientijohtaja 1971, myynnin johtaja 1971–1972, markkinointijohtaja 1972–1975, metalliteollisuuden johtaja 1975–1980, varatoimitusjohtaja 1980–1993 ja yhtiön johtokunnan ja sittemmin hallituksen jäsen 1972–1992. Hänellä oli myös useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Sotilasarvoltaan Hakkarainen oli reservin yliluutnantti (1979). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1989.
Argentiinan ralli 1985

Argentiinan ralli 1985 (viralliselta nimeltään "5. Rally of Argentina") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1985. Kilpailu järjestettiin 30. heinäkuuta – 3. elokuuta 1985 Buenos Airesissa. Kilpailu oli kauden kahdeksas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . Kilpailun voitti Timo Salonen Peugeot 205 Turbo 16 -autolla.
Ari Vatanen ja Terry Harryman aloittivat kilpailun vahvasti ensimmäisellä erikoiskokeella, mutta seuraavalla Las Bajadasin kokeella joutuivat onnettomuuteen, jonka seurauksena Vatanen loukkaantui vakavasti. Vatanen ajoi kuoppaan, joka oli syntynyt rankan sateen seurauksena reittiin tutustumisen jälkeen ennen itse kilpailua. Vatasen penkki rikkoontui onnettomuudessa ja hän loukkaantui vakavasti. Vatanen palasi rallin pariin etuautossa Sanremon rallissa 1986 ja kilpailemaan vuonna 1987.