tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Villahousupakko

Villahousupakko on suomalainen Televisioteatterin ja Yleisradion tekemä lasten televisioelokuva, joka valmistui vuonna 1977. Sen on käsikirjoittanut Asko Martinheimo oman kuunnelmansa pohjalta ja ohjannut Raili Rusto. Elokuvan alaotsikkona on ”lastennäytelmä epäterveellisestä farkkumuodista laulujen ja huumorin avulla”. Helmikuusta 2019 alkaen "Villahousupakko" on pysyvästi katsottavissa Yle Areenassa. Sitä ei ole julkaistu DVD:nä eikä VHS:nä.
Juoni.
On kylmä ja talvinen päivä. Timo Antero Kuusisto (Kyösti Väntänen) herää isänsä (Juha Hyppönen) niiskutukseen. Isä ilmoittaa, että hän on kipeänä ja pyytää Timoa jäämään kotiin vielä yhdeksi päiväksi. Timo haluaa kuitenkin mennä kouluun sillä heillä on "puukässy -ja lihapullapäivä". Isä käskee, että Timon pitää laittaa farkkujen alle villahousut, ettei hän vilustuisi. Timo laittaa housut jalkaan ja lähtee kouluun. Koulun pihalla Timo kuulee, että tänään on "puukässyn" sijaan poikien terveystarkastus. Opettaja (Pirkkoliisa Tikka) käskee oppilaitaan tekemään ainekirjoituksen, mutta Timo ei saa mitään aikaan. Timo kuvittelee olevansa lääkärintarkastuksessa. Lääkäri (Esa Pakarinen jr.), opettaja ja muut luokan pojat nauravat Timon paikatuille villahousuille. Sitten hän kuvittelee, että tasavallan presidentti olisi määrännyt villahousujen käyttöpakon koko maahan, ja että seuraavana päivänä olisi lääkärintarkastus. Kun lääkärintarkastus koittaa, Timon ei tarvitsekaan riisua vaatteitaan ja lääkärintarkastus menee ohitse.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" tv-kriitikko Jukka Kajava suhtautui näytelmään nihkeästi sekä tuoreeltaan että monien uusintaesitysten alla. Hänen mukaansa jo ohjelman nimi kertoo sisällön ”jopa niin hyvin, että jos perheen pienimmille löytyy parempaa puuhaa kuin tv:n tuijottaminen, niin kannattaa puuhata”. Hänestä pelkkä tietoisku asiasta olisi riittänyt sen sijaan, että on valjastettu iso tuotantokoneisto puolen tunnin näytelmää varten. Hän kirjoitti nuoren Kyösti Väntäsen näyttelevän intensiivisesti ja tiiviisti, mutta aikuisnäyttelijöille teksti ei hänestä anna paljon ilmaisun eväitä. Kahta vuosikymmentä myöhemmin saman lehden Veli-Pekka Lehtonen oli suopeampi: ”Näkökulma on lapsen, miljöö realistinen ja ongelmat arkisen turvallisia.” Lehtonen piti näytelmän ilmaisukeinoja osin vanhentuneina, mutta sanoi "Villahousupakon" tarjoavan aikuistuneille 1970-luvun koululaisille mukavan nostalgista kuvastoa.
Kanariantasku

Kanariantasku ("Saxicola dacotiae") on harvinainen Kanariansaarilla elävä varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 12,5 cm ja siipien kärkiväli 19–20,5 cm. Kooltaan kanariantasku on kuin pensastasku, jota se suuresti muistuttaa höyhenpuvultaankin. Juhlapukuiselta koiraalta puuttuu valkoinen silmäkulmanjuova ja se on vatsapuolelta himmeämpi kuin pensastasku, mutta sillä on valkoinen kurkku, joka taas puuttuu pensastaskulta. Naaras ja nuori lintu ovat himmeämpiä kuin koiras ja muistuttavat paljon pensastaskunaarasta.
Esiintyminen.
Kanariantasku on Kanariansaarten kotoperäinen laji, joka elää Fuerteventuran saarella ja mahdollisesti myös Alegranzalla ja Montaña Claralla. Lajia pidettiin pitkään erittäin uhanalaisena, mutta arviot kannan koosta olivat aliarvioitua. Nykyisin niitä arvellaan olevan 13 400–15 500 yksilöä. Laji on enimmäkseen paikkalintu. Lajia uhkaa turisteista aiheutuvasta rakennustoiminnasta hotellien, golfkenttien, teiden ja teollisuusrakennusten vallatessa lajin elinpaikat. Villiintyneet kissat ja rotat aiheuttavat pesätuhoja.
Elinympäristö.
Kanariantasku asuu sekä vuorenrinteiden että alavien maiden kitukasvuisilla, kivikkoisilla ja kallioisilla mailla, myös laavakentillä ja rannoilla.
Lisääntyminen.
Kanariantasku rakentaa pesänsä tavallisesti maahan kivien tai kallioiden väleihin ja rakoihin, enintään puolen metrin korkeudelle. Naaras munii tavallisesti neljä munaa, joiden keskipaino on 1,88 g. Naaras hautoo 13–15 päivää. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän 16–18 päivän ikäisinä. Laji pesii tavallisesti kahdesti kesässä.
Ravinto.
Kanariantaskun ravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat eläimet.
Logografit (historia)

Logografit (), sanoista ”sana” () ja ”kirjoittaa” (), viittaa antiikin Kreikan historiankirjoittajiin ja kronikoitsijoihin ennen Herodotosta, jota pidetään historiankirjoituksen isänä. Herodotos itse käytti edeltäjistään sanaa "logopoioi" (, sanasta "ποιέω", ”tehdä”). Thukydides loi puolestaan sanan "logografos" kuvaamaan edeltäjiään, myös Herodotosta, mutta sana käsitetään nykyään käsittämään Herodotoksen määritelmän mukaisesti varhaisemmat historioitsijat kuten Akusilaos, Ferekydes, Hekataios, Hellanikos ja Ksanthos.
Logografit tulivat pääsääntöisesti Jooniasta ja sen saarilta. Heidän kirjoituksensa keskittyivät enemmän lukijan mielenkiinnon ylläpitämiseen kuin kertomuksen todenperäisyyteen. Niissä saatettiin kritiikittä sekoittaa keskenään mytologiaa ja historiaa, ja siksi niiden kirjoittajia kutsutaankin mieluummin kronikoitsijoiksi kuin historioitsijoiksi.
Mustaviirukipuaja

Mustaviirukipuaja ("Xiphorhynchus lachrymosus") on Etelä-Amerikan luoteisosissa ja Keski-Amerikassa tavattava kipuajiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan mustaviirukipuaja on noin 23 cm. Lajin pää on valkoinen ja tiheästi mustaviiruinen. Linnun selkä on valkoisen- ja mustankirjava. Mustaviirukipuajan siivet ja pyrstö ovat väriltään tummankastanjanruskeat. . Vatsa on mustavalkoviiruinen. Laji on hyvin helppo tunnistaa ja ainoastaan vähemmän viiruisen "X. l. alarum"- alalajin voi sekoittaa kaakaokipuajaan ("Xiphorhynchus susurrans"). 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Mustaviirukipuajaa tavataan Kolumbiasta, Costa Ricasta, Ecuadorista, Nicaraguasta ja Panamasta. Laji elää subtrooppisten kosteiden metsien latvuskerroksissa ja harvemmin myös metsien laitamilla. Yleensä linnut pysyttelevät alankomailla alle 1 200 metrin korkeudella merenpinnasta. 
Elintavat.
Mustaviirukipuajat liikkuvat yksin tai pareittain puitten latvuksissa yleensä korkeammalla puissa kuin muut kipuajalajit. Lajin pesimäaika kestää helmikuusta toukokuulle.
Kaustisen vaakuna

