tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vision City

Vision City () on vuonna 2007 valmistunut pilvenpiirtäjä ja asuinrakennuskompleksi Tsuen Wanin piirissä Uusien territorioiden alueella Hongkongissa.
Vision City koostuu viidestä tornista, joista jokainen kuuluu Hongkongin sadan korkeimman rakennuksen joukkoon. Vaikka torneja on viisi, niiden numerot ovat 1, 2, 3, 5 ja 6. Tämä johtuu aasialaiskulttuurissa yleisestä tetrafobiasta, pelosta lukua 4 kohtaan. Nämä viisi tornia kohoavat yhtenäisen, liiketiloista koostuvan korokkeen päälle. Vision Cityssä on kaikkiaan 1 446 huoneistoa ja ne kattavat 138 000 neliömetrin lattia-alan.
Vision City maksoi kaikkiaan noin 6,4 miljardia Hongkongin dollaria, josta neljä miljardia kului paikalla aiemmin sijainneiden rakennusten ostamiseen, 400 miljoonaa asukkaille maksettuihin korvauksiin ja noin 1,9 miljardia itse rakentamiseen.
Sinkkibromidi

Sinkkibromidi (ZnBr2) on sinkki- ja bromidi-ionien muodostama ioniyhdiste. Sinkkibromidi liukenee erittäin hyvin veteen ja muodostaa liuetessaan happaman liuoksen. Yhdiste liukenee myös moniin orgaanisiin liuottimiin.
Valmistus ja käyttö.
Sinkkibromidia voidaan valmistaa sekoittamalla bariumbromidi- ja sinkkisulfaattivesiliuokset keskenään. Tällöin saostuu niukkaliukoista bariumsulfaattia, joka voidaan erottaa suodattamalla. Suodos haihdutetaan ja sinkkibromidikiteet voidaan kerätä.
BaBr2(aq) + ZnSO4(aq) → BaSO4(s) + ZnBr2(aq)
Sinkkibromidia voidaan valmistaa myös sinkkimetallin ja vetybromidin välisellä reaktiolla.
 Zn(s) + 2 HBr(aq) → ZnBr2(aq) + H2(g)
Sinkkibromidia käytetään valokuvauksessa ja viskoosin valmistuksessa. Väkeviä sinkkibromidiliuoksia käytetään valmistettaessa säteilyltä suojaavia ikkunalaseja.
Sinkki-bromi-paristoissa syntyy sinkkibromidia. Positiivisena elektrodina on bromi ja negatiivisena sinkki. Paristossa tapahtuvat puolireaktiot ja kokonaisreaktio ovat:
Br2 + 2 e- → 2 Br-
Zn → Zn2+ + 2 e-
Br2 + Zn → ZnBr2
Orgaanisessa kemiassa sinkkibromidia käytetään Lewis-happona.
Piparminttu

Piparminttu ("Mentha" × "piperita") on isohko, monivuotinen yrttikasvi. Se on vesimintun ("Mentha aquatica") ja vihermintun ("Mentha spicata") risteymä, joka kukkii normaalisti, mutta ei tuota itäviä siemeniä. Se kasvattaa kuitenkin pitkiä, maanmyötäisiä rönsyjä, joista sitä voi lisätä.
Piparminttu kasvaa keskimäärin 60 cm korkeaksi ja kukkii heinä–syyskuussa. Sen neliskulmainen varsi on pistäväkarvainen ja yleensä punertava. Sillä on vaaleanpunaiset kukat, pitkät latvatähkät ja voimakkaantuoksuiset lehdet.
Piparminttua käytetään lammas- ja riistaruokien maustamiseen ja erilaisten juomien, kuten teen, valmistuksessa. Sen maku on muita minttuja voimakkaampi. Piparmintusta eristettävä mentoli on makeis-, kosmetiikka- ja tupakkateollisuuden tärkeä raaka-aine.
Be Yourself Tonight

Be Yourself Tonight on brittiläisen pop-duo Eurythmicsin neljäs albumi, joka julkaistiin vuonna 1985. Kappaleet "There Must Be an Angel (Playing with My Heart)", "Would I Lie to You?", "Sisters Are Doin' It for Themselves" ja "It's Alright (Baby's Coming Back)" julkaistiin singleinä.
Albumi nousi kotimaassaan Britannian albumilistan kolmannelle sijalle. Suomessa se ylsi niin ikään virallisen albumilistan kolmannelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 22 viikkoa. Yhdysvalloissa albumi debytoi Billboard 200 -listan yhdeksännellä sijalla.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Annie Lennox ja Dave Stewart, ellei toisin mainittu.
Pistokalastus

Pistokalastus on kalastustapa, jossa saaliskalaa pistetään. Pistokalastustapoja ovat atrainkalastus, koukkukalastus ja ammuntakalastus ("ammuntapyynti").
Atrainkalastus.
Atrainkalastuksessa eli tuulastuksessa kalaa isketään monipiikkisellä talikkoa muistuttavalla atraimella, jonka piikit läpäisevät kalan. Tämä edellyttää suhteellisen matalaa ja kirkasta vettä, jollainen voi olla kalojen nousupaikoissa. Järvellä tuulastaminen tapahtuu siten, että veneessä oleva kalastaja vaanii kaloja pitkävartisella atraimella ja yrittää veneen nokasta käsin iskeä järvessä uivia kaloja selkään.
Atraimet jaetaan pistoatraimiin ja lyöntiatraimiin. Lyöntiatraimeksi katsotaan myös kalakirves.
Koukkukalastus.
Koukkukalastuksessa käytetään koukkua. Koukkukalastamista kutsutaan onkimiseksi. Pitkäsiima on onkimismenetelmä, jossa pitkään siimaan, kannatuslankaan, kiinnitetään useita onkia siimojen päähän. Uistelemiseksi kutsutaan koukkujen pitämistä liikkeessä veneen avulla.
Ammuntakalastus.
Ammunnassa kalaa ammutaan aseella.
Tom Seeberg

Tom Seeberg (17. helmikuuta 1860 Drammen – 27. maaliskuuta 1938 Drammen) oli norjalainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän osallistui Pariisin olympialaisissa 1900 kaikkiin 300 metrin sotilaskiväärin kilpailuihin ja voitti hopeaa joukkuekilpailussa.
Auguste Cavadini

Auguste Cavadini oli ranskalainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän osallistui Pariisin olympialaisissa 1900 viiteen eri 300 metrin sotilaskiväärin kilpailuun. Cavadini voitti niissä yhden mitalin, pronssia joukkuekilpailusta. 
Lähteet.
Saartokalastus

Saartokalastus on kalastustapa, jolla kalan liikkumista rajoitetaan siten, että saaliskala voidaan ottaa kiinni. Saartokalastusmuotoja ovat haavikalastaminen ja nuottakalastaminen.
Haavikalastaminen.
Haavikalastamisessa kala nostetaan haavin avulla veneeseen tai rannalle. Haavia käytetään myös muiden kalastuslajien pyydysten kokemisessa eli kalan poistamisessa pyydyksestä. Varretonta narulla nostettavaa haavia kutsutaan liipiksi. Liipiä käytetään Suomessa järvillä turoilla eli onkirisuilla kalastettaessa.
Nuottakalastaminen.
Nuotta on kalaverkko, joka nostetaan vedestä kääntämällä, jolloin kalat jäävät nuottaan. Nuottakalastusta harjoitetaan myös järvenjäillä talvella. Kulteet ovat tasaliinaisia virtanuottia, joilla kalastetaan lohia ja siikoja. Vedat ovat pieniä nuottia, joilla kaksi tai kolme henkilöä voivat kalastaa kahlaten. Vedojen avulla saadaan lähinnä vain pikkukaloja. Kuuritsa on kolmen henkilön jäällä jalaksin vedettävä nuotta. Havaspussi tai toiselta nimeltään havaspovi on suuri nuotta, jota myötävirtaan kalojen takaa vetäen voidaan saada lohia ja siikoja. Keskipovisia nuottia käytetään sekä avovesissä että talvella jään alla. Kohonuotalla voidaan pyytää kesällä muikkuja. Kohonuotta pysyy pinnalla kannattimien avulla.
Kleofon

