tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Francesco Casagrande

Francesco Casagrande (s. 14. syyskuuta 1970 Firenze) on italialainen entinen maantiepyöräilijä, vuosien 1998 ja 1999 Clásica de San Sebastiánin voittaja. Hän voitti Tirreno-Adriaticon ja Baskimaan ympäriajon vuonna 1996 sekä Sveitsin ympäriajon 1999. Vuonna 2000 hän voitti La Flèche Wallonnen ja sijoittui toiseksi Italian ympäriajossa menetettyään Maglia rosa -paidan viimeisessä aika-ajossa Stefano Garzellille.
Lumi teki enkelin eteiseen

Lumi teki enkelin eteiseen on Hectorin säveltämä, sanoittama ja esittämä kappale albumilta "Herra Mirandos" (PSO, 1973). Se julkaistiin myös singlellä, jonka A-puolella oli Hectorin ja Cay Karlssonin yhteislevytys ”Marleena”. Sovittajina toimivat Matti ja Pirjo Bergström. Hector levytti kappaleen uudelleen vuonna 1980 ilmestyneelle albumilleen "Linnut, linnut".
Melankolinen kappale käsittelee 1970-luvun lamaa, yhteiskunnallista murrosta ja maastamuuttoa Suomesta Ruotsiin. Hector sai kappaleeseen inspiraation itäsuomalaisessa lehdessä ilmestyneestä kuolinilmoituksesta ja sen ohessa julkaistusta uutisesta, jossa kerrottiin nuoren ”runoja rustaavan" tytön itsemurhasta.
Laulu sijoittui Helsingin Sanomien Suomen synkin laulu -äänestyksessä toiselle sijalle. Se on julkaistu myöhemmin muun muassa Hectorin kokoelmalevyllä "Asfalttiprinssi – valikoidut" vuonna 1993 ja tuplakokoelmalevyllä "Hector Parhaat" vuonna 1999.
Muiden artistien versiot.
Kari Tapio julkaisi laulusta coverina Tommi Vikstenin tekemän sovituksen. Kari Tapion versio julkaistiin vuonna 2006 ilmestyneellä kokoelma-albumilla "Synkkien laulujen maa".
Darya &amp; Månskensorkestern toisena solistinaan Markus Fagervall esittää laulusta live-version Mika Ronkaisen vuonna 2013 ilmestyneessä ruotsinsuomalaisista siirtolaisista kertoneessa dokumenttielokuvassa "Laulu koti-ikävästä". Versio julkaistiin myös elokuvan soundtrack-julkaisulla.
Rap-artisti Mikael Gabriel esitti oman versionsa kappaleesta Vain elämää -televisiosarjan viidennellä tuotantokaudella vuonna 2016. Se nousi viikolla 41/2016 Suomen virallisella listalla suoraan single- ja Striimatuimmat-listojen ykköseksi ja latauslistalla toiseksi.
Dejan Godar

Dejan Godar (s. 19. toukokuuta 1978 Donji Tavankut, Serbia, Jugoslavia) on entinen kroatialainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Godar on pelannut Suomessa viisi kautta seuranaan Rovaniemen Palloseura. Rovaniemelle hän tuli kaudeksi 2003 ja oli mukana nostamassa RoPS:aa samalla kaudella Veikkausliigaan.
Hän on pelannut myös FK Spartak Suboticassa, FK Vojvodinassa, NK Osijekissä, NK Inter Zaprešićissä ja NK Belišćessä Kroatian ja Serbian liigoissa sekä Degerfors IF:ssä Ruotsin Superettanissa.
Ykkösen pelaajat valitsivat Godarin Jalkapallon Pelaajayhdistyksen järjestämässä äänestyksessä Ykkösen vuoden pelaajaksi kaudella 2007. Godar yhdistettiin vuonna 2008 sopupeliepäilyihin.
Sidney Leslie Goodwin

Sidney Leslie Goodwin (9. syyskuuta 1910 Fulham, Englanti – 15. huhtikuuta 1912) oli yksi Titanicin onnettomuudessa surmansa saaneista. Hän oli puolitoistavuotias englantilainen poika, jonka luultiin jääneen kadoksiin uppoamisen jälkeen kuten hänen perheensä muidenkin jäsenten. "Titanicin lapsena" tunnettu uhri tunnistettiin häneksi dna-löydösten uuden analyysin perusteella.
Chanda Mwaba

Chanda Mwaba (s. 2. lokakuuta 1988) on sambialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Seuratasolla hän edusti viimeksi Rovaniemen Palloseuraa. Mwabaa on kutsuttu kenties lahjakkaimmaksi Suomessa pelanneeksi 18-vuotiaaksi. Hän on tunnettu erityisesti taitavista harhautuksistaan ja hän toimii myös rangaistuspotkujen antajana. Hän tuli Rovaniemelle Zeddy Sailetin avustuksella talvella 2007 yhdessä kolmen muun sambialaisen Chileshe Chibwen, Stephen Kundan ja Derik Sailetin kanssa antamaan näyttöjä. Kaikki paitsi Derik Saileti solmivat sopimuksen Rovaniemen Palloseuran kanssa. Mwaban sopimus on nelivuotinen ja ulottuu kauteen 2010 asti. Mwaba on pelannut aiemmin Sambian pääsarjan Power Dynamoissa ja esiintynyt myös Sambian alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa. Kauden 2007 päätyttyä RoPS jatkoi Mwaban sopimusta kauteen 2012 asti.
15. marraskuuta 2008 RoPS ilmoitti Chanda Mwaban liittyneen yhdessä Stephen Kundan kanssa lainalle loppukaudeksi Power Dynamosiin.
12. heinäkuuta 2009 ottelussa Jaroa vastaan, Mwaba syötti RoPS:n maaleista neljä. Hän myös syötti rangaistuspotkuun johtaneen tilanteen pelissä. Rovaniemen Palloseura voitti ottelun 5–3.
6. elokuuta 2009 Sambian jalkapallomaajoukkueen ranskalainen päävalmentaja Hervé Renard kutsui Mwaban ensimmäistä kertaa Sambian jalkapallomaajoukkueeseen. Renard oli Rovaniemellä katsomassa aikaisemmin Rovaniemen Palloseuran ottelua FC Lahtea vastaan, jossa hänen oli tarkoitus tarkkailla RoPS:n sambialaisia pelaajia maajoukkuetta varten. Renard ihastui Mwaban taitoihin ja kutsui hänet maajoukkueeseen. Mwaba valittiin 12. elokuuta 2009 Lontoossa pelattavaan otteluun Ghanaa vastaan muttei saanut ajoissa viisumia eikä siten kyennyt osallistumaan otteluun.
Mwaba ja kahdeksan muuta pelaajaa sai potkut Rovaniemen Palloseurasta keväällä 2011 vedonlyöntiskandaalin vuoksi. Hän sai skandaaliin liittyen vuoden ja kahdeksan kuukauden vankeustuomion lahjuksen ottamisesta elinkeinotoiminnassa.
Kaudella 2021 Chanda Mwaba palasi pelikentille FC Melodyn paidassa, jossa pelaa edelleen.
Kimmo Jarva

Kimmo Petteri Jarva (s. 1969 Tampere) on suomalainen kaupunginjohtaja, koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri. Hän oli Lappeenrannan kaupunginjohtaja. Hän jätti eronpyynnön 20.11.2023, ja ero astui virallisesti voimaan 20. toukokuuta 2024. Hän aloitti virassaan joulukuun puolivälissä 2011. 
Jarva valmistui hallintotieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1995. Hän toimi Vihdin kunnanjohtajana vajaat kolme vuotta joulukuuhun 2011 asti, jota ennen hän oli Karjalohjan kunnansihteerinä 1995–1997, Padasjoen vs. hallintojohtajana 1997, Säkylän kunnansihteerinä 1997–1999, Taipalsaaren kunnanjohtajana 2000–2003 sekä Kurikan kaupunginjohtajana 2003–2009. Jarvalla on kaksi lasta.
Ylen haastatteluissa tuli esiin, että Jarvan eroon Lappeenrannan kaupunginjohtajan tehtävästä ei liity yksittäisiä syitä eikä väärinkäytöksiä. Valtuutetut kommentoivat toimintaa liian passiiviseksi ja häntä liian näkymättömäksi ja nostavat esiin jämäkkyyden puutteen. Häntä on kuitenkin pidetty miellyttävänä, ja yhteistyö on sujunut.
Kris Kristofferson