Kaustisen kunnanvaakuna on saanut aiheensa kunnan historiasta. Vaakunan viulu viittaa paikkakunnan edelleen jatkuvaan kansansoittajaperinteeseen ja sen ristit Kuorikoskien kirkonrakentajasukuun, joka rakensi lukuisia kirkkoja neljän sukupolven ajan ja tunnettiin laajalti ympäri maata.
Vaakunan on vanhan vaakunan pohjalta suunnitellut Ilmari Wirkkala, ja se vahvistettiin käyttöön 25. lokakuuta 1950. Vaakunan selitys on ”sinisessä kultaisin naularistein sirotellussa kentässä vastapalkeittain asetettu kultainen viulu”.
William Vincent Legge

William Vincent Legge (2. syyskuuta 1841 Cullenswood, Tasmania – 2. maaliskuuta 1918 Cullenswood) oli australialainen lintutieteilijä ja sotilas.
Legge opiskeli etupäässä Englannissa, mutta myös Ranskassa ja Saksassa, ja hän kehittyi eteväksi kielitieteilijäksi. Hän opiskeli myös Royal Military Academyssa Woolwichissa. 1862 hän sai komennuksen tykistöön. Hän palveli ensin Bathissa Englannissa ja sen jälkeen useita vuosia Melbournessa, josta hänen patterinsa siirrettiin Colomboon Ceylonille, missä hän eli 1869–1877. Tämän komennuksen jälkeen hän työskenteli viisi vuotta Aberystwythissä Cardiganshiressä, josta hän muutti takaisin Tasmaniaan ja palveli 11 vuotta Tasmanian puolustusvoimien komentajana. Saavutettuaan eläkeiän hän vetäytyi virastaan everstiluutnantin arvoisena upseerina.
Legge oli aina kiinnostunut lintutieteestä. Ceylonilla hän kirjoitti kaksiosaisen teoksen "History of the Birds of Ceylon", jonka värikuvat maalasi John Gerrard Keulemans. Teos julkaistiin kolmiosaisena Lontoossa vuosina 1878–1880. Teos käsitti yli 1 200 sivua ja 34 kuvataulua. Leggellä oli suuri linnunnahkakokoelma, josta osan hän lahjoitti Natural History Museumille ja osan Hobartin museoon.
Legge valittiin Royal Australasian Ornithologists Unionin (RAOU) ensimmäiseksi puheenjohtajaksi 1901. Hän palveli monissa seuran hallintotehtävissä kuolemaansa saakka. Hän oli myös British Ornithologists’ Unionin ja American Ornithologists’ Unionin kunniajäsen sekä Royal Geographical Societyn ja Zoological Society of Londonin jäsen. Hän toimi Royal Society of Tasmanian varapuheenjohtajana.
Legge nimesi linnuista muun muassa tasmaniansilkkimalurin suvun "Acanthornis" ja intianhuuhkajan ("Bubo nipalensis") alalajin "blighi".
Doppelmayr

Doppelmayr Garaventa on itävaltalainen erilaisten köysiratojen suunnitteluun valmistamiseen erikoistunut yritys. Yli 60 vuoden kokemuksen perusteella Doppelmayr on yksi suurimmista ja johtavista köysiratojen valmistajista maailmassa. Yrityksen päätuotteita ovat tuolihissit, ankkurihissit ja sompahissit. Joulukuuhun 2007 mennessä Doppelmayr oli valmistanut yli 13 850 köysirataa eripuolille maailmaa.
Onni Vuorisalo

Onni Vilhelm Vuorisalo () oli suomalainen jääkäriluutnantti ja Viron armeijan kapteeni. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä komppanianpäällikkönä. Suomen sisällissodan jälkeen hän osallistui heimosotiin Aunuksessa ja Viron vapaussodassa, missä hänen kohtalonsa sinetöitiin tapaturmaiseen haavoittumiseen, mikä johti lopulta hänen menehtymiseen. 
Perhetausta ja opinnot.
Hänen vanhempansa olivat konttoristi Karl Johan Nyberg ja Hilda Kautto. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1907 Elisa Helena Juseliuksen kanssa. Vuorisalo kävi neljä luokkaa Jyväskylän yhteiskoulua. 
Jääkärikausi.
Vuorisalo työskenteli leipurina Helsingissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 28. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän kävi pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Polangenissa vuonna 1917 järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi). 
Suomen sisällissota.
Vuorisalo saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi Hämeen ryhmän V Mäntän pataljoonan 6. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Mäntän-Kuoreveden rintamalohkolla sekä Riihimäellä, Lylyssä, Juupajoella, Hirsilässä, Aitolahdessa, Takahuhdissa, Uudessakylässä, Tampereella ja Lempäälässä. Tampereen valtauksen jälkeen hänet komennettiin adjutantiksi Vaasan rykmentin II pataljoonaan ja otti sen mukana osaa Viipurin valtaukseen.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Vuorisalo palveli sisällissodan jälkeen päällikkönä Vaasan rykmentin 6. komppaniassa, rykmentin lakkauttamiseen asti. Vuorisalo osallistui syyskesällä vuonna 1918 2. komppanian päällikkönä kapteeni Kuisman johtamaan Vienan karjalan retkikuntaan. Vienan retkeltä palattuaan hän suuntasi seuraavaksi Viroon, missä hän liittyi viron armeijaan ja osallistui Viron vapaussotaan päällikkönä Ensimmäisen suomalaisen vapaajoukon (Ekströmin pataljoona) 1. konekiväärikomennuskunnassa. Hän otti osaa Viron vapaussodan taisteluihin muun muassa Loksassa, Merikylässä ja Narvassa, missä hän haavoittui vahingonlaukauksesta 31. tammikuuta 1919 ja kuoli 16. helmikuuta 1919 Helsingissä saamiinsa vammoihin.
Gerlof Fokko Mees

Gerlof Fokko Mees (16. kesäkuuta 1926 Velsen, Alankomaat – 31. maaliskuuta 2013 Busselton, Australia) oli hollantilainen kalatutkija ja lintutieteilijä.
Mees syntyi Hollannissa, kasvoi Indonesiassa (silloisessa Alankomaiden Itä-Intiassa) ja työskenteli pitkään Oseaniassa. Hän on oppiarvoltaan tohtori. Hän tutki etenkin rillien ("Zosteropidae") elämää.
Mees toimi Western Australian Museumin selkärankaisten osaston kuraattorina Perthissä 1958–1963. Tämän jälkeen hän toimi Leidenin museon lintuosaston kuraattorina. Hän muutti takaisin Länsi-Australiaan 1991. Hän kuvaili ensimmäisenä länsiaustralialaisen kalalajin salamanterikuoreen ("Lepidogalaxias salamandroides"). Linnuista Mees nimesi floresinmonarkin ("Monarcha sacerdotum") 1973. Vuonna 2004 nimettiin hänen kunniakseen uusi lintulaji floresinkehrääjä ("Caprimulgus meesi").
Lukas Klapfer

