tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Riverbend

Riverbend (s. 1978 tai 1979) on bloggaaja, joka tuli tunnetuksi blogistaan "Baghdad Burning" jota hän julkaisi 2003–2007. Blogi kertoi vuonna 2003 alkaneesta Irakin miehityksestä ja elämästä sen keskellä. Blogi sai runsaasti huomiota sen kirjoittamisaikana, se julkaistiin kirjana käännöksineen ja siitä tehtiin teatteridramatisointeja. BBC Radio 4 teki viisiosaisen radiodramatisoinnin "Woman's Hour" -ohjelmaan. 
Kirjoittaja.
Kirjoittaja jäi anonyymiksi, mutta hän kertoi aloittaessaan olleensa 24-vuotias irakilainen nainen, opiskelleen ulkomailla ja työskennelleen ennen sotaa tietokoneohjelmoijana. Blogin sisällöstä on arvioitu, että hänen eläneen vanhempiensa kanssa, perheensä kuului ylempään keskiluokkaan ja taustaltaan kuului sekä šiia- että sunnimuslimeihin. 
Blogin sisältö.
"Baghdad Burning" -blogi kertoi elämästä kun Yhdysvaltain ja Britannian johtama kansainvälinen liittouma syrjäytti diktaattori Saddam Husseinin hallinnon Irakissa vuonna 2003. Kirjoittaja oli voimakkaan sodanvastainen. Kirjoittaja piti liittoumaa miehittäjnä ja heidän yhteistyötä tekevää Irakin hallitustaan nukkehallituksena. Samalla hän oli huolissaan uskonnollisen fanatismin noususta. Yleinen teema blogissa on jokapäiväinen elämä, turvallisuustilanteen romahtaminen sekä elinmahdollisuuksien kaventuminen. Kirjoittaja lopetti kirjoittamisen kun perhe lähti pakolaisiksi Syyriaan 2007. Vuonna 2013 hän kirjoitti vielä lyhyen päivityksen siitä, että he olivat muuttaneet Syyriasta ennen sen romahtamista toiseen arabimaahan jossa olivat eläneet vuoden, jonka jälkeen olivat muuttaneet kolmanteen Lähi-idän maahan jossa elävät nyt.
Vastaanotto.
SFGaten arvostelun blogi kuvaa onnistuneesti sodan inhimillisiä ja yhteiskunnallisiä vaikutuksia. Se kuitenkin on hyvin polarisoitunut ja pitää koalitiota syyllisenä, mutta häiritsevästi ohittaa Saddam Husseinin hallinnon ajan julmuuden ja tyrannian. Blogi sai vuonna 2005 kolmannen palkinnon Lettre Ulysses Award for the Art of Reportage -sarjassa ja Bloggie Award -palkinnon vuonna 2006.
Marita Vihervuori

Marita Vihervuori (s. 1943) on suomalainen ulkomaantoimittaja. Hän toiminut muun muassa "Turun Sanomien", "Aamulehden" ja Austria Presse Agenturin ulkomaankirjeenvaihtajana. Hänen toimipaikkansa on pitkään ollut Wien, ja hän on erikoistunut Lähi-idän ja Balkanin alueeseen.
Vihervuoren ura alkoi 1960-luvulla, kun hän kirjoitti matkoiltaan aikakausilehtiin juttuja kulttuurista, matkailusta ja politiikasta. Vihervuori on myös kirjoittanut matkoistaan kirjoja, jotka ovat tyyliltään sekoitus historiaa ja kirjoittajan matkakertomuksia. Hän on kirjoittanut muun muassa Gaddafin Libyasta ja Jugoslavian hajoamissodista. Lisäksi hän on kirjoittanut muutamia lastenkirjoja ja tietokirjoja. Vuonna 2003 Vihervuori valittiin vuoden freelance-toimittajaksi.
Pakaan saha

Pakaan saha oli Koskisen Oy:n omistama saha, joka toimi Orimattilassa Pakaalla. Saha perustettiin vuonna 1901, kun Lahti–Loviisa-rautatie avattiin väliaikaiselle liikenteelle. Saha toimi aina vuoteen 1977 ja sahan kuivaamoa 1979 asti, kunnes se tuhoutui tulipalossa. Nykyään sahan entisellä paikalla on vain metsää.
Hannu Isotalo

Hannu Antero Isotalo (s. 27. toukokuuta 1947 Nurmes) on suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka on saanut vuorineuvoksen arvonimen.
Isotalo syntyi poliisi, maanviljelijä, toimitusjohtaja Feliks Nikolai Isotalon ja terveyssisar Aino Amanda Pousin perheeseen. Hän avioitui 1969 Meeri Marketta Mattilan kanssa. Isotalo tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1967 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1972. Hän oli Lujabetoni Oy:n, vuodesta 1992 Luja-Yhtiöt Oy ja vuodesta 1998 Lujatalo Oy, tekninen ja kaupallinen johtaja 1972–1974, toimitusjohtaja 1974–2003 ja yrityksen hallitustehtävissä aina vuoteen 2020 asti. Isotalolla on ollut myös useita liike-elämän ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1985–2000 ja kaupunginhallituksen jäsen 1985–1988 ja puheenjohtaja 1993–1996. Vuorineuvoksen arvonimen Isotalo sai 2013.
Elvin

Elvin on alkuperältään englantilainen miehen etunimi. Nimi on mahdollisesti peräisin muinaisenglantilaisesta nimestä "Ælfwine", jonka alkuosa on joko eräänlaista maanalaista olentoa tarkoittava sana "alf" ja loppuosa ystävää tarkoittava sana "wine", tai toisen selityksen mukaan "Æthelwine", joka tarkoittaa "jalosukuista ystävää" tai "parasta ystävää".
Suomessa nimi Elvin on helmikuuhun 2024 mennessä annettu noin 280 miehelle ja ainakin yli kymmenelle naiselle. Vuodesta 2025 lähtien Elvinin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 9. maaliskuuta.
Molly Caudery

Molly Caudery (s. 17. maaliskuuta 2000 Truro) on englantilainen seiväshyppääjä. Hän on sisäratojen maailmanmestari. Hän edustaa Cornwall AC -seuraa.
Caudery saavutti Grosseton alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 hopeaa Britannian alle 18-vuotiaiden ennätystuloksella 435 cm. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän sijoittui viidenneksi Britannian alle 20-vuotiaiden ennätystä sivunneella tuloksella 440. Saman vuoden Tampereen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän oli yhdeksäs. Berliinin EM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta.
Caudery saavutti Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 hopeaa tuloksella 445 cm. Hän karsiutui loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa 2022 hän saavutti Englannin edustajana hopeaa tuloksella 445. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui seitsemänneksi.
Caudery sijoittui Budapestin MM-kilpailuissa 2023 viidenneksi tuloksella 475 cm. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Glasgow'ssa 2024 tuloksella 480 cm. Rooman EM-kilpailuissa 2024 Caudery saavutti pronssia tuloksella 473 cm. Pariisin olympialaisissa 2024 Caudery jäi karsinnassa ilman tulosta. Nanjingin MM-hallikilpailuissa 2025 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 470 cm. Tokion MM-kilpailuissa 2025 Caudery vetäytyi vammojensa vuoksi seiväshypyn karsinnasta lämmittelyn jälkeen.
Ennätyksensä 492 cm Caudery hyppäsi Toulousessa 22. kesäkuuta 2024.
Caudery on voittanut Britannian-mestaruuden ulkoradoilla 2023 ja 2024 sekä sisäradoilla 2018 ja 2024. Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen superliigassa hän on ollut kolmas 2021.
Superboy

Superboy on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota esitettiin vuosina 1988-1992. Sarja kertoi nuoren Teräsmiehen eli Clark Kentin elämästä tämän toimiessa Teräspoikana. Sarjaa esitettiin neljä tuotantokautta ja 100 jaksoa. Sarjan kolmannella kaudella sarja uudelleennimettiin The Adventures of Superboyksi.
Patrick Ky