Kleofon (, ) voi viitata seuraaviin:
Liisa Vuoristo

Liisa Mirjami Vuoristo (17. lokakuuta 1927 Tampere – 28. kesäkuuta 2009 Espoo) oli suomalainen kirjailija. Hän käsikirjoitti useita televisiosarjoja ja kuunnelmasarjaa "Kantolan perhe".
Vuoristo oli postin palveluksessa, kunnes 1960-luvun alussa ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi. Hänen esikoisteoksensa on nuortenkirja "Tytti ja rakkaus". Hän kirjoitti televisiolle useita lastennäytelmiä. Sittemmin hän kirjoitti erityisesti televisiosarjojen käsikirjoituksia. Hän asui New Yorkissa 1975–1986, mutta työskenteli sieltä käsin yhtenä "Kantolan perheen" käsikirjoittajista.
Vuoristolle myönnettiin 1988 taiteilijaeläke.
Bill Cheesbourg

William "Bill" Cheesbourg (12. kesäkuuta 1927 Tucson, Arizona, Yhdysvallat – 6. marraskuuta 1995 Tucson, Arizona, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kuuteen Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1957–1959, 1961 ja 1964–1965. Hän pääsi maaliin asti ainoastaan vuoden 1958 kilpailussa, jossa hän oli kymmenes. Häntä auttoi kilpailun alussa sattunut lähtökolari, jossa Pat O'Connor menehtyi. Cheesbourg kilpaili USAC-sarjoissa vuosina 1956–1962 ja 1964–1966 ollen kahdesti seitsemäs Daytonassa 1959 ja Fujissa 1966. Cheesbourg siirtyi Stock Car -sarjaan Indy uransa jälkeen voittaen useita mestaruuksia.
George Connor

Charles George Connor (16. elokuuta 1906 Rialto, Kalifornia, Yhdysvallat – 28. maaliskuuta 2001 Hesperia, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui peräti 14 Indianapolis 500 -kilpailuun vuosina 1935–1941 ja 1946–1952. Hän oli parhaimmillaan kolmas vuoden 1949 kilpailussa saavuttaen neljä pistettä, joita ei ole laskettu F1-tuloksiin. Hän ajoi kilpailuissaan yhteensä 1 703 kierrosta ja 6 851 kilometriä johtamatta kertaakaan kilpailua. Hän on kaikkien aikojen kuljettajien listalla viidentenä tällä tuloksella. Connor oli 95-vuotiaana yksi vanhimmista Indy 500 -kuljettajista aikanaan.
Rice River Road

River River Road on Winnipegjärven itärantaa seuraileva talvi- ja metsäautotie. Tie alkaa Manigotaganin kylän pohjoispuolelta Wanipigowjoen rannalta tieltä 304, ja johtaa pohjoiseen, päättyen lähelle Bloodveinjoen rantaa noin 14 kilometriä ennen Bloodvein First Nation -intiaanireservaattia. Tien pituus on noin 74 kilometriä.
Tien rakensivat puutavaran kuljetusreitiksi 1970-luvulla Pine Falls Paper Company (myöh. Tembec) ja Abitibi Price. Se muodostaa osan Manitoban pohjoisten alueiden talvitieverkostoa, joka palvelee Winnipegjärven itäpuolisia osia aina Ontarion rajalle saakka. Tietä käytetään vähäisissä määrin myös kesäaikaan, jolloin sitä ei ylläpidetä.
Vuonna 2007 Manitoban provinssi budjetoi 15 miljoonaa Kanadan dollaria tavoitteena parantaa Rice River Road ympärivuotiseksi soratieksi, sekä tulevaisuudessa jatkaa tietä pohjoispäästä aina Berens Riveriin saakka. Tavoitesuunnitelman mukaan tietä tulee kaksikaistainen 9,4 metrin levyinen sorapintainen tie.
Boulevard Saint-Germain

Boulevard Saint-Germain on hieman yli kolmen kilometrin pituinen puistokatu Pariisissa. Se kulkee 5., 6. ja 7. arrondissementin alueella pääosin Seinen suuntaisena noin puoli kilometriä joesta etelään, mutta kaartuu molemmissa päissään siten, että sen molemmat päät ovat joen varressa. 
Kadun itäpäästä johtaa silta Seinessä olevan saaren, Île Saint-Louis'n itäpäähän, josta sen jatkeena johtaa Boulevard Henri IV Bastiljin aukiolle. Kadun länsipää sijaitsee Ranskan kansalliskokouksen käytössä olevan Palais Bourbon'in luona vastapäätä Seinen pohjoispuolella sijaitsevaa Place de la Concordea.
Boulevard Saint-Germainin itäosa kulkee Quartier latinin kautta. Siellä se leikkaa Boulevard Saint-Michelin jokseenkin kohtisuorasti. Näiden katujen risteyksessä sijaitsee Musée de Cluny, jonka alueella on myös roomalaisaikaisen kylpylän rauniot.
Kadun länsiosa kulkee Saint-Germain-des-Prés'n, länsiosa Faubourg Saint-Germainin halki. Katu ja nämä molemmat kaupunginosat ovat saaneet nimensä Saint-Germain-des-Prés'n kirkosta, joka on nimetty piispa Germanus Pariisilaisen mukaan.
Historia.
Boulevard Saint-Germain rakennettiin 1860-luvulla Napoleon III:n hallituskaudella Georges Eugène Haussmannin suunnitelmien mukaisesti, jolloin se puhkaistiin vanhojen rakennuskorttelien läpi purkamalla rakennuksia. Toisin kuin Pariisin vanhoja keskiosia Seinen pohjoispuolella kiertävät, jo 1670-luvulla rakennetut ns. suuret bulevardit, se ei siis "Boulevard"-nimityksestä huolimatta sijaitse vanhojen kaupunginmuurien paikalla. Seinen eteläpuolella keskiaikaisten muurien paikalla on nykyisin vain kapeita katuja. Boulevard Saint-Germain rakennettiin kuitenkin siten, että sen voidaan katsoa täydentävän tämän Place Bastillelta Place de la Concordelle johtavan bulevardiketjun täydeksi ympyräksi.
Kadun varrella sijaitseva "Café de Flore" tuli 1940-luvun lopulla tunnetuksi aikakauden älymystön kokoontumispaikkana, jonka kanta-asiakkaita olivat muun muassa Jean-Paul Sartre ja Simone de Beauvoir.
Chris Biotti

Christopher J. Biotti (s. , Massachusetts) on yhdysvaltalainen pankkiiri, lakimies ja entinen jääkiekkoilija. Calgary Flames varasi Biottin NHL:än varausnumerolla 17, mutta hän ei pelannut liigassa yhtäkään ottelua.
Jääkiekkoura.
Biotti pelasi juniorijääkiekkoa kotikaupunkinsa Belmontin Belmont Hill Schoolin jääkiekkojoukkueessa high school -sarjaa. Hän pelasi myös koulun baseball-joukkueessa. Biotti pelasi vuoden 1985 jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. NHL:n Central Scouting Bureau piti häntä 20. lupaavimpana pelaajana. Calgary Flames varasi hänet kesällä 1985 vuorolla 17. High schoolin jälkeen Biotti siirtyi Harvardin yliopistoon, jossa hän pelasi jääkiekkoa yliopiston joukkueessa vuosina 1985–1987. Vuonna 1985 hän loukkasi olkapäänsä, ja oli sivussa kauden 1985–1986 ensimmäisen puoliskon. Olkapään korjaamiseksi tehtiin iso leikkaus. Biotti pelasi jälleen vuosina 1986 ja 1987 Yhdysvaltojen joukkueessa nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuonna 1986 joukkue sai pronssia. Biotti oli vuonna 1987 eniten nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa pelejä (21 peliä) pelannut yhdysvaltalainen. Myöhemmin ennätys on rikottu.
Biotti jätti Harvardin vuonna 1987 ja ryhtyi jääkiekkoammattilaiseksi. Tosin hän suoritti yliopistotutkinnon loppuun pelikausien välissä. Biotti pelasi vuodet 1987–1990 Calgary Flamesin farmijoukkue Salt Lake Golden Eaglesissä IHL:ssä. Vuonna 1990 hän siirtyi Italian pääsarjaan pelaamaan HC Brunico -seuraan. Hän pelasi seurassa vuoteen 1993, jolloin lopetti uransa.
Ura liike-elämässä.
Biotti lopetti jääkiekkouransa vuonna 1993 ja ryhtyi opiskelemaan lakia. Hän valmistui vuonna 1997 Suffolkin yliopistosta. Biotti työskenteli lakimiehenä Bostonissa vuosina 1997–2001. Hän muutti vuonna 2001 San Franciscoon ja aloitti työskentelyn piirisyyttäjän toimistossa. Myöhemmin hän siirtyi Bank of American palvelukseen ja vuonna 2006 Deutsche Bank Private Wealth Managementin San Franciscon toimiston varajohtajaksi ja pankkiiriksi.
Ojanukkasammal

