tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Markku Onttonen

Markku Onttonen (6. kesäkuuta 1947 Mikkeli – 23. maaliskuuta 2004 Hyvinkää) oli suomalainen käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hän ohjasi ja käsikirjoitti useita suomalaisia televisiosarjoja, elokuvia ja dokumentteja. 
Onttonen valmistui vuonna 1975 Tampereen yliopiston Draamastudion ohjaajalinjalta ja toimi sitten ohjaajana MTV-teatterissa, jossa hän ohjasi alkuvuosinaan muun muassa Laila Hietamiehen tekstiin perustuvan televisionäytelmän "Olga, harmaalakkinen tyttö" sekä Kyllikki Mäntylän näytelmän "Opri ja Oleksi".
Hän dramatisoi elokuviksi useita romaaneja, kuten esimerkiksi Simo Hämäläisen romaanit "Kätkäläinen" (1978), josta valmistui tv-elokuva vuonna 1980, ja "Kättenpäällepanijat" (1982), josta valmistui 1984 elokuva "Kun Hunttalan Matti Suomen osti". Heikki Hietamiehen romaanista "Sotapoika" valmistui tv-elokuva MTV3:lle 1993. Vuosina 1987–1988 Onttonen ohjasi MTV:lle Kirsti Mannisen kirjoittaman 26-osaisen televisiosarjan "Vihreän kullan maa". 1990-luvun lopulla Onttonen kirjoitti yhdessä Kirsti Mannisen kanssa kaksi Suomen sota-aikaan sijoittuvaa draamasarjaa "Kun taivas repeää" ja "Taivas sinivalkoinen" sekä niiden käsikirjoituksiin perustuvat samannimiset kirjat. Onttonen teki MTV3:lle lukuisia dokumentteja Suomen talvi- ja jatkosodasta kuten "Jääkärien tie I-III" (1983), "Talvisodasta jatkosotaan" (1991), "Isänmaa - aseveljeys" (1991) sekä 105-osainen "Talvisodan henki" (2000).
Onttosen tytär on televisiosarjassa "Blondi tuli taloon" Missu Hurmalaa näytellyt Lotta Jurica (o.s. Onttonen).
Demaratos Korinttilainen

Demaratos () oli Rooman viidennen kuninkaan Tarquinius Priscuksen isä ja Rooman viimeisen kuninkaan Tarquinius Superbuksen isoisä.
Elämä.
Demaratos kuului Korinttia hallinneeseen bakkhiadien ylimyssukuun. Demaratos itse harjoitti menestyksekästä vienti- ja tuontikauppaa etruskien kanssa ja sai näin kootuksi mahtavan omaisuuden. Kypseloksen tultua Korintin tyranniksi 657 eaa. bakkhiadien sukukunta joutui lähtemään kotikaupungistaan. Demaratoksen luonnollinen sijoittumispaikka oli vauras Tarquinia, jossa hänellä liiketoimiensa ansiosta oli ennestään ystäviä. Demaratoksen lähdön uskotaan tapahtuneen heti Apollonin temppelin valmistumisen jälkeen. Etruriassa nimittäin on havaittavissa samanlaisia monumentaalirakentamisen jälkiä kuin Korintin Apollonin temppelissä. Plinius vanhempi kertookin Demaratoksella olleen mukanaan kolme muotoilijaa ("fictor"), joiden kautta savenkäsittelytaito ("plastice") levisi Italiaan.
Tarquiniassa Demaratos rakensi talon ja kohtasi köyhtyneeseen etruskiylimystöön kuuluvan naisen, jonka nimi ei ole tiedossa, ja meni naimisiin tämän kanssa. Demaratokselle syntyi kaksi poikaa, Arruns ja Lucumo, jotka saivat kreikkalaisen ja etruskilaisen kasvatuksen. Jälkimmäinen otti sittemmin nimekseen Lucius Tarquinius. Esikoispoika Arruns kuoli ilmeisesti jo alle 40-vuotiaana, ja Demaratos kuoli pian sen jälkeen suruunsa tietämättä miniänsä olevan raskaana. Näin ollen Demaratos ei osannut ottaa uutta tulokasta huomioon testamentissaan. Demaratoksen jättämä perintö meni siis kokonaan Lucumolle, ja Arrunsin poika Egerius jäi ilman perintöosaa. Tosin Egerius kohosi sittemmin setänsä avulla korkeahkoon asemaan.
Demaratoksen historiallisuudesta.
Demaratoksen ansioksi on luettu paljon. Häntä pidetään Rooman myyttisten etruskikuninkaiden kantaisänä, eivätkä Fabius Pictor tai Polybios hänestä tunnu muuta väittävänkään. Myöhempi traditio, varsinkin Dionysios Halikarnassoslainen, antaa seikkaperäisemmän kuvan, jota on sekä kyseenalaistettu että monella tavoin tulkittu. Antiikin traditio esittää nimenomaan Demaratoksen hellenisoineen Etrurian opettamalla etruskeille kreikkalaisten kirjainten käytön ja tuomalla mukanaan kreikkalaisia savityötaidon osaajia. Tällaisissa kertomuksissa Demaratos saa tietenkin liian keskeisen aseman, mikä nimenomaan on myytin luomista, mutta hänen historiallisuuttaan olisi vaikea kiistää. Pliniuksen kertomuksen kannalta mielenkiintoista on myös, että Sisilian etelärannikolla sijainneen Kamarinan kaupungin kaivauksissa on löytynyt piirtokirjoituksia, jotka osoittavat, että paikalla on ollut myös korinttilaisia, joiden yhteydessä mainitaan Diopos-niminen taiteilija. Demaratos oli kuitenkin vain yksi monista kreikkalaisista liikemiehistä, jotka olivat jo 700-luvulta eaa. lähtien havainneet Etrurian ja myös koko Italian loistavaksi markkina-alueeksi.
Haruhiro Yamashita

Haruhiro Yamashita (, myöh. Haruhiro Matsuda ()), s. 15. marraskuuta 1938 Uwajima) on japanilainen telinevoimistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Yamashitan voimistelu-uran huipennus osui Tokion kesäolympialaisiin, jossa hän voitti kotikentällään olympiakultaa hypyssä ja joukkuekilpailussa. Lisäksi hän oli hevosella neljäs ja moniottelussa kuudes. Kaksi vuotta aikaisemmin Yamashita oli saavuttanut Prahan maailmanmestaruuskilpailuissa hypyssä hopeaa ja joukkuekilpailussa Japanin jäsenenä kultaa. Dortmundin MM-kilpailuissa 1966 Yamashitan onnistui voittaa maailmanmestaruus sekä hypyllä että joukkuekilpailussa, tuolloin tosin sukunimellä Matsuda, jonka hän oli ottanut mentyään naimisiin.
Yamashita hyväksyttiin vuonna 2000 International Gymnastics Hall of Fameen.
Smaragdipallokala

Smaragdipallokala ("Auriglobus nefastus") on aasialainen makean veden pallokalalaji. Se voi kasvaa 13 cm pitkäksi. Se on selkäpuolelta kiiltävän vihreänsävyinen, vatsapuolelta valkoinen. Silmä on keskeltä musta, reunoilta sitruunankeltainen. Sitä tavataan Mekongin vesistössä ja Indonesiassa, reippaasti virtaavassa jokivedessä mistä se saattaa levitä tulvametsiin veden ollessa korkealla.
Kiiltopallokala

Kiiltopallokala ("Auriglobus remotus") on aasialainen makean veden pallokalalaji. Se voi kasvaa 6 cm pitkäksi. Se on selkäpuolelta kiiltävä, vatsapuolelta valkoinen. Sitä tavataan Indonesiassa.
Viirukuonopallokala

