tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gabriel Arcand

Gabriel Arcand (s. 4. kesäkuuta 1949 Deschambault-Grondines, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hänen näyttelijän työlleen sekä teatterissa että elokuvissa on ollut ominaista epätavanomainen intensiteetti, poikkeuksellinen syvyys ja magneettinen läsnäolo.
Ura.
Arcand aloitti näyttelijän uransa 17-vuotiaana kiertueteatteri La Roulottessa. Hän opiskeli filosofiaa McGill-yliopistossa ja muutti 1971 Ranskan Marseille'hin opiskelemaan teatteria. Arcand oli debytoinut veljensä Denys Arcandin ohjaamassa elokuvassa "La Maudite Galette" 1972. Palattuaan Quebeciin Gabriel Arcand jatkoi elokuvanäyttelijän uraansa.
Syksyllä 1973 Arcand oli mukana perustamassa ryhmäteatteria Groupe de la Veillée, joka toimi Kanadan ohella Yhdysvalloissa. Teatteri sai 1999 uudeksi nimekseen Théâtre Prospero. Arcandin taiteellisia voittoja on muun muassa "Tartuffen" nimirooli (Théâtre du Nouveau Monde 1997). Valkokankailla Arcand on loistanut muun muassa elokuvissa "Le Crime d'Ovide Plouffe" ja "The Decline of the American Empire".
Arcandin muista elokuvista mainittakoon "Suzanne", "Elämä koskettimilla", "Post Mortem" ja "La Turbulence des fluides". Elokuvat, joissa Arcand on näytellyt, ovat valtaosin draamoja. Hänen teatteriroolejaan Tartuffen lisäksi ovat ruhtinas Myškin näytelmässä "Idiootti", Claudius näytelmässä "Hamlet", nimirooli näytelmässä "Don Juan", Artaud näytelmässä "Artaud / Tête à tête" ja useat muut.
Winston Rekert

Winston Houghton Rekert (10. kesäkuuta 1949 – 14. syyskuuta 2012) oli kanadalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia töitään on päärooli televisiosarjassa "Neon Rider".
Ura.
Rekert näytteli teatterissa jo 12-vuotiaana. Sittemmin hän työskenteli vuoden ajan savotalla, mutta palasi näyttelijän työn pariin television draamakomediassa "The Beachcombers". Rekertin tunnetuimpia rooleja ovat V. H. Adderly television draamasarjassa "Adderly" (1986–1988) ja Michael Terry draamasarjassa "Neon Rider" (1990–1995).
Rekert näytteli sivurooleja lukuisissa Vancouverin alueella kuvatuissa kanadalaisissa ja yhdysvaltalaisissa televisiosarjoissa, kuten "Supernatural", "Tähtiportti" ja "Taisteluplaneetta Galactica".
Rekertin elokuvarooleja ovat muun muassa Nicky draamaelokuvassa "Suzanne", Sean Phelan trillerissä "Dead Wrong" ja Langevin mysteerielokuvassa "Agnes of God".
Indénié-Djuablinin alue

Indénié-Djuablinin alue () on Comoén piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon itäosassa. Sen hallinnollinen keskus on Abengourou. Alueen pinta-ala on 6 919,55 neliökilometriä. Asukkaita on 560 400 henkeä (vuonna 2014, väestönlaskenta).
Indénié-Djuablinin alue rajoittuu pohjoisessa Gontougon, lännessä Iffoun, Moronoun ja La Mén ja etelässä Sud-Comoén alueisiin sekä idässä Ghanaan.
Alue käsittää Abengouroun, Agnibilékron ja Béttién departementit. Asukkaat ovat ovat etupäässä anjeja. Lisäksi on bauleja, senufoja ja lobeja.
Alueen pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat keittobanaani, jamssi, maissi, riisi, maniokki, vihannekset ja hedelmät. Myytäväksi tuotetaan erityisesti kaakaota.
Kari Alapekkala

Kari Alapekkala (s. 1. joulukuuta 1966 Alatornio) on suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän valmentaa hevosia Tornion Laivaniemessä. 
Alapekkala innostui hevosista yläasteikäisenä, kun hänen isänsä valmensi hevosia kotona. Hän on tehnyt koko työuransa hevosten parissa. Alapekkala on työskennellyt pääasiassa Torniossa, jonka lisäksi hän on toiminut Tanskassa sekä Aki Antti-Roikon tallilla Ylivieskassa. Itsenäisenä yrittäjänä Alapekkala aloitti valmentamisen 1990-luvulla.
Alapekkala ajoi tuhannen voittonsa 26. tammikuuta 2022 Oulun Äimärautiolla Sweetmanin ohjastajana. Ensimmäisen voittonsa hän ajoi Lynda Scott -hevosella 20. lokakuuta 1985.
Alapekkalan suunnitelmissa on valmentaa ammattilaisena vuosi 2022 ja siirtyä sen jälkeen harrastajaksi. Vuonna 2022 Alapekkala kertoi, että on selkävaivojen vuoksi vähentänyt raveissa kiertämistä aiemmista vuosista.
Moronoun alue

Moronoun alue () on Lacsin piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon itäisessä keskiosassa. Sen hallinnollinen keskus on Bongouanou. Alueen pinta-ala on 6 670 neliökilometriä. Asukkaita on 352 600 henkeä (vuonna 2014, väestönlaskenta).
Moronoun alue rajoittuu pohjoisessa N’Zin ja Iffoun, idässä Indénié-Djuablinin, etelässä La Mén ja Agnéby-Tiassan sekä lännessä Bélierin alueisiin.
Vuonna 2012 perustettu alue käsittää Arrahin, Bongouanoun ja M’Batton departementit. Aliprefektuureja on 11, kuntia viisi ja kyliä 118. Asukkaat ovat etupäässä anjeja. Lisäksi on kru-kansoja, mandeja ja paljon ulkomaalaisia.
Alueen pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssit, keittobanaani, maapähkinä, riisi ja vihannekset. Myytäväksi tuotetaan varsinkin kahvia ja kaakaota sekä lisäksi kautsua ja palmuöljyä. Alueella on kehitetty kalanviljelyä ja bauksiitin tuotantoa.
Kramatorskin piiri

