Charlotte von Württemberg

Jelena Pavlovna Romanova, syntyjään "Friederike Charlotte Marie von Württemberg"; (9. tammikuuta 1807 Stuttgart, Württembergin kuningaskunta, Reinin liitto – 21. tammikuuta 1873 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli saksalaissyntyinen herttuatar, Venäjän keisarillisen perheen jäsen, suuriruhtinatar ja suuriruhtinas Mihail Pavlovitš Romanovin puoliso.
Suku, lapsuus ja koulutus.
Charlotten vanhemmat olivat herttua Paul von Württemberg (1785–1852) ja Charlotte von Sachsen-Hildburghausen (1787–1847). Hänen isoisänsä oli Württembergin kuningas Fredrik I. Lapsuutensa Charlotte asui Pariisissa isänsä ja nuoremman sisarensa Paulina Friederike Marian (1810–1856) kanssa Pariisissa, jossa isä oli elänyt vuodesta 1815 lähtien riideltyään veljensä Vilhelm I:n kanssa maanomistuksen perimyslaeista. Äiti ja kaksi veljeä, Friedrich Karl August (1808–1870) ja August Friedrich Eberhart (1813–1885) oli jätetty elämään Stuttgartiin. Charlotte opiskeli yksityisesti ja perehtyi muun muassa luonnontieteisiin. 
Vaimonsa kuoleman jälkeen vuonna 1847 herttua Paul muutti Englantiin pitkäaikaisen rakastajattarensa Magdalena Fausta Angela de Creus y Solarin kanssa, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1848 ja he saivat yhden lapsen. Viimeisinä kuukausinaan hän kääntyi katolilaiseksi ja kuoli Pariisissa vuonna 1852. Hänellä oli muutamia aviottomia lapsia sekä Pariisissa että Stuttgartissa. 
Avioliitto.
Charlotte kihlattiin 15-vuotiaana suuriruhtinas Mihail Pavlovitš Romanovin (1798–1849) kanssa vuonna 1822. Mihail ei pitänyt hänestä mutta noudatti saksalaissyntyisen äitinsä Maria Fjodorovnan toivetta hänelle valitusta puolisosta, jonka isoisä Fredrik I oli Mihailin äidin veli. Vuonna 1823 Charlotte kääntyi ortodoksiseen uskontoon ja otti nimen Jelena Pavlovna. 
Pari vihittiin 20. helmikuuta 1824 Talvipalatsin kirkossa Pietarissa ja he asettuivat asumaan ensin Talvipalatsin huoneistoon ja sen jälkeen heille rakennettuun ja lahjoitettuun Mikaelin palatsiin Pietariin vuonna 1825. Kesäisin he asuivat Pavlovskin palatsissa, Oranienbaumin palatsissa ja Kivisaaren palatsissa.
Heidän avioliittonsa ei ollut onnellinen, sillä Mihailin ainoa intohimo oli Keisarillinen armeija ja hän laiminlöi vaimoaan. Parin väliset suhteet eivät lämmenneet. Mihailin välinpitämättömyys vaimoaan kohtaan, jota hän vältti hinnalla millä hyvänsä, järkytti jopa ensimmäistä saksalaista vaimoaan vihannutta veli Konstantinia, joka kirjoitti: "(Jelena Pavlovnan asema) loukkaa naisen ylpeyttä ja naisille yleensä ominaista herkkyyttä. Hän on menetetty nainen, jos se valitettava tilanne, jossa hän nyt on, ei muutu."
Suuriruhtinatar Jelena Pavlovna oli korkeasti koulutettu nainen, jolla oli laajat tiedot, häntä kutsuttiin perhepiirissä "Suvun oppineeksi". Hän oli luonnollisesti liberaalien puolella maaorjuuskysymyksessä ja sovitteli maaorjien vapautusmanifestia valmistelevien kenraali Jakov Rostovtsevin ja apulaissisäministeri Nikolai Miljutinin väliset riidat torstai-salongissaan. Nikolai I oli kuolinvuoteellaan vannottanut Jelenaa auttamaan maaorjuuden lakkauttamisasiassa Aleksanteri II:sta.
Suuriruhtinas omistautui kokonaan armeijan asioille. Sanottiin että "lukuunottamatta armeijan ohjesääntöä ja määräyksiä, hän ei avannut yhtään kirjaa". Vaimo yritti sopeutua miehensä mieleiseksi, mutta hänen oli vaikea hillitä itseään periaatteellisissa asioissa: intohimoisen suhtautumisensa vuoksi, hän jopa vieraiden ihmisten edessä ilmaisi suuttumuksensa ja lopetti keskustelun poistuen huoneesta.
