tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Maitosuklaa

Maitosuklaa on suklaata, joka valmistetaan kaakaomassan, kaakaovoin ja sokerin lisäksi maitojauheesta tai maidosta. Euroopan unionin alueella maitosuklaassa on oltava vähintään 25 prosenttia kaakaokuiva-ainetta ja vähintään 14 prosenttia maidon kuiva-ainetta. "Vaaleassa maitosuklaassa" on oltava vähintään 20 prosenttia kaakaokuiva-ainetta ja vähintään 20 prosenttia maidon kuiva-ainetta.
Maitosuklaan kokonaisenergian jakauma on 54 % rasvaa, 8% proteiinia, 38 % imeytyvää hiilihydraattia. Suklaata tehdään yleensä teollisesti. Tilastoitujen tietojen mukaan maitosuklaassa on 100 g kohden noin 33 g rasvaa ja hiilihydraatteja jopa 50 g. On erikseen olemassa maidotonta ”maitosuklaata”, jossa on käytetty kasvismaitoja, esimerkiksi laktoosi-intoleranssin ja maitoallergian omaavia varten.
Maitosuklaan keksi vuonna 1875 sveitsiläinen Daniel Peter kehittäessään maitojauheen, jota hän sekoitti kaakaojauheeseen ja -voihin sokerin kera .
Maitosuklaan makua itsessään muutetaan tavallisesta tummemmasta suklaasta lisäämällä suklaaseen enemmän maitoa. Se on myös pehmeämpää ja rasvaisempaa kuin tummasuklaa. Niin sanotuksi ”laadukkaaksi” suklaaksi luokitellaan maitosuklaa, jossa on 25 % kaakaokuiva-ainetta, 2,5 % rasvatonta kaakaokuiva-ainetta, 3,5 % maitorasvaa ja jonka kokonaisrasvapitoisuus (kaakaovoi ja maitorasva) on vähintään 25 %. Laadukas maitosuklaa sisältää vähintään 30 % kaakaota.
007 vaaran vyöhykkeellä

007 vaaran vyöhykkeellä ("The Living Daylights") on John Glenin ohjaama järjestyksessään viidestoista "James Bond" -elokuva vuodelta 1987. Elokuvassa James Bondia näyttelee ensimmäistä kertaa Timothy Dalton pois jättäytyneen Roger Mooren jälkeen. Elokuvan tunnusmusiikkina oli kappale ”The Living Daylights”, ja sen esitti norjalainen yhtye A-ha.
Elokuvan budjetti oli 40 miljoonaa dollaria, ja se tuotti yli 191 miljoonaa maailmanlaajuisesti, mikä oli siihenastisista Bond -elokuvista kolmanneksi eniten.
Juoni.
Elokuvan tapahtumapaikkoina ovat Gibraltar, Bratislava, Lontoo, Wien, Tanger, ja Afganistan.
SAS:n ja 00-osaston yhteinen harjoitus päättyy epäonnistumiseen. Yksi 00-agenteista tulee "ammutuksi" värikuula-ammuksella ja jää vangiksi SAS:lle, ja toisen agentin surmaa oikea salamurhaaja (Carl Rigg). Kolmas agentti James Bond, 007 (Timothy Dalton) ei onnistu saamaan kiinni salamurhaajaa, joka menehtyy takaa-ajon aikana. Bratislavaan siirtyneen Bondin pitää turvata loikkaavan KGB-kenraali Georgi Koskovin (Jeroen Krabbé) turvallisuus. Tehtävä onnistuu suuremmitta ongelmitta. Koskov kertoo huolestuttavia uutisia KGB-päällikkö Puškinista (John Rhys-Davies) ja joutuu silti kaapatuksi takaisin. Huolestuttavat huhut ja kaappauksen nopeus kehottavat toimimaan, ja Bond lähetetään tappamistehtävään Tangeriin. Q:n (Desmond Llewelyn) pajasta tulee mukaan tarpeelliseksi osoittautuvia teknisiä ihmelaitteita. Bond koukkaa Bratislavan kautta ja ottaa yhteyttä Koskovin sellisti-tyttöystävään Kara Milovyyn (Maryam d’Abo) ja auttaa tätä loikkaamaan Itävaltaan. Tangerissa Bond ottaa yhteyden Puškiniin omien epäilyjensä vuoksi, ja he järjestävät juonen Koskovin intressien paljastamiseksi. Afganistaniin kuljetettu Bond pääsee pakoon venäläisiltä ja saa yhteyden mujahideen-sissiliikkeeseen, jonka komentaja Kamran Shan (Art Malik) tulee hänen avukseen. Juonitteleva Koskov on pimittänyt rahaa, ostaa niillä huumeita ja toimittaa amerikkalaisen yhteyskumppaninsa Brad Whitakerin avulla (Joe Don Baker) aseita. Bond apureineen tärvää juonen, pahoinpitelee Necrosin (Andreas Wisniewski) ja tekee selvää myös Whitakerista. Koskov joutuu ylempiensä käsiin, ja hänelle on luvassa lyhyt loppuelämä.
Q-laitteistoa.
-- Walther PPK, Bondin käsiase
-- Tarkka-ampujan ase, Bond käytti sitä kenraali Koskvoin suojelemiseen.
-- Avainperä, viheltämällä "Rule, Brittaniasta" laukaisee tainnutuskaasua. Toinen vihellys räjähtää avainperän, esim: saa kassakaapin auki. Käytettiin Brad Whitakerin tappoon ja Neuvostoliittolaisten vartijoiden tainnutukseen.
-- Aston Martin V8, erikoisvarusteena: itsetuhojärjestelmä, rakettimoottori, laser (joka läpäisee kaiken.)
Musiikki ja ääniraita.
Elokuvan musiikit sävelsi John Barry ja tunnusmusiikin lauloi norjalainen a-ha. Elokuvassa on myös kaksi The Pretenders yhtyeen kappaletta. Elokuvan ääniraidan kappaleet:
Elokuvassa soi myös Karan orkesterin soittamana Antonín Dvořákin konsertto sellolle ja Pjotr Tšaikovskin teos ”Rokokoo-muunnelmat”.
Vastaanotto.
Suomalaisen kriitikon Arto Pajukallion mukaan Joe Don Bakerin ja Jeroen Krabbén roolityöt ovat epäonnistuneita.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1991

31. alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Itävallan Saalbach-Hinterglemmissä 22. tammikuuta – 3. helmikuuta 1991.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Erkki Pirtola

