tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Keltakeiomena

Keltakeiomena ("Dovyalis caffra") on pajukasvien (Salicaceae) heimoon, keiomenojen ("Dovyalis") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta pensas tai pieni puu, joka voi kasvaa korkeimmillaan yhdeksän metriä korkeaksi. Keltakeiomena on piikikäs ja monioksainen sekä tiheälatvuksinen kasvi, joka tuottaa syötäviä hedelmiä. Hedelmät ovat pyöreitä, kirkkaankeltaisia ja halkaisijaltaan enintään 4 cm. Keltakeiomena on kaksikotinen.
Keltakeiomena kasvaa avoimilla pensastomailla sekä metsäsavanneilla, useimmiten yhdessä akaasioiden kanssa. Keltakeiomenaa tavataan usein myös jokien varsilta. Laji kasvaa luonnossa eteläisessä Afrikassa Zimbabwessa sekä Etelä-Afrikassa.
Keltakeiomena tuottaa syötäviä hedelmiä, joita voi syödä sellaisenaan tai kypsennettyinä. Hedelmät ovat mehukkaita ja raakoina hyvin happamia, mutta happamuus laskee hedelmien kypsyessä täysin kypsiksi. Hedelmien aromi on samankaltainen kuin aprikoosilla. Hedelmät sisältävät myös runsaasti pektiiniä. Joskus hedelmiä syödään sellaisenaan, mutta tavallisimmin niistä valmistetaan hilloa, marmeladia tai muuta sellaista.
Keltakeiomenaa kasvatetaan myös koristekasvina sekä aidanteena laajalti lämpimillä sekä trooppisilla alueilla ympäri maailmaa. Koska keltakeiomena on hyvin piikikäs, voi siitä kasvattaa lävitsetunkemattoman pensasaidan. Keltakeiomenan puuaines on vaaleaa, tiheää sekä painavaa, mutta rungot ovat yleensä liian pieniä puutavaran tuotantoon.
Keltakeiomena on ensisijaisesti subtropiikin laji, mutta menestyy tropiikissa hieman korkeammalla merenpinnasta. Tropiikissa lajia tavataan aina 2000 metrin korkeuteen asti. Keltakeiomena kasvaa parhaiten alueilla, joiden päivien keskilämpötila on vuoden ympäri 20°C–28°C ja vuotuinen sademäärä on 900–1100 mm. Laji pärjää kuitenkin alueilla, joiden päivien keskilämpötila vaihtelee 10°C–35°C ja sadanta 700–1300 mm välillä. Täysikasvuiset kasvit kuolevat, jos lämpötila laskee –7°C:een tai sen alapuolelle, mutta nuoret kasvit voivat vaurioitua pahasti jo –1°C:n lämpötilassa. Koska laji on kaksikotinen, tarvitaan hedelmien tuottamiseksi sekä hede- että emiyksilöitä. Yksi hedekasvi riittää kuitenkin noin 30 emikasville.
Lehväkummitusneula

Lehväkummitusneula ("Solenostomus cyanopterus") on kummitusneuloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan lämpimistä vesistä indopasifiselta merialueelta.
Koko ja ulkonäkö.
Lehväkummitusneula voi kasvaa suurimmillaan 15–17 cm pitkäksi, ja tyypillinen pituus on noin 12 cm. Lehväkummitusneulan kuono on hyvin pitkä ja putkimainen. Ruumis on muodoltaan tukevahko ja pitkänomainen. Kalalla on kaksi selkäevää, joista etumainen on piikikäs ja taaempi pyöristynyt. Lajin rintaevät ovat kookkaat ja viuhkamaiset. Naaraiden rintaevistä on muodostunut munienhaudontatasku. Lehväkummitusneulan pyrstöevä on viuhkamainen. Väritykseltään lehväkummitusneula vaihtelee runsaasti ja siitä tunnetaan muun muassa punainen, ruskea, keltainen ja vihreä muoto. Ruumiissa on pieniä valkoisia täpliä. Kala kykenee muuttamaan väritystään ympäristön mukaan.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lehväkummitusneulan levinneisyysalue on hyvin laaja. Sitä tavataan Afrikan itärannikolta ja Punaiseltamereltä Japaniin ja Fidžille. Laji liikkuu useimmiten pareittain matalissa vesissä meriheiniä kasvavilla alueilla ja kivikkoisilla koralliriutoilla. Kalan ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet kuten katkaravut. Lehväkummitusneula on yksiavioinen ja naaras hautoo munia rintaevissään kunnes poikaset kuoriutuvat.
Lehväkummitusneulaa pidetään toisinaan akvaariokalana.
Tubi (suoratoistopalvelu)

Tubi on yhdysvaltalainen mainosrahoitteinen suoratoistopalvelu, jonka omistaa Fox Corporation. Palvelu aloitti toimintansa 1. huhtikuuta 2014. Tammikuussa 2022 palvelulla oli maailmanlaajuisesti noin 51 miljoonaa kuukausittaista aktiivikäyttäjää.
Sisältö.
Tubin ohjelmakirjastossa oli helmikuussa 2022 yli 35 000 elokuvaa ja televisiosarjaa. Valtaosa palvelun sisällöstä tulee ulkopuolisilta tuottajilta. Tubilla on sopimukset muun muassa MGM:n, Gaumontin, Paramountin, Lionsgaten, Sony Picturesin, Nordisk Filmin, Warner Bros.:in ja NBCUniversalin elokuvien ja tv-sarjojen esittämisestä.
Vuodesta 2021 lähtien Tubi on myös tuottanut omia alkuperäissarjoja ja -elokuvia.
Oneus

Oneus () on eteläkorealainen kuusijäseninen yhtye, jonka levy-yhtiönä toimii RBW. Yhtyeeseen kuuluvat jäsenet Ravn, Seoho, Leedo, Keonhee, Hwanwoong ja Xion. Oneus debytoi "Light Us" EP:llä tammikuussa 2019.
Jäsenet.
Yhtyeen jäsenet:
Olha Kobyljanska

Olha Julianivna Kobyljanska (; 27. joulukuuta 1863 Gura Humorului, Bukovina, Itävallan keisarikunta – 21. maaliskuuta 1942 Tšernivtsi, Romanian kuningaskunta) oli ensimmäisiä modernistisia ukrainalaisia kirjailijoita.
Kobyljanska kirjoitti vuonna 1880 saksaksi ensimmäiset kertomuksensa. Hän asui vuodesta 1891 Tšernivtsissä. Tutustuminen muihin ukrainalaisiin kirjailijoihin muutti hänen näkemyksiään kulttuurista ja politiikasta, ja hän osallistui Ukrainan naisliikkeen toimintaan Bukovinassa ja alkoi kirjoittaa ukrainaksi. Monien teosten päähenkilö on emansipoitunut sivistynyt nainen, joka elää ahdasmielisessä maaseutuympäristössä. Niissä on omaelämäkerrallisia aineksia ja vaikutteita George Sandilta ja Friedrich Nietzscheltä. Hän on laadultaan uusromanttinen symbolisti ja kuvaa tunnetuimmissa romaaneissaan "Zemlja" (1902, ”Maa” ja "V nedilju rano zillja kopala" (1909, ”Hän keräsi yrttejä sunnuntaiaamuna”) hyvän ja pahan välistä taistelua ja luonnon salaperäisiä voimia, predestinaatiota, magiaa ja irrationaalisuutta. Jälkimmäinen teos kertoo 1600-luvulla eläneestä ukrainalaisesta laulajasta ja lauluntekijästä Marusja Tšuraista.
Tšernivtsiin perustettiin 1944 hänen muistokseen museo.
Amiibo

