tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Teheranin sinfoniaorkesteri

Teheranin sinfoniaorkesteri (TSO, on Iranin suurin sinfoniaorkesteri. Sen perusti vuonna 1933 alun perin Kunnan sinfoniaorkesterina Gholamhossein Minbashian.
Teheranin sinfoniaorkesteri jatkoi työtään tiukkojen sääntöjen rajoittamana myös Iranin islamilaisen vallankumouksen (1979) jälkeen, vaikka live-esiintymisistä tuli harvinaisia. Ne alkoivat kuitenkin taas yleistyä 1990-luvulla. Islamilaiset säännöt asettavat muun muassa naislaulajille kiellon esiintyä yleisöille, joiden joukossa on myös miehiä.
Teheranin sinfoniaorkesterin pääkapellimestareina ja musiikillisina johtajina ovat toimineet muiden muassa Ali Rahbari ja Shahrdad Rohani. Rohani vetäytyi toukokuussa 2020 kärsiessään sydänsairaudesta. Hänen seuraajakseen vuoden kaudelle valittiin vuonna 2022 Nasir Heidarian. Orkesterin vierailevien kapellimestareiden joukossa on ollut saksalainen Wolfgang Wengenroth. Teheranin sinfoniaorkesterin ohjelmistoon on kuulunut monia kansainvälisiä teoksia, mutta se on erityisesti painottanut iranilaisten säveltäjien teosten asemaa ohjelmistossaan.
Kallio (Parkano)

Kallio tai Kallionahde on kaupunginosa Parkanossa keskustan eteläpuolella, koostuen Parkanontien, Heinosentien ja Niementien ympäristöistä Vaasantien (valtatie 3) itäpuolella ja Kuruntien pohjoispuolella. Kallion kaupunginosa rajautuu pohjoisessa Pappilansalmeen joka on Kirkkojärven pienempi osa. Pappilansalmesta vesi laskee Kirkkojokea pitkin Pappilankosken kautta Viinikkajokeen muodostaen kaupunginosan itärajan. 
Toimintaa kaupunginosassa.
Kalliossa toimii Kallion Kaupunginosayhdistys Ry. Alueelta löytyy myös teollisuutta, Tammelami Oy kalustetehdas laajensi Heinosentien varteen, ja muuta liiketoimintaa kuten uuden yrittäjän saanut Mäntypirtti. Muista kaupungin palveluista alueelta löytyy tehostetun palveluasumisen yksikkö Rantakoto ja Kallion Päiväkoti.
Tribadien yöt ja päivät

Tribadien yöt ja päivät oli 2000–2009 vuosittain järjestetty kulttuurifestivaali lesbouteen, biseksuaalisuuteen ja transsukupuolisuuteen liittyvistä aiheista.
Festivaali sai alkunsa lesboyhteisölle suunnatulla Sapfo-sähköpostilistalla julkaistulla avoimella kutsulla lesbotapahtuman järjestämiseksi Helsingin kulttuuripääkaupunkivuoden ohjelmaan. Työryhmä jatkoi 7–9-päiväisen festivaalin järjestämistä kymmenen vuoden ajan vapaaehtoistyönä. Festivaalin hallinnollisena taustaorganisaationa toimi Rivinväli-yhdistys. 
Festivaalin kulttuuripoliittisena tavoitteena oli tehdä näkyväksi seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen omia taide- ja kulttuurituotteita sekä näiden identiteettien kulttuurista käsittelyä monikielisesti ja viemällä tapahtumia eri tiloihin. Ohjelmassa oli mm. sapfisia kirjallisuussalonkeja, teatteria, elokuvia, drag king -kilpailuja, taidenäyttelyitä, työpajoja, omien tekstien iltoja ja lesbohistoriallisia tapahtumia.
Israelin kielet

Israel on kielellisesti melko monipuolinen. "Ethnologuen" mukaan maassa puhutaan 39 elävää kieltä.
Heprea ja arabia.
Israelin valtion perustamisen yhteydessä sen virallisiksi kieliksi määriteltiin heprea ja arabia. Heprean kieli on selvästi näkyvämmässä asemassa Israelissa, mihin vaikuttaa se, että kieltä pyrittiin tietoisesti elvyttämään Israelissa valtion perustamisen jälkeen. Israelilaisten koulujen opetuskieli on lähtökohtaisesti heprea kaikilla koulutusasteilla. Myös Israeliin suuntaavat juutalaiset maahanmuuttajat opiskelevat hepreaa integraation nimissä.
Israelin väestöstä puhuu hepreaa äidinkielenään noin 60 prosenttia, ja suurin osa muusta väestöstä osaa sitä sujuvasti.
Arabiaa puhuu noin 1,8 miljoonaa israelilaista. Knessetin vuonna 2018 hyväksymässä kansallisvaltiolaissa Israel määritellään juutalaisten kansallisvaltioksi. Arabia menetti virallisen kielen asemansa, ja siitä tuli "erikoisasemassa" oleva kieli. Arabiaa opetetaan laajemmin Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa sekä Haifan yliopistossa.
Muut kielet.
Kaikista muista kielistä, joilla ei ole virallista asemaa maassa, käytetyimmät ovat englanti ja venäjä. Englantia on käytetty alueella jo ennen Israelin valtion perustamista entisen siirtomaaisännän Ison-Britannian tuomana hallintokielenä. Englantia käytetään edelleen Israelin ulkopolitiikassa ja koulutussektorilla. Venäjänkielisiä on arviolta 20 prosenttia Israelin koko väestöstä. Syynä tähän on juutalaisten joukkopako Neuvostoliitosta 1986 alkaen. Näin ollen Israelissa on maailman kolmanneksi suurin venäjää puhuva väestökeskittymä entisen Neuvostoliiton alueen ulkopuolella.
Israelilaista viittomakieltä osaa arviolta 100 000 henkilöä, joista 10 000 käyttää sitä ensisijaisena kielenään.
Israelissa on arviolta 10 000 henkilön kokoinen armenialaisvähemmistö. Tšerkessejä on arviolta 4 000. Tšerkesseistä etenkin nuorempi polvi puhuu yhä useammin hepreaa, kun taas vanhemmat osaavat adygealaisia kieliä sekä arabiaa.
Aškenasijuutalaiset, jotka ovat tulleet lähinnä Saksasta ja muualta Länsi-Euroopasta, puhuvat usein jiddišiä. Kielen puhujamäärä laski valtavasti holokaustin seurauksena, ja myöhemmin jiddišinkieliset israelilaiset kokivat uudessa juutalaisvaltiossa syrjintää, koska jiddišin pelättiin uhkaavan heprean elvytystoimia. 1980-luvulta lähtien jiddišin arvostus on kuitenkin kasvanut.
Ranskankieliset Israelilaiset ovat tulleet maahan paitsi Ranskan juutalaisten, myös Pohjois-Afrikan juutalaisista yhteisöistä. Nykyään Israelin väestöstä vain noin kaksi prosenttia puhuu ranskaa äidinkielenään. Espanjankieliset israelilaiset ovat saapuneet lähinä Argentiinasta ja Keski-Amerikasta. He puhuvat usein espanjaa, ja muodostavat noin 1,6 % Israelin väestöstä. Espanjasta ja Portugalista 1400-luvulla karkotetut sefardijuutalaiset puhuvat ladinoa: arvioilta noin 250 000 osaa sitä, mutta 100 000 puhuu sitä sujuvasti.
Vuonna 2013 julkaistun selvityksen perusteella Israelin väestön äidinkielet jakautuivat yli 20-vuotiaiden keskuudessa seuraavasti:
Raitapetoahven

Raitapetoahven ("Bathybates fasciatus") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon ja petoahventen ("Bathybates") sukuun kuuluva kalalaji. Sitä pidetään akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Raitapetoahven voi kasvaa enintään noin 40 senttimetrin mittaiseksi. Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä, mutta koiraat ovat yleensä hieman naaraita kookkaampia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Raitapetoahven on pohjakala, jota tavataan kotoperäisenä Tanganjikajärvessä. Laji muodostaa parvia ja käyttää ravinnokseen pääasiassa sillejä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee raitapetoahvenen elinvoimaiseksi lajiksi.
Israelilainen viittomakieli