Ojanukkasammal ("Dicranella cerviculata") on nukkasammalten sukuun kuuluva sammal, jota tavataan koko Suomessa. 
Ulkonäkö.
Ojanukkasammal on pieni (0,5 - 2 cm) ja sen lehdet ovat hyvin kapeat, ehytlaitaiset ja niissä on keskisuoni. Pesäkeperä on sammalen kokoon nähden pitkä ja väriltään kellertävä. Pesäke on melko lyhyt, pysty ja liereä. Lisäksi sen kaulassa on pieni kyhmy.
Levinneisyys.
Ojanukkasammalta kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä. Suomessa se on yleinen koko maassa.
Elinympäristö.
Ojanukkasammal kasvaa paljastuneella turpeella esim. ojien ja teiden penkoissa.
William Lane Craig

William Lane Craig (s. 23. elokuuta 1949) on yhdysvaltalainen uskonnonfilosofi ja teologi, joka kuuluu nykyajan huomattavimpiin kristinuskon apologeettoihin. Hän on pyrkinyt todistamaan Jumalan olemassaoloa filosofisesti ja puolustanut julkisesti uskoa Jeesuksen ruumiilliseen ylösnousemukseen. Hän on julkaissut lukuisia kirjoja ja osallistunut lukuisiin julkisiin väittelyihin.
Elämä ja ura.
Illinoisin Peoriassa syntynyt ja Keokukissa, Iowassa kasvanut Craig tuli kristityksi hänen ollessaan teini-ikäinen. Hän valmistui Illinoisin Wheaton Collegesta ja Trinity Evangelical Divinity Schoolista. Hän sai tohtorinarvon filosofiasta Birminghamin yliopistolta (1977) ja teologiasta Münchenin yliopistolta (1984). Hän on työskennellyt Trinity Evangelical Divinity Schoolissa, Westmont Collegessa, Leuvenin katolisessa yliopistossa ja Biolan yliopiston Talbot School of Theologyssa.
Näkemyksiä.
Craig on esittänyt niin sanotun kosmologisen Kalam-argumentin Jumalan olemassaolon puolesta. Hän on älykästä suunnittelua kannattavan Discovery Instituten jäsen. 
Craig on kritisoinut sitä, että yli puolet evankelikalistien papistosta uskoo universumin olevan alle 10 000 vuotta vanha ja on kutsunut tätä ”suunnattoman kiusalliseksi” ja ”tieteellisesti hölynpölyksi”. Evoluutiosta Craig on todennut, että pitää Raamatun luomiskertomusta kuvaannollisena ja siten yhteensopivana biologisten evoluutioteorioiden kanssa. Näin ollen Craig sanoo, että elämän alkuperä ei ole hänelle raamatullinen kysymys, vaan tieteellinen kysymys ja on avoin seuraamaan todisteita sinne minne ne johtavat. Tällä hetkellä Craig ei näe yhtäkään teoriaa riittävänä selittämään elämän alkuperää. 
Hänen kanssaan ovat väitelleet muiden muassa Sam Harris, Antony Flew, John Dominic Crossan, Christopher Hitchens ja Kari Enqvist.
Yksityiselämä.
Craigilla on vaimo Jan ja kaksi aikuista lasta.
Vait

Vait ovat luoteisessa Liberiassa, Sierra Leonen pohjoisosassa ja lähialueilla Guineassa asuva kansa. Vuonna 1980 heitä arvioitiin olevan 350 000 henkeä.
Vait puhuvat mandelaista kieltä. 1800-luvulla sen kirjoittamista varten laadittiin omaperäinen vai-kirjoitus. Kansan pääelinkeino on maanviljely. Peruselintarvikkeena on riisi, ja sen lisäksi vait viljelevät muun muassa puuvillaa, maissia, kurpitsaa, inkivääriä, kahvia ja kaakaota. Palmupuukin on tärkeä hyödyke, josta vait saavat muun muassa pähkinöitä, voita, viiniä, polttoainetta, saippuaa ja koreja. Koulutus jakautuu kolmeen eri tyyppiin lapsien iästä riippuen: ”maaseutukoulu” (jossa lapset opettelevat vain kansan tapoja, sosiaalisia taitoja ynnä muuta), englanninkielinen koulu sekä arabiankielinen koraanikoulu. Käsityöammatit ovat kehittyneitä. Suurin osa vaista on sunnalaisia muslimeja.
Vailainen kirjaimisto

Vailainen kirjaimisto on Liberiassa ja Sierra Leonessa puhuttavaa mandelaista vain kieltä varten laadittu omaperäinen tavukirjoitusjärjestelmä.
Vailaisen kirjaimiston loi vuoden 1833 tienoilla Momolu Duwalu Bukele, joka tunsi ennestään latinalaisen ja arabialaisen kirjaimiston. Ne eivät kuitenkaan ole suoraan vaikuttaneet sen kehitykseen. Arabialaisesta kirjoituksesta lainattu piirre on ehkä tarkkeiden käyttö. Eräät merkit lienevät alkuperältään piktografisia tai ideografisia. Ne saattavat perustua aikaisempaan kuvakirjoitukseen, joka ei ole säilynyt. Mahdollisena esikuvana on mainittu myös cherokeen tavukirjoitus.
1800–1900-lukujen aikana vain kirjoitusjärjestelmään tehtiin useita muutoksia. Yksinkertaistettu merkistö luotiin vuonna 1900. Siihen kuuluu 212 tavumerkkiä, joista osa on yksinkertaisia ja osa tarkkeilla varustettuja yhdysmerkkejä. Kirjoituksen suunta on vasemmalta oikealle.
Vailainen kirjaimisto luotiin alun perin rituaalitarkoituksia varten. Sitä käytettiin myös yksityisessä kirjeenvaihdossa, kansanperinteen muistiinpanoissa sekä Raamatun ja Koraanin tekstien käännöksissä. Kirjaimisto vaikutti menden, kpellen, loman ja bassan omaperäisten kirjoitusjärjestelmien kehitykseen. Vailainen kirjaimisto on edelleen käytössä, ja vuonna 2003 sillä julkaistiin Uusi testamentti.
Etola

