tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuisma Taipale

Kuisma Taipale (s. 15. helmikuuta 1970 Veteli) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti urallaan Kalajoen Junkkareita, Lapuan Virkiää ja Vetelin Urheilijoita. Hän on ammatiltaan maanviljelijä.
Taipale osallistui nuorten hiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 1990. Falunin MM-kisoissa 1993 hän sijoittui 30 kilometrin perinteisellä 16. sijalle. Ramsaun MM-kisoissa 1999 hän oli 30 kilometrin vapaalla 31. ja osallistui myös 50 kilometrin perinteisen kilpailuun, joka päättyi keskeytykseen. Val Di Fiemmen MM-kisoissa 2003 hän oli 10 kilometrin perinteisen + 10 kilometrin vapaan yhdistelmäkilpailun 26. ja 30 kilometrin perinteisen yhteislähdön 33. Taipale valittiin myös Suomen 4 × 10 kilometrin viestijoukkueeseen hiihtäen toisen perinteisen osuuden 6. sijaan päättyneessä kilpailussa. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän oli 15 kilometrin perinteisellä 30. ja 50 kilometrin perinteisellä 48. Hän oli myös avausosuuden perinteisen hiihtäjä 4 × 10 kilometrin viestissä, joka päättyi Suomen osalta 11. sijaan.
Taipale sijoittui maailmancupissa seuraavasti: 1993 52., 1994 71., 1996 56., 1997 83., 1999 109., 2000 109., 2003 90. Hän on voittanut vuosien 1993–2007 välillä kahdeksan mitalia SM–kilpailuissa. 
Taipale lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2014. Myös Kuisma Taipaleen isä Hannu Taipale on entinen huippuhiihtäjä.
Jugurthan sota

Jugurthan sota käytiin vuosina 112–105 eaa. Rooman tasavallan ja kuningas Jugurthan johtaman Numidian välillä.
Numidian kuningas Micipsa kuoli vuonna 118 eaa. Micipsa halusi että hänen poikansa Adherbal ja Hiempsal sekä hänen veljenpoikansa Jugurtha, jonka hän oli adoptoinut, hallitsisivat Numidiaa yhdessä. Jugurtha osoittautui kuitenkin julmaksi ja häikäilemättömäksi hallitsijaksi. Hän antoi teloittaa Hiempsalin, jonka jälkeen Adherbal pakeni Roomaan. Roomalaiset lähettivät neuvottelijoita sopimaan kiistan, mutta Jugurtha lahjoi heidät ja sai Numidian parhaimmat osat. Vuonna 113 eaa. Jugurtha aloitti sodan Adherbalia vastaan. Jugurtha valtasi vihollisensa pääkaupungin ja antoi teloittaa Adherbal ja kaikki tätä avustaneet roomalaiset. Rooman senaatti julisti tämän jälkeen sodan vuonna 111 eaa.
Jugurtha antautui kun konsuli Lucius Calpurnius Bestian johtama armeija saapui Numidiaan. Rauhanehdot olivat epätavallisen lievät ja luultavasti Jugurtha oli lahjonut Bestian. Jugurtha kutsuttiin Roomaan jossa hän lahjoi kaksi kansantribuunia jotka puolustivat häntä. Jugurtha karkotettiin Roomasta sen jälkeen kun hän yritti antaa salamurhata mahdollisen rivaalinsa, serkkunsa Massivan, joka asui Roomassa. Vuoden 110 eaa. lopulla tai vuoden 109 eaa. alussa Jugurtha kukisti Aulus Postumus Albinuksen johtaman armeijan.
Seuraavaksi konsuli Quintus Caecilius Metellus lähetettiin armeijan kanssa Numidiaan. Vaikka Metellus ei saanut aikaan mitään merkittävää Numidiassa, hänelle myönnettiin myöhemmin arvonimi ”Numidicus”. Metellus riitaantui pian legaattinsa Mariuksen kanssa. Marius palasi pian Roomaan, jossa hän sai kansankokouksen avulla Metelluksen armeijan johdon itselleen.
Kun Marius palasi Afrikkaan oli Jugurtha liittoutunut Mauretanian kuninkaan Bocchuksen kanssa. Marius jatkoi Metelluksen suunnitelmaa, ja saavutti useita voittoja. Pian kävi kuitenkin ilmeiseksi etteivät roomalaiset pystyisi lyömään Jugurthaa sotilaallisesti. Roomalaiset solmivat rauhan Bocchuksen kanssa sillä ehdolla että tämä luovuttaisi Jugurthan heille. Vastalahjaksi Bocchus sai osan Jugurthan valtakunnasta.
Sodan päätteeksi Jugurtha jäi Mariuksen ja Sullan vangiksi ja hänet teloitettiin Roomassa. Sotaa on kuvaillut historioitsija Sallustius teoksessaan "Jugurthan sota".
Vaasan marssi

Vaasan marssi () on kahden nykymaakunnan eli Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakunnan maakuntalaulu. Sen ruotsinkieliset sanat on kirjoittanut Zacharias Topelius ja laulun säveltänyt Karl Collan. Suomenkieliset sanat on tehnyt Alpo Noponen.
Alkuperä.
Vaasan marssi kirjoitettiin ja sävellettiin tilaus­työnä Vaasan ruotsin­kielisen lukion, Wasa Gymnasietin oppilaiden pyynnöstä, ja sen nimikin oli alun perin "Wasa Gymnasisters sång". Kun vanha koulurakennus paloi Vaasan palossa vuonna 1852, koulu joutui toimimaan useita vuosia kaupungin ulko­puolella, kunnes uusi koulutalo valmistui vuonna 1863. Uuden koulutalon avajaisiin oppilaat aikoivat tilata juhlarunon ensin Runebergiltä, joka kuitenkaan ei mielellään kirjoittanut runoja tilaus­töinä, ja niinpä hänen ehdotuksestaan runo tilattiin Topeliukselta. Samana vuonna lukiolaiset pyysivät Karl Collania säveltämään laulun. Laulun sanat julkaistiin Pohjalaisen Osakunnan "Joukahainen"-julkaisussa vuonna 1864, ja myös sävelmä julkaistiin samana vuonna nimellä "Wasa marsch". Seuraavina vuosina marssi tuli varsin suosituksi, ja se esiintyi muun muassa monissa kvartettilaulukokoelmissa. Sitä laulettiin vain ruotsiksi, kunnes Alpo Noponen suomensi sen vuonna 1898. Tämän jälkeen sitä alettiin laulaa myös suomen­kielisissä kouluissa, ja vähitellen se vakiintui Etelä-Pohjanmaan maakunta­lauluksi.
Sanat.
1. Miss' laaja aukee Pohjanmaa, &lt;br&gt;
veet merten virtain vaahtoaa, &lt;br&gt;
me siellä maassa hallojen &lt;br&gt;
niin kasvoimme kuin kuuset sen: &lt;br&gt;
Ei niitä sää voi säikyttää, &lt;br&gt;
ei kuihtumaan saa talvetkaan&lt;br&gt;
ei kuihtumaan saa talvetkaan &lt;br&gt;
ei puute kurjuus korpimaan. &lt;br&gt;
2. Kuin aallot järvein tuhanten &lt;br&gt;
käy rannoillamme yhtehen, &lt;br&gt;
niin liittohon myös meidät saa &lt;br&gt;
sun nimes', kallis synnyinmaa. &lt;br&gt;
Jos vainomies sun sulkis ties, &lt;br&gt;
niin kuolemaan me taistellaan&lt;br&gt;
niin kuolemaan me taistellaan &lt;br&gt;
kuin Vaasan urhot ainiaan. &lt;br&gt;
3. Et turvatta, sa Suomi jää,&lt;br&gt;
on vankka pohjas ranta tää,&lt;br&gt;
ja muuris meidän olla suo,&lt;br&gt;
jot' eivät myrskyt maahan luo.&lt;br&gt;
Pois unteluus ja hervakkuus!&lt;br&gt;
Niin onnehen maan pohjoisen&lt;br&gt;
niin onnehen maan pohjoisen&lt;br&gt;
vie kunto työ sen poikien.&lt;br&gt;
Pertti Ström

