tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ryhmä 9

Ryhmä 9 oli turkulainen taiteilijaryhmä, joka muodostui keväällä 1951 Otto Mäkilän ympärille. Ryhmää yhdisti Turun koulun henki, eli lyyrinen, mielikuvituksellinen 
moderni ilmaisu joka sivusi surrealismia. Ryhmä toimi vuoteen 1959 asti, ja siihen kuuluivat Otto Mäkilän lisäksi taidemaalarit Kalle Eskola, Otso Karpakka, Edwin Lydén, Viljo Ranta, Anna-Liisa Riikkala ja Hilkka Toivola sekä taidegraafikot Laila Säilä ja Harry Henriksson. Pian ryhmän perustamisen jälkeen vuonna 1951 Mäkilä kutsui myös nuoren Kauko Lehtisen mukaan ryhmän jäseneksi.
Ryhmän taiteilijoilla oli tapana kokoontua toistensa koteihin keskustelemaan taiteen uusista ilmiöistä, näyttelyistä sekä taiteen mestareista kuten Picassosta ja Légeristä. Ryhmä 9:ssä oli Kauko Lehtisen mukaan hyvä henki ja yhteistyö. Ilmapiiri oli vapaa ja rohkaiseva. Yhteisnäyttelyissä ryhmäläiset pääsivät esiin laajemmin kuin Turun taiteilijaseuran näyttelyissä, mutta kohtuullisin kustannuksin. Toisin kuin Pro Arte, Ryhmä 9 kuului Turun taiteilijaseuraan, mutta piti vuosittain oman näyttelynsä Turussa ja muutaman näyttelyn muissa suurissa kaupungeissa.
Ryhmä 9 ja Turun koulukunta.
Ryhmä 9 oli jatkoa Turussa 1930-luvulla toimineelle Pro Arte -ryhmälle, jonka jäseniä kutsuttiin myös Turun kouluksi tai Turun koulukunnaksi. Kuten Pro Artelaisia, ryhmä 9:n taiteilijoita kiinnostivat surrealismin ohella modernin taiteen eri suunnat. Valtaosa turkulaisista surrealisteista oli opiskellut Turun piirustuskoulussa. Heistä tunnetuin ja merkittävin oli jo Pro Arten johtohahmona toiminut Otto Mäkilä. Myös ryhmä 9:n taidemaalarijäsenten katsotaan kuuluneen Turun surrealistien ensimmäiseen polveen. Toiseen aaltoon kuuluivat kolmanteen surrealistishenkiseen turkulaiseen ryhmään "Pro Arte 57:ään" kuuluneet taiteilijat, kuten Alpo Jaakola ja Antti Nieminen.
Ryhmä 9 siirsi Turun koulukunnan tradition 1950-luvulle. Se edusti pääasiassa abstraktia ilmaisua, ei niinkään surrealismia, joka muutenkin oli ollut viitteenomaista. Surrealismi jäi 1940-luvun lopulla Otto Mäkilän taiteessa esiintyneiden konesommitelmien varaan. Mäkilän mukaan ryhmä perustettiin liian myöhään, eikä se enää löytänyt yhteistä taiteellista päämäärää. Mäkilän taiteen oma kriisi osui Ryhmä 9:n alkuvaiheisiin ja hän oleskeli pitkiä aikoja Pariisissa, joten hänen taiteensa kehitys tapahtui kauempana Ryhmä 9:n taiteilijoiden vaikutuspiiristä. Ryhmä pyrki luomaan ehjiä ja rauhallisia näyttelyitä vastapainona ajan sekavalle ja kirjavalle taiteen tarjonnalle. Ryhmä järjesti viimeisen näyttelynsä vuonna 1959.
Susisaari