Etola on suomalainen perheyritys, joka muodostuu noin 30 erikoisliikkeestä ja useista yhtiöistä. Henkilöstömäärä on noin 1 750. Yhtymän päätoimialat ovat teollisuuskumit, -muovit, -teipit, johdintarvikkeet, työsuojelutuotteet, tiivisteet, kiinnitystarvikkeet ja hydrauliikka. Yhtiöiden kokonaisliikevaihto on n. 560 milj. euroa, josta teollisuustuotteiden ja -tarvikkeiden osuus on noin 80%. 
Konserni.
Etola-yhtiöt on suomalainen teollisuustuotteita ja -tarvikkeita maahantuova, valmistava ja markkinoiva yritysryhmä, joka muodostuu useasta keskenään tiiviissä yhteistyössä toimivasta yrityksestä. Teollisuustuotteiden myynti aloitettiin 1956.
Yhtymän perinteisten kumi- ja muovituotteiden lisäksi tuotevalikoimaan kuuluvat nykyisin myös työsuojelutuotteet, kiinnitystarvikkeet ja hydrauliikka sekä laakerit ja voimansiirtotarvikkeet, työkalut ja sähkötyökalut, hionta- ja hitsauslaitteet ja -tarvikkeet, elektroniikan komponentit ja kiinteistönhoitolaitteet ja -tarvikkeet. Teollisuustuotteiden lisäksi Etola-yhtiöön kuuluu vähittäiskauppaketju Talous Etola, veneilyalan erikoisliike Maritim sekä rakennustarvikealalla toimiva Kumuko.
Standardituotteissa Etola toimii yhteistyössä suurten kansainvälisten markkinajohtajien kanssa, erikoistuotteita se valmistaa itse Suomessa.
Historia.
Etolan on perustanut Johan August Etholén 1930-luvun alussa. Saatuaan potkut huonon taloustilanteen vuoksi Etholén osti itselleen kolme kumikauppaa. Toiminnan alettua laajentua Etholén aloitti erilaisten kumituotteiden valmistuksen. Kauppoja oli Turussa ja kaksi Helsingissä, joista yksi Helsingissä sijaitsevista on vielä toiminnassa. Etholénin poika kauppaneuvos Nils A. Etola oli pitkään Etola-yhtiön johdossa. Hänen työtään jatkaa puolestaan hänen poikansa Erkki Etola.
Koripallon Suomen cup 2009

Koripallon Suomen cup 2009 oli kaikkiaan 22. koripallon Suomen cupin järjestämisvuosi. Cup-mestaruuden voitti Espoon Honka.
Tulokset.
Karsintakierros.
Ottelut pelattiin 23. elokuuta mennessä.
Ensimmäinen kierros.
Otteluparit arvottiin 24. elokuuta mennessä ja ottelut pelattiin 6. syyskuuta mennessä.
Toinen kierros.
Parit arvottiin 7. syyskuuta ja ottelut pelattiin 16. syyskuuta mennessä.
16 parasta.
Puolivälierät pelattiin pääasiassa 23. syyskuuta, mutta Fokopon ja Porvoon Tarmon välinen peli pelattiin päivää aikaisemmin.
Mendet

Mendet ovat Sierra Leonen keski- ja kaakkois-osissa sekä Liberiassa asuva kansa. Joitain mendejä asuu myös Guineassa. Vuonna 1983 heitä arvioitiin olevan 1,2 miljoonaa henkeä, joista 1,1 miljoonaa Sierra Leonessa.
Mendejen puhuma menden kieli kuuluu mandelaisiin kieliin. 1900-luvun alussa sitä varten luotiin omaperäinen mende-kirjoitus. Kansa jakaantuu kolmeen etniseen ryhmään: "spa", "seva" ja "ko". Mendejen pääelinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Heidän käsityötaiteensa on kehittynyttä. Suurin osa mendeistä harjoittaa perinteistä uskontoa, osa on muslimeja tai kristittyjä.
Mustafa IV

Mustafa IV (8. syyskuuta 1779 – 15. tai 16. marraskuuta 1808) oli Osmanien valtakunnan sulttaani 1807–1808. Hän oli sulttaani Abd-ul-Hamid I:n ja sulttaanitar Nuketsezan poika. Mustafa oli luonteeltaan ahne, ovela ja heikkohermoinen ja käytti aikansa mieluummin elämän nautintoihin kuin opiskeluun äitinsä johdolla.
Mustafa nousi valtaistuimelle 28-vuotiaana 29. toukokuuta 1807 enonsa sulttaani Selim III:n tilalle, joka syöstiin valtaistuimelta janitsaari Kabakçı Mustafan johtamassa kapinassa. Mustafa IV:n valtakausi jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä suurvisiiri Alemdar Mustafa paššan kokoama armeija syrjäytti hänet jo seuraavana vuonna ja nosti valtaan Mahmud II:n.
Etra

Etra Oy on suomalainen teknisen kaupan erikoisliike, joka tarjoaa erilaisia teollisuustuotteita ja palveluita.
Historia.
Etola-yhtiöt työllistää yli 1 500 ihmistä, joista noin 1 100 työskentelee teollisuustuotteiden parissa. Teollisuus Etolan, TKA-Yhtymän, Pohjolan Tekniikan sekä useiden muiden paikallisten yritysten yhdistyttyä vuonna 2007 valittiin uuden yhtiön nimeksi ETRA Oy.
Liiketoiminta.
Etran päätoimialat ovat teollisuuskumit, teollisuusmuovit, teollisuusteipit, johdintarvikkeet, työsuojelutuotteet, tiivisteet, kiinnitystarvikkeet ja hydrauliikka. Toimitusohjelmaan kuuluvat myös laakerit, voimansiirtotarvikkeet, työkalut, sähkötyökalut, elektroniikan komponentit, hionta- ja hitsauslaitteet sekä kiinteistönhoitotarvikkeet. Nykyisin Etra myy kaikkia Etola-yhtiöiden teollisuustuotteita.
Etra Megacenter.
Etran jakelukanavaan kuuluu 37 Etra Megacenteriä Suomessa. Toimipisteet koostuvat noutomyymälöistä ja paikallisvarastoista. Paikallisyksiköt ja keskusvarastot toimivat yhteisessä tietojärjestelmässä, joka sisältää yli 180 000 varastonimikettä. Liikkeiden koko vaihtelee 500-4 000 m²:n ja henkilöstömäärät 5-40 henkilön välillä. Paikallisvarastot koostuvat määritetyn standardivalikoiman lisäksi paikallisten asiakkaiden tarpeiden mukaisesta tuotevalikoimasta.
Palvelut.
Logistiikka.
Yleisimmin käytettyjä logistiikkapalveluita ovat:
Tuotanto ja alihankinta.
Alihankintapalveluihin kuuluvat mm:
Olavi Matalapuro

Niilo Ensio Nevalainen, kirjailijanimi Olavi Matalapuro (28. huhtikuuta 1921 Pielisjärvi – 21. syyskuuta 1970 Lieksa) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Nevalainen osallistui Lieksan kulttuurielämään hyvin monipuolisesti muusikkona, näyttelijänä ja puhujana. Kirjalliset harrastukset veivät hänet toimittajan työhön mm. Lieksan Kansan Voimaan ja Helsingissä Suomen Sosiaalidemokraatin toimittajaksi. Hän toimi Lieksan lehden avustajana lehden perustamisesta 1954 lähtien sairastumiseensa asti.
Lauri Immonen

Lauri Immonen (2. syyskuuta 1913 Impilahti – 26. elokuuta 1979 Outokumpu) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria.
Laatokan Mantsinsaarelta kotoisin ollut Immonen asui sodan jälkeen Forssassa ja Tammelassa vuosina 1945-1976. Immonen kuvasi teoksissaan talvisodan tapahtumia Laatokan rintamalla käyttäen aineistona arkistojen asiakirjoja, päiväkirjoja sekä taisteluissa mukana olleiden henkilöhaastatteluja. Kirja "Kaksi tykkiä : Mantsinsaari talvisodassa" kertoi Mantsinsaaren taisteluista ja "Unohdettujen rintama" Petäjäsaaren taistelusta. Immonen kirjoitti myös radiodokumentteja ja lehtiartikkeleita muun muassa Forssan Lehteen. 
Immosen puoliso oli opettaja ja kirjailija Kyllikki Pellinen, opettaja ja kirjailija Tapani Immonen oli heidän poikansa.
Selim III