Amiibo on Nintendon tuotesarja figuriineille ja keräilykorteille. Esineissä on mukana NFC-kommunikaatio, jolla niissä olevan tiedon voi lukea niitä tukevaan peliin. Amiiboja voi käyttää Nintendo 3DS, Nintendo Switch ja Wii U konsoleilla niitä tukevien pelien kanssa. Figuriineissa on mukana tekniikkaa, jonka avulla konsoli tunnistaa figuriinin. Toiminnot riippuvat pelistä ja eräissä tapauksissa Amiiboihin voidaan tallentaa pelaajan omia tietoja, jonka voi kuljettaa mukana toiseen konsoliin. Useimmat Amiibot ovat vain luettavia, jolloin ne kertovat konsolille mitä ne ovat, mutta niihin ei tule muutoksia. 
Marraskuuhun 2018 mennessä Amiibo-hahmojen kokoelma on myynyt noin 50 miljoonaa kappaletta.
Towards the Light

Towards the Light on Crimson Sunin debyyttialbumi, joka julkaistiin 3. elokuuta 2015.
Fates (Crimson Sunin albumi)

Fates on Crimson Sunin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 24. tammikuuta 2020.
Darnytsjan metroasema

Darnytsja () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 5. marraskuuta 1965.
Studio Live

Studio Live on Vesa Aaltonen Prog Bandin studioalbumi. Albumi julkaistiin 25. maaliakuuta 2022.
Transitus

Transitus on hollantilaisen Arjen Anthony Lucassenin Ayreon -projektin kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 25. syyskuuta 2020.
Sleepy Sleepers in the Rio

Sleepy Sleepers in the Rio on Sleepy Sleepersin albumi, joka on ilmestynyt vuonna 1982. 
Levy äänitettiin Sigla-studiosilla Rio de Janeirossa Brasiliassa. Kustannusten peittämiseksi yhtye hankki myös sponsoreita, joiden logot näkyvät levynkansissa. LP-levyn kannet ovat avattavat, ja kuvamateriaali on eräänlainen valokuva-albumi Rion matkalta. Levyllä soittavat ja laulavat mm. Tiina Tiikeri, Sakke Järvenpää, Mato Valtonen, Albert Järvinen.
Levystä tehtiin myös englanninkielinen versio, joka julkaistiin nimellä In the Rio, sekä vhs-videokasetilla julkaistu musiikkivideokokoelma.
Butšan verilöyly

Butšan verilöyly on Venäjän vuoden 2022 hyökkäyssodan aikainen epäiltyjen sotarikosten sarja Butšan kaupungissa lähellä Kiovaa. Tapahtumat tulivat julki Ukrainan armeijan vapautettua kaupungin Venäjän armeijan miehitykseltä 1. huhtikuuta 2022. Ukraina ilmoitti 2. huhtikuuta koko Kiovan alueen olevan taas sen hallussa. Venäjä hyökkäsi kaupunkiin sodan alkuvaiheessa 27. helmikuuta ja poistui Butšan pormestarin mukaan 31. maaliskuuta.
Merkittäviä verilöylyssä kuolleita henkilöitä olivat mm. liikemies ja entinen presidenttiehdokas Oleksandr Ržavskyi, journalisti Zoreslav Zamoiskyi sekä Kiovan slaavilais-evankelisen seminaarin dekaani Vitali Vynohradov.
Verilöylyn paljastuminen ja uhrit.
Butšan pormestari Anatoli Fedorukin mukaan kaupungista on löytynyt noin 300 ihmisen ruumiit ja avoin joukkohauta. Sunnuntaina 3. huhtikuuta Ukrainan armeija julkaisi kuvia kellareista, joita epäillään käytetyn kidutuskammioina. Niistä löytyneistä, siviiliväestöön kuuluneista ruumiista löytyi merkkejä ensin polviin ja sitten vasta päähän kohdennetuista ampumisista.
Ukrainan ja Venäjän syytteet.
Ukrainan kanta.
Ukrainan ulkoministeri Dmytro Kuleba vetosi kansainväliseen rikostuomioistuimeen, jotta se lähettäisi osaston keräämään todisteita Venäjän tekemistä sotarikoksista.
Ukrainan pääsyyttäjä Andri Kostinin mukaan Venäjän armeija teki 9000 sotarikosta Butšassa, tappaen yli 1700 siviiliä.
Venäjän kanta.
Venäjän federaation tutkintakomitea ilmoitti 4. huhtikuuta alkavansa tutkia tapahtumaa Ukrainan tekaisemana provokaationa. Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov kiisti Venäjän syyllisyyden ja sanoi mediassa levinneissä kuvissa olevien vainajien olevan lavastettuja. Venäjä on kuitenkin pidättänyt henkilöitä, jotka ovat puhuneet verilöylystä ja väittäneet sen olevan Venäjän syytä.
Satelliittikuvien perusteella Butšan kaduilla maanneet vainajat ovat kuolleet kaupungin ollessa venäläisten hallussa.
Sexy 8 Beat

Sexy 8 Beat on Morning Musumen kahdeksas albumi, joka julkaistiin 21. maaliskuuta 2007.
Sylvia Lefkovitz

Sylvia Lefkovitz (29. elokuuta 1924 – 21. huhtikuuta 1987) oli kanadalainen, juutalaistaustainen taidemaalari. 
Lefkovitz työskenteli sekä maalaustaiteen, että kuvanveiston parissa. Hän teki muraaleja, öljyvärimaalauksia, piirroksia ja veistoksia marmorista, puusta, pronssista ja hopeasta. Hänen töitään on kuvailtu "syvällisesti humaaneiksi" ja olevan "kiinnittyneitä maahan". 
Taidetta Lefkovitz opiskeli aluksi Montrealin L'Ecole des Beaux-Artsíssa, jatkoi opintojaan sen jälkeen New Yorkissa ja vähän myöhemmin Pariisissa. Seinämaalaustekniikka tuli hänelle tutuksi kun hän oleskeli Meksikossa. 
Palattuaan Meksikosta Kanadaan Lefkovitz teki seinämaalaussarjan nimeltä "Life of Louis Riel", joka on nykyään näytteillä North Battlefordissa Saskatchewanissa. Toinen Lefkovitzin seinämaalaussarja on Nova Scotian yliopistossa. Seinämaalausten valmistuttua vuonna 1960 Lefkovitz muutti Italiaan.
Hän asui Italiassa seuraavat kaksikymmentä vuotta. Hänelle myönnettiin parhaan Firenzessä asuvan ulkomaalaisen taiteilijan palkinto. Hän piti Milanossa näyttelyn, joka sai ylistävän vastaanoton. Hänen töissään nähtiin renessanssi yhdistyneenä modernismiin. Hyvien arvostelujen johdosta hän sai paljon tilauksia eripuolilta Eurooppaa.
Kanada tilasi Lefkovitzilta teossarjan maan satavuotisjuhliin vuonna 1967. Jokainen osavaltio sai oman osansa teoksesesta. Montrealiin Lefkovitz palasi vuonna 1981. Hän toimi siellä sekä taideopettajana että vapaana taiteilijana.
Abaton (Epidauros)

