tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Poonam Dhillon

Poonam Dhillon (; s. 18. huhtikuuta 1962 Kanpur, Uttar Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä ja poliitikko, joka on työskennellyt hindinkielisissä elokuvissa, teatterissa ja televisiossa. Hän on Miss Intia vuodelta 1977 ja aloitti pian näyttelijän uransa Yash Chopran vuonna 1978 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Trishul". Hän liittyi Intian kansanpuolueeseen vuonna 2004 ja hänet nimitettiin puolueen Mumbain yksikön varapuheenjohtajaksi vuonna 2019.
Yksityiselämä.
Dhillon oli naimisissa tuottaja Ashok Thakerian kanssa vuosina 1988–1997 ja heillä on kaksi lasta, poika Anmol ja tytär Paloma.
Puikkiot

Puikkiot ("Kunkeliella") on santelipuukasveihin eli santelikasveihin kuvattu kasvisuku, joka nykyisin yhdistetään hämähäkinruohoihin. Sukuun on kuulunut aiemmin neljä lajia, jotka esiintyvät luonnonvaraisina Kanariansaarilla.
On My Way (Jennifer Lopezin kappale)

On My Way on yhdysvaltalaislaulajan Jennifer Lopezin musiikkikappale. Sen julkaisivat Universal Studios ja Sony Latin digitaalisesti ladattavana singlenä 18. marraskuuta 2021. Kappale on mukana vuonna 2022 julkaistavan elokuvan Marry Me soundtrack-levyllä. Kappaleen ovat sanoittaneet Ivy Adara, Leroy Clampitt sekä Michael Pollack ja sen tuotti Keith Hetrick. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Santiago Salviche ja se julkaistiin 3. joulukuuta 2021.
"On My Way" ei ole toistaiseksi päässyt lainkaan singlelistoille. Lopez on esittänyt kappaleen ensimmäisen kerran livenä Global Citizen Live-konsertissa New York Cityssä 26. syyskuuta 2021.
Pa’ Ti + Lonely

Pa’ Ti ja Lonely (kollektiivisesti viitataan muodossa Pa’ Ti + Lonely) ovat kaksi yhdysvaltalaislaulajan Jennifer Lopezin ja kolumbialaislaulajan Maluman musiikkikappaletta. Ne julkaisi Sony Music digitaalisesti ladattavina singleinä 24. syyskuuta 2020. "Pa’ Tin" ovat sanoittaneet Lopez, Maluma, Elena Rose, Jon Leone ja Edgar Barrera, joista kaksi viimeisintä tuotti sen. "Lonelyn" ovat puolestaan sanoittaneet Maluma, Lopez, Kevin Mauricio Jiménez Londoño ja Bryan Snaider Lezcano Chaverra "Chan El Genio", joista Kevin ja Genio myös tuottivat sen. "Pa’ Ti" on lajityypiltään keskitempoinen reggaeton-kappale, kun taas "Lonely" on hitaampi trap-kappale. Kappaleille toteutetun kaksiosaisen musiikkivideon ohjasi Jessy Terrero ja se julkaistiin singlen julkaisupäivänä. Video kuvattiin Yhdysvaltain Huntingtonissa ja New York Cityssä.
"Pa’ Ti" ja "Lonely" saivat pääosin positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta, jotka ylistivät Lopezin ja Maluman välistä kemiaa. Kappaleista "Pa’ Ti" oli kaupallinen menestys, sen päästyä singlelistan kärkeen Bulgariassa ja Puerto Ricossa sekä viiden parhaan joukkoon Dominikaanisessa tasavallassa, Hondurasissa, Perussa ja Unkarissa. "Lonely" oli puolestaan huono menestys, sen päästyä singlelistalle ainoastaan Unkarissa.
Kruunuhusaarikala

Kruunuhusaarikala ("Sargocentron diadema") on oravakaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan indopasifiselta merialueelta. Sitä voidaan pitää myös riutta-akvaarioissa. 
Koko ja ulkonäkö.
Kruunuhusaarikala voi kasvaa suurimmillaan 17–21 cm pitkäksi, ja tavanomainen pituus on alle 13 cm. Lajin ruumis on soikea. Kalan selkäevä on pitkä ja kaksiosainen, etuosa on piikikäs. Kiduskannen edessä on myrkyllinen piikki. Kruunuhusaarikala on pohjaväriltään punainen, ja ruumiissa on valkoisia poikkiraitoja. Selkäevä on tummanpunainen tai musta, ja siinä on valkoinen raita.
Levinneisyys ja elintavat.
Kruunuhusaarikalan levinneisyysalue on laaja ja ulottuu Afrikan itärannikolta ja Punaiseltamereltä Havaijille ja Pitcairnsaarille. Lajin elinympäristöä ovat laguunit ja koralliriutat. Kala on yöaktiivinen ja liikkuu pieninä parvina. Kruunuhusaarikalan ravintoa ovat äyriäiset, nilviäiset ja madot. 
Kruunuhusaarikalaa voi pitää akvaarioissa, kunhan akvaario on riittävän tilava.
Judaai (vuoden 1997 elokuva)

Judaai (; suomeksi ”Erottaminen”) on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen draamakomediaelokuva, jonka ohjasi Raj Kanwar. Pääosia näyttelivät Anil Kapoor, Sridevi ja Urmila Matondkar. Elokuva kertoo ahneesta vaimosta Kajalista, joka rikkauden houkuttelemana suostuttelee miehensä menemään naimisiin toisen kerran.
Vastaanotto.
Box Office India julisti "Judaain" ”superhitiksi”.
Hyvinvointiala Hali

Hyvinvointiala Hali ry () edustaa sosiaali- ja terveysalan yrityksiä ja järjestöjä. Halin jäseninä ovat noin 1500 yritystä ja järjestöä, jotka työllistävät yhteensä yli 100 000 sosiaali- ja terveysalan ammattilaista. Hali neuvottelee alan yleissitovat työehtosopimukset, neuvoo jäsenistöään ja tekee edunvalvontaa. Se on Elinkeinoelämän keskusliiton jäsen.
Historia.
Sosiaalialan Työnantajien ja Terveyspalvelualan Liiton jäsenet perustivat 3. kesäkuuta 2016 uuden sosiaali- ja terveyspalvelualan liiton, Hyvinvointialan liitto ry:n. Perustettu liitto aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2017. Ensimmäiset kaksi vuotta liitto kulki nimellä Hyvinvointialan liitto. Sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Helsingin Diakonissalaitoksen säätiön toimitusjohtaja Olli Holmström. Varapuheenjohtajiksi valittiin Terveystalo Oy:n toimitusjohtaja Yrjö Närhinen ja Attendo Oy:n viestintä- ja yhteiskuntasuhdejohtaja Lauri Korkeaoja. 
Toimitusjohtajana aloitti 1. joulukuuta 2016 Ulla-Maija Rajakangas. 
Vuodesta 2019 alkaen liitto on toiminut nimellä Hyvinvointiala Hali ry.
Toiminta.
Hali neuvottelee alan yleissitovat työehtosopimukset, kuten yksityisen sosiaalipalvelualan, terveyspalvelualan ja sosiaalialan järjestötyön työehtosopimukset. Hali valvoo jäsentensä yhteisiä etuja ja neuvoo jäsenistöään työoikeudellisissa ja elinkeinopoliittisissa kysymyksissä. 
Halin hallituksen puheenjohtaja vuonna 2024 on Mehiläisen toimitusjohtaja Janne-Olli Järvenpää. Toimitusjohtajana toimii Sanna Aunesluoma.
Halissa työskentelee noin 20 työmarkkinoiden, elinkeinopolitiikan, tiedontuotannon ja viestinnän ammattilaista. Yhdistyksen toimisto sijaitsee Helsingissä osoitteessa Eteläranta 10.
Jäsenet.
Halin jäseniä voivat olla sosiaali- ja terveyspalveluja tarjoavat työnantajat sekä työnantajina toimivat sosiaali- ja terveysjärjestöt. Sen jäsenistöön kuuluu noin 1500 sote-alan yritystä ja järjestöä. Yhteensä ne työllistävät yli 100 000 alan työntekijää. 
Yhdistyksen jäsenet tuottavat muun muassa vanhuspalveluita, lasten ja nuorten palveluita, lääkäripalveluita, työterveyshuollon palveluita, kuntoutusta, suun terveydenhuoltoa, päihde- ja mielenterveyspalveluita ja ensihoidon palveluita. 
Halin suurimmat jäsenet ovat Mehiläinen, Attendo, Suomen Terveystalo Oy, Pihlajalinna, Esperi, Helsingin Diakonissalaitos, Humana, KVPS Tukena Oy ja Med Group Oy.
Puheenjohtajat ja toimitusjohtajat.
Puheenjohtajat
Toimitusjohtajat
Lucien Carr