Selim III (24. joulukuuta 1761 – 28. heinäkuuta 1808) oli Osmanien valtakunnan sulttaani 1789–1807. Hän oli sulttaani Mustafa III:n ja georgialaissyntyisen sulttaanitar Mihrisahin poika. Ennustajat väittivät, että hänestä tulisi maailmanvalloittaja, joten hänen isänsä järjesti hänen syntymänsä kunniaksi seitsenpäiväisen juhlan. Selim varttui palatsin rakastavassa ja sivistyneessä ilmapiirissä. Hän piti kirjallisuudesta ja taiteesta ja etenkin kalligrafiasta. Hän oli myös lahjakas runoilija, muusikko ja säveltäjä ja osasi puhua sujuvasti arabiaa ja persiaa.
Mustafa III halusi pojasta seuraajansa, mutta hänen kuoltuaan sydänkohtaukseen 21. lokakuuta 1774 valtaistuimelle nousi Selimin eno Abd-ul-Hamid I. Abd-ul-Hamidin kuoltua viisitoista vuotta myöhemmin Selimistä tuli viimein sulttaani 28-vuotiaana 7. huhtikuuta 1789. Ranskan suuri vallankumous samana vuonna vaikutti myös Selimin hoviin.
Selim oli paitsi syvästi uskonnollinen ja isänmaallinen myös uudistusmielinen hallitsija, joka halusi modernisoida Osmanien valtakunnan. Hän uudelleenjärjesti virkakoneistoa yrittäessään poistaa korruptiota ja nepotismia. Hän halusi uudistaa asevoimansa ja haki aktiivisesti tietotaitoa maailmalta. Vuonna 1795 ruotsalaisia upseereja ja laivanrakentajia saapui Istanbuliin kehittämään laivastoa. Kansa piti hänestä ja toivoi, että nuori sulttaani nostaisi valtakunnan entiseen loistoonsa.
Napoleonin nousun myötä osmanien valtakuntaan alkoi kohdistua paineita siihen saakka ystävällismielisen Ranskan taholta. Vuoden 1797 Campo Formion rauhan myötä Ranskasta tuli rajanaapuri Selimin valtakunnan kanssa. Vuonna 1805 Selim oli pakotettu tunnustamaan Napoleon Ranskan keisariksi, sillä hän halusi Ranskasta vahvan liittolaisen Venäjää vastaan.
Selim syrjäytettiin vallasta 29. toukokuuta 1807 janitsaarien kapinassa ja hänen tilalleen tuli Mustafa IV. Mustafan miehet tappoivat hänet vuotta myöhemmin valtakuntaa koetelleissa levottomuuksissa. Hänet haudattiin isänsä viereen Lalelin moskeijaan Konstantinopolissa.
Senusit

Senusit (arabiaksi "as-sanusija") ovat Muhammad bin Ali as-Sanusin vuonna 1837 perustama pohjoisafrikkalainen suufiveljeskunta. As-Sanusin kuoltua veljeskuntaa johtivat hänen poikansa Muhammad al-Mahdi (1844–1902) ja Muhammad aš-Šarif (1846–1896). Ensimmäinen toimi etupäässä veljeskunnan hallinnollisena ja sotilaallisena johtajana, jälkimmäinen hengellisenä auktoriteettina.
Veljeskunnan keskeisintä tukialuetta oli Kyrenaika. Sen kannattajia oli myös Hijazissa, Tripolitaniassa, Egyptissä, Sudanissa ja Tunisian eteläosassa. Lähetystyötä harjoitettiin etelä-Saharan, Tšadin ja Sudanin mustaihoisen väestön keskuudessa. Eteläsuuntausta vahvisti myös veljeskunnan päämajan siirtäminen Al-Džawfiin Kufran keitaalle. Eurooppalaiset siirtomaavallat, Turkki ja egyptiläiset yrittivät turhaan käyttää senuseja hyväkseen keskinäisessä kamppailussaan. Veljeskunta vastusti myös Sudanin mahdikapinaa. Tšadjärvellä vuonna 1899 alkaneet yhteenotot ranskalaisten kanssa päättyivät senusien tappioon vuonna 1902.
Al-Mahdin kuoltua veljeskunnan johtoon asettui hänen veljenpoikansa Ahmad aš-Šarif (kuoli 1933), joka ryhtyi johtamaan Italian-vastaisia sotatoimia. Taistelut jatkuivat vaihtelevalla menestyksellä ensimmäisen maailmansodan aikaiseen senusikapinaan saakka, jolloin Turkin ja Saksan puolelle asettuneet senusit kärsivät tappion Italian ja Britannian joukoille. Ahmad aš-Šarif pakeni Istanbuliin ja veljeskunnan johtajuus siirtyi al-Mahdin pojalle Idris as-Sanusille (1890–1983). Italialaiset tukahduttivat verisesti senusien johtaman Libyan vastarintaliikkeen 1930-luvun alkuun mennessä. Vastarinta mureni, kun italialaiset vangitsivat ja teloittivat senuseihin kuuluuneen taitavan sissipäällikön Umar al-Mukhtarin vuonna 1931. Vuonna 1951 veljeskunnan päämiehestä Idris as-Sanusista tuli itsenäisen Libyan kuningas. Vuoden 1969 vallankumouksen jälkeen järjestön toimintaa on pyritty rajoittamaan.
As-Sanusin kehittämään veljeskunnan ideologiaan kuluu teokraattinen valtioihanne ja kielteinen suhtautuminen kontakteihin ei-muslimeiden kanssa. Pyhää sotaa pidettiin äärimmäisenä puolustuskeinona toisuskoisten hyökkäyksiä vastaan. Senusien rituaali koostuu muilta veljeskunnilta lainatuista aineksista. Ekstaattinen käyttäytyminen, laulu ja tanssi olivat kiellettyjä, mutta myöhemmin sääntöjä lievennettiin.
Ilissos

Ilissos (, ) oli joki antiikin Ateenassa. Nykyisin se on suurimmaksi osaksi muutettu kulkemaan maan alla. Joki sai alkunsa Hymettos-vuorelta ja virtasi Akropoliin eteläpuolitse. Ilissos yhtyi sivujokeensa Eridanokseen Akropoliin länsipuolella. Myöhemmin se yhtyi Kefissosjokeen, ja näiden vedet virtasivat edelleen Faleroninlahteen.
Antiikin aikana joki virtasi Ateenan kaupunginmuurin eli Themistokleen muurin ulkopuolella. Platonin "Faidroksessa" joen vehreät rannat esitetään yhtenä Sokrateen lempipaikoista filosofoinnille. Jokea pidettiin pyhänä, ja sen varrella oli useita pyhäköitä. Joen varrella sijaitsivat myös muun muassa Panateenalainen stadion, Kynosargesin gymnasion, Artemis Agroteran temppeli sekä Kallirrhoen lähde. Nykyisin joesta on näkyvissä vain pieni alue Olympian Zeuksen temppelin raunioiden eteläpuolella. Joki oli merkittävä makean veden lähde kaupungille, ja sen vesi oli puhtaampaa kuin Eridanoksen, josta tuli myöhemmin ennemminkin viemäri. Ilissos katettiin 1950-luvulla Ateenan valtateiden rakentamisen yhteydessä.
Kreikkalaisessa mytologiassa Ilissos oli myös jokeen yhdistetty puolijumala, joka oli Poseidonin ja Demeterin poika. Häntä palvottiin Ardettos-kukkulalla Olympian Zeuksen temppelin lähellä sijainneessa pyhätössä. Ilissos oli kuvattuna muun muassa Parthenonin läntisessä päätykolmiossa, mikä osoittaa joen merkitystä kaupungille.
Momoko Tsugunaga

Momoko Tsugunaga (, s. 6. maaliskuuta 1992, Chiban prefektuuri) on japanilainen entinen poplaulaja. Hän kuului Hello! Projectiin ja esiintyi sen alla toimivissa yhtyeissä Berryz kōbō ja Buono!, jonka johtajana hän toimi, ja myöhemmin Country Girls -yhtyeessä. 
Musiikkiuransa lisäksi Tsugunaga esiintyi usein television keskusteluohjelmissa. Julkaistuaan kokoelma-albumin vuonna 2017 hän vetäytyi julkisuudesta.
Kolonáki