Viirukuonopallokala ("Canthigaster amboinensis") on meressä elävä pallokala.
Koko ja ulkonäkö.
Viirukuonopallokala kasvaa 15 cm pitkäksi. Sen vartalossa on ruskeansävyisellä pohjalla vaaleampia, sinertäviä pilkkuja. Kuono on terävä. Silmän ympärillä on vaaleampi hämähäkkiä tai irtoripsiä muistuttava kuvio. Kuvion takia sitä sanotaan englanniksi nimellä ”spider-eye puffer”, hämähäkkisilmäpallokala.
Alkuperä.
Viirukuonopallokala on peräisin Indopasifiselta merialueelta. Se elää koralliriutoilla 1–10 metrin syvyydessä.
Käyttäytyminen ja ravinto.
Viirukuonopallokala syö levää ja sen joukossa eläviä, hidasliikkeisiä selkärangattomia eläimiä: simpukoita, kotiloita ja äyriäisiä.
Kaapro Moilanen

Kaapro Moilanen (7. lokakuuta 1878 Pieksämäki – 13. toukokuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen oikeistolainen sanomalehdentoimittaja, kansanedustaja ja kunnallisneuvos.
Moilanen valittiin kokoomuksen listoilta ensimmäisen kerran kansanedustajaksi vuonna 1927 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä, ja hän toimi tässä virassa aina vuoteen 1945 asti. Hän pysytteli eduskuntaryhmässään mieluummin taustalla, mutta toi vaalipiirinsä äänen kuuluviin, välillä kiihkeästikin mielipiteitään puolustaen. Moilanen ehti toimia eduskunnassa pankki-, puolustusasiain- ja valtiovarainvaliokunnissa sekä Suomen Pankin tilintarkastajana. Hän toimi lukuisissa luottamustehtävissä, muun muassa kirkolliskokouksessa, Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksessa sekä Viipurin kaupunginvaltuustossa. Kunnallisneuvoksen arvonimen Moilanen sai vuonna 1938.
Kansakoulunopettajan koulutuksen saanut Moilanen työskenteli opettajana Koivistolla ja Helsingissä 1900-luvun alussa. Tämän jälkeen hän siirtyi toimittajaksi Karjala-lehden ja sotien jälkeen Uuden Suomen palvelukseen.
Oksasen isä oli maanviljelijä Juho Moilanen ja äiti Maria o.s. Hokkanen. Hän meni naimisiin Anna Sofia o.s. Gröhnin kanssa vuonna 1902, ja pariskunta sai kaksi lasta.
Martin Dies nuorempi

Martin Dies nuorempi (5. marraskuuta 1901 Colorado City, Texas – 14. marraskuuta 1972 Lufkin, Texas) oli yhdysvaltalainen demokraatteja edustanut poliitikko, joka oli edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1931–1945 ja 1953–1959. Hän oli epäamerikkalaista toimintaa tutkivan House Un-American Activities Committeen ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1938–1945, ja komitea tunnettiinkin tuolloin yleisesti Diesin komiteana. Koulutukseltaan Dies oli lakimies.
Sormenjälkipallokala

Sormenjälkipallokala ("Canthigaster compressa") on meressä elävä pallokala. Sitä tavataan joskus meriakvaariossa, mutta harvemmin kuin sukulaisiaan. 
Koko ja ulkonäkö.
Sormenjälkipallokala kasvaa 12 cm pitkäksi. Sen vartalossa on ruskeansävyisellä pohjalla vaaleampia, sinertäviä ohuita juovia, jotka muodostavat sormenjälkiä muistuttavan kuvion. Muista samantyyppisistä lajeista sen erottaa ohuempien sinisten juovien perusteella. Kuono on terävä ja selässä on tumma terävärajainen läikkä.
Alkuperä.
Sormenjälkipallokala on peräisin Tyynenmeren länsiosasta. Se elää hiekkapohjaisissa laguuneissa 5–16 metrin syvyydessä.
Käyttäytyminen ja ravinto.
Sormenjälkipallokalat elävät aikuisina usein pareittain.
Pohjois-Kaukasian talousalue

Pohjois-Kaukasian talousalue () on yksi Venäjän 12:sta talousalueesta. Talousalueen muodostavat Adygeian tasavalta, Tšetšenian tasavalta, Dagestanin tasavalta, Ingušian tasavalta, Kabardi-Balkarian tasavalta, Karatšai-Tšerkessian tasavalta, Krasnodarin aluepiiri, Pohjois-Ossetia-Alanian tasavalta, Rostovin alue ja Stavropolin aluepiiri. Alueen pinta-ala on 355 100 km², väkiluku 17 758 000 asukasta, asukastiheys 50 as./km² ja kaupungistumisaste 56 %.
Adrian Edmondson

Adrian Charles "Ade" Edmondson (s. 24. tammikuuta 1957 Bradford, West Yorkshire) on englantilainen koomikko. Hänet tunnetaan erityisesti rooleistaan aisaparinsa Rik Mayallin kanssa televisiosarjoissa "Älypäät" (1982–1984) ja "Bottom" (1991–2003).
Edmondson tutustui Rik Mayalliin Manchesterin yliopistossa ja he esiintyivät aluksi yleisön edessä nimellä "20th Century Coyote". Myöhemmin he muodostivat "The Comic Strip" -ryhmän muiden koomikoiden kanssa, ja saivat vuonna 1982 oman televisio-ohjelman "Pilakuvat esittää". Älypäät-televisiosarjassa Edmonson esitti punkkari Vyvyania, ja sarjassa esitetty väkivaltainen ja anarkistinen huumori siirtyi myös Bottom-televisiosarjaan. Edmonson on esittänyt Mayallin kanssa Bottom-hahmoja myös teatterikiertueella. 
Vuosina 2005–2008 Edmonson esitti Percy 'Abra' Durantia Holby Cityn sairaala -sarjassa. Hän on myös vieraillut Musta Kyy -sarjassa.
Pesäpallon SM-sarja 1946

Pesäpallon SM-sarjassa 1946 pelasi 13 joukkuetta. Toijalan Pallo-Veikot uusi mestaruutensa. Vuonna 1945 Toijalan mestaruus perustui kovaan lyöntipeliin (181 juoksua ja neljä kärkisijaa lyöjäpörssissä), mutta tällä kertaa mestaruus oli ulkopelin ansiota: Toijalan vastustajat saivat tehtyä yhteensä vain 23 juoksua eli keskimäärin alle kaksi ottelua kohti.
Mestaruussarja.
Sarjataulukko.
Viisi viimeistä joukkuetta putosi SM-sarjasta. Tampereen Pesäpeikot saivat kuitenkin pitää TUL:n kiintiöpaikan, koska halukasta nousijaa ei :n puolelta löytynyt.
Mestarijoukkue: Matti Rauko (lukkari), Matti Pennanen (sieppari), Eero Salisma (1-vahti), Mikko Pennanen (2-vahti), Pekka Pennanen (polttaja), Pentti Kämäräinen (3-vahti), Mikko Lylykorpi (2-vara), Kauko Salo (3-vara), Ilmari Saunamäki (koppari), Olavi Saunamäki, Jussi Kallio.
Naisten SM.
Naiset pelasivat mestaruudesta ensimmäisen kerran sitten vuoden 1940. Finaalissa kohtasivat Varkaus ja puolustava mestari Katajanokan Haukat. Välierissä Varkaus oli pudottanut Outokummun Partion juoksuin 4–0.
Mestarit: Anna-Liisa Merikanto,
Liisa Tiusanen,
Helga Vento,
Irma Virtanen,
Senni Haukiala,
Vappu Vuorentaus,
Kirsti Partanen,
Elsa Keränen,
Greta Westerling,
Sirkka Vartiainen.
Mikko Pörhölä

