tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ramin Rezaeian

Ramin Rezaeian Semeskandi (s. 21. maaliskuuta 1990 Sari) on iranilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan useimmiten oikea laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 185-senttimetrinen. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi yhden kauden Belgian Jupiler Pro Leaguessa KV Oostenden joukkueessa ja vajaat neljä kautta Qatar Stars Leaguessa kolmessa eri seurassa. Hän voitti Iranin-mestaruuden vuonna 2017 Persepolisin joukkueessa. Hän edustaa kaudella 2022–2023 Sepahania.
Rezaeian pelasi Iranin maajoukkueessa ensimmäisen kerran tammikuussa 2015. Hän on ennen MM-kilpailujen 2022 alkua pelannut 46 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa MM-kilpailuissa 2018. Vuoden 2022 MM-kilpailuissa hän pelasi täydet minuutit joukkueensa toisessa ottelussa Walesia vastaan ja teki ottelun toisen maalin Iranin voittaessa 2–0.
Taylor Russell

Taylor Russell McKenzie (s. 18. heinäkuuta 1994 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Judy Robinsonia tieteissarjassa "Matkalla avaruuteen" (2018–2021) sekä Zoey Davisia kauhuelokuvassa "Escape Room" (2019) ja sen jatko-osassa "" (2021).
Vuonna 2019 Russell näytteli Emily Williamsia indie-draamaelokuvassa "Waves", josta hän sai Independent Spirit Award -ehdokkuuden. Roolistaan Maren Yearlyna romanttisessa kauhuelokuvassa "Bones and All" (2022) Russell palkittiin Venetsian elokuvajuhlilla Marcello Mastroianni -palkinnolla, joka jaetaan vuosittain parhaalle nousevalle näyttelijälle.
Maljasienet

Maljasienet eli maljakkaat on hyvin suuri, tuhansia lajeja sisältävä, kotelosienten muotoryhmä. Maljasieniä pidettiin aiemmin luokkana (Discomycetes), mutta nykykäsityksen mukaan maljasieniä on useissa eri kehityslinjoissa. Maljasieniä yhdistää ulkoisesti itiöemän muoto: se voi olla maljamainen, kuppimainen tai sellaisesta johdettava. Esimerkiksi jäkälien sieniosakkaissa on useita maljasieniä. Muuntuneita maljasieniä ovat esimerkiksi korvasienet ("Gyromitra") ja mörskyt ("Helvella").
Maljasienten malja voi olla laakea tai syvä, jalallinen tai jalaton. Itiöemien koko vaihtelee noin millimetrin kokoisesta yli kymmenen senttimetriä leveään. Itiölava sijaitsee itiöemän yläpinnalla, ja sen väritys voi olla tietylle lajille tai suvulle tyypillinen. Ulko- eli alapinta on itiöimätön, ja siihen voi liittyä hyödyllisiä tuntomerkkejä. Usein lajimääritykseen tarvitaan kuitenkin mikroskooppia.
Marcello Mastroianni -palkinto

Marcello Mastroianni -palkinto () on Venetsian elokuvajuhlilla vuosittain jaettava palkinto, joka annetaan vuoden parhaalle nousevalle näyttelijälle. Palkinnon jakaminen aloitettiin vuonna 1998 kunnianosoituksena loppuvuodesta 1996 menehtyneelle italialaisnäyttelijälle, Marcello Mastroiannille.
Pisidian kieli

Pisidian kieli oli anatolialainen kieli, jota puhuttiin samannimisellä, nykyisen Turkin alueella. Kieltä on tutkittu erittäin vähän ja materiaalia on saatavilla heikosti: vain pari tusinaa hautakiveä. Kieli sammui todennäköisesti 200-luvulla eaa.
Kauklahden työväentalo

Kauklahden työväentalo on Espoon kaupungissa Kauklahden kaupunginosan Puikkarinmäen alueella sijaitseva työväentalo. Talo tunnetaan nimellä Kerhotalo Puikkari.
Historiaa.
Kauklahden Sos.dem. Työväenyhdistys perustettiin vuonna 1949. Työväenliikkeen sisäisen kamppailun seurauksena Kauklahden ensimmäinen työväenyhdistys oli liittynyt vuonna 1947 Suomen Kansan Demokraattiseen Liittoon ja työväentalo Rannikko oli jäänyt tämän yhdistyksen omistukseen. Ajatus Kauklahden Sos.dem. Työväenyhdistyksen omasta työväentalosta nousi esiin. 1950-luvun lopussa elettiin voimistuvan yhdistystoiminnan aikaa ja jäsenmäärä kasvoi. Varoja taloa varten kerättiin sekä arpajaisilla että tansseilla. Vuonna 1959 yhdistys osti niin kutsutut Liljebergin tontit. Niiden pinta-ala oli 2,4 hehtaaria ja kauppahinta 4,2 miljoonaa markkaa. Hanke toteutettiin SDP:n luvalla ja Helsingin Työväen Säästöpankin myöntämällä lainalla.
Tonteilta kaadettiin talkoilla metsää. Näin saatiin lainojen korot maksettua ja tilaa tuleville rakennuksille. Tonteilla sijainneet vanhat rakennukset toimivat yhdistyksen väliaikaisina tiloina. Vuonna 1962 tontit myytiin Espoon Sosiaalinen Asuntotuotanto Oy:lle. Tonteille rakennettavien asuinkerrostalojen rakentamista viivästytti ongelmat muun muassa kaavoituksessa ja aravalainan saannissa. Uusien talojen suunnitelmat valmistuivat vuonna 1964, mutta rakentamisen poikkeuslupa saatiin vasta vuonna 1968. Työväentalo, joka sijaitsee erillisessä rakennuksessa, valmistui vuonna 1971 ”avaimet käteen” -sopimuksella. 1900-luvun viimeisinä vuosikymmeninä talon kunnostukseen on saatu valtion rakennusavustuksia ja opetusministeriön avustuksia.
Rakennus.
Uusi työväentalo, joka nimettiin Kerhotalo Puikkariksi, valmistui vuonna 1971. Talo sijaitsee 714 m²:n tontilla. Rakennuksen käyttöpinta-ala on 364 m². Rakennuksessa on yhdistyksen kolme kokous- ja kerhotilaa. Lisäksi on keittiö, kahvio ja 165 hengen juhlasali. Juhlasali on ollut vuokrattuna muun muassa kaupungin kirjastolle ja päiväkodille. Ravintolatilassa on ollut ulkopuolinen ravintoloitsija. Talo on edelleen vilkkaassa käytössä, ja sen tiloja vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin.
Dan Gottfried