Abaton () eli Enkoimeterion () oli antiikin aikainen enkoimeterion eli parantolatoimintaan liittynyt nukkumisrakennus Epidauroksen Asklepieionissa eli Asklepioksen pyhäkköalueella Kreikassa.
Historia.
Abaton rakennettiin myöhemmällä klassisella kaudella noin vuonna 400–350 eaa. Arkeologisten tutkimusten perusteella rakennuksella on kuitenkin ollut varhaisempia edeltäjiä jo arkaaisella kaudella 500-luvun eaa. puolivälissä ja klassisen kauden alkupuolella 400-luvulla eaa.
Abatonia käytettiin enkoimeterionina eli nukkumistilana, jossa parantajajumala Asklepiokselta apua toivoneet potilaat viettivät yönsä odottaen saavansa apua unen aikana (). Rakennuksesta käytettiin nimitystä "abaton" (”ei sisään astuttavissa”), koska parantamismenetelmä oli mysteeri, ja tarkoitettu vain niille, jotka olivat valmistautuneet kohtaamaan jumalan.
Arvellaan, että valmistautumis- ja puhdistautumismenojen jälkeen potilaat saattoivat lukea rakennuksessa piirtokirjoituksina esillä olleita kertomuksia aiemmista ihmeparantumisista, mikä vaikutti kenties itsesuggestion kautta heidän omaan paranemiseensa, ja tämän jälkeen viettivät siellä yönsä. Nukkuminen symboloi sairauden kuolemaa. Asklepios, joka vieraili potilaan luona unessa, taas antoi uuden, terveen elämän.
Rakennusta laajennettiin oletettavasti roomalaisella kaudella. Sen raunioita on ennallistettu vuosina 1989–2004.
Rakennus.
Abaton oli kaksiosainen stoa eli pylväshalli, joka edusti joonialaista tyyliä. Se sijaitsi Asklepioksen temppelin pohjoispuolella ja muodosti Asklepioksen pyhäkköalueen luoteiskulman.
Stoan pituus oli alun perin noin 38,1 metriä ja leveys noin 9,4 metriä. Se oli kaksilaivainen ja avautui etelään päin, ja siinä oli joonialaiset pylväät sekä julkisivussa että sisäpuolella. Roomalaisaikaisessa laajennosvaiheessa stoaa jatkettiin länteen päin niin, että sen pituus lähes kaksinkertaistui ollen nyt noin 70,9 metriä. Laajennososa oli kaksikerroksinen ja sen yläkerros liittyi alkuperäiseen stoaan, johtuen siitä, että rinne laski paikalla alaspäin. Alakerrokseen pääsi laskeutumaan ulkopuolella olleita portaita pitkin. Laajennoksen jälkeen stoassa oli ylemmän kerroksen julkisivussa 29 joonialaista pylvästä ja sisäpuolella kattoa tukemassa 13 pylvästä. Sisäpuolen pylväiden välissä oli oletettavasti puisia väliseiniä. Alemman kerroksen julkisivu oli suljettu seinällä, jossa oli ovia ja doorilaista tyyliä edustaneita pilastereja.
Rakennuksen kaakkoiskulmassa oli kaivo. Sieltä on löydetty suuri määrä laattoja, joihin on kirjoitettu selontekoja ihmeellisistä parantumisista. Rakennuksen länsipäässä oli lähdekaivo.
Rakennuksesta on säilynyt vain sen alaosaa sekä joitakin ylempien rakenteiden osasia. Ennallistustöissä on pystyretty osa pylväistä ja seinistä käyttäen uutta materiaalia.
Abaton

Abaton (, ”ei (sisään) astuttavissa”) voi viitata seuraaviin:
Afroditen temppeli (Epidauros)

Afroditen temppeli (), tutkimuksessa myös Temppeli L, oli antiikin aikainen Afroditelle omistettu kreikkalainen temppeli lähellä Epidauroksen Asklepieionia eli Asklepioksen pyhäkköaluetta Kreikassa.
Historia.
Epidauroksen Afroditen temppeliksi tulkittu pyhäkkö rakennettiin hellenistisen kauden alussa noin vuonna 320–280 eaa. Koska tulkinta siitä, että pyhäkkö oli todella omistettu Afroditelle, on jossakin määrin epävarma, rakennukseen on viitattu tutkimuksessa myös nimityksellä Temppeli L.
Temppeli on varhaisimpia tunnettuja esimerkkejä pseudoperipteraalitemppelistä. Kyseinen temppelityyppi oli myöhemmin suosittu roomalaisessa arkkitehtuurissa, jossa Epidauroksen Afroditen temppeliä kopioitiin usein.
Rakennus.
Temppeli sijaitsi varsinaisen Asklepieionin eli Asklepioksen pyhäkköalueen ulkopuolella sen itäpuolella, länteen Apollon Maleataan pyhäköstä. Temppelirakennus oli arkkitehtuuriltaan harvinainen: se oli pieni prostyylitemppeli, jossa oli pseudoperipteraali cella. Temppeliä ympäröi yhteensä neljä pylvästä lyhyillä sivuilla ja seitsemän pylvästä pitkillä sivuilla. Pitkien sivujen pylväistä viisi oli pseudoperipteraalisesti kiinni cellan seinässä, samoin kuin takasivun neljä pylvästä. Loput pylväät muodostivat neljän pylvään levyisen ja kahden pylvään syvyisen prostyylin portiikin cellan itäpuolelle. Nämä julkisivun pylväät edustivat joonialaista tyyliä.
Cellan sisäpuolen seinissä oli sivuilla viisi ja perällä neljä pylvästä, jotka olivat lähes kiinni seinässä. Nämä pylväät edustivat korinttilaista tyyliä. Pyhäkköalueelta on löydetty aseistettua Afroditea esittänyt veistos, joka saattaa olla peräisin temppelistä tai sen läheltä. Se on ajoitettu hellenistiselle kaudelle, ja sen veistäjäksi on arveltu Polykleitos nuorempaa. Veistos on nykyisin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Temppeli oli rakennettu neliportaiselle krepidomalle. Ylös portiikille ja sisäänkäynnille johti itäpuolelta ramppi.
Rachel (laulaja)

Rachel (oik. Rachel Ros, s. 11. elokuuta 1942 Cavaillon, Ranska) on ranskalainen laulaja. Rachel voitti vuonna 1961 Mireille Hartuchin järjestämän laulukilpailun, minkä vuoksi Hartuch kutsui Rachelin "Petit Conservatoire" -ohjelmaan.
Barclay Recordsin palkkaamana Rachel julkaisi ensimmäisen levytyksensä "Les Amants Blessés""" 1963. Rachel edusti Ranskaa vuoden 1964 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Le chant de Mallory""". Kappale sijoittui jaetulle neljännelle sijalle.
Apollon Maleataan pyhäkkö

Apollon Maleataan pyhäkkö oli antiikin aikainen Apollon Maleataalle omistettu pyhäkkö Argoliissa Kreikassa. Se sijaitsi lähellä Epidauroksen Asklepieionia eli Asklepioksen pyhäkköaluetta.
Historia.
Apollon Maleataan pyhäkön paikka on ollut asuttu ja kulttipaikkana jo varhaisella helladisella kaudella paljon ennen tunnetumman Asklepieionin olemassaoloa. Se säilyi kulttikäytössä edelleen mykeneläisellä kaudella ja läpi antiikin ajan. Paikalla palvottiin alun perin paikallista heeros Maleatasta, joka myöhemmin yhdistettiin yleiskreikkalaiseen Apolloniin epiteetillä Maleatas.
Paikalla ollut Apollonin temppeli rakennettiin klassisen kauden lopulla noin vuonna 350 eaa., ja sen lähellä ollut stoa eli pylväshalli hellenistisen kauden alkupuolella noin vuonna 300–280 eaa.
Rakennukset.
Apollon Maleataan pyhäkkö sijaitsi Kynortion-vuoren rinteessä linnuntietä noin kilometrin itään Asklepieionista. Pyhäkköalueen tärkeimmät rakennukset olivat Apollonin temppeli sekä sen koillispuolella sijainnut stoa. Temppelin pituus oli noin 16 metriä ja leveys noin yhdeksän metriä. Rakennus koostui itään päin avautuneesta cellasta ja pronaoksesta, jonka edessä oli kaksi pylvästä ("distylos in antis"). Cellan länsipäässä oli adyton. Pronaokselle johti ramppi. Temppelin alttari sijaitsi tavan mukaan sen itäpuolella. Stoan pituus oli noin 44,5 metriä ja leveys noin 10,2 metriä. Se oli yksilaivainen ja edusti doorilaista tyyliä.
Pyhäkköalueella oli myös useista huoneista koostunut pappien talo tai ”skana”, joka sijaitsi stoan kaakkoispuolella; Asklepioksen naiskos eli pieni temppeli; suuri suorakulmainen roomalaisella kaudella rakennettu vesisäiliö; sekä nymfaion eli lähdekaivorakennus, jonka perällä oli lähes pyöreä syvennys varsinaista vesilähdettä varten. Hieman pyhäköstä etelään sijaitsi roomalainen kylpylä.
Aino Järvinen