Kristoffer ”Kris” Kristofferson (22. kesäkuuta 1936 Brownsville, Texas – 28. syyskuuta 2024 Maui, Havaiji) oli yhdysvaltalainen country-musiikin laulaja-lauluntekijä sekä elokuvanäyttelijä. Hän oli useimpien kappaleidensa ainoa lauluntekijä, mutta hän teki myös yhteistyötä muiden muassa Shel Silversteinin ja Fred Fosterin kanssa. Kristofferson sai musiikistaan kolme Grammy-palkintoa sekä Golden Globe -palkinnon miespääosastaan elokuvassa "Tähti on syttynyt" (1976).
Nuoruus.
Kristofferson syntyi Brownsvillessä Teksasissa. Hänen isänsä Lars Henry Kristofferson oli ilmavoimien upseeri. Kris Kristoffersonin isän puoleiset isovanhemmat olivat ruotsalaisia. Hänen äitinsä sukujuuret olivat englantilais-saksalais-hollantilaisia.
Kristofferson valmistui vuonna 1958 Pomona Collegesta kirjallisuuden kandidaatiksi. Hän jatkoi opintojaan Rhodes-stipendiaattina Oxfordin yliopistossa (Merton College), josta valmistui vuonna 1960 englanninkielisen kirjallisuuden maisteriksi. Samana vuonna hän avioitui tyttöystävänsä Fran Beerin kanssa. Liityttyään Yhdysvaltain maavoimiin hän yleni kapteeniksi ja sai lentokoulutusta Fort Ruckerissa. Hän toimi helikopterilentäjänä ja sai asemapaikan Saksasta 1960-luvun alussa.
Muusikon ura.
Kristofferson muutti Nashvilleen 1965 ja julkaisi ensimmäisen albuminsa Monument Recordsilla 1970. Hän oli kuitenkin noussut singlelistoille jo 1960-luvun viimeisinä vuosina.
Ennen oman levytysuransa etenemistä Kristofferson tuli tunnetuksi lähinnä lauluntekijänä muille esittäjille. Hänen sävellyksiään tulkitsivat menestyksellä useat kuuluisuudet, kuten Ray Price, Waylon Jennings, Bobby Bare, Johnny Cash, Sammi Smith, Janis Joplin, Joe Simon, O. C. Smith, Jerry Lee Lewis, Patti Page ja Peggy Little. Suomalaisartisteista Kristoffersonin tuotantoa ovat esittäneet käännöstekstein muun muassa Kari Tapio ja Freud Marx Engels &amp; Jung.
Kristoffersonin tunnetuimpiin lauluihin kuuluvat ”Me and Bobby McGee”, ”Sunday Mornin’ Comin’ Down” ja ”Help Me Make It Through the Night”. Hänet on otettu Nashville Songwriters Hall of Fameen 1977, Songwriters Hall of Fameen 1985 ja Country Music Hall of Fameen 2004. Hänen tuoreimmat albuminsa ovat "Comin’ To Your City" (2005) ja "This Old Road" (2006). Hän julkaisi albumeita lisäksi osana The Highwaymen -superyhtyettä (Kris Kristofferson, Johnny Cash, Waylon Jennings, Willie Nelson).
Näyttelijän ura.
Kristoffersonilla oli rooleja muiden muassa elokuvissa "Pat Garrett ja Billy the Kid" (1973), "Alice ei asu enää täällä" (1974), "Tähti on syttynyt" (1976), "Merimies jonka aallot hylkäsivät" (1976), "Raivopäät" (1978), "Portti ikuisuuteen" (1980), "Kuolemanleikki" (1989), "Tappava salaisuus" (1997), "Blade" (1998), "Blade II" (2002), "" (2004) ja "Sidottu" (2005). Televisiossa hän esiintyi muun muassa minisarjoissa "Miehitetty Amerikka" (1987) ja "Texas Rising" (2015).
Yksityiselämä.
Avioliitot.
Kristoffer oli naimisissa kolme kertaa:
Kuolema.
Kristofferson kuoli 28. syyskuuta 2024 kotonaan Mauin saarella Havaijilla perheensä ympäröimänä. Hän oli kuollessaan 88-vuotias.
Sarpedon

Sarpedon () viittaa kreikkalaisessa mytologiassa useampaan eri henkilöön.
Sarpedon, Zeuksen ja Europen poika.
Sarpedon oli Zeuksen ja Europan poika, Minoksen ja Rhadamanthyksen veli. Hänet kasvatti kuningas Asterion ja myöhemmin, kun Minos karkotti hänet, hän etsi turvapaikkaa setänsä kuningas Kiliksin luota. Sarpedon valloitti ja hallitsi milyanilaisia, ja hänen valtakuntaansa kutsuttiin Lyykiaksi hänen seuraajansa Lykoksen, Pandion II:n pojan, mukaan.
Toisen version mukaan Minos, Sarpedon ja Rhadamanthys kiistelivät Miletoksesta, pojasta, johon he kaikki olivat ihastuneet. Tämän suosiessa eniten Sarpedonia, Minos kostoksi aloitti sodan ja valtasi koko saaren. Sarpedon ja Miletos pakenivat Lyykiaan, missä Miletos perusti nimeään kantavan kaupungin.
Sarpedon, Zeuksen ja Laodameian poika.
Sarpedon oli Zeuksen ja Laodameian, Bellerofonin tyttären, poika ja Lyykian kuningas. Sarpedonista tuli kuningas hänen setiensä luovuttua vaateistaan Lyykiaa kohtaan. Troijan sodassa hän taisteli Troijan puolella serkkunsa Glaukoksen kanssa ollen yksi Troijan suurimmista sankareista ja liittolaisista.
Sarpedon moitti sodan aikana Hektoria siitä, että tämä jätti kaiken sotimisen Troijan liittolaisille eikä troijalaisille itselleen, ja huomautti, ettei Lyykialla ollut syytä taistella kreikkalaisia vastaan tai edes vihata heitä, mutta koska he olivat Troijan uskollisia liittolaisia, he tekivät taisteluissa parhaansa.
Kun Patroklos osallistui taisteluun Akhilleuksen sota-asuun pukeutuneena, Sarpedon kohtasi hänet taistelussa. Zeus väitteli, pitäisikö hänen säästää poikansa henki vaikka tämän oli kohtalo määrännyt kuolemaan Patrokloksen kädestä. Hänen ollessa tekemässä niin Hera muistutti häntä, että myös muiden jumalien pojat taistelivat ja oli määrätty kuolemaan siellä, ja jos Zeus säästäisi oman poikansa, myös muut jumalat alkaisivat tehdä samoin. Niin Zeus antoi Patrokloksen surmata Sarpedonin.
Sarpedonin kaatuessa kuolettavasti haavoittuneena hän huusi Glaukosta pelastamaan ruumiinsa ja aseensa. Glaukos veti Patrokloksen keihään ulos tämän rinnasta ja samalla Sarpedon menetti henkensä. Seuranneessa kamppailussa kreikkalaiset onnistuivat viemään kaatuneen kuninkaan haarniskan, mutta Zeus antoi Apollonin pelastaa ruumiin, jonka hän antoi Hypnokselle ja Thanatokselle vietäväksi Lyykiaan hautajaisia varten.
Sekä Apollodoros että Hyginus vihjaavat, että molemmat Sarpedonit, Zeuksen pojat, olisivat olleet yksi ja sama henkilö.
Antti Rantakokko