Israelilainen viittomakieli () on pääsääntöisesti Israelin kuurojen yhteisön käyttämä viittomakieli. Se on erittäin läheistä sukua saksalaiselle, puolalaiselle ja sveitsinsaksalaiselle viittomakielille. Nykyisen Israelin alueella on käytetty viittomia, mutta Osmanien valtakunnan aikaisista viittomista ei ole mitään tietoa. Saksalainen viittomakieli alkoi levitä alueelle toisen maailmansodan seurauksena. Ensimmäinen kuurojen koulu avattiin Tel Aviviin vuonna 1930.
Kielellä on arviolta noin 100 000 käyttäjää, joista 10 000 käyttää sitä ensisijaisena kielenään. Kielen ei katsota olevan uhanalainen.
Etelä-Espoon työväentalo

Etelä-Espoon työväentalo oli Espoon kaupungissa Olarin kaupunginosan Kuitinmäen alueella sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Etelä-Espoon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1939. Yhdistykseen liittyi 12 jäsentä. Heti ensimmäisenä toimintavuonna yhdistys havaitsi, että se tarvitsee oman juhlapaikan. Niitä oli seudulla niukalti tarjolla. Välirauhan aikana tammikuussa 1941 ostettiin Espoon Kuitinmäestä Metsätien varrelta 5 370 m²:n tontti. Kauppahinta oli 53 700 markkaa. Keväällä 1941 tonttia raivattiin, ja sinne tehtiin tie. Tontille rakennettiin aluksi tanssilava, joka purettiin vuonna 1949. Toiminnan keskeytti jatkosodan syttyminen kesällä 1941. Sodan jälkeen vuonna 1946 omaksi taloksi ostettiin 8 m x 9 m -kokoinen parakki, joka purettiin ja siirrettiin tontille talkoovoimin. Taloon saatiin vedettyä sähköt arpajaisten tuotoilla.
Vuonna 1953 talon katto vuoti, ja sitä vain paikkailtiin rahan puutteen vuoksi. Vuonna 1954 otettiin kuitenkin lainaa työväentalon kunnostamiseksi, ja talkoita järjestettiin kesällä joka viikko. Taloa jouduttiin kunnostamaan jatkuvasti. Yhdistyksen naisjaosto hankki rahaa omalla toiminnallaan ja lahjoitti sitä talon kunnostamiseen. Vuonna 1960 yhdistyksen naiset pesivät myyntikuntoon 2 000 keräyspulloa. Rahaa korjauksiin hankittiin muun muassa romunkeräyksillä.
Työväentalo vuokrattiin 1960-luvulla Espoon kauppalan nuorisolautakunnalle. Vuokra-ajan päätyttyä vuonna 1972 talo tontteineen myytiin rakennusliike Arjatsalolle. Kauppahinta oli 250 000 markkaa. Näillä rahoilla työväenyhdistys osti itselleen uuden toimitilan Espoon Olarista.
Toimintaa työväentalolla.
Työväentalolla ja tanssilavalla tanssittiin ahkerasti, yhdistys sai tansseista tuottoja. Vuonna 1946 järjestettiin tanssit 63 kertaa ja vielä seuraavanakin vuonna 51 kertaa. Tansseja oli parhaimmillaan kolme kertaa viikossa. Yhdistyksen viimeinen syysjuhlaa vietettiin omassa talossa vuonna 1972.
Salman al-Faraj

Salman al-Faraj (s. 1. elokuuta 1989 Medina) on saudiarabialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 180-senttimetrinen. Hän edustaa kotimaansa pääsarjassa al-Hilalia. Hän on voittanut maansa mestaruuden vuosina 2011, 2017, 2018, 2020, 2021 ja 2022 sekä AFC:n mestarien liigan mestaruuden vuosina 2019 ja 2021.
Saudi-Arabian maajoukkueessa al-Faraj on pelannut ennen vuoden 2022 MM-kilpailuja 71 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi täydet minuutit Saudi-Arabian kaikissa kolmessa ottelussa ja teki rangaistuspotkusta joukkueensa ensimmäisen maalin viimeisessä alkulohko-ottelussa, jossa Saudi-Arabia voitti Egyptin maalein 2–1.
Kairon sinfoniaorkesteri

Kairon sinfoniaorkesteri () on Egyptin vanhin sinfoniaorkesteri. Sen perusti vuonna 1959 sen ensimmäisenä pääkapellimestarina toiminut itävaltalainen Franz Litschauer.
Kairon sinfoniaorkesterin myöhempien pääkapellimestarien joukossa on ollut muiden muassa Ahmed El Saedi. Tärkeässä asemassa orkesterin ohjelmistossa ovat olleet Anton Brucknerin, Gustav Mahlerin, Maurice Ravelin, Claude Debussyn, Béla Bartókin, Paul Hindemithin, Igor Stravinskyn, Sergei Prokofjevin ja Dmitri Šostakovitšin teokset. Konserttikausi 2014/2015 avattiin kaikkien Ludwig van Beethovenin sinfonioiden esityksillä. Orkesteri on esittänyt myös lukuisia merkittäviä teoksia yhteistyössä siihen integroidun kuoron kanssa. Osa orkesterin jäsenistä soittaa myös sinfoniaorkesterin yhteydessä toimivassa kamariorkesterissa, joka on pitänyt säännöllisesti konsertteja Kairon oopperatalossa.
Kairon sinfoniaorkesterin vierailevina kapellimestareina ovat esiintyneet muiden muassa Charles Munch, Carlo Zecchi, Ole Schmidt, Yehudi Menuhin, Gennadi Roždestvenski, Patrick Fournillier ja Daniel Barenboim. Orkesterin kanssa esiintyneisiin solisteihin ovat kuuluneet Rudolf Buchbinder, Abdel Rahman El Bacha, Jörg Demus, Ramzi Yassa, André Navarra, Mstislav Rostropovitš, Viktorija Postnikova, Stefan Vladar, Christian Altenburger ja Anastasija Tšebotarova. Kairon sinfoniaorkesteri on julkaissut levytyksiä ja kiertänyt esiintymässä monissa Euroopan maissa.
Ahmed El Saedi