Aino Järvinen (s. 2004) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut naisten F-liigassa Turun Palloseuraa kaudesta 2020–2021 alkaen.
Ensimmäisellä liigakaudellaan Järvinen teki 20 ottelussaan kolme maalia ja pelasi lisäksi kolme pudotuspeliä. Kaudella 2021–2022 hän pelasi runkosarjassa 21 ottelua ja teki niissäkin kolme maalia. Pudotuspeleissä hän pelasi 14 ottelua ilman tehopisteitä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2022. Kaksi seuraavaakin kautta päättyivät TPS:n Suomen-mestaruuteen, mutta Järvinen pelasi kaudella 2022–2023 vain viisi runkosarjaottelua, joissa hän teki yhden maalin, sekä kaudella 2023–2024 runkosarjassa kahdeksan ja pudotuspeleissä kuusi ottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2024–2025 Järvinen pelasi runkosarjassa 22 ottelua, joissa hän teki kuusi ja syötti kolme maalia, ja pudotuspeleissä 12 ottelua, joissa hän sai yhden syöttöpisteen. Joukkueen kausi päättyi SM-hopeaan.
Apollon Pythios Soterin temppeli

Apollon Pythios Soterin temppeli oli antiikin aikainen Apollonille omistettu kreikkalainen temppeli Ambrakian kaupungissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat nykyisen Ártan kaupungin keskustassa lähellä Kilkíksen aukiota ("Plateía Kilkís") ja Pýrrou- ja Nikoláou Plastíra -katujen risteystä.
Historia.
Apollon Pythios Soterin temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 500 eaa. Sama paikka on ollut kuitenkin Apollonin kulttipaikkana viimeistään 600-luvulla eaa. Temppeli oli Ambrakian tärkein pyhäkkö, sillä Apollon oli kaupungin suojelija, ja sitä käytettiin muun muassa kaupunkivaltion julkisten asiakirjojen säilytyspaikkana. Varhaiskristilliseltä ajalta lähtien temppelin kiviä käytettiin laajasti uudelleen muihin rakennuksiin, joten se on pääosin hävinnyt. Temppelin rauniot löysi arkeologi Ioulía Vokotopoúlou vuonna 1964. Sen kaivaukset suoritettiin vuosina 1966–1968 ja 1975–1977.
Rakennus.
Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Sen koko oli noin 44 × 20,75 metriä, ja sen sisällä oli pronaos ja cella. Rakennuksesta on säilynyt lähinnä sen krepidoma ja euthynteria. Lisäksi on löydetty yksi doorilainen kapiteeli. Cellan perällä on jäänteet Apollonin kulttipatsaan jalustasta. Paikalta tehtyihin piirtokirjoituslöytöiin lukeutuu 100-luvulle eaa. ajoittuva stele, jossa on Ambrakian ja Kharadroksen kaupunkien välinen rajasopimus. Se on nykyisin Ártan arkeologisessa museossa. Temppelin paikalta on löydetty myös kristillisen kauden hautoja.
Apolloniksen temppeli

Apolloniksen temppeli () oli antiikin aikainen kreikkalainen temppeli, joka sijaitsi Kyzikoksessa Vähässä-Aasiassa ja kunnioitti Pergamonin kuningatar Apollonis Kyzikoslaista. Se tunnetaan niin kutsutuista Kyzikoksen epigrammeista.
Apollonis oli Pergamonin kuningas Attalos I:n vaimo ja myöhempien kuninkaiden Eumenes II:n ja Attalos II:n äiti, ja kotoisin Kyzikoksesta. Hänen poikansa rakensivat temppelin ja omistivat sen äidilleen. Tämä tapahtui oletettavasti hänen kuoltuaan joskus vuosien 175 ja 159 eaa. välillä. Temppeli oli tarkoitettu säilyttämään kuningattaren muisto, mutta samalla sen voidaan nähdä myös pyrkineen ilmaisemaan lojaliteettia sekä kuningasperheen sisällä että Pergamonin ja Kyzikoksen kaupunkien välillä.
Temppeli oli koristeltu mytologisilla aiheilla, jotka esittivät poikien rakkautta äitiään kohtaan, esimerkkinä Kleobiksen ja Bitonin tarina. Temppelin "stylopinakioneihin", oletettavasti reliefikoristeltuihin pylväisiin, sanotaan olleen kirjoitettu epigrammeja. Näitä niin kutsuttuja Kyzikoksen epigrammeja tunnetaan 19, tosin niistä on säilynyt vain 18, sillä epigrammi 17 on lähes kokonaan hävinnyt. Nykyään katsotaan, että epigrammit ovat ainakin nykyaikaan säilyneessä muodossaan peräisin aikaisintaan 500-luvulta.
Temppeliä ei tunneta arkeologisesti, ja Kyzikoksessa on ylipäätään suoritettu vain vähän kaivauksia. Epigrammit ovat säilyneet ja muodostavat "Kreikkalaisen antologian" (ja "Anthologia Palatinan") kolmannen kirjan.
Artemiin temppeli (Epidauros)

Artemiin temppeli () oli antiikin aikainen Artemiille omistettu kreikkalainen temppeli Epidauroksen Asklepieionissa eli Asklepioksen pyhäkköalueella Kreikassa.
Epidauroksen Artemiin temppeli rakennettiin klassisen kauden lopulla tai hellenistisen kauden alussa noin vuonna 330–300 eaa. Temppeli sijaitsi Asklepioksen pyhäkköalueen laidalla kaakkoon Asklepioksen temppelistä ja itään Tholoksesta. Rakennus edusti doorilaista tyyliä. Siinä oli cella ja heksastyyli prostyyli pronaos, toisin sanoen kuuden pylvään levyinen ja kahden pylvään syvyinen pronaos-portiikki, joka avautui itään päin. Cellan sisäosaa reunustivat korinttilaiset pylväät, joita oli kummallakin sivulla sekä perällä neljä, eli yhteensä kymmenen.
Temppelin katto oli tehty marmorista. Räystäskourujen vedensyöksijät eli koristeelliset ulostuloaukot, jotka olivat myös marmoria, oli muotoiltu koiran pään muotoisiksi. Temppeliin liittynyt Artemiin alttari sijaitsi tavan mukaan sen itäpuolella. Sille johtivat pronaokselta luiska ja kiveys.
Temppelin säilyneitä koristeosia on Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa sekä Epidauroksen arkeologisessa museossa.
Artemis Tauropoloksen temppeli (Ikaros)