Pertti "Pertsa" Ström on yksi Leena Lehtolaisen Maria Kallio -kirjojen poliiseista. 
Vammalassa syntynyt Ström kuvataan alkoholiongelmaiseksi ja ennakkoluuloiseksi etnisiä vähemmistöjä kohtaan, esimerkiksi vietnamilaissyntyistä kollegaansa Anu Wangia hän saattaa nimittää mm. "vinosilmäksi". Hän suhtautuu kielteisesti myös seksuaalisiin vähemmistöihin ja esimerkiksi kieltäytyy kättelemästä pahoinpitelyn uhriksi joutunutta homoparia (Petri Ilveskivi &amp; Tommi Laitinen, "Ennen lähtöä") ja romaanissa "Kuolemanspiraali" kauhistelee Kalliolle, kuinka hänen homoseksuaaliksi epäilemänsä Rami Luoto oli kätellyt häntä poliisiasemalla. 
Ström erosi vaimostaan, jonka kanssa hänellä oli lapset Jani ja Jenna. Kummatkin lapset ryhtyvät myöhemmin poliiseiksi seuraten isänsä jalanjälkiä. Myöhemmin Jenna työskentelee Maria Kallion tiimissä. Kirjassa "Tuulen puolella" Ström raivostuu ja pahoinpitelee kuulusteltavansa, vaimonsa toistuvasti hakanneen ja jopa lapsiaan uhkailleen Ari Väätäisen. Tämän seurauksena hänet pidätetään virasta ja soitettuaan työtoverilleen ja kirjoitettuaan omaisilleen ja kollegoilleen itsemurhaviestin, hän ampuu itsensä kotonaan Espoon Olarissa. Ström oli ollut samalla kurssilla poliisikoulussa kuin Kallio. Kurssilla ollessaan Ström myös pyysi Kalliota treffeille, ja tämän kieltäytyminen on osasyy näiden kahden osin vihamielisiinkin väleihin.
Hahmo on saanut nimensä Eppu Normaalin albumin "Aknepop" kappaleesta "Kuka ön Pertti Ström" (1978), joka viittaa Epe Heleniuksen käyttämään salanimeen.
Merzbox

Merzbox on Merzbowin, Masami Akitan noiseprojektin vuonna 2000 ilmestynyt kokoelmalevy. Se koostuu peräti viidestäkymmenestä CD-levyllisestä Akitan tuotantoa Merzbowin perustamisesta 1979 lähtien.
Merzbox toimitetaan suuressa salkussa ja musiikin lisäksi se sisältää t-paidan, tarroja, julisteen, CD-ROM-levyn ja Masami Akitan elämäkerran. Merzbox oli osa Extreme Recordsin kymmenvuotisjuhlia ja sitä valmistettiin vain tuhat kappaletta. Levyistä 20 sisältää ennenjulkaisematonta materiaalia, joka on kuitenkin nauhoitettu aikaisemmin.
Georgia Institute of Technologyn opiskelijaradio WREK 91.1 FM lähetti Merzboxin kokonaisuudessaan 17. joulukuuta - 19. joulukuuta 2002.
Messier 50

Messier 50 (M50, NGC 2323) on Yksisarvisen tähdistössä sijaitseva avoin tähtijoukko, jonka Charles Messier löysi ja luetteloi vuonna 1772. Giovanni Domenico Cassini havaitsi sen mahdollisesti jo ennen vuotta 1711. Se sijaitsee noin 2 900 valovuoden päässä Maasta ja sisältää noin 80 tähteä.
Kiikarilla joukosta on mahdollista erottaa kirkkaimpia tähtiä, ja pienellä kaukoputkella himmeämmätkin tähdet tulevat näkyviin.
Isosiilikala

Isosiilikala ("Diodon hystrix") on jäykkäleukalojen lahkon siilikalojen heimon kalalaji, joka on kuuluisa puolustuskeinostaan: se imee vettä sisäänsä ja paisuu palloksi, jolloin ihoa vasten painautuneet piikit ponnahtavat pystyyn ja tekevät kalan nielemisestä mahdotonta. Isosiilikala on heimonsa suurimpia lajeja ja voi suurimmillaan kasvaa 90 cm pitkäksi.
Isosiilikalaa tavataan subtrooppisten alueiden koralliriutoilla ympäri maapallon. Sitä tavataan usein riuttojen luolissa ja koloissa 50 metrin syvyyteen asti. Alle 20 cm pitkät nuoret yksilöt liikkuvat avovedessä myös kauempana riutoista, mutta aikuistuessaan kalat siirtyvät riuttojen läheisyyteen.
Isosiilikalan kuivattuja, ilmalla täytettyjä nahkoja on myyty matkamuistoiksi.
Smallville (6. tuotantokausi)

Smallvillen 6. tuotantokausi käynnistyi Yhdysvalloissa 28. syyskuuta 2006. Kausi sisältää 22 jaksoa. Kauden viimeinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 17. toukokuuta 2007.
Jaksoluettelo.
Suomessa ensimmäinen jakso nähtiin 25. maaliskuuta 2007.
Kuudennen tuotantokauden jaksot.
Zod.
Juoni.
Zod riehuu Maassa ja aikoo tuhota sen. Ihmisten kohtalon voi pelastaa vain yksi ihminen, kun Clark on vankina varjovyöhykkeellä. Jaksossa nähdään Smallville-sarjassa uusi hahmo, mutta Teräsmies-sarjakuvista tuttu hahmo, Jimmy Olsen.
Aivastus.
Juoni.
Clark alkaa saada yllättäen aivastuksia, joilla on seurauksia. Lex siepataan ja samaan aikaan hänen vanha kaverinsa saapuu Metropolisiin. Lois yrittää saada uutta työpaikkaa ja Lana saa selville jotain Lexistä.
Teijo Eloranta

Teijo Risto Johannes Eloranta (s. 3. tammikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. 
Eloranta valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1994 Teatterikorkeakoulusta. Hän oli vuodet 1992–1994 kiinnitettynä näyttelijänä Lahden kaupunginteatterissa, jonka jälkeen hän on toiminut freelancerina. Teatteriurallaan hän on vieraillut muun muassa KOM-teatterissa, Oulun kaupunginteatterissa, Svenska Teaternissa ja Turun kaupunginteatterissa. Hän on näyttelemisen ohella myös ohjannut näytelmiä, muun muassa Molièren näytelmät "Luulosairas" ja "Saituri", ja Samuel Beckettin näytelmän "Leikin loppu". Eloranta on toiminut myös improvisaatio- ja vuorovaikutuskouluttajana ja kuulunut vuodesta 1995 alkaen Stella Polaris -improvisaatioteatteriryhmään.
Ensimmäisen elokuvaroolinsa Eloranta teki Juha Rosman ohjaamassa nyrkkeilyelokuvassa "Kuka on Joe Louis?" vuodelta 1992. Myöhemmin hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Kukkia ja sidontaa", "Valo" ja "Saippuaprinssi". Lisäksi Eloranta on nähty useammassakin televisiotuotannossa, muun muassa MTV:n sarjoissa "Salatut elämät" ja "Vapaa pudotus" (jälkimmäisessä myös käsikirjoittajana), ja Ylen sarjoissa "Tie Eedeniin", "Kotikatu" ja "Pirunpelto". "Pirunpelto"-sarjassa hän oli kiero pankinjohtaja Ossi Östelä, joka ajautui napit vastakkain lähes kaikkien sarjassa olleiden henkilöiden kanssa.
Ääninäyttelijänä Eloranta on toiminut elokuvassa "" (2011). 
Hän on laulanut sanoittamiaan blues-kappaleita vuonna 2006 perustamassaan yhtyeessä.
Kalahuuhkaja