Susisaari () on yksi Suomenlinnan saarista Helsingissä. Se sijaitsee Ison Mustasaaren lounaispuolella ja Kustaanmiekan pohjoispuolella. Saari on siltayhteydessä Isoon-Mustasaareen. Kustaanmiekasta sen erotti aikoinaan salmi, joka kuitenkin täytettiin osittain 1800-luvulla, niin että sen paikalla on nykyisin saaret yhdistävä maakannas. Alkuperäisestä salmesta on jäljellä vain kaksi lahtea.
Susisaarta pidettiin varsinkin rakennusvaiheessa Suomenlinnan keskeisimpänä saarena, ja siellä ovat monet linnoituksen huomattavimmista nähtävyyksistä. Siellä sijaitsee muun muassa Suomenlinnan Suuri linnanpiha, joka ympäröivine rakennuksineen on linnoituksen vanha hallinnollinen keskus. Bastionien Ekeblad ja Höpken väliin jäänyt osa muutettiin 1750-luvun alussa Suomen ensimmäiseksi myöhäisbarokin sommitteluperiaatteita soveltavaksi monumentaaliaukioksi. Keskellä aukiota on Augustin Ehrensvärdin hautamuistomerkki, jonka hautaholvin päätekiven Kustaa III muurasi itse 5. heinäkuuta 1783. Graniittipaaden veisti Nils Stenstam. Osa aukiota ympäröineistä rakennuksista tuhoutui Krimin sodan tykistötulituksissa, mutta jäljelle jäi muun muassa komendantin talo, jossa on nykyisin Ehrensvärd-museo. Linnanpihaa reunustaa myös niin kutsuttu Paikallismajurin talo, joka on Suomenlinnan ja koko Helsingin vanhin linnoituslaitteista erillään sijaitseva hyötyrakennus.
Linnanpihan eteläpuolella sijaitsevat bastionit "Kunnia", "Hyve" ja "Hyvä omatunto". Niiden länsipuolella on maisemapuistoksi istutettu Piperin puisto, jossa on myös lampi. Susisaaren kaakkoisrannalle on sijoitettu myös Museosukellusvene Vesikko, joka valmistui vuonna 1939 ja oli Suomen merivoimien käytössä talvi- ja jatkosodan aikana.
Susisaaren pohjoisosassa sijaitsee myös Suomenlinnan telakka. Siellä valmistettiin aikoinaan sotalaivoja, mutta nykyään sitä käytetään vanhojen puualusten talvisäilytykseen.
Susisaaressa sijaitsevien rakennusten osoitteet alkavat ”Suomenlinna B”, minkä jäljessä on kutakin rakennusta tarkoittava numero.
Liikenteen turvallisuusvirasto

Liikenteen turvallisuusvirasto () oli vuosina 2010–2018 toiminut Suomen valtion virastokokonaisuus. Se oli osa liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalaa. Sen tehtävänä oli vastata liikenteen sääntely- ja valvontatehtävistä, kehittää liikenteen turvallisuutta sekä vähentää sen ympäristöhaittoja. Virastosta käytettiin etenkin kansainvälisissä yhteyksissä lyhennettä Trafi. Vuoden 2019 alussa Liikenteen turvallisuusvirasto, Viestintävirasto ja osa Liikenneviraston toiminnoista yhdistettiin Liikenne- ja viestintävirasto Traficomiksi.
Virasto muodostettiin yhdistämällä viiden eri viraston toimintoja:
Lisäksi virastossa oli liikennejärjestelmätason operatiivisia tehtäviä.
Viraston pääjohtaja oli Mia Nykopp. Virastossa työskenteli noin 550 henkilöä.
Liikenteen turvallisuusvirasto peri liikenteeltä perittävät veroluontoiset maksut, joista noin 15 % palautui takaisin liikenteen infrastruktuurin ylläpitoon.
Heikki Pöyhiä

Heikki ”H.M.I.” Pöyhiä (s. 1981 Vantaa) on suomalainen muusikko ja näyttelijä.
Pöyhiä lauloi kolme albumia julkaisseessa imatralaisessa power metal -yhtye Twilightningissa. Vuonna 2008 hän vieraili kitaristi Timo Tolkin kolmannella sooloalbumilla nimeltä "Saana – Warrior of Light Part I – Journey to Crystal Island". Tämän lisäksi Pöyhiä on laulanut metalliksi sovitettuja virsiä Metallimessu-albumilla. Vuonna 2007 hän liittyi R.O.C.K.-nimiseen rockyhtyeeseen, joka julkaisi ensimmäisen singlensä "Here Comes The Music," ja yhtyeen debyyttialbumi "Mirror Ball &amp; Red Lights" julkaistiin maaliskuussa 2011. Pöyhiä kuuluu myös imatralaisiin Riverdog Samson- ja George Cloudy -yhtyeisiin.
Pöyhiä on näytellyt useissa Teatteri Imatran ja Kruununpuiston kesäteatterin tuotannoissa. Vantaalla syntynyt, Joutsenossa kasvanut ja myöhemmin Imatralle asettunut Pöyhiä esiintyy Marko Auvisen ohjaamassa "Etelä-Karjalan miehet" -henkilökuvadokumentissa (2017).
Tove