Artemis Tauropoloksen temppeli eli Tauropolion () oli antiikin aikainen Artemis Tauropolokselle omistettu kreikkalainen temppeli, joka sijaitsi Ikaroksen (nyk. Ikaría) saarella. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisellä Nasin rannalla lähellä Káto Ráchesin kylää.
Artemiin kultti tuli saarelle Vähästä-Aasiasta. Temppeli sijaitsi saaren luoteisrannikolla olevan rotkon päässä lähellä Oinen kaupunkia, paikalla, jossa oli satama ja mahdollisesti myös asutus. Arkeologisten löydösten perusteella paikka on ollut käytössä arkaaiselta kaudelta 600-luvulta eaa. klassiselle kaudelle 400-luvulle eaa. saakka. Temppeli rakennettiin klassisella kaudella. Paikalta on löydetty yhden suuremman ja kahden pienen rakennuksen jäänteet, pääosin lattiat ja seinien alaosia, sekä marmoriosia, pienoispatsaita ja piirtokirjoituksia.
Nykyisen Nasin kylän nimen katsotaan tulevan joko muinaiskreikan temppeliä tarkoittavasta sanasta "naos" tai jumalattaren eräästä nimestä "Ma".
Milla Nordlund

Milla Nordlund (s. 26. joulukuuta 1997) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa Turun Palloseuraa kausina 2013–2018 ja 2019–2024. Hän on pelannut liigassa 197 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 201 maalia ja antanut 162 maaliin johtanutta syöttöä, sekä 38 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt 37 maalia ja saanut 31 syöttöpistettä. Nordlund on edustanut Ruotsin liigassa visbyläistä Endre IF:ää kaudella 2018–2019 ja uudelleen kaudella 2024–2025.
Nordlund voitti ensimmäisen Suomen-mestaruutensa vuonna 2022 ja oli tuolloin pudotuspelien pistepörssin ykkönen 23 pisteellään ja paras maalintekijä 13 maalillaan. Voittaessaan toisen Suomen-mestaruutensa vuonna 2023 hän teki yhden kauden pudotuspelien piste-ennätyksen 35 pisteellään, joka koostui 19 maalista ja 16 syötöstä. Hän oli molemmilla kausilla myös runkosarjan pistepörssin ylivoimainen ykkönen. Hän voitti kolmannen Suomen-mestaruutensa vuonna 2024 mutta ei loukkaantumisen vuoksi pelannut pudotuspeleissä. Nordlund valittiin F-liigan F-gaalassa 2022 vuoden hyökkääjäksi.
Nordlund on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa huhtikuun 2025 loppuun mennessä 41 ottelua, joissa hän on tehnyt 24 maalia ja saanut 20 syöttöpistettä. Hän saavutti MM-hopeaa vuonna 2023. Nordlund on pelannut Suomen tyttöjen maajoukkueessa ja oli mukana alle 19-vuotiaiden tyttöjen MM-kilpailuissa 2016 Kanadan Bellevillessä, jossa Suomi saavutti hopeaa.
Nordlundin ote mailasta on poikkeuksellinen. Useimmilla muilla pelaajilla mailan varsi on alemman käden peukalon ja etusormen välissä, mutta Nordlund pitää mailaa mediaaliotteeksi kutsutulla tavalla etu- ja keskisormen välissä, ja hänen sormiensa asennon on sanottu muistuttavan petolinnun jalkoja.
Nordlundin kolmisen vuotta nuorempi pikkuveli kuoli seitsemänvuotiaana aivotulehdukseen. Tapahtuman myötä alkoholisoitunut isä kuoli vuonna 2018. Ravintolakokkina aiemmin työskennellyt Nordlund on opiskellut sosionomiksi ja on kiinnostunut työskentelemään lastensuojelussa. Nordlundin avopuoliso on salibandypelaaja Ville Hirvisuo.
Stig Udd

Stig Udd (s. 28. kesäkuuta 1967 Hanko) on suomalainen basisti. Hän on ollut mukana useissa yhtyeissä kuten Loyal Action, Black Maid ja Poison of Zelda, joista hän on yhä mukana Poison of Zeldassa yhtyeen basistina, ja on ollut mukana tuottamassa yhteensä yhdeksää eri musiikkialbumia. Lisäksi hän esiintyy pääosassa sarjassa "Stig Udd etsii legendoja", joka koostuu yhteensä yhdeksästä eri haastattelusta.
Häkälänjärvi

Häkälänjärvi on rannoiltaan osin soistunut, saareton järvi Virolahden koillisosassa Kymenlaakson maakunnassa. Sen pinta-ala on 37,3 hehtaaria. Etäisyys Kotkasta on 51 kilometriä itäkoilliseen. Vaalimaan raja-asema sijaitsee kaksi kilometriä Häkälänjärveltä kaakkoon.
Maantiede.
Häkälänjärven pituus etelästä pohjoiseen on 1,2 kilometriä. Järven pohjoisosan leveys on noin puoli kilometriä, eteläosa on kapeampi. Lounaisella rannalla sijaitsee pieni luonnonsuojelualue. Häkälänjärven pohjoisrannalta alkaa Nurmisaara-niminen laskuoja, joka virtaa luoteeseen ja päätyy Tyllinjärven kaakkoiskulman Nurmisaaranpohjaan. Tyllinjärven korkeustaso on noin kaksi metriä Häkälänjärveä alempi.
Häkälänjärvi (10.001.1.010) kuuluu Vaalimaanjoen alaosan alueeseen (10.001), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vaalimaanjoen vesistössä (10). Häkälänjärvi on Vaalimaanjoen alaosan alueen toiseksi laajin vakavesi. Alueeseen kuuluu kymmenen vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajin on Tyllinjärvi.
Nora Nova

Nora Nova (oik. Ahinora Kumanova, , 8. toukokuuta 1928 – 9. helmikuuta 2022) oli bulgarialais-saksalainen laulaja. Nova oli Bulgarian tsaari Boris III:n virkamiehen tytär, minkä vuoksi toisen maalimansodan päättymisen ja vallanvaihdoksen myötä moni Novan sukulaisista joutui Belenen työleirille. 1959 Nova avioitui länsisaksalaisen miehen kanssa, minkä ansiosta pääsi Länsi-Saksaan.
Saksassa Nova voitti 1960 levy-yhtiö Electrolan järjestämän "Die große Chance" -laulukilpailun, minkä vuoksi hän sai levytyssopimuksen. Nova voitti 1964 saksalaisen "Ein Lied für Kopenhagen" -laulukilpailun kappaleella "Man gewöhnt sich so schnell an das Schöne" ja valikoitui näin Saksan edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Nova sijoittui jaetulle viimeiselle sijalle nollalla pisteellä.
Nova palasi Bulgariaan 1989 kylmän sodan päättyessä ja perusti muotiliikkeen Sofiaan. 2001 Nova oli mukana perustamassa Bulgariaan liberaalia Kansallinen liike vakauden ja vaurauden puolesta -puoluetta. Nova kuoli 93-vuotiaana 9. helmikuuta 2022.
Kyzikoksen epigrammit

Kyzikoksen epigrammit () on nimitys 19 antiikin kreikkalaiselle epigrammille, joiden sanotaan olevan peräisin 100-luvulla eaa. rakennetusta Apolloniksen temppelistä, joka sijaitsi Kyzikoksessa Vähässä-Aasiassa. Nykyisin epigrammit ajoitetaan aikaisintaan 500-luvulle. Epigrammit muodostavat "Kreikkalaisen antologian" (ja "Anthologia Palatinan") kolmannen ja lyhyimmän kirjan.
Apolloniksen temppeli kunnioitti Pergamonin kuningatar Apollonis Kyzikoslaista. Sen rakensivat hänen poikansa Eumenes II ja Attalos II. Tähän sopivasti temppeli oli koristeltu reliefeillä, jotka esittivät mytologisia aiheita, jotka liittyivät poikien rakkauteen äitiään kohtaan. Reliefien aiheisiin liittyvät epigrammit ilmeisesti liitettiin reliefien yhteyteen 500-luvulla. "Kreikkalaisessa antologiassa" jokaista epigrammia edeltää proosamuotoinen kuvaus reliefistä. Itse epigrammien pituus vaihtelee kahden ja kuuden säkeen välillä. Epigrammi 17 on suurimmaksi osaksi tuhoutunut, ja siitä on säilynyt vain kolme sanaa.
Kiiskijärvi (Virolahti)

