tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Strömforsin työväentalo

Strömforsin työväentalo on työväentalo Loviisassa Ruotsinpyhtäällä.
Historiaa.
Strömforsin Tehtaan Työväenyhdistys perustettiin Ruotsinpyhtään ruukkiyhdyskunnassa vuosien 1905–1906 vaihteessa, Suomen kansallisen suurlakon jälkeen. Yhdistyksessä oli noin sata jäsentä. Kokouksia pidettiin jäsenten kodeissa, sahalla ja tehtaan puusepänverstaalla. Strömforsin tehdasyhtiö luovutti 1.11.1906 yhdistykselle 25 vuodeksi 18 aarin rakennustontin, jonka vuosivuokra oli 25 markkaa. Vuokralla ollut tontti lunastettiin myöhemmin yhdistyksen omaksi. Vuosi 1918 oli Ruotsinpyhtäälle raskas. Asukkaista 94 menetti henkensä, ja heistä 42 oli työväenyhdistyksen jäseniä. Niinpä toiminta keskeytyi pariksi vuodeksi.
Rakennus.
Rakennuksen perustustyöt ja rakentaminen tehtiin pääosin talkootöinä. Rakennus oli aluksi kooltaan 6x9 metriä. Vuodelta 1910 on peräisin kuva jo laajennetusta uudesta hirsirakenteisesta työväentalosta. Vuoden 1918 kansalaissodan jälkeen rakennukseen tehtiin korjauksia ja uusittiin irtaimisto suojeluskuntamiehityksen jälkien vuoksi. Suuri remontti tehtiin vuonna 1955, jolloin talon isot remontointityöt tehtiin tuhansin talkootunnein. Lahjoitusten tuella taloon saatiin 251 tuolia. Vuosina 1981–1995 talon remontointiin saatiin valtiolta avustusta 200 000 markkaa.
Toiminta.
Vuoden 1907 tilaston mukaan yhdistykseen kuului 152 jäsentä. Yhdistyksellä oli oma kirjasto, jossa niteitä oli 52. Yhdistyksessä toimivat naisjaosto ja ammattiosasto. Työväentalossa pidettiin iltamia, yhdistyksen kokouksia ja yksityisjuhlia. Talossa toimi naisosasto, jonka toiminta välillä hiljeni. Uudelleen perustettiin vuonna 1949 naisjaosto, joka edelleen huolehtii ruokailuista ja pitopalveluista arpajaisineen.
1930-luvun alkupuolella rakennettiin Ahvenkosken voimalaitos, ja sitä myötä rakennuksen ja yhdistyksen toiminta vilkastuivat. Vähintään kerran viikossa pidettiin juhla tai iltamat. Talvisodan aikaan 1939–1940 taloon majoitettiin sotaväkeä. 1940-luvun lopulla taloon asetettiin elokuvateatteri, jota yhdistys pyöritti 15 vuoden ajan. Rakennuksen tiloja käyttävät urheiluseura Ruotsinpyhtään Riento, Ruotsinpyhtään Työväen Mieslaulajat ry ja Kemianliiton ammattiosasto sekä erilaiset kerhot. Työväentalo on Ruotsinpyhtään kylän suosittu juhla- ja huvipaikka.
Tomi Satomaa

Tomi Satomaa on suomalainen urkuri, kanttori, kuoronjohtaja ja urkupedagogi.
Satomaa on Tauno Satomaan poika. Hän soitti alun perin pianoa, mutta keskittyi urkuihin kokeiltuaan 14-vuotiaana Olarin kirkon urkuja. Valmistuttuaan Sibelius-Akatemiasta Satomaa muutti vuonna 2008 vaimonsa kanssa Paraisille. Tätä ennen hän oli aina asunut pääkaupunkiseudulla. Satomaan keskeisiä opettajia olivat hänen isänsä ja Kari Jussila. Satomaa työskenteli Länsi-Turunmaan suomalaisen seurakunnan kanttorina vuosina 2009–2019 ja Turun Martinseurakunnan vastaavana johtavana kanttorina 2017–2018 sekä Liedon seurakunnan vastaavana kanttorina vuosina 2019-2025. Syyslukukaudella 2025 Satomaa aloitti Taideyliopiston Sibelius-Akatemian lehtorina pääasiallisena opetusaineenaan urkutaide. Lisäksi Satomaa aloitti vuonna 2010 tuntiopettajana työskentelyn Musiikkiopisto Arkipelagissa. Luentoja hän on pitänyt myös Sibelius-Akatemiassa, Oulun konservatoriossa ja eri urkukursseilla.
Satomaa on konsertoinut solistina, säestäjänä ja kamarimuusikkona eri puolilla Suomea. Hän on esiintynyt urkusolistina myös Ruotsissa, Saksassa, Unkarissa, Latviassa, Venäjällä ja Italiassa. Satomaa on soittanut lukuisilla urkujuhlilla Suomessa ja osallistunut myös kansainvälisiin urkutapahtumiin. Hän on kantaesittänyt teoksia Olli Kortekankaalta ja Kari Tikalta. Satomaan ensimmäisenä levytyksenä ilmestyi syksyllä 2016 Alba Recordsilla "Ramus virens olivarum". Joulukuussa 2022 ilmestyi toisena levynä "G.A. Homilius: Chorale Preludes for Organ" (Pilfink Records). Satomaa on esiintynyt monilla muilla levytyksillä urkusolistina ja säestäjänä. Hän on tehnyt kantanauhoituksia Yleisradiolle, ja hänen soolokonserttinsa radioitiin ja lähetettiin Yle Radio 1:lla elokuussa 2019. Vuonna 2019 hän oli urkurina Ylen "Risto ja Jenni pyhimysten jäljillä" -ohjelmissa.
Satomaa perusti johtamansa kamarikuoro Musica Vocalen (aiemmin Paraisten Vokaaliyhtye), jonka ohjelmisto on ulottunut 1500-luvulta oman aikansa teoksiin. Satomaa toimi vuosina 2016–2019 Organum-seuran puheenjohtajana ja taiteellisena johtajana, Helsingin urkupäivien taiteellisena johtajana ja "Organum"-lehden päätoimittajana. Hän on toiminut myös yhtenä ensimmäisistä varhaisiän urkupedagogiikan kehittäjistä Suomessa. Hän laati yhdessä Susanne Kujalan kanssa oppikirjan "Suomalainen urkukoulu lapsille" (Sulasol). Satomaalle on myönnetty Paraisten kaupungin kulttuuripalkinto (2017) ja director musicesin arvonimi (2021).
Elena Huelva

Elena Huelva Palomo (21. toukokuuta 2002 Sevilla, Espanja – 3. tammikuuta 2023 Sevilla, Espanja) oli espanjalainen syöpäaktivisti.
Elämä.
Elena Huelva syntyi 21. toukokuuta 2002 Sevillassa Espanjassa Manuel Huelvan ja Emilia Palomon tyttärenä. Vuonna 2019 hänellä todettiin 16-vuotiaana Ewingin sarkooma. Hän sai mainetta jakamalla henkilökohtaisia kokemuksiaan taudista sosiaalisessa mediassa. Hän vaati myös suurempia investointeja syöpätutkimukseen ja keksi lauseen "Mis ganas ganan" () kuvaamaan asennettaan tautia vastaan.
Vuodesta 2019 kuolemaansa asti hän teki yhteistyötä useiden syöpään liittyvien voittoa tavoittelemattomien järjestöjen kanssa, ja vuonna 2022 hän kirjoitti syövästä saamistaan kokemuksista kirjan nimeltä "Mis ganas ganan".
Joulukuussa 2022 hän suunnitteli huivin Baby Pelón -lelulle, jolla Juegaterapia-säätiö kerää varoja Ewingin sarkooman tutkimukseen. Tätä tarkoitusta varten Juegaterapia-säätiö perusti Elena Huelva avustus -järjestön yhteistyössä Espanjan sarkoomatutkimusryhmän kanssa (GEIS).
Kuolema.
Sairauden pahennuttua Elena Huelva kuoli 20-vuotiaana 3. tammikuuta 2023. Hänen kuolemansa aiheutti reaktioita sosiaalisessa mediassa, ja surunvalitteluja esittivät monet julkisuuden henkilöt, kuten Andalusian aluehallituksen puheenjohtaja Juan Manuel Moreno, ja urheiluseurat, kuten Real Betis Balompién ja Sevilla FC.
Hautajaiset pidettiin Huelvan kuoleman jälkeisenä päivänä 4. tammikuuta 2023. Niihin osallistui useita julkisuuden henkilöitä, kuten televisiojuontaja Sara Carbonero ja elokuvaohjaaja Alberto Rodríguez Librero. Hänet tuhkattiin krematoriossa Camasissa Sevillassa.
Palkinnot.
Huelva sai vuonna 2022 "Elle"-lehden myöntämän Hope Award -palkinnon, jonka ojensi hänelle laulaja Manuel Carrasco.
Paolo Silveri

