tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ukichiro Nakaya

Ukichiro Nakaya (, 4. heinäkuuta 1900 Kaga, Japani – 11. huhtikuuta 1962 Tokio, Japani) oli japanilainen fyysikko ja esseisti. Hän valmisti ensimmäisenä keinotekoisia lumikiteitä laboratoriossa.
Nakaya valmistui maisteriksi Tokion yliopiston fysiikan laitokselta 1925. Jatko-opintoja hän suoritti Lontoon King’s Collegessa Owen Willans Richardsonin alaisuudessa 1928–1929. Tohtorin tittelin Nakaya sai Kioton yliopistosta 1931. Vuotta aiemmin hän oli saanut jo professuurin Hokkaidon yliopistosta, Sapporosta.
Hokkaidon yliopiston tuore fysiikan laitos kärsi raha- ja materiaalivaikeuksista, mutta Nakayalle Japanin pohjoisosissa oli paljon lunta tutkittavana. Hän kehitti tutkimusten perusteella luonnollisten lumikiteiden jaottelun. Nakaya jakoi lumikiteet seitsemään pääluokkaan. Nakaya huomasi, että lumikiteen muodosta pystyi päättelemään sen ilmakehän osan tilan, jossa lumikide oli muodostunut. Hän kehitti myös laitteen, jolla pystyi tekemään keinotekoisia lumikiteitä.
Nakaya vaikutti merkittävästi Hokkaidon yliopiston kehittymiseen. Hän oli perustamassa yliopistoon instituuttia, joka tutki matalia lämpötiloja. Toisen maailmansodan lopulla Nakaya vaikutti maataloustieteellisen instituutin perustamiseen. Sen tarkoituksena oli tutkia maatalouden kehittämistä kylmillä alueilla.
Nakaya kutsuttiin 1952 tekemään tutkimusta Yhdysvaltain armeijan lumi-, jää- ja routatutkimuksen yksikössä (tunnetaan nykyään nimellä Cold Regions Research and Engineering Laboratory). Vuonna 1954 Harvardin yliopisto julkaisi Nakayan tunnetuimman kirjan "Snow Crystals: Natural and Artificial", josta tuli merkittävä lähde tutkijoille lumikiteiden muodoista ja jaottelusta.
Nakaya kuoli Tokiossa vuonna 1962 pitkäaikaisen sairauden jälkeen.
Kagaan perustettiin vuonna 1992 Ukichiro Nakayan lumen ja jään museo.
Curtiss-Wright XP-55 Ascender

Curtiss-Wright XP-55 Ascender eli Curtiss-Wright CW-24 oli 1940-luvun alun koelentokone. Yhdysvaltain maavoimien ilmavoimat tilasivat 27. marraskuuta 1938 epäkonventionaalisen hävittäjälentokoneen prototyypin. Ascender oli työntöpotkurikone ja sai koelentäjien suussa pian nimen ”Ass-ender”.
Koneessa oli myös Canard-siipi, jakoperäsin eli moniosainen sivuvakautin sekä moderni nokkapyörällinen laskeutumisteline.
Kehitystyö.
Kesäkuussa 1940 Curtiss-Wright-yhtiö sai tilauksen, jossa tuli selvittää koneen aerodynaamiset ominaisuudet tuulitunnelikokein käyttäen pienoismallia. Seuraavaksi tehtiin täysikokoinen malli, jossa oli vain 275 hevosvoimainen moottori.
Heinäkuussa 1941 yhtiö sai tilauksen, jossa tuli tehdä kolme prototyyppiä. Ensimmäinen tuhoutui 15. marraskuuta 1943, mutta ohjaaja pelastui laskuvarjolla. Kaksi muuta konetta jatkoi aikansa koelentoja, mutta kone ei ollut kehityskelpoinen - suihkukone oli ajanut sen ohi. Koneessa oli eräs mielenkiintoinen turvallisuustekijä, lennon aikana sen potkuri voitiin päästää irti, tämä oli turva ohjaajalle, jos hän joutui hyppäämään koneesta.
Kolmanneksi valmistunut prototyyppi tuhoutui 27. toukokuuta 1945 lentonäytöksessä Ohiossa, jolloin ohjaaja ja kaksi katsojaa kuolivat. 
Viimeinen XP-55 (sarjanumero 42-78846) siirrettiin aikanaan National Air &amp; Space Museum-museoon, mutta se on nähtävänä Air Zoossa, Michiganissa.
Anders Johnson

Anders Johnson (s. 23. huhtikuuta 1989 Plattsburgh, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä.
Johnson on kaikkien aikojen nuorin Yhdysvaltoja olympialaisissa edustanut mäkihyppääjä oltuaan Torinon olympialaisissa 2006 mukana joukkuemäessä 14:nneksi sijoittuneessa Yhdysvaltain joukkueessa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui suurmäessä 40:nneksi ja normaalimäessä 48:nneksi. Nuorten MM-kilpailujen henkilökohtaisissa kilpailuissa hän on parhaimmillaan ollut kuudestoista Štrbské Pleson normaalimäessä 2009.
Johnson osallistui maailmancupin kilpailuun ensimmäisen kerran Bischofshofenissa tammikuussa 2009. Ensimmäisen – ja toistaiseksi ainoan – pistesijansa hän sai oltuaan 29. Vancouverin suurmäen kilpailussa 25. tammikuuta 2009.
Johnson lopetti uransa mäkihyppääjänä vuonna 2015.
Molotohvin koktaili

Molotohvin koktaili – Sota-ajan propagandaa levyillä 1940–1942 on vuonna 2002 julkaistu kokoelma-albumi, joka koostuu suomalaisista sota-ajan propagandalauluista alkuperäisinä levytyksinä. Sen julkaisi kulttuurihistoriallisesti arvokkaiden levyjen uustuotantoon keskittynyt Artie Music. Albumi sisältää niin Matti Jurvan ja Tatu Pekkarisen kappaleita kuin Pallen marssilaulujakin. Albumin kappaleet on levytetty vuosina 1940–1942, ja ne sijoittuvat välirauhan aikaan ja jatkosodan alkuaikaan. Osassa levytyksistä on sota-ajan viihdettä tutkineen Maarit Niiniluodon mukaan kyseessä jälkijättöinen taltiointi vuodelta 1942. Levyllä on mukana Einari Ketolan esittämä suosittu hahmo, korpraali Möttönen, joka hauskuutti kiertueilla rintamamiehiä säestäjänään muun muassa Vili Vesterinen.
Levyn liitteenä on Maarit Niiniluodon katsaus suomalaisiin propagandalauluihin ja niiden taustoihin.
Merten paholaiset

Merten paholaiset ("Hell and High Water") on Samuel Fullerin ohjaama elokuva vuodelta 1954.
Juoni.
Richard Widmark esittää entistä yhdysvaltalaista sukellusveneupseeria, joka saa tehtäväkseen estää sukellusveneellä maailmanlaajuinen ydinsota.
Elokuva on Bella Darvin ainoa naispääosa.
Kloriitti (mineraali)

Kloriitti on silikaatteihin kuuluva mineraali. Se on väriltään usein vihertävää ja sen kiilto on lasimainen tai samea. Kloriitin pinta tuntuu usein rasvaiselta ja sen rakenne on usein kiillemäisen suomuinen. Kloriitin kovuus Mohsin asteikolla on 2–3, minkä avulla se on helppo erottaa talkista, jonka kovuus Mohsin asteikolla on vain 1.
Kloriittia tavataan magmakivissä useiden mineraalien muuntumistuloksena. Kloriittia on myös sedimenttikivien savimineraalina. Erityisen runsaasti sitä on kloriittiliuskeessa.
Nicole Duclos

