Venäjän keisarin neuvottelukunta 1808–1809

Venäjän keisarin kolmikantainen neuvotteluryhmä oli Pietarissa 1808 marraskuusta – 1809 helmikuun loppuun asti toiminut, keisari Aleksanteri I:n, määräyksestä perustettu kolmikantainen neuvottelukunta, joka kokoonpanossa toimi kaksi Venäjän keisarihallinnon edustajaa, sekä yksi suomalainen edustaja, sekä Suomen lähetyskunnasta koostunut valtiosäätyjen edustajisto, jotka asetettiin ratkaisemaan Suomen sodan jälkeisen ajan uudishallintoa koskevia kysymyksiä.
Koalition muodostama neuvotteluryhmä toimi edeltävästi Suomen hallituskonseljin perustamista, hallituskomitea koostui kolmesta keisarin edustajasta, joista kaksi oli venäjän keisarin määräämiä, virassa ollut kenraali A. Araktšejev, sekä luottamustointa korvannut vt. apulaisulkoministeri A. Saltykov, sekä lähetyskunnan ylimääräinen jäsen, suomalalainen kenraali G. M. Sprengtporten, sekä viidestä Suomen Venäjän valtaamista, Turun ja Porin, Uudenmaan ja Hämeen, Kymenkartanon, Vaasan, sekä Oulun läänistä, vaalein luottamustehtävään valitut Suomen lähetyskunnan edustajat.
Esitykset Suomen hallintolaitoksista.
Suomen lähetyskunnan ja Sprengtportenin yhteiset esitykset koski Suomen itsehallintolaitoksia, kuten väliaikaisen Keisarillinen hallituskonseljin perustamista, senaatin alaisen talousosaston ja oikeusosaston perustamista, keskushallinnon johdon asettamista, kenraalikuvernementin viraston perustamista ja keskuspankin perustamista, sekä muita yleisiä hallintolaitosta, sekä hallinnon keskusjohtoa koskevia esityksiä.
Esitysten keskeisin kysymys koski Georg Magnus Sprengtportenin nimittämistä 19. marraskuuta (1. joulukuuta) 1808 Suomen kenraalikuvernööriksi, jolloin Sprengtporten asetettiin Suomen hallituskomitean päälliköksi, samalla korvattiin ruotsinaikainen kenraalikuvernöörin kanslia, perustamalla Suomeen kenraalikuvernöörin johtama ylin siviilikanslia, jonka päällikkönä kenraalikuvernööri toimi suoraan Venäjän hallitsijan käskynalaisena viranhaltijana.
Lähetyskunnan tehtävä ja esitysoikeus.
Lähetyskunnan esitykset toimitettiin kolmimiehiselle hallituskomitealle, joka tehtävä oli antaa esitykset suoraan keisarin ratkaistavaksi, hallituskomiteaan kuuluivat Suomen kenraalikuvernööriksi ja komitean päälliköksi vastikään kutsuttu G.M. Sprengtporten, sekä venäläiset sotaministeri A. Araktšejev ja ulkoministerin apulainen kreivi Aleksandr Saltykov. 
Suomen kannalta merkityksellistä oli, että jo tässä ensimmäisessä virallisessa neuvottelussa venäjän keisari tunnusti Suomen erityisaseman, eikä näin vaatinut lähetystön edustajilta vastaanoton yhteydessä tavanomaista hallitsijanvakuutusta, lähetyskunnalle muodostui riippumattomassa neuvotteluasemassa vapaamuotoinen esitysoikeus. 
Suomen lähetyskunta esitti 19. marraskuuta (1. joulukuuta) 1808 keisarille toimitetussa memoriaalissa kieltäytyvänsä toimimasta Suomen säätyeduskuntana, tähän pyyntöön lähetyskunta sai suotuisan vastauksen 4. (16) joulukuuta 1808, jolloin heidät vapautettiin lähetyskunnan virallisesta tehtävästä, siten että lähetyskunnan jäsenten esitysoikeus säilytettiin työn päättymiseen helmikuun 1809 loppuun saakka, sillä Oulun ja Vaasan läänistä edustajat saapuivat Pietariin vasta 5. tammikuuta, koska olivat esteellisiä lähtemään kotiseutunsa läänistä käydyn sotatilan vuoksi, viimeisten lähetyskunnan jäsenten saapuessa Pietariin oli osa varsinaisesta lähetyskunnan jäsenistä jo valmistelemassa paluumatkaansa Pietarista Suomeen. 