Erkki Samuli Pirtola (18. toukokuuta 1950 Rautalampi – 23. tammikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija. Hänet tunnettiin myös kirjoittajana ja taidekriitikkona, televisiotoimittajana sekä taiteen opettajana. Hän oli myös kuratoinut useita näyttelyitä.
Pirtola järjesti 1970-luvulta asti näyttelyitä valtavirrasta sivussa oleville taiteilijoille, kuten Kalervo Palsalle ja Roi Vaaralle. Hän perusti taiteilijaryhmiä, kuten Ö-ryhmän, ja toimi muun muassa videotaiteen pioneerina. Pirtola tunnettiin työstään ATV-televisiokanavalla sekä ITE-taiteesta. ITE on lyhenne ilmauksesta ”itse tehty elämä”.
Erkki Pirtola kirjoitti muun muassa lehtiin "Vihreä Lanka", "Uuden Ajan Aura", "Komposti" (1979–1982), "Ylioppilaslehti", "Ilta-Sanomat" (1980–1992), "Aktivisti", "Voima" ja "Taide".
Eräässä artikkelissaan Pirtola kysyi: entä jos taiteen marginaalit ovatkin keskeistä ja ”taiteeseen” sidottu taide ”marginaalia”?
"Todellinen taiteen emämaa löytyykin lastentarhoista, Steiner-kouluista, undergroundista, hullujenhuoneilta, presidentin muistikirjasta, betonigraffiteista, oudoista yöllisistä performansseista, ufokuvista, viidakkoshamaanin houreista..." ("Ilta-Sanomat" 24.4.1990.)
Hän toimi myös Helsingin tietokoneorkesterin kapellimestarina vuonna 2003.
Nykytaiteen museo Kiasmalla on kokoelmissaan Pirtolan teoksia. Hän sai vuonna 2006 Aleksis Kiven Seuran Eskon puumerkki -palkinnon. Vuonna 2013 Pirtolalle myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Hänet palkittiin myös Vuoden Kiila -palkinnolla vuonna 2009 ja kuvataiteen valtionpalkinnolla vuonna 2011.
Videot.
Vuonna 1987 Pirtola löysi välineekseen videokameran. Hänen ensimmäinen videoprojektinsa oli Kalervo Palsan ateljeen tyhjennyksen taltioiminen. Sen jälkeen Pirtola kuvasi suomalaista taide-elämää videolle 30 vuoden ajan. Pirtolan ainutlaatuisilla videonauhoilla on tallenteita performansseista, ITE-taiteesta, näyttelyiden avajaisista ja muista taidehäppeningeistä. Noin 2000:n videokasetin kaoottinen kokoelma oli järjestämättä vielä 2016. Osa aineistosta on luovutettu Kansallisgallerialle. Jos Pirtolan loputkin materiaalit päätyvät Kansallisgalleriaan, siitä tulee instituution suurin yksittäinen luokitteluhanke.
Yksityiselämä.
Erkki Pirtola oli naimisissa turvetaiteilija Papu Pirtolan (synt. 1949 † 2017) kanssa vuosina 1975–1998. Avioliiton aikana syntyi neljä lasta: Pilvari Pirtola (synt. 1978), Arhippa (Miika) Pirtola (synt. 1981), Sampsa Pirtola (synt. 1982) ja Velimir Pirtola (synt. 1987).
Skyr

Skyr on islantilainen rahkaa muistuttava hapanmaitotuote, joka on koostumukseltaan sakeampaa kuin jogurtti. Skyriä on valmistettu muissakin Pohjoismaissa, mutta nykyään se tunnetaan nimenomaan islantilaisen keittiön erikoisuutena.
Skyr valmistetaan pastöroimalla maitoa ja erottamalla siitä hera. Sen jälkeen maito hapatetaan ja siitä poistetaan neste. Hapatteena käytetään toisenlaista maitohappobakteerikantaa kuin rahkan valmistuksessa, ja siksi skyr on maultaan pehmeämpää kuin rahka.
Perinteisesti valmistettua skyriä ei mausteta. Skyriä myydään kuitenkin myös esimerkiksi marjoilla tai hedelmillä valmiiksi maustettuna. Myös skyr-pohjaiset smoothiet ovat kasvattaneet suosiotaan. Skyrissä on korkea proteiinipitoisuus ja matala rasvapitoisuus: skyr sisältää noin 12 % proteiinia, 3 % hiilihydraatteja ja 0,5 % rasvaa.
Turkkilainen angora

Turkkilainen angora on kissarotu, joka on kotoisin Ankaran vuoristoseudulta, jonka nimi ennen oli Angora. Jo 1400-luvulta tunnettu kissarotu on yksi vanhimmista. 
Ulkonäkö.
Turkkilaisen angoran jalostuksessa on korostettu erisävyisiä silmiä, mutta nykyään jalostuksessa sallitaan kaikki värit. Silmät ovat hieman vinot, ja korvat kohtuullisen suuret. Pää on kiilanmuotoinen ja otsaa kohti levenevä. Korkealle päälaelle sijoittuneiden korvien kärjissä on yleensä tupsut. Turkkilaisen angoran tulee näyttää viehkeältä ja ylväältä. Se kuuluu puolipitkäkarvaisiin kissoihin, joista sen karva on lyhimmästä päästä. Karva on hieman pidempää kaulassa, mahassa ja hännässä. Turkki on sileä ja silkkinen, sillä aluskarvaa ei ole juuri ollenkaan ja karvanlähtö on melko vähäistä. 
Turkkilainen angora on liikkuvainen kissa. Se on rakenteeltaan notkea ja siroudestaan huolimatta lihaksikas. Se on vartaloltaan keskikokoa ja sopusuhtainen. Jalat ovat pitkät ja hoikat, takajalat hiukan korkeammat kuin etujalat. Naaraat painavat yleensä 2,5–4 kg, ja urokset ovat jonkin verran naaraita suurempia (4–6 kg painoltaan). 
Luonne.
Turkkilainen angora on yksi maailman lempeimmistä kissaroduista. Se on luonteeltaan hyvin seurallinen ja vielä vanhanakin utelias. Turkkilaista angoraa pidetään useimmiten yhden ihmisen kissana mutta toki se antaa huomiota muillekin.
Tiiliharkko

Tiiliharkko on tiilikiveä suurempi savesta ja hiekasta polttamalla valmistettu harkko. Tiiliharkko on tyypillisesti kennorakenteinen, jolloin saavutetaan materiaalin säästöä, kevyempi paino ja ennen kaikkea parempi lämmöneristyskyky harkon kennojen sulkeutuessa päistään muurauksen yhteydessä. Kennorakenne voi olla myös täytetty erityyppisillä lämmöneristeillä.
Valmistus.
Tiiliharkot valmistetaan normaalitiilen tapaan savimassasta polttamalla. Polton kovuus ja tiilen sintraantumisaste vaihtelevat valmistajakohtaisesti.
Tiiliharkkoja ei valmisteta Suomessa. Maahantuodut tiiliharkot on valmistettu Keski-Euroopassa, missä kennorakenteinen tiiliharkko on yleisesti käytetty rakennusmateriaali sekä pien- että kerrostaloissa. 
Ominaisuudet.
Tiiliharkon koot ja rakenne vaihtelevat valmistajan mukaan. Harkkoja on sekä ulko- että väliseinäkäyttöön.
Leveillä, yli 40 cm vahvuisilla molemmin puolin rapatuilla tiiliharkkorakenteilla päästään ulkoseinissäkin nykyisin hyväksyttyihin U-arvoihin ilman lisälämmöneristystä. 
Tiilharkon työstettävyys on tavanomaisen tiilen luokkaa; harkkoa voidaan esimerkiksi katkoa. Rakenne limitetään muiden harkkorakenteiden tapaan.
The Downward Spiral

The Downward Spiral (tunnetaan myös nimellä Halo 8) on industrial rock-yhtyeen Nine Inch Nailsin 8. maaliskuuta 1994 julkaistu konseptialbumi. Albumi oli kaupallinen menestys, sekä myi Yhdysvalloissa nelinkertaista platinaa.
Taustaa.
"The Downward Spiral" kertoo nimettömäksi jääneestä, itsetuhoisesta protagonististaan sekä tämän romahtamispisteestä albumin lopussa, josta myös albumin nimi juontaa juurensa. 
Kappaleet ""Closer" ja "March of the Pigs"" julkaistiin singleinä. Vuonna 2003 country-artisti Johnny Cash julkaisi oman versionsa kappaleesta "Hurt", joka jäi hänen viimeiseksi hitikseen. Nine Inch Nailsin keulakuva Trent Reznor on luonnehtinut kappaletta Cashin omaksi.
Albumista on julkaistu myös "DualDisc" - sekä "Deluxe Edition" -versiot. Versiot sisältävät kappaleiden uusia versioita, sekä täysin uusia kappaleita. Albumista julkaistiin myös remix-albumi "Further Down the Spiral" vuonna 1995. 
Studioalbumin ja remixalbumin pohjalta yhtye soitti menestyksekkäällä kiertueella, joka loppui vasta 1995 lopulla.
Hannu Savola

