tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yhdysvaltain kansalaisuus

Yhdysvaltain kansalaisuus on laillinen suhde yksityisen henkilön ja Yhdysvaltain kanssa. 
Kansalaisuuden saaminen syntymän tai ilmoituksen perusteella.
Yhdysvalloissa sovelletaan lähtökohtaisesti ius soli -periaatetta, jonka perusteella sellaiset henkilöt, jotka syntyvät Yhdysvaltojen maaperällä, saavat automaattisesti maan kansalaisuuden. Tämän turvaa Yhdysvaltain perustuslain 14. lisäys.
Amerikan Samoalla syntyneet henkilöt eivät automaattisesti ole Yhdysvaltojen kansalaisia. Syntyperäisillä amerikansamoalaisilla on kuitenkin lupa matkustaa ja työskennellä muualla Yhdysvalloissa sekä mahdollisuus saada kansalaisuus nopeammin.
Syntymän perusteella Yhdysvaltojen kansalaisuuden voi saada myös siten, että vähintään toinen vanhempi on jo entuudestaan kansalainen. Asiaan vaikuttaa kuitenkin se, onko lapsi syntynyt avioliitossa ja avioliiton ulkopuolella.
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella.
Hakemuksen perusteella kansalaisuus voidaan myöntää vähintään 18-vuotiaille henkilöille, jotka ovat oleskelleet Yhdysvalloissa laillisesti pysyvällä oleskeluluvalla (Green Card) vähintään viisi vuotta. Mikäli kansalaisuutta hakeva henkilö on naimisissa Yhdysvaltain kansalaisen kanssa, odotusaika lyhenee kolmeen vuoteen. Hakijoiden tulee lisäksi olla käytökseltään nuhteettomia ja osoittaa jakavansa Yhdysvaltain perustuslain mukaiset arvot.
Hakijan tulee osoittaa hyvä suullinen ja kirjallinen englannin kielen taito. Hakuprosessin yhteydessä toteutettavassa haastattelussa hakija käy läpi myös yhteiskuntaopin perustestin. Hakijalta kysytään kymmenen yhdysvaltalaiseen yhteiskuntaan ja historiaan liittyvää kysymystä, joista hakijan on vastattava oikein vähintään kuuteen. Molemmista testeistä on mahdollista poiketa etukäteen hankitulla lääkärin todistuksella.
Yhdysvaltain asevoimissa palvelleet voivat hakea kansalaisuutta vähintään vuoden mittaisen kunniakkaasti suoritetun palveluksen jälkeen, mikäli he ovat vähintään 18-vuotiaita ja oleskelleet laillisesti Yhdysvalloissa kansalaisuuden hakuprosessin ajan. Lisäksi hakijoiden tulee todistaa englannin kielen taito ja tuntea Yhdysvaltain historiaa. 
Kun hakemus on hyväksytty, hakija voi antaa kansalaisuuden valansa, jonka jälkeen hänestä tulee Yhdysvaltain kansalainen. Kansalaisuuden hakijan vala on seuraava:
Kaksoiskansalaisuus ja kunniakansalaisuus.
Yhdysvallat hyväksyy kaksoiskansalaisuuden.
Yhdysvaltain laki ei estä kaksoiskansalaista toimimasta kongressiedustajana tai tuomarina. Kongressiedustajien mahdollisista kaksoiskansalaisuuksista ei kuitenkaan pidetä virallisesti kirjaa, eikä sitä ole pakko ilmoittaa. Maan laki kuitenkin edellyttää, että maan kansalaiset poistuvat maasta ja saapuvat maahan Yhdysvaltain passeilla.
Yhdysvalloissa on käytössä myös kunniakansalaisuus, joka voidaan myöntää ansioituneelle ulkomaalaiselle. Kunniakansalaisilla ei kuitenkaan ole mitään Yhdysvaltain kansalaisuuteen liittyviä oikeuksia tai velvollisuuksia, vaan kyseessä on symbolinen ele. Kunniakansalaisuuden on saanut ainoastaan kahdeksan henkilöä.
Christine Brewer

Christine Brewer (s. 26. lokakuuta 1955 Springfield, Illinois) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Brewer opiskeli McKendreen yliopistossa Illinoisin Lebanonissa, josta valmistui kunniamaininnoin vuonna 1976. Hänen lauluopettajiensa joukossa oli Birgit Nilsson. Vaikka Brewer saavutti huomattavaa menestystä jo 1990-luvulla ja 2000-vuosikymmenellä, hän täydensi lauluopintojaan Christine Armisteadin johdolla Washington University in St. Louisissa. Vuonna 1989 Metropolitan-ooppera valitsi Brewerin National Council Auditions -voittajaksi. 
Brewer esiintyi Metropolitan-oopperassa ensimmäisen kerran vuonna 2003 Ariadnen roolissa Richard Straussin "Ariadne auf Naxos" -oopperan esityksessä. Hän on esiintynyt myös muun muassa Covent Gardenissa, Lyonin oopperassa, New Yorkin kaupunginoopperassa ja San Franciscon oopperassa. Kapellimestareihin, joiden johdolla hän on työskennellyt, ovat kuuluneet Michael Tilson Thomas, Lorin Maazel, Leonard Slatkin, Kurt Masur, Simon Rattle, Robert Shaw, Charles Mackerras ja Donald Runnicles. Brewer on tehnyt esiintymisiä myös sinfoniaorkestereiden kanssa eri puolilla maailmaa. Resitaaliesiintymisiä hän on tehnyt esimerkiksi Lontoon Wigmore Hallissa ja Amsterdamin Concertgebouwissa.
Oopperoita, joissa Brewerillä on ollut rooleja, ovat olleet "Ariadne auf Naxoksen" ohella muiden muassa Christoph Willibald Gluckin "Alceste", Richard Straussin "Nainen vailla varjoa" ja Benjamin Brittenin "Albert Herring". Vuonna 2013 Brewer loi Minnesotan oopperassa Sister Aloysiuksen roolin Douglas J. Cuomon oopperan "Doubt" kantaesityksessä. Hän on tehnyt levytyksiä Naxokselle, Chandos Recordsille, Telarcille ja EMI:lle. Brewer on tehnyt opetustyötä muun muassa Websterin yliopistossa.
BBC Music Magazine lisäsi Brewerin sopraanojen kaikkien aikojen Top 20 -listalle vuonna 2007. Grammy-palkinnon Brewer sai vuonna 2006 albumista "Songs of Innocence and Experience". 29. huhtikuuta 2015 hän sai pronssisen tähden St. Louis Walk of Famelle.
Stolberg (aatelissuku)

Stolberg on vanha saksalainen aatelissuku. Se esiintyy jo noin vuoden 1100 paikoilla ja otti nimensä 1200-luvulla Stolbergin sukulinnasta. Suku sai vuonna 1412 valtakunnankreivin arvon, jakaantui 1645 Wernigeroden ja Stolbergin haaroihin, jotka taas jakaantuivat useampiin alahaaroihin. 
Wernigeroden haaraa olivat: 
Stolbergin haaraa olivat:
Susanne Mentzer

