Frank Weston Benson

Frank Weston Benson nimi esiintyy myös muodossa Frank W. Benson, (1862 -1951) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Tyylisuunnaltaan hän oli impressionisti. Yhdessä Edmund C. Tarbellin ja Robert Reidin kanssa hän oli tyytymätön oman aikansa Yhdysvaltojen taide-elämään. He perustivat väljän taiteilijaryhmän nimeltä "Ten American Painters". 
Elämänvaiheita.
Oppivuodet.
Frank Weston Benson syntyi varakkaan liikemiehen pojaksi. Hän oli kuusilapsisen perheen toinen lapsi. Hänen äitinsä oli pitkään Salemissa asunutta sukua. Äiti oli amatööritaiteilija ja taivutteli miestään antamaan pojalle luvan ryhtyä taiteilijaksi. 
Taideopintonsa Weston aloitti vuonna 1880 Bostonissa School of The Museum of Fine Artsissa. Siellä häntä opetti saksalainen Emil Otto Grundmann. Siellä hän tutustui Edmund C. Tarbelliin ja Robert Reidiin. Bostonin taidekoulussa Bensonia rohkaistiin lähtemään Pariisiin, mikä houkutteli muutenkin nuoria yhdysvaltalaisia taideopiskelijoita.Pariisia pidettiin tuolloin taiteen pääkaupunkina ja sieltä olivat lähtöisin monet uudet suuntaukset kuten tuolloin nousussa ollut impressionismi.
Vuonna 1883 Benson kirjautui Académie Julianiin. Paikassa toimi opettajina aikansa huipputaiteilijoita kuten Bouguereau, Lefebvre ja Boulanger. Opintojaan varten Benson oli saanut vanhemmiltaan 21-vuotissyntymäpäivänään tuolloin huomattavan summan rahaa, tuhat dollaria. 
Vanhempien antamat rahat riittivät kaksi vuotta. Opintovuosien kesiään Benson vietti Bretagnessa, minne oli muodostunut ranskalaisten ja ulkomaalaisten taiteilijoiden siirtokunta. Hänen opintovuosien aikaiset maalauksensa olivat joko meri- tai maaseutuaiheisia. Kahteen opintovuoteen kuului myös matkailua. Weston vieraili Saksassa, Italiassa ja Iso-Britanniassa. Hänen vuonna 1884 maalaamansa maalaus "Myrskyn jälkeen", pääsi esille Iso-Britannian Royal Academyyn. Taideopettajista Boulanger sanoi Bensonille: "Nuori mies, sinun urasi on käsissäsi. Tee siitä hyvä ura." Rahojen loputtua Benson palasi Yhdysvaltoihin. 
Taideuran alkuvuodet.
Yhdysvalloissa Benson asettui Salemiin ja perusti oman ateljeen. Ensiksi hän maalasi ystäviensä ja sukulaistensa muotokuvia. Sieltä hän siirtyi Portlandiin, Maineen, missä toimi vähän aikaa taideopettajana. 
Vuonna 1888 Benson perusti perheen Ellen Perry Peirsonin kanssa. Perheeseen syntyi neljä lasta.Benson, joka ei ollut vielä saavuttanut nimeä taidepiireissä, oli aidosti huolissaan voiko elättää perheensä taiteellaan. Hän sai töistään vielä melko pieniä palkkioita. Vaimostaan hän maalasi muotokuvan, jossa näkyy jälkiä akateemisesta opetuksesta, mutta myös nousevvasta impressionismista. Maalauksessa on kiinnitetty huomiota valon käsittelyyn, se on tutkielma seesteisyydestä ja mallin ja taiteilijan välinen suhde välittyy katsojalle. 
Portlandissa Benson viihtyi kaksi vuotta. Palattuaan Bostoniin hän maalasi kuvia kaupungin yläluokkaisista rouvista. Se ei jaksanut Bensonia kiinnostaa, hän halusi taiteeseensa jotain syvällisempää. 
Huipulla.
Vuoden 1889 kevällä Benson teki taideuransa kannalta merkittävän sopimuksen. Hänestä tuli antiikin patsaiden piirtämisen opettaja vanhaan kouluunsa School of The Museum of Fine Artsiin Bostonissa. Koulussa oli kollegana vanha ystävä, Edmund C. Tarbell. Miesten yhteistö kantoi hedelmää, he tekivät koulusta kansainvälisesti merkittävän taidelaitoksen. He myös uudistivat koulun ilmapiirin perinpohjaisesti: kun se oli ennen heijastellut Bostonin yläluokan arvoja ja taidemakua, he pyrkivät tekemään oppilaistaan itsenäisesti ajattelevia taiteilijoita. 
Benson etsi edelleen omaa tyyliään. Sen löytämisessä auttoivat New Hampshiressa vietetyt kesät ja siellä tavatut taiteilijat. Hän otti tuolloin vaikutteita Vermeeriltä ja William Merrit Chaselta. 
