tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anders Nohrström

Anders Nohrström (7. marraskuuta 1713 Mora, Ruotsi - 16. maaliskuuta 1758 Ruotsinpyhtää, Suomi) oli Ruotsista Suomeen muuttanut ruukinpatruuna ja Strömforsin ruukin omistaja.
Strömforsin ruukin omistajana.
Anders Nohrström ja Jacob af Forselles ostivat hattujen sodan ja pikkuvihan takia autioksi ja raunioiksi jääneen Petjärven kylän rautaruukin Turun rauhan jälkeen vuonna 1744. Ruukki nimettiin uusien omistajien nimiyhdistelmän mukaan Strömforsin ruukiksi. Ruotsinpyhtään viralliseksi ruotsinkieliseksi nimeksi tuli Strömfors. 
Vapaaherra Johan Creutz sai oikeuden perustaa Petjärven kankivasarajapajan vuonna 1698, koska koskesta sai runsaasti käyttövoimaa. Nohrström ja af Forselles ostivat tuhotun ruukin ja tontin Creutz-suvulta hattujen sodan ja pikkuvihan jälkeen. 
Ruukki sijaitsi tuolloin Ruotsin valtakunnan itärajalla, eikä ollut varmuutta, että ruukki tuli jäämään Suomen puolelle. Ruukki jäi Suomen puolelle, mikä vauhditti ruukkitoimintaa. Ruotsi ryhtyi linnoittamaan itärajaa ja ruukin tuotteille oli suurta kysyntää. Nohrstöm ja af Forselles perustivat ruukkiin manufaktuuripajan, vesisahan ja myllyn. 
Ruukkikylä sijaitsee nykyään osana Loviisan kaupunkia. Strömforsin ruukki on yksi parhaiten säilyneistä ruukkiyhdyskunnista.
Perhe.
Nohrström syntyi Taalainmaalla sijaitsevassa Moran kunnassa vuonna 1713. Nohrström oli naimisissa Ester Sidonia von Raschaun kanssa. 
Heidän tyttärensä Ulrika Eleonora Nohrström (1752-1826) avioitui Savon prikaatin komentaja, kenraalimajuri Adolf Aminoffin kanssa, joka oli Aminoff-aatelissuvun jäsen. Kapteeni Berndt Anders Aminoff oli heidän poika. 
Toinen tytär Ester Sofia Nohrström (1748-1817) avioitui Munsterhjelmin aatelissukuun kuuluvan kapteeni Anders Gustav Munsterhjelmin (1731-1801) kanssa, joka oli Anders Munsterin pojanpoika. Ester Sofia Nohrström oli Tikkurilan väritehtaan perustaja Anders Lorenz Munsterhjelmin isoäiti. 
Kolmas tytär Jakobina Sara Maria Nohrström (1747-1809) avioitui Rehbinderin aatelissukuun kuuluvan vapaaherra Bernt Otto Rehbinderin (1733-1795) kanssa, joka oli ministerivaltiosihteeri, kreivi Robert Henrik Rehbinderin setä.
Tristan Luneau

Tristan Luneau (s. 12. tammikuuta 2004 Victoriaville, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Luneau pelaa NHL-joukkue Anaheim Ducksin organisaatiossa. Ducks varasi hänet toisella kierroksella 53. varausvuorolla . Ennen NHL-uraansa Luneau edusti kolmen kauden ajan QMJHL-joukkue Gatineau Olympiquesia. Hänen pelipaikkansa on puolustaja ja hänen kätisyytensä on oikea. Luneau on pelannut seitsemän NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt yhden maalin ja kaksi syöttöä eli kolme tehopistettä. Tilastot päivitetty 14. joulukuuta 2023.
Komas

Komas Oy oli suomalainen konepajateollisuuden sopimusvalmistaja, joka toimi Jyväskylän ja Kurikan seudulla. 
Historia.
Komasin historia juontaa vuonna 1925 Jyväskylässä toimineeseen Valtion Kivääritehtaaseen. Valmet ja Sako yhdistyivät Sako-Valmetiksi vuonna 1987 ja vuonna 2002 Komas Oy osti Patria Comas Oy:n toiminnan Jyskästä. Vuonna 2012 Komas Oy jakautui Komas Keski-Suomi Oy:ksi ja Fortaco Oy:ksi. Komas Keski-Suomi Oy vaihtoi nimensä Komas Oy:ksi vuonna 2013.
Fortaco yhdistyi vuonna 2017 Komas Oy:n kanssa ja Fortacosta tuli Komasin vähemmistöosakas.
Vuonna 2019 Componenta osti Komasin.
Laihian yläkoulu

Laihian yläkoulu on koulu Laihian kunnassa. Koulu sijaitsee kunnan keskustassa, samalla tontilla Laihian lukion kanssa.
Charles K. Armstrong

Charles K. Armstrong (s. 1962) on yhdysvaltalainen historioitsija ja Korean tutkija.
Armstrong suoritti kandidaatin tutkinnon Kiinan tutkimuksessa Yalen yliopistossa ja maisterin tutkinnon taloustieteissä London School of Economicsissa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Chicagon yliopistosta. Armstrongin erikoistumisalueita ovat Korean niemimaan ja Itä-Aasian historiat. Hän on toiminut Yhdysvaltain ja muiden maiden tiedotusvälineissä kommentaattorina Korean niemimaan ja Itä-Aasian asioista sekä Yhdysvaltain suhteista Aasian maihin. Hän on myös julkaissut lukuisia kirjoja.
Tyranny of the Weak ja kohu.
Armstrong sai vuonna 2014 American Historical Associationin myöntämän John K. Fairbank -palkinnon kirjastaan "Tyranny of the Weak: North Korea and the World, 1950–1992".
Vuonna 2016 Korean yliopiston Balázs Szalontai teki Armstrongin kirjasta löytämistään lähteiden vääristelystä ja plagioinnista valituksen Columbian yliopistolle, jossa Armstrong työskenteli Korean tutkimuksen Korea Foundation -professorina. Columbian yliopiston komitea totesi vuonna 2019 lähteitä vääristellyn vähintään 61:ssä eri kohdassa. Armstrongin ilmoitettiin jääneen vapaalle ja jättävän työnsä vuonna 2020. Armstrong oli jo vuonna 2017 palauttanut John K. Fairbank -palkintonsa American Historical Associationille sen löydettyä useita lähdeviitteitä, jotka eivät täyttäneet akateemisia standardeja.
Riimikronikka

Riimikronikka keskiajalla varsin tavallinen runomuotoon puettu esitys, kronikka, jostakin historiallisesta ajanjaksosta. Suomalaiselle historiantutkimukselle tärkeitä ovat Ruotsin keskiaikaiset riimikronikat: Eerikinkronikka, Kaarlenkronikka ja Pieni riimikronikka. Itämerenmaakuntien, myös virolaisten ja liiviläisten, vanhinta historiaa valaisee 1200-luvun lopussa sepitetty "Liivinmaan riimikronikka".
"Suuri riimikronikka" () on Eerikin-, Kaarlen- ja Sturenkronikoiden aiemmin käytetty yhteisnimitys.
"Förbindelsedikten" on osa suurta riimikronikkaa ja yhdistää Eerikinkronikan ja Kaarlenkronikan.
"Pieni riimikronikka" () on suppeassa koossa riimein tehty esitys Ruotsin historiasta alkaen vanhimmista taruajoista 1400-luvun keskivaiheille asti, jolloin se on sepitetty. Kunkin hallitsijan kertomaksi pannaan siinä lyhyt kuvaus maan tilasta hänen aikanaan. Sillä ei katsota olevan historiallista tai runollista arvoa. Sen on toisintoineen painattanut G. E. Klemming julkaisussaan "Svenska medeltidens rimkrönikor".
Türkmenistan (lehti)