Susanne Mentzer (s. 21. tammikuuta 1957 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan mezzosopraano.
Mentzer varttui Philadelphiassa, mutta muutti Santa Fen kaupunkiin New Mexicoon. Hän pääsi University of the Pacificiin, Kalifornian Stocktoniin, pääaineenaan musiikkiterapia. Ensimmäisen opiskeluvuoden jälkeen hänet kuitenkin lähetettiin oppiin Aspenin musiikkijuhlille ja -kouluun opettajien pantua merkille hänen kyvykkyytensä laulussa ja esiintymisessä. Mentzer siirtyi tämän jälkeen Juilliard Schooliin New Yorkiin, jossa häntä opetti Norma Newton. Hän sai sekä kandidaatin että maisterin arvonsa Juilliard Schoolista. Ammattimaisen näyttämödebyyttinsä Mentzer teki vuonna 1981 Houston Grand Operassa Albinan roolissa Gioacchino Rossinin teoksessa "La donna del lago". Vuonna 1983 seurasi Euroopan-debyytti Kölnissä Cherubinona Wolfgang Amadeus Mozartin "Figaron häissä". Mentzer saavutti nopeasti mainetta Euroopassa ja pääsi esiintymään Rosinan roolissa Rossinin "Sevillan parturissa" Covent Gardeniin vuonna 1985. Vuonna 1987 hän esiintyi Zerlinan roolissa Mozartin "Don Giovannissa" Riccardo Mutin johtamassa esityksessä La Scalassa.
Metropolitan-oopperassa esiintymisen Mentzer aloitti vuonna 1989, jossa häntä kuultiin ensimmäisen kerran Cherubinona "Figaron häissä" tuona vuonna. Hän on esiintynyt myös muun muassa Wienin valtionoopperassa ja San Franciscon oopperassa. Mentzerin uralla merkittävä osuus on ollut niin kutsutuilla housurooleilla. Hänen erikoisuutensa ulottuvat Mozartista Richard Straussiin ja kattavat myös kamarimusiikin sekä resitaaliesiintymiset. Mentzer on tulkinnut myös esimerkiksi barokki- ja bel canto -ohjelmistoa. Hänen konserttiohjelmistonsa kattaa teoksia muiden muassa Johann Sebastian Bachilta, Ludwig van Beethovenilta, Claude Debussylta, Manuel de Fallalta, Gustav Mahlerilta, Georg Friedrich Händeliltä, Igor Stravinskyltä, Maurice Ravelilta, Wolfgang Amadeus Mozartilta, Carlisle Floydilta, Anton Brucknerilta, Hector Berlioz'lta, Alban Bergiltä ja Giovanni Battista Pergolesilta. Erityistä mielenkiintoa Mentzer on kohdistanut lisäksi uusien teosten esittämiseen. Hän on kantaesittänyt Libby Larsenin laulusarjat "Love After 1950" ja "Sifting Through the Ruins", Carlisle Floydin monodraaman "Citizen of Paradise", Stephen Bachichan teoksen "New Mexico Fragments" ja Daniel Brewbakerin sävellyksiä. Lisäksi hän loi Äidin roolin Tan Dunin teoksen "The First Emperor" kantaesityksessä Metropolitan-oopperassa. Levy-yhtiöitä, joille Mentzer on levyttänyt, ovat olleet Philips Records, Telarc International Corporation, Virgin Classics, Decca Records, Erato Records, Arabesque Records ja Angel Records/EMI.
Mentzer on opettanut Shepherd School of Musicissa (Ricen yliopisto), DePaulin yliopistossa sekä Aspenin musiikkijuhlilla ja -koulussa. Hän on myös tarjonnut yksityisopetusta ja pitänyt mestarikursseja eri puolilla Yhdysvaltoja.
Cube (polkupyörä)

Cube Bikes on saksalainen polkupyörävalmistaja. Sen mallistoon 2022 kuului maastopyöriä, Cyclo-cross- ja gravelpyöriä, sähköpyöriä, maantiepyöriä, hybridejä ja lastenpyöriä.
Yritys perustettiin 1993 Saksan Baijerin Waldershofiin ja se aloitti pienenä pyöräliikkeenä. Muun muassa Michael Prellin tultua mukaan liike lanseerasi oman pyörämallinsa. 2010-luvun alussa yritys kasvoi vauhdilla kasvoi yhdeksi Euroopan suurimmista polkupyöränvalmistajista. Vuonna 2013 se ilmoituksensa mukaan myi pyörää. Lastenpyöriä lukuun ottamatta kaikki pyörät valmistettiin Waldershofin tehtaalla. Vuonna 2022 yritys mainosti myyvänsä 1,2 miljoonaa polkupyörää vuodessa 67:ään maahan. Sen mallistossa oli yli 400 erilaista mallia ja valmistus tapahtui edelleen Waldershofissa.
Harolyn Blackwell

Harolyn Blackwell (s. 23. marraskuuta 1955 Washington DC) on yhdysvaltalainen ooppera-, musikaali- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Blackwell opiskeli Amerikan katolisessa yliopistossa. Lisäksi hän sai opetusta Italiassa Renata Tebaldilta ja Carlo Bergonzilta sekä työskenteli näiden kanssa. Blackwell aloitti esiintymisuransa Broadwaylla Leonard Bernsteinin "West Side Storyn" esityksessä vuonna 1980. Hän pääsi pian tämän jälkeen Metropolitan-oopperan National Council Auditionsin finalistiksi. Sittemmin hän on esiintynyt muun muassa Chicagon lyyrisessä oopperassa, Glyndebournen oopperafestivaalilla, Teatro Colónissa, Seattlen oopperassa, Nizzan oopperassa, Florida Grand Operassa (Miamin ooppera), Canadian Opera Companyssa, Aix-en-Provencen festivaalilla ja New Yorkin Mostly Mozart -festivaalilla. Metropolitan-oopperassa Blackwell on esiintynyt muiden muassa oopperoiden "Naamiohuvit", "Figaron häät", "Manon", "Lepakko" (operetti), "Werther" ja "Rykmentin tytär" tuotannoissa. Vuonna 1997 hän esiintyi Broadwayn uudessa tuotannossa Bernsteinin "Candide"-operetista.
Blackwell on esiintynyt resitalistina sellaisissa paikosisa kuin Wigmore Hallissa ja Carnegie Hallin Weill Recital Hallissa. Kapellimestareita, joiden johdolla hän on esiintynyt, ovat olleet Herbert Blomstedt, James Conlon, Christoph von Dohnányi, Charles Dutoit, Erich Kunzel, Yoel Levi, James Levine, Andrew Litton, Zdeněk Mácal, Kurt Masur, Trevor Pinnock, André Previn, Simon Rattle, Gerard Schwarz, Leonard Slatkin, Esa-Pekka Salonen ja David Zinman. Blackwell lauloi Claran roolin Glyndebournen oopperafestivaalin äänityksessä George Gershwinin oopperasta "Porgy ja Bess" (EMI). Hän on julkaissut myös sooloalbumeita. Näistä ensimmäinen oli "Strange Hurt", joka julkaistiin RCA Victor -levymerkillä. Blackwell on saanut monia tunnustuksia ja kunnianosoituksia, kuten Seattlen oopperan Vuoden taiteilijan arvonimen sekä kunniatohtorin arvot Siena Collegen ja George Washingtonin yliopiston kunniatohtorin arvot.
Martine Robbeets

Martine Irma Robbeets on belgialainen kielitieteilijä. Vuodesta 2015 hän on toiminut tutkimusryhmän johtajana Max Planck -instituutissa Jenassa Saksassa.
Robbeetsin kiinnostuksen kohteita ovat vertaileva kielitiede, historiallinen kielitiede, kielitypologia, kielikontaktit, kieliopillistuminen, monitieteinen tutkimus ja kielten evoluutio.
Hän on tunnettu transeuraasialaisia kieliä koskevasta hypoteesista, joka ryhmittelee japanilaiset kielet, korealaiset kielet, tunguusikielet, mongolikielet ja turkkilaiset kielet yhdeksi kielikunnaksi.
Heidemarie Stefanyshyn-Piper

Heidemarie Stefanyshyn-Piper (s. 7. helmikuuta 1963 Saint Paul, Minnesota) on yhdysvaltalainen avaruuslentäjä ja laivaston sukeltaja. Hän osallistui kahdelle avaruussukkulalennolle ja teki niillä yhteensä viisi avaruuskävelyä. Jälkimmäisellä lennolla Stefanyshyn-Piperiltä pääsi karkuun työkalukassi kesken aluksen ulkopuolella tehtyjen korjaustöiden.
Birger Lemberg (maanviljelysneuvos)