Dan Gottfried (; s. 1939) on israelilainen klassisen musiikin ja jazzin parissa työskennellyt pianisti.
Gottfried opiskeli pianonsoittoa Tel Avivin musiikkiakatemiassa, josta valmistui vuonna 1958. Hän sai myös Jerusalemin heprealaisesta yliopistosta oppiarvot taloustieteessä vuonna 1962 ja oikeustieteessä vuonna 1972. Vuonna 1959 Gottfried voitti ensimmäisen palkinnon Mozart-pianokilpailussa. Hän liittyi saksofonisti, klarinetisti Mel Kellerin johtamaan jazzkvartettiin, joka esitti sekä swingiä että bebopia. Lisäksi hän toimi Jazz Workshop -yhtyeessä. Se julkaisi saksofonisti Albert Piamentan kanssa Israelin ensimmäisen instrumentaalisen jazzalbumin, "Mezare Israel Yekabtzenun" (1973). Siinä poikettiin yhdysvaltalaisista jazzin malleista israelilaisten kansansävelmien käytöllä musiikissa. Gottfried on uransa aikana esiintynyt kansainvälisestikin ja tehnyt yhteistyötä maineikkaiden jazzmuusikoiden, kuten Dizzy Gillespien, Stan Getzin, Benny Golsonin, Art Blakeyn, Frank Fosterin, Sam Riversin ja Randy Breckerin kanssa.
Gottfried perusti vuonna 1987 Red Sea Jazz Festivalin, jonka johtajana toimi vuoteen 2008 asti. Hän perusti myös jazzopintojen laitoksen Jerusalemin musiikkiakatemiaan vuonna 1981 ja johti sitä vuoteen 1987. Vuonna 1985 Gottfried perusti jazzin opetusohjelman lisäksi Tel Avivin Thelma Yellin -taidelukioon. Hän sai vuonna 2007 Israelin kulttuuriministeriön palkinnon elinkäisistä saavutuksistaan musiikissa ja vuonna 2010 Jerusalemin musiikki- ja tanssiakatemian kultamitalin jazzopetuksen edistämisestä Israelissa. Gottfried on toiminut Israelin muusikoiden liiton puheenjohtajana.
Arboga Tidning

Arboga Tidning on ruotsalainen vuonna 1850 perustettu paikallislehti, jolla on yhteinen toimitus "Bärgslagsbladetin" kanssa Köpingissä. "Arboga Tidning" ilmestyy kolmesti viikossa, on poliittiselta linjaltaan liberaali ja kuuluu Bonnier-konserniin.
Do! Run Run

Do! Run Run on Universalin kehittämä ja vuonna 1984 julkastu videopeli. Peli kuului Mr. Do! -sarjaan ja siinä oli edellisten osien tapaan tarkoitus kerätä pisteitä ja hedelmiä ja vältellä samalla hirviöitä.
Pelaaminen.
Pelissä voi edetä, joko hedelmiä keräämällä tai tuhoamalla vihollsia. Pelissä voi muuttaa hedelmiä arvokkaammaksi valloittamalla alueita. Aluksi "hedelmät" ovat pelkkiä pisteitä. Edellisten osien tapaan pelissä on pallo, jolla voi tappaa vihollisia ja lisäksi pelaaja voi kerätä kirjaimia, josta muodostuu sana "EXTRA", jolloin pelaaja saavuttaa Mr. Do!:n
L’Emprise

 
L’Emprise on Mylène Farmerin kahdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 25. marraskuuta 2022.
Claude-Victor Perrin

Claude Victor-Perrin (7. joulukuuta 1764 Lamarche, Vosges, Ranska – 1. maaliskuuta 1841 Pariisi) oli ranskalainen sotilas, joka palveli sekä Ranskan vallankumoussodissa että Napoleonin sodissa, ja sotien jälkeen Ranskan kuningaskunnan sotaministerinä. Keisari Napoleon I nimitti hänet Ranskan keisarikunnan marsalkaksi vuonna 1807.
Elämä ja ura.
Vuonna 1781 hän astui armeijaan sotilaana, ja kymmenen vuoden palveluksen jälkeen hän kotiutui ja asettui asumaan Valenceen. Pian sen jälkeen hän liittyi paikallisiin vapaaehtoisiin, kunnostautui Alpeilla ja nousi alle vuodessa pataljoonan komentajaksi. Toulonin piirityksessä vuonna 1793 osoittamansa urheuden vuoksi hänet ylennettiin prikaatikenraaliksi. Sen jälkeen hän palveli jonkin aikaa Pyreneiden itäosan armeijassa, ja Italian sotaretkellä 1796–1797 hän menestyi niin hyvin, että hänet ylennettiin divisioonakenraaliksi. Komennettuaan jonkin aikaa Vendéen departementin joukkoja hän siirtyi jälleen Italiaan, jossa hän taisteli paavin joukkoja vastaan ja osallistui Marengon taisteluun.
Vuonna 1802 hän toimi lyhyen aikaa Ranskan Louisianan kuvernöörinä, vuonna 1803 hän komensi Batavian armeijaa, ja sen jälkeen hän toimi puolitoista vuotta Ranskan lähettiläänä Kööpenhaminassa. Kun vihollisuudet Preussin kanssa alkoivat, hän liittyi V armeijakuntaan yleisesikunnan päälliköksi. Hän kunnostautui Saalfeldin ja Jenan taisteluissa, ja Friedlandin taistelussa hän johti I. armeijakuntaa niin, että Napoleon antoi hänelle marsalkan arvon. Tilsitin rauhan jälkeen hänestä tuli Berliinin kuvernööri, ja vuonna 1808 hänestä tehtiin Bellunon herttua. Samana vuonna hänet lähetettiin Espanjaan, jossa hän osallistui näkyvästi Pyreneiden niemimaan sotaan, kunnes hänet nimitettiin vuonna 1812 komentajaksi Venäjän sotaretkelle. Victor-Perrin osallistui kuudennen liittokunnan sotaan, kunnes Napoleon syrjäytti hänet ja siirsi hänen komentonsa Étienne Maurice Gérardille.
Victor-Perrin siirtyi nyt Bourbonien puolelle, ja joulukuussa 1814 hän sai Ludvig XVIII:lta divisioonan komennon. Vuonna 1815 hän seurasi kuningasta Gentiin, ja toisen Bourbon-restauraation yhteydessä hän sai Ranskan päärin arvon. Hän toimi komission puheenjohtajana, joka tutki upseerien käytöstä satapäiväisen keisarikunnan aikana ja erotti Napoleonin kannattajat. Vuonna 1821 hänet nimitettiin sotaministeriksi, ja hän toimi tässä virassa kaksi vuotta. Vuonna 1830 hän oli Ranskan kuninkaallisen kaartin kenraalimajuri, ja saman vuoden heinäkuun vallankumouksen jälkeen hän vetäytyi kokonaan sotilasalalta.
Ranskankaalisinappi

Ranskankaalisinappi eli kaalisinappi ("Erucastrum gallicum") on yksi- tai kaksivuotinen ristikukkaiskasvi. Lähisukulaiseen sinappikaaliin eli välimerensinappikaaliin ("Eruca vesicaria") verrattuna kasvi on vähähaaraisempi, pienikukkaisempi, karvaisempi ja sen lidut ovat pidempiä ja ohuempia kuin välimerensinappikaalin.
Ranskankaalisinapin alkuperäinen esiintymisalue on Länsi- ja Lounais-Eurooppa. Suomessa lajia kasvaa vakiintuneena uustulokkaana, jota esiintyy enimmäkseen rannikon kaupungeissa.
Unissakävelijät (elokuva)

Unissakävelijät () on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Mick Garris ja käsikirjoittanut Stephen King. Sen pääosia esittävät Brian Krause, Mädchen Amick ja Alice Krige. Elokuvan keskiössä ovat Charles Brady sekä hänen äitinsä Mary, jotka ovat ”unissakävelijöitä”, ihmisen ja kissan välimuotoja, jotka ovat persoja neitsyiden lihalle ja verelle.
Runkolinja