Hannu Tapani Savola (18. lokakuuta 1949 Paavola – 13. helmikuuta 2007 Helsinki) oli Ilta-Sanomien vastaava päätoimittaja. Hänet valittiin tehtäväänsä syyskuussa 2006 edellisen päätoimittajan Antti-Pekka Pietilän erottua kohun keskellä.
Savola kävi Sanoman toimittajakoulun 1971–1972. Hän työskenteli Helsingin Sanomien politiikan toimituksessa 1973–1976, lehden päätoimittajien erityisavustajana 1976–1978, toimitussihteerinä 1978–1980 sekä politiikan toimittajana 1980–1982. Suomen Kuvalehden toimituspäälliköksi Savola kutsuttiin 1982. Hän palasi Sanoman palvelukseen 1985 Ilta-Sanomien toimittajaksi. Ilta-Sanomissa hänen vastuullaan oli paljolti talouden seuraaminen. Paitsi omalla nimellään, hän kirjoitti lehteen myös nimimerkillä Diileri. Savola kuoli sairauskohtaukseen 57-vuotiaana.
Savola oli yksi lokakuussa 1981 ilmestyneen, kohutun "Tamminiemen pesänjakajat" -teoksen kirjoittajista. Sen kirjoittivat työnantajaltaan salaa Helsingin Sanomien politiikan toimittajat.
Helsingin käräjäoikeus tuomitsi vuonna 2006 Ilta-Sanomien uutispäätoimittajana toimineen Savolan sekä lehden silloisen toimittajan kummankin 30 päiväsakkoon ja 2 000 euron korvauksiin oikeustieteen tohtori Kari Uotin kunnian loukkaamisesta. Jutussa oli kyse Ilta-Sanomissa heinäkuussa 2004 julkaistusta, erästä henkirikosta koskeneesta uutisesta, jossa oli mainittu Uoti. Henkirikoksen uhrilla oli ollut yhteyksiä Uotiin. Oikeuden mukaan uutisen otsikosta ja tekstistä saattoi saada sen virheellisen käsityksen, että Uotilla olisi ollut tekemistä henkirikoksen kanssa. Sen sijaan Ilta-Sanomien tiedot itse rikoksesta olivat sinänsä pitäneet paikkansa. Marraskuussa 2007 antamallaan päätöksellä Helsingin hovioikeus piti voimassa toimittajan – joka oli tällä välin siirtynyt Suomen Tietotoimistoon – ja yli puoli vuotta aiemmin kuolleen Savolan tuomiot. Hovioikeus ei ollut päätöstä antaessaan tiennyt Savolan kuolemasta. Savolalle määrätty sakkorangaistus raukesi hänen kuolemansa vuoksi automaattisesti, ja hänelle langetetut korvaukset siirtyivät hänen kuolinpesänsä maksettaviksi. Korkein oikeus ei myöntänyt valituslupaa, joten hovioikeuden antama tuomio jäi pysyväksi.
Kuiluanalyysi

Kuiluanalyysi on menetelmä kuvata tyytyväisyyttä arvioitaessa palautekyselyissä esitettyjen laatukriteerien merkitystä ja onnistumista.
Kyselytutkimuksessa kysytään laatukriteerin lisäksi sen tärkeyttä. Laatukriteerin ja tärkeyden erotusta voidaan käyttää mittarina kuvaamaan sitä, miten hyvin tavoitteessa on onnistuttu. Tätä erotusta kutsutaan kuiluksi.
Yleensä kuilukuviot piirretään siten, että kuilumuuttujan rinnalle laitetaan tärkeys.
Ohjelmistotuotanto.
Ohjelmistotuotannossa kuiluanalyysin työkaluilla arvioidaan mitkä ominaisuudet tai toiminnot on vahingossa jätetty pois, mitkä on tarkoituksellisesti poistettu ja mitkä ovat vielä toteuttamatta.
Ohjelmistotuotannossa kuiluanalyysin raportteja käytetään projektin hallintaan ja kehitysprosessin parantamiseen sekä arvioimaan liiketoiminnan tehokkuutta.
Gashapon

Gashapon (, "gashapon") tarkoittaa kolikkoautomaateista saatavia japanilaisia keräilyleluja ja -esineitä. Onomatopoeettinen nimi tulee äänestä, jonka leluautomaatti päästää: ensin väännetään kolikko sisään ("gacha") ja sitten kuuluu plop-ääni ("pon"), kun pallo tipahtaa luukusta alas. Gashapon on Bandai Companyn rekisteröimä tavaramerkki.
Japanissa leluautomaateista voi ostaa muun muassa erilaisia kännykkäkoruja, koottavia tai valmiiksi koottuja nukkeja, eläinmaskotteja ja ajoneuvojen pienoismalleja. Usein aiheina ovat mangasta, animesta tai peleistä tutut hahmot, mutta muovista valetaan myös muita pop-kulttuurin ikoneja. Suoraan automaatista ostettuna hintahaarukka on noin eurosta kolmeen. Lelut on pakattu kapseleihin, ja ostaja saa automaatista satunnaisen kapselin.
Gashapon-lelujen yksityiskohdat mallien muoteista viimeisteltyyn maalaukseen ja osien istuvuuteen on toteutettu huomattavasti paremmin kuin länsimaisissa vastineissa. Materiaali on useimmiten korkeatasoista polyvinyylikloridia.
Keräilynukkeja valmistetaan myös aikuisviihdehahmoista. Japanissa kännykkäkoruja käyttävät kaikenikäiset. Keräilijät voivat maksaa harvinaisista leluista tai koruista korkeita summia. Sarjakuva- ja lelukaupat myyvät keräilijöille valmiiksi pakattuja jokaisen mallin sisältäviä sarjoja. Näin pääsee halvemmalla kuin ostamalla leluja sokkona suoraan automaatista. Jos sarjaan kuuluu yksi tai useampi salainen malli, ne myydään yleensä erikseen.
Elektra (ooppera)

 
Elektra Op. 58, TrV 223 on Richard Straussin säveltämä ooppera Hugo von Hofmannsthalin librettoon. Se sai ensi-iltansa Dresdenissä 25. tammikuuta 1909. Libreton pohjana on libretistin näytelmä, joka puolestaan pohjaa vanhaan Sofokleen tragediaan. Elektran uudistuksellinen sävelkieli ja päähenkilön hirviömäisyys on tehnyt siitä vaikeasti lähestyttävän ja se ei ole suosiossa noussut muiden säveltäjän teosten tasolle vaikka teknisesti sen voidaan katsoa olevan yksi hänen huippusuorituksistaan.
Höntönvaara

Höntönvaara on kylä Lieksassa Pohjois-Karjalassa. Se kuului aiemmin Pielisjärven kuntaan. Naapurikyliä ovat Sokojärvi ja Jaakonvaara. Matkaa Lieksan keskustaan on 37 kilometriä. 
Kylässä on toistakymmentä asukasta, asuttuja taloja on kymmenkunta. Sähköt kylään tulivat vuonna 1973. Tie saatiin 1957. Kylän koulu lakkautettiin 1980-luvun alussa; nyt rakennus on yksityiskäytössä. Kylässä toimii metsästysseura.
Höntönvaarasta on syntyisin Japanin parlamentin ylähuoneen jäsen Marutei Tsurunen.
Nestori Telkkä