Ahmed El Saedi (s. 10. marraskuuta 1947 Rosetta) on egyptiläis-itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari.
El Saedi aloitti yksityiset musiikkiopintonsa Egyptissä vuonna 1963 ja opiskeli filosofiaa Aleksandrian yliopistossa vuosina 1966–1968. Kairon taiteiden akatemian konservatoriossa El Saedi opiskeli vuosina 1968–1971 musiikin teoriaa Awatif Abdel-Karimin ja Gamal Abdel-Rahimin johdolla sekä pianonsoittoa Vsevolod Demidovin ja Libuše Křepelován johdolla. Sieltä hän sai kandidaatin oppiarvon. Vuosina 1973–1974 El Saedi sai sävellysopetusta Moskovan konservatoriossa Sergei Balasanjanilta. Wienin musiikki- ja teatteriyliopistossa El Saedi opiskeli vuosina 1976–1984. Opettajina olivat sävellyksessä Friedrich Cerha, orkesterinjohdossa Otmar Suitner ja schenkeriläisessä analyysissa Franz Eibner. Oppiarvonsa El Saedi sai orkesterinjohdossa vuonna 1982 ja sävellyksessä 1984. Hänestä tuli "Magister Artium" vuonna 1985. Lisäksi El Saedi osallistui Sergiu Celibidachen pitämiin orkesterinjohdon ja musiikin fenomenologian seminaareihin Johannes Gutenberg-Universität Mainzissa vuosina 1978–1980.
El Saedi on asunut vuodesta 1976 sekä Egyptissä että Itävallassa. Hänelle myönnettiin Itävallan kansalaisuus vuonna 1985. Hän on toiminut Kairon taiteiden akatemian konservatoriossa professorina sekä sävellyksen ja orkesterinjohdon laitoksen johtajana. Hän on perustanut Kairoon kansainvälisen orkesterinjohdon workshopin ja Arabic Perspectives -festivaalin. El Saedille on myönnetty monia palkintoja, joiden joukossa ovat olleet Brasilian hallituksen myöntämä Medalha Século Villa-Lobos (1988), Egyptin valtiopalkinto sävellyksestä (1995) ja Egyptin valtiopalkinto saavutuksista taiteissa (2000).
El Saedi on säveltänyt enimmäkseen orkesteri- ja kamarimusiikkia, jota on esitetty Euroopassa ja Lähi-idässä. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa elokuvamusiikkia. Hän on johtanut Kairon sinfoniaorkesteria ensin vierailevana kapellimestarina ja lopulta musiikillisena johtajana sekä pääkapellimestarina. Lisäksi El Saedi on johtanut Wiener Virtuosen -kamariorkesteria vuosina 1986–1988 ja Kairon taiteiden akatemian konservatorion orkesteria vuosina 1987–1989. Egyptin kamariorkesterissa hän työskenteli musiikillisena johtajana vuosina 1989–1995. Lisäksi El Saedi on toiminut Kairossa kuoron taiteellisena johtajana. Hän on esiintynyt kapellimestarina lukuisissa maissa eri puolilla maailmaa.
Le Loyon

Le Loyon (tunnettu myös nimellä Maulesin kummitus) on ihmismäinen hahmo, joka urbaanilegendan mukaan asui Sveitsissä, Maulesin kylän lähellä olevassa metsässä. Hänet kuvattiin pitkänä, kaasunaamariin, tummaan haalariin sekä maastoviittaan pukeutuneena hahmona.
Näköhavainnot.
Ensimmäiset väitetyt näköhavainnot Le Loyonista tapahtuivat 1990-ja 2000-luvun vaihteessa. Yhtenä esimerkkinä metsässä liikkunut paikallinen nainen väitti nähneensä hahmon poimimassa kukkia, ja joka vaikutti kohtaamisen seurauksena pelästyneeltä. Le Loyonin identiteetistä on tehty useita teorioita, joiden mukaan hän olisi esimerkiksi mielisairas nainen, ihosairaudesta kärsivä ihminen tai survivalisti.
Sveitsiläinen, ranskankielinen sanomalehti "Le Matin" julkaisi ensimmäisen valokuvan hahmosta syyskuussa 2013. Le Loyonin viitan ja kaasunaamarin väitettiin löytyneen metsästä, joiden vieressä oli kirje, jonka otsikkona oli "Maulesin kummituksen kuolintodistus ja testamentti". Kirjeessä väitettiin, että henkilö oli tietoinen kuvasta, ja jonka hän uskoi tuovan negatiivista huomiota metsään. Vaatteiden sekä kirjeen löytymisen jälkeen Le Loyonista ei ole tehty yhtään raportoitua näköhavaintoa. Kirjeen kirjoitustyylin vuoksi yleisesti uskotaankin, että hahmo teki itsemurhan.
Israelin päärabbinaatti

Israelin päärabbinaatti () on Israelin lain tunnustama ylin juutalaisuuden auktoriteetti Israelissa. 
Päärabbinaatin virka perustettiin Brittiläisessä Palestiinassa vuonna 1921, ja sille annettiin valta ratkoa avioliittoon ja -eroon liittyviä asioita. Avioliittoasiat ovat edelleen käytännössä päärabbinaatin monopoli, sillä Israel tunnustaa ainoastaan uskonnolliset avioliitot, ja voidakseen mennä naimisiin ulkomaalaisen juutalaisen kanssa, israelilaisen juutalaisen tulee saada päärabbinaatilta lupa, jolla todetaan ulkomaalaisen osapuolevan olevan juutalainen. Ainoastaan ortodoksijuutalaisuutta edustavat rabbit ovat päärabbinaatin valtuuttamia toimittamaan avioliittoseremonioita.
Päärabbinaatti nimitti aikaisemmin myös 30 rabbia, jotka saivat virallisesti hyväksyä juutalaisuuteen kääntyvät viralliseksi osaksi uskontokuntaa Israelissa. 
Päärabbinaattia johtaa yhtäaikaa kaksi rabbia, joista toinen on aškenasi- ja toinen sefardijuutalainen. Nämä kaksi rabbia valitaan virkaansa kymmeneksi vuodeksi kerrallaan, ja vuonna 2013 virassa aloittivat Yitzhak Yosef ja David Lau. Molemmat ovat aikaisempien päärabbinaatissa toimineiden rabbien poikia. Päärabbien palkat maksaa Israelin valtio ja heidät katsotaan valtion virkamiehiksi. Heidän odotetaan pysyttelevän puolueettomina poliittisissa kysymyksissä, vaikkakin nämä ovat ottaneet kantaa esim. Israelin kansalaisuutta koskeviin kysymyksiin.
Mohammed bin Zayed Al Nahyan

Mohammed bin Zayed Al Nahyan (; s. 11. maaliskuuta 1961) on Arabiemiraattien presidentti. Hän astui valtaan toukokuussa 2022. Hänen edeltäjänsä oli hänen velipuolensa Khalifa ibn Zayid ibn Sultan Al Nahyan.
Edellinen presidentti Khalifa sai aivohalvauksen vuonna 2014, ja Mohammed oli käytännössä maan hallitsija jo siitä lähtien, ja teki kaikki merkittävimmät ulkopoliittiset päätökset. Khalifa kuoli 13. toukokuuta 2022, ja Mohammed valittiin silloin myös virallisesti presidentiksi.
Karjaan pikku pappila

Karjaan pikku pappila (ruots. "Karis lilla prästgård") on entinen kappalaisen asunto Raaseporissa Karjaalla Uudenmaan maakunnassa. Rakennuksen omistaa Raaseporin seurakuntayhtymä ja se on valmistunut vuonna 1846.
Historia.
Hirrestä valmistettu keltainen pikkupappila toimi Karjaan seurakunnan kappalaisen asuntona aina valmistumisestaan vuoteen 1992 asti. Samana vuonna tiloihin muutti seurakunnan lasten ruotsinkielinen kerhotoiminta. Suomenkielinen kerhotoiminta tuli mukaan vuoden 2001 syksyllä.
Västra Nylands folkhögskola aloitti toimintansa Karjaan pikku pappilassa 2. marraskuuta 1905. Koulu muutti tiloista myöhemmin Pohjaan.
Mussolinin obeliski

Mussolinin obeliski on Roomassa Foro Italicon (silloiselta nimeltään Foro Mussolini) urheilukeskuksen edessä sijaitseva monoliitti, joka on pystytetty vuonna 1932 paikalleen Italian diktaattorin Benito Mussolinin aikana ja kunniaksi. Obeliski painaa 300 tonnia. Obeliskin alla on kultakolikoita ja pergamentille kirjoitettu latinankielinen teksti "Codex Fori Mussolini", jossa ylistetään fasismin nousua ja Mussolinin väitettyjä urotöitä. Teksti on suunnattu tulevaisuuden yleisölle.
Waleed Howrani