Paolo Silveri (1913 Ofena – 2001 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.
Silveri aloitti lauluopintonsa Capestranossa ja jatkoi niitä Milanossa. Vuonna 1933 hänet kutsuttiin palvelukseen Italian armeijaan. Hän osallistui sotilastoimiin Etiopiassa ja Albaniassa sekä taisteli toisessa maailmansodassa. Silveri kuitenkin teki myös puoliammattimaisen debyyttinsä Hans Schwarzin roolissa Richard Wagnerin "Nürnbergin mestarilaulajien" esityksessä Roomassa 1939. Hän sai vapautuksen armeijan palveluksesta haavoituttuaan. Vuonna 1942 hän jatkoi laulun opiskelua Rooman Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa Riccardo Stracciarin johdolla. Vielä vuonna 1943 Silveri esiintyi bassona, mutta Beniamino Giglin neuvosta hän siirtyi baritoniksi. Vuonna 1944 hän esiintyikin isä Germontina Giuseppe Verdin "La traviatassa" Roomassa.
Silveristä tuli yksi Italian johtavista baritoneista. Erityisen suosittu hän oli Napolissa, jossa hän lauloi usein Teatro San Carlossa. Teatro San Carlon seurueen kanssa hän lauloi myös Lontoon Royal Opera Housessa vuonna 1946. Silveri lauloi Covent Gardenissa myös kausilla 1947–1948 ja 1948–1949 muun muassa "Rigoletton" ja "Boris Godunovin" nimirooleissa. Glyndebournen oopperafestivaalin tuotannossa hän tulkitsi Wolfgang Amadeus Mozartin "Don Giovannin" nimiroolin Edinburghin kansainvälisellä festivaalilla 1948. Glyndebournen oopperafestivaalin seurueen kanssa hän palasi Edinburghin kansainväliselle festivaalille vuonna 1949 esiintymään Renatona "Naamiohuveissa".
Silveri teki La Scalan -debyyttinsä Conte di Lunan roolissa Verdin "Trubaduurissa" vuonna 1949. Hän esiintyi vuonna 1950 ensimmäisen kerran Metropolitan-oopperassa Don Giovannina. Hän teki siellä muitakin esiintymisiä saman kauden kuluessa ja jatkoi esiintymisiään Metropolitan-oopperassa vuoteen 1953 asti. Pariisissa Silveri esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1951. Hän osallistui kotimaassaan useiden oopperoiden kokonaisesitysten äänittämiseen RAI:lle. Vuonna 1959 Silveri esiintyi Dublinissa "Otellon" nimiroolissa. Pian hän kuitenkin palasi baritonirooleihin. 1960-luvulla Silveri esiintyi useita kertoja Camdenin festivaalilla. Tällöin hänellä oli rooleja harvoin kuulluissa oopperoissa, kuten Verdin "Il corsarossa" ja Gaetano Donizettin "Marino Falierossa". Silveri jäi laulajana eläkkeelle vuonna 1968 esiinnyttyään Rigolettona Budapestissa Silvia-tyttären tulkitessa Gildan roolin. Vuodesta 1970 Silveri opetti Roomassa.
Viron perustuslakikokous

Perustuslakikokous () oli edustajakokous, joka muodostettiin valmistelemaan Viron tasavallan uutta perustuslakia 20. elokuuta 1991 tapahtuneen uudelleenitsenäistymisen jälkeen. Se kokoontui Tallinnassa 30 kertaa seitsemän kuukauden aikana 13. syyskuuta 1991 – 10. huhtikuuta 1992.
Kokouksen kokoonpanoa muotoillessaan Viron kongressi ja Viron tasavallan korkein neuvosto pääsivät kompromissiin eli molemmista organisaatioista valittiin sama määrä eli 30 edustajaa perustuslakikokoukseen.
Yleiskokouksen laatima perustuslaki hyväksyttiin Viron äänioikeutettujen kansalaisten toimesta kansanäänestyksessä 28. kesäkuuta. Äänestäneistä 91,19% eli 400 214 ääntä kannatti uutta perustuslakia. Perustuslaki tuli voimaan 3. heinäkuuta 1992. Suoritettuaan näin tehtävänsä perustuslakikokous lopetti toimintansa.
Jäsenet.
Perustuslakikokouksen jäseniä olivat:
Emilia Goggi

Emilia Goggi (1817 Prato – 1857) oli italialainen oopperalaulaja, joka tulkitsi urallaan sekä sopraano- että mezzosopraanorooleja.
Goggi pääsi 6-vuotiaana Santa Caterinan konservatorioon. Vuonna 1841 hän teki debyyttinsä La Fenicessä Adalgisan roolissa Vincenzo Bellinin oopperassa "Norma". Tämän jälkeen hän sai kiinnityksiä päärooleihin useissa Italian pohjoisosien teattereissa. Goggi pystyi laajan äänialansa ansiosta esiintymään myös dramaattisissa sopraano-osissa, kuten Abigaillena Giuseppe Verdin "Nabuccossa" ja Elvirana saman säveltäjän "Ernanissa", mutta sittemmin hän omaksui mezzosopraanorooleja.
Tunnetuin Goggin luoma rooli oli Azucena Verdin "Trubaduurin" kantaesityksessä vuonna 1853. Goggi kuoli yllättäen 39-vuotiaana ollessaan valmistautumassa Englannin-kiertuetta varten.
Jan-Johannes Tollet

Jan-Johannes Tollet (s. 1966) on entinen Keski-Suomen hyvinvointialueen johtaja. Koulutukseltaan Tollet on diplomi-insinööri. Hänellä on MBA-tutkinto. Aikaisemmin hän työskenteli Pohjois-Savon sairaanhoitopiirin johtajana sekä laboratorioliikelaitoskuntayhtymä Islabissa. Hänellä on aiempaa työkokemusta yritysjohtajana eri yrityksissä esimerkiksi matkapuhelinkaupan- sekä energia-alalla Unkarissa, Kiinassa, Singaporessa, Malesiassa sekä Yhdysvalloissa.
Tollet jätti eronpyynnön hyvinvointialueen johtajan tehtävästä, ja hänen työvelvoitteensa päättyi. Eronpyyntö käsitellään 3. marraskuuta 2025 aluehallituksen ylimääräisessä kokouksessa.
Tolletin diplomityö "Materiaalinkäsittelylaitteita valmistavan yrityksen tuotantolaitteiden ennakoiva kunnossapito" hyväksyttiin Teknillisen korkeakoulun konetekniikan osastolla vuonna 1994.
Yksityiselämä.
Sukunimi Tollet on peräisin Belgiassa asuneilta valloniesi-isiltä, mutta suku on jo satojen vuosien ajan asunut Suomessa. Lapsuuden kotikieli hänellä oli ruotsi.
Nils Blommér