Patrick Ky (s. 6. lokakuuta 1967 Antony) on ranskalainen virkamies. 1. syyskuuta 2013 lähtien hän on toiminut Euroopan unionin lentoturvallisuusvirasto (EASA) puheenjohtajana. Hän on valmistunut École polytechniquesta (1986) ja École nationale de l’aviation civilestä (1989), ja hän johti aiemmin SESAR-yhteisyritystä. Hän seurasi Patrick Goudouta AESAn johdossa. Hänet valittiin uudelleen vuonna 2018 uudelle viisivuotiskaudelle vuoteen 2023 asti.
Neljän tuulen talo

Neljän tuulen talo ("Odd Man Out") on Carol Reedin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1947. Pohjois-Irlantiin sijoittuvan mustavalkoisen elokuvan pääosia näyttelevät James Mason, Robert Newton ja Kathleen Ryan.
Juoni.
Toisen maailmansodan jälkeisessä Pohjois-Irlannissa vastarintaliikkeen johtaja Johnny McQueen (James Mason) tappaa vahingossa vartijan epäonnistuneessa ryöstöyrityksessä, jolla pyrkii rahoittamaan ryhmänsä toimintaa. Poliisin etsimänä McQueen kärsii myös omantunnon tuskia tapauksen johdosta. Kaikkien tuntemasta miehestä luvataan iso löytöpalkkio, minkä jälkeen McQueen saa huomata, ettei entisiin ystäviinkään voi enää luottaa.
Vastaanotto.
"Neljän tuulen talo" palkittiin ensimmäisessä Bafta-palkintogaalassa 1949 parhaana brittielokuvana ja oli Oscar-ehdokkaana leikkauksestaan.
Sekä ohjaaja Carol Reed että näyttelijä James Mason pitivät "Neljän tuulen taloa" oman uransa parhaana elokuvatyönä. Ohjaaja Roman Polanski on usein maininnut sen suosikkielokuvanaan.
Elokuva sai Suomessa ensi-iltansa tuoreeltaan 1947 ja uudelleen 1959. Se on esitetty televisiossa 1966 (TV1) ja 1987 (TV3) sekä julkaistu DVD:nä 2009. "Helsingin Sanomien" tv-sivulla marraskuussa 1987 Mikael Fränti piti James Masonia ainoana oikeana näyttelijänä rooliin, koska tämä kykenee antamaan siihen itsestään kekseliäisyytensã ja luovuutensa ansiosta. Fräntistä "Neljän tuulen talo" osoittaa myös ohjaaja Reedin kykyä luoda lataavia tilanteita ja ahdistavia tunnelmia. Myös Robert Kraskerin mustavalkokuvaus on hänestä erinomaista, ja monet mestarilliset kohtaukset seuraavat toisiaan Johnny McQueenin kujanjuoksussa läpi öisen ja lumisen Belfastin.
Uusintaversio.
Robert Alan Arthurin ohjaama ja Sidney Poitierin tähdittämä "Viimeinen laukaus" (The Lost Man, 1969) on uudelleenfilmatisointi samasta tarinasta, sijoitettuna Pohjois-Irlannin levottomuuksien sijaan Yhdysvaltojen kansalaisoikeustaisteluihin.
Ilmoitettu laitos

Ilmoitettu laitos (, NB) on Euroopan unionin jäsenvaltion nimittämä organisaatio, joka tekee vaatimuksenmukaisuuden arviointia tietyille tuotteille ennen niiden saattamista markkinoille. Arviointi suoritetaan tuotteille, joille on EU:n tuotelainsäädännössä asetettu kolmannen osapuolen arvioinnin edellyttäviä turvallisuuteen, terveyteen tai ympäristönsuojeluun liittyviä vaatimuksia. Ilmoitettu laitos voi olla testauslaboratorio, tarkastuslaitos tai sertifiointiorganisaatio. Euroopan komissio ylläpitää listaa ilmoitetuista laitoksista NANDO-tietojärjestelmässä.
Ilmoitetut laitokset nimeää EU:n jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, joka vastaa siitä että arviointilaitos täyttää EU:n ilmoitettuja laitoksia koskevat vaatimukset ja on pätevä vaatimuksenmukaisuuden arviointiin. Pätevyys voidaan osoittaa esimerkiksi akkreditoinnilla, jolla todistetaan organisaation täyttävän yhdenmukaistetulla standardilla asetetut vaatimukset. Suomessa akkreditointia tekee Turvallisuus- ja kemikaaliviraston akkreditointiyksikkö FINAS.
CE-merkintä.
Mikäli markkinoille tuotavan tuotteen lainsäädäntö edellyttää ilmoitetun laitoksen suorittamaa vaatimustenmukaisuuden arviointia, arviointi on läpäistävä, jotta tuote saa CE-merkinnän. CE-merkinnällä osoitetaan, että tuote on tarkastettu ja täyttää EU:n vaatimukset. Merkintä on pakollinen EU-maissa myytäville tuotteille, joille on määritelty koko EU:n alueella voimassa olevat vaatimukset ja joilta CE-merkintää edellytetään. Tarkastetun tuotteen CE-merkin yhteydessä ilmoitetaan ilmoitetun laitoksen tunnusnumero.
Ilmoitetut laitokset Suomessa.
Maaliskuussa 2024 Suomessa toimi 21 ilmoitettua laitosta.
Herzi Halevi

Herzl ”Herzi” Halevi (; s. 17. joulukuuta 1967) on israellainen kenraaliluutnantti ja Israelin puolustusvoimien komentaja 2023–2025. Hän astui virkaansa tammikuussa 2023. Aikaisemmalla urallaan hän toimi laskuvarjojoukoissa, Sayeret Matkalin komentajana sekä asevoimien eteläisen alueen komentajana.
Elämäkerta.
Nuoruus.
Herzi Halevi syntyi 17. joulukuuta 1967 Jerusalemissa. Perhe oli Halevin äidin puolelta asunut Jerusalemissa sukupolvien ajan. Isä oli puolestaan muuttanut Venäjältä. Isä oli myös sionistisen Irgunin jäsen. Nimensä Halevi sai kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967 Länsimuurin valtauksen yhteydessä laskuvarjojoukoissa surmansa saaneen setänsä mukaan. Halevi sai kasvatuksen uskonnollisena juutalaisena. 
Sotilasura.
Halevi aloitti sotilaspalveluksen laskuvarjojoukoissa 18-vuotiaana vuonna 1985 saaden upseerikoulutuksen, minkä jälkeen hän toimi joukkueen johtajana. Myöhemmin hän siirtyi edelleen eliittiyksikkönä pidettyyn Sayeret Matkal -tiedusteluosastoon. Varhaisen sotilaspalveluksensa aikana hän otti osaa esimerkiksi taisteluissa Hizbollahia vastaan. Vuonna 2001 hän yleni Sayeret Matkalin komrentajaksi. Myöhemmin hän johti prikaatia Länsirannalla ja vuonna 2009 laskuvarjojoukkoja Gazan kaistalla toteutetun operaatio Valettu lyijy aikana. Vuonna 2011 Halevista tuli Galilean divisioonan komentaja Libanonin rajalla ja vuonna 2018 hänestä tuli Israelin asevoimien eteläisen alueen komentaja.
Asevoimien komentajana.
Puolustusministeri Benny Gantz nimitti Halevin Israelin asevoimien seuraavaksi komentajaksi syyskuussa 2022 ja hän astui virkaansa 16. tammikuuta 2023 korvaten aikaisemman komentaja Aviv Kohavin.
Hamas toteutti suuriluontoisen hyökkäyksen Gazan kaistalta Israelin puolelle lokakuussa 2023. Yli tuhat israelilaista sai surmansa ja yli 200 otettiin panttivangeiksi. Halevi tunnusti tapahtumien olleen asevoimien huomattava epäonnistuminen. Halevi sanoi asevoimien aloittavan tutkinnan epäonnistumisien syistä. Hamasin hyökkäystä seurasi Israelin maahyökkäys Gazan kaistalle.
Tammikuussa 2025 Halevi ilmoitti aikovansa erota tehtävistään 6. maaliskuuta. Halevi otti omien sanojensa mukaan vastuun Israelin siviilien suojelun epäonnistumisesta viitaten Hamasin hyökkäykseen lokakuussa 2023. Hänen seuraajakseen nimitettiin 5. maaliskuuta Eyal Zamir.
Yksityiselämä.
Halevi asuu Kfar HaOranimin siirtokunnassa Palestiinan Länsirannalla lähellä Israelin rajaa. Hän on naimisissa ja parilla on neljä lasta. 
Halevi on opiskellut filosofiaa Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa.
Kathleen Ryan

