Fernando Amorsolo

Fernando Cueto Amorsolo (30. toukokuuta 1892 Manila, Filippiinit – 24. huhtikuuta 1972 Quezon City, Filippiinit) oli Filippiinien tunnetuimpia taiteilijoita, joka tunnetaan erityisesti valoa hehkuvista maalaismaisemistaan ja realistisesta tyylistään, jotka ilmensivät filippiiniläistä kulttuuria ja identiteettiä. Hänen uransa kattoi yli kymmenentuhatta teosta, mukaan lukien maalauksia, luonnoksia ja muotokuvia, jotka kuvasivat idyllisiä maalaisnäkymiä, "dalagang Filipina" -naishahmoja sekä toisen maailmansodan aikaisia sotakuvauksia.
Varhaiselämä ja koulutus.
Amorsolo syntyi 30. toukokuuta 1892 Manilassa Pedro Amorsolon ja Bonifacia Cueton perheeseen. Vaikka hän syntyi pääkaupungissa, hän vietti lapsuutensa Camarines Nortessa, missä hänen rakkautensa maalaiselämään sai alkunsa. Lapsuudessaan hän osoitti varhain taiteellista lahjakkuutta piirtämällä laivoja satamassa, ja hänen äitinsä lähetti piirroksia taiteilijaserkulleen Fabián de la Rosalle. Perhettä kohtasi tragedia, kun hänen velipuolensa Perico teloitettiin vuonna 1896 Espanjan siirtomaavallan toimesta, ja isä Pedro kuoli suruun muutamaa vuotta myöhemmin, kun Fernando oli 11-vuotias. Leskeksi jäänyt äiti muutti perheen Manilaan, missä Fabián de la Rosa otti heidät luokseen ja ohjasi nuorta Fernandoa taiteessa. Amorsolo aloitti taideopintonsa 13-vuotiaana ja kävi Liceo de Manilan ennen kuin valmistui kunniamaininnoin Filippiinien yliopiston kuvataidekoulusta vuonna 1914. Vuonna 1916 liikemies Enrique Zóbel de Ayala myönsi hänelle apurahan, jonka turvin hän opiskeli Madridin Academia de San Fernandossa, missä hän sai vaikutteita erityisesti Diego Velázquezin ja Joaquín Sorollan valonkäytöstä.
Taiteellinen ura.
Amorsolo kehitti tunnusomaisen tyylinsä, jossa hän hyödynsi luonnonvaloa ja takavaloa luodakseen teoksiinsa hehkuvan tunnelman. Hänen aiheensa keskittyivät filippiiniläiseen maaseutuun, arjen askareisiin, kuten riisin korjuuseen ja markkinoihin, sekä "dalagang Filipina" -hahmoon, joka edusti hänen ihannettaan filippiiniläisestä kauneudesta. Hän käytti usein perheenjäseniään malleina ja maalasi teoksia, jotka esiteltiin laajasti Filippiineillä ja kansainvälisesti New Yorkissa, Roomassa ja Brysselissä. Amorsolo toimi myös opettajana ja Filippiinien yliopiston kuvataidekoulun johtajana vuosina 1938–1952. Hänen varhainen menestyksensä näkyi muun muassa Ginebra San Miguel -juomayhtiön logon suunnittelussa, joka on yhä käytössä.
Toinen maailmansota.
Toisen maailmansodan aikana Amorsolo jäi Manilaan ja kuvasi teoksissaan sodan todellisuutta, poiketen aiemmista idyllisistä maalaiskuvistaan. Hänen sodanaikaiset maalauksensa heijastivat ihmisten kärsimystä, miehityksen arkea ja tuhoa, esittäen esimerkiksi palavia rakennuksia ja pakenevia perheitä. Teokset, kuten "Defensa de Honor", ilmensivät hillittyä mutta voimakasta vastarintaa ja toivoa. Näitä töitä esiteltiin vuonna 1948 Malacañangin presidentinpalatsissa. Sodan henkilökohtaisena menetyksenä hänen veljensä Pablo teloitettiin sissien toimesta.
Sodanjälkeinen aika ja kansallinen merkitys.
Filippiinien itsenäistyttyä vuonna 1946 Amorsolon teokset tulivat osaksi kansallisen identiteetin rakentamista, ja hänen maalauksensa levisivät oppikirjoihin, lehtiin ja matkailuesitteisiin. Hän palasi idyllisiin maalaismaisemiin ja muotokuviin, maalaten muun muassa kaikki Filippiinien presidentit sekä kenraalit Emilio Aguinaldon ja Douglas MacArthurin. Suuren kysynnän vuoksi hän kehitti tekniikan, joka mahdollisti nopean työskentelyn ja teosten luetteloinnin. Amorsolo sai lukuisia tunnustuksia, kuten Unescon kansallisen komission kultamitalin, ja vuonna 1972 hänestä tuli ensimmäinen Filippiinien kansallisen taiteilijan arvon saanut henkilö.
Henkilökohtainen elämä.
Amorsolo oli kahdesti naimisissa ja sai yhteensä 14 lasta. Hänen ensimmäinen vaimonsa Salud Jorge kuoli vuonna 1931, jättäen kuusi lasta. Avoliitosta syntyi kuusi lasta, ja vuonna 1935 hän avioitui Maria del Carmenin kanssa, jonka kanssa hän sai kahdeksan lasta. Suuri perhe toi taloudellisia vastuita, mutta hänen taiteensa kysyntä mahdollisti perheen elättämisen. Amorsolon terveyden heikentyessä hän kärsi diabeteksesta, nivelreumasta ja näön huononemisesta, mutta jatkoi maalaamista elämänsä loppuun saakka. Hän menehtyi sydänkohtaukseen 24. huhtikuuta 1972, pian kahden lapsensa, Fernando Jr.:n ja Milon, traagisten kuolemien jälkeen.
Perintö ja säätiö.
Amorsolon taide, joka korosti valoa ja filippiiniläistä kauneutta, on säilyttänyt suosionsa ja inspiroi yhä. Hänen teoksensa edustavat filippiiniläistä kulttuuria ja perinteitä, mutta ovat saaneet myös kritiikkiä ”konemaisesta tehokkuudesta” modernin taiteen piireissä. Fernando C. Amorsolo Art Foundation perustettiin vuonna 2003 hänen lastensa aloitteesta vaalimaan hänen perintöään ja varmistamaan teosten aitous väärennösten yleistyessä. Säätiö tukee taiteilijan muiston kunnioittamista, museon perustamista, tutkimusta, opiskelijoiden apurahoja ja humanitaarisia hankkeita. Se julkaisi teoksen "Maestro Fernando C. Amorsolo: Recollections of the Amorsolo Family", joka tarjoaa henkilökohtaisen näkökulman taiteilijan elämään ja työhön.