Antti Johannes Rantakokko (11. kesäkuuta 1952 Muonio – 6. lokakuuta 2025 Jalasjärvi) oli suomalainen hallintotieteiden maisteri ja kunnanjohtaja. Hän toimi Salon kaupunginjohtajana helmikuusta 2009 alkaen kunnes jäi eläkkeelle elokuussa 2017. Aikaisemmin hän oli toiminut kunnanjohtajana Kauhajoella, Jalasjärvellä, Sallassa ja sitä ennen Suomusjärvellä 1982–1984. Hän oli naimisissa viitasaarelaislähtöisen Anna-Liisa Rantakokon (o.s. Leppänen, s. 1953) kanssa. 
Rantakokko oli Kittilän kriisiä selvittämään asetetun selvitystyöryhmän puheenjohtaja.
Kallansillat

Kallansillat on noin 4 200 metrin pituinen pengertie ja siltaketju, jonka kautta valtatie 5 ja valtatie 9 sekä Savon rata ylittävät Kallaveden. Sillat yhdistävät Kuopion Päivärannan, Suosaaren, Tikkalansaaren, Sorsasalon ja päättyvät Siilinjärven Vuorelaan. Vaikka valtaosa reitistä on pengerrettyä, on siltojen alitus mahdollista vesiliikenteelle kaikkiaan viidestä silta-aukosta. Niistä eteläisin, Päivärannan läppäsilta (ns. "Saksan seisoja"), oli myös avattavissa kokonaan korkeillekin aluksille. Siltojen kautta kulki vuonna 2004 keskimäärin 28 000 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Historiaa.
Kallaveden ylitys tapahtui vielä 1800-luvulla käyttäen laivoja, veneitä ja Kelloniemestä Toivalaan kulkeneita lauttoja. Päätös Savon radan jatkamisesta Kuopiosta Iisalmeen johti myös kiinteän penger- ja siltayhteyden rakentamiseen järven yli Suosaaren, Tikkalansaaren ja Sorsasalon saarien kautta. Rautatie siltoineen otettiin käyttöön aivan 1900-luvun alussa. Samalla lauttayhteys lakkautettiin.
Maantietä ei Kallansiltojen ensimmäisinä vuosikymmeninä ollut rakennettu näiden yhteyteen. Vuosina 1922–1932 autoja kuljetettiin junanvaunuissa Kallaveden yli, kunnes maantieyhteys valmistui radan viereen 1932. Aina 1960-luvun alkupuolelle asti Päivärannan silta oli sekä auto- että junaliikenteen käytössä. Nelikaistainen maantie Kuopion keskustan ja Vuorelan välille valmistui 1960-luvun puolivälissä, jolloin myös vanhat siltarakenteet Kallansilloilla korvattiin uusilla. Vanhat kaarisillat (2 kpl) on varastoituna nykyisten läppäsiltojen läheisyydessä Suosaaressa. Varastoidut siltarakenteet ovat vuodelta 1932 ja ne ovat peittyneet kasvillisuuden sekaan.
Tiehallinto käynnisti lokakuussa 2009 hankkeen valtatie 5:n parantamiseksi moottoritieksi Kallansiltojen kohdalla noin viiden kilometrin matkalta. Lisäksi tieosuuden itäpuolelle rakennettiin rinnakkaistie, joka otettiin käyttöön heinäkuussa 2013. Päivärannan läppäsillat korvataan kiinteillä silloilla. Toukokuussa 2013 Kuopion ja Iisalmen välinen laivaväylä siirrettiin Suosaaren ja Tikkalansaaren väliin. Ajoneuvoliikenteelle rakennettiin kiinteä silta, jonka alikulkukorkeus on 12,5 metriä, sekä rautatielle nostosilta. Hankkeen kustannusarvio on noin 90 miljoonaa euroa. Hanke valmistui kesällä 2014.
Johannes Tapissier

Johannes Tapissier oli ranskalainen renessanssisäveltäjä. Hän vaikutti 1300- ja 1400-lukujen vaihteessa ja kuului niin kutsuttuun burgundilaiseen koulukuntaan. 
Tapissier aloitti vuonna 1391 Filip II:n hovisäveltäjänä. Hänen tiedetään olleen mukana Filipin matkoilla ja käyneen Avignonissa ainakin kahdesti vuosina 1391 ja 1395. "Règles de la seconde rhétoriquen" (noin 1400) mukaan hän olisi kuulunut aikansa kuuluisimpiin ranskalaisiin runoilijamuusikoihin.
1400-luvun alussa Tapissier piti Pariisissa laulukoulua, jonka oppilaat esiintyivät mm. Juhana Pelottomalle vuonna 1408. Tapissier kuoli viimeistään elokuussa 1410. Hänet mainitaan Martin le Francin runossa "Le Champion des dames".
Tapissierilta on säilynyt ainoastaan kolme teosta, joista kaksi on messunosia (credo ja sanctus) ja yksi isorytminen motetti.
Deutschlandsberg

Deutschlandsberg on kaupunki Steiermarkin osavaltiossa Itävallassa. Siellä oli vuonna 2006 8 171 asukasta. 
Deutschlandsberg on samannimisen piirin pääkaupunki ja sijaitsee noin 35 kilometriä Grazista lounaaseen. Kaupungin pinta-ala on 24,5 neliökilometriä ja sen korkeus merenpinnasta on 368 metriä. 
Väestötiheys Deutschlandsbergissä oli vuonna 2001 326 asukasta/neliökilometri. Ulkomaalaisten osuus väestöstä oli 2,9 %, josta suurin osa oli Saksan kansalaisia. 
Väestönkehitys.
"Lähde: Statistik Austria"
Kaupungin vieressä on Deutschlandsbergin linna. 
Deutschlandsbergistä on hyvät liikenneyhteydet Graziin. Kaupungissa on rautatieasema, josta Graz-Köflacher Eisenbahn-yhtiön taajamajunat liikennöivät osavaltion pääkaupunkiin.
The Colour of Spring

The Colour of Spring on brittiläisen Talk Talk -yhtyeen kolmas albumi. Se ilmestyi vuonna 1986.
Yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia "The Party’s Over" ja "It’s My Life" ovat tyypillistä 1980-luvun syntikkapoppia. Albumi "The Colour of Spring" poikkeaa huomattavasti kummastakin edellisestä albumista. Syntetisaattoreita ei kuulla, vaan niiden sijaan kuullaan erilaisia soittimia, mm. urkuja, pianoa, kitaraa ja huuliharppua, joita soittaa joukko muusikoita. Albumilla soittavista taustamuusikoista tunnetuimmat ovat kitaristit Robbie McIntosh ja David Rhodes sekä multi-instrumentalisti Steve Winwood. "The Colour of Spring" edustaa täten progressiivista rockia.
Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat singleinäkin julkaistut "I Don’t Believe in You", "Life’s What You Make It", "Living in Another World" ja "Give It Up".
Avausraidan "Happiness Is Easy" taustalla laulaa lapsikuoro. Viimeisen raidan "Time It’s Time" taustalla laulaa aikuiskuoro.
Nicolas Grenon

Nicolas Grenon (n. 1375 – 17. lokakuuta 1456) oli ranskalainen varhaisen renessanssin säveltäjä. Hänen taitonsa kehittyivät 1300-luvun lopulla, mutta hän teki elämäntyönsä 1400-luvun puolella, jolloin renessanssinajan tyylisuuntaukset olivat jo kehittymässä. Hänen tuotantoonsa kuuluu mm. balladeja, virelaita, motetteja ja rondeauta. 
Grenon työskenteli Notre Damen katedraalissa Pariisissa ja lähti veljensä kuoltua St Sépulchren kaniikiksi. Hän muutti vuonna 1403 Laoniin ja Cambraihin 1408. Vuonna 1409 hän sai Berryn herttuan hovista paikan kuoropoikien johtajana. 
Grenon aloitti vuonna 1412 työn Juhana Pelottoman hovissa. Hän palasi Cambraihin 1419 ja johti vuosina 1425–1427 kuoropoikia Martinus V:n palveluksessa Roomassa. Hän vetäytyi Cambraihin, jossa hän vielä 1440-luvulla teki työtä uudistaen katedraalin liturgista musiikkia Guillaume Dufayn kanssa. Hän kuoli Cambraissa noin 80-vuotiaana.
Spirit of Eden