Nils Jakob Olsson Blommér (12. kesäkuuta 1816 Ruotsi – 1. helmikuuta 1853 Rooma, Italia) oli ruotsalainen taidemaalari.
Blommér omaksui vaikutteita romantikko Moritz von Schwindiltä. Hän kuvasi maalauksissaan pohjoismaisia maisemia ja täytti niitä kansantaruston hahmoilla. Blommérin päätyöt "Näcken och Ägirs döttrar" ja "Ängsälvor" ovat Ruotsin kansallismuseossa. Blommér meni naimisiin Edla Blommérin (o.s. Jansson) kanssa mutta kuoli pian häiden jälkeen. Myös hänen vaimonsa oli taidemaalari mutta menetti leskeksi jäätyään halunsa maalata ja keskittyi miehensä muiston vaalimiseen. Blommérin kuolema Italiaan suuntautuneen matkan aikana johtui keuhkokuumeesta.
Cyclocybe

Cyclocybe on Agaricales-lahkoon kuuluva sienisuku. Se sisältää lajeja, jotka on perinteisesti luokiteltu piennarsieniin ("Agrocybe").
Kuvaus.
"Cyclocybe"-sienillä on monia yhteisiä piirteitä piennarsienten kanssa. Ne erottaa kuitenkin siitä, että "Cyclocybe"-suvussa ituhuokonen on surkastunut tai puuttuu kokonaan. 
 Molemmissa suvuissa itiöpöly on ruskeaa.
Luokittelu.
"Cyclocybe"-sienet luokiteltiin aiemmin piennarsieniin, mutta piennarsienten suku oli tuolloin polyfyleettinen. Vuonna 2014 osa piennarsienistä erotettiin "Cyclocybe"-sukuun. Suku sisältää seuraavat lajit:
Ruokasienenä.
"Cyclocybe"-suvussa on useita ruokasieniä. Niitä viljellään kaupallisesti monissa Euroopan ja Itä-Aasian maissa. Suomessa tavattavaa tummapiennarsientä ei kuitenkaan pidetä ruokasienenä.
Antti Lukkari

Antti Matti Lukkari (1993 – 5. tammikuuta 2023) oli suomalainen kokki.
Lukkari opiskeli Ravintolakoulu Perhossa vuosina 2009–2012 ja valmistui ravintolakokiksi. Hän osallistui kilpailuihin opiskeluajoistaan lähtien. Vuonna 2015 Lukkari palkittiin parhaana assistenttina Bocuse d'Or -kilpailussa Lyonissa. Hän avusti tuolloin Matti Jämséniä. Tämän voittonsa jälkeen Lukkari sai työpaikan kolmen Michelin-tähden Geranium-ravintolasta Kööpenhaminassa. Hän aloitti työskentelyn siellä joulukuussa 2015. Aiemmin hän oli työskennellyt G. W. Sundmansissa ja Kulosaaren Casinossa.
Lähes kuuden vuoden ajan Lukkari työskenteli kolmen Michelin-tähden Frantzén-ravintolassa Tukholmassa. Hänet nimitettiin siellä keittiömestariksi. 
Lukkari sairastui äkillisesti lomamatkalla Filippiineillä ja kuoli sairaalaan pääsystä huolimatta 29-vuotiaana. Lukkarilla oli todettu verenmyrkytys, tromboottinen trombosytopeeninen purppura ja munuaisvaurio. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Pikku Piko (animaatiosarja)

Pikku Piko ("Little Spirou") on tietokoneanimoitu lasten televisiosarja.
Yhdysvaltain kuvernöörinvaalit 2022

Osassa Yhdysvaltain osavaltioista ja territorioista järjestettiin kuvernöörinvaalit vuoden 2022 välivaalien yhteydessä 8. marraskuuta. Kuvernöörinvaalit pidettiin 36 osavaltiossa ja 3 territoriossa. Näistä 31 istuvalla kuvernöörillä oli mahdollisuus asettua uudelleen ehdolle.
Vaalit.
Kuvernöörinvaalit järjestettiin seuraavissa osavaltioissa ja territorioissa:
Seuraavissa osavaltioissa järjestettiin myös erikseen varakuvernöörinvaalit:
Tulokset.
Republikaanit voittivat yhteensä 26 ja demokraatit 24 kuvernöörinpaikkaa. Erillisten varakuvernöörinvaalien osalta demokraatit voittivat kolmessa osavaltiossa (Kalifornia, Rhode Island ja Vermont) ja republikaanit kaikissa muissa. Demokraatit voittivat useissa osavaltioissa sellaiset republikaanien vastaehdokkaat, jotka olivat kieltäneet vuoden 2020 presidentinvaalien tuloksen ja saaneet entisen presidentin Donald Trumpin tuen. Tällaisia osavaltioita olivat mm. Arizona, Pennsylvania ja Wisconsin.
Kuvernöörinvaalien osalta saavutettiin myös muutamia merkittäviä virstanpylväitä:
Dvoritšna

Dvoritšna () on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Harkovan alueen itäosan Kupjanskin piirissä, Donetsin Oskil-sivujoen varrella. Dvoritšnasta on 162 kilometriä aluekeskus Harkovaan.
Väkiluvuksi on arvioitu 3 387 (1.1.2021). Vuoden 2001 väestönlaskennassa taajamassa oli 4 489 asukasta, joista enemmistö oli ukrainalaisia. Paikkakunta oli aiemman Dvoritšnan piirin keskus. Heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä siitä tuli osa 133 135 asukkaan (2021) Kupjanskin piiriä.
Taajaman koillispuolella Oskiljoen varrella sijaitsee Dvoritšnan kansallispuisto. 
Venäjä miehitti taajaman keväällä 2022 osana hyökkäystään Ukrainaan. Ukrainan asevoimat vapautti taajaman miehittäjistä lokakuun 2022 alussa. Venäjä jatkoi sotilaallisia iskuja taajamaan sen jälkeenkin.
Walter Barylli

Walter Barylli (16. kesäkuuta 1921 Wien – 1. helmikuuta 2022) oli itävaltalainen viulisti.
Barylli sai varhaisimman viulunsoiton opetuksensa sukulaiseltaan ja jatkoi sitten opintoja Franz Maireckerin johdolla. Hän voitti 13-vuotiaana opiskelijoiden kilpailun, joka oli perustettu Fritz Kreislerin aloitteesta. Barylli istui itse myöhemmin perustetun Kansainvälisen Fritz Kreisler -kilpailun tuomariston jäsenenä. Barylli täydensi opintoja vielä Florizel von Reuterin johdolla. Hän aloitti 1. syyskuuta 1938 työskentelyn Wienin valtionoopperan ensimmäisenä viulistina, ja kaksi kuukautta myöhemmin hänestä tuli Wienin filharmonikkojen jäsen. Hän pääsi pian konserttimestariksi. Barylli soitti Wienin filharmonikoissa vuoteen 1972 saakka ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1966–1969. Wienin filharmonikoissa toimiessaan hän esiintyi toistuvasti solistina monissa viulukonsertoissa.
Barylli tunnettiin myös pitkään johtamastaan Barylli-kvartetista, joka teki lukuisia äänitteitä. Jäätyään eläkkeelle hän omistautui opetustyölle Musik und Kunst Privatuniversität der Stadt Wienissä. Vuonna 2006 arkistoista löytyi äänite huhtikuulta 1944, jolloin Barylli oli soittanut Clemens Kraussin johtamien Wienin filharmonikkojen solistina Wolfgang Amadeus Mozartin neljännen viulukonserton (D-duuri, K. 218) esityksessä. Preiser Records julkaisi levytyksen. Vuonna 2007 Neumarkt am Wallerseessa avattiin Baryllin mukaan nimetty aukio (Barylli-Platz).
Barylli julkaisi omaelämäkertateoksen. 16. kesäkuuta 2021 hänestä tuli ensimmäinen satavuotiaaksi elänyt Wienin filharmonikkojen jäsen. Hän kuoli seuraavan vuoden helmikuussa.
Ville Mensala