Mikko Juhani Pörhölä (s. 31. lokakuuta 1976 Jyväskylä) on suomalainen näyttelijä. Pörhölä työskentelee Lahden Kaupunginteatterissa. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta 2001. Sen jälkeen hän on näytellyt muun muassa Ahaa-teatterissa, Jyväskylän kaupunginteatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa. Vuonna 2009 Pörhölä näytteli Dostojevskin "Idiootin" ruhtinas Myshkininä Espoon kaupunginteatterissa Kaisa Korhosen ohjauksessa, mitä voi pitää hänen tähänastisen uransa merkittävimpänä roolina.
Pörhölällä on myös rooli minisarjassa "Kirje isältä", sekä vuoden 2011 elokuvassa "Syvälle salattu".
Pesäpallon SM-sarja 1947

Pesäpallon Suomen mestaruudesta käytiin tiukka kamppailu aina viimeiselle kierrokselle saakka, jolloin Hamina ja Toijala kohtasivat. Hamina voitti melko selkeästi kotikentällään käydyn ratkaisuottelun ja samalla mestaruuden. Putoamiskamppailu oli myös armotonta ja lopulta laskettiin juoksusuhteitakin säilyvän joukkueen selvittämiseksi. Kuusankosken Puhti putosi siitäkin huolimatta, että se voitti .
Mestaruussarja.
Sarjataulukko.
Vimpeli, KuPu, Hukat ja Pyrintö putosivat sarjasta.
Mestarijoukkue: Pentti Paavola (lukkari), Otso Paavola (sieppari), Eero Vuorio, Mauri Mäkelä, Onni Paavola, Pentti Hattari, Leo Saressalo (koppari), Olli Saressalo, Sakari Saressalo, Osmo Leino (sieppari), Sakari Yrjönen (polttaja), Kalle Haapaniemi, Olavi Vikman, Mauno Reila, Orvo Turunen.
Naisten SM-sarja.
Loppuottelut:
Vimpelin mestarijoukkue:
Alli Pokela,
Anna-Maija Männikkö,
Irene Riihimäki,
Kaarina Latvala,
Kirsti Männikkö,
Marjatta Mäkinen,
Martta Männikkö,
Nelma Jaakkola,
Rauni Jaakkola,
Sirkka Männikkö,
Valma Hirvelä
Lempi (nimi)

Lempi on suomalainen naisen etunimi, joka perustuu rakkautta tarkoittavaan sanaan lempi. Nimi kuuluu suomalaisiin muinaisnimiin, jotka 1800-luvulla tulivat uudestaan käyttöön. Lempi monine johdannaisineen, kuten "Lempiä", "Lemmitty" ja "Lemminkäinen", on alkujaan ollut miehen nimi, mutta jo 1860-luvulla se vakiintui naisen nimeksi. Sen johdannaisena on käytössä myös nimi Lemmikki. Sekä Lempin että Lemmikin nimipäivä on 24. marraskuuta. Nimi Lempi on ollut almanakassa vuodesta 1908, Lemmikki vuodesta 1950 lähtien.
Suomessa nimi Lempi on 1800-luvun lopulta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 23 136 naiselle ja muutamalle miehelle. Heistä hieman yli puolet on syntynyt vuosien 1900 ja 1920 välisenä aikana. Nimi Lemmikki on annettu 1981 naiselle ja noin 20 miehelle.
Takautumisoikeus

Takautumisoikeus eli regressioikeus on velalliselle syntyvä oikeus saada kanssavelalliselta tai kanssavelallisilta raha- tai muu suoritus, jos velallinen on maksanut velasta enemmän kuin oman osuutensa tai takaaja on maksanut toisen velan. Takautumisoikeus syntyy yhteisvelkasuhteessa, takauksen perusteella tai vekselin siirron yhteydessä. Yhteisvelkasuhteessa kaksi tai useampi henkilö vastaa samasta velasta joko solidaarisesti (yhteisvastuu) tai ositellusti, jolloin vastuu velan maksamisesta on jaettu ja kukin velallinen vastaa omasta osastaan. Takautumisoikeus muodostuu silloin, kun solidaarisessa vastuussa oleva velallinen maksaa velasta yli oman osuutensa.
Velan maksamaan joutunut yhteisvastuullinen velallinen saa periä kultakin kanssavelalliselta tai mahdolliselta yhteistakaajalta tämän osuuden. Kukin vastaa omasta osuudestaan ellei toisin ole sovittu tai säädetty. Menettelyssä on kyseessä ositeltu takautumisvastuu. "Jälkitakaus" joudutaan suorittamaan silloin, kun joku kanssavelallisista on maksukyvytön, hänen olinpaikkansa on tuntematon tai hän ei kehotuksesta huolimatta maksa osuuttaan kuukauden aikana. Tällöin maksamattoman velallisen osuus jaetaan toisten velallisten maksettavaksi.
Sivi

Sivi on suomalainen naisen etunimi. Nimeä on pidetty skandinaavisen "Siv"-nimen suomalaisena vastineena, mutta sen syntyyn on mahdollisesti vaikuttanut myös muinaissuomalainen nimi Siviä. Skandinaavinen nimi Siv tarkoittaa varsinaisesti sukulaista tai vaimoa, mutta on tunnettu myös muinaisskandinaavisen jumalan Torin puolison nimenä.
Suomessa nimi Sivi on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 188 henkilölle. Nimi Siv on annettu 1623 henkilölle, joista yli puolet on 1940- tai 1950-luvuilla syntyneitä.
Aurora Pro Patria 1919

Aurora Pro Patria 1919 (usein vain Pro Patria) on italialainen vuonna 1919 perustettu jalkapalloseura. Sen kotipaikka on Busto Arsizio Lombardian alueella lähellä Milanoa.
Pro Patria pelaa Italian kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, Serie C:ssä. Se on pelannut nykymuotoisessa Serie A:ssa yhteensä 12 kautta, joista viimeisin oli 1955–1956.
Historia.
Nykyistä seuraa edelsi 1881 perustettu yleisseura "Ginnastica Pro Patria et Libertate". Ensimmäisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1919, perustettiin varsinainen jalkapalloseura "Pro Patria et Libertate", johon kerättiin sodasta selvinneet kaupungin eri joukkueiden pelaajat. Pro Patria nousi 1927 ensimmäisen kerran päärjatasolle, josta se putosi kauden 1932–1933 päätteeksi. Vain muutamaa vuotta myöhemmin seura putosi Serie B:stä Serie C:hen. Toisen maailmansodan jälkeen Pro Patria nousi takaisin Serie A:han, jossa se pelasi yhtä kautta lukuun ottamatta vuosina 1947–1956.
Pääsarjasta putoamisen jälkeen alkoi Pro Patria vajosi nopeasti Serie C:hen. Se kävi 1960-luvulla vielä Serie B:ssä, mutta tämän jälkeen seura taantui. Pahimmillaan se oli 1990-luvun alussa Eccellenzassa, Italian kuudenneksi korkeimmalla sarjatasolla. Pro Patria palasi takaisin ammattilaisseuraksi 1995, kun läheisessä Gallaratessa pelannut seura nousi Serie C2:een. "Gallaratesella" ei ollut ehdot täyttävää kenttää, minkä vuoksi se yhdistyi Pro Patriaan, jolla taas oli oma stadion. Uuden seuran nimeksi tuli "Pro Patria Gallaratese G.B.". Kaudella 2001–2002 Pro Patria nousi Serie C1:een.
Nykyisen nimensä, "Aurora Pro Patria 1919", seura otti käyttöön vuonna 2009.
Susanne Riesch

Susanne Riesch (s. 8. joulukuuta 1987) on saksalainen alppihiihtäjä. Riesch on syntynyt Garmisch-Partenkirchenissä. Hänen siskonsa Maria Riesch on myös alppihiihtäjä.
Alppihiihdon maailmancupissa Susanne Riesch teki ensiesiintymisensä Ofterschwangin pujottelussa 5. helmikuuta 2006. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides Levin pujottelussa kaudella 2006–2007. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan kolmas Åren pujottelussa joulukuussa 2009. Hän oli samalla kaudella kolmas myös Zagrebin pujottelussa.
Riesch on edustanut Saksaa kaksissa MM-kisoissa: Åressa 2007 ja Val-d’Isèressä 2009.
Truls Ove Karlsen

