tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pohjanmaan Liikunta ja Urheilu

Pohjanmaan Liikunta ja Urheilu (lyh. PLU) on Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan alueella toimiva liikunnan aluejärjestö. Järjestön perustehtävä on edistää hyvinvointia Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan alueella liikunnan ja urheilun avulla. Lisäksi järjestö tukee liikuntakulttuurin elinvoimaisuutta ja monipuolisuutta paikallisella tasolla. Järjestö edistää Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan liikunta- ja urheilutoimijoiden yleistä arvostusta ja toimintaedellytyksiä. Järjestö vaikuttaa myös liikunta- ja urheilukulttuurin kehitykseen Etelä-Pohjanmaalla ja Pohjanmaalla.
Pohjanmaan Liikunta ja Urheilu on perustettu vuonna 1994. Järjestön toimisto sijaitsee Seinäjoella.
Pohjanmaan Liikunta ja Urheilu on liikunnan asiantuntija- ja kehittäjäjärjestö. Järjestö kouluttaa lasten kanssa työskenteliviä, seuratoimijoita ja työyhteisöjen ihmisiä. Lisäksi järjestö puhuu liikunnasta päättäjille ja medialle. Järjestö tekee yhteistyötä paikallisesti, maakunnallisesti ja valtakunnallisesti. Aluejärjestö on yksi viidestätoista aluejärjestöstä.
Pohjois-Pohjanmaan Liikunta ja Urheilu

Pohjois-Pohjanmaan Liikunta ja Urheilu (lyh. POPLI) on Pohjois-Pohjanmaan alueella toimiva liikunnan aluejärjestö. Järjestön perustehtävä on edistää hyvinvointia Pohjois-Pohjanmaan alueella liikunnan ja urheilun avulla. Lisäksi järjestö tukee liikuntakulttuurin elinvoimaisuutta ja monipuolisuutta paikallisella tasolla. Järjestö edistää Pohjois-Pohjanmaan liikunta- ja urheilutoimijoiden yleistä arvostusta ja toimintaedellytyksiä. Järjestö vaikuttaa myös liikunta- ja urheilukulttuurin kehitykseen Pohjois-Pohjanmaalla.
Pohjois-Pohjanmaan Liikunta ja Urheilu on perustettu vuonna 1995. Järjestön toimisto sijaitsee Oulussa.
Pohjois-Pohjanmaan Liikunta ja Urheilu on liikunnan asiantuntija- ja kehittäjäjärjestö. Järjestö kouluttaa lasten kanssa työskenteliviä, seuratoimijoita ja työyhteisöjen ihmisiä. Lisäksi järjestö puhuu liikunnasta päättäjille ja medialle. Järjestö tekee yhteistyötä paikallisesti, maakunnallisesti ja valtakunnallisesti. Aluejärjestö on yksi viidestätoista aluejärjestöstä.
Pohjois-Savon Liikunta

Pohjois-Savon Liikunta (lyh. PSL) on Pohjois-Savon alueella toimiva liikunnan aluejärjestö. Järjestön perustehtävä on edistää hyvinvointia Pohjois-Savon alueella liikunnan ja urheilun avulla. Lisäksi järjestö tukee liikuntakulttuurin elinvoimaisuutta ja monipuolisuutta paikallisella tasolla. Järjestö edistää Pohjois-Savon liikunta- ja urheilutoimijoiden yleistä arvostusta ja toimintaedellytyksiä. Järjestö vaikuttaa myös liikunta- ja urheilukulttuurin kehitykseen Pohjois-Savossa.
Pohjois-Savon Liikunta on perustettu 7. lokakuuta 1997. Järjestön toimisto sijaitsee Kuopiossa.
Pohjois-Savon Liikunta on liikunnan asiantuntija- ja kehittäjäjärjestö. Järjestö kouluttaa lasten kanssa työskenteliviä, seuratoimijoita ja työyhteisöjen ihmisiä. Lisäksi järjestö puhuu liikunnasta päättäjille ja medialle. Järjestö tekee yhteistyötä paikallisesti, maakunnallisesti ja valtakunnallisesti. Aluejärjestö on yksi viidestätoista aluejärjestöstä.
Päijät-Hämeen Liikunta ja Urheilu

Päijät-Hämeen Liikunta ja Urheilu (lyh. PHLU) on Päijät-Hämeen alueella toimiva liikunnan aluejärjestö. Järjestön perustehtävä on edistää hyvinvointia Päijät-Hämeen alueella liikunnan ja urheilun avulla. Lisäksi järjestö tukee liikuntakulttuurin elinvoimaisuutta ja monipuolisuutta paikallisella tasolla. Järjestö edistää Päijät-Hämeen liikunta- ja urheilutoimijoiden yleistä arvostusta ja toimintaedellytyksiä. Järjestö vaikuttaa myös liikunta- ja urheilukulttuurin kehitykseen Päijät-Hämeessä. 
Päijät-Hämeen Liikunta ja Urheilu on perustettu 27. toukokuuta 1997. Järjestön toimisto sijaitsee Lahdessa.
Päijät-Hämeen Liikunta ja Urheilu on liikunnan asiantuntija- ja kehittäjäjärjestö. Järjestö kouluttaa lasten kanssa työskenteliviä, seuratoimijoita ja työyhteisöjen ihmisiä. Lisäksi järjestö puhuu liikunnasta päättäjille ja medialle. Järjestö tekee yhteistyötä paikallisesti, maakunnallisesti ja valtakunnallisesti. Aluejärjestö on yksi viidestätoista aluejärjestöstä.
130 (luku)

130 (satakolmekymmentä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 129 ja seuraa luku 131.
Dansk Melodi Grand Prix 1982

Dansk Melodi Grand Prix 1982 oli Tanskassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Tanskan edustaja Eurovision laulukilpailuun 1982. Kilpailuun lähetettiin yhteensä 566 ehdotuskappaletta, joista raati, jonka muodostivat Jørgen Mylius, Claus Hagen-Pedersen, Peder Kragerup, Allan Botchinsky ja Michael Juul Sørensen, valitsi kymmenen finaalikappaletta.
Finaali pidettiin 13. maaliskuuta Tanskan yleisradioyhtiö DR:n studiossa Kööpenhaminassa. Voittajan valitsivat viisi ympäri Tanskaa kokoontunutta alueraatia, joista kukin pisteytti kappaleet Eurovision laulukilpailusta tutulla pisteytyskaavalla 12-10-8-7-6-5-4-3-2-1. Kilpailun voitti yhtye Brixx kappaleella "Video-video".
Polyvinyylifluoridi

