tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Heikki Castrén

Heikki Castrén (8. elokuuta 1929 Helsinki – 24. tammikuuta 1980) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli useita julkisia rakennuksia ja liiketiloja muun muassa Helsingin keskustaan.
Castrénin isä oli Teknillisen korkeakoulun vesirakennuksen professori Viljo Castrén ja puoliso vuodesta 1953 arkkitehti Mirja Castrén. Heikki Castrén kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1948 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1956. Opiskeluaikanaan hän toimi toimistoarkkitehtina Aili ja Niilo Pulkan arkkitehtitoimistossa 1952–1956. Hän työskenteli aluksi Viljo Revellin arkkitehtitoimistossa Helsingissä 1956–1959 ja 1959–1960 Torontossa sekä saman toimiston toimistopäällikkönä Helsingissä 1960–1964 ja vähän aikaa osakkaana 1964 ennen Viljo Revellin kuolemaa samana vuonna. Castrén perusti oman arkkitehtitoimisto Heikki Castren &amp; Co, jonka osakkaana hän oli 1965–1972. Vuodesta 1972 hän oli osakkaana ja toimitusjohtajana arkkitehtitoimisto Castrén–Jauhiainen–Nuuttilassa. 
Castrén sai ensimmäisen palkinnon kansainvälisessä arkkitehtuurikilpailussa Toronton kaupungintalosta yhdessä Viljo Revellin, Bengt Lundstenin ja Seppo Valjuksen kanssa 1958. Castrénin tunnetuimpia töitä on yhdessä Revellin kanssa suunniteltu Makkaratalo Helsingin keskustassa, Oulunkylän kirkko (1972) sekä Fortumin pääkonttori (1976). Muita töitä ovat esimerkiksi seuraavat:
Heikki Castrénin sisar on näyttelijä Elli Castrén.
Ray Milland

Ray Milland (alun perin "Alfred Reginald Jones", 3. tammikuuta 1907 – 10. maaliskuuta 1986) oli walesiläissyntyinen, sittemmin Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut elokuvanäyttelijä.
Millandille myönnettiin vuonna 1945 Parhaan miespääosan Oscar-palkinto roolistaan elokuvassa "Tuhlattuja päiviä". Sen lisäksi hän on näytellyt esimerkiksi Alfred Hitchcockin jännitysklassikossa "Täydellinen rikos" (1954). Millandilla on tähti Hollywood Walk of Famella. 
Milland loukkaantui vakavasti hevosonnettomuudessa "Hotel Imperialin" kuvauksissa vuonna 1939, mutta toipui ennalleen sairaalassa vietettyjen viikkojen jälkeen. Milland jatkoi elokuvissa esiintymistä lähes elämänsä loppuun saakka. Hän kuoli keuhkosyöpään Kalifornian Torrancessa 79-vuotiaana.
Milland meni 30. syyskuuta 1932 naimisiin Muriel Webberin kanssa. Pariskunnalle syntyi poika Daniel, jonka lisäksi heillä oli adoptoitu tytär Victoria.
Ankkalammikko

Ankkalammikko (tai Ankkalampi, ) on humoristinen ilmaus suomenruotsalaisille ja suomenruotsalaisuudelle.
Ankkalammikkoa käytetään useissa suomenruotsalaisissa yhteyksissä, ja etenkin sitä käyttää suomenruotsalainen lehdistö. Sanalla tarkoitetaan suomenruotsalaisten muodostamaa pientä, suljettua yhteisöä, jossa kaikki tuntevat toisensa.
"Ankkalammikko" on WSOY:n julkaisema Peter Nymanin kirja suomenruotsalaisista vuodelta 2007.
Paula Wessely

Paula Wessely (20. tammikuuta 1907 – 11. toukokuuta 2000) oli itävaltalainen näyttelijä. 
Wessely syntyi Wienissä ja aloitti näyttelijänuransa teatterissa. Hän teki debyyttinsä Volkstheaterissa vuonna 1924. Hänen ensimmäinen tärkeä elokuvaroolinsa oli "Naamiaisten" Leopoldine Dur 1934. Tunnetuin rooli lienee ollut toisen maailmansodan kansallissosialistisessa propagandaelokuvassa "Heimkehr" (1941).
Wessely oli 1930-luvulta alkaen naimisissa näyttelijä Attila Hörbigerin kanssa aina siihen saakka, kunnes mies kuoli vuonna 1987. Parilla oli kolme tytärtä, joista yksi on kuuluisa näyttelijä Christiane Hörbiger (s. 1938). 
Wessely toimi sodan jälkeen lähinnä teatterinäyttelijänä, kunnes vetäytyi vuonna 1987. Hän sairastui 93-vuotiaana huhtikuussa 2000 akuuttiin keuhkoputkentulehdukseen ja kuoli 11. toukokuuta wieniläisessä sairaalassa.
Viljo Toivanen

Viljo Toivanen (s. 18. elokuuta 1984) on suomalainen keihäänheittäjä. Hän on edustanut Juuan Jännettä ja vuodesta 2009 lähtien Joensuun Katajaa. Häntä valmentaa Jarmo Hirvonen. 
Toivasen ennätys on 7. kesäkuuta 2007 Joensuun Tähtikisoissa heitetty voittotulos 82,02 metriä, joka ylitti Osakan MM-kisojen A-rajan 81 metriä. Osakan MM-kisoihin häntä ei kuitenkaan valittu.
Djiboutin väestö

Djiboutin väestö on jakaantunut kahteen pääryhmään; somaliklaani Issat ja Afarit. Loppuosa koostuu eurooppalaisista (enimmäkseen ranskalaisista ja italialaisista), arabeista ja etiopialaisista. Jännitteet afarien ja issojen välillä olivat syinä Djiboutin sisällissotaan 1990-luvun alussa. 
Somalien osuus Djiboutin väestöstä koostuu enimmäkseen Issoista, jotka muodostavat enemmistön ja gadabuurseista ja isaaqeista, jotka kaikki ovat läheisiä sukulaisia Dir-klaanin alaklaaneina. Issat muodostavat osan ciise Madoobe Dir:istä, kun taas gadabuursit ja isaaqit ovat osa Mahe Dir:iä, Mohammed Hiniftireä.
Ranska ja arabia ovat maan viralliset kielet, mutta myös somali ja afar ovat laajalti puhuttuja.
Suurin osa Djiboutin ihmisistä on kaupunkiväestöä; loppuosa paimentolaisia. Terveys, hygienia ja koulutus ovat palveluina melko köyhiä molemmissa, kaupungissa ja maalla.
Vermuntilan Tempo

VT-HT eli Vermuntilan Tempo on Raumalla, Vermuntilan kylässä toimiva urheiluseura. Seura on perustettu vuonna 1945, ja vuonna 1978 mukaan tuli jääkiekkotoiminta. VT-HT pelasi aluksi Rauman kylien Kyläkiekko-sarjassa. 1990-luvulla alkoi nousu aina Suomen kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle eli Suomi-sarjaan saakka. Siellä se pelasi yhteensä kolme kautta, mutta joutui luopumaan sarjapaikastaan pelaajapulan vuoksi. Jääkiekkojaoston viimeinen kausi II divisioonassa oli 2012–2013, jonka jälkeen toiminta ajettiin alas.
Halli.
1990-luvun alussa Tempo rakennutti Vermuntilaan jäähallin, jota kutsutaan Vermuntilan jäähalliksi ja Tempohalliksi.
Mangrovekäärme

Mangrovekäärme ("Boiga dendrophila") on yleensä väriltään musta keltaisilla pannoilla tai musta valkoisilla pannoilla. On myös kokonaan mustia yksilöitä. Mustaa mangrovekäärmettä ("Boiga dendrophila gemmicincta") on tavattu ainoastaan Sulawesin saarella lähellä Indonesian rannikkoa. Mangrovekäärmeet ovat luonnostaan hyvin aggressiivisia, eivätkä ne epäröi purra ärsytettyinä. Mangrovekäärme kuuluu myrkyllisiin käärmeisiin. Myrkkyhampaat sijaitsevat suun takaosassa.
Mangrovekäärme voi kasvaa 240 cm pitkäksi.
Vihreäpuupyton

