tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dionýsios Kásdaglis

Dionýsios tai Dimítrios Kásdaglis (, 10. lokakuuta 1872 Salford, Yhdistynyt kuningaskunta – 1931) oli egyptinkreikkalainen tennispelaaja ja olympiamitalisti, joka oli kotoisin Aleksandriasta ja edusti siellä toimivaa urheiluseuraa. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän oli mukana kummassakin tennisturnauksessa. Kásdaglis selvisi finaaliin niissä mutta hävisi kummatkin. Kaksinpelissä hänet kukisti Yhdistyneen kuningaskunnan John Pius Boland. Kásdaglis pelasi nelinpelissä Dimítrios Petrokókkinoksen kanssa. Kansainvälinen olympiakomitea laskee hänet kreikkalaiseksi kaksinpelin tilastoissa mutta egyptiläiseksi nelinpelissä, joten pari oli sekapari. He selvittivät tiensä finaaliin, jossa tie nousi pystyyn Kásdagliksen kaksinpelissä voittanutta Bolandia sekä saksalaista Friedrich Traunia vastaan. Kásdaglis osallistui myös Ateenan välikisoihin 1906, joissa hän voitti hopeaa nelinpelissä yhdessä Ioánnis Bálliksen kanssa. Samoissa kisoissa hän osallistui myös kaksin- ja sekanelinpeleihin, joissa hän ei kuitenkaan voittanut mitaleita. 
Myös Dionisioksen veli Xenofón oli tennispelaaja. Dionýsioksella oli myös Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisuus.
Uudet-Alankomaat

Uudet-Alankomaat () oli Alankomaiden siirtokunta ja myöhemmin siirtomaa Pohjois-Amerikan itärannikolla. Se perustettiin virallisesti vuonna 1621. Siirtomaan pääpaikka oli Hudsonjoen suulla sijainnut Uusi Amsterdam, jonka englantilaiset myöhemmin nimesivät New Yorkiksi.
Englanti liitti Uudet-Alankomaat osaksi omia siirtokuntiaan vuonna 1664, mikä johti toiseen Englannin–Hollannin sotaan. Alankomaat hyväksyi Uusien-Alankomaiden liittämisen osaksi Englantia virallisesti vasta vuonna 1667, jolloin Alankomaat ja Englanti sopivat Bredan sopimuksessa, että Englanti saisi Uudet-Alankomaat itselleen ja Alankomaat saisivat Surinamen siirtokunnan.
Xenofón Kásdaglis

Xenofón Kásdaglis (; 27. helmikuuta 1880 Aleksandria, Egypti – 2. toukokuuta 1943 Manchester, Yhdistynyt kuningaskunta) oli kreikkalais-brittiläinen tennispelaaja ja mitalisti Ateenan välikisoista 1906. Hän syntyi Egyptissä, mutta muutti nuorena Englantiin, jossa hänen isänsä työskenteli puuvillamyyjänä. Kásdaglis voitti tennisurallaan nelinpelissä Ranskan-mestaruuden ja sekanelinpelissä yhdessä Charlotte Cooperin kanssa sekanelinpelin Englannin-mestaruuden. Ateenan välikisoissa Kásdaglis osallistui sekä kaksin-, nelin- että sekanelinpeleihin. Kaksinpelissä hän sijoittui yhdeksänneksi, mutta hän voitti mitalin kummassakin nelinpelissä. 
Myös Xenofónin veli Dionýsios oli tennispelaaja.
Coca-Cola Park

Coca-Cola Park, alkuperäiseltä nimeltään Ellis Park Stadium, on stadion Johannesburgin kaupungissa Etelä-Afrikassa. Se on rugby unionin ja jalkapallon käytössä. Vuonna 2008 stadion solmi sopimuksen virvoitusjuomayhtiö Coca-Colan kanssa ja samalla sen nimi muutettiin. Stadion on uudelleenrakennettu vuonna 1982 ja se sijaitsee 1 753 metrin korkeudella merenpinnasta.
Stadionilla pelattiin vuonna 2009 jalkapallon Maanosaliittojen cupin loppuottelu ja vuotta myöhemmin jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen otteluita.
Stadionilla pelattiin vuoden 1995 rugbyn maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelu, jossa isäntämaa Etelä-Afrikka voitti ensimmäisen rugbyn maailmanmestaruutensa.
Friedrich Traun

Friedrich Adolph Traun (29. maaliskuuta 1876 Wandsbek – 11. heinäkuuta 1908 Hampuri) oli saksalainen yleisurheilija, tennispelaaja ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa tenniksen nelinpelissä yhdessä brittiläisen John Pius Bolandin kanssa. Hän kilpaili myös kaksinpelissä, jossa Boland pudotti hänet jo ensimmäisellä kierroksella. Yleisurheilussa Traun oli mukana 100 metrin juoksun alkuerissä. Hän sijoittui kolmanneksi omassa erässään eikä päässyt finaaliin. 
Traun varttui vauraassa perheessä ja hänen isänsä oli liikemies. Hän muutti olympiavoittonsa jälkeen Yhdysvaltoihin muutamaksi vuodeksi, kunnes palasi takaisin Saksaan. Hänet löydettiin kuolleena hampurilaisesta hotellihuoneesta. Uskotaan, että hän oli tehnyt itsemurhan, koska hän oli moniavioinen.
Leonhard Lapin

Leonhard Lapin, kirjailijanimi Albert Trapeezh, (29. joulukuuta 1947 Räpina, Viro, Neuvostoliitto – 28. helmikuuta 2022 Tallinna, Viro) oli virolainen taiteilija, jonka aloja olivat kuvataide, arkkitehtuuri ja kirjallisuus. Hän oli 1900-luvun jälkimmäisen puoliskon merkittävimpiä virolaisia avantgardetaiteilijoita.
Lapin oli Viron taideakatemian sommitteluopin professori ja "Ehituskunst"-lehden ('Rakennustaide') päätoimittaja. Suomessa hän työskenteli vuodesta 1994 Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuuriosastolla.
Lapinin aiheita kuvataiteen alalla olivat luonnon, koneen ja ihmisen välinen suhde, tyhjyys, visuaaliset prosessit sekä merkkien kielen voima. Hän teki veistoksia, maalauksia, grafiikkaa ja installaatioita. Lapin kuului jo 1970-luvulla Tõnis Vintin piiriin, ja hänen viivakoodiensa on arveltu saaneen herätteitä tästä ornamenteista kiinnostuneesta ”psykogeometrisestä koulukunnasta”.
Kirjailijana Lapin kirjoitti esseitä, joista on suomennettu kokoelma "Pimeydestä valoon".
Lapinin retrospektiivi oli esillä Turussa Wäinö Aaltosen museossa 2009.
Loftus Versfeld Stadium

Loftus Versfeld Stadium on rugby- ja jalkapallostadion Pretorian kaupungissa Etelä-Afrikassa. Se toimii Bulls-rugbyjoukkueen kotikenttänä. Stadion sijaitsee 1 214 metrin korkeudella merenpinnasta.
Stadionilla pelattiin 1995 rugbyn maailmanmestaruuskilpailujen otteluita. Se on myös yksi 2010 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen pelipaikoista. Muun muassa Robbie Williams ja Celine Dion ovat järjestäneet konsertteja Loftuksella.
Globe Céleste

Globe Céleste oli Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyn vetonaula. Se oli taivaankantta esittävä 40-metrinen valaistu pallo, jonka pintaan oli kuvattu mytologian tähtikuvioita. Kuviot loistivat öisin. Pallo sijaitsi maailmannäyttelyyn rakennetussa paviljongissa, jossa oli tähtitiedettä esittelevä näyttely.
Seasat