Polyvinyylifluoridi eli PVF on polyolefiineihin kuuluva polymeeri. Sen valmistuksessa käytettävä monomeeri on vinyylifluoridi. Polyvinyylifluoridilla on useita käyttökohteita.
Ominaisuudet.
Polyvinyylifluoridi on rakenteeltaan polyvinyylikloridia muistuttava. Polyvinyylifluoridin tavanomainen molekyylimassa on 143 000–165 000 g/mol. Sen sulamispiste on 178–210 °C. Valmistuslämpötila vaikuttaa sulamispisteeseen. Sulana polymeerillä on taipumus hajota ja vapauttaa vetyfluoridia. Polyvinyylifluoridille tapahtuu kaksi lasisiirtymää, joista ensimmäinen tapahtuu -20 – -15 °C:n lämpötilassa ja toinen 40–50 °C:n lämpötilassa. Polymeeri on termoplastista. Yhdisteen tiheys on 1,38–1,72 g/cm3. Kiteisyysaste on 20–60 %. Polymeeri on veteen liukenematon ja liukenee ainoastaan kuumiin poolisiin oraanisiin liuottimiin esimerkiksi asetoniin ja muihin ketoneihin, dimetyyliformamidiin ja dimetyylisulfoksidiin. Polyvinyylifluoridi kestää hyvin useiden kemikaalien, sään ja UV-säteilyn vaikutuksia. Kaasut diffundoituvat polyvinyylifluoridin läpi vain vähäisessä määrin.
Valmistus ja käyttö.
Polyvinyylifluoridia valmistetaan radikaalipolymeroinnilla vinyylifluoridista 50–150 °C:n lämpötilassa. Radikaali-initiaattoreina reaktiossa käytetään peroksideja tai atsoyhdisteitä. Varhaisimmissa tuotantoprosessissa liuottimena käytettiin tolueenia, mutta nykyaiset prosessit tapahtuvat suspensiona vedessä. Katalyyttinä voidaan käyttää tetrabutoksiboraania, jolloin polymerointi tapahtuu alemmassa lämpötilassa.
Polyvinyylifluoridia käytetään erityisesti kalvoina, mutta siitä valmistetaan lisäksi kuituja ja kappaletavaroita. Sopiva käyttölämpötila on -180–150 °C. Koska polymeeri vapauttaa vetyfluoridia sulana, käytetään tuotteiden valmistuksessa erityisiä liuotinmenetelmiä. Esimerkiksi kalvoja valmistetaan ekstruusiolla ja liuotin haihdutetaan pois. Polyvinyylifluoridia käytetään esimerkiksi metallien, paperin, puun ja muiden polymeerinen pinnoittamiseen suojaavalla kerroksella. Käyttöä näillä on muun muassa autoissa, lentokoneiden sisätiloissa ja putkissa. Polyvinyylifluoridikalvoja käytetään myös aurinkokennoissa, koska se ei absorboi sähkömagneettista säteilyä.
Pasi Klemettinen

Pasi Klemettinen (s. 1963 Imatra) on suomalainen perinteentutkija ja tietokirjailija.
Klemettinen valmistui ylioppilaaksi 1983 Kaustisen musiikkilukiosta. Hänen pääinstrumenttinsa oli alttoviulu, jota hän soitti jo lukiota edeltävänä aikana Imatran kaupunginorkesterissa. Ennen akateemista urapolkua hän suoritti Joutsenon opiston kulttuurisihteerilinjan vuosina 1984–1986. 
Klemettinen opiskeli Joensuun yliopistossa, josta hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1992, lisensiaatiksi 1995 ja tohtoriksi 1997. Hänen oppiaineitaan olivat perinteentutkimus, kulttuuriantropologia ja musiikkitiede. Väitöskirjaa hän valmisteli professori Anna-Leena Siikalan johtamassa Uralilainen mytologia -hankkeessa, jonka rahoitti Suomen Akatemia. Väitöskirja käsittelee kansanomaisia paholais- ja noituuskäsityksiä Karjalankannaksen ja Laatokan Karjalan tarinaperinteessä. 
Klemettinen työskenteli 1990-luvulla eri työtehtävissä Joensuun yliopiston humanistisessa tiedekunnassa. Joensuun perinnearkiston erikoistutkijana hän järjesti kilpakirjoituksen karhunkaatajille ja haastatteli heitä eri paikkakunnilla Pohjois-Karjalassa. Joensuun laulujuhlilla hän esiintyi Kontiolahdella järjestetyissä rituaalisissa karhunpeijaisissa vuosina 1996–1997. Lisäksi hän käsikirjoitti ja suunnitteli karhuperinteiden ympärille kietoutuvan näyttelyn ja multimedian.
Vuosina 2000–2021 Klemettinen työskenteli eri tehtävissä Suomalaisen Kirjallisuuden Seurassa Helsingissä. Arkistossa hän paneutui erityisesti vanhojen perinnekokoelmien digitointiin, kuvailuun tietojärjestelmiin ja käytettävyyden edistämiseen yhteistyöhankkeissa.  
Klemettinen siirtyi syksyllä 2021 vapaaksi tietokirjailijaksi, joka hyödyntää teoksissaan laajaa tietämystään suomalaisesta kansanperinteestä. Hänen kiinnostuksen kohteita ovat muun muassa kansanusko, tietäjäperinne, uskomustarinat, mytologiat, myytit, rituaalit ja pahat uskomusolennot.
Marína Sátti

Marína Sátti (, s. 26. joulukuuta 1986 Ateena, Kreikka) on kreikkalainen laulaja, lauluntekijä ja musiikin tuottaja. Hänen musiikkiaan luonnehditaan sekoitukseksi perinteistä kreikkalaista, arabialaista ja balkanilaista musiikkia yhdistettynä urbaaniin poppiin. Sátti edusti Kreikkaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Hänen kilpailukappaleensa on nimeltään ”Zári” (Ζάρι) Hän tuli kilpailun finaalissa 11. sijalle saatuaan yhteensä 126 pistettä, joista 85 yleisöltä ja 41 tuomareilta.
Elämä.
Sátti syntyi 26. joulukuuta 1986 Ateenassa. Hänen isänsä on Sudanin arabi ja äitinsä kreikkalainen kotoisin Kreetan Iraklionista. Hänen vanhempansa tapasivat opiskellessaan lääketieteellisessä tiedekunnassa Ateenassa. Sátti varttui Iraklionissa ja lapsena hän kävi usein kesäisin Sudanissa perheensä kanssa. Sáttilla on Englannissa asuva veli sekä siskopuoli isänsä myöhemmästä avioliitosta, kun tämä oli muuttanut pysyvästi Sudaniin ja myöhemmin Egyptiin.
Sátti aloitti pianonsoiton opiskelun varhaisessa iässä ja klassisen laulun opiskelun yläkouluiässä. Sátti opiskeli kolme vuotta arkkitehtuuria Ateenan kansalliseen teknilliseen korkeakouluun, mutta ei kuitenkaan valmistunut opinnoista.
Vuonna 2008 ollessaan baritoni Pános Dímaksen oppilaana, Sátti suoritti ensimmäisen asteen tutkinnon lyyrisestä monodiasta ansaiten myös monia palkintoja. Seuraavana vuonna hän suoritti toisen asteen tutkinnon edistyksellisistä klassisista opinnoista opiskellen samalla jazzmusiikkia Fílippos Nákas -konservatoriossa. Vuosina 2009–2012 hän suoritti tutkinnon Berklee College of Music -musiikkiopistossa jazzmusiikkin säveltämisessä sekä nykyaikaisessa lauluntekemisessä ja tuotannossa. Hänen opettajinaan olivat muun muassa Jamie Haddad ja Danilo Pérez.
Maaliskuussa 2024 julkaistiin hänen euroviisuedustuskappaleensa ”Zári”. Hän tuli kilpailun finaalissa 11. sijalle saatuaan yhteensä 126 pistettä, joista 85 yleisöltä ja 41 tuomareilta.
Dansk Melodi Grand Prix 1981

Dansk Melodi Grand Prix 1981 oli Tanskassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Tanskan edustaja Eurovision laulukilpailuun 1981. Kilpailu pidettiin kutsukilpailuna viidelle Tanskan yleisradioyhtiö DR:n kutsumalle säveltäjälle. Kilpailu pidettiin 28. helmikuuta Valencia-Varieteen -ravintolassa Kööpenhaminassa. Voittajan valitsi noin 120-henkinen maallikkoraati. Kilpailun voitti duo Tommy Seebach &amp; Debbie Cameron kappaleella "Krøller eller ej".
Dansk Melodi Grand Prix 1980

Dansk Melodi Grand Prix 1980 oli Tanskassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Tanskan edustaja Eurovision laulukilpailuun 1980. Kilpailu pidettiin kutsukilpailun ja avoimen kilpailunn yhdistelmänä. Edellisvuoden Dansk Melodi Grand Prix'n kärkikuusikon säveltäjät kutsuttiin mukaan, ja heistä neljä lähetti kappaleen kilpailuun. Lisäksi pidettiin avoin sävellyskilpailu, johon lähetettiin 836 kappaletta. Avoimesta sävellyskilpailusta valittiin kahdeksan finalistia, joten finalisteja oli yhteensä 12.
Finaali pidettiin 29. maaliskuuta Falkonér-rakennuskompleksin teatterissa. Finaalissa voittajan valitsi 11-henkinen maallikkoraati, jonka jäsenistä kukin antoi jokaiselle kappaleelle arvosanan välillä 0–9. Kilpailun voitti yhtye Bamses Venner kappaleella "Tænker altid på dig".
Jenna Kostet