Kalahuuhkaja ("Bubo zeylonensis" tai "Ketupa zeylonensis") on pöllö, joka kuuluu kalahuuhkajien 4–jäseniseen sukuun.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 54–57 cm. Lähes huuhkajan kokoinen pöllö, joka on selkäpuolelta punaruskea ja voimakkaasti tummaviiruinen. Alapuoli on vaaleanruskea mustin pitkittäisjuovin, kurkku on valkoinen. Silmät ovat keltaiset ja päässä on huuhkajamaiset korvatupsut. Sukupuolet ovat samanväriset. Soidinhuuto on pehmeä ”huputus” tai voimakkaampi huhuilu.
Kalahuuhkajan varpaissa on terävät nystyrät liukkaiden saaliseläinten kiinni pitämiseksi. Jalat ovat höyhenettömät, jotta märät höyhenet eivät haittaisi lentoa. Tavallisesti pöllöillä on höyhenpeitteiset jalat ja varpaat.
Esiintyminen.
Aasian eteläosat Etelä-Kiinasta Intiaan ja Levanttiin. Lähi-idässä harvinainen, Levantissa arvioidaan pesivän 2–20 paria.* Maailmanlaajuisesti laji on ilmeisesti vähenemässä, mutta tarkkoja tietoja ei ole. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Asuu vesistöjen läheisyydessä avoimessa metsämaastossa ja istutusmetsissä.
Lisääntyminen.
Pesä on kallion- tai puunkolossa tai jonkin petolinnun vanhassa pesässä. Naaras munii 1 tai 2 munaa. Haudonta kestää noin 38 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä 7 viikon ikäisinä.
Ravinto.
Nimensä mukaisesti kalahuuhkaja syö paljon kalaa. Se saalistaa lentämällä veden yllä ja sieppaamalla saaliin kynsiinsä. Se myös väijyy istuen veden ylle kaartuvan puun oksalla tai latvassa. Se voi myös kahlata vedessä saaliin perässä. Kalojen lisäksi se syö rapuja, ja vähemmässä määrin muuta liharuokaa.
Piikkisilmä

Piikkisilmä ("Pangio kuhlii") on Kaakkois-Aasian joissa ja järvissä tavattava noin 10 cm:n pituinen pitkulainen kala, joka on saanut nimensä pienistä silmien alla olevista piikeistä, jotka voi tarvittaessa kääntää ulospäin. Se on suosittu akvaariokala samoin kuin sukulaisensa siaminpiikkisilmä ("Pangio myersi"). 
Koko ja ulkonäkö.
Piikkisilmä on noin 10 cm:n pituinen matomainen kala. Sukupuolierot ovat lähes olemattomat, mutta terve täysikasvuinen naaras on koirasta pulskempi. 
Kalan vartalossa on 6-10 epäsäännöllistä tummanruskeaa raitaa. Juovat eivät jatku yhtenäisinä kalan mahan alta.
Alkuperä ja luokittelu.
Piikkisilmä on kotoisin Kaakkois-Aasian joista ja järvistä. Alkuperäinen "Pangio kuhlii" määritettiin Javan saarelta ja sai nimensä Heinrich Kuhlin mukaan. Pangio-suvusta on nyttemmin määritetty neljä lajiryhmää. Kuhlii-ryhmän lajeja on vaikea erottaa toisistaan, ja luultavasti useimmat piikkisilmän (jota kutsutaan myös aitopiikkilmäksi) nimellä akvaarioihin myydyt kalat ovat olleet aaltopiikkisilmiä "Pangio semicincta".
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Piikkisilmät ovat hämäräaktiivisia. Ne piilottelevat päivisin mielellään esimerkiksi kasvien lomassa ja juurakoiden alla. Siksi niille tulee akvaariossa varata sopivia piilopaikkoja, kuten kivien välisiä koloja tai kumolleen kaadettuja ruukkuja. Ne voivat myös kaivautua pohjahiekkaan, mutta eivät viihdy karkeassa sorassa. Ne ovat sosiaalisia kaloja ja siksi niitä pitäisi aina hankkia kerralla useampia. Piikkisilmälajeja on monia: jotkin ovat pystyraidallisia, toiset yksivärisen ruskeita.
Piikkisilmät kutevat pinnassa, josta vihertävät mätimunat laskeutuvat kasvien joukkoon. Lisääntyminen on akvaario-oloissa harvinaista, mutta toisaalta kalat ovat pitkäikäisiä, ne voivat viihtyä akvaariohoidokkina 5-10 vuotta.
Vesiolot ja ravinto.
Piikkisilmät pitävät lämpimästä (24–30-asteisesta) ja pehmeästä vedestä, jonka pH on 6,0–7,0. Uimatilaa tulisi olla ainakin 80 litraa.
Piikkisilmät syövät luonnossa muun muassa levää ja raatoja. Akvaario-oloissa niitä voidaan ruokkia esimerkiksi spirulina-tableteilla ja katkarapupelleteillä; myös pohjaan pudonneet ruokahiutaleet kelpaavat.
Dewey Tomko

Dewey Tomko (s. 31. joulukuuta 1946, Glassport, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Winter Havenissa, Floridassa asuva Tomko oli ennen pokeriuraansa lastentarhanopettaja.
Elokuussa 2007 Tomkon pokeriuran turnausansiot ylittivät 4,8 miljoonaa dollaria.
World Series of Poker.
Tomko on tullut World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksessa kahdesti toiseksi. Vuonna 1982 hän hävisi Jack "Treetop" Strausille ja vuonna 2001 Carlos Mortensenille. Tomko on voittanut kolme WSOP-ranneketta. Vuonna 2006 Tomko oli mukana 50 000 dollarin H.O.R.S.E.-turnauksessa. Sen seitsemäs tila toi palkintona 343 200 dollaria.
World Poker Tour.
World Poker Tourilla (WPT) Tomko on ollut finaalipöydässä kahdesti: 2003 Bellagio Five-Diamond World Poker Classic -turnauksessa hän oli toinen (kakkospalkinto 552 853 USD) ja vuotta aiemmin Costa Rica Classicissa neljäs (14 650 USD).
Mario Innauer

Mario Innauer (s. 10. tammikuuta 1990) on itävaltalainen mäkihyppääjä ja olympiavoittaja Anton Innauerin poika.
Innauer edustaa SV Innsbruck-Bergiselin hiihtoseuraa. Hänen ensimmäinen maailmancup-kisansa oli Innsbruckin kilpailu tammikuussa 2007, jossa hän sijoittui 16:nneksi. Innauerin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on 5. sija, jonka hän saavutti saman vuoden helmikuussa Titisee-Neustadtin osakilpailussa. Hän on Itävallan toisen teinisensaation Gregor Schlierenzauerin harjoittelukaveri.
Mutaharakka