Waleed Howrani (s. 1948 New York, New York) on libanonilais-yhdysvaltalainen säveltäjä ja pianisti.
Howrani varttui Beirutissa. Hän opiskeli siellä yksityisesti pianonsoittoa Sonia Vertabedianin ja Zvart Sarkisianin johdolla 1950–1960-luvuilla. Hän sai myös harmonian, musiikin teorian ja solmisaation opetusta Conservatoire Libanais'ssa vuosina 1960–1962. Howrani sai 13-vuotiaana osakseen Aram Hatšaturjanin huomion. Hatšaturjan järjesti hänelle stipendit pianonsoiton opiskelemista Neuvostoliitossa varten. Howrani opiskeli pianonsoittoa vuosina 1963–1966 Moskovan keskusmusiikkikoulussa Oleg Ivanovin johdolla sekä vuosina 1966–1973 Moskovan konservatoriossa Emil Gilelsin ja Yakov Zakin johdolla.
Howrani sai vuonna 1966 kunniasertifikaatin Moskovan Kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa ja eteni vuonna 1968 finalistiksi Brysselin Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa. Hän on saanut sittemmin monia palkintoja ja tunnustuksia sekä Libanonissa että Yhdysvalloissa. Asetuttuaan Yhdysvaltoihin hän opiskeli sävellystä yksityisesti William Albrightin johdolla Michiganissa vuosina 1983–1990 ja osallistui Leslie Bassettin sekä William Bolcomin pitämiin seminaareihin.
Howrani on kiertänyt konserttiesiintyjänä entisen Neuvostoliiton alueella, Itä- ja Länsi-Euroopassa, Lähi-idässä sekä Amerikan mantereella. Hän on soittanut usein omia sävellyksiään ja muuta aikansa musiikkia vakiintuneen ohjelmiston ohella. Suuren osan Howranin sävellystuotannosta muodostavatkin hänen pianoteoksensa. Hänen muuta tuotantoaan edustaa esimerkiksi "Konsertto alttosaksofonille, jousille ja lyömäsoittimille" (1990).
Wouter Hutschenruijter

Wouter Hutschenruijter (1796–1878) oli alankomaalainen säveltäjä. Hän oli kapellimestarina ja opettajana merkittävä Alankomaiden musiikkielämän nousun kannalta. Hutschenruijterin sävellystuotantoon kuuluu muun muassa ooppera, neljä sinfoniaa ja runsaasti puhallinorkesterikappaleita (myös sovituksia).
GeForce 40 -sarja

GeForce RTX 40 -sarja on Nvidian kehittämä GeForce-näytönohjainsarja. Sarjan näytönohjaimet perustuvat Ada Lovelace -arkkitehtuuriin. Sarjan ensimmäinen näytönohjain, GeForce RTX 4090, julkaistiin 12. lokakuuta 2022.
Vastaanotto.
RTX 4060.
Jacob Roachin arvostelussa RTX 4060 sai kritiikkiä pienestä 8 Gt muistista, hitaasta muistiväylästä ja suorituskyvystä 1440p -resoluutiolla. Vastaavasti näytönohjaimen energiatehokkuutta kehuttiin.
Näytönohjaimet.
Pöytäkoneet.
Lähde:
Artsakhin presidentti

Artsakhin tasavallan presidentti eli Vuoristo-Karabahin tasavallan presidentti on itsenäiseksi julistautuneen Artsakhin tasavallan hallituksen ja valtionpäämies. Hän edustaa maata ulkomailla, nimittää ministerit ja on Artsakhin puolustusvoimien ylipäällikkö. Ylipäällikönä hänellä on oikeus nimittää ja erottaa asevoimien ja muiden joukkojen ylin johto.
Vuonna 2017 pidetyssä perustuslakiäänestyksessä tasavallan kansalaiset äänestivät presidentillisen järjestelmän puolesta. Istuva presidentti oli vuonna 2020 valittu tasavallan entinen pääministeri ja valtioministeri Arajik Harutjunjan. Hän erosi tehtävästä 1. syyskuuta 2023.
Valtaoikeudet.
Artsakhin presidentillä on laajat valtaoikeudet. Artsakhin tasavallan perustuslain pykälän 87 mukaan presidentti on valtionpäämies ja hänellä on toimeenpanovalta.
Nykyisen perustuslain pykälä 93:ssä määritellään presidentin tehtävät, joiden perusteella presidentti:
Valinta.
Artsakhin perustuslaki edellyttää, että presidentin tulee olla vähintään 35-vuotias, olla vain Artsakhin tasavallan kansalainen viimeisen kymmenen vuoden ajan ja oleskellut pysyvästi vain Artsakhissa vähintään kymmenen edellistä vuotta.
Presidentti valitaan viiden vuoden toimikaudeksi, ja hänet voidaan valita uudelleen vain kerran.
Yitzhak Yosef

Yitzhak Yosef (s. 16. tammikuuta 1952) on israelilainen rabbi, joka on vuodesta 2013 lähtien toiminut Israelin päärabbinaatin toisena johtavana rabbina.
Tausta ja yksityiselämä.
Yosef syntyi Jerusalemissa vuonna 1952. Hänen isänsä, Ovadia Yosef, on myös toiminut aikaisemmin Israelin päärabbinaatin johtavana rabbina. 12-vuotiaana hän alkoi opiskella Porat Yosef -ješivassa.
Kun Yosefin isä kuoli, hän jätti testamentissaan lähes koko omaisuutensa pojalleen Moshelle sivuuttaen tämän 10 muuta sisarusta. Hän myös kirjoitti testamenttiinsa, ettei sitä tulisi kyseenalaistaa.
Yosef on naimisissa. Parilla on viisi lasta.
Rabbina.
Yosef nimitettiin rabbiksi ja tuomariksi vuonna 1980. Hän oli jo 1970-luvun puolella perustanut isänsä kanssa Hazon Ovadia -kollelin, jossa hän toimi paitsi opettajana myös johtajana. Vuonna 1992 Yosef laajensi Hazon Ovadiania myös ješivaksi ja avasi sen sekä pojille että tytöille vahvistaakseen sefardijuutalaisten asemaa suhteessa aškenaseihin.
Päärabbinaatin johtavana rabbina.
Yosef valittiin päärabbiksi yhdessä David Laun kanssa heinäkuussa 2013. Hän edustaa sefardijuutalaisia.
Elokuussa 2013 Yosef antoi julkilausuman, jonka mukaan vanhemmilla on uskonnollinen velvollisuus rokottaa lapsensa poliota vastaan.
Kritiikkiä ja kiistanalaisuuksia.
Päärabbinaatin kaksi johtavaa rabbia lasketaan Israelissa valtion viranhaltijoiksi, ja valtio myös maksaa heidän palkkansa. Näin ollen rabbien oletetaan olevan poliittisesti sitoutumattomia, vaikkakin Yosef on usein ottanut kantaa jopa melko kipeisinkiin kysymyksiin.
Yosef on herättänyt myös kritiikkiä. Häntä on arvosteltu mm. juutalaisuuteen kääntyviä ja sekulaareja israelilaisia vastustavista lausunnoistaan. Yosef on sanonut myös, että Israelin puolustusvoimien sotilaiden tulee tappaa vihollinen kaikissa tilanteissa, myös mikäli tämä on jo nujerrettu, vaikka tämä on mm. kansainvälisen oikeuden vastaista.
Abdel Rahman El Bacha