Kolonáki (, ”Pieni pylväs”) on kaupunginosa Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee Ateenan keskustan itäpuolella Lykavittós-kukkulan ja Sýntagma-aukion välisellä alueella ja kuuluu kaupungin 1. suuralueeseen. Kaupunginosa on saanut nimensä sen keskusaukiolla Kolonáki-aukiolla olevasta antiikin aikaisesta pylväästä.
Kolonáki on vaurasta ja hyvin hoidettua aluetta, ja siellä on kalliimpia asuintaloja, liikkeitä ja ravintoloita. Kaupunginosassa sijaitsevat muun muassa Bysanttilainen ja kristillinen museo, Benaki-museo ja Sotamuseo, jotka ovat alueen valtaväylän Vasilíssis Sofías -kadun varrella, sekä Kykladisen taiteen museo ja Pyhän Dionysios Areopagitan kirkko. Kaupunginosassa sijaitsee myös Kolonákin metroasema.
Alueen antiikin aikaisiin löydöksiin kuuluvat Aristoteleen perustaman peripateettisen koulukunnan käyttämän Lykeionin gymnasionin rauniot, jotka sijaitsevat Rigíllis-kadun varrella.
Kaupunginosan eteläpuolella sijaitsee Kansallispuutarha sekä Anáktoran kaupunginosa, pohjoispuolella Exárcheia ja Pefkákia sekä Lykavittós-kukkula.
Sami Haapakoski

Sami Haapakoski (s. 19. huhtikuuta 1982 Ylivieska) on suomalainen pesäpalloilija, joka pelaa Sotkamon Jymyssä. Hän on edustanut aiemmin Puijon Pesistä, Pattijoen Urheilijoita, Vimpelin Vetoa ja Kempeleen Kiriä. Nykypesäpallon kirkkaimpiin tähtiin kuuluva Haapakoski on tunnettu erittäin nopeana etenijänä ja tehokkaana polttajana. Hän nousi Superpesiksen kaikkien aikojen etenijätilaston kärkeen kaudella 2014, ohittaessaan tilaston kärjessä olleen Janne Vuorisen. Lisäksi hänen nimissään oli yhden kauden ennätys tuoduissa juoksuissa, 78, joka syntyi kaudella 2011. Heinäkuussa 2020 Haapakoski saavutti kautta aikain ensimmäisenä pesäpalloilijana tuhat tuotua juoksua Superpesiksen runkosarjassa.
Muuta.
Varsinaiselta ammatiltaan Haapakoski on nuohooja.
Rosario Murcia-Gangloff

Rosario Murcia-Gangloff (o.s. Murcia, s. 23. syyskuuta 1964 Lyon, Rhône, Ranska) on ranskalainen kestävyysjuoksija.
Rosario Murcia-Gangloff, silloiselta sukunimeltään Murcia, sijoittui Splitin EM-kilpailuissa 1990 20:nneksi 10 000 metrin juoksussa ajalla 33.44,44. Sevillan MM-hallikilpailuissa 1991 hän sijoittui 3 000 metrin juoksussa kuudenneksi ajalla 8.56,20. Samana vuonna Tokion MM-kilpailuissa hän karsiutui 3 000 metrin juoksun alkuerissä. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän karsiutui 10 000 metrin juoksun alkuerissä. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän sijoittui 10 000 metrillä 18:nneksi ajalla 32.54,65. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän sijoittui maratonilla 29:nneksi ajalla 2.43.15. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän karsiutui 5 000 metrin juoksun alkuerissä.
Maastojuoksun arvokilpailuissa Gangloff saavutti kolme joukkuemitalia: MM-pronssia 1988, MM-hopeaa 1989 sekä EM-pronssia 1995. Hänen henkilökohtaiset sijoituksensa maastojuoksun MM-kilpailuissa olivat 30:s vuonna 1988, 93:s vuonna 1989, 50:s vuonna 1991, 80:s vuonna 1992 ja 41:s vuonna 1995 sekä maastojuoksun EM-kilpailuissa 21:s vuonna 1995.
Murcia-Gangloff voitti Ranskan mestaruuden 5 000 metrin juoksussa vuonna 1995 sekä 10 000 metrin juoksussa vuosina 1990, 1992 ja 1993. Huhtikuussa 1992 hän juoksi 10 000 metrillä Ranskan ennätyksen 31.42,83.
Murcia-Gangloff sairastaa glaukoomaa.
Kari Hakkarainen

Kari Hakkarainen (s. 17. huhtikuuta 1969) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Erinomaisena vaihtolyöjänä tunnettu Hakkarainen muodosti 1990-luvulla yhdessä Sami Sirviön ja Janne Vuorisen kanssa Sotkamon Jymyn kärjen. Hakkarainen lopetti uransa vuonna 2001, mutta teki lyhyen paluun pääsarjatasolle loppukaudella 2007. Hakkarainen edusti koko uransa ajan Sotkamon Jymyä. Ammatiltaan hän on sähköasentaja.
Hakkarainen voitti urallaan seitsemän Suomen mestaruutta ja kärkilyöntitilaston neljä kertaa (1993,1994, 1996 ja 1998). Vuoden pesäpalloilijaksi hänet valittiin 1996.Lisäksi hänet palkittiin kauden parhaalle sisäpelaajalle myönnettävällä kultaisella mailalla kolmesti (1993, 1996 ja 1998). Hakkarainen valitsi Idän joukkueen vuoden 2019 Itä-Länsi-otteluun.
Perhe.
Saku Hakkarainen, Hakkaraisen poika, oli myös pääsarjatason pesäpalloilija. Hän edusti isänsä tavoin Sotkamon Jymyä, ja voitti kaudella 2013 ensimmäisen Suomen mestaruutensa. Hakkarainen lopetti pelaajauransa kauteen 2018.
Édouard-Léon Scott de Martinville

Édouard-Léon Scott de Martinville (25. huhtikuuta 1817 – 26. huhtikuuta 1879) oli ranskalainen Pariisissa asunut kustantaja ja kirjakauppias. Hänet tunnetaan fonoautografin, varhaisimman tunnetun äänen tallennuskoneen keksijänä. Fonoautografi patentoitiin hänen nimellään 1857 patenttinumerolla 17 897/31 470.
Historia.
Toimiessaan kustantajana ja kirjakauppiaana de Martinville sai käsiinsä useita tieteellisiä julkaisuja. Hän kiinnostui niistä ja ryhtyi keksijäksi. Valokuvauksen keksiminen innoitti häntä yrittämään luoda laitetta, jolla voisi tallentaa ääntä. Hän tutki ihmisen korvan anatomiaa koskevia julkaisuja ja mallinsi niitä koneessaan. Hän sai fonoautografinsa valmiiksi 26.1.1857 ja sai patentin saman vuoden maaliskuussa. Vaikka laitetta myytiin useisiin laboratorioihin, laite ja sillä tehdyt äänitteet katosivat pitkäksi aikaa.
Vuonna 2008 New York Times julkaisi tiedon fonoautografin löytymisestä. Samalla löydettiin myös sillä tehtyjä äänitteitä. 9. huhtikuuta 1860 nauhoitetussa äänitteessä oletettiin nuoren naisen laulavan ranskalaista kansanlaulua nimeltä "Au Clair de la Lune" 10 sekunnin ajan. Tutkimusten edetessä huomattiin, että äänitettä oli toistettu kaksinkertaisella nopeudella ja laulun oikean keston olevankin 20 sekuntia. Tällöin laulajan ääni vastaa aikuisen miehen ääntä ja oletettavasti de Martinville itse laulaa laulua hitaasti.
Dan Barker