Lukas Klapfer (s. 25. joulukuuta 1985 Eisenerz, Itävalta) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä.
Klapfer saavutti pronssia junioreiden MM-kilpailujen joukkuekilpailussa Norjan Strynissä vuonna 2003. Sotšin olympialaisten 2014 joukkuekilpailussa hän saavutti niin ikään pronssia. Lisäksi hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa 12:s ja suurmäessä 15:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 15:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti pronssia normaalimäen ja 10 kilometrin hiihdon kilpailussa sekä joukkuekilpailussa. Suurmäen Gundersen-kilpailussa hän oli yhdeksäs. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti pronssia joukkuekilpailuissa. Suurmäen Gundersen-kilpailussa hän sijoittui 31:nneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia.
Klapfer kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran jo kaudella 2004–2005 Sapporossa. Hän saavutti ensimmäisen palkintosijansa maailmancupissa 7. helmikuuta 2009 Seefeldissä oltuaan toinen Mario Stecherin jälkeen. Kilpailun loppuvaiheilla Stecher, norjalainen Jan Schmid, ja Klapfer taistelivat voitosta, mutta lopussa Stecher otti ratkaisevan irtioton, ja voitti kilpailun lopulta varsin selvällä erolla ennen Klapferia, joka löi loppukirissä niukasti vain yhdellä kymmenyksellä Jan Schmidin. Ensimmäisen voittonsa Klapfer saavutti 4. tammikuuta 2015 Schonachin kilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes kaudella 2014–2015. Joulukuussa 2015 Klapfer sijoittui kolmanneksi Lillehammerin toisessa kilpailussa. Hän oli kolmas myös Schonachissa maaliskuussa 2016. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi. Kaudella 2017–2018 hän sijoittui Val di Fiemmen kilpailuissa toiseksi ja kolmanneksi.
Hyvejohtajuus

Hyvejohtajuus () on Alexandre Havardin (s. 1962) teos, jossa hän esittää hyveisiin (virtues) perustuvan johtajuusmallin, jonka tarkoitus on tukea eri alojen johtajia ammatillisessa ja henkilökohtaisessa kasvussa. Teos on julkaistu usealla kielellä ja löytyy esimerkiksi suomeksi internetistä. Kirjaa on luonnehdittu ensimmäiseksi systemaattiseksi ja kokonaisvaltaiseksi yritykseksi yhdistää klassiset hyveet nykypäivän johtajuuden haasteisiin.
Teos on toiminut keskeisenä innoittana samoja teemoja käsittelevälle johtajuusblogille.
Havardin johtajuusmalli perustuu oppiin hyveistä. Hyveoppi eli aretologia (kreikan sanasta "aretē", suom. "hyve") on kirjoittajan mukaan lähtöisin antiikin kreikkalaisilta filosofeilta, erityisesti Platonilta (427–347 eaa.) ja Aristoteleeltä (384–322 jaa.). Sitä kehittivät edelleen kristityt filosofit ja teologit, kuten Augustinus (354–430 jaa.) ja Tuomas Akvinolainen (1225–1274 jaa.).
Kirjoittaja jättää mainitsematta antiikin kreikkalaisiin vaikuttaneet uskonnot kuten zarathustralaisuuden ja sen hyvekäsityksen, vaikka Platonkin tunnusti Zarathustran antiikin profeetaksi.
Yhteenveto Havardin johtajuusmallista:
Pauno Kymäläinen

Pauno Kymäläinen (s. 14. marraskuuta 1949 Rauma) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Laitapuolustajana ja liberona pelannut Kymäläinen pelasi lähes koko uransa Turun Palloseurassa.
Kymäläinen muutti Naantaliin perheensä mukana vuonna 1962. Kymäläisen pelaajaura alkoi VG-62:ssa, jossa hän pelasi vuosina 1967–1969 sekä jääkiekkoa että jalkapalloa. Vuonna 1970 hän siirtyi Turun Pyrkivään ja sieltä yhden kauden jälkeen Turun Palloseuraan. TPS:ssa Kymäläinen voitti heti ensimmäisellä kaudellaan mestaruuden. Lisää mestaruuksia tuli 1972 ja 1975, ja lisäksi hän voitti kahdesti hopeaa sekä kolmesti pronssia. Kymäläisen ura jatkui TPS:ssa aina vuoteen 1986 asti. Hän toimi seuran kapteenina useita vuosia ja pelasi sen riveissä 368 pääsarjaottelua, joissa teki 21 maalia.
Maajoukkueeseen Kymäläinen pääsi ensimmäisen kerran 1972, seuraavan kerran 1975, mutta vakiokokoonpanoon hän nousi vasta 1982 ollessaan jo 32-vuotias. Hän toimi myös maajoukkueen kapteenina ja lopulta pelasi kaikkiaan 39 maaottelua.
Pelaajauran jälkeen Kymäläinen valmensi Porin Pallo-Tovereita 1987–1990 ja Turun Palloseuraa 1993. Vuonna 2010 Kymäläinen pelaa ikämiesten M55-sarjaa VG-62:ssa.
Hulk (videopeli)

Hulk on vuoden 2003 toukokuussa julkaistu videopeli, joka on jatkoa samannimiselle elokuvalle "Hulk". Pelin julkaisi Universal Interactive Nintendo GameCubelle, PlayStation 2:lle, Xboxille ja Windowsille. Peli julkaistiin Game Boy Advancelle nimellä "The Incredible Hulk".
Juoni.
Pelaajan käytössä on pelin päähahmot tohtori Bruce Banner ja hänen alter egonsa Hulk. Tohtori Crawford ottaa yhteyttä Banneriin ja kertoo löytäneensä hänen sairaudelleen parannuskeinon, mutta varastaakin osan Bannerin gammasäteilystä päästyään paikan päälle. Crawford muuttuu Bannerin tavoin vihreäksi hirviöksi ja kutsuu itseään Ravageksi. Bannerin on jahdattava Ravagea Hulkina, joka pakenee kohti Alcatrazin vankilaan luodakseen supersotilaita saamastaan Hulkin DNA:sta. Hulk matkaa kohti vankilaa saatuaan tietää Ravagen suunnitelmista Half-Lifelta, jossa hän kohtaa armeijan supersotilaita ja mutanttikoiria. Estettyään heidän kokeet Hulk joutuu pelastamaan myös Betty Rossin Fluxin käsistä, ennen kuin saa vastaansa Ravagen. Ravage paljastaa hävittyään taistelun Hulkille Johtaja-nimisen telepaatikon olevan kaiken takana yrittäessään saada Bannerin Hulkin voimat itselleen.
Bratislava V

Bratislava V () on yksi Slovakian pääkaupungin Bratislavan piireistä. Se sijaitsee Bratislavan keskustan eteläpuolella Tonavan oikealla rannalla Itävallan ja Unkarin rajalla. Siellä on arviolta 110 753 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 94,19 neliökilometriä. 
Piiri kuuluvat osa-alueet Petržalka, Jarovce, Rusovce ja Čunovo.
Jarovce

Jarovce on Slovakian pääkaupungin Bratislavan osa-alue, jossa eli vuonna 2011 vajaat 1500 asukasta. Etniseltä taustaltaan suurin osa oli slovenialaisia.
Jarovce sijaitsee Tonavan etelärannalla ja kuuluu Bratislava V -piiriin. Se on Itävallan vastainen rajanylityspaikka, ja sen läpi kulkee moottoritie Itävallan Kittseen kaupunkiin.
Varhaisin maininta Jarovcesta löytyy jo vuodelta 1208. Kroatialaiset asettuivat sinne 1500-luvulla. Ennen toista maailmansotaa Jarovcen väestöstä suurin osa oli kroaatteja tai saksalaisia.
Rusovce

Rusovce (, , ) on Slovakian pääkaupungin Bratislavan osa-alue, jossa eli vuonna 2004 noin 2100 asukasta. Se sijaitsee Tonava oikealla rannalla ja kuuluu Bratislava V -piiriin. Se on Itävallan vastainen rajanylityspaikka ja sijaitsee myös lähellä Unkarin vastaista rajaa.
Rusovcen suurimpia nähtävyyksiä ovat kirkko 1600-luvulta sekä roomalaisten leirin rauniot.
Querelle (elokuva)