Jelena Pavlovna toivoi että Mihaililla olisi painavampi rooli valtion asioissa kuin senaattorin ja valtioneuvoston jäsenen automaattinen arvo, ottaen huomioon tämän syntyperän ja vahvat suhteet sekä veli Nikolaihin että Konstantiniin, mutta tämä pysyi omistautuneena armeijalle. Suuriruhtinas Mihail oli pohjimmiltaan ystävällinen mies, mutta häntä ei pidetty miellyttävänä keskusteliljana ja usein "huonosti käyttäytyvänä kuin poikamies". Huolimatta mielipiteistä joita hänellä oli vaimostaan, aviomies sopeutui avioliittoon ja "antoi tälle anteeksi, että tämä oli valittu hänen vaimokseen".
Lapset.
Jelena Pavlovnalle ja Mihail Pavlovitšille syntyi viisi tytärtä: 
Taiteiden suojelija ja tieteellinen työ.
Leskeksi 42-vuotiaana jäätyään suuriruhtinatar Jelena Pavlovna ryhtyi useiden järjestöjen ja taiteiden merkittäväksi suojelijaksi. Hän perusti Pietarin konservatorion vuonna 1862, Venäjän musiikkiseuran vuonna 1859 ja muodosti vuonna 1845 oman sairaanhoitajajärjestönsä, joka oli Venäjän Punaisen Ristin edelläkävijä. Hän oli lääkäri Nikolai Pirogovin suojelija, joka ensimmäisenä käytti kenttälääkinnässä nukutusta ja laati viisiluokkaisen kiireellisyyteen perustuvan potilasluokitusjärjestelmän. Suuriruhtinanatar toi Venäjälle Englannista ostamaansa kiniiniä ja taivutti keisarin tukemaan naispuolisten sairaanhoitajiien työtä.
Säveltäjä Anton Rubinšteinin (1829–1894) suojelijana hän tilasi joitain hänen varhaisista oopperoistaan: (engl.) "Fomka the Fool" (1853), "Siperian metsästäjät" (1852) ja (engl.) "Revenge/Vengeance" (1852/1853). Anton esiintyi hänen illanvietoissaan Pietarissa sekä Romanoveille järjestetyissä konserteissa Nizzassa. Jelena Pavlovna oli myös tämän veljen Nikolai Rubinsteinin suojelija.
Vuonna 1835 nimettiin palmuvaris ("Corvus palmarum") kirjoituksessa "Erste Reise nach dem nordlichen Amerika in 1822–1824". Tekijöiksi mainitaan suuriruhtinatar Helena Pavlovna Württemberg ja Paul Friedrich Wilhelm Herzog von Wurtemburg.
Sairaus ja kuolema.
Vuoden 1871 lopulla Jelena Pavlovna sairastui päänahan ruusuun eli erysipelakseen, mikä johti voimien täydelliseen menettämiseen. Lääkäreiden suosituksesta hän matkusti Italiaan ja asettui Firenzeen, missä hänen elinvoimansa palasivat. Pian kuitenkin heikkous iski uudelleen. Halutessaan kuolla kotona Jelena Pavlovna päätti palata Venäjälle. Hänen ympärillään olleiden neuvot tai vakuuttelut eivät voineet estää häntä palaamasta Pietariin. Kuumeisella kärsimättömyydellä hän vauhditti matkaansa; ensimmäisten kymmenen päivän aikana Pietarissa hän tunsi voimiensa palaavan ja vastaanotti vieraita syntymäpäivänään 28. joulukuuta [gregoriaanisen kalenterin mukaan 9. tammikuuta].
Mutta jo 1. tammikuuta 1873 hän ei voinut osallistua Talvipalatsin juhlatilaisuuteen. Tammikuun 4. päivän yönä hän alkoi oksentaa eikä pystynyt nousemaan sängystä, 8. tammikuuta sydämen toiminta huononi äkillisesti ja hän sai aivoinfarktin. Hän kuoli seuraavana päivänä puolitajuttomassa tilassa 9. tammikuuta [gregoriaanisen kalenterin mukaan 21. tammikuuta] 1873 Pietarissa 66-vuotiaana. Hänet on haudattu Pietari-Paavalin katedraaliin aviomiehensä ja tyttäriensä Aleksandran ja Annan viereen.
Perintö.
Jelena Pavlovnan kuolema Pietarissa 21. tammikuuta 1873 aiheutti Pjotr Tšaikovskin 2. sinfonian ensiesityksen lykkäämisen Venäjän musiikkiseuran konsertissa Moskovassa, sillä suuriruhtinatar oli seuran puheenjohtaja. Säveltäjän ooppera "Seppä Vakula" (1874) on omistettu suuriruhtinattaren muistolle.