Runkolinja tai runkobussilinja on linja-autolinja, joka pyrkii muistuttamaan raideliikennettä tiheine vuoroväleineen ja hieman tavallisia bussilinjoja harvempine pysähdyksineen. Reitillä voidaan hyödyntää myös liikennevaloetuuksia. Runkobussilinjoja perustetaan sinne, missä kysyntää on paljon, mutta ei tarpeeksi raideliikenteelle, kuten raitioliikenteelle tai pikaraitiotielle. Runkolinjojen päätepisteet sijoitetaan yleensä raideliikenteen solmukohtiin. Yhdessä lähijuna- ja metroliikenteen kanssa runkolinjat muodostavat julkisen liikenteen runkoverkon.
Runkolinjan bussit ja pysäkit tunnistaa usein omasta tunnusväristään. Esimerkiksi Helsingin seudun liikenteessä eli HSL-alueella tunnusväri on oranssi. HSL-liikenteessä runkolinjojen linjanumerot päättyvät nollaan. Runkolinjoilla käytetään avorahastusta, eli linja-autoon voi nousta keskiovista näyttämättä lippua kuljettajalle. Linjoilla käytetään kuitenkin satunnaisia lipuntarkastajia. Kaikista joukkoliikennevälineistä liputta matkustavia on runkolinjoilla eniten.
Toukokuussa 2025 HSL ilmoitti kokeilevansa uutta käytäntöä runkolinjojen yöliikenteessä 16.6.2025 alkaen: Öisin kyytiin noustaan etuovesta ja näytetään matkalippu kuljettajalle tai lukijalaitteelle, kuten sinisissä busseissa. Tällä pyritään lisäämään turvallisuutta busseissa ja vähentämään liputta matkustamista. 
Helsingin seudulle on 2010- ja 2020-luvuilla perustettu runkobussilinjoja 13 kappaletta: 20, 30, 40, 200, 300, 400, 500, 510, 520, 530, 560, 570 sekä 600. Näiden edeltäjä oli vuonna 2003 aloittanut, Keilaniemestä Itäkeskukseen liikennöinyt Jokeri-linja 550. Vuonna 2013 se sai nimityksen runkolinja sekä oranssin värityksen aiemman sini-vihreän tilalle. Linjan matkustajamäärä oli kuitenkin busseille liian suuri, mikä näkyi muun muassa matkustajatungoksina sekä liian tiheälle bussiliikenteelle tyypillisenä ketjuuntumisilmiönä. Näistä ongelmista päästiin vuonna 2023, kun linjan korvasi pikaraitiolinja 15. 
Runkobussilinjoja on käytössä myös mm. Tukholmassa, Turussa ja Tampereella.
Runkolinja, bussimetro ja superbussi.
Runkolinja-nimitystä saatetaan käyttää päällekkäin bussimetron ja superbussin kanssa. Jälkimmäiset yleensä kuitenkin viittaavat selkeästi vahvemmin muusta liikenteestä eroteltuihin bussijärjestelmiin. Superbussien määritelmänä voidaan pitää omia kaistoja ja kaksinivelistä kalustoa. Runkolinja ei vaadi omaa kulkuväylää, vaan linjoilla voi olla vaihtelevasti sekaliikenneosuuksia, bussikaistaosuuksia ja oman kulkuväylän osuuksia. Toisaalta runkolinjaa varten saatetaan kuitenkin toteuttaa muusta liikenteestä selkeästi eroteltuja ratkaisuja: esimerkiksi linjaa 560 varten rakennettiin Haltialaan joukkoliikennekatu ja vain busseille tarkoitettu Paloheinäntunneli.
Enzo Fernández (jalkapalloilija, 2001)

Enzo Jeremías Fernández (s. 17. tammikuuta 2001 San Martín) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa. Hän on 178 senttimetriä pitkä. Hän voitti Argentiinan maajoukkueessa maailmanmestaruuden vuonna 2022.
Seurajoukkueura.
Fernández on River Platen kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Copa Libertadoresin ottelussa LDU Quitoa vastaan maaliskuussa 2020. Hän pelasi lainalla Argentiinan Primera Divisiónin Defensa y Justiciassa elokuusta 2020 heinäkuuhun 2021. Hän pelasi kuusi ottelua, mukaan lukien finaalin, Defensan voittaessa Copa Sudamericanan 2020–2021. Hän oli voittamassa myös Recopa Sudamericanaa. Copa Libertadoresissa hän pelasi kahdeksan ottelua. Palattuaan River Plateen hän oli voittamassa Argentiinan-mestaruutta syksyllä 2021. Copa Libertadoresissa hän pelasi 11 ottelua.
Hän siirtyi kotimaansa River Platesta portugalilaisseura Benficaan heinäkuussa 2022, mutta siirtyi jo tammikuussa 2023 englantilaisseura Chelseaan. Fernández teki kahdeksan ja puolen vuoden sopimuksen seuran kanssa. Hän nousi heti Chelsean vakiokokoonpanoon ja pelasi loppukauden aikana 18 ottelua Valioliigassa ja neljä peliä Mestarien liigassa. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 28 valioliigaottelua, kahta vaille kaikki avauskokoonpanossa ja teki kolme maalia, joista kaksi Brightonia vastaan joulukuussa. Englannin liigacupissa hän pelasi kaikissa seitsemässä ottelussa tappiollinen finaali mukaan lukien, ja teki kaksi maalia. Kaudella 2024–2025 hän pelasi Valioliigassa 36 ottelua, joista avauskokoonpanossa 32 peliä. Hän teki kuusi maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä. Chelsean voittamassa Konferenssiliigassa hän teki kuudessa pelaamassaan ottelussa kaksi ja syötti kuusi maalia. Loppuottelussa Real Betisiä vastaan hän teki Chelsean ensimmäisen ja syötti neljännen maalin. Seurajoukkueiden MM-kilpailuissa hän pelasi turnauksen voittaneen Chelsean kaikissa seitsemässä ottelussa, yhtä vaille kaikissa avauskokoonpanossa. Hän teki yhden maalin ja antoi kolme maalisyöttöä.
Maajoukkueura.
Fernández pelasi kaksi ottelua Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi Argentiinan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2022. MM-kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa ja teki toisessa ottelussa Meksikoa vastaan maalin. Kolmannessa alkulohko-ottelussa ja kaikissa pudotuspeleissä hän pelasi avauskokoonpanossa. Puolivälieräottelu Alankomaita vastaan ratkesi rangaistuspotkukilpailussa, jossa Fernández epäonnistui joukkueensa neljäntenä laukojana, mutta Argentiina voitti lopulta rangaistuspotkukilpailun maalein 4–3. Loppuottelussa hän pelasi täydet minuutit mutta ei ollut neljän rangaistuspotkukilpailussa laukomaan päässeen argentiinalaisen joukossa. Fernández palkittiin Argentiinan mestaruuteen päättyneen MM-turnauksen parhaana nuorena pelaajana. Argentiinan voittamassa Copa Américassa 2024 hän pelasi viisi ottelua. Hän on pelannut heinäkuun puoleenväliin 2025 mennessä 37 A-maaottelua, joista avauskokoonpanossa 30, ja tehnyt viisi maalia.
Ted Ström

Knut Teodor ”Ted” Ström (19. marraskuuta 1944 Göteborg – 1. marraskuuta 2025 Nora) oli ruotsalainen laulaja, säveltäjä ja taidemaalari. Hänet tunnettiin erityisesti hittikappaleestaan ”Vintersaga”, joka ilmestyi 1984 ja kuvailee Ruotsia riepottelevaa lumimyrskyä.
Elämä ja ura.
Ted Ström syntyi Göteborgissa vuonna 1944. Hänen vanhempansa työskentelivät teatterissa, ja sitä kautta Ted innostui taiteesta. Perhe muutti 1960-luvulla Tukholmaan, jossa Ted pääsi opiskelemaan Konstfack-taidekorkeakouluun. Hän perusti ystävineen Contact -nimisen progg-yhtyeen, joka saavutti menestystä. Hiljalleen yhtyeen toiminta hiipui, ja Ted muutti Luulajaan, jossa hän perusti perheen ja Norrbottens Järn -nimisen bändin sekä tutustui Lars Moliniin, jonka televisiotuotantoihin hän alkoi tehdä musiikkia. Vuonna 1985 Ted muutti Mosåsiin lähelle Örebrota, jossa hän asui viisitoista vuotta ja työskenteli aktiivisesti musiikin parissa. Vuodesta 2000 hän asui Norassa, jossa hänellä on Kvarteret Bryggeriet -niminen ateljee.
Ström kuoli pitkäaikaiseen sairauteen 80-vuotiaana marraskuussa 2025.
Olavi Tammilehto