Kathleen Ryan (8. syyskuuta 1922 – 11. joulukuuta 1985) oli irlantilainen näyttelijä, joka näytteli monissa brittiläisissä ja yhdysvaltalaisissa elokuvissa vuosina 1947–1957. "The Irish Times" listasi vuonna 2020 parhaita irlantilaisia elokuvanäyttelijöitä kautta aikojen ja sijoitti Ryanin sijalle 40.
Sarjasaippo

Sarjasaippo ("Iberis umbellata") on saippojen sukuun kuuluva laji. Se kasvaa 20–30 cm korkeaksi. Se kukkii runsaasti heinäkuulta syyskuulle. Kukinnot ovat terttuja, jotka ovat yleensä ruusunpunaisia tai valkoisia ja tuoksuvia. Kasvi soveltuu kivikkoon, se viihtyy aurinkoisella tai puolikuivalla kasvupaikalla ja se viihtyy sekä kuivassa että tuoreessa kasvualustassa. Siemenet kylvetään toukokuussa suorakylvönä avomaalle. Kasvi soveltuu leikkokukaksi.
Rautaviiriö

Rautaviiriö ("Mesua ferrea") on viiriöiden sukuun kuuluva laji. Sitä esiintyy trooppisilla alueilla. Sen kukat ovat valkoisia. Kasvin siemeniä käytetään ihonhoitotuotteisiin.
Lypovets

Lypovets () on kaupunki Ukrainan Vinnytsjan alueen Vinnytsjan piirissä. Kaupunki sijaitsee Etelä-Bugin valuma-alueeseen kuuluvan Sobjoen varrella, maanteitse noin 45 kilometriä aluekeskus Vinnytsjasta itään.
Tammikuun keskilämpötila on −6,6 ja heinäkuun +18,9 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 635 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 7 958 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 9 406 asukasta, jotka olivat etnissti pääosin ukrainalaisia. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 9 764 asukasta.
Seudun pitkästä asutushistoriasta kertoo, että pikkakunnalta on löydetty skyyttien ja pronssikauden hautakummut. Myös antiikin ajan kolikoita on löydetty. Joidenkin tutkijoiden mukaan nykyisen Skakunkan pienalueen paikalla sijaitsi mahdollisesti venäläisessä kroniikassa (1150) kuvattujen mustahuppujen keskuspaikka Kunil. Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran 1545 tai 1601. Lublinin unionin solmimisen seurauksena alueen hallinta siirtyi Liettuan suuriruhtinaskunnalta Puolalle 1569. Magdeburgin oikeudet paikkakunta sai vuonna 1606. Puolan toisessa jaossa (1793) paikkakunnasta tuli osa Venäjän keisarikuntaa. Kaupunkityyppisen taajaman aseman paikkakunta sai 1925; kaupungiksi Lypovets nimettiin vuonna 2001.
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Lypovets on kuulunut Vinnytsjan piiriin; sitä ennen (1923-2020) se oli Lypovetsin piirin hallintokeskus.
Rolf Carpelan

Rolf Maximilian Carpelan (11. maaliskuuta 1864 Uskela – 30. heinäkuuta 1958) oli suomalainen vapaaherra, kapteeni ja toimitusjohtaja.
Rolf Carpelanin vanhemmat olivat kapteeni, vapaaherra Otto Maximilian Carpelan ja Aurora Lovisa Wasenius. Hän kävi Haminan kadettikoulun 1886 ja oli upseerina 2. Turun suomalaisessa tarkk'ampujapataljoonassa 1886–1902. Sotilasuralta hän erosi kapteenin arvoisena. Suomen sisällissodan aikana Carpelan oli Turun suojeluskunnan päällikkönä. 
Carpelan oli toiminimen Gust. A. Lindblom eftertr. toimitusjohtajana 1902–1904, Turun Veneveistämön toimitusjohtajana 1904–1913 sekä Antskogin verkatehdas Oy:n prokuristina 1904–1906 ja toimitusjohtajana 1907–1925.
Carpelan oli Keskinäinen vakuutusyhtiö Sammon johtokunnan jäsenenä vuodesta 1907, johtokunnan puheenjohtajana 1916–1937 ja tapaturmavakuutusosaston päällikkönä 1925–1939 sekä hallintoneuvoston jäsenenä 1939–1958. Hän oli Åbo teaterhus Ab:n toimitusjohtajana 1911–1958 ja Säästöpankki Fortunan johtokunnan puheenjohtajana 1921–1932 sekä isännöitsijänä vuodesta 1933. Lisäksi Carpelan oli johtokunnan jäsenenä Turun säästöpankissa vuodesta 1911, Turun elinkorkolaitoksessa vuodesta 1912, Littoisten Oy:ssä 1904–1917, Akaan Höyrysaha Oy:ssä 1920–1927 sekä Luottovälitys Oy:ssä 1927–1958, josta ajasta johtokunnan puheenjohtajana 1932–1958. Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä Carpelan oli 1910–1916 ja Åbo Akademin hallituksen jäsenenä 1928–1931 ja valtuuskunnan jäsenenä 1917–1958.
Rolf Carpelan oli naimisissa 1896–1945 kauppaneuvos Gustaf Adolf Lindblomin tyttären Märta Maria (Mary) Lindblomin (1871–1945) kanssa.
El Ouedin maakunta

El Ouedin maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian itäosassa. Sen keskus on El Ouedin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 35 751,8 neliökilometriä. Asukkaita on 700 900 henkeä (vuonna 2020, arvio).
El Ouedin maakunta rajoittuu etelässä Ouarglan, lännessä Touggourtin ja El Meghaïerin sekä pohjoisessa Biskran, Khenchelan ja Tébessan maakuntiin ja idässä Tunisiaan. Luonnonalueita ovat chottien täyttämä vajoama pohjoisessa, hiekkainen Soufin keidasalue ja Itäinen Iso erg etelässä. Ilmasto on kuiva ja kuuma, ja lämpötilan vaihtelut ovat suuria.
Maakunta jakautuu hallinnollisesti kymmeneen piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 22 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Bayadha, Debila, El Oued, Guemar, Hassi Khalifa, Magrane, Mih Ouansa, Reguiba, Robbah ja Taleb Larbi. El Meghaïerin maakunta erotettiin El Ouedista vuonna 2015 ja se sai täyden itsehallinnon vuonna 2021.
El Ouedista on maantieyhteydet Biskraan, Tébessaan, Touggourtiin ja Tunisiaan. Guemarissa on kotimaanliikenteen lentoasema.
Maakunnan pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Chotteilla tuotetaan suolaa. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. El Ouedissa toimii Hamma Lakhdarin yliopisto. Nähtävyyksiä ovat seudun luonto suolajärvineen sekä vanhat linnoitukset ja zawiyat.
Humanisticum (tiedekuntajärjestö)