Vihreäpuupyton eli puupyton ("Morelia viridis") on myrkytön kuristajakäärme, jota tavataan Uudessa-Guineassa, Arusaarilla ja Cape Yorkin niemimaalla.
Koko ja ulkonäkö.
Aikuisten vihreäpuupytonien koko vaihtelee alueittain, ne voivat kasvaa 160 cm pituisiksi (kuono-kloaakki) ja jopa yli kaksimetrisiä yksilöitä on havaittu. Väritykseltään laji on kirkkaan vihreä, selkää myöten sillä kulkee tummanvihreä väritys ja valkoinen kuviointi. Vatsapuolella lajin väritys voi vaihdella valkoisen, keltaisen ja sinisen sävyillä. Lajin "M. viridis" häntä on muita vihreäpuupytonlajeja lyhyempi. Sukupuolten välillä ei ole suurta eroavaisuutta. Laji on näyttävän ulkonäön vuoksi suosittu lemmikkieläin.
Käyttäytyminen.
Vihreäpuupyton on yksineläjä ja aikuisena yöaktiivinen. Sen näkee usein lepäävässä asennossa poikittaisen oksan ympärille kietoutuneena. Saalistaessaan se virittäytyy osittain S-asentoon. Vihreäpuupytonit viestivät feromoneilla ja aistivat kuoppaelimen avulla. Luonnossa eläviä yksilöitä pidetään säyseinä luonteeltaan.
Ravinto ja saalistajat.
Vihreäpuupyton on myrkytön laji joka odottaa saalistaan ja tappaa sen kuristamalla. Aikuisena sen ruokavalioon kuuluvat jyrsijät, kuten rotat ja hiiret. Se voi myös syödä pieniä matelijoita ja mahdollisesti lintuja. Vihreäpuupytonin uhkana ovat petolinnut, varaanit, dingot ja pussinäädät.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Vihreäpuupytonia tavataan Uuden-Guinean eteläosissa, Arusaarilla ja Australian Queenslandissa Cape Yorkin niemimaalla. Uuden-Guinean pohjoisosissa elävät puupytonit luokitellaan nykyään omaksi lajikseen "Morelia azurea". Vihreäpuupytonin elinympäristöä ovat sademetsät, sekundaarimetsät ja puutarhat. Lajia tavataan ainakin 2000 metrin korkeuteen asti ja se elää aikuisena pääosin kasvien latvustossa.
Lisääntyminen.
Vihreäpuupyton on ovipaarinen ja sen lisääntymiskausi on elokuusta tammikuuhun; luonnossa naaras munii ja hautoo keskimäärin 50 päivää 1–25 munaa, jotka kuoriutuvat marraskuussa. Laji ei mahdollisesti lisäänny vuosittain. Vastakuoriutuneet poikaset ovat väriltään kirkkaankeltaisia, mutta väri muuttuu kirkkaanvihreäksi, kun poikanen kasvaa noin 65 cm pituiseksi. Lajin "Morelia azurea" poikasilla esiintyy lisäksi tiilenpunaista värimuunnosta, joka lajilta "M. viridis" puuttuu. Vihreäpuupyton saavuttaa sukukypsyyden 2,4 - 3,6 vuoden ikäisenä.
Outlaw country

Outlaw country on countrymusiikin tyylisuunta, joka oli merkittävimmillään 1960- ja 1970-luvuilla.
Historia.
1960-luvulla Nashvillen countrymusiikin tuottajat halusivat levyilleen yhä suurempaa kuulijakuntaa ja siten suurempia markkinoita. Countrymusiikki oli aina Jimmie Rodgersin ja Hank Williamsin ajoista lähtien perustunut tietynlaiseen rosoisuuteen ja vapauteen. Nyt tuottajat alkoivat rajoittaa artistien musiikillisia vapauksia ja studioäänityksiin panostettiin eri tavalla. Nashville-pohjainen countrymusiikki imi yhä enemmän vaikutteita popmusiikista, kappaleissa alkoi esiintyä taustalaulantaa ja päävokalisti lauloi hyräilemällä.
Tästä syntyi outlaw country vastavetona Nashvillen muuttuneelle musiikille. Willie Nelsonin ja Waylon Jenningsin kaltaiset artistit halusivat tehdä musiikkia yhtä vapaasti kuin esimerkiksi The Beatles, The Rolling Stones ja Bob Dylan. Uusi tyyli imi vaikutteita Teksasin rock- ja folkpiireistä. Nelson ja Jennings luopuivat sliipatuista imagoistaan kasvattaen pitkän tukan ja parran. Outlaw countryn sanoituksissa käsiteltiin usein päihteitä ja niiden käyttöä.
Suomessa.
Suomessa outlaw countrysta ovat ottaneet vaikutteita muiden muassa Freud Marx Engels &amp; Jung ja JJ &amp; Lännenmiehet ‑yhtyeet.
Waylon Jennings

Waylon Arnold Jennings (15. kesäkuuta 1937 – 13. helmikuuta 2002) oli yhdysvaltalainen countrymusiikin laulaja, lauluntekijä, kitaristi ja basisti. Hän oli yksi outlaw countryn näkyvimmistä hahmoista ja voitti uransa aikana muun muassa kaksi Grammy-palkintoa.
Elämä.
Varhaiset vaiheet.
Jennings syntyi Littlefieldin pikkukaupungissa Texasissa Lorene Beatrice Shipleyn ja William Alvin Jenningsin perheeseen. Hän opetteli kitaransoiton jo kahdeksan vuoden ikäisenä ja perusti ensimmäisen yhtyeensä kaksi vuotta myöhemmin.
Nuorena Jennings työskenteli radion DJ:nä. Hän jätti high schoolin kesken keskittyäkseen musiikkiin. Alkuvuodesta 1959 hän ryhtyi uuden ystävänsä Buddy Hollyn keikkabasistiksi. 3. helmikuuta hän ei lähtenyt Hollyn, Ritchie Valensin ja The Big Bopperin eli J. P. Richardsonin kuolemaan johtaneelle lennolle annettuaan paikkansa The Big Bopperille. Näin Jennings vältti täpärästi kohtalokkaan lento-onnettomuuden. Ennen lennolle lähtemistään Hollyn väitetään toivottaneen Jenningsille tämän bussin jäätymistä paikalleen; Jennings oli vastannut Hollylle toivottamalla, että yhtyeen lentokone putoaa. Jennings kertoi vuonna 1996 julkaistussa omaelämäkerrassaan sanojensa jääneen vaivaamaan häntä vuosiksi niiden käytyä toteen.
Jennings jatkoi työtään radiossa, kunnes sai sooloartistina levytyssopimuksen A&amp;M Recordsilta. Julkaistuaan muutamia hittisinglejä hän siirtyi RCA Victorille ja siirtyi vuonna 1965 Nashvilleen, Tennesseehen.
Myöhempi ura.
Vuonna 1969 Jennings solmi neljännen ja viimeisen avioliittonsa, Jessi Colterin kanssa. Avioliitto kesti Jenningsin kuolemaan.
Jenningsin uraa varjosti tuohon aikaan paitsi heikko menestys, myös riippuvuus amfetamiinista. Hän käytti myös kokaiinia, mutta palasi vuonna 1973 musiikkibisnekseen Atlantic Recordsilla. Hän oli 1970-luvulta alkaen yhdysvaltalaisen countrymusiikin suurimpia nimiä.
Soolouransa ohella Jennings kuului jäsenenä The Highwaymen -kokoonpanoon yhdessä Johnny Cashin, Kris Kristoffersonin ja Willie Nelsonin kanssa. Musiikkialan ulkopuolella Jennings tuli tunnetuksi television kertojana.
Viimeiset vaiheet.
Jennings oli jo vuonna 1972 toipunut vakavasta hepatiitista. Vaikka hän selvisi kuntoutuksella kokaiiniongelmastaan jo 1980-luvulla, hän kärsi myöhempinä vuosina huomattavista terveysongelmista kuten kakkostyypin diabeteksesta ja sydänvaivoista.
Jennings jatkoi uraansa läpi 1990-luvun ja piti viimeisen esiintymisensä syksyllä 2001. Hänet valittiin samoihin aikoihin Country Music Hall of Fameen.
Jenningsin vasen jalka amputoitiin 19. joulukuuta 2001. Hän kuoli vajaan kahden kuukauden kuluttua tästä 64-vuotiaana Arizonassa diabeteksen komplikaatioihin. Hänellä on neljä omaa lasta, Waylon Albright (Shooter), Buddy Dean, Terry ja Julie, ja tytärpuoli Jennifer. Waylon Jenningsin äiti kuoli Texasissa 84 vuoden ikäisenä 22. maaliskuuta 2006.
Álvaro Negredo