Querelle on saksalais-ranskalaisena yhteistuotantona valmistunut elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1982. Saksalaisen Rainer Werner Fassbinderin ohjaus perustuu Jean Genet'n vuonna 1947 ilmestyneeseen romaaniin Querelle.
Juoni.
Fassbinderin elokuva pohjautuu löyhästi kirjan juonelle. Se on monessa mielessä surrealistisempi kuin sen pohjana oleva teos, muttei kuitenkaan ohjaajansa edellisten teosten tavoin kitsin täyttämä.
Komea merisotilas, varas ja sarjamurhaaja Georges Querelle (Brad Davis) saapuu laivastotukikohtana toimivaan Brestin kaupunkiin.
Vastaanotto.
Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta yksi antoi "Querellelle" neljä tähteä, kaksi kolme tähteä, neljä kaksi tähteä ja kaksi yhden tähden, keskiarvona 2,22 tähteä neljästä.
Timo Seppälä (ampumahiihtäjä)

Timo Juhani Seppälä (s. 27. kesäkuuta 1968 Kauhajoki) on entinen suomalainen ampumahiihtäjä.
Seppälä sijoittui Lillehammerin 1994 olympialaisissa 20 kilometrin kilpailussa 41:nneksi ja viestissä viidenneksi. MM-kilpailuissa hän sijoittui Minskissä 1990 viestissä kuudenneksi, joukkuekilpailussa 12:nneksi ja 10 kilometrillä 50:nneksi sekä Lahdessa 1991 20 kilometrillä 30:nneksi ja 10 kilometrillä 53:nneksi.
Timo Seppälä edusti seuratasolla Kauhajoen Karhua ja Tuusulan Voima-Veikkoja. Hän voitti Suomen mestaruuden 10 kilometrillä vuonna 1992 sekä viestissä vuosina 1990, 1991 ja 1993.
Myös Timo Seppälän poika Tero Seppälä on ampumahiihtäjä. Timo Seppälä toimii koulutusjohtajana Haapaveden ammattiopistossa, minkä lisäksi hän pyörittää maatilaa yhdessä poikansa kanssa.
Čunovo

Čunovo on Slovakian pääkaupungin Bratislavan osa-alue, jossa eli vuonna 2004 alle tuhat asukasta. Se sijaitsee Tonavan etelärannalla ja kuuluu Bratislava V -piiriin. 
Čunovossa on kanava, jossa on keinotekoinen koski, jossa voi harrastaa koskenlaskentaa.
The Incredible Hulk (vuoden 2008 videopeli)

The Incredible Hulk on Edge of Realityn kehittämä ja Segan julkaisema toimintapeli. Peli on julkaistu vuoden 2008 kesäkuussa Nintendo DS:lle, PlayStation 2:lle, PlayStation 3:lle, Wiille, Windowsille ja Xbox 360:lle.
Pelaaminen.
Peli perustuu samannimiseen elokuvaan "The Incredible Hulk", mutta pelissä on hyvin vähän elokuvan tarinaa. Pelissä on joitakin ideoita aiemmasta Hulk-aiheisesta pelistä "Ultimate Destruction".
Hulk voi ladata hypyn ollessaan ilmassa ja hyppää suuremmalla nopeudella koskettaessaan maata. Pelissä oleva New Yorkin kaupunki ja sen maamerkit ovat tuhottavia. Tuhoaminen nostaa uhkatasoa, jolloin vastukset nousevat jalkamiehistä tankkeihin ja helikoptereihin ja lopulta Hulkbuster-pukuihin. Hulk voi parantaa itsensä hetkessä.
Vastaanotto.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 6/10. Pelin tarinassa on muutamia kohtauksia elokuvasta "The Incredible Hulk", mutta se on irallista.
Pelissä on paljon tekemistä minipeleissä ja etsimällä 200 kerättävää voimaa nostavaa esinettä. Pääkampanja kestää 7 – 10 tuntia. Vastustajia on moitittu yksinkertaisiksi ja näitä on vain kourallinen, joka vanhenee nopeasti. Vaikka pelissä on elokuvan näyttelijöitä äänirooleissa nämä on laiskasti tehtyjä vähäisellä huomiolla ääneen.
Petri Järvinen

Petri Järvinen (s. 9. toukokuuta 1965 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän valmensi viimeksi Kakkosessa pelannutta FC Lahti Akatemiaa.
Hyökkääjänä pelannut Järvinen pääsi mukaan Jyväskylän Palloilijoiden edustusjoukkueeseen 1982, jolloin seura pelasi I divisioonassa. Kaksi seuraavaa kautta kului II divisioonassa kunnes hän siirtyi SM-sarjaan ensin Ilvekseen 1985 ja sieltä seuraavaksi kaudeksi Porin Pallo-Tovereihin. PPT:ssa Järvinen nousi vastuulliseen asemaan ja seuraavaksi kaudeksi hänet hankittiin Hakaan. Hakassa Järvinen pelasi kaudet 1987–1988 ja voitti jälkimmäisellä kaudella Suomen cupin. Vuonna 1989 Järvinen siirtyi Kuusysiin, jossa hän viihtyi viisi kautta ja voitti kahdesti Suomen mestaruuden sekä kahdesti hopeaa. Talvella 1992–1993 Järvinen kävi pelaamassa vuokrasopimuksella Saksan 2. Bundesliigan FC St. Paulissa.
Kuusysistä Järvinen siirtyi Finnairin Palloilijoihin, mutta kesken kauden hän lähti taas 2. Bundesliigaan, tällä kertaa SV Waldhof Mannheimiin. Pelattuaan Saksassa kauden 1994–1995 hän palasi taas FinnPaan. Ura FinnPassa jatkui vuoteen 1998 asti, jonka jälkeen hän pelasi yhden kauden FC Lahdessa ja sen jälkeen FC Hongassa. Kaikkiaan Järvinen pelasi urallaan 310 pääsarjaottelua Suomessa ja 41 ottelua Saksan 2. Bundesliigassa.
Maajoukkueessa Järvinen pelasi 37 maaottelua ja teki niissä 4 maalia.
Pelaajauransa jälkeen Järvinen on siirtynyt valmennustehtäviin. Hänet valittiin vuoden nuorten valmentajaksi 2009 johdettuaan Reippaan B-juniorit SM-hopealle. Kaudella 2010 hän valmensi Kuusysin edustusjoukkuetta City Starsia Kakkosessa.
Halsuan vaakuna

Halsuan kunnanvaakuna on saanut aiheensa perinteellisen kansanmusiikin harrastuksesta, joka virisi Perhonjokilaaksossa 1800–luvulla. Paikkakunnalle muuttaneen Kreeta Haapasalon saavuttama menestys innoitti muita paikallisia soittajia kiertämään esiintymässä Etelä- ja Keski-Suomessa.
Vaakunan on vanhan vaakunan pohjalta suunnitellut Kaj Kajander, ja se vahvistettiin käyttöön 12. maaliskuuta 1969. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kaksi vastakkain asetettua pyöreäperäistä hopeakannelta, joitten kielet siniset”.
Vestiges of the Natural History of Creation

Vestiges of the Natural History of Creation on Robert Chambersin vuonna 1844 julkaistu lajien kehittymistä käsittelevä kirja. Kirjassa Chambers esitti, että ihminen polveutuu alemmista lajeista - kuten kaloista. Teos julkaistiin alun perin nimettömänä ja vasta 40 vuotta myöhemmin Chambers paljasti kirjoittaneensa kyseisen kirjan. Kirja sai aikansa uskovaisessa yhteiskunnassa aikaan suuren kohun ja sekä tiedemiehet että papisto tyrmäsivät sen.
Ružinov