Humanisticum ry on vuonna 1966 perustettu Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan tiedekuntajärjestö. Humanisticum ajaa humanistien etua yliopistolla, ylioppilaskunnassa ja yliopiston ulkopuolella sekä toimii linkkinä tiedekunnan ja ainejärjestöjen välillä. Humanisticumilla on 36 jäsenjärjestöä, joiden opintoaloilla opiskelee yhteensä noin 8 000 opiskelijaa.
Toiminta.
Humanisticum järjestää humanistiopiskelijoille yhteistä poikkitieteellistä toimintaa ja pyrkii edistää opiskelijoiden etua tiedekunnassa ja sen ulkopuolella. Humanisticum hallinnoi myös Humanistiklusterin tiloja, jotka sijaitsevat Uuden ylioppilastalon viidennessä kerroksessa. Humanisticum järjestää myös Humanistispeksiä.
Historia.
Humanisticum perustettiin vuonna 1966 Helsingin yliopiston silloisen historiallis-kielitieteellisen osaston opiskelijoiden kattojärjestöksi. Virkailijakunta muodostui alkuvuosina vain kahdesta luottamusmiehestä, jotka hoitivat tiloihin liittyviä asioita. Yhdistysmuotoiseksi Humanisticum järjestäytyi 3. helmikuuta 1967. Vuosina 1978–1988 Humanisticumilla oli hyvin vähän toimintaa, mutta opintoasioihin kohdistuva aktiivisuus voimistui 80-luvun loppua kohden, mikä näkyi Humanisticumin uutena elvyttämisenä. Humanisticumin oma lehti "Metateesi" ilmestyi ensi kertaa vuonna 1989 ja aluksi se oli lähinnä filosofian opiskelijoiden teoreettinen temmellyskenttä. Metateesiä julkaistiin vuoteen 1996 saakka. 1990-luvulla tärkeimmäksi toimintamuodoksi muodostui keväisin järjestetty “Humanismin päivä” illanviettoineen.
Robert Floyd

Robert W. Floyd (8. kesäkuuta 1936 New York – 25. syyskuuta 2001 Kalifornia) oli yhdysvaltalainen tietojenkäsittelytieteilijä. Hän sai Turing-palkinnon vuonna 1978 työstään, johon kuului parseroinnin teoria, ohjelmointikielten semantiikka, automaattinen ohjelmien verifiointi, automaattinen synteesi ja algoritmien analyysi.
Floyd valmistui high schoolista 14 vuotiaana. Hänen ensikosketuksensa tietotekniikkaan oli Armour Research Foundationissa ja hän luki ohjekirjoja uteliaisuuteensa, jolloin hän aloitti ohjelmoijana. Hän työskenteli ohjelmointikielten kääntäjien parissa Computer Associatesilla. Hän työskenteli vuonna 1967 ohjelmien oikeellisuuden todistamisen parissa, ensin vuokaavioilla ja myöhemmin oikeiden ohjelmien kanssa. Hänen julkaisemansa artikkeli "Assigning Meanings to Programs" (1967) oli merkittävä ja inspiroi Tony Hoaren työtä.
Floydin työstä on sanottu, että ennen häntä ohjelmoijat säätivät ohjelmaansa kunnes ne näyttivät toimivan, mutta Floyd osoitti, että on tapa todistaa ohjelman toimivan hyödyntämällä matematiikkaa. Donald Knuthin mukaan hänen työnsä oli paljastava alalle.
Floyd työskenteli "Communications of the ACM" -lehden toimituksessa ja kirjoitti Richard Beigelin kanssa teoksen "The Language of Machines: An Introduction to Computability and Formal Languages" (1994).
Erittäin salainen (täsmennyssivu)

Erittäin salainen voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Khenchelan maakunta

Khenchelan maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian koillisosassa. Sen keskus on Khenchelan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 9 715 neliökilometriä. Asukkaita on 508 100 henkeä (vuonna 2021, arvio).
Khenchelan maakunta rajoittuu pohjoisessa Oum El Bouaghin, idässä Tébessan, etelässä El Ouedin ja lännessä Biskran ja Batnan maakuntiin. Maisemaa leimaavat Aurèsvuoret, ylängöt, tasangot sekä etelän hiekkarot ja suolajärvet. Ilmasto on mannermainen pohjoisessa ja muistuttaa Saharaa etelässä. Kesät ovat kuumia ja kuivia ja talvet viileitä. Vuotuinen sademäärä on vuorilla 700–1 200 ja etelässä 200 millimetriä.
Maakunta jakautuu hallinnollisesti kahdeksaan piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 21 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn Touila, Babar, Bouhmama, Chechar, El Hamma, Kaïs, Khenchela ja Ouled Rechache.
Khenchelasta on maantieyhteydet Biskraan, Batnaan, Oum El Bouaghiin ja Tébessaan. Maakunnan pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Khenchelassa toimii Abbas Laghrourin yliopisto. Nähtävyyksiä ovat seudun vuoret ja metsät, kuumat lähteet ja roomalaisajan rauniot.
Kay O’Neill

Kay O’Neill eli Katie O’Neill on uusiseelantilainen sarjakuvantekijä ja kuvittaja. Hänet tunnetaan parhaiten "The Tea Dragon Society" -sarjakuvastaan, joka on voittanut kaksi Eisner-palkintoa.
O’Neillin fantasiahenkiset sarjakuvat käsittelevät usein luontoa ja suvaitsevaisuutta, ja yleensä niissä on hahmojen joukossa seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen edustajia. Monet hänen teoksistaan on suunnattu nuoremmille lukijoille. 
O’Neillin tuotantoa ei ole toistaiseksi käännetty suomeksi.
Caroline Cossey

Caroline Cossey (s. 31. elokuuta 1954) on brittiläinen malli ja näyttelijä, joka tunnetaan myös taiteilijanimellään Tula.
Elämäkerta.
Cossey syntyi Barry Cossey -nimisenä lapsena Norfolkissa Britanniassa. Kotikylänsä yhteisön ennakkoluulojen ja niiden aiheuttaman paineen myötä hän muutti Lontooseen 1970-luvulla, missä hän teki erilaisia urakkatöitä. Ansaitsemillaan rahoillaan hän kävi läpi erilaisia sukupuolenkorjaus- ja kauneusleikkauksia sekä hormonihoitoja. Cossey otti taiteilijanimekseen Tula ja alkoi työskennellä mallina erilaisissa lehdissä. 
Mallin töiden ohella Cosseylla oli pieni sivurooli James Bond -elokuvassa "007 - Erittäin salainen" (1981). Cossey oli ensimmäisiä transsukupuolisia Bond-tyttöjä, joka tuli yleisön tietoisuuteen esiintymällä elokuvan mainostamisen vuoksi "Playboyn" kuvauksissa vuonna 1981 ja hän osallistui sen tuoman julkisuuden myötä erilaisiin keskusteluohjelmiin sekä haastatteluihin. Kielteisen julkisuuden ja uhkausten myötä hänen mielenterveytensä horjui ja hän yritti myös itsemurhaa. Cossey on toiminut julkisuudessa transsukupuolisten oikeuksien puolestapuhujana. Cossey esiintyi ensimmäisenä transsukupuolisena Playboyn syyskuun 1991 lehden piktoriaalissa kuvatekstillä "The Transformation of Tula".
Yksityiselämä.
Cossey seurusteli italialaisen kreivin Glauco Lasinion kanssa, joka tuki häntä transsukupuolisten oikeuksien ajamisessa ja lakimuutoksien esittämisessä Britannian oikeusjärjestelmään. Cosseyn ensimmäinen avioliitto liikemies Elias Fattalin kanssa päättyi nopeasti kohua aiheuttaneiden lehtiartikkeleiden ja Fattalin perheen painostuksen vuoksi. Cossey meni kanadalaisen insinöörin David Finchin kanssa naimisiin vuonna 1992.
Kirjallisuus.
Cossey on kirjoittanut kaksi omaelämäkertaa: "I Am a Woman" (1982) ja "My Story" (1991).
Montferratin Maria

