Ladislaus I Pyhä

Ladislaus (László) I Pyhä (unk. "I. László, Szent László"); (27. kesäkuuta 1040, Puolan herttuakunta – 29. heinäkuuta 1095) oli Unkarin kuningas vuosina 1077–1095. Hänet julistettiin pyhimykseksi vuonna 1192, ja hänen muistopäivänsä on 27. kesäkuuta.
Ladislaus Pyhä laajensi merkittävästi valtakuntansa rajoja ja lujitti sitä sisäisesti; kukaan muu Unkarin kuningas ei ole ollut niin yleisesti kansan suosiossa.
Suku.
Ladislaus kuului Árpád-sukuun. Hänen vanhempansa olivat Béla I ja tämän puoliso prinsessa Richeza eli Adelheid (1013–1075), Puolan Mieszko II:n ja Richeza von Lothringenin tytär. Béla oli veljiensä kanssa lähtenyt 1030-luvulla Unkarista maanpakoon, kun heidän isänsä Vazulin serkku, kuningas Tapani I Pyhä syrjäytti Vazulin kruununperimyksestä ja antoi sokaista hänet. Béla asettui Puolaan, ja siellä syntyivät Ladislaus ja hänen vanhempi veljensä Géza. Myöhemmin Bélalle ja Adelheidille syntyi poika Lampert ja neljä tytärtä: Sofia (unk. "Zsófia"), Eufémia, Ilona (Helena) ja neljäs tytär, jonka nimestä ei ole säilynyt tietoa.
Nimi László, latinalaistettuna Ladislaus, on slaavilaista alkuperää ("Vladislav," puol. "Władysław"). Samaa nimeä oli suvussa kantanut jo Ladislauksen isoisän Vazulin ("Vasili, Basileios") veli, ja myös Vazulin ja hänen veljensä äidin on arveltu olleen slaavilaista syntyperää. Ladislauksen oletetaan syntyneen vuoden 1040 tienoilla ja viettäneen siis elämänsä ensimmäiset 6-7 vuotta Puolassa.
Bélan veli Andreas I palasi maanpaosta vuonna 1046 Unkariin johtamaan kuningas Pietarin vastaista kapinaliikettä ja nousi sen myötä Unkarin kuninkaaksi. Andreas kutsui Bélan perheineen Unkariin ja lupasi tehdä tästä kruununperillisensä. Myöhemmin Andreakselle kuitenkin syntyi poika Salamon, jonka hän antoi jo lapsena kruunata kuninkaaksi, ja veljesten välit rikkoutuivat. Béla hyökkäsi Unkariin apunaan Puolan armeija, voitti veljensä ja nousi kuninkaaksi vuonna 1060. Lapsikuningas Salamon palasi kuitenkin valtaan vuonna 1063 Saksan keisarin tuella, Béla sai surmansa, ja hänen poikansa pakenivat Puolaan.
Nousu valtaan.
Vuonna 1064 Bélan pojat palasivat Unkariin sotajoukkoineen, tukenaan jälleen Puolan Bolesław II:n armeija, ja pakottivat Salamonin luovuttamaan heille Bélan aiemmin hallitseman herttuakunnan, joka käsitti kolmasosan Unkarin alueesta, lähinnä sen itä- ja pohjoisosista. Ladislaus sai todennäköisesti hallittavakseen osan herttuakunnasta, kenties Biharin alueelta.