Jenna Kostet (s. 1984 Turku) on suomalainen kansatieteilijä, neulesuunnittelija ja kirjailija, joka on julkaissut romaaneja ja tietokirjoja. Hän on opiskellut kansatiedettä ja folkloristiikkaa Turun yliopistossa. Kostet on työskennellyt Turun linnassa erityisesti museokaupassa. 
Kostet löytää inspiraation erityisesti luonnosta ja historiasta. Yksi hänen suosituimmista neuletöistään on Suolaulu-paita. Kostetin suosituin kirjallinen teos on neulomisohjeita käsittelevä "Neulottu Kalevala", joka julkaistiin vuonna 2022. Inspiraatio kirjaan tuli nimensä mukaisesti Kalevala, jossa Kostetia kiehtoo etenkin perinteisistä rooleista riippumattomat naishahmot. Kalevala-intohimonsa myötä Kostet suunnitteli lisäksi siihen perustuvan neulemalliston.
Teoksia.
Tietokirjat.
Lähde:
Karhu – Pohjoisten kansojen myyttejä

Karhu – Pohjoisten kansojen myyttejä on vuonna 2023 julkaistu tietokirja, jonka on kirjoittanut perinteentutkija Pasi Klemettinen ja joka käsittelee karhua pohjoisten kansojen pyyntikulttuureissa, karhuun liittyviä uskomuksia, karhurituaaleja ja karhumyyttejä, jotka juontavat juurensa kaukaa kivikaudelta. Teos käsittelee karhun paikkaa ihmisen mielenmaisemassa. 
Klemettinen etsii kirjassa karhun jättämiä jälkiä useiden eri kulttuurien mytologioista. Teos esittelee esimerkiksi suomalaisten karhunpeijaisia ja Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen perinteitä ja Kaukoidän uhriseremonioita.
Finlands svenska gymnastikförbund

Finlands svenska gymnastikförbund (lyh. FSG) on voimistelun Suomen ruotsinkielinen kattojärjestö. Järjestön toiminnan tarkoitus on levittää tietoa ja herättää kiinnostusta voimisteluun ja liikuntakasvatukseen. Järjestö on perustettu vuonna 1896. Järjestöön kuuluu 13 560 jäsentä ja 42 jäsenyhdistystä.
Historia.
Kaksikielinen Suomen Naisten Liikuntakasvatusliitto (SNLL) perustettiin vuonna 1896 maan ensimmäiseksi voimistelun ja urheilun keskusjärjestöksi. Vuonna 1917 liitto jaettiin kielellisistä syistä suomenkieliseen ja ruotsinkieliseen jaostoon. Jaostoista tuli itsenäisiä liittoja vuonna 1921, jolloin ruotsinkielinen otti nimekseen "Svenskt förbund för fysisk fostran för Finlands kvinnor", vuodesta 1937 alkaen "Finlands svenska kvinnogymnastikförbund". Vuonna 1981 liiton nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa, kun vuodesta 1951 omassa liitossaan toimineet suomenruotsalaiset miesten voimisteluseurat liittyivät yhteiseen liittoon.
Finlands svenska orienteringsförbund

Finlands svenska orienteringsförbund (lyh. FSO) on suomalainen suunnistuksen ruotsinkielinen kattojärjestö. Järjestön toiminnan tarkoitus on edistää ruotsinkielistä suunnistusurheilua Suomessa. Järjestö on perustettu vuonna 1945. Järjestöön kuuluu 26 jäsenyhdistystä.
Kansanuskon yöpuoli – Hiidet, manalaiset ja muut demonit

Kansanuskon yöpuoli – Hiidet, manalaiset ja muut demonit on vuonna 2022 julkaistu tietokirja, jonka on kirjoittanut perinteentutkija Pasi Klemettinen ja joka käsittelee suomalaisen kansaperinteen ja kansanuskon vähän tunnettuja olentoja, joita pidettiin pahoina, inhottavina tai kammottavina. "Kansanuskon yöpuoli – Hiidet, manalaiset ja muut demonit" esittelee yli 70 suomalaisen kansanperinteen haltiaa ja hirviötä, kuten Iku-Turson. Tuohon joukkoon kuuluu demoneita ja hirviöitä sekä eläimiä ja vainajia. Tavallisesti niitä tuli karttaa, mutta joskus pahalaisten apuun myös turvauduttiin. Toisaalta teoksessa esitteltyjä olentoja voi pitää varsin harmittomia, mutta vanhan kansan uskomuksissa niillä on myös pimeä puoli. Esimerkiksi ihmisen parhaaksi ystäväksi ylistetty koira esiintyy useiden kansojen mytologioissa kuoleman valtakunnan portinvartijana tai paholaisen koirana. 
Klemettinen selvittää kirjassa, miten ja mistä hiidet, manalaiset ja muut myyttiset olennot ovat tulleet suomalaisten perinteisiin. Teos sisältää runsaasti vanhoja taikoja, loitsuja ja myyttejä aina Suomenlahden ulkosaaristosta Pohjoiselle jäämerelle Ruijaan.
Ari-Pekka Koivisto

Ari-Pekka Koivisto (s. 18. marraskuuta 1964 Kankaanpää) on suomalainen juristi, joka on toiminut valtakunnansyyttäjänä vuodesta 2022 alkaen.
Elämä ja ura.
Koivisto valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1990. Hänellä on myös varatuomarin arvo.
Koivisto on työskennellyt Uudenmaan lääninhallituksen poliisi- ja rikostarkastajana 1995–1996, Vaasan talousrikossyyttäjänä 1997–2002, valtionsyyttäjänä 2003–2011, Rajavartiolaitoksen esikunnassa oikeudellisen osaston päällikkönä 2011–2020 sekä oikeusministeriön kriminaalipolitiikka- ja rikosoikeusosaston osastopäällikkönä vuosina 2020–2022. Lisäksi vuonna 1994 Koivisto toimi sotilaslakimiehenä YK:n suomalaisissa valvontajoukoissa Libanonissa.
Vuosina 1999–2002 Koivisto oli syyttäjänä pesäpallon sopupeliskandaalissa.
Koivisto nimitettiin valtakunnansyyttäjäksi lokakuusta 2022 alkaen viran edellisen haltijan Raija Toiviaisen jäädessä eläkkeelle.
Koivisto on naimisissa.
Cuora yunnanensis

Cuora yunnanensis on harvinainen aasialainen kilpikonnalaji. Sitä tavataan vain Kiinassa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi. Tuorein arvio on vuodelta 2010.
"Cuora yunnanensis" -konnien kilpi on 12–20 cm pitkä. Koiraat ovat pienempiä, litteämpiä ja paksuhäntäisempiä kuin naaraat.
Tätä lajia on tavattu vain Kunming Fun ja Tongchuan Fun alueilla Yunnanin maakunnassa, mutta on todennäköistä että niitä oli kuljetettu myytäväksi mahdollisesti pitkiäkin matkoja. Laji nimettiin 1900-luvun alussa kerätyistä museonäytteistä, ja vuonna 2000 sitä oltiin jo julistamassa sukupuuttoon kuolleeksi. Sen jälkeen on kuitenkin löytynyt yksittäisiä yksilöitä. 
Alkuperäinen löytöpaikka on nykyisin suurkaupunki, ja Kunming-järvi on pahoin saastunut. Sopivan elinympäristön arvioidaan tuhoutuneen 98-prosenttisesti.
Luonnosta löytyneitä yksilöitä on siirrelty suoja-alueelle, jossa elää nykyisin noin 50 konnaa, ja joitakin poikasiakin on syntynyt siellä.
Kirsi Madi