Fredrik Birger Felix Lemberg (21. maaliskuuta 1927 Viipuri – 8. heinäkuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Lembergin vanhemnmat olivat lehtori Bertel Fredrik Lemberg ja Walborg Relander ja puoliso vuodesta 1955 kansakoulunopettaja Mary Helena Lindroos. Lemberg tuli ylioppilaaksi Läroverket för gossar och flickor -oppikoulusta vuonna 1945 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1950. Hän oli Södra Finlands Mejeriförbundin sihteeri ja konsulentti 1949–1955 ja samalla "Mejeritidskrift för Finlands svenskbygd" -lehden toimittaja. Keskuskunta Enighetenin tekniseksi johtajaksi ja hallituksen jäseneksi Lemberg tuli vuonna 1955. Vuonna 1971 hänestä tuli Enighetenin varatoimitusjohtaja ja vuonna 1977 toimitusjohtaja. Lembergillä oli useita alansa kotimaisia ja kansainvälisiä luottamustoimia ja meijerialan lehden päätoimittajan työnsä ohella hän julkaisi alan historiikkeja. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Lemberg sai vuonna 1987.
Jallu Honkonen

John Jalmar (Jallu) Honkonen (7. toukokuuta 1883 Saarijärvi – 3. tammikuuta 1969 Lunenburg, MA, USA) oli amerikansuomalainen laulaja, kuoronjohtaja, urkuri ja toimittaja.
Honkonen muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1902. Hän asui ensin setänsä luona Pennsylvanian New Castlessa ja muutti sitten Bessemeriin. Honkonen toimi urkurina eräässä evankelis-luterilaisessa seurakunnassa ja vuonna 1922 hänestä tuli New Yorkin Uutiset-lehden toimittaja. Honkonen oli työssä lehdessä 15 vuoden ajan. Vuonna 1922 Honkonen liittyi New Yorkin Laulumiehet-kuoroon ja hän toimi myös kuoron johtajana. Myöhemmin Honkonen oli seitsemäntoista ja puoli vuotta Raivaaja-lehden toimittajana. Hän esiintyi laulajana kiertueilla eri puolilla Yhdysvaltoja. Vuonna 1929 Honkonen teki kuusi levytystä New Yorkin Laulumiehet-kuoron kuoronjohtajana ja hän teki myöhemmin samana vuonna kuusi levytystä solistina. Honkonen oli tunnettu myös runoilijana. 
Levytyksiä.
17. kesäkuuta 1929 New Yorkin Laulumiehet-kuoron kuoronjohtajana
3. lokakuuta 1929 solistina
Aiheesta muualla.
 Luettelo Jallu Honkosen kirjoittamista lehtiartikkeleista
Selim Liipola

Selim Konstantin Liipola (30. tammikuuta 1871 Koski Tl – 25. heinäkuuta 1932 Vehmaa) oli suomalainen opettaja ja koulunjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Liipolan vanhemmat olivat maanviljelijä Henrik Gabriel Ali-Liipola ja Wilhelmiina Tilkanen ja puoliso vuodesta 1903 Aino Granqvist. Kuvanveistäjä Yrjö Liipola oli hänen veljensä. Selim Liipola valmistui agronomiksi Mustialasta vuonna 1894 ja toimi sitten tilanhoitajana ja lyhyen aikaa Satakunnan lääninagronomin apulaisena. Opettaja ja osan aikaa vt. johtaja Länsi-Suomen kansanopistossa Huittisissa hän oli 1896–1904. Hän oli maanviljelyskoulun johtaja myös Somerolla, ennen kuin hänestä tuli vuonna 1906 Vakka-Suomen maamieskoulun johtaja Vehmaalla. Liipolalla oli myös useita kunnallisia ja maatalousalan luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1931.
Pekka Liljendahl

Pekka Erkki Sakari Liljendahl (12. kesäkuuta 1921 Kärkölä – 24. maaliskuuta 2002 Kärkölä) oli suomalainen maanviljelijä ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Liljendahlin vanhemmat olivat maanviljelijä Emil Liljendahl ja Martta Iisakkila ja puoliso vuodesta 1947 Eila Hellen Vesa. Liljendahl tuli ylioppilaaksi vuonna 1942 Riihimäellä ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1949. Talvisotaan ja jatkosotaan osallistunut Liljendahl oli valmistuttuaan MTK:n maitokaupallisen keskustoimikunnan konsulentti ja vuodesta 1955 Tuottajain Maidon toimitusjohtaja aina vuoteen vuoteen 1976 asti. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä ja hänet tunnettiin hevosurheilun harrastajana ja hevosten maahantuojana ja kasvattajana. Hän harjoitti maanviljelystä omistamallaan tilalla Kärkölässä vuodesta 1951. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Liljendahl sai vuonna 1971. Hänelle myönnettiin myös Suomen Raviurheilijainliiton ja Suomen Hevosenomistajain Keskusliiton kultaiset ansiomerkit.
Armas Uksila

Johannes Armas Petter Pekanpoika Uksila oli amerikansuomalainen tenorilaulaja ja lehtimies. Hän käytti myös taiteilijanimeä "Pahka-Jaakko".
New Yorkin Uutiset -lehden toimittajana ollut Armas Uksila perusti 1920 New Yorkin Laulumiehet -mieskuoron yhdessä toimittaja Yrjö Sjöblomin kanssa. Vuonna 1918 hän teki kaksi J. Alfred Tannerin laulujen levytystä Victor-levymerkille taiteilijanimellä "Pahka-Jaakko".
Levytykset.
27. tammikuuta 1918
Johanna Nichols

Johanna Nichols (s. 1945 Iowa City, Iowa, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kielitieteilijä ja Kalifornian yliopiston, Berkeley, slaavilaisen kielitieteen ja kirjallisuuden professori emerita.
Nichols on tutkinut muun muassa slaavilaisia kieliä, pohjoisen Euraasian kielellistä esihistoriaa sekä kaukasialaisia kieliä, erityisesti tšetšeeniä ja inguušia. Hänen erityisalojaan ovat kielitypologia ja kielihistoria. 
Vuosina 2017–2019 Nichols toimi vierailevana professorina Suomessa Helsingin yliopistossa ja oli yhtenä tutkijoista tutkimushankkeessa, joka käsitteli uralilaisten kielten varhaista leviämishistoriaa.
Timmins

Timmins on kaupunki Kanadassa Ontarion provinssin koillisosassa Mattagamijoen varrella, noin 300 kilometriä pohjoiseen Sudburystä. Timmins tunnetaan kaivosteollisuudestaan, sieltä on louhittu kultaa, sinkkiä, kuparia, nikkeliä ja hopeaa. Timminsissä on noin noin 42 000 asukasta, ja alueen väestöstä jopa puolet on ranskankielistä.
Timmins alkoi kasvaa kun alueelta löydettiin kultaa vuonna 1909. Nimensä kaupunki sai Mattawasta kotoisin olleen kauppiaan Noah Timminsin mukaan, joka oli rikastunut alueen aiemmissa hopeakaivostoimissaan ja oli mukana perustamassa uutta kultakaivoskaupunkia. Ensimmäiset 50 vuottaan Timmins kehittyi kolmen kultakaivoksensa (Hollinger, McIntyre ja Dome) suhdanteiden mukaan, kunnes 1960-luvulla kaupungin elinkeinorakenne alkoi monipuolistua. Vuonna 1973 Timminsistä muodostettiin alueliitosten myötä kaupunki.
Punainen ilmapallo

Punainen ilmapallo (Le ballon rouge) on ranskalaisen elokuvaohjaajan Albert Lamorissen lyyrinen fantasialyhytelokuva vuodelta 1956. Elokuvan kesto on 35 minuuttia. Se kertoo pikkupojasta ja hänen koulumatkalla löytämästään heliumpallosta, joka osoittautuu ajattelevaksi olennoksi ja alkaa seurata poikaa kaikkialle. 
Kuvauksissa tarvittiin yhden pallon sijasta 25 000 ilmapalloa, jotka maksoivat puoli miljoonaa frangia.
Lamorisse sai filmistä parhaan käsikirjoituksen Oscar-palkinnon vuonna 1957 ja Cannesin elokuvajuhlien Louis Delluc -palkinnon 1956.
Hanna Barvinok