Tätä seuranneina vuosina kuningas Salamon ja hänen serkkunsa Géza ja Ladislaus hallitsivat maata yhteisvoimin, ja kronikoitsijat kertovat heidän yhdessä rinnakkain taistelleen valtakunnan vihollisia vastaan, esimerkiksi idän arokansojen hävittäessä Unkarin itäosia vuonna 1068. Näihin taisteluihin sijoittuu myös kronikoitsijan ikuistama kohtaus, jota on vuosisatojen ajan kuvattu kansanperinteessä ja kirkkotaiteessa: Ladislauksen ja kumaanisoturin kamppailu, jonka on nähty kuvaavan kristinuskon voittoa pakanuudesta. Näin kertoo 1300-luvulla syntynyt "Képes krónika (Chronicon pictum):"Vihdoin pyhä herttua Ladislaus näki pakanan, joka kuljetti hevosensa selässä kaunista unkarilaista neitoa. Pyhä herttua Ladislaus arvellen, että tyttö on Váradin piispan tytär, lähti, vaikka oli vaikeasti haavoittunut, oitis ajamaan tätä takaa ratsullaan, jonka nimi oli "Naula". Mutta kun hän oli jo tavoittamaisillaan tämän, että voisi pistää tätä keihäällään, hän ei mitenkään pystynyt siihen, sillä ei hänen hevosensa päässyt nopeammin eikä toisen hevonen jäänyt jälkeen, vaan keihäänkärjen ja kumaanin selän väliin jäi käsivarren mitta. Niin pyhä herttua Ladislaus huusi neidolle: "Kaunis sisareni, tartu kumaania vyöstä ja heittäydy maahan!" Mutta kun pyhä herttua Ladislaus aikoi keihäällään lävistää maassa makaavan miehen surmatakseen tämän, neito pyysi hartaasti, ettei hän tappaisi miestä vaan päästäisi tämän pakoon. Tästä nähdään, ettei naisissa ole uskollisuutta, sillä hän [Ladislaus] oli halunnut vapauttaa neidon irstaasta rakkaudesta. Pyhä herttua taisteli miehen kanssa pitkään ja katkaistuaan hänen jänteensä surmasi tämän. Mutta neito ei ollut piispan tytär. 1070-luvun alussa Salamonin ja hänen serkkujensa välit rikkoutuivat, kun Géza alkoi avoimesti tavoitella kuninkuutta, Salamon taas varustautui raivaamaan kilpailijansa tieltään. Tässä taistelussa Ladislaus tuki solidaarisesti veljeään, myös siksi, että toivoi itse pääsevänsä koko herttuakunnan hallitsijaksi. Vuonna 1072 hän jättäytyi pois Bysantin-sotaretkeltä voidakseen tarvittaessa auttaa veljeään, mikäli Salamon hyökkäisi tätä vastaan. Maaliskuussa 1074, kun Gézan ja Salamonin välille puhjennut avoin sota oli kallistumassa Salamonin voitoksi, Ladislaus veljensä toimeksiannosta kutsui avuksi Böömin herttua Oton joukkoineen, ja Gézan lopulliseksi voitoksi kääntynyt Mogyoródin taistelu ratkesi paljolti Ladislauksen sotapäälliköntaitojen ansiosta.
Salamon oli nyt käytännössä syrjäytetty. Vaikka hän käyttikin Unkarin kuninkaan arvonimeä, hänen hallussaan oli vain pieni osa maata Unkarin länsirajoilla. Géza kruunattiin Unkarin kuninkaaksi keväällä 1075 mutta ei ehtinyt hallita kuin pari vuotta, kun yllättäen kuoli vuonna 1077. Gézan lähipiiriin kuuluvat maalliset ja kirkolliset mahtimiehet valitsivat välittömästi hänen seuraajakseen Ladislauksen.
Kuningas.
Kronikoiden kertomuksia Ladislauksen hallitusajasta leimaa pyhimyslegendojen vaikutus: Ladislausta kuvataan hartaana katolilaisena, armollisena ja laupiaana hallitsijana, jonka toimintaa ympäröivät ihmeet ja ilmestykset ja joka ei hurskaan vaatimattomuutensa takia edes olisi halunnut kuninkaaksi. Todellisuudessa Ladislaus oli määrätietoinen ja tiukka hallitsija, joka jo valtakautensa alussa sääti ankaria lakeja muun muassa varkaita ja rosvoja vastaan. Hän karsi pakanauskoiset hallinnostaan, kohteli kirkkoa suopeasti ja anteliaasti, lujitti sen asemaa säätämällä ankaria rangaistuksia esimerkiksi kirkossakäynnin laiminlyömisestä ja vakiinnutti roomalais-katolisen kirkon Kroatiaan perustamalla Zagrebin hiippakunnan vuonna 1091, mutta monissa ratkaisuissaan hän asettui uudistajapaavi Gregorius VII:n pyrkimyksiä vastaan esimerkiksi sallimalla papeille yhden avioliiton tai asettamalla luostarien apotit paikallisen piispan alaisuuteen. 