Kiiskijärvi on kapea, matala ja rehevä järvi Virolahden kaakkoisosassa Kymenlaakson maakunnassa. Sen pinta-ala on 30,8 hehtaaria. Etäisyys Kotkasta on 49 kilometriä itäkoilliseen. Järven eteläpuolisko sijaitsee Suomen ja Venäjän rajavyöhykkeellä ja eteläisin osa Venäjän alueella.
Maantiede.
Kiiskijärven pituus kaakosta luoteeseen on 2,4 kilometriä. Järven suurin leveys on noin kymmenesosa pituudesta. Saaria ei ole. Järven keskikohdan yli on rakennettu maantiesilta. Kiiskijärven länsirannalla levittäytyy viljelysaukea, itärannalla on jyrkänteitä. Järven pohjoiskolkasta alkaa Vaalimaanjokeen virtaava laskuoja.
Kiiskijärvi (10.001.1.001) kuuluu Vaalimaanjoen alaosan alueeseen (10.001), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vaalimaanjoen vesistössä (10). Kiiskijärvi on Vaalimaanjoen alaosan alueen kolmanneksi laajin vakavesi. Alueeseen kuuluu kymmenen vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajin on Tyllinjärvi ja toiseksi laajin on Häkälänjärvi.
Savanjärvi

Savanjärvi on saareton läpivirtausjärvi Miehikkälän eteläosassa Kymenlaakson maakunnassa. Sen pinta-ala on 31 hehtaaria. Etäisyys Kotkasta on 48 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Savanjärven pituus etelästä pohjoiseen on 800 metriä. Järven leveys on noin puolet pituudesta. Rannat ovat suurelta osin suomaata. Savanjärveen laskee koillisesta Savankoski. Savanjärvi laskee Vaalimaanjokea kaakkoon.
Savanjärvi (10.001.1.005) kuuluu Vaalimaanjoen alaosan alueeseen (10.001), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vaalimaanjoen vesistössä (10). Savanjärvi on Vaalimaanjoen alaosan alueen neljänneksi laajin vakavesi. Alueeseen kuuluu kymmenen vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Tyllinjärvi, Häkälänjärvi ja Kiiskijärvi.
Miehikkälässä on toinenkin Savanjärvi (11.003.1.007). Se sijaitsee Vironjoen vesistössä noin kymmenen kilometriä Vaalimaanjoen vesistön Savanjärveltä luoteeseen.
Sähköinen julkaiseminen

Sähköinen julkaiseminen on materiaalin julkaisemista digitaalisessa muodossa.
Monet arkipäiväiset aiheeseen liittyvät termit ovat syntyneet 1980-luvulla ja se on muuttanut kommunikointia sekä informaation käsittelyä. Muutoksien johdosta syntynyttä aikakautta kutsutaan informaatioajaksi. Laajasti kuvattuna sähköinen julkaiseminen viittaa ei-painettuun materiaaliin, joka tuotetaan digitaalisesti. Tämä sisältää uutisryhmät, BBS-järjestelmät, sähköpostilistat, CD-ROMit ja verkkosivustot.
Kirja-alalla sähkökirja ja äänikirja ovat kasvattaneet suosiotaan 2020-luvulla Suomessa.
Joillakin aloilla painettu tieto vanhenee nopeasti ja sähköinen julkaiseminen on ensisijaista.
Kolmisoppi (Sotkamo)

Kolmisoppi on järvi Sotkamossa Kainuun eteläosassa. Sen pinta-ala on kaksi neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 26 kilometriä kaakkoon. Kolmisopen alla makaa merkittävä malmio.
Maantiede.
Kolmisopen pituus kaakosta luoteeseen on 3,0 kilometriä ja leveys lännestä itään 1,9 kilometriä. Koillinen Niskalanlahti leventää allasta merkittävästi, valtaosa järvestä on alle kilometrin leveä. Järven pohjoisosan muodostaa Aittolahti, eteläisimmässä osassa on Hovinlahti. Noin viideosa Kolmisopesta on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvimmät kohdat sijaitsevat järven keskellä.
Kolmisopen ainoan saaren pinta-ala on kuutisen aaria. Rannat ovat metsää ja suota, lounaisella rannalla ja pohjoisella rannalla on pientaloja. Itärannan Sopenvaaran huippu on lähes 250 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 70 metriä Kolmisopen pintaa korkeammalla
Kolmisoppeen virtaa Korentojoki–Kalliojoki lännestä. Kolmisoppi laskee järven itäkolkasta Niskalankoskea Tuhkajokeen, joka päätyy itään Jormasjärveen (144,9 metriä mpy). Kolmisopen ja Jormasjärven välinen etäisyys on runsaat kolme kilometriä.
Kolmisopen vesitilavuus on 11 185 000 kuutiometriä.
Kolmisoppi (59.885.1.002) kuuluu Tuhkajoen valuma-alueeseen (59.885), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Jormasjärven valuma-alue (59.88) ja ensimmäinen on Nuasjärven–Kiimasjärven alue (59.8). Kolmisoppi on Tuhkajoen valuma-alueen laajin vakavesi. Toiseksi laajin on Saarijärvi. Valuma-alueeseen kuuluu 26 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Sotkamon Kolmisoppi on laajin Suomen 40:stä Kolmisoppi-nimisestä vakavedestä. Seuraavaksi laajin on Siilinjärven Kolmisoppi.
Haituvaheinät

Haituvaheinät ("Tricholaena") on pääosin Afrikassa ja Etelä-Aasiassa esiintyvä heinäsuku, jossa on 
neljä lajia monivuotisia heiniä.
Lajit:
Kolmisoppi (Tohmajärvi)

Kolmisoppi on pieni ja syvähkö metsäjärvi Tohmajärven itäosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 6,4 hehtaaria ja vesitilavuus 0,64 kuutiohehtometriä. Etäisyys Joensuusta on 62 kilometriä kaakkoon. Kolmisoppi sijaitsee alle kahden kilometrin päässä Suomen ja Venäjän rajalta.
Maantiede.
Kolmisopin pituus on 400 metriä ja rantaviivan pituus 1 313 metriä. Saaria ei ole. Noin viidesosa järvestä on vähintään 15 metriä syvä. Syvin kohta sijaitsee järven keskiosassa. Länsirannalla kymmenen metrin syvyyskäyrä kulkee noin kymmenen metrin päässä rantaviivasta. Kolmisopin rantavyöhykkeellä on muutamia pientaloja ja järven kaakkoispuolitse kulkee maantie.
Kolmisopin vesitilavuus on 642 000 kuutiometriä eli 642 miljoonaa litraa.
Kolmisoppi (01.011.1.008) kuuluu Jänisjoen alaosan alueeseen (01.011), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Jänisjoen vesistöalueella (01). Toinen jakovaihe on Jänisjoen alue (01.01). Kolmisoppi on syvin Jänisjoen alaosan alueen 20:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Alueen laajimman järven, Sääperin, keskisyvyys on alle 2,5 metriä. Alueen pienimmän järven, Humalalammen, keskisyvyys on noin 5,2 metriä.
Kuitubambu

Kuitubambu ("Bambusa bambos") on kookkaaksi kasvava monivuotinen heinälaji. Sen varret ovat pystykasvuisia, puutuneita, 20–30 metriä korkeita ja 10–15 cm paksuja. Korren solmut ovat piikikkäitä. Lehtiä kasvaa korressa lehtimäisinä pois varisevina tuppina ja korren haaroissa. Kukintona on kerrannaiskukinto, jonka nivelissä kasvaa tähkylöitä hajanaisina ryhminä.
Kuitubambu esiintyy alkuperäisenä Intiassa ja Indokiinassa. Kuitubambun puutuneita osia voidaan hyödyntää rakennusmateriaalina.
Bastsjö