Maria de Monferrato, "La Marquise" (1192 Tyros –1212) oli Jerusalemin kuningatar vuosina 1205–1212.
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Jerusalemin kuningatar Isabella I ja tämän toinen puoliso, Jerusalemin kuningas Konrad I, Monferraton kahdeksas markiisi Konrad de Monferrato. Hänet nimettiin äidinpuoleisen isoäitinsä Bysantin prinsessa Maria Komnenan mukaan ja häntä nimitettin myös "La Marquiseksi" isänsä mukaan. Hän oli heidän ensimmäinen lapsensa ja syntyi joko ennen tai jälkeen isänsä kuolemaa 28. huhtikuuta 1192. Hän kuului pohjoisitalialaiseen Aleramici-aatelissukuun.
Hänellä oli viisi sisaruspuolta äitinsä seuraavista avioliitoista. Isäpuoli Henrik II de Champagnen tyttäret Alix ja Philippa sekä Maria kihlattiin seuraavan isäpuolen Aimery de Lusignanin pojille Guylle, Jeanille ja Huguesille, joista vain Alixin kihlaus Huguesin kanssa toteutui avioliitoksi asti. Isäpuoli Aimeryn tyttäret olivat Sibylla ja Melisende, nuorin velipuoli Amalric kuoli jo nelivuotiaana.
Kuningatar.
Marian äiti kuningatar Isabella I ja tämän neljäs puoliso Aimery de Lusignan kuolivat molemmat vuonna 1205. Jerusalemin paronit valitsivat Isabellan vanhimman tyttären 13-vuotiaan Marian kruununperijäksi. Aviomiehen etsintä aloitettiin vuonna 1208. Suunnitelma saada kuningatar avioitumaan Aragonian kuningas Pietari II:n kanssa epäonnistui. Akkon piispa Florent ja Kesarean herra Aymar de Lairon vierailivat Ranskan kuningas Filip II:n luona ja pyysivät häntä löytämään sopivan ehdokkaan. 
Aimery de Lusignanin Kyproksen kruunu siirtyi Marian velipuoli Hugues I:lle. Ensimmäiset viisi vuotta sijaishallitsijana toimi enopuoli, Beirutin käskynhaltija Jean d'Ibelin, ja Maria kruunattiin vasta avioiduttuaan 3. lokakuuta 1210 Tyroksen katedraalissa. 
Avioliitto.
Filip II valitsi hänen puolisokseen yli 40-vuotiaan köyhän, ranskalaisen ritari Jean de Briennen (n. 1170–1237), joka oli Briennen kreivi Érard II:n, joka oli ollut mukana vuonna 1189 Akkon piirityksessä kolmannella ristiretkellä ja Agnès de Montfauconin neljästä pojasta nuorin. Hän oli kotoisin Champagnen maakunnasta. Jean harkitsi kuitenkin pitkään ja saapui pääkaupunki Akkoon vasta 13. syyskuuta 1210. Aiempi pääkaupunki Jerusalem oli joutunut muslimien hallintaan vuonna 1187. Jerusalemin latinalainen patriarkka Albert vihki Marian ja Jeanin Tyroksen katedraalissa 14. syyskuuta 1210. 
Perintö.
Maria kuoli vuonna 1212 tyttärensä Jolandan (Isabella II) synnytykseen. Tästä tuli hänen seuraajansa isänsä jälkeen. Vaikka Jean de Brienne oli ollut varovainen kuningas heidän avioliittonsa aikana, Marian kuolema asetti kyseenalaiseksi hänen tulevan roolinsa. Isabella peri Marian valtaistuimen ja Jean hallitsi sitä edelleen lapsensa puolesta. Marian suku sammui vuonna 1268, kun hänen pojanpoikansa Konradin kuoli, ja valtakunta siirtyi hänen sisarpuolensa Alixin jälkeläisille.
Alberto Mazzucato

Alberto Mazzucato (28. heinäkuuta 1813 Udine – 31. joulukuuta 1877 Milano) oli italialainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkipedagogi.
Mazzucato syntyi kasvitieteilijä Giovanni Mazzucaton ja Elisabetta Rinoldin pojaksi. Hän aloitti pianonsoiton opettelun noin 11-vuotiaana. Perheensä vaatimuksesta hän suoritti matematiikan opintoja Padovan yliopistossa. Samalla Mazzucato sai sävellysopetusta P. Brescianilta. Maaliskuussa 1834 esitettiin Padovassa hänen kolminäytöksinen oopperansa "La fidanzata di Lammermoor" (libretto: Pietro Beltrame), joka edelsi vuodella Gaetano Donizettin teosta "Lucia di Lammermoor". Mazzucato sävelsi urallaan suuren määrän oopperoita. Häneen vaikuttivat huomattavasti Pariisissa vietetyt jaksot 1836–1837 ja 1855. Esimerkiksi ooppera "I due sergenti" (1841) oli huomattava menestys. Giuseppe Verdi haukkui teoksen kirjeessään Giuseppe Demaldèlle, mutta hänellä ja Mazzucatolla oli myöhemmin läheiset välit. Mazzucaton tuotantoon kuuluu oopperoiden ohella muun muassa lauluja ja hengellisiä teoksia.
Mazzucato asui 1830-luvun jälkipuoliskolta pysyvästi Milanossa. Hän opetti Milanon konservatoriossa ensin laulua, sitten vuodesta 1850 filosofiaa ja musiikkihistoriaa sekä vuodesta 1851 sävellystä, harmoniaa ja soitinnusta. Vuodesta 1872 kuolemaansa hän toimi Milanon konservatorion johtajana. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Arrigo Boito, Franco Faccio, Amintore Galli, Giulio Ricordi, Jacopo Foroni, Antônio Carlos Gomes, Adolfo Fumagalli, Carlotta Ferrari, Marietta Gazzaniga ja Teresa De Giuli Borsi. Mazzucato oli La Scalassa "maestro al cembalo" (1854–1867), sitten kapellimestari (1867–1868). Hän oli La Scalan ensimmäinen nykyaikainen kapellimestari. Hän johti La Scalassa Verdin "Don Carloksen" vuonna 1868. Verdi lähetti Mazzucatolle tärkeitä kirjeitä teoksen tulkinnasta.
Mazzucato työskenteli myös musiikkikriitikkona. Hän käänsi italiaksi tärkeitä laulun, harmonian ja soitinnuksen tutkielmia. Lisäksi hän toimitti teoksen "Atlante della musica antica". Mazzucaton poika Giannandrea Mazzucato oli musiikkipedagogi ja -kriitikko. Hänen tyttärensä Eliza Mazzucato Young muutti Yhdysvaltoihin ja työskenteli säveltäjänä.
Venetsian komissio

Demokratiaa oikeusteitse -komissio eli Venetsian komissio (myös Venetsia-toimikunta) on Euroopan neuvoston alaisuudessa toimiva neuvoa-antava elin, joka koostuu riippumattomista asiantuntijoista. Komissio perustettiin vuonna 1990.
Venetsian komissio antaa lausuntoja jäsenvaltioiden tai Euroopan neuvoston instituutioiden pyynnöstä tai oma-aloitteisesti. Se antaa myös oikeudellista neuvontaa jäsenvaltioille niiden uudistaessa perustuslakejaan ja lainsäädäntöään sekä järjestää koulutusta ja seminaareja toimialansa kysymyksistä. Venetsian komission laatima "Rule of Law Checklist" on laajasti käytetty kuvaus oikeusvaltion elementeistä.
Venetsian komissiolla on 61 jäsenvaltiota, joista 46 on Euroopan neuvoston jäsenvaltioita ja loput 15 Euroopan ulkopuolisia valtioita. Kukin jäsenvaltio asettaa komissioon neljäksi vuodeksi kerrallaan yhden jäsenen, jotka ovat yleensä julkisoikeuden tai kansainvälisen oikeuden professoreja, korkeimpien oikeuksien tai perustuslakituomioistuinten tuomareita, parlamenttien jäseniä taikka virkamiehiä. Komission pysyvä sihteeristö sijaitsee Strasbourgissa, ja komissio kokoontuu Venetsiassa neljä kertaa vuodessa.
Suomen jäsenenä Venetsian komissiossa toimii Helsingin yliopiston valtiosääntöoikeuden professori Tuomas Ojanen ja varajäsenenä Turun yliopiston julkisoikeuden professori Janne Salminen. Aiemmin komissiossa on toiminut Suomesta Kaarlo Tuori ja Antti Suviranta.
Brad’s Status