1890-luvulla Benson alkoi tehdä ulkoilmamaalausta ja hänen tyylinsä alkoi muuttua impressionismiksi. Hän alkoi myös saada ammatillisia tunnustuksia. Ensiksi tuli vuonna 1890 New Yorkissa myönnetty Hallgarten- palkinto, sitten Shaw-palkinto, Carnegien palkinto ja mitali Pariisin maailmannäyttelystä vuonna 1900. 
Vuonna 1899 Benson otti osaa näyttelyyn, jonka taiteilijoista ryhdyttiin lehdistössä käyttämään nimitystä "Ten American Painters". Ryhmää yhdisti kiinnostus uusiin taidesuuntauksiin ja erityisesti tuolloin nousussa olleeseen impressionismiin. Sen taiteilijat olivat tyytymättömiä kotimaansa taideilmapiiriin ja piti suuren yleisön taidemakua vanhentuneena. Ryhmä piti näyttelyitä vuosittain New Yorkissa ja Bostonissa ja silloin tällöin myös muissa kaupungeissa. 
Benson vuokrasi perheelleen kesäpaikan North Havenin saarelta Mainesta vuonna 1901 ja osti sen viisi vuotta myöhemmin. Paikasta tuli hänelle merkittävä inspiraation lähde ja hän maalasi siellä tunnetuimmat maalauksensa. Hän oli lapsuudessaan piirtänyt paljon lintuja ja nyt kesäpaikan linnuista tuli yksi hänen aiheistaan. Myös paikkakunnan metsästäjät ja kalastajat päätyivät hänen maalausten aiheiksi. Osasta hänen lintumaalauksistaan tuli erittäin suosittuja ja niistä tehtiin grafiikan lehtiä, joita ostava yleisö hankki innokkaasti. 
Bensonin vuonna 1904 maalaama "Hattua sovitetaan" on kokeellinen teos. Se on enemmän asetelma kuin mallimaalaus. Siinä lipasto, sen päällä olevat esineet ja myös hattu, ovat aivan yhtä tärkeitä kuin teoksen malli. Benson itse kuvaili asiaa tyttärelleen, että jos kuva on hyvä, ei siinä olevilla esineillä ole enää merkitystä. Se mikä saa katselijan ihailemaan maalausta on se, miten taiteilja on sen luonut. 
Opetustyönsä Benson lopetti vuonna 1912. Tähän oli syynä hänen ystävänsä Edmund C. Tarbellin saama kohtelu School of The Museum of Fine Artsissa. Kouluun oli tullut töihin uusi opettaja joka oli todennut että Tarbell ei osaa opettaa ja maalata. Väitteestä tyrmistyneinä Tarbell ja Weston päättivät irtisanoutua. Pitkää opettajan uraansa Benson luonnehti, että "... opetin montaa oppilasta, mutta opin itse eniten". 
Senioritaiteilija.
Kun opetustyö päättyi, keskittyi Benson opettelemaan grafiikanlehtien tekemistä. Niiden aiheeksi tuli usein luonto ja eläimet. Kirjeissään ystävilleen hän kertoo olevansa uudesta menetelmästä todella innoissaan. Hänen ystävänsä pyysivät häneltä näyttelyä grafiikanlehdistä, mutta taiteilija ei ollut kovinkaan innostunut asiasta. Vuonna 1915 hän taipui ja laittoi muutaman näytteille maalaustensa ohelle. Ne myytiin erittäin nopeasti ja ostava yleisö vaati niitä lisää. 
Vuoden 1919 paikkeilla Benson aloitti asetelmamaalauksen. Hänen asetelmissaan on usein itämaisia esineitä joita hänen merenkävijäesi-isänsä olivat tuoneet. Benson on osannut laittaa ne mielenkiintoisiksi asetelmiksi. Hän myös käytti niitä uusien maalausten pohjana, joten sama asetelma voi toistua useammassa työssä. Asetelmiinsa Benson otti vaikutteita myös japanilaisesta taiteesta. 
Toisin kuin useimmat ikäpolvensa taiteilijat, Bensonin onnistui pysyä ostavan yleisön mielestä kiinnostavana vielä 1920- ja 1930- luvuilla. Kun muut hänen ikäpolvensa taiteilijat olivat lopettaneet maalaamisen, sai Benson edelleen taidepalkintoja. Kriitikot jopa pitivät häntä tekijänä, joka pystyy edelleen kuvailemaan oman aikansa olennaisonta elämää. Bensonin isän pelko, että pojasta tulisi nälkätaiteilija, ei koskaan toteutunut. 
Bensonin elämäntyötä kunnioitettiin suurella näyttelyllä vuonna 1941. Hän jatkoi maalaamista vuoteen 1944 saakka.