Dan Barker (s. 25. kesäkuuta 1949) on entinen kristillinen evankelista, joka uskosta luovuttuaan on noussut erääksi nykyajan huomattavimmista ateistisista aktivisteista. 
Kaliforniassa kasvanut Barker aloitti hengellisen uransa nuorena ja valmistui Azusa Pacific -yliopistosta. Hän sai pappisvihkimyksen vuonna 1975 ja työskenteli kveekarikirkossa, Assemblies of God -kirkossa sekä itsenäisessä karismaattisessa kirkossa. Hän julisti vuosia evankeliumia ja saavutti menestystä kristillisen musiikin esittäjänä ja säveltäjänä. Hän oli myös kaksi vuotta lähetystyössä Meksikossa.
Uskosta luopumisestaan Barker kertoi ensi kertaa vuonna 1984. Hän on sittemmin toiminut Freedom From Religion Foundationissa. Hän oli sen PR-johtajana vuosina 1987–2004 ja on vuodesta 2004 toiminut sen puheenjohtajana vaimonsa Annie Laurie Gaylorin kanssa.
Barkerin julkaisujen joukossa on kirja "Losing Faith In Faith: From Preacher To Atheist" (1992), jossa hän kuvaa uskosta luopumistaan ja tarkastelee kriittisesti kristillistä oppia. Hän on jatkanut ammattimaista muusikonuraansa vielä vapaa-ajattelija-aikanaan. Hän on julkaissut myös ateismiin ja vapaa-ajatteluun liittyvää musiikkia. 
Yksityiselämä.
Dan Barker on asunut 1980-luvulta saakka Wisconsinin Madisonissa. Hän on alkuperäisamerikkalainen, ja kuuluu poikkeuksellisen korkean älykkyysosamäärän omaavien Prometheus Societyyn sekä osallistuu shakkiturnauksiin.
Barkerilla on viisi lasta.
Libertus

Libertus tai libertinus oli nimitys vapautetusta orjasta antiikin Roomassa. Antiikin Kreikassa vapautettuja orjia kutsuttiin nimellä "apeleutheros" ().
Manumissio.
Vapauttamista, jonka isäntä ("patronus") suoritti jo eläessään tai kuoltuaan testamentissaan, kutsuttiin "manumissioksi". Isännällä oli oikeus vapauttaa talouteensa kuuluva orja melko vapaasti. Augustuksen aikana kuitenkin asetettiin tiettyjä rajoituksia testamentin kautta vapautettujen määrälle. Orja saatettiin vapauttaa suullisesti, hänet voitiin siirtää kuvaannollisesti jonkin jumalan omaisuudeksi (kuten Delfoissa) tai jollakin muulla tavalla, josta jäi vapautetulle laillinen asiakirja tapahtuneesta. Vapautettu sai manumissiossa uuden nimen, jossa "praenomen" ja "nomen gentile" tuli patronukselta, ja "cognomen" oli kantajansa alkuperäinen nimi.
Asema.
Lain edessä oli kolme vakiintunutta tapaa vapauttaa orja: "vindicta", "census" ja "testamentum". Asianmukaisesti vapautetusta entisestä orjasta tuli "libertus cives", jolla oli kansalaisoikeudet, mutta hän pysyi edelleen sidoksissa patronukseensa kuin lapsi suhteessa isäänsä. Libertuksen vapaudessa syntyneitä lapsia kutsuttiin nimellä "ingenuus". Nämä eivät enää olleet alamaissuhteessa patronukseen, eikä heiltä odotettu tottelevaisuutta ("obsequium") tai kunnioitusta ("reverentia").
Useimmat vapautetut kuuluivat alaluokkaan, mutta keisariajan Roomasta on esimerkkejä korkeaan asemaan päässeistä, erityisesti Claudiuksen hallituskaudella. Kuuluisia vapautettuja tai heidän jälkeläisiään olivat Pallas, Narcissus ja Nymphidius. 
Cicerolla oli sihteerinään vapautettu Marcus Tullius Tiro, joka pikakirjoitti valtiomiehen puheita ja hoiti tämän kirjastoa. Petroniuksen hajanaisesti säilyneessä "Satyriconissa" on osio "Trimalchion pidot", jonka nimihenkilönä esiintyy nousukasmainen, rikastunut vapautettu.
Ray Crawford

Raymond "Ray" Crawford (26. lokakuuta 1915 Roswell, New Mexico, Yhdysvallat – 1. helmikuuta 1996 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kolmeen Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1955–1956 ja 1959. Hän keskeytti kaikissa kilpailuissaan eikä saavuttanut pisteitä. Hän oli kahdesti 23. vuosina 1955 ja 1959. Crawford kilpaili USAC- ja AAA-sarjoissa vuosina 1954–1959 ollen kuudesti top 10:n joukossa. Hän voitti vuoden 1954 Stock car -luokan Carrera Panamericana -ajon Lincolnilla.
Taukojalka

Taukojalka.com on vuodesta 2001 lähtien vaikuttanut tanssiin ja nuorisokulttuuriin keskittyvä yhteisösivusto, joka perustuu alan seurantaan, spesiaaliblogeihin, keskustelutilaan sekä Mun kengät -osioon. Alun perin sivusto toimi erityisesti breakdance-harrastajien keskustelufoorumina sekä eri puolella Suomea järjestettävistä tapahtumista saatavan materiaalin julkaisupaikkana. 
Blogit.
Taukojalan blogikirjoittajiin kuuluvat suomalaiset ammattilaistanssijat Focus, Hatsolo ja Mercy-1 Flow Mo -ryhmästä sekä Tanssianssi. Lisäksi sivustolta löytyy soul, funk ja hiphop -musiikkigenreihin keskittyvä Kulta-Aika -blogi.
Focus, Hatsolo ja Mercy-1 ovat ansioituneet kansainvälisellä saralla voittaen useita kilpailuja, joihin lukeutuvat mm. Rock Steady Anniversary 2006 (USA), Circle Kingz 2005 (Sveitsi) ja Hip H'op Session 2006 (Ranska). He ovat kiertäneet kutsuvieraina Euroopassa, Aasiassa ja Yhdysvalloissa sekä esiintyneet oman "Let It Flow - Tanssin Virtaa" -dokumenttinsa (Yle) ohella Suomessa mm. Tanssii Tähtien Kanssa ja Eurovision TV-lähetyksissä.
Mun Kengät -osio.
Vuorovaikutteinen Mun Kengät -osio perustuu käyttäjälähtöiseen sisältöön: käyttäjät laittavat osioon kuvia omistamistaan kengistä lyhyiden tarinoiden kera. Käyttäjät voivat myös antaa palveluun laitetuille kengille ääniä ja seurata äänien jakautumista.
Tapahtumat.
Taukojalka -nimen alla on järjestetty breakdance-tapahtumia ja -kilpailuja vuodesta 2005 lähtien. Seuraavassa lista kyseisistä tapahtumista ja niihin liittyvistä kutsuvieraista / tuomareista:
Kilpailujen voittajat:
Larry Crockett

Larret (Larry) Julian "Crash" Crockett (23. lokakuuta 1926 Cambridge City, Indiana, Yhdysvallat – 20. maaliskuuta 1955 Langhorne, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija. Hän osallistui vuoden 1954 Indianapolis 500 -kilpailuun, jossa hän oli yhdeksäs ja saavutti vuoden tulokas -palkinnon. Hän kilpaili kymmenessä Mestaruusautokilpailussa samalla kaudella ja oli parhaimmillaan neljäs Pikes Peak International Hillclimbing -kilpailussa. Hän kuoli onnettomuudessa Langhorne Speedwayllä seuraavana vuonna.
Nadine Debois

Nadine Debois (s. 25. syyskuuta 1961 Pariisi, Ranska) on ranskalainen yleisurheilija, joka päälajinsa seitsenottelun lisäksi edusti maataan myös juoksuissa ja pituushypyssä.
Debois sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 seitsenottelussa 12:nneksi tuloksella 5 956 pistettä sekä karsiutui pituushypyssä tuloksella 641 cm. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui seitsenottelussa 11:nneksi 6 139 pisteellä sekä 4 × 400 metrin viestijuoksussa seitsemänneksi ajalla 3.27,60. Soulin 1988 olympialaisissa hän sijoittui 4 × 400 metrin viestijuoksussa seitsemänneksi ajalla 3.29,37.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Debois karsiutui 800 metrin juoksun alkuerissä Pireuksessa 1985 sekä sijoittui pituushypyssä kahdeksanneksi Madridissa 1986 tuloksella 660 cm ja Liévinissä 1987 tuloksella 628 cm.
Debois voitti Ranskan mestaruuden ulkoradoilla pituushypyssä vuonna 1985 ja seitsenottelussa vuonna 1987. Sisäradoilla hän voitti Ranskan mestaruuden 400 metrin juoksussa vuonna 1986 sekä viisiottelussa vuosina 1986 ja 1987. Hän teki seitsenottelussa ulkoratojen Ranskan ennätyksen kahdesti: vuonna 1981 hänen nimiinsä kirjattiin lajin ensimmäinen Ranskan ennätys 5 537 pistettä ja vuonna 1986 hän otti vuodeksi ennätyksen haltuunsa pistein 6 333. Vuonna 1986 hän teki pituushypyssä Ranskan sisäratojen ennätyksen 681 cm.
George Edwards