Nestor (Nestori) August Telkkä (vuosina 1912-1917 Nestori Elo, 21. joulukuuta 1875 Tottijärvi – 20. lokakuuta 1919 Pulkkala) oli suomalainen torppari ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1911. Hänet tunnetaan myös yhtenä vuoden 1906 Laukon torpparilakon johtajista. Sisällissodan jälkeen Telkkä pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän myöhemmin kaatui Venäjän sisällissodan taisteluissa.
Elämä.
Lapsuus ja nuoruus.
Nestori Telkän vanhemmat olivat Karkussa syntyneet Heikki Mikonpoika Telkkä (1824-1900) ja Henriikka Vilhelmiina Myllymäki (s. 1840). Hän kävi kolme vuotta kansakoulua ja viljeli synnyintorppaansa vuodesta 1898 lähtien. Laukon kartanolle kuulunut torppa käsitti noin 30 hehtaaria peltoa ja laidunmaata.
Torpparilakko ja eduskunta.
Telkkä vaikutti suurlakon jälkeen perustetussa Tottijärven työväenyhdistyksessä. Hän osallistui muun muassa Tampereen torpparikokoukseen paikallisten torpparien edustajana. Toukokuussa 1906 Telkkä oli mukana esittämässä Laukon torpparien vaatimuksia työolojensa parantamisesta parooni Herman Standertskjöld-Nordenstamille. Kiistaa seuranneen lakon aikana hänen torpassaan järjestettiin joukkokokouksia. Seuraavana talvena Telkkä perheineen joutui kodittomaksi, kun lakkoa edelleen jatkaneet torpparit häädettiin asunnoistaan. Myöhemmin Telkkä sai työpaikan Laurila Osakeyhtiön perustaman Tottijärven Työväen Osuuskaupan hoitajana. Keväällä 1907 hän osallistui Suomen Ammattijärjestön perustavaan kokoukseen Tottijärven työväenyhdistyksen edustajana. Samana syksynä Telkkä ja kolme muuta torpparilakon johtohahmoa saivat kuukauden vankeusrangaistukset kotirauhan rikkomisesta Laukon kartanolla pidetyn mielenosoituksen johdosta. 
Telkkä valittiin kansanedustajaksi vuonna 1908. Kaksi vuotta myöhemmin hän toimi puheenjohtajana Tampereella pidetyssä kolmannessa yleisessä torpparikokouksessa, jossa perustettiin Suomen Maanvuokraajain Liitto. Telkkä istui eduskunnassa kolme vaalikautta, kunnes putosi vuoden 1911 vaaleissa. Eduskunnan jätettyään hän osti huutokaupalla Laurila Oy:n omistaman tilan päärakennuksen Tottijärven Pajulahdesta.
Viimeiset vuodet.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen Telkkä toimi vuosina 1917-1918 Helsingin poliisilaitoksen toimistovirkailijana. Sisällissodan aikana hän työskenteli punaisten Hämeen läänin lääninhallituksessa Hämeenlinnassa. Telkkä vangittiin sodan loppuvaiheessa, mutta hän onnistui karkaamaan Hämeenlinnan vankileiriltä. Telkkä oleskeli ilmeisesti Norjassa ja Ruotsissa ennen siirtymistään Neuvosto-Venäjälle. Venäjän sisällissodassa Telkkä taisteli Eino Rahjan johtamaan Pietarin kansainvälisen sotakoulun suomalaiskomppaniassa, joka lähetettiin Pietaria kohti hyökkäävää valkoisten panssariosastoa vastaan. Hän kaatui Pulkovon taistelussa 20. lokakuuta 1919. Telkkä julistettiin kuolleeksi vuonna 1967.
Perhe.
Nestori Telkän ensimmäinen puoliso oli Hämeenkyrössä syntynytt Fanni Mariaana Eenokintytär (1876-1911), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1899. Pariskunnalla oli kaksi lasta. Vuonna 1913 Telkkä meni naimisiin tottijärveläisen Hilda Silverbergin (s. 1892) kanssa.
Nokia E90 Communicator

Nokia E90 Communicator on Nokian viides ja viimeinen Communicator-malli. Se on Nokia 9500 Communicatorin seuraaja. Nokia E90 Communicator on Symbian-pohjainen (versio 9.2) älypuhelin. Malli on Nokian ensimmäinen Communicator-sarjan puhelin, joka käyttää käyttöliittymänään S60:tä, sillä aiemmin käytössä on ollut Series 80.
Verrattuna Nokia 9500 Communicatoriin puuttuu Nokia E90 Communicatorista tuki fakseille, mutta siinä on HSDPA. Parannuksena Wi-Fi-ominaisuuksiin on 802.11b:n lisäksi 802.11g. Ensimmäisissä Suomessa myyntiin tulleissa versioissa on huonosti tuettu joitakin aiemmista kommunikaattoreista tutuksi tulleita ominaisuuksia, kuten kopioi- ja liitä -toiminto kalenterin ja taulukkolaskennan osalta. 
Myös Internet-selain on joiltain osin selvästi heikennetty Series 80 -kommunikaattoreihin nähden; selaimella ei voi enää avata uusia sivuja eri välilehtiin (vaikka selain kyllä tukee useita välilehtiä, se käyttää niitä vain jos sivu on määritelty avautumaan toiseen ikkunaan) eikä enää osaa suoraan tallentaa tiedostoja; tiedostojen tallentaminen onnistuu vain joillekin tunnetuille tiedostotyypeille ohjelmalla, mihin ne laitteessa avataan.
Kauppoihin laite tuli myyntiin kesäkuussa 2007. Sen valmistus päättyi vuoden 2009 aikana.
IPAQ

iPAQ on Hewlett-Packardin valmistama kämmentietokonemallisto. Nimi tulee Compaqin iPaq-tuotesarjasta, joka päätyi HP:lle yhtiöiden yhdistyttyä vuonna 2002.
Lisäksi samalla tuotemerkillä on julkaistu muun muassa MP3-soittimia.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2002

 
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2002 olivat historian seitsemännet maailmanmestaruuskilpailut ja neljännet miesten MM-kisat. Ne pelattiin Suomessa. Mukana oli yhteensä 24 maata, jotka pelasivat kahdessa eri sarjassa. Erona edellisiin ja seuraaviin turnauksiin pelattiin sekä A-sarjassa että B-sarjassa välierien lisäksi puolivälieräottelut.
Mestaruuden vei Ruotsi, toiseksi tuli Suomi ja kolmanneksi Sveitsi. A-sarjaan nousivat Venäjä ja Itävalta. Loppuottelu pelattiin |Hartwall Areenalla, ja sitä oli paikan päällä seuraamassa 13665 katsojaa.
B-sarja.
Pudotuspelit.
B-sarjan loppuottelu (Sijat 9-10).
Venäjä ja Itävalta A-sarjaan.
Maria Jungner

Maria Susanna Jungner (entinen Matthes, o.s. Elo, 22. elokuuta 1973 – 2. maaliskuuta 2024) oli suomalainen televisiokuuluttaja ja toimittaja. Hän työskenteli Yle TV1:n kuuluttajana vuosina 1998–2024. 
Elämä.
Maria Jungner oli viisilapsisen Elon perheen kolmanneksi vanhin. Hänen isänsä Aarre Elo oli suomalaisen tv-viihteen monitoimimies ja äitinsä Outi on työskennellyt lentoemäntänä. Jungner opiskeli steinerkoulussa ylioppilaaksi ja opiskeli myöhemmin Markkinointi-instituutissa.
Maria Jungner toimi kuuluttajana vuodesta 1998. Sittemmin hän opiskeli musiikkia, teatteria ja viestintää. Kuuluttajan työn lisäksi Jungner toimitti Ylen tv-ohjelmien taustoja esittelevää Ykköskatsomo-ohjelmaa. Jungner osallistui vuonna 2010 televisio-ohjelmaan "Tanssii tähtien kanssa" tanssiparinaan Aleksi Seppänen. Kesäkuussa 2013 hän alkoi juontaa tunnin mittaista nimikko-ohjelmaansa radiokanava Yle Puheessa.
Jungner valittiin kunnallisvaaleissa 2008 Espoon kaupunginvaltuustoon SDP:n listalta 301 äänellä. Hänet valittiin toiselle valtuustokaudelle kunnallisvaaleissa 2012. Jungner tuki vuoden 2012 presidentinvaalissa Facebook-sivullaan avoimesti vihreiden ehdokasta Pekka Haavistoa, jolloin Yle siirsi hänet vaalien ajaksi syrjään tv-kuuluttajan tehtävistä.
Jungner kuoli äkillisesti maaliskuussa 2024. Hänet on haudattu isänsä viereen Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Yksityiselämä.
Jungner oli aiemmin naimisissa Yleisradion silloisen toimitusjohtajan ja myöhemmin SDP:n puoluesihteerinä toimineen Mikael Jungnerin kanssa. Jungnerit menivät naimisiin joulukuussa 2007 ja jättivät erohakemuksen marraskuussa 2012. Ennen suhdettaan Mikael Jungneriin Maria Jungner oli naimisissa lapsuudenystävänsä kanssa. Pari avioitui vuonna 1999, ja heille syntyi kaksi lasta. Jungner oli kihloissa valokuvaaja Andreas Janettin kanssa vuoteen 2015 ja seurusteli myöhemmin elokuvaaja Kjell Lagerroosin kanssa.
Ympäristöestetiikka