Tove on skandinaavinen naisen etunimi. Nimi on todennäköisimmin johdettu joko ukkosenjumalan nimestä Tor tai toisen selityksen mukaan kyyhkystä tarkoittavasta sanasta "Due".
Suomessa nimi Tove on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 803 naiselle ja alle kymmenelle miehelle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Toven nimipäivä on 12. joulukuuta.
Bedlam (EP)

Bedlam on Twilightningin ensimmäinen ja viimeinen EP, joka julkaistiin vuonna 2006 Spinefarmin kautta ja on tyylilajiltaan power metalia. EP jäi kosketinsoittaja Mikko Naukkarisen viimeiseksi julkaisuksi bändissä.
EP debytoi Suomen virallisen singlelistan sijalla 14.
Oksaloetikkahappo

Oksaloetikkahappo (C4H4O5) on ketodikarboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Oksaloetikkahappo on välituote useissa biokemiallisesti tärkeissä reaktioissa.
Sitruunahappokierto.
Sitruunahappokierron ensimmäisessä vaiheessa oksaloetikkahappo ja asetyylikoentsyymi-A reagoivat sitraattisyntaasientsyymin katalysoimana muodostaen sitruunahappoa. Reaktiossa asetyyliryhmä siirretään oksaloetikkahapon ketonihiileen ja karbonyyliryhmä pelkistetään hydroksyyliryhmäksi. Oksaloetikkahappoa muodostuu sitruunahappokierron kymmenennessä vaiheessa, kun omenahappo dehydrataan malaattidehydrogenaasientsyymin avulla.
Glukoneogeneesi.
Glukoneogeneesin ensimmäisessä vaiheessa palorypälehappo muutetaan oksaloetikkahapoksi. Reaktio kuluttaa ATP-molekyylin ja sitä katalysoi pyruvaattikarboksylaasientsyymi. Glukoneogeneesin toisessa vaiheessa oksaloetikkahappo muutetaan fosfoenolipalorypälehapoksi. Reaktiossa tarvittava energia saadaan hydrolysoimalla yksi gyanosiinitrifosfaatin korkeaenergiainen fosfaattiryhmä. Reaktiossa muodostuu lisäksi hiilidioksidia ja guanosiinidifosfaattia. Reaktiota katalysoi fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasi.
Asparagiinihapon biosynteesi.
Eliöt voivat tuottaa aminohappo asparagiinihappoa oksaloetikkahaposta. Asparagiinihappoa syntyy, kun oksaloetikkahappo ja glutamiinihappo reagoivat. Reaktio on transaminaatioreaktio ja sitä katalysoi eräs transaminaasien luokkaan kuuluva entsyymi, aspartaattiaminotransferaasi. Koentsyyminä toimii pyridoksaalifosfaatti.
Jaroslav Benák

Jaroslav Benák (s. 3. huhtikuuta 1962 Havlíčkův Brod, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkopuolustaja ja olympiamitalisti, joka edusti kansainvälisellä urallaan Tšekkoslovakiaa.
Ura.
Benák aloitti uransa vuonna 1981 Tšekkoslovakian jääkiekkoliigassa, jossa edusti Dukla Jihlavaa vuoteen 1990 asti. Siinä välillä hän pelasi uransa kaikki arvokisat: Sarajevon olympiakisat 1984, Calgaryn olympiakisat 1988 sekä neljät MM-kilpailut (1983, 1985, 1986 ja 1987). Benák voitti Sarajevossa olympiahopeaa 1984 ja MM-kilpailuista hänelle on tullut yksi kulta, yksi hopea ja yksi pronssi. Benák on Calgary Flamesin 11. kierroksen varaus vuodelta 1983, muttei hän ikinä pelannut Pohjois-Amerikassa.
Benák pelasi kauden 1990–1991 jääkiekon SM-liigajoukkue SaiPassa ja tehopuolustaja teki 44 ottelussa tehot 13+15. SaiPan tiputtua SM-liigasta hän jatkoi vielä SaiPa-pelejään jääkiekon I-divisioonassa, kunnes SaiPalle tuli kauden puolivälissä taloudellisia vaikeuksia ja Benák joutui palkkioiden puolittamisen johdosta jättämään seuran monen muun pelaajan tavoin. Hän ehti kerätä 27 ottelussa tehot 7+16=23. Benákin seura oli loppukauden ajan Italian Serie A:n SG Cortina.
Kaudella 1992–1993 Benák palasi Dukla Jihlavaan, kauden 1993–1994 hän pelasi HC Zlínissä ja palasi jälleen kaudeksi 1994–1995 Jihlavaan. Kausi 1995–1996 oli Benákin uran viimeinen pääsarjatasolla hänen edustaessaan ranskalaista Chamonix HC:ta.
Vuodet 1998-2002 Benák pelasi vielä Saksan alasarjoissa. Kaudella 2000–2001 hänet valittiin Regionalligan parhaaksi puolustajaksi.
Status Minor