Kramatorskin piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan Donetskin alueella. Piiri rajoittuu etelässä Pokrovskin piiriin, lounaassa Dnipropetrovskin alueen Synelnykoven piiriin, luoteessa ja pohjoisessa Harkovan alueeseen (Lozovan ja Izjumin piirit), koillisessa Luhanskin alueeseen (Svatoven ja Sjevjerodonetskin piirit), idässä Bah’mutin piiriin sekä kaakossa Horlivkan piiriin. Piirin hallinnollinen keskus on Kramatorskin kaupunki (; 147 145 as., 2022). 
Ukrainan vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa alueiden alaisten paikallispiirien lukumäärää vähennettiin huomattavasti. Tällöin uuden Kramatorskin piirin pinta-alaksi tuli 5 194,1 neliökilometriä.
Ennen Venäjän hyökkäyssotaa (2022–) Ukrainan tilastokeskus arvioi piirin väkiluvuksi 543 371 (1.1.2022). Kaupunkilaisiksi heistä tilastoitiin seitsemän kaupungin (Družkivka 53 977 as., Kostjantynivka 67 350 as., Kramatorsk 147 145 as., Lyman 20 066 as., Mykolajivka 14 210 as., Svjatohirsk 4 226 as., Slovjansk 105 141 as.) ja 25 kaupunkityyppisen taajaman asukaat. Näistä kooltaan yli 2 000 asukkaan taajamia ovat Bylbasivka (5 807 as.), Bilenke (9 441 as.), Drobyševe (2 578 as.), Jasna Poljana (2 241 as.), Jasnohirka (8 030 as.), Krasnotorka (2 915 as.), Malotaranivka (3 768 as.), Novodonetske (5 597 as.), Oleksandrivka (3 338 as.), Oleksijevo-Družkivka (6 924 as.), Raihorodok (3 166 as.), Tšerkaske (3 151 as.), Šabelkivka (4 144 as.) ja Zaritšne (2 367 as.). 
&lt;br clear=left&gt;
Horlivkan piiri

Horlivkan piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan Donetskin alueella. Piirin hallinnollinen keskus on Horlivkan kaupunki (, ; 241 106 as., ). Piiri kuuluu Itä-Ukrainan kapinallisalueisiin, joita sotilaallisesti tukemalla Venäjä on vuodesta 2014 lähtien pyrkinyt horjuttamaan Ukrainan suvereniteettia.
Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa alueiden alaisten paikallispiirien lukumäärää vähennettiin huomattavasti. Tällöin kapinallisalueelle muodostetun (de jure) Horlivkan piirin pinta-alaksi tuli noin 2 470 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi piirin väkiluvuksi 664 949 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi heistä tilastoitiin kymmenen kaupungin (Bunhe 13 544 as., Debaltseve 24 316 as., Horlivka 241 106 as., H’restivka 27 441 as., Jenakijeve 77 053 as., Snižne 45 966 as., Šah’tarsk 48 404 as., Tšystjakove 53 725 as., Vuhlehirsk 7 317 as., Ždanivka 11 913 as.) ja 27 kaupunkityyppisen taajaman (joista väkirikkaimpina mainittakoon Holmivskyi 6 781 as., Panteleimonivka 7 768 as., Pelahijivka 17 840 as., Sjeverne 9 842 as., ja Sofijivka 9 565 as.) asukaat.
Kalmiusken piiri

Kalmiusken piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan Donetskin alueella. Piirin hallinnollinen keskus on Kalmiusken kaupunki (; 11 447 as., ). Piiri kuuluu Itä-Ukrainan kapinallisalueisiin, joita sotilaallisesti tukemalla Venäjä on vuodesta 2014 lähtien pyrkinyt horjuttamaan Ukrainan suvereniteettia.
Ukrainan vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa alueiden alaisten paikallispiirien lukumäärää vähennettiin huomattavasti. Tällöin kapinallisalueelle muodostetun (de jure) uuden Kalmiusken piirin pinta-alaksi tuli noin 3 130 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi piirin väkiluvuksi 121 234 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi heistä tilastoitiin kolmen kaupungin (Dokutšajevsk, Kalmiuske ja Novoazovsk) sekä viiden kaupunkityyppisen taajaman (Boikivske, Novyi Svit, Olenivka, Sjedove, Starobeševe) asukaat.
Donetskin piiri

Donetskin piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan Donetskin alueella. Piirin hallinnollinen keskus on Donetskin kaupunki (; 905 364 as., 2021). Piiri kuuluu Itä-Ukrainan kapinallisalueisiin, joita sotilaallisesti tukemalla Venäjä on vuodesta 2014 lähtien pyrkinyt horjuttamaan Ukrainan suvereniteettia.
Ukrainan vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa Donetskin alueen piiritason hallintoalueiden lukumäärää vähennettiin huomattavasti. Uuden Donetskin piirin pinta-alaksi tuli noin 2 900 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi piirin väkiluvuksi 1 490 301 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi heistä tilastoitiin 8 kaupungin (Amvrosijivka 18 047 as., Donetsk 905 364 as., H’artsyzk 56 367 as., Ilovaisk 15 447 as., Jasynuvata 34 269 as., Makijivka 340 337 as., Mospyne 10 493 as., Zuhres 17 924 as.) ja 32 kaupunkityyppisen taajaman (joista väkirikkaimpina mainittakoon (Nyžnja Krynka 13 576 as. ja Staromyh’ailivka 5 111 as.) asukaat.
Mariupolin piiri

Mariupolin piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan Donetskin alueella. Piirin hallinnollinen keskus on Mariupolin kaupunki (, ; 431 859 as., 2021). Mariupolin piiri rajoittuu etelässä Asovanmereen, lännessä Zaporižžjan alueen Berdjanskin piiriin, pohjoisessa Volnovah’an piiriin ja idässä Kalmiusken piiriin, joka sijaitsee Venäjän vuodesta 2014 sotilaallis-taloudellisella tuellaan ylläpitämällä kapinallisalueella.
Ukrainan vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa alueiden alaisten paikallispiirien lukumäärää vähennettiin huomattavasti. Tällöin perustetun uuden Mariupolin piirin pinta-alaksi tuli 2 634,2 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Mariupolin piirin väkiluvuksi 510 425 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi heistä tilastoitiin 92,5 prosenttia eli Mariupolin kaupungin ja kuuden kaupunkityyppisen taajaman (Manhuš 7 858 as., Nikolske 7 867 as., Sartana 10 177 as., Staryi Krym 5 789 as., Talakivka 3 886 as., ja Jalta 4 827 as.) asukaat.
Source-Seine

Source-Seine on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 37 kilometriä Montbardin kaupungista itään.
Kunnan alueella sijaitsee nimensä mukaan Seinen lähteet. Yhdellä lähteistä on ollut roomalaisten valtakaudella pyhäkkö. Alueella tehtiin arkeologisia kaivauksia vuodesta 1836 vuoteen 1967, ja niissä löydettiin yli 1 500 esinettä. Pariisin kaupunki on omistanut lähteen vuodesta 1864 lähtien. Pariisin kaupunki pystytti lähteelle muistomerkin ja teki sen ympärille maisemoidun puiston, jota se yhä ylläpitää. Ensimmäinen Seinen ylittävä silta on puistossa oleva "Pont Paul Lamarche", joka on nimetty lähteen vartijan mukaan.
Kunnan nimen historia.
Kylän nimi oli 1200-luvulta lähtien "Saint-Germain-de-la-Feuillée". Ranskan suuren vallankumouksen aikana vuonna 1793 nimi muutettiin Source-Seineksi. Vuonna 1875 nimeksi tuli "Saint-Germain-Source-Seine". Vuonna 2009 kaksi kuntaa, "Blessey" ja Saint-Germain-Source-Seine yhdistyivät, ja uusi kunta otti nimen Source-Seine.
Avalon (albumi)