Álvaro Negredo Sánchez (s. 20. elokuuta 1985 Madrid) on espanjalainen uransa päättänyt jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi vuonna 2025 päättyneellä ammattilaisurallaan kotimaansa lisäksi myös Englannin, Turkin ja Arabiemiraattien sarjoissa.
Negredo pelasi Espanjan maajoukkueessa yhteensä 21 ottelua vuosina 2009–2013 ja teki niissä 10 maalia. Hän kuului Espanjan Euroopan-mestaruuden voittaneeseen joukkueeseen EM-kilpailuissa 2012.
Negredo tunnetaan lempinimellä "La fiera de Vallecas" ().
Ura.
Negredo on madridilaisen Rayo Vallecanon kasvatti. Hän debytoi kaudella 2004–2005 Segunda División B:ssä pelanneessa Rayon edustusjoukkueessa ennen siirtymistään Real Madridin B-joukkueeseen Castillaan.
Kaudella 2005–2006 Negredo pelasi yhdessä Roberto Soldadon kanssa Castillan hyökkäyksessä ja teki neljä maalia. Seuraavalla kaudella Soldadon lähdetty lainalle Osasunaan Negredo osoitti kykynsä pelata puhtaana kärkipelaajana tekemällä 18 maalia Segunda Divisiónissa. Maalit eivät kuitenkaan pelastaneet joukkuetta putoamiselta.
Real Madridin edustusjoukkueessa Negredo pelasi vain ystävyysotteluita. Kesällä 2007 hän siirtyi juuri ensimmäistä kertaa historiassaan Primera Divisióniin nousseeseen Almeríaan, jota hän edusti kahden kauden ajan ja oli molemmilla joukkueen paras maalintekijä. Kaudella 2007–2008 hän teki 13 ja kaudella 2008–2009 19 maalia.
Real Madrid sisällytti Negredon Almería-sopimukseen takaisinosto-oikeuden, jonka se käytti heinäkuussa 2009. Seura kuitenkin myi hänet edelleen Sevillaan vastaavanlaisen oikeuden kera elokuussa 2009. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 31. elokuuta 2009 kauden avausottelussa Valenciaa vastaan. Kaksi viikkoa myöhemmin toisessa ottelussaan hän onnistui maalinteossa Osasunaa vastaan.
Espanjan maajoukkueessa Negredo debytoi 10. lokakuuta 2009 MM-karsintaottelussa Armeniaa vastaan. Espanjan mestaruuteen päättyneissä EM-kilpailuissa 2012 Negredo tuli vaihdosta kentälle alkulohko-ottelussa Kroatiaa vastaan ja välieräottelussa Portugalia vastaan. Turnauksen muissa otteluissa, mukaan lukien voitokkaassa loppuottelussa Italiaa vastaan hän jäi vaihtopelaajaksi. Viimeiseksi jääneen maaottelunsa hän pelasi marraskuussa 2013 Etelä-Afrikkaa vastaan. Yhteensä hän pelasi 21 maaottelua ja teki niissä 10 maalia.
Ramenskojen lentoasema

Ramenskojen lentoasema eli Žukovskin kansainvälinen lentoasema (ICAO-koodi UUBW) on 35 kilometriä kaakkoon Moskovasta sijaitseva venäläinen lentokenttä Ramenskojen ja Žukovskin kaupunkien välillä.
Lentoasema kuuluu Gromovin lentotekniikan tutkimuslaitokseen, joka sijaitsee kentän alueella. Kenttää käyttävät myös muun muassa Venäjän turvallisuuspalvelu FSB, Venäjän hätätilaministeriö ja Venäjän sisäministeriö. Sotilaallisen toiminnan lisäksi kenttää käytetään nykyään lentorahdin kuljetuksiin, toisin sanoen kenttä on yhteiskäyttöinen. 
Kentän betoninen pääkiitotie on Euroopan pisin, 5 403 metriä. Kiitoteiden suunnat ovat 120 ja 300 astetta. Kentän korkeus merenpinnasta on 115 metriä. Pitkän kiitotien takia kenttä oli aikanaan määrätty Buran-avaruussukkulan varalaskupaikaksi.
Parittomina vuosina järjestettävä suuri ilmailunäyttely MAKS tapahtuu Ramenskojen kentällä.
Talisa Soto

Talisa Soto (syntymänimeltään Miriam Soto, s. 27. maaliskuuta 1967 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli.
Tausta.
Soton vanhemmat ovat kotoisin Puerto Ricosta. He muuttivat Yhdysvaltoihin 1950-luvulla. Soto syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, mutta hänen perheensä muutti Northamptoniin, Massachusettsin osavaltioon Soton ollessa lapsi. 
Ura.
Mallina.
Soto aloitti mallinuransa vuonna 1982 ollessaan 15-vuotias. Saatuaan kielteisen vastauksen "Ford modeling agency" -toimistosta vuonna 1985, hän solmi pian sopimuksen "Click Model Management" -mallitoimiston kanssa ja muutti Eurooppaan. Hän toimi mallina etenkin Italiassa ja Ranskassa. 
Näyttelijänä.
Soto palasi takaisin Yhdysvaltoihin vuonna 1988. Hän sai pian debyyttiroolinsa elokuvasta "Mafia skidi" (1988). Vuonna 1989 Soto esiintyi James Bond -elokuvassa "007 ja lupa tappaa". Sittemmin Soto on esiintynyt useissa elokuvissa, joista huomattavimmat olivat "Mortal Kombat" ja "Mortal Kombat 2 – hävitys".
Yksityiselämä.
Soto oli naimisissa australialaisen näyttelijän Costas Mandylorin kanssa vuosina 1997–2000. Nykyään Soto on naimisissa näyttelijä Benjamin Brattin kanssa. He avioituivat 13. huhtikuuta 2002 ja heillä on kaksi lasta (s. 2002 ja 2005).
Veriveljet (elokuva)

Veriveljet () on vuonna 1982 tehty pienen budjetin kauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut Frank Henenlotter ja pääosissa ovat Kevin Van Hentenryck ja Terri Susan Smith. Elokuvalle on myös tehty kaksi jatko-osaa, jotka on kummatkin ohjannut Henenlotter ja pääosassa nähdään Van Hentenryck.
Juoni.
Elokuva kertoo Duanesta joka muuttaa New Yorkiin, Duane kantaa aina mukanaan koria, jolle hän puhuu ja joskus antaa sille ruokaakin. Duanen korin sisällä asuu hänen mielipuolinen ja epämuodostunut siamilainen kaksonen Belial. Vuosia sitten lääkäri erotti heidät toisistaan ilman toistensa suostumusta ja nyt Belial on raivoissaan siitä. Mutta yllättäen Duane rakastuu kauniiseen Sharoniin ja saa Belialin vihat päälleen. Kukaan ei ole enää turvassa Belialin vihalta.
Rata-SM (rata-autoilu)