Ružinov (, ) on Slovakian pääkaupungin Bratislavan osa-alue, jossa eli vuonna 2011 noin 68 600 asukasta. Se sijaitsee kaupungin itäosassa ja kuuluu Bratislava II -piiriin.
Ružinovissa on runsaasti teollisuutta, mutta myös puistoja, jokia ja järviä. Štrkovecjärvi Ružinovin keskustassa on bratislavalaisten suosima virkistysalue. 
Ružinov on alkujaan perustettu Pikku-Tonavan varteen kohtaan jossa on kaksi kahlaamoa.
Chantal Réga

Chantal Réga (s. 7. elokuuta 1955 Nîmes, Gard, Ranska) on entinen ranskalainen pika- ja aitajuoksija.
Chantal Réga sijoittui Montréalin 1976 olympialaisissa 200 metrin juoksussa kahdeksanneksi ajalla 23,09 s. Hän oli mukana myös 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa Ranskan joukkue karsiutui alkuerissä. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui 100 metrillä seitsemänneksi ajalla 11,49 s ja 200 metrillä viidenneksi ajalla 22,77 s. Viestijuoksussa Ranskan joukkue keskeytti. Moskovan 1980 olympialaisissa hän sijoittui 100 metrillä seitsemänneksi ajalla 11,32 s ja viestissä viidenneksi Ranskan ennätyksellä 42,84 s sekä karsiutui 200 metrin välierissä.
Vuonna 1982 Régan päälaji oli 400 metrin aitajuoksu. Hän juoksi toukokuussa ajan 56,75 s parantaen Ranskan ennätystä lähes sekunnilla, menetti ennätyksen heinäkuussa Sylvie Revaux'lle mutta paransi tämän ennätystä elokuussa 1,2 sekunnilla ajallaan 55,28 s. Ateenan EM-kilpailuissa hän paransi ennätykseksi 54,93 s, jonka ranskalaisnaisista alitti Marie-José Perec vasta kesäkuussa 1995. EM-kilpailujen loppukilpailussa Réga juoksi ajan 54,94 s ja saavutti uransa ainoan arvokisamitalin, pronssia.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Réga sijoittui 60 metrin juoksussa neljänneksi vuonna 1977 (aika 7,35 s) ja kuudenneksi vuonna 1978 (7,38 s). Vuosina 1974–1976 hän osallistui EM-hallikilpailuissa 60 metrin aitajuoksuun mutta ei selviytynyt kertaakaan loppukilpailuun.
Réga paransi Ranskan ennätystä 400 metrin aitajuoksun ja viestien lisäksi myös 100 metrillä parhaana aikanaan 11,15 s vuonna 1976 sekä 200 metrillä päätyen aikaan 22,72 s vuonna 1981. Ranskan mestaruuden hän voitti ulkoradoilla 100 metrillä vuosina 1976 ja 1978–1980, 200 metrillä vuosina 1975–1976 ja 1978–1980, 100 metrin aitajuoksussa vuosina 1974–1975 sekä 400 metrin aitajuoksussa vuonna 1982. Sisäradoilla hän voitti Ranskan mestaruuden 60 metrillä vuonna 1977, 200 metrillä vuonna 1982 sekä 60 metrin aitajuoksussa vuonna 1975.
Dimetyyliasetamidi

Dimetyyliasetamidi (C4H9NO) on amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Ainetta käytetään muun muassa liuottimena orgaanisen kemian reaktioissa ja teollisuudessa.
Valmistus.
Dimetyyliasetamidia tuotetaan etikkahapon ja dimetyyliamiinin reaktiolla suljetuissa olosuhteissa. Aineen suurimmat tuottajamaat ovat Yhdysvallat, Saksa, Espanja ja Italia. Vuonna 2000 dimetyyliasetamidia arvellaan tuotetun 50 000–60 000 tonnia. 
Käyttö.
Dimetyyliasetamidi liuottaa polymeerejä, ja ainetta käytetään eniten liuottimena valmistettaessa synteettisiä kuituja ja muoveja. Suurin osa valmistetusta dimetyyliasetamidista menee akryylimuovien ja polyuretaanien valmistukseen. Ainetta käytetään liuottimena myös valokuvaustuotteiden, kosmetiikkatuotteiden ja lääkeaineiden valmistuksessa. 
Turvallisuus.
Dimetyyliasetamidihöyryn hengittäminen aiheuttaa päänsärkyä ja huonovointisuutta, johon liittyy oksentamista. Aineen nielemisen aiheuttamia oireita ovat kovat vatsakivut sekä ripuli. Dimetyyliasetamidialtistuksen kestäessä pitkään voi seurauksena olla vaurioita maksassa ja keskushermostossa.. Aine erittyy ihmisen elimistöstä virtsaan, josta sen voi todeta. Ihmisen elimistö poistaa aineen noin 30 tunnin kuluttua aineelle altistumisesta. Sen pääaineenvaihduntatuotteet ovat monometyyliasetamidi ja N-hydroksimetyyliasetamidi.
Aine on herkästi syttyvää, ja sen palaessa syntyy muun muassa typen oksideja. Dimetyyliasetamidi voi olla haitallista ympäristölle joutuessaan maaperään tai vesistöön.
Adam Aleksander Sanguszko

Adam Aleksander Sanguszko (1590 - 1653) oli aatelismies Puola-Liettuassa. Hän oli Kiovan linnanherra vuodesta 1618, Podolen voivodi vuodesta 1621 vuoteen 1630, Volhynian voivodi vuodesta 1630 ja Włodzimierzin starosta vuoteen 1625 asti.
Hänen vanhempansa olivat Hrihory Sanguszko and Zofia Hołowczyńska. Hän avioitui Katarzyna Uchańskan (kuoli 1650) kanssa ennen vuotta 1616. Heillä ei ollut lapsia ja Sanguszko-Koszyrskin sukuhaara sammui Adamin kuoltua.
Sergi

Sergi Barjuan i Esclusa (s. 28. joulukuuta 1971 Les Franqueses del Vallès, Barcelona, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Lokakuussa 2021 hänestä tuli FC Barcelonan väliaikainen päävalmentaja.
Sergi oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi yleensä vasempana laitapuolustajana.
Pelaajaura.
Sergi edusti pääosan urastaan eli vuodet 1993–2002 Barcelonaa. Lisäksi hän edusti Atlético Madridia vuosina 2002–2005. Sergi saavutti Barcelonan riveissä muun muassa kolme Espanjan-mestaruutta ja Cup-voittajien cupin voiton.
Espanjan maajoukkueessa Sergi pelasi vuosina 1994–2002 56 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän edusti Espanjaa MM-kilpailuissa vuosina 1994 ja 1998 sekä EM-kilpailuissa vuosina 1996 ja 2000. Sergi pelasi lisäksi joitakin otteluita myös epävirallisessa Katalonian maajoukkueessa.
Abelardo

Abelardo Fernández Antuña (s. 19. maaliskuuta 1970 Gijón, Asturia, Espanja) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän on toiminut viimeksi RCD Espanyolin päävalmentajana.
Ura.
Abelardo oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi yleensä keskuspuolustajana.
Abelardo edusti pääosan urastaan eli vuodet 1994–2002 Barcelonaa. Lisäksi hän edusti Sporting Gijónia vuosina 1989–1994 ja Alavésia vuosina 2002–2003. Abelardo saavutti Barcelonan riveissä muun muassa kaksi Espanjan-mestaruutta ja Cup-voittajien cupin voiton.
Espanjan maajoukkueessa Abelardo pelasi vuosina 1991–2001 54 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän edusti Espanjaa MM-kilpailuissa vuosina 1994 ja 1998 sekä EM-kilpailuissa vuosina 1996 ja 2000. Abelardo saavutti Espanjan riveissä lisäksi kultaa 1992 olympiaturnauksessa.
Joulukuussa 2017 Abelardosta tuli Primera Divisiónin jumboksi vajonneen Deportivo Alavésin päävalmentaja. Abelardo pelasti Alavésin putoamiselta ja nosti seuran kauden 2017/18 päätteeksi liigassa sijalle 14. Kaudella 2018/19 sijoitus parani kolme pykälää ja Alavés oli 11:s. Heikon kevätkauden vuoksi joukkue menetti kuitenkin mahdollisuutensa taistella paikasta europeleihin ja Abelardo jätti seuran kauden jälkeen.
Joulukuussa 2019 Abelardosta tuli jälleen Primera Divisiónin jumbojoukkueen, tällä kertaa RCD Espanyolin päävalmentaja.
Luonnonmukainen peruskuivatus