Mutaharakka ("Grallina cyanoleuca") on australialainen varpuslintu, joka kuuluu monarkkien heimoon.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 26–30 senttimetriä ja paino keskimäärin 92 grammaa. Mutaharakka on räkättirastaan kokoinen musta-valkoinen lintu, jolla on vaalea nokka. Koiraalla on musta naama ja rinta, naaraalla valkoinen. Ääni on lajityypillinen ”pii-wii”.
Lajin kuvaili ja nimesi tieteelle englantilainen John Latham vuonna 1802.
Esiintyminen.
Mutaharakka pesii yleisenä Australiassa, mantereen keskisiä asumattomia alueita lukuun ottamatta, sekä Timorilla ja Uuden-Guinean eteläosissa. Tasmaniassa se on harvinainen vierailija. Lajia ei ole tavattu Suomessa. Laji on runsastunut ihmisen toimien ansiosta, mutta viime aikoina kanta on paikoin ollut vähenemään päin. Vähenemisen syyksi on epäilty myrkyttymistä juottopaikkojen liian suolaisen juomaveden takia, tai myös siksi, että mutaharakat syövät myrkkyihin kuolleita etanoita.
Elinympäristö.
Mutaharakka on kulttuurilintu, joka elää laitumilla ja viljelysmailla sekä nykyisin myös taajamissa ja kaupungeissa.
Lisääntyminen.
Pari rakentaa pesän puuhun usein jopa 20 metrin korkeuteen. Pesä on kokonaan muurattu kosteasta savesta, se on maljamainen, ja sijoitettu puun vaakasuoralle oksalle. Pesämalja vuorataan höyhenillä ja ruohoilla. Munia on 3–5, väriltään valkoisia tai vaaleanpunaisia punertavin täplin. Molemmat puolisot hautovat, haudonnan kesto on 17–18 päivää. Poikaset lähtevät pesästä vajaan kolmen viikon ikäisinä. Olosuhteiden ollessa suotuisat laji voi pesiä kahdesti kesässä. Pesimäaikaan mutaharakka voi olla aggressiivinen ihmisiä kohtaan.
Ravinto.
Mutaharakka syö maassa eläviä hyönteisiä, etanoita ja muita selkärangattomia eläimiä.
Peniksensiirto

Peniksensiirto eli siittimensiirto on elinsiirto, jossa potilaan vaurioitunut penis korvataan joko keinotekoisella (ei kokeiltu ihmisiin) tai kuolleelta luovuttajalta saadulla terveellä peniksellä.
Ensimmäinen tunnettu onnistunut peniksensiirto toteutettiin Kiinassa vuonna 2005. 44-vuotias potilas oli loukannut siittimensä liikenneonnettomuudessa. Viisitoista tuntia kestäneen toimenpiteen jälkeen mies kykeni jälleen virtsaamaan tavallisesti ja sai takaisin normaalin kykynsä erektioon. Penis oli siirretty 23-vuotiaalta aivokuolleelta mieheltä Kantonin sotilassairaalassa. Siirretty penis poistettiin 44-vuotiaalta myöhemmin ”psykologisista syistä”.
Tutkijat ovat onnistuneesti korvanneet kaniinin siittimen keinotekoisesti valmistetulla, mutta ihmisiin tätä ei ole koetettu. Vaikka peniksensiirto on onnistunut vasta 2000-luvulla, jo 1970-luvun komediaelokuvissa "Percy" ja "Percy's Progress" tämä oli juonen pääaihe.
X-Out

X-Out (äännetään 'Crossout') on Rainbow Artsin julkaisema tietokonepeli. Se julkaistiin Commodore 64:lle vuonna 1989 ja Amigalle ja Atari ST:lle vuonna 1990.
"X-Out" on tavanomainen, horisontaalisesti vierivä shoot-em-up-peli. Pelissä on ikäänsä nähden toimivat grafiikat ja hyvät äänet. Jokaisessa pelin kahdeksasta kentästä on oma taustamusiikkinsa ja kenttäpareissa oma tyylinsä.
Montan

Montan () on kunta Italiassa Etelä-Tirolin maakunnassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella. Montan sijaitsee noin 35 kilometriä Trentosta pohjoiseen ja 20 kilometriä Bolzanosta etelään. Sen pinta-ala on 18,9 neliökilometriä. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 1 720 asukasta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa asukkaista 92,54 % oli saksankielisiä, 6,94 % italiankielisiä ja 0,52 % ladininkielisiä.
Nakhon Ratchasima (provinssi)

Nakhon Ratchasiman provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Se sijaitsee maan koillisosassa Isanin alueella ja sen naapuriprovinssit ovat Chaiyaphum, Khon Kaen, Buriram, Sa Kaeo, Prachinburi, Nakhon Nayok, Saraburi ja Lopburi. Provinssin pinta-ala on 20 494 neliökilometriä ja siellä on arviolta 2 492 300 asukasta (vuonna 2017). 
Nakhon Ratchasima sijaitsee maantieteellisesti Koratin laakiolla, jonka erottaa keskisestä Thaimaasta Phetchabunin vuorijono. Provinssin pääkaupunki on Muang Nakhon Ratchasima, joka tunnetaan myös nimellä "Korat".
Nähtävyydet.
Noin 14 kilometriä koilliseen Nakhon Ratchasimasta sijaitsee Wat Prasat Phanom Wanin pyhikkö 1200-luvulta. Paikalla oli alun perin hindujumala Shivalle omistettu temppeli; sinne rakennettiin buddhalaistemppeli ensimmäisen kerran Ayutthaya-aikakaudella. Nykyään paikalla on uudemmalta ajalta peräisin olevia kullattuja Buddhapatsaita. 
Noin 37 kilometriä länteen Nakhon Ratchasimasta sijaitsee khmerien aikakauden temppeli Wat Prasat Hin Noen Ku, jossa on veistoksin koristeltu neliömäinen terassi 1100-luvulta.
Burma (kissa)

Burma (myös "burmankissa" tai "burmakissa") on kaakkoisaasialaislähtöinen, ihmisen kehittämä kissarotu. 1930-luvulla laivastolääkäri Joseph Thomson toi Burmasta Yhdysvaltoihin ruskean kissan, Wong Maun, joka on burmankissojen esiäiti. Wong Mau astutettiin ruskeanaamioisella siamilaisuros Tai Maulla, mistä burma-rotu sai alkunsa. Länsimaisen burman jalostukseen on siis käytetty siaminkissaa. Burmaa ei pidä sekoittaa pyhään birmaan, joka on vanha alkuperäisrotu – pyhiä birmoja on ollut buddhalaisissa temppeleissä ainakin 1400-luvulta alkaen. Alkujaan burmat olivat ruskeita, mutta jalostuksen myötä niitä on nykyään useanvärisiä. Suomeen burma tuli 1960-luvulla.
Burma on keskikokoinen ja elegantti kissa, joka on luonteeltaan eloisa, seurallinen ja oppivainen. Sillä on lyhyt ja kiiltävä vartalonmyötäinen turkki. Burma on ruumiinrakenteeltaan linjakas ja solakka. Lihaksisto on kuitenkin voimakas, ja kissa on painavampi kuin ulkonäöstä voisi päätellä. Burman rinta on vahva ja pyöreä, raajat ovat ohuet ja tassut soikeat.
Värit.
Rodussa esiintyy useita värejä: creme, punainen, suklaa, lila, sininen ja ruskea sekä kilpikonnamuunnokset ruskea-, sini-, suklaa- ja lilakilpikonna. Niissä kaikissa vartalon alapuolen väri on vaaleampi kuin selän ja jalkojen. Kuvioita ei sallita missään värissä.
Isa-Eerika Lehto

Isa-Eerika Lehto on musiikkipedagogi, lastenmuusikko, näyttelijä ja tv-toimittaja. Hän on käynyt Kallion ilmaisutaidon lukion ja opiskellut Helsingin konservatoriossa musiikkipedagogiksi ja Sibelius-Akatemiassa musiikin maisteriksi. Näyttelijänä hän on tehnyt töitä muun muassa Oulun , Turun ja Lahden kaupunginteattereissa, Komediateatteri Arenassa sekä IdeaTeatterissa. Hän ja bändikaverinsa Minna Haapkylä näyttelivät päärooleissa Ylen "Kettutytöt"-elokuvassa. Vuosina 2003–2007 hän teki toimittajan työtä "Buusteri"-nuortenohjelmassa Nelosella. Vuodesta 2017 hän aloitti "Pikku Kakkosen" Seikkailukoneen muusikkona. Lisäksi hän on mukana "Pikku Kakkosen" orkesterissa Yle Areenan "100 lastenlaulua" -projektissa. 
1990-luvulla hän toimi Tarharyhmä-yhtyeessä laulajana sekä akustisen kitaran soittajana.
Tarharyhmä teki comebackin vuonna 2009. Vuonna 2019 Tarharyhmä nähtiin "Vain elämää" -ohjelmassa.
Lee Remick