Rata-SM on rata-autoilun Suomen-mestaruussarja, jossa kilpaillaan useissa rata-autoluokissa. Luokat, joissa kilpaillaan Suomen mestaruudesta, vaihtelevat vuosittain. 
Luokat.
Kaudella 2007 mukana olivat Formula Ford ja Formula 3 -luokat sekä Super Touring ja GT-luokat.
Kaudella 2008 mukana olivat Formula Renault 2.0, Formula Ford ja Formula 3 -luokat.
Kaudella 2009 SM-arvo oli GT3 Nordic, Formula 3 ja Formula Renault 2.0 -luokilla. Formula Fordissa kilpailtiin Suomen juniorimestaruudesta (SJM). Kilpailussa on mukana myös useita lisäluokkia ja vierailevia luokkia, kuten Legends, BMW Xtreme ja Super Touring/V1600. 
Kaudella 2010 Suomen mestaruudesta ajettiin kahdessa luokassa. Formula Renaultissa ja GT Finnish Championshipissa. Formula Fordeilla oli edelleen SJM-arvo. Kaudella ajetaan viisi osakilpailua kahdessa eri maassa.
Kaudella 2011 yhdelläkään luokalla ei ollut SM-arvoa GT3:n ja FR2.0:n loputtua. Formula Ford jatkoi SJM-arvoisena ja muissa luokissa ajettiin Cup-tasoisena.
Vuodesta 2023 ajetaan Finnish Racing Championship (FRC) -sarjaa TCR-luokan autoilla nimellä TCR Finland, jossa ajetaan kuusi osakilpailua.
Rata SM -sarjaa ajetaan V8Thunder-, BMW Xtreme- ja Formula Open -luokilla, joilla ajetaan viisi osakilpailua.
Kaudella 2023 ajetaan myös historic-sarjaa.
Kilpailuviikonloppu.
Aika-ajot.
Kaikki luokat ajavat aika-ajon, joka koostuu kahdesta 20 minuuttia kestävästä osiosta. Ensimmäinen osio määrää lähtöjärjestyksen 1. kilpailulähtöön ja toinen osio 2. kilpailulähtöön. Autot ovat yhtä aikaa radalla ja nopeimman kierroksen ajanut lähtee 1. ruudusta, toiseksi nopeimman 2. ruudusta jne.
Kilpailu.
Osakilpailu käsittää jokaisessa luokassa normaalisti kaksi lähtöä. Super Touring luokassa 1. lähtö on lyhyt "sprint"-lähtö pituudeltaan noin 30 km. 2. lähtö eli "päälähtö" on Super Touring -luokassa noin 70 km pitkä samoin kuin GT3 Nordic -luokassakin. Formula 3 -luokassa lähdöt ovat noin 50 km, Formula Ford ja Formula Renault 2.0 luokissa 35 km ja muissa luokissa 35-30 km pitkä. Super Touringin päälähdössä ja GT3 Nordic -luokan lähdöissä on pakollinen varikkokäynti. Varikkokäynnin saa tehdä vain kun "Pit Stop Window" on auki (tietty ajanjakso kilpailun aikana). Super Touring luokassa varikkokäynnin aikana vaihdettava vähintään yksi rengas. Jos rengasta tai renkaita ei haluta vaihtaa, täytyy rengas irrottaa, koskettaa maahan ja kiinnittää uudelleen. GT3-luokassa täytyy tehdä vähintään 45 sekuntia kestävä varikkokäynti, jonka aikana ei tarvitse vaihtaa renkaita. Pysähdyksen aikana voi vaihtaa kuljettajaa, mutta se ei ole pakollista. Lähdöissä lähdetään lähtöruudukosta valolähetyksellä. Poikkeuksena GT3 Nordic -luokka jossa lähdetään lentävällä lähdöllä.
Pistelaskujärjestelmä SM-luokissa.
Täyspitkät SM-lähdöt
Super Touringin "sprint"-lähdöt
Formula Renault 2.0 -luokan lähdöt
Aika-ajopisteet
Re-Animator

Re-Animator on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut Stuart Gordon ja pääosassa on Jeffrey Combs. Elokuva perustuu löyhästi H.P. Lovecraftin novelliin ”Herbert West - elvyttäjä”.
Elokuva kertoo nuoresta lääkäristä, Herbert Westistä, joka on kehittänyt seerumin, joka herättää kuolleet henkiin. Hänen kollegaansa Carl Hilliä seerumi kiinnostaa kovasti ja hän on päättänyt varastaa sen itselleen. Carl ei kuitenkaan tiedä, että kuolleiden henkiin herättäminen tekee niistä mielipuolisia ja väkivaltaisia. Herbertin huonetoveri Dan Cain aikoo kuitenkin pysäyttää tämän seerumin aikaansaannoksen.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Re-Animatorin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Elokuva on saanut kaksi jatko-osaa, "Bride of Re-Animator" ja "Beyond Re-Animator".
Paha aavistus

Paha aavistus () on Mennan Yapon ohjaama elokuva vuodelta 2007. Elokuvan pääosissa näyttelevät Sandra Bullock ja Julian McMahon. Elokuva sinänsä sai Yhdysvalloissa kielteisiä arvosteluja, mutta Sandra Bullockin näyttelijäntyötä kehuttiin.
Juoni.
Hansonien perheen isä Jim (Julian McMahon) menehtyy tuhoisassa auto-onnettomuudessa. Paikallinen sheriffi vie suruviestin hänen Linda-vaimolleen (Sandra Bullock) ja heidän kahdelle tyttärellensä. Seuraavana aamuna kun Linda herää hän huomaa kauhukseen, että Jim syö aamiaista täydessä ruumiinvoimassaan. Seuraavana aamuna Jim on kuitenkin taas kuollut. Linda alkaa selvittää asiaa ja kamppailee samalla oman mielenterveytensä kanssa. Linda hakee apua, mutta häntä ei tunnuta ymmärrettävän ja selittämättömiä asioita tapahtuu toisensa jälkeen.
Kuohari

Kuohari on perinteinen ammattikunta, jonka tehtävä on kuohita uros-eläin, eli poistaa tältä kivekset. Kuohittu eläin on kuohilas. ("Eri eläinlajien kuohilaiden nimityksiä löytyy artikkelista kastraatio") Kuohareita pidettiin usein likaisina tai vastenmielisinä samaan tapaan kuin joissain paikoissa niitä, jotka teurastivat arvokkaimpia ja rakkaimpia eläimiä hevosia, tai teloittivat ihmisiä. Kuoharin työ saattoi olla alimpien sosiaaliluokkien työtä, sillä jos vain melkein mitä tahansa muuta työtä oli saatavilla, siihen mentiin mieluummin. Kuohintaan liittyvästä vastenmielisyydestä kertoo jo kuoharin ammatin olemassaolo. Eläimet olisi pystytty kuohitsemaan itse, kun usein eläimet teurastettiinkin itse. Joillain alueilla kuohinta tehtiin kuitenkin itse ilman sen kummempia inhon tunteita, esimerkiksi Lapissa poroja ei kuohittu millään teräaseella vaan poro purtiin eli kivekset murskattiin puremalla jolloin ei tehty vertavuotavaa avohaavaa.
Suomessa kuohari oli usein myös noita, ja kuoharin työhön kuului usein loitsujen lukeminen työn onnistumiseksi, varsinkin tulehdusten ehkäisemiseksi. Noita saattoi tehdä kuoharin töitä, koska noidan maine oli jo muutenkin ristiriitainen. Kristillisenä aikana noitiin kohdistui sekä suurta arvostusta, että suurta inhoa ja pelkoa, pitkälti samaan tapaan kuin vainajiin ja jollain tavoin myös pyhään eläimeen karhuun. Sekä noitia, vainajia että karhuja kunnioitettiin erityisen yliluonnollisuuden ja suurten voimien vuoksi, mutta myös pelättiin vieraan henkimaailman arvaamattomina edustajina.
Kuoharin työvälineenä oli veitsi tai puukko, joka desinfioitiin tulella ennen kuohintaa. Tulen desinfioiva vaikutus käsitettiin myyttisen maailmankuvan puitteissa ja käsittein. Tulella käsittelyn tarkoitus oli kerätä veitseen taikavoimaa tai haltijoita, tulen väkeä, joka tunnetusti karkotti muita, sairauksia aiheuttavia väkiä. Itse kuohinta-asekin on loitsujen mukaan syntynyt tulen tapaan taivaasta pudoten. 
Hygienian käsite oli pitkään tuntematon kansan keskuudessa, kunnes peruskoulutus alkoi sitä levittää, mutta taikatempuksi käsitetyn tulella puhdistuksen vaikutus oli joka tapauksessa hygieeninen. Itse asiassa vanhan lääketieteen mukainen hygienia ei aina painottanut tulen käyttöä ihmisen tai eläimen kehon käsittelyyn tarkoitettujen välineiden puhdistuksessa, ja sen oppien mukaan saatettiin käyttää väkeviä nesteitä (kuten alkoholia), ja niiden puuttuessa myös vettä. Tämä oli paitsi myyttisen maailmankuvan, myös nykylääketieteen vastaista, veden haltijat kun juuri olivat pahimpien sairastuttajien joukossa, ja vesi ei tehokkaasti tuhonnut sairauksia aiheuttavia mikro-organismeja.
Nykyisin kuohinnan tekee länsimaissa yleensä eläinlääkäri.
Sinä ja minä