Seasat on merentutkimussatelliitti. Se oli ensimmäinen satelliitti, joka tutki maapallon meriä SAR-tutkan avulla. Seasat-ohjelman päätavoitteita olivat merenpinnan tuulien tutkiminen, merenpinnan lämpötilan ja aallonkorkeuksien mittaaminen, merien sisäisten aaltoliikkeiden kartoittaminen, ilmakehän vesipitoisuuden tutkiminen, merien jääpeitteen sekä merenpohjan muotojen kartoittaminen.
Seasat-satelliitti laukaistiin radalleen 26. kesäkuuta 1978. Se ehti välittämään reaaliaikaista mittaustietoa vain 42 päivän ajan, sillä satelliitin sähköjärjestelmät vioittuivat ja Seasat lopetti toimintansa lokakuun 10. päivänä vuonna 1978. Lyhyestä toimintaiästään huolimatta se tarjosi ainutlaatuista tietoa maapallon meristä ja hyviä kokemuksia mikroaaltojen hyödyntämisestä merentutkimukseen. Nykyään Seasat kiertää maapalloa avaruusromuna noin 800 km:n korkeudessa.
Seasat on varsin kookas satelliitti, sillä yksistään sen rungon pituus on 21 m. Sylinterimäisen rungon paksuus on 1,5 m. SAR-antennin mitat ovat 2,1 x 10,7 m. Satelliitin massa on 2300 kg.
Useat myöhemmin laukaistut tutkimussatelliitit ovat hyödyntäneet Seasatista opittua teknologiaa. Näihin lukeutuvat mm. TOPEX/Poseidon-satelliitti sekä Jason 1 -satelliitti.
Harmaatuulihaukka

Harmaatuulihaukka ("Falco ardosiaceus") on afrikkalainen jalohaukka.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 30–33 cm ja paino 205–255 g (koiras) ja 240–300 g (naaras). Harmaatuulihaukan höyhenpuku on kokonaan liuskeenharmaa ja sen silmät, nokka, vahanahka ja koivet ovat keltaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun puvussa on ruskehtava sävy.
Esiintyminen.
Harmaatuulihaukka elää Afrikassa Sahelin alueella, Senegalista lännessä Etiopiaan ja Eritreaan idässä, ja aina Namibian ja Zambian pohjoisosiin asti. Lajin elinympäristön ala on noin 12 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan 100 000–1 000 000 yksilöä. Se on enimmäkseen paikkalintu, mutta osa Länsi-Afrikan kannasta suorittaa ajoittain vaelluksia.
Elinympäristö.
Harmaatuulihaukka asuu metsissä, puustoisilla ruohomailla ja savanneilla, usein aukeiden tai kulottuneiden alueiden reunoilla.
Lisääntyminen.
Pesä on puunkolossa tai jonkun muun linnun vanhassa risupesässä, usein vasarapäähaikaran ("Scopus umbretta") pesässä, josta se voi häätää haikaran pois kesken sen pesinnän. Naaras munii 2–5 munaa, joita haudotaan 26–31 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä kuukauden ikäisinä.
Ravinto.
Lajin pääravintoa ovat isokokoiset hyönteiset sekä pienet liskot, pikkujyrsijät, linnut, lepakot ja madot. Se on petolinnuksi siitä erikoinen, että sille kelpaavat myös öljypalmun ("Elaeis") siemenet.
Monique Tourret

Monique Tourret (o.s. Éwanjé-Épée, s. 11. heinäkuuta 1967 Poitiers, Vienne, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hän saavutti 100 metrin aitajuoksussa Euroopan mestaruuden sekä hallikisoissa neljä arvokisamitalia.
Monique Tourret, silloiselta nimeltään Éwanjé-Épée, voitti 100 metrin aitajuoksussa juniorien Euroopan mestaruuden vuonna 1985. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän karsiutui välierissä ajalla 13,39; alkuerissä hän juoksi ajan 13,16. Soulin 1988 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 13,14; välierissä hän juoksi ajan 12,95. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän voitti kultaa ajalla 12,79; välierissä hän juoksi ajan 12,66.
Tourret sijoittui Tokion MM-kilpailuissa 1991 neljänneksi ajalla 12,84. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän karsiutui alkuerissä ajalla 13,73, ja samoin kävi Helsingin EM-kilpailuissa 1994 (loppuaika 13,29) ja Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 (13,13). Atlantan 1996 olympialaisissa hän pääsi ensimmäisistä alkueristä jatkoon ajalla 13,12 mutta karsiutui puolivälierissä ajalla 13,17.
Sevillan MM-hallikilpailuissa 1991 Tourret saavutti 60 metrin aitajuoksussa hopeaa ajalla 7,90. Barcelonan MM-hallikilpailuissa 1995 hän sijoittui neljänneksi ajalla 7,98.
EM-hallikilpailuissa Tourret saavutti hopeaa Glasgow'ssa 1990 Ranskan ennätyksellä 7,84 ja Genovassa 1992 ajalla 7,99 sekä pronssia Tukholmassa 1996 ajalla 8,09. Haagin EM-hallikilpailuissa 1989 hän sijoittui viidenneksi ajalla 8,22.
Monique Tourret voitti Ranskan mestaruuden ulkoradoilla 100 metrin aitajuoksussa vuosina 1989, 1990 ja 1991 sekä sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa vuosina 1991 ja 1992. Hän teki 100 metrin aitajuoksussa kahdesti Ranskan ennätyksen: elokuussa 1989 hän juoksi ajan 12,65 ja kesäkuussa 1990 ajan 12,56. Cindy Billaud sivusi ennätystä heinäkuussa 2014. Sisäradoilla Tourret juoksi Ranskan ennätykset 50 metrin aitajuoksussa (6,81) ja 60 metrin aitajuoksussa (7,84).
Mallinkaistenjärvi

Mallinkaistenjärvi on Kanta-Hämeessä Janakkalassa Mallinkaisten, Jokimaan ja Löyttymäen kylien välissä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 220 hehtaaria, mikä tekee siitä Janakkalan kunnan seitsemänneksi suurimman järven . Se on 3,4 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 22,6 kilometriä. Saaria on 20, joista yksi on yli hehtaarin, 12 ovat yli aarin ja 7 alle aarin kokoisia. Saarten yhteispinta-ala on 57,4 ha ja rantaviivan yhteispituus on 7,6 kilometriä. Järven vedenpinnan korkeus on 116,5 metriä mpy. Järven tilavuudeksi on luotaamalla saatu 11 277 tuhatta kuutiometriä ja sen keskisyvyys on 5,1 metriä ja suurin syvyys on 18,9 metriä. Syvin kohta sijaitsee Olvi- ja Selkäsaarten kohdalla Isoselällä.
Järvi jakautuu Iso- ja Vähäselkään, joiden väliin jää 1,9 kilometriä pitkä Hirvisalo, jolla on peltoja ja kesäasutusta. Hirvisalon luoteispuolella sijaitsevat Vuohi-, Kotka-, Liki-, Kallio- ja Uimasaari, länsipuolella on vain pienet luodot, itäpuolella Selkä- ja Olvisaari, ja saaren eteläkärjen molemmilla puolilla muun muassa Koppi- ja Pillansaari. Järvellä on vielä joitakin erityisiä lahtia. Pohjoisessa ovat Niemelän ja Saarisenlahdet, länsirannassa Kylkiäisenlahti, itärannassa 850 metriä pitkä ja alle 100 metriä leveä Valskerinlahti, eteläisen Marjamäenlahden itäpuolelta työntyy koilliseen 10 metrisen salmen kautta Saparo.
Vesistösuhteet.
Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Puujoen alueeseen. Tämän sisällä järvi kuuluu Mallasjoen valuma-alueeseen. Järveen laskee seitsemän metsäojaa, joista huomattavimmat ovat Kylkiäisen lyhyt laskuoja järven itäosaan ja Huntti-, Iso- ja Pikkusuon sekä Mustavirran ja Hyvä-Valkeen yhteinen laskuoja Niemelänlahteen. Järven laskuoja lähtee Saparon pohjoispäästä ja se virtaa luontaisena alas koskeen, jonka jälkeen se kääntyy itää yhtyen Mallasjokeen.
Historiaa.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Mallingaisjärvi". Järvi oli tuolloin täysin autio. Laskujoessa oli mylly kohdassa, jonka nimi oli ”Sammalisto”.
Vuonna 1966 julkaistussa peruskartassa on mökkirakennuksia runsaana Hirvisalossa, järven eteläpäässä, Kylkiäisen laskuojan ympärillä ja Kärvenmaan niemessä. Seuraavassa vuoden 1979 kartassa niitä tuli lisää edellisten alueiden rannoille. Laskujoki putosi koskessa monta metriä ja teki mutkan koulun kohdalla, jonka jälkeen se yhtyi Mallasjoessa olevan sahan patoaltaaseen.
Virkistys.
Mallinkaistenjärvellä Kylkiäistenlahdella on oma kunnan omistama virkistysalue ja se on suosittua kesämökkiseutua. Sekä Karkkuniemessä että Valskerinlahdella on polun varressa laavut.
Saloistenjärvi

