Josef von Sternberg

Josef von Sternberg (alk. Jonas Sternberg) (29. toukokuuta 1894 Wien, Itävalta-Unkari – 22. joulukuuta 1969 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli amerikanjuutalainen elokuvaohjaaja. Hän oli ensimmäisiä auteur-ohjaajia, ohjaamisen lisäksi hän vastasi usein elokuvissaan kuvaamisesta, käsikirjoituksesta ja leikkauksesta. Sternbergin tyyli on vaikuttanut merkittävästi myöhempiin ohjaajiin, erityisesti film noir -suuntauksen edustajiin. Hänen loistava yhteistyönsä näyttelijä Marlene Dietrichin kanssa tunnetaan yleisesti.
Elämäkerta.
Sternberg syntyi 29. toukokuuta 1894 Wienissä ortodoksijuutalaiseen perheeseen. Isä muutti New Yorkiin 1897 ja perhe seurasi perässä 1901. Perhe palasi Wieniin 1904 ja lopulta pysyvästi takaisin Yhdysvaltoihin vuonna 1908. 17-vuotiaasta lähtien hän joutui hankkimaan oman elantonsa erilaisilla tilapäistöillä, myös elokuva-alalla. Nähin aikoihin hän muutti etunimensä Jonaksesta Josefiksi.
Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi Yhdysvaltain armeijan valokuvaajana. Sodan päätyttyä hän työskenteli apulaisohjaajana. Apulaisohjaajan vuosina hän liitti nimeensä aatelisen ”von”-etuliitteen.
Sternberg oli naimisissa kolme kertaa:
Viimeisestä avioliitosta hänellä on kaksi lasta.
Sternberg julkaisi omaelämäkertansa "Fun in a Chinese Laundry" 1965.
Hän kuoli sydänkohtaukseen 1969 Los Angelesissä.
Ura.
Mykkäelokuvat (1925–1929).
Sternbergin ensimmäinen ohjaustyö oli "The Salvage Hunters" 1925. Elokuva pääsi laajempaan levitykseen vasta kun Charles Chaplin oli kehunut sitä. Sitä seurasivat Mustalaismorsian, jonka MGM hyllytti, ja Chaplinin tuottama "The Sea Gull" (myös nimellä "A Woman of the Sea"), jonka Chaplin tiettävästi tuhosi 1933 (elokuvan kohtalo on epäselvä, sen oletetaan olevan kadonnut).
Sternberg siirtyi Paramountille ja ohjasi gangsterielokuvan Alamaailma (1927), josta tuli yllättäen menestys. Käsikirjoittaja Ben Hecht sai elokuvasta Oscar-palkinnon. Merkittävimmät ohjaukset tämän jälkeen (ennen "Sinistä enkeliä) olivat "Yö satamassa" (1928) ja "Viimeinen määräys" (1928).
Elokuvat Marlene Dietrichin kanssa (1929–1935).
Sternberg palasi Saksaan 1929 ohjaamaan "Sinistä enkeliä", jonka pääosaa esitti Marlene Dietrich. Dietrichistä tuli elokuvan myötä tähti ja siitä alkoi Sternbergin ja Dietrichin kuusi vuotta ja seitsemän elokuvaa kestänyt yhteistyö.
Sternberg palasi 1930 Yhdysvaltoihin Dietrichin kanssa. Siellä Sternberg teki Dietrichistä toistamiseen tähden elokuvalla "Marokko", sillä "Sininen enkeli" ei vielä saanut ensi-iltaansa Yhdysvalloissa.
"Marokkoa" seurasivat "Eri lippujen alla" (1931), "Vaalea Venus" (1932), "Shanghain pikajuna" (1932), "Intohimojen keisarinna" (1934) ja "Paholainen on nainen" (1935).
Näiden vuosien ainut elokuva, jossa Dietrich ei näytellyt, oli "Amerikkalainen murhenäytelmä" (1931) Theodore Dreiserin romaanin pohjalta.
Viimeiset vuodet.
Vuoden 1935 jälkeen Sternberg ohjasi enää vain muutaman elokuvan. Niistä merkittävin on "Uhkapeliä Shanghaissa" (1941). Hänen viimeiseksi Hollywood-elokuvakseen jäi "Macao – syntisten saari" (1951). Sen jälkeen hän ohjasi vain yhden ainoan elokuvan, japanilaisen "The Saga of Anatahan" -elokuvan 1953.
Sternberg vieraili syksyllä 1937 Suomessa.
Ohjaustyyli.
Sternbergin ohjaustyylille oli ominaista yksinomaan studiomiljöössä filmaaminen. Siten ohjaaja saattoi paremmin kontrolloida kunkin kohtauksen osatekijöitä. Toiminta sijoitettiin usein eksoottisiin ympäristöihin, kuten Shanghaihin, Marokkoon tai Macaoon, mutta autenttisen ympäristön korvasivat lavasteet. Tarinoissa vuorottelivat voimakas toiminnallisuus ja sopivan pituiset rauhallisemmat jaksot. Kuvasommittelu ja kameratyö olivat ohjaajalle tärkeämpiä kuin juonen kulku. Vanhemmiten Sternberg alkoi toistaa itseään ja eksyi turmeltuneeseen romantiikkaan ja narsistiseen erotiikkaan. Näiden takia ohjaajan arvostus laski. Hänen merkityksensä elokuvan historiassa ymmärrettiin vasta hänen kuolemansa jälkeen.