Abdel Rahman El Bacha (; s. 23. lokakuuta 1958 Beirut, Libanon) on libanonilais-ranskalainen pianisti ja säveltäjä.
El Bacha syntyi muusikkoperheeseen, jonka isä oli säveltäjä ja äiti laulaja. Hän aloitti vakavat pianonsoitonopinnot vuonna 1967 opettajanaan Marguerite Longin ja Jacques Févrierin johdolla opiskellut Zvart Sarkissian. Kymmenvuotiaana El Bacha piti ensimmäisen konserttinsa orkesterin solistina ja 13-vuotiaana Beirutin amerikkalaisen yliopiston salissa ensimmäisen resitaalinsa. Vuonna 1974 hän pääsi stipendillä Pariisin konservatorioon, jossa hän opiskeli Pierre Sancanin luokalla. Hän valmistui saaden ensimmäiset palkinnot pianonsoitossa, kamarimusiikissa, harmoniassa ja kontrapunktissa.
El Bacha voitti useita kilpailuja, kuten kesäkuussa 1978 ensimmäisen palkinnon Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa Belgiassa. Voitosta käynnistyi hänen kansainvälinen uransa. Hän on esiintynyt laajalti Euroopassa, Venäjällä, Japanissa, Lähi-idässä, Yhdysvalloissa, Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa. El Bachan ohjelmistossa keskeinen asema on ollut Johann Sebastian Bachin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Ludwig van Beethovenin, Franz Schubertin, Frédéric Chopinin, Robert Schumannin, Sergei Rahmaninovin, Maurice Ravelin, Sergei Prokofjevin ja Béla Bartókin teoksilla. El Bacha on esiintynyt muiden muassa Berliinin filharmonikkojen, Royal Philharmonic Orchestran, Orchestre de Parisin, n ja Orchestre de la Suisse Romanden solistina. Hän on tehnyt lukuisia levytyksiä, joista hän on myös saanut palkintoja. Levytysten joukossa ovat muiden muassa tulkinnat kaikista Beethovenin pianosonaateista ja kaikista Chopinin soolopianosävellyksistä. Myös El Bachan omia sävellyksiä on esitetty.
El Bachasta tuli Ranskan ja Libanonin kaksoiskansalainen vuonna 1981. Hän sai vuonna 1998 Ranskalta ritarikunnan Ordre des Arts et des Lettres -kunniamerkin ja on lisäksi saanut Libanonin presidentin myöntämän maan korkeimman tunnustuksen, ansioritarikunnan mitalin Médaille de l’Ordre du mérite.
Korppoon pappila

Korppoon pappila (ruots. "Korpo prästgård") on entinen kirkkoherran virka-asunto Korppoon saarella Paraisilla Varsinais-Suomessa. Pappilan nykyinen päärakennus on valmistunut vuonna 1922, ja sen omistaa Paraisten seurakuntayhtymä. Seurakuntayhtymän muodostamisen jälkeen pappila on toiminut muun muassa Korppoon kappalaisen asuntona.
Vuonna 2021 seurakuntayhtymä suunnitteli kiinteistöstrategiaa. Korppoon pappila kuuluu strategiassa kiinteistöihin, joista luovutaan, ja se tullaan todennäköisesti myymään strategian mukaisesti myöhemmin.
Ramzi Yassa

Ramzi Yassa (; s. 1948 Kairo) on egyptiläinen pianisti.
Yassa aloitti pianonsoiton opintonsa äitinsä johdolla. Myöhemmin hän valmistui Kairon konservatoriosta ja Moskovan konservatoriosta, joista jälkimmäisessä hän opiskeli Sergei Dorenskin johdolla. Vuonna 1977 Yassa voitti Kansainvälisessä Paloma O'Shea -pianokilpailussa Santanderissa ensimmäisen palkinnon ja E. Casanueva -erikoispalkinnon. Hän on saanut myös muun muassa Franz Liszt -satavuotismuistomitalin ja vuonna 2007 ensimmäisenä muusikkona Egyptin valtion ansiopalkinnon.
Yassa asettui vuonna 1977 Pariisiin, jossa on toiminut professorina École normale de musique de Parisissa. Hän on ollut myös Kairon Manasterlyn palatsin kansainvälisen musiikkikeskuksen ja ranskalaisen Festival international de musique de Dinard'n taiteellisena johtajana. Yassa on esiintynyt lukuisissa huomattavissa saleissa, kuten Barbican Centressä, Berliinin filharmoniassa, Musikvereinissa, Théâtre des Champs-Elysées'ssä, Palau de la Música Catalanassa ja Pekingin konserttisalissa. Hänen kanssaan yhteistyötä ovat tehneet sellaiset kapellimestarit kuin Leonard Slatkin, Horst Stein, Vladimir Ashkenazy, Charles Groves, Yehudi Menuhin, Zubin Mehta ja Aleksandr Sladkovski. Yassa on esiintynyt soittajana ja puhujana myös UNESCO:n tapahtumissa. Hän on levyttänyt teoksia muiden muassa Pjotr Tšaikovskilta, Sergei Prokofjeviltä, Frédéric Chopinilta ja Ludwig van Beethovenilta. Hän on istunut kansainvälisten kilpailujen tuomaristojen jäsenenä Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Lähi-idässä.
Gamal Abdel-Rahim

Gamal Abdel-Rahim (; 1924–1988) oli egyptiläinen säveltäjä.
Abdel-Rahim syntyi musikaaliseen perheeseen. Hänen äitinsä lauloi ja soitti pianoa, hänen isänsä instrumentteja olivat ney, ud ja viulu. Abdel-Rahim aloitti nuorella iällä itse pianonsoiton. Hän opiskeli historiaa nykyisessä Kairon yliopistossa. Vuonna 1950 Abdel-Rahim pääsi Egyptin hallituksen myöntämällä stipendillä opiskelemaan musiikkitiedettä Saksaan Heidelbergiin. Vuosina 1952–1957 hän opiskeli säveltämistä Harald Genzmerin johdolla Freiburgin musiikkiyliopistossa (Freiburg im Breisgau). Abdel-Rahim palasi Egyptiin vuoden 1952 vallankumouksen jälkeen. Kun Kairon konservatorio avattiin vuonna 1959, hänet nimitettiin sinne musiikin teorian ja harmonian opettajaksi. Vuonna 1971 hän perusti Kairon konservatorioon sävellyksen laitoksen, jonka johtajana hän toimi. Tämä sävellyksen laitos oli ensimmäinen laatuaan arabimaissa.
Abdel-Rahim oli klassisen sävellyksen edelläkävijä arabimaailmassa. Hän yhdisteli teoksissaan Lähi-idän musiikin perinteisiä aineksia länsimaisiin sävellystekniikoihin. Häntä kutsuttiinkin "Egyptin Bartókiksi". Abdel-Rahim jäi emeritusprofessoriksi Kairon konservatoriosta vuonna 1984. Hän kuitenkin matkusti vielä vuonna 1987 Yhdysvaltoihin opettamaan Tampan Etelä-Floridan yliopistoon.
Arajik Harutjunjan

Arajik Vladimiri Harutjunjan (, s. 14. joulukuuta 1973 Stepanakert, Vuoristo-Karabah, Azerbaidžanin SNT) on armenialainen poliitikko, joka on ollut Artsakhin presidentti vuodesta 2020. Hän oli aiemmin Artsakhin ensimmäinen valtioministeri vuodesta 2017 eroonsa asti vuonna 2018 sekä Artsakhin tasavallan kuudes ja viimeinen pääministeri vuodesta 2007 viran lakkauttamiseen uuden perustuslain myötä vuonna 2017.
Azerbaidžanin turvallisuusviranomaiset pidättivät Harutjunjanin 3. lokakuuta 2023 ja hänet vietiin Bakuun syytettynä hyökkäyssodasta Azerbaidžania vastaan ja sotarikoksista. Myös aiemmat Artsakhin presidentit Bako Sahakjan ja Arkadi Ghukasjan sekä parlamentin puhemies David Ishhanjan pidätettiin.
Vaarallinen McCoy

Vaarallinen McCoy on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva jonka on ohjannut Russell Mulcahy, ja sen ovat käsikirjoittaneet William Davies ja William Osborne. Sen pääosia näyttelevät Kim Basinger, Val Kilmer ja Terence Stamp.
Juoni.
"Vaarallinen McCoy" -elokuvassa taitava murtovaras pääsee ehdonalaiseen vapauteen oltuaan vankilassa kuusi vuotta Karen McCoy (Basinger), ja haluaa lopettaa rikollisen elämänsä jotta voi viettää aikaa poikansa kanssa, mutta Jack Schmidt (Terence Stamp) sieppaa hänen poikansa kiristääkseen hänet tekemään murron Atlantan pankkiin.
Näyttelijät.
Lähde:
Mchinji

