Talvivinokkaat

Talvivinokkaat ("Sarcomyxa") on Agaricales-lahkoon kuuluva vinokassuku. Suvusta tunnetaan neljä lajia, joista kaikkia esiintyy Aasiassa. Talvivinokasta ("Sarcomyxa serotina") tavataan lisäksi Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa, mukaan lukien Suomessa. "Sarcomyxa edulis" -lajia arvostetaan Itä-Aasiassa ruoka- ja lääkesienenä.
Kuvaus.
Talvivinokkaat kuuluvat itiöemien muodon puolesta vinokkaisiin. Lakin malto on hyytelömäistä. Heltat ovat tiheässä, hieman johteiset. Keilo- ja pleurokystidien muoto vaihtelee sukkulamaisesta nuijamaiseen. Itiöt ovat amyloideja, ja niiden muoto vaihtelee makkaramaisesta sylinterimäiseen. Itiöpöly on valkoista.
Levinneisyys.
Talvivinokkaita tavataan Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. "Sarcomyxa edulis" tunnetaan ainakin Aasiasta (Kiinasta, Japanista ja Venäjän Kaukoidästä), kun taas talvivinokas ("Sarcomyxa serotina") tunnetaan Euroopasta, Aasiasta ja Pohjois-Amerikasta. Japanissa tavataan ilmeisesti molempia lajeja. Joidenkin lähteiden mukaan "Sarcomyxa edulis" -lajia tavataan myös Yhdysvalloissa. Vuonna 2023 kuvattiin kaksi uutta lajia Kiinasta: "Sarcomyxa baishanzuensis" ja "Sarcomyxa ochracea".
Kasvupaikka ja -aika.
Talvivinokkaat ovat lahottajasieniä, jotka kasvavat kuolleilla lehtipuilla. Niitä tavataan keskisyksystä alkutalveen. Japanissa "Sarcomyxa edulis" on aikaisempi laji kuin "Sarcomyxa serotina".
Taksonomia.
Talvivinokkaiden luokittelu on ollut kiistanalaista. Tyyppilaji talvivinokas ("Sarcomyxa serotina") on eri aikoina luokiteltu useisiin eri sukuihin, muun muassa nahkavinokkaisiin ("Panellus"). Geenitutkimusten mukaan se ei kuitenkaan ole sukua varsinaisille nahkavinokkaille, ja laji onkin 2000-luvulla siirretty "Sarcomyxa"-sukuun. Suku sisältää myös lajin "Sarcomyxa edulis", joka kuvattiin alun perin vuonna 2003, sekä lajit "Sarcomyxa baishanzuensis" ja "Sarcomyxa ochracea", jotka kuvattiin vuonna 2023.
Vuonna 2020 kuvattiin uusi Sarcomyxaceae-heimo, johon talvivinokkaat luokiteltiin ainoana sukuna. Vuonna 2024 julkaistun tutkimuksen perusteella myös vuotavinokkaat ("Tectella") kuuluvat samaan heimoon. Tutkimuksen mukaan Sarcomyxaceae kuuluu Phyllotopsidineae-alalahkoon. Aiemmin heimo on luokiteltu alalahkoon Pleurotineae tai omaan Sarcomyxineae-alalahkoonsa.
Talvivinokkaat ja ihminen.
Pohjoismaissa talvivinokkaiden syömisellä ei ole mitään perinteitä. "Sarcomyxa edulis" -lajia käytetään kuitenkin Itä-Aasiassa ruoka- ja lääkesienenä. Sitä arvostetaan muun muassa miedon makunsa ja lihaisan koostumuksensa vuoksi. Kiinalaisessa lääketieteessä alkoholiin uutettua talvivinokasta käytetään hoitona muun muassa vatsakipuun. "Sarcomyxa edulis" -lajia viljellään kaupallisesti varsinkin Pohjois-Kiinassa. "Sarcomyxa edulis" tunnetaan japaniksi nimellä "mukitake", kun taas "Sarcomyxa serotina" -lajille on ehdotettu nimeä "osomukitake".
Talvivinokkaiden mausta on ristiriitaista tietoa. Kun Yu-Cheng Dai kumppaneineen kuvasi "Sarcomyxa edulis" -lajin Itä-Aasiasta, tutkijaryhmä piti makua merkittävänä erona eurooppalaiseen talvivinokkaaseen, joka heidän mukaansa on karvaan makuinen. Dai oli kerännyt Suomesta talvivinokkaita, mutta hänen yllätyksekseen sienet olivat hyvin karvaita, kun taas hänen Kiinassa syömänsä sienet olivat olleet mietoja. Vuoden 2014 japanilaisessa tutkimuksessa todettiin, että myös "Sarcomyxa serotina" -lajia tavataan Itä-Aasiassa. Makueroa ei japanilaisista sienistä havaittu, vaan molemmat lajit olivat maultaan mietoja.
Suomalaisissa ja ruotsalaisissa sienikirjoissa talvivinokkaan ("Sarcomyxa serotina") makua on kuvattu joko miedoksi tai hieman karvaaksi. Erään yhdysvaltalaisen sienikirjan mukaan karvas maku tulee sienen vanhetessa; nuoret sienet ovat miellyttävän makuisia. Pitkä keittoaika ja lakin pintakerroksen kuoriminen voivat kuitenkin vähentää karvautta.