Truls Ove Karlsen (s. 25. huhtikuuta 1975 Oslo) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Steinkjer Skiklubb -nimistä seuraa.
Alppihiihdon maailmancupissa Karlsen kilpaili ensimmäisen kerran Söldenissä lokakuussa 2001. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Aspenin pujottelussa marraskuussa 2001 sijoituttuaan kahdeksanneksi. Palkintokorokkeelle Karlsen pääsi ensimmäisen kerran Sestrieressä joulukuussa 2002 laskettuaan kolmanneksi. Ensimmäisen voittonsa hän otti Kranjska Goran pujottelussa 29. helmikuuta 2004.
St. Moritzin MM-kilpailuissa 2003 Karlsen oli 24:s suurpujottelussa. Åren MM-kilpailuissa 2007 Karlsen oli kuudes suurpujottelussa ja seitsemäs pujottelussa. Val-d’Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän oli 13:s suurpujottelussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui superalppiyhdistetyssä 22:nneksi ja suurpujottelussa 21:nneksi. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Karlsen oli supersuurpujottelussa 28:s ja suurpujottelussa 25:s.
Nina Haver-Løseth

Nina Haver-Løseth (s. 27. helmikuuta 1989 Ålesund) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Spjelkavik IL -seuraa. Hän on Lene Løsethin pikkusisko ja Mona Løsethin isosisko.
Åren MM-kilpailuissa 2007 Løseth oli pujottelussa kymmenes ja suurpujottelussa 30:s. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui suurpujottelussa 35:nneksi ja Sotšin olympialaisissa 2014 17:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän oli sekä pujottelussa että suurpujottelussa yhdestoista. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui suurpujottelussa kymmenenneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa, oli kuudes pujottelussa ja viidestoista suurpujottelussa.
Alppihiihdon maailmancupissa Løseth kilpaili ensimmäisen kerran helmikuussa 2006. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Levin pujottelussa maaliskuussa 2007 oltuaan 28:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän pääsi ensimmäisen kerran joulukuussa 2006 Semmeringin pujottelussa oltuaan yhdeksäs. Løseth sijoittui kolmen parhaan joukkoon ensimmäisen kerran Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2015 oltuaan kolmas. Hän sijoittui kolmanneksi myös Åren pujottelussa joulukuussa 2015. Viikkoa myöhemmin hän oli toinen Courchevelin suurpujottelussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti tammikuussa 2016 Santa Caterinan pujottelussa. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksänneksi kaudella 2015–2016. Hän sijoittui kaudella 2016–2017 toiseksi Killingtonin suurpujottelussa ja Flachaun pujottelussa sekä kolmanneksi Tukholman paripujottelussa. Seuraavalla kaudella hän voitti Tukholman kaupunkitapahtuman.
Mona Løseth

Mona Løseth (s. 11. huhtikuuta 1991 Ålesund) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edusti Spjelkavik IL -nimistä seuraa.
Løseth voitti junioreiden MM-kilpailuissa 2010 kultaa suurpujottelussa ja hopeaa pujottelussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli alppiyhdistetyssä 13:s ja supersuurpujottelussa 21:s. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli suurpujottelussa 25:s. Sotšin olympialaisissa 2014 Løseth sijoittui pujottelussa 16:nneksi ja suurpujottelussa 27:nneksi. 
Alppihiihdon maailmancupissa Løseth kilpaili ensimmäisen kerran Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2009. Paras sijoitus Løsethillä on Mariborin suurpujottelun 12:s sija tammikuulta 2010. Hän lopetti uransa kauden 2013–2014 jälkeen.
Mona Løseth on Lene Løsethin ja Nina Løsethin pikkusisko.
Kerttu Pesonen

Kerttu Marjatta Pesonen (o.s. Pehkonen, 26. lokakuuta 1928 Joroinen – 23. helmikuuta 2018 Varkaus) oli suomalainen maastohiihtäjä. Hän edusti seuratasolla Warkauden Urheilijoita.
Pesonen voitti Salpausselän kisojen naisten kilpailun vuosina 1947, 1948, 1949 ja 1951 ja sai Salpausselkä-mitalin. Ruotsin hiihtokisoissa hän voitti 10 kilometrin kilpailun 1947, 1949 ja 1950. Pesonen voitti myös Sveitsin Grindelwaldissa järjestetyn, ensimmäiseksi naishiihdon suurkilpailuksikin sanotun kilpailun 1949. Hän voitti Suomen mestaruuden naisten ainoalla hiihtomatkalla eli 10 km:llä vuosina 1946, 1947 ja 1948. Vuosien 1949 ja 1950 SM-kisoissa Pesonen sijoittui toiseksi Tyyne Widemanin jälkeen. Hän lopetti uransa avioiduttuaan 1951. 
Pesonen valittiin ensimmäiseksi Vuoden naisurheilijaksi 1949. Hän sai myös vuonna 1949 Savon Sanomat-lehden myöntämän Savon parhaan urheilijan mitalin. Hän sai Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon 2007.
Edvin Avellan

Edvin Avellan (1. toukokuuta 1830 Ahlainen – 28. marraskuuta 1912 Pori) oli suomalainen tilanomistaja, valtiopäivämies, kääntäjä ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "E. A.", "E. T." ja "Edv. Tarkki".
Henkilöhistoria.
Avellanin vanhemmat olivat tilanomistaja Gustaf Adolf Avellan ja Kallista Fredrika Tennberg. Hän kävi Rauman pedagogiota, Porin triviaalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1848.
Avellan toimi Tampereen ala-alkeiskoulun vt. opettajana 1854–1855, Uudessakaarlepyyssä toimineen Vaasan yläalkeiskoulun vt. kollegana 1855, Hämeenlinnan yläalkeiskoulun 3. kollegana 1855–1862 ja Porin yläalkeiskoulun historian ja maantiedon kollegana vuodesta 1862. Hän jäi virkavapaalle 1865 ja sai eron opettajan virasta 1867. Avellan hoiti tämän jälkeen Ahlaisten Kellahdessa omistamaansa Kellahden säterirusthollia jonka hän oli saanut perinnöksi isänsä kuoltua 1859. Hän osallistui talonpoikaissäädyn edustajana valtiopäiville 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Avellan sai kunnallisneuvoksen arvon 1879.
Avellan tunnettiin myös suomentajana. Hän käänsi suomeksi muun muassa Johan Ludvig Runebergin runoja sekä Friedrich von Schillerin murhenäytelmän "Orleansin neisyt". Avellan oli mukana suomentamassa yhdessä Aleksanteri Rahkosen, Julius Krohnin (Suonio) ja Antti Törneroosin (Tuokko) kanssa Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoita". Suomennoksen ensimmäinen osa ilmestyi 1867. Myöhemmin ryhmään liittyi Paavo Cajander, jonka nimeen "Vänrikki Stoolin tarinoiden" suomennos on yleensä liitetty. Suomennoksen toinen osa ilmestyi 1877, ja kirjaa painettiin vuoteen 1904 mennessä 140 000 kappaletta.
Avellan perusti kansankirjaston Ahlaisiin jo 1850, ja hän oli myös mukana sisälähetystyössä.
Avellan oli naimisissa Katarina Ulrika Hahnssonin (1832–1901) kanssa. Heillä oli kaksi lasta, tytär Elli Kallista Sofia Avellan (1860–1926) ja poika Niilo Johannes Avellan (1868–1938). Niilo J. Avellan toimi Lahden yhteiskoulun rehtorina 1897–1914 ja julkaisi historiatutkimuksia muun muassa kolmiosaisen teoksen "Entisen Ulvilan pitäjän maatilat". Niilo Avellanin puoliso Sylvia Avellan (o.s. Renqvist; 1870–1920) on tullut tunnetuksi kirjeenvaihdostaan kirjailija Joel Lehtosen kanssa.
Sebasiinihappo