Status Minor on tamperelainen melodista progressiivista metallia soittava yhtye. Se sai alkunsa vuonna 2002 kitaristi Sami Saarisesta ja pikkuhiljaa kokoonpano muotoutui sellaiseksi kuin se on nykyään. Yhtye on julkaissut kaksi EP:tä ja vuonna 2009 ilmestyi sen esikoisalbumi "Dialog". 16. helmikuuta 2010 yhtye alkoi työstää Jyväskylän Studio Audiossa toista studioalbumiaan, joka julkaistiin vuonna 2012. Yhtye on elellyt pari vuotta hiljaiseloa, mutta jäsenet ovat olleet aktiivisia muiden bändiensä kanssa. Pilve Stratovariuksen kanssa, Karinen Thunderstonen ja Kuikka The Ragged Saintsin ja Kenzinerin sekä Volymianin kanssa. 
Uusi levy on tulossa lähikuukausina.
Otso Karpakka

Otso Johannes Karpakka (ent. Kaarbacka) (11. lokakuuta 1914 – 4. toukokuuta 2005) oli turkulainen kuvataiteilija. Hän kuului turkulaisten modernistien ydinjoukkoon. Hän kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulua.
Karpakka avioitui vuonna 1945 Hilkka Toivolan kanssa. Pariskunta toteutti yhdessä useita monumentaaliteoksia, freskoja ja muun muassa lasimaalauksia Turun Mikaelinkirkkoon. He tekivät useita opintomatkoja Ranskaan ja Italiaan perehtyen myös lasimaalaukseen, mikä paransi pariskunnan yhteistyömahdollisuuksia. He elivät ja työskentelivät yhdessä 60 vuotta.
Karpakka oli mukana 1950-luvulla perustetussa Otto Mäkilän ympärille muodostuneessa Ryhmä 9:ssä, jossa oli mukana monia muitakin turkulaisia surrealistien ensimmäiseen polveen lukeutuvia taiteilijoita, muun muassa Karpakan vaimo Hilkka Toivola. Karpakka samoin kuin vaimonsa oli myös taiteilijaseura Arten perustajajäseniä. Karpakan tuotantoa on luonnehdittu harkituksi ja älylliseksi. Hänen tyyliä kuvattiin 1940-luvulla omaa sisäistä maailmaa kuvaavana, henkistyneenä ja haaveellisena. 1950-luvulla Karpakka teki opintomatkat Italiaan ja Ranskaan ja tämän jälkeen hän siirtyi vuosina 1952–1953 lähes abstraktiin ilmaisuun. Karpakka kokeili 1960-luvulla frottage-tekniikkaa, jossa maalausjälki saadaan eläväksi hankaamalla työtä epätasaista pintaa vasten. Kyseisen menetelmän kehittäjä oli dadaisteihin ja surrealisteihin lukeutuva Kurts Schwitters.
Lego Wolfpack

Lego Wolfpack (”Susilauma”) on Legon tuotesarja, joka oli tuotannossa vuosina 1992–1993. Se on yksi Legon pienimmistä tuotesarjoista, sillä sarjaan kuuluu ainoastaan kolme settiä. 
Wolfpack on Lego Castle -tuotesarjan alateema, ja sen aiheena ovat lainsuojattomat.
Juha Roiha

Juha Tapani Roiha (s. 19. heinäkuuta 1955 Loimaan maalaiskunta) on suomalainen radio- ja televisiotoimittaja.
Roiha työskenteli vuosina 2009–2023 Yle TV1:n "Puoli seitsemän" -makasiiniohjelman toimittajana. Sitä ennen Roiha työskenteli Yle Radio Suomessa, jossa hän toimitti muun muassa kirjallisuusohjelmaa "Roihan kirja".
Yleisradion Radiomafia-kanavan juontajana ja toimittajana Roiha toimi koko kanavan olemassaolon ajan. Hän ja Tero Liete juonsivat 1. kesäkuuta 1990 kanavan ensimmäistä lähetystä, aamuohjelmaa "Herätysjuhla," jonka aluksi Roiha lausui kanavan aloitussanat "Hyvää huomenta, tämä on Radiomafian taajuus". Ennen kanavan lakkauttamista 12. tammikuuta 2003 Roiha oli mukana muun muassa ohjelmissa "Pressiklubi" sekä "Ulmanen &amp; Roiha", jonka toisena juontajana oli Kai Ulmanen. Loimaalla syntynyt Roiha aloitti toimittajan uransa työskentelemällä "Turun ylioppilaslehden" päätoimittajana. Radiouransa hän aloitti 1980-luvulla Yleisradion maakuntaradio Turun Radiossa juontaen myös "Rockradiota" ja "Yöradiota". 
Roiha toimi kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon valitsijalautakunnan puheenjohtajana vuonna 2016. Hän on Heinäveden Valamon luostarin tukiyhdistyksen Valamon Ystävät ry:n puheenjohtaja vuodesta 2020 alkaen.
Antti Railio