Kirsi Madi on suomalainen virkamies. Hän on toiminut yli 30 vuotta eri tehtävissä Yhdistyneissä Kansakunnissa ja on nykyään apulaispääsihteerinä YK:n tasa-arvojärjestö UN Womenin varapääjohtaja.
Madin virkamiesura alkoi ulkoministeriössä, jossa hän toimi kehitysyhteistyötehtävissä. Hänen uransa YK:ssa alkoi vuonna 1991 Unicefin apulaisasiantuntijana. Madi on toiminut muun muassa yhteistyökomitean sihteeristön päällikkönä vuosina 2002–2005, Unicefin Euroopan ja Keski-Aasian apulaisaluejohtajana vuodesta 2010 alkaen, YK:n katastrofiriskijärjestö UNDRR:n johtajana vuodesta 2016 alkaen ja Unicefin pääjohtajan toimiston johtajana vuodesta 2020 alkaen. Vuonna 2023 YK:n pääsihteeri Antonio Guterres nimitti hänet YK:n apulaispääsihteeriksi ja UN Womenin hallinnosta, resursseista ja kumppanuuksista vastaavaksi varapääjohtajaksi.
Madi on valmistunut valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta, erikoisaloinaan kansainväliset suhteet ja sosiaaliantropologia. Ennen virkamiesuransa alkua hän oli mukana kaupunkien köyhien poliittista mobilisaatiota tutkivassa tutkimusprojektissa Kalkutassa. Hän osaa suomea, englantia ja ranskaa.
Kaakkois-Norjan yliopisto

Kaakkois-Norjan yliopisto (, lyh. USN) on norjalainen valtiollinen yliopisto, joka perustettiin vuonna 2018, kun Kaakkois-Norjan korkeakoulu muutettiin yliopistoksi. Yliopistossa on noin 18 000 opiskelijaa ja 1 600 työntekijää kahdeksalla kampuksella.
Norjan laivastomuseo

 
Norjan laivastomuseo on Norjan puolustusvoimien ylläpitämä Norjan laivaston historiaa esittelevä museo Hortenissa. Se perustettiin vuonna 1853.
Hortenin kirkko

Hortenin kirkko () on Hortenissa Vestfoldin läänissä Norjassa sijaitseva tiilikirkko, joka valmistui vuonna 1855 arkkitehti Christian H. Groschin suunnittelemana. Se rakennettiin alun perin laivaston varuskuntakirkoksi.
Vidar Lønn-Arnesen

Vidar Lønn-Arnesen (s. 22. kesäkuuta 1940 Lardal – 17. lokakuuta 2025) oli norjalainen juontaja, joka työskenteli NRK:lla vuosina 1962–2010. Hän juonsi erityisesti musiikkiohjelmia, muun muassa listaohjelmaa "Ti i skuddet" vuosina 1965–1970 ja 1981–1991. Television puolella hänet nähtiin esimerkiksi 1970-luvulla Melodi Grand Prix’n juontajana. Lønn-Arnesen jäi eläkkeelle vuonna 2010, mutta palasi uuden Radio Vinyl -kanavan juontajaksi 2018. Hänelle myönnettiin Kuninkaan ansiomitali vuonna 2010.
Lønn-Arnesen kuoli nopeasti edenneeseen sairauteen 85-vuotiaana lokakuussa 2025.
Orientering

Orientering oli vuosina 1952–1975 ilmestynyt norjalainen vasemmistolainen viikkolehti. Se perustettiin vastalauseena työväenpuolueen ulkopoliitikalle, erityisesti vastustamaan maan Nato-jäsenyyttä. Lehden piirissä toimineet perustivat vuonna 1961 sosialistisen kansanpuolueen. "Orientering" lakkautettiin 1975 ja sen korvasi uuden sosialistisen vasemmistopuolueen äänenkannattaja "Ny Tid".
Korfun vanhakaupunki

Korfun vanhakaupunki () on Korfun kaupungin vanhakaupunki Korfun saarella Kreikassa. Se on Unescon maailmanperintökohde.
Korfun vanhakaupunki on saanut muotonsa 1300–1800-luvuilla venetsialaisvallan, ranskalaisvallan ja brittivallan aikana. Pääosin sen rakennukset ovat peräisin 1600–1800-luvuilta.
Historia.
Saaren antiikin aikainen kaupunkikeskus Korkyra sijaitsi hieman nykykaupungista etelään. Korfun vanhankaupungin paikalle asutus siirtyi bysanttilaisella kaudella. Korfu tuli Venetsian vallan alle vuonna 1386. Ranskalle saari siirtyi vuonna 1797, briteille vuonna 1814 ja osaksi itsenäistä Kreikkaa vuonna 1864.
Korfu on yksi koko Välimeren alueen merkittävimmistä linnoitetuista satamakaupungeista. Venetsialaisvallan huomattavimmat rakennukset ovat Vanha linnoitus ja Uusi linnoitus, jotka puolustivat kaupunkia menestyksellisesti osmanien valtausyrityksiä vastaan. Kaupunkiin rakennettiin myös muun muassa venetsialaistyylisiä kirkkoja sekä uusklassisia rakennuksia. Lyhyt ranskalaiskausi näkyy muun muassa Listón-kadussa, joka rakennettiin Pariisin Rue de Rivolin esikuvan mukaan. Brittikaudella kaupunkiin rakennettiin lisää uusklassisia rakennuksia.
Korfun vanhakaupunki liitettiin maailmanperintöluetteloon vuonna 2007.
Rakennukset ja rakennelmat.
Korfun vanhankaupungin huomattavimpia rakennuksia ovat venetsialaiskaudella rakennetut Vanha ja Uusi linnoitus, brittivallan aikainen uusklassista arkkitehtuuria edustava Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsi sekä monet muut uusklassiset rakennukset, joista osa on venetsialaisajalta ja osa brittivallan ajalta. Vanhakaupunki sijoittuu pääosin Vanhan ja Uuden linnoituksen väliselle alueelle. Vanhan linnoituksen edustalla sijaitsee suuri esplanadipuisto, Spianáda, joka tunnetaan krikettikentästään. Puiston länsilaitaa kulkee elegantti promenaadi, Listón-katu.
Vanhankaupungin rakennuksia ja rakennelmia ovat:
Linnoitukset
Kirkkoja
Muita kohteita
Pátmoksen Chóran kylä, Johannes Teologin luostari ja Ilmestyskirjaluola

Pátmoksen Chóran kylä, Johannes Teologin luostari ja Ilmestyskirjaluola () on Unescon maailmanperintökohde, joka käsittää nimensä mukaiset kohteet Pátmoksen saarella Kreikassa.
Pátmoksen kohteet liittyvät erityisesti Johannes Teologiin, joka kirjoitti saarella "Ilmestyskirjan". Kohde liitettiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1999.
Kohteet.
Maailmanperintökohde koostuu seuraavista kohteista:
Chóran kylä
Chóran kylä on Pátmoksen pääkylä ja sijaitsee kukkulalla noin kolme kilometriä satamakylä Skálasta etelään. Kylä on syntynyt linnoitusmaisen Johannes Teologin luostarin ympärille 1100-luvulta alkaen. Kylän rakennuskanta on hyvin perinteinen ja kylässä on pääluostarin lisäksi lukuisia pienempiä luostareita ja kirkkoja. 1500- ja 1600-luvuilla kylään rakennettiin useita rikkaiden sukujen kartanoita.
Johannes Teologin luostari
Johannes Teologille omistettu luostari sijaitsee Chóran korkeimmalla kohdalla. Sen perusti ja rakensi Johannes Khristodulos keisari Aleksios I Komnenoksen lahjoituksen ansiosta vuonna 1088. Luostari on linnoitettu korkeilla muureilla. Sen muurien sisäpuolella on pääkirkko ("katholikon") sekä seitsemän kappelia. Pátmoksen luostarilla on suuri kirjasto, jonka kokoelmiin kuuluu painettua nidettä, 900 käsikirjoitusta ja historiallista dokumenttia.
Ilmestyskirjaluola
Ilmestyskirjaluola on paikka, jossa Johannes perimätiedon mukaan asui ollessaan Pátmoksella vankina vuosina 95–96, ja jossa hän sai ilmestyksensä, jotka muodostavat "Ilmestyskirjan". Luola sijaitsee Skálan ja Chóran kylien puolessavälissä ylös Chóraan johtavan tien varressa. Luola on osana luostaria ja sen kappelia. Osa kappelin seinistä ja katosta on alkuperäistä luonnonkalliota.
Pia Letto-Vanamo