Ympäristöestetiikka on filosofisen estetiikan ja ympäristöfilosofian osa-alue, joka tutkii erityisesti luonnon esteettistä arvottamista. Kuten muutenkin estetiikassa, kyse on jonkin kohteen arvottamisesta kauniina. Tässä tapauksessa kohteena voi olla jokin kohde, joka on luonnossa, esimerkiksi maisema. Kuitenkin myös jotakin yksittäistä luonnossa olevaa yksikköä, kuten kasvia tai eläintä voidaan arvottaa kauniina.
Ympäristöestetiikan tutkimuksen historiaa.
Luontoa on tutkittu filosofian historian aikana jo kaukaisista ajoista lähtien. Jo Platon tutki luontoa erityisesti dialogissaan "Timaios". Luonnon kauneutta on tutkittu myös jo hyvin kauan. Kuitenkin nykyistä keskustelua silmällä pitäen tärkeimmät luonnon esteettistä arvottamista kehitelleet filosofit ovat olleet 1700-luvulla Immanuel Kant (1724–1804) sekä skotlantilainen filosofi David Hume (1711–1776) ja englantilainen poliitikko, esteetikko ja filosofi Lordi Shaftesbury (1671–1713). 
Luonnon esteettisen arvottamisen kannalta tärkeitä käsitteitä ovat olleet ylevän käsite ja pyyteetön arvostelma. Pyyteettömyydellä tarkoitetaan yleisesti sitä, että esteettiseen arvostelmaan ei saisi liittyä minkäänlaista intressiä kyseistä kohdetta kohtaan, vaan arvostelman tulisi olla jollakin tavoin välitön. Tämä ajatus, joka on tuttu varsinkin Immanuel Kantilta on kuitenkin ongelmallinen. Ylevän käsite taas liittyy maisemantutkimukseen esimerkiksi vuoristoissa, aiheuttaen kunnioitusta.
IS-IS

IS-IS () on sisäverkon tai autonomisen järjestelmän (, AS) sisällä toimiva Link State -reititysprotokolla (IGP). ISO suunnitteli protokollan reitittämään CLNP-liikennettä. Myöhemmin :ssä IS-IS:ään tehtiin laajennus, jonka mukaan sillä voidaan reitittää sekä IP- että CLNP-liikennettä samanaikaisesti.
Vuosien 1995 ja 1998 välillä IS-IS:n suosio kasvoi merkittävästi Yhdysvalloissa sen tukemien suurien reititysalueiden ja protokollan vakauden ansiosta. Nykyisin IS-IS on käytössä pääsääntöisesti operaattoreiden sisäverkoissa, koska se skaalautuu huomattavasti OSPF:ää tai EIGRP:tä paremmin. On arvioitu, että yhteen alueeseen perustuvan IS–IS-verkon enimmäiskoko voi olla noin 1 000–2 000 reititintä, kun taas OSPF:llä reititetyn verkon maksimikoko voi olla vain noin 50 reititintä . Suurimmillaan alueisiin jaettujen IS-IS-verkkojen koko on nykyisin jopa 12 000–15 000 reititintä. Tämän vuoksi nykyisin myös kaikkien suurten eurooppalaisten operaattorien reititys perustuu IS-IS:ään. Sekä IS-IS että OSPF käyttävät Dijkstran algoritmia.
Protokollasta on julkaistu ISO-standardi ISO/IEC 10589:2002 ja .
Alueet.
IS-IS:n yhteydessä käytetään alueita kaksitasoisen hierarkkisen topologian luomiseksi. IS-IS-reititin voi olla level-1, level-2 tai level-1/2-tason reititin. Reitittimien roolit toimivat siten, että L2-tason reitittimet muodostavat runkotopologian (kuten OSPF:n area0), joilla yhdistetään L1-tason reitittimien muodostamia ”saarekkeita” ja L1/L2-tason reitittimet toimivat näiden alueiden rajareitittiminä.
IS-IS-alueet voidaankin mieltää ennemmin jatkuvien naapurussuhteiden sarjoina kuin topologisina alueina. Level-1-tason alueet muodostuvat jatkuvista reitittimien välisistä L1-naapuruussuhteista samalla Area-ID:n arvolla, ja Level-2-tason alueet muodostuvat vastaavasti jatkuvista reitittimien välisistä L2-naapuruussuhteista. Huomattavaa on myös että IS-IS-reititittimet kuuluvat kokonaan alueeseen, joten alueiden rajat sijaitsevat linkeillä toisin kuin OSPF:n yhteydessä, jossa alueiden rajat ovat reitittimissä.
Osoitteistus.
Vaikka nykyisin IS-IS:ää käytetään pääsääntöisesti pelkästään IP-pakettien reitittämiseen, se on myös monien muiden verkkoprotokollien (kuten ATM) tavoin perinyt ISO-standardien mukaisen osoiterakenteen NET:in (Network Entity Title). NET-osoitteilla ei ole tiukasti määrättyä pituutta ja kymmenjärjestelmän sijaan merkistönä osoitteissa käytetään heksadesimaalijärjestelmää.
Ville Puupponen

Ville Puupponen on yksi Leena Lehtolaisen Maria Kallio -kirjojen poliiseista. Maria Kallio tutustuu Puupposeen ensimmäisen kerran kirjassa "Harmin paikka". Kuopiolaissyntyinen, pisamakasvoinen ja punahiuksinen Puupponen on tunnettu vitseistään ja herjoistaan.
Puupponen ei yleisesti ottaen ole kirjasarjassa tullut toimeen kollegansa Pertti Strömin kanssa, mutta osoittaa kuitenkin järkytystä tämän tehtyä itsemurhan kirjassa "Tuulen puolella". 
Puupponen on myös kirjoittanut dekkarikäsikirjoituksen, jonka tämä on lähettänyt kustantamoon. Kirja on sekoitus ammatintuntemusta, savolaishuumoria ja toimintaa. Puupposen dekkarin jaospomo on punatukkainen ja pahansisuinen Karita Mallio ja päähenkilö on porkkanapäinen, kuopiolaispoika Kalle Suukkonen. Tähän mennessä Kallio on ainut, jolle Puupponen on kertonut kirjastaan.
Kirjoissa Puupponen on muihin hahmoihin verrattuna vaitelias yksityiselämästään, mutta siinä vaiheessa, kun Kallio ja Puupponen ovat työskennelleet pitkään yhdessä, Kalliolle selviää, että Puupponen seurustelee miehen kanssa.
Christine Lahti

Christine Lahti (s. 4. huhtikuuta 1950 Birmingham, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja Oscar-palkittu ohjaaja.
Lahden isä oli toisen polven amerikansuomalainen. Hänen äitinsä vanhemmat olivat kotoisin Itävalta-Unkarista. Perhe oli luterilainen.
Christine Lahti sai Oscarin vuonna 1995 esikoisohjauksestaan lyhytelokuvassa "Lieberman In Love". New York Film Critics Circle on palkinnut Lahden rooleistaan elokuvissa "Tyttö joka paiski töitä" (Swing Shift, 1984) ja "Sylvien talo" (Housekeeping, 1987). Hän voitti Golden Globen vuonna 1990 roolistaan tv-elokuvassa "Kodittomat" (No Place Like Home, 1989) ja vuonna 1998 tv-sarjasta "Chicagon lääkärit", josta hän sai myös Emmy-palkinnon. Hän on lisäksi saanut Emmy- ja Golden Globe -ehdokkuuksia, muun muassa naissivuosasta minisarjassa "Miehitetty Amerikka" (1987) ja naispääosasta elokuvassa "Elämänä pakotie" (1988). High Halls -elokuvafestivaali myönsi Lahdelle Susan B. Anthonyn Failure Is Impossible -tunnustuksen vuonna 2005.
Ensimmäinen murhani