Olavi Tammilehto (16. marraskuuta 1919 Turku – 19. helmikuuta 2011 Lahti) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Tammilehdon vanhemmat olivat vaatturi Artturi Rudolf Tammilehto, aiemmin Eklund, ja Marjatta Aleksandra Laaksonen ja puoliso vuodesta 1946 Vieno Kerttu Hellin Lyly. Tammilehto kävi viisi luokkaa Turun suomalaisessa klassillisessa lyseossa 1930–1936 ja valmistui insinööriksi Helsingin teknillisestä opistosta 1948. Hän oli Sähkö Oy Siemensin asennusinsinööri 1948–1950, Puhelinlaitosten liiton toimistoinsinööri 1950–1953 ja Lahden Keskinäisen Puhelinyhdistyksen, vuodesta 1970 Päijät-Hämeen Puhelinyhdistys, tekninen johtaja 1953–1957 ja toimitusjohtaja 1957–1985. Helsingin teknillisen opiston opettajana Tammilehto toimi 1952 ja Helsingin poikien ammattikoulun opettajana 1952–1953. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Tammilehto oli reservin insinöörimajuri. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1979.
Terävä (sukunimi)

Terävä on muiden merkitystensä ohella seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Tapio Haapala

Tapio Haapala (s. 1965 Vantaa) on suomalainen kuvataiteilija.
Haapala on opiskellut Taidekoulu Maassa vuosina 1987–1989. Vuonna 1995 hän suoritti taiteen maisterin tutkinnon keramiikka- ja lasitaiteen laitoksella Taideteollisessa korkeakoulussa. Kuvanveistäjän opintoja hän täydensi Satakunnan ammattikorkeakoulussa 2006–2007.
Julkisia taideteoksia.
Tapio Haapala on tehnyt julkisia taideteoksia muun muassa Poriin. Satakunnan keskussairaalan E-rakennuksen pihalla oleva kaksiosainen teos "Seikkailija" on paljastettu vuonna 2015. Värikäs kuumailmapallo on alumiinia ja pallon sisällä on pimeän aikaan valo, joka loistaa pallon rei'istä. Teoksen toinen osa on pieni valumuovinen hahmo jonkin matkan päästä kuumailmapallosta. Toinen Porissa oleva teos on "Iso Sade", joka on vuodelta 2007 ja sijaitsee Satakunnan ammattikorkeakoulun päärakennuksen sisäänkäynnin edessä. Teos ripustettiin nykyiselle paikalleen vuonna 2019. Teoksen pisarat ovat alumiinia.
Haapalan suunnittelema ympäristötaideteos "Elementit" valmistui Ulvilan Palovainion metsäpuistoon vuonna 2015. Teoksessa on myös maataidetta. Se koostuu kahdesta kumpareesta ja niiden päällä olevista teoksista. Eurajoen Luvialla, keskuskoulun edustalla on teos "Tasapainoilija", joka valmistui vuonna 2018. Raumalla on kiertoliittymässä teos "Saman Auringon Alla", tämä teos on paljastettu vuonna 2018. Vuonna 2023 paljastettiin Loviisan asuntomessualuelle Kuningattarenranta-kadun päähän ruostumattomasta harjateräksestä tehty teos "Loviisan Pisarat".
Wadih al-Safi

Wadih al-Safi (; myös "Wadih Francis"; 1. marraskuuta 1921 Niha – 11. lokakuuta 2013) oli libanonilainen laulaja-lauluntekijä, udinsoittaja ja näyttelijä.
Al-Safi sai ensimmäisen kerran julkisuutta sijoittuessaan vuonna 1938 ensimmäiseksi neljän- tai viidenkymmenen osallistujan joukossa radioaseman sponsoroimassa laulukilpailussa. Hän matkusti vuonna 1947 Brasiliaan, jossa vietti kolmen vuoden ajan esiintyen maan libanonilaistaustaiselle yhteisölle. Al-Safi palasi Libanoniin vuonna 1950 ja kiinnitti huomionsa maansa kansanmusiikkiperinteisiin. Hän tuli tunnetuksi libanonilaisen kansanmusiikin modernisoidun muodon kehittämisestä. Hän oli johtohahmo liikkeessä, joka teki libanonilaisesta musiikista suosittua koko arabimaailmassa. Al-Safi tunnettiin myös libanonilaisen ja muun arabirunouden (kuten zajalin) laulamisesta. Hänen esittämiään lauluja oli kaikkiaan noin 3 000. Al-Safi kiersi urallaan laajalti kansainvälisesti ja lauloi arabian lisäksi myös ranskan, brasilianportugalin ja italian kielillä. Hän sai kunniatohtorin arvon Kaslikin Pyhän Hengen yliopistosta.
Al-Safi oli kristitty. Hän oli poikansa Tonyn kotona Mansouriehissa sairastuessaan perjantaina 11. lokakuuta 2013 ja joutui sairaalaan, jossa kuoli. Libanonin virallinen uutistoimisto ilmoitti, että al-Safin hautajaiset pidettäisiin maanantai-iltapäivänä Pyhän Yrjön maroniittikatedraalissa Beirutin keskustassa. Kuukausia aiemmin laulaja oli joutunut sairaalaan kärsittyään luunmurtumista ja keuhkojen turvotuksesta, joka oli vaikuttanut sydämeen. Syyskuussa 2012 useat tiedotusvälineet olivat ilmoittaneet laulajan terveydentilan huomattavasti heikentyneen jalan murtumisen takia tehdyn leikkauksen jälkeen. Libanonin presidentti Michel Suleiman luonnehti al-Safin kuolemaa suureksi menetykseksi Libanonin kansanmusiikille.
Oulun Osuuskaupan höyryleipomo

Oulun Osuuskaupan höyryleipomo eli Hulikakku on vuonna 1910 valmistunut, Karl Sandelinin suunnittelema Jugend-tyylinen kivirakennus Oulun keskustassa, osoitteessa Koulukatu 32. Rakennuksessa toimi Oulun Osuuskaupan höyryleipomon lisäksi myös makkaratehdas ja yleinen sauna. Leipomossa valmistettiin oululaista ruisleipää, hulikakkua, josta rakennus on myös saanut lempinimensä. Rakennus on saneerattu 1990-luvulla asunnoiksi.
Osuuskaupan pääkonttori.
Höyryleipomon vieressä, Pakkahuoneenkadun kulmassa, sijaitsee vuonna 1911 valmistunut Harald Andersinin suunnittelema kolmekerroksinen tiilirakennus. Rakennusta on laajennettu vuosina 1915 ja 1926, ja sen pohjakerroksen alkuperäiset myymälätilat muutettiin ravintolakäyttöön vuonna 1960. Rakennuksessa toimi valmistuttuaan Oulun osuuskaupan pääkonttori, ja sen alakerrassa on myöhemmin toiminut mm. Pub Botnia. Tämäkin rakennus toimii nykyisin asuinkäytössä, katutasossa on joitakin liiketiloja.
Melhem Barakat