Lucien Carr (1. maaliskuuta 1925 New York, Yhdysvallat – 28. tammikuuta 2005 Washington DC, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen toimittaja. Hän oli alkuperäisiä New Yorkin beat-sukupolven jäseniä vaikkakaan ei kirjailija.
Juuri Carr esitteli toisilleen runoilijat Jack Kerouacin, Allen Ginsbergin ja William S. Burroughsin ja on sen ansiosta saanut suuntauksessa erityisaseman. Hän oli heteroseksuaali mutta joutui ajoittain homoseksuaalien ihastuksen kohteeksi. Heistä yksi oli David Kammerer, jonka läsnäolo alkoi käydä tunkeilevaksi. Carr puukotti hänet kuoliaaksi, kärsi kahden vuoden vankeusrangaistuksen ja hankki sittemmin vakituisen työpaikan United Pressistä, mikä oli vastoin beat-etiikkaa ja vieroitti hänet ystävistään. Kerouac kirjoitti tapauksesta sekä esikoisromaanissaan "The Town and the City" että viimeisessä romaanissaan "Vanity of Duluoz". Kerouacin väitetään kirjoittaneen kirjansa "Matkalla" UP:n telex-nauhalle, toisten versioiden mukaan tapettirullalle. Carr ei ollut julkisuudessa kirjailijana eikä erityisemmin pitänyt siitä, että ystäväpiiri omisti kirjojaan hänelle. Hän eli huomattavasti pitempään kuin New Yorkin beat-piirin muut jäsenet.
Carrin poika on kirjailija Caleb Carr, jonka rikosromaanista "The Alienist" saattaa löytää yhtymäkohtia beat-sukupolveen, vaikka hän itse on kieltänyt vaikutteet.
I due gladiatori

I due gladiatori on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Mario Caiano.
Kaunotar ja hirviö (täsmennyssivu)

Kaunotar ja hirviö on kansansatu.
Kaunotar ja hirviö voi tarkoittaa myös seuraavia asioita:
Goodbye Gibraltar

Goodbye Gibraltar on Ulrika Bengtsin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen puolipitkä draama- ja komediaelokuva vuodelta 1993.
Elokuva on ihmissuhde-elokuva, joka käsittelee Minnan ja Sebastianin välistä suhdetta. He menevät naimisiin, mutta Minnan syrjähyppy Jean-Paulin kanssa sekoittaa asioita.
10 (täsmennyssivu)

10 on vuosi 10.
10 voi tarkoittaa myös seuraavia asioita:
Philip Lamantia

Philip Lamantia (23. lokakuuta 1927 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat – 7. maaliskuuta 2005 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Lamantia kuului Yhdysvaltojen länsirannikon beat-yhteisöön. Runoilija Tom Clarkin mukaan Lamantian runoissa yhdistyvät Pyhä Teresa ja Arthur Rimbaud, sillä niissä yhdistyvät henkinen ja eroottinen, valo ja pimeys. Hän kulki runouden äärirajoille mutkikasta tietä.
Hänen vanhempansa olivat syntyneet Sisiliassa. Jo alakoulussa hän kirjoitteli Poelta vaikutteita saaneita runoja. Myöhemmin hänet erotettiin koulusta lyhyeksi aikaa "henkisen laiskuuden" vuoksi. Salvador Dalín ja Joan Mirón näyttelyn näkeminen high schoolin viimeisellä luokalla sai hänet innostumaan surrealismista. Hän lopetti koulun 16-vuotiaana ja muutti New Yorkiin.
Lamantia julkaisi esikoisteoksensa "Erotic Poems" (1946) 19-vuotiaana. Palattuaan San Franciscoon hän kävi koulun loppuun, aloitti yliopisto-opinnot ja liittyi vallankumouksellisiin vasemmistolaisiin. Hän kirjoitti ja julkaisi koko ajan. Yliopisto-opinnot jäivät kesken, ja hän kokeili huumeiden avulla saatavia tietoisuuden tilan muutoksia ja liittyi beat-liikkeeseen. Kokoelman "Selected Poems, 1943–1966" ilmestyessä hän asui Espanjassa. Hän avioitui 1978 Nancy Joyce Petersin kanssa, ja tästä tuli City Lightsissa hänen kustannustoimittajansa.
Suomennettuja runoja.
Runot on suomentanut Ville Sutinen teoksesta "Bed of Sphinxes: New and Selected Poems", 1943–1993 (1997)
Julkaisussa: "Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti", 2007; nro 1 
Julkaisussa: "Kerberos" 2005: nro 3
Daimler Truck

Daimler Truck AG on yksi maailman suurimpia hyötyajoneuvovalmistajia 35 pääasiallisella sijainnillaan maailmanlaajuisesti ja noin 100 000 työntekijällään. Daimler Truckin kotipaikka on Leinfelden-Echterdingenissa, Saksassa. Daimler Truck valmistaa kuorma-autoja Freightliner- ja Mercedes-Benz-merkkisinä sekä linja-autoja Mercedes-Benz ja Setra -merkeillä. Daimler Truck oli saksalaisen Daimler AG:n tytäryhtiö, kunnes se listautui Frankfurtin pörssiin 10. joulukuuta 2021.
Daimler Truck valmistaa dieselmoottoreita Mercedes-Benz-merkillä Sisu-kuorma-autoihin.
Michael McClure

Michael McClure (20. lokakuuta 1932 – 4. toukokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hän kuului 1950-luvun beat-sukupolveen ja ”San Franciscon renessanssiksi” kutsuttuun kirjalliseen aaltoon.
McClure oli lukemassa oman runonsa "For the Death of a Hundred Whales" samassa beat-sukupolven nousua ennakoivassa maineikkaassa tilaisuudessa, jossa Allen Ginsberg luki runonsa "Howl" (Huuto) ensimmäisen kerran. McClure työskenteli yhteistyössä muusikoiden kanssa, ja "Los Angeles Timesissa" häntä on sanottu Jim Morrisonin roolimalliksi.
Runojen lisäksi McClure kirjoitti 20 näytelmää ja musikaalia, joista "The Beard" on herättänyt kiistoja ja joutunut sensuurin kohteeksi mutta saanut myös palkintoja. Lisäksi hän on julkaissut esseekokoelmia. Hän on kirjoittanut esseitä esimerkiksi Bob Dylanista ja ympäristökysymyksistä. Janis Joplin on esittänyt hänen laulunsa “Mercedes Benz”. Hän kirjoitti myös artikkeleita, esimerkiksi lehtiin "Rolling Stone", "Vanity Fair", sekä kaksi romaania, "The Mad Cub" ja "The Adept". Hänen kuolemansa jälkeen ilmestyi keväällä 2021 kokoelma "Mule Kick Blues".
McCluren ensimmäinen puoliso oli Joanna Kinnison McClure, toinen kuvanveistäjä Amy Evans McClure.
Seppo Hyyppä