Ensimmäinen murhani on vuonna 1993 ilmestynyt Leena Lehtolaisen ensimmäinen rikosromaani ja Maria Kallio -dekkari.
Juoni.
Romaanin päähenkilö on Helsingin poliisilaitoksen rikososaston väkivaltatoimistossa sijaisena toimiva poliisi Maria Kallio. Hän selvittää henkirikosta, joka paljastuu hänen ensimmäiseksi murhatutkinnakseen. Aiemmat hänen tutkimansa henkirikostapaukset olivat lähes aina alkoholiin liittyneitä tappoja.
Kirjan uhri on opiskelijakuorossa laulanut charmikas naistenmies Jukka Peltonen. Hän on sotkeutunut huumekauppaan, prostituutioon sekä laittoman viinan levitykseen, mikä osoittautuu myöhemmin murhan motiiviksi.
Pääepäillyt koostuvat lähinnä muista kuorolaisista. Heihin kuuluu muun muassa Antti Sarkela, jonka kanssa Kallio myöhemmin menee naimisiin ja saa lapsia. Murhaaja osoittautuikin lopulta kuoron jäseneksi. Hän oli Peltosen harjoittamaan huumekauppaan sotkeutunut nuori nainen nimeltään Tuulia. Tuulia oli ottanut Peltosen hengiltä petoksen johdosta. Peltonen oli uskotellut tytölle, että tämä oli salakuljettanut hasista, mutta lopulta paljastui, että kyse oli ollut paljon laajemmasta kansainvälisestä kokaiinibisneksestä.
Tuulia alkaa kotonaan käyttäytyä uhkaavasti, kun Maria kertoo tietävänsä, että Tuulia on murhannut Jukan. Kallion esimies, alkoholisoitunut Kalevi Kinnunen ampuu Tuuliaa olkapäähän. Tuulia päätyy sairaalaan ja jää henkiin. Epäselväksi kuitenkin jää, onko tämä oikeustoimikelpoinen.
Posti- ja logistiikka-alan unioni

Posti- ja logistiikka-alan unioni (PAU) on suomalainen yli 30 000 toimihenkilön ja työntekijän ammattiliitto. Valtaosa liiton jäsenistä työskentelee postialalla (Posti Groupissa) ja sitä lähellä olevilla aloilla, kuten viestinvälitys- ja logistiikka-aloilla, rahankäsittelypalvelut-alalla ja vastaavilla toimintakentillä. Liitolla on 73 jäsenosastoa. Jäsenistä naisia on 51 % ja miehiä 49 %.
PAU perustettiin 1. kesäkuuta 2005, kun Postiliitto ja Postin Toimihenkilöliitto yhdistyivät uudeksi järjestöksi.
PAU on SAK:n ja Kuljetusalan Ammattiliittojen Federationin (KAF) sekä Union Network Internationalin (UNI) ja Pohjoismaisen postiunionin (NPU) jäsenliitto.
Liiton jäsenlehti on nimeltään Reitti.
Harmin paikka

Harmin paikka on Leena Lehtolaisen rikosromaani, joka julkaistiin vuonna 1994. Se on Maria Kallio -sarjan toinen osa. Kirjan on kustantanut Tammi.
Juoni.
Maria Kallio on siirtynyt Helsingin rikospoliisista lakiasiaintoimiston palvelukseen Tapiolassa, jossa hän myös asuu Antti Sarkelan kanssa tämän vanhempien asunnossa. Poliisin työ ei hänelle enää kuulu, mutta kun uusi tuttava Armi Mäenpää, lempinimeltään Harmi, löytyy kotoaan kuristettuna, Maria ryhtyy epävirallisiin tutkimuksiin. 
Poliisi pidättää Armin miesystävän Kimmon ja tapaus leimataan seksuaalimurhaksi. Marian opiskelutoveri poliisikoulussa ja arkkivihollinen Pertti Ström on varma Kimmon syyllisyydestä, mutta Maria ryhtyy tämän asianajajaksi ja tekee tutkimuksia omin päin. Kaikki ei ole sitä miltä näyttää, kuten Maria saa todeta sotkeutuessaan tapiolalaisten porvarisperheiden elämään sekä sadomasokistien bileisiin. Tunkeutuessaan yhä syvemmälle juttuun Maria alkaa epäillä, ettei Kimmon siskon Sannan itsemurhaksi todettu hukkuminen ollut miltä näytti. Maria epäilee myös pomoaan, Erkki "Eki" Hentosta, luettuaan Sannan Sylvia Plathia käsittelevän gradun reunasta merkinnän tästä ja salaperäisestä "E":stä, jonka Maria kuvittelee viittaavan Ekiin. 
Lopulta Maria saa yhdistettyä palaset, ja epäilykset kohdistuvat gynekologi Erik Hellströmiin. Saatuaan tietää Marian saaneen selville, että hän on sekä Armin että Sannan murhaaja, Hellström uhkaa Marian henkeä. Lopulta hän kuitenkin lähtee pakoon ja hurjastellessaan menettää autonsa hallinnan. Hän ajaa yli 150 km:n tuntinopeudella metsään, jossa osuu kallioon. Hellström menehtyy, Kimmo vapautetaan syytteistä ja tämän maine puhdistetaan.
Brandon DiCamillo

Brandon Ralph DiCamillo (s. 15. marraskuuta 1976 West Chester, Pennsylvania, Yhdysvallat) on CKY-yhtyeen perustajajäsen ja esiintynyt elokuvissa "Jackass" ja "Viva La Bam". DiCamillo on tunnettu ”freestyle” rapistaan, (esimerkiksi ”Chinese Freestyle” CKY2:sta). Hän näytteli Falconea ja useita muita hahmoja elokuvassa "Haggard: The Movie", jonka hän on myös käsikirjoittanut. Hänen lempinimiään ovat Dico, Deek, D-cup ja Bran. DiCamillo on kehittänyt ”Ostoskärry”-stuntit Jackassissa ja CKY elokuvissa.
Mötley Crüe (albumi)

Mötley Crüe on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Mötley Crüen kuudes studioalbumi. Se julkaistiin maaliskuussa 1994. Levy on yhtyeen ainoa jolla laulaa Vince Neilin sijaan toinen laulaja, tämän tilalle tullut John Corabi. Levystä julkaistiin remasteroitu versio Mötley Recordsin kautta vuonna 1999. Kappaleet ”Hooligan’s Holiday”, ”Misunderstood” ja ”Smoke the Sky” julkaistiin singleinä. Albumi toi yhtyeelle kultalevyn Yhdysvalloissa toukokuussa 1994.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 15. Se pysyi siellä viiden viikon ajan.
Nokia E61

Nokia E61 on Nokian lokakuussa 2005 julkaisema matkapuhelin, joka on tullut vähittäismyyntiin vuoden 2006 alkupuolella. 12. helmikuuta 2007 Nokia julkaisi Barcelonassa mallista jatkokehitetyn version, Nokia E61i:n.
Puhelimen käyttöjärjestelmänä on Symbian OS 9.1 ja sovellusalustana/käyttöliittymänä S60 3rd Edition.
Puhelin kuuluu Nokian E-sarjaan
W.A.S.P. (albumi)

W.A.S.P. on W.A.S.P. -yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 1984. Levy ilmestyi remasteroituna vuonna 1997.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 6.
Alkuperä

Alkuperä on 26. lokakuuta 2006 julkaistu Lordi-aiheinen sarjakuva-albumi. Sarjakuvan tekoon ovat osallistuneet Tomi "Mr. Lordi" Putaansuu, Petri Hiltunen ja Mattipekka Ratia ja sen on kustantanut Arktinen Banaani.
Sarjakuva-albumi on järjestyksessään ensimmäinen "virallinen" Lordin sarjakuva-albumi ja se kertoo jokaisen Lordissa vaikuttavan hirviön syntytarinan sarjakuvan muodossa.
Hannu Ansas