Melhem Barakat (; 15. elokuuta 1945 Kfarshima, Baabdan piirikunta – 28. lokakuuta 2016 Beirut) oli libanonilainen laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä.
Barakat kuunteli varttuessaan egyptiläisen Mohammed Abdel Wahabin musiikkia. Hän peri intohimonsa musiikkiin isältään, joka oli puuseppä ja opetti pojalleen ud-luutun soittamista. Barakat opiskeli musiikki-instituutissa musiikin teoriaa, solmisaatiota ja itämaista laulua, mutta keskeytti opintonsa neljän vuoden jälkeen aloittaakseen 1960-luvulla ammattimaisen uransa esiintyjänä. Barakat esiintyi monissa Rahbanin veljesten musikaaleissa ja opereteissa, kunnes suuntautui soolouralle vuonna 1968. Hän suosi lauluissa Libanonissa puhuttua arabian kielen murretta osan libanonilaisista laulajista käyttäessä kaupallisista syistä mieluummin Egyptissä puhuttua arabian muotoa. Hän nousi huomattavaan suosioon useimmissa arabimaissa, erityisesti Libanonissa, Syyriassa ja Jordaniassa.
Barakatin suosittujen kappaleiden joukossa olivat "Amaren", "Farah Ennass", "Habibi Inta", "Kboush El Touti" ja "Wahdi Ana". Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa olivat Najwa Karam, Karol Sakr, Shatha Hassoun ja Majida El Roumi. Barakat esiintyi myös monissa libanonilaisissa elokuvissa 1980-luvulla ja libanonilaisessa näytelmässä "Wemsheet Bee Tariki" tanssija Dany Bustrosin kanssa 1990-luvulla.
Barakatilla oli kolme lasta avioliitosta Randa Azarin kanssa ja yksi lapsi toisesta avioliitosta laulaja May Haririn kanssa. Barakat kuoli 71-vuotiaana Hôtel-Dieu de France -sairaalassa Beirutissa. Hän oli ollut sairaalassa viikkoja. Hän oli kärsinyt syöpätaudista.
Luhanskin kansallinen yliopisto

Luhanskin kansallinen yliopisto (lyhennys LNU () tai täsmällisemmin Luhanskin kansallinen Taras Ševtšenkan yliopisto (, lyhennys LTSNU) on Ukrainassa kansallinen yliopisto. 
Yliopisto on saanut alkunsa vuonna 1921 käynnistetyistä opettajakoulutuksen kursseista. Vuodesta 1924 lähtien opetusta jatkettiin Donetskin kansankoulutusinstituutin haaraosastona. Vuonna 1931 perustettiin opettajankoulutuslaitos, joka vuonna 1934 nimettiin Luhanskin opettajankoulutusinstituutiksi (korkeakoulu). Vuonna 1993 korkeakoulusta tuli osa Itä-Ukrainan valtionyliopistoa, mutta jo 1997 Luhanskin korkeakoulu erkani jälleen itsenäiseksi. Vuonna 1998 siitä muodostettiin Luhanskin kasvatustieteellinen valtionyliopisto. Kansallisen yliopiston aseman yliopisto sai vuonna 2003. Venäjän vuodesta 2014 lähtien osin nukkehallinnon nimissä käymissä sotatoimissa monia yliopiston toimipaikkoja on tuhottu tai otettu miehittäjien käyttöön. Vuonna 2014 yliopisto siirsi keskustoimintonsa Starobilskiin, Venäjän hyökkyssodan alettua Pultavaan vuonna 2022. Sivutoimipisteet sijaitsevat Myrhorodissa ja Lubnyssä. Vuonna 2020 yliopistossa opiskeli noin 9 300 opiskelijaa. 
Verkkonäkyvyyttä painottavassa Webometrics-vertailussa sijoitus oli ukrainalaisista korkeakouluista 43.
Emokotilot

Emokotilot (Viviparidae) tai suokotilot on makean veden nilviäisheimo.
Monimuotoisuus ja rakenne.
Elossa olevat emokotilot jaetaan kolmeen alaheimoon ja 31 sukuun. Lajeja on 125–150. Suurimmat emokotilot voivat kasvaa 3,5–6 cm pitkiksi. Kuori on kartiomainen tai pyöreähkö ja aina kierteinen. Väriltään kuori on ruskea tai vihertävä ja siinä voi olla tummia juovia. Kuoressa on ohut sarveisaineesta muodostunut sulkulevy. Silmät sijaitsevat pitkien tuntosarvien juuressa.
Levinneisyys ja elintavat.
Emokotiloita tavataan hyvin laajalta alueella pohjoisella pallonpuoliskoltla sekä Afrikassa ja Kaakkois-Aasiassa. Ne ovat useimmiten hitaasti virtaavien makeiden vesien eläimiä. Ravintonsa ne suodattavat vedestä. Emokotilot synnyttävät eläviä poikasia.
Etelä-Suomessa tavataan paikoittain kärkiemokotiloa ("Viviparus contectus"). Tylppäemokotilon ("Viviparus viviparus") tilanne Suomessa on epäselvä.
Gavriel Lipkind

Gavriel Lipkind (; s. 1977 Tel Aviv) on israelilainen sellisti.
Lipkind syntyi Venäjältä emigroituneen akateemisen perheen toisena lapsena. Hän aloitti sellonsoiton 6-vuotiaana ja teki ensimmäisen radioesiintymisensä 8-vuotiaana. Häntä opetti Tel Avivin yliopiston Rubin-musiikkiakatemiassa Uzi Wiesel. Lipkind valmistui Tel Avivin yliopistosta, Frankfurtin musiikki- ja teatteriyliopistosta ja New England Conservatorysta. Hän on voittanut palkintoja useissa merkittävissä kilpailuissa ja esiintynyt lukuisten orkesterien solistina. Lipkindin kanssa esiintyneitä kapellimestareita ovat olleet muiden muassa Zubin Mehta, Philippe Entremont, Giuseppe Sinopoli, Gidon Kremer, Juri Bašmet, Pinchas Zukerman, Yehudi Menuhin, Eliahu Inbal, Juozas Domarkas ja Valeri Gergijev.
Lipkind on tulkinnut sellolle laaditun ohjelmiston keskeisten teosten lisäksi harvinaisia teoksia, uusia tilattuja sävellyksiä sekä omia sovituksiaan ja transkriptioitaan. Hän teki yhteistyötä pianisti Roman Zaslavskyn kanssa ja perusti Lipkind Quartetin. Lipkind on järjestänyt eri maissa sellonsoiton mestarikursseja. Hän on asettunut Saksaan ja mennyt naimisiin viulisti Anna Lipkindin kanssa. Hänen instrumenttinsa on italialainen "Aloysius Michael Garani (Bologna, 1702)" -sello, joka on kuitenkin arvioitu vuosien 1670–1680 välillä valmistuneeksi.
Bougainville-luokka

Bougainville-luokka oli Ranskan laivaston kymmenen siirtomaa sluupin muodostama alusluokka.
Uzi Wiesel