Ville Mensala (s. 1975) on Keski-Suomen hyvinvointialueen pelastusjohtaja. Koulutukseltaan Mensala on hallintotieteiden maisteri, insinööri (AMK), sairaanhoitaja ja pelastaja. Aiemmin hän on toiminut Helsingin pelastuslaitoksen esikuntapäällikkönä sekä Keski-Suomen pelastuslaitoksen (liikelaitos) pelastusjohtajana. Mensala toimii myös mm. Suomen Palopäällystöliiton Pelastustoiminta-jaoston puheenjohtajana sekä Vuoden palomiestoimikunnan jäsenenä. 
Mensalan hallintotieteen Pro gradu -tukielma ""Pelastuslaitosten johtaminen - Vertaileva tutkimus neljän pelastuslaitoksen hallinnosta ja johtamiskäytännöistä" hyväksyttiin Tampereen yliopiston johtamiskorkeakoulussa kesäkuussa 2013. Pelastusopiston palopäällystön koulutusohjelmassa hyväksyttiin vuonna 2007 Mensalan opinnäyte "Sidosryhmätyytyväisyystutkimus: Keski-Suomen pelastuslaitos, Jyväskylän paloaseman ensihoitopalvelu"".
Aikaisemmin Ville Mensalan isä, Markku Mensala toimi Keski-Suomen pelastuslaitoksen ensimmäisenä pelastusjohtajana.
RAC-ralli 1980

RAC-ralli 1980 (viralliselta nimeltään "36. Lombard RAC Rally") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1980. Kilpailu järjestettiin 16. – 19. marraskuuta 1980 Bathissa. Kilpailu oli kauden toiseksi viimeinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . Kilpailun voitti Henri Toivonen, jolle voitto oli ensimmäinen.
Rosina Penco

Rosina Penco (8. huhtikuuta 1823 Napoli – 2. marraskuuta 1894 Porretta Terme) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Historioitsija, toimittaja Francesco Regli piti häntä Maria Malibranin ja Angiolina Bosion vertaisena "prima donnana".
Penco esiintyi vuonna 1847 kiertävän italialaisseurueen jäsenenä Kööpenhaminassa oopperoissa "Lucia di Lammermoor", "Don Pasquale" ja "Linda di Chamounix". Vuoden 1848 puoleenväliin mennessä seurue oli siirtynyt Tukholman Mindre teaterniin, jossa se esiintyi lukuisissa oopperoissa. Tämän jälkeen Penco liittyi Freybergin italialaiseen oopperaseurueeseen Berliinissä, jossa hänen ensimmäinen roolinsa oli "Lucia di Lammermoorin" nimirooli. Penco sai seuraavan kiinnityksensä Konstantinopolista. Vuodesta 1851 alkaen hän teki esiintymisiä Italian eri kaupungeissa. 19. tammikuuta 1853 Penco loi Roomassa Leonoran roolin Giuseppe Verdin oopperan "Trubaduuri" kantaesityksessä. Hän toisti roolin lukuisia kertoja, todennäköisesti viimeisen kerran kaksikymmentä vuotta myöhemmin Madridissa. Hän teki esiintymisiä myös muun muassa Covent Gardenissa ja ensimmäisen kerran marraskuussa 1855 Pariisin Théâtre-Italienissa.
Pencon veli Francesco oli tanssija. Penco meni naimisiin Nicolò Elenan kanssa.
Gent–Wevelgem 2022

Gent–Wevelgem 2022 oli järjestyksessään 84. maantiepyöräilyn miesten Gent–Wevelgem-kilpailu. Se käytiin 248,8 kilometrin reitillä Ypres'stä Wevelgemiin 27. maaliskuuta 2022. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Biniam Girmay voitti kilpailun kukistettuaan neljän ajajan loppukirissä Christophe Laporten, Dries Van Gestelin ja Jasper Stuyvenin. Eritrealaisesta Girmaysta tuli ensimmäinen afrikkalainen Gent–Wevelgemin voittaja.
Samana päivänä ajettiin yhdennentoista kerran naisten Gent–Wevelgem-kilpailu. Myös se alkoi Ypres'tä ja päättyi Wevelgemiin, reitin pituus oli 159 kilometriä. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin.
Elisa Balsamo voitti massakiriin päättyneen kilpailun ennen Marianne Vosia ja Maria Giulia Confalonieria. Balsamo voitti kolmannen peräkkäisen World Tour-kilpailun Trofeo Alfredo Bindan ja Classic Brugge–De Pannen jatkoksi.
Miesten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Samsung Galaxy A33

Samsung Galaxy A33 on Samsungin 17. maaliskuuta 2022 julkistama älypuhelin. Sen myynti alkoi Suomessa huhtikuussa.
Puhelimessa on kahdeksanydinprosessori ja 6,4 tuuman näyttö, joka tuke 90 hertsin virkistystaajuutta. Tallennustilaa on valittavana 128 gigatavua tai 256 gigatavua ja keskusmuistia neljä, kuusi tai kahdeksan gigatavua. Tallennustila on laajennettavissa enintään yhden teratavun microSD-kortilla. Akun kapasiteetti on 5 000 milliampeerituntia, ja se tukee 25 watin latausta. Puhelimessa on näytönalainen sormenjälkitunnistin. Puhelimen IP-luokitus on 67, ja se on veden- ja pölynkestävä. Käyttöjärjestelmänä on Android 12 ja käyttöliittymänä One UI 4.1. Puhelimelle on luvattu neljä vuotta Android-järjestelmäpäivityksiä ja viisi vuotta tietoturvapäivityksiä.
Carl Alexander Heideloff

Carl Alexander Heideloff (1788–1865) oli saksalainen arkkitehti, taidemaalari ja kaivertaja. Hän oli Nürnbergin polyteknillisen opiston professori vuodesta 1822.
Heideloff oli gotiikan taiteen innokkaimpia puolestapuhujia Etelä-Saksassa. Hän suunnitteli useita kirkkoja mm. Leipzigiin ja Nürnbergiin; linnoja, kuten Lichtenstein Svaabiassa vuonna 1842, sekä uudisti rakennuksia. Hänen tunnetuin maalauksensa on "Keisari Maksimilian herttua Eberhard Partasuun haudalla". Heideloff on kirjoittanut kirjoja arkkitehtuurista.
Arto Arvonen

Arto Asko Aulis Arvonen (1. helmikuuta 1944 Loimaa – 29. syyskuuta 2020 Kauniainen) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Arvosen vanhemmat olivat maanviljelijä Taito Arvonen ja Saima Uusitalo ja puoliso Ilse Annikki Setälä. Arvonen valmistui merkonomiksi 1965 ja suoritti liikkeenjohdollisen kenttäkoulutuksen Suomen Osuuskauppaopistossa 1966–1968 sekä useita liikkeenjohdon kursseja. Hän oli harjoittelija Kauppakunta Kalannissa 1966–1967, SOK:n Helsingin konttorin harjoittelija 1967–1968, koulutusosaston kouluttaja 1968–1972, tarkastusosaston tilintarkastaja ja piirivalvoja 1972–1975, SOK-Järjestön Takaus Oy:n toimitusjohtaja 1974–1975, Someron Osuuskaupan toimitusjohtaja 1975–1978 ja Salon Seudun Osuuskaupan toimitusjohtaja 1979–2004. Arvosella oli myös useita osuustoiminnallisia ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Hän oli muun muassa SOK:n hallintoneuvoston jäsen ja toimi myös hallintoneuvoston varapuheenjohtajana. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1996.
Strade Bianche 2022

Strade Bianche 2022 oli järjestyksessään kuudestoista maantiepyöräilyn miesten Strade Bianche -kilpailu. Se käytiin 184 kilometrin reitillä, jossa Siena toimi sekä lähtö- että maalipaikkana, 5. maaliskuuta 2022. Kilpailureitillä oli yksitoista hiekkatieosuutta. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Tadej Pogačar voitti kilpailun. Hän karkasi Monte Sante Marien hiekkatieosuudella 50 kilometriä ennen maalia, ja kasvatti johtonsa muutaman kilometrin aikana yli puoleen minuuttiin. Alejandro Valverde ja Kasper Asgreen karkasivat viiden pyöräilijän takaa-ajoryhmästä noin 15 kilometriä ennen maalia. Valverde ratkaisi kilpailun toisen sijan pudottamalla Asgreenin kyydistään viimeisellä kilometrillä.
Samana päivänä ajettiin kahdeksannen kerran naisten Strade Bianche -kilpailu. Myös siinä Siena oli lähtö- ja maalipaikkana, reitin pituus oli 136 kilometriä. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin.
Lotte Kopecky voitti kilpailun kukistettuaan loppukirissä Annemiek van Vleutenin. Kaksikko oli irronnut 12 ajajan kärkiryhmästä yhdessä Ashleigh Moolman-Pasion kanssa viimeisen kilometrin aikana, Via Santa Caterinan nousun jyrkimmällä osuudella, van Vleutenin iskun seurauksena.
Miesten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Mertjärvi (kylä)