Sinä ja minä on Dingon läpimurtokappale ja ensimmäinen singlejulkaisu vuodelta 1984. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, joka näytettiin "Levyraadissa", ja kappale voitti levyraadin. Singlen B-puolella on kappale ”Lakatut varpaankynnet”. Single julkaistiin vuonna 2004 uudelleen CD-muodossa. Vuoden 2004 painos on sisällöltään täysin sama kuin alkuperäinen, vuoden 1984 versio.
Singlen kansi on ainoa, jossa ei ole käytössä virallista Dingo-logoa sekä ainoa yhtyeen 1980-luvun levynkansista, jossain jollain jäsenistä (Pete Nuotio) on viikset. Neumann pyysi kuvausten jälkeen Nuotiota ajamaan viiksensä.
Single nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 3.
Arviot.
"Soundin" kriitikko Waldemar Wallenius suhtautui suhtautui singlejulkaisuun vähättelevästi ja piti sitä lähinnä pastistina samantyylisten ulkomaisten yhtyeiden musiikille. Vaikka Wallenius ei suoraan esittänyt kritiikkiä Dingoa ja sen ensisingleä kohtaan, hänen arviostaan kumpusi vähättelevä asenne Dingoa ja sen musiikkia kohtaan. Hän piti Dingoa myös teiniyhtyeenä, jolla ei ollut omaa selvää linjaa.
"Suosikin" joka numerossa vaihtuva raati arvioi Dingon esikoissinglen numerossa 5/1984. Raati kehui Neumannin vahvoihin maneereihin perustuvaa laulutapaa, mutta arvosteli laulua liioitellusta sentimentaalisuudesta ja teknisistä puutteista. Raati piti myös Dingon esiintymistä Levyraati-ohjelmassa kurjana ja kehotti yhtyettä panostamaan lavaesiintymiseensä.
"Rumban" Heikki Kemppainen suhtautui kappaleeseen myönteisesti ja kehui sitä lehdessä julkaistussa arvostelussaan. Kemppainen lupasi jopa syödä alushousunsa, mikäli ”Sinästä ja minästä” ei tulisi hittiä.
Kappaleet.
Vuoden 1999 promojulkaisu.
Vuonna 1999 julkaistiin kokoelmalevy "Parhaat," jonka johdosta julkaistiin promosingle radioasemien soitettavaksi.
Levoton Tuhkimo

Levoton Tuhkimo on Dingon singlejulkaisu vuodelta 1984. Kappale on yksi Dingon kaikkien aikojen menestyneimmistä. Singlen B-puolella on kappale ”Aino”. Kappaleet julkaistiin myös Dingon debyyttialbumilla "Nimeni on Dingo".
”Levoton Tuhkimo” oli 20 viikkoa Yleisradion TOP-listalla, kunnes Yleisradio muutti listan sääntöjä ja rajoitti kappaleiden listaviikkojen määrää. ”Levottomasta Tuhkimosta” tehtiin remix-versio vuonna 1992.
Tekijät.
Pertti Neumann on säveltänyt ja sanoittanut kappaleen kokonaan mutta "Levottoman Tuhkimon” kosketinsoitinriffin on tehnyt Tuomo Vähä-Pesola. Levyllä koskettimia soittaa Pete Nuotio. Tuomo Vähä-Pesola haastoi Neumannin oikeuteen 2003 asiasta. Kosketinsoitinriffia koskevan oikeudenkäynnin tuloksena Porin käräjäoikeus päätti vuonna 2004, että ”Levottoman Tuhkimon” sovituksesta vastaavat Pave Maijasen ja Jonttu Virran lisäksi myös Tuomo Vähä-Pesola. 
Muut versiot.
Mari-Leenin esittämä ”Levottoman Tuhkimon” cover-versio ”Rahutu Tuhkatriinu” nousi Virossa listahitiksi 2006. Suomalainen metalliyhtye HIM on tehnyt version ”Levottomasta Tuhkimosta”. Millennium Project teki remix-version kappaleesta vuonna 2017, jossa sen esitti Päivi Lepistö.
Scandinavian Music Groupin versio.
Scandinavian Music Group levytti klassikkokappaleesta oman versionsa keväällä 2008. Kappale julkaistiin Dingon tribuuttialbumin "Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo" ensimmäisenä singlenä.
Autiotalo

Autiotalo on Dingon singlejulkaisu syksyltä 1984. Singleä myytiin yli 10 000 kappaletta, ja se on Dingon kaikkien aikojen myydyin single. ”Autiotalo” oli myös yhtyeen tunnetuimman kokoonpanon ensimmäinen levytys.
Äänitys.
Kappale äänitettiin Takomo-studioilla Helsingissä lokakuussa 1984. Yhtye oli tehnyt aiemmin samana vuonna läpimurron debyyttilevynsä "Nimeni on Dingo" ansiosta.
”Autiotalon” äänitykset saatiin tehtyä kahdessa päivässä. Äänityksiä helpotti se, että yhtye oli harjoitellut kappaleen hyvin etukäteen ja soittanut sitä konserteissa. Kappale päätyi myöhemmin myös Dingon kakkosalbumille "Kerjäläisten valtakunta". Yhtye valitsi kappaleen albumin ensimmäiseksi singlejulkaisuksi siksi, että yleisö oli ottanut kappaleen hyvin vastaan.
Kappaleen alkuun äänitettiin intro, jolla kuuluu oven narinaa ja putoavien vesipisaroiden ääniä. Äänten tarkoituksena oli jäljitellä vanhan asumattoman talon äänimaailmaa. Todellisuudessa äänet toteutettiin avaamalla ja sulkemalla Takomo-studioiden vessan ovea. Vesipisaroiden äänet toteutettiin laittamalla mikrofoni vessanpönttöön.
Julkaisu.
”Autiotalo” julkaistiin marraskuussa 1984 7-tuumaisena ja 12-tuumaisena singlenä. 12-tuumaisessa singlessä on kuvakannet. Singlen B-puolena on kappale ”Nimeni on Dingo”. 
Kappaleesta julkaistiin vuonna 1986 englanninkielinen versio ”The House Without a Name”. 
”Autiotalo” julkaistiin uudelleen singlenä CD-muodossa vuonna 2004. Alkuperäisen kappaleen lisäksi julkaisulla on mukana Autiotalon englanninkielinen versio sekä vuonna 2004 tehty remix-versio ”Autiotalo update 04”.
Muut versiot.
Kappaleesta on tehty lukuisia cover-versioita. ”Autiotalon” ovat levyttäneet muun muassa Tese vuonna 2004 sekä Jorma Kääriäinen Riku Niemi Orchestran kanssa ja Lordi vuonna 2008 "Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo" -tribuuttilevylle. Lordin versio ”Autiotalosta” on englanninkielinen ja sen sanoituksia on muutettu Lordille sopivimmiksi. Lordin versio ”Autiotalosta” on nimeltään ”The House”.
Mahabalipuram