Pia Tellervo Letto-Vanamo (o.s. Letto, s. 27. kesäkuuta 1954) on suomalainen oikeustieteilijä.
Elämä ja ura.
Letto-Vanamo väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1989 väitöskirjallaan "Suomalaisen asianajajalaitoksen synty ja varhaiskehitys". Hänen opettajanaan toimi Hekki Ylikangas. 
Letto-Vanamo on toiminut muun muassa Helsingin yliopiston oikeushistorian ja roomalaisen oikeuden virkaa tekevänä professorina vuosina 1990–1994, Lundin yliopiston vierailevana professorina vuosina 2010–2012 sekä Helsingin yliopiston Kansainvälisen talousoikeuden instituutin (KATTI) johtajana vuosina 2001–2011 ja tutkimusjohtajana vuodesta 2012 alkaen. Hän toimi Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan tutkimusasioista vastaavana varadekaanina vuosina 2010–2013, Helsingin yliopiston Humanistis-yhteiskuntatieteellisen tutkijakoulun (HYMY) johtajana vuosina 2013–2017 ja ensimmäisenä naisena oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina vuosina 2018–2021. Lisäksi hän on toiminut Lakimies- ja Oikeus-lehtien päätoimittajana. Letto-Vanamo jäi eläkkeelle kesällä 2022.
Letto-Vanamon tutkimus on sijoittunut pääosin oikeushistorian ja -vertailun alalle, ja häntä on luonnehdittu erityisen tuotteliaaksi, laaja-alaiseksi ja kansainväliseksi tutkijaksi. Hän on työskennelyt vierailevana tutkijana Oikeushistorian ja oikeusteorian Max-Planck-Instituutissa Frankfurtissa ja Euroopan yliopistoinstituutissa Firenzessä. Hänellä on ollut lukuisia kansainvälisiä arviointi- ja luottamustehtäviä. Hänen tuotannossaan ovat korostuneet etenkin suomalaisen oikeuden ja oikeustieteen eurooppalaiset ja pohjoismaiset yhteydet, Euroopan oikeushistoria sekä Euroopan integraation historia. Hän on tutkinut muun muassa lakimiesprofessiota, tuomioistuinmenettelyä, oikeudellisia käsitteitä ja oikeuskulttuurin eurooppalaistumista.
Letto-Vanamolle on myönnetty Lundin yliopiston ja Turun yliopiston kunniatohtorin arvot, ja vuonna 2009 Helsingin yliopiston rehtori myönsi hänelle professorin arvonimen. Hänelle on myös myönnetty Gentin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan ehdotuksesta Sarton-mitali vuonna 2008 ja Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen Allan Serlachius-Särkilahti -palkinto vuonna 2017. Vuonna 2014 hänelle myönnettiin Helsingin yliopiston hopeinen mitali ja Suomen Leijonan 1. Luokan ritarimerkki. Vuonna 2022 hänestä teetettiin Marjatta Tapiolan maalaama muotokuva Helsingin yliopiston Galleria Academica -muotokuvakokoelmaan.
Thy Light

Thy Light on Paolo Brunon Limeirassa vuonna 2005 perustama black metal -sooloprojekti. Yhtyeen sanoitusten aiheita ovat: introspektio, masennus, suru, viha ja itsemurha.
Mount Hagen

Mount Hagen on Papua-Uuden-Guinean kolmanneksi suurin kaupunki ja Western Highlandsin maakunnan pääkaupunki.
Mount Hagen perustettiin vuonna 1936 Wahgijoen lähelle. Se on saanut nimensä siitä 24 kilometriä luoteeseen sijaitsevien Hagenvuorten mukaan. Alun perin Mount Hagen toimi vain valkoisten perustamana vartiointiasemana, mutta toisen maailmansodan jälkeen se laajeni kaupungiksi sekä kaupan ja liikenteen keskukseksi. Vuonna 2011 Mount Hagenin väkiluku oli 29 765. Kaupunkia palvelee Mount Hagenin lentoasema. Highlands Highway yhdistää Mount Hagenin Laen ja Madangin kaupunkeihin. 
Mount Hagenin toistuviin tapahtumiin kuuluu kahden vuoden välein järjestettävä suurimuotoinen maataloustapahtuma. Vuosittain elokuussa järjestetään Mount Hagenissa kaksipäiväinen kulttuurinäytös, jota isännöi Western Highlandsin maakunnan hallitus. Tapahtumassa esiintyy sing-sing-ryhmiä lähialueilta.
San Ildefonso -luokka

San Ildefonso -luokka oli kymmenen Espanjan laivaston 74-tykkisen linjalaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu.
Luokan prototyypin hankinta vahvistettiin 23. helmikuuta 1784 kuninkaallisella määräyksellä. José Romero y Fernández de Landan suunnitteleman prototyypin köli laskettiin toukokuussa 1784 Cartagenassa.
Punakaularastas

Punakaularastas ("Turdus ruficollis") on Siperian havumetsävyöhykkeen eli taigan pesimälintu.
Koko ja ulkonäkö.
Pituus n. 23-26 cm. Juhlapukuisella koiraalla punainen rinta. Hyvin samannäköinen kuin mustakaularastas, jonka kanssa risteytyy toisinaan. Nuoria ja naaraita voi olla vaikea määrittää.
Esiintyminen.
Punakaularastas pesii Itä-Siperiassa, etelän suunassa Kiinan Mantšuriassa asti. Punakaularastas on muuttolintu, ja se talvehtii Länsi-Kiinassa, Myanmarissa ja Intian pohjoisosissa. Joskus se harhautuu muutolta Eurooppaan. Suomessa ei ole lajista yhtään varmistettua havaintoa. 
Elinympäristö.
Viihtyy vuorten rinnemetsissä ja soistuneen tundran pensaikoissa sekä jokivarsilla.
Kiinanpensasapila

Kiinanpensasapila ("Lespedeza cuneata") on hernekasvien (Fabaceae) heimoon, pensasapiloiden ("Lespedeza") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja runsashaarainen ruoho, joka voi kasvaa vajaat kaksi metriä korkeaksi. Se kasvattaa pitkän paalujuuren, jota on hyvin hankalaa kiskoa ylös maasta. Kasvin lehdet ovat kerrannaiset ja kukat sijaitsevat lehtihangoissa yksittäin tai enintään kolmen kukan ryhminä.
Kiinanpensasapila on kotoisin Aasiasta ja Australiasta, mutta levinnyt sittemmin vieraslajina muualle. Laji saattaa tuottaa allelokemikaaleja, jotka auttavat sitä asettumaan ja pysymään valtaamillaan kasvupaikoilla. Laji tuottaa myös maahan suuren siemenpankin. Yhdysvaltoihin lajia istutettiin vuonna 1896 torjumaan eroosiota sekä ravinnoksi karjaeläimille. Laji sisältää kuitenkin runsaasti tanniineja, minkä vuoksi se ei ole erityisen hyvää ravintoa eläimille.
Georges Troupin