Saloistenjärvi eli myös Lempellonjärvi on Kanta-Hämeessä Janakkalassa Lempellon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 122 hehtaaria ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Järveä ympäröivät harjut ja moreenikankaat, jotka eristävät järven valuma-alueen ympäristöstään pieneksi altaaksi. Sen rantaviivan pituus on 5,3 kilometriä ja rannoista yli puolet ovat metsää ja loput peltoa. Järven lähiympäristössä on yli kymmenen maatilaa ja rannoille ja rantojen tuntumaan on rakennettu noin 50 vapaa-ajan asuntoa. Järven vedenpinnan korkeus on 135,8 metriä mpy.
Vesistösuhteet.
Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Sääjärvenojan valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järveen laskee muutama lyhyt oja. Etelästä siihen tulee Puolukkasuolta soiden kuivatusoja ja Saloisten pelloilta pari peltoojaa. Isojärveen laskee Jukuanlahdelta lyhyt laskuoja järviä erottavan kannaksen ylitse Taipaleenlahteen. Vedet kulkeutuvat tämän jälkeen muutaman järven ketjussa lounaaseen, jossa Sääjärvenoja laskee Harvialassa Hiidenjokeen ja se puolestaan Vanajaveteen.
Historiaa.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Lempeldonjärvi". Sen itärannalla sijaitsi ”Salois by” ja länsirannalla ”Lempeldo by”. Samaan aikaan järven länsipuolella ollutta Isojärveä kutsuttiin ”Saloisjärveksi”. Vielä vuoden 1964 peruskartassa järveä kutsuttiin Lempellonjärveksi, mutta vuoden 1975 kartassa oli kirjoitettuna ”Saloistenjärvi eli Lempellonjärvi”.
Kyllikki Naukkarinen

Kyllikki Anna-Liisa Hirvonen (o.s. Naukkarinen, 20. maaliskuuta 1925 Enso – 12. helmikuuta 2011 Pori) oli suomalainen yleisurheilija.
Kyllikki Naukkarinen karsiutui Lontoon 1948 olympialaisten 80 metrin aitajuoksun alkuerissä. Seuratasolla hän edusti Porin Pyrintöä. Hän voitti Suomen mestaruuden 80 metrin aitajuoksussa vuosina 1946 ja 1949 (aika 12,5) sekä saavutti SM-hopeaa samassa lajissa vuosina 1947 ja 1948. 
Hän voitti TUL:n mestaruuden 80 metrin aitajuoksussa vuosina 1946, 1947 ja 1951 sekä joukkuevoimistelussa vuonna 1950; lisäksi hän saavutti hopeamitaleja korkeushypyssä ja pituushypyssä. Kova aikalaiskilpakumppani oli Reposaaren Maire Österdahl.
Tony Marsh

Anthony Ernest "Tony" Marsh (20. heinäkuuta 1931 Stourbridge, Englanti – 7. toukokuuta 2009) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui viiteen Formula 1 -osakilpailuun kausilla 1957–1958 ja 1961. Hän oli parhaimmillaan kahdeksas Saksan GP:ssä 1958.
Marsh on voittanut Britannian Hillclimbing -sarjan mestaruuden kuudesti vuosina 1955–1957 ja 1965–1967. Hän kilpaili myös vuoden 1970 Le Mansin 24 tunnin ajossa John Wagstaffin kanssa. Marsh palasi kilpailemaan vuonna 1986 Marchilla. Hänen ajajansa Simon Law kuoli kolarissa Brighton Speed Trialsissa vuonna 1993. Marsh kuoli vuonna 2009 jouduttuaan sairaalaan hengitysvaikeuksien takia.
Leslie Marr

Leslie Marr (14. elokuuta 1922 Durham – 4. toukokuuta 2021 Gimingham, Norfolk) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kahteen Formula 1 -osakilpailuun kausilla –. Hän oli 13. vuoden 1954 Britannian GP:ssä. Marr voitti MM-sarjaan kuulumattoman Cornwall MRC F1 -kilpailun vuonna 1955 ja oli samana vuonna neljäs Uuden-Seelannin GP:ssä. Kilpa-ajouran ohella ja sen jälkeen Marr toimi taidemaalarina ja erikoistui maisematauluihin. Hän esiintyi myös vuonna 1954 kilpa-ajajasta kertovassa elokuvassa Mask of Dust. Hän oli aatelisarvoltaan baronetti, joka oli perintöä isoisältä James Marrilta, mutta hän ei käyttänyt arvonimeä.
Marr oli kansallisesti menestyksekäs taiteilija, joka teki maisemamaalauksia ja kilpa-autoilu oli hänelle harrastus. Hän palveli RAF:ssä radistina toisen maailmansodan aikana.
George S. Robertson

George Stuart Robertson (25. toukokuuta 1872 – 29. tammikuuta 1967) oli brittiläinen yleisurheilija, tennispelaaja, tiedemies ja olympiamitalisti.
Robertson opiskeli Oxfordin yliopistossa, jossa hän voitti Gaisford-palkinnon kreikkalaisesta runoudesta vuonna 1894 sekä Oxford Blue-palkinnon moukarinheitosta. Hän lähti Ateenan olympialaisiin 1896 nähtyään mainoksen niistä Lontoossa. Robertson aikoi kilpailla moukarinheitossa, mutta koska sitä ei järjestetty, hän osallistui kiekonheittoon. Kiekonheitossa hän sijoittui neljänneksi tuloksellaan 25,20 m, joka on olympiahistorian huonoin tallella oleva kiekonheittotulos. Tenniksessä Robertson hävisi ensimmäisellä kierroksella Kreikan Konstantinos Paspatikselle. Myös nelinpelissä Robertson ja hänen parinsa Edwin Flack hävisivät ensimmäisen ottelunsa, mutta koska he olivat saaneet vapaan pääsyn välieriin, he saivat pronssia. 
Robertson muistetaan myös hänen esityksestään olympialaisten päättäjäisissä. Hän lausui muinaiskreikaksi kirjoittamansa oodin urheilijoiden kyvykkyydelle.
Pyörökaarityyli

Pyörökaarityyli () on 1800-luvulla Saksassa syntynyt historisoiva arkkitehtuurin tyylisuuntaus, joka yhdisteli aineksia varhaiskristillisestä, bysanttilaisesta, normandialaisesta, romaanisesta ja varhaisrenessanssin arkkitehtuurista. 
Pyörökaarityylillä on keskeinen asema Ernst Lohrmannin intendenttikauden ajan (1841–1865) suomalaisessa kirkkoarkkitehtuurissa, ja monet uusgoottilaisiksi nimitetyistä kirkoista ovat paremminkin sen edustajia. Tyylin saksalaisia edustajia on Karlsruhen kaupunginarkitehti Heinrich Hübsch.
Looking Glass

Looking Glass (engl. 'kuvastin') voi tarkoittaa seuraavia:
Sanalla voidaan viitata myös ainakin seuraaviin asioihin:
Venäjän koripallon superliiga-kausi 2008–2009

