Henri Nouwen

Henri Jozef Machiel Nouwen (24. tammikuuta 1932 – 21. syyskuuta 1996) oli alankomaalainen katolinen pappi, professori, kirjailija ja teologi. Hän oli työssään kiinnostunut psykologiasta, pastoraaliteologiasta, hengellisyydestä, sosiaalisesta oikeudenmukaisuudesta ja yhteisöllisyydestä.
Opetettuaan lähes kaksi vuosikymmentä eri yliopistoissa Nouwen muutti kehityisvammaisille tarkoitetun Arkin Daybreak-yhteisön papiksi Kanadaan.
Elämä.
Henri Nouwen syntyi Nijkerkissa, Alankomaissa 24. tammikuuta 1932. Hänen vanhempansa olivat Laurent J. M. Nouwen ja Maria Nouwen (o.s. Ramselaar). Isä Laurent oli vero-oikeuden juristi ja äiti Maria oli perheyrityksen kirjanpitäjä. Nouwen opiskeli jesuittojen Aloysius Collegessa Haagissa ennen kuin hän vietti vuoden pappisseminaarissa Apeldoornissa. Hän opiskeli kuusi vuotta papiksi Rijsenburgin seminaarissa.
Nouwen vihittiin papiksi Utrechtissa 21. heinäkuuta 1957. Häntä kiinnosti psykologia, ja hän sai luvan opiskella sitä Nijmegenin katolisessa yliopistossa heti pappisvihkimyksensä jälkeen. Valmistuttuaan psykologiksi vuonna 1964 hän opiskeli kaksi vuotta stipendillä Uskonto ja psykiatria -koulutusohjelmassa Menninger Clinicissä, Yhdysvalloissa, jossa hän sai vaikutteita psykologi Gordon Allportilta. Hän tutki psykologiaa ja teologiaa ja suoritti harjoittelunsa kliinisessä sielunhoidossa. Hän osallistui myös yhteiskunnalliseen ja poliittiseen toimintaan. Vuonna 1965 hän matkusti Etelä-Yhdysvaltoihin ja oli mukana Selma–Montgomery-marsseilla, joista hän kirjoitti artikkelin hollantilaiseen lehteen.
Vuosina 1966–1968 Nouwen toimi professorina Notre Damen yliopistossa, jonka jälkeen hän palasi Alankomaihin opettamaan pastoraalipsykologiaa. Vuonna 1971 hän väitteli teologian tohtoriksi ja palasi jälleen Yhdysvaltoihin, jossa hän toimi pastoraaliteologian professorina Yale Divinity Schoolissa 1971–1981. Hän käyttii paljon aikaansa kirjoittamiseen ja häneltä julkaistiin useita kirjoja, jotka saivat laajan lukijakunnan. Hän toimi myös Collegeville Institute for Ecumenical and Cultural Research -järjestössä Collegevillessä, Minnesotassa, sekä tutkijana North American Collegessa, Roomassa.
Ollessaan professorina Yalessa Nouwen vietti kaksi usean kuukauden jaksoa Abbey of the Genesee -luostarissa. Ensimmäisestä seitsemän kuukautta kestäneestä vierailustaan julkaistiin kirja "Hiljaisuuden päiväkirja". Toisen vierailun aikana Nouwenin äiti kuoli, mikä innoitti hänet kirjoittaamaan useita kirjoja äitinsä elämästä. Jätettyään Yalen vuonna 1981 hän vietti puoli vuotta Perun köyhien parissa. Vuonna 1983 hänet nimitettiin professoriksi Harvard Divinity Schooliin. Hänellä oli osa-aikainen virka, mikä mahdollisti ajan jakamisen opettamisen ja Latinalaisen Amerikan lähetystyön välillä. Hän opetti Harvardissa kunnes erosi vuonna 1985.
Vuonna 1985 Nouwen kutsuttiin liittymään Arkki-yhteisöön Troslyssa, Ranskassa, joka oli ensimmäinen kehitysvammaisille tarkoitetuista yhteisöistä Jean Vanierin perustamassa verkostossa. Arkissa hän tunsi löytäneensä kodin ja vuotta myöhemmin hän muutti Arkin Daybreak-yhteisöön lähelle Torontoa, Kanadaa, toimimaan yhteisön pappina. Daybreakissä Nouwenistä tuli Adam Arnett -nimisen vaikeasti kehitysvammaisen miehen avustaja. Nouwen piti Adamia merkittävimpänä opettajanaan, ja hän kirjoitti heidän ystävyydestään kirjan "Adam, God’s Beloved".
Nouwen kuoli yllättäen sydänkohtaukseen 21. syyskuuta 1996 Alankomaissa, kun hän oli matkalla Venäjälle dokumenttielokuvan kuvauksiin. Hänelle järjestettiin kahdet hautajaiset: Utrechtissa, Alankomaissa sekä Kanadassa. Hänet on haudattu Richmond Hilliin lähelle Daybreak-yhteisöä.
Tuotanto.
Elämänsä aikana Nouwen kirjoitti yli 40 kirjaa. Niitä on myyty maailmanlaajuisesti yli 7 miljoonaa kappaletta ja niitä on käännetty yli 30 kielelle. Nouwenin teokset ovat erityisen tunnettuja Pohjois-Amerikassa. Yhdysvaltalaisen The Christian Century -lehden kyselyn mukaan hän oli luetuin kirjailija sekä katolisen että protestanttisen papiston keskuudessa. Häneltä on suomennettu "Erämaasta puutarhaan", "Sydämen tie", "Pelon talosta rakkauden taloon", "Toivo kaaoksen maailmassa", "Kutsumus" sekä bestseller-kirja "Tuhlaaja­pojan paluu". Nouwen kirjoitti "Tuhlaajanpojan paluun" asuessaan Arkki-yhteisössä, ja sen aiheena on Rembrandtin samanniminen maalaus.
Nouwenin tuotannon tärkeitä teemoja ovat yksinäisyys, yhteisöllisyys ja myötätuntoisuus. Hän korosti kirjoituksissaan suhdetta toisiin ja kirjoitti suoraan merkityksen, kuulumisen ja läheisyyden kaipuusta. Hän käsitteli myös palvelustyön ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden aiheita.