Türkmenistan on Turkmenistanin pääkaupungissa Aşgabatissa ilmestyvä turkmeeninkielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin vuonna 1920 nimellä "Türkmenistan". Vuonna 1932 se sai nimen "Şuralar Türkmenistany" (”Neuvosto-Turkmenistan”), joka vuonna 1936 muuttui muotoon "Sowet Türkmenistany". Lehteä julkaisiin aluksi arabialaisella, vuodesta 1929 latinalaisella ja vuodesta 1941 kyrillisellä kirjaimistolla.
"Sowet Türkmenistany" oli neuvostoaikana Turkmenistanin kommunistisen puolueen keskuskomitean sekä Turkmenistanin sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Se oli tasavallan tärkein sanomalehti, jonka rinnalla julkaistiin venäjänkielistä "Turkmenskaja iskraa". Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 140 000 kappaletta vuonna 1975.
Lehti sai takaisin alkuperäisen nimensä Turkmenistanin itsenäistymisen jälkeen. Se on venäjänkielisen "Neitralnyi Turkmenistanin" rinnalla maan ainoa päivälehti. Kuudesti viikossa Turkmenistanin hallituksen äänenkannattajana ilmestyvän lehden painosmäärä oli 24 000 kappaletta joulukuussa 2023.
Pikitöyhtökardinaali

Pikitöyhtökardinaali ("Gubernatrix cristata") on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Etelä-Amerikassa. 
Koko ja ulkonäkö.
Pikitöyhtökardinaali kasvaa noin 20 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Pikitöyhtökardinaalikoiraan pää, selkä ja siivet ovat kellanvihreät. Päälaella on pitkä, musta töyhtö ja leveä silmäkulmajuova ja viiksijuova ovat keltaiset. Linnun selässä ja siivissä on mustia juovia. Koiraan rinta ja vatsa ovat keltaiset. Pikitöyhtökardinaalinaaraan naama on harmaa ja pään juovat valkoiset. Myös naaraalla on pitkä, musta töyhtö. Naaraan rinta ja vatsa ovat vaaleanharmaat. 
Levinneisyys ja elintavat.
Pikitöyhtökardinaalia tavataan Brasilian eteläkärjestä Uruguayihin ja Argentiinaan. Sen arvioitiin jo hävinneen Brasiliasta, mutta vuosina 2013–2015 Rio Grande do Sulissa todettiin olevan alle 50 linnun kanta. Lajin elinympäristöä ovat erityisesti ruohomaat, mutta myös pensaikot ja avoimet metsät. Pikitöyhtökardinaalin ravintoa ovat heinien siemenet. Laji pesii lokakuusta helmikuulle. Kuppimainen pesä puussa on, ja naaras munii keskimäärin kolme munaa.
Pikitöyhtökardinaali luokitellaan erittäin uhanalaiseksi, ja kannan kooksi arvioidaan 1 500–3 000 yksilöä. Kantaa uhkaa erityisesti pyydystäminen häkkilinnuiksi ja lisäksi elinympäristön häviäminen ja pesäloiset.
Pentti Kanerva

Pentti Kanerva (s. 1937) on suomalais-yhdysvaltalainen neurotieteilijä ja harvan hajautetun muistin mallin luoja. Hän on myös kirjoittanut kirjan harvaan hajautettuun muistiin liittyen vuonna 1988. 
Kanerva vastaa pitkäkestoisen muistin ominaisuuksien yhdistämisestä korkeadimensionaalisten tilojen matemaattisiin ominaisuuksiin ja vertaa keinotekoista hermoverkko-assosiatiivista muistia tavanomaiseen tietokoneen satunnaismuistiin ja aivojen hermosoluihin. Tätä teoriaa on sovellettu satunnaisen indeksoinnin suunnittelussa ja toteuttamisessa semanttisten suhteiden oppimiseen kielitiedoista. 
Kanerva loi TVEDIT-tekstieditorista version eri alustalle ja käytti ensimmäisenä tietokoneen leikepöytää poistettujen tekstien säilyttämiseen. Tämä toiminto tunnetaan nykyään nimellä ”leikkaa, kopioi ja liitä”. 
Koulutus ja ura.
Kanerva aloitti uransa opiskelemalla Suomessa metsätaloutta. Tämän jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin 1950-luvun lopulla opiskelijaksi Warren Wilson Collegeen, jonka jälkeen Kanerva palasi Suomeen opiskelemaan Helsingin yliopistoon 1960-luvun alussa. 1960-luvulla hän työskenteli tilasto- ja ohjelmointitehtävissä Metsäntutkimuslaitoksessa ja Tampereen yliopistossa, jonka jälkeen hän lähti Suomesta takaisin Yhdysvaltoihin opiskelemaan Stanfordin yliopistoon vuonna 1967. 
Kanerva työskenteli Stanfordin yliopiston järjestelmäasiantuntijana ja tutkimusassistentina ennen tohtorin tutkinnon suorittamista siellä vuonna 1984. Tämän jälkeen Kanerva työskenteli Amesin tutkimuskeskuksessa ja Ruotsin tietojenkäsittelytieteen instituutissa ennen kuin hän sai työpaikan Redwood Neuroscience Institutesta Kalifornian yliopistosta Berkeleystä. Siellä Kanerva työskenteli eläkkeelle saakka. 
Kanerva on Cognitive Science Societyn, International Neural Network Societyn ja Euroopan tiedeakatemian jäsen. 
Yksityiselämä.
Kanerva harrastaa perinteistä kansantanssia, viulun soittoa ja patikointia.
Andrei Lankov

Andrei Nikolajevitš Lankov (; s. 26. heinäkuuta 1963 Leningrad) on venäläinen historioitsija. Hän on erikoistunut Pohjois-Korean historian ja yhteiskunnan tutkimukseen.
Lankov oli opiskelijavaihdossa Kim Il-sungin yliopistossa Pohjois-Koreassa vuosina 1984–1985. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Leningradin valtionyliopistosta vuonna 1989. Lankov opetti Korean historiaa Australian kansallisessa yliopistossa vuosina 1996–2004. Vuonna 2004 hän aloitti opettamisen Soulin Kookmin-yliopistossa. Hän toimii siellä Korean tutkimuksen professorina.
Lankovin englanninkielisiin julkaisuihin kuuluvat "From Stalin to Kim Il Sung: The Formation of North Korea, 1945–1960" (2003), "Crisis in North Korea: The Failure of De-Stalinization, 1956" (2004), "North of the DMZ: Essays on Daily Life in North Korea" (2007) ja "The Real North Korea: Life and Politics in the Failed Stalinist Utopia" (2013). Lankov on kirjoittanut myös lukuisiin lehtiin. Vuonna 2017 julkaisu "Foreign Policy" sisällytti hänet "Global Thinkers" -listaansa. Lankov on kirjoittanut laajalti myös korean ja venäjän kielillä.
Chilentähti

Chilentähti ("Tecophilaea cyanocrocus") on chilentähtikasvien (Tecophilaeaceae) heimoon kuuluva kasvilaji, jota kasvatetaan koristekasvina. Lajista on erotettu useita eri muunnoksia.
Chilentähdellä on kirkkaansiniset kukat, joissa on valkoinen keskusta. Kukkia kehittyy kuhunkin varteen yksi tai joskus kaksi, ja täysin avoimina kukat ovat halkaisijaltaan noin 5 cm.
Luonnossa chilentähti on muuttunut hyvin uhanalaiseksi liiallisen keräilyn sekä lampaiden laidunnuksen vuoksi. Koristekasvina chilentähteä voi kasvattaa ruukussa viileässä kasvihuoneessa, jossa sen voi suojata kaikista kylmimmältä ilmalta sekä liialliselta kosteudelta. Kasvi tarvitsee kuitenkin tasaisen kosteuden talvikaudella ja kesällä kuivan lepokauden. Kasvit voi istuttaa myöhään syksyllä ravinteikkaalle ja hyvin vettä läpäisevälle kasvualustalle.
Taskurotat