Seppo Hyyppä (8. heinäkuuta 1933 Ylivieska – 23. kesäkuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Hyypän vanhemmat olivat konttoripäällikkö Arvo Johannes Hyyppä ja merkonomi Sirkka Krogerus ja puoliso vuodesta 1957 filosofian maisteri Sanna Larvala. Hyyppä tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1952 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1957. Hyyppä oli opintojensa aikana harjoittelija Suomessa, Norjassa ja Saksassa ja sai tuntumaa mekaanisen teollisuuden kehittymiseen. Valmistuttuaan aluksi matematiikkaa Seinäjoen tyttölyseossa opettanut Hyyppä meni 1961 töihin Ke-Ri -yhtiön sukkatehtaalle Tornioon, tehtaan tutkimuslaboratorion ja värjäämön päälliköksi. 
Virke-yrityksen toimitusjohtajaksi Orimattilaan Hyyppä siirtyi 1968 ja työskenteli tehtävässä aina eläköitymiseensä saakka vuonna 1993. Hyypän johdolla yritys kehitti tuotteitaan ja tuotantoaan, samoin kuin liiketoimintaansa. Vientikauppa muun muassa Skandinaviaan, Neuvostoliittoon, Saksaan ja Itävaltaan kasvoi suotuisasti, vaikka itävienti sitten romahtikin. Parhaimmillaan yritys vei tuotteitaan lähes pariinkymmeneen maahan, tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon se sai 1977 ja valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon 1981. Hyyppä oli myös perustamassa 1983 tekstiilialan yritys Vogliaa Hämeenlinnaan ja sen sisaryritystä Parikkalaan.
Hyypällä oli useita vaatetusteollisuuden järjestö- ja luottamustehtäviä, kuten Vaatetusteollisuuden työnantajaliiton hallituksen puheenjohtajuus, Vatevan johtokunnan jäsenyys ja STK:n hallituksen jäsenyys. Hän osallistui liiketoiminnan puitteissa urheilun sponsorointiin ja kirjoitti eläkkeelle jäätyään liikkeenjohdon kokemuksistaan kaksi kirjaa. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1985.
Göteborgin konserttitalo

Göteborgin konserttitalo () on Nils Einar Erikssonin suunnittelema vuonna 1935 avattu konserttitalo Göteborgissa Götaplatsenilla.
Göteborgin konserttitalossa toimii Göteborgin sinfoniaorkesteri. Konsertit esitetään Suuressa salissa. Rakennuksessa on myös pienempi Stenhammar-sali.
Konserttitalo rakennettiin edellisen Hedenillä sijainneen rakennuksen palettua vuonna 1928. Suuri vaikutus oli Caroline Wijkin 700 000 kruunun lahjoituksella.
Etelä-Pohjanmaan musiikkiopisto

Etelä-Pohjanmaan musiikkiopisto () on vuonna 1937 perustettu musiikkioppilaitos, joka järjestää Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön auktorisoimana musiikkiopetusta Seinäjoen seudulla. Opisto toimii Etelä-Pohjanmaan musiikkiopiston kannatusosakeyhtiön ylläpitämänä ja vastaanottaa lakisääteistä valtionapua.
Etelä-Pohjanmaan musiikkiopiston toiminta on suunnattu ensisijaisesti lapsille ja nuorille. Opetusta tarjotaan musiikkileikkikoulusta syventäviin opintoihin, ja lisäksi opistolla toimii vapaaosasto. Seinäjoen kaupunginorkesteri on musiikkiopiston yhteistyökumppani. Opisto on tehnyt myös kansainvälistä yhteistyötä eri toimijoiden kanssa Unkarissa, Italiassa, Ruotsissa, Virossa, Saksassa ja Vietnamissa.
Etelä-Pohjanmaan musiikkiopiston rehtori on Jarmo Anttila (s. 1956).
Haminaholma

Haminaholma () on Pohjanlahdella Merikarvian rannikolla sijaitseva saari. Noin 50 hehtaarin suuruinen saari sijaitsee kunnan eteläosassa Porin rajalla noin puolen kilometrin päässä mantereesta. 
Historia.
1870-luvulla Haminaholmassa aloitti toimintansa ruotsalaisen liikemiehen P. Wikströmin persutama höyrysaha. Vuonna 1887 saha siirtyi Antti Ahlströmin omistukseen. Hän rakennutti saarelle myös oman kesähuvilansa sekä kansakoulun vuonna 1895. Saha toimi Ahlströmin kuoleman jälkeen 1900-luvun alkupuolelle saakka.
Suomen sisällissodan aikana helmikuussa 1918 saaressa ja mantereen puolella sijaitsevassa Pohjansahassa käytiin Ahlaisten rintaman taisteluita.
Haminaholma toimi puutavaran lastauspaikkana 1800-luvulta 1900-luvun alkupuolelle saakka. Haminaholman kaakkoisrannan mutapohjasta onkin löytynyt puurunkoinen hylky, jonka epäillään olevan proomu. Saaren itäpuolella on ollut rannan suuntainen satoja metrejä pitkä puinen laituri, johon alukset ovat kiinnittyneet. Laituripaalutus on edelleen näkyvissä. Talvisin puutavaraa tuotiin jäätä pitkin ja avoveden aikana ilmeisesti proomuilla. Proomujen jäännöksiä on havaittu myös saaren pohjoisrannalla.
Surinaminkvassia

Surinaminkvassia ("Quassia amara") on kvassiakasvien (Simaroubaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on pienehkö ainavihanta pensas, jota kasvatetaan laajalti trooppisilla alueilla koristekasvina. Kasvi sisältää myös paljon lääketieteellisesti vaikuttavia aineita.
Surinaminkvassia on sademetsän alimpien kerrosten laji ja kasvaa kosteilla paikoilla. Luonnossa surinaminkvassiaa tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosissa Venezuelasta Ranskan Guyanaan ulottuvalla alueella sekä Brasilian pohjoisosissa. Kasvatettuna laji pärjää tropiikissa kosteassa ilmastossa puolivarjossa kosteassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä maaperässä.
Hvide

Hvide oli tanskalainen keskiaikainen suurmiessuku, jonka kantaisä on Skjalm Hvide (k. 1113). Hän oli jaarlina kuningas Sven Estridinpojan ja tämän poikien aikana. Hänen pojallaan Asser Rigillä oli kaksi poikaa: kuuluisa piispa Absalon, ja urhoollinen soturi Esbern Snare (k. 1204). Tähän sukuun kuuluivat vielä Lundin arkkipiispa Andreas Sunonis (k. 1228), joka muun muassa otti osaa Valdemar II:n Voittajan tekemään Viron ristiretkeen, sekä mainitaan sen ristiretken johtajana, minkä tansk. kronikka kertoo v. 1202 tehdyn Tanskasta Suomeen, ja marski Stig Anderssen (k. 1293). Marski Stig oli 1275 sen apujoukon päällikkönä, jonka Eerik Klipping lähetti Maunu Ladonlukolle avuksi hänen taistellessaan veljeänsä Valdemaria vastaan.
Eriikka Väliahde