Hanna Barvinok, oikea nimi Oleksandra Bilozerska-Kuliš, (5. toukokuuta 1828 Motronivka, Borznan piiri, Tšernihivin kuvernementti – 6. heinäkuuta 1911 Motronivka, Borznan piiri, Tšernihivin kuvernementti) oli ukrainalainen kirjailija.
Bilozerska syntyi maanomistajaperheeseen. Hän aloitti kirjallisen uransa 1858. Kertomusten aiheet olivat talonpoikaiselämästä ja erityisesti naisten kohtaloista. Hän julkaisi niitä pietarilaisessa kirjallisessa kalenterissa "Hata" sekä aikakauskirjoissa "Pravda" (Lviv),"Osnova" (Pietari) ja "Literaturno-naukovyi vistnyk" (Lviv) ja eräissä muissa. Niitä on julkaistu myöhemmin kokoelmina.
Bilozerska-Kulišin puoliso oli kirjailija, tieteilijä Panteleimon Kuliš.
Johan Wilhelm Jansson

 Johan Wilhelm (Juho Wilho) Jansson (2. toukokuuta 1877 Pietarsaari – 17. maaliskuuta 1946 Tampere) oli suomalainen insinööri ja yliopettaja.
Janssonin vanhemmat olivat ratamestari Johan Jakob Jansson ja Maria Ulrika Sandell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Vaasan reaalilyseosta ja suoritti diplomi-insinööritutkinnon Polyteknillisessä opiston konerakennusosastolla 1903.
Jansson oli aluksi työssä konstruktöörinä Hietalahden laivatelakan ja konepajan piirustuskonttorissa ja hän toimi samalla Helsingin teollisuuskoulussa opettajana. Jansson oli Porvoon valmistavan ammattikoulun johtajana sekä Porvoon sähkölaitoksen isännöitsijänä 1907–1914. Hän oli sitten Hankkijan palveluksessa ja sen jälkeen vuodesta 1917 alkaen Kuopion teollisuuskoulussa konerakennusopin lehtorina. Vuosina 1919–1924 Jansson oli Gutzeit-yhtiön konepajojen teknillisenä johtajana ja sen jälkeen hän oli Veljekset Åströmin tehtaan käyttö- ja rakennusinsinöörinä sekä Suomen sahateollisuuden työnantajaliiton asiamiehenä. Viimeksi Jansson oli Tampereen teknillisen oppilaitoksen koneteknillisten aineitten yliopettajana 1928–1944.
Jansson oli ampumaurheilun harrastaja ja hänellä oli useita Hämeen piirin ampumamestaruuksia. Ikämiesampujana Jansson saavutti suurmestarin arvon sekä pienoiskiväärillä että vapaakiväärillä ja hän sai Suomen Ampujainliiton kultaisen ansiomerkin. Hän osallistui useiden ampumaratojen suunnitteluun ja rakentamiseen, kuului Pohjois-Hämeen Ampujain yhdistyksen johtokuntaan sekä Suomen Ampujainliiton liittohallitukseen ja Pohjois-Hämeen piirihallitukseen. Jansson harrasti myös valokuvausta ja hän liittyi Amatörfotografklubben i Helsingforsin jäseneksi vuonna 1905. Porvoossa asuessaan hän oli perustamassa Amatörfotografklubben i Borgå-yhdistystä ja oli yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja.
Jansson oli mukana 1906 Hakaniemen kahakassa suojeluskaartilaisten I mauserikomppaniassa. Arkkitehti Gustaf Adolf Lindberg kaatui kahakassa hänen vierestään.
Jansson oli naimisissa vuodesta 1904 Emilia Konstantia Gyllströmin kanssa.
Julkaisuja.
Nimellä "J. W. Jansson":
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1983

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1983 oli jalkapallon naisten SM-sarjan kymmenes kausi ja kolmastoista kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti Puotinkylän Valtti, jolle saavutus oli toinen Suomen mestaruus.
Sarjajärjestelmä.
Naisten SM-sarja 1983 pelattiin 24 joukkueen sarjana. Alkulohkojen kaksi parasta selvisi välierävaiheeseen, joka pelattiin kahtena neljän joukkueen turnauksensa. Kummankin välieräturnauksen kaksi parasta jatkoi mitaliotteluihin. 
Alkulohkot.
Etelälohko.
 
Itälohko.
RYritys luopui.
 
Välierät.
Valtti loppuotteluihin rangaistuspotkukilpailun jälkeen (yhteismaalit 2−2).
TPS loppuotteluihin yhteismaalein 5−2.
Pronssiottelut.
Kopareille pronssimitalit yhteismaalein 4−0.
Loppuottelut.
Valtti Suomen mestari yhteismaalein 5−2.
Zorja

Zorja (; 'Tähti') oli Lvivissä kaksi kertaa kuukaudessa ilmestynyt ukrainalainen kirjallinen ja tieteellinen aikakauskirja. Sitä julkaisi vuosina 1880–1885 kielitieteilijä Omelian Partytskyi ja vuosina 1885–1897 Ševtšenkon tieteellinen seura. Lehdessä alettiin vuonna 1891 käyttää foneettista oikeinkirjoitusta. Kirjoittajat olivat sekä Itävallan että Venäjän hallitsemalta Ukrainan alueelta. Aikansa merkittävimpiin kuuluneen aikakauskirjan kirjoituksissa käsiteltiin historiallisia, kansatieteellisiä ja taloudellisia aiheita, mutta se julkaisi myös elämäkertoja ja muistelmia. Zorjan päätoimittajina olivat Partytsky vuoteen 1885, Omelian Kalytovskyi, Oleksandr Borkovskyi 1886, 1888–1889, 1897, Hryhori Tsehlynskyi 1887–1888, Petro Skobelskyi 1889–1890, V. Tysovskyi 1890–1891 ja Vasyl Lukytš 1890–1897. Vuodesta 1885 toimitussihteernä oli Ivan Franko. Zorjan seuraaja oli "Literaturno-naukovyi vistnyk". Lehden kirjoituksista on julkaistu sisällysluettelo vuonna 1988.
Kirjoittajia.
Ivan Franko, Myh’ailo Hruševskyi, V. Kotsovskyi, Ahatanhel Krymskyi, Omelian Ohonovskyi, Kyrylo Studynskyi, Vasyl Štšurat, Kornylo Zaklynskyi, Orest Levytskyi, Omelian Kalytovskyi, Isydor Šaranevytš, Danylo Lepkyi, Oleksandr Konyskyi ja Borys Poznanskyi.
Muita saman nimisiä julkaisuja.
Saman nimisiä ukrainalaisia kirjallisuus- ja muita lehtiä on ilmestynyt aikojen kuluessa Ukrainassa, Venäjällä ja Brasiliassa.
James Forbes

James Ricardo ”Jim” Forbes (18. heinäkuuta 1952 Fort Rucker, Alabama – 21. tammikuuta 2022 El Paso, Texas) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Elämä ja ura.
Laitahyökkääjänä pelannut Forbes pelasi vuosina 1971–1974 yliopistokoripalloa UTEPin joukkueessa. Chicago Bulls teki Forbesista 70. vuoron varauksen NBA:n , mutta tämä ei koskaan pelannut NBA:ssa. Forbes loi itselleen menestyksekkään high school -koripallovalmentajan uran: Bel Airin high school on jäädyttänyt hänen pelipaitansa, ja Riversiden high schoolin areena on nimetty hänen mukaansa.
Forbes edusti Yhdysvaltain miesten maajoukkuetta vuoden 1971 Pan-Amerikan kisoissa, missä maa ei yltänyt mitaleille. Toisen pelaajan loukkaantumisen myötä Forbes nousi Yhdysvaltain kokoonpanoon myös Münchenin kesäolympialaisiin 1972, missä Yhdysvallat hävisi loppuottelun kiistanalaisten loppuhetkien jälkeen Neuvostoliitolle. Joukkuetoveriensa tavoin epäoikeudenmukaiseksi ottelun lopputuloksen kokenut Forbes kieltäytyi vastaanottamasta hopeamitaliaan.
Forbes vietti viimeiset elinviikkonsa pandemiana riehuneeseen COVID-19-tautiin sairastuttuaan elpasolaisessa sairaalassa ja kuoli siellä 69-vuotiaana 21. tammikuuta 2022.
Onnie Lattu