Taskurotat (Geomyidae) on jyrsijöihin kuuluva heimo. Taskurottia esiintyy läntisessä Pohjois-Amerikassa ja Väli-Amerikassa. Ne kaivavat maanalaisia käytäviä. Heimon lajit elävät eri alueilla ja siksi heimon lajittuminen ja alalajien määrä on runsas. Taskurotat ovat 10-30 cm pitkiä, koiraat saattavat olla kaksi kertaa naaraiden pituisia. Eläinten raajat ovat lyhyet, mutta ne ovat voimakkaat. Niiden häntä on karvaton ja tämä seikka säätää eläinten ruumiin lämpöä.
Biolanin tuulivoimalaitos

Biolanin tuulivoimalaitos on Satakunnassa Euran Biolanin teollisuusalueella sijaitseva tuulivoimalaitos, jonka kapasiteetti on 500 kilowattiia eli 0,5 megawattia ja vuosituotanto on noin 0,7 gigawattituntia. Voimalan on pystyttänyt ja sen omistaa Biolanin tytäryhtiö Favorit Tuote Oy.
Yleistä.
Tuulivoimalaitos sijaitsee Eurassa Säkylän Köyliön puoleisella kuntarajalla teollisuusalueen eteläpuolella. Voimalaitos näkyy helposti valtatielle 12 ja neljän kilometrin päähän Köyliön Ehtamoon. Voimala sijaitsee yli 70 metrin korkeudella mpy.
Tuulivoimalaitos on tanskalaisen Nordtankin valmistamaa, mahdollisesti NTK500/37-mallia, jonka napakorkeus on 58 metriä ja tuuliturbiinin halkaisija 37 metriä. Tuulivoimalan perustus on teräsbetonia ja se painaa 400 tonnia. Torni on teräsrunkoinen, kolmiosoainen ja 55 metriä pitkä.
Tuotettu sähkö käytetään Favoritin tehtaalla. Tuulivoimalasta on vielä sähkön siirtoyhteys Biolanin tehtaalle valtatien toiselle puolelle, jonne ylijäämäsähkö siirretään. Alussa ajateltiin syöttää ylijäämäsähköä kantaverkkoon, mutta voimalaitosta ei nykyään esiinny Fingridin luettelossa. Nyt, kun Favoritin katolle on asennettu aurinkopaneelit, tulee ylituotantoa vieläkin enemmän.
Historiaa.
Tuulivoimalaitos hankittiin Biolanille kuuluvan Favorit Tuoteen kompostoritehtaan rakentamisen yhteydessä vuonna 2010. Se ostettiin käytettynä Oulusta, jossa se oli ollut toiminnassa vuodesta 1997 saakka. Voimala purettiin syksyllä 2010 uuden ja tehokkaamman tuulivoimalan alta, ja se siirrettiin keväällä 2012 Favoritille Euraan . Tuulivoimalan rakennuslupahakemus oli jätetty syksyllä 2010. Maaliskuussa 2012 sekä tehdas että tuulivoimalaitos vihittiin käyttöön. Ennen pystyttämistä sen tornia jatkettiin 20 metrillä. Muutostyöt tekivät Peikko Oy ja pystytyksen suoritti nosturipalvelu Kariniemi Ky. Myös Kariniemellä on omia tuulivoimalaitoksia. Tuulivoimalaitos käynnistyi lopulta kesäkuussa 2012.
Sokkohiiret

Sokkohiiret (Spalacidae) on hiirimäisiin jyrsijöihin kuuluva heimo. Ne kaivavat maanalaisia käytäviä eteenpäin suuntautuneiden hampaiden avulla. Niiden silmät ovat ihon alla ja niiltä puuttuu häntä ja korvien ulko-osat. Nämä eläimet elävät erakkoina.
Nikotiinistomatiitti

Nikotiinistomatiitti (myös stomatitis nicotina, tupakoitsijan keratoosi tai tupakoitsijan suulaki) on yleensä tupakoinnin aiheuttama suulaen limakalvomuutos. Se näkyy harmaanvalkoisena alueena, jossa on punaisia papuloita. Värin muuttuminen johtuu suulaen limakalvon tuottamasta keratiinista.
Nikotiinistomatiitti syntyy tavallisesti reaktiona tupakansavun suussa tuottamaan kuumuuteen. Laajassa tutkimuksessa Saudi-Arabiassa havaittiin nikotiinistomatiitin esiintyvän 29,6 %:lla kaikista tupakoitsijoista, mutta jopa 60 %:lla piipun polttajista. Nikotiinistomatiitin kehittyminen tupakoinnin seurauksena vaatii pitkäaikaista altistumista tupakansavulle. Harvinaisissa tapauksissa nikotiinistomatiitti voi kehittyä erittäin kuumien nesteiden juomisen seurauksena. Tupakoinnin ja kuumien juomien yhdistelmä saattaa lisätä riskiä. Erityisen yleinen muutos nikotiinistomatiitti on savukkeita palava puoli suuhun asetettuna polttavilla. Tapaa on harjoitettu yleisesti muun muassa tietyissä intialaisissa yhteisöissä.
Nikotiinistomatiitti on yleensä oireeton, mutta voi tuntua suulaen lievänä ärtymisenä. Nikotiinistomatiitti voidaan usein todeta ulkomuodon perusteella, mutta limakalvosta voidaan ottaa koepala nikotiinistomatiitin erottamiseksi leukoplakiasta tai suusyövästä. Nikotiinistomatiitti ei lukeudu syövän esiasteisiin. Tyypillistä onkin muutoksen häviäminen 1–2 viikon kuluessa tupakoinnin loppumisesta. Nikotiinistomatiitti kuvattiin lääketieteellisessä kirjallisuudessa ensimmäisen kerran vuonna 1926.¨Kurt Hermann Thoma nimesi muutoksen vuonna 1941 nikotiinistomatiitiksi, koska sitä oli todettu lähes yksinomaan tupakoitsijoilla. Nimi on kuitenkin sikäli virheellinen, että leesio ei johdu nikotiinista vaan kuumasta savusta.
Jussi Leppälahti

