Kommentaarit Homeroksen Iliaaseen ja Odysseiaan

Kommentaarit Homeroksen "Iliaaseen" ja "Odysseiaan" (, ) ovat Eustathios Thessalonikelaisen kirjoittamia bysanttilaisaikaisia teoksia, jotka ovat nimensä mukaisesti kommentaareja Homeroksen eepoksiin "Ilias" ja "Odysseia".
Historia.
Teosten synty ja merkitys.
Eustathios toimi Konstantinopolissa ja myöhemmin Thessalonikessa kaupungin arkkipiispana vuodesta 1178. Homeros-kommentaarinsa hän kirjoitti vielä Konstantinopolissa ollessaan, jolloin hän toimi retoriikan opettajana. Ne liittyvät keisarillisessa hovissa tuohon aikaan vallinneeseen eräänlaiseen Homeros-renessanssiin, joka näkyy myös muun muassa Anna Komnenan kirjoittamassa "Aleksias"-eepoksessa (1148). Samoihin aikoihin Eustathios kirjoitti myös kommentaarit muun muassa Pindarokseen ja Dionysios Periegeteen teokseen.
Kommentaarinsa Eustathios kirjoitti auttaakseen oppilaitaan uralla hovissa tai kirkossa. Hän koosti ne pitkälti kokoamalla yhteen lainauksia eeposten aikaisemmilta kommentaattoreilta, yhtä lailla aleksandrialaisilta grammaatikoilta ja tekstikriitikoilta, kuin myöhemmistäkin teoksista, jotka hänellä oli käytettävissään Konstantinopolin laajoissa kirjastoissa. Hän pystyi hyödyntämään vielä tuolloin olemassa olleita lähteitä, jotka eivät ole säilyneet nykyaikaan, kuten suurempaa määrää Euripideen tragedioita sekä ehjempää versiota Strabonin "Geografikasta".
Eustathioksen kommentaarit ovat merkittäviä, koska ne sisältävät paljon katkelmia lähteenään olleista teoksista, jotka ovat sittemmin kadonneet, ja Eustathios on säilyttänyt ainakin ytimen lähteidensä tekemistä huomioista ja kritiikistä. Ne ovat myös merkittäviä eksegeesin ja leksikografian sekä bysanttilaisen kulttuurihistorian lähteitä. Kommentaareilla oli suuri vaikutus renessanssiajan näkemyksiin Homeroksen runoudesta.
Käsikirjoitukset.
Kommentaareista on säilynyt Eustathioksen omakätisiä käsikirjoituksia. "Iliaan" omakätinen käsikirjoitus on Biblioteca Laurenzianassa Firenzessä, ja "Odysseian" omakätiset käsikirjoitukset Ranskan kansalliskirjastossa Pariisissa ja Pyhän Markuksen kirjastossa (Biblioteca Marciana) Venetsiassa.
Tekstilaitokset.
Teosten "editio princeps" julkaistiin Roomassa vuosina 1542–1550 (4 osaa, fol.). Siitä julkaistiin heikkolaatuinen uusintapainoa Baselissa 1559–1560. A. Potitus julkaisi vain "Iliaan" viiden ensimmäisen laulun kommentaarin sekä niiden latinankielisen käännöksen (1730, 3 osaa, fol.). Alkuperäisen Rooman laitoksen parempilaatuinen uusintapainos julkaistiin Leipzigissa kahtena laitoksena. Ensimmäinen sisälsi "Odysseian" kommentaarin (1825–1826, 2 osaa, 4to.) ja toinen "Iliaan" kommentaarin (1827–1829, 3 osaa, 4to.) G. Stalbaumin toimittamana. Uusimmat laitokset ovat Brillin julkaisemat "Iliaan" kommentaari (1971–1987) ja "Odysseian" kommentaari (2022–). Useissa Homeroksen eeposten laitoksissa on julkaistu paljon katkelmia Eustathioksen kommentaareista.
Sisältö.
Eustathioksen kommentaarit kokoavat aineistoa laajasti monenlaisista lähteistä ja pyrkivät selittämään sanoja, lauseita ja ajatuksia Homeroksen eepoksissa. "Ilias"- ja "Odysseia"-kommentaarit nähdään ja julkaistaan usein erillisinä, ja tällöin niihin voidaan viitata nimillä "Kommentaari Homeroksen Iliaaseen" (lat. "Commentarii ad Homeri Iliadem") ja "Kommentaari Homeroksen Odysseiaan" ("Commentarii ad Homeri Odysseam").
Eustathios kannattaa maltillisen allegorista tulkintaa eepoksista. Niiden kirjailijoiden määrä, joita Eustathios lainaa, on suorastaan hämmästyttävän suuri. Hän ei kuitenkaan todennäköisesti ollut itse lukenut kaikkia teoksia, ja lainaa osaa toisen käden lähteiden kautta. Tästä huolimatta on kaikki syy uskoa, että Eustathios tunsi hyvin ainakin suurimmat kriitikot, kuten Aristofanes Byzantionlainen, Aristarkhos Samothrakelainen ja Zenodotos.
Varsinaisen sisältönsä puolesta teos ei ole erityisen ansiokas. Sen rakenne on melko sekava, ja Eustathios on sisällyttänyt mukaan kaikenlaista aineistoa mukaan lukien grammatiikka, mytologia, historia ja maantiede. Teoksessa on vain vähän omaperäistä sisältöä, joka ilmaisee Eustathioksen omia mielipiteitä. Hänen omat huomionsa sekoittuvat usein varhaisemmilta kommentaattoreilta otettuihin tekstikohtiin, ja ovat hyvin hajanaisia ja keskeytyvät usein kaikenlaisiin poikkeamiin sivupoluille. Monet etymologiset ja grammaattiset selitykset ovat ajalle tyypillisesti mielikuvituksellisia ja jo kaukana antiikin ajan todellisuudesta.