Onnie Peter Lattu (24. huhtikuuta 1906 Hiitola – 24. tammikuuta 1995) oli amerikansuomalainen Yhdysvaltain laivaston kontra-amiraali ("rear admiral"), joka toimi monissa merkittävissä sotilas-, diplomaatti- ja siviilitehtävissä.
Lattu toimi uransa aikana muun muassa Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston huoltoupseerina, Valkoisen talon neuvonantajana, Yhdysvaltain sisäministeriön öljy- ja kaasuviraston johtajana sekä laivaston apulaisasiamiehenä Berliinissä, jossa hän joutui muutamaksi kuukaudeksi internoiduksi.
Elämä ja ura.
Onnie Peter Lattu syntyi Suomen suuriruhtinaskunnan Hiitolassa Laatokan Karjalassa, josta hänen vanhempansa lähtivät siirtolaisiksi Kaliforniaan. Perhe asettui osavaltion pohjoisrannikolle Fort Braggiin, jossa hänen isänsä Sam työskenteli puutavarayhtiössä. Lattu kävi high schoolin kotikaupungissaan ja pääsi sitten opiskelemaan Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampukselle, jossa hän osallistui laivastoupseerikurssille. Hän suoritti bachelor-tutkinnon keväällä 1930 ja sai komennuksen laivaston palvelukseen. Hän palveli huoltoupseerina "USS New York-, USS Saratoga-" ja "USS Augusta" -aluksilla ja Pugetinsalmen laivastotelakalla Washingtonin osavaltiossa. Vuosina 1935–1936 hän oli komennuksella Cavite-laivastotelakalla Filippiineillä ja sen jälkeen palveli taas "USS Augustalla", joka oli tuolloin amiraali Harry E. Yarnellin lippulaivana Tyynellämerellä. Hän eteni huoltotoiminnasta vastaavaksi upseeriksi ja toimi myös Valkoisen talon neuvonantajana, kunnes elokuussa 1940 hänet lähetettiin Yhdysvaltain Berliinin-suurlähetystöön apulaislaivastoattasean virkaan. Hänen toimialueeseensa kuuluivat myös Madrid, Rooma, Tukholma ja Ranskan Vichy. Kun Yhdysvallat liittyi toiseen maailmansotaan joulukuussa 1941, Lattu internoitiin muiden sotilasattaseoiden tavoin, kunnes päästiin sopimukseen vankien vaihdosta toukokuussa 1942. Lattu palasi Yhdysvaltoihin laivaston huoltotoimiston vastaavaksi upseeriksi ja Valkoisen talon neuvonantajaksi.
Lattu sai yhä vastuullisempia huoltoupseeritehtäviä Tyynenmeren laivastossa Korean sodan aikana ja palveli sen jälkeen Rhode Islandin ja Pennsylvanian laivastotukikohdissa. Vuonna 1956 hänet nimitettiin sotilaspolttoaineista vastaavan viraston johtoon Washington D.C.:ssä. Heinäkuussa 1964 hän siirtyi sisäministeriön öljy- ja kaasuviraston johtajaksi, mistä hänet vuonna 1966 palkittiin Legion of Merit -tunnustuksella. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1969, mutta jatkoi öljyalan neuvonantajana keskittyen etenkin yhteistyöhön Saudi-Arabian kanssa. Hän oli myös aktiivisesti mukana amerikansuomalaisten toiminnassa.
Lattu kuoli 88 vuoden iässä tammikuussa 1995. Hänet on haudattu Arlingtonin sotilashautausmaahan Yhdysvaltain pääkaupungin Washingtonin lähellä.
Snihurivka

Snihurivka () on kaupunki Ukrainan eteläisen Mykolajivin alueen itäosassa Baštankan piirissä. Dneprin oikeanpuoleinen sivujoki Inhulets rajaa kaupunkia idässä. Kaupungissa on vuoden 2021 alun arvion mukaan 12 307 asukasta.
Piirikeskus Baštanka sijaitsee maanteitse noin 60 kilometriä luoteeseen, aluekeskus Mykolajiv 68 kilometriä kaupungista länteen ja suurkaupunki Kryvyi Rih noin 140 kilometriä koilliseen. Dneprin alajuoksun satamakaupunki Herson on 53 kilometriä etelään.
Venäjän hyökkäyssodan alussa 25. helmikuuta 2022 Venäjän joukot tulittivat Snihurivkaa helikoptereista käsin. Myös myöhemmin samana keväänä Venäjä kohdisti vihollisuuksia kaupunkiin ja sen lähiympäristöön, pyrkien saamaan näitä alueita hallintaansa. Kaupungista etelään Hersoniin johtavia pieniäkin tieyhteyksiä miinoitettiin.
Kaupungin joutumisesta venäläisjoukkojen miehittämäksi uutisoitiin maaliskuun 28. päivänä.
&lt;br clear=left&gt;
Jody Alderson

Joan ”Jody” Alderson (myöh. Braskamp, 5. maaliskuuta 1935 Chicago, Illinois – 14. helmikuuta 2021 Stuart, Florida) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiamitalisti.
Alderson voitti Yhdysvaltain joukkueessa naisten 4×100 m vapaauintiviestissä olympiapronssia Helsingissä 1952 ja sijoittui samoissa kisoissa naisten 100 metrin vapaauinnissa viidenneksi. Hän kuoli Floridan Stuartissa 85-vuotiaana 14. helmikuuta 2021.
Afatinibi

Afatinibi (C24H25N5ClO3F) on kinatsoliinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä syöpälääkkeenä. Afatinibi kuuluu WHO:n keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Afatinibi kuuluu tyrosiinikinaasientsyymin toiminnan inhibiittoreihin ja vaikuttaa erityisesti epidermaalisen kasvutekijän reseptorin entsyymeihin. Yhdiste sitoutuu kovalenttisesti entsyymiin, koska se reagoi Michael-additiolla erään entsyymin kysteiiniaminohapon kanssa. Tyrosiinikinaasin inhiboiduttua syöpäsolut eivät kykene jakaantumaan. Afatinibi annostellaan tablettina. Lääkeainetta käytetään erityisesti ei-pienisoluisen keuhkosyövän hoitoon ja sitä on tutkittu myös rintasyövän hoitoon.
Haittavaikutukset.
Afatinibin aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla huonovointisuus, ripuli, neutropenia, väsymys, iho-oireet kuten ihottuma ja kynsien muutokset.
Synteesi.
Afatinibia valmistetaan lähtien 2-amino-4-fluoribentsoehaposta kuusivaiheisella reitillä. Viimeinen vaihe on Horner–Wadsworth–Emmons-reaktio dimetyyliformamidin kanssa.
Luettelo Oulun yliopiston professoreista

Tässä on luetteloituna Oulun yliopiston professorit.
San Raffaele Cimena

San Raffaele Cimena () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 132 asukasta.
Jukka Hautala