Lee Ann Remick (14. joulukuuta 1935 Quincy, Massachusetts, Yhdysvallat – 2. heinäkuuta 1991 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli rooleja mm. elokuvissa "Erään murhan anatomia" (ohj. Otto Preminger, 1959), "Viinin ja ruusujen aika" (ohj. Blake Edwards, 1962) sekä "Ennustus" (ohj. Richard Donner, 1976).
Remickin elokuvadebyytti tapahtui vuonna 1957. Vuonna 1962 Remick oli ehdolla Oscar-palkinnon ja vuonna 1966 Tony Awardin saajaksi. 
Remick kuoli 55-vuotiaana munuaissyöpään Los Angelesissa, Kaliforniassa vuonna 1991. Hän on Hollywood Walk of Famessa. Näyttelijän ensimmäinen aviomies oli Bill Colleran, jonka kanssa hänellä oli poika ja tytär. Toisen avioliiton hän solmi Kip Gowansin kanssa.
Nykteus

Nykteus oli kreikkalaisessa mytologiassa Theban kuningas. Hänen hallituskautensa alkoi Polydoroksen kuoleman jälkeen. Häntä seurasi hänen veljensä Lykos.
Nykteus ja Lykos olivat joko spartti Khthonioksen tai nymfi Klonian ja Hyrieuksen tai Poseidonin ja plejadi Kelainon poikia. Veljekset pakenivat Euboiasta murhattuaan kuningas Flegyaan, asettuivat Hyriaan ja siirtyivät sitten Thebaan, koska he olivat kaupungin kuninkaan Pentheuksen ystäviä.
Nykteuksella oli kaksi tytärtä, Nykteis ja Antiope. Nykteis nai Polydoroksen, joka puolestaan seurasi Pentheusta. Heidän poikansa oli Labdakos. Pentheus ja Polydoros kuitenkin kuolivat pian, ja Nykteuksesta tuli hallitsija Labdakoksen nuoren pojan Laioksen sijasta.
Apollodoros kirjoittaa, että sen jälkeen kun Antiope oli tullut raskaaksi Zeukselle ja paennut naidakseen kuningas Epopeuksen Sikyonissa, Nykteus pyysi Lykosta rankaisemaan tytärtään ja teki itsemurhan häpeästä.
Pausanias kuitenkin väittää, että Nykteus johti thebalaiset Epopeusta vastaan mutta haavoittui ja hänet kannettiin takaisin Thebaan, jossa hän kuoli pyydettyään ensin Lykosta jatkamaan taistelua. Lykos seurasi veljeään Theban valtaistuimella.
Riikka Sirviö

Riikka Sirviö (s. 11. helmikuuta 1974 Kajaani) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Ensimmäiset suksensa Sirviö sai ollessaan vajaa kaksivuotias. Ensimmäisen kilpailunsa hän hiihti viiden vuoden iässä varuskunnan lasten hiihtokilpailussa, jossa hän sijoittui alle kuusivuotiaiden tyttöjen sarjassa viidenneksi.
Sirviön kilpaura ajoittui vuosille 1994–2003. Urallaan hän edusti Jyväskylän Hiihtoseuraa. Ensimmäisen maailmancup-kilpailunsa hän kävi 28. tammikuuta 1995. Hän voitti pronssia 4 × 5 km viestissä hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1997. Sirviö voitti nuorten piirinmestaruuden 5 km:lla ja viestihiihdossa vuonna 1992. Vuonna 1994 hän oli nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa seitsemäs 5 km perinteisellä tyylillä hiihdetyssä hiihdossa. Vuosina 1995–2003 hän voitti yhden Suomen-mestaruuden, sai kuusi kertaa hopeaa ja neljä pronssia.
Sirviöllä oli uransa aikana lukuisia ongelmia, muun muassa Naganon olympialaiset 1998 jäivät häneltä väliin selkävaivojen takia.
Maailmancupissa Sirviö oli mukana viestijoukkueessa, joka sijoittui kolmanneksi Nove Mestossa tammikuussa 2002.
Sirviö kuului hopeaa voittaneeseen Suomen viestijoukkueeseen Val di Fiemmen MM-kisoissa vuonna 2003. Joukkueen jäsen Kaisa Varis antoi kuitenkin positiivisen dopingtuloksen, joten joukkue menetti mitalinsa. Tämän myötä Sirviö lopetti uransa maastohiihtäjänä samana vuonna.
Hiihtouran lopettamisen jälkeen Sirviö aloitti Hiihtoliiton kolmosalueen apuvalmentajana vuonna 2004. 
Perhe.
Sirviö tapasi miehensä Sami Sirviön vuonna 2005. He menivät naimisiin ja heidän ensimmäinen tyttärensä syntyi vuonna 2006. Kolmesta tyttärestä nuorin syntyi vuonna 2013. Sami Sirviö sairasti parantumatonta ALD-sairautta, jonka aiheuttamiin aivokomplikaatioihin hän kuoli vuonna 2020. Aiemmin Riikka Sirviö oli naimisissa hiihtomaajoukkueen suksihuollossa työskentelevän Heikki Alakärpän kanssa.
Koulutus ja työ.
Sirviö on koulutukseltaan fysioterapeutti ja MDT-terapeutti. Hän työskentelee fysioterapeuttina Jyväskylässä ja sen lähikunnissa. Hän on lokakuusta 2023 alkaen ollut hiihtoseura Ski Jyväskylän toiminnanjohtaja.
Idempotenssi

Matematiikassa funktion sanotaan olevan idempotentti, jos sillä suoritettava operaatio tuottaa saman tuloksen riippumatta siitä, suoritetaanko se vain yhden vai useamman kerran. Tämä "ominaisuus" on nimeltään idempotenssi. Toisin sanoen funktio formula_1 on idempotentti, jos ja vain jos kaikille alkioille formula_2 pätee
formula_3.
Matriisia "A" sanotaan idempotentiksi, jos "A"2 = "A". Tällöin "A":n määrittelemä lineaarikuvaus on funktiona idempotentti. Tällaiset lineaarikuvaukset ovat projektioita.
Tietotekniikassa.
Tietotekniikassa metodi on idempotentti, jos sen vaikutukset ovat samat riippumatta siitä, suoritetaanko se vain yhden vai useamman kerran. Esimerkiksi metodi, joka toteuttaa asiakkaan osoitetietojen hakemisen tietokannasta on idempotentti metodi, sillä kysely ei muuta tietokannan tilaa. Toisaalta osoitetietojen tallennuskin voi olla idempotentti: se kyllä muuttaa tietokannan tilaa, mutta samojen osoitetietojen tallennus uudelleen ei sitä enää muuta. Sen sijaan asiakkaan tekemän tilauksen tallentava metodi ei tyypillisesti ole idempotentti, sillä metodin kutsuminen useita kertoja lisää vastaavan määrän tilauksia tietokantaan. Huomaa myös, että metodilla voi olla ohjelman tilaa muuttavia sivuvaikutuksia, vaikka se olisi idempotentti.
C-kielessä otsikkotiedostot pyritään yleensä suunnittelemaan idempotenteiksi siinä mielessä, että ohjelman toimintaan ei vaikuta se, otetaanko otsikkotiedosto mukaan käännettäessä #include-direktiivillä yhden vai useamman kerran. ISO-standardin mukaan standardikirjastojen otsikkotiedostojen on oltava idempotentteja.
WWW:n tiedonsiirrossa käytetyn HTTP-protokollan GET-metodia tulisi standardin mukaan käyttää ainoastaan tiedon hakuun palvelimelta, mikä on idempotentti ominaisuus (toisin sanoen, useiden samanlaisten GET-metodien suorittaminen vaikuttaa palvelimen tilaan samalla tavalla kuin jos metodi suoritettaisiin vain kerran). Käytännössä usein näin ei kuitenkaan ole, vaan järjestelmän tilaa muuttavat toiminnot kuten päivitykset ja poistot on toteutettu GETillä. Myös DELETE-metodin tulisi olla idempotentti: sillä on kyllä vaikutus palvelimen tilaan, nimittäin tietyn resurssin poistaminen, mutta saman pyynnön toistaminen ei aiheuta enää lisää vaikutuksia. POST-pyynnön taas voidaan olettaa olevan ei-idempotentti.
Fentermiini