Mchinji (aiemmalta nimeltään Fort Manning) on kaupunki Malawin keskiosissa maan länsirajan tuntumassa. Kaupunki sijaitsee samannimisessä piirikunnassa, ja alue on pääasiassa kumpuilevaa ruohostomaata. Ruohostomaan lisäksi alueella kohoavat Mchinjin kukkulat. Alueen väestö asuu harvassa ja elää suurelta osin omavaraistaloudessa. Mchinjin väkiluku oli vuonna 2008 etukäteisarvion mukaan lähes 16500 asukasta.
Kaupunki toimi alun perin siirtomaa-aikana puolustusasemana. Nykyisin Mchinji on kuitenkin maatalouden keskus. Lisäksi siellä sijaitsee Malawin ja Sambian välinen raja-asema ja tullitoimipiste.
Niku Aalto

Niku Aalto (22. lokakuuta 1919 Uhtua – 27. maaliskuuta 2005 Valkeakoski) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai talousneuvoksen ja kauppaneuvoksen arvonimet.
Uhtualla Vienan Karjalassa syntynyt Aalto kävi kansakoulun ja Kansanvalistusseuran kirjeopiston kauppa-apulaiskoulun ja suoritti kaupan alan ja johtamiskursseja. Hän oli tekstiilimyyjä kangaskaupassa, Aalto Oy:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja Valkeakoskella 1945–1950, Vaatetusliike Niku Aallon perustaja ja omistaja vuodesta 1950, Tekstiiliyhtymä Aallon perustaja ja toimitusjohtaja Kyröskoskella 1956–1959, Niku-Pukimon perustaja ja toimitusjohtaja Toijalassa vuodesta 1958, Pukinetalo Nikun perustaja ja toimitusjohtaja Hämeenlinnassa vuodesta 1964, Niku-Asusteen perustaja ja omistaja, Niku-asuste Oy:n perustajaosakas Valkeakoskella vuodesta 1966, Muoti-Valinnan omistaja vuoteen 1971, Muoti-Valinta Oy:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja Tampereella vuodesta 1971, Ky Niku Aallon, vuodesta 1974 Niku-Pukinetalo Oy, perustaja ja omistaja vuodesta 1964 ja toimitusjohtaja vuodesta 1976 sekä Finn-man Pukinekunnan perustajia 1962 ja yhtiön johtoelinten jäsen. Valkeakosken kauppalanvaltuuston jäsen Niku oli 1954–1956. Hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Niku oli reservin kersantti. Hän sai talousneuvoksen arvonimen 1970 ja kauppaneuvoksen arvonimen 1978. Valkeakosken mitali hänelle myönnettiin 1971.
Aallon puoliso oli Hilkka Orvokki Aalto (o.s. Rappe) (1920–1992). Hilkka Aalto toimi yritysten varatoimitusjohtajana.
Hakamies

Hakamies on suomalainen sukunimi, joka on seuraavilla henkilöillä:
Väinö Jormakka

Väinö Paavo Aulis Jormakka (18. helmikuuta 1926 Sortavala – 23. lokakuuta 2001 Lappeenranta) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Jormakan vanhemmat olivat maanviljelijä Simo Jormakka ja emäntä Helena Jormakka ja puolisot 1952–1994 Eila Irene Malmi ja vuodesta 1996 Tyyne Terovirta. Jormakka kävi Harjun maanviljelyskoulun 1947–1949 ja valmistui agrologiksi Mustialan maatalousopistosta 1953. Hän oli Valtionrautateiden ylimääräinen veturinlämmittäjä, Enso Gutzeitin Metsätehon metsäharjoittelija 1942–1946, Harjun maatalouskoulun kirjanpitäjä 1950–1951 ja Keskon Kotkan konttorin myyjä 1953–1955, pääkonttorin järjestelyosaston koulutuspäällikkö ja elintarvikeosaston markkinointipäällikkö 1955–1961, Riihimäen konttorin johtaja 1961–1970 ja Lappeenrannan konttorin johtaja 1970–1986. Jormakka oli "Keskolaisen" päätoimittaja 1957–1959. Hänellä oli myös useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Sotilasarvoltaan Jormakka oli reservin ylikersantti. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1978. Jormakka tunnettiin myös vapaamuurarina vuodesta 1965.
Svendelinin talo

Svendelinin talo on Oulussa, osoitteessa Rantakatu 3, sijaitseva kolmekerroksinen liiketalo, joka on rakennettu vuonna 1884. Rakennuksessa on sijainnut historiansa aikana Svendelinin kauppahuone, Oulun klassinen lyseo, Oulun ruotsalainen klassinen lyseo, sekä Oulun yliopiston arkkitehtuurin osasto. Nykyisin rakennus toimii lähinnä toimistotiloina.
Historia.
Tontti tuli kauppias J.G. Svendelinin haltuun 1850-luvulla, jolloin tontilla oli useita pienempiä puutaloja. Vuoden 1882 Oulun palossa suurin osa rakennuksista tuhoutui, ja Svendelin rakennutti tontille nykyisen, uusrenessanssia edustavan kaksikerroksisen kivitalon. Rakennus siirtyi valtion omistukseen vuonna 1888, ja siinä aloitti toimintansa suomenkielinen lyseo. Suomenkielisen lyseon tilat kävivät pieniksi jo vuonna 1890, ja se vaihtoi paikkaa ruotsinkielisen lyseon kanssa, joka sijaitsi Pokkitörmällä Tuomiokirkkoa vastapäätä. Rakennusta laajennettiin vuosina 1900 ja 1922, jolloin siihen lisättiin myös kolmas kerros Pakkahuoneenkadun puolelle. Arkkitehtinä laajennustöissä toimi K. Sandelin. Vuonna 1959 talo siirtyi Oulun yliopiston käyttöön, aluksi kansliana ja sittemmin arkkitehtuurin osastona. 
Voimistelusali.
Svendelinin talon itäpuolella sijaitsee vuonna 1896 rakennettu Oulun ruotsalaisen klassisen lyseon voimistelusali, jonka on suunnitellut W.A. Tötterström
Iver Holter

Iver Holter (13. joulukuuta 1850 Gausdal, Oppland, Norja – 27. tammikuuta 1941 Oslo, Norja) oli norjalainen säveltäjä. Hän toimi vuodesta 1886 Kristianian musiikkiyhdistyksen kapellimestarina. Holterin sävellystuotantoon kuuluu muun muassa sinfonia, jousikvartetto ja kaksi kantaattia.
Holterin merkittävyys aikansa norjalaisessa musiikkielämässä perustuu hänen monipuoliseen toimintaansa, ei niinkään sävellystuotantoon.
Omanin kansallismuseo

Omanin kansallismuseo on Masqatissa, Omanissa sijaitseva museo, joka esittelee Omanin kulttuuriperintöä varhaisimmasta asutuksesta nykyaikaan. Se perustettiin kuninkaallisella asetuksella 20. marraskuuta 2013. Se avattiin yleisölle vuonna 2016.
Ulkoisesti palatsia muistuttava Omanin kansallismuseo sijaitsee vastapäätä Al-Alamin palatsia (Qasr al-Alam). Sen pinta-ala on 13 700 neliömetriä, josta 4 000 neliömetriä on varattu neljälletoista pysyvälle gallerialle ja 400 neliömetriä tilapäisille näyttelyille. Omanin kansallismuseo oli ensimmäinen Lähi-idän museo, jossa otettiin käyttöön arabialainen pistekirjoitus näkövammaisia varten.
George Holyoake