Hannu Juhani Ansas (24. marraskuuta 1945 Marttila – 22. syyskuuta 2012 Turku) oli suomalainen jääkiekkovaikuttaja.
Ansas toimi TPS:n taustajoukoissa vuodesta 1975 lähtien. Hän oli ollut ensin TPS ry:n hallituksen puheenjohtajana ja jäsenenä ja yhtiöittämisen jälkeen HC TPS Turku oy:n hallituksen puheenjohtajana. Lisäksi Ansas toimi Jääkiekon SM-liiga oy:n hallituksen jäsenenä ja jääkiekon MM-kisojen järjestelytoimikunnassa.
Ansas oli merkittävässä asemassa Turkuhallin saamisessa Turkuun. Hän vaikutti suuresti kunnallispoliitikkona Turussa halliprojektin aloittamisessa, mitä vaikeutti osaltaan myös aivan hankkeen loppuvaiheessa Suomeen iskenyt kova lama.
Ansas aateloitiin vuonna 2005 Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 170.
Ceres (jumalatar)

Ceres oli roomalaisessa mytologiassa viljan- ja kasvillisuuden jumalatar, jolla oli myös yhteyksiä tuonpuoleiseen. Hänen nimensä on todennäköisesti johdettu "kasvamista" tarkoittavasta juuresta *cer- (vrt. lat. "crescere" "kasvaa" ja "creare" "luoda"). Ceres oli myös äitijumalatar, ja jumalatar on saanut paljon vaikutteita varheisempien kulttuurien edeltäjiltään, kuten Inannalta, Ištarilta, Artemiilta, Kybeleltä ja Demeteriltä. Cerestä palvottiin Thesmophoria- ja Cerealia-juhlien aikaan pyhäköissä ympäri Rooman valtakuntaa.
Ceres samaistettiin jo varhain kreikkalaisen mytologian Demeteriin. Niinpä hän omaksui myös Demeterin perhesuhteet, joiden mukaisesti hänestä tuli Saturnuksen ja Opsin tytär, Juppiterin sisar ja rakastettu, sekä Junon, Vestan, Neptunuksen ja Pluton sisko. Ceres oli myös Proserpinan äiti.
Cerestä juhlittiin 19. huhtikuuta Ambarvalia-juhlassa, jossa vainiot puhdistettiin ja siunattiin juhlakulkueilla sekä uhreilla ja uhrattava eläin vietiin kulkueessa peltojen ympäri. Seremonian aikana seksuaalinen kanssakäyminen oli kielletty.
John Paul Jones (sotilas)

John Paul Jones (oik. John Paul, 6. heinäkuuta 1747 – 18. heinäkuuta 1792) oli Yhdysvaltain vapaussodan ensimmäinen tunnettu merisankari. 
John Paul Jones syntyi vuonna 1747 Arbiglandin kartanossa Etelä-Skotlannin rannikolla. John Paulin isä oli puutarhuri Arbiglandissa ja hänen äitinsä oli MacDuff-klaanin jäsen. John Paul otti käyttöön nimen John Jones, kun hän pakeni veljensä kotiin Fredericksburgiin, Virginiaan vuonna 1773 väistääkseen pyövelin Tobagossa, kun häntä oli syytetty hänen komennossaan olleen merimiehen murhasta. Näin hän alkoi käyttää nimeä John Paul Jones, kuten hänen veljensä oli hänelle ehdottanut Amerikan vallankumouksen alussa.
John Paul Jones nimitettiin Yhdysvaltojen vapaussodan alussa siirtokuntien Euroopan-laivaston komentajaksi väliaikaisen kommodorin arvoisena. Hän sai vakituisen kommodorin arvon voitettuaan fregatillaan "Bonhomme Richardin" huomattavasti voimakkaamman Kuninkaallisen laivaston fregatin "HMS Serapisin" Flamborough Headin taistelussa. Näin John Paul Jonesista tuli ensimmäinen oikea yhdysvaltalainen merisankari ja arvostettu taistelukomentaja. Hän palveli myöhemmin Venäjän keisarikunnan laivastossa amiraalina. Jones ei ollut läheskään yhtä taitava poliitikkona kuin merisotilaana ollessaan laivaston komentajana aikakaudella, jolloin politiikka määräsi kannatuksen, tuen ja yleisen menestyksen taistelujen välillä.
Hänet oli alun perin haudattu Pariisiin, vietettyään viimeiset vuotensa ulkomailla, mutta lopulta vuonna 1913 hänen jäännöksensä sijoitettiin sarkofagiin Yhdysvaltojen Laivastoakatemian kappelin kryptaan Marylandin Annapolisiin, seremoniallisin menoin jotka tekivät kunniaa "amerikkalaisen laivaston isäksikin" () nimitetylle komentajalle.
Tapani Mattila

Tapani Mattila (13. lokakuuta 1940 Tampere – 5. heinäkuuta 1994 Tampere) oli suomalainen jääkiekkovaikuttaja.
Mattila oli Jääkiekon SM-liiga ry:n ensimmäinen puheenjohtaja. Hän oli toimessa vuodesta 1975 vuoteen 1983. Tätä ennen Mattila oli ehtinyt myös olla Suomen jääkiekkoliiton liittovaltuustossa. Vuosina 1981–1983 Mattila vaikutti Suomen Olympiakomitean hallituksessa.
SM-liiga jakaa Tapani Mattilaa kunnioittavaa erikoispalkintoa, jota ei anneta kuitenkaan vuosittain. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Mattilan Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 172 vuonna 2005.
Tapanin poika Hannu Mattila ja Hannun pojat Julius ja Jesper ovat niin ikään jääkiekkoilijoita.
The Last Command (albumi)

The Last Command on heavy metal -yhtye W.A.S.P:in toinen, vuonna 1985 julkaistu studioalbumi. Albumi julkaistiin uudelleen vuonna 1997. "Mississippi Queen" on cover-versio Mountain-yhtyeen debyyttisinglestä, joka julkaistiin vuonna 1970.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 4.
Kappaleet.
Vuoden 1997 uudelleenjulkaisu
Skorpionilisko

Skorpionilisko ("Heloderma horridum") on yksi maailman kolmesta myrkyllisestä liskosta. Se elää Pohjois-Amerikan kuivilla alueilla.
Koko ja ulkonäkö.
Skorpionilisko voi kasvaa jopa metrin pituiseksi ja neljän kilon painoiseksi. Se on vantterajalkainen ja pyöreäpäinen. Myös sen suomut ovat pyöreitä. Skorpionilisko muistuttaa paljon sukulaistaan gilaliskoa, mutta on sitä hoikempi, pitkähäntäisempi ja ketterämpi. Liskolla on myrkkyliskoille tyypilliset vahvat leuat, joissa on myrkkyä erittävät hampaat. Häntäänsä skorpionilisko varastoi rasvaa niukkoja aikoja varten. Skorpioniliskon väri vaihtelee alalajeittain, mutta liskon väri on yleensä musta. Ruumis on usein myös keltaisten täplien kirjoma. Skorpioniliskon hännässä on neljä rengasta. Yksi alalaji on sen sijaan lähes musta.
Levinneisyys.
Skorpionilisko elää vain Meksikossa ja Guatemalassa neljällä eri alueella. Alueista yksi on Tyynen valtameren rannikon läheisyydessä, toinen Sonoran osavaltiossa Meksikossa, kolmas Meksikonlahden eteläpuolella ja neljäs Guatemalassa, Motaguan laaksossa. Laji elää aavikoilla ja kuivahkoissa metsissä.
Elintavat.
Skorpionilisko viettää suuren osan ajastaan piilotellen kolossaan. Illan tullen se vilkastuu ja lähtee etsimään saalista, jonka se haistaa kaksihaaraisella kielellään. Kieli kerää hajumolekyylejä vomeronasaalielimeen tunnistettavaksi. Keväällä ja kesällä ravintoa on paljon tarjolla, mutta talvella liskon täytyy usein paastota kuukausia. Tämän vuoksi skorpionilisko kerää paljon rasvaa häntäänsä ja pysyttelee kolossaan talvehtien kun lämpötila alkaa laskea. Keväällä se on laiha, mutta toipuu pian ja alkaa kerätä uutta rasvavarastoa. Skorpionilisko syö etenkin lintujen ja matelijoiden munia, joita on kesällä paljon tarjolla. Pienet munat skorpionilisko nielee kokonaisina, isot se rikkoo ja latkii niiden sisällön. Skorpionilisko syö myös muita matelijoita ja pieniä nisäkkäitä, etenkin niiden poikasia. Ruokavalioon kuuluu myös hyönteisiä, sammakoita ja raatoja. Saaliinsa skorpionilisko tappaa myrkyllä. Kesäaikaan koiraat taistelevat naaraista ja purevat paljon toisiaan. Laji on immuuni omalle myrkylleen. Skorpioniliskot ovat lisääntymisikäisiä 2–3-vuotiaina ja voivat elää yli 20 vuotta.
Matti Viinamaa