Antti Railio (s. 1984) on suomalainen laulaja, joka vaikutti power metal -yhtye Celestyssä vuosina 2003–2009. Hän erosi yhtyeestä joulukuussa 2009.
Railio osallistui vuonna 2007 "Idolsin" kolmannelle kaudelle ja ylsi kilpailun semifinaaleihin. Hän oli mukana myös "Kuorosodan" ensimmäisellä kaudella Timo Kotipellon voitokkaassa joukkueessa. Railio voitti vuoden 2013 The Voice of Finland -kilpailun.
Yksityiselämä.
Railiolla on kolme tytärtä. Hän erosi kahden ensimmäisen lapsensa äidistä loppuvuodesta 2017. Railio kihlautui Siiri-nimisen naisen kanssa marraskuussa 2018, he avioituivat elokuussa 2020 ja saivat yhteisen tyttölapsen marraskuussa 2020. He asuvat omakotitalossa Seinäjoella. Railio on julkisesti itse kertonut kärsineensä jo varhaisnuoruudestaan saakka kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä. Railiolla on myös ADHD.
Diskografia.
Sooloura.
Kokoelmalevyillä.
Raskasta Joulua (2013)
Raskasta Joulua 2 (2014)
Ragnarok Juletide (2014)
Tulkoon joulu – akustisesti (2015)
Teemu Koskela

Teemu Koskela on suomalainen kitaristi. Hän on soittanut power metal -yhtye Celestyssä ja metalliyhtye Iron Age Remainsissa.
Poliisiautot Yhdysvalloissa ja Kanadassa

 
Poliisiautot Yhdysvalloissa ja Kanadassa lajitellaan karkeasti kolmeen ryhmään:
Historia.
Ensimmäinen poliisiauto ilmestyi Yhdysvaltojen kaduille Ohiossa vuonna 1899. 1920-luvun alussa New York otti käyttöönsä omia poliisiautojaan saadakseen rikollisuuden vähentymään. 
Sekä Yhdysvalloissa että Kanadassa poliisit ovat käyttäneet useimmiten normaalikokoisia sekä halpoja autoja. Tällaisia poliisien käyttämiä autoja olivat muun muassa Ford Model A ja Chevrolet Bel Air. Nykyisin yleisin poliisiauto Pohjois-Amerikassa on Ford Crown Victoria.
Yhdysvalloissa poliisiautoille ei ole määrätty tietynlaista maalauskaavaa vaan naapurikaupunkien poliisiautot voivat olla hyvinkin eri näköisiä.
Jimmy Roberts

Jimmy Roberts (s. 1957) on yhdysvaltalainen urheiluselostaja. Hän selostaa nykyisin NBC:llä. 
Jimmy oli selostajana ESPN-kanavalla lähes 12 vuotta. Tuona aikana hän voitti yhteensä 11 urheilun Emmy-palkintoa. Vuonna 2000 Jimmy siirtyi nykyiseen työhönsä NBC:lle.
Andrew Verner