Nicole Duclos (o.s. Salavert, s. 15. elokuuta 1947 Périgueux, Dordogne, Ranska) on entinen ranskalainen 400 metrin juoksija.
Duclos voitti Ateenan EM-kisoissa 1969 kultaa 400 metrin juoksussa maailmanennätysajalla 51,7 s; hänen maannaisena Colette Besson sijoittui toiseksi samalla ajalla. Ensi kertaa arvokisojen ohjelmassa olleessa 4 × 400 metrin viestijuoksussa Duclos saavutti hopeaa; sekä juoksun voittanut Iso-Britannia että Ranska saivat nimiinsä maailmanennätysajan 3.30,8.
Münchenin 1972 olympialaisissa Duclos karsiutui 400 metrin välierissä ajalla 52,18 s. Viestissä hän sijoittui neljänneksi Ranskan ennätyksellä 3.27,5.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Duclos voitti kultaa 1+2+3+4 kierroksen viestissä Wienissä 1970. Ranskan mestaruuden 400 metrillä hän voitti ulkoradoilla vuosina 1969 ja 1972 sekä sisäradoilla vuonna 1973.
Volynia

Volynia (, ) on historiallinen alue, joka sijaitsee Länsi-Ukrainassa ja Kaakkois-Puolassa Pripet- ja Bugjokien välissä Galitsian ja Podolian pohjoispuolella. 
Alue on Euroopan vanhimpia slaavien asuttamia seutuja. Volynia on metsäinen ja järvinen alue.
Volynia muodosti pohjoisosan historiallisesta Galitsian ja Volynian ruhtinaskunnasta. Volynian alue käsittää nykyisin Ukrainan Volynian ja Rivnen alueet, osia Žytomyrin ja Ternopilin alueista sekä osia Itä-Puolasta.
Itä-Afrikan hautavajoama

Itä-Afrikan hautavajoama eli Itä-Afrikan repeämälaakso on tuhansia kilometrejä pitkä pohjois–eteläsuuntainen hautavajoama Itä-Afrikassa. Se kulkee Djiboutin, Etiopian, Kenian, Ugandan, Kongon demokraattisen tasavallan, Ruandan, Burundin, Tansanian, Sambian, Malawin ja Mosambikin kautta.
Historia.
Hautavajoama on syntynyt Afrikan laatan jakaantuessa kahdeksi laataksi. Repeämälaakso muodostui 20 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä kenotsooisella kaudella. Laakson nuorimmat suurmuodostumat ovat syntyneet luultavasti viimeisten 10 000 vuoden aikana.
Ensimmäisenä repeämän synnyn pystyi tieteellisesti selittämään skotlantilainen geologi John Walter Gregory tutkimusretkellään vuonna 1893. Samalla hän keksi tämäntyyppisille laaksoille nimityksen "Rift Valley", repeämälaakso. Hautavajoaman itäistä haaraa kutsutaan hänen mukaansa Gregoryn repeämälaaksoksi.
Itä-Afrikan hautavajoama levenee noin neljä millimetriä vuodessa, mikä on vain viidesosa Ison hautavajoaman kahden pohjoisen haaran, Punaisenmeren ja Adeninlahden levenemisnopeudesta. Miljoonien vuosien kuluttua hautavajoama muuttuu ilmeisesti pitkäksi ja kapeaksi salmeksi, kun Punaisenmeren vedet tunkeutuvat Djiboutin Afarin syvänköä reunustavan ylänköseudun läpi.
Piirteet.
Itä-Afrikan hautavajoamassa on kaksi haaraa, itäinen ja läntinen. Hautavajoaman syvimpiin kohtiin on muodostunut järvien helminauha, jonka suurimpia järviä ovat läntisen haaran Albertin-, Edwardin-, Kivu-, Tanganjika- ja Njassajärvi. Näistä Tanganjika on peräti 1 470 metriä syvä. Itäisen haaran järvet ovat pienempiä ja matalampia. Niihin kuuluu muun muassa Turkanajärvi, joka on maailman suurin suolajärvi (jos Kaspianmerta ei lueta järveksi). Itäisen ja läntisen haaran välissä sijaitsee Victorianjärvi, joka on Afrikan suurin järvi.
Hautavajoaman reunojen korkeus vaihtelee alueittain. Laakson pohjan tasanko on esimerkiksi Kenian Nairobin lähistöllä 600 metriä sen jyrkkien reunojen alapuolella. Laaksolla on siellä leveyttä 50 kilometriä, ja laakson reunoilta voi nähdä vastakkaisen reunan kallioseinämät. Laakson pohjalla on paikoitellen puolentoista kilometrin paksuudelta laavaa ja kerrostuneita kivilajeja.
Itä-Afrikan hautavajoamassa on useita tulivuoria, kuten Kilimanjaro. Useimmat ovat jo kauan olleet sammuneina, mutta 30 on yhä aktiivisia.
Itä-Afrikan hautavajoamasta on löydetty paljon ihmisen evoluutioon liittyviä fossiileja. Erityisen merkittävä kaivauskohde on 50 kilometrin mittainen Olduvain rotko Tansaniassa.
Joutilaan mietteitä

Joutilaan mietteitä (jap. 徒然草, "Tsurezuregusa") on Yoshida Kenkōn kirjoittama mietelmäteos. Sen tarkkaa kirjoittamisajankohtaa ei tiedetä, mutta se on pääosiltaan kirjoitettu vuosina 1330–1331. Tyylistä päätellen teoksen alkuosa on saattanut syntyä useitakin vuosia aikaisemmin. Kenkō ryhtyi buddhalaismunkiksi 1310-luvun alkupuolella ja teos sisältää luultavasti näinä varhaisina munkkivuosina kirjoitettuja jaksoja.
"Joutilaan mietteitä" edustaa zuihitsu-tyyliä, eli kirjallisuutta, joka on kirjoitettu spontaanisti. Teos sisältää johdannon ja 243 mietelmää, joiden pituus vaihtelee muutamasta rivistä aina muutamaan sivuun. Kirjoitusten numerointi ja jako on myöhempää perua ja voidaan jäljittää 1600-luvulle asti. Alkuperäinen nimi tulee teoksen johdannosta:
Kai Niemisen suomentamana:
Missä つれづれ ("tsurezure") tarkoittaa ”ei ole mitään tekemistä”.
"Joutilaan mietteitä" sisältää erilaisia pohdiskeluja, toteamuksia, huomioita ja anekdootteja. Aiheet vaihtelevat laajasti sisältäen mm. jonkun sanan tai tavan selityksiä, kertomuksia menneistä tapahtumista, moraalisia valistuksia ja tunnelmallisia kirjoituksia. Teoksen näennäinen ristiriitaisuus tosikkomaisten hartaiden mietteiden sekä humoristisen, satiiristen ja yhteiskuntakriittisten huomioiden välillä selittyy, kun ajattelee kirjoittajan elämänkokemuksen myötä kypsyneen ja muuttuneen toisaalta resignoituneemmaksi, toisaalta suvaitsevammaksi.
Kenkō kiteytti mietteisiinsä tarkka-aistisesti japanilaisen estetiikan periaatteet ja lisäsi niihin paljon kiinalaista taolais-zeniläistä ajattelua. Vaikka hän ei itse luonut varsinaisesti mitään uutta teoriaa, ja vaikka "Joutilaan mietteitä" on hajanainen ja paradoksaalinen mietekokoelma, se on ollut merkittävä lähde myöhemmälle japanilaiselle estetiikan tietoisuudelle.
Teos kirjoitettiin poliittisesti hyvin epävakaina aikoina. Kenkōn filosofia heijastelee muutosten ja epävarmuuden ajalle ominaisia tunnelmia, mutta päivänpoliittisia tapahtumia se ei käsittele lainkaan. Kenkōn käyttämä ironia kohdistuu yhtälailla häneen itseensä kuin muihinkin ihmisiin.
"Joutilaan mietteitä" on täynnään viittauksia klassikoihin, kuten "Genjin tarinaan", Kungfutsen "Keskusteluihin", Japanin hovirunouteen ja "Zhuangzin kirjaan". Myös kaksi muuta zuihitsu-genren teosta mainitaan; Sei Shōnagonin "Päänaluskirja" ("Makura no sōshi") ja Kamo no Chōmein "Hōjōki".
Bernadette Martin