Mertjärvi oli kylä Kirvun länsilaidalla luovutetussa Karjalassa, saman nimisen järven kaakkoiskulmalla.
Kylä sijaitsi Kirvun lounaiskolkassa, rajanaapureinaan sekä Jääski että Antrea. Lähimmät muut kylät olivat Kirvun Lietlahti ja Kirvunkylä, Antrean Liikola ja Jääsken Laukkala ja Patjaala. Kylässä oli sotien aikaan viitisenkymmentä asuintaloa sekä koulu ja seurantalo. Kylä jakaantui useaan osa-alueeseen: Yläkylä, Alakylä, Järventaus, Laurilan kulma, Mesnurkka ja Suontaus. Maastoltaan kumpuilevassa kylässä oli useita korkeita mäkiä kuten Tornimäki, Linnavuori ja Kiikkamäki, vaikka Mertjärven perukka olikin alavaa maata. Jääskestä Kirvuun ja edelleen Viipuriin menevä tie jakoi kylän kahtia Mertjärven Rujanlahden kohdalta. Maakirjoihin kylä tuli vuonna 1543, mutta se lienee ollut asuttu jo paljon aiemmin. Kylän pinta-ala oli noin 3 361 hehtaaria, josta viljelysmaata oli 794 hehtaaria. Kansakoulun kylä sai syksyllä 1905. 
Jatkosodan aikana kylä oli sotatoimialueena. Vuonna 1944 kylässä asui noin 300 henkilöä. Sotien jälkeen suuri osa kyläläisistä siirtyi evakkoina Orimattilaan.
Pariisi–Nizza-ajo 2022

Pariisi–Nizza-ajo 2022 oli järjestyksessään 80. maantiepyöräilyn Pariisi–Nizza-ajo. Kahdeksan etappia sisältänyt kilpailu käytiin 6.–13. maaliskuuta 2022. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Primož Roglič voitti kilpailun 29 sekunnin erolla Simon Yatesiin, Daniel Martínez sijoittui kolmanneksi. Pistekilpailun voitti Wout van Aert, mäkikirikilpailun Valentin Madouas, nuorten kilpailun João Almeida ja joukkuekilpailun UAE Team Emirates.
Etapit.
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naval Station Norfolk Chambers Field

Naval Station Norfolk Chambers Field, eli Chambers Field , on Yhdysvaltain laivaston käyttämä sotilaslentokenttä Norfolkin laivastotukikohdan alueella. Se on nimetty kapteeni Washington Irving Chambersin mukaan. Kentän aikaisempi nimi oli Naval Air Station Norfolk.
Matti Nummelin (ympäristöneuvonantaja)

Matti Olavi Nummelin (26. helmikuuta 1950 Tampere) on Helsingin yliopiston eläintieteen dosentti ja Turun yliopiston ympäristötieteen dosentti, sekä tietokirjailija. Hän toimi 1999–2018 ulkoministeriön ympäristöalan neuvonantajana, jossa ominaisuudessa toiminut EU:n neuvottelijana kansainvälisissä ympäristösopimuksissa (mm. Pariisin ilmastosopimus ja YK:n Aavikoitumissopimus) ja OECD:n kehitysapukomitean ympäristöasiantuntijoiden verkoston puheenjohtajana (OECD DAC ENVIRONET). Hän on Suomen IUCN-komitean puheenjohtaja. 
Nummelin on myös Ilmastoisovanhempien ja Korkeasaaren ystävät ry:n pitkäaikainen puheenjohtaja.
Nummelin on hyönteistutkija, hänen väitöskirja käsitteli vesimittariluteiden käyttäytymistä. Hän on tutkinut tropiikissa hyönteisyhteisöjä erilaisilla metsänkäsittelyalueilla, erityisesti Afrikassa. Kaksi kovakuoriaislajia, jotka Nummelin on kerännyt Kibalen sademetsästä Ugandasta ovat saaneet tieteellisen nimensä hänen mukaansa: laakasittiäisiin kuuluva "Onthophagus nummelini" ja pikkupirkkoihin kuuluva "Scymnus nummelini".
Hän on myös kirjoittanut kaksi tietokirjaa puolisonsa, tietokirjailija Iiris Kalliolan kanssa, ja ollut useissa kokoomatietokirjoissa mukana kirjoittajana.
Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki.
Matti Nummelin

Matti Nummelin -nimisiä henkilöitä ovat:
Giles Radice

Giles Heneage Radice (4. lokakuuta 1936 – 25. elokuuta 2022) oli brittiläinen työväenpuolueen poliitikko, joka istui Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneessa vuosina 1973–2001 ja ylähuoneessa 2001–2022.
Radice syntyi Lontoossa ja vietti kahdeksan vuotta lapsuudestaan Intian Kalkutassa, jossa hänen isänsä työskenteli brittiläisen siirtomaahallinnon virkamiehenä. Suoritettuaan asepalveluksensa Coldstream Guards -rykmentissä hän opiskeli historiaa Oxfordin yliopiston Magdalen Collegessa ja valmistui vuonna 1961. Oxfordissa opiskellessaan hän liittyi työväenpuolueeseen. Hän työskenteli työväenpuolueen kansanedustajan Francis Noel-Bakerin avustajana.
Vuosien 1964 ja 1966 parlamenttivaaleissa Radice oli ehdolla alahuoneeseen Chippenhamin vaalipiiristä, muttei tullut valituksi. Vuonna 1966 hänet nimitettiin yleis- ja kunnallistyöntekijöiden GMWU-ammattiliiton tutkimusosaston johtajaksi. Radice valittiin alahuoneeseen Chester-le-Streetin vaalipiiristä vuonna 1973 käydyssä täytevaalissa. Vuoden 1983 vaaleissa vaalipiirin korvasi Durham Northin vaalipiiri, jota Radice siitedes edusti. Vuoden 1976 työväenpuolueen puheenjohtajavaalissa Radice kannatti puolueen puheenjohtajaksi Roy Jenkinsiä, vuonna 1980 Denis Healeytä ja vuonna 1983 Roy Hattersleytä. Vuosina 1983–1987 hän toimi työväenpuolueen varjohallituksessa opetusministerinä. Vuonna 1993 hän oli yksi puolueensa viidestä kansanedustajasta, jotka äänestivät Maastrichtin sopimuksen ratifioinnin puolesta, vaikka puolueen kansanedustajia oli ohjeistettu äänestämään tyhjää.
Vuonna 2001 Radice vetäytyi alahuoneesta, ja hänet aateloitiin paroniksi ja nimitettiin ylähuoneeseen.
Radice kuoli syöpään 25. huhtikuuta 2022.
Hurrikaani Fiona

Hurrikaani Fiona oli vuoden 2022 Atlantin hurrikaanikaudella kuudes nimetty trooppinen myrsky ja kolmas hurrikaani. Viisiportaisella Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla se saavutti korkeimmillaan neljännen asteen.
Fiona oli aktiivinen 14.–24. syyskuuta. Se kulki Karibialla, Bermudalla ja rantautui lopulta Kanadaan.
Myrsky saapui Puerto Ricoon 18. syyskuuta 1. asteen hurrikaanina tuoden mukanaan ennätysmäisiä sateita, mutavyöryjä ja tulvia. Sähköt ja vesi katkesivat lähes kaikilta saaren asukkailta. Ainakin 25 ihmistä kuoli joko suoraan tai eäsuorasti myrskyn vaikutuksena.
Hispaniolan saarella Fiona oli ensimmäinen hurrikaani vuoden 2004 jälkeen. 1300 ihmistä joutui jättämään kotinsa ja ainakin kaksi kuoli. 
Kanadan länsiosissa oli myrskytuulia ja kaatosateita, mutta ei juuri tulvia. Kaksi ihmistä huuhtoutui merelle ja kuoli.
Ukraina talviolympialaisissa 2022