Jussi Leppälahti (s. 22. elokuuta 1986 Espoo) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän on toiminut kaudesta 2024 lähtien IF Gnistanin päävalmentajana.
Pelaajaura.
Leppälahti aloitti jalkapallon Espoon Palloseurassa, jossa hän pelasi vuoteen 1998 asti. Vuonna 1999 Leppälahti siirtyi FC Honkaan, jossa hän pelasi junioriuransa loppuun. Leppälahti ei kuitenkaan kyennyt murtautumaan Hongan edustusjoukkueeseen, ja hän pelasi Kakkosta yhteistyösopimuksen turvin FCK Salamissa ja FC Espoossa kausilla 2005–2006. Leppälahti siirtyi pysyvästi FC Espooseen vuonna 2007, jossa hän pelasi kahden kauden ajan. Vuosina 2009–2010 Leppälahti edusti Kakkosessa HIFK:ta ennen uransa lopettamistaan.
Valmennusura.
Leppälahti toimi FC Espoon B-juniorien apuvalmentajana kaudella 2008. Vuosina 2010–2012 hän työskenteli HIFK:ssa 2001-syntyneiden ja B-juniorien päävalmentajana sekä A-juniorien apuvalmentajana. Kaudella 2014 Leppälahti valmensi FC Hongassa 2002-syntyneiden joukkuetta. Leppälahti toimi valmentajana aikuisten sarjoissa ensimmäisen kerran 2015, kun hän aloitti Nelosessa pelanneen EPS:n päävalmentajana. EPS sijoittui Nelosen lohkonsa toiseksi ja nousi kauden 2015 päätteeksi Kolmoseen.
Leppälahti toimialkuvuodesta Käpylän Pallon U13-joukkueen apuvalmentajana alkuvuodesta 2017. Hän suoritti vuoden opinnot englantilaisseura Northampton Townin akatemiassa työskennellen U10- ja U14-joukkueiden valmennuksissa kaudella 2017–2018. Leppälahti aloitti Kakkosessa pelanneen Jippon päävalmentajana kaudella 2019. Kaudella 2019 Jippo sijoittui Kakkosen lohkonsa toiseksi ja kaudella 2020 se nousi Ykköseen. Kauden 2021 päätteeksi Jippo tippui Kakkoseen.
Vuonna 2022 Leppälahti aloitti Ykkösessä pelanneen KTP:n päävalmentajana. Ensimmäisen kautensa päätteeksi KTP voitti Ykkösen ja nousi takaisin Veikkausliigaan. Elokuussa 2023 KTP antoi potkut Leppälahdelle joukkueen ollessa sarjan kymmenentenä. Pääsarjatasolle täydennysmenettelyn kautta noussut Gnistan tiedotti marraskuussa 2023 palkanneensa Leppälahden päävalmentajakseen yksivuotisella sopimuksella, jossa on vuoden jatko-optio.
Toimittajana.
Valmentajan tehtävien ohessa Leppälahti tuli tunnetuksi 2010-luvulla jalkapallotoimittajana. Hän aloitti kirjoittamisen vapaaehtoisvoimin julkaistussa Jalkapallolehdessä vuonna 2014, ja hänet palkattiin samana vuonna toimittajaksi Urheilulehteen. Leppälahti kirjoitti Urheilulehteen vuoteen 2017 asti, jolloin hän siirtyi lehden päätoimittajana toimineen Jukka Röngän perustamaan Elmoon. Leppälahti työskenteli toimittajana Elmossa sen lakkauttamiseen saakka 2021. Leppälahti tunnettiin kriittisenä ja kiisteltynä jalkapallotoimittajana. Päätoimittajana toimineen Röngän mukaan ajoittain Leppälahden yksityiskohtaiset, syvälle taktiikkaan ja valmentajuuteen menneet tekstit jopa satuttivat joitakin valmentajia. Toisaalta häntä kiiteltiin älykkäistä ja persoonallisista artikkeleistaan.
Allied Air Command

Allied Air Command (AIRCOM) on sotilasliitto Naton taktisen tason johtoporras, eräänlainen esikunta kaikille jäsenmaiden ilma- ja avaruusvoimille. Johtoportaan päämaja sijaitsee Ramsteinin lentotukikohdassa Saksassa. Allied Air Commandista käytetään joskus suomenkielistä nimeä Naton ilmavoimaesikunta.
Historia ja tehtävä.
Allied Air Command perustettiin vuonna 1974 nimellä Allied Air Forces Central Europe keskitetyksi hallinnoksi keskisen Euroopan Natomaiden ilmavoimille, minkä jälkeen esikunta on kulkenut monilla nimillä. Kylmän sodan päätyttyä se saneerattiin. Nykyinen nimi ja organisaatio otettiin käyttöön vuonna 2013. 
Nykyään johtoportaan tehtävä on suunnitella ja hallinnoida Naton ilmavoimien operaatioita sekä ilma- ja ohjustorjuntaa.
Canal latéral à la Garonne

Canal latéral à la Garonne, tai lyhyemmin canal de Garonne, on Ranskassa sijaitseva kanava. Se on Garonnejoen sivukanava yhdistäen Toulousen ja Bordeaux’n kaupungit.
Garonnejokea on hankala purjehtia koska sen vedenpinnan korkeudet vaihtelevat paljon. 1800-luvulla päätettiin rakentaa joen vierelle kanava, jossa olisi tasaisemmat olosuhteet. Garonnen sivukanava rakennettiin Toulousen ja Castets-en-Dorthen välille vuosina 1838–1856 insinööri De Baudren johdolla. Kanava on 193 kilometriä pitkä ja siinä on 53 sulkua. Pudotusta tuolla matkalla on yhteensä 128 metriä. Kanava oli tärkeä reitti tavaroiden kuljettamiseen, mutta nykyään se on melkein pelkästään jokimatkailijoiden käytössä. Kanavaan kuuluu myös useita kanavasiltoja, joista Garonnejoen ylittävä Agenin kanavasilta on Ranskan toiseksi pisin kanavasilta. Kanava muodostaa Toulousesta Välimerelle johtavan Canal du Midin kanssa yhteyden Atlantilta Välimerelle. Kanavia kutsutaan yleisesti kahden meren kanavaksi ("Canal des Deux Mers").
Cebus trinitatis

Cebus trinitatis on Karibianmerellä, Trinidadin metsissä elävä kapusiiniapinalaji. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
"Cebus trinitatis" -apina on kokonaan vaalea, kasvot ovat vaaleanpunaiset. Ne syövät hedelmiä ja hyönteisiä. Niitä pidetään kätevinä ja älykkäinä.
"Cebus trinitatis" -apinoita tavataan Trinidadissa vain muutamalla alueella, Trinityn kukkuloilla, maan länsiosan Bush Bush Wildlife -suojelualueella sekä Narivan kosteikossa. Sen uhanalaisuuteen vaikuttavat elinympäristön tuhoaminen, metsästys maanviljelijöiden sadon suojaamiseksi ja pyydystäminen lemmikeiksi.
Piliocolobus epieni

Piliocolobus epieni on Nigeriassa elävä lehtiapinalaji. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Lajia tavataan Nigerjoen suiston kosteikkoalueilla. Sen elinalueet ovat pirstaloituneet pahasti. Se syö suurten puiden lehtiä, ja hedelmiä silloin kun ne ovat kypsiä.
Vuonna 2018 arvioitiin, että tämä laji on maailman 25 uhanalaisimman apinalajin joukossa.
Edward Kelley