Bernadette Martin (myöh. Dargent, Louis, Klos, s. 13. syyskuuta 1951 Grenoble, Isère, Ranska) on entinen ranskalainen juoksija.
Martin saavutti Ateenan EM-kisoissa 1969 hopeaa ensimmäistä kertaa arvokisojen ohjelmassa olleessa 4 × 400 metrin viestijuoksussa; sekä juoksun voittanut Iso-Britannia että Ranska saivat nimiinsä maailmanennätysajan 3.30,8. Hän osallistui EM-kilpailuihin myös 400 metrin juoksussa Helsingissä 1971 ja 800 metrin juoksussa Ateenassa 1982 mutta ei menestynyt. Helsingin EM-kisojen viestissä Ranska keskeytti. Münchenin 1972 olympialaisissa Martin sijoittui viestissä neljänneksi Ranskan ennätyksellä 3.27,5.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Martin saavutti pronssia 4 × 2 kierroksen viestissä Grenoblessa 1972. Ranskan sisäratojen mestaruuden hän voitti 800 metrillä vuosina 1981 ja 1983.
Rannikkopanssarilaiva

Rannikkopanssarilaivalla tarkoitetaan useimmissa tapauksissa uppoumaltaan risteilijän kokoista, mutta hitaampaa, voimakkaasti aseistettua ja panssaroitua sota-alusta, joka on suunniteltu ensisijaisesti rannikko- ja saaristo-olosuhteisiin.
Aluksia käytettiin yleisimmin rannikon puolustukseen, mihin viittaa myös tyypistä useissa kielissä käytetty nimitys (, , rannikkopuolustusalus). Niitä kutsuttiin myös vaihtelevasti "panssarilaivoiksi". Alusten raskas varustelu ja panssarointi suhteelliseen pieneen kokoon nähden tekivät niistä varsin hitaita. Alustyyppi sopi huonosti avomerelle, ja yleensä niitä käytettiinkin liikkuvana rannikkotykistönä. Toisaalta ne olivat omiaan saarien rikkomilla rantaviivoilla.
Useimmat panssarilaivat rakennettiin 1860–1920-luvuilla. Viimeiset panssarilaivat poistettiin käytöstä vasta 1970-luvulla.
Sloboda

Sloboda () on alkujaan Ukrainan, Venäjän ja Valko-Venäjän historiaan liittyvä aluekäsite. Käsitteellä on nykyisin useita hieman toisistaan poikkeavia merkityksiä.
Sloboda oli tyypillisesti 1000–1600-luvulla perustettuitsehallinnollinen, erivapauksista nauttinut kyläyhteisöllinen alue. Termin taustalla on venäjän kielen vapautta tarkoittavan sana (свобода, svoboda), jonka sanan eritysmerkitys sloboda myös on. Slobodan perusti tavallisesti joku suurtilallinen, kuten magnaattiylimys, valtio tai kirkko (luostari) hallitsemalleen maa-alueelle. 1500–1700-luvuilla slobodoita muodostettiin erityisesti nykyisen Ukrainan koillisosien seutuvilla. Slobodoille annettiin pitkäkestoinen, tavallisesti 15–25 vuotta kestävä vapautus veroista ja muista velvoitteista. Erityisalueen statuksella houkuteltiin talonpoikaisperheitä ja muita uudisasukkaita harvaanasutuille maille. Laaja, vielä Kiovan Rusjin aikaan paljon tiheämmin asuttu "villien maiden" alue oli autioitunut edellisinä vuosisatoina paimentolaisheimojen ja tataarien (Kultainen orda) hyökkäysten seurauksena.
Moskovan Venäjä yritti 1500-luvun alkupuolella asuttaa näitä seutuja. Suurin slobodoiden kukoistusaika oli 1600-luvun alkupuolella, jolloin ukrainalaiset kasakat löysivät seudulta turvapaikan itselleen. 1630- ja 1640-luvuilla satoja slobodoja perustettiin Moskovan Venäjän lounaisille rajaseuduille. Etuudet houkuttelivat runsaasti väkeä Dneprin oikean ja vasemman rannan puoleisen Ukrainan seuduilta idemmäksi. 1600-luvun lopulla siellä asui jo yli 100 000 ukrainalaista ja 20 000 venäläistä uudisasukasta. 
1700-luvun lopulla Sloboda-Ukrainan alueeksi kutsutulla seudulla oli 523 svobodaa. Lisäksi yli 100 slobodaa oli perustettu muualle ("Uuden setšin" alueelle). Sloboda-Ukraina käsitti nykyisen Ukrainan Sumyn, Harkovan alueet, pohjoisosat Donetskin ja Luhanskin alueista, sekä eteläosat nykyisen Venäjän Voronežin, Kurskin ja Belgorodin alueista. 1600-luvun puolivälissä Venäjä järjesti seudulle aluehallinnollisen rykmenttijärjestelmän. Vaikka Sloboda-Ukrainan suhtautuminen Venäjän hallintoon oli lojaalia, imperialistisen Venäjän keisarikunnan hallitsijat eivät pitäneet vähäisintäkään itsehallintoa suotavana. Jo Pietari I sääti rajoituksia ja Katariina II riisti vuonna 1765 loput itsehallinnosta. Alueesta muododostettiin Sloboda-Ukrainan kuvernementti.
Eliane Jacq

Eliane Jacq (myöh. Viscart, s. 4. heinäkuuta 1948 Brest, Finistère, Ranska - 28. helmikuuta, 2011) oli ranskalainen pikajuoksija.
Jacq saavutti Ateenan EM-kisoissa 1969 hopeaa ensimmäistä kertaa arvokisojen ohjelmassa olleessa 4 × 400 metrin viestijuoksussa, jossa hän juoksi kolmannen osuuden; sekä juoksun voittanut Iso-Britannia että Ranska saivat nimiinsä maailmanennätysajan 3.30,8. Hän osallistui myös 400 metrin juoksuun mutta karsiutui välierissä ajalla 54,7. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin alkuerissä sekä Sofiassa 1971 että Göteborgissa 1974.
Ranskan mestaruuden 400 metrillä Jacq voitti ulkoradoilla vuonna 1970 sekä sisäradoilla vuonna 1974.
Laurence Bily

Laurence Bily (s. 5. toukokuuta 1963 Bressuire, Deux-Sèvres, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Bily saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa 60 metrin juoksussa kaksi hopeamitalia: Haagissa 1989 hänen loppuaikansa oli 7,19 s ja Glasgow'ssa 1990 hän tuli maaliin ajassa 7,13 s. Lisäksi hän sijoittui EM-hallikisoissa viidenneksi Madridissa 1986 ja neljänneksi Genovassa 1992 sekä MM-hallikisoissa viidenneksi Budapestissa 1989.
Ulkoradoilla Bily saavutti Ateenan EM-kilpailuissa 1982 pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 42,69 s. Samoissa kisoissa hän sijoittui 100 metrin juoksussa kuudenneksi ajalla 11,47 s. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä ajalla 11,49 s ja sijoittui viestissä neljänneksi ajalla 43,11 s. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän keskeytti 100 metrin juoksun välierissä juostuaan alkuerissä ajan 11,31 s.
Rooman MM-kilpailuissa 1987 Bily sijoittui 4 × 100 metrin viestissä kahdeksanneksi ajalla 43,75 s. Soulin 1988 olympialaisissa viestijoukkueen sijoitus oli seitsemäs ajalla 44,02 s, Tokion MM-kilpailuissa 1991 viides ajalla 43,34 s sekä Barcelonan 1992 olympialaisissa neljäs ajalla 42,85 s. Vuosien 1983–1991 MM-kilpailuissa ja vuosien 1988–1992 olympialaisissa Bily karsiutui 100 metrillä aina puolivälierävaiheessa.
Bily voitti Ranskan ulkoratojen mestaruuden 100 metrillä vuosina 1986–1990 ja 1992 sekä sisäratojen mestaruuden 60 metrillä vuosina 1986–1987, 1989 ja 1992. Hän juoksi kahdesti Ranskan ennätyksen 100 metrillä vuonna 1989 (11,14 ja 11,04 s) sekä kymmenen kertaa sisäradoilla 60 metrillä vuosina 1987–1990.
Rose-Aimée Bacoul