Fentermiini on ruokahalua alentava lääkeaine. Se on kemiallisesti amfetamiinin ja fenetyyliamiinin johdos. Fentermiini sai Yhdysvalloissa FDA:n hyväksynnän ruokahalua hillitsevänä lääkeaineena 1959. YK on luokitellut fentermiinin huumausaineeksi vuonna 1981.
Fentermiinin ja fenfluramiinin/deksfenfluramiinin sekoitusta kutsutaan "fen-pheniksi". Vuonna 1992 julkaistun tutkimuksen mukaan tämä yhdistelmä tehosi ylipainoon paremmin kuin laihdutuskuuri. Sen kuitenkin havaittiin altistavan sydänläpän vaurioitumiselle, ja FDA:n kehotuksesta aine vedettiin markkinoilta syksyllä 1997. Fentermiini metaboloituu maksassa.
Fentermiinin käytöstä Suomessa.
Fentermiiniä on ollut saatavilla useimmissa maissa. Suomessa tätä ainetta on ollut saatavilla lääkereseptillä nimellä "Mirapront". Sen valmistaja oli Novo Industri. Fentermiinin käyttöön liittyy kuitenkin riippuvuuspotentiaali.
Suomessa tätä lääkettä annosteltiin ionivaihtajaan sidottuna olevina kapseleina. Siten niiden imeytyminen elimistöön hidastui sekä tasaantui. Vuorokausiannostus oli 1-2 kapselia á 15mg vaikuttavaa ainetta, jolloin enimmäisenä vuorokausiannostuksena (max. dos.) oli 30 mg/vrk. Niiden annosvahvuus oli 15 mg/kapseli.
Tämän lääkeaineen ainoa käyttöaihe oli obesiteetin eli liikalihavuuden hoito. Fentermiinin käyttöön sisältyi useita varovaisuusmääräyksiä.
Nykyään Suomessa fentermiinillä on myyntilupa yhdistelmävalmisteena topiramaatin kanssa valmistenimellä Qsiva.
Fentermiinin käytön mahdolliset sivuvaikutukset.
Mahdollisia sivuvaikutuksia ovat myös kohonnut verenpaine, takykardia, levottomuus tai unettomuus. Yliannostusoireisiin kuuluvat mm. levottomuus, aggressiivisuus, pahoinvointi, oksentelu, epäsäännöllinen sydämentykytys ja vapina.
Obinugrilaiset kielet

Obinugrilaiset kielet on kahden Länsi-Siperiassa puhuttavan uralilaisten kielten ugrilaiseen ryhmään kuuluvan kieliryhmän, hantin ja mansin yhteisnimitys. Yhteensä obinugrilaisilla kielillä on noin 10 000 puhujaa. Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä asui 9 584 hantin puhujaa ja 938 mansin puhujaa. Kieliryhmän nimi viittaa Siperian Objokeen, jonka länsipuolella puhutaan mansia, itäpuolella hantia.
Vaikka usein puhutaan yhtäältä hantin ja toisaalta mansin kielestä, molemmat ovat todellisuudessa kieliryhmiä. Hanti jakautuu kolmeen keskenään hyvin erilaisen kielimuotoon, itä-, etelä- ja pohjoishantiin. Mansi jakaantuu neljään kielimuotoon etelä-, itä-, pohjois- ja länsimansiin. Etelämansi ja mahdollisesti myös länsimansi ja etelähanti ovat jo sammuneet.
Lepakkohaukka

Lepakkohaukka ("Macheiramphus alcinus") on keskikokoinen päiväpetolintu. Se on sukunsa "Macheiramphus" ainut edustaja.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 47 cm. Väritykseltään se on tummanruskea, lähes musta. Ainoastaan silmän ala- ja yläpuolella on valkoinen täplä, ja rinnassa voi olla vaaleaa kirjailua. Silmä on keltainen ja koivet vaalean harmaat. Lepakkohaukan kita on suuri, sillä se nielee saaliit kokonaisina. Lennossa se on haarahaukkamainen, saalistaessaan nopea kuin jalohaukat.
Yleensä lepakkohaukka on äänetön, mutta hämärissä tai soitimella se kimittää kokoonsa nähden vaatimattomasti.
Lajin kuvaili ja nimesi tieteelle ranskalainen Charles Lucien Bonaparte vuonna 1850.
Esiintyminen.
Laji elää trooppisessa Afrikassa, Kaakkois-Aasiassa ja Uudessa-Guineassa. Maailman populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä. Kanta on vakaa. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Lepakkohaukan elinympäristöä ovat trooppiset metsät ja puistomaiset kaupungit sekä pensaikkoalueet.
Lisääntyminen.
Molemmat puolisot osallistuvat pesän rakentamiseen. Pesä on rakennettu risuista korkealle puuhun, tavallisesti vaakasuoralle oksalle. Se on halkaisijaltaan lähes metrin ja noin 30 cm syvä. Pesämalja voi olla vuorattu mutta on usein vuoraamaton. Munia on yleensä vain yksi. Vain naaras hautoo ja koiras tuo sille ruokaa. Haudonta kestää noin kuukauden. Poikasta ruokitaan vasta juuri ennen pimeän laskeutumista, ja emot kantavat sille saaliita tiheään tahtiin, usein vain heittäen saaliin pesään ja palaten taas saalistamaan. Pienelle poikaselle syötetään yleensä vain hyönteisiä. Poikanen on lentokykyinen 5–6 viikon ikäisenä.
Ravinto.
Nimensä mukaisesti lepakkohaukka saalistaa etupäässä lepakoita, mutta myös pääskyjä, kiitäjiä, lentäviä hyönteisiä ja joskus muitakin lintuja. Se saalistaa iltahämärissä lähellä lepakoiden luolia, vesistöjen äärellä ja taajamissa.
Lykos (kuningas)

Lykos oli kreikkalaisessa mytologiassa antiikin Theban kuningas. Hänen edeltäjänsä oli hänen veljensä Nykteus ja häntä seurasivat kaksoset Amfion ja Zethos.
Nykteus ja Lykos olivat joko spartti Khthonioksen tai nymfi Klonian ja Hyrieuksen tai Poseidonin ja plejadi Kelainon poikia. Veljekset pakenivat Euboiasta murhattuaan kuningas Flegyaan, asettuivat Hyriaan ja siirtyivät sitten Thebaan, koska he olivat kaupungin kuninkaan Pentheuksen ystäviä.
Pentheusta seurasi Polydoros, joka nai Nykteiin, Nykteuksen tyttären. Nykteuksesta tuli Labdakoksen, Polydoroksen pojan sijaishallitsija, kun Polydoros kuoli nuorena. Nykteuksen tytär Antiope tuli raskaaksi Zeukselle ja pakeni Sikyoniin naidakseen kuningas Epopeuksen.
Pausanias kirjoittaa, että Nykteus johti thebalaiset Epopeusta vastaan mutta haavoittui ja hänet kannettiin takaisin Thebaan, missä hän kuoli nimitettyään ensin Lykoksen sijaishallitsijaksi. Nykteus kehotti Lykosta jatkamaan taistelua Epopeusta vastaan ja rankaisemaan Antiopea. Myös Epopeus kuoli haavoihinsa, ja hänen kruununperijänsä Lamedon luovutti Antiopen vapaaehtoisesti välttääkseen sodan.
Apollodoros kuitenkin kirjoittaa, että Lykos valittiin jälleen sijaishallitsijaksi Labdakoksen kuoltua. Nykteus surmasi itsensä häpeästä saatuaan selville Antiopen raskauden, ja Lykos käynnisti hyökkäyksen omasta halustaan rangaistakseen Antiopea. Onnistuneen sotaretken jälkeen hän vie tämän takaisin Thebaan.
Molemmissa versioissa Antiope joka tapauksessa synnytti kaksoset Amfionin ja Zethoksen Kithaironvuorella paluumatkan aikana. Lykos hylkäsi lapset jättäen nämä paimenille.
Palattuaan Thebaan Lykos antoi Antiopen vaimolleen Dirkelle, joka kohteli tätä julmasti. Monen vuoden jälkeen Antiope pakeni ja löysi poikansa, jotka palasivat Thebaan tappaakseen Lykoksen ja Dirken ja ottaakseen kaupungin haltuunsa. Euripideen mukaan Hermes kielsi kaksosia tappamasta Lykosta, mutta hän pakotti Lykoksen luovuttamaan Theban heille.
Ysyah