Jukka Hautala (s. 1968) on suomalainen pappi ja Turun kristillisen opiston säätiön ja Linnasmäki Oy:n toimitusjohtaja. Koulutukseltaan Hautala on teologian lisensiaatti. Vuosina 2004–2019 Hautala työskenteli Raudaskylän Opiston johtajana. Tämän jälkeen hän siirtyi Suomen Lähetysseuraan Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan aluepäälliköksi. Hautala työskenteli aiemmin Suomen Lähetysseuran palveluksessa teologisten aineiden opettajana. Hautala on työskennellyt myös seurakuntapastorina Oulussa.
Hautala on toiminut evankelis-luterilaisen kirkolliskokouksen jäsenenä vuodesta 2016 lähtien. Kirkolliskokousedustajana Hautalaa on arvioitu maltilliseksi liberaaliksi. Taustaltaan Hautala on körttiläinen. Hautala valittiin Herättäjä-Yhdistyksen päätoimikuntaan vuonna 2009 ja puheenjohtajana vuosina 2011–2017.
Juhani Tyynelä

Jaakko Juhani Tyynelä (29. huhtikuuta 1933 Hyrynsalmi – 9. kesäkuuta 2001) oli suomalainen näyttelijä ja näyttämöpäällikkö.
Ura.
Tyynelän vanhemmat olivat työnjohtaja Hannes Tyynelä ja Katri Tyynelä. Hän työskenteli iltanäyttelijänä Rovaniemen Teatterissa 1958–1961 ja näyttelijänä Oulun Teatterissa 1961–1965. Ura jatkui Turun Kaupunginteatterin näyttelijänä 1965–1974 ja samaisen teatterin näyttämöpäällikkönä vuodesta 1974.
Reino Häkälä

Reino Häkälä (20. maaliskuuta 1917 Porvoo – 22. syyskuuta 1981 Trollhättan, Ruotsi) oli suomalainen näyttelijä ja lavastaja.
Ura.
Häkälä teki 1940-luvulla useita opintomatkoja, esimerkiksi Tanskaan vuosina 1947–1949. Hän toimi näyttelijänä Kuopion Yhteisteatterissa 1943–1944 ja Turun Työväen Teatterissa 1944–1945, mitä seurasi rupeama ohjaajana, näyttelijänä ja lavastajana Lappeenrannan Työväen Näyttämöllä 1945–1947. Vuosina 1949–1950 Häkälä toimi Porvoon Näyttämön apulaisjohtajana ja lavastajana.
Häkälä näytteli 1940-luvulla kolmessa Ilmari Unhon ohjaamassa kokoillan elokuvassa: "Miehen kunnia" (1943), "Kartanon naiset" (1944) ja "Kanavan laidalla" (1949). "Miehen kunniassa" Häkälän tehtävä oli avustajatasoa, "Kartanon naisissa" hän näytteli sivuroolin kreivi von Otterina ja "Kanavan laidalla" -elokuvassa hänellä oli sivuosa Niilona. Valentin Vaalan elokuvassa "Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä" (1946) Häkälä näytteli ison sivuosan Niskavuoren Anttina.
Yksityiselämä.
Häkälän vanhemmat olivat kirvesmies Henrik Hjalmar Häkälä ja Hilda Vilhelmiina Einiö. Häkälä avioitui kirjakauppa-apulaisen Anastasia Majurin kanssa huhtikuussa vuonna 1950. Saman vuoden syyskuussa aviopari saapui Tukholmaan Ruotsiin, mutta jo joulukuun lopulla jätti Häkälä vaimonsa ja muutti Eskilstunaan. Aikanaan kohua herättänyttä Häkälän pariskunnan avioerojuttua käsiteltiin laajasti sanomalehdissä niiden syytösten valossa, jotka Anastasia Majuri-Häkälä oli nostanut miestään vastaan syyttäen tätä mm. homoseksualismista. Viiden vuoden oikeuskäsittelyn jälkeen Korkein oikeus hyväksyi Anastasia Majuri-Häkälän kanteen, jolla hän vaati avioliittoaan peruuntumaan, julistaen avioliiton pätemättömäksi ja velvoitti Reino Häkälän maksamaan entiselle vaimolleen useiden satojen tuhansien markkojen korvaukset. Häkälä jäi asumaan Ruotsiin toimien siellä mm. harrastajateatterin johtajana ja tehden näytelmien ohjaustöitä.
Husn Banu Ghazanfar

Husn Banu Ghazanfar حسن بانو غضنفر (s. 1. helmikuuta 1957) on afganistanilainen poliitikko, runoilija ja feministi. Etniseltä taustaltaan hän on uzbekki. Hän toimi Afganistanin naisasioiden ministerinä vuosina 2006–2015.
Ghazanfar on saanut peruskoulutuksensa Mazar-e Šarifissa ja opiskeli kirjallisuutta ja sosiologiaa Stavropolissa. Hän väitteli tohtoriksi Pietarissa. Gahazanfar puhuu daria, uzbekkia ja venäjää. Hän ymmärtää englantia ja turkkia.
Oelde

Oelde on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee historiallisen Münsterlandin kaakkoisosassa. Oelden historia alkaa varhaiselta keskiajalta.
Maantiede.
Oelde sijaitsee Nordrhein-Westfalenin pohjoisosassa noin 115 kilometriä Düsseldorfista koilliseen ja 20 kilometriä Güterslohsta lounaaseen. Etäisyys Hampurista on noin 230 kilometriä lounaaseen, maanteitse noin 290 kilometriä.
Nykyinen Oelde syntyi 1970-luvun kuntaliitoksista. Siihen liitettiin vuonna 1970 Letten ja Sünninghausenin kunnat ja vuonna 1975 Strombergin kunta.
Historia.
Ensimmäinen asiakirjamaininta Oeldesta on vuodelta 890 muodossa Ulithi/Ulidi. Stromberg ilmaantuu aikakirjoihin 1177. Oelde paloi 1457 ja saman vuosisadan lopussa sen väkiluku oli noin 700 asukasta. Seuraava tuhoisa tulipalo koettiin 1605. Vuoden 1800 tulipalossa tuhoutui kaksi kolmasosaa paikkakunnasta. Oelde sai kaupunkioikeudet 1804 ja vuonna 1828 sen väkiluku oli noin 1 450. Kaupunki liitettiin rautatieverkkoon 1847; moottoritieliittymän se sai 1939. Vuonna 1968, ennen kuntaliitoksia, Oelden väkiluku oli noin 15 000.
Oelden historiallisia rakennuksia ovat muun muassa kirkot St. Johannes ja St. Vitus, joka sijaitsee Lettessä. Keskustan länsipuolella Ahmenhorstissa sijaitsee 1560-luvulla rakennettu Haus Geist, jonka arkkitehtuurissa yhdistyy renessanssi ja barokki.
Talous ja liikenne.
Oelden elinkeinoja ovat muun muassa huonekalu- ja puuteollisuus sekä koneenrakennus. Kaupungissa toimii kodinkonevalmistaja Mielen tuotantolaitos. Oelden rautatieasema, Bahnhof Oelde, sijaitsee rataosuudella Hamm–Minden. Moottoritie BAB 2 kulkee Oelden keskustan eteläpuolitse.
Telgte