Eriikka Väliahde (s. 1980 Oulu) on suomalainen näyttelijä ja standup-koomikko
Ura.
Väliahde valmistui vuonna 2004 teatteritieteen maisteriksi ja näyttelijäksi Tampereen yliopiston teatterityön tutkinto-ohjelmasta. Samana vuonna hänet kiinnitettiin Tampereen Työväen Teatteriin. Siellä hänellä on ollut rooleja muiden muassa musikaaleissa "Patukkaooppera", "Billy Elliot", "Next to Normal" ja "The Addams Family". Väliahde on esiintynyt myös muiden muassa elokuvissa "Kaksipäisen kotkan varjossa" (2005) ja "Kääntöpiste" (2018) sekä sarjoissa "Pintaa syvemmältä" (2015) ja "Sorjonen" (2016–2018).
Vuonna 2020 Väliahde aloitti oman stand up -show'nsa, "Kiltin tytön syndrooman". Hänen toinen esityksensä oli nimeltään "Vanhetessa paranee."
Väliahteella on kaksi lasta.
Teemat ja tyyli.
Väliahde aloitti uransa näyttelijänä psykofyysisesti vaativissa rooleissa, joissa oli mukana surua ja menetyksiä. Siirtyminen stand up -komiikkaan sai alkunsa henkilökohtaisista menetyksistä ja huumorin löytämisestä vaikeina aikoina. Hänen komiikkansa käsittelee usein ruuhkavuosia ja naisten kokemaa huumorintarvetta.
Palkinnot ja tunnustukset.
Väliahteelle on myönnetty Kansan Sivistysrahaston Veikko Sinisalo -palkinto vuonna 2013.
Bob Kaufman

Bob Kaufman (oik. Robert Garnell Kaufman, 18. huhtikuuta 1925 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat – 12. tammikuuta 1986 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hän kuului beatrunoilijoihin, ja häntä on sanottu "Amerikan mustaksi Rimbaudiksi".
Kaufmanin isä oli saksanjuutalainen, äiti afroamerikkalainen katolinen. Kaufman liittyi 13-vuotiaana Yhdysvaltain kauppalaivastoon. Purjehtiessaan useita kertoja maapallon ympäri hän joutui neljä kertaa haaksirikkoon ja sai vakavan paleltuman ja kuulovaurion. Hän asettui 1958 San Franciscoon ja osallistui kaupungin boheemin taideyhteisön toimintaan. Vuonna 1959 hän perusti Allen Ginsbergin, Robert Kellyn ja William Margolisin kanssa "Beatitude"-lehden. 1960-luvun puolivälissä ilmestyneiden runokokoelmien "Solitudes Crowded With Loneliness" ja "Golden Sardine" käännökset tuottivat hänelle mainetta Ranskassa, jossa häntä verrattiin Arthur Rimbaudiin
Nähtyään televisiossa presidentti John F. Kennedyn salamurhan vuonna 1963 Kaufman vannoi hiljaisuuden valan ja vaikeni sekä suullisesti että kirjallisesti vuoden 1975 loppuun asti, jolloin Vietnamin sota päättyi. Sen jälkeen hän alkoi jälleen kirjoittaa ja julkaisi kirjallisia teemoja sisältäviä runoja teoksessa "The Ancient Rain: Poems, 1956–1978". Tauon jälkeen hän vaikeni uudestaan 1978 ja katkaisi sen jälkeen hiljaisuuden enää harvoin.
Kaufman asui vuodesta 1960 New Yorkissa. Myöhemmin San Franciscoon palattuaan hän totesi, ettei niitä entisiä kahviloita enää ollut, joissa hän oli viettänyt aikaa, joten hän kirjoitti pöytälaatikkoon ja luki runojaan joskus satunnaisesti. Näistä tilaisuuksista tehtyjä nauhoituksia ja käsikirjoituksia 1981 löytäneet ystävät julkaisivat runoja kokoelmana "An Ancient Rain".
Kaufman kuoli sairastamansa keuhkolaajentuman seurauksiin 60-vuotiaana.
Anna-Caren Sätherberg

Anna-Caren Sätherberg (s. 1964 Östersund) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän on istunut valtiopäivillä vuodesta 2014 ja oli Ruotsin maaseutuministeri 2021–2022.
Yksityiselämä.
Sätherbergillä on kaksi lasta.
Kääpiömistelit

Kääpiömistelit ("Arceuthobium") on santelipuukasveihin eli santelikasveihin kuuluva loiskasvisuku. Siinä on 38 lajia, joita esiintyy Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Kääpiömistelit ovat mänty- ja sypressikasveihin kuuluvien havupuiden päällysloisia. Ne kasvavat havukasvien oksilla varpumaisina haarovina kasvustoina, jotka ovat paitsi vihreitä tai hyvin vaihtelevan värisiä. Lehdet ovat surkastuneet lähes näkymättömiin. Kukat ovat yksineuvoisia ja hedelmänä on yksisiemeninen tahmea marja.
Lew Welch

Lew Welch (1928 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat – 1971?) oli yhdysvaltalainen beatrunoilija.
Welch vaikutti San Franciscossa. Hän katosi Kalifornian vuoristoon ase mukanaan jätettyään masentuneen itsemurhaviestin ystävänsä, kirjailija Steve Sanfieldin luokse, jonka talossa hän oli majaillut. Ruumista ei ole löytynyt. Welch on Jack Kerouacin "Big Surin" romaanihahmon David Wainin esikuva.
Welchin esikoisrunokokoelma "Wobbly Rock" ilmestyi 1960, ja vuonna 1965 ilmestyi kolme kirjaa. Hän opetti Kalifornian yliopiston sivupisteessä San Franciscossa 1965–1970. Hänen ystäväpiiriinsä kuului beat-sukupolven nimekkäitä kirjailijoita, kuten Gary Snyder, Lawrence Ferlinghetti, Allen Ginsberg, William Carlos Williams ja Jack Kerouac.
Hugo Åström

Hugo Wilhelm Åström (28. heinäkuuta 1879 Oulu – 14. kesäkuuta 1929 Viipurin lähellä) oli suomalainen insinööri, kenkätehtailija ja toimitusjohtaja.
Hugo Åströmin vanhemmat olivat merikapteeni, tehtailija Isak Herman Åström ja Ida Maria Westerlund. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta reaalilyseosta 1899 ja suoritti kemisti-insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1903. Åström opiskeli myös ulkomailla Zürichin polyteknikumissa Sveitsissä 1903–1904 ja tutustui kenkäteollisuuteen Saksassa Düsseldorfin lähellä Wermelskirchenissä talvella 1904–1905 sekä Yhdysvalloissa Massachusettsin Lynnissä 1905.
Åström toimi kenkätehtailijana Oulussa veljensä Hjalmar Åströmin kanssa perustamassaan kenkätehdas Hugo &amp; Hjalmar Åströmissä 1906–1915 ja hän oli sitten Pietarissa Skorohodin kenkätehtaan teknillisenä johtajana 1915–1918. Åström palasi Suomeen toukokuussa 1918, eli vuoden ajan Helsingissä ja asui sitten Pariisissa ja Wiesbadenissa Saksassa. Åström oli myös perustajana ja osakkaana 1918 perustetussa Helsingin Diskonttopankissa. Hän palasi Suomeen 1920-luvun alkupuolella ja oli vuoteen 1927 saakka Hyppösen Kenkätehdas Osakeyhtiön teknillisenä apulaisjohtajana. Hän oli sitten työssä kumiteollisuudessa ja oli viimeksi Osakeyhtiö Nurmen kumitehtaan toimitusjohtajana Viipurissa. Åström kuoli kesäkuussa 1929 auto-onnettomuudessa Viipurin lähellä Hietalassa kun henkilöauto, jossa hän oli matkustajana syöksyi alas rautatien ylittävältä maantiesillalta murrettuaan sillankaiteen.
Hugo Åström oli naimisissa vuodesta 1909 ranskalaisen Madeleine Elise Louise Moriquandin (k. Ranskassa) kanssa ja toisen kerran Kööpenhaminasta kotoisin olleen Ida Kirschen Carlotta Ennan kanssa.
Lenore Kandel