Uzi Wiesel (; 1927 Tel Aviv, Israel – 2019 lähellä Canberraa, Australia) oli israelilainen sellisti ja musiikkipedagogi.
Wiesel opiskeli Tel Avivin musiikkiakatemiassa ennen pääsyään New Yorkin Juilliard Schooliin, jossa häntä opettivat Felix Salmond ja Bernard Greenhouse. Hän sai vuonna 1953 Yhdysvalloissa Piatigorsky-palkinnon, lähti valmistumisensa jälkeen Eurooppaan ja vietti vuonna 1954 useita kuukausia Ranskan Pradesissa Pablo Casalsin kanssa. Vuonna 1957 Wiesel voitti kansainvälisen kilpailun Moskovassa ja vuonna 1961 kansainvälisen Pablo Casals -sellokilpailun.
Wiesel esiintyi kansainvälisesti orkesterien solistina ja resitalistina. Hän painotti barokkikauden sello-ohjelmistoa, mutta erikoistui myös 1900-luvun ohjelmistoon ja tulkitsi teoksia muiden muassa Luciano Beriolta, György Ligetiltä ja Witold Lutosławskilta. Wiesel kantaesitti ja levytti monia konserttoja sekä soolokappaleita, jotka hänelle olivat säveltäneet ja omistaneet israelilaiset säveltäjät. Hän teki esiintymisiä muiden muassa Yehudi Menuhinin, Pinchas Zukermanin, Itzhak Perlmanin ja Lukas Fossin kanssa. Wiesel oli myös kamarimuusikko, joka muun muassa kuului perustajajäsenenä Tel Avivin jousikvartettiin. Sen kanssa hän esiintyi ja levytti eri puolilla maailmaa vuosikymmenten ajan. Wiesel esiintyi usein myös poikansa, pianisti Arnan Wieselin kanssa.
Wiesel sai vuonna 1965 nimityksen professoriksi Tel Avivin musiikkiakatemiaan ja toimi tässä virassa vuoteen 1997. Hän opetti myös vierailevana professorina eri maissa, erityisesti Saksassa, Australiassa ja Yhdysvalloissa. Indianan yliopiston musiikkikoulu (myöhempi Jacobs School of Music) myönsi hänelle marraskuussa 1996 tunnustuksena ansioista sellonsoitossa ja sellonsoiton opetuksessa arvonimen "Chevalier du Violoncelle". Wiesel kutsuttiin myös usein pitämään mestarikursseja eri maihin. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Hillel Zori, Tamás Varga, Gavriel Lipkind, Uri Vardi ja Leonard Elschenbroich. Vuonna 1975 Wiesel sai Israelin kulttuurin ja taiteiden neuvoston myöntämän kansallisen erikoispalkinnon. Wiesel toimi yli vuosikymmenen ajan kamarimusiikkijohtajana Bayreuthin kansainvälisellä nuorisofestivaalilla Saksassa. Hän oli myös usein tuomariston jäsenenä kansainvälisissä kilpailuissa ja pääsi Berliinin Emanuel Feuermann -sellokilpailun tuomariston puheenjohtajaksi. Wiesel osallistui sekä esiintyjänä että panelistina ensimmäiseen maailman sellokongressiin.
"The Strad" -lehti julkaisia monia Wieselin kirjoittamia artikkeleita. Wiesel kuoli 92-vuotiaana Australiassa, johon hän oli muuttanut ollakseen lähellä poikaansa.
Lähteet.
’
Hyytelösienet

Hyytelösienet on kantasienten muotoryhmä, jonka lajeilla on hyytelömäinen itiöemä. Hyytelösienet ovat loisia tai lahottajia. Suomessa kasvavat hyytelösienet eivät juurikaan kelpaa ruokasieniksi. Orahyty ("Pseudohydnum gelatinosum") on kuitenkin syötävä laji. Kiinalaisessa keittiössä hyytelösieniin kuuluvat puunkorvat ("Auricularia") ovat suosittuja ruokasieniä. Niitä ei kasva Suomen luonnossa.
Lähes samansisältöinen ryhmä hyytelösienten kanssa on jakokantaiset sienet (Heterobasidiomycetes). Jakokantaisilla itiökanta on ainakin jossain kasvuvaiheessa jakautunut väliseinillä useiksi soluiksi. Jakokantaisia voi pitää lepokantaisten (nokisienet ja ruostesienet) ja kokokantaisten (helttasienet, tatit, kupusienet ja useimmat kääväkkäät) välimuotoina. Hyytelösieniä ja muita jakokantaisia voi pitää myös kääväkkäinä, mutta joissakin lähteissä kääväkkäiksi lasketaan vain kokokantaisia sieniä.
Hyytelösieniä sisältäviä sukuja.
Hyytelösieniä on ainakin seuraavissa suvuissa:
Milyan kieli

Milyan kieli, toisinaan myös lyykia B, oli muinaisessa Anatoliassa puhuttu indoeurooppalainen kieli. Se oli erittäin läheistä sukua lyykian kielelle, josta käytettiin myös nimeä lyykia A. Näiden kahden välistä suhdetta ei ole kuitenkaan täysin selvitetty vielä.
Constance Mayer

Marie-Françoise Constance Mayer La Martinière (9. maaliskuuta 1775 Chauny - 26. toukokuuta 1821 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Eräiden lähteiden mukaan hän olisi syntynyt vuonna 1778. Hän maalasi sekä muotokuvia että allegorisia maalauksia. 
Yhdessä Pauline Auzoun, Marie-Denise Villersin ja Hortense Haudebourt-Lescot´n kanssa Mayer kuuluu Ranskan vallankumouksen aikaisten menestyneiden naistaiteilijoiden joukkoon. 
Elämänvaiheita.
Constance Mayer syntyi tullivirkailijan tyttäreksi. Hän sai yksityisopetusta taidemaalari J. B. Suveelta, joka pidätettiin Ranskan vallankumousta seuranneen hirmuvallan aikana. Sen jälkeen häntä ja hänen parasta ystäväänsä Jeanne Philiberte Ledoux´a opetti Jean-Baptiste Greuze. Hänen työnsä herättivät huomiota jo opiskeluaikana. 
Ensimmäisen näyttelynsä Mayer piti vuonna 1796. Pian sen jälkeen hänet esiteltiin taidemaalari Pierre-Paul Prud’honille. Tapaaminen muodostui kohtalokkaaksi. Prud’hon kutsui Mayerin opiskelemaan ateljeeseensa ja avustamaan maalauksissa. Mayerin kädenjälki näkyy selvästi eräissä Prud’honin töissä kuten "Rakkaus viettelee viattomuuden". 
Mayerin maalausten aiheet olivat aikansa muodin mukaisia, mutta hänen hahmonsa ja tapahtumansa ovat eloisia. Keisarinna Josephine osti yhden hänen töistään. 
Kun Mayerin isä oli kuollut vuonna 1810, sai Mayer Prud’honilta tarjouksen muuttaa Sorbonneen, lähelle Prud’honia. Mayer hyväksyi tarjouksen ja taiteilijat alkoivat työskennellä yhdessä ja he myös ruokailivat yhdessä. Juoruiltiin, että he eivät olleet vain työtovereita vaan rakastajia. Mayer alkoi saada töistään kielteisiä arvosteluja, niiden sanottiin muistuttavan liikaa Prud’honin töitä. 
Vuoden 1818 paikkeilla Mayerin mielenterveys alkoi horjua. Kolme vuotta myöhemmin, Mayer ja Prud’hon tekivät yhteisen lomamatkan ja sen jälkeen Mayer sai tietää, että hänet oli häädetty asunnostaan. Mayerilla ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin muuttaa Prud’honin luo. Jotenkin Mayer oli käsityksessä että Prud’hon, joka oli nyt leskimies solmisi hänen kanssaan avioliiton. Tämä kuitenkin ilmoitti päättäväisesti, että ei enää solmi uutta liittoa. Masentunut Mayer päätti asian ymmärrettyään tehdä itsemurhan.
Mikael Gam

Mikael Gam (14. helmikuuta 1901 Silkeborg – 24. toukokuuta 1982) oli tanskalainen opettaja ja sitoutumaton poliitikko. Hän istui kansankäräjillä 1960–1964 ja toimi samoina vuosina Tanskan Grönlanti-ministerinä. Hän asui Grönlannissa, jossa hän johti koululaitosta ja jonka edustajana hänet valittiin kansankäräjille.
Ribordone