Avalon on englantilaisen Roxy Music -yhtyeen kahdeksas ja viimeinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 28. toukokuuta 1982, ja se nousi Britannian listäkärkeen 6. kesäkuuta 1982 pysyen top 10:ssä yksitoista viikkoa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Bryan Ferry, ellei toisin mainita.
A-puoli
B-puoli
Štšastjan piiri

Štšastjan piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan itäosassa, Luhanskin alueella. Piiri rajoittuu lännessä Sjevjerodonetskin piiriin, pohjoisessa Starobilskin piiriin ja idässä Venäjään. Štšastjan piirin eteläpuolella sijaitsi kolme Venäjän vuodesta sotilaallisesti tukemiin kapinallisalueisiin lukeutuvaa piiriä (tilanne vuoden 2022 alussa): Altševskin piiri, Luhanskin piiri ja Dovžanskin piiri. Štšastjan piirin hallinnollinen keskus on Novoaidarin kaupunkityyppinen taajama (Новоайдар; 7 879 as., ).
Ukrainan vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa alueiden alaisten paikallispiirien lukumäärää vähennettiin huomattavasti. Tällöin kaksi aiempaa piiriä (Novoaidarin piiri ja Stanytsja Luhanskan piiri) yhdistämällä muodostetun Štšastjan piirin pinta-alaksi tuli 3 308,4 neliökilometriä. 
Ukrainan tilastokeskus arvioi Štšastjan piirin väkiluvuksi 78 967 (1.1.2021). Piiri on väestöltään maaseutuvoittoinen. Kaupunkilaisiksi piirin asukkaista tilastoitiin 46,3 prosenttia eli Štšastjan kaupungin (11 552 as., 2021) ja kolmen kaupunkityyppisen taajaman (Novoaidar, Petropavlivka ja Stanytsja Luhanska) asukkaat.
Piiri Venäjän hyökkäyssodan aikana 2022.
Venäjä hyökkäsi laajamittaisesti Štšastjan piiriin 24. helmikuuta 2022 alkaen osana käynnistämäänsä hyökkäyssotaa Ukrainaan. Hyökkääjä pommitti piirin taajamia, miehitti ne ja tuhosi suuren osan niiden asuintaloista ja julkisista rakennuksista. Siviilien evakuointi ja ruuan ja veden toimittaminen estyi. Maaliskuun alkupuolella Venäjän (ja sen ylläpitämän nukkevaltion) joukot ottivat piirin pääosin hallintaansa.
Ukrainan korkeimman neuvoston ihmisoikeusasiamies Ljudmyla Denisova raportoi 8. maaliskuuta 2022 ihmisoikeusrikkomuksesta ja pakkovenäläistämisyrityksistä. Miehittäjiin kuuluneet aseistetut "terroristit" olivat tunkeutuneet siviilien koteihin useissa Štšastjan piirin taajamissa ja kylissä (Novoaidar, Stanytsja Luhanska ja Muratovo). Miehittäjät olivat pakottaneet asukkaat ottamaan niin sanotun "Luhanskin kansantasavallan" valepassin ja sitten hyökkääjämaa Venäjän passin. Ukrainalaisten omat passit kansantasavallan militantit olivat tuhonneet siviiliväestön edessä. Toimintaansa aseistetut miehittäjät säestivät siviilien uhkailuilla ja psyykkisellä painostuksella. Ihmisoikeusasmiamies Denisovan mukaan nämä miehittäjien toimet ovat Geneven sopimusten mukaisten siviilien suojelua käsittelevien säännösten vastaisia ihmisoikeusrikoksia, ja ne tulisi käsitellä Kansainvälisessä rikostuomioistuimessa (ICC) Haagissa mahdollisesti Ukrainan väestöön kohdistettuina joukkotuhonnan tekoina.
N’Zin alue

N’Zin alue () on Lacsin piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon itäisessä keskiosassa. Sen hallinnollinen keskus on Dimbokro. Alueella on 247 600 asukasta (vuonna 2014, väestönlaskenta).
N’Zin alue rajoittuu koillisessa Iffoun, kaakossa Moronoun ja lounaassa ja luoteessa Bélierin alueisiin sekä lännessä Yamoussoukron autonomiseen piirikuntaan.
Seutu kuuluu Guinean ilmastovyöhykkeeseen. Sadekausia on kaksi. Tärkein vesistö on Bandaman sivujoki N’Zi. Itäosa on kosteaa metsävyöhykettä.
Alue käsittää Bocandan, Dimbokron ja Kouassi-Kouassikron departementit. Se on historiallista baulejen ydinaluetta.
Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, jamssit, maniokki, maissi, keittobanaani, maapähkinä, vihannekset ja hedelmät. Viljelysmaasta puolet tuottaa myyntiin kaakaota ja kahvia. Muita elinkeinoja ovat kaupankäynti, liikenne, käsityöammatit ja matkailu.
Sinepyökki

Sinepyökki ("Fagus japonica") on Japanissa esiintyvä kesävihanta, pyökkeihin kuuluva lehtipuu. Japaniksi sitä kutsutaan nimellä "inubuna" ("koiran "buna"") tai "kurobuna" ("musta "buna"").
Ulkomuoto.
Sinepyökki on hidaskasvuinen, mutta kasvaa jopa 25 m korkuiseksi. Se haarautuu usein tyvestä ja kasvaa monirunkoiseksi. Lehdet ovat soikeita tai soikeanpuikeita, 5–8 cm pitkä ja 2,5–5 cm leveitä. Ne ovat päältä tummanvihreitä, alta harmahtavanvihreitä ja karvaisia. Pähkinät ovat puoliksi näkyvissä kehdossaan, mikä on pyökeille poikkeuksellista. 
Levinneisyys.
Sinepyökkiä kasvaa Honshūn, Shikokun ja Kyūshūn vuoristometsissä, enimmäkseen Tyynenmeren puolella, missä se on suhteellisen harvalukuinen puulaji. Sitä esiintyy myös Etelä-Koreassa Ulleungdon saarella, missä sitä on kutsuttu nimellä koreanpyökki ("Fagus multinervis" Nakai). Se suosii hyvin vettä läpäiseviä hiekkaisia ja hiesumaita, joiden pH vaihtelee lievästi happamesta lievästi emäksiseen.
Siverskodonetskin piiri