Brad’s Status on Mike Whiten käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 2017. Sen pääosaa, ystäviensä menestystä kadehtivaa ja elämänvalintojaan katuvaa keski-ikäistä miestä esittää Ben Stiller, hänen aikuistuvaa poikaansa Austin Abrams ja vaimoaan Jenna Fischer.
Juoni.
Brad Sloanin vanhat opiskelukaverit Tuftsin yliopistosta ovat järjestään miljonäärejä ja kuuluisuuksia, kun taas hän itse työskentelee vain pieniä rahoja pyörittävässä varainkeruujärjestössä. Hän lähtee high schoolista valmistuvan, lahjakkaan muusikkopoikansa kanssa tutustumaan Uuden Englannin huippuyliopistoihin, joihin pojalla ehkä olisi mahdollisuuksia päästä ja isänkin näin mahdollista toteuttaa menetettyjä unelmiaan poikansa kautta. Harvardiin pääsyyn tarvitaan kuitenkin vanhojen opiskelukavereiden suhteita ja kontakteja. Bradin täytyy niellä kateutensa ja ottaa heihin yhteyttä. Rahakin muodostuisi ongelmaksi pojan käydessä niin kallista koulua. Vähitellen miehelle selviää, ettei miljonäärikavereiden elämäkään ole niin ongelmatonta kuin hän on kuvitellut. Bradin mielenliikkeitä valotetaan läpi elokuvan hänen kertojaäänellään ja usein epävireisen kuuloisella jousiyhtyemusiikilla.
Vastaanotto.
Elokuva tuli maailmanensi-iltaan Toronton elokuvajuhlilla 2017 ja sai varsin hyviä arvosteluja myös teatterikierroksellaan.
"Brad’s Status" esitettiin Yle TV2-kanavalla ja Yle Areenassa elokuussa 2019. "Helsingin Sanomissa" Tuomo Yrttiaho kirjoitti, että huumori on kätketty pieninä hippusina helposti tunnistettaviin kiusaantuneisuuden tunteisiin ja kertojaäänen rehelliseen tilintekoon. Hänestä komedianäyttelijänä tunnettu Stiller on erinomainen vakavana, ajatuksiinsa unohtuvana Bradina, jonka mieliala vaihtelee nopeasti pessimismistä optimismiin.
Aïn Defla

Aïn Defla () on kaupunki ja Aïn Deflan maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa. Se sijaitsee Cheliffjoen laaksossa 150 kilometriä Algerista länteen. Aïn Deflan kunnassa oli arviolta 83 100 asukasta vuonna 2018.
Aïn Deflan kunnan pinta-ala on 105 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Mekhatrian, koillisessa Aribin, kaakossa Djelidan, lounaassa Bourachedin, lännessä Rouinan ja luoteessa El Amran kuntiin. Seudun ilmasto on välimerellinen, mutta siihen vaikuttavat myös Atlasvuoret. Vuotuinen sademäärä on 500–600 millimetriä.
Kaupungin paikalla lienee sijainnut roomalainen Oppidum Novum, joka perustettiin vuonna 52 armeijan veteraanien siirtokunnaksi. Arabit perustivat keskiajalla El Khadran kaupungin. Nykyinen paikkakunta on syntynyt vuonna 1857 ranskalaisten maataloussiirtokunnaksi. Sille annettiin nimi Duperré amiraali Guy-Victor Duperrén mukaan. Algerian itsenäistyttyä kaupunki sai takaisin arabiankielisen nimensä, joka tarkoittaa ”oleanterilähdettä”. Aïn Deflasta tuli maakuntakeskus vuonna 1984.
Aïn Deflan kautta kulkee maantie RN4 sekä Algerin ja Oranin välinen rautatie. Kaupungissa on metalli-, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Ympäröivä maaseutu tuottaa vihanneksia, hedelmiä ja viljaa.
Kotoisa

Kotoisa on MTV3-kanavalla vuodesta 2018 esitetty sisustus- ja piharemontointiin keskittyvä televisiosarja. Sitä tuottaa Endemol Shine Finland Oy.
Kussakin tunnin mittaisessa jaksossa remontoidaan yksi kohde, jotka ulottuvat pikkuyksiöistä suuriin omakotitaloihin pihoineen. Saman tuotantoyhtiön Neloselle tekemän "Huvila &amp; huussi" -ohjelman tavoin myöskään "Kotoisassa" kohteiden omistajat eivät ole vaikuttamassa millään tavalla lopputulokseen. Tuotantoyhtiön mukaan kohteen muutos tulee heille jakson lopussa aitona yllätyksenä, vaikka he maksavat remontin ja suunnittelun itse.
Tuotesijoittelun pääsponsorina ohjelmassa on alusta asti ollut kiintokalustevalmistaja Temal. Muita yhteistyöyrityksiä ovat olleet Vallila Interior, Värisilmä, Timberwise-puulattiat ja GreenCare-puutarhatuotteet.
Emer Kenny

Emer Kenny (s. 10. lokakuuta 1989 Haringey, Lontoo) on brittiläinen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan "EastEndersin" Zsa Zsa Carterin ja "Isä Brown ja hänen laumansa" -televisiosarjan Penelope "Bunty" Windermeren rooleistaan.
Kennyllä on irlantilaiset ja walesilaiset sukujuuret.
Ura.
Näyttelijänä.
Kennyn ensimmäinen merkittävä rooli oli vuoden 2007 BBC:n tuottamassa draamasarjassa "Coming Down the Mountain". Vuonna 2009 hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Phil Claydonin ohjaamassa "Lesbovampyyrien tappajissa". Samana vuonna hän näytteli myös BBC:n tuottamassa ja Dominic Savagen ohjaamassa elokuvassa "Freefall". Vuonna 2010 Kenny näytteli Zsa Zsa Carteria "EastEndersissä" ja sen spin-offissa "". Zsa Zsan hahmo poistettiin sarjasta jo samana vuonna, koska Kenny oli siirtymässä muihin työtehtäviin. 
Vuonna 2012 Kenny näytteli BBC Threen tuottamassa "Ykskaks paksuna" -sarjassa ja E4:n tuottamassa "Beaver Fallsissa". Hän näytteli myös tilannekomediassa "Badults". Vuonna 2017 hän liittyi televisiosarja "Isä Brown ja hänen laumansa" näyttelijäkaartiin roolihahmollaan Penelope "Bunty" Windermere. Buntyn hahmo poistui sarjasta yhdeksännen tuotantokauden lopussa.
Käsikirjoittajana.
Zsa Zsa Carterin roolin ohella Kenny myös käsikirjoitti "EastEnders: E20" jaksoja. Hänet valittiin vuonna 2011 BBC Writers Academyyn, missä hän käsikirjoitti yhdessä kokeneiden kollegoidensa kanssa "EastEndersin", "Casualtyn", "Holby Cityn sairaalan" ja "Tohtoreiden" jaksoja. Kenny käsikirjoitti myös irlantilaista saippuasarjaa "Red Rockia". 
Vuonna 2022 Kenny käsikirjoitti ja esiintyi ITV:n rikosdraamasarjassa "Karen Pirie", joka perustuu kirjailija Val McDermidin romaaneihin. Toisen tuotantokauden hän on kirjoittanut Gillian Roger Parkin kanssa.
Muut esiintymiset.
Vuonna 2010 Kenny toimi taidemallina Rolf Harrisille ohjelmassa "Rolf Harris Paints His Dream".
Yksityiselämä.
Kenny meni naimisiin televisiojuontaja Rick Edwardsin kanssa vuonna 2016 ja heidän lapsensa syntyi vuonna 2023.
Eliza McCardle Johnson