Kausi 2008–2009 oli 18. kausi, jolloin pelattiin Venäjän koripallon superliigan mestaruudesta. Teemu Rannikko oli kauden aikana ainoa suomalainen, joka pelasi sarjaa. Hänen joukkueensa oli Himki BK. Kauden voitti TsSKA Moskova.
Sarjataulukko.
Runkosarjan voitti PBK TsSKA Moskova.
MUSIS

MUSIS ("Multinational Satellite-based Imagery System for Surveillance, Reconnaissance and Observation") on eräiden EU-maiden kehittämä sotilaallinen kaukokartoitussatelliittijärjestelmä. Maat ovat Saksa, Ranska, Italia, Espanja, Belgia ja Kreikka. Ensimmäinen satelliitti laukaistaneen vuonna 2015. Huhtikuussa 2010 julkisuudessa – yhdysvaltalaisessa lähteessä – on esitetty, että MUSIS-hanke olisi kuivumassa kokoon. Vuoden 2010 lopulla Ranska tilasi kaksi MUSIS-satelliittia EADS Astriumilta yhden miljardin euron hintaan. Vuoden 2011 huhtikuussa Belgian puolustusministeriön edustaja on väittänyt MUSIS-hankkeen olevan keskeytymässä. Ilmeisesti Ranskan tilasikin vuoden 2010 lopussa kaksi CSO-satelliittia, jotka toteuttavat Atrium ja Thales Alenia. Valmistuksen jako kilpailijoiden kesken vaikuttaa "lead market"-tyyppiseltä yritystuelta.
Optinen osa satelliittijärjestelmästä on perua Ranskan Helios-vakoilusatelliiteista ja Ranskan Pleiades-ohjelman vuonna 2010 laukaistavasta Orfeo-satelliitista. Tutka osuus satelliittijärjestelmästä perustuu Saksan SAR-Lupe-satelliitteihin ja Italian COSMO-Skymed-satelliitteihin – näitä satelliitteja on piakkoin taivaalla kaikkiaan yhdeksän kappaletta. Espanjan SEOSAT-satelliiteista tulee osa tätä järjestelmää.
SEOSAT

SEOSAT/Ingenio on Espanjan satelliittikaukokartoitusjärjestelmä. 
EADS rakentaa Espanjan rahoituksella SEOSAT-satelliitin ESAn puitteissa. Satelliitti valmistunee vuonna 2011. 
Satelliittissa on optinen kuvausjärjestelmä, jonka erotuskyky on 2,5 metriä, ja lähi-infrapuna-alueen kuvausjärjestelmä, jonka erotuskyky on 10 metriä.
Sen sisarsatelliitti SEOSAR on sotilaallinen tutkasatelliitti, joka liittyy EU:n MUSIS-järjestelmään. Se valmistuu vuonna 2015.
Johannes Lahti

Johannes Kristian Lahti (29. toukokuuta 1952 Turku – 1. maaliskuuta 2017 Turku) oli suomalainen kymmenottelija ja valokuvaaja. Hän edusti urheilijana Turun Urheiluliittoa. Valokuvaajana hän julkaisi useita valokuvateoksia.
Urheilu-ura.
Lahti edusti Suomea vuoden 1976 olympialaisissa Montrealissa ja vuoden 1980 olympialaisissa Moskovassa sijoittuen kummallakin kerralla yhdenneksitoista. Montrealissa hänen loppupisteensä olivat 7711 (nykytaulukolla 7650) ja Moskovassa 7765 (nykytaulukolla 7725). Hän osallistui myös kaksiin EM-kisoihin: vuonna 1978 Prahassa hän oli seitsemäs oteltuaan tuloksen 7913 pistettä (nykytaulukolla 7875 pistettä), mutta vuonna 1982 Ateenassa hän joutui keskeyttämään.
Lahti voitti urallaan henkilökohtaisissa lajeissa yhteensä neljä SM-kultaa, yhden hopean ja pronssin ulkoradoilla sekä hopean sisäradoilla; hopeamitalit hän saavutti korkeushypyssä. Otteluennätyksensä 8 090 pistettä hän otteli vuoden 1978 Kalevan kisoissa (silloin käytössä olleen taulukon mukaan tulos oli 8 109 pistettä). Korkeushyppyennätyksensä 216 cm hän hyppäsi vuonna 1971 ja jäi tuolloin vain yhden senttimetrin päähän Suomen ennätyksestä.
Lahti ylitti 19. syyskuuta 1976 ensimmäisenä suomalaisena 8 000 pisteen rajan epävirallisessa kilpailussa Turussa. Tulosta 8041 ei hyväksytty viralliseksi Suomen ennätykseksi.
Aikuisten SM-mitalit.
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Ennätykset.
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Valokuvaajana.
Valokuvaajana Lahti oli erikoistunut luonto- ja maisemakuvaukseen. Hän on kuvannut etenkin varsinaissuomalaisia aiheita ja julkaissut useita valokuvateoksia.
Theophilus Metcalfe

Theophilus Metcalfe (k. n. 1646) oli 1600-luvulla elänyt englantilainen pikakirjoittaja ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.
Metcalfe toimi Lontoossa pikakirjoittajana ja pikakirjoituksen opettajana.
Hän julkaisi vuonna 1633 oppikirjan pikakirjoitusjärjestelmästään nimellä "Radio-Stenography or Short Writing". Järjestelmä oli pääpiirteiltään samantyyppinen kuin John Willisin, Edmond Willisin ja Thomas Sheltonin hiukan aikaisemmin julkaisemat englantilaiset järjestelmät.
Satu Jääskeläinen

Satu Jääskeläinen (s. 4. huhtikuuta 1970) on suomalainen juoksija, jonka päämatkat olivat 400 ja 800 metriä. Hän edusti Pyhäjärven Pohtia, Tervon Urheilijoita, Joensuun Katajaa ja Lahden Ahkeraa. Häntä valmensivat Reijo Honkanen, Pauli Pakarinen ja Timo Hietanen.
Jääskeläinen edusti Suomea 800 metrin juoksussa vuoden 1993 MM-kisoissa Stuttgartissa ja vuoden 1994 EM-kisoissa Helsingissä. Splitin EM-kisoissa 1990 ja Helsingin EM-kisoissa 1994 hän juoksi Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa.
Jääskeläinen on kesäkuussa 2023 Suomen kaikkien aikojen tilastossa 800 metrillä kuudes.
Lähde: Tilastopaja
Aikuisten SM-mitalit.
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Lähde: Tilastopaja
Henkilökohtaiset ennätykset.
Ulkoradoilla
Sisäradoilla
Robert Thirsk