George Jacob Holyoake (13. huhtikuuta 1817 Birmingham, Englanti – 22. tammikuuta 1906 Brighton, Englanti) oli englantilainen sosiaalipoliitikko ja vapaa-ajattelija.
Holyoake toimi vuodesta 1841 lähtien jonkin aikaa Robert Owenin sosialististen oppien levittäjänä työväestön keskuudessa. Hän kannatti erityisesti Owenin aatteisiin perustuvaa uskonnotonta, humaanis-siveellistä maailmankatsomusta, jolle hän antoi nimen sekularismi ja jota hän esitteli aikakauslehdissä "The Reasoner" (vuodesta 1846) ja "Secular Review" (vuodesta 1874) sekä teoksessa "Secularism, Its Origin and Nature" (1897). Hän oli viimeinen englantilainen, joka sai vankeustuomion ateismista.
Holyoaken merkittävintä toimintaa oli kuitenkin osuustoiminta-aatteen levittäminen Englannin työväestön keskuuteen. Hän kirjoitti aiheesta kirjan "The History of Co-Operation in Rochdale" (1857; myöhemmin nimeltään "The Rochdale Pioneers" ja "Self-help by the People"), jonka ansiosta kahdessa vuodessa perustettiin 250 osuuskuntaa. Muita tärkeitä alan teoksia ovat "History Of Co-Operation in England" (1875–1879), "Self-Help a Hundred Years Ago" (1888) ja "The Co-operative movement To-day" (1891). Omaelämäkerta "Sixty Years of an Agitator’s Life" ilmestyi 1892.
Cihan Türkoğlu

Cihan Türkoğlu on turkkilainen muusikko, jonka instrumentti on kielisoittimiin kuuluva saz eli bağlama. Hän on työskennellyt myös säveltäjänä, pedagogina ja monikulttuuristen projektien järjestäjänä.
Türkoğlu oli alun perin itseoppinut sazin soittajana. Hän opiskeli klassista musiikkia Marmaran yliopistossa Istanbulissa keskittyen sellonsoittoon. Vuonna 2005 hän päätti täydentää osaamistaan sazinsoitossa Mehmet Erenlerin johdolla. Türkoğlu asettui vuonna 2009 Ateenaan Kreikkaan. Hän on kansainvälinen konserttiesiintyjä, jonka yhteistyökumppaneiden joukossa ovat olleet María Farantoúri, Ross Daly, Kelly Thoma, Periklis Papapetropoulos, Anja Lechner, Bijan Chemirani, Ali Akbar Moradi, Metin &amp; Kemal Kahraman, Sokratis Sinopoulos, Katerina Papadopoulou, Nikos Kypourgos ja Lydia Koniordou.
Türkoğlun levytyksiin kuuluu "Beyond The Borders" (ECM Records, 2019). Sen pääesiintyjät ovat Türkoğlu ja María Farantoúri. Levyllä esitetään sekä Kreikan, Turkin, Libanonin ja Armenian perinteistä musiikkia että Türkoğlun omia alkuperäisiä sävellyksiä.
Liejukotilot

Liejukotilot (Valvatidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Elossa olevat liejukotilot jaetaan neljään sukuun. Lajeja on lähteestä riippuen 55–71. Lajien tunnistaminen on perustunut pääasiassa kuoreen. Heimon lajit ovat pieniä, suurimmillaankin 0,8 cm pitkiä. Liejukotiloiden kuori on muodoltaan kiekkomainen ja kierteinen. Kuoren sulkulevy on ohut ja spiraalimainen. Lajien jalka on kaksiosainen, kuono on pitkä ja silmät sijaitsevat pitkien tuntosarvien päissä. Liejukotilot ovat sulkamaiset tai rihmamaiset.
Elintavat.
Liejukotilot elävät pehmeäpohjaisissa ja hitaasti virtaavissa makeissa vesissä.
Houtskarin pappila

Houtskarin pappila (ruots. "Houtskärs prästgård") on pappila Houtskarin saarella Paraisilla Varsinais-Suomen maakunnassa. Pappila on valmistunut vuonna 1874 ja nykyisin se toimii Houtskarin kappalaisen asuntona ja kappeliseurakunnan kansliana. Houtskarin pappilan salia käytetään joskus seurakunnan toimintaan ja piharakennuksissa sijaitsee seurakunnan kerhotiloja.
Houtskarin pappila kuuluu osaksi Houtskarin kirkon ja kirkon ympäristön valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä ja on siten suojeltu.
Historia.
Nykyinen pappila on järjestyksessä toinen pappila Houtskarilla. Ensimmäinen pappila, Pyhän Andreaan kappalaisen puustelli, valmistui vuonna 1670. Puustelli valmistui niin kutsutulle "Gamla tomtenille", jota myös kutsuttiin "Hinders hemman" -nimellä. 20 elokuuta 1871 Houtskarilla päätettiin uuden pappilan rakentamisesta talousrakennuksineen uudelle tontille "Vitteluddiin". Uusi pappila valmistui 3 vuotta myöhemmin.
Vuodenvaihteen 2008-2009 kuntaliitosten seurauksena Houtskarin pappila siirtyi Paraisten seurakuntayhtymän omistukseen. Pappilan keittiö ja kylpyhuone remontoitiin kesällä 2011.
Nikolai Homjakov

Nikolai Aleksejevitš Homjakov (; 19. tammikuuta 1850 Moskova, Venäjä – 28. kesäkuuta 1925 Dubrovnik, Kroatia) oli venäläinen poliitikko. Hän opiskeli Moskovan yliopistossa. Hän oli 1896–1902 maatalousministeriön osastopäällikkö. Hänet valittiin 1906 valtakunnanneuvoston jäseneksi, mutta hän erosi tehtävästä päästäkseen valtakunnanduumaan, jonka puheenjohtaja hänestä tuli 1907. Hän oli tehtävässä vuoteen 1910, jolloin hän luopui siitä. Hän kuului lokakuulaispuolueen vasemmistoon. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän toimi Punaisen Ristin palveluksessa mutta joutui 1920 lähtemään Venäjältä.
Nikolai Homjakovin isä oli kirjailija Aleksei Homjakov.
Esa Määttä

Esa Määttä (s. 25. marraskuuta 1961) on suomalainen jääpallovalmentaja, joka toimii Bandyliigassa pelaavan Botnian päävalmentajana.
Määttä teki pitkän pelaajauran kotimaan kentillä Oulun Luistinseuran ja Botnian pelaajana. Ruotsissa Määttä edusti neljän kauden ajan IFK Kungälviä.
Määtän pojat Teemu, Tommi ja Tuomas ovat kaikki esiintyneet Suomen jääpallomaajoukkueessa.
Dorothy Tangney

Dorothy Margaret Tangney (13. maaliskuuta 1907 – 3. kesäkuuta 1985) oli australialainen poliitikko. Hän oli Australian työväenpuolueen jäsen ja toimi senaattorina vuosina 1943–1968. Hän oli ensimmäinen Australian senaattiin valittu nainen ja yksi kahdesta ensimmäisestä naisesta, jotka valittiin Australian parlamenttiin Enid Lyonsin ohella, joka valittiin ensimmäisenä naisena Australian edustajainhuoneeseen samana vuonna kuin Tangley senaattiin. Tangley ja Lyons valittiin ensimmäisinä naisina maan parlamenttiin yli 40 vuotta sen jälkeen kun naisille oli myönnetty maassa vaalikelpoisuus vuonna 1902.
Artur Mkrttšjan