Eliza McCardle Johnson (4. lokakuuta 1810, Tennessee – 15. tammikuuta 1876, Tennessee) oli Yhdysvaltain 17. presidentin Andrew Johnsonin puoliso.
Elämä.
Eliza McCardle kasvoi ja opiskeli Rhea Academyssa Greenevillessä, Tennesseessä. Vuonna 1827 hän meni naimisiin kunninahimoisen ja lahjakkaan räätäli Andrew Johnsonin kanssa. Nuori pari – morsian oli 17-vuotias ja sulhanen 18-vuotias – perusti räätälinliikkeen ja työskenteli yhdessä. Eliza kannusti Andrewia jatkamaan koulutustaan ja parantamaan puhetaitojaan, mutta toisin kuin väitetään, hän ei kuitenkaan opettanut miestään lukemaan ja kirjoittamaan.
Sisällissodan aikana Johnsonit pysyivät uskollisina Unionille. Perhe joutui hajalleen, yksi pojista ja yksi vävyistä kuoli ja Eliza Johnson oli sotainvalidi lopun elämäänsä.
Vaikka hän rohkaisi miestä tämän poliittisella uralla, Eliza Johnson ei itse nauttinut julkisuudesta, vaan keskitti mieluummin voimansa heidän viiden lapsensa kasvattamiseen (joista neljä syntyi avioliiton seitsemän ensimmäisen vuoden aikana) ja talon ylläpitoon. Kun Andrew palveli Yhdysvaltain edustajainhuoneessa (1843–1853), Eliza ja lapset jäivät Tennesseehen, ja hän teki ensimmäisen matkansa Washington D.C.:hen vasta vuonna 1860, paljon sen jälkeen, kun Andrew valittiin senaattiin. Hän itse asiassa vietti hyvin vähän aikaa Washingtonissa ennen kuin hänen miehestään tuli presidenttti Abraham Lincolnin salamurhan jälkeen huhtikuussa 1865. Huono terveys – hän sairasti tuberkuloosia – ja huoli kahdesta eloon jääneestä pojasta, jotka kärsivät alkoholismista, lisäsivät hänen taipumusta jäädä taustalle.
Presidentin puolisona Eliza jätti sosiaaliset tehtävät tyttärelleen Martha Pattersonille, joka sai kiitosta yksinkertaisista tavoistaan ja kovasta työstään. Eliza Johnson sanoi jopa, että hän ja hänen perheensä olivat "yksinkertaisia ihmisiä Tennesseen vuoristosta, jotka on tuotu tänne kansallisen onnettomuuden takia".
Eliza Johnson saattoi Valkoisen talon toisen kerroksen huoneestaan vaikuttaa enemmän miehensä päätöksiin kuin tuolloin tiedettiin. Hän luki sanomalehtiä ja jakoi niiden sisällön aviomiehelleen, ja seurasi tiiviisti virkasyytteen käsittelyä kongressissa. Vapauttavan tuomion jälkeen Eliza julisti: "Tiesin, että hänet vapautetaan, tiesin sen."
Kun Johnsonin presidenttikausi päättyi vuonna 1869, Eliza ja Andrew palasivat Greenevilleen. Vuonna 1875 Andrew valittiin senaattiin, mutta hän kuoli myöhemmin samana vuonna. Eliza oli liian sairas osallistuakseen miehensä hautajaisiin, ja hän kuoli kuusi kuukautta myöhemmin tyttärensä kotona, maatilalla Greenevillen ulkopuolella. Pariskunta haudattiin nykyiselle Andrew Johnsonin kansalliselle hautausmaalle Greenevillessä.
Riika Räsänen

Riika Räsänen (s. 17. syyskuuta 1987 Liperi) on suomalainen pesäpalloilija. 
Räsänen edusti Superpesiksessä kasvattajaseuraansa Viinijärven Urheilijoita ja Porin Pesäkarhuja. Hän saavutti yhden SM-hopean kaudella 2017 ja yhden SM-pronssin kaudella 2016. Hän pelasi yhden naisten Itä-Länsi-ottelun vuonna 2015 ja yhden B-tyttöjen Itä-Länsi-ottelun vuonna 2005. Hän pelasi ulkokentällä ykkösvahtina. Räsänen pelasi 238 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi kolme kunnaria ja 69 tavallista juoksua, toi 35 juoksua ja keräsi 479 kärkilyöntipistettä. Räsänen pelasi 43 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin ja 16 tavallista juoksua, toi neljä juoksua ja keräsi 101 kärkilyöntipistettä. Räsänen pelasi 13 Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi neljä tavallista juoksua, toi kolme juoksua ja keräsi 38 kärkilyöntipistettä.
Paul Brandt

Paul Brandt (s. 21. heinäkuuta 1972) on kanadalainen laulaja-lauluntekijä. 
Brandt lauloi gospelia ja opetteli soittamaan kitaraa lapsena. Lukioiässä hän alkoi esittää omia kappaleitaan. Brandt opiskeli terveydenhuoltoa collegessa.
Brandt voitti parhaan alkuperäisen kanadalaisen countrylaulun ensimmäisen palkinnon kappaleella ”Calm Before the Storm” kanadalaisen musiikkialan järjestön SOCANin sponsoroimassa kilpailussa. Kilpailun jälkeen Brandt solmi levytyssopimuksen Reprise Recordsin kanssa.
Esikoisalbumi "Calm Before the Storm" ilmestyi kesäkuussa 1996. Albumi myi kultaa eli yli 500 000 kappaletta Yhdysvalloissa. Kappaleet ”My Heart Has a History” ja ”I Do” pääsivat countrylistan kymmenen parhaan joukkoon sekä Kanadassa että Yhdysvalloissa. Vuonna 1997 albumi "Outside the Frame" nousi Kanadan countrylistan kärkeen. 
Brandt ja Steve Rosen kirjoittivat kappaleen ”For You” (2002), jonka Johnny Cash ja Dave Matthews levyttivät. Bluegrass-/gospel-albumi "Just As I Am" ilmestyi vuonna 2012. 
Brandt valittiin Kanadan countrymusiikin Hall of Famen jäseneksi vuonna 2017. 
Vuonna 2017 Brandt ja hänen puolisonsa Liz perustivat Not in My City -järjestön, jonka tarkoituksena on lisätä tietoisuutta ihmiskaupasta ja tuoda yhteen niitä, jotka toimivat ihmiskaupan torjumiseksi. 
Brandtilla on ukrainalaisia sukujuuria.
Daria Pikulik