Neuvottelukunta.
Hallituskunta koostui hallitsijasta, kolmimiehisestä hallituskomiteasta ns. "Suomen hallituksesta," sekä Suomen lähetyskunnasta ns."Suomen säätyeduskunnasta," näiden seuraajaksi perustettiin Suomen hallituskonselji, sekä sisällytettiin toivomus Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivistä.
Lähetyskunnan edustusto.
Suomen lähetyskunnan edustusto, Suomen säädyistä lukuun ottamatta; kenraali Ernst Gustaf von Willebrandia, rehtori Gabriel Erik Haartmania ja asessori Robert Henrik Rehbinderiä.
Tammikuussa 1809 saapuneet jäsenet:
Neuvottelukunnan esitykset.
Jäsenet saivat säätyjen valintamenettelyn yhteydessä valtuudet toimia sopimusosapuolena Pietarissa esittämilleen toiveille. Lähetyskunta ilmoitti vasta 19. marraskuuta (1. joulukuuta) 1808 keisarille toimittamassaan memoriaalissa, että lähetyskunta pidättäytyy toimimasta valtionsäädyn alaisena säätyeduskuntana, sekä kieltäytyy valtiopäivien järjestämisestä Pietarissa, he esittivät memoriaalissaan että valtiopäivät tulisi järjestää Suomessa, tähän Keisari antoi suotuisan päätöksen 11. joulukuuta 1808, kuitenkaan antamatta suomalaisille vielä vastausta, milloin Suomessa tai missä Suomen kaupungissa valtiopäivät järjestetään.
Esitysten hyväksyminen ja jatkokäsittely.
Suomen lähetyskunnan ja Suomen hallituskomitean yhteiset esitykset hyväksyttiin osittain 4. (16) tammikuuta 1809 ja loput esityksistä vahvistettiin Porvoon valtiopäivillä 27. maaliskuuta keisarin vahvistamalla allekirjoituksella, esitykset vahvistettiin lainvoimaiseksi Suomen valtiosäätyjen vakuutusaktin vahvistamisseremoniassa Porvoon tuomiokirkossa 29. maaliskuuta 1809. Varsinainen valtiopäivätyö aloitettiin heti seuraavana päivänä 30. maaliskuuta, jolloin valtiopäivillä perustettiin kaksi valiokuntaa, siviili- ja talousvaliokunta ja vähän myöhemmin raha-asianvaliokunta, sekä hallituslaitosta käsittelevä konseljikomitea, joiden tehtäväksi tuli laatia ohjesäännöt Suomen hallitukselle ja hallituksen alaisille laitoksille.
Esitysten jatkokäsittely.
Hallituskoalition 17 esitystä, sekä näistä osittain hallitsijalta saadut päätökset, esiteltiin lopullisesti ratkaistavaksi Porvoon valtiopäivillä, sekä valtiopäivien jälkeen saman vuoden elokuussa perustetussa Suomen hallituskonseljissa. Esitysten jatkokäsittely alkoi Porvoon valtiopäivillä 29. maaliskuuta toimitetun valatilaisuuden- tilaisuuden jälkeen 30. maaliskuuta, kun valtiopäivät aloitti varsinaisen työnsä.
Esitysten vahvistaminen.
Neuvottelukunnan yhdessä laatimat 17 kohdan esityslistan pyyteet, vahvistettiin 15. (27) maaliskuuta 1809, samana päivänä kun keisari saapui Pietarista Porvooseen ja allekirjoitti hallitsijanvakuutuksen.
Porvoon tuomiokirkossa pidetyssä juhlatilaisuudessa 17. (29) maaliskuuta kenraalikuvernööri Georg Magnus Sprengtporten seisoi hallitsijan valtaistuimen suojakatoksen edessä ja luki keisarin allekirjoittaman hallitsijanvakuutuksen ruotsinkielisen käännöksen, sen jälkeen Suomen säädyt esittivät alamaisuuttaan ja antoivat uskollisuuden vakuutuksensa keisarille. Hallitsijanvakuutuksessaan Aleksanteri I ilmoitti vahvistavansa maan uskonnon ja vuoden "1734 perustuslait ja 1772 hallitusmuodon" sekä säätyjen ja kaikkien maan asukkaiden oikeudet ja velvollisuudet.
Tapahtuma hetkestä lausuttiin latinan kielinen vahvistus ”Leges et instituta Fenniæ solenniter comfirmatæ” Suomen lakien ja valtiollisten laitosten vahvistama.