Sebasiinihappo on kaksi­emäksinen karboksyylihappo eli dikarboksyylihappo, joka on palavaa. Se on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan valkoista jauhetta, jolla on tunnusomainen haju. Aineen kemiallinen kaava on C10H18O4 ja rakennekaava HOOC(CH2)8COOH. Sebasiinihaposta käytetään myös nimityksiä "dekaanidihappo", "1,10-dekaanidihappo" ja "1,8-oktaanidikarboksyylihappo".
Sebasiinihapon moolimassa on 202,3 g/mol, sulamispiste 131 °C, kiehumispiste 13,3 kPa:n paineessa 294 °C, tiheys 1,2 g/cm3, leimahduspiste 220 °C ja CAS-numero 111-20-6. Sebasiinihapon liukoisuus veteen (20 °C) on 0,1 g/100 ml.
Valmistus ja käyttö.
Yksi tärkeimpiä sebasiinihapon valmistusmenetelmiä on risiinistä saatavan risiiniöljyhapon kuumentaminen emäksisissä olosuhteissa, jolloin se hajoaa muodostaen sebasiinihappoa. Tämä reaktio voidaan suorittaa joko panos- tai jatkuvatoimisen prosessina. Yhdistettä valmistetaan myös kemiallisesti hapettamalla syklodekanolia, butadieenistä, elektrolyyttisesti momometyyliadipaatista tai hapettamalla steariinihappoa. Sebasiinihappoa käytetään hajusteiden, muovien pehmentimien, polyamidien ja polyestereiden valmistuksessa.
Lihansyönnistä

Lihansyönnistä (; ) on Plutarkhoksen "Moralia"-kokoelmaan (kirja XII, 68) kuuluva tutkielma, jonka aiheena on lihansyönti sitä vastustavalta kannalta. Teos on antiikin varhaisin säilynyt teos, jossa kasvissyönnille esitetään rationaalisia filosofisia perusteluja.
Sisältö.
Teos koostuu kahdesta osasta, joissa kummassakin on seitsemän lukua. Kummatkin osat loppuvat kesken. Tekstissä on aukkoja myös muissa kohdissa.
Plutarkhos katsoo, että ihmiset ovat olleet alun perin kasvissyöjiä. Tämän vuoksi hän tutkii teoksensa alussa, mistä lihansyönti on saanut alkunsa. Hänen mukaansa se on saanut alkunsa silloin, kun ihmisillä ei ollut juuri mitään muuta syötävää — hänen mukaansa maailma oli ennen sellainen, ettei maata voitu eikä osattukaan viljellä. Sen sijaan hänen aikansa lihansyönti on pelkkää ylellisyyttä, turhan nautinnon tavoittelua ja "hybristä", sillä ruokaa on riittävästi. Plutarkhoksen mukaan eläimiä saisi syödä vain välttämättömyyden pakosta. Toiseksi syyksi lihansyönnille Plutarkhos mainitsee ihmisissä alusta asti olevan 'titaanisen' pahan.
Plutarkhos huomauttaa, ettei ihminen ole luonnostaan tarkoitettu lihansyöntiin. Tämän näkee muun muassa hänen hampaistaan, sillä ihmisellä ei ole raateluhampaita; muusta ruumiinrakenteestaan, sillä ihminen ei itse pysty surmaamaan esimerkiksi nautaa ja sikaa pelkästään omaa ruumistaan käyttämällä; sekä ruoansulatuksestaan, sillä liharuoka ei sovellu ihmisille ellei lihaa ensin paisteta ja sitten mausteta voimakkaasti.
Kokkien työtä Plutarkhos vertaa egyptiläisiin ruumiinlaittajiin: samoin kuin ruumista palsamoitaessa siitä poistetaan sisälmykset ja se täytetään yrteillä, aivan samoin kun eläimen ruumiista valmistetaan ruokaa, siitä poistetaan sisälmykset ja se maustetaan eri tavoin.
Plutarkhoksen mukaan lihansyönti raaistaa ja hämmentää ihmisen sielun: eläinten syönti johtaa myös muihin raakuuksiin, kuten ihmisten surmaamiseen. Plutarkhos vastustaa lihansyöntiä myös eläinten ominaisuuksien ja oikeuksien perusteella. Hänen mukaansa myös eläimillä on aistit, sielu ja järki. Teoksen lopussa Plutarkhos käsittelee myös eräänlaista oikeudellista sopimusta ihmisten ja eläinten välillä, mutta tämä käsittely katkeaa kesken.
Plutarkhos tarkastelee myös ajatusta sielunvaelluksesta ja sen suhdetta lihansyöntiin. Hän ei tiedä, siirtyvätkö sielut kuoleman jälkeen toisiin ruumiisiin, mutta käyttää pelkkää mahdollisuutta yhtenä syynä torjua lihansyönti: tällöinhän ihmiset saattaisivat surmata ja syödä esimerkiksi omia aiemmin kuolleita sukulaisiaan.
Plutarkhos nojaa kasvissyönnissään pitkälti pythagoralaiseen filosofiaan. Pythagoraan lisäksi hän lainaa useissa kohdin Empedokleen oppeja. Hän esittää argumentteja erityisesti stoalaisia vastaan, samoin kuin eräissä muissa tutkielmissaan. Lihansyöntiin liittyen Plutarkhos katsoo stoalaisten olevan epäjohdonmukaisia, sillä he kieltävät itseltään joitakin nautintoja, kuten hajusteet ja leivonnaiset, epäoleellisina, mutta syövät kuitenkin lihaa.
Abraham Ehnroos

Abraham Ehnroos () oli Mäntsälän seurakunnan kirkkoherra. Hän oli perustamassa Mäntsälään kansankirjastoa ja hänen testamenttinsa mahdollisti Mäntsälän ensimmäisen kansakoulun (Ehnroosin koulu) perustamisen. 
Elämä ja ura.
Ehnroos syntyi Lohjan Paksalon kylän Äijälän rusthollissa 15. elokuuta 1785. Hänen vanhempansa olivat rusthollari Kaarle Kaarlenpoika ja vaimonsa Maria Juhontytär. Ehnroos pääsi ylioppilaaksi Turussa 1809. Hän työskenteli opettajana, ja hänet nimitettiin Loviisan kouluun kollegaksi 1813. Sieltä hän siirtyi ylemmäksi kollegaksi Kuopioon 1819. Pappisvihkimyksen Ehnroos sai 1823, ja 1827 hänestä tuli Mäntsälän kirkkoherra. Rovastin arvo hänelle myönnettiin 1838.
Vuonna 1847 Ehnroos perusti Mäntsälään ensimmäisen kansankirjaston. Kirjasto oli yksi Suomen ensimmäisistä kansankirjastoista ja siellä oli aluksi 120-150 kirjaa. Kirjasto siirtyi vuonna 1867 Mäntsälän kunnallislautakunnan alaisuuteen.
Ehnroos kuoli 30. syyskuuta 1863. Avioliitto Johanna Ottelinin kanssa oli jäänyt lapsettomaksi. Ehnroos lahjoitti Mäntsälän kansakoulun pohjarahastoksi 12 000 hopearuplaa. Koulu tunnetaan nykyään nimellä Ehnroosin koulu.
FEE Suomi