Andrew Verner (s. 20. marraskuuta 1972 Weston, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Verner on Edmonton Oilersin toisen kierroksen varaus vuodelta 1991, mutta hän ei koskaan pelannut NHL:ssä. Verner pelasi urallaan kahdet MM-kilpailut: vuonna 1995 tuli pronssia ja vuonna 1996 hopeaa.
Verner pelasi vuodet 1992–95 AHL:ssä. Kaudeksi 1995–96 hän siirtyi itävaltalaiseen EHC Lustenaun maaliin. Keväällä 1996 MM-hopeaa voittanut Verner siirtyi kaudeksi 1996–97 jääkiekon SM-liigan HPK:n maalinsuulle. Hänet valittiin marraskuun 1996 pelaajaksi, ja kauden päätteeksi Verner voitti HPK:ssa pronssia. HPK:n jälkeen Verner pelasi myös Ruotsin Elitserienissä ja Saksan DEL:ssä. Kaudella 1999–00 hänellä oli DEL:n paras torjuntaprosentti (92,4) Vernerin pelatessa Kölner Haiessa.
Verner siirtyi kesken kauden 2002–03 Hannover Scorpionsista itävaltalaiseen Klagenfurter AC:hen, jossa torjui viisi seuraavaa kautta. Keväällä 2004 hän torjui joukkuelle Itävallan mestaruuden ja kaudella 2004–05 hänellä oli liigan paras torjuntaprosentti (93,6) ja pienin päästettyjen maalien keskiarvo (1,91).
Kaudeksi 2008–09 Verner siirtyi Englantiin ja Newcastle Vipersiin ja valittiin keväällä 2009 EIHL:n toiseen tähdistökentälliseen. Kaudeksi 2009–10 hän vaihtoi EIHL-seuraa ja siirtyi Sheffield Steelersin maalinsuulle. Klagenfurtin vuosinaan hän sai myös Itävallan kansalaisuuden mutta ei koskaan edustanut Itävaltaa virallisessa maaottelussa.
Valmennusura.
Pelaajauransa jälkeen Verner palasi Kanadaan ja toimi vuosina 2012–2014 OHL-joukkue Peterboroguh Petesin maalivahtivalmentajana. Vuodesta 2015 eteenpäin Verner on toiminut joukkueen apuvalmentajana ja keväällä 2018 myös väliaikaisena päävalmentajana.
Keväällä 2015 Verner toimi oman toimensa ohella Kanadan punaisen joukkueen maalivahtivalmentajana alle 17-vuotiaiden maajoukkueturnauksessa sekä OHL All Stars -joukkueen maalivahtivalmentajana CHL:n alaisten junioriliigojen All Stars -joukkueiden ja Venäjän juniorimaajoukkueen välisessä Subway Super Series turnauksessa.
Harald Teir

Harald Gustav Teir (27. lokakuuta 1914 Lapväärtti – 18. helmikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen patologisen anatomian professori ja syöpätutkija.
Teir oli Helsingin yliopiston patologisen anatomian professori 1955–1977 ja lääketieteellisen tiedekunnan dekaani 1963–1968. Teir oli kansainvälisesti merkittävä syöpätutkija, ja hänet tunnettiin myös tieteen kansantajuistajana, samoin kuin saunakulttuurin ja suomenruotsalaisen kansankulttuurin edistäjänä ja tukijana. Hänen veljiään olivat kansanedustaja Grels Teir ja kaupunkineuvos Tor-Erik Teir.
Reinhard Divis

Reinhard Divis (s. 4. heinäkuuta 1975 Wien, Itävalta) on entinen itävaltalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelasi viimeisen vuoden Itävallan pääsarjan Vienna Capitalsissa. Divis pelasi seitsemät MM-kilpailut, joista kahdet on I-divisioonassa. Hän pelasi myös Naganon olympiakisoissa 1998 ja Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002.
Ura.
Divisin kasvattajaseura on WAT Stadlau, mutta hän aloitti pääsarjauransa VEU Feldkirchissä, jossa pelasi vuoteen 1999 saakka. Siihen mennessä hän voitti peräti viisi Itävallan mestaruutta kuutena kautena ja torjui myös Euroopan mestaruuden vuonna 1999. Vuodet 1999–2001 Divis torjui Elitserien-joukkue Leksands IF:ssä.
Kesällä St. Louis Blues varasi Divisin yli-ikäisenä kahdeksannella kierroksella NHL:ään. Yhden Leksand-kauden jälkeen Divis siirtyi Bluesin organisaatioon kaudeksi 2001–2002 ja pelasi farmissa kuluneen kauden aikana yhden NHL-ottelun. Divis oli kaikkien aikojen ensimmäinen NHL:ssä pelannut itävaltalainen. NHL:ssä hän pelasi vielä kolme seuraavaa kautta ja kevääseen 2006 mennessä hänellä oli yhteensä 28 NHL-ottelua tilillään. Työsulkukausi 2004–2005 Divisillä kului EC VSV:ssä, kotimaassaan. Keväällä 2006 Divis oli pelaamassa I-divisioonan MM-kilpailuissa, joista Itävalta nousi takaisin A-sarjaan.
Kaudeksi 2006–2007 Divis palasi kotimaahansa ja siirtyi EC Red Bull Salzburgin maalinsuulle. Hän pelasi siellä myös kaudella 2007–2008. Molempina kausina Divis torjui joukkueelle mestaruuden. Seitsenkertainen Itävallan mestari ja kerran Euroopan mestaruudenkin voittanut Divis voitti kaudella 2008–2009 vielä Ruotsin mestaruuden Elitserien-joukkue Färjestads BK:ssa keväällä 2009. Hän kylläkin jäi joukkueessa ykkösmaalivahti Jonas Gustavssonin varjoon ja pelasi kauden aikana 15 ottelua.
Kaudeksi 2009–2010 Divis palasi takaisin Salzburgiin. Divis voitti kahden kauden aikana Salzburgissa kaksi Itävallan-mestaruutta. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi saman sarjan Vienna Capitalsin ykkösmaalivahdiksi.
Muuta.
Divisin veljet Raimund ja Roland ovat myös pelanneet jääkiekkoa, heistä Raimund on pelannut neljät MM-kilpailut.
Divisin poika, 1997 syntynyt Dominic pelaa myös jääkiekkoa ja on maalivahti. Hän pelasi ensimmäiset ottelunsa EBEL-liigan Linzissä kaudella 2016–2017 ja on edustanut Itävaltaa 18- ja 20-vuotiaiden MM-turnauksissa.
Tomppa Nikulainen