Georges Marie Désiré Joseph Troupin (1923 Aywaille, Belgia –1997 Embourg, Belgia) oli belgialainen kasvitieteilijä ja yliopiston lehtori. Hän on tutkinut erityisesti Afrikan suurten järvien seudun kasvistoa.
Georges Troupin syntyi Aywaillessa keväällä 1923. Hän oli Oscar Troupinin ja Gabrielle Romen poika. Georges opiskeli pääasiassa Liègessä mutta suoritti kreikan ja latinan opintoja Ferrières'ssä toisen maailmansodan aikaan.
Troupin palkattiin vuonna 1947 tutkijaksi Brysseliin kasvitieteelliseen puutarhaan. Troupin omistautui siemenkasvien tutkimukselle, ja jo seuraavana vuonna hän kirjoitti useita artikkeleita Belgian Kongon kasvistosta ja sen lajien systematiikasta. Troupin avioitui vuonna 1948 Marie-Louise Tecqmennen kanssa, ja he saivat kolme lasta.
Belgian Kongon kansallispuistojen instituutti (IPNCB) kutsui vuonna 1952 Troupinin mukaan tutkimushankkeeseen, jossa tarkoituksena oli kerätä kasvinäytteitä herbaarioihin Garamban kansallispuistosta. Niinpä Troupin vietti kahdeksan kuukautta Belgian Kongossa ja keräsi kollegojensa kanssa noin 4 500 kasvinäytettä.
Troupin oli intohimoinen tutkija, ja hän väitteli Liègen yliopistosta vuonna 1956. Hänen väitöskirjansa käsitteli Garamban kansallispuiston kasveja ja niiden luokittelua, ekologiaa ja vuorovaikutuksia. Väiteltyään Troupin työskenteli heinäkuusta 1956 alkaen Lwiro-keskuksen kasvitieteen osaston johtajana Kivussa vuoden 1963 loppuun saakka. Troupin loi keskukseen tutkimusosaston, jonka tarkoituksena oli syventyä itäisen Kongon ja Ruandan alueiden kasviston systematiikkaan ja ekologiaan. Tutkimustyön yhteydessä kerättiin herbaarioihin yli 24 000 kasvinäytettä, jotka muodostavat nykyisin Lwiro-keskuksen ja Ruandan Butaren herbaarioiden perustan.
Troupin palasi 1963 Belgiaan ja tutki kolme vuotta Belgian Kongosta ja Ruandasta kerättyjä kasveja. Samalla hän toimi myös Liègen yliopistossa assistenttina ja luennoitsijana opetusaiheenaan erityisesti trooppisten ja subtrooppisten alueiden kasvit sekä niiden tutkimus. Vuonna 1966 Troupin kokosi Liègen yliopistossa kolmen vuoden tutkimuksensa kirjaksi. Vuosina 1965–1967 hän toimi erilaisissa tehtävissä Keskisen Afrikan kuninkaallisessa museossa vaihdellen kuraattorina, projektipäällikkönä, tutkijana ja kokonaisprojektipäällikkönä. Häneltä vuonna 1968 tilattiin kokonaistutkimus Ruandan kasvistosta. Hän ryhtyi heti työhön ja julkaisi kaksi vuotta myöhemmin tutkimuksensa tulokset kolmiosaisena monografiana.
Troupin jatkoi 1970- ja 1980-luvuilla opetustehtäviään Liègen yliopistossa. Välillä hän teki matkoja Ruandaan tutkimaan Ruandan kasvistoa. Sydänongelmien vuoksi Troupin jäi eläkkeelle vuonna 1990 ja kuoli loppukesällä 1997 Embourgissa.
Axel Cedercreutz

Axel Cedercreutz -nimisiä henkilöitä ovat:
Suomalaiset kodinhaltiat

Suomalaiset kodinhaltiat on Martti Haavion kirjoittama tietokirja, joka käsittelee pihapiirien ja kotien yliluonnollisia olentoja suomalaisessa kansanperinteessä. Teos on julkaistu ensimmäistä kertaa vuonna 1942. 
Kodinhaltiat olivat osa elävää suomalaista kansanperinnettä sukupolvien ajan. Teos käsittelee kotitonttujen ja saunatonttujen lisäksi mitä erilaisimpia pihapiirien ja kotien yliluonnollisia olentoja, kuten elättikäärmeitä ja maanhaltioita. Teos pohjautuu Haavion omiin tutkimuksiin suomalaisesta haltiauskosta ja sen eri kerrostumista.
Teoksen huomattavan suuren aineiston keräämienen Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistoon alkoi vuonna 1935 eli "Kalevalan" 100-vuotisjuhlavuonna. Haavio ei kuitenkaan tyytynyt vain tähän aineistoon, vaan käytti lähteinään niin Viron kuin Ruotsinkin perinnearkistoja ja lisäsi aineistonsa tueksi ja selitystensä pohjaksi lisäksi aineistoja kaukaisista kulttuureista ympäri Eurooppaa ja muualtakin.
Haavio keskittyy teoksessaan kulttuuripaikkojen haltijoihin, kuten teoksen nimikin kertoo. Kodinhaltiat hän sitten jakaa esiintymisyhteyden mukaan varsinaisiin kodinhaltioihin, riihenhaltioihin, viljatonttuihin ja karjasuojanhaltioihin. Lisäksi hän tarkastelee haltioille uhraamista, tarinoita haltian kuolemasta ja erilaisia kotipiirin eläimiä, joihin liittyy haltijamotiiveja. Kustakin haltiaolennosta esitetään niihin liittyvät kertomusmotiivit, jotka vastaavat arkistoluokittelua. Teoksessa erilaisiin tarinatyyppeihin liitetään myös niiden esiintymis- eli levinneisyyskartta, joka kertoo missä päin mitäkin tarinatyyppiä suomalaisella kulttuurialueella esiintyy. Haavio rikastuttaa kerrontaansa lainaamalla kirjaan valtavan määrän suoraan arkistosta otettua näyteaineistoa.
Kirjasta on myös julkaistu SKS Kirjat -kustantamon juhlapainos, jonka uudet jälkisanat on kirjoittanut folkloristiikan dosentti FT Kaarina Koski.
Borys Ivtšenko

Borys Viktorovytš Ivtšenko () 29. tammikuuta 1941 Zaporižžja – 28. kesäkuuta 1990 Kiova) oli ukrainalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hänen isänsä Viktor Ivtšenko oli tunnettu ukrainalaisen neuvostoelokuvan ohjaaja ja alan yliopisto-opettaja.
Borys Ivtšenko toimi apulaisohjaajana jo nuorukaisena isänsä ohjaamassa elokuvassa "Nadzvytšaina podija" (, 1958). Ivtšenko näytteli urallaan kuudessa elokuvassa. Näyttelijäntyö osui aikuistumisvaiheeseen, sillä elokuvista viisi valmistui vuosina 1958–1961.Sittemmin Borys Ivtšenko opiskeli Kiovan teatteri-instituutissa, josta hän valmistui 1966. Hän oli apulaisohjaajana myös opiskeluaikanaan P. Todorovskyin ohjaamassa elokuvassa "Virnist" (, 1965). 
Valmistuttuaan Ivtšenko työskenteli ohjaajana O. Dovženkon taide-elokuvastudioilla Kiovassa. Hän ohjasi neljätoista elokuvaa ja toimi apulaisohjaajana ainakin yhdessä muussa elokuvassa. 
Hänen tunnetuimpiin ohjauksiinsa lukeutuu Ukrainan elokuvahistorian sadan parhaan elokuvan listan sijalle 12/100 arvostettu "Kadonnut kirje" () (1972). 
Suomalainen elokuvatietokanta Elonet tuntee ainoastaan neljä Borys Ivtšenkon (Boris Ivtshenkon) elokuvaa:
John Englund

John Englund (taiteilijanimi C. J. Englund, 24. kesäkuuta 1870 Tukholma - 2. tammikuuta 1929 Pori) oli valokuvaaja, joka toimi pitkään Porissa. Hänellä oli valokuvaamo nimellä C. J. Englund Porissa ja kuvaamo nimellä John Englund Vaasassa. Hän toimi myös Charles Riis &amp; C:o:n ja K. E. Ståhlbergin kuvaajana. Englundin oma ateljee toimi Porissa osoitteessa Länsi-Esplanadi 17 (nyk. Länsipuisto 17).
Malakiittitangara