Luonnonmukainen peruskuivatus on termi, jolla tarkoitetaan maatalousalueiden uomiin sovellettavia toimenpiteitä, joiden avulla ylläpidetään peltojen kuivaustilaa ja pyritään samalla parantamaan maatalousuomien monimuotoisuutta. 
Yleistä.
Luonnonmukaiset vesirakentamismenetelmät ovat kevyempiä ja ympäristöystävällisempiä kuin tehomaatalouden käytäntöjen mukainen perkaus. 
Luonnonmukaisten peruskuivatusmenetelmien tavoitteena on muun muassa varjella maatalousuoman eliöiden elinmahdollisuuksia, parantaa peltojen kuivaustilaa ja elävöittää purovesistöjen maisemaa. Menetelmillä pyritään edistämään maatalousuoman luontaista kehitystä ja tätä kautta vähentämään kunnossapitokustannuksia ja -tarvetta. Luonnonmukaisella peruskuivauksella parannetaan veden laatua ja maatalousuomien vedenjohtokykyä. Kiintoainetta pysäyttävien rakenteiden ja eroosiosuojausten avulla voidaan ehkäistä ongelmien syntymistä. Luonnonmukaisia peruskuivausmenetelmiä käytetään kunnostustoimenpiteissä, sekä laajamittaisissa peruskorjauksissa että pienemmissä perkauksissa.
Alueen muuttaminen suojavyöhykkeeksi tai kosteikoksi on hyvä vaihtoehto kuivattamiselle, kun peltoalue on hankalasti viljeltävä ja herkästi tulviva. Jos alue muutetaan esimerkiksi kosteikoksi tai suojavyöhykkeeksi, toimenpiteeseen saa maatalouden ympäristötukea.
Hyötyjä.
Luonnonmukainen perkaus on hyödyllinen toimenpide monista syistä. Luonnonmukaisen perkauksen avulla ylläpidetään kuivaustilaa, parannetaan purojen veden laatua, vähennetään uomien kunnossapitotarvetta ja parannetaan uoman eliöstön elinolosuhteita. Lisäksi perkausalueen virkistyskäyttömahdollisuudet ja maisemakuva monipuolistuvat.
Wallis ja Futunan lippu

Wallis ja Futunan lippu on Ranskan merentakaisen alueen, Wallis ja Futunasaarten epävirallinen lippu. Lipusta on useita eri versioita. Saarten virallinen lippu on Ranskan lippu. 
Lipussa on punaisessa kentässä valkoinen neliö, joka on jaettu punaisella vinoristillä neljään yhtä suureen osaan. Osat symboloivat Wallis ja Futunasaarten kolmea alkuperäistä kuningasta sekä Ranskan hallintoa. Lipun tangonpuoleisessa yläkulmassa on Ranskan lippu, jota ympäröi valkoinen ohut reunus.
Jakov Fak

Jakov Fak (s. 1. elokuuta 1987 Rijeka, Jugoslavia) on kroatialaissyntyinen ampumahiihtäjä, joka on marraskuusta 2010 ollut Slovenian kansalainen. Hän on harrastanut lajia vuodesta 2001 lähtien. Hän edustaa Bjelolasica-seuraa.
Fak sijoittui nuorten MM-kilpailuissa parhaimmillaan kymmenenneksi pikakilpailussa Ruhpoldingissa 2008 sekä voitti rulla-ampumahiihdon takaa-ajokilpailun nuorten maailmanmestaruuden Haute Mauriennessa kesällä 2008. Aikuisten MM-kilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Anterselvassa 2007. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui pikakilpailussa 14:nneksi. Se oli vasta hänen uransa kolmas pistesija maailmancupissa: hän oli ollut aiemmin samalla kaudella 37. Östersundin pikakilpailussa ja viidestoista Hochfilzenin normaalimatkalla.
Pyeongchangin MM-kilpailujen normaalimatkalla Fak saavutti pronssia. Hän ampui ainoan sakkominuuttinsa viimeisellä ampumapaikalla ja hävisi kultaa voittaneelle Ole Einar Bjørndalenille 17,1 sekuntia.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Fak saavutti pronssia pikakilpailussa. Fak hävisi kisan voittaneelle Vincent Jaylle 14 sekuntia. Yhteislähtökilpailussa hän oli yhdeksäs. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän hiihti ankkuriosuuden hopeaa saaneessa Slovenian sekaviestijoukkueessa. Pikakilpailussa hän sijoittui 11:nneksi ja takaa-ajossa kahdeksanneksi.
Ruhpoldingin MM-kilpailujen normaalimatkalla Jakov Fak voitti kultaa. Kilpailussa hän ampui yhden sakkominuutin ja varmisti mestaruuden viimeisellä hiihtolenkillä ohittaen Ranskan Simon Fourcaden. Se oli samalla hänen ensimmäinen maailmancupin osakilpailuvoittonsa. 
Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 Fak sai nolla-ammunnalla pronssia pikakilpailussa. Takaa-ajossa hän sijoittui kuudenneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli yhteislähdössä neljäs, pikakilpailussa kymmenes ja Slovenia viestissä kuudes. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän voitti yhteislähdön maailmanmestaruuden. Hän ampui yhden ohilaukauksen ja kukisti toiseksi sijoittuneen Ondřej Moravecin yhdellä sekunnilla. Lisäksi hän oli takaa-ajossa kahdeksas, normaalimatkalla kymmenes ja pikakilpailussa 14:s. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän nousi sprintin 39. sijalta takaa-ajossa viidenneksi sekä oli normaalimatkalla kuudes ja yhteislähtökilpailussa seitsemäs.
Fak saavutti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hopeaa normaalimatkalla. Yhteislähtökilpailussa hän oli kymmenes. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui yhteislähdössä 14:nneksi ja Slovenia viestissä viidenneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän oli normaalimatkalla neljäs, yhteislähdössä viidestoista ja Slovenia viestissä jälleen viides. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui yhteislähdössä viidenneksi. Nové Měston MM-kilpailuissa 2024 hän oli yhteislähdössä kuudes ja normaalimatkalla yhdeksäs. Lenzerheiden MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui normaalimatkalla ja takaa-ajossa kuudenneksi sekä pikakilpailussa 11:nneksi.
Yrjö Kemppainen

Yrjö Adolf Kemppainen (12. helmikuuta 1881 Kittilä – 11. toukokuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja, toimittaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "Ounas Kittilä", "Yrjö A. K." ja "Kanerva".
Henkilöhistoria.
Kemppaisen vanhemmat olivat metsätarkastaja Adolf Kemppainen ja Agatha Charlotta Ingman. Hän kävi koulua Kuopiossa ja suoritti 1904 Suomen Liikemiesten Kauppaopiston kurssin. Kemppainen oli muutaman vuoden Kustannusosakeyhtiö Otavan konttoristina ja sen jälkeen "Viipurin Uuden Kirjapaino- ja Sanomalehti Oy":n isännöitsijänä 1908–1911, helsinkiläisen "Lång &amp; Leppäaho Oy":n toimitusjohtajana 1911–1917, oululaisen "Pohjolan Kustannus Oy":n toimitusjohtajana 1917–1920 ja Kauppalehti Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1920 alkaen. Hän oli myös Kauppalehden ja Protestilistan toimittajana vuodesta 1922 alkaen. 
Kesäkuussa 1917 Kemppainen oli aloitteentekijänä perustettaessa Oulun Riippumattomuusklubia, joka oli huomattavimpia itsenäisyysaktivistien yhdistyksiä Helsingissä toimineiden Suomen Itsenäisyysyhdistyksen ja Uuden Päivän klubin ohella. Klubi kannatti Suomen itsenäistymistä Venäjän vallan alta ja se perustajat kuuluivat Oulun Suomalaiseen klubiin. Elokuussa 1917 klubi lähetti kolme edustajaa johtaja Yrjö Kemppaisen, maisteri Leino Pentzinin ja tuomari Aale Illikaisen (1882-1935) Helsingissä Vanhalla ylioppilastalolla 19. elokuuta pidettyyn itsenäisyyden kannattajien kokoukseen. Klubilla oli syksyn 1917 eduskuntavaaleissa oma riippumattomien listansa, jossa ensimmäisenä ehdokkaana oli kirjailija Kyösti Wilkuna. Lista sai kuitenkin vain vähän kannatusta vaaleissa. Riippumattomuusklubi piti 19. syyskuuta 1917 Oulun palokunnantalon yläsalissa keskustelukokouksen, johon tuli toistasataa osanottajaa aina pohjoisesta Torniosta etelään Lapualle saakka. Kokouksessa päätettiin suojeluskunta- ja propagandajärjestöjen perustamisesta. Klubi järjesti vielä 6. tammikuuta 1918 Oulun Seurahuoneella kansalaisjuhlan, kun oli tullut tieto että Venäjä oli tunnustanut Suomen itsenäisyyden. 18. tammikuuta 198 klubi piti vielä kokouksen, jossa Kemppainen esitelmöi Itä-Karjalan kysymyksestä kannattaen rajan vetämistä Äänisjärveltä Vienanlahteen. 
Yrjö Kemppaisen veljiä olivat lääninreviisori ja runoilija Eino Kemppainen, päätoimittaja Aarno Kemppainen sekä majuri Efraim Kemppainen.
HMS Ark Royal (R07)

HMS Ark Royal (viirinumero R07) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Invincible-luokan 1981 vesillelaskettu lentotukialus. Alus oli hieman suurempi kuin sisaraluksensa ja siihen asennettiin jo rakennusvaiheessa jyrkempi keularamppi (12 astetta verrattuna "HMS Invinciblen" 7 asteen ramppiin) Harrier-koneiden STOVL-kyvyn parantamiseksi.
Valmistus.
Britannian puolustusministeri Fred Mulley ilmoitti 2. joulukuuta 1978 HMS "Illustriousin" vesillelaskupuheessaan 200 miljoonaa puntaa maksavan aluksen rakentamisesta Swan Hunter Shipbuildersin Wallsendin telakalla ja köli laskettiin 14. joulukuuta 1978. Alus laskettiin vesille 20. kesäkuuta 1981 kumminaan kuningataräiti Elisabetin. Alus piti alun perin nimetä "HMS Indomitableksi", mutta edeltäneen "HMS Ark Royalin" romuttamisen jälkeinen julkinen paine pakotti nimen muutokseen. Se otettiin palveluskäyttöön 1. marraskuuta 1985.
Palvelus.
"Ark Royal" siirrettiin toukokuussa 1999 Rosythin telakalle modernisoitavaksi, minä aikana alukselta poistettiin Sea Dart -ohjukset, mikä mahdollisti etukannen kattamisen. Muutos paransi Harrier GR7 -koneilla operointia sekä lisäsi parkkitilaa aluksen kannella. Lisäksi aluksen kantta vahvistettiin kestämään raskaamman Merlin HM.1 -helikopterin paino. Alus palasi palvelukseen 13. heinäkuuta 2001. Muutostöiden kustannuksiksi vahvistettiin 147 miljoonaa puntaa. Laivaston ilmavoimien 700M laivue suoritti 14. heinäkuuta aluksella testejä Merlin HM1 -kalustolla Skotlannin rannikon edustalla osana koeajoja. Alus suoritti lokakuun loppuun taistelujärjestelmien testausta ja se palasi operatiiviseen käyttöön 22. marraskuuta.
Alus hinattiin 19. kesäkuuta 2005 Portsmouthin telakalle, jossa huoltotyö aloitettiin tammikuussa 2006. Telakalla olon aikana alukselle valmistettiin kolmas masto, johon sijoitettiin satelliitti- ja radiovastaanottimet. Alus palasi kuivatelakalta 14. kesäkuuta 2006. Alus aloitti 29. syyskuuta koeajonsa avomerellä, jolloin alus korvasi elokuussa 2006 telakalle lähtevän "Illustriousin". Aluksen kotisatamaksi määrättiin Portsmouth, jonne se saapui 28. lokakuuta. "Ark Royal" aloitti kymmenen viikon koulutus- ja koeajojakson, kunnes se palasi palvelukseen 8. joulukuuta.
Alus oli kuninkaallisen laivaston lippulaivana 25. toukokuuta 2007 alkaen.
Lokakuun 2010 laivastotarkastus päätti aluksen romuttamisesta ennenaikaisesti, osana hallituksen säästötoimia. Päätös laitetaan toimeen lähes välittömästi. Alus myytiin turkkilaiselle romuttamolle 2,9 miljoonan punnan hinnasta. Alus hinattiin romutettavaksi Turkin Aliağaan kesäkuussa 2013.
Kilu-Kallen ja Mouku-Franssin kosioretki

Kilu-Kallen ja Mouku-Franssin kosioretki on vuonna 1920 kuvattu suomalainen Hjalmar V. Pohjanheimon ohjaama ja tuottama mykkäelokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut Väinö Lehmus, joka esitti elokuvassa Kilu-Kallea. Käsikirjoitus perustuu Emil Norlanderin revyyhyn "Den förgyllda lergöken".
Elokuvassa köyhät kulkurit kokeilevat onneaan rikkaan talontyttären Saiman kanssa tekeytymällä aatelisiksi. Kihlajaismatka saa nolon lopun, kun heidät pidätetään kultasepänliikkeen edessä poliisin vanhoina tuttuina. Elokuva on tuhoutunut.
Reaches Out for You

Reaches Out for You on suomalaisen jazz- ja soulmuusikko ja -säveltäjä Tuomo Prättälän toinen sooloalbumi. Se julkaistiin 4. helmikuuta 2009 Texicalli Recordsin alla toimivan Jupiter Recordsin kautta. Albumi on kokonaan Prättälän kirjoittama.
Albumin musiikki on muun muassa Soundin ja Helsingin Sanomien mukaan saanut vaikutteita Stevie Wonderilta ja Curtis Mayfieldiltä sekä edellisestä albumista poiketen myös Terence Trent D'Arbyltä tai Princeltä.
Suomen virallisella albumilistalla levy sijoittui viikolla 7/2009 sijalle 2.
__notoc__
Kappaleet.
Venusta etsimässä eli erään nuoren miehen ihmeelliset seikkailut

Venusta etsimässä eli erään nuoren miehen ihmeelliset seikkailut on vuonna 1919 kuvattu suomalainen Konrad Tallrothin ohjaama mykkäelokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut Aleko Lilius, joka esitti elokuvassa nälkätaiteilija Sutia.
Elokuvan ensi-ilta oli 8. joulukuuta 1919 Kino-palatsissa. Uusi Suomi -lehden arvostelu elokuvasta ei ollut kovin mairitteleva ja elokuva todetaan "vain kokeiluksi tällä alalla" .
Elokuvan kuva-aineisto on tuhoutunut.
Kihlaus (vuoden 1920 elokuva)

Kihlaus on vuonna 1919 kuvattu suomalainen Oski Talvion käsikirjoittama ja ohjaama mykkäelokuva. Käsikirjoitus perustuu Aleksis Kiven näytelmään "Kihlaus". Elokuvaa kuvattiin kesällä 1920 Viipurin Neitsytniemessä, Viipurin maalaiskunnan Lihaniemessä sekä sisällä studiossa Viipurin Papulassa. Elokuvan näyttelijät olivat Viipurista.
Elokuvan ensi-ilta oli kutsuvierasnäytäntönä 6. marraskuuta 1920 Scala-teatterissa Viipurissa.
Kihlaus-filmin ensi-illan synnyttämä innostus sai aikaan sen että helmikuussa 1921 perustettiin Kalevala-Filmi Oy-niminen elokuvatuotantoyhtiö. Yhtiössä oli mukana useita viipurilaisia merkkihenkilöitä ja sen oli tarkoitus aloittaa omien elokuvien tuottaminen sekä myös perustaa elokuvateattereita. Toiminta lähti kuitenkin kangerrellen eteenpäin mutta huhtikuussa 1922 Kalevala-Filmi aloitti yhteistyön Erkki Karun Suomi-Filmin kanssa lainaamalla tälle 150 000 markkaa ja kaksi vuotta myöhemmin lainattiin vielä 50 000 markkaa Suomi-Filmille. Kaleva-Filmi-yhtiö purettiin marraskuussa 1925 sen jälkeen kun Suomi-Filmi oli maksanut 200 000 markan lainansa takaisin. Yhtiö ei koskaan aloittanut omien elokuvien tuottamista vaikka se harkitsikin muun muassa Aleksis Kiven Seitsemän veljestä-romaanin filmatisointia.
Mart Saarma

Mart Saarma (s. 29. kesäkuuta 1949 Tartto, Viro) on virolainen molekyylibiologi, joka on työskennellyt Helsingin yliopiston professorina tai akatemiaprofessorina Suomessa vuodesta 1990 lähtien. 
Mart Saarma valmistui maisteriksi 1972 ja tohtoriksi 1975 Tarton yliopistosta, jossa hän toimi molekyyligenetiikan laitoksen johtajana 1980–1990. Hänen väitöstyönsä ohjasi Richard Villems. Vuodesta 1990 vuoteen 2008 hän toimi Helsingin yliopiston biotekniikan instituutin johtajana ja vuodesta 2009 jatkaa työskentelyä instituutissa professorina. Samalla hän on toiminut 1997–2007 Tallinnan teknillisessä yliopistossa osa-aikaisena professorina. Saarma johtaa molekulaarisen ja integratiivisen neurotieteen huippuyksikköä, joka on yksi Suomen Akatemian vuosiksi 2008–2013 nimeämistä 18:sta tutkimuksen huippuyksiköstä. Kesäkuussa 2008 Suomen Akatemia nimitti Saarman akatemiaprofessorin virkaan vuosiksi 2009–2013. Tämän jälkeen hänet kutsuttiin Helsingin yliopiston biotekniikan professorin tehtävään (1/2014-).
Helmikuussa 2009 Saarmalle myönnettiin tanskalaisen Lundbeck-säätiön kahden miljoonan Tanskan kruunun (noin 268 000 euron) suuruinen tiedepalkinto hänen tutkimustyöstään, joka palkinnon perustelujen mukaan on merkittävästi lisännyt tietämystä hermokasvutekijöiden ja niiden reseptorien säätelystä ja merkityksestä solujen kehityksessä.
Saarman tutkimusryhmän työ kohdistuu muun muassa ryhmän vuonna 2007 löytämään CDNF-kasvutekijään, josta ollaan kehittämässä lääkettä Parkinsonin tautiin. Tähän tarkoitukseen ryhmä on saanut rahoitusta muun muassa yhdysvaltalaiselta Michael J. Foxin säätiöltä vuosina 2010–2011 yhteensä yli 700 000 dollaria.
Euroopan tutkimusneuvosto nimitti Mart Saarman tammikuussa 2011 yhdeksi tieteellisen neuvostonsa 22 jäsenestä kaudeksi 2011–2013. Helmikuussa 2015 tieteellinen neuvosto nimitti Saarman yhdeksi kolmesta varapuheenjohtajastaan. 
Professori Saarma on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian ulkomainen jäsen vuodesta 2000 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 2015.
Sotagulashi Kaiun häiritty kesäloma

Sotagulashi Kaiun häiritty kesäloma on vuonna 1920 valmistunut suomalainen Erkki Karun käsikirjoittama ja ohjaama mykkäelokuva. Elokuva kuvattiin kesällä 1919 "Raittiusyhdistys Taiston" talon pihalla Tampereella sekä Teiskossa. Gulashi elokuvan nimessä viittasi ensimmäisen maailmansodan aikaisiin keinottelijoihin. Tämän elokuvan rinnalla Karu kuvasi myös toista elokuvaa "Ylioppilas Pöllövaaran kihlaus". 
Elokuvan ensi-ilta oli 27. maaliskuuta 1920 Kino-Palatsissa.
Rockaway Beach

Rockaway Beach on yhdysvaltalaisen punk-yhtye Ramonesin vuonna 1977 julkaistun suositun "Rocket to Russia" -albumin kappale. Se on julkaistu myös singlenä lokakuussa 1977.
Se kertoo Queensin lähistöllä New Yorkissa olevan Rockaway Beachin rantaelämästä. Kappale on tunnettu muun muassa sanoistaan ”Rock Rock Rockaway Beach”.
Rockaway Beach kappaleen on kirjoittanut Dee Dee Ramone ja tuottanut Graig Leon.
Bolshevismin ikeen alla

Bolshevismin ikeen alla on vuonna 1919 valmistunut Venäjän vallankumousta paenneiden venäläisten emigranttien Suomessa tekemä elokuva. Elokuvan ensi-ilta oli 27. lokakuuta 1919 Pallas-teatterissa. Elokuvasta on säilynyt vain yksi kuva .
Elokuvaa kuvattiin Kannaksen Uudellakirkolla kesällä 1919, ja elokuvaa tiedetään esitetyn Suomessa ainakin Helsingissä ja Viipurissa .
"Bolshevismin ikeen alla" oli ensimmäinen Suomen itsenäistymisen jälkeen valmistunut suomalainen näytelmäelokuva.
Itävallan osavaltiot

Itävalta on liittovaltio, joka jakaantuu yhdeksään osavaltioon (saks. "Länder"). Niillä on muun muassa omat parlamentit (saks. "Landtag") ja kuvernöörit (saks. "Landeshauptmann / Landeshauptfrau").
Osavaltioiden itsehallinto.
Itävallassa osavaltioiden itsehallinto on huomattavasti pienempi kuin esimerkiksi Saksassa tai Yhdysvalloissa. Kaikki merkittävä turvallisuuteen, taloudelliseen toimintaan, terveydenhoitoon ja koulutukseen liittyvät asiat on keskitetty liittovaltiolle. Myös oikeuslaitos on kokonaan liittovaltion hallinnon alainen. Osavaltioiden hallintavaltaan kuuluvat paikallispoliisi, pelastuslaitos, kaavoitus, luonnonsuojelu ja metsästys- ja kalastusasiat. Sen lisäksi niillä on tehtäviä liittovaltion lakien ja asetusten toteuttamisessa.