Edward Kelley tai Edward Talbot (1. elokuuta 1555 Worcester, Englanti – n. 1595) oli englantilainen alkemisti, okkultisti ja huijari.
Elämä ja ura.
Kelley sai apteekkarin koulutusta ja tunsi kemiaa jo nuorena. John Dee laati myöhemmin hänen horoskooppinsa, ja se on julkaistu Elias Ashmolen teoksessa Theatrum Chemicum Britannicum. Kelley mahdollisesti opiskeli jonkin aikaa Oxfordin yliopiston Gloucester Hallissa. Lähdettyään Oxfordista Kelley esiintyy seuraavaksi Lontoossa petollisesti asianajajana. Noin vuonna 1580 hänen korvansa leikattiin irti rangaistukseksi, koska hän oli väärentänyt omistusoikeuskirjoja, tai toisen kertomuksen mukaan väärentänyt rahaa. Erään lähteen mukaan hän oli syyllistynyt haudanryöstöön. Vuonna 1582 Kelley tutustui John Dee'en, kun hän kävi hänen luonaan Mortlakessa ja oli hyvin kiinnostunut tämän henkimaailman tutkimuksista. Kelley ilmoitti olevansa okkultismin tuntija ja esitteli taitojaan henkien kutsumisessa ja niiden viestien tulkitsemisessa. Dee puolestaan halusi nähdä Kelleyn teeskentelemän transmutaatio-kyvyn. Dee ja Kelley päättivät hengiltä saamansa kuvitellun neuvon perusteella tehdä yhteistyötä tutkimuksissaan, ja jälkimmäisestä tuli tästä lähtien Deen "näkijä", joka tulkitsi henkien toiveita mestarilleen kahden taikakristallin avulla, joista toisen sanottiin olleen lahja enkeli Gabrielilta. Syyskuussa 1583 Kelley lähti Deen kanssa Englannista puolalaisen aatelismiehen Olbracht Łaskin seurassa. He matkasivat Prahaan, jossa Kelley muutti Deen mukaan unssin elohopeaa kullaksi. Miehet viettivät useita vuosia keisari Rudolf II:n hovissa ja vierailivat silloin tällöin saksalaisten tai puolalaisten aatelisten linnoissa. Huhtikuussa 1587, kun he olivat Třeboňissa, Kelley kertoi näystään, jossa alaston nainen kehotti näkijää ja hänen isäntäänsä parinvaihtoon. Kelley vakuutti Deen, ja epäröinnin jälkeen Deen, Kelleyn ja heidän vaimojensa Jane Deen ja Joan Kelleyn välille laadittiin juhlallinen liitto henkiolennon ohjeen mukaisesti. Kelleyn tuhlailevuus johti pian tämän jälkeen riitaan Deen kanssa. Kelley vieraili uudelleen keisari Rudolfin hovissa Prahassa, mutta joutui siellä vankilaan joulukuussa 1589. Hänet vapautettiin lokakuussa 1593, ja hän näyttää eläneen irtolaiselämää Saksassa vuoden 1595 alkuun asti, jolloin hän joutui jälleen Rudolfin vangiksi ja menetti henkensä yrittäessään paeta. Hänellä ei näytä olleen jälkeläisiä. Hänen nimensä eteen liitetystä arvonimestä "Sir" voidaan olettaa, että keisari Rudolf oli jossain vaiheessa lyönyt hänet ritariksi.
Pison

Pison (Hepr. פִּישׁוֹן "Pîšōn," m.kreik. Φισών) on yksi Ensimmäisen Mooseksen kirjan mainitsemista neljästä paratiisin joesta. Pison mainitaan joista ensimmäisenä. Sen sanotaan kiertävän Havilan maa, jossa on kultaa, suitsutuspihkaa ja onykskiveä. 
Vastaavuus todellisiin jokiin.
1. Mooseksen kirjan neljästä joesta osa vastaa todellisia Lähi-idän alueen jokia. Tekstissä mainitaan esimerkiksi Tigris ja Eufrat. Pisonia ei kuitenkaan ole onnistuttu liittämään yksiselitteisellä ja yleisesti hyväksytyllä tavalla alueen todellisiin vesistöihin. Pisonia ei myöskään mainita muissa lähteissä, lukuun ottamatta Sirakin kirjaa, jossa se mainitaan ohimennen todeten "laki tulvii viisautta kuin Pison vettä."
Osa raamatun tutkijoista on kuitenkin historian aikana pyrkinyt paikantamaan Pisonin maantieteellistä vastinetta. Keskiajalla vaikuttanut rabbi ja raamatun kommentaattori Raši tulkitsi Pisonin vastaavan Niiliä. Rašin mukaan etenkin Pisonin kuvaaminen tulvivana jokena tukisi sen vastaavuutta Niiliin. Lisäksi Pison olisi saattanut saada nimensä heprean sanasta "pishtan," eli pellava. Niili puolestaan oli alueen pellavantuotannolle keskeinen joki. Mikäli Pison vastaisi Niiliä, kuvaisi Havilan maa Egyptiä tai Sudania, mikä kenties vastaisi kuvausta siitä, että alueella on ollut kullankaivuuta ja korukivituotantoa. Osa kommentaareista liittää Pisonin taas Gangesiin tai Indusjokeen. Tällöin Havilan maa samaistetaan Intiaan. Vaikka Pisonille on esitetty useita mahdollisia vastineita todellisten jokien joukossa, ei yksimielisyyttä joen kytköksestä todellisiin maantieteellisiin muodostelmiin ole saavutettu.
Kynaitha

Kynaitha (, myös "Kynaithai", ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Arkadiassa Kreikassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Kalávrytan kylää.
Maantiede.
Kynaithan kaupunki sijaitsi Azaniassa Arkadian pohjoisosassa Aroanian vuorten pohjoisrinteessä. Vuoret erottivat Kynaithan alueen Kleitorin alueesta eli Kleitoriasta ja Feneoksen alueesta. Näin kynaithalaiset olivat ainoita arkadialaisia, jotka asuivat Arkadian luonnollisten rajojen ulkopuolella. Kynaithan akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena pidetään usein nykyisen Kalávrytan kylän itäpuolella sijaitsevaa kukkulaa, jolla sijaitsevat keskiaikaisen Kalávrytan linnan eli Orián linnan rauniot.
Kynaithan kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 125 neliökilometriä. Kynaithan laakso laski pohjoiseen kohti Korintinlahtea, ja sen halki virrannut Buraikos- eli Erasinos-joki (nyk. Vouraïkós) laski Korintinlahteen hieman itään Buran kaupungista. Polybios kuvaa Kynaithan sijaintia ja ilmastoa koko Arkadian epämiellyttävimmäksi. Pausaniaan mukaan kahden stadioninmitan päässä kaupungista sijaitsi kylmävetinen lähde, jota kutsuttiin nimellä Alyssos, koska sen sanottiin parantavan vesikauhun. Kynaithasta etelään sijaitsivat Lusoi ja Kleitor, itään Nonakris ja länteen Akhaian puolella sijainnut Leontion.
Historia.
Kynaithan kaupunki perustettiin oletettavasti arkaaiselle kaudella. Kaupungin historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa arkaaisen ja klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, sen todellinen asema vielä tuona aikana tunnetaan kuitenkin huonosti. Varmuudella kaupunki oli polis myöhemmin hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Kynaitheus" (), "Kynaithaieus" () ja "Kynaithaeus" ().
Polybios kuvaa kynaithalaiset häijyiksi ja julmiksi, ja hyvin erilaisiksi kuin muut arkadialaiset, jotka karttoivat heitä. Hän selittää kynaithalaisten huonoa luonnetta sillä, etteivät he harrastaneet lainkaan musiikkia, joka oli inhimillistänyt muut arkadialaiset, ja joka olisi varustanut heidät elinolosuhteidensa epämiellyttävyyttä vastaan. Aitolialaiset tuhosivat Kynaithan vuosien 220–217 eaa. toisessa liittolaissodassa, ja Polybios näki tämän oikeudenmukaisena rankaistuksena kaupunkilaisten häijyydestä.
Myöhemmin kaupunki asutettiin uudelleen, ja tämä vaikuttaa tapahtuneen joskus roomalaisella kaudella, sillä Strabon sanoo, ettei kaupunki ollut enää olemassa hänen aikanaan ajanlaskun alun tienoilla, mutta Pausanias kävi siellä 100-luvulla. Roomalaisella kaudella Kynaithalla oli oikeus lyödä omaa rahaa.
Rakennukset ja löydökset.
Kynaithan kaupungista ei ole säilynyt juurikaan jäänteitä. Kaupungin akropoliiksi oletetulta Kalávrytan linnan kukkulalta on löydetty joitakin antiikin aikaisia jäänteitä, joista osa on linnan muureissa uudelleenkäytettyjä rakennuskiviä. Löytöjä on tehty myös kukkulan länsirinteestä.
Muutoin kaupungista tiedetään lähinnä se Pausaniaan mainitsema yksityiskohta, että sen agoralla oli jumalille omistetut alttarit sekä keisari Hadrianuksen patsas. Kaupungissa oli myös Dionysokselle omistettu pyhäkkö.
Kynuria (Arkadia)