Ysyah (Ысыах) on jakuuttien uusi vuosi, jolla halutaan toivottaa kesä tervetulleeksi ja juhlia luonnon heräämistä. Jakuutit juhlivat Ysyahia luonnon ja ihmisen eheytymisen juhlana. Juhlaa vietetään 21. kesäkuuta ja se on yleinen vapaapäivä Sahan tasavallassa.
Ysyah on yksi jakuuttien tärkeimpiä juhlia, johon valmistaudutaan pitkin vuotta, muun muassa valmistamalla perinteisiä kansanasuja, joihin juhlaväki pukeutuu. Ysyahin keskeisiä osia ovat kansantarujen kertojien väliset kilpailut, "Osojotšai"-niminen piiritanssi, kumissin juominen ja urheilukilpailut.
Jakuuttien esi-isät toivat tämän juhlan mukanaan Keski-Aasian aroilta. Varhaisempina aikoina sen viettäminen kuuluivat Auringonjumalan palvontaan ja taloudellisen hyvinvoinnin takaavia kultteja liittyviä kultteja ja sen kohokohtana oli jakuuttien ylijumalan "Iyhhin" kunnioitus.
Kiveksen rosvot

Kiveksen rosvot olivat Oulujärven tienoilla talollisia 1800-luvulla ahdistellut rosvojoukko.
Kivesjärven kylän Varisjoessa sijaitsi vuosina 1852–1859 Kiveksen apuruukki. Ruukkilaiset asettuivat seudulle, pystyttivät ruukkirakennukset ja ryhtyivät hyödyntämään Oulujärven ja Kivesjärven useita suo- ja järvimalmiesiintymiä. Ruukin toiminta kävi kannattamattomaksi ja sen oli lopetettava toimintansa. Monet ruukkilaiset jäivät sen seurauksena työttömiksi vailla minkäänlaista toimeentuloturvaa. Niinpä he ja joukko Kiveskylän muita miehiä muodostivat rosvojoukon, joka yön pimeinä tunteina kävi tyhjentelemässä Oulujärven rantamien talollisten viljalaareja. Nämä Kiveksen rosvoiksi kutsutut miehet harjoittivat myös merirosvousta Paltaselällä Karhusaaren ja Toukansaaren kupeella. 
Oulujärvellä riehuneiden Kiveksen rosvojen tukikohta oli Ärjänsaari. Isokokoiset miehet saalistivat Palta- ja Ärjänselällä tervansoutajilta Oulussa tervaan vaihdettuja tavaroita, tervoja ja ruokaa. He jakoivat saalistaan Kivesjärven kyläläisten kanssa, joten kukaan ei ilmiantanut heitä. Kiveksen rosvot pitivät selkosten tervatalonpoikia pelossa, kunnes heidät saatiin kiinni, tuomittiin 1867 ja ruoskittiin opiksi ja ojennukseksi. He ovat olleet tiettävästi ainoat Suomen sisävesien merirosvot.
Kyllikki (nimi)

Kyllikki on suomalainen naisen etunimi. Se tulee runsautta merkitsevästä "kyllä"-sanasta.
Suomalaiseen kalenteriin nimi lisättiin vuonna 1905, Kansanvalistusseuran kalenterissa se oli ollut jo vuonna 1882. Kyllikki on kansallisromanttisen kauden nimiä, "Kalevalasta" on tuttu Lemminkäisen puoliso Saaren Kyllikki.
Vanhan suomalaisen kulttuuriperinteen vaalija J. R. Aspelin otti ensimmäisenä nimen uudelleen käyttöön, hänen tyttärensä olivat nimiltään Aura Kyllikki ja Aino Kyllikki. 
Kyllikki-nimen suosio nousi vuonna 1905 ilmestyneen Johannes Linnankosken romaanin "Laulu tulipunaisesta kukasta" myötä. Nimi oli 1920- ja 1930-luvuilla suosituimmillaan ensimmäisenä etunimenä, toisena kolmisenkymmentä vuotta kauemmin. 
Virossa Kyllikki oli ensin suomenkielisenä lainana (kalenterissa vuonna 1882), ja ensimmäiset vironkieliset vastineet ovat vuosilta 1932–1940, ja ne olivat 1960-luvulla kymmenen suosituimman naisennimen joukossa. Linnankosken romaani käännettiin viroksi vuonna 1926, joten se lienee vaikuttanut Virossakin nimen suosioon.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on nimen Kyllikki saanut vuoden 2019 loppuun mennessä 67 643 naista ja ainakin yksi mies. Heistä on vuosina 1920–1939 syntyneitä 28 642 naista ja ainakin yksi mies, vuosina 1940–1959 syntyneitä 23 609.
Malcolm Wilson

Malcolm Irving Wilson (s. 17. helmikuuta 1956) on englantilainen entinen ralliautoilija ja nykyisin M-Sportin omistaja ja tallipäällikkö.
Wilson voitti Britannian rallimestaruuden kaksi kertaa 1970-luvulla. Lopullinen läpimurto MM-tasolle kuljettajana jäi kuitenkin tekemättä, mutta sen Wilson teki tallipäällikkönä. Wilsonin johtama talli toimi Fordin tehdastallina MM-sarjassa vuosina 1997–2012.
Malcolm Wilsonin poika Matthew Wilson on myös ajanut rallia MM-tasolla.
Kesäkuussa 2025 Wilson nimettiin FIA:n varajohtajaksi.
Ura tallipäällikkönä.
Wilsonin ura tallipäällikkönä alkoi kaudella 1997, kun hän otti vastuulleen Fordin rallitoiminnan pyörittämisen. Fordin toiminta siirtyi tuolloin Wilsonin johtaman M-Sportin alaisuuteen ja tallin kuljettajina toimivat kaksinkertainen maailmanmestari Carlos Sainz ja Armin Schwarz. Kausi 1997 alkoi takkuisesti, ja Argentiinan ralliin Wilson hälytti Juha Kankkusen korvaamaan Schwarzin. Sainzin ja Kankkusen yhteistyö toimi hyvin; Sainz voitti Akropolis-rallin, ja Kankkunen varmisti kakkossijallaan Fordin kaksoisvoiton. Kankkunen päästi Sainzin tallimääräyksellä ohitseen, sillä tavoite oli ajattaa Sainz maailmanmestariksi kolmannen kerran. Akropoliksen voiton Wilson nosti vielä hienommaksi kokemukseksi kuin omat voittonsa kuljettajana. Sainz ei voittanut kuitenkaan mestaruutta eikä Ford valmistajien mestaruutta, vaikka kauden loppupuolen kisoista Sainz-Kankkunen kaksikko keräsi eniten pisteitä. Mestaruus menetettiin surkean alkukauden takia.
Kausilla 1998–1999 Wilson ajatti Kankkusta, Bruno Thiryä, Colin McRaeta ja Thomas Rådströmiä. Kausina 2000–2002 Wilsonilla oli käytössään voimakaksikko McRae-Sainz, kun espanjalainen liittyi jälleen Fordin vahvuuteen kaudelle 2000. Edes tämä kaksikko ei saanut ajettua uudella Ford Focus WRC -autolla mestaruuksia tallille, vaikka osakilpailuja voittivatkin ja toivat himmeämpiä mitaleja. Erityisen lähellä merkkimestaruus oli kausina 2000 ja 2001, mutta päätöskisassa Peugeot veti pidemmän korren.
Wilsonin oli odotettava valmistajien titteliä aina vuoteen 2006, jolloin mestaruus varmistui. Mestaruuden tallille toi suomalaiskaksikko Marcus Grönholm ja Mikko Hirvonen. Kauden 2012 jälkeen Wilsonin M-Sport on tehdastallin aseman sijaan ajattanut Ford Fiesta RS WRC -autoja yksityistallina tehtaan osittaisella tuella.
Lehto – Suomen Luonnonuskontojen yhdistys