Telgte on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Emsjoen varrella noin 12 kilometriä Münsteristä itään.
Maantiede.
Telgte sijaitsee Nordrhein-Westfalenin pohjoisosassa noin 110 kilometriä Düsseldorfista koilliseen. Etäisyys Hampurista on noin 230 kilometriä lounaaseen, maanteitse noin 280 kilometriä.
Telgte osa-alueet ovat varsinainen Telgte, Westbevern ja Vadrup. Westbevern oli aiemmin itsenäinen maalaiskunta, se liitettiin Telgteen 1975. Vadrup muodostaa Westbevernin luoteisosan.
Historia.
Telgten juuret ulottuvat varhaiskeskiaikaan. Kaupunki alkoi kasvaa historiallisten kauppareittien risteykseen paikalle, jossa Emsjoki oli helppo ylittää. Telgte sai kaupunkioikeudet 1238 ja sen ympäri rakennettiin puolustusmuuri, joka purettiin seitsenvuotisen sodan jälkeen 1760-luvulla. Kaupunki paloi vuosina 1393, 1500 ja 1739. Rutto tappoi noin puolet kaupungin väestöstä 1500-luvun lopulla. Telgte teollistui 1800-luvulla ja se sai rautatieyhteyden 1880-luvulla.
Telgten arvorakennuksia ("Baudenkmal") ovat muun muassa Marienkapelle (1654–1657) ja goottilainen hallikirkko St. Clemens 1500-luvulta. Historiallisia ristikkotaloja on runsaasti. Telgtessä on myös "Baumdenkmal": isolehtilehmus Marienlinde, joka oli 2000-luvun alussa noin 750 vuotta vanha.
Telgtellä on huomattava osa Günter Grassin teoksessa "Das Treffen in Telgte" (1979).
Talous ja liikenne.
Telgten merkittäviä elinkeinoja ovat terveydenhuolto, metallinjalostus ja viestintäelektroniikka.. Telgten rautatieasema, Station Telgte, sijaitsee rataosuudella Münster–Rheda-Wiedenbrück. Maantieliikenteen tärkeimmät väylät ovat Bundesstraße 64 ja Bundesstraße 51.
Fort Bragg (Kalifornia)

Fort Bragg on rannikkokaupunki Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltion pohjoisosassa Mendocinon piirikunnassa. Se sijaitsee noin 280 kilometriä pohjoiseen San Franciscosta ja 215 kilometriä etelään Eurekasta. Fort Braggin väkiluku vuoden 2020 väestönlaskennassa oli 6 983.
Kaupunki ja sitä ympäröivä alue on suosittua matkailuseutua Tyynenmeren näkymiensä vuoksi. Vuonna 1889 perustettu kaupunki on kasvanut jättiläispunapuun korjuun ja sahateollisuuden ympärille. Ensimmäinen saha perustettiin Noyojoen suulle 1852 ja alkuperäisasukkaille perustettiin reservaatti. San Franciscon maanjäristys 1906 järkytti myös Fort Braggin alueen taloutta, mutta pian alueelle rakennettiin rautatie, joka piristi elinkeinoelämää.
Fort Braggin sahateollisuus houkutteli aikoinaan myös suomalaisia siirtolaisia. Vuonna 1872 joukko suomalaisia merimiehiä asettui metsätöihin Cuffeys Coveen. Keväällä 1875 tuotiin suomalaisia siirtolaisia San Franciscosta Noyon sahalle töihin. Suomalaiset perustivat kaupunkiin vuonna 1889 oman seurakunnan, josta lestadiolaiset pian eriytyvät omaksi seurakseen. Vuonna 1892 perustettiin suomalainen raittiusseura. Kaupungissa varttui amerikansuomalainen kontra-amiraali Onnie Lattu. Täällä kuoli vuonna 1940 suomalaissiirtolaisten pappi ja historioitsija Salomon Ilmonen.
Fort Liberty

Fort Liberty (vuoteen 2023 Fort Bragg) on Yhdysvaltain maavoimien suuri sotilastukikohta Pohjois-Carolinan osavaltion keskiosissa. Sen alue ulottuu Cumberlandin, Harnettin, Hoken ja Mooren piirikuntien alueelle, ja tukikohdassa työskentelee noin 54 000 ihmistä. Läheisiä kaupunkeja ovat Fayetteville, Spring Lake ja Southern Pines.
Fort Libertyn tukikohdassa toimivat muun muassa Yhdysvaltain 82. maahanlaskudivisioona ja Delta Force -erikoisjoukko.
Psy 9th

Psy 9th () on eteläkorealaisen PSY:n kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 29. huhtikuuta 2022. Albumi koostuu 12 kappaleesta, joista ”That That” on nimikkosingle. Albumilla on useita vierailevia artisteja.
Anne Hyde

Anne Hyde (12. maaliskuuta 1637 – 31. maaliskuuta 1671), oli englantilainen aatelinen, tulevan Englannin kuninkaan Jaakko II:n ensimmäinen puoliso ja Yorkin herttuatar.
Suku.
Annen isä oli myöhempi Clarendonin jaarli ja hovin ylin virkamies (Lord Chancellor) Edward Hyde ja äiti baronetin tytär Frances Aylesbury.
Hovinainen.
Lady Anne Hydestä tuli 15-vuotiaana kuningas Kaarle I:n tyttären prinsessa Marian hovineito. Maria vei hänet Ranskaan maanpaossa olevan veljensä Kaarle II:n hoviin. Siellä Anne tapasi Marian nuoremman veljen Yorkin herttua Jamesin.
Suhde herttua Jamesiin ja avioliitto.
Heille muodostui suhde, Anne tuli raskaaksi, ja kuningas Kaarlen vaatimuksesta ja yleisen paheksunnan vuoksi, koska raskaudentila oli jo näkyvä, pariskunta avioitui 3. syyskuuta 1660. Esikoispoika Charles syntyi kaksi kuukautta häiden jälkeen, mutta kuoli pian isorokkoon. Pariskunnalle syntyi kahdeksan muuta lasta, mutta vain kaksi tytärtä Mary ja Anna, elivät aikuisiksi saakka. 
Yorkin herttuan puoliso.
Yorkin herttuatar Anne oli älykäs ja kielellisesti lahjakas, ja ohjasi puolisoaan valtiollisissa asioissa. Hän sai hovissa monia vihollisia, jotka kadehtivat korkeaan asemaan noussutta Annea. Kuningas Jaakolla oli lukuisia naissuhteita, ja Annen juoruttiin murhauttaneen yhden hänen rakastajattaristaan. Aviomiehellä oli seitsemän tunnustettua aviotonta lasta kahden julkisen rakastajattaren, hovinaisten lady Arabella Churchillin ja lady Catherine Sedleyn kanssa.
Anne kääntyi salaa katoliseksi. Hän sai myös miehensä kääntymään, mutta Kaarle II:n vaatimuksesta tyttäret kasvatettiin anglikaanisen kirkon jäseninä.
Yorkin herttuatar Anne Hyde kuoli 34-vuotiaana, raskauksien uuvuttamana rintasyöpään maaliskuussa 1671. Hänet on haudattu Westminster Abbeyhin.
Lapset.
Annelle ja Jamesille syntyivät lapset: 
• Charles, Cambridgen herttua (22. lokakuuta 1660 – 5. toukokuuta 1661), kuoli alle vuoden ikäisenä isorokkoon.
• Maria II (30. huhtikuuta 1662 – 28. joulukuuta 1694), nai Oranian prinssi Vilhelm III:n, ei jälkeläisiä.
• James, Cambridgen herttua (12. heinäkuuta 1663 – 22. toukokuuta 1667), kuoli lapsena paiseruttoon.
• Anna I (6. helmikuuta 1665 – 1. elokuuta 1714), Englannin, Irlannin ja Skotlannin sekä Ison-Britannian kuningatar 1702–1714. Nai vuonna 1683 Tanskan prinssi Georgen, kaikki heidän 17 lasta kuolivat kohtuun, synnytyksessä tai lapsina isorokkoon.
• Charles, Kendallin herttua (4. heinäkuuta 1666 – 20. kesäkuuta 1667), kuoli alle vuoden ikäisenä kouristuksiin. 
• Edgar, Cambridgen herttua (14. syyskuuta 1667 – 15. marraskuuta 1669), kuoli 2-vuotiaana.
• Henrietta (13. tammikuuta 1669 – 15. marraskuuta 1669), kuoli alle vuoden ikäisenä.
• Catherine (9. helmikuuta 1671 – 5. joulukuuta 1671), kuoli alle vuoden ikäisenä.
Juana de Ibarbourou