Siverskodonetskin piiri (; vuoteen 2024 asti Sjevjerodonetskin piiri, ) on hallinnollinen piiri Ukrainan itäosassa Luhanskin alueella. Piirin rajoittuu lännessä Donetskin alueeseen (Bah’mutin ja Kramatorskin piirit), pohjoisessa Svatoven ja Starobilskin piireihin sekä idässä Štšastjan piiriin. Sjevjerodonetskin piirin eteläpuolella sijaitsee Altševskin piiri, joka oli vuoden 2022 alussa osa Venäjän sotilaallisesti tukemaa kapinallisaluetta. Siverskodonetskin piirin hallinnollinen keskus on Siverskodonetskin kaupunki (101 135 as., 2021).
Ukrainan vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa alueiden alaisten paikallispiirien lukumäärää vähennettiin huomattavasti. Tällöin uuden Sjevjerodonetskin piirin pinta-alaksi tuli 2 693,2 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Sjevjerodonetskin piirin väkiluvuksi 369 421 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi heistä tilastoitiin yhdeksän kaupungin (Hirske 9 274 as., Zolote 13 203 as., Kreminna 18 417 as., Lysytšansk 95 031 as., Novodružesk 6 806 as., Popasna 19 672 as., Pryvillja 6 679 as., Rubižne 56 066 as. ja Sjevjerodonetsk 101 135 as.) ja 13 kaupunkityyppisen taajaman asukaat. Piirin taajamista väkirikkaimpia olivat Borivske (5 692 as.), Toškivka (3 885 as.), Nyžnje (2 190 as.) ja Novotoškivske (2 170 as.).
Siverskodonetskin piirin alueella on ollut sotatila alkuvuodesta 2022 osana Venäjän helmikuussa aloittamaa hyökkäyssotaa Ukrainaan. Venäjä on iskenyt alueelle raskaalla aseistuksella – tykistöllä, pommituksin ja ohjuksin – useaan otteeseen (myös siviilikohteisiin), ja tuhonnut tällä menettelyllä huomattavan osan piirin taajamien rakennuskannasta. Osa piirin väestöstä on evakuoitu läntisempään Ukrainaan, mutta monet eivät haluneet paeta. Venäjä on myös pakkosiirtänyt väestöä pois rintamalinjan läheltä esimerkiksi tammikuussa 2023 pelätessään asukkaiden tekevän yhteistyötä kotimaansa eli Ukrainan asevoimien kanssa esimerkiksi viestien heille venäläisjoukkojen sijainneista.
Jääpäivikit

Jääpäivikit ("Mesembryanthemum") on päivikkikasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on 106 lajia. Ne ovat pieniä sukkulenttisia ruohoja, joita esiintyy alkuperäisinä Afrikassa, Etelä-Euroopassa ja Lounais-Aasiassa.
Neuilly-Crimolois

Neuilly-Crimolois on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Ouchejoen varrella, noin 8 kilometriä Dijonin kaupungista kaakkoon.
Kunta muodostettiin 28. helmikuuta 2019, jolloin kaksi kuntaa Crimolois ja Neuilly-lès-Dijon yhdistyivät, ja muodostivat Neuilly-Crimolois’n kunnan.
Kummallakin entisellä kunnalla on yli tuhatvuotinen historia. Niin Neuilly-lès-Dijonin kuin Crimolois’n linnat ovat tuhoutuneet. Crimolois on ollut tunnettu Johanniittain ritarikunnan asuinpaikkana. Sillä paikalla jossa he majoittuivat, on nykyään kahvila. Kahvilan seinällä oleva risti on vailla historiallista yhteyttä ritarikuntaan, mutta siitä huolimatta Dijonin piispa siunasi ristin kesällä 1939. Itsenäisellä Crimolois’n kunnalla oli vaakunassa Maltan risti. Crimolois’n kirkko on rakennettu 1700-luvulla. Siinä on harvinainen puurakenteinen kellotorni.
Kultainen hevonen

Kultainen hevonen () on taiwanilainen elokuva-alan palkinto, joka jaetaan Taipein elokuvajuhlilla vuosittain. Palkinto on erittäin arvostettu kiinankielisen elokuvan saralla, ja palkintoa nimitetään tästä syystä "Aasian Oscariksi" tai "kiinankielisen maailman Oscareiksi".
Palkinnon nimi on peräisin Kinmenin () ja Matsun () saaristojen nimien ensimmäisistä merkeistä, jotka yhdessä muodostavat fraasin "kultainen hevonen". Palkinto nimettiin näiden kahden saariston mukaan, koska ne olivat ensiarvoisessa asemassa Taiwanin puolustuksessa Kiinaa vastaan ja elokuva-alaa haluttiin inspiroida työskentelemään samalla tavalla kansakunnan hyväksi.
Palkinto on perustettu vuonna 1962, ja se on tarkoitettu korkeana tunnustuksena muun muassa Taiwanissa ja Hongkongissa valmistetuille kiinankielisille elokuville. Mannerkiinalaisille elokuville palkintoa on voitu myöntää vuodesta 1996 lähtien. Kiinan ja Taiwanin väliset poliittiset kiistat ovat kuitenkin vaikuttaneet palkintojenjakotilaisuuden medianäkyvyyteen ja järjestelyihin.
Vidar Helgesen

Vidar Helgesen (s. 21. marraskuuta 1968 Bodø) on norjalainen juristi, diplomaatti ja oikeistopuolue Høyren poliitikko. Hän toimi Norjan ETA- ja EU-ministerinä vuosina 2013–2015 sekä ilmasto- ja ympäristöministerinä 2015–2018. Vuodesta 2021 hän on johtanut Nobel-säätiötä.
Nancy Faeser

Nancy Faeser (s. 13. heinäkuuta 1970) on saksalainen juristi ja sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) poliitikko, joka toimi liittovaltion sisäministerinä Olaf Scholzin hallituksessa vuosina 2021–2025. Hän oli Hessenin maapäivien jäsen 2003–2021. Vuonna 2019 hänestä tuli puolueen paikallisjohtaja Hessenissä Thorsten Schäfer-Gümbelin seuraajana.
Poliittinen ura.
Faeser liittyi SPD:hen vuonna 1988. Hän toimi SPD:n Hessenin-osaston pääsihteerinä vuosina 2014–2019.
Saksan vuoden 2021 vaalien jälkeen käydyissä neuvotteluissa SPD:n, vihreiden ja vapaiden demokraattien (FDP) ns. liikennevalokoalitiosta Faeser kuului puolueensa valtuuskuntaan muuttoliikettä ja integraatiota käsittelevässä työryhmässä. Kun koalitio muodostettiin onnistuneesti, 6. joulukuuta 2021 ilmoitettiin, että hänestä tulee ensimmäinen naispuolinen Saksan sisäministeri uudessa Olaf Scholzin johtamassa hallituksessa.
Yksityiselämä.
Faeser on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi.
Aatos Leino

Aatos Lemminkäinen Leino (7. tammikuuta 1907 Pori – 21. tammikuuta 1983 Pori) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Leinon vanhemmat olivat ylikonstaapeli Otto Fredrik Leino ja Elin Anna Augusta Hein ja puoliso vuodesta 1936 Agnes Armida Andersson. Käytyään 1918–1923 keskikoulun Porin Lyseossa Leino meni ensin Hankkijan ja sitten Porin Konepajan palvelukseen. Vuonna 1929 hän siirtyi juuri perustetun Porin Oluttehtaan palvelukseen, jossa hän työskenteli aina 1960-luvun lopulle.
Leino oli aluksi Porin Oluttehtaan konttoristi ja myyntimies, mutta jo vuonna 1934 hänestä tuli tehtaan isännöitsijä ja yrityksen johtokunnan jäsen. Leino osallistui molempiin sotiin tykistössä. Vuonna 1941 hänestä tuli myös Porin Oluttehtaan kanssa samaan Pyynikki-yhtymään hankitun Rauman oluttehtaan isännöitsijä sekä Oy Pyynikin, Viipurin Olut Oy:n ja Mallas-Sanitas Oy:n johtokuntien jäsen. Sotien jälkeen Leino jatkoi Porin Oluttehtaan isännöisijänä, ja kun se vuonna 1959 erotettiin Pyynikki-yhtymästä, Leino jatkoi sen johdossa toimitusjohtajana. Eläkkeelle tehtävästä Leino jäi vasta vuonna 1969. Hän sai samana vuonna teollisuusneuvoksen arvonimen.
Outi Papamarcos