Ribordone () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 49 asukasta.
Viggo Kampmannin II hallitus

Viggo Kampmannin II hallitus oli Tanskan hallitus 18.11.1960–3.9.1962. Se koostui Sosiaalidemokraattisesta puolueesta ja Radikaalista Venstrestä.
Ministerit.
Pääministeri
Ulkoministeri
Valtiovarainministeri
Opetusministeri
Talousministeri
Sosiaaliministeri
Kulttuuriministeri
Kirkkoministeri
Oikeusministeri
Julkisten töiden ministeri 
Puolustusministeri
Työministeri
Työ- ja sosiaaliministeri
Maatalousministeri
Kauppaministeri
Asuntoministeri
Sisäministeri
Kalastusministeri
Grönlanti-ministeri
Teräksen talo

Teräksen talo eli Uusi Seurahuone, on vuonna 1884 valmistunut Hugo Neumanin suunnittelema kivirakennus Oulussa, osoitteessa Rantakatu 4. Rakennuksen nimi tulee rautakauppa Teräs Oy:stä, joka toimi rakennuksessa vuodesta 1902 aina 1980-luvulle saakka, jolloin rakennukseen muutti Oulun yliopiston arkkitehtuurin osaston tiloja. Nykyisin rakennus on liike- ja ravintolakäytössä.
Historia.
Oulun palossa 1882 suurin osa Oulun Torinrannan rakennuksista paloi maan tasalle. Merikapteeni J.F. Petrell rakennutti uusrenessanssia edustavan kivirakennuksen Rantakadun ja Pakkahuoneenkadun kulmaukseen, ja se valmistui vuonna 1884. Rakennuksen omisti Petrellin jälkeen konsuli Pentzin, ja varatuomari Lundberg, ennen sen siirtymistä pitkäksi aikaa Rautakauppa Osakeyhtiö Teräksen haltuun vuonna 1902. 1930-luvulla Teräksen talon julkisivut saneerattiin ajan hengelle tyypillisesti funktionaaliseen tyyliin. Rakennuksen siirryttyä Oulun Yliopiston käyttöön vuonna 1981 se suojeltiin Oulun kaupunginvaltuuston päätöksellä vuonna 1986. Vuonna 2001 rakennuksessa toteutettiin mittavat saneeraustyöt, kun sen alkuperäistä mukaileva uusrenessanssijulkisivu palautettiin, ja katutason tilat muutettiin soveltuviksi ravintolatoimintaan. Rakennuksen Rantakadun puoleisella sivulla toimii nykyään useita ravintoloita, ja Pakkahuoneenkadun puolella on Danske Bankin Oulun konttori.
Tjörnin siltaonnettomuus

Tjörnin siltaonnettomuus tapahtui Ruotsin länsirannikolla aamuyöllä 18. tammikuuta 1980. Rahtialus "Star Clipper" törmäsi sumussa Tjörnin mantereeseen yhdistävään Almöbron-siltaan, joka sortui. Kahdeksan ihmistä sai surmansa, kun he eivät sumussa nähneet tien katkenneen ja ajoivat sillalta alas veteen.
Concordian temppeli (Rooma)

Concordian temppeli () oli Rooman Forumilla sijainnut temppeli, josta on nykyään jäljellä vain vähäisiä jäännöksiä. Rakennuksen ulkonäköä voidaan nykyään lähinnä arvailla.
Perinteisen käsityksen mukaan temppeli olisi perustettu vuonna 367 eaa juhlistamaan patriisien ja plebeijien välistä yhteiskuntasopimusta ja omistettu sovun jumalatar Concordialle. Ensimmäisen temppelin olisi rakennuttanut M. Furius Camillus. Varmuudella tiedetään, että rakennus oli olemassa vuonna 121 eaa. ja että sitä olisi korjattu vuonna 10 jaa. ja korjauksen yhteydessä sitä koristeltiin arvokkaalla marmorilla ja se oli hienosti koristeltu. Viimeisen kerran sitä olisi korjattu vuonna 284 jaa. Keskiajan alkupuolella se raunioitui ja sen marmorit ja tiilet olisi käytetty uudisrakennuksiin 1400-luvulla.
Temppeliä käytettiin sekä senaattorien, että pappien kokoustilana. Senaattorit keskustelivat siellä tärkeistä valtiollisista asioista ja papit kokoontuivat siellä ennen uhritoimituksia, joissa toivottiin hyvää satoa. Cicero piti temppelissä kuuluisan puheensa Catilinaa vastaan. 
Antiikin aikana temppeliin oli sijoitettu arvokkaita kreikkalaisia maalauksia ja patsaita. Se oli näin ollen eräänlainen museo.
Temppelin vähäiset jäännökset ovat peräisin vuosien 10 jaa. ja 121 jaa. korjauksista.
Maja lapsuuden reunalla

Maja lapsuuden reunalla ("Petite maman") on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut elokuva jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Céline Sciamma. Elokuvan päärooleissa ovat kaksoset Joséphine ja Gabrielle Sanz.
Juoni.
"Maja lapsuuden reunalla" -elokuvassa 8-vuotias Nelly (Joséphine Sanz) lähtee vanhempiensa kanssa tyhjentämään isoäidin asuntoa tämän kuoleman jälkeen. Hänen äidilleen käy tavaroiden pakkaaminen lapsuudenkodissa kuitenkin liian raskaaksi, ja hän lähtee kotiin, ja Nelly jää isänsä kanssa tekemään sen loppuun. Kun Nelly leikkii isoäidin talon takana samassa metsässä jossa hänen äitinsäkin leikki pienenä, hän tapaa siellä Marionin (Gabrielle Sanz) jonka kanssa he rakentavat majaa yhdessä, ja ystävystyvät. Ilmenee että he ovat saman ikäisiä, ja kun tutustuvat toisiinsa alkaa heidän elämässään tulla esiin yhtäläisyyksiä. Jossain vaiheessa Nelly ymmärtää että Marion on hänen äitinsä saman ikäisenä kun hän itse on.
Näyttelijät.
Lähde:
Kiovan kansallinen teatteri-, elokuva- ja televisioyliopisto

Kiovan kansallinen teatteri-, elokuva- ja televisioyliopisto ( on ukrainalainen, Kiovassa toimiva esittävän ja audiovisuaalisen taiteen ja tuotannon alojen yliopisto-opetusta antava oppilaitos.
Lara Colturi

Lara Colturi (s. 15. marraskuuta 2006) on Italiassa syntynyt albanialainen alppihiihtäjä.
Colturi kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Levin pujottelussa marraskuussa 2022 oltuaan ensimmäisessä kilpailussa 33:s. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Killingtonin suurpujottelussa marraskuussa 2022 oltuaan 17:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Flachaun pujottelussa tammikuussa 2024 oltuaan yhdeksäs. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Gurglin pujottelussa marraskuussa 2024. Hän oli samalla kaudella kolmas Åren suurpujottelussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi ja suurpujottelucupissa viidenneksi. Marraskuussa 2025 hän sijoittui Levin ja Gurglin pujotteluissa toiseksi sekä Cooper Mountainin pujottelussa kolmanneksi..
Colturi sijoittui Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 suurpujottelussa seitsemänneksi.
Colturin äiti on supersuurpujottelun olympiavoittaja Daniela Ceccarelli.
Matteo Baud