Malakiittitangara ("Chlorornis riefferii") on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa. 
Koko ja ulkonäkö.
Malakiittitangara kasvaa 20–21 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Laji on ruumiinrakenteeltaan tukevahko. Malakiittitangara on väritykseltään enimmäkseen kirkkaanvihreä. Linnun silmien ympärystän, poskien, keskivatsan ja alaperän väri on ruskehtavan punainen. Malakiittitangaran nokka on tukeva ja punainen.
Levinneisyys ja elintavat.
Malakiittitangaran levinneisyysalue ulottuu Andeilla Kolumbiasta Boliviaan. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoriston pilvimetsät ja niiden reunamaat 1 900–3 500 metrin korkeudella merenpinnasta. Lintu liikkuu yksin, pareittain tai pieninä, korkeintaan kahdeksan yksilön, ryhminä. Malakiittitangara liittyy usein myös sekaparviin. Malakiittitangaran ravintoa ovat hedelmät ja hyönteiset.
Laukalampi

Laukalampi voi tarkoittaa seuraavia:
Michael Rosen

Michael Rosen (7. toukokuuta 1946 Harrow, Middlesex, Englanti) on englantilainen kirjailija, joka kirjoittaa tietokirjoja, lastenkirjoja ja runokokoelmia. Lisäksi hän toimii lastenkirjallisuuden professorina useissa yliopistoissa. 
Rosenin kuvakirja "We're Going On a Bear Hunt" voitti useita palkintoja, jonka lisäksi myös monet muut hänen teoksistaan on palkittu. Rosen sairastui vakavasti maailmanlaajuiseen koronavirukseen 2020 ja hänet vaivutettiin koomaan 40 päiväksi.
Heikki Mäkelä (teatteriohjaaja)

Heikki Mäkelä (19. joulukuuta 1943 Tampere – 8. kesäkuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen teatterinjohtaja ja dramaturgi. 
Mäkelä valmistui teatterikoulun korkeakouluosastosta ohjaajaksi vuonna 1970, jonka jälkeen toimi vaihtelevissa teatterikoulun tehtävissä sekä johti sen täydennyskoulutuskeskusta 1983–1986. Hän toimi teatterinjohtajana muun muassa Teatteri Pienessä Suomessa, Joensuun kaupunginteatterissa 1991–1996 ja Kuopion kaupunginteatterissa 1996–2001. Mäkelä kuului Teatterin Tiedotuskeskuksen raatiin, joka valitsi muun muuassa suomalaisnäytelmä Punahaukan ehdolle vuoden 2006 Pohjoismaisen näytelmäkirjailijapalkinnon saajaksi.
Hurdalin lasitehdas

Hurdalin lasitehdas () oli vuosina 1755–1895 toiminut lasitehdas Norjan Hurdalissa. Se valmisti aluksi ikkunalaseja. Kun Nøstetangenin lasitehdas lakkautettiin 1770-luvulla, sen tuotanto siirrettiin Hurdaliin, jossa alettiin valmistaa myös käyttöesineitä. Niiden valmistus siirrettiin vuonna 1809 Gjøvikin lasitehtaalle. Ikkunalasin valmistus jatkui Hurdalissa vuoteen 1895 saakka.
Torget

Torget on taajama Hurdalin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 0,9 neliökilometriä ja asukasluku 765 vuonna 2022.
Tord Gustavsen

Tord Gustavsen (s. 5. lokakuuta 1970 Oslo) on norjalainen jazzpianisti ja säveltäjä. Hän opiskeli Trondheimin konservatoriossa ja perusti 1990-luvun lopulla "Aire &amp; Angels" -duon Siri Gjæren kanssa, ja he julkaisivat kaksi albumia. Sittemmin hän on johtanut useita nimeään kantavia yhtyeitä, joilta on ilmestynyt yhteensä kahdeksan albumia. 
Gustavsen syntyi Oslossa, mutta varttui Hurdalissa.
Gustavsen

Gustavsen on seuraavien norjalaisten henkilöiden sukunimi:
Harald Sunde

Harald Sunde (s. 9. maaliskuuta 1954 Hurdal) on norjalainen kenraali, joka toimi Norjan puolustusvoimien komentajana vuosina 2009–2013.
Eirik Kristoffersen

Eirik Kristoffersen (s. 3. huhtikuuta 1969 Bjerkvik) on norjalainen kenraali, joka on toiminut Norjan puolustusvoimien komentajana vuodesta 2020.
Kristoffersen

Kristoffersen on seuraavien norjalaisten henkilöiden sukunimi:
Suomalaisen muinaisrunouden maailma

Suomalaisen muinaisrunouden maailma on Martti Haavion kirjoittama tietokirja, joka on julkaistu vuonna 1935 ja joka käsittelee suomalaisten muinaista kansanrunoutta ja sen eri tyylilajeja, kuten sankarilauluja, sananlaskuja, syntyloitsuja ja itkuvirsiä. Teosta pidetään suomalaisen kansanrunouden- ja mytologiantutkimuksen klassikkona ja kulttuurihistoriallisesti merkittävänä. Kirja käsittelee muinaisrunoissa kuvastuvan muinaisen suomalaisen yhteiskunnan eli sen arkielämän, elinkeinot, yhteiskuntaluokat ja ammatit, sotamyytit ja historian. 
SKS Kirjat julkaisi teoksen uudelleen vuonna 2023 osana Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kansanuskon klassikoiden sarjaa. Uskontotieteen emeritusprofessori Veikko Anttonen on kirjoittanut uudistettuun laitokseen uudet jälkisanat.
Nevado de Incahuasi

Nevado de Incahuasi (myös Cerro de Incahuasi tai Volcán Incahuasi) on tulivuorikompleksi Chilen ja Argentiinan rajalla. Se koostuu kahdesta kerrostulivuoresta ja 3,5 kilometriä leveästä kalderasta. Myöhemmin muodostuneen kerrostulivuoren huipulla on kilometrin leveä kraatteri.
Nevado de Incahuasin korkein kohta sijaitsee eri lähteiden mukaan 6 620, 6 621 tai 6 638 metriä merenpinnan yläpuolella. Nevado de Incahuasin huippu tunnetaan monista sen lähellä sijaitsevista arkeologisista kohteista.
Kalevala-lipas

Kalevala-lipas on vuonna 1985 julkaistu tietokirja, joka pyrkii antamaan vastauksen moninaisiin "Kalevala"-kansalliseeposta koskeviin kysymyksiin. Teoksen ovat toimittaneet Matti Kuusi ja Pertti J. Anttonen, ja sen on kustantanut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Teos on tietopaketti "Kalevalan" synnystä, Elias Lönnrotista sen kokoajana, "Kalevalan" vastaanotosta, sen käännöksistä sekä Kalevalan vaikutuksesta taiteisiin ja tieteisiin. "Kalevala-lipas" pohtii Kalevalaa myös suomalaisuuden symbolina. Teoksesta julkaistiin uudistettu laitos vuonna 1999.
Haakon Bruun-Hanssen

Haakon Stephen Bruun-Hanssen (s. 8. heinäkuuta 1960 Bergen) on norjalainen amiraali, joka toimi Norjan puolustusvoimien komentajana vuosina 2013–2020.
Sverre Diesen

Sverre Diesen (s. 18. marraskuuta 1949 Oslo) on norjalainen kenraali, joka toimi Norjan puolustusvoimien komentajana vuosina 2005–2009.
Amerikanniittysara

Amerikanniittysara ("Carex praticola") on pohjoisamerikkalainen saralaji. Se kasvaa 25–60 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on pystyvartinen, mätästävä. Lehdet ovat 1–2 millimetriä leveitä ja litteitä. Kukinto koostuu 4–7 osatähkästä, kypsät pullakot ovat 4,5–6,5 millimetriä pitkiä ja selväksi suuodaksi kapenevia. Laji muistuttaa muista pohjoisamerikkalaisista lajeista muun muassa ventosaraa ("Carex straminea").
Amerikanniittysara esiintyy lauhkealla–subarktisella vyöhykkeellä. Laji kasvaa alkuperäisenä Yhdysvaltojen länsi- ja pohjoisosassa, Kanadassa, Alaskassa ja Grönlannissa. Laji on levinnyt tulokkaana Pohjoismaihin, Ruotsiin ja Norjaan.
Mykenen ja Tirynsin arkeologiset alueet