Ympäristökasvatusjärjestö FEE Suomi ry (entiseltä nimetään Suomen Ympäristökasvatuksen Seura) on ympäristökasvatuksen edistämiseen, kehittämiseen ja tukemiseen erikoistunut asiantuntijajärjestö. Järjestö on perustettu vuonna 1990. FEE Suomi tekee työtä sen puolesta, että yhä laajempi joukko opettajia ja kasvattajia voisi tarjota lapsille ja nuorille tiedollisia, taidollisia ja asenteellisia valmiuksia sekä mahdollisuuksia osallistua kestävän tulevaisuuden rakentamiseen. 
FEE Suomi on kansainvälisen ympäristökasvatusjärjestö in jäsen. FEE Suomi koordinoi kansainvälistä Vihreä lippu -ympäristökasvatusohjelmaa Suomessa. Muita järjestön keskeisiä toimintamuotoja ovat aktiivinen yhteiskunnallinen vaikuttaminen ympäristökasvatuksen aseman parantamiseksi, alan yhteistyön koordinointi, koulutukset ja ympäristökasvatusmateriaalin laatiminen sekä viestintä ja tiedonvälitys. 
Organisaatio.
FEE Suomi on valtakunnallinen ympäristökasvatusjärjestö, jolla on henkilö- ja yhteisöjäseniä ympäri maata. 
Toiminta.
Yhteiskunnallinen vaikuttaminen ja ympäristökasvatusyhteistyö.
FEE Suomi vaikuttaa aktiivisesti päätöksentekoon ympäristökasvatuksen edistämiseksi. FEE Suomi tekee yhteistyötä ympäristökasvatusalan järjestöjen ja toimijoiden kanssa muun muassa koordinoimalla valtakunnallista järjestöjen yhteistyöfoorumia, Pyöreää pöytää. Pyöreässä pöydässä vaihdetaan ja jaetaan ajankohtaista ympäristökasvatukseen liittyvää tietoa sekä suunnitellaan yhteistä vaikuttamistyötä. Verkostoon kuuluu yhteensä noin 30 järjestöä ja muuta alan toimijaa. Vaikuttamistyön keskiössä on Kestävä koulu -ohjelma.
Lisäksi FEE Suomi antaa lausuntoja sekä tekee aloitteita ja esityksiä  ympäristökasvatuksen aseman ja tunnettavuuden parantamiseksi yhteiskunnassa. FEE Suomi tähtää siihen, että ympäristökasvatus saadaan mukaan kaikkiin kasvatusta ja koulutusta ohjaaviin asiakirjoihin. FEE Suomi julkaisee myös Ympäristökasvatus-lehteä ja vaikuttaa sosiaalisen median kautta.
Vihreä lippu.
Vihreä lippu on kansainvälinen päiväkotien, koulujen ja muiden kasvatusalan toimijoiden kestävän kehityksen ympäristöohjelma ja -sertifikaatti. Sen tavoitteena on tukea lasten ja nuorten kasvua ja osallisuutta kestävän tulevaisuuden rakentamiseksi. Ohjelma tavoittaa yli 100 000 suomalaista lasta, nuorta, opettajaa ja muuta henkilökuntaa. Vihreä lippu on osa kansainvälistä Eco-Schools -ohjelmaa, joka toimii yli 70 maassa. Vuonna 2022 Eco-Schools -ohjelma valittiin HundrED-innovaatiokokoelman 100 vaikuttavimman kasvatuksen innovaation Hall of Fame -kärkeen. YK:n ympäristöohjelma UNEP suosittelee Vihreää lippua. Suomessa Vihreä lippu -ohjelman suojelijana toimii kansanedustaja Pekka Haavisto.
Journeyman

Journeyman on vuonna 2007 tuotettu amerikkalainen scifi-televisiosarja, jonka loi Kevin Falls. Sarja tuotettiin 20th Century Fox Televisionille ja sitä esitti Yhdysvalloissa NBC sekä Suomessa Sub. Kevin McKidd esittää sarjan päähenkilöä Dan Vasseria, San Franciscolaista toimittajaa, joka matkustaa tahtomattaan ajassa.
Sarjan ensimmäinen esitys oli Yhdysvalloissa 24. syyskuuta 2007 ja Suomessa 1. joulukuuta 2009. Sarjaa tilattiin yhteensä 13 jakson verran, jotka kaikki ehdittiin tuottamaan ennen käsikirjoittajien lakkoa vuosien 2007 ja 2008 vaihteessa. Sarjalle ei kuitenkaan kertynyt merkittäviä katsojamääriä, mutta NBC esitti silti sarjan kaikki jaksot, joista viimeinen esitettiin Yhdysvalloissa 19. joulukuuta 2007.
Juoni.
Sarja kertoo Dan Vasser nimisestä sanomalehtitoimittajasta, joka elää vaimonsa Katien ja pienen poikansa Zackin kanssa San Franciscossa. Tietämättömästä syystä, eräänä päivänä hän alkaa liikkua ajassa taaksepäin. Pian hän saa selville, että kaikkien ajassa matkustamisten syy on seurata yhden ihmisen elämää, jonka kohtalo hänen on määrä muuttaa. Ajassa matkustaminen vaikuttaa kuitenkin Danin perheeseen ja työhön ja hänen veljensä Jackin, poliisietsivän epäilykset heräävät. Menneisyydessä ollessaan Dan tapaa ex-morsionsa, Livian, jonka hän uskoi kuolleen lento-onnettomuudessa. Danille kuitenkin selviää, että Livia on matkustaja kuten Dan itsekin.
Kansainväliset lähetykset.
Australiassa Network Ten esitti ensimmäiset kaksi jaksoa, jonka jälkeen ohjelma siirrettiin Ten HD -kanavalle.
Hong Kong First Division League

Hong Kong First Division League on Hongkongin jalkapallon toiseksi korkein sarjataso. Sarja on perustettu vuonna 1908. Sarja on erillinen Kiinan sarjoista, kuten Kiinan Superliigasta.
Sarja oli Hongkongin pääsarja aina vuoteen 2014, jolloin perustettiin Hongkongin valioliiga, mistä tuli pääsarja.
Hongkongin historian menestyksekkäin seura on South China AA, joka on voittanut mestaruuden 39 kertaa. Toiseksi eniten mestaruuksia on Seiko SA:lla, 9 mestaruutta. Seiko SA vetäytyi sarjasta vuonna 1986.
Juhani Kattelus

Juhani Kattelus (24. kesäkuuta 1863 Joutseno – 9. toukokuuta 1909 Joutseno) oli suomalainen maanviljelijä ja runoilija.
Joutsenon Honkalahden kylästä kotoisin ollut Kattelus oli mukana 1899 suuressa lähetystössä, joka vei keisari Nikolai II:lle helmikuun manifestia vastutaneen adressin.
Kehittyvän Suomen Nuorten Liitto

Kehittyvän Suomen Nuorten Liitto (KSNL) oli Suomen Maaseudun Puolueen nuorisojärjestö. 
KSNL perustettiin 4. helmikuuta 1972, jolloin järjestön johtoon valittiin Pauno Haapamäki (pj.), Rolf "Fred" Sormo (pääsihteeri) ja Martti Mulju (talouspäällikkö) . Elokuussa 1973 KSNL piti Konnevedellä liittokokouksen, jossa järjestölle hyväksyttiin ohjelma. Vuonna 1979 liittoon kuului noin sata osastoa, joissa oli yhteensä noin 3 000 jäsentä. KSNL sai 1970-luvulla nihkeästi tukea valtiolta. Järjestölle myönnettiin parhaimmillaan 5 000 markkaa ja useina vuosina se jäi kokonaan ilman avustuksia. 
KSNL:n tunnushymni oli ”Kohti huomispäivää”.
KSNL teki 1980-luvulla läheistä yhteistyötä Tanskan keskustademokraattisen nuorisoliiton (CDUN) kanssa.
Procountor