Outi Papamarcos (s. 14. maaliskuuta 1961 Uimaharju) on amerikansuomalainen kansalaisaktivisti. Pennsylvaniassa asuvat Papamarcos on kotoisin Uimaharjun Honkavaaran kylästä, jossa hänen isänsä toimi Enso-Gutzeitin tehtaan johtajana. Lapsuudessaan Papamarcos koki Pohjois-Karjalan ilmapiirin ummehtuneeksi ja muutti 20-vuotiaana Yhdysvaltoihin. Papamarcos eli täysin epäpoliittisena 40 vuotta, kunnes jäi eläkkeelle IBM:n palveluksesta 2020 ja havahtui poliittiseen toimintaan ryhtymällä vastustamaan demokraattien joukossa Donald Trumpin uudelleenvalintaa presidentiksi. Papamarcosin esikoisteos "Ja sitten tuli Trump" ilmestyi vuonna 2022.
Principe di Carignano

Principe di Carignano voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Bélierin alue

Bélierin alue () on Lacsin piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon keskiosassa. Sen hallinnollinen keskus on Toumodi. Alueen pinta-ala on 6 809 neliökilometriä. Asukkaita on 346 800 henkeä (vuonna 2014, väestönlaskenta).
Bélierin alue rajoittuu pohjoisessa Gbêkên, koillisessa Iffoun, idässä N’Zin ja Moronoun, etelässä Agnéby-Tiassan ja lännessä Gôhin ja Marahouén alueisiin. Alueen pohjois- ja eteläosien välissä sijaitsee Yamoussoukron autonominen piirikunta. Seutu on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa, jolla kohoaa Baoulén kukkulajono.
Alueen eteläosa kuuluu ekvatoriaaliseen ilmastovyöhykkeeseen, jossa on kaksi sadekautta. Vuotuinen sademäärä on 1 000–1 400 millimetriä. Tärkeimmät vesistöt ovat Bandama ja sen sivujoki N’zi. Kasvillisuus on metsä- ja ruohosavannia sekä galleriametsiä.
Alue käsittää Didiévin, Djékanoun, Tiébissoun ja Toumodin departementit. Aliprefektuureja on 15 ja kuntia kuusi: Didiévi, Djékanou, Kokumbo, Tiébissou, Tié-N’diékro ja Toumodi. Enemmistö asukkaista on bauleja.
Väestön pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssit, maniokki, riisi, maissi, keittobanaani, maapähkinä ja vihannekset. Myytäväksi tuotetaan kahvia, kaakaota, kautsua ja cashew-pähkinöitä. Muita elinkeinoja ovat karjanhoito, liikenne, kaupankäynti, käsityöammatit ja kalastus. Teollisuutta on vähän.
Bizarre Club

Bizarre Club Ry on Jyväskylästä käsin toimiva Suomen suurin fetissi- ja BDSM-alan yhdistys, joka on perustettu vuonna 2000. Yhdistyksen jäsenmäärä on noin 500, joista aktiivisia jäseniä on joitakin satoja. Jäsenet ovat BDSM:stä, sadomasokismista, bondagesta, erilaisista fetisseistä ynnä muusta kiinnostuneita ihmisiä ympäri Suomea, Baltiaa ja Pohjoismaita. Yhdistys järjestää vuosittain 2–4 suurehkoa fetisseihin ja sadomasokismiin liittyvää tilaisuutta Jyväskylässä tai sen lähialueilla. 
Toiminta.
Yhdistys järjestää vuosittain useampia fetish/sadomasokismi-bileitä Jyväskylässä tai sen lähialueilla. Oman toiminnan lisäksi yhdistys tekee myös yhteistyötä muiden yhdistysten, kuten SMFR:n ja Setan kanssa sekä esittelee muun muassa messuilla fetissi- ja sadomasokismikulttuuria.
Ensimmäiset bileet yhdistys piti 4. maaliskuuta 2000.
Vuonna 2001 yhdistykselle myönnettiin vuoden kinkyteko-palkinto.
Vuonna 2010 yhdistys julkaisi toiminnastaan kymmenvuotishistoriikin.
Dzierżoniów

Dzierżoniów on kaupunki ja oma kuntansa Dzierżoniówin piirikunnassa Ala-Sleesian voivodikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 32 869. Kaupunki on sekä piirikuntansa että viereisen Dzierżoniówin maalaiskunnan hallinnon keskus.
Maantiede ja liikenneyhteydet.
Dzierżoniówin pinta-ala on 20,1 neliökilometriä, josta maatalousmaan osuus on 65,4 prosenttia ja metsän osuus alle 0,2 prosenttia. Kaupunki rajoittuu Dzierżoniówin maalaiskunnan lisäksi Pieszycen ja Bielawan kuntiin. Se sijaitsee Kotlina Dzierżoniowskan (”Dzierżoniówin laakso”) alueella. Piława-joki virtaa kaupungin halki.
Dzierżoniów jakautuu kuuteen osa-alueeseen, jotka ovat nimiltään Przedmieście, Nowe Miasto, Dzierżoniów Dolny, Dzierżoniów Centrum, Dzierżoniów Zachód ja Dzierżoniów Zatorze.
Dzierżoniówin halki kulkevat voivodikunnan tiet 382, 383 ja 384. Kaupungin alueella on kaksi rautatielinjaa, 137 (Katowice–Legnica) ja 341 (Dzierżoniów Śląski–Bielawa Zachodnia).
Historia.
Dzierżoniów on legendan mukaan ollut olemassa 1100-luvulta lähtien. Historiallisissa lähteissä se esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1258 saksankielisellä nimellä Reichenbach. Suunnilleen niihin aikoihin sille myönnettiin kaupunginoikeudet.
Dzierżoniów oli jo 1400-luvulla tunnettu kutojistaan. Sen kaupankäynti ja käsitöiden sekä kankaan, erityisesti pellavan tuotanto kehittyi 1500-luvulla niin paljon, että aikakautta kutsutaan Dzierżoniówin kultakaudeksi. Vuonna 1526 kaupungista tuli osa Habsburgien monarkiaa. Dzierżoniów kärsi suuria vahinkoja vuonna 1618 alkaneessa kolmikymmenvuotisessa sodassa. Sleesian sotien (1740–1763) seurauksena kaupunki siirtyi Preussin hallintaan.
Vuonna 1790 kaupungissa pidettiin niin kutsuttu Reichenbachin kongressi, johon saapuivat Preussin, Itävallan, Alankomaiden, Englannin diplomaatit. Kaupunki ja ympäröivä alue oli 1800-luvulle mennessä Sleesian tekstiilituotannon keskus. Ala teollistui, mikä johti käsityöläisten kriisiin ja 1800-luvun puolivälissä Dzierżoniówissa ja lähialueilla kutojien kapinoihin. Kirjallisuuden Nobelin 1912 saanut Gerhart Hauptmann kuvaa kapinoita teoksessaan "Kankurit" (1892).
Vuonna 1945 kaupunki liitettiin Puolaan ja sen nimeksi vaihdettiin Rychbach. Vuonna 1946 se nimettiin Dzierżoniówiksi sleesialaisen papin ja mehiläishoitajan Johann Dzierzonin (Jan Dzierżon) mukaan.
Väestö.
Vuoden 2020 joulukuussa Dzierżoniówissa asui 32 869 asukasta, joista 53,3 prosenttia oli naisia ja 46,7 prosenttia miehiä. Kaupungin väkiluku on pienentynyt viime vuosikymmeninä; vielä vuonna 1995 se oli 38 066. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2020 joulukuussa 14,8 prosenttia, työikäisten 56,6 prosenttia ja eläkeikäisten 28,7 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 45,4 vuotta. Kaupungin työttömyysaste oli 7,6 prosenttia vuonna 2020. Työssäkäyvistä asukkaista 42,5 prosenttia työskenteli teollisuus- tai rakennusalalla, 14,8 prosenttia palvelualalla, 12,7 prosenttia maatalousalalla ja 2,4 prosenttia talousalalla.
Yhteistyökaupungit.
Dzierżoniówin kuusi yhteistyökaupunkia:
Carignano