Rose-Aimée Bacoul (s. 9. tammikuuta 1952 François, Martinique) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Bacoul saavutti Ateenan EM-kilpailuissa 1982 kaksi pronssimitalia: 100 metrin juoksussa ajalla 11,29 s ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 42,69 s. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän karsiutui 100 metrin välierissä ajalla 11,59 s ja sijoittui 4 × 100 metrin viestissä seitsemänneksi ajalla 43,40 s. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin välierissä ajalla 11,58 s sekä sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi ajalla 22,78 s ja viestissä neljänneksi ajalla 43,15 s.
Bacoul voitti Ranskan mestaruuden sekä 100:lla että 200 metrillä vuosina 1981–1983. Hän juoksi 200 metrillä Ranskan ennätyksen 22,59 s vuonna 1983 sekä 22,57 ja 22,53 s vuonna 1984, jälkimmäiset Los Angelesin olympialaisten alku- ja välierissä.
Wacho

Wacho tai Waccho (k. 539) oli langobardien kuningas vuosina 510–539. Wacho oli Unichusin poika ja anasti kruunun sedältään Tatolta, jonka hän murhasi noin vuonna 510. Taton pojat ja pojanpojat pakenivat gepidien luo ja yrittivät syöstä Wachoa vallasta, mutta eivät onnistuneet siinä.
Wacho oli naimisissa gepidien prinsessan Austricusen kanssa. Wacho solmi hyvät suhteet frankkeihin ja naitti tyttärensä Wisigardan Teodebert I:n ja Waltraden Teodebaldin kanssa. Waltraden ja Teodebaldin tytär oli Teodelinda, josta tuli myöhemmin langobardien kuningatar. Wachon poika hänen kolmannesta avioliitostaan, Walthari, seurasi häntä valtaistuimella.
Dan Glickman

Daniel Robert "Dan" Glickman (s. 24. marraskuuta 1944 Wichita, Kansas) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko.
Glickman opiskeli Michiganin yliopistossa, jossa hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon historiassa vuonna 1966, ja George Washingtonin yliopistossa, jossa hän suoritti Juris Doctor -tutkinnon vuonna 1969. Saatuaan opintonsa päätökseen hän oli osakkaana lakitoimistossa Sargent, Klenda and Glickman ja toimi vuosina 1973–1976 Wichitan kaupungin koululautakunnan jäsenenä. 
Glickman valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäseneksi vuonna 1976 Kansasin osavaltion 4. vaalipiiristä. Hän voitti syksyn 1976 vaaleissa republikaani Garner E. Shriverin, joka oli toiminut edustajainhuoneessa vuodesta 1961. Glickman oli edustajainhuoneen jäsen vuosina 1977–1995, eli hänet valittiin yhdeksälle kaksivuotiskaudelle. Viimeisellä edustajakaudellaan hän toimi tiedusteluvaliokunnan puheenjohtajana. Vuoden 1994 vaaleissa hän putosi edustajainhuoneesta hävittyään Todd Tiahrtille prosentein 47–53. 
30. marraskuuta 1995 – 19. tammikuuta 2001 Glickman toimi maatalousministerinä Bill Clintonin hallituksessa. Hänen edeltäjänsä Mike Espy oli eronnut tehtävästä vuoden 1994 lopussa kohun jälkeen. Elokuusta 2002 elokuuhun 2004 Glickman oli Harvardin yliopiston John F. Kennedy School of Governmentin yhteydessä toimivan Harvard Institute of Politicsin johtaja ja syksystä 2004 kevääseen 2010 hän toimi Yhdysvaltain elokuvateollisuuden etujärjestön MPAA:n puheenjohtajana ja toimitusjohtajana. Tämän jälkeen hän toimi lyhyen aikaa, huhtikuusta kesäkuuhun 2010, Refugees International -järjestön puheenjohtajana. 
Glickman on juutalainen. Hän on ollut vuodesta 1966 naimisissa Rhoda Glickmanin (o.s. Yura) kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta, vuonna 1969 syntynyt poika ja 1972 syntynyt tytär.
Ville Tuppurainen

Ville Samu Taneli Tuppurainen (s. 18. kesäkuuta 1988) on suomalainen Laukaasta kotoisin oleva uransa lopettanut yhdistetyn urheilija, joka edusti Jyväskylän Hiihtoseuraa. Tuppuraista valmensivat Petter Kukkonen ja Pekka Tuppurainen.
Ura.
Kaudella 2007–2008 Tuppurainen kuului yhdistetyn A-maajoukkueen haastajaryhmään. Hän kilpaili B-maailmancupissa, jossa oli parhaimmillaan yhdeksäs maaliskuussa 2008 käydyssä sprintissä Italian Pragelatossa. Kaudeksi 2008–2009 hän nousi ensimmäisen kerran A-maajoukkueeseen. Paras sijoitus maailmancupissa hänellä on tällä hetkellä 39. sija Ranskan Chaux-Neuvessa käydyssä gundersen-yhdistetystä helmikuussa 2009. Liberecin MM-kisoihin hänet valittiin joukkueen varamieheksi.
Zakopanen nuorten MM-kilpailuissa helmikuussa 2008 Tuppurainen oli gundersen-yhdistetyssä 11. Ensimmäisen mitalin aikuisten SM-kilpailissa Tuppurainen voitti vuonna 2008, kun hän sai hopeaa SM-kisojen parisprintissä Rovaniemellä yhdessä Antti Kuisman kanssa.
Clément Duhour

Clément Duhour (11. joulukuuta 1911 Anglet, Pyrénées-Atlantiques, Ranska – 5. tammikuuta 1983 Neuilly-sur-Seine, Hauts-de-Seine, Ranska) oli ranskalainen yleisurheilija sekä elokuvatuottaja ja -näyttelijä.
Duhour edusti maataan kaksissa yleisurheilun arvokilpailuissa. Los Angelesin 1932 olympialaisissa hän sijoittui kuulantyönnössä 11:nneksi tuloksella 13,96 m ja kiekonheitossa 16:nneksi tuloksella 40,22 m. Torinon EM-kilpailuissa 1934 hän sijoittui kuulantyönnössä yhdeksänneksi tuloksella 14,07 m.
Duhour voitti kuulantyönnössä Ranskan mestaruuden vuonna 1933. Samana vuonna hän työnsi Ranskan ennätyksen 15,28 m.
Tiedän, etten tiedä mitään