Ukraina osallistui vuoden 2022 talviolympialaisiin Kiinan Pekingissä 45 urheilijan joukkueella.
Ukrainan lipunkantajat avajaisissa olivat freestylehiihtäjä Oleksandr Abramenko ja taitoluistelija Oleksandra Nazarova. Päättäjäisissä lipunkantaja oli ampumahiihtäjä Olena Bilosjuk.
Olympialaiset pidettiin Venäjän täysmittaista hyökkäystä Ukrainaan edeltäneen kriisin aikana. Ukrainan nuoriso- ja urheiluministeriö kehotti ukrainalaisurheilijoita välttämään venäläisiä ja suositteli olemaan antamatta haastatteluja venäjän kielellä.
Joukkueen ainoa mitalisti oli freestylehiihtäjä Oleksandr Abramenko, joka voitti hopeaa miesten hypyissä.
Maastohiihto.
Valjantsina Kaminskaja jäi myöhemmin kiinni dopingin käytöstä.
Rattikelkkailu.
Hunko jäi myöhemmin kiinni dopingin käytöstä.
Silent Library Suomi

Silent Library Suomi on helmikuussa 2023 Star Channelilla alkanut japanilaisformaattiin "Silent Library" perustuva kilpailuohjelma, jossa julkisuuden henkilöt tuovat ystäviään Riku Rantalan pystyttämään kirjastoon, jossa heidän pitää suorittaa erilaisia haasteita mahdollisimman hiljaa kerryttääkseen hyväntekeväisyyspottia. 
Ohjelman kulku.
Joka jaksossa nähdään tyypillisesti julkkiksia, jotka ovat valinneet parhaita kavereita tai työtovereita mukaan ottamaan toisista mittaa ja kerryttämään valitsemaansa hyväntekeväisyysliiton rahapottia. Joka jaksossa nähdään yhteensä kuusi kilpailijaa.
Kierrosten jokaisen tehtävän alkuun jokaiselle joukkueen jäsenelle jaetaan yksi kuvakortti. Tämän jälkeen jokainen kääntää kortin yhtä aikaa, ja se, jonka kortissa on pääkallon kuva, joutuu kohtaamaan mitä eriskummallisimman tehtävän. Tämä tehtävä pitää kuitenkin tehdä hiirenhiljaa, jottei kirjastonhoitaja häiriinny. Mikäli tehtävien aikana jokin henkilö pitää liikaa ääntä, ohjelman kirjastonhoitajana toimiva Riku Rantala ei voi antaa palkintoa, kun taas onnistuneesta, mahdollisimman hiljaisesta suorituksesta tiimin hyväntekeväisyyspottiin tulee ennalta määrätyn määrän verran lisää rahaa. 
Pottiin voi kertyä joka kierroksella eri määrä rahaa, ja sen arvo nousee tehtävien edetessä ja vaikeutuessa.
Linda Nosková

Linda Nosková (s. 17. marraskuuta 2004 Vsetín) on tšekkiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 40 lokakuussa 2023 ja nelinpelissä sijalla 160 lokakuussa 2022.
Syyskuussa 2020 Nosková sai villin kortin Prahan WTA 125 -turnauksen pääsarjaan, missä hävisi avauskierroksella maailmanlistan sijalla 170 olleelle Mayar Sherifille. Ensimmäisen kaksinpelin ITF-turnauksensa Nosková voitti Bratislavassa maaliskuussa 2021. Vuoden 2022 Ranskan avoimissa Nosková selvitti karsinnat ja eteni pääsarjaan, missä hävisi kolmieräisen ottelun maailmanlistan sijalla 12 ollutta Emma Raducanua vastaan. Touko-kesäkuussa pelatussa Makarskan WTA 125 -turnauksessa Nosková eteni välieriin. Heinäkuussa hän eteni välieriin Prahan WTA 250 -turnauksessa. Yhdysvaltain avoimissa Nosková selvitti karsinnat, mutta hävisi pääsarjan avauskierroksella Marie Bouzkoválle.
Motomami

Motomami on espanjalaislaulaja Rosalían kolmas studioalbumi. Se julkaistiin Columbia Recordsin kautta 18. maaliskuuta 2022. Kuusi kuukautta myöhemmin albumista julkaistiin bonuskappaleita ja remixejä sisältävä laajennettu versio "Motomami +".
Albumi sijoittui parhaimmillaan yhdysvaltalaisen Billboard 200 -albumilistan sijalle 33. Se voitti parhaan latinorockin tai vaihtoehtorockin Grammy-palkinnon sekä neljä Latin Grammy -palkintoa.
Antti Ahola

Antti Ahola (1874 – 13. kesäkuuta 1934 Haapavesi) oli suomalainen Haapaveden Vatjasjärveltä kotoisin ollut seppä ja maastohiihtäjä.
Ahola osallistui ensimmäisen kerran 30 kilometrin hiihtoon Oulussa vuonna 1892 mutta ei päässyt palkintosijoille. Vuonna 1894 hän oli jo tällä matkalla neljäs hävittyään kilpailun voittajalle Eetu Kääriälle vajaat viisi minuuttia. Ennen vuosisadan loppua Ahola pääsi jo kilpailussa kymmenen ensimmäisen joukkoon ja neljä kertaa palkintosijoille. Vuonna 1900 Ahola hävisi Oulun hiihdossa ainoastaan Otto Hepoaholle.
Ahola alkoi vuodesta 1900 alkaen kiertää kilpailuissa myös muualla Suomessa mutta ei menestynyt Etelä-Suomessa pidetyissä kilpailussa, ja Oulun hiihtoa hän ei voittanut kertaakaan. Hän tuli tunnetuksi pitkistä pieksuistaan, mustasta kuluneesta villapaidastaan ja vyöllä aina pitämästään tupesta. Oulun hiihdoissa Ahola tuli kuusitoista kertaa yhdeksänneksi tai sitä paremmalle sijalle. Vuonna 1901 hän oli Tampereella 30 kilometrin hiihdossa viides, pääsi 80 kilomatrin Oulu-Raahe-hiihdossa neljänneksi ja 30 kilometrin hiihdossa Oulussa tuli toiseksi ajalla 1.47.07. Oulusta Ahola hiihti sitten Tornioon ja voitti siellä hiihtokilpailun ja sadan markan rahapalkinnon. Paluumatkan Torniosta Ouluun ja Oulaisista takaisin Haapavedelle Ahola teki hiihtäen.
Vuonna 1902 Ahola jäi Tampereella viidenneksi, ja Viipurissa hän jäi suojakelin vuoksi yhdenneksitoista. Oulun hiihdoissa hän jäi viidenneksi ja sai 10 markan rahapalkinnon. Hän hiihti sitten Oulusta Kajaanin, jossa pidetyissä hiihdoissa hän hävisi Antti Aitamurrolle. Vuonna 1905 Ahola osallistui Östersundissa Ruotsissa Pohjoismaisten kisojen 60 kilometrin hiihtoon yhdessä Heikki Vesan kanssa ja voitti kilpailun. Oulun hiihdoissa hän hävisi kuitenkin ensikertalaiselle Matti Koskenkorvalle, joka hänkin oli kotoisin Haapavedeltä. Ahola osallistui Oulun hiihtoihin vuoteen 1908 saakka ja pääsi joka kerta palkinnoille. Helsingissä pidetyiltä talviurheilupäiviltä hän toi palkintona ompelukoneen vaimolleen. Vuonna 1913 Ahola osallistui vielä 60 kilometrin hiihtoon karsittaessa Östersundiin lähetettäviä Pohjois-Suomen hiihtäjiä. Hän tuli neljänneksi hävittyään vain toista minuuttia voittajalle. Ahola teki viimeisen kilpailumatkansa Ruotsiin mutta ei osallistunut siellä hiihtoon olkapäävamman vuoksi.
Kilpailu-uransa lopetettuaan Ahola teki sepäntöitä, oli hevosmiehenä ja viljeli 60 tynnyrinalan peltojaan sekä kävi metsästämässä. Haapaveteläiset hiihtäjäveteraanit Juho Ritola, Esko Käräjäoja ja Antti Ahola olivat kunniavieraina vuonna 1924 pidetyissä Salpausselän kisoissa. Antti Ahola kuoli vaikeaan sairauteen 59-vuotiaana Haapavedellä kesäkuussa 1934.
Vaivan arvoista