Spirit of Eden on Talk Talk -yhtyeen neljäs albumi. Se ilmestyi vuonna 1988.
"Spirit of Eden" edustaa sellaista musiikkityyliä, mitä yksikään yhtyeen edellisistä albumeista ei edusta. Se on rockin ja jazzin fuusiota, jota voisi luonnehtia post-rockiksi, vaikka post-rock -nimitystä ei ollut vielä keksitty vuonna 1988.
Albumilla on vain kuusi raitaa, mutta useimmat niistä ovat 6–7 minuutin mittaisia. Kuten edellisellä albumilla "The Colour of Spring", albumilla "Spirit of Eden" soittaa joukko taustamuusikoita erilaisia soittimia.
Albumin kolme ensimmäistä raitaa tulevat peräkkäin ilman taukoja välissä, ja vinyyliversiolla ne täyttävät koko A-puolen.
François Joseph Gossec

François-Joseph Gossec (17. tammikuuta 1734 – 16. helmikuuta 1829) oli Ranskassa vaikuttanut belgialainen klassismin ajan säveltäjä.
Gossec syntyi Ranskalle kuuluneessa pienessä kylässä nimeltä Vergnies, nykyisessä Belgian Hainaut’ssa ja toimi kuoropoikana Antwerpenissä. Lähdettyään Pariisiin hän sai Jean-Philippe Rameaun vakuuttuneeksi kyvyistään. Hän pääsi La Popelinièren yksityisen orkesterin kapellimestariksi ja sai oman ensimmäisen sinfoniansa esitetyksi vuonna 1754. Condén ruhtinaan orkesterin johdossa hän sai tuotetuksi myös oopperoita ja muita omia sävellyksiään.
Gossec sai vuonna 1760 huomattavan menestyksen teoksellaan "Requiem". Teokseen ihastui sittemmin Wolfgang Amadeus Mozart, joka tapasi Gossecin ainakin kerran Pariisin-matkallaan vuonna 1778 ja kuvasi tätä kirjeessä isälleen "hyväksi ystäväksi ja hyvin kuivaksi mieheksi". Gossec sai mainetta myös kapellimestarina; hän johti omien teostensa lisäksi muiden muassa Joseph Haydnin sävellyksiä. Hän kuului Ranskan Kunnialegioonan varhaisimpiin ritareihin 1800-luvulla. 
Gossec opetti "Conservatoire de Musiquessa" vuodesta 1795 1810-luvulle. Vuoteen 1817 hän työsti viimeistä teostaan "Te Deumia". Hän kuoli sittemmin Pariisiin liitetyssä Passyssä, huomattavassa 95 vuoden iässä ja sai hautapaikan Père-Lachaisesta. Hänen hautajaisiinsa osallistui mm. Luigi Cherubini, ja hänen hautansa sijaitsee lähellä Étienne Méhulin ja André Ernest Modeste Grétryn hautoja. 
Gossec oli elinaikanaan vaikutusvaltainen säveltäjä Ranskassa, mutta melko tuntematon sen ulkopuolella. Hänen tuotantoonsa kuuluu mm. useita sinfonioita, kamarimusiikkia, vokaalimusiikkia ja oopperoita.
Yunaika Crawford

Yunaika Crawford (s. 2. marraskuuta 1982) on kuubalainen moukarinheittäjä.
Crawford heitti 1998 Annecyn nuorten MM-kisoissa yhdeksänneksi tuloksella 56,01. Seuraavana vuonna hän voitti Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa hopeaa heitettyään 57,56. Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa vuonna 2000 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 59,98. Crawford kilpaili Pariisin MM-kisoissa 2003, mutta karsiutui tuloksella 64,59. Seuraavana vuonna hän voitti pronssia Ateenan olympialaisissa 73,16 metriä kantaneella heitollaan. Hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 2005. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui 11:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui loppukilpailusta.
It’s My Life (albumi)

It’s My Life on Talk Talk -yhtyeen toinen albumi, joka ilmestyi vuonna 1984. Albumi on jatkoa debyyttialbumille "The Party’s Over" ja edustaa syntikkapoppia. Tunnetuimmat kappaleet ovat Dum Dum Girl, Such a Shame ja It’s My Life.
Kappaleesta It’s My Life on No Doubt tehnyt cover-version.
Kappaletta Such a Shame inspiroi George Cockroftin kirja "Noppamies".
It’s My Life

It's My Life voi viitata:
Musiikissa:
André Ernest Modeste Grétry

André Ernest Modeste Grétry (8. helmikuuta 1741 Liège, Itävallan Alankomaat – 24. syyskuuta 1813 Montmorency, Ranska) oli belgialainen säveltäjä. 
Grétry syntyi Liègessä, jossa hänen isänsä toimi köyhänä muusikkona. Hän pääsi itse kuoropojaksi Saint-Denis’n kirkkoon ja sai vuodesta 1753 alkaen opetusta Leclerciltä, Nicolas Renekiniltä ja Henri Moreaulta. Kenties suurimmat vaikutteensa hän sai kuitenkin italialaisesta oopperasta, ja hän pääsi opiskelemaan Roomaan lopulta maaliskuusta 1759. 
Grétry työskenteli vuodesta 1767 Pariisissa vietettyään sitä ennen lyhyen aikaa Genevessä. Kaiken kaikkiaan hän sävelsi uransa aikana useita kymmeniä oopperoita, joista tunnetuimpiin kuuluvat "Zémire et Azor" (1771) ja "Richard Cœur de Lion" (1784). Hän kuoli 72-vuotiaana ehdittyään julkaista oopperoidensa lisäksi mm. vähemmän tunnettua kamarimusiikkia sekä kirjan "Mémoires ou Essais sur la musique" (1797). 
Hän oli kuningatar Marie Antoinetten suosikkisäveltäjä, jonka teoksia tämä esitti harrastajapohjalta omassa yksityisteatterissaan Petit Trianonin linnassa 1780-luvun alkupuolella.
Total Eclipse of the Heart

Total Eclipse of the Heart (sanatarkka suomennos: "Täydellinen sydämenpimennys") on yhdysvaltalaisen Jim Steinmanin säveltämä ja sanoittama voimaballadi. 
Steinman kertoo säveltäneensä kappaleen alun perin Nosferatun musikaaliversiota varten. Kappaleen nimi oli alkujaan "Vampires in Love" ja sen sanat kertovat vampyyreistä. 
Sävelmä tallennettiin ensimmäisen kerran vuonna 1982 walesiläisen Bonnie Tylerin tulkitsemana ja se antoi merkittävää lisäpotkua hänen laulajanuralleen. Siitä on tehty myöhemmin useita versioita, muun muassa musikaaliin "Tanz der Vampire".
Tylerin alkuperäisversion on arvioitu myyneen viidestä kuuteen miljoonaan yksikköä maailmanlaajuisesti. Se on ollut listaykkösenä useissa maissa. Suomessa singlen korkein sijoitus on seitsemäs. Kappale soi edelleen suomalaisilla radiokanavilla.
"Total Eclipse of the Heart" julkaistiin Bonnie Tylerin albumilla "Faster Than the Speed of Night" (1983) seitsemän minuutin versiona, mutta radiosoitossa on käytetty viiden ja puolen minuutin lyhennettyä versiota. Kappaleen videoversion ohjasi australialainen Russell Mulcahy. Videossa on käytetty stereotyyppistä 1980-luvun saippuasarjaestetiikkaa. Tyler nähdään puettuna aidon saippuasarjatähden tyyliin.
Laulaja-tanssija Nicki French teki kappaleesta coverversion vuonna 1995, joka nousi monissa maissa listaykköseksi. 
Vicky Rosti levytti vuonna 1992 kappaleesta suomalaisen käännöskappaleen nimellä "Tunnen sen täysillä taas".
Kytömaan liikennepaikka