Lenore Kandel (14. tammikuuta 1932 New York, New York, Yhdysvallat – 18. lokakuuta 2009 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hän kuului San Franciscon beat-ryhmään.
Kandelin vanhemmat olivat alunperin Venäjältä ja Mongoliasta, mutta hän asui isoäitinsä luona. Hän kirjoitti runoja jo lapsena. Hän muutti San Franciscoon 1960, jolloin meneillään oli beat-kauden loppuvaihe. Hän seurusteli beatkirjailija Lew Welchin kanssa ja ystävystyi beatryhmän jäsenten, muun muassa Gary Snyderin, Neal Cassadyn ja Allen Ginsbergin, kanssa. Jack Kerouac käyttää häntä teoksessaan "Big Sur" romaanihenkilönä nimellä Romana Swartz, ja kirjan henkilönimen Dave Wain takana on Kandelin miesystävä Welch. Kandelin runokirja "The Love Book" ilmestyi 1966 ja sai pornoleiman. Poliisi teki ratsian sitä myyvään kauppaan ja takavarikoi kirjat. Seuraava kirja "Word Alchemy" ilmestyi 1967. Siinä julkaistusta runosta on tuntemattoman suomentajan runosuomennos "Kiimaruno" ilmestynyt 1968 "Aamurusko"-nimisessä pienjulkaisussa.
Kandelin runot ovat paljon suorasukaisempia kuin ryhmän miesten tekstit ja herättivät selvästi enemmän pahennusta, vaikka jo Henry Miller oli käyttänyt yhtä voimakasta kieltä. Seksin ja huumeiden lisäksi Kandelin runoissa on viittauksia itämaisiin uskontoihin, mutta niissä on nähtävissä myös kristillisyyteen viittaavia sävyjä.
Veijo Koponen

Veijo Uolevi Koponen (5. marraskuuta 1931 Lapinlahti – 11. kesäkuuta 1989 Kuopio) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Koposen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Antti Koponen ja Anna Ollikainen ja puoliso vuodesta 1953 kassanhoitaja Pirkko Kyllikki Uuttu. Koponen suoritti keskikoulun oppimäärän Kuopion lyseossa ja opiskeli sitten merkonomiksi. Hän työskenteli ensin metsätyönjohtajana, mutta meni sitten Essilän palvelukseen myyntimieheksi. Vuonna 1955 hänestä tuli yrityksen kaupallinen johtaja, aina 1960-luvun puoliväliin saakka. 
Tekstiiliyritys Pirettan Koponen perusti yhtiökumppaneidensa (mm. Piippa Lappalaisen) kanssa vuonna 1967. Menestyvä yritys sai valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon 1974, Kuopion kaupungin yrittäjäpalkinnon 1979 ja tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon 1988. Yrityksen pääomistajaksi Koponen tuli 1980-luvulla.
Koponen, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1987, oli aktiivinen alansa järjestöissä kuten Vatevassa, samoin kuin yrittäjien yhteistyössä. Hänet tunnettiin myös raviharrastuksestaan ja hän omisti Suonenjoella oman hevostallin. Koponen kuoli liikenneonnettomuudessa Kuopiossa kesällä 1989.
Luumupapinmarja

Luumupapinmarja ("Ximenia americana") on papinmarjojen ("Ximenia") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta ja piikkinen pensas tai puu, joka voi kasvaa 10 m korkeaksi, mutta jää tavallisesti matalammaksi. Rungon paksuus on vain harvoin yli 10 cm. Kasvissa olevat piikit ovat enintään noin 1 cm pituisia. Laji on myös kaksikotinen. Lajin hedelmät muistuttavat keltaisia luumuja ovat pituudeltaan noin 3 cm ja halkaisijaltaan noin 2,5 cm.
Luumupapinmarja kasvaa yleensä yksittäisenä puuna tai harvana ryhmänä avoimessa maastossa, savanneilla, rannikoilla, jokien varsilla tai kuivien metsien alakerroksissa. Luumupapinmarjaa tavataan luonnossa Etelä-Amerikassa, Afrikassa sekä Intiassa. Lajia myös kasvatetaan eri puolilla tropiikissa ja subtropiikissa sen syötävien hedelmien ja siementen vuoksi sekä koristekasvina.
Lauri Räsänen

Lauri Ensio Räsänen (21. elokuuta 1935 Viipuri – 12. joulukuuta 2004 Lappeenranta) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Räsäsen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Otto Räsänen ja konttorinhoitaja Maija Rissanen ja puoliso vuodesta 1956 kosmetologi Raili Pipinen. Räsänen työskenteli jo nuoresta isänsä johtamassa Viipurissa 1930 perustetussa perheyritys Itä-Suomen Kumikorjaamossa, joka siirtyi sotien jälkeen Lappeenrantaan. Tultuaan ylioppilaaksi Lappeenrannan lyseosta 1954 ja suoritettuaan merkonomin tutkinnon 1956 Liikemiesten Kauppaopistossa Helsingissä hänestä tuli yrityksen apulaisjohtaja ja myyntiedustaja. Isän kuoltua 1965 Räsänen siirtyi yrityksen toimitusjohtajaksi. 
Isko-nimen 1980-luvulla saanut yhtiö kehittyi Räsäsen johdolla merkittäväksi kumialan teollisuusyritykseksi, se oli muun muassa Skandinavian suurin raskaiden ajoneuvorenkaiden pinnoittaja. Pörssiyhtiö siitä tuli vuonna 1988. Lauri Räsänen, joka oli saanut edellisenä vuonna teollisuusneuvoksen arvonimen, luovutti yrityksen toimitusjohtajuuden pojalleen 1991. Räsäsellä oli alansa merkittäviä järjestötehtäviä sekä alueellisia ja yhteiskunnallisia luottamustoimia. Lappeenrannan teknillinen yliopisto promovoi Räsäsen kauppatieteiden kunniatohtoriksi keväällä 2003. Sotilasarvoltaan Räsänen oli reservin majuri.
Johan Teodor Isotupa

