Chacachacare

Chacachacare on saari Trinidad ja Tobagossa hieman Trinidadin saaresta luoteeseen. Saari on yksi Bocassaarista. Pinta-alaa sillä on 3,9 km². Sää saarella on hyvin kuiva. Aikanaan saarella on viljelty puuvillaa ja sillä on sijainnut leprasiirtola. Nykyisin se on kuitenkin asumaton.
Maantiede.
Chacachacare sijaitsee Trinidadin saaren luoteisosan niemimaan rannikolla noin 15 kilometrin päässä Trinidad ja Tobagon pääkaupunki Port of Spainista ja se on läntisin Bocassaarista. Saaren eteläosassa on suolasoita, joiden veden suolapitoisuus on meriveteen verrattuna nelinkertainen. Saaren pinta-ala on noin 3,9 km² ja sen korkein kohta on 243,9 m merenpinnasta. Saari on hevosenkengän muotoinen ja kukkulainen.
Saaren ilmasto on kuiva. Kuivakausi kestää viisi kuukautta ja sadekautenakin sateita tulee vain vähän.
Historia.
Ennen eurooppalaisten saapumista Chacachacaressa asui intiaaneja. Varhaiset asukkaat jättivät jälkeensä joitakin arkeologisia löydöksiä, kuten keramiikkaa ja tunkioita. Tunkioihin jätettiin ruuantähteitä ja simpukankuoria. Alkuperäisasukkaat lienevät elättäneen itsensä merestä, sillä saarella oli niukasti muita resursseja. Kristoffer Kolumbus havaitsi saaren 5. elokuuta 1498. Hän antoi saarelle nimen Puerta de los Gatos eli "kissojen saari". Kolumbus piti ilmeisesti saarella esiintyneitä apinoita kissoina. Katolinen pappi Louis Bertrand vieraili saarella vuonna 1565 ja väitti kohdanneensa vihamielisiä intiaaneja. Paikalliset intiaanit olivat kadonneet vähintään 1600-luvun loppuun mennessä. Myöhemmin aluetta hallinnut Espanja jakoi saaren tiluksiksi useissa erissä. Saaren kuivat olosuhteet sopivat puuvillan viljelyyn. Irlantilaisesta Gerardo Carrysta tuli saaren ensimmäinen virallinen siirtolainen 1780-luvulla. Saaren nykyinen nimi on yhdistelmä Carryn sukunimestä ja alkuperäiskansojen puuvillaa tarkoittavasta sanasta "chak". Britit valtasivat Chacachacaren ja muun Trinidad-Tobagon espanjalaisilta vuonna 1797. 
Espanjan siirtomaavalta Latinalaisessa amerikassa alkoi luhistua 1800-luvun alussa. Vuonna 1813 Chacachacare oli Santiago de Mariñon johtaman pienen venezuelalaisjoukon tukikohta. He tavoittelivat itsenäisyyttä ja Simón Bolívarin kärsiessä takaiskuja espanjalaisia vastaan Mariño johti pienen joukkonsa saarelta kohti Venezuelaa. Venezuelassa he piirittivät Guirian, jonka valtaus helpotti itsenäisyyssodan tilannetta. Muuten 1800-luvulla saaren puuvillatalous kehittyi ja sille perustettiin valaanpyyntiasema. Vuonna 1870 saaren pohjoisosaan rakennetiin majakka. Vuonna 1922 saarelle siirrettiin aikaisemmin Port of Spainissa sijainnut leprasiirtola. Siirtolaa ylläpitivät dominikaannunnat karuissa olosuhteissa. Siirtola käsitti sairaalan, miesten ja naisten asuntoloja, kappelin ja lääkärin asunnon. Toisen maailmansodan aikana saari oli vuokaralla Yhdysvalloille. Yhdysvaltain armeija rakennutti parakit ja operoi saaren majakkaa.
Leprasiirtola suljettiin vuonna 1950, mutta sen entisiä potilaita jäi asumaan saarelle. Heistä viimeinen lähti vuonna 1984. Chacachacareen ei kiinnitetty juurikaan huomiota hallinnon suunnalta. Suurin osa saaren rakennuksista raunioitui ja satunnaiset matkailijat vandalisoivat niitä. Myöhemmin saaresta on kaavailtu ekoturismikohdetta. Saarta hallinnoi Chaguaramas Development Authority.