”Tiedän, etten tiedä mitään” (; ) on tunnettu lentävä lause, joka on pantu antiikin kreikkalaisen filosofin Sokrateen nimiin. Lause on todellisuudessa vääristävä yksinkertaistus alkuperäisestä, ja oikeampi ilmaisu olisi ”tiedän vain sen, etten tiedä”.
Alkuperä.
Lausuma tunnetaan ennen kaikkea Sokrateen esittämänä Platonin teoksessa "Sokrateen puolustuspuhe", josta se on lyhennetty:
Sokrates käsittelee samaa aihetta myös Platonin dialogissa "Menon". Dialogissa Sokrates pyrkii muuttamaan Menonin mielipiteen. Tällä oli aiemmin ollut varma mielipide siitä, mitä hyve on, mutta Sokrates oli osoittanut sen vääräksi:
Merkitys.
Yleisin, paradoksin sisältävä kreikankielisen ilmaisun "oída ouk eidós" käännös ”tiedän, etten tiedä mitään” ei itse asiassa tavoita lausuman varsinaista ydintä. Kirjaimellisesti kreikankielinen ilmaisu tarkoittaa ”tiedän ei-tietävänä” tai ”tiedän, että en tiedä”. Näin alkuperäisessä lauseessa ei väitetä, ettei sanoja tietäisi "mitään". Sen sijaan siinä analysoidaan sitä, mitä tietäminen tarkoittaa. Lisäksi annetaan ymmärtää, ettei mitään voida tietää ehdottomalla varmuudella.
Sokrateen lausumasta ei kuitenkaan voida johtaa sitä, ettei hänellä olisi ollut mitään mielipiteitä: hänellä oli selvästi etiikkaa koskevia mielipiteitä, kuten että on parempi tulla kohdelluksi epäoikeudenmukaisesti kuin tehdä itse väärää, että hyveet ovat kaikki eräänlaista tietoa eikä niitä voida erottaa toisistaan, ettei hyvää ihmistä voida vahingoittaa, että kuolema ei ole mitään pahaa, ja niin edelleen.
Sokrateen lausumassa on kysymys koko filosofian alusta. Sokrateelle kaikki viisaus alkaa ihmettelystä ja kysymisestä. Tällöin on aloitettava siitä, että myöntää oman tietämättömyytensä.
Crayon Physics Deluxe

Crayon Physics Deluxe on Kloonigamesin kehittämä ja julkaisema pulmapeli, joka julkaistiin 7. tammikuuta 2009. 
Deluxe-versio on eteenpäin kehitetty versio ensimmäisestä "Crayon Physics" -prototyypistä. Prototyypin Petri Purho kehitti viidessä päivässä ja julkaisi verkkosivullaan kesäkuussa 2007. Purho otti vapaata koulusta ja käytti vuoden sekä kahdeksan kuukautta pelin jatkokehitykseen.
Pelin varhainen versio voitti pääpalkinnon Independent Games Festival -tapahtumassa. 
Kokoversion mukana pelissä on kenttäeditori, jolla tehtyjä kenttiä voidaan jakaa ja ladata verkkopalvelun välityksellä.
Pelaaminen.
Peli on yhden pelaajan fysiikkapohjainen pulmapeli. Peli keskittyy yksinkertaisten kappaleiden piirtämiseen haasteiden ratkaisemiseksi.
Pelaaja piirtää väriliiduilla kappaleita saadakseen pallon etenemään tason läpi tähdelle, joka merkitsee tason loppumaalia.
André Godard

André Godard (27. helmikuuta 1939 Châtillon-en-Dunois, Eure-et-Loir, Ranska – 12. helmikuuta 2023) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kuulantyöntö.
Godard kilpaili Belgradin EM-kilpailuissa 1962 mutta ei selviytynyt kuulantyönnön karsinnasta jatkoon tuloksellaan 15,71 m. Hän voitti Ranskan mestaruuden vuonna 1964. Hän työnsi 17. syyskuuta 1961 ensimmäisenä ranskalaisena kuulaa tasan 17 metriä. Hän menetti Ranskan ennätyksen 34 päivää myöhemmin Pierre Colnardille.
Jääkide

Jääkide on veden yleisimmän kiinteän olomuodon eli jään muodostama kide. Veden molekyylirakenteessa on jokaista happiatomia kohti kaksi vetyatomia. Niiden välisistä sidoksista johtuen jääkiteissä toistuu kuusikulmainen kiderakenne, jossa toistuvat 120 asteen kulmat. 
Jääkiteet kasvavat hitaasti vesihöyryn härmistyessä tai nestemäisen veden jäätyessä. Tietyt kasvusuunnat, "fasetit", kasvavat hitaammin kuin toiset, mikä johtaa kuusikulmaisen pilarin viipaleita muistuttavien muotojen syntymiseen. Sen mukaan kasvavatko päätyfasetit vai prismafasetit nopeammin, syntyy joko levymäisiä tai neulasmaisia perusmuotoja. Kasvusuunta määräytyy lämpötilan mukaan. Kylmemmässä kuin -22 ℃ kiteet kasvavat pituussuuntaan, siitä -10 ℃ asteeseen levysuunta kasvaa voimakkaammin, siitä -4 ℃ asteeseen pylvässuunta voittaa jälleen ja sitä lämpimämmässä on taas levyjen vuoro. Tämä vaihtelu yhdessä ilmankosteuden erojen kanssa selittää eri muotoiset lumihiutaleet.
Kun kostea, vesihöyryä sisältävä ilma jäähtyy riittävästi, vesihöyrystä alkaa härmistyä jääkiteitä. Kiteiden muodostuminen ei ala spontaanisti missä tahansa, vaan yleensä jonkun sopivan muotoisen hiukkasen eli "jäätymisytimen" pinnalle. Erilaiset rakenteet kuten lasit ja heinänkorret toimivat oivallisina jäätymisytiminä silloin kun ne jäähtyvät ulossäteilyn takia yleensä kylmemmiksi kuin ympäröivä ilma. Tällöin syntyy jääkiteiden muodostamaa kuuraa.
Jääkiteitä voi tutkia lasilevyjen ja mikroskoopin avulla, mutta kaikki tutkimusvälineet täytyy jäähdyttää huolellisesti.
Our Miss Brooks

Our Miss Brooks oli yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota esitettiin CBS:n radioverkossa 19. heinäkuuta 1948 – 7. heinäkuuta 1957 välisenä aikana. Siitä tehtyä televisiosarjaa CBS esitti 1952–1956. Sen pohjalta tehtiin myös Warner Brothersin tuottama 1956 ensi-iltansa saanut elokuva.
Radiosarjan tapahtumat sijoittuivat Madison High Schooliin, ja sarjan päähenkilönä oli koulun englannin kielen opettaja Connie Brooks, jota esitti Eve Arden. Koulun rehtoria Osgood Conklinia esitti Gale Gordon, ja Connie Brooksin ihastuksen kohdetta biologian opettaja Mr. Boyntonia Jeff Chandler. Sarjan vakioesiintyjiin kuului myös koulun oppilasta Walter Dentonia esittänyt Richard Crenna, ja tämän tyttöystävää ja koulun rehtorin tytärtä esittänyt Gloria McMillan. Sarjan käsikirjoitti ja ohjasi Al Lewis.
Useimmat sarjan radioversion esiintyjistä olivat mukana myös sarjan televisioversiossa. Merkittävin näyttelijävaihdos oli Mr. Boyntonia esittäneen Chandlerin korvaaminen Robert Rockwellillä, Chandlerin halutessa keskittyä elokuvauraansa. Myös tuolloin jo liki 30-vuotias Richard Crenna oli vastahakoinen jatkamaan roolissaan 17-vuotiaana opiskelijapoikana, mutta Arden sai hänet ylipuhuttua. Televisiosarja oli menestys, ja Eve Arden sai roolistaan Emmy-palkinnon.
Vuoden 1956 elokuvan pääosien roolitus oli sama kuin sarjan televisioversiossakin. Elokuvan ohjasi Al Lewis.
Optoelektroniikka

Optoelektroniikka tarkoittaa laajasti ottaen sähkövirran muuttamista valoksi tai toisinpäin.
Optoelektroniikan komponentteja ja laitteita.
Näytöt:
Give the People What They Want

Give the People What They Want on The Kinksin studioalbumi, joka julkaistiin Yhdysvalloissa elokuussa 1981, mutta Isossa-Britanniassa vasta tammikuussa 1982.
Se jatkaa edellisen studioalbumin punk/new wave -vaikutteista linjaa. Kappale ”Destroyer” kierrättää yhtyeen vuoden 1964 hitin ”All Day and All of the Night” riffiä.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Espoon Kiekkoseura