Kynuria ( tai "Kynouria", myös tai "Kynouriakē"; ) oli antiikin aikainen alue Arkadian maakunnassa Kreikassa. Se käsitti alueen Arkadian länsiosassa Peloponnesoksen niemimaan sisäosissa.
Kynuria oli yksi Arkadian neljästä heimoalueesta tai heimovaltiosta Eutresian, Mainalian ja Parrhasian ohella. Kukin näistä alueesta oli Arkadian valtiomallissa samantasoinen Arkadian polisten eli kaupunkivaltioiden, kuten Tegea, Mantineia ja Orkhomenos, kanssa.
Arkadian Kynuriaa ei tule sekoittaa Peloponnesoksen itärannikolla sijainneeseen Kynuriaan, joka kuului osan historiastaan Argoliihin ja osan Lakoniaan.
Maantiede.
Kynuria sijaitsi Arkadian länsiosassa Parrhasian sekä Figaleian poliksen alueen eli Figaliken pohjoispuolella.
Polikset.
Vaikka Kynuria muodosti kokonaisuudessaan eräänlaisen polista eli kaupunkivaltiota vastanneen heimovaltion, osa sen paikallisyhteisöistä voidaan myös lukea poliksiksi. Kynurian polikset olivat:
Muut kaupungit.
Muiksi kaupungeiksi tai asutuksiksi mainitaan muun muassa:
Historia.
Arkadian Kynuria mainitaan antiikin lähteissä ainoastaan Megalopoliin kaupungin perustamisen yhteydessä. Alueen nimestä voidaan päätellä, että sen asukkaat olivat samaa alkuperää Peloponnesoksen itärannikon kynurialaisten () kanssa. Kyseinen heimo oli Herodotoksen mukaan arkadialaisten ohella Peloponnesoksen ainoa autoktooninen heimo, toisin sanoen alkuperäisiä asukkaita, jotka eivät olleet vaihtaneet asuinpaikkaansa. Näin kynurialaiset olisivat asuneet alueella jo ennen doorilaisvalloitusta ja mahdollisesti pidempäänkin. Tämän perusteella kynurialaisia on arveltu alkuperältään pelasgeiksi, ja mahdollisesti joonialaisiksi erotuksena Arkadian pelasgeista. Arkadian ja Peloponnesoksen itärannikon kynurialaisten välisestä mahdollisesti yhteydestä ei kuitenkaan ole säilynyt tietoja antiikin lähteissä.
Rasmus Toivainen

Rasmus Toivainen (s. 21. heinäkuuta 2004 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Joensuun Kiekko-Pojissa lainalla SM-liigajoukkue Vaasan Sportista. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Toivainen on Espoo Bluesin kasvatti. Kaudella 2018–2019 hän pelasi yhden ottelun lainalla Karhu-Kissojen C-nuorissa. Kaudeksi 2019–2020 Toivainen siirtyi Helsingin IFK:n C-nuoriin. Kaudella 2021–2022 hän oli 18 osumallaan seuran U18-joukkueen paras maalintekijä Hannes Tiaisen ja Roope Tuomioksan kanssa. Kaudella 2022–2023 Toivainen debytoi miesten peleissä, kun HIFK:n U20-joukkue lainasi hänet kahden ottelun ajaksi Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin joulukuussa 2022.
Kesällä 2023 Toivainen nousi HIFK:n SM-liigarinkiin. Hän teki liigadebyyttinsä 2. marraskuuta 2023 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan, kun Micke-Max Åsten ja Juha Jääskä putosivat HIFK:n kokoonpanosta ennen ottelua, heistä jälkimmäinen sairastumisen vuoksi. Toivainen merkittiin joukkueen nelosketjun vasempaan laitaan Jesse Seppälän ja Teemu Tallbergin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.41 minuuttia ja Toivaiselle merkittiin teholukema +1. Toivainen pelasi kolme SM-liigaottelua ilman tehopisteitä. Tammikuussa 2024 hän siirtyi loppukauden 2023–2024 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Kiekko-Espooseen. Toivainen pelasi siellä 14 runkosarjaottelua tehopistein 2+4=6 ja yhdeksän pudotuspeliottelua tehopistein 2+1=3. Seitsemännessä puolivälieräottelussa 25. maaliskuuta 2024 Tutoa vastaan hän teki Kiekko-Espoon 4–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaalin. Osuma hyväksyttiin videotarkistuksen jälkeen ja se ratkaisi joukkueelle välieräpaikan. Toivainen voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Toukokuussa 2024 Kiekko-Espoo tiedotti Toivaisen jatkavan seurassa vuoden mittaisella sopimuksella, kun joukkue nostettiin kaudeksi 2024–2025 SM-liigaan. Hän aloitti kautensa seuran U20-joukkueessa. Lokakuussa Kiekko-Espoo lainasi Toivaisen marraskuun maaottelutaukoon asti kestävällä sopimuksella Hokin Mestis-joukkueeseen. Hän pelasi siellä viisi ottelua. Marraskuussa Kiekko-Espoo lainasi Toivaisen toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Imatran Ketterään. Hän pelasi siellä lopulta kauden loppuun. Toivainen ei pelannut kauden aikana otteluakaan SM-liigassa. 
Kaudeksi 2025–2026 Toivainen siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Vaasan Sportiin, jonne samaan aikaan siirtyi myös hänen pikkuveljensä Waltteri. Toivainen pelasi siellä kahdeksan ottelua ilman tehopisteitä sekä kolme ottelua seuran U20-joukkueessa, kunnes marraskuussa 2025 Sport lainasi hänet loppukaudeksi Mestis-joukkue Joensuun Kiekko-Poikiin.
Maajoukkueura.
Toivainen on pelannut 15 nuorten maaottelua.
Muuta.
Toivaisen pikkuveli Waltteri pelaa hyökkääjänä Rasmuksen joukkuetoverina Sportin organisaatiossa.
Driving Home for Christmas

Driving Home for Christmas on laulaja Chris Rean kirjoittama ja säveltämä jouluaiheinen kappale. Kappaleen ensimmäinen versio levytettiin vuonna 1986 julkaistulle singlelle, joka julkaistiin yhdessä kappaleen "Hello Friend" kanssa. 
Taustaa kappaleelle.
Chris Rea on kertonut kirjoittaneensa kappaleen vuonna 1978, jolloin hän oli matkalla levy-yhtiö Abbey Road Studiosilta Middlesbroughiin. Rean vaimo tuli hakemaan hänet autollaan, koska hän oli irtisanonut levytyssopimuksen Abbey Road Studiosin kanssa, mutta levy-yhtiö ei ollut halukas maksamaan hänelle junalippua takaisin kotiin. Insipiraatio kappaleeseen tuli, kun he juuttuivat liikenneruuhkaan lumen sataessa. Matkan aikana hän alkoi työstämään laulua.
Musiikkivideo.
Alankomaalainen musiikkiohjelma "TopPop" esitti 23. joulukuuta 1986 esitetyssä ohjelmassa musiikkivideon, jonka välissä oli arkistomateriaalia moottoriteistä Hilversumissa.
Lusi (täsmennyssivu)

Lusi voi viitata seuraaviin:
Nasoi

Nasoi (; ) voi viitata seuraaviin paikkoihin antiikin Kreikassa:
Paion (Arkadia)