Robert Brent "Bob" Thirsk (s. 17. elokuuta 1953) on kanadalainen insinööri, lääkäri ja Kanadan avaruusjärjestön (CSA) astronautti. Hän on naimisissa montrealilaisen Brenda Biasuttin kanssa. Heillä on kolme lasta. Thirsk suoritti konetekniikan diplomi-insinöörin tutkinnon ("M.Sc.") MIT:ssä 1978, lääkärintutkinnon McGill Universityssä 1984 ja MBA-tutkinnon MIT Sloan School of Managementissa 1998.
Ura NASAssa.
Thirsk oli erikoistumassa perhelääkäriksi Queen Elizabeth Hospitalissa, Montrealissa, kun National Research Council of Canada valitsi hänet joulukuussa 1983 Kanadan astronauttiohjelmaan. Hän aloitti astronauttikoulutuksen helmikuussa 1984. Hän on perehtynyt muun muassa avaruuslääketieteeseen ja painottomuuden vaikutukseen sydämelle ja verisuonille. Hänen tiiminsä kehitti ja testasi kokeellista "painottomuuspukua".
20. heinäkuuta 1996 Thirsk lensi avaruussukkulalennolla STS-78 (Spacelab-lento) tehtäväspesialistina. Lennolla ollessaan Thirsk kirjoitti kaksi artikkelia "Calgary Sun" sanomalehteen. Kyseessä oli ensimmäinen kerta jolloin astronautin kirjoittama sanomalehtiartikkeli ilmestyi painettuna astronautin ollessa vielä kiertoradalla.
Hänet laukaistiin tehtäväspesialistina Sojuz TMA-15 lennolla 27. toukokuuta 2009 Kansainvälisellä avaruusasemalla (ISS). Thirsk oli ensimmäinen Sojuz-aluksella lentänyt kanadalainen astronautti. Hän toimi lentoinsinöörinä ISS:n Retkikunta 20:ssä ja Retkikunta 21:ssä. ISS:llä hän tutki painottomuuden pitkäaikaisvaikutuksia Hän palasi Maahan lennolla Sojuz TMA-15 1. joulukuuta 2009.
Thirsk tapasi avaruuslentonsa aikana kaksi muuta kanadalaista ISS:llä: Julie Payetten (avaruussukkula Endeavourin lento STS-127) ja Guy Lalibertén (Sojuz TMA-16 myöhemmin vuoden 2009 aikana.) Thirskin ja Payetten tapaaminen oli ensimmäinen kerta jolloin kaksi kanadalaista kohtasi avaruudessa.
Rudolf Clausius

Rudolf Julius Emanuel Clausius (synt. Rudolf Gottlieb; 2. tammikuuta 1822 Köslin, Pommeri, nykyinen Luoteis-Puola – 24. elokuuta 1888 Bonn, Saksa) oli saksalainen fyysikko. Hän muotoili termodynamiikan toisen pääsäännön, jota Sadi Carnot oli jo kehitellyt, ja keksi käsitteen entropia.
Hän esitti myös kineettisen kaasuteorian samanaikaisesti August Kröningin ja William Thomsonin eli lordi Kelvinin kanssa. Clausiusta pidetään yhtenä termodynamiikan eli lämpöopin perustajista.
Clausius aloitti opintonsa Berliinin yliopistossa epävarmana pääaineen valinnasta. Hän päätyi suorittamaan tutkinnon matematiikasta ja fysiikasta, ja toimi lukion opettajana samalla kuin jatkoi opintojaan. Hän väitteli Hallen yliopistossa vuonna 1848.
Clausius–Clapeyronin yhtälö on nimetty Clausiuksen ja Benoît Paul Émile Clapeyronin mukaan.
Marjatta Kilpi

Irja Marjatta Kilpi (19. huhtikuuta 1935 Helsinki – 23. syyskuuta 1998 Heinola) oli suomalainen kirjailija. Koulutukseltaan hän oli historian maisteri. Hän teki työtä kustannustalossa ja kirjastossa.
Kirjailija, toimittaja ja suomentaja Tuomas Kilpi on Marjatta Kilven poika.
Louis Prosper Guénin

Louis Prosper Guénin oli ranskalainen pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.
Guénin jatkoi Aimé Paris'n pikakirjoitusjärjestelmän kehitystyötä ja julkaisi siitä 1870- ja 1880-luvuilla aikaisempaa parempia oppikirjoja. Hän muun muassa kehitti järjestelmän lyhennyskäytäntöjä siten, että järjestelmällä voitaisiin kirjoittaa entistä nopeammin.
Poás

Poás on kerrostulivuori Costa Ricassa, 45 kilometriä maan pääkaupungista San Josésta koilliseen. Korkeutta vuorella on 2 708 metriä. Poás on yksi Costa Rican aktiivisimmista tulivuorista, ja se on purkautunut viimeksi vuonna 2010. 
Poásilla on kolme kraatteria. Huipulla sijaitsee kaksi kraatterijärveä, joista eteläisempi on nimeltään Botos. Se on kirkas- ja kylmävetinen. Botos on viimeksi purkautunut noin 7 500 vuotta sitten. Pohjoisempi kraatterijärvi on nimeltään Laguna Caliente. Se puolestaan lukeutuu maailman happoisimpiin järviin ja sen pH on miltei nolla. Laguna Calientella on tapahtunut useasti hydrovulkaanisia purkauksia vuoden 1828 jälkeen, jolloin ensimmäinen purkaus tapahtui.
Tulivuorella vierailee vuosittain tuhansittain ihmisiä.
Tuhkamarkkinat

Tuhkamarkkinat on alun perin keskiajalta, ja sittemmin vuodesta 1995 lähtien järjestetty markkinatapahtuma Naantalissa.
Nykyään ne järjestetään helmikuussa laskiaisen aikoihin. Markkinat ovat yksipäiväiset ja myynnissä on perinnetuotteita, elintarvikkeita ja muuta toritavaraa, näytillä on kotieläimiä, sekä muuta markkinatapahtumaa. Myös Naantalin kirkossa pidettävä Tuhkamessu ja erilaiset kulkueet kuuluvat ohjelmistoon, joka vaihtelee vuosittain ja perustuu Naantalin historiaan. Markkinapaikkoja on keskustan torin ja vanhassakaupungissa vanhantorin ja Itsenäisyydenaukion ympäristössä.
Historia.
Tuhkamarkkinat pidettiin ensimmäisen kerran tuhkakeskiviikkona 23. helmikuuta 1452, mistä markkinoiden nimikin juontaa juurensa. Silloin markkinat saattoivat kestää viikonkin ja tapahtumaan kuului kirkollinen kulkue, kaupankäyntiä ja hallinnon tiedotuksia. Alun perin markkinakenttänä toimi merenjää, mutta epävakaiden jääolosuhteiden takia ne siirrettiin nykyiselle paikalleen Mannerheiminkadun ympäristöön.
Turku painosti Naantalia, koska se halusi suositut markkinat itselleen. Tämän seurauksena Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa kielsi markkinat ensimmäisen kerran vuonna 1531. Naantali sai kuitenkin markkinat takaisin, mutta Turku jatkoi painostustaan, kunnes vuonna 1748 se sai ne ja Naantali joutui ottamaan Tuhkamarkkinoiden tilalle Matinpäivänmarkkinat. Turun halukkuus tuhkamarkkinoita kohtaan johtui myös sen pyrkimyksistä liittää Naantali itseensä. Myöhemmin Naantali sai takaisin oikeudet Tuhkamarkkinoihin, mutta kiinnostus alkoi hiipua ja järjestyshäiröitä varten jouduttiin kutsumaan kasakoitakin Turusta, joten maistraatti kielsi markkinat vuonna 1881, kunnes vuonna 1995 perinne taas jatkui.
Rumo Ylämaailmassa

Rumo Ylämaailmassa ("Rumo &amp; Die Wunder im Dunkeln") on saksalaisen Walter Moersin kirjoittama Zamonia-kirjasarjan kolmas osa. Saksankielisestä alkuteoksesta poiketen "Rumo &amp; Die Wunder im Dunkeln" on julkaistu Suomessa kahtena kirjana, jotka muodostavat oman Pimeyden ihmeet -sarjan. Sen toinen osa, Rumo Alimaailmassa, julkaistiin vuonna 2006.
Juoni.
Kirja sijoittuu, kuten osa muistakin Walter Moersin kirjoista, Zamoniaan. Tarina alkaa kaukkangerien maatilalta, jonne hyökkää kyklooppien lauma. Rumo otetaan muiden mukana vangiksi meressä vaeltavien paholaiskallioiden uumeniin, missä Rumo tapaa Haikalamato Smeikin. Smeikin avulla Rumo vapauttaa kaukkangerit kykloopeiltä. Kirjassa Rumo seuraa merkillistä hopearihmaa, joka leijuu hajujenmaailmassa korkealla muiden yllä. Rihma johtaa Wolpertingiin, Rumon oman lajin kaupunkiin, ja Rumo tapaa kauniin wolpertingneidon, Ralan. Rumo rakastuu Ralaan, mutta saa vihamiehekseen Ralan veljen, Rolvin. Rumo lähtee nornametsään, jotta saisi itselleen palan puuta, jonka juuret yltyvät kammottavaan alimaailmaan asti, valloittaakseen Ralan sydämen itselleen. Palattuaan takaisin, Rumo näkee hävityksen, sillä kaupunki on tuhottu, eikä Ralasta näy jälkeäkään. Kaupungissa sijainneen mustan kupolin tilalle on ilmestynyt suuri pudotus, jonne Rumo kapuaa kirjan lopuksi.
Yellowknifen lentoasema