Bastsjö on kaksialtainen järvi Raaseporissa Länsi-Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 48 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 71 kilometriä länteen. Bastsjö kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Bastsjön pituus kaakosta luoteeseen on 2,1 kilometriä. Levein kohta on noin 400 metriä. Bastsjön altaat ovat läntinen Lilla Bastsjö ja itäinen Bastsjö, joka on edellistä huomattavasti laajempi. Altaita erottaa Smalön ja yhdistää muutaman metrin levyinen salmi. Bastsjön keskiosassa sijaitsee Plitan-luoto. Bastjön pohjoisrannalla levittäytyy peltoalueita, eteläranta on metsämaata ja osin jyrkkää. Järven koillispuolella sijaitsee Bastsjöviken, jonka korkeustaso on 28,5 metriä merenpinnan yläpuolella.
Bastsjöhön laskee Porssjön (49,5 metriä mpy) etelästä Porssjöbäcken-nimistä laskuojaa. Luoteesta laskee Svartsjön (Mustajärvi, 29,2 metriä mpy). Bastsjö laskee Fraset-nimistä laskuojaa lounaaseen Degersjöniin (18,8 metriä mpy).
Bastsjö (82.002.1.009) kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen (82.002), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöalueella (82). Fiskarsinjoen alueella on 76 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Määrjärvi, Degersjön, Seljänalanen, Simijärvi, Brunkom träsk ja Bastsjö. Lohjanjärven lounaispuolella levittäytyvä Fiskarsinjoen alue sijaitsee Saaristomeren rannikkoalueen kaakkoisosassa Uudenmaan ja Varsinais-Suomen rajaseudulla.
Mummun saappaassa soi fox

Mummun sappaassa soi fox on Sirkku Peltolan kirjoittama näytelmä, joka sai ensi-iltansa vuonna 2001 Teatteri Jurkassa. Seuraavana vuonna se esitettin menestyksekkäästi Tampereen Työväen Teatterissa, ja Peltolalle myönnettiin Näytelmäkirjailijaliiton Lea-palkinto. Näytelmä on sittemmin ollut ohjelmistossa muun muassa paikoissa kuten Tampereen Komediateatteri, Savonlinnan Teatteri, Naantalin Teatteri, Teatteri Vantaa ja Nuu-Teatteri.
Kriitikoiden mietteitä.
"Näytelmästä on kirjoitettu muun muassa seuraavasti;"
- "Se on kuvaelma välinpitämättömyydestä ja muka-välittämisestä.Peltola avaa näkymän hyvän perheen pahoinvointiin". 
- "Näytelmä on surumielinen ja koskettava komedia tämän päivän suomalaisesta perheestä: tavallisen perheen yrityksistä ymmärtää itseään ja perheenjäseniään".
- "Se kertoo siitä, miten helposti katsomme ohi, kävelemme ohi ja puhumme ohi juuri silloin, kun käsissä on ongelma, jota olisi uskallettava katsoa silmiin. Se pakottaa ainakin jokaisen perillisiä omassa elämässään saaneen katsojan miettimään omia kasvatusalan saavutuksiaan. Siksi jokaisessa "MSSF:n" kirvoittamassa naurussa on säälin, surun ja ahdistuksen sivumaku mukana."
"- Mummun saappaassa soi fox" lienee jo tietynlainen klassikko jota tullaan esittämään Suomen teattereissa vielä vuosikymmeniä. Ja täysin ansaitusti. Tarina on hyvä kuvaus siitä, kuinka ollaan paikalla olematta kuitenkaan läsnä. Myös yleisön kannattaa olla läsnä ja kuunnella myös mitä vuorosanojen rivien välissä sanotaan. Ehkä siitä voi oppia jotain."
Ekhammarsjön

Ekhammarsjön on pitkänomainen metsäjärvi Raaseporissa Länsi-Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 20,4 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 73 kilometriä länteen. Ekhammarsjön kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen.
Maantiede.
Ekhammarsjönin pituus kaakosta luoteeseen on 1,1 kilometriä. Järven pohjoisosa on eteläosaa leveämpi. Järven ainoa saari on noin 25 aaria laaja nimetön saari. Rannoilla ei ole lainkaan rakennuskantaa. Ekhammarsjöniin virtaa laskuoja pohjoisesta. Järven luoteisrannalta lähtee laskuoja länteen Mörkbäckeniin, joka virtaa lounaaseen Finnsjöniin (25,9 metriä mpy). Ekhammarsjönin ja Finnsjönin välinen lyhin etäisyys on alle 400 metriä.
Ekhammarsjön (82.002.1.017) kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen (82.002), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöalueella (82). Fiskarsinjoen alueella on 76 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Määrjärvi, Degersjön, Seljänalanen, Simijärvi, Brunkom träsk ja Bastsjö. Lohjanjärven lounaispuolella levittäytyvä Fiskarsinjoen alue sijaitsee Saaristomeren rannikkoalueen kaakkoisosassa Uudenmaan ja Varsinais-Suomen rajaseudulla.
Lygia Fagundes Telles

Lygia Fagundes Telles (19. huhtikuuta 1923 São Paulo – 3. huhtikuuta 2022 São Paulo) oli brasilialainen kirjailija. Hänelle myönnettiin vuonna 2005 Camões-palkinto. Hänet valittiin vuonna 1985 kolmantena naisena Brasilian kirjallisuuden akatemiaan.
Telles vietti lapsuuttaan maaseudulla, mutta palasi juristi-isänsä ja pianistiäitinsä kanssa São Pauloon, jossa kävi koulua (Escola Estadual Caetano de Campos). Hänen ensimmäinen novellikokoelmansa "Porão e Sobrado" ilmestyi hänen ollessaan 15-vuotias. Telles valmistui São Paulon yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Ollessaan nuori hän sai tukea intohimoonsa kirjoittamiseen kirjailijaystäviltään Carlos Drummond de Andradelta ja Érico Veríssimolta. Vuonna 1954 Telles julkaisi romaanin "Ciranda de Pedra", josta 1980-luvulla tehtiin myös TV Globon saippuaooppera. Vuonna 1954 hänelle myös syntyi ensimmäisestä avioliitosta poika Goffredo da Silva Telles Neto, josta tuli elokuvantekijä.
Tellesin teoksesta "Histórias do Desencontro" (1958) myönnettiin Kansallisen kirjainstituutin palkinto (Prêmio do Instituto Nacional do Livro). Hänen toinen romaaninsa "Verão no Aquário" (1963) toi hänelle Jabuti-palkinnon, joita hän sai uransa aikana kaikkiaan kolme. Telles meni avioeron jälkeen uusiin naimisiin elokuvakriitikko Paulo Emílio Sales Gomesin kanssa. Hän laati miehensä kanssa käsikirjoituksen elokuvaan "Capitu" (1967), joka perustui Joaquim Maria Machado de Assisin teokseen "Dom Casmurro". Telles pysyi 1970-luvulla huomattavan aktiivisena ja julkaisi sen kuluessa eräitä merkittävimmistä teoksistaan. Näitä olivat "Antes do Baile Verde" (1970), "As Meninas" (1973), "Seminário dos Ratos" (1977) ja novellikokoelma "Filhos Pródigos" (1978). Vuonna 1977 Telles oli mukana laatimassa Intellektuellien manifestia sensuuria vastaan.
Telles kuoli 98-vuotiaana kotonaan luonnollisista syistä. Hänen teoksiaan on käännetty saksaksi, espanjaksi, ranskaksi, englanniksi, italiaksi, puolaksi, ruotsiksi, tšekiksi ja Portugalin portugaliksi. Hänen töidensä pohjalta on tehty myös elokuva-, teatteri- ja televisioversioita.
Peter Norman (poliitikko)