Espoon Kiekkoseura (lyh. EKS) oli vuonna 1988 perustettu espoolainen jääkiekko- ja ringetteseura. Se oli yksi Suomen suurimmista ringetteseuroista ja sen edustusjoukkue pelasi SM-sarjassa, jossa se on voittanut yhden SM-hopean ja kolme SM-pronssia. 
EKS oli mukana perustamassa Kiekko-Espoon uutta tulemista 2010-luvun lopulla. Se yhdistyi Espoon Palloseuran ja Blues Junioreiden kanssa vuonna 2020. Uudeksi seuraksi tuli Kiekko-Espoo.
Seuran kasvatteja.
&lt;br&gt;
Lähde
Lysaker

Lysaker on liikekeskus, liikenteen solmukohta ja asuinalue Bærumin kunnassa Akershusin läänissä ja Oslon rajalla Norjassa. Kunnan raja seuraa Lysakerelva-jokea joka laskee Oslonvuonoon. Alue rajoittuu Bærumissa Stabekkin, Fornebun ja Jarin alueisiin ja joen toisella puolella Oslossa Sollerud/Lilleakeriin. Lysaker on osa Oslon taajama-aluetta. Alueen nimi tarkoittaa valoisia niittyjä.
Lysakerista tuli liikenteen solmukohta jo vuonna 1624, jolloin Kongsberg Sølvverk perustettiin alueelle ja joen yli rakennettiin silta silloiseen Kristianiaan. Rautatien rakentaminen vuonna 1872 lisäsi alueen merkitystä liikenteelle entisestään ja Lysakerin asemalle pysähtyvät Oslon alueen paikallisjunien lisäksi myös Gardermoenin lentoasemalle nopean yhteyden tarjoava Flytoget sekä eteläisen Norjan kaukojunat. Alue on myös bussiliikenteen keskus ja Lysakerista menee matkustajalautta Nesoddeniin. Nykyisin alueen läpi kulkeva E-18-tie on Norjan vilkkain valtatieosio, jonka kautta vuorokaudessa ajaa 170 000 autoa. Alueella on useiden kansainvälisten suuryritysten toimitiloja.
Roger Frinot

Roger Frinot (9. huhtikuuta 1915 Vierzon, Cher, Ranska – 14. kesäkuuta 2014) oli ranskalainen keihäänheittäjä.
Frinot sijoittui Pariisin EM-kilpailuissa 1938 keihäänheitossa yhdeksänneksi tuloksella 58,40 m. Hän voitti Ranskan mestaruuden vuosina 1937 ja 1938. Hän heitti kesäkuussa 1939 Ranskan ennätyksen 62,08 m, jonka rikkoi Raymond Tissot seitsemän vuotta myöhemmin.
Autódromo Internacional do Algarve

Autódromo Internacional do Algarve on moottorirata Portimãossa Algarvessa Portugalissa.
Se valmistui lokakuussa 2008. Rata sijaitsee Algarven länsiosassa, noin 13 kilometriä Portimãon kaupungista luoteeseen ja noin 4,5 kilometriä Algarven A22-moottoritieltä pohjoiseen.
Radan rakentaja oli portugalilainen Parkalgar-yhtiö, jonka toimitusjohtaja on Paulo Pinheiro. Rakennusprojektin budjetti oli 200 miljoonaa euroa ja sisälsi itse radan lisäksi myöhemmin kesällä 2009 valmistuneen karting-radan, teknologiapuiston, 200 huoneen Radisson-hotellin, urheilukompleksin sekä 160 huoneistohotellihuonetta. Alueen kokonaispinta-ala on 300 hehtaaria.
Portimãon kaupunki on myöntänyt Parkalgar-yhtiölle 10 vuoden verohelpotukset ja matalan vuokran maa-alueelle. Algarven A22-moottoritieltä on tehty oma liittymä ja uusi tie moottoriradalle. Parhaiten rata-alueelle pääsee autolla. Lähin kansainvälinen lentokenttä on Faron kaupungissa, josta on 75 km ajomatka rata-alueelle.
Radalla on ajettu GP2-sarjan osakilpailu vuonna 2009 ja vuosina 2020–2021 radalla järjestettiin Formula 1 -sarjan Portugalin osakilpailu.
Hovden (Bykle)

Hovden on taajama ja hiihtokeskus Byklen kunnassa Itä-Agderin läänissä Norjassa. Se on Etelä-Norjan tärkeimpiä etenkin talvimatkailuun keskittyneitä kohteita, jossa sijaitsee laskettelurinteitä hiihtohisseineen, hiihtolatuja, kylpylä sekä muita ulkoiluaktiviteetteja. Hovden sijaitsee noin 270 km Oslosta länteen, 209 km Kristiansandista pohjoiseen ja 255 km Bergenistä kaakkoon. Noin puolet Byklen kunnan 920 asukkaasta asuu Hovdenissa. Alue on noin 800–1 500 metriä merenpinnan yläpuolella.
Inkeri Ketola

Inkeri Ketola (oik. "Helena Inkeri Ketola", o.s. Malm; 11. toukokuuta 1933 Helsinki – 5. tammikuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen iskelmälaulaja. Hän levytti iskelmiä vuosina 1959–1962 pääasiassa suomen kielellä, mutta joitakin kappaleita myös ruotsiksi.
Elämä.
Ketolan puoliso oli Yrjö Herman. Heillä oli kaksi lasta (s. 1951 ja 1953).
Inkeri Ketola oli jo lapsuudessaan musikaalisesti lahjakas. Hän soitti nuoresta tytöstä alkaen harmonikkaa ja oppi helpohkosti korvakuulolta soittamaan kappaleita pianolla vaikkei saanut kumpaankaan soittimeen varsinaista koulutusta. Hänen musiikinopettajansa Kallion yhteiskoulussa suosittelikin hänelle musiikkiopintoja, mitkä sitten toteutuivatkin iskelmälaulu-uran yhteydessä.
Ketola oli ollut sotalapsena Ruotsissa, kuten myös hänen ystävänsä Laila Kinnunenkin ja piti kovasti ruotsinkielisistä lauluista. Äidinkieleltään Ketola olikin ruotsinkielinen.
1960-luvun alkupuoliskolla ei pelkästään iskelmämusiikkia tekemällä päässyt juuri kukaan toimeentuloon. Ketola toimi päätoimisesti myyjättärenä ja hänellä oli jonkin aikaa myös oma lastenvaatekauppa Vuorimiehenkadulla Helsingissä. 
Inkeri Ketola joutui jättämään laulu-uransa kesken 1960-luvun alkupuolella epilepsian johdosta. Hän oli kärsinyt nuoruudesta alkaen lievistä poissaolokohtauksista ja niiden lisääntyessä hän ei enää voinut jatkaa esiintymisiä. Lopetettuaan iskelmälaulajan uransa hän jatkoi myyjättärenä vielä noin kymmenen vuotta muun muassa kultasepänliikkeessä, mutta siirtyi sitten sairauseläkkeelle.
Yhtyeet ja laulunopettajat.
Iskelmälaulun opettajana hänelle toimi aluksi Ingmar Englund, jonka orkesterin solistina hän alkoi esiintyä ja tehdä ensimmäiset levynsä 1959. Myös Tapio Yrjä toimi pitkään hänen laulunopettajanaan ja Inkeri keikkaili hänen orkesterinsa solistina ympäri Suomea.
Seuraava ja pitkäaikaisin laulunopettaja oli Eero Wäre, joka on ehkä tunnetuin 60-luvun iskelmälaulajien kouluttaja. Eero Wäreen orkesterin laulusolistina Inkeri Ketola toimi pitkään.
Ossi Malisen orkesterin solistina Inkeri Ketola teki suurimman osan levytyksistään. Myös Nacke Johanssonin orkesterin kanssa hän teki pari levyä. Viimeisimmäksi orkesteriksi, jonka solistina Inkeri Ketola toimi jäi Asser Fagerströmin orkesteri.
Yrjö Välikangas