Yellowknifen lentoasema () on kansainvälinen lentoasema Kanadan Luoteisterritoriossa noin 6 km Yellowknifen kaupungista. Kenttää ylläpitää Luoteisterritorioitten hallinto. 
Historia.
Lentoaseman ensimmäinen sorapintaisen kiitotien rakennutti Canadian Pacific Airlines. Vuonna 1944 kuuden miehen joukko Walter Gilbertin johdolla rakensi Ison Orjajärven rannan suuntaisen kiitotien viiden päivän aikana. Lentokentältä ei ollut tietä Yellowknifen kaupunkiin ja matkustajat joutuivat kulkemaan vesilentokoneilla kentän ja kaupungin välillä. Talvella 1945 tienrakennuskoneita tuotiin Fort Simpsonista ja tie kentältä kaupunkiin rakennettiin.
Lentokentän toiminnot siirtyivät Luoteisterritorioiden hallinnon vastuulle vuonna 1946. Vuosina 1946–1947 kaksi uutta sorapintaista kiitotietä rakennettiin noin puoli kilometriä etelään alkuperisestä sijainnista. Vuonna 1954 molemmat kiitotiet saivat kestopäällysteen ja lentoasema aloitti ympärivuorokautisen toiminnan. Toukokuussa 1957 lentoasema sai kansainvälisen statuksen varalaskeutumispaikkana. Uusi moderni termaanirakennus valmistui 1963. Uusittu lennonjohtotorni valmistui 1972. Matkustajaterminaalia on laajennettu vuosien mittaan useasti, vuosina 1973, 1989, 2005 ja viimeisin terminaalin remontointi valmistui 2006.
Turku 1300-luvulla

1300-luvulla Turun asema kaupunkina vahvistui. Turun tuomiokirkko vihittiin käyttöön kesäkuussa 1300. On tosin epäselvää, missä määrin nykyisen kivi- ja tiilikirkon osia kuului tällöin vihittyyn rakennukseen, joka joidenkin tutkijoiden mielestä saattoi olla puuta. Turun kaupungin perustamisesta ei ole säilynyt varsinaista perustamiskirjaa, jossa kaupungille myönnettäisiin kaupunkioikeudet. Turun pormestareista, raadista ja raadinkokouksista on olemassa varmat todisteet vuodelta 1324. Turusta kaupunkina on myös maininta jo vuodelta 1309. 
Väkivaltainen 1300-luku.
Ruotsi yritti 1300-luvun alkupuoliskolla ulottaa valtaansa suuremmalle alueelle ja ajanjakso sisälsikin jatkuvia sotia, ryöstöretkiä ja rajakahakoita, joissa osapuolet pyrkivät joko laajentamaan tai puolustamaan omaa nautinta-aluettaan ja valtapiiriään. Turkua tämä vaihe kosketti etenkin vuonna 1318, jolloin novgorodilaiset joidenkin tulkintojen mukaan polttivat kaupungin niin, että ainoastaan Turun linna säästyi tuholta. Pähkinäsaaren rauhassa vuonna 1323 määriteltiin Ruotsin ja Novgorodin välinen raja.
Kaupankäynti kasvaa.
Turku oli pitkään Suomen merkittävin myös kaupankäynnin saralla. Se lukeutui keskiajalla Hansaliiton kaupan ja merenkulun piiriin. 1300-luvulla kaksi kolmasosaa kaupungin porvareista oli saksalaisia, mutta vähitellen kotimaisten porvarien osuus kasvoi. Kauppiailla oli useita yhteisöjä, kiltoja, joiden kiltataloissa juhlinta saattoi yltyä varsin riehakkaaksi. Vilkkaat kauppasuhteet kohdistuivat etenkin Tukholmaan ja Tallinnaan, mutta myös Pohjanmaalle, Novgorodiin ja Itämeren etelärannikon suurin hansakaupunkeihin. Hämeeseen kulki Turusta tunnettu maantie, Hämeen Härkätie. Viipuriin vei Suuri Rantatie, joka sittemmin tunnettiin Kuninkaantienä.
Lännenvihermamba

Lännenvihermamba ("Dendroaspis viridis") on Afrikasta kotoisin oleva käärme. Lännenvihermamba on erittäin nopealiikkeinen ja tappavan myrkyllinen. Se kuuluu maailman kymmenen myrkyllisimmän käärmelajin joukkoon, mutta ei ole yhtä myrkyllinen kuin mustamamba. Lännenvihermamba syö ravinnokseen lintuja, nisäkkäitä ja liskoja. Se asuu yleensä puissa. Lännenvihermamba on kotoisin Länsi-Afrikasta mukaan lukien Liberian ja Norsunluurannikon. Se kasvaa noin kaksi metriä pitkäksi. Sillä on suuret vihreät suomut, joissa on musta reuna. Suomut sen pitkässä hännässä ovat keltaisia ja niissäkin on musta reuna. Se on pääasiassa päiväeläin, mutta voi saalistaa myös öisin. Lännenvihermamballe hyvin läheistä sukua ovat vihermamba, jamesoninmamba ja mustamamba.
Kustaa Aadolfin kirkko (Iisalmi)

Iisalmen Kustaa Adolfin kirkko eli Iisalmen vanha kirkko on 1780 käyttöön otettu puinen ristikirkko Iisalmessa. Museoviraston on luokitellut kirkon valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Ennen vuoden 1970 alussa tapahtunutta kunta- ja seurakuntaliitosta Kustaa Aadolfin kirkko oli Iisalmen maaseurakunnan kirkkona, kun taas kaupunkiseurakunta käytti vuonna 1934 valmistunutta uutta kirkkoa.
Historia.
Iisalmen kirkkopitäjä on muodostettu 1620 Kuopion emäseurakunnan pohjoisosista. Aluksi se käsitti koko Ylä-Savon alueet, mutta myöhemmin siitä on erotettu kappeleiksi nykyiset Kiuruveden, Lapinlahden, Pielaveden, Sonkajärven ja Vieremän seurakunnat.
Iisalmen Kustaa Adolfin kirkko eli Iisalmen vanha kirkko on seurakunnan kolmas kirkkorakennus. Ensimmäinen tuhoutui tulipalossa 1700 ja toinen, muodoltaan ristikirkko, purettiin huonon kuntonsa vuoksi nykyisen kirkon valmistuttua.
Puista kirkkoa varten saatiin piirustukset Tukholman yli-intendentinvirastosta ja vuonna 1778 aloitetut rakennustyöt tehtiin kalajokelaisen kirkonrakentaja-rakennusmestari Simon Jylkkä-Silvénin johdolla vuosina 1779–1780. Kirkko vihittiin käyttöön 5. maaliskuuta 1780. 
Kellotapuliin kiinnitetyn Kustaa Adolfin kirkkojen muistolaatan mukaan kellotapuli on vuodelta 1700. Kellotapuli on toisen lähteen mukaan vasta 1700-luvun puolivälistä, mutta tarkkaa rakentamisvuotta ei tiedetä. Vuonna 1752 tapuli tervattiin rakennusmestari Anders Brovallin johdolla, ja Mikael Toppelius maalasi sen vuonna 1756. 
Kirkkoa on kunnostettu useaan otteeseen. Vuonna 1876 kirkkoa kunnostettiin sisä- ja ulkoarkkitehtuuriltaan ja sisustukseltaan arkkitehti F. A. Sjöströmin laatiman ehdotuksen mukaisesti, jolloin muun muassa sisäholvi purettiin. Vuonna 1927 kirkkoa muutettiin ja sisustusta uusittiin Rafael Blomstedtin suunnitelmien mukaan. Sen jälkeen kirkossa tehdyt muutokset ovat vähäiset.
Kirkon pohjoispuolella sijainnut kirkkoherranpappila siirrettiin Helsingin Seurasaaren ulkomuseoon. Pappilasta jäi jäljelle koivukuja ja suuri kivinavetta.
HMCS Bonaventure