Mykenen ja Tirynsin arkeologiset alueet () on Unescon maailmanperintökohde, joka käsittää nimensä mukaisesti Mykenen ja Tirynsin arkeologiset alueet Kreikassa.
Mykene ja Tiryns ovat Kreikan merkittävimpiä mykeneläisaikaisia eli Kreikan myöhempää pronssikautta edustavia arkeologisia kohteita. Maailmanperintöluettelossa ne edustavat ainoina Kreikan esihistoriallista aikaa. Mykeneläinen kulttuuri kukoisti 1400-luvulta 1100-luvulle eaa. Kummatkin kohteet sijaitsevat Argoliissa Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa. Niiden välinen etäisyys on noin 20 kilometriä. Ne liitettiin maailmanperintöluetteloon yhteiskohteena vuonna 1999.
Kohteet.
Maailmanperintökohde koostuu seuraavista kohteista:
Mykenen arkeologinen alue
Mykene oli pronssikautinen linnoituskaupunki, josta koko mykeneläinen kulttuuri on saanut nimensä. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Árgos-Mykínesin kunnassa lähellä Mykínesin kylää. Mykene hallitsi stragisesta sijainnistaan koko Argoliin tasankoa. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki liitetään kuningas Agamemnoniin. Mykenen arkeologinen kohde tunnetaan suurista muureista ja Leijonaportista, palatsista sekä tholos-haudoista ja hautakehistä. Alueen löydöksiä esittelee Mykenen arkeologinen museo.
Tirynsin arkeologinen alue
Tiryns oli toinen mykeneläisaikainen linnoituskaupunki. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Náfplion kunnassa lähellä Néa Tírynthan kylää. Tiryns tunnetaan vahvoista niin kutsutuista kyklooppimuureistaan, joiden pituus on 750 metriä, paksuus kahdeksan metriä ja korkeus 13 metriä.
Holland Cotter

Holland Cotter (s. 1947) on yksi yhdysvaltalaislehti "The New York Timesin" johtavista taidekriitikoista. Hänelle myönnettiin Pulitzer-palkinto vuonna 2009 ja vuotta myöhemmin College Art Associationin taidekirjoituksen elämäntyöpalkinto. Vuonna 2012 hänelle myönnettiin American Academy of Religion -akatemian uskonto- ja taidepalkinto. Cotter on American Academy of Arts and Sciences -taideyhteisön jäsen, ja hänellä on tutkinnot Harvardin yliopistosta, Columbian yliopistosta ja New Yorkin yliopistosta.
Cotter aloitti "The New York Timesilla" 1998. Hän oli freelance-kirjoittaja lehdelle 1992–1997. "The New York Timesin" lisäksi Cotter työskenteli "Art in America" -lehden avustavana toimittajana. "Timesille" Cotter on kirjoittanut "ei-länsimaisesta" taiteesta ja kulttuurista.
Petkellampi

Petkellampi voi tarkoittaa seuraavia:
Hannu Mänttäri

Hannu Mänttäri (s. 1956 Ikaalinen) on suomalainen sarjakuvataiteilija ja sanomalehtigraafikko. Hän on käsikirjoittanut "Aku Ankkaa" yhdessä puolisonsa Johanna Sinisalon kanssa helmikuusta 2011. Mänttäri on tunnettu "Aamulehden" kuva-arvoitusten järjestänä.
Silya Nymoen

Silya Nymoen (oik. Silje Haugum Nymoen; s. 3. tammikuuta 1978 Oslo) on norjalainen Oslosta kotoisin oleva laulaja-lauluntekijä. Hän tuli tunnetuksi vuosituhannen vaihteessa Multicyde-yhtyeen laulajana. Sen jälkeen hän muutti New Yorkiin ja alkoi tehdä omaa musiikkia artistinimellä SiLyA. Esikoissingle "Rock With You" ilmestyi vuonna 2006. Keskityttyään musiikin tekemiseen muille artisteille Nymoen julkaisi esikoisalbuminsa "Peel Away" vuonna 2011. Hän osallistui Melodi Grand Prix'hin vuonna 2012 ja juonsi kilpailua vuosina 2015, 2016 ja 2018. Syksyllä 2013 Nymoen voitti "Sternekamp"-televisiolaulukilpailun. Muusikon uransa ohella hän on myös näytellyt elokuvissa.
Jussi Hiltunen

Jussi Hiltunen (s. Rovaniemi) on suomalainen elokuva ja televisio-ohjaaja sekä käsikirjoittaja. Hänen tärkeimpiin töihinsä kuuluu "Armoton maa" ja televisiosarjat Sorjonen, Ivalon toinen kausi., Korvessa Kulkevi, Karkurit, Pasilan Myrkky sekä Pohjolan Laki. Uransa alussa Hiltusen lyhytelokuva Hiljainen Viikko kilpaili Berliinin elokuvajuhlien kilpasarjassa sekä voitti mm. Tampereen elokuvajuhlien kansainvälisen sarjaan parhaan fiktion sekä nuorisotuomariston palkinnot. Myös muut Hiltusen lyhytelokuvat kuten Talvisydän ovat kilpailleet merkittävillä festivvaleilla kuten Clermont Ferrandissa. Myös Armoton Maa sai aikanaan menestystä kansainvälisillä festivaaleilla.
Hiltusen kiinnostus elokuvia kohtaan heräsi 12-vuotiaana, kun hän sai lainaksi VHS-videokameran. Hän aloitti elokuvien kuvaamisen harrastetasolla koulukavereidensa kanssa.
Otokar

Otokar Otomotiv ve Savunma Sanayi A.Ş. on turkkilainen linja-autojen ja sotilasajoneuvojen valmistaja, jonka pääkonttori sijaitsee Arifiyessa.
Otokar kuuluu Koç Holdingille, jota hallitsee Koçin teollisuussuku. Suvun liiketoimet pani alulle Vehbi Koç vuonna 1926.
Otokar aloitti linja-autojen valmistuksen vuonna 1963 Magirus-Deutzin lisenssillä.
Koç Group osti yrityksen 1974. Vuonna 1980 Otokar aloitti nelivetomaastureiden valmistuksen Land Roverin lisenssillä.
Malleja:
Saudi-Arabian kansallismuseo

Saudi-Arabian kansallismuseo () on Saudi-Arabian pääkaupunki Riadin Al-Murabban kaupunginosassa lähellä kuningas Abdulazizin Murabban palatsia sijaitseva kansallismuseo. Se avattiin yleisön käyttöön vuonna 1999.
Saudi-Arabian kansallismuseossa on näytteillä tuhansittain historiallisia ja taiteellisia esineitä esihistoriallisilta ajoilta nykyaikaan. Esineiden joukossa on muun muassa patsaita, veistoksia ja kirjoituksia. Saudi-Arabian kansallismuseo jakautuu kahdeksaan erilliseen galleriaan, joiden teemat vaihtelevat laajalti. Teemoihin sisältyvät esi-islamilaisen ja islamilaisen aikakauden aiheet, Muhammadin elämä, Saudi-Arabian historia, hajj (islamilainen pyhiinvaellus), Masjid al-Haram, Masjid al-Nabawi ja avaruus.
Cuora mccordi

Cuora mccordi on harvinainen aasialainen kilpikonnalaji. Sitä tavataan vain Kiinassa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi. Tuorein arvio on vuodelta 2000.
"Cuora mccordi" -konnien kilpi on 14–23 cm pitkä. Kilpi on kastanjanruskea, pää keltainen. Koiraat ovat pienempiä ja litteämpiä kuin naaraat, ja niillä on paksumpi häntä kuin naarailla.
Laji elää pienellä alueella, ja se on ollut siellä melko yleinen vielä 1970-luvulla. 1980-luvulta asti sitä on pyydystetty myyntiin. Vuoden 2010 jälkeen sitä ei ole tavattu luonnosta. Vankeudessa elää 700–800 yksilöä.