Tomppa Nikulainen (s. 13. toukokuuta 1976) on suomalainen kosketinsoittaja. Hän on soittanut hard rock -yhtye Brother Firetribessa. 1990-luvulla hän soitti Cashmir-nimisessä rockyhtyeessä.
Khaled Ben Yahia

Khaled Ben Yahia (, s. 12. marraskuuta 1959) on tunisialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Elokuusta 2014 lähtien hän on toiminut Espérancen päävalmentajana.
Valmennusura.
Ben Yahia siirtyi valmentajaksi 1990-luvulla pelaajauransa jälkeen ja aloitti tehtävät ES Zarzisin luotsina kauden 1995–1996 lopulla korvattuaan Mokhtar Tlilin. Kauden päätteeksi hän siirtyi Espérancen päävalmentajaksi, jossa Ben Yahia pelasi myös aktiiviurallaan. Kausi 1996–1997 osoittautui menestyksekkääksi, kun joukkue sijoittui Tunisian pääsarjassa toiseksi ja saavutti Tunisian cupin ja CAF Cupin voitot. Seuraavalla kaudella hän matkasi AS Marsan päävalmentajaksi, mutta kauden lopulla joutui erotetuksi. Ben Yahia sai myöhemmin kauden 1999–2000 lopulla CS Sfaxienin valmennusvastuun ja johdatti joukkueen Arabian Mestarien liigan voittoon. Tunisian pääsarjassa puolestaan joukkue sijoittui lopulta kolmanneksi. Matka jatkui vuonna 2002 ES Zarzisin valmentajaksi toistamiseen kesken kauden, mutta joutui tällä kertaa itsekin erotetuksi. Hänet korvasi Moncef Mcharek. Ben Yahia palasi kuitenkin Espérancen valmentajaksi kaudeksi 2005–2006 ja johdatti joukkueen Tunisian-mestariksi ja toistamiseen Tunisian cupin voittoon. Kauden jälkeen Ben Yahia on toiminut hetkellisesti EGS Gafsan ja AS Marsan valmentajana vuosina 2008 ja 2009.
Elokuussa 2014 Ben Yahia siirtyi Espérancen päävalmentajaksi.
Muskottisota – Taistelu Itä-Intian Maustesaarista