Carignano () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa.. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 9 145 asukasta.
Kirgisian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Kirgisian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Kirgisiaa kansainvälisissä alle 20-vuotiaiden jääkiekko-otteluissa, muun muassa maailmanmestaruuskilpailuissa.
Joukkue sijoittui Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n järjestämässä vuoden 2018 Challenge Cup of Asian alle 20-vuotiaiden 1. divisioonan turnauksessa toiseksi. Kun turnaus järjestettiin vuonna 2019, joukkue sijoittui jälleen toiseksi. Vuodesta 2022 alkaen joukkue on pelannut maailmanmestaruuskilpailuissa, sen 3. divisioonassa.
Kazimierz Brandys

Kazimierz Brandys (27. lokakuuta 1916 Łódź, Puola – 11. maaliskuuta 2000 Ranska) oli puolalainen kirjailija. 
Brandys kirjoitti romaaneja, jotka asettuvat lähinnä yhteiskunnallis-psykologiseen lajityyppiin. Pääteos on trilogia "Między wojnami" (1947–1951), jossa hän kuvaa Puolan älymystöä fasismin alkuvaiheista toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan.
Brandys opiskeli oikeustiedettä Varsovan yliopistossa ja opetti Ranskassa Sorbonnessa. Kun Puolassa julistettiin 1981 sotatila, hän jäi vastalauseeksi Ranskaan, jossa hän kuoli.
Gbêkên alue

Gbêkên alue () on Vallée du Bandaman piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon keskiosassa. Sen hallinnollinen keskus on Bouaké. Alueen pinta-ala on 9 136 neliökilometriä. Asukkaita on 1 010 800 henkeä (vuonna 2014, väestönlaskenta).
Gbêkên alue rajoittuu pohjoisessa Hambolin, idässä Iffoun, etelässä Bélierin ja lännessä Marahouén ja Bérén alueisiin.
Alue käsittää Béoumin, Botron, Bouakén ja Sakassoun departementit. Aliprefektuureja on 20 ja kyliä 771. Asukkaat ovat etupäässä bauleja. Lisäksi on djulia ja paljon ulkomailta muuttaneita.
Väestön pääelinkeinot ovat kaupakäynti, maanviljely ja teollisuus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssit, riisi, maissi, maapähkinä, maniokki, vihannekset ja munuaispuu. Teollisuus tuottaa puuvillaa ja tekstiilejä, ruokaöljyä, cashew-pähkinöitä, alkoholia ja tupakkaa sekä pakkaustarvikkeita.
Alueen nähtävyyksiä ovat baulekuninkaiden hovi Sakassoussa, Wassoun savenvalajat, Agbassin esihistorialliset luolat, Samori Tourén linnoitus Marabadiassassa sekä luontokohteet virtahepoineen. Bauleilla on rikas käsityö- ja tanssiperinne.
Marahouén alue

Marahouén alue () on yksi Norsunluurannikon 31 alueesta, joka kuuluu Sassandra-Marahouén piirikuntaan maan keskiosassa. Sen hallinnollinen keskus on Bouaflé. Alueen pinta-ala on 9 092,48 neliökilometriä, ja vuoden 2014 väestönlaskennan asukkaita siellä on noin 862 300 asukasta.
Marahoué oli aiemmin yksi Norsunluurannikon 19 entisestä ylimmän tason hallintoalueesta, jotka lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun maa jaettiin 14 piirikuntaan. Uudistuksessa Marahouén alueesta ja Haut-Sassandran alueesta muodostettiin Sassandra-Marahouén piirikunta.
Marahouén alue rajoittuu pohjoisessa Bérén alueeseen, idässä Gbêkên ja Bélierin alueisiin ja Yamoussoukron autonomiseen piirikuntaan, etelässä Gôhin alueeseen ja lännessä Haut-Sassandran alueeseen. Pinnanmuodostusta leimaavat tasainen ylänkö sekä muutamat alangot ja kukkulat.
Ilmasto on ekvatoriaalinen kaksine sadekausineen. Vuotuinen sademäärä on 1 800–2 000 millimetriä. Tärkeimmät vesistöt ovat Bandama ja Marahoué. Kasvillisuus on etelässä ja lännessä tiheää metsää ja etelässä ja idässä puusavannia.
Alue käsittää Bouaflén, Sinfran ja Zuénoulan departementit. Aliprefektuureja on 18. Kuntia ovat Bouaflé, Bonon, Gohitafla, Sinfra ja Zuénoula.
Asukkaat ovat etupässä guroja, bauleja ja jaureja. Lisäksi on paljon burkinalaisia.
Väestön elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit, kullankaivu ja teollisuus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat keittobanaani, jamssit, maissi, riisi ja maniokki. Myytäväksi tuotetaan kahvia, kaakaota ja sokeriruokoa. Tuotantoeläimiä ovat naudat, vuohet, siat ja siipikarja. Kullankaivua harjoitetaan sekä perinteisin että nykyaikaisin menetelmin. Teollisuus tuottaa virvoitusjuomia, olutta, kaakaota ja sokeria.
Alueen nähtävyyksiä ovat Marahouén kansallispuisto, Bazrén kutojat, Gohitaflan pyhät kivet, Bandaman ja Marahouén yhtymäpaikka Bozi sekä paikalliset musiikki- ja tanssiperinteet.
Kasolaba