Hallitusajan alussa Ladislauksen keskeisin ongelma oli syrjäytetty kuningas Salamon, joka yhä piti kiinni jäljelle jääneistä alueistaan. Koska Saksan Henrik IV edelleenkin tuki Salamonia, Ladislaus kääntyi paavin puoleen mutta sai saman vastauksen kuin aiemmin Géza: Unkarin kuninkaan pitäisi suostua paavin vasalliksi. Vuoden 1077 lopulla Ladislaus ryhtyi rakentamaan suhteita Henrikin vastustajiin Saksassa, apunaan sisarensa Zsófian puoliso, Saksin herttua Magnus. Suhteensa Saksan vastakuninkaaseen, Schwabenin herttua Rudolf von Rheinfeldeniin Ladislaus vahvisti avioitumalla tämän tyttären Adelheidin kanssa vuonna 1078. 
Tämän tuen rohkaisemana Ladislaus käynnisti talvella 1078–1079 jälleen sotaretken Salamonia vastaan. Hyökkäyksestä seurasi Henrik IV:n vastahyökkäys Unkariin, mutta tätä seuranneissa neuvotteluissa Salamon, joka lopulta ymmärsi, ettei saisi Italian-sotaretkeensä sitoutuneelta Henrikiltä riittävästi tukea, suostui luopumaan kuninkuudesta, jos saisi vastineeksi kuninkaan arvolle sopivan ylläpidon. Tätä sopimusta Salamon alkoi pian katua ja kehitellä salaliittoa Ladislausta vastaan, joka lopulta vangitsi hänet Visegrádin linnaan. Sieltä Salamon vapautui vuonna 1083, kun Ladislaus osana kirkko- ja imagopolitiikkaansa käynnisti prosessin Tapani I:n kanonisoimiseksi ja sen yhteydessä myönsi yleisen armahduksen myös Salamonille. Vankilasta vapautunut Salamon etsi poliittista tukea eri puolilta kunnes sai surmansa sotaretkellä vuonna 1087.
Salamonin ongelmasta päästyään Ladislaus saattoi keskittyä laajentamaan valtakuntaansa määrätietoisilla valloitusretkillä. Niiden pysyvimmäksi tulokseksi jäi Kroatian liittäminen Unkariin, mikä antoi Unkarille yhteyden Adrianmerelle. Vuonna 1091 Ladislaus puolustaakseen sisarensa Ilonan (kroat. "Jelena Lijepa"), Kroatian ruhtinaan lesken oikeuksia valloitti Savajoen eteläpuolisen Slavonian, Kroatian ja Bosnian ja asetti niiden kuninkaaksi veljensä Gézan pojan Álmosin. Dalmatiaa hän ei enää ehtinyt valloittaa, sillä hänen oli palattava karkottamaan Unkarista sinne hyökänneet kumaanit. Kroatian valloitus aiheutti Ladislaukselle kiistan paavi Urbanus II:n kanssa, sillä Kroatia oli ollut paavin vasallivaltio. Tämä saattoi Ladislauksen lähentymään paavin tärkeää vastustajaa, Saksan Henrik IV:ttä.