HMCS Bonaventure oli Kanadan laivaston Majestic-luokan lentotukialus. Kanada osti 1952 Britannialta keskeneräisenä telakalla seisseen "HMS Powerfulin". Alus oli laskettu vesille helmikuussa 1945, minkä jälkeen se oli vain odotellut päätöstä kohtalostaan.
Muutostyöt.
Aluksen rakennetta muutettiin, jolloin sille rakennettiin kahdeksan asteen viistokansi, höyrykatapultit sekä vakautettu peililaskeutumisjärjestelmä. Sille asennettiin kaksiputkiset 3 tuuman 50 kaliiperin ilmatorjuntatykit neljälle runkoon valmistetulle hyllylle poiketen muista luokkansa aluksista. Hyllyt levensivät aluksen kokonaisleveyden etriin. Kannelle asennettiin myös jarruvaijerit.
Uudelleen suunniteltu komentosilta valmistui savuhormin ympärille aluksen oikealle puolelle. Sillan yläpuolelle rakennettiin korkea verkkorakenteinen masto alkuperäisen kolmijalkaisen tilalle. Mastoon asennettiin Yhdysvalloista hankitut SPS-10-pintamaalitutka, SPS-12-ilmamaalitutka ja SPS-8-korkeudenilmaisututka.
Palvelus.
Alus otettiin 17. tammikuuta 1957 Kanadan laivaston palvelukseen "HMCS Bonaventurena". Kanada kääntyi ainoastaan Yhdysvaltojen puoleen hankkiessaan lentokaluston lentotukialukselleen. Lento-osastoksi hankittiin 30. marraskuuta 1955 – 16. kesäkuuta 1958 Yhdysvaltain laivaston Quesant Pointin varikolta Rhode Islandilta 39 kpl McDonnell F2H-3 Banshee -suihkuhävittäjiä, jotka mahdollistivat rajallisen joka sään ilmapuolustuskyvyn lentotukialukselle. Lisäksi hankittiin laivue kaksimoottorisia Grumman Tracker -sukellusveneentorjuntalentokoneita sekä pieni määrä Sikorsky HO4S-3 -sukellusveneentorjuntahelikoptereita. Trackerit valmistettiin lisenssillä Kanadassa, jolloin ne saivat tyyppimerkinnäkseen CS2F-1 ja kehittyneempi versio CS2F-2. HO4S-3-helikopterit korvattiin 1960-luvun alussa American HSS-2 Sea Kingeillä, joista pari toimitettiin Yhdysvalloista ja loput koottiin Kanadassa.
Viimeiset 11 Bansheeta poistettiin palveluskäytöstä 12. syyskuuta 1962, jolloin hankittiin lisää Trackereita. Alus muuttui samalla sukellusveneentorjunta-alukseksi.
Aluksella toteutettiin modernisointi 1960-luvun lopulla, jolloin se oli Davies Shipbuildingin telakalla. Modernisoinnin yhteydessä sille asennettiin Fresnel-laskeutumisjärjestelmä sekä kanneltaputoamisverkot. Aluksen ilmatorjuntatykit korvattiin neljällä yksiputkisilla kolmituumaisilla ja etummaiset hyllyt poistettiin merenkulkuominaisuuksien parantamiseksi.
Alus poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1970 hieman modernisoinnin jälkeen. Alus myytiin romutettavaksi.
INS Vikrant

INS Vikrant (Viirinumerot R11 ja R49) ()(aiemmin "HMS Hercules") oli Intian laivaston Majestic-luokan lentotukialus.
Valmistus.
Alus tilattiin Vickers-Armstrongin Tynen telakalta, missä köli laskettiin 12. marraskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 22. syyskuuta 1945. Aluksen viimeistely suoritettiin Belfastissa, mutta työt keskeytettiin toisen maailmansodan päätyttyä, jolloin se jäi odottamaan tulevaa kohtaloaan. Aluksen viirinumero vaihdettiin R11:stä R49:ään.
Tammikuussa 1957 Intian hallitus osti aluksen, jolloin työtä jatkettiin Belfastissa Harland and Wolffin telakalla. Samalla alus modernisoitiin, jolloin sille rakennettiin viistokansi ja asennettiin höyrykatapultit. Samoin aluksen siltarakenteita muutettiin ja tehtiin runsaasti vähäisempiä muutoksia. Alukseen asennettiin täydellinen ilmastointi ja tyyppien 277Q/293Q tutkat.
Intian Britannian-suurlähettiläs Vijayalakshmi Pandit vastaanotti 4. maaliskuuta 1961 aluksen ja nimesi sen "Vikrantiksi", vaikka alus oli edelleen Belfastissa. Aluksen ensimmäiseksi päälliköksi määrättiin kapteeni Pritam Singh.
Alus liitettiin 3. marraskuuta 1961 Bombayssa virallisesti Intian laivastoon, kun aluksella vierailivat Intian pääministeri Jawaharlal Nehru sekä muita korkea-arvoisia vieraita.
Palvelus.
Aluksen laivueiden kalustoksi hankittiin aluksi 24 Hawker Sea Hawk FGA.6 -hävittäjäpommittajaa 300. laivue muodostamiseksi heinäkuussa 1960 ja 12 Breguet Alize -sukellusveneentorjuntakonetta 310. laivueen muodostamiseksi.
Pakistan väitti vuonna 1965 upottaneensa "Vikrantin", vaikka alus oli tosiasiassa kuivatelakalla huollettavana.
Alus osallistui taisteluihin Pakistania vastaan 1971. Aluksen Sea Hawkit hyökkäsivät rannikkoliikennettä ja muita -kohteita Chittagongin alueella, ja Alizet suorittivat miinoitus- ja pommituslentoja.
Alus siirrettiin 1979 modernisoitavaksi, jossa alukselle asennettiin uusi propulsiojärjestelmä. Alus palasi palvelukseen 3. tammikuuta 1982. Alus oli uudelleen modernisoitavana joulukuusta 1982 helmikuuhun 1983, jolloin alus muutettiin operoimaan Sea Harrier -koneilla, jotka korvasivat Sea Hawkit. Aluksella palvelleet Alizet poistettiin vuonna 1989 palveluksesta, minkä jälkeen alukselle asennettiin hyppyri.
Alus oli Intian ainoa lentotukialus yli kahdenvuosikymmenen ajan, mutta 1990-luvun alussa alus todettiin auttamattomasti vanhentuneeksi sen heikon kunnon vuoksi. Aluksen huoltokaan ei mahdollistanut sen toimimista avomerellä. Se poistettiin palveluksesta 31. tammikuuta 1997.
Alus huollettiin, ja se sijoitettiin museoalukseksi Mumbaihin. Se on ainoa säilynyt toisen maailmansodan aikainen brittiläinen lentotukialus.
Claudia Liliana González

Claudia Liliana González (s. 1969 Cali, Kolumbia) on kolumbialainen näyttelijä.
González opiskeli aluksi arkkitehtuuria, mutta päätti ryhtyä näyttelijäksi osallistuttuaan muutamille näyttelemisen kursseille. Vuoteen 1994 asti hän näytteli pienissä televisiorooleissa, kunnes hän sai Daniela Reyesin roolin menestyneessä telenovelassa "Café con aroma de mujer". Mentyään naimisiin González jätti näyttelemisen, mutta tauko jäi lyhyeksi sillä hän palasi vuonna 1998 telenovelaan "Amores como el nuestro". Vuodesta 2009 lähtien hän on näytellyt Lina Vargasin roolissa telenovelassa "Bermúdez".
Iisalmen uusikirkko