Kasolaba (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta sen arvellaan sijainneen pohjoiseen Halikarnassoksesta.
Myöskään Kasolaban historiasta ei tiedetä paljoakaan. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Kasolaba kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–447/446 eaa. sekä mahdollisesti vielä vuonna 425/424 eaa. Kasolaba on luetteloitu nykytutkimuksessa kreikkalaisten polisten eli kaupunkivaltioiden joukkoon, mutta on epäselvää, missä määrin se oli kreikkalainen kaupunki vielä arkaaisella ja klassisella kaudella. Sen väestö vaikuttaa olleen pitkälti kaarialaista vielä 300-luvulla eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Kasōlabeus" ().
Raaj Kumar

Raaj Kumar (oik. Kulbhushan Pandit; 8. lokakuuta 1926 Loralai – 3. heinäkuuta 1996 Bombay) oli intialainen elokuvanäyttelijä, joka työskenteli hindinkielisissä elokuvissa. Hän esiintyi Oscar-ehdokkaana olleessa vuoden 1957 elokuvassa "Mother India" ja näytteli kymmenissä hindielokuvissa urallaan, joka kesti yli neljä vuosikymmentä. Hän voitti kaksi parhaan miessivuosan Filmfare Awards -palkintoa elokuvista "Dil Ek Mandir" (1963) ja "Waqt" (1965).
Kumar kuoli ruokatorven syöpään 69-vuotiaana.
Yksityiselämä.
Kulbhushan Pandit syntyi kashmiripanditperheeseen Loralaissa, Balochistanissa, Brittiläisessä Intiassa (nykyisessä Pakistanissa). 1940-luvun lopulla hän muutti Bombayhin, missä hänestä tuli Bombayn poliisin alitarkastaja. Hän meni naimisiin anglointialaisen Jenniferin kanssa, jonka hän tapasi lennolla, jossa tämä oli lentoemäntänä. Myöhemmin Jennifer muutti nimensä Gayatriksi hindujen tapojen mukaisesti. Heillä oli kolme lasta, pojat Puru Raaj Kumar ja Panini sekä tytär Vastavikta.
Kedreai

Kedreai (, myös ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi nykyisellä Sedirin saarella.
Maantiede.
Kedreain kaupunki sijaitsi Kaariassa nykyisin nimellä Sedir (Sedir Adası, Şehiroğlu, Sideyri) tunnetulla Kerameikoksenlahden (nyk. Gökovanlahti) saarella, noin 16 kilometriä pohjoiseen nykyisestä Marmariksesta. Saaren pituus on noin kilometrin, ja se jakautuu kahteen osaan, joita yhdistää kannas. Kaupunkikeskus sijaitsi idänpuoleisessa osassa.
Historia.
Kedreai oli alun perin kaarialaisten kaupunki. Varhaisin maininta siitä on Hekataioksella, jota Stefanos Byzantionlainen lainaa. Muutoin sitä ei mainita antiikin maantieteilijöiden teoksissa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Kedreai kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–415/414 eaa.
Lysandros valtasi kaupungin toisella yrityksellä peloponnesolaissodan lopulla vuonna 405 eaa., ja toteutti siellä "andrapodismoksen" eli orjuutti sen väestön. Ainakin tuolloin Kedreain väestö oli kreikkalaisten ja barbaarien sekoitusta () eli koostui kreikkalaisista ja osaksi seudun alkuperäisistä ei-kreikkalaisista asukkaista. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Kedriatēs" (), "Kedriētēs" (), "Kedreatas" (), "Kedreatēs" () ja "Kedraīos" ().
Kedreai hellenisoitui eli kreikkalaistui 300-luvulla eaa. Hellenistisellä kaudella siitä tuli osa Rhodoksen "peraiaa" eli mantereen puolen alueita, ja yksi Rhodoksen "demoksista".
Nykyajan turismiteollisuudessa Sedirin saari tunnetaan ”Kleopatran saarena” ja siellä oleva hiekkaranta ”Kleopatran rantana”. Kerrotaan, että Marcus Antonius ja Kleopatra olisivat uineet saarella, ja rantahiekat olisi tuotu tätä tarkoitusta varten Egyptistä. Rannan erikoislaatuisen hiekan tutkimus on osoittanut, että se on mitä todennäköisimmin peräisin juuri Egyptistä, mikä tukee legendaa. Sen kuljetus olisi vaatinut noin 15 viljaproomua.
Rakennukset ja löydökset.
Kedreain kaupunki saaren itäosassa oli ympäröity torneilla varustetuilla muureilla, jotka ajoitetaan hellenistiselle kaudelle. Kaupungissa oli Apollonin kultti epiteeteillä Pythios ja Kedrius, ja näin oletettavasti tälle omistettu pyhäkkö. Kaupungin kukkulan huipulta on löydetty doorilaista tyyliä edustaneen temppelin rauniot, jotka oletetaan kyseiseksi Apollonin pyhäköksi. Rakennus ajoitetaan arkaaiselle kaudelle. Myöhemmin paikalla on ollut kirkko.
Kaupungista on löydetty myös muun muassa agora ja sen tukimuureja sekä kreikkalainen teatteri, joka sijaitsi kukkulan pohjoisrinteessä. Teatterin katsomoa, joka oli jaettu pystysuuntaisilla porraskäytävillä yhdeksään sektoriin, on säilynyt suhteellisen hyvin. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa on ollut stadion.
Kaupungin nekropolis eli hautausmaa on löydetty mantereen puolelta. Sieltä on löydetty sekä holvattuja hautarakennuksia että sarkofageja.
Krya

Krya (, myös ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Muğlan maakunnan Kapukargınin kylää.
Maantiede.
Kryan kaupunki sijaitsi Kaariassa, tai joidenkin antiikin lähteiden mukaan Lyykiassa, nykyisen Fethiyen lahden länsirannalla olevan pienemmän lahden rannalla. Paikka on noin kahdeksan kilometriä pohjoiseen Fethiyen lahden länsipään eli nykyisin Kapi Dağina tunnetun niemen kärjestä. Kaupungilla oli pieni ja jyrkkärinteinen akropolis eli linnavuori ja yläkaupunkikukkula.
Stefanos Byzantionlainen sijoitti Kryan Lyykiaan ja sanoo, että sen edustalla oli kolme saarta, Kryeis, Karysis ja Alina. Plinius vanhempi sijoitti kaupungin Kaarian Glaukoksenlahden rannalle, ja sanoo myös sen edustalla olleen kolme saarta, kuitenkaan mainitsematta niiden nimiä. "Stadiasmus Maris Magni" käyttää kaupungista nimimuotoa "Krua" ja sijoittaa sen 160 stadioninmittaa länteen Telmessoksesta. Pomponius Mela ei mainitse kaupunkia, ainoastaan Kryan niemen. Klaudios Ptolemaios käyttää kaupungista nimimuotoa "Karya" ja sijoittaa sen Lyykiaan.
Kryan kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 100 neliökilometriä.
Historia.
Kryan historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Luettelointi perustuu siihen, että Krya kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 453/452–428/427 eaa. sekä vielä vuonna 425/424 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Kryeus" ().
Rhodoksen demosten joukossa esiintyy demos nimeltä "Kryassos", joka on eri paikka.
Rakennukset ja löydökset.
Kaupungin akropoliilta on löydetty muurien ja tornin jäänteitä. Rannikolla on joonialaistyylisen temppelin malliseksi tehty hauta, jossa on kaariankielinen piirtokirjoitus.
Naksia