Kytömaa () on Keravan rautatieliikennepaikan osa Kytömaalla. Paikalla oli henkilöliikenteen seisake kesäkuusta 1954 lähtien vuoden 1994 toukokuuhun saakka. Nykyään Kytömaa on risteyspaikka, jonka kautta kulkevat , ja -radat.
Kytömaan liikennepaikan pohjoispuolella sijaitseva pääradan ylittävä 556,7 metriä pitkä Kytömaan rautatieristeyssilta on Suomen pisin rautatiesilta.
Hyrräkompassi

Hyrräkompassi on navigoinnin apuväline. Laitteen toiminta perustuu siihen, että tietyllä tavalla asennettu suurinopeuksinen hyrrä asettuu pohjois-eteläsuuntaisesti. 
Tärkein osa on keskusyksikkö, joka koostuu kahdesta hyrrästä, jotka on sijoitettu umpinaiseen, elektrolyysinesteessä kelluvaan palloon, joka voi kääntyillä vapaasti. Hyrrien tarvitsema sähkövirta toimitetaan langattomasti nesteen läpi. Hyrräpallon kääntyminen laivan kääntyessä kääntää keskusyksikön sisäkuorta, josta tiedot välittyvät sähköisesti näyttölaitteisiin. 
Näyttölaitteita voi aluksella olla useita, ja näistä alanäyttölaitteista voidaan käyttää nimitystä tytärkompassi. Komentosillan sivuilla on yleensä tytärkompassit, joita voidaan käyttää optisien suuntimien ottamiseen. Hyrräkompassi voidaan kytkeä muun muassa automaattiohjaukseen ja tutkaan antamaan suuntatietoa. 
Hyrräkompassissa on omat kiinteät virheensä, kuten esimerkiksi vauhtivirhe, jotka kuitenkin ovat pienempiä kuin magneettikompassin. Lisäksi hyrräkompassi on immuuni magneettisille häiriötekijöille.
Olemassa on myös niin sanottu lasergyroskooppi eli laserhyrrä, jonka toiminta perustuu kahteen kehää kiertävään lasersäteeseen. 
Ensimmäistä hyrräkompassia kokeili yhdysvaltalainen Elmer Sperry (1860–1930) eräässä laivassa vuonna 1911.
2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen loppupuolella on satelliittinavigointiin perustuva GPS-kompassi alkanut hiljalleen syrjäyttää monimutkaista ja vaikeasti jos kalliistikin huollettavaa hyrräkompassia.
Octavarium (kappale)

Octavarium on amerikkalaisen progemetalliyhtye Dream Theaterin kappale. Kappale julkaistiin levyllä Octavarium ja se on levyn viimeinen. Kappale sisältää viisi osaa ja kestää 24 minuuttia, joten se on Dream Theaterin pisin yksittäinen kappale (42-minuuttinen Six Degrees of Inner Turbulence oli levyllä jaettu kahdeksaan osaan, 25-minuuttinen In the Presence of Enemies kahteen).
Intervals.
Intervals -osa käy läpi kaikki "Octavarium"-levyn kappaleet. Mike Portnoy sanoo jokaisen osan skaalan ennen osaa.
Taustalla voi kuulla katkelmia kyseisistä kappaleista tämän osan aikana.
Tanskalainen gambiitti

Tanskalainen gambiitti eli "pohjoismainen gambiitti"
codice_1
on shakkiavaus, joka on saanut nimensä tanskalaisten ja ruotsalaisten mestarien suorittamien analyysien perusteella. Avausta ei nykyään juuri koskaan käytetä mestariturnauksissa, vaikkakin tilastot osoittavat valkealle selvää etua, jos musta ottaa gambiitin vastaan. Jatko 3...d3 on tosin tuottanut hyviä tuloksia mustalle.
Arja Koriseva (albumi)

Arja Koriseva on Arja Korisevan ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1990. Levy ylitti myynnillään kulta- ja platinalevyjen rajat vuonna 1991. Levyä myytiin kaikkiaan 103 000 kappaletta ja vuoden 2014 alussa se oli Suomen 55. myydyin kotimainen albumi. Albumi on julkaistu CD-levynä, vinyylilevynä ja C-kasettina. Vinyylilevy ei sisällä kappaleita ”Kun minuun kosketat” ja ”Hymyhuulet”. Levyn on julkaissut Fazer Finnlevy.
Francesco Araja

Francesco Araja (, 25. kesäkuuta 1709 Napoli – 1767 tai 1770 Bologna) oli italialainen säveltäjä, joka asui ja työskenteli 25 vuoden ajan Venäjällä. Hän sävelsi Venäjän hoville useita oopperoita, joista tunnetuin on ensimmäisenä venäjänkielisenä oopperana pidetty "Tsefal i Prokris" (1755). 
Araja syntyi ja sai musiikillisen opetuksensa Napolissa. Hänen varhaisimmat oopperansa tuotettiin teattereissa Napolissa, Firenzessä, Roomassa, Milanossa ja Venetsiassa. Hänet kutsuttiin vuonna 1735 Pietariin, jossa hän toimi "maestro di cappellana" ensin keisarinna Annalle, sitten Elisabetille. Hänen oopperansa "La Forza dell’amore e dell’odio" oli ensimmäinen Venäjällä esitetty ooppeera.
Useimmat Arajan Venäjän-vuosina säveltämät oopperat oli tehty italiankielisiin librettoihin, jotka kylläkin käännettiin yleisölle myös venäjäksi. Aleksandr Sumarokovin libretto "Tsefal i Prokrisiin" ("Céphale et Procris") oli alun perinkin venäjänkielinen. "Tsefal i Prokris" ehti saada myös jatkoa ennen Arajan paluuta Italiaan vuonna 1759. Toinen merkittävä ooppera oli venäläiseen kylään sijoittunut "L’asilo della pace". Hän oli läsnä Pietari III:n kruunajaisissa 1762, mutta lähti maasta, kun Pietari murhattiin.
Arajan viimeisiksi teoksiksi jäivät oratorio "La Nativita di Gesu" ja ooppera "La Cimotea". Hän kuoli Bolognassa joko vuonna 1767 tai 1770.
Martti Korkia-Aho

Martti Einar Korkia-Aho (12. syyskuuta 1930 Alajärvi – 19. tammikuuta 2012 Kokkola) oli suomalainen Kansallisen Kokoomuksen kansanedustaja 1987–1991. Eduskunnassa Korkia-aho oli Toisen lakivaliokunnan, Suuren valiokunnan ja Eduskunnan palkkavaltuuskunnan jäsen sekä Liikennevaliokunnan varajäsen. Korkia-aho on tehnyt pitkän itsenäisen yrittäjän uran Kokkolassa vuodesta 1966 alkaen.
Me kaksi vain

Me kaksi vain on suomalaislaulaja Arja Korisevan toinen, vuonna 1991 julkaistu studioalbumi. Levy ylitti myynnillään kulta- ja platinalevyrajat vuonna 1991. Kaikkiaan levyä on myyty 84 200 kappaletta. Fazer Finnlevy julkaisi albumin vinyyli- ja CD-levyinä, C-kasettina sekä VHS-kasettina. 
Koriseva osallistui vuoden 1990 Syksyn sävel -kilpailuun albumin kappaleella ”Rakkauden värit”. Lisäksi levyllä on mukana kappale ”Enkelin silmin”, jolla Koriseva osallistui vuoden 1991 Suomen euroviisukarsintaan sijoittuen viidenneksi.
Saa joulu aikaan sen