Artur Aslani Mkrttšjan (; s. 16. helmikuuta 1959 Uhtadzor, Vuoristo-Karabah, Azerbaidžanin SNT – 14. huhtikuuta 1992 Stepanakert) oli Vuoristo-Karabahin tasavallan korkeimman neuvoston ensimmäinen puheenjohtaja, joka valittiin virkaansa 7. tammikuuta 1992. Hän vahvisti merkittävästi Vuoristo-Karabahin tasavallan puolustuskykyä, mutta joutui ammutuksi epäselvissä olosuhteissa huhtikuussa 1992.
Elämä.
Mkrttšjan syntyi vuonna 1959 Uhtadzorin kylässä, Hadrutin piirissä, Vuoristo-Karabahin autonomisella alueelle. Hän opiskeli historiaa Jerevanin yliopistossa, josta valmistuttuaan hän siirtyi suorittamaan ylempää korkeakoulututkintoa antropologian ja etnografian instituutissa Moskovassa. Vuosina 1981–1983 hän työskenteli Armenian etnografisessa museossa. Vuonna 1986 hän palasi kotikaupunkiinsa työskentelemään Hadrutin historiallis-geologisen museon johtajana ja vuonna 1988 hän puolusti väitöskirjaansa ja sai historiatieteiden kandidaatin tutkinnon.
Mkrttšjan oli aktiivinen Karabah-liikkeen alkuaikona ja liittyi Armenian vallankumoukselliseen liittoon. Puolueen voitettua Vuoristo-Karabahin parlamenttivaalit vuonna 1991, hänet valittiin Vuoristo-Karabahin korkeimman neuvoston puheenjohtajaksi 7. tammikuuta 1992. Vuoristo-Karabahin sota alkoi muutama viikko myöhemmin. Sodassa Mkrttšjan pyrki puolustamaan Vuoristo-Karabahia Azerbaidžanilta.
Mkrttšjan kuoli asunnossaan Stepanakertissa merkillisissä olosuhteissa 14. huhtikuuta 1992. Vaikka Vuoristo-Karabahin sisäministerin alustavassa raportissa todettiin, että tuntemattomat ”asemiehet” olivat tappaneet Mkrttšjanin, myöhemmässä virallisessa raportissa tapaus kuvattiin itsemurhaksi. Ketään ei ole koskaan asetettu syytteeseen hänen kuolemansa johdosta. Hänen seuraajansa korkeimman neuvoston puheenjohtajana oli Georgi Petrosjan.
Ali Akbar Moradi

Ali Akbar Moradi (, , عەلی ئەکبەر مورادی; s. 1957 Guran) on iranilainen tunbūrinsoittaja.
Moradi aloitti isänsä ja isoisänsä kannustamana tunbūrinsoiton opiskelun 7-vuotiaana. Hänen opettajiensa joukossa olivat Sayyed Hachem ja Sayyed Vali Hosseyni. Moradi syventyi kurdien maqamohjelmistoon ja piti ensimmäisen resitaalinsa 14-vuotiaana Kermānšāhissa. Vuosi myöhemmin hän perusti ensimmäisen tunbūrryhmän kaupungin kulttuurin laitoksen sisällä. Moradi aloitti kiertämisen Iranissa. Hänen maineensa kasvoi vuonna 1981 laulaja Shahram Nazerin kanssa tehdyn yhteistyön myötä, ja hän pääsi tekemään esiintymisiä Eurooppaan, Kanadaan sekä Yhdysvaltoihin. Vuonna 1991 hänelle myönnettiin ensimmäinen palkinto kielisoitinten festivaalissa.
Moradi aloitti vuonna 1992 tutkimustyön muinaisista maqameista ja levytti useita kasetteja. Hän perusti vuonna 1998 Lavatch-kokoonpanon ja piti vuonna 2000 konsertin poikansa Kouroshin kanssa Lontoon Royal Festival Hallissa. Tätä seurasivat useat kiertueet eri puolilla maailmaa ja lukuisten CD-levyjen julkaisut. Moradi on myös opettanut tunbūrinsoittoa Teheranissa ja Kermānšāhissa. Hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat lukeutuneet Cihan Türkoğlu ja Kayhan Kalhor, jonka kanssa hän julkaisi vuonna 2004 albumin "In The Mirror of the Sky".
Jens Otto Kragin I hallitus

Jens Otto Kragin I hallitus oli Tanskan hallitus 3.9.1962–26.9.1964. Se koostui Sosiaalidemokraattisesta puolueesta ja Radikaalista Venstrestä.
Ministerit.
Pääministeri
Ulkoministeri
Valtiovarainministeri
Maatalousministeri
Kulttuuriministeri
Kirkkoministeri
Oikeusministeri
Julkisten töiden ministeri 
Työ- ja sosiaaliministeri
Sosiaaliministeri
Työministeri
Talousministeri
Sisäministeri
Kalastusministeri
Grönlanti-ministeri
Kauppaministeri
Opetusministeri
Puolustusministeri
Maxim Fedorov

Maxim Fedorov (s. 15. toukokuuta 1985 Leningrad) on toimittaja, joka tuli töihin Ylelle, kun se vuonna 2013 aloitti venäjänkieliset uutiset. Kun Venäjän hyökkäys Ukrainaan alkoi helmikuussa 2022, hän siirtyi toukokuussa sinne yhdeksi Ylen ulkomaankirjeenvaihtajista. 
Fedorov on syntynyt ja kasvanut Pietarissa, mutta lapsuudessaan hän vietti kesiään Ukrainassa, koska hänen äitinsä suku on Etelä-Ukrainasta Odessan alueelta Moldovan läheltä, minkä vuoksi hän ymmärtää ukrainan kieltä vaikka on venäjänkielinen. Hän on valmistunut Helsingin yliopistosta suomen kielen ja kulttuurin maisteriksi vuonna 2010 pro gradulla "Sarjakuvaimitatiivit ja niiden käyttö".
Hans R. Knudsen

Hans Rynkeby Knudsen (12. marraskuuta 1903 Løgstør – 4. marraskuuta 1962) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1950–1962 ja toimi Tanskan sisäministerinä 1960–1961 sekä valtiovarainministerinä 1961–1962. Hän kuoli sydänkohtaukseen kesken ministerinkautensa.
Hanna Alström

Hanna Alström (s. 5. maaliskuuta 1981 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä.
Alström on esittänyt televisiotuottaja Klara Sandbergia "Agatha Christien Hjerson" -etsiväsarjassa, joka on kirjailija Agatha Christien luomaan suomalaishahmoon perustuva spin-off. Lisäksi Alströmillä on ollut keskeinen rooli Viaplayn yhteispohjoismaisessa jännityssarjassa "Koneisto". Hän on mukana myös vuonna 2022 julkaistulla "The Crown" -sarjan viidennellä tuotantokaudella, jossa hän näyttelee suomalaista Heini Wathénia.
Muita rooleja Alströmillä on ollut esimerkiksi televisiosarjassa "Hubotit – melkein ihmisiä" sekä elokuvissa ', ' ja "Saamelaisveri".
Emil Rathenau

Emil Moritz Rathenau (11. joulukuuta 1838 Berliini – 20. kesäkuuta 1915 Berliini) oli saksalainen insinööri ja liikemies. Hän oli sähköalan AEG-yhtiön perustaja ja saksalaisen sähköteollisuuden tärkeimpiä edistäjiä.
Elämä ja ura.
Juutalaistaustainen Rathenau opiskeli insinööriksi Hannoverin polyteknillisessä opistossa ja Zürichin teknillisessä korkeakoulussa. Hän teki jonkin aikaa käytännön insinööritöitä Saksassa ja konetehtailla Englannissa. Vuosina 1866–1873 hän otti liikekumppaninsa kanssa haltuunsa pienen Weberin konetehtaan Berliinissä ja johti sitä soveltaen ulkomailla hankkimaansa kokemusta, mutta yritys asetettiin lopulta selvitystilaan.
Rathenau matkusteli sen jälkeen jonkin aikaa Amerikassa ja Ranskassa, josta palattuaan toi puhelimen ja Thomas Edisonin sähkölampun oikeudet Saksaan. Hän oli mukana luomassa Saksan puhelinjärjestelmää ja perusti vuonna 1887 Allgemeine Elektrizitätsgesellschaftin (AEG), jonka teknisestä johtamisesta hän vastasi, samoin kuin hän oli alusta alkaen perustamansa Berliinin sähkölaitoksen johtaja. AEG-yritys toimi monipuolisesti eri sähkötekiikan aloilla, ja siitä tuli Rathenaun aikana alan markkinajohtajana. Ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista AEG oli yksi maailman suurimmista alan yrityksistä, ja sillä oli noin 70 000 työntekijää.
Rathenaun poika Walther Rathenau työskenteli isänsä yrityksessä, ja toimi myöhemmin Saksan ulkoministerinä Weimarin tasavallan aikana.