Juana de Ibarbourou, oikealta nimeltään Juanita Fernández Morales (8. maaliskuuta 1892 Melo – 15. heinäkuuta 1979 Montevideo), oli uruguaylainen runoilija ja feministi. Hänet tunnettiin myös nimellä Juana de América. Hänen runoutensa oli useimmiten realistista ja eroottista, ja häntä on esitetty neljästi Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaehdokkaaksi. Hän julkaisi 17-vuotiaana naisten oikeuksia käsitelleen kirjoituksen ja piti esillä naisten oikeuksia läpi elämänsä.
Ibarbouroun runouteen vaikuttivat merkittävästi läheisten ihmisten menetykset, joita hän hän käsitteli kokoelmassaan "Perdida", joka ilmestyi vuonna 1950.
Zelenodolsk (Ukraina)

Zelenodolsk () on kaupunki Dnipropetrovskin alueen lounaisosassa Ukrainassa. Kaupunki sijaitsee Kryvyi Rihin piirissä, maanteitse noin 50 kilometriä piirikeskus Kryvyi Rihistä eteläkaakkoon ja 198 kilometriä lounaaseen aluekeskus Dniprosta.
Zelenodolskin asukasluvuksi arvioitiin 12 874 (2021). Vuonna 2001 väkiluku oli 14 792; tuolloin ukrainalaisia oli noin 70 prosenttia ja venäläisiä 30 prosenttia väestöstä. Ennen Ukrainan kesällä 2020 tekemää aluehallinnollinnon uudistusta kaupunki oli osa Apostoloven piiriä.
Paikkakunnan historia liittyy keskeisesti Kryvyi Rihin lämpövoimalaitoksen rakentamiseen, joka hanke hyväksyttiin Ukrainassa tammikuussa 1961. Saman vuoden lopulla paikkakunnalle saapuivat ensimmäiset asukkaat aluksi tilapäisesti. Vuonna 1962 kaupunkityyppisen taajaman asema, vuonna 1965 voimalaitoksen ensimmäinen yksikkö avattiin. Vuonna 1968 asukkaita oli jo 6 800. Vuonna 1993 kaupungiksi.
Kryvyi Rihin lämpövoimalaitos on 3 000 MW:n tehollaan Ukrainan suurimpia. Sen rakentaminen alkoi 1961. Voimalaitoksen ensimmäinen yksikkö saatiin toimimaan 1965, ja kymmenes yksikkö vuonna 1973. Voimalaitoksen vuotuinen sähköntuotanto on keskimäärin 20 miljardia kWh (= 20 TWh). Voimalaitoksesta lähtevät 110 ja 330 kV:n sähkölinjat.
Venäjän hyökkäyssodan aikana Venäjän joukot tulittivat Zelenodolskia huhtikuussa 2022 esimerkiksi raketinheittimillä.
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1984

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1984 oli jalkapallon naisten SM-sarjan 11. kausi ja kaikkiaan 14. kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi, jolle saavutus oli kuudes virallinen Suomen mestaruus.
Sarjajärjestelmä.
Naisten SM-sarja 1984 pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka neljä parasta selvisivät välieriin. Runkosarjan kolme viimeistä putosivat I divisioonaan kaudeksi 1985. 
Runkosarja.
Hänin kieli

Hän (omakielinen nimi: "Tr’ondëk Hwëch’in", myös han) on uhanalainen athabasca-kieli, jota puhutaan Kanadan ja Alaskan rajaseudulla. Vuonna 2009 sillä arvioitiin olevan 14 puhujaa. Kieli jaetaan kahteen päämurteeseen.
Vuodesta 2014 lähtien hän on ollut yksi Alaskan tunnustetuista virallisista alkuperäiskielistä.
Häniä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Kirjallinen standardi luotiin 1970-luvulla. Vuodesta 1991 lähtien Dawson Cityssa, Kanadassa, on toiminut kielen elvyttämiseen tarkoitettu ohjelma. Kieltä opetetaan niin lapsille kuin aikuisillekin.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1985

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1985 oli jalkapallon naisten SM-sarjan 12. kausi ja kaikkiaan 15. kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti Kaunis Nainen Futis, jolle saavutus oli ensimmäinen Suomen mestaruus.
Sarjajärjestelmä.
Naisten SM-sarja 1985 pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka neljä parasta selvisivät välieriin. Runkosarjan kaksi viimeistä putosivat I divisioonaan kaudeksi 1986. 
Runkosarja.
Hyvinkään linja-autoturma

Hyvinkään linja-autoturma tapahtui varhain aamulla 16. heinäkuuta 1937 kun Vaasan ja Helsingin välillä liikennöinyt linja-auto syöksyi Hyvinkään rautatieaseman lähellä alas 9 metrin korkuiselta rautatien ylikulkusillalta. Onnettomuudessa kuoli kolme henkilöä ja neljä loukkaantui vakavasti.
Vaasan-Kristiinankaupungin-Helsingin välillä liikennöinyt Oy Närpiön Kalan omistama linja-auto VA 4602 saapui kello 4 aikaan aamulla Hyvinkään kauppalasta rautatien yli johtavalle sillalle. Yhdistetyssä linja- ja tavara-autossa oli kuljettajan lisäksi kuusi matkustajaa ja rahtitavarana rapulasti. Sillalla auto kääntyi jyrkästi oikealle, syöksyi yli jalkakäytävän, mursi suojakaiteen ja putosi 9 metrin korkeudelta rautatiekiskoille pyörähtäen samalla ympäri. Auton katto ja oikea kylki murskautuivat ja koko auton kori painui kasaan. Onnettomuudessa kuoli heti auton kuljettaja ja yksi matkustaja, toinen matkustaja kuoli myöhemmin sairaalassa. Neljä matkustajaa loukkaantui vakavasti. Loukkaantuneet kuljetettiin junalla Helsinkiin sairaalaan sen jälkeen kun he olivat saaneet Hyvinkäällä ensiavun. 
Onnettomuuden syynä oli kuljettajan nukahtaminen. Auton lähtöaika Vaasasta oli 15.30 ja sen saapumisaika Helsinkiin seuraavana aamuna kello 5.45. Sama kuljettaja joutui olemaan ohjauspyörän takana yli 14 tuntia yhteen menoon. 500 kilometrin mittaisella linjalla liikennöitiin neljästi viikossa ja linjalla ajaneet kaksi kuljettajaa tekivät matkan kumpikin kaksi kertaa viikossa. Onnettomuusauton vuonna 1912 syntynyt kuljettaja oli ajanut linjaa parin kuukauden ajan.
Maria (Orania-Nassau)

Maria Henrietta (1631–1660) oli Stuart-sukuun kuulunut Englannin prinsessa, josta tuli Oranian käskynhaltijan puoliso ja Englannin kuningas Vilhelm III Oranialaisen äiti.
Maria Henrietta oli Kaarle I:n ja Henrietta Marian vanhin tytär. Hän sai arvonimen Princess Royal vuonna 1642. Hänen isällään oli monia ajatuksia valtiollisesti edullisista naimakaupoista, ja lopulta Maria kihlattiin Alankomaiden käskynhaltijan pojalle Vilhelmille. Häitä juhlittiin 1641, kun morsian oli 9-vuotias ja sulhanen 15-vuotias. Vuonna 1642 Maria muutti äitinsä kanssa Hollantiin. Isä jäi Englantiin, missä oli puhkeamassa sisällissota jossa hän sai surmansa vuonna 1640.
Marian aviomies seurasi isäänsä käskynhaltijana vuonna 1647. Hän menehtyi isorokkoon vuonna 1650. Heidän ainoa lapsensa tuleva Vilhelm III Oranialainen, syntyi isänsä kuoleman jälkeen. Isän sukulaiset sekaantuivat voimakkaasti pojan kasvatukseen. Maria ei ollut suosittu Hollannissa, ja hänen suhteensa Englannin valtaistuimelta syrjäytettyyn Stuartin sukuun toi lisää ongelmia.
Marian veli Kaarle II nousi valtaan, ja Maria palasi Englantiin syksyllä 1660. Hän sairastui isorokkoon ja kuoli 29-vuotiaana.
Maria on haudattu Westminster Abbeyhin.