Procountor on kattava taloushallinnon ohjelmisto, jota yrittäjä voi käyttää yksin tai yhdessä tilitoimiston kanssa hoitaakseen yrityksen taloushallinnon toimintoja. Se soveltuu pienten yritysten lisäksi kohderyhmään 20-200 työntekijää. Vuonna 2023 Procountor oli Suomen suosituin taloushallinto-ohjelmisto 22 % markkinaosuudellaan Taloushallintoliiton kyselyn mukaan.
Procountor-ohjelmisto on julkaistu vuonna 2001. Procountor liittyi osaksi Accountor-konsernia vuonna 2010. Vuonna 2024 Accountor jakautui ohjelmisto- ja palveluliiketoimintoihin yrityskaupassa, jossa Aspia osti palveluliiketoiminnat ja ohjelmistoliiketoiminta myytiin yhdysvaltalaiselle sijoitusyhtiölle KKR:lle kesällä 2024 jatkaen Accountor Software -kattotermin alla . Marraskuusta 2025 lähtien Procountor on ollut osa Finagon tuoteperhettä. Finago on johtava sähköisen taloushallinnon ohjelmistotalo Suomessa ja Pohjoismaissa, joka syntyi Accountor Softwaren, norjalaisen 24SevenOfficen ja Heeroksen yhdistyessä. 
Procountor-ohjelmistoa käyttää yli 100 000 pk-yritystä ja 1 400 tilitoimistoa. Ensimmäisenä alallaan Procountor on myös laajentanut Pohjoismaihin ja ohjelmisto on saatavilla Ruotsissa. 
Ohjelmiston historia.
Ensimmäiset versiot Procountorista edellyttivät toimiakseen Java-ohjelmiston asentamista tietokoneelle. Toukokuussa 2014 tehdyssä suuressa versiopäivityksessä Java-liitännäisyys poistettiin, ja Procountoria on sen jälkeen voinut käyttää myös älypuhelimessa. Procountoriin on saatavilla myös mobiilisovellus, joka on suunniteltu nopeaan käyttöön liikkeellä ollessa – perustoiminnot, kuten laskujen hyväksyntä ja kuittien kuvaaminen ja tiliöinti, onnistuvat automatisoidusti helposti ilman tietokonetta.
Procountor on integroitu yli tuhanteen ulkoiseen ohjelmaan. Sisäisen laskennan tarpeisiin siinä on dimensio-ominaisuus, jonka avulla voidaan seurata esimerkiksi kustannuspaikkoja ja projekteja. Raportointityökaluihin sisältyvät valmiit perusraportit sekä mahdollisuus luoda ja jakaa omia raportteja saman käyttöympäristön käyttäjille. Kaikki järjestelmään tallennetut tositteet arkistoituvat automaattisesti sähköiseen arkistoon, josta niitä voi hakea myöhemmin. Tiedot säilytetään pilvipalvelussa. Osto- ja myyntilaskujen käsittely tapahtuu keskitetysti yhdessä näkymässä, ja myyntipuolella tarjouksista voidaan muodostaa laskuja. Lisäksi ohjelmassa voidaan vastaanottaa ja käsitellä tiliotteita sekä tehdä maksuja.
Procountor on saanut ensimmäisen palkinnon Tietoyhteiskunnan parhaat käytännöt -kilpailun sarjassa "Sähköinen liiketoiminta". Procountorille on myönnetty ISO 27001 -tietoturvasertifikaatti.
Xavier Samuel

Xavier Samuel (s. 10. joulukuuta 1983) on australialainen näyttelijä. Hän on näytellyt kotimaassaan useissa elokuvissa, ja vuonna 2010 hän teki Hollywood-debyyttinsä vampyyrielokuvassa "Twilight – Epäilys".
Nuoruus.
Samuel syntyi 10. joulukuuta 1983. Hänen vanhempansa olivat Maree Samuel ja Clifford Samuel. Hän valmistui Rostrevorin lukiosta vuonna 2001 ja kävi myöhemmin Flindersin yliopistoa, joka painottui pääasiassa draamaan.
Ura.
Vuonna 2002 Samuel oli puolen vuoden ajan laulajana Hyatus-nimisessä yhtyeessä.
Samuel teki debyyttinsä kameroiden edessä vuonna 2003 televisiosarjassa "McLeodin tyttäret". Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän sai vuoden 2006 elokuvasta "". Hän esiintyi myös muissa australialaisissa elokuvissa, kuten "September" (2007) ja "Newcastle" (2008). Vuonna 2009 Samuel valittiin näyttelemään Riley-nimistä vastasyntynyttä vampyyria Stephenie Meyerin kirjoihin perustuvan elokuvasarjan kolmannessa osassa "Twilight – Epäilys" (2010). Se oli hänen ensimmäinen roolinsa yhdysvaltalaisessa elokuvassa.
Samuel on esiintynyt myös teatterissa, esimerkiksi näytelmässä "Osama the Hero" vuonna 2006.
Rita Atškina

Rita Nikolajevna Atškina (, s. 1. helmikuuta 1938 Mogiljov, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on Neuvostoliittoa edustanut entinen maastohiihtäjä.
Atškina sijoittui Innsbruckin olympialaisissa 1964 5 kilometrin kilpailussa kymmenenneksi. Oslon MM-kilpailuissa 1966 hän hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Neuvostoliiton 3 × 5 kilometrin viestijoukkueessa. Lisäksi hän sai pronssia 5 kilometrillä ja oli kahdeksas 10 kilometrillä.
Atškina hiihti Grenoblen olympialaisissa 1968 toisen osuuden pronssia saaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa. 5 kilometrin kilpailussa hän sijoittui kuudenneksi.
Ken Ogata

Ken Ogata (; 20. heinäkuuta 1937 – 5. lokakuuta 2008) oli japanilainen näyttelijä. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa "Narajaman balladi" (1983), "Mishima – elämän neljä lukua" (1985) ja "The Pillow Book" (1996). Hänellä oli Toyotomi Hideyoshin rooli taiga-sarjassa "Taikōki" (1965). 
Ogata sai useita palkintoja, kuten kolme Japanin akatemian palkintoa ja näiden lisäksi vuonna 2009 Japanin akatemian palkinnon elinikäisistä saavutuksista. Ogata jatkoi uraansa lähes kuolemaansa saakka. Hän kuoli maksasyöpään.
Troka

Troka on Kaustisella vuonna 1993 perustettu, perinteistä suomalaista kansanmusiikkia soittava yhtye. Yhtye saavutti huomattavaa suosiota jo perustamisvuonnaan esiintyessään Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla. Samana vuonna 1993 yhtye voitti Mäntsälän pelimannimestarikilpailussa ensimmäisen sijan. Yhtyeen soinnissa on myös vaikutteita perinteisestä klassisesta jousikvartettityylistä.
Yhtyeen jäsenet ovat:
Jouko Öystilä

Jouko Öystilä (25. helmikuuta 1952 Oulu – 25. joulukuuta 2024 Tuusula) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja. 
Öystilä aloitti jääkiekkoilun kotikaupungissaan Oulussa Kärppien nuorten joukkueissa. Vuonna 1969 Öystilä siirtyi Helsinkiin Jokereihin, missä voitti vuonna 1971 SM-hopeaa ja kaksi vuotta myöhemmin Suomen-mestaruuden. Kauden 1973–74 hän pelasi TPS:ssä. Tämän jälkeen hän siirtyi Saksan liigassa pelaavan Kölner EC:n riveihin, jossa pelasi kolme vuotta. Tuona aikana hän kuitenkin käväisi tilapäisesti pelaamassa TPS:n riveissä. Öystilä voitti Kölnerin riveissä Saksan-mestaruuden vuonna 1977. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Ruotsin pääsarjaan AIK Solnaan, missä oli ensimmäisellä kaudellaan voittamassa Ruotsin-mestaruushopeaa. Hän jatkoi AIK:ssa vielä toisen kauden, minkä jälkeen siirtyi lahtelaiseen KiekkoReippaaseen yhdeksi kaudeksi. Tämän jälkeen hän siirtyi Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen espoolaiseen Jäähonkaan ennen aktiiviuransa lopettamista.
Uransa aikana Öystilä kieltäytyi useista tärkeistä otteluista ja turnauksista maajoukkueessa. Hän kuitenkin osallistui muun muassa maailmanmestaruuskisoihin vuosina 1971–1975.
Myös Öystilän poika Samu Öystilä (s. 1993) on jääkiekkoilija.
Putkinäkö