Daria Pikulik (s. 6. tammikuuta 1997 Skarżysko-Kamienna, Świętokrzyskien voivodikunta, Puola) on puolalainen rata- ja maantiepyöräilijä. Hän on ratapyöräilyn olympia- ja MM-mitalisti sekä kuusinkertainen EM-mitalisti. Maantiepyöräilyssä hän on voittanut UCI Women's World Tour -kilpailu Tour of Guangxin vuonna 2023 sekä saavuttanut maantieajon EM-pronssia 2024. Hän edustaa Human Powered Health -tallia.
Ratapyöräily.
Pikulik saavutti Pariisin olympialaisissa 2024 hopeaa omniumissa, eli ratapyöräilyn "moniottelussa", sekä sijoittui pariajossa eli madisonissa seitsemänneksi. Hän on sijoittunut olympialaisissa lisäksi kahdeksanneksi joukkuetakaa-ajossa ja 14:nneksi omniumissa Rio de Janeirossa 2016 sekä kuudenneksi pariajossa ja 20:nneksi omniumissa Tokiossa 2021.
Pikulik on saavuttanut ratapyöräilyn MM-kilpailuissa pronssia omniumissa vuonna 2020. Hän oli samassa lajissa neljäs 2017, seitsemäs 2023 ja kymmenes 2019. Pariajossa hän sijoittui neljänneksi 2023, seitsemänneksi 2020 ja kahdeksanneksi 2019. Joukkuetakaa-ajossa hän oli kuudes vuonna 2021, seitsemäs 2016 sekä kahdeksas 2017 ja 2018. Linja-ajossa hän sijoittui seitsemänneksi vuonna 2023 ja kahdeksanneksi 2021.
EM-kilpailuissa Pikulik on saavuttanut omniumissa hopeaa vuonna 2023 ja pronssia 2022 sekä ollut neljäs 2019 ja viides 2024. Joukkuetakaa-ajossa hän sai hopeaa vuonna 2016 ja pronssia 2017 sekä oli neljäs 2018, kuudes 2019 ja 2024, seitsemäs 2023 ja kahdeksas 2022. Linja-ajossa hän sai pronssia vuosina 2021 ja 2023 sekä oli neljäs 2024. Pariajossa hän oli neljäs vuonna 2024, viides 2022, kuudes 2019 ja 2023 sekä kahdeksas 2017.
Nuorten MM-kilpailuissa Pikulik saavutti pisteajossa kultaa ja omniumissa hopeaa 2015. Nuorten EM-kilpailuissa hän sai omniumissa kultaa ja pisteajossa hopeaa 2015 sekä joukkuetakaa-ajossa hopeaa 2014 ja 2015. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän saavutti takaa-ajossa hopeaa ja joukkuetakaa-ajossa pronssia 2016 sekä pariajossa hopeaa ja omniumissa ja linja-ajossa pronssia 2019.
Nations Cupissa Pikulik on voittanut omniumin ja pariajon Calissa 2021.
Maantiepyöräily.
Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Aika-ajon nuorten Puolan-mestaruus
MM-kilpailut, nuorten aika-ajossa seitsemäs
Districtenpijl - Ekeren-Deurne, voitto
EM-kilpailut, maantieajossa viides
Tour Down Under, 1. etapin voitto
Bretagne Ladies Tour, 4. etapin voitto
Konvert Koese, voitto
Tour Cycliste Féminin International de l'Ardèche, 1. ja 3. etapin voitto
Tour of Chongming Island, kokonaiskilpailussa kolmas
Tour of Guangxi, voitto
Classic Brugge-De Panne, kolmas
Ronde de Mouscron, voitto
Argenta Classic - 2 Districtenpijl Ekeren-Deurne, voitto
EM-kilpailut, pronssia
Volta a la Comunitat Valenciana, kolmas
Noora Vennamo

Noora Säde Sinikka Vennamo (s. 13. joulukuuta 1977 Helsinki) on suomalainen yrittäjä ja entinen malli.
Helsingissä mallikoulun käynyt Vennamo muutti lukion jälkeen Turkuun, jossa hän työskenteli Marjo Sjöroosin mallikoulussa mallina ja koreografina. Vennamo on osallistunut muun muassa Miss Suomi -kilpailuihin ja valittu Miss Yyterin toiseksi perintöprinsessaksi. 2000-luvun alussa hän vetäytyi julkisuudesta ja opiskeli teatteri- ja elokuva-alaa. Lisäksi Vennamo on työskennellyt pitkään ravintola- ja matkailualalla. Vuonna 2012 Vennamo muutti Hämeenlinnaan, jossa hän ryhtyi ravintoloitsijaksi.
Noora Vennamon isä on entinen poliitikko ja pääjohtaja Pekka Vennamo.
Brett Kissel

Brett Kissel (s. 27. toukokuuta 1990) on kanadalainen laulaja-lauluntekijä.
Kissel on tullut tunnetuksi karismaattisesta persoonallisuudestaan, dynaamisesta lavaesiintymisestään ​​ja ainutlaatuisesta musiikkityylistään. Hän on voittanut Canadian Country Music Associationin (CCMA) palkinnon 22 kertaa, kolme Juno-palkintoa, kaksi kultalevyä sekä lukuisia kulta- ja platinasinglejä. 
Kissel julkaisi esikoisalbuminsa "Keepin’ It Country" 12-vuotiaana. Kolme muuta itsenäisesti julkaistua levyä ilmestyivät vuosina 2004–2008. Vuonna 2013 hän teki artistisopimuksen Warner Music Canadan kanssa.
Albumi "Started with a Song" (2013) toi hänelle ensimmäisen Juno-ehdokkuuden. "Pick Me Up" (2015) sijoittui seitsemänneksi Kanadan albumilistalla, voitti Canadian Country Music Associationin palkinnon ja toi hänelle toisen Juno-ehdokkuuden. Vuoden 2017 albumi "We Were That Song" sisälsi neljä Top Ten -singleä ja voitti vuoden country-albumin Juno-palkinnon. 
The Compass Project esittelee erilaisia teemoja neljällä albumilla, jotka julkaistiin vuonna 2023.
Kisselin isoisän isoisä muutti Kanadaan Ukrainasta. Kissel syntyi St. Paulissa ja asuu sukutilalla Flat Laken alueella Albertassa.
Ihor Ždanov

Ihor ”w0nderful” Ždanov (; s. 14. joulukuuta 2004) on ukrainalainen "Counter-Strike 2" -ammattilainen. Hän on edustanut Natus Vincere -joukkuetta lokakuusta 2023. Hänet valittiin maailman 11. parhaaksi pelaajaksi vuonna 2024.
Ždanov voitti NaVin kanssa ensimmäisen "Counter-Strike 2:ssa" pidetyn major-turnauksen, PGL Major Copenhagenin maaliskuussa 2024. Hänen keskiarvonsa oli puolivälierässä kaikki kartat mukaan luettuina korkein 1,36 yhteensä 48 tapollaan.
Ždanov on pelannut NaVin lisäksi muun muassa HellRaisersissa, Spiritissä ja Sproutissa. Spiritin kanssa hän voitti merkittävän FiReLEAGUE 2022: Global Finals -turnauksen lokakuussa 2022. Ždanov oli finaalissa joukkueensa toisiksi paras 1,48 keskiarvollaan.
Justinas Lekavičius

Justinas ”jL” Lekavičius (s. 29. syyskuuta 1999) on liettualainen "Counter-Strike 2" -ammattilainen. Hän on edustanut kesäkuusta 2023 Natus Vincere -joukkuetta. Hänet valittiin maailman viidenneksi parhaaksi pelaajaksi vuonna 2024.
Lekavičius voitti Na'Vin kanssa ensimmäisen Counter-Strike 2:n major-turnauksen, PGL Major Copenhagenin maaliskuussa 2024. Lekavičius valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi saatuaan yhteensä 1,22 keskiarvon. Hän sai finaalissa FaZe Clania vastaan kaksi tärkeää kolmen tapon kierrosta, joista toinen sinetöi joukkuelle karttavoiton. Yhteensä hän sai finaalissa 46 tappoa. Hänet valittiin seuraavan kerran turnauksen parhaaksi pelaajaksi ESL Pro League Season 20:sta syyskuussa yhteensä 1,31 turnauskeskiarvollaan. Hän sai neljännesvälierässä Spiritiä vastaan peräti 1,80 keskiarvon saatuaan 47 tappoa ja kuoltuaan 21 kertaa. Finaalissa Eternal Fireä vastaan hän sai 64 tappoa, kun Na'Vi voitti karttavoitoin 3–2. NaVi voitti lokakuussa Intel Extreme Masters Rion finaalissa Mouzia vastaan.
Lekavičius on pelannut NaVin lisäksi muun muassa MAD Lionsissa ja Apeksissa. Apeksin kanssa hän tuli sijalle 3.–4. viimeisestä "Global Offensiven" major-turnauksesta, BLAST Paris Major 2023:sta. Hän sai hävityssä semifinaalissa Team Vitalityä vastaan tärkeän kahden tapon kierroksen. Yhteensä hän sai 42 tappoa ja kuoli 48 kertaa.