Matteo Baud (s. 26. kesäkuuta 2002) on ranskalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hänen paras sijoituksensa talviolympialaisissa henkilökohtaisilla matkoilla on 18. sija normaalimäen Gundersen-kilpailussa Pekingin olympialaisissa 2022. MM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla on seitsemäs sija suurmäen Gundersen-kilpailussa Planican MM-kilpailuissa 2023. Yhdistetyn maailmancupin osakilpailussa hänen paras saavutuksensa on toinen sija Rukan yhteislähtökilpailussa kaudella 2022–2023. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hänen paras saavutuksensa on 13. sija kaudella 2022–2023.
Ernestasin työväentalo

Ernestasin työväentalo (Folkets hus Ernestas) on työväentalo Porvoon Ernestasissa.
Historiaa.
Lapualaisvuonna 1930 Karl-August Fagerholmin eduskuntavaalipuhetilaisuuden jälkeen Drägsbyn torpparikylässä päätettiin pitää työväenyhdistyksen perustamistilaisuus. Drägsby socialdemokratiska småbrukar och arbetarförening (Drägsbyn pienviljelijäin ja työväen sosialidemokraattinen yhdistys) perustetiin 26.10.1930. 
Rakennus.
Ernestasin työväentalon rakentaminen aloitettiin vuonna 1950 Allan Karlsonin myymälle tontille. Talossa on 160-paikkainen juhlasali näyttämöineen sekä ravintola ja keittiö. Lisäksi vuonna 1976 rakennettiin ulkorakennus.
Työväentalolle on Porvoon keskustasta matkaa kuusi kilometriä. Rakennuksen pinta-ala on 110 m², juhlasalin 90 m². Saliin mahtuu 120 henkeä. Lisäksi talossa on pieni keittiö, tarjoiluhuone, eteinen ja sisä-WC.
Toimintaa.
Yhdistyksen toiminta lähti vilkkaasti käyntiin heti perustamisen jälkeen. Vuonna 1931 rakennettiinkin jo tanssilava asukkaiden viihdyttämiseksi sekä varain keruuta varten yhdistykselle. Silloin 1930-luvulla tehtiin paljon retkiä, esimerkiksi veneretki Svartbäckiin ja henkilöautoilla Punkaharjulle. Vuonna 1938 osallistuttiin Pohjoismaisen kansanvallan suurille juhlapäiville, jotka pidettiin Turussa. Kesällä 1980 työväentalossa ja sen pihalla pidettiin Suomen ruotsalaisen työväenliiton maakuntajuhlat.
Skånska Dagbladet

Skånska Dagbladet on ruotsalainen vuonna 1888 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Malmö. Lehti ilmestyy kuudesti viikossa, on poliittiselta linjaltaan keskustalainen ja kuuluu Bonnier-koserniin. Vuodesta 2004 lehti on ollut tabloid-kokoinen.
Sojonata

Sojonata ("Festuca stricta") on pikkunatojen sukuun ja lampaannataryhmään ("Festuca ovina" -ryhmä) kuuluva heinäkasvi.
Laji voidaan rajata eri tavoin. Suppeasti määritettyä sojonataa esiintyy Keski-Euroopassa Itävallan, Tšekin, Slovakian, Unkarin, Romanian, Italian ja entisen Jugoslavian alueella. Laajemmassa rajauksessa jäykkänata (lajina "Festuca trachyphylla" , alalajina "Festuca stricta" subsp. "trachyphylla") on yhdistetty sojonadan alalajiksi. Jäykkänata kasvaa alkuperäisesti Keski- ja Itä-Euroopassa sojonadan alkuperäisalueen pohjoispuolella ja myös Pohjois-Amerikassa melko suurelle alueelle levinneenä tulokkaana.
Kilvekkäät

Kilvekkäät ("Peltaria") on ristikukkaiskasveihin kuuluva kasvisuku, jonka on kuvannut Nicolaus Joseph von Jacquin 1762. Niiden läheisiä sukulaisia ovat muun muassa samaan sukuryhmään kuuluvat siipitaskuruohot ja litulaukat. Suvussa on kolme lajia, joita esiintyy Kaakkois-Euroopassa ja Lounais-Aasiassa.
Lajit:
Uusluddismi

Uusluddismi on maailmankuva tai periaate, joka vastustaa monia modernin teknologian muotoja. Termiä luddiitti käytetään yleensä halventavasti ihmisiin, jotka osoittavat teknofobisia taipumuksia. Nimi pohjautuu vuosina 1811–1816 toimineihin englantilaisiin luddiitteihin. 
Uusluddismi on johtajaton liike, joka vastustaa modernia teknologiaa ja pyrkii palauttamaan joitain tai kaikkia teknologioita primitiivisemmälle tasolle. Uusludiiteille on ominaista yksi tai useampi seuraavista käytännöistä: passiivinen teknologian käytöstä luopuminen, ympäristölle haitallista teknologiaa tuottavien henkilöiden vahingoittaminen, yksinkertaisen elämän puolustaminen tai teknologian sabotointi. Modernilla uusludiittiliikkeellä on yhteyksiä globalisaation vastaiseen liikkeeseen, anarkoprimitivismiin, radikaaliin ympäristönsuojeluun ja syväekologiaan.
Liike.
Nykyaikaiset uusludiitit ovat monipuolinen joukko löyhästi tai ei ollenkaan sidoksissa olevia ryhmiä, joihin kuuluu esimerkiksi kirjailijoita, tutkijoita, opiskelijoita, perheitä, amisseja, mennoniittejä, kveekareita, ympäristönsuojelijoita ja nuoria idealisteja, jotka pyrkivät luomaan teknologiavapaata ympäristöä. Jotkut luddiitit näkevät itsensä teknologian uhreina, ja yrittävät estää lisävahingon aiheutumista itselleen tai läheisilleen. Toiset pitävät itseään luonnollisen järjestyksen puolestapuhujina ja vastustavat tekniikan aiheuttamaa ympäristön pilaamista.
Tunnettuja uusludiitteja ovat esim. S. D. George, Stephanie Mills, Theodore Roszak, Scott Savage, Clifford Stoll, Bill McKibben, Neil Postman, Wendell Berry, Alan Marshall ja Gene Logsdon. Postman ei kuitenkaan pitänyt itseään luddiittina.
Haikuruoho

Haikuruoho eli aasiansavuruoho ("Iljinskaea planisiliqua", syn. "Conringia planisiliqua") on ristikukkaiskasveihin kuuluva kasvilaji. Laji on siirretty savuruohoista vuonna 2021 kuvattuun uuteen sukuun haikuruohoihin ("Iljinskaea"), jossa se on ainoa laji. Haikuruohoa esiintyy Kaakkois-Euroopassa Kreikassa ja Bulgariassa sekä Keski-Aasiassa Kaukasiasta Itä-Kiinaan ja Mongoliaan. Suomessa lajia on havaittu tulokkaana kerran, 1950-luvulla Raisiossa.
Al Saleelin kansallispuisto

Al Saleelin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Omanin sisämaassa, al-Kamil wa al-Wafin wilayassa Ash-Šarqiyyan eteläisessä kuvernementissä. Puisto perustettiin vuonna 1997. Sen pinta-ala on 220 neliökilometriä. 
Valtaosa puistosta on tasankoa, jossa kasvaa akaasioita. Hajarvuoristo ulottuu puiston pohjoisosaan. Kaikkiaan kansallispuistossa on tavattu yli sata putkilokasvilajia, 57 lintulajia, kahdeksan matelijalajia ja 166 hyönteilajia. Nisäkkäisiin kuuluvat arabiangaselli, arabiantari, kapinrusakko ja kettu.
Kansallispuistossa arvioidaan elävän noin 7% maailman arabiangaselleista.