Putkinäkö on silmänpohjan rappeumaan liittyvä silmäsairaus, joka syntyy, kun näkökenttä alkaa supistua laidoilta kohti keskustaa. Alkuun potilaalla on käsitys, että hän näkee kuten ennenkin, sillä aivot pyrkivät hyödyntämään pienetkin rippeet näköinformaatiota.
Putkinäköön usein liitetty tunnelinäkö tarkoittaa tilannetietoisuuden hämärtymistä, joka on seurausta saman asian tekemisestä toistuvasti eikä silmäsairaus. Tunnelinäössä fokus on yhdessä asiassa eikä kokonaiskuva välity.
Syyt.
Verkkokalvorappeuma, glaukooma eli viherkaihi ja vakava harmaakaihi aiheuttavat putkinäköä. Migreenin auravaiheeseen liittyy putkinäköä. Putkinäköä aiheuttavat myös runsas alkoholi, jotkin huumeet ja esimerkiksi lentokoneessa hydraulinesteiden saastuttama hengitysilma.
Aljaksandr Andryjeuski

Aljaksandr Leanidavitš Andryjeuski (, , s. 10. elokuuta 1968 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Andryjeuski pelasi uransa aikana lukuisissa joukkueissa eri maissa, muun muassa SM-liigassa Hämeenlinnan Pallokerhossa neljän kauden ajan 1994–1998. Pelaajana Andryjeuski tunnettiin isokokoisena, ulottuvana pelaajana jonka saattoi laittaa kentälle tilanteeseen kuin tilanteeseen.
Chicago Blackhawks varasi Andryjeuskin NHL:ään vuoden 1991 varaustilaisuudessa hänen pelatessaan Dynamo Moskovassa. Seuraavana vuonna hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan IHL-joukkue Indianapolis Iceen tavoitteenaan pelipaikka Chicagon NHL-joukkueessa. Andryjeuski pääsi pelaamaan kuitenkin vain yhden NHL-ottelun. IHL:ssä otteluita kertyi myös Kalamazoo Wingsin joukkueessa.
Pohjois-Amerikan-vierailunsa jälkeen Andryjeuski siirtyi kaudeksi 1994–1995 Suomeen SM-liigaan ja HPK:hon, jonka luottopelaajana hän pelasi neljän kauden ajan. Kaudella 1996–1997 joukkue voitti pronssia. Seuraavina vuosina Andryjeuski pelasi Italiassa ja Saksassa eri sarjatasoilla, kunnes päätti pelaajauransa keväällä 2003. 
Valko-Venäjän maajoukkueessa Andryjeuski pelasi useissa eri kisoissa vuosien 1995 ja 2002 välisenä aikana.
Valmennusura.
Syksyllä 2009 Andryjeuski palkattiin KHL-joukkue Dynamo Minskin päävalmentajaksi kesken kauden erotetun Glen Hanlonin tilalle. Seuraavalla kaudella Andryjeuski jatkoi Minskin apuvalmentajana kunnes kesken kauden 2012-2013 hänet nostettiin jälleen päävalmentajaksi Kari Heikkilän saatua potkut. Seuraavalla kaudella Andryjeuski sai itse potkut päävalmentajan pestistä ja hänet korvasi Lubomir Pokovic.
Kauden 2014-2015 Andryjeuski toimi Valko-Venäjän liigassa HK Gomelin päävalmentajana. Seuraavaksi kaudeksi Andryjeuski palasi KHL:aan kun hänet palkattiin Admiral Vladivostokin päävalmentajaksi, jossa tehtävässä hän toimi alun kolmatta kautta. Lokakuussa 2017 hänet vapautettiin tehtävistään. Seuraavan vuoden syyskuussa hänet palkattiin Sibir Novosibirskin päävalmentajaksi loppukauden mittaisella sopimuksella. 
Kauden 2019-2020 Andryjeuski oli jälleen ilman pestiä kunnes lokakuun 2019 lopussa hänet palkattiin HK Sotšin päävalmentajaksi. Tästä tehtävästä hän sai jälleen potkut lokakuussa 2020.
Mišo Juzmeski

Mišo Juzmeski (Misho Yuzmeski) (, 1966, Ohrid, Makedonia – 30. huhtikuuta 2021) oli pohjoismakedonialainen kirjailija ja valokuvaaja.
Hänen tarinoitaan ja muita kirjoituksia on julkaistu sanoma- ja aikakauslehdissä Pohjois-Makedoniassa ja ulkomailla. Hän julkaisi useita kirjoja ja muita julkaisuja. Hänen ensimmäinen kirjansa, romaani, "Läpikulun sumu" on käännetty englanniksi, kun taas muita teoksia on käännetty bulgariaksi ja tšekiksi.
Hän osallistui ryhmä- ja yksityisnäyttelyihin.
Juzmeski oli työskennellyt myös oppaana ja tulkkina: hänen äidinkielensä oli makedonia, mutta hän puhui myös bulgariaa, hollantia, englantia, ranskaa, saksaa, italiaa, serbiaa ja espanjaa). Hän oli myös radio- ja sanomalehtitoimittaja. Monta vuotta hän työskenteli kulttuuri- ja maaseutumatkailun kehityksen parissa.
Juzmeski kuoli yllättäen huhtikuun lopussa 2021. Hän oli 55-vuotias.
Paweł Woicki

Paweł Woicki (s. 29. kesäkuuta 1983) on puolalainen lentopalloilija. Hän edustaa kaudella 2009/2010 Delecta Bydgoszczin joukkuetta. Pelipaikaltaan hän on passari. 
Woicki on pelannut koko uransa ajan puolalaisissa seurajoukkueissa. Hän kuuluu myös Puolan maajoukkueeseen missä hän oli voittamassa mm. vuoden 2009 Euroopan mestaruutta. Hän pelasi joukkueessa myös 2008 Pekingin olympialaisissa. 
183 senttimetriä pitkän ja 75 kilogramman painoisen Woickin hyökkäysulottuvuus on 315 cm ja torjuntaulottuvuus 305 senttimetriä.
Igor Badamšin

Igor Gainiahmetovitš Badamšin (, 12. kesäkuuta 1966 Lesnoi, Sverdlovskin alue, Neuvostoliitto – 24. tammikuuta 2014 Wisconsin, Yhdysvallat) oli venäläinen maastohiihtäjä, joka edusti uransa aikana Neuvostoliittoa ja Venäjää.
Badamšin sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 1989 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viidenneksi. Val di Fiemmen MM-kisoissa 1991 hän oli 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa kahdeksas, 30 kilometrillä kolmastoista ja Neuvostoliiton viestijoukkueen jäsenenä viides. 
Badamšin hiihti Falunin MM-kilpailuissa 1993 toisen osuuden pronssia saaneessa Venäjän 4 × 10 kilometrin viestijoukkueessa. 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa hän sijoittui viidenneksi. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän oli 50 kilometrillä neljästoista. 
Badamšin sijoittui Calgaryn 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan maailmancup-kilpailussa toiseksi joulukuussa 1989. 
Badamšin kuoli 47-vuotiaana sydänkohtaukseen hiihtoladulla Yhdysvaltain Wisconsinissa, jossa hän oli asunut viimeisinä vuosinaan.
Piotr Gacek

Piotr Gacek (s. 16. syyskuuta 1978) on puolalainen lentopalloilija. Hän on pelannut vuodesta 2008 lähtien kotimaassaan Skra Bełchatówin joukkueessa. Pelipaikaltaan hän on libero. 
Gacek on kuulunut pitkän aikaa liberona myös Puolan maajoukkueeseen, jossa hän on saavuttanut muun muassa EM-kultaa ja MM-hopeaa. 
Gacekin hyökkäysulottuvuus on 315 senttimetriä ja torjuntaulottuvuus 305 senttimetriä. Hän on 185 senttimetriä pitkä ja painaa 78 kilogrammaa.