Mahabalipuram () (tunnetaan myös nimellä Mamallapuram) on kaupunki Tamil Nadun osavaltiossa, Intiassa. Kaupunki sijaitsee osavaltion keskuksesta Chennaista noin 60 kilometriä etelään.
Mahabalipuram oli merkittävä satamakaupunki 600-luvulla, jolloin se kuului Pallava-dynastian valtakuntaan. Kaupunkiin rakennettiin 600–800-luvuilla useita merkittäviä monumentteja, jotka kuuluvat nykyään UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Nähtävyydet.
Mahabalipuramin monumentit ovat pääasiassa kiveen veistettyjä ja monoliittisia. Monumentit edustavat dravidalaisen arkkitehtuurin varhaisia asteita ja buddhalaiset elementit ovat selvästi näkyvillä. Monumenttien joukossa on luolatemppeleita, monoliittisia "rathoja" (vaunuja), veistettyjä korkokuvia ja rakennettuja temppeleitä.
Jotkut arvelevat, että alueella koulutettiin myös nuoria kuvanveistäjiä. Osittain keskeneräiset veistokset saattoivat olla esimerkkeinä eri tyylien arkkitehtuurille. Pancha Rathasissa jokainen "ratha" on veistetty eri tyylillä.
Legendan mukaan temppeleitä rakensivat oppilaat opettajien valvovan silmän alla miljoonia vuosia sitten. Temppelit veistettiin käsin suurista kiven järkäleistä. Jos oppilaat eivät totelleet, heiltä katkaistiin pää ja heidät haudattiin temppeleiden uumeniin.
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja rakennelmia:
Dōshin

Dōshin () oli Japanissa feodaaliajalla shōgunaattia poliisijoukoissa palvellut samurai. Dōshiniksi päätyivät yleensä samuraiden arvoasteissa alimmissa luokissa palvelevat samurait. Dōshinin ja näitä korkeampiarvoiset yorikit kuuluivat kuitenkin gokeniin joka tarkoitti bafukun suorassa alaisuudessa olevia suoria vasalleja ("bakushin"). Dōshinin virkaa saattoi tietyissä olosuhteissa muodostua periytyväksi. Dōshinin virka oli machi-bugyō-shōn eli kaupungin maistraatin tai muun poliisiorganisaation alaisuudessa oleva, heikosti palkattu, päällystövirka johon kuului jonkin verran hallintoa mutta kuitenkin aina käytännön partiointia. Partioidessa dōshin toimi joukon, joka saattoi koostua viidestä jopa kolmeenkymmeneen ei-samuraisäätyisistä poliisin palveluksessa työskentelevistä ("komono" ja "goyōkiki") alempisäätyisistä poliisivirkamiehistä. Dōshin vastaa nykyaikana poliisin viroista lähinnä komisariota. 
Jutte − poliisin virkavallan symboli.
Samurai-säätyyn kuuluvilla yorikeilla ja dōshineilla, oli säätynsä mukainen velvollisuus kantaa kahta miekkaa ("daishō"). Virantoimitukseen kuului kuitenkin myös "jutte"-niminen (joskus kutsuttiin nimellä "jitte"), koukulla varustetulla rautapamppu. Koukkua voitiin käyttää pidätettävän miekkamiehen miekan pysäyttämiseen turvallisesti. Jutte olikin Edo-kauden poliisivirkamiesten symboli, joka virantoimituksessa toimi virkamerkkinä, kun se nostettiin näkyviin suoralle kädelle. Sitä käyttivät poliisin virkatehtävissä sekä samurait että chōnin-luokasta tulevat alemmat poliisivirkamiehet. Jutten kahvaan kiinnitetyn punosnyörin väristä saattoi päätellä oliko sen haltija komono, okappiki vai samurai-säätyä. dōshinilla juten nyöri ja tupsu olivat väriltään siniset.
Perjantai (kappale)

Perjantai on Dingon singlejulkaisu vuodelta 1993. Kappale oli Dingon ensimmäinen levytys vuoden 1986 hajoamisen jälkeen.
Musta leski (kappale)

Musta leski on Dingon kappale vuodelta 2005. Se oli ensimmäinen singlejulkaisu yhtyeen "Purppuraa"-albumilta.
Kappale oli Dingon ensimmäinen levytys 11 vuoteen. Se oli myös Dingon ensimmäinen levytys, jolla soitti uudistunut 2000-luvun kokoonpano.
Julkaisu ja vastaanotto.
Kappale julkaistiin singlenä 8. kesäkuuta 2025. ”Musta leski” oli yksi vuoden 2005 soitetuimpia kotimaisia kappaleita radiossa.
Kansikuva.
Albumin kannessa ovat laulaja Neumann ja bassokitaristi Jarkko Eve, jotka olivat singlen julkaisun aikaan yhtyeen ainoat alkuperäiset jäsenet. Kannen kuvan on ottanut Ilpo Musto Lontoossa.
Arviot.
"Soundin" Mikko Meriläinen kirjoitti "Purppuraa"-lehden arvostelussa pitävänsä ”Mustaa leskeä” koko albumin parhaimmistona. Hänen mukaansa kappale kuulostaa silti vain ”Levottoman Tuhkimon” versioinnilta.
Hitsuke tōzoku aratame-kata

Hitsuke tōzoku aratame-kata () oli Japanissa feodaaliajalla shōgunaattia palvelevien poliisivoimien erikoisjoukko jolla oli tavallisia poliisiviranomaisia laajemmat toimeenpanovaltuudet ja myös tuomiovaltaa. Hitsuke tōzoku aratame-kata joukot olivat myös vastuussa Edon linnan puolustamisesta. Sekä "Hitsuke tōzoku aratame-kata yoriki"t että "Hitsuke tōzoku aratame-kata dōshin"it olivat erityisesti valikoituja ja koulutettuja tehtäviinsä. Heillä oli myös laajempi partiointivaltuutus ja lievempi raportointivelvollisuus kuin machi-bugyō-shō partioilla.
Oscar Zeta Acosta

Oscar Zeta Acosta (8. huhtikuuta 1935 – 1974?) oli yhdysvaltalainen lakimies, kirjailija, poliitikko ja kansalaisoikeusaktivisti. Hänet tunnetaan muun muassa Hunter S. Thompsonin romaanista "Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa" (1971), jossa esiintyvä samoalainen asianajaja ”tohtori Gonzo” perustuu vahvasti Acostaan. 
Vuonna 1974 Acosta katosi matkustaessaan Meksikoon. Hänen poikansa Marco Acosta uskoo olleensa viimeinen hänen kansaan puhunut henkilö. Toukokuussa 1972 Acosta soitti pojalleen ja kertoi että ”"astun laivaan, joka on täynnä valkoista lunta"”. Myöhemmin Marco kommentoi isänsä oikeudenkäynnissä: ”"Ruumista ei koskaan löydetty, mutta voimme kuitenkin päätellä, että ne henkilöt jotka olivat hänen kanssaan, aloittivat tappelun ja tappoivat hänet"”.
Kirjoitan

Kirjoitan on Dingon singlejulkaisu vuodelta 1985. Kappaleesta tehtiin vuonna 1986 englanninkielinen versio ”Tell Me Now”.
Kappale nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 2.
Kappaleet.
Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Neumann sekä sovittanut Dingo ja Pave Maijanen.
Kunnian kentät (kappale)