Muskottisota – Taistelu Itä-Intian Maustesaarista ("Nathaniel’s Nutmeg: Or, The True and Incredible Adventures of the Spice Trader Who Changed The Course Of History") on Giles Miltonin kirjoittama meriseikkailu, jonka on suomentanut kirjailija Juha Ruusuvuori. Teoksen tapahtumien ajankohta on englantilaisten ja hollantilaisten valloitussotien aika 1600-luvulla ja maantieteellisenä alueena pienet Maustesaaret Kaakkois-Aasian trooppisilla vesillä.
Teoksen aiheena ovat muskottipähkinä, maustekauppa, piskuinen Run-saari ja englantilaisten merenkävijöiden seikkailut. Nykyihmisestä voi tuntua uskomattomalta, että muskottipähkinä sai 1600-luvulla aikaan suuren kansainvälisen konfliktin, mutta renessanssin Euroopassa muskottipähkinä oli arvokkaimpia kauppatavaroita, enemmän kuin painonsa arvoinen kultaa.
Englanti ja Hollanti taistelivat Kaakkois-Aasian saarten omistuksesta koko 1600-luvun. Osapuolena olivat tietysti myös paikalliset asukkaat, ja heidän ja länsimaalaisten kyvyttömyys ymmärtää toisiaan aiheutti huvittaviakin tilanteita kaiken sankaruuden, julmuuden, petosten ja kunnianhimon keskellä.
Kirjassa keskitytään Hollannin ja Englannin Itä-Intian kauppakomppanioiden väliseen kilpailuun saada hallintaansa maustekauppa neljäsataa vuotta sitten. Euroopan merivallat lähettivät nykyisin Indonesiaan kuuluville Maustesaarille seikkailijoista koostuvia seurueita, ja kukin maa pyrki saamaan alueisiin yksinoikeuden ja haalimaan itselleen maustekaupasta saatavat käsittämättömän suuret tuotot. 
Nathaniel Courthope lähti 1616 valtaamaan Run-nimistä saarta, joka oli muutaman neliömailin suuruinen muskottipuiden peittämä saari. Englannin kannalta asiassa kävi sikäli onnellisesti, että vaikka saaren omistus lopulta sopimuksella vahvistettiin Hollannille, Englanti sai toiselta puolelta maapalloa maakaistaleen, Manhattanin saaren.
Kirjan kirjoittaja, tutkimusmatkoihin erikoistunut brittiläinen toimittaja ja kirjailija Giles Milton on tehnyt perusteelliset taustatyöt ennen kirjoittamaan ryhtymistään. Kirjassa on hyödyllisiä karttoja ja erinomainen kuvitus.
Aiheesta muualla.
Anatoli Davydov

Anatoli Viktorovitš Davydov (, s. 13. marraskuuta 1953) on venäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja-puolustaja. Hän toimii Zenit Pietarin apulaisvalmentajana.
Ura pelaajana.
Davydov aloitti peliuransa Metallurg Tulassa 1971, mutta parhaiten hänet muistetaan vuosistaan Zenit Leningradissa, johon hän siirtyi 1975. Hän teki Zenitissä pitkän ja ansiokkaan uran kuuluen menestysjoukkueeseen, joka voitti Neuvostoliiton-mestaruuden 1984. Hän jätti seuran 1988 ja pelasi sen jälkeen muissa venäläisseuroissa, Helsingin Ponnistuksessa ja kiinalaisessa Foshan Fosidissa. Hän lopetti uransa 43-vuotiaana Zenitissä. Davydov on 454 virallisella ottelullaan Zenitissä eniten otteluita pelannut pelaaja.
Ura valmentajana.
Hän otti kosketusta valmentamiseen jo pelaajaurallaan. Hän toimi Helsingin Ponnistuksen pelaajavalmentajana Veikkausliigassa loppukauden 1995 sen jälkeen, kun Jari Niini oli vapautettu tehtävästään.
Valmennusurallaan Davydov on toiminut eri tehtävissä Zenitin organisaatiossa. Hän aloitti 1997 apulaisvalmentajana ja toimi kausina 1999–2000 päävalmentajana johdattaen seuran Venäjän cupin mestariksi 1999. Kausina 2002–2005 hän luotsasi 1. ja 2. divisioonassa pelannutta Metallurg Lipetskiä ja 2005–2006 1. divisioonassa pelannutta Sibir Novosibirskiä.
Davydov palasi Zenitiin 2008 juniori- ja reservivalmentajaksi. Elokuussa 2009 hän nousi päävalmentajaksi Dick Advocaatin potkujen jälkeen. Davydov johdatti Zenitin lopulta Venäjän valioliigassa kolmanneksi. Joulukuussa 2009 italialainen Luciano Spalletti palkattiin seuran uudeksi päävalmentajaksi ja Davydov siirtyy kaudeksi 2010 apuvalmentajan tehtäviin.
Amor Amri

Amor Amri on tunisialainen jalkapallovalmentaja.
Valmennusura.
Amri nousi ensimmäisen kerran päävalmentajaksi korvattuaan Faouzi Benzartin Club Africainin päävalmentajana kaudella 1990–1991. Seuraavalla kaudella Amri siirtyi luotsaamaan CS Cheminotsia, mutta sai kauden lopulla potkut. Myöhemmin kaudella 1996–1997 Amri korvasi ranskalaisvalmentajan Jean Sérafinin, jonka johdolla joukkue ei menestynyt Tunisian pääsarjassa ja sijoittui lopulta viidenneksi. Amri joutui kuitenkin kauden aikana väistymään tehtävistään ja tilalle palkattiin Faouzi Benzarti.
Alain Lemieux

Alain