George Edwards (3. huhtikuuta 1694 Stratford, Essex – 23. heinäkuuta 1773 Plaistow, Essex) oli englantilainen luonnontieteilijä ja lintutieteilijä, jota kutsutaan brittiläisen ornitologian isäksi.
Nuorena Edwards työskenteli kaupallisella alalla Lontoossa 1709–1716, mutta havaitsi olevansa väärällä alalla. Hän matkusteli laajalti Euroopan mantereella opiskellen luonnonhistoriaa ja saavutti jonkin verran mainetta eläinaiheisilla, eritoten lintuaiheisilla maalauksillaan. Ranskassa hän vaelsi irtolaiseksi tekeytyneenä ja Norjassa hänet pidätettiin epäiltynä vakoilusta. Vuonna 1733 hänet nimitettiin Lontoon Kuninkaallisen lääketieteellisen oppilaitoksen (Royal College of Physicians) kirjastonhoitajaksi Sir Hans Sloanen suosittelemana. Hän työskenteli laitoksessa 27 vuotta ja toimi myös rakennuksen hoitajana ja selvitysmiehenä. 1760 hän erosi virasta mutta palveli laitosta edelleen ajoittain vapaaehtoisena.
1743 hän julkaisi ensimmäisen osan teoksestaan "History of Birds", jonka neljäs osa ilmestyi 1751. Kolme täydennysosaa, nimeltään "Gleanings of Natural History", ilmestyivät 1758, 1760 ja 1764. Kahdessa osassa esitellään yli 600 luonnonhistoriallista ennen kuvailematonta kohdetta. Samoin hän lisäsi hakemiston sekä englanniksi että ranskaksi, jota Carl von Linné myöhemmin täydensi kaksiosaisilla tieteellisillä nimillä. Linné ja Edwards olivat kirjeenvaihdossa keskenään.
Noin vuonna 1764 Edwards vetäytyi Plaistowiin, jossa hän sittemmin kuoli. Hän kirjoitti myös teokset "Essays of Natural History" (1770) ja "Elements of Fossilogy" (1776).
New York Five

New York Five tarkoittaa viiden newyorkilaisen arkkitehdin ryhmää, johon kuuluivat Peter Eisenman, Michael Graves, Charles Gwathmey, John Hejduk ja Richard Meier. Heidän töitään kuului Arthur Drexlerin järjestämään Museum of Modern Artin näyttelyyn vuonna 1967 ja kirjaan "Five Architects" vuonna 1972.
Ryhmä oli kiinnostunut modernismista, joka muistutti Le Corbusierin tuotantoa 1920- ja 1930-luvuilla, vaikka lähemmin tarkasteltuna heidän työnsä oli hyvin yksilöllistä.
Viminacium

Viminacium oli antiikin roomalainen kaupunki Moesiassa nykyisen Serbian alueella. Se kuului alun perin Moesian provinssiin. Myöhemmin se oli Moesia superiorin suurin ja tärkein kaupunki. Viminacium sijaitsi Mlavajoen oikealla puolella lähellä Tonavaa ja nykyistä Kostolacin kaupunkia.
Historia.
Viminacium perustettiin ensimmäisen vuosisadan lopulla eaa. roomalaisten valloitettua alueen. Vuosina 60–70 alueelle rakennettiin kivinen linnoitus, josta tuli tukikohta roomalaiselle legioonalle: Legio VII Claudialle. Legioona pysyi Viminaciumissa 400-luvulle saakka. Vuonna 86 Moesian provinssi jaettiin kahteen osaan: Moesia superioriksi ja Moesia inferioriksi. Viminaciumista tuli edellisen pääkaupunki ja sinne saatettiin sijoittaa lyhyeksi aikaa Legio IIII Flavia Felix.
Viminaciumista kasvoi nopeasti suuri kaupunki, jolle annettiin "municipiumin" asema keisari Hadrianuksen ajalla vuonna 117. Gordianus III:n aikana vuonna 239 kaupungista tuli "colonia" ja sen asukkaat saivat Rooman kansalaisuuden. Viminaciumiin perustettiin rahapaja, joka toimi vuosina 239/240–254/255, tosin tilapäisiä katkoksia oli vuosina 248/249 ja 253/254 mahdollisesti malminjakelun keskeytymisen takia, joka puolestaan aiheutui lukuisien sotilaallisten ja poliittisten ongelmien takia, joita Rooman valtakunta koki 200-luvulla. Monet ajan keisarit löivät rahoja Viminaciumissa.
200–400-luvulla Viminacium kärsi goottien hyökkäyksistä ja taloudellisista ongelmista. Hunnien hyökättyä kaupunkiin 400-luvulla se tuhoutui ja asukkaat joko surmattiin tai myytiin orjiksi. Itä-Rooman keisari Justinianuksen aikana vuosina 527–565 Viminacium jälleenrakennettiin mutta se hylättiin tai tuhottiin lopullisesti slaavien hyökkäyksissä 600-luvulla.
Kesäkuussa 2009 alueelta löydettiin 5 miljoonaa vuotta vanha mammutin luuranko.
Hihnamato

Hihnamato ("Ligula intestinalis") on särkikaloissa (etenkin lahnassa) esiintyvä, heisimatoihin kuuluva loinen. Matoa esiintyy etenkin makeanveden kaloissa.
Hihnamato on väritykseltään keltavalkoinen ja voi pisimmillään kasvaa jopa puolen metrin mittaiseksi. Lahnat saavat hihnamadon ravinnostaan jo varsin pieninä, planktonäyriäisistä. Planktonäyriäinen on hihnamadon toukkavaiheen ensimmäinen väli-isäntä. Lahnan syödessä planktonäyriäisen hihnamadontoukka siirtyy lahnaan. Lahnan suolen seinämästä toukka siirtyy ruumiinonteloon ja alkaa kasvaa. Toukka voi saavuttaa 1,5 senttimetrin paksuuden. Yhdessä lahnassa voi olla pari kolmekin yksilöä, joiden yhteispaino on jopa 6–8 prosenttia kalan painosta.
Lahna ei ole kuitenkaan madolle varsinainen pääisäntä. Madon lopullisena päämääränä toimivat kalaa syövät linnut, kuten koskelot ja kalasääski, joiden suolistossa se saavuttaa sukukypsyyden.
Lahnalle hihnamato on haitallinen ja aiheuttaa sille muun muassa hidaskasvuisuutta sekä useimmiten tekee siitä steriilin, niin ettei se pysty jatkamaan sukua. Ihmiselle mato on vastenmielinen mutta ei vaarallinen. Kalan liha ei madosta kärsi vaan on täysin syötävää ja vaaratonta.
Hihnamato sekoitetaan usein ihmiselle vaaralliseen lapamatoon. Lahnassa ei kuitenkaan esiinny lapamatoa, toisin kuten useimmiten turvallisiksi luulluissa hauessa, ahvenessa ja mateessa, joissa niissäkin lapamatoa esiintyy yleensä vain makeanveden yksilöissä. Yleisesti ottaen lapamato on luultua harvinaisempi. Pääsääntönä on, että kalassa oleva hihnamato on yleensä pitkä, jopa mainitut puoli metriä, ja se sijaitsee kalan suolistossa taikka muissa sisäelimissä. Lapamadon toukat puolestaan ovat kalassa vain noin 5–20 millimetriä pitkiä ja elävät kalan lihaksistossa.