Johan Teodor Isotupa (25. toukokuuta 1877 Orimattila – 15. helmikuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen rakennusalalla toiminut liikemies.
Isotuvan vanhemmat olivat tilanomistaja Juho Henrik Isotupa (1850–1927) ja Maria Juhontytär Kausalainen (1854–1894). Isotupa oli naimisissa ruotsalaisen Adele Sofia Viktoria Sofia Victoria Söderholm-Borgin (s. 1869) kanssa.
Isotupa kävi maanviljelyskoulun ja oli aluksi maanviljelysalalla mutta hän ryhtyi sitten liikemieheksi ja kävi kauppakoulun Helsingissä. Hän vieraili myös Saksassa ja Sveitsissä perehtymässä rakennus-, sementti- ja kalkkiteollisuuteen. Liikemiehenä Isotupa toimi pääasiassa rakennusalalla ja eri liikkeiden johtotehtävissä. Isotupa perusti kalkkitehtaan Västanfjärdiin ja lisäksi hän perusti Hietalahden Puutavara Oy:n, Puhtaanapito Oy:n, Kolsan Maatila- ja Tiilitehtaan, Puunvienti Oy:n sekä lähes kaksikymmentä taloyhtiötä Helsinkiin. Isotupa rakennutti useita taloja Helsinkiin. Hän oli viimeksi Liiketoimi Oy:n, Hietalahden Puutavara Oy:n, Puhtaanapito Oy:n ja Savon Tuolitehdas Oy:n toimitusjohtajana.
Isotupa oli pitkään Helsingin kaupungin verotuslautakunnan ja kaupungin puhtaanapitohallituksen jäsenenä. Hänen aloitteestaan perustettiin Helsingin pitäjän Vantaan suomalainen kansakoulu. Isotupa osallistui myös suojeluskuntatoimintaan.
Isotupa toimi Kansallis-Osake-Pankin Erottajan konttorin valvojana ja hän oli useita vuosia Kansallis-Osake-Pankin omistamien talojen ja tilojen hoitajana sekä kiinteistöjen arviomiehenä. Hän oli mukana useiden yhtiöiden hallituksissa yhdessä pankin Töölön (Turuntien) konttorin johtajan Toivo Waldemar Zimmermannin (1887–1935) kanssa.
Saint-Brisson

Saint-Brisson on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 37 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista koilliseen.
"Maison du Parc" on 1800-luvulla rakennettu entinen asuinrakennus. Nykyään se toimii Morvanin luonnonpuiston, Morvanin vastarintaliikemuseon ja Morvanin ekomuseon tiloina. Lisäksi siellä on käsityöläisten toimitiloja. Talon 40 hehtaarin poistossa on lampia, kasvitieteellinen puutarha sekä arboretum.
Kunnan alueella oleva Chevressen dolmen on todellisuudessa ryhmä eroosion muodostamia graniittilohkareita.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Andreja Slokar

Andreja Slokar (s. 15. lokakuuta 1997) on slovenialainen alppihiihtäjä.
Slokar kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Kranjska Gorassa tammikuussa 2018 karsiutuen toiselta kierrokselta suurpujottelussa ja keskeyttäen pujottelussa. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Flachaun pujottelussa tammikuussa 2021 oltuaan 23:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Jasnán pujottelussa maaliskuussa 2021 oltuaan yhdeksäs. Ensimmäisen top 3 -sijoituksensa ja voittonsa hän saavutti Lechin/Zürsin paripujottelussa marraskuussa 2021. Hän voitti samalla kaudella Méribelin pujottelun. Hän sijoittui Sun Valleyn maailmancupfinaalien pujottelussa kolmanneksi maaliskuussa 2025.
Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 Slokar sijoittui pujottelussa viidenneksi ja joukkuekilpailussa Slovenian joukkueen mukana 11:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui pujottelussa viidenneksi ja Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 kuudenneksi.
Julius Uusitupa

Julius Uusitupa, sukunimi aik. "Storstrang" (23. huhtikuuta 1878 Vimpeli – 6. syyskuuta 1950 Jyväskylä) oli suomalainen suksitehtailija. Hänen Jyväskylän maalaiskunnan Salmelaan perustamansa suksitehdas oli tuotantomääriltään ajoittain jopa suurin alallaan Suomessa.
Julius Uusituvan vanhemmat olivat Jaakko Antinpoika Storstrang (1845–1882) ja Anna Matintytär Heikkilä (1842–1912).
Uusitupa suoritti asevelvollisuutensa tarkk'-ampujapataljoonassa Vaasassa 1902. Hän toimi maanviljelijänä Vimpelissä ja oli Vimpelin kun|takokouksen puheenjohtajana 1908. Uusitupa aloitti suksien valmistamisen maanviljelyn sivussa. Hän osallistui Jyväskylässä arkkitehti Yrjö Blomstedtin järjestämille suksityökursseille ja hän oli sitten Keski-Suomen Kotiteollisuusyhdistyksen järjestämien suksentekokurssien opettajana vuoteen 1913 saakka.
Uusitupa muutti perheensä kanssa Jyväskylään 1910 ja hän aloitti tehdasmaisen suksien valmistuksen 1913 kun hän osti Jyväskylän maalaiskunnasta tätä varten Riihimäen talon tontteineen. Uusi tehdasrakennus valmistui 1926. Parhaimmillaan Uusituvan tehdas valmistui 100 000 paria suksia vuodessa ja lisäksi tehtaassa valmistettiin keihäitä, pesäpallomailoja sekä sahatavaraa. Työntekijöitä oli yli sata ja suksia vietiin myös Yhdysvaltoihin, Saksaan ja Kanadaan. Uusituvan suksitehdas paloi 18. joulukuuta 1944, tehtaan yhteydessä ollut saha ja ulkona sijainneet raaka-ainevarastot säästyivät tuholta.
Vuonna 1930 Uusitupa perusti Mustakivi Oy:n, joka louhi mustaa graniittia Jyväskylän lähellä sijainneelta kivilouhimoltaan. Hän oli myös Pönttövuori Oy:n tervatehtaan osakas ja sanomalehti Keskisuomalaisen johtokunnan jäsen. Vuonna 1941 Julius Uusitupa oli poikansa Ilmari Uusituvan kanssa mukana perustamassa Jyväskylän Latu ry:tä. 
Julius Uusitupa kuoli 1950 ja hänen suksitehtaansa teki konkurssin 1955 kun teollisesti valmistetut sälesukset syrjäyttivät täyspuusukset. Julius Uusituvan pojanpoika on professori Matti Uusitupa.
Närpistöjoki

Närpistöjoki () on hyvin erämainen Kemijoen vesistöön kuuluva kiemurteleva joki Enontekiöllä kirkonkylän pohjoispuolella. Sen vesistöalueen suurin järvi on Tienkerivaaran alla sijaitseva alle nelikiomtrin laajuinen Tiengerijärvi. Sieltä joen pituus on vajaa kolmekymmentä kilometriä ja pudotuskorkeus . Se virtaa paikoin hyvin lähellä Näkkäläjokea sen länsipuolella. Se laskee Ounasjärveen Hetassa kilometrin verran Enontekiön kirkon länsipuolella alitettuaan kantatien 93, joka vie Palojoensuuhun. Joen pudotuskorkeus on 293 metriä. Joen varrella on retkeilyreitti Pahtajärven polku, ja yhteys on Näkkäläjoen välituvalle. Joessa on harria ja taimenta.
Aino-areena (Järvenpää)

Aino-areena on Järvenpään Lepolassa sijaitseva tapahtumapaikka, jossa järjestetään muun muassa musiikkitapahtumia, messuja ja urheilutapahtumia. Areenalla on 3 200 katsojapaikkaa. 
Aino-areena valmistui vuoden 2021 lokakuussa ja sen jälkeen siellä on tiheään tahtiin järjestetty erilaisia tapahtumia.
Muita samankaltaisia lähiseudulla ovat mm. Järvenpään jäähalli ja Järvenpää-talon Sibeliussali.
Jiří Lipták