Viimeisinä elinvuosinaan Ladislaus teki sotaretkiä Venäjälle, puuttui Puolan sisäisiin konflikteihin ja oli lopulta sotajoukkoineen lähdössä avustamaan entisen liittolaisensa, Böömin Otto-herttuan poikaa Konradia taistelussa Böömin Břetislav II:ta vastaan, kun hän yllättäen kuoli Unkarin ja Böömin rajoilla 29. heinäkuuta 1095. Legendoista ja kronikoista tunnettu kertomus, jonka mukaan Ladislaus olisi kuollut Nitrassa valmistautuessaan ensimmäiseen ristiretkeen, on historioitsija Gábor Klaniczayn mukaan keksitty myöhemmin, kuningas Béla III:n suunnitellessa oman ristiretken käynnistämistä. Ladislaus haudattiin ensin Somogyváriin, ja sieltä hänen ruumiinsa siirrettiin vuoden 1106 jälkeen lopulliseen hautapaikkaan Nagyváradiin.
Avioliitot ja jälkeläiset.
Ladislauksen tiedetään solmineen vuonna 1078 avioliiton Adelheidin kanssa, joka oli hänen uuden liittolaisensa, Saksan vastakuninkaan, Svaabian herttuan Rudolf von Rheinfeldenin (n. 1025–1080) ja tämän toisen puolison Adelheidin tytär. Ladislaus oli tuolloin jo 36-37-vuotias, joten on todennäköistä, että hän oli ollut naimisissa tätä ennenkin, vaikka ensimmäisestä puolisosta ei ole säilynyt tietoa. Historioitsija Gyula Kristón mukaan tästä ensimmäisestä avioliitosta olisi saattanut syntyä tytär, jonka nimeä ei myöskään tiedetä ja joka avioitui Volynian ruhtinaan Jaroslav Svjatopoltšitšin (1070-luku –1124) kanssa noin vuonna 1090.
Marianne Sághyn mukaan taas Volynian ruhtinaan kanssa avioitunut tytär oli syntynyt Ladislauksen ja Adelheidin avioliitosta, samoin kuin nimeltä tunnettu sisarensa Piroska (lat. Prisca) ja mahdollisesti kolmaskin tytär. Piroskasta tuli Bysantin keisarin Johannes II Komnenoksen puoliso, keisarinna Irene vuonna 1105 tai 1106.
Perintö ja jälkimaine.
Koska Ladislaukselta ei ollut miespuolisia perillisiä, kruununperillisinä tulivat kyseeseen ensisijaisesti hänen veljensä Gézan pojat Álmos ja Kálmán. Näiden kilpailun voitti lopulta Kálmán, joka vuonna 1096 kruunattiin Unkarin kuninkaaksi.
Ladislauksen kuoleman jälkeen hänen ympärilleen alkoi kehittyä ritaripyhimyksen kultti. Jo kuningas Kálmánin hallitusaikaan piispa Hartvik ylisti Ladislausta hyveellisenä kuninkaana, joka oli täysin omistautunut palvelemaan ja ylistämään Jumalaa, ja Kálmánin seuraajan Tapani II:n aikaan Ladislauksen hautaa Nagyváradissa käytettiin jumalantuomioiden toimeenpanopaikkana. Béla III:n aloitteesta Ladislaus kanonisoitiin vuonna 1192, ja Anjou-suvun kuninkaat Kaarle Robertista alkaen kunnioittivat häntä ritari-ihanteiden edustajana, jonka kuvaa käytettiin rahoissa ja sineteissä oikeudenmukaisen hallitsijan symbolina. Myös kansan parissa levisivät Ladislauksen urotöistä ja ihmeistä kertovat tarut ja legendat. 
Ladislaus on Unkarin ja Transilvanian suojeluspyhimys, jota erityisesti Transilvanian székelyt kunnioittavat suojelijanaan. Hänelle on pystytetty patsaita ja muistomerkkejä viimeistään 1300-luvulta lähtien, hänen mukaansa on nimetty laitoksia ja useita paikkakuntia; vuonna 2000 perustettiin "Pyhän Ladislauksen liitto" "(Szent László Szövetség)," joka on määritellyt tehtäväkseen "Pyhän Ladislauksen arvojen vaalimisen, "Szentlászló"-nimisten paikkakuntien sekä Pyhään Ladislaukseen liittyvien seurakuntien ja paikkakuntien yhteistyön, Pyhän Ladislauksen päivien järjestämisen sekä hyväntekeväisyystoiminnan".