Paion (, ) eli Paos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Arkadiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Kalávrytan kunnan alueella lähellä nykyistä Páoksen kylää.
Maantiede.
Paionin kaupunki sijaitsi Arkadian Azaniassa lounaaseen Kleitorista. Se luetaan usein Kleitorin alueeseen eli Kleitoriaan. Kaupunki oli rakennettu kukkulalle, joka sijaitsee vajaan kilometrin itään nykyisestä Páoksen kylästä.
Paionin kaupunkivaltion oman alueen kokoa ei tunneta. Paionin eteläpuolella sijaitsivat Halus ja Thaliades ja länsipuolella Psofis. Pausanias kulki alueen halki, ja sanoo Paionin sijainneen Soron-nimisen tammimetsän laidalla lähellä Seiraita, joka sijaitsi 30 stadionin päässä Psofiista ja toimi Kleitorian ja Psofiin alueen rajana. Pausaniaan aikana metsässä eli karhuja ja villisikoja. Paionin mainitsee myös Herodotos, joka käyttää siitä nimeä Paiopolis ja sanoo sitä Azanian kaupungiksi.
Historia.
Paionin historiasta tiedetään vain vähän. Kaupunki on ollut olemassa arkaaiselta roomalaiselle kaudelle. Se saattoi olla poliksena Kleitorin alaisuudessa ainakin osan historiaansa. Pausaniaan aikana 100-luvulla se oli raunioina.
Nykyinen Páoksen kylä, aiempi Skoúpi, on nimetty antiikin aikaisen kaupungin mukaan, samoin kuin Kalávrytan kunnan osa Paḯonin kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta.
Rakennukset ja löydökset.
Paionin akropolis oli linnoitettu muureilla, jotka sulkivat sisäänsä noin 34 × 65 metrin kokoisen alueen. Akropoliilta on löydetty myös temppeliksi oletetun rakennuksen sekä jonkun toisen rakennuksen jäänteet. Muun kaupungin ainakin ylempi osa on ollut ollut ympäröity toisella muurilla, joka ajoitetaan 300-luvulle eaa. ja jonka pituus oli 516 metriä. Muurien sisäpuolelta on löydetty useiden rakennusten jäänteitä sekä keramiikan siruja. Muurin yhteydestä on löydetty suuri vesisäiliö. Osa kaupungista jäi muurin ulkopuolelle. Herodotoksen tekemän maininnan perusteella kaupungissa on ollut ainakin dioskuurien kultti ja näin oletettavasti näille omistettu pyhäkkö.
Pylos (Elis)

Pylos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Eliissä Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Ílidan kunnan alueella lähellä nykyistä Agrapidochórin kylää.
Maantiede.
Pylos sijaitsi varsinaisessa Eliissä eli Koile Eliissä (”Kovera Elis") länteen Eliin kaupungista. Pausanias kuvaa sen sijainneen vuoristotiellä, joka johti Eliin kaupungista Olympiaan, paikassa, jossa Ladon-joki laskee Peneios-jokeen. Strabon lisää, että lähellä sijaitsi Skollion- eli Skollis-vuori. Nykyisin kaupungin paikka on Armátovan kukkulalla Pineióksen tekojärven itärannalla olevassa niemessä, vajaan kilometrin länsiluoteeseen Agrapidochórin kylästä.
Pausanias antaa kaupungin etäisyydeksi Eliin kaupunkiin 80 stadioninmittaa. Diodoros Sisilialaisen mukaan etäisyys oli 70 stadionia ja Plinius vanhemman mukaan 12 roomalaista mailia. Pyloksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 100 ja ehkä jopa alle 25 neliökilometriä.
Varsinaisen Eliin Pylosta ei tule sekoittaa Pylokseen Trifyliassa, eikä myöskään Pylokseen Messeniassa, joka kytkeytyi Homeroksen esihistorialliseen Pylokseen.
Historia.
Eliin Pyloksen perustajana pidettiin kreikkalaisessa mytologiassa Pylasta (myös Pylos, Pylon), Kteson Megaralaisen poikaa, joka perusti myös Messenian Pyloksen. Kun Neleus karkotti hänet Messenian Pyloksesta, hän siirtyi Eliihin ja perusti sinne uuden Pyloksen. Herakleen sanottiin tuhonneen Pyloksen, jonka jälkeen elisläiset olisivat kunnostaneet sen, mutta tämä kertomus liittyy ennemmin Messenian Pylokseen.
Antiikin aikana käytiin paljon keskustelua siitä, missä Homeroksen Pylos oli sijainnut. Pyloslaiset itse katsoivat, että heidän kaupunkinsa olisi ollut paikka, johon Homeros viittaa sanoessaan Alfeios-joen virtaavan ”Pylos-maan halki”. Tämä ei pidä paikkaansa, sillä Homeroksen Pylos sijaitsi etelämpänä myöhemmän Messenian alueella, ja myös Alfeios virtasi selvästi etelämpänä. Jo Strabon osoitti, ettei väite Eliin Pyloksesta Homeroksen Pyloksena voi mitenkään olla tosi, mutta myöhemmin ajatuksen hyväksyi vielä Pausanias. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Pylios" ().
Muiden elisläisten kaupunkien tavoin Pylos esiintyy vain harvoin historiassa. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Spartalaiset valtasivat kaupungin vuonna 402 eaa. hyökättyään Eliihin. Pylos mainitaan paikkana, johon Eliin kaupungista karkotetut demokratian kannattajat asettuivat vuonna 366 eaa. sotiakseen kotikaupunkiaan vastaan. Elisläiset valtasivat Pyloksen ja tuhosivat sen. Pausanias, joka kävi paikalla 100-luvulla jaa., näki Pyloksessa vain raunioita, ja se vaikuttaa olleen tuossa vaiheessa jo kauan autiona.
Kaupungin paikalla on suoritettu laajoja arkeologisia kaivauksia.
Rakennukset ja löydökset.
Kaupungin paikalta Armátovan kukkulalta on löydetty kaupunkikeskus, joka ajoitetaan noin vuoteen 425 eaa. Siellä ei ole ollut monumentaalirakennuksia, vaan mahdolliset julkiset rakennukset ovat olleet saman tyyppisiä kuin tavalliset talot.
Pylos (Trifylia)

Pylos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Eliissä Kreikassa. Se sijaitsi Trifylian alueella, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Trifylian Pyloksen mainitsee ainoastaan Strabon, joka antaa sille lisänimet "Trifyliakos" (), "Arkadikos" () ja "Lepreatikos" (). Hän kuvaa kaupungin sijainneen 30 stadioninmittaa sisämaahan Peloponnesoksen länsirannikosta, Mamathos- ja Arkadikos-jokien varsilla. Paikka oli länteen Minthe-vuoresta ja pohjoiseen Lepreonista. Elisläisten valloitettua Trifylian kaupungit Pylos liitettiin Lepreonin alueeseen. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä "Pylios" ().
William Martin Leake huomioi, että nykyisen Arínin kylän (vanhalta nimeltään Tsorvantzí) paikka vaikuttaa vastaavan kaikin tavoin Strabonin kuvausta Pyloksen paikasta. Sen läheltä virtaavat joet Ánydros ja Tráfos, jotka laskevat Akída-jokeen.
Trifylian Pylosta ei tule sekoittaa toiseen Pylokseen varsinaisessa Eliissä, eikä myöskään eikä Pylokseen Messeniassa. Strabon piti Trifylian Pylosta samana paikkana kuin Homeroksen Pylos, Neleuksen ja Nestorin kaupunki. Yleinen näkemys antiikin aikana oli kuitenkin sama kuin nykyisin, eli Homeroksen Pylos yhdistetään Messenian Pylokseen.
Thaliades