Jiří Lipták (s. 30. maaliskuuta 1982) on tšekkiläinen ampuja ja olympiavoittaja. Lipták voitti kultaa miesten trap-ammunnassa kesäolympialaisissa 2020. Lipták kilpaili trap-ammunnassa myös kesäolympialaisissa 2012 ja sijoittui tuolloin 18:nneksi.
Lipták sai pronssia trap-ammunnassa ammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 2010 ja 2017.
Suomen suurkisat 1947

Suomen suurkisat 1947 on T. J. Särkän koostama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1947.
Elokuva on urheiludokumentti Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton järjestämistä vuoden 1947 suurkisoista. Elokuva on tuhoutunut noin kahden minuutin mittaista katkelmaa lukuun ottamatta.
Bejun Mehta

Bejun Mehta (s. 29. kesäkuuta 1968 Laurinburg, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja (äänialana kontratenori) sekä kapellimestari. Hänen veljensä on viulisti Navroj Mehta, ja hänen vanhempansa ovat pianisti Dady Mehta sekä sopraano Martha Ritchey Mehta. Hän on kapellimestari Zubin Mehtan ja taidehallinnossa uran luoneen Zarin Mehtan serkku.
Mehta oli jo 13-vuotiaana saavuttanut tunnustusta poikasopraanona, jonka musiikillisen kypsyyden Leonard Bernstein pani merkille. Muodollisia opintoja hän suoritti alun perin sellonsoitossa Yalen yliopistossa Aldo Parisot'n johdolla ja germanistiikassa. Äänenmurroksen jälkeen hän ei osoittanut erityistä lahjakkuutta baritonina ja päätti hylätä laulu-uran, kunnes 1990-luvun loppupuolella koki itselleen luontevaksi kontratenorina laulamisen. Vuonna 1998 hän teki oopperadebyyttinsä New Yorkin kaupunginoopperassa Georg Friedrich Händelin "Partenopen" esityksessä Armindon roolissa. Mehtan lauluopettajia olivat Phyllis Curtin (Bostonin yliopisto) ja Joan Patenaude-Yarnell (Manhattan School of Music, Curtis Institute of Music). Mehta on esiintynyt kansainvälisesti johtavissa oopperataloissa, konserttisaleissa ja festivaaleissa. Los Angelesin oopperassa hän debytoi vuonna 2001 (rooli: Tolomeo, "Giulio Cesare") ja Metropolitan-oopperassa (Brittenin "Kesäyön unelmassa") vuonna 2002. Laajalla levytystuotannollaan hän on saanut muun muassa Echo Klassikin, Choc de Classican, Preis der deutschen Schallplattenkritikin ja kahdesti Diapason d'Orin. Hän on ollut myös kahdesti Grammy-ehdokkaana ja voitti vuonna 1997 Grammyn János Starkerin Johann Sebastian Bachin sellosarjoista tekemän levytyksen (RCA Records) tuottajana. Mehtalle myönnettiin vuonna 2015 Traetta-palkinto.
Syksyllä 2019 Mehta lauloi "Giulio Cesaren" nimiroolin ensimmäisenä kontratenorina La Scalassa. Hänestä tuli myös huhtikuussa 2020 ensimmäinen kontratenori, jonka La Scala oli kutsunut esiintymään päänäyttämöllä sooloresitalistina. Hänen säestäjänään on resitaaleissa toiminut pianisti Jonathan Ware. George Benjamin sävelsi Mehtaa varten kantaatin "Dream of the Song" ja Enkeli 1:n/Pojan roolin oopperassa "Written on Skin".
Mehta on työskennellyt kapellimestarina muun muassa hr-Sinfonieorchesterissa, Dresdenin filharmonikoissa, Bochumer Symphonikerssa, Kammerakademie Potsdamissa ja Württembergisches Kammerorchester Heilbronnissa. Hän on esiintynyt laulajana ja kapellimestarina samanaikaisesti. Mehta on myös pitänyt säännöllisesti mestarikursseja.
Byträsket (Sipoo)

Byträsket on järvi Sipoon kaakkoisosassa. Se on 600 metriä pitkä ja leveimmillään 150 metriä leveä. Järven pinta-ala on 4,5 hehtaaria ja rantaviivan pituus 1,4 kilometriä. Rannat ovat suomaata ja järven ympäristössä on asutusta. Byträsket ja sen lähiympäristö ovat Natura 2000 -aluetta. Järven vedenpinnan korkeus on 1,5 mpy. Lasku-uoma lähtee järven kaakkoispäästä ja laskee 700 metrin päässä Suomenlahteen.
Jietajoki

Jietajoki eli Hietajoki () on noin 21 kilometrin mittainen Tornionjoen vesistöön kuuluva pohjoisesta etelään virtaava joki Enontekiön käsivarressa. Siihen yhtyvät myös lähtisemmät haarat Uijajoki ja Puusasjoki. Valuma-alue on muusta käsivarresta poiketen lähinnä matalahkossa suomaastossa, ja sen yläpäässä on muutamia pieniä järviä kuten Syväjärvi. Joki laskee Nelostien alitettuaan Muonionjokeen Markkinan ja Kaaresuvannon välissä. Jietajoella sijaitsee Destian toistaiseksi avaamaton soranottoalue 2. luokan pohjavesialueella. Toisaalta joesta pääosa kuuluu laajaan Lätäsenon-Hietajoen soidensuojelualueeseen. Jietajoessa tavataan harjusta, siikaa, merilohta ja taimenta, joita saa rajoituksin kalastaa vieheellä, ja joki kuuluu samaan vapalupa-alueeseen Palojoen kanssa.
Nykytaiteen museo (elokuva)

Nykytaiteen museo on Antti Peipon ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1986. 
Elokuva on taidedokumentti, joka kertoo kuvitteellisesta, Helsingissä eduskuntatalon lähellä sijaitsevasta nykytaiteen museosta. Elokuvassa haastatellaan monia taiteilijoita ja esitellään heidän teoksiaan. Vuonna 1996, parin sadan metrin päähän elokuvan kuvitteellisen museon paikasta avattiin nykytaiteen museo Kiasma.
Herbert Huncke

Herbert Huncke (9. joulukuuta 1915 Greenfield, Massachusetts, Yhdysvallat – 8. elokuuta 1996 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän oli beat-sukupolven keskeisiä jäseniä, ja juuri hän antoi suuntaukselle nimen "beat generation".
Huncke oli kotoisin keskiluokkaisesta perheestä, mutta jo nuorena, pian vanhempien avioeron jälkeen, hän aloitti elämän, johon kuului rikollisuutta, huumeita ja elämää 42. kadulla, ja omien sanojensa mukaan hän valitsi aina helpoimman tien. Hän tutustui 1945 William Burroughsiin ja tämän kautta muihin tuleviin beat-sukupolven jäseniin. Alfred Kinsey haastatteli häntä hänen värikkäästä seksielämästään ja palkkasi hänet hankkimaan muita haastateltavia. Hämmästystä on herättänyt Huncken kirjallinen tuttavapiiri, mutta hän oli varsin lukenut ihminen siihen nähden, ettei hän ollut käynyt edes high schoolia, ja hän oli mainio tarinankertoja, joka piti ihailijoitaan hyppysissään pikku tunneille saakka.
Huncke vietti kaikkiaan yksitoista vuotta elämästään vankilassa. Hän aloitti kirjallisen uransa 1940-luvulla, ja työhuoneena hänellä oli maanalaisen miestenhuoneen koppi, joka hänen mukaansa oli ainoa riittävän rauhallinen paikka. Myöhempinä vuosinaan hän kiersi pitämässä luentoja nuoremmalle ihailijakunnalleen. Hän ei juuri ansainnut kirjoillaan, mutta ystäväpiiri rahoitti auliisti hänen elämäänsä. Anteliain hyväntekijä, jota hän tosin ei koskaan tavannut, oli Grateful Deadin Jerry Garcia, joka auttoi häntä hänen viimeisten vuosiensa Chelsea Hotelin asuntonsa vuokranmaksussa.
Tirupati