Matti Viinamaa eli ”Viina-Matti” (8. helmikuuta 1859 Haapavesi – 15. helmikuuta 1936 Haapavesi) oli Haapavedeltä kotoisin ollut suomalainen kansanrunoilija ja originelli.
Elämäkerta.
Haapaveden Rytkynperän Peltolassa syntyneen Matti Viinamaan vanhemmat olivat Pyhäjoelta kotoisin ollut Antti Eerkinpoika Ylioja ja Nivalasta kotoisin ollut Eeva-Stiina Antintytär Peräaho. Suurimman osan elämästään Viinamaa asui Vatjusjärvellä Viinala-nimisellä pientilalla. Viimeksi hän omisti Humalojan kylässä sijainneen Kanervan torpan.
Tuotanto.
Viina-Matti oli tunnettu pilkkarunoistaan, joita hän teki myös tilauksesta maksua vastaan. Matilla oli musta pitkä parta ja tukka, joka valui harteille asti. Hän kiersi esiintymässä markkinoilla, käräjäpaikoilla ja muissa yleisötilaisuuksissa käyttäen esiintymisasunaan pitkää maahan asti ulottuvaa leninkiä ja päähineenä hänellä oli pannumyssy. Mattia myös pelättiin, koska hän saattoi tehdä pistävän pilkkarunon sellaisesta henkilöstä, joka oli jollakin tavoin loukannut häntä.
Pilkkarunojen ohella Viinamaa kirjoitti runoja myös ajankohtaisista tapahtumista (Nivalan konikapina, Lapuan liike) sekä muun muassa uskontoon ja politiikkaan liittyneistä aiheista. Viinamaa voitti Suomen Kuvalehden järjestämän kansanrunoilijoiden kilpailun runollaan "Laulun into". Hän oli myös keksijä ja hän rakenteli erilaisia kulkuvälineitä ja soittimia.
Viinamaa ei kirjoittanut runojaan muistiin paperille vaan säilytti ne muistissaan. Hän tunsi tarkoin Raamatun ja Kalevalan ja hän käytti runoissaan enimmäkseen heksametri-mittaa. Viinamaa esiintyi usein runoineen Haapaveden nuorisoseuran järjestämissä lausuntakilpailuissa. Juhannusyöksi Viinamaa saapui tavallisesti Kalajoen hiekkasärkille, jossa hän keräsi ympärilleen suuren joukon innostuneita kuulijoita.
Viina-Matin runoja on julkaistu Hilkka Merikallion toimittamassa kirjassa "Viina-Matin veisuja" vuonna 1968. Kaikkiaan Viina-Matti kirjoitti elämänsä aikana noin 150 runoa, mutta merkittävä osa niistä hävisi vuonna 1927, kun tulipalo tuhosi Matin kotimökin Viinalassa. Matti Viinamaa kuoli 77-vuotiaana Haapaveden kunnalliskodissa. Viinamaa oli toista viikkoa aikaisemmin sairastunut keuhkokuumeeseen ja lähtenyt sitten kotoaan kävelemään maantielle. Hän kaatui voimien pettäessä tielle ja kun hänellä ei ollut kotona ketään hoitajaa vietiin hänet Haapaveden kunnalliskotiin.
Matti Viinamaa testamenttasi Humalojan kylässä sijainneen torppansa Haapaveden osuuskaupalle. Runoilija J. H. Erkko poikkesi aikoinaan matkoillaan Haapavedelle ja tutustuttuaan Matti Viinamaahan hän totesi että Matti Viinamaa oli kuin rikkakasalla kasvanut kukkanen. Kaikki muodinmukaisuus sekä vaatetuksessa että sanoissa oli Matin mielestä raamatunvastaista ja pelkästään pahasta.
Type-Moon

Type-Moon () on japanilainen visual novel -peleihin keskittyvä pelitalo. 
Yhtiön peleistä on tehty myös anime-sarjoja.
Luettelo televisiosarjassa Simpsonit vierailleista tähdistä

"Simpsoneissa" on vuosien varrella esiintynyt useita kuuluisia julkisuuden henkilöitä joko itsenään tai jonain muuna hahmona sarjassa.
Huom. Tämä lista on epätäydellinen. Voit auttaa Wikipediaa laajentamalla sitä.
Ernest Solvay

Ernest Solvay (16. huhtikuuta 1838 – 26. toukokuuta 1922) oli belgialainen kemisti. Hänet tunnetaan etenkin Solvayn menetelmästä, jossa tuotetaan kalsinoitua soodaa, ja Solvay-konferenssin perustajana. Kemian lisäksi hän oli hyvin kiinnostunut fysiikasta. Solvay oli hyväntekeväisyyden harrastaja ja teollisuusmagnaatti.
Elämä.
Rebecqin kunnassa syntynyt Solvay oli kaivosmestarin poika. Hän osoitti hyvin nuorena mielenkiintoa kemiaa ja fysiikkaa kohtaan, mutta ei päässyt sairauden takia yliopistoon. Solvay työskenteli setänsä tehtaassa 21-vuotiaasta lähtien. 
Solvay kehitti veljensä Alfredin kanssa uuden tavan tuottaa soodaa teollisesti. He perustivat jouluaattona vuonna 1863 yhtiön nimeltä Solvay &amp; Cie. Yhtiö laajeni ulkomaille, muun muassa Ranskaan, Saksaan, Isoon-Britanniaan ja Yhdysvaltoihin. Koko maailmassa on edelleen toiminnassa noin 70 Solvayn perustamaa tehdasta.
Solvayn tehtaissa vallitsi edistyksellinen sosiaalipolitiikka. Niissä oli käytössä laaja sosiaaliturvajärjestelmä, vaikkei laki sitä edellyttänyt. Vuonna 1897 tehtaissa tuli käyttöön kahdeksantuntinen työpäivä. Solvay alkoi vuodesta 1913 lähtien maksaa myös eläkettä.
Solvay oli merkittävä vaikuttaja belgialaisessa yhteiskunnassa. Hän perusti 1900-luvun alussa monia järjestöjä.
Solvayn konferenssi.
Ernest Solvay järjesti vuonna 1911 Brysselissä aikakauden merkittävimpien kemistien ja fyysikoiden tapaamisen. Tapaamiseen tulivat muun muassa Marie Curie, Albert Einstein, Max Planck, Ernest Rutherford, Henri Poincaré ja Maurice de Broglie. Se oli alkusysäys niin sanotulle Solvay-konferenssille, joka on sittemmin kokoontunut yli 20 kertaa.
Informaatioteoria

Informaatioteoria () on sovelletun matematiikan haara, joka tutkii informaation mittaamista ja siirtämistä. Informaatioteoria pohjautuu Claude E. Shannonin ja Warren Weaverin tutkimukseen "A Mathematical Theory of Communication" (1949).
Informaatioteoriaa sovelletaan etenkin tiedonpakkauksessa ja tietoliikenteessä, mutta myös muun muassa molekyylibiologiassa. Informaatioteoria antaa useita perustavia ja eri aloille yleistettäviä tuloksia viestinnän vaatimuksista ja rajoituksista. 
Informaatioteorian perusmallissa on lähetin, joka koodaa lähetettävän informaation, häiriötä aiheuttava kanava, jonka kautta informaatio lähetetään, ja vastaanotin, joka purkaa koodatun ja kanavan korruptoiman informaation. Informaatioteoria pyrkii selvittämään mahdollisimman lyhyen koodaustavan lähettää informaatiota luotettavasti kanavan läpi. Yksinkertaisuutensa vuoksi malli soveltuu monenlaisiin tapauksiin.