Vaivan arvoista: Esseitä poikkeuskirjallisuudesta on Ville-Juhani Sutisen kirjoittama esseekokoelma, jossa hän tarkastelee kolmeatoista mutkikkaana pidettyä teosta. Teos sai Tietokirjallisuuden Finlandia -palkinnon 2022..
Strontiumkromaatti

Strontiumkromaatti (SrCrO4) on strontium- ja kromaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineena. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa strontiumkromaatti on keltaista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Aine liukenee vain hieman veteen, mutta liukenee paremmin happoihin. Strontiumkromaatti on voimakas hapetin ja karsinogeenista. 
Strontiumkromaattia valmistetaan saostamalla vesiliukoisten strontiumsuolojen liuoksista kromaattien avulla tai strontiumhydroksidin ja kromihapon reaktiolla.
Strontiumkromaattia käytetään väriaineena taiteilijaväreissä, PVC-muovin värjäämiseen sekä erityisesti alumiinin korroosionestomaaleissa.
Matti Sieppi

Matti Sieppi (29. marraskuuta 1872 Rovaniemi – 11. toukokuuta 1951 Rovaniemi) oli suomalainen maastohiihtäjä.
Kivitaipaleen kylästä kotoisin ollut Matti Sieppi lähti 13-vuotiaana rengiksi naapuritaloon. Ensimmäisen karhunsa hän ampui alle 20-vuotiaana. Hiihtouransa hän aloitti suorittaessaan asevelvollisuuttaan Oulun tarkka-ampujapataljoonassa vuosina 1896–1898. Vuonna 1897 hän voitti Oulun hiihdoissa 60 kilometrin matkan maailmanennätysaikaan 4.12,55. Toiseksi tullut Juho Aitamurto hävisi hänelle parikymmentä minuuttia. Sieppi sai voitostaan sadan markan rahapalkinnon ja kaksi viikkoa metsästyslomaa.
Talvella 1897 Sieppi hävisi Aitamurrolle Vaasassa 30 kilometrin hiihdossa mutta tuli toiseksi Oulussa 60 kilometrin hiihdossa Aitamurron jäädessä neljänneksi. Juho Ritola oli tällöin kilpailun voittaja. Sieppi kuului Oulun tarkka-ampujapataljoonan 3. komppanian jahtikomennuskuntaan ja osallistui sen mukana ilvesten ja karhujen metsästykseen. Siepin aktiivinen kilpailu-ura päättyi hänen lähtiessään sotaväestä, hän osallistui kuitenkin vielä muutamiin paikallisiin hiihtokilpailuihin.
Sieppi kilpaili viimeisen kerran Rovaniemellä Jyrhämän jäällä 1920-luvun alkupuolella pidetyissä hiihtokilpailuissa ja voitti 20 kilometrin hiihdon.
Filippo Coletti

Filippo Coletti (toukokuu 1811 Anagni – 13. tammikuuta 1894 Anagni) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni. Hän suosi uransa alkuvaiheissa Vincenzo Bellinin ja Gaetano Donizettin rooleja. Sittemmin hän erikoistui Giuseppe Verdin ohjelmistoon. Hän kuitenkin tulkitsi myös muun muassa Gioacchino Rossinin oopperaosia vielä uransa loppuvaiheissa.
Coletti opiskeli musiikkia ensin Roomassa ja sitten Alessandro Bustin johdolla Napolissa. Hän debytoi Napolissa kaudella 1834–1835. Sittemmin hän lauloi eri puolilla Italiaa, Lissabonissa, Lontoossa, Pariisissa, Wienissä, Pietarissa, Madridissa ja Yhdysvalloissa. Coletti oli esiintyjänä muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin "Don Giovannin" Lissabonin-ensiesityksessä. Venetsiassa hän oli mukana kantaesittämässä Giovanni Battista Ferrarin oopperaa "Candiano". Giovanni Pacini loi Colettia varten Zampardin roolin oopperassa "La fidanzata corsa", jota tämä oli kantaesittämässä 10. joulukuuta 1842.
Coletti osallistui Giuseppe Verdin oopperoista "Alziran" (1845) ja "I masnadierin" (1847) kantaesityksiin. Hän jatkoi esiintymistä 1860-luvun loppuun.
Elina Annola

Elina Annola (s. 1985 Laihia) on suomalainen kirjailija sekä äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja. Hänen kaksi ensimmäistä romaaniaan "Kunnes kukkivat puut" ja "Kaikki lokakuun taivaat" julkaistiin vuonna 2022. Kolmas romaani "Luopuneet" ilmestyi vuonna 2024.
Annola on opiskellut suomen kieltä, kotimaista kirjallisuutta ja luovaa kirjoittamista Turun yliopistossa. Hän opettaa suomen kieltä monikulttuurisessa koulussa.
Mohammed Barkindo

Mohammed Sanusi Barkindo (20. huhtikuuta 1959 – 5. heinäkuuta 2022) oli nigerialainen poliitikko. Elokuun alusta 2016 kuolemaansa asti hän toimi öljynviejämaiden järjestön (OPEC) pääsihteerinä.
Barkindo toimi aiemmin OPECin vastaavana pääsihteerinä vuonna 2006.
Varhainen elämä ja koulutus.
Barkindo syntyi 20. huhtikuuta 1959 Nigerian Yolassa. Barkindo suoritti valtiotieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1981 ja kauppatieteiden maisterin tutkinnon vuonna 1991.
Kuolema.
Barkindo kuoli Nigerian pääkaupungissa Abujassa 63-vuotiaana 5. heinäkuuta 2022.
Kari Nordheim-Larsen

Kari Nordheim-Larsen (s. 23. kesäkuuta 1948 Nome) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan kehitysapuministerinä 1992–1997.
Frederick Muhlenberg

Frederick Augustus Conrad Muhlenberg (1. tammikuuta 1750 Trappe, Pennsylvania, Brittiläinen Amerikka – 4. kesäkuuta 1801 Lancaster, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen pappi, poliitikko ja Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemies.
Muhlenberg toimi edustajainhuoneen ajallisesti ensimmäisenä puhemiehenä vuosina 1789–1791 ja kolmantena puhemiehenä vuosina 1793–1795. Hän oli Federalistisen puolueen jäsen. Edustajainhuoneen puhemiehenä hän myös oli ensimmäinen Bill of Rights -lisäysten allekirjoittaja.
Terje Rød-Larsen

Terje Rød-Larsen (s. 22. marraskuuta 1947 Bergen) on norjalainen sosiologi, diplomaatti ja työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan suunnitteluministerinä lokakuusta marraskuuhun 1996. Vuosina 2005–2020 hän johti amerikkalaista International Peace Institute -ajatuspajaa.
Rød-Larsen oli vaimonsa, diplomaatti Mona Juulin kanssa keskeisessä osassa vuoden 1993 Oslon sopimukseen johtaneissa neuvotteluissa Israelin ja Palestiinan vapautusjärjestön välillä. Heille myönnettiin ansioistaan vuoden 1994 Peer Gynt -palkinto.
Opanas Zalyvah’a