Kunnian kentät on Dingon singlejulkaisu vuodelta 1985. 
Samalla se on viimeinen, joka julkaistiin 1980-luvulla Fazer Finnlevyn kautta. Dingon levytyssopimus Finnlevyn kanssa päättyi vuoden 1985 lopussa, jonka jälkeen yhtye perusti oman levy-yhtiön Bang Traxin. 
Single nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle.
Äänittäminen.
Dingo matkusti äänittämään uutta materiaalia Irlantiin Windmill Lane Records -studiolle. Samassa studiossa olivat aiemmin äänittäneet muun muassa U2, The Rolling Stones ja Paul McCartney.
Manageri Lasse Norres on myöhemmin muistellut, että Dingon jäsenten aika studiolla kului pääasiassa alkoholijuomien nauttimiseen. Dingo sai studiolla levytettyä vain yhden kappaleen. Loput materiaalista äänitettiin myöhemmin Helsingissä.
Norreksen ja Dingon jäsenten näkemykset äänitysmatkasta poikkeavat toisistaan. Norreksen mukaan yhtyeen oli tarkoitus äänittää tulevaa "Pyhä klaani" -albumia. Yhtyeen jäsenet ovat kiistäneet Norreksen väitteen, sillä heidän mukaansa tarkoituksena oli vain singlen äänittäminen.
Musiikki.
Singlellä Dingon tyyli poikkesi merkittävästi aiemmasta. Kappaleella ”Sata rohkeaa laiva”a yhtye oli ottanut vaikutteita folk-musiikista.
Arvioita.
"Soundin" Juho Juntunen suhtautui singleen myöteisemmin kuin Dingon aiempaan tuotantoon. Hän kehui etenkin folk-henkistä kappaletta ”Sata rohkeaa laivaa”. Hän löysi puutteita ”Ota paha pois”-livekappaleelta, mutta kannusti yhtyettä jatkamaan kokeilevalla linjallaan.
Kappaleet.
Single julkaistiin sekä 7-tuumaisena singlenä että 12-tuumaisena maksisinglenä. Maksisinglellä oli mukana liveäänitys ”Ota paha pois”. Maksisinglellä oli myös kuvakannet.
Juhannustanssit (kappale)

Juhannustanssit on Dingon singlejulkaisu vuodelta 1986. Se oli viimeinen Dingon julkaisu 1980-luvulta. ”Juhannustanssit”-singlellä Dingon musiikki muuttui entistä enemmän rock-musiikin suuntaan.
Julkaisu.
Single julkaistiin 12-tuumaisena vinyylisinglenä. Aiemmista Dingon julkaisuista poiketen levyn tuottajana toimi T.T. Oksala. Singlen kappaleita ei julkaistu millään Dingon albumilla, mutta ne on sittemmin julkaistu useammalla yhtyeen kokoelmalevyllä.
Single nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 5.
Arvioita.
"Soundin" Waldemar Wallenius kirjoitti ”Juhannustanssien” olevan parempi kappale kuin hän oli odottanut. Ylipäätään Walleniuksen arvostelu kappaleesta oli myönteisempi kuin yhtyeen aiempien julkaisujen kohdalla. Samalla Wallenius kuitenkin toteaa, ettei Neumannin tapa laulaa miellytä häntä. Kokonaisuutta Wallenius pitää ”tavallista siedettävämpänä”.
"Rumban" Markku Suihkonen piti ”Juhannustansseja” huonona kappaleena eikä hän uskonut sen voivan nostaa Dingon suosiota enää nousuun. Hänen mielestään kappaleessa oli hyvä ainoastaan sen intro, jonka jälkeen kappale muuttuu ”avuttomaksi kelaukseksi”. Singlen B-puolella ollutta ”Hullua Henriä” Suihkonen piti erinomaisena kappaleena.
Muut versiot.
The Wreckings Queens teki kappaleesta ”Juhannustanssit” oman version vuonna 2008 Dingo-tribuuttilevylle "Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo"..
Porilaisyhtye Saijaa Saijaa teki oman versionsa kappaleesta ”Hullu Henri” vuoden 2017 Dingo-tribuuttilevylle "Autiosaaren lautturi".
Pistoolisankari

Pistoolisankari on Dingon singlejulkaisu vuodelta 1984. Se oli kolmas siglejulkaisu yhtyeen debyyttialbumilta "Nimeni on Dingo". 
Singlestä julkaistiin kaksi erilaista versiota. Myyntisinglen B-puolena julkaistiin kappale ”Huumeita Japaniin”. Raha-automaattiyhdistyksen jukebokseja varten julkaistun version B-puolella oli kappale ”Apinatarhaan”. 
Arvioita.
"Suosikin" raati piti kappaletta hyvänä. Raati kehui ”Pistoolisankaria” laulajan loistavasta äänenkäytöstä, unenomaisista sanoituksista ja utuisesta tunnelmasta.
"Rumban" nimimerkillä Helinä Sana-Helinä esiintynyt kriitikko ei suhtautunut kappaleeseen yhtä myönteisesti. Omassa arviossaan hän nimitti ”Pistoolisankaria” turhaksi täytekappaleeksi.
Nähdään taas

Nähdään taas on Dingon singlejulkaisu vuodelta 1994. 
Kappaleet.
Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Neumann sekä sovittanut Dingo ja Pave Maijanen.
Pablo Honey

Pablo Honey on englantilaisen rock-yhtye Radioheadin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin alkuvuodesta 1993. Albumin nimi tulee Jerky Boysin sketsistä, jossa soitetaan pilapuhelu, jossa soittaja sanoo uhrilleen "Pablo, honey? Please come to Florida!" Tämä ääniraita on samplattu kappaleeseen "How Do You?".
Kappaleet.
Albumin Yhdysvaltojen versio sisälsi bonusraidan, radioversion kappaleesta "Creep" (jossa kohta "so fucking special" oli korvattu "so very special").
Chicks on Speed

Chicks on Speed on Saksassa Münchenissä vuonna 1997 perustettu elektronista musiikkia soittava naisyhtye. Yhtye sai alkunsa Münchenin taideakatemiassa opiskelleiden australialaisen Alex Murray-Leslien ja New Yorkista kotoisin olevan Melissa Loganin tavattua müncheniläisen Kiki Moorsen (yhtyeen jäsen vuoteen 2006 asti). Tuolloin Chicks on Speed lähti käyntiin taideprojektina, josta muotoutui musiikkiyhtye. CoS määrittelee itsensä kuitenkin ennemmin projektiksi kuin yhtyeeksi. CoS:n kanssa tekeekin yhteistyötä laaja verkosto muusikoita, tuottajia, elokuva-alan ammattilaisia, graafikoita ja muita taiteilijoita, ja yhtyeen esiintymiset ovat hyvinkin monitaiteellisia CoS:n suunnittelemine esiintymisasuineen, tausta-animaatioineen jne. Logan ja Murray-Lee ovat julkaisseet myös kirjan, "Chicks on Speed: It's A Project".
Meri Nenonen

Meri Nenonen (s. 1973 Helsinki) on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Nenonen on koulutukseltaan teatteri­taiteen maisteri. Hän on tullut tunnetuksi rooleistaan teattereissa ja elo­kuvissa sekä muun muassa televisio­sarjasta Kylmäverisesti sinun, jossa hän näytteli Mira Katajaa. Yhtenä tärkeimmistä rooli­töistään Nenonen pitää Teatteri Jurkassa vuonna 2003 esittämäänsä klassikko­roolia neiti Julieta saman­nimisessä näytelmässä. Nenonen sai keväällä 2005 parhaan näyttelijän palkinnon Sarajevon kansain­välisillä teatteri­festivaaleilla.
Yksityiselämä.
Nenonen oli naimisissa näyttelijä Juha Kukkosen kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Perhe asui pitkään Suomenlinnassa.
Potsipäivät