Peter Norman (s. 1958) on ruotsalainen ekonomisti ja maltillisen kokoomuksen poliitikko. Hän toimi Ruotsin rahoitusmarkkinaministerinä vuosina 2010–2014.
Koirusjärvi

Koirusjärvi (myös Ylä-Koirus) on runsassaarinen ja rantaviivaltaan rikkonainen järvi Leppävirran ja Suonenjoen rajalla Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 4,4 neliökilometriä. Etäisyys Kuopion keskustasta on 31 kilometriä etelälounaaseen.
Maantiede.
Koirusjärven pituus kaakosta luoteeseen on 6,6 kilometriä. Järven pohjoisosasta ulottuu itäkaakkoon kapea itäinen järvenosa, jonka pituus on noin 2,5 kilometriä. Läntistä ja itäistä järvenosaa erottaa Kiviniemi. Koirusjärven lahtia ovat muun muassa Ritolahti järven eteläisimmässä osassa, Kumpulahti länsiosassa ja Teretinlahti järven pohjoisimmassa osassa. Itäisen järvenosan laajin lahti on Kivilahti. Kiviniemen ohella isoja niemiä ovat Teretinniemi ja Tuliniemi luoteessa, Kumpuniemi ja Aittoniemi etelässä sekä Kiviniemestä haarautuva Tuohiniemi idässä. Koirusjärvi sijaitsee luoteisinta osaansa lukuun ottamatta Leppävirran alueella.
Lähes neljäsosa Koirusjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvät alueet eivät muodosta yhtenäistä vyöhykettä, vaan järven pohja kumpuilee. Syvimmät kohdat sijaitsevat järven luoteisosassa. Eteläinen osa on matalaa. Itäisessa järvenosassa on useita yli kymmenen metrin syvänteitä, mutta sen keskellä sijaitsee laaja matalikko.
Koirusjärven saariluku on 12. Saarten yhteispinta-ala on yli 14 hehtaaria. Lisäksi järvessä on lukuisia luotoja. Laajimmat saaret ovat noin kolmihehtaarinen Talassaari etelässä, niin ikään noin kolmihehtaarinen Kumpusaari sen luoteispuolella ja Jänissaaret järven keskiosan matalikolla. Niiden luoteispuolella sijaitsee Saarenkanta. Järven luoteisosassa sijaitsee kaksi Teretinsaarta ja aivan Tuliniemen eteläpuolella on useita saaria. Koirusjärven itäosan laajin saari on yli hehtaarin laajuinen Tuohisaari. Itäosan matalikolla sijaitsee useita luotoja.
Koirusjärven rannat ovat enimmäkseen metsämaata. Länsirannalla sijaitsee Kumpulahden kulttuurimaisema. Järven syvimpien kohtien läheisyydessä rannat ovat melko jyrkkiä. Kiviniemellä kohoavan Kivimäen laki on yli 50 metriä järven pintaa korkeammalla. Tuohiniemellä on muutama jyrkänne.
Koirusjärveen virtaa laskuojia pohjoisesta ja luoteesta. Koirusjärvi laskee etelään Huuhtijärveen (96,2 metriä mpy).
Koirusjärven vesitilavuus on 26 573 000 kuutiometriä.
Koirusjärvi (04.275.1.001) kuuluu Oravijoen-Mertajoen valuma-alueeseen (04.275), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden alaosan alue (04.27) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Koirusjärvi on laajin Oravijoen-Mertajoen valuma-alueen 30:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat, eli Ylävesi ja Petäjäjärvi, ovat yli neliökilometrin laajuisia.
Mone Inami

Mone Inami (, s. 29. heinäkuuta 1999) on japanilainen golfammattilainen ja olympiamitalisti, joka pelaa lähinnä LPGA of Japan Tourilla. Inamilla on tourilta kymmenen voittoa. Inami oli toinen Tokion olympialaisissa 2020 häviten voittajalle yhden lyönnin ja voitti Lydia Kon hopeamitalista pelatussa uusinnassa. Inami on ollut parhaimmillaan 15. maailman rankingissa.
Bandcamp

Bandcamp on yhdysvaltalainen musiikkiyhtiö, jonka ovat perustaneet Ethan Diamond, Shawn Grunberger, Joe Holt ja Neal Tucker vuonna 2008. 28. syyskuuta 2023 Songtradr osti Bandcampin Epic Gamesiltä. Epic Games osti Bandcampin maaliskuussa 2022.
Bandcampia verrataan Spotifyn kanssa mainitsemalla niiden vastakkaisuudet: rojaltien maksutavat, jakelijoiden kanssa toiminta ja muut piirteet tekevät niistä toistensa vastakohtia. Bandcamp antaa artistien ja levymerkkien asettaa itse omat hinnat ja alusta on avoin (riippumaton tietyistä jakelijoista). Julkaisijat ja tavaranmyyjät voivat liittyä palvelun toimintoihin sen ohjelmointirajapinnan kautta, johon saa pääsyn pyynnöstä.
Bandcamp on sekä suoratoistopalvelu että digitaalinen jakelupalvelu, josta ostettua musiikkia voi ladata itselleen. Musiikkia voi ladata muun muassa MP3- ja FLAC-muodoissa. Musiikin toistamiseen tarvittavan toiminnon voi lisätä toisille verkkosivuille. Digitaalisen latauksen lisäksi sivustolta voi ostaa fyysisiä CD- ja vinyylilevyjä sekä muuta tavaraa kuten T-paitoja.
Riippumattomat artistit ovat kertoneet saaneensa enemmän musiikin myynnistä digitaalisessa muodossa Bandcampin kautta kuin suoratoistosta muissa palveluissa.
Petäjäjärvi (Leppävirta)

Petäjäjärvi järvi Leppävirran länsiosassa Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,05 neliökilometriä. Etäisyys Kuopion keskustasta on 34 kilometriä etelälounaaseen.
Maantiede.
Petäjäjärven pääaltaan pituus kaakosta luoteeseen on 1,8 kilometriä. Pääaltaan länsipuolella sijaitsee kapea läntinen järvenosa, jonka pituus on 2,1 kilometriä. Järvenosia erottaa Kukkoniemi ja Jokiniemi, josta työntyy luoteeseen Käänneniemi. Pääaltaan eteläosan muodostaa Särkilahti ja pohjoisosan Karjalanlahti. Läntinen järvenosa suuntaa kohti luodetta kapeana Jokilahtena. Noin neljäsosa Petäjäjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvimmät kohdat sijaitsevat pääaltaan keskivaiheilla.
Petäjäjärven saariluku on neljä. Saaret ovat pieniä ja ne sijaitsevat järven itärannan tuntumassa. Petäjäjärven metsäisiä rantoja täplittävät pienet peltoaukeat, pientaloja on suhteellisen paljon. Petäjäjärven itäpuolella sijaitsee Koirusjärvi, järvien välinen kannas on noin 350–400 metriä leveä.
Petäjäjärveen virtaa laskuojia luoteesta. Petäjäjärvi laskee Petäjäjärvenjokea Niittylammen kautta Koirusjärveen (96,4 metriä mpy).
Petäjäjärven vesitilavuus on 6 772 000 kuutiometriä.
Petäjäjärvi (04.275.1.005) kuuluu Oravijoen-Mertajoen valuma-alueeseen (04.275), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden alaosan alue (04.27) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Petäjäjärvi on kolmanneksi laajin Oravijoen-Mertajoen valuma-alueen 30:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Koirusjärvi eli Ylä-Koirus ja toiseksi laajin on Ylävesi.