Saa joulu aikaan sen on suomalaisen iskelmälaulaja Arja Korisevan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1991. Levy sisältää vanhojen joululaulujen lisäksi muun muassa kaksi uutta Jori Sivosen säveltämää ja Turkka Malin sanoittamaa joululaulua. 
Albumi myi hyvin ja nousi kuukausittaisessa top 20 albumilistalla marraskuussa 1991 kymmenelle sijalle ja joulukuussa viidennelle sijalle. Albumilistoilla albumi ylsi parhaimmillaan viidenneksi pysyen listalla yhteensä 13 viikon ajan. Levy ylitti myynnillään kultalevyrajan vuonna 1992 ja platinalevyrajan vuonna 1994. Kaikkiaan levyä on myyty lähes 50 000 kappaletta.
Albumi julkaistiin Finnlevyn toimesta vinyyli- ja CD-levyinä sekä C-kasettina. Albumi julkaistiin myös VHS-kasettina. Korisevan seuraava joulualbumi "Joulu joka päivä" ilmestyi vuonna 2002.
Kappaleet.
B-puoli.
Lähteet:
Tekijät.
Muusikot.
Lähde:
Tuotanto.
Lähde:
Gottfried von Einem

Gottfried von Einem (24. tammikuuta 1918 – 12. heinäkuuta 1996) oli itävaltalainen säveltäjä. Hän tuli tunnetuksi oopperoistaan, joihin oli Igor Stravinskin ja Sergei Prokofjevin tuotannon ohella vaikuttanut jazzmusiikki.
Einem syntyi Bernissä, Sveitsissä, itävaltalaiseen diplomaattiperheeseen. Koulun suoritettuaan hän lähti Berliiniin, jossa hän nousi Berliinin filharmonikkojen harjoittajaksi. Hän sai opetusta Boris Blacherilta ja meni vuonna 1946 naimisiin ensimmäisen vaimonsa Lianne von Bismarckin kanssa. Saatuaan 6. toukokuuta 1948 pojan (Caspar Einem, merkittävä poliitikko) perhe muutti vuonna 1953 Wieniin.
Einem jäi leskeksi vuonna 1962. Hän meni vuonna 1966 uusiin naimisiin näytelmäkirjailija Lotte Ingrischin (s. 1930) kanssa, joka kirjoitti hänellekin useita librettoja. Pari vietti keskenään runsaasti aikaa Waldviertelissa. Einem kuoli 78-vuotiaana Maissaun Oberdürnbachissa, Itävallassa.
Einemin tunnetuimpiin oopperoihin kuuluvat:
Säveltäjä julistettiin vuonna 2002 postuumisti Vanhurskaaksi kansakuntien joukossa, koska hän oli sodan aikana toimittanut vainojen uhkaamille elintarvikkeita ja väärennettyjä dokumentteja.
Sayaun Thunga Phool Ka

Sayaun Thunga Phool Ka (, suomeksi "Me nepalilaiset olemme satojen kukkien seppele") on Nepalin nykyinen kansallislaulu. Se julistettiin virallisesti kansallislauluksi 3. elokuuta 2007.
Kansallislaulun sanat on kirjoittanut runoilija Byakul Maila. Musiikin on säveltänyt Umber Gurung. Laulu on sanoiltaan yksinkertainen ja ylistää Nepalin itsenäisyyttä, yhtenäisyyttä, rohkeutta, ylpeyttä, kauneutta, monimuotoisuutta ja kunnioitusta.
सयौं थूंगा फूलका हामी, एउटै माला नेपाली
सार्वभौम भइ फैलिएका, मेची-महाकाली।
प्रकृतिका कोटी-कोटी सम्पदाको आंचल
वीरहरुका रगतले, स्वतन्त्र र अटल।
ज्ञानभूमि, शान्तिभूमि तराई, पहाड, हिमाल
अखण्ड यो प्यारो हाम्रो मातृभूमि नेपाल।
बहुल जाति, भाषा, धर्म, संस्कृति छन् विशाल
अग्रगामी राष्ट्र हाम्रो, जय जय नेपाल।



We are hundreds of flowers, the one garland - Nepali
Sovereign, spread out from Mechi to Mahakali.
Amassing nature's millions of resources
By the blood of heroes, independent and immovable.
Land of knowledge, land of peace, Terai, hills, mountains
Indivisible this beloved, our motherland Nepal.
The diverse races, languages, faiths, and cultures are so extensive
Our progressive nation, long live long live Nepal.
Aiempi kansallislaulu.
Nepalin poliittisten muutosten vuoksi aiempaa kansallislaulua pidettiin liikaa kuningasta ylistävänä. Laulun nimi oli Ras Triya Gaan ja se oli käytössä vuodesta 1962 vuoteen 2007.
Niccolò Jommelli

 
Niccolò Jommelli (10. syyskuuta 1714 – 25. elokuuta 1774) oli italialainen säveltäjä. 
Jommelli syntyi Francesco Antonio Jommellin ja Margarita Cristianon pojaksi Aversassa. Hänellä oli yksi veli, dominikaanimunkki Ignazio, ja kolme siskoa. Hän pääsi vuonna 1725 Sant' Onofrio a Capuanan konservatorioon Napolissa, jossa hän sai opetusta Ignazio Protalta ja Francesco Feolta. Hän pääsi nopeasti myöhemmin kardinaaliksi nousseen Yorkin herttua Henrik Benedictin suosioon. 
Jommellin ensimmäinen ooppera "L'errore amoroso" esitettiin Napolin Teatro Nuovossa talvella 1737. Sitä seurasi toinen koominen ooppera "Odoardo" seuraavana vuonna, ja ensimmäinen vakava ooppera "Ricimero rè de' Goti" esitettiin tammikuussa 1740. 1740-luvun vuosina hänen töitään esitettiin Rooman ja Napolin lisäksi mm. Bolognassa, Venetsiassa, Torinossa, Padovassa, Ferrarassa, Luccassa ja Parmassa. 
Oopperoidensa lisäksi Jommelli kirjoitti runsaasti hengellistä musiikkia, kuten oratorioita, sekä kantaatteja. Hän työskenteli myöhemmällä urallaan mm. Wienissä ja Stuttgartissa ja tapasi vuonna 1763 Ludwigsburgissa Wolfgang Amadeus Mozartin. Hän palasi Napoliin 1768, mutta vietti viimeiset vuotensa osittain halvaantuneena aivoinfarktin vuoksi. Hän kuoli Napolissa 59-vuotiaana. 
Jommelli sävelsi kymmeniä oopperoita. Niistä tunnetuimpia ovat:
Naisen tie (albumi)

Naisen tie on Arja Korisevan viides albumi, joka julkaistiin 1994. Levy ylitti myynnillään kultalevyn myyntirajan 1995. Kaikkiaan levyä myytiin 30 400 kappaletta. Albumi on julkaistu CD-levynä ja C-kasettina. Levyn on julkaissut Fazer Music. Albumilta julkaistiin kolme CD-singleä.
Muusikot.
Arja Korisevan Fortuna-orkesteri:
Muut mukana olleet muusikot:
Pietro Abbà Cornaglia

Pietro Abbà Cornaglia (20. maaliskuuta 1851 – 2. toukokuuta 1894) oli italialainen säveltäjä, urkuri ja pianisti.
Abbà Cornaglia syntyi Alessandriassa ja opiskeli isäpuolensa johdolla ennen pääsemistään Milanon konservatorioon. Hän opiskeli siellä vuosina 1868–1871 pianonsoittoa ja sävellystä opettajinaan muiden muassa Antonio Angeleri ja Lauro Rossi.
Opintojensa jälkeen hän kierteli konserttipianistina ja sai lopulta urkurinpaikan Alessandrian katedraalista vuonna 1880. Hän toimi urkurina kuolemaansa saakka ja perusti lisäksi musiikkikoulun ja johti katedraalin orkesteria. 
Abbà Cornaglia sävelsi useita piano- ja urkuteoksia sekä kamarimusiikkia. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluvat kirjat "Sulla introduzione del canto popolare in tutte le masse di comunità, e specialmente nella scuola" (1880) ja "Impressioni d'un viaggio in Germania" (1881) sekä kolme oopperaa:
Yksikään ooppera ei ole jäänyt elämään.
Bernardo Aliprandi