Potsipäivät on Tohmajärven tärkein kesäjuhla, jota on vietetty kesä-heinäkuussa 1970-luvulta lähtien. Nimensä juhla ovat saanut Maiju Lassilan "Tulitikkuja lainaamassa" -romaanin porsaasta, potsista. Pitäjäjuhla kokoaa nykyisten paikkakuntalaisten ja turistien lisäksi runsaat määrät entisiä pitäjäläisiä. 
Juhlien ohjelmassa on taidenäyttelyitä, erikoisten esineiden näyttelyitä, konsertteja, kesäteatteria, markkinoita, käsityönäytöksiä, urheilukilpailuja, hengellisiä tilaisuuksia ja tansseja. Maiju Lassilan kirjallinen ja muu perintö on päivillä vahvasti esillä. 
Vuodesta 2004 päivien ohjelmaan on kuulunut valtakunnallista julkisuutta saanut Lahjattomien laulukilpailu, jonka tuottaa Apollo ry. Ensimmäisen kilpailun suojelija oli keihäänheittäjä Seppo Räty. Kisan voitti kansanedustaja Esa Lahtela. 
Potsipäivät on 2000-luvulla laajentunut Potsiviikoiksi.
Potsiviikot 2007.
Tohmajärven Potsiviikkoja vietettiin vuonna 2007 kesäkuun 28. päivästä heinäkuun heinäkuun 8. päivään. Erikoisempaa ohjelmaa oli muun muassa esitelmä Tohmajärven postitoimipaikoista, veneretki omilla veneillä soutaen Väärälahdesta Pitäjäntuvalle, kaksipyöräisellä ajo Särkijärven ympäri sekä Lahjattomien laulukilpailu Maiju Lassila -salissa.
Art Linson

Art Linson (s. 1942 Chicagossa) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja ja -ohjaaja. Hän on toiminut ohjaajana kahdessa elokuvassa: vuonna 1980 ensi-iltansa saaneessa komediassa "Where the Buffalo Roam" ja vuoden 1984 elokuvassa "The Wild Life". 
Tuottajana Linson on toiminut muun muassa elokuvissa "Fight Club" ja "Musta Dahlia".
FC City Stars

FC City Stars oli vuonna 1982 perustettu lahtelainen jalkapalloseura. Sen toiminta päättyi kauden 2010 päätteeksi.
City Starsin kotikenttänä toimi Kisapuiston kenttä. Joukkueen ykköspeliasu oli kokokeltainen.
City Stars pelasi Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa kausina 2007–2008 ja 2010. Seura esiintyi lukuisia kertoja Suomen cupin pikkufinaalissa, viimeksi vuonna 2009. Ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa pikkufinaalin voitto tuli kaudella 2007.
Alkuvuodesta 2007 City Stars siirtyi toisen lahtelaisseuran Kuusysin alasuuteen, ja siitä tuli oma toimintayksikkö seuran organisaatiossa. Samalla City Starsin taustalle tuli uusia tukijoita, muun muassa Petri Pasanen, ja valmentajaksi Kuusysi-taustainen Kari Kangasaho. Kausina 2007–2008 seuralla oli yhteistyösopimus FC Lahden kanssa.
Kaudeksi 2011 Kuusysi päätti palauttaa perinteikkään nimensä miesten kilpailuihin ja City Starsin tarina päättyi.
FIFA 08

FIFA 08 (tunnettu myös nimillä FIFA Football 08 ja FIFA Soccer 08) on EA Sportsin "FIFA"-jalkapallopelisarjan vuonna 2007 julkaistu viidestoista osa. Pelin on kehittänyt vancouverilainen EA Canada -pelistudio. Peli julkaistiin useille alustoille.
Kansi.
FIFA 08:n kannessa on Ronaldinhon lisäksi toinen vaihteleva pelaaja, riippuen alueesta. Nämä pelaajat ovat: 
Pelin ominaisuudet.
Peliin on lisätty Be a Pro -pelimuoto, missä pelaaja ohjaa koko joukkueen sijasta vain yhtä pelaajaa kentällä. 
Moninpeli.
Kuten edellisiäkin FIFA-pelejä, FIFA 08:a pystyi pelaamaan myös Internetissä. Otteluissa voi olla enintään 10 pelaajaa 5 vastaan 5 -periaatteella. Tämän mahdollistava "Be a Pro" -pelimuoto ei ole kuitenkaan tullut myyntiversioon, vaan se tuli ladattavaksi konsolien kauppapaikoille 6–8 viikon päästä pelin julkaisusta. Jokaista kenttäpelaajaa ohjaa siis oikea ihminen. 5 vastaan 5 -pelimuoto tuli kuitenkin vain Pohjois-Amerikkaan ja Eurooppaan, ei Australiaan. Konsolipelaajat pystyivät myös verkon kautta päivittämään kokoonpanonsa. FIFA-sarjan tuottaja Joe Booth on kertoi, että heidän tavoitteensa on tehdä täysi 11 vastaan 11 pelaajan peli, jossa jokainen ihminen ohjaa yhtä pelaajaa. EA uskoi tämän olevan mahdollista vuonna 2010.
Joukkueet.
Sarjat.
FIFA 08:ssa on 30 pelattavaa sarjaa joukkueineen:
¹ Ei FIFA 07:ssä.
Muut joukkueet.
Edellä mainittujen sarjojen ulkopuolelta mukana ovat seuraavat joukkueet:
Sekä seuraavat maajoukkueet:
Ei oo valoo

Ei oo valoo on suomalaisen Popeda-yhtyeen kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1987. Se oli ensimmäinen kitaristi Arwo Mikkosen kuoleman jälkeen tehty studiolevy ja myös ensimmäinen studiolevy, jolla soittaa uusi kosketinsoittaja Jukka Järvinen. 
Levyn takakannessa on ikään kuin kiinnitetty teipillä kuvia ja kappalelista.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Costello Hautamäki ja sanoittanut Pate Mustajärvi, ellei toisin mainittu.
JYP-Akatemia

 
JYP-Akatemia oli jyväskyläläinen jääkiekkojoukkue, joka pelasi Mestistä. Joukkueen toiminnan lopettamispäätöksestä tiedotettiin JYPin verkkosivustolla 18. huhtikuuta 2017. JYP-Akatemia kilpaili Mestiksessä kuuden kauden ajan. Joukkue perustettiin vuonna 2011, kun D Team vaihtoi nimensä JYP-Akatemiaksi.
JYP-Akatemian kotikenttänä toimi Synergia-areena.
Historia.
D Team Mestiksessä kausina 2008–2011.
D Team perustettiin vuonna 2008 Diskoksen toiminnan jatkajan D-Kiekon noustua Mestikseen. D Team hankki sarjapaikan D-Kiekko Ry:ltä, ja samalla se solmi farmisopimuksen JYPin kanssa. Varsinaisesti D Team ei siis ollut edellisten seurojen jatkumo, vaan uusi seura, vaikka se sarjapaikan D-kiekko ry:ltä itselleen hankkikin.
18. kesäkuuta 2008 D Team julkisti uuden tunnuksensa, ja seura ilmoitti tekevänsä historiaa pelaamalla ainakin ensimmäisen Mestis-kautensa NHL-tyyppisessä mainoksettomassa peliasussa. Kauden 2009–2010 päätteeksi D Team voitti hopeaa ja teki historiaa ollessaan ensimmäinen seura Mestiksessä, joka on yltänyt jo toisella kaudellaan mitaleille. Kaudella 2010–2011 D Team voitti pronssia.
JYP-Akatemian kaudet 2011–2017.
Kesällä 2011 D Teamin nimeksi vaihdettiin JYP-Akatemia. JYPin toimitusjohtaja Jukka Seppäsen mukaan uuden nimen oli tarkoitus liittää seura enemmän JYPin jääkiekkotoimintaan. JYP-Akatemia pelasi Mestistä lopulta kuuden kauden ajan kaudesta 2011–2012 kauteen 2016–2017. Kuudennen kauden päätteeksi joukkueen toiminta lakkautettiin emoseura JYPin toimesta. JYP-Akatemian parhaaksi kaudeksi jäi kausi 2014–2015, jolloin joukkue saavutti runkosarjan viidennen sijan. Kaikkiaan JYP-Akatemian kokoonpanossa pelasi kuuden kauden aikana 124 pelaajaa, joista toistaiseksi ainakin kuusi on pelannut myös NHL-liigassa.