Iisalmen uusikirkko tai Pyhän Ristin kirkko on arkkitehti Eino Pitkäsen suunnittelema kirkko Iisalmessa. Vuonna 1933 aloitettiin rakennustyöt, ja kirkko vihittiin 14. lokakuuta 1934. Kirkko on päätytornillinen basilika. Tiilestä ja betonista rakennettu kirkko edustaa klassismiin perustuvaa uusasiallisuutta, joka jo muistuttaa funktionalismia vaaleine seinäpintoineen. Ennen vuoden 1970 kunta- ja seurakuntaliitosta Pyhän Ristin kirkko oli Iisalmen kaupunkiseurakunnan kirkko.
Alttaritaulu on taiteilija Uuno Eskolan tekemä mosaiikkiteos ja esittää Ristiinnaulittua.
Pontema

Pontema on melko iso järvi Utajärven kunnan Yli-Utoksen kylässä, joka on Sanginkylän sivukylä. Järvelle on yhteys myös Särkijärveltä ja Juorkunasta.
Järvi ja sen ympäristö.
Järvi sijaitsee Yli-Utokselta linnuntietä koilliseen noin viiden kilometrin päässä Utosjoen pohjoispuolella. Sinne menee metsäautotie sekä Yli-Utoksen että Särkijärven suunnalta. Järven laskujoki Pontemanoja laskee Utosjokea myöten Oulujokeen. Pienempi Montosenoja laskee lounaaseen suolle.
Pontemaa ympäröivät joidenkin pienten rämeiden ohella kankaat ja se onkin ollut usean savottatyömaan ympäristönä. Metsäautotiet kiertävät lähes koko järven ympäri. Lähellä järveä, Kettusenkankaan laidalla Pontemanojan varrella on edelleen suuren kämppäkartanon alue päärakennuksineen ja vanhoine hevostalleineen.
Järvi on melko matala ja rannoiltaan ruohottunut, mutta kirkasvetinen ja ympäröivien kangasmaiden takia osin hiekkarantainen. Järven kaloina ovat tyypilliset hauki, ahven ja särki. Pohjoispuolen Tulilahdessa on pieni luoto, etelälaidan niemet on kartassa nimetty Papinniemeksi, Kokkoniemeksi ja Saunaniemeksi. Entisaikojen metsäsaunoihin järven tienoilla viittaa myös järven länsirannan kankaan nimi Kestin Saunamaa ja siitä hieman luoteeseen oleva Lantonukonsaunamaa. Lantto-niminen talo sijaitsi Sanginkylässä Pontemasta kymmenisen kilometriä suoraan länteen. Pontemanhillikko-niminen suo samalla järven laidalla taas kertoo järveä ympäröivien rämeiden olleen hyviä hillan poimintapaikkoja.
William David Sanders

William David "Dave" Sanders (22. lokakuuta 1951 – 20. huhtikuuta 1999) oli yhdysvaltalainen tietotekniikan opettaja Columbinen lukiossa, Coloradossa. Hän toimi myös tyttöjen koripallo -ja softballjoukkueen valmentajana. Sanders tuli tunnetuksi evakuoidessaan yli 100 oppilasta koulussa sattuneessa verilöylyssä. Hän kuitenkin kuoli samana päivänä ehtimättä pelastaa itseään. Hän oli 47-vuotias.
Kun ampujat saapuivat, kahvila oli melkein tyhjä. Sanders kiiruhti yläkertaan pelastamaan oppilaita piilottamalla heitä luokkahuoneisiin, kunnes Dylan Klebold ampui häntä takaaltapäin. Hän osui Sandersiä rintaan, olkapäihin, päähän ja kaulaan. Kaksi opettajaa raahasi hänet kemianluokkaan, missä hän kuoli verenhukaan ehtimättä saada apua. 
Sandersistä tuli kuolemansa jälkeen koulun sankari ja koulun koripallojoukkue nimettiin hänen mukaansa.
Sally Pearson

Sally Pearson (o.s. McLellan, s. 19. syyskuuta 1986 Sydney) on uransa jo lopettanut australialainen yleisurheilija ja olympiavoittaja, jonka päälaji oli 100 metrin aitajuoksu.
Pearson voitti vuonna 2003 alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa kultaa 100 metrin aitajuoksussa ja sijoittui 200 metrillä viidenneksi sekä juoksi Australian viestijoukkueessa, joka hylättiin alkuerissä. Pariisin MM-kilpailuissa hän oli myös mukana viestijoukkueessa, joka jäi alkueriin. Vuonna 2004 hän sijoittui alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssille 100 metrillä ja neljänneksi 100 metrin aitajuoksussa sekä viidenneksi 4×100 metrin viestissä.
Pearson sai Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006 pronssia 4×100 metrin viestissä, sijoittui seitsemänneksi 100 metrillä ja kaatui 100 metrin aitajuoksun loppukilpailussa. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän selviytyi sekä 100 metrillä että 100 metrin aitajuoksussa välieriin. Pikaviestissä Australian joukkue jäi alkueriin. Pekingin olympialaisissa 2008 Pearson juoksi 100 metrin aitajuoksussa hopealle. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui viidenneksi. 
Pearson voitti maanosien cupissa 100 metrin aitajuoksun 2010. Saman vuoden Delhin Kansainyhteisön kisoissa hän sai kultaa 100 metrin aitajuoksussa ajalla 12,67. Hän voitti alun perin myös 100 metrin juoksun, mutta hylättiin englantilaisten tekemän protestin jälkeen varaslähdön takia. Daegun MM-kilpailuissa 2011 Pearson juoksi välierissä uuden Oseanian ennätyksen ja kautta aikain viidenneksi parhaan ajan 12,36. Samana päivänä loppukilpailussa hän paransi aikaansa toistamiseen voitettuaan maailmanmestaruuden kautta aikain neljänneksi parhaalla ajalla 12,28. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti maailmanmestaruuden ajalla 7,73. Samana vuonna hän voitti Lontoon olympialaisissa kultaa olympiaennätyksellä 12,35.
Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Pearson sijoittui 100 metrin aitajuoksussa hopealle ajalla 12,50. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän sai hopeaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,85. Hän voitti 100 metrin aitajuoksun Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 ajalla 12,67. Pearson ei osallistunut Pekingin MM-kilpailuihin 2015 ja Rion olympialaisiin 2016 loukkaantumisten takia. Hän voitti 100 metrin aitajuoksun maailmanmestaruuden Lontoossa 2017 ajalla 12,59. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän karsiutui 60 metrin aitojen välierissä.
Pearson pitää hallussaan 100 metrin aitajuoksun Oseanian ennätystä 12,28 s. Hän on voittanut Australian-mestaruuden 100 metrillä vuosina 2005–2007, 2009, 2011 ja 2014, 200 metrillä vuonna 2011 sekä 100 metrin aitajuoksussa vuosina 2005–2007, 2009, 2011, 2014–2015 ja 2017–2018.
Sally McLellan avioitui vuonna 2010 Kieran Pearsonin kanssa ja vaihtoi sukunimekseen Pearson. Elokuussa 2019 hän ilmoitti lopettavansa uransa vammojen takia.
Paulão (jalkapalloilija, 1985)

Paulão (oik. Paulo Eduardo Rodrigues Lima, s. 16. lokakuuta 1985 Florianópolis, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa PoPaa. 187 senttimetriä pitkän Paulãon pelipaikka on keskuspuolustaja.
Loukkaantuneen Juha Luoman korvaajaksi hankittu Paulão siirtyi PoPaan 30. heinäkuuta 2009 allekirjoittaen loppukauden kattavan sopimuksen, johon sisältyy optio seuraavasta kaudesta.