Matti Yrjö Välikangas () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana ja Viron vapaussotaan Viron armeijan luutnanttina.
Perhetausta.
Välikankaan vanhemmat olivat taiteilija Aapo Välikangas ja Hilda Gustava o.s. Rönkä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Vieno Mannosen kanssa.
Opinnot.
Välikangas kävi viisi luokkaa Tampereen klassillista lyseota ja suoritti seitsemän luokkaa Haapamäen yhteiskoulussa vuonna 1923.
Jääkärikausi.
Välikangas toimi sähköalan harjoittelijana Tampereella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 5. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Polangenissa vuonna 1917 järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota.
Välikangas saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella, jonka jälkeen hänet siirrettiin 12. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan ja otti osaa taisteluihin Kauksamossa, Kivennavalla ja Raivolassa sekä Inon saartoon. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Välikangas palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti 2. Hän toimi joukkueenjohtajana III pataljoonan konekiväärikomppaniassa. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919. Armeijasta eronsa jälkeen hän matkusti Viroon ja osallistui Viron vapaussotaan luutnanttina 11. helmikuuta–22. maaliskuuta 1919. Virossa hän toimi Ensimmäisen suomalaisen vapaajoukon (Ekströmin rykmentti) 1. konekiväärikomennuskunnassa ja myöhemmin rykmentin aliupseerikoulun opettajana Rakveressä. 
Virosta palattuaan Välikangas määrättiin 26. kesäkuuta 1919 nuoremmaksi upseeriksi palvelukseen Keski-Suomen rykmentin 3. konekiväärikomppaniaan. Armeijasta hän erosi toistamiseen 21. syyskuuta 1921 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön, missä hänet sijoitettiin topografian ja sotalaitosopin opettajaksi Suojeluskuntain päällystökouluun, missä tehtävässä hän toimi 1. tammikuuta–1. marraskuuta 1922. Suojeluskuntain ylipäällikön toisena adjutanttina hän toimi 1. marraskuuta–1. joulukuuta 1922. Hänet määrättiin 28. helmikuuta 1923 uudelleen palvelukseen Keski-Suomen rykmenttiin, missä hän toimi nuorempana upseerina ja komppanianpäällikön viransijaisena. Kolmannen kerran hän erosi armeijasta 6. syyskuuta 1927 ja työskenteli sen jälkeen autonmyyjänä Tampereella vuoteen 1928 saakka.
Jeff Chandler

Jeff Chandler (oik. Ira Grossel 15. joulukuuta 1918 New York, New York – 17. heinäkuuta 1961 Culver City, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Chandler oli jo 15-vuotiaana yli 190 senttimetriä pitkä ja hän alkoi harmaantua jo 18-vuotiaana, mistä juontui hänen lempinimensä "The Big Gray". Uransa alkuvaiheessa hän esiintyi oikealla nimellään muun muassa radiosarjassa "Our Miss Brooks", kunnes hän myöhemmin solmittuaan sopimuksen Universalin kanssa alkoi käyttää nimeä Jeff Chandler. Elokuvadebyyttinsä Chandler teki vuonna 1947 elokuvassa "Kohtaloa uhmaten". Parhaan miessivuosan Oscar-palkintoehdokkaana hän oli vuonna 1950 roolistaan Cochisena elokuvassa "Katkaistu nuoli". Hän esitti Cochisea myös vuonna 1952 elokuvassa "Taistelu Apassisolassa" ja kaksi vuotta myöhemmin elokuvassa "Punainen kotka".
Chandler kuoli 1961 saatuaan verenmyrkytyksen ollessaan selkäleikkauksessa välilevypullistuman takia. Kuoleman todettiin johtuneen hoitovirheestä, ja Chandlerin kaksi tytärtä saivat 200 000 dollarin vahingonkorvauksen.
Jeff Chandler on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Diasetyleeni

Diasetyleeni eli butadiyyni (C4H2) on tyydyttymätön hiilivety ja yksinkertaisin polyyneistä. 
Reaktioita.
Diasetyleeniä muodostuu etyynin fotolyysissä, kun kaksi siinä muodostunutta etynyyliradikaalia reagoivat keskenään.
2C2H → C4H2
Diasetyleeni on useiden muiden hiilivetyjen esiaste. Se kykenee reagoimaan radikaalimuotonsa C4H2*:n kanssa muodostaen triasetyleeniä ja tetra-asetyleeniä (C8H2) ja C8H3:a vapauttaen samalla etyyniä, vetymolekyylejä tai yksittäisiä vetyatomeja. Molekyyli voi reagoida myös muiden hiilivetyjen kanssa muodostaen uusia yhdisteitä.
Diasetyleeni avaruudessa.
Diasetyleeniä esiintyy huomattavia määriä Saturnuksen suurimman kuun Titanin ilmakehässä.
Voyager 1 -luotain löysi diasetyleeniä yhdessä monien muiden molekyylien, kuten propyynin ja triasetyleenin (C6H2) ja syanopolyynien, kanssa Titanin pohjoisten napa-alueiden ilmakehästä.
Inkeri Toikka

Maire Inkeri Toikka (o.s. Iissalo; 14. joulukuuta 1931 Rauma – 25. helmikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen lasitaiteilija. 
Toikan isä oli taidemaalari Arvo Iissalo. Toikka opiskeli taidetta Turun piirustuskoulussa ja keramiikkaa Taideteollisessa oppilaitoksessa keramiikkataiteen osastolla, josta hän valmistui vuonna 1955. Hän työskenteli valmistuttuaan Arabia Oy:n taideteollisuusosastolla vuosina 1955–1958. Kesän 1956 hän oli harjoittelijana Nuutajärven lasitehtaalla.
Inkeri Toikka avioitui Oiva Toikan kanssa vuonna 1957, ja he muuttivat Sodankylään Oiva Toikan opettajatyön vuoksi. Vuonna 1963 he palasivat Nuutajärvelle, jossa Oiva työskenteli lasitehtaan muotoilijana ja Inkeri Toikka opettajana. 1970-luvulta alkaen myös Inkeri Toikka työskenteli lasitehtaalla. He muuttivat Helsinkiin 1990-luvulla. Heillä on kolme lasta.
Mainostajan hakemisto

Mainostajan hakemisto on vuodesta 1965 lähtien julkaistu markkinointiviestintäalan hakemisto. Ajantasaisessa verkkopalvelussa ovat mukana niin mainostajat kuin palveluntarjoajatkin, yhteensä noin 900 yritystä, 6 500 henkilöä ja 400 työtä. "Mainostajan hakemisto" auttaa löytämään yhteistyökumppaneita muun muassa mainostoimistojen, digitaalisen viestinnän toimistojen, kirjapainojen, mallitoimistojen, mainosvalokuvaajien ja useiden muiden alan palveluita tuottavien yritysten keskuudesta. Hakemistossa on mahdollista myös vertailla palveluyritysten tunnuslukuja, asiakkaita ja tuntihintoja sekä tutustua yritysten työnäytteisiin. 
"Mainostajan hakemistoa" julkaisee Mainostajien liitto. Palvelun pääasiallisia käyttäjiä ovat noin 3 000 markkinoinnin päättäjää liiton jäsenyrityksissä.
Balakənin piirikunta