Naksia (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyisen Aydınin maakunnan Bağarcıkia.
Naksian historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Luettelointi perustuu siihen, että Naksia kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–432/431 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Naksiatēs" () ja "Naksiētēs" ().
Prassilos

Prassilos (, ) tai Praksilos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsi mahdollisesti Bottikessa, mutta sen tarkempaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Prassiloksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Se on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että se kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa vuonna 421/420 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Prassilios" () ja "Praksilios" ().
Salmakis (kaupunki)

Salmakis (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi jossakin Halikarnassoksen lähellä, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Salmakiksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Piirtokirjoitusten perusteella Salmakis vaikuttaisi olleen klassisella kaudella 400-luvulla eaa. jonkinlainen Halikarnassoksesta erillinen poliittinen yhteisö, mutta myöhemmin se tuli osaksi Halikarnassosta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Salmakitēs" ().
Strabon mainitsee Salmakiksen seudulla olleen Salmakiksen lähteen nimenä.
Salmakis

Salmakis (, ) voi viitata seuraaviin:
Juha Huiskonen

Juha Tapio Huiskonen (s. 7. kesäkuuta 1977 Helsinki) on Helsingin yliopiston rakennebiologian professori.
Huiskonen kirjoitti ylioppilaaksi 1996 Ressun lukiosta. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2001 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2006.
Huiskonen on työskennellyt väitelleenä tutkijana Münchenin Max Planck -instituutissa 2007–2009 sekä akatemiatutkijana ja apulaisprofessorina Oxfordin yliopistossa 2010–2020. Hän on tutkinut virusten ja solujen rakenteita käyttäen kryoelektronimikroskopiaa. Hänen tutkimusryhmänsä sai vuonna 2014 Euroopan tiedeneuvoston rahoituksen uhkaavien virusten rakenteiden tutkimukseen. Huiskoselle myönnettiin molekyylivirologian dosentin arvo Helsingin yliopistossa 2014. 
Huiskonen on toiminut Helsingin yliopiston Biotekniikan instituutin johtajana vuodesta 2020. Hänet valittiin Helsingin yliopiston yliopistokollegion jäseneksi 2022. Huiskonen on toiminut myös Biokeskus Suomen johtokunnan jäsenenä. Suomalainen Tiedeakatemia valitsi Huiskosen jäsenekseen vuonna 2024. Euroopan molekyylibiologian organisaatio (EMBO) valitsi Huiskonen jäsenekseen 2024.
Serme

Serme () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakiassa Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Sermen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että se kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 450/449–432/431 eaa. sekä vielä vuonna 422/421 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Sermeus" (), "Sermaieus" () ja "Sermaīos" ().
Joskus Sermen on ehdotettu olleen sama kaupunki kuin Therme, mutta tätä ei ole pidetty uskottavana.
Skapsaioi

Skapsaioi () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, ei edes sitä, sijaitsiko se antiikin aikana Khalkidikeksi kutsutulla alueella vai muulla alueella Khalkidikesta nimensä saaneella nykyisellä Chalkidikín niemimaalla.
Skapsaioin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Tulkinta perustuu siihen, että klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Skapsaioi kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 452/451–415/414 eaa. Lisäksi kaupunki löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Skafsaios" () ja "Skapsaios" (). Kaupungin nimi ei esiinny sellaisenaan antiikin aikaisissa lähteissä, vaan on johdettu tutkimuksessa etnonyymistä.
Joskus Skapsaioi on tulkittu nimen perusteella samaksi kaupungiksi kuin Kampsa.
Skithai

Skithai (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta Stefanos Byzantionlainen sijoitti sen lähelle Poteidaiaa.
Skithain historiasta ei tiedetä käytännössä mitään. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että se löi omaa hopearahaa arkaaisen kauden lopulla vuoden 500 eaa. tienoilla. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Skithaīos" ().
Joskus Skithai on tulkittu nimen perusteella samaksi kaupungiksi kuin Kithas, joka esiintyy Deloksen meriliiton verotusluetteloissa.
Smila (Krusis)

Smila (, myös "Smilla", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Krusiksessa Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Smilan historiasta tiedetään vain vähän. Herodotoksen mukaan se oli persialaissotien aikaan Persian vallassa ja antoi joukkoja Kserkseen käyttöön vuonna 480 eaa. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että se kuului klassisella kaudella Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa kerran vuonna 434/433 eaa. Smilan mainitsevat myös Hekataios ja Stefanos Byzantionlainen.
Volker Braun

Volker Braun (1939 Dresden, Saksa) on saksalainen kirjailija. Hän on työskennellyt Berliinissä: Berliner Ensemblessä dramaturgina ja sittemmin toiminut Deutsches Theaterissa. Hän on kirjoittanut näytelmiä ja runoja, jotka aggressiivisessa tyylissään muistuttavat Bertolt Brechtin ja Vladimir Majakovskin tuotantoa.
Villebichot

Villebichot on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 24 kilometriä Beaunen kaupungista koilliseen.
Villebichot oli Burgundin herttuoiden aikaan suosittua metsästysseutua. Alueella kasvatettiin peuroja sekä koulutettiin metsästyskoiria. Kunnan keskustassa oleva romaaninen taivaaseenastumisen kirkko on rakennettu 1100-1300-luvuilla.
Reinildo Mandava

Reinildo Isnard Mandava yleensä vain Reinildo (s. 21. tammikuuta 1994 Beira, Mosambik) on mosambikilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Sunderlandia. Reinildo on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Reinildo aloitti ammattilaisuransa maansa pääsarjassa, josta hän siirtyi vuonna 2015 portugalilaiseen Benficaan. Pelattuaan useammassa eri seurassa Portugalin toiseksi ylimmällä ja ylimmällä sarjatasolla Reinildo siirtyi vuonna 2019 ranskalaiseen Lilleen. Kaudella 2020–2021 hän voitti Lillen riveissä Ranskan liigamestaruuden ja hänet valittiin kauden päätteeksi liigan tähdistökokoonpanoon. 
Tammikuussa 2022 Reinildo siirtyi Atlético Madridiin. Hän pelasi Atléticossa 3,5 kauden aikana 74 La Ligan ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 17 ottelua. 
Heinäkuussa 2025 Reinildo siirtyi Englannin Valioliigaan kaudeksi 2025–2026 nousseeseen Sunderlandiin kaksivuotisella sopimuksella. 
Maajoukkueura.
Reinildo teki ensiesiintymisensä Mosambikin maajoukkueessa toukokuussa 2014 pelatussa ystävyysottelussa Marokkoa vastaan. Hän kuului Mosambikin kokoonpanoon Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2023 ja teki maalin alkulohko-ottelussa Ghanaa vastaan 22. tammikuuta 2024.