Lehto – Suomen Luonnonuskontojen yhdistys ry on suomalainen luonnonuskontojen kannattajille ja niistä kiinnostuneille tarkoitettu uuspakanahenkinen yhdistys, jonka tarkoituksena on parantaa luonnonuskontojen tuntemusta sekä yhteiskunnallista asemaa Suomessa. Lehto toimii myös yhdistävänä tekijänä erilaisten luonnonuskontojen harjoittajien välillä sekä tukee luontoa kunnioittavaa elämäntapaa. Lehto on perustettu vuonna 1998. Yhdistyksen jäsenmäärä oli toukokuussa 2013 noin 280 henkeä. Vuonna 2015 jäsenmääräksi kerrottiin vajaat 300.
Tarkoituksensa saavuttamiseksi Lehto järjestää tapahtumia, kokoontumisia, retkiä luontoon ja historiallisiin kohteisiin, pitää esitelmiä sekä julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää jäsenlehteä "Seita". Lehto vastaa sille esitettyihin kyselyihin sekä pyrkii julkaisemaan luonnonuskontoja käsittelevää aineistoa. Luontoa kunnioittavaa elämäntapaa pyritään myös tekemään tunnetuksi osallistumalla erilaisiin talkoisiin. 
Kaikki toiminta Lehdossa on vapaaehtoista. Lehto ei ole uskonnollinen rakenne (esimerkiksi tietyn uskonnon tai perinteen harjoittajien piiri, vaikka jäsenet voivat muodostaa keskenään ryhmiä jos niin haluavat), eli Lehto ei ole sitoutunut mihinkään tiettyyn uskontokuntaan. 
Luonnonuskonnot.
Lehto ymmärtää luonnonuskonnot elämää juhlistavina, omaan kokemukseen perustuvina uskontoina ja elämäntapoina. Yhdistyksen mukaan suurimpana yhteisenä tekijänä eri luonnonuskonnoilla on kunnioitus luontoa ja sen kiertokulkua kohtaan. Luonnonuskonnoissa ihminen nähdään osana tätä kiertokulkua: ihminen ei ole luonnosta erillinen eikä sitä ylempänä tai alempana.
Luonnonuskontojen jumalakäsitykset vaihtelevat. Yleistä on panteismi eli kaikkeuden pitäminen pyhänä sekä animismi eli käsitys kaiken sielullisuudesta. Kolmas näkemys on polyteismi, usko että jumalalla on useita ilmenemismuotoja tai että on useita eri jumalia, jotka edustavat luonnon ja elämän eri puolia, kuten miehisiä ja naisellisia. Suurin osa luonnonuskonnoista perustuu vanhoihin, kristinuskoa edeltäviin uskontoihin kansanperinteen tai ennallistamisen kautta. Esimerkkejä luonnonuskonnoista ovat aasainusko, druidismi, suomenusko, uussamanismi ja wicca.
Lehto tekee monissa kaupungeissa yhteistyötä muiden pakanayhdistysten kanssa, kuten Pakanaverkko ja suomenuskoa edustava Taivaannaula.
Jesus Camp

Jesus Camp on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Rachel Gradyn ja Heidi Ewingin ohjaama yhdysvaltalainen dokumenttielokuva. Dokumentti kuvaa miten Pohjois-Dakotan herätyskristilliset helluntailaiset pyrkivät muokkaamaan lasten mieliä hurmoshenkisellä "Jeesus-kesäleirillä". Dokumentissa nähdään muun muassa, miten noin kymmenvuotiaita lapsia pyydetään uhraamaan henkensä Jeesuksen puolesta, liittymään "Jumalan sotureiksi", rukoilemaan Jumalaa pahvisen George W. Bush -hahmon edessä ja pyytämään itkien aborttien kieltämistä.
Yhdysvaltain elokuva-akatemia nimesi "Jesus Camp" -dokumentin 23. tammikuuta 2007 ehdolle Oscar-palkinnon saajaksi sarjassa paras dokumenttielokuva. Parhaan dokumenttielokuvan sarjan voitti lopulta Al Goren elokuva "Epämiellyttävä totuus". Dokumentti esitettiin ensi kerran Suomessa tammikuussa 2007 DocPoint-dokumenttielokuvafestivaaleilla. Tekijät ovat painottaneet dokumentin kuvaavan objektiivisesti kesäleirin tapahtumia.
Juoni.
Jesus Camp on dokumentti, joka kertoo Becky Fischerin ja hänen järjestönsä organisoimasta Pohjois-Dakotassa järjestettävästä "Kids On Fire" -kesäleiristä. Dokumentti keskittyy kuvaamaan kolmen kyseiselle vuonna 2005 järjestettyyn kesäleirille osallistuneen lapsen elämää ennen leiriä, leirillä ja sen jälkeen.
Kaikki kolme lasta, Levi, Rachael ja Victoria, ovat hartaita herätyskristittyjä huolimatta nuorista i'istään. Levi, joka unelmoi joskus toimivansa pastorina, on jo osallistunut saarnojen pitämiseen erilaisissa herätystapahtumissa. Levi on kotiopetuksessa ja hänen äitinsä esimerkiksi opettaa hänelle luonnontieteitä luomisoppia tukevista kirjoista. Levi saarnaa kesäleirillä ja on melko vakuuttunut elävänsä sen sukupolven aikana, jolloin Jeesus palaa takaisin. Rachael on tyttö, jonka esimerkiksi nähdään dokumentissa jakavan kaduilla traktaatteja ventovieraille ihmisille ja ilmaisevan mielipiteensä siitä, ettei Jumala ole läsnä ei-karismaattisissa kirkoissa, jossa ihmiset laulavat vaisusti muutaman virren ja lähtevät sen jälkeen kotiinsa, toisin kuin heidän hurmoshenkisissä tilaisuuksissaan. Victoria (Tory) on kristillisestä hevimusiikista pitävä tyttö.
Leirin päävetäjä Fischer saarnaa kesäleirillä muun muassa Harry Potterin saatanallisuudesta, miten islaminuskoiset kouluttavat lapsistaan terroristeja, käskee lasten puhdistautua synneistään, korostaa konservatiivisia kristillisiä arvoja ja uskoo lasten olevan avainasemassa muuttamassa maan arvoja takaisin vastaamaan konservatiivisia kristillisiä arvoja. 
Dokumentissa näytetään välillä otteita viikoittaista radio-ohjelmaa juontavasta asianajaja Mike Papantoniosta ja hänen juontamassaan ohjelmassa tapahtuvista väittelyistä herätyskristillisten kanssa. Mike Papantonios väittää herätyskristillisten muun muassa muokkaavan lapsia tuleviksi republikaanipuolueen kannattajiksi ja tekevän hallaa demokratialla ja perustuslaissa määrätyn kirkon ja valtion erolle. Dokumentissa on myös ote Levin ja hänen perheensä lomamatkasta Coloradoon, jossa he käyvät kuuntelemassa ihailemaansa nykyisin entistä pastori Ted Haggardia, joka myöhemmin erosi tehtävistään häneen kohdistuneen skandaalin vuoksi.