Balakənin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 925 neliökilometriä. Asukkaita on 90 300 henkeä (vuonna 2010).
Balakənin piiri sijaitsee Azerbaidžanin luoteisosassa Kaukasusvuoriston pääjonon etelärinteillä. Se rajoittuu pohjoisessa Venäjään kuuluvaan Dagestaniin, lännessä ja lounaassa Georgiaan sekä idässä Zaqatalan piiriin. Suurimmat joet ovat etelärajalla virtaava Alazani ja sen sivujoet Katexçay, Balakənçay ja Mazımçay.
Piirin keskus on Balakənin kaupunki, josta on 394 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Toinen huomattavampi paikkakunta on Qabaqçölin taajama. Kuntia on yhteensä 24 ja kyliä 57. Kaupunkiväestön osuus on 11,5 %. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 72,7 % on azereja ja 26,6 % avaareja. Seudulla asuu myös ingiloijiryhmään kuuluvia georgialaisia, jotka ovat uskonnoltaan sunnalaisia muslimeja.
Piirin kautta kulkee Yevlaxin, Şəkin ja Tbilisin välinen maantie. Poçtbinəssä on Balakən-Lagodekhin kansainvälinen rajanylityspaikka. Yevlaxista on myös rautatieyhteys Balakəniin.
Seudun pääelinkeino on maanviljely, joka on erikoistunut tupakan, maissin, vihannesten ja hedelmien viljelyyn sekä karjanhoitoon. Lisäksi on pienimuotoista elintarviketeollisuutta.
Piirissä toimii 24 lastentarhaa, 48 koulua, kaksi ammattikoulua sekä Bakun teollisuus- ja opettajateknikumien osasto. Kulttuurilaitoksia ovat kaksi musiikkikoulua, 20 kulttuuri- ja 17 kerhotaloa, kirjastolaitos sivukirjastoineen ja elokuvateatteri. Paikallislehtenä ilmestyy "Balakən".
Nähtävyyksiin kuuluvat 1100–1200-luvuilta peräisin oleva Pərin linna Gərəklin kylässä, 1700–1800-luvuilla rakennettu Balakənin moskeija minareetteineen sekä Katexin vesiputous. Kylissä on vanhoja moskeijoita, kirkkoja ja linnoituksia. Suurin osa Zaqatalan luonnonsuojelualueesta sijaitsee Balakənin piirin alueella.
Cybercom Finland

Cybercom Finland Oy on suomalainen media- ja tietoliikennealaan erikoistunut ohjelmistotalo. Vuodesta 2008 lähtien se on ollut osa ruotsalaista IT-yhtiö Cybercomia.
Historia.
Yritys perustettiin tammikuussa 1999 nimellä Almare Systems Oy. Perustajia olivat Hannu Meskanen, Sami Somero ja Mika Niemelä sekä Alma Media Oyj. Vuoteen 2003 mennessä yritys kasvoi 80 työntekijän kokoiseksi.
Tammikuussa 2004 Almare Systems Oy osti Patria Ailon Oy:n ja elokuussa 2004 Plenware Oy:n, jolloin yrityksen nimi muuttui muotoon Plenware Group Oy. Vuonna 2005 yritys osti myös Tietosärmä Oy:n ja Alma Median NWS-yksikön sekä perusti toimipaikan Tarttoon.
Tammikuussa 2007 Plenware Oy sulautui Plenware Group Oy:öön, joka puolestaan muutti nimensä Plenware Oy:ksi. Samana vuonna yritys perusti yksiköt Romaniaan ja Kiinaan. Toukokuussa 2007 yritys osti Comprog Oy:n ja saman vuoden elokuussa NSD Consulting Oy:n.
Tammikuussa 2008 Plenware ja ruotsalainen IT-yhtiö Cybercom sulautuivat, jolloin Plenwaresta tuli 2 000 hengen suuryhtiön osa. Plenwaren omistaja Sentica Partners irtautui kaupan yhteydessä uuden yrityksen omistajien joukosta. Samassa kuussa Plenware avasi toisen toimipisteen Kiinassa.
Helmikuussa 2009 Plenware Oy:n viralliseksi nimeksi vaihdettiin Cybercom Plenware Oy. Emoyhtiö Cybercom Groupin viestinnässä ja markkinoinnissa yrityksen Suomen toimipisteistä puhutiin myös nimellä Cybercom Finland. Yrityksen viralliseksi nimeksi vaihdettiin Cybercom Finland Oy huhtikuussa 2012.
Cosimo Fusco

Cosimo Massimo Fusco (s. 23. syyskuuta 1962 Matera, Italia) on italialainen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten Rachelin rakastajan, Paolon roolista televisiosarjoissa "Frendit".
Hän on esiintynyt yhdysvaltalaisissa, italialaisissa ja saksalaisissa elokuvissa ja sarjassa. Hänen viimeisin roolinsa on elokuvassa "Enkelit ja demonit". Hänellä oli rooli myös elokuvassa "Puhallettu 60 sekunnissa". Italiassa hän esiintyi sarjassa "Hyvä ja huono" ("Il bene e il Male") vuosina 2008-2009, ja hän on esiintynyt myös sarjassa Alias.
Apšeronin piirikunta

Apšeronin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1963 perustetun piirin pinta-ala on 1 546 neliökilometriä. Asukkaita on 190 900 henkeä (vuonna 2010).
Apšeronin piiri sijaitsee Azerbaidžanin itäosassa maan pääkaupungin Bakun luoteispuolella. Se rajoittuu Bakun ja Sumqayıtin kaupunkialueisiin sekä lounaassa Hacıqabulin, lännessä Qobustanin ja luoteessa Xızın piireihin. Apšeronin piirin itäkärki työntyy Apšeronin niemimaan tyviosaan, mutta pääosin alue sijaitsee sisämaassa niemimaan ulkopuolella.
Piirin keskus on Xırdalanin kaupunki. Muita merkittävämpiä paikkakuntia ovat Sarayn, Qobun, Mehdiabadin, Ceyranbatanin, Hökməlin, Digahin, Güzdəkin ja Aşağı Güzdəkin taajamat. Kuntia on yhteensä 15, taajamia yhdeksän ja kyliä kuusi. Kaupunkiväestön osuus on 82,8 prosenttia. Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 97,7 prosenttia asukkaista on azereja.
Piirin kautta kulkevat Bakusta Qubaan ja Şamaxıin johtavat maantiet sekä Bakun ja Moskovan välinen rautatie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut puutarhanhoitoon, oliivien viljelyyn ja karjanhoitoon.
Nähtävyyksiä ovat Yanar Dağin palava luonnonkaasuesiintymä, vanhat moskeijat, saunat ja muut rakennelmat. Paikallislehtenä ilmestyy "Abşeron".
Ağdaşin piirikunta

Ağdaşin piirikunta (, ) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1023 neliökilometriä. Asukkaita on 99 200 henkeä (vuonna 2010).
Ağdaşin piiri sijaitsee Azerbaidžanin keskiosan tasankoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Şəkin ja Qəbələn, idässä Göyçayn ja Ucarin, etelässä Zərdabin ja Bərdən sekä lännessä Yevlaxin piiriin. Etelärajalla virtaa Kurajoki.
Piirin keskus on Ağdaşin kaupunki, josta on 249 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Toinen huomattavampi paikkakunta on Ləkin taajama. Kuntia on yhteensä 51 ja kyliä 72. Kaupunkiväestön osuus on 33,2 %. Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 99,7 % asukkaista on azereja.
Piirin kautta kulkee Bakun ja Tbilisin välinen rautatie sekä Bakusta Georgian rajalle johtava M1-valtatie. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, puuvillan ja vihannesten viljelyyn sekä karjanhoitoon. Lisäksi on elintarvike- ja jalostusteollisuutta.
Nähtävyyksiin kuuluvat 1700-luvulla rakennettu Surxayn linnoitus, 1800-luvun karavaaniseraiji ja moskeijat. Seudulla sijaitsee Türyançayın luonnonpuisto.
Paikallislehtenä ilmestyy "Ağdaş".