Thaliades () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Arkadiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Gortynían kunnan alueella lähellä nykyistä Váchlian kylää.
Maantiede.
Thaliadeen kaupunki sijaitsi vuoristossa Ladon (nyk. Ládonas) -joen varrella lounaaseen Kleitorista. Se luetaan usein Kleitorin alueeseen eli Kleitoriaan. Thaliadeen pohjoispuolella sijaitsivat Psofis ja Paion eli Paos, itäpuolella Halus ja eteläpuolella Heraia. Kaupungista länteen Eliin puolella sijaitsi Feraia eli Faraia. Thaliadeen arkeologinen kohde sijaitsee vuorella lounaaseen nykyisestä Váchlian kylästä.
Historia.
Thaliadeen historiasta tiedetään vain vähän. Antiikin lähteistä sen mainitsee vain Pausanias. Thaliades on ollut olemassa ainakin arkaaiselta roomalaiselle kaudelle. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Ainoa peruste on, että kaupunki löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. lähtien. Thaliades saattoi olla poliksena Kleitorin alaisuudessa ainakin osan historiaansa.
Rakennukset ja löydökset.
Thaliadeen paikalta on löydetty linnoitusmuurien jäänteitä. Kaupungilla on ollut akropolis eli yläkaupunki, joka on ollut linnoitettu erikseen, ja josta on löydetty temppelin rauniot. Kaupungin ympäristöstä on löydetty kolmen muun temppelin jäänteet. Kaupungin paikalta löydetty keramiikka ajoittuu klassiselle ja hellenistiselle kaudelle.
Judith Lewis Herman

Judith Lewis Herman (s. 31. maaliskuuta 1942 New York, New York) on yhdysvaltalainen psykiatri ja feministinen ajattelija. Hän on tutkinut muun muassa tyttöihin kohdistuvan perheensisäisen seksuaalisen hyväksikäytön vaikutuksia ja osallistunut psykologisesta traumasta kärsivien potilaiden hoidon kehittämiseen.
Herman syntyi Itä-Euroopasta Yhdysvaltoihin saapuneiden vanhempien kahdesta lapsesta vanhempana. Vanhemmat olivat etnisesti juutalaisia, mutta ateisteja. Isä Naphtali Lewis oli antiikin tutkija ja äiti Helen Block Lewis psykoanalyytikko. Herman opiskeli Radcliffe Collegessa ja Harvard Medical Schoolissa. Hän osallistui jo tänä aikana aktivismiin kansalaisvapauksien puolesta ja Vietnamin sotaa vastaan. Vuodesta 1970 alkaen Herman on ollut aktiivinen feministisessä liikkeessä. Hän kohtasi insestin uhreja psykiatrisen residenssityönsä aikana. Tämän jälkeen hän työskenteli saamansa yhteisöpsykiatrian stipendin turvin ilmaisella naisten klinikalla. Herman kuului The Women's Mental Health Collective -ryhmään, jossa sai lisää kokemusta seksuaalista hyväksikäyttöä kokeneiden potilaiden hoidosta. Hän teki kollegansa Lisa Hirschmanin kanssa kahteenkymmeneen keräämäänsä tapauskuvaukseen perustuvan hyväksikäytön uhreja tarkastelleen tutkimuksen, joka julkaistiin "Signs"-lehdessä vuonna 1976. Tutkijakaksikko sai tämän myötä paljon yhteydenottoja naisilta eri puolilta Yhdysvaltoja. Tutkijoille muodostui kuva insestin tuolloin arvioitua korkeammasta esiintyvyydestä. Herman julkaisi Hirschmanin kanssa ensimmäisen kirjansa "Father-Daughter Incest" vuonna 1981.
Herman liittyi opetussairaala Cambridge Hospitalin psykiatrian laitoksen palvelukseen ja tapasi siellä vuonna 1984 psykologi Mary Harveyn. Kaksikko perusti väkivallan uhrien hyväksi tarkoitetun ohjelman, joka alkoi tarkastella ja purkaa psykologista traumaa. Herman tutustui myös psykiatri Bessel van der Kolkiin, joka oli työskennellyt sotaveteraanien parissa. Herman, Kolk ja useat heidän kollegansa muodostivat tutkimusryhmän, joka totesi yhtäläisyydet erilaisista traumoista kärsineiden oireiden välillä. Ymmärrys posttraumaattisesta stressihäiriöstä syveni, ja työn pohjalta syntyi kirja "Trauma and Recovery" (1992). Hermanin kolmas kirja "Truth and Repair: How Trauma Survivors Envision Justice" ilmestyi huhtikuussa 2023 ja sai suotuisat arviot "The New York Timesissa" ja "The New Yorkerissa". Teoksessa käsitellään raiskausten uhrien poliisin kanssa ja oikeusjärjestelmässä kohtaamia ongelmia.
Herman on luennoinut laajalti seksuaalisesta väkivallasta ja perheväkivallasta. Hän sai vuonna 1996 International Society for Traumatic Stress Studiesin palkinnon elinikäisistä saavutuksista, vuonna 2000 American Medical Women's Associationin Woman in Science -palkinnon ja vuonna 2007 American Psychiatric Associationin "Distinguished Life Fellow" -arvon. Herman solmi ensimmäisen avioliittonsa vuonna 1963 opiskelutoverinsa Peter Hermanin kanssa. Vuonna 1978 hän meni naimisiin valokuvajournalisti Jerry Berndtin kanssa. Tästä avioliitosta syntyi yksi tytär. Vuonna 2005 Herman meni kolmannen kerran naimisiin. Avioliitto päättyi puoliso Allen Graubardin kuolemaan vuonna 2012.
Félix Malu wa Kalenga

Félix Malu wa Kalenga (22. syyskuuta 1936 Boma – 22. huhtikuuta 2011 Kinshasa) oli kinshasankongolainen ydinfyysikko.
Malu wa Kalenga sai luonnontieteiden maisterin oppiarvon Kalifornian yliopistosta, Berkeleysta vuonna 1963. Vuonna 1969 hän väitteli filosofian tohtoriksi Louvainin katolisesta yliopistosta Belgiassa. Malu wa Kalenga toimi Kinshasan yliopiston polyteknillisen tiedekunnan dekaanina sekä Centre Régional d'Études Nucléaires de Kinshasan fysiikan professorina ja johtajana. Lisäksi hän toimi Kansainvälisen atomienergiajärjestön hallituksessa ja sen yleiskonferenssin puheenjohtajana. Hän kuului myös Japanissa toimivan Yhdistyneiden kansakuntien yliopiston hallitukseen.
Vuonna 1992 Malu wa Kalenga peräänkuulutti puheessaan silloisen Zairen Conference Nationale Souverainessa "älyllistä vallankumousta" Afrikassa ja korosti kehityksen tärkeyttä etenkin uusien materiaalien, bioteknologioiden, informaatioteknologian sekä energiatuotannon alueilla. Malu wa Kalenga oli kansainvälisen tiedeakatemia TWAS:n perustajajäsen ja oli mukana perustamassa myös Afrikan tiedeakatemiaa. Hän kuului lisäksi Paavilliseen tiedeakatemiaan ja oli belgialaisen Académie royale des sciences d'outre-merin kirjeenvaihtajajäsen. Malu wa Kalengan kotimaassaan saamia tunnustuksia olivat "Médaille d'Argent du Mérite Civique" ja "Médaille d'Or du Mérite des Sciences et Lettres". Hänet nimitettiin myös Ordre national du Léopardin komentajaksi. Malu wa Kalengan saamiin kansainvälisiin tunnustuksiin kuului Ordre de la Pléiaden ritarin arvo.