Opanas Zalyvah’a (, 26. marraskuuta 1925 Husynka, Harkovan alue – 24. huhtikuuta 2007 Ivano-Frankivsk, Ukraina) oli ukrainalainen taiteilija.
Zalyvah’a asui lapsena Kaukoidässä, jonne hänen vanhempansa asettuivat asumaan. Hänet erotettiin Leningradin taideoppilaitoksesta 1947, koska hän ei mukautunut sosialistiseen realismiin, mutta hän pääsi takaisin Josif Stalinin kuoleman jälkeen ja valmistui 1960. Hän toimi sen jälkeen taideneuvoston johdossa Venäjällä Tjumenissa ja piti siellä 1961 ensimmäisen yksityisnäyttelyn. Joulukuussa 1961 hän muutti Ivano-Frankivskiin. Puoluevirkailijat sulkivat hänen seuraavan yksityisnäyttelynsä huhtikuussa 1962 ”dekadenttisena”.
Zalyvah’a kutsuttiin 1964 Alla Horskan ja Ljudmyla Semykinan kanssa tekemään lyijylasipaneelia Kiovan yliopiston päärakennukseen. Se kuvaa naista halaavaa Taras Ševtšenkoa. Kiovan puoluesihteerin V. Boitšenkon määräyksestä se tuhottiin. Zalyvah’a pidätettiin elokuussa 1965 ja tuomittiin salaisessa istunnossa maaliskuussa 1966 viiden vuoden pakkotyöleirille Mordvaan samizdat-kirjallisuuden levittämisestä. Vapauduttuaan 1970 hän joutui tekemään ruumiillista työtä Ivano-Frankivskissa mutta jatkoi maalaamista. Ensimmäinen yksityisnäyttely 26 vuoteen järjestettiin joulukuussa 1988 Lvivissä Ukrainan valtion etnografian ja käsityön museossa. Näyttelyssä oli esillä maalauksia, veistoksia ja keramiikkaa. Seuraava näyttely oli Ivano-Frankivskissa toukokuussa 1989.
Zalyvah’a jatkoi kokeilevaa työtä. Tyylivaihteluista huolimatta aiheet ovat peräisin Ukrainan perinteestä ja historiasta. Hän on maalannut useita Jumalanäiti-ikoneja. Hän on muokannut 1700-luvun kolmikasvoisista ikoneista nykyaikaisia maallisia ikoneja. Hän on maalannut Taras Ševtšenkoa esittäviä muotokuvia ja muotokuvia ystävistä ja sukulaisista. Joissakin töissä on ilmentymän saanut huoli omasta ja kansan kohtalosta.
Talgat Tadžuddin

Talgat Safitš Tadzetdinov eli Talgat Tadžuddin (, , s. 12. lokakuuta 1948, Kazan, Neuvostoliitto) on tataaritaustainen venäläinen imaami, arvonimeltään sheikki al-Islam. Tadžuddin on toiminut Venäjän valtion päämuftina vuodesta 1992 ja muslimien henkisen keskushallinnon puheenjohtaja vuodesta 1980. Tadžuddinin on todettu olevan Venäjä-mielinen ja provosoiva hahmo maassa. Hän tuki vuoden 2022 hyökkäystä Ukrainaan.
Tadžuddin aloitti uskonnollisen kouluttautumisensa vuonna 1966 Uzbekistanin Poi Kalon -madrasassa, josta hän valmistui menestyksekkäästi vuonna 1973. Hänestä tuli historiallisen Mardžanin moskeijan imaami vuonna 1978.
Tadžuddin on lukuisasti palkittu "uskontojen välisen rauhan ja harmonian vahvistamisesta".
Tadžuddin vieraili Suomen tataariyhteisön keskuudessa- ja kutsui sen jäseniä Venäjälle 1900-luvun lopulla.
Julkisia lausuntoja.
Tadžuddin on ainakin kerran julkisesti tunnistautunut bulgaariksi väittäen, että tataarit ovat yksiselitteisesti Volgan Bulgarian jälkeläisiä.
Helmikuussa 2006, yhdessä Venäjän ortodoksisen kirkon johtajien ja Moskovan hallinnon kanssa Tadžuddin protestoi aikomusta järjestää Pride-kulkue Moskovassa. Hän kehotti Venäjän muslimeita yrittää estää kulkue jos sellainen järjestettäisiin.
Vuonna 2001 Tadžuddin heilutti miekkaa yhdessä mielenosoituksessa ja julisti jihadin Yhdysvaltoja vastaan.
Venäjän vuoden 2015 Syyrian sotaan liittymisen jälkeen Tadžuddin piti puheen Ufassa, jossa hän kertoi sanoneensa presidentti Vladimir Putinille muutama päivä aikaisemmin, että heidän pitäisi tehdä Syyrialle ja Israelille samoin mitä Krimille, viitaten sen vuoden 2014 miehitykseen. Politologi Ruslan Aisinin mukaan Tadžuddinin julkisia lausuntoja ei usein kannata ottaa tosissaan; "Hän on sellainen islamilaisen maailman Žirinovski".
Tadžuddin on tukenut vuoden 2022 Venäjän hyökkäystä Ukrainaan. Hän kutsui sitä "tarpeelliseksi toimenpiteeksi" ja syytti Ukrainan hallitusta sekä läntistä maailmaa "fasismin elyttämisestä ja yrityksestä järjestää Venäjän kansanmurha". 
Tadžuddin tukee eurasianismia. Hän on todennut kansansa kuuluvan "ainutlaatuiseen sivilisaatioon", jonka muodostaa ortodoksisuus ja islam. Hän oli mukana organisoimassa Alexandr Duginin poliittista "Euraasia" -liikettä.
Yhdystie 7173

Yhdystie 7173 on tie, joka johtaa Vaasan Ristinummelta Mustasaaren Sepänkylään. Tien pituus on 4,4 kilometriä.
Tie alkaa Ristinummen liikenneympyrästä ja kulkee 4,4 kilometrin matkan kiertäen kaupunginosaa idästä, kunnes saapuu Mustasaarentien liittymään Mustasaaren Sepänkylässä, minne tie päättyy. Mustasaarentien liittymän jälkeen tie jatkuu eteenpäin yhdystienä 7251. Tietä seuraa koko matkalla jalankulun ja pyöräilyn väylä. Yhdystien varrella sijaitsee muun muassa Vaasan Golf, Vaasan vesilaitos ja Sepänkylän paloasema. Tien osoitenimi on Ristinummen päästä Kappelinmäentien risteykseen asti Lumivaarantie. Risteyksestä tien loppuun asti tien osoitenimi on Vesilaitoksentie.
Adelaide Crapsey

Adelaide Crapsey (1878–1914) oli yhdysvaltalainen runoilija.
Crapsey kehitti kvintetin erikoismuodon nimeltään cinquain. Se koostuu peräkkäisistä 2-, 4-, 6-, 8- ja 2-tavuisista säkeistä. Crapsey ihaili Ezra Poundin tavoin japanilaisia runoilijoita näiden tiivistetystä kielestä ja muodollisesta estetiikasta. Cinquainin hän loikin tankaa ja haikua vastaavaksi yhdysvaltalaiseksi muodoksi. Crapseylla todettiin vuonna 1911 tuberkuloottinen meningiitti. Hän salasi sen alun perin perheeltään, kunnes salaamisesta tuli sairauden vakavuuden johdosta mahdotonta. Crapsey kuitenkin jatkoi kirjoittamista elämänsä loppuun saakka vielä sanatorion sairashuoneessa New Yorkin Saranac Lakessa.
Crapseyn tuotanto kattaa kaikkiaan alle sata runoa. Hän laati itse yksittäisen kokoelman: vuonna 1915 postuumisti julkaistun "Versen", joka piti alun perin sisällään 63 runoa. Crapseyn kollega julkaisi aiemmin julkaisemattomilla Crapseyn runoilla täydennetyt kokoelmat samalla nimellä vuosina 1922 ja 1934. Vuonna 1918 julkaistiin "A Study in English Metrics", Crapseyn tekemä tutkielma englannin kielen metriikasta. Runoilija itse piti joitain runojaan vain metriikan tutkimuksensa sivutuotteina. Crapseyn runous käsittelee suurilta osin kuolemaan liittyviä aiheita. Runoissa kuvataan syksyistä tai talvista vuodenaikaa ja viitataan kuolemanjälkeisyyden teemoihin, kuten mytologiseen Styks-jokeen.