Tirupati () on kaupunki Chittoorin piirikunnassa Intian Andhra Pradeshin osavaltiossa. 750 kilometriä lounaaseen osavaltion pääkaupungista Visakhapatnamista sijaitsevassa kaupungissa on tärkeä hindujen pyhäkkö Venkateswaran temppeli ja muita historiallisia temppeleitä, ja sitä kutsutaan ”Andhra Pradeshin hengelliseksi pääkaupungiksi”.
Teatteri Imatra

Teatteri Imatra on Imatran kaupunginteatteri. Teatteri on toiminut kaupunginteatterina vuosina 1984–1998 ja uudelleen vuodesta 2007 lähtien.
Teatteritoiminta Imatralla alkoi vuonna 1903. Nykyisessä teatteritalossa teatteri on toiminut vuodesta 2016 lähtien. Teatterin tuotantoja esitetään myös Imatran kesäteatterissa ja Pikku Hiiden lastennäyttämöllä. Teatterin johtajana on toiminut vuodesta 2012 lähtien Timo Rissanen. Teatteri sijaitsee Imatralla osoitteessa Kallenkuja 3.
Saint-Hilaire-en-Morvan

Saint-Hilaire-en-Morvan on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 5 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista luoteeseen.
Kunnan uusromaaninen kirkko on rakennettu vuonna 1875. Kunnan alueella on kaksi kartanoa: 1600-luvulta oleva "Manoir de Courcelles" ja 1700-luvulta "Manoir de Chaumotte". Linnoja on kolme: 1700-luvulta oleva "Château de Mouasse", 1600-luvulta oleva "Château de l'Huis-au-Roi" ja 1800-luvulta oleva "Château de Chaligny".
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Jussi Havulinna

Kaarlo Johannes (Jussi) Havulinna, sukunimi vuoteen 1906 "Nyman" (29. kesäkuuta 1887 Kangasala – 24. kesäkuuta 1948 Tampere) oli suomalainen talousneuvos ja tamperelaisen Havulinnan Sähköliike Oy:n perustaja ja johtaja.
Havulinnan vanhemmat olivat Kangasalan kirkonvartija Kaarle Havulinna, ent. Nyman (1860–1948) ja Amanda Sofia Rundelin (1859–1925). Hän kävi kansakoulun ja erilaisia ammattikursseja. Havulinna oli työssä useammalla eri alalla ennenkuin hän siirtyi sähköalalle.
Havulinna oli viiden vuoden ajan työssä asentajana tamperelaisissa sähköliikkeissä ja hän hankki teoreettisia tietoja alalta itseopiskelulla. Joulukuussa 1911 hän perusti oman sähköliikkeen Tampereelle. Liike toimi aluksi syrjäkaupungilla Havulinnan ja parin apulaisen voimin mutta ajan kuluessa liike kasvoi ja muutti sitten kaupungin keskustaan Kauppakadun varrelle. Liike muutettiin osakeyhtiöksi 1931 Havulinnan ollessa yhtiön toimitusjohtaja. Havulinnan Sähköliike oli 1930-luvulla Suomen suurin sähköliike muutamia alan tukkuliikkeitä huomioonottamatta. Vuonna 1936 liikkeen palveluksessa oli noin 100 sähköasentajaa ja näiden apulaista korjauspajoissa ja työmailla sekä 15 konttorihenkilökuntaan kuulunutta. Liike toimi Tampereen ohella muualla Hämeessä sekä teollisuusalueilla eri puolilla Suomea. Vuotuinen liikevaihto oli noin 10 miljoonaa markkaa. Havulinna sai talousneuvoksen arvon 1941.
Havulinna oli Tampereen Käsityö- ja Tehdasyhdistyksen ja Tampereen Sähköliikkeiden yhdistyksen johtokunnan jäsenenä sekä Sähköliikkeiden liiton johtokunnan jäsenenä.
Havulinna sai surmansa auto-onnettomuudessa juhannuksena 1948 Tampereen Messukylässä, kun hänen ohjaamansa henkilöauto syöksyi maantieltä ojaan ja kivikkoon murskautuen pahoin. Autossa matkustajina olleet kolme miestä loukkaantuivat kahden heistä saadessa pahoja vammoja. Havulinna oli ollut kuljettamassa otsansa loukannutta miestä Kangasalan kesäasunnoltaan Tampereelle sairaalaan. 
Jussi Havulinnan poikia olivat sähköinsinööri, jääkiekkoilija Kalle Havulinna ja meloja Matti Havulinna.
Saint-Honoré-les-Bains

Saint-Honoré-les-Bains on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 27 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista lounaaseen.
"Aquae Nisinei" -vesilähteet olivat jo roomalaisten tiedossa, ja niitä käytettiin 300-luvulle saakka kylpylöinä. Vuonna 373 barbaarit hyökkäsivät sinne tuhoten kylpylät, ja lähteet jäivät käyttämättömiksi. Vasta 1800-luvulla lähteiden hyödyntämistä alettiin taas tutkia, ja uusi kylpylä rakennettiin vuonna 1838, sekä kasino vuonna 1875. 
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Uijajoki

Uijajoki () on Tornionjoen vesistöön kuuluva noin 15 kilometriä pitkä erämääjoki Suomessa Enontekiön käsivarressa Lätäsenon–Hietajoen soidensuojelualueella ja se virtaa pohjois-eteläsuuntaisesti Jietajoen läntisenä sivujokena. Se on poronhoitoa ja kalastusta harjoittavien saamelaisten vanhaa perinnealuetta eikä sen ympärillä ole pysyvää asutusta eikä sinne myydä Jietajoen tapan viehelupia. Joessa on kyllä kalaa.
Žana Lelas

Žana Lelas (, 28. toukokuuta 1970 Split, Kroatian ST – 15. syyskuuta 2021 Split) oli maajoukkuetasolla Jugoslaviaa ja myöhemmin Kroatiaa edustanut koripalloilija, olympia- ja EM-mitalisti.
Elämä ja ura.
Lelas saavutti Jugoslavian naisten maajoukkueessa olympiahopeaa Soulissa 1988 ja EM-hopeaa Israelissa 1991. Kroatian itsenäistyttyä Lelas edusti Kroatian naisten maajoukkuetta muun muassa vuoden 1995 EM-kilpailuissa.
Seurajoukkueissa Lelas voitti muun muassa Jugoslavian mestaruuden, Jugoslavian cup-mestaruuden, kaksi Kroatian mestaruutta ja Kroatian cup-mestaruuden. Hän pelasi urallaan myös Espanjassa, Ranskassa ja Italiassa. Lelasin sisko Ana Lelas oli myös koripallon olympiaedustaja.
Lelas kuoli Splitissä 51-vuotiaana 15. syyskuuta 2021.