Bernardo Aliprandi (n. 1710, Milano – n. 1792, Frankfurt am Main) oli italialainen myöhäisen barokin ajan sellisti ja säveltäjä. Hän sävelsi neljä oopperaa:
Oopperateosten lisäksi Aliprandilta valmistui stabat mater (1749) ja 18 sinfoniaa.
Inakari (Tornio)

Inakari ja Kataja olivat alun perin kaksi eri saarta, jotka nykyään muodostavat yhden saaren Perämeren pohjukassa Tornion ja Haaparannan edustalla. Suomen ja Ruotsin raja kulkee saaren poikki, ja saarella sijaitsee Ruotsin itäisin maapiste.
Vuoden 1891 kartassa saaret olivat erilliset ja valtionraja kulki saarten välistä: Inakari oli Suomen puolella ja Kataja Ruotsin puolella.
Saari on matala ja matalarantainen. Suomen puolella länsirannalla on rakennuskeskittymä. Saarta peittää pääasiassa lehtipuiden muodostama metsikkö. Inakarin kaakkoispuolella sijaitsee pieni Posin saari.
Suullisten lähdetietojen mukaan Inakarin itäpuolella laivaväylän tuntumassa merenpohjassa kerrotaan olevan laivanhylky. Samoin saaren eteläpuolella on kerrottu lepäävän laivanhylyn.
Ilmari Laurila

Ilmari Laurila (23. joulukuuta 1897 Kauhava – 16. maaliskuuta 1918 Länkipohja) oli isänsä Matti Laurila vanhemman ja veljensä Matti Laurila nuoremman tavoin valkoinen lapualainen sotilas Suomen sisällissodassa. Heistä kolmesta käytettiin valkoisella puolella toisinaan yhteisnimitystä "Lapuan lumiaura". Veljesten äiti oli Anna Liisa Mukari. 
Ilmari Laurila toimi Lapuan suojeluskunnassa joukkueenjohtajana ja 1. maaliskuuta alkaen Lapuan suojeluskunnasta muodostetun Pohjois-Hämeen rykmentin II pataljoonan 2. komppanian päällikkönä. Ilmari Laurila kaatui Länkipohjan taistelussa 16. maaliskuuta 1918 haavoittunutta sitoessaan. 
Ilmari Laurila on haudattu Lapuan sankarihautaan. Hänen nimensä on Lapuan yhteiskoulun muistotaulussa.
Myrskybongaus

Myrskybongaus on voimakkaiden sääilmiöiden harrastelijamaista kuvaamista ja tutkimista. Yhdysvalloissa myrskybongarit kuvaavat muun muassa tornadoja ja hurrikaaneja, Suomessa muun muassa trombeja, ukkosia ja syysmyrskyjä. 
Myrskybongauksen alku.
Myrskybongaus alkoi Yhdysvaltojen Keskilännessä jo 1950-luvulla. Siellä myrskybongausta edisti tiheä tieverkko ja halpa polttoaine, joten saatettiin helposti ja halvalla ajaa kaukaakin myrskyn lähelle. 
Suomessa varsinaista myrskybongausharrastusta on ollut 1990-luvun alusta kun esimerkiksi ukkostutkat ovat tietokoneiden ja tietoverkkojen kautta helpoittaneet tiedon löytämistä sääilmiöistä. Ihmiset harrastavat useimmiten myrskyjen havainnointia kotinsa tai mökkinsä ikkunasta, vain pieni joukko on todella aktiivisia myrskybongareita jotka seuraavat ukkosia ja myrskyjä autolla. Aktiivisia bongareta arvellaan Suomessa olevan noin viisikymmentä. 
Ilmatieteenlaitos kaipaa myös havaintoja myrskyistä sekä muista sääilmiöistä ja on tehnyt myrskybongarien kanssa yhteistyötä, mutta myös tavallisten sääharrastajien tiedot ovat tarpeellisia. He ovat välittääneet tietoja säästä paikan päältä ja Ilmatieteenlaitos on niiden perustella parantanut tietokonemallinnuksiaan. Ilmatieteenlaitos on kehittänyt Sää-sovelluksen jonka avulla harrastajat voivat ilmoittaa havaintojaan myrskyistä sekä myös muista sääilmiöistä.
Rajuilmojen vaarat.
Ukkospilvestä joskus satavat erittäin suuret jopa kymmenien millimetrien kokoiset rakeet, syöksyvirtauksen kaatamat puut ja tuulen lennättämät oksat ja salamat lähelle iskiessään voivat olla vaarallisia. Ulkomailla myrskybongaus voi olla hengenvaarallista rajumpien sääilmiöiden vuoksi. Useimmiten tornadoa kuvataan matkan päästä, sillä liian lähelle tai sen sisään joutuminen on hengenvaarallista. Suomessa myrskyistä johtuneet kuolemat ovat olleet harvinaisia.
Myrskybongaus fiktiossa.
Myrskybongauksesta kertova elokuva "Twister" antaa myrskybongauksesta väärän kuvan. Elokuvassa muun muassa ajetaan tornadon läpi, mikä on oikeasti hengenvaarallista, ja liikutaan metsäisillä sivuteillä ja pelloilla, jotka ovat myrskyjen aikaan vaarallisia paikkoja. Pelloillahan voi salama iskeä hyvin helposti.
Is There Love in Space?

Is There Love in Space? on kitaristi Joe Satrianin soololevy.
Kappaleluettelo.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Joe Satriani.
Lera Auerbach

Lera Auerbach (, s. 21. lokakuuta 1973, Tšeljabinsk) on venäläinen säveltäjä, pianisti, kirjailija ja kuvanveistäjä.
Auerbach teki Carnegie Hall -debyyttinsä toukokuussa 2002, jolloin hän esitti Gidon Kremerin ja Kremerata Baltican kanssa oman sarjansa viululle, pianolle ja orkesterille. Vuonna 2005 hänelle myönnettiin Saksasta Schleswig-Holsteinin musiikkijuhlien Hindemith-palkinto. 
Useat orkesterit, kokoonpanot ja yhtyeet ovat tilanneet Auerbachilta teoksia. Hän on esiintynyt laajalti myös soolopianistina tunnetuissa konserttisaleissa, muun muassa Moskovassa, Tokiossa, New Yorkissa, Münchenissä, Oslossa, Chicagossa ja Washington (DC):ssä. Hän on julkaissut myös runoutta ja proosaa venäjän kielellä. 
Auerbachin tuotantoon kuuluu muiden sävellysten ohella:
Kelly Sotherton

 Englanti
Kelly Sotherton (s. 13. marraskuuta 1976 Newport, Wightsaari) on brittiläinen yleisurheilija, jonka päälaji oli seitsenottelu.
Ura.
Sotherton sijoittui vuonna 1997 Turun alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa seitsenottelussa kymmenenneksi tuloksella 5585. Vuonna 2001 hän voitti Yhdistyneen kuningaskunnan sisäratojen mestaruuden viisiottelussa, minkä hän uusi seuraavana vuonna. Kansainyhteisön kisoissa 2002 hän oli seitsenottelussa seitsemäs pistein 5728. Seuraavana vuonna hän voitti jälleen maansa sisäratojen mestaruuden viisiottelussa ja vuonna 2004 hän sijoittui pituushypyssä neljänneksi Euroopan sisäratojen cupissa tuloksella 638 ja Euroopan cupissa toiseksi tuloksella 668. Ateenan olympialaisissa Sotherton voitti seitsenottelussa olympiapronssia tuloksella 6424.
Sotherton voitti Madridin sisäratojen EM-kisoissa 2005 viisiottelun hopeaa 4733 pisteellä. Myöhemmin samana vuonna hän oli pituushypyssä Euroopan cupin superliigan toinen. Helsingin MM-kisoissa hän sijoittui seitsenottelussa viidenneksi ja pituushypyssä kahdeksanneksi. Vuonna 2006 hän voitti pituushypyssä maansa sisäratojen mestaruuden, sijoittui samassa lajissa Euroopan cupin superliigassa viidenneksi, karsiutui Göteborgin EM-kisoissa ja hyppäsi kahdeksanneksi. EM-kilpailujen seitsenottelussa hän oli seitsemäs ja voitti Kansainyhteisön kisoissa kultaa tuloksella 6396. Seuraavana vuonna hän voitti Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa hopeaa viisiottelussa tuloksella 4927. Osakan MM-kisoissa hän voitti seitsenottelun pronssia pistein 6510.
Sisäratojen MM-kisoissa 2008 Budapestissa Sotherton saavutti viisiottelussa hopeaa tuloksella 4852, jolla hän hävisi Tia Hellebautille vain 15 pistettä. Pekingin olympialaisissa 2008 Sotherton sijoittui alun perin viidenneksi sekä seitsenottelussa että 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Molemmissa lajeissa hän kuitenkin nousi myöhemmin pronssimitalistiksi dopinghylkäysten takia. Seitsenottelussa hänen edelleen sijoittuneista hylättiin alun perin toiseksi sijoittunut Ljudmyla Blonska ja neljänneksi sijoittunut Tatjana Tšernova ja viestissä Britannian edelle sijoittuneista hylättiin Venäjän ja Valko-Venäjän joukkueet. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän kuului Britannian hopeajoukkueeseen 4 × 400 metrin viestissä.
Sotherton ilmoitti toukokuussa 2012 lopettavansa uransa.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Kyläleski

Kyläleski ("Vidua chalybeata") on leskien heimoon kuuluva pieni afrikkalainen varpuslintu. Lajin kuvaili ja nimesi Philipp Ludwig Statius Müller 1776.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 11–12 cm. Koiraan höyhenpuku on musta, tukeva siemensyöjän nokka on luunvalkoinen ja koivet ovat punaiset. Naaras on ruskea ja muistuttaa punajalkaista varpusnaarasta. Nuori lintu muistuttaa naarasta väritykseltään, ollen kuitenkin hieman vaaleampi, ja siltä puuttuu vaalea silmäkulmanjuova. Laulu esitetään korkealta paikalta ja siinä esiintyy kylälesken pääisäntälajin ruusupeipon ("Lagonosticta senegala") laulunosia.
Esiintyminen.
Kyläleski elää Saharan eteläpuolisessa Afrikassa noin 10 miljoonan neliökilometrin suuruisella alueella. Laji on paikkalintu ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö.
Kyläleski on kulttuuriseuralainen, joka elää kylien ja taajamien liepeillä sekä savanneilla ja avoimilla ruohomailla.
Lisääntyminen.
Kyläleski on pesäloinen, joka munii ruusupeipon pesään 2–4 valkoista munaa, jotka ovat aavistuksen suurempia kuin ruusupeipon munat. Kyläleski ei poista ruusupeipon omia munia, ja poikaset kasvavat samassa pesässä. Kylälesken poikasen kita on samannäköinen kuin ruusupeipon poikasen. Haudonta kestää noin kymmenen päivää.
Ravinto.
Kyläleski on siemensyöjä, joka syö myös viljaa.
Alexandra Jiménez

Alexandra Jiménez Arrechea (s. 4. tammikuuta 1980 Zaragoza, Aragonia, Espanja) on espanjalainen näyttelijätär.
Jiménez alkoi jo lapsena tanssia balettia ja opiskeli tanssia arvostetuissa oppilaitoksissa Zaragozassa ja myöhemmin Madridissa. Hänestä tuli balettiammattilainen 15-vuotiaana, mutta hän loukkasi pian tämän jälkeen jalkansa ja jätti tanssijan uran keskittyäkseen näyttelemiseen. Hän opiskeli näyttelemistä Madridissa ja teki opintojensa aikana pieniä roolitöitä muun muassa televisiosarjoissa "Periodistas", "Policías, en el corazón de la calle" ja "Compañeros". Sittemmin hän sai roolin "Serranon perhe" -sarjasta, jossa hän esittää valloittavan luonteen omaavaa África Sanzia. Áfrican roolista hän on ollut ehdolla Espanjan näyttelijöiden liiton jakaman parhaan televisionäyttelijättären palkinnon saajaksi. Jiménez on näytellyt myös elokuvissa, lyhytelokuvissa ja teatterissa sekä työskennellyt mallina. Vuonna 2005 hän voitti yhdessä "Serranon perheen" vastanäyttelijänsä Alejo Saurasin kanssa Premio Leche President -palkinnon kategoriassa "paras televisiopariskunta". Vuonna 2006 Jiménez voitti myös kotiseutunsa kulttuuripalkinnon, jonka Aragonian itsehallintoalue jakaa menestyneille aragonialaisille. Alejo Sauras kertoi olevan hyvä ystävä Jiménezille.
Miklós Rózsa

Miklós Rózsa (18. huhtikuuta 1907 – 27. heinäkuuta 1995) oli unkarilaissyntyinen säveltäjä. Hänet muistetaan parhaiten elokuvamusiikista, kuten "Ben-Hurista" (1959), jolla hän voitti parhaan musiikin Oscar-palkinnon.
Rózsa syntyi Budapestissa ja tutustui jo lapsena vanhempiensa kautta unkarilaiseen perinne- ja taidemusiikkiin; isä oli hyvin toimeen tuleva tilanomistaja ja teollisuusmies sekä musiikin harrastaja ja äiti klassinen pianisti. Miklós alkoi 5-vuotiaana soittaa viulua, sitten alttoviulua ja pianoa. 
Rózsa muutti Leipzigiin, Saksaan. Hänen oli tarkoitus opiskella kemiaa, mutta hän päätyi opiskelemaan täyspäiväisesti musiikkia Leipzigin konservatorioon Hermann Grabnerin johdolla. Rózsa sai pian julkaistuiksi ensimmäiset teoksensa, jousitrion op. 1 ja pianokvinteton op. 2. Hän sai vuonna 1929 diplominsa "cum laude" -arvosanoin. Marcel Duprén kehotuksesta Rózsa siirtyi Pariisiin, jossa häneltä valmistuivat muiden muassa "Unkarilainen serenadi" op. 10 pienelle orkesterille sekä "Teema, muunnelmia ja finaali" op. 13. Viimeksi mainittu otettiin vastaan huomattavan hyvin, ja sen esityksiä johtivat arvostetut kapellimestarit, kuten Charles Münch, Karl Böhm, Georg Solti, Eugene Ormandy ja Leonard Bernstein. 
Rózsa kiinnostui ystävänsä, säveltäjä Arthur Honeggerin johdattamana elokuvamusiikista 1930-luvulla. Hän lähti Alexander Kordan kanssa Hollywoodiin, jossa valmistui Rózsan säveltämä elokuva "Bagdadin varas" (1940). Säveltäjä jäi Kaliforniaan loppuiäkseen ja ehti sinä aikana työstää musiikkia yli sataan elokuvaan. Uransa aikana hän oli kaikkiaan 17 kertaa ehdolla Oscarin saajaksi ja myös sai palkinnon kolme kertaa: "Ben-Hurin" lisäksi "Noidutusta" ("Spellbound", 1945) ja "Kaksoiselämästä" ("A Double Life", 1947). 
Rózsan myöhempiä elokuvia olivat "Sherlock Holmesin yksityiselämä" ("The Private Life of Sherlock Holmes", 1971), "Sinbad, merten sankari" ("The Golden Voyage of Sinbad", 1974) ja "Viimeinen kirja" ("Providence", 1977). "Sherlock Holmesin yksityiselämän" elokuvamusiikin materiaali pohjautui osin aiempaan viulukonserttoon, jonka hän oli omistanut Jascha Heifetzille vuonna 1956. Rózsan muuhun konserttimusiikin kuuluvat mm. "Sinfonia Concertante" (op. 29) viululle, sellolle ja orkesterille, sekä János Starkerin tilaama sellokonsertto (1969).
Säveltäjä kuoli Los Angelesissa 88-vuotiaana. Hän oli vuodesta 1943 naimisissa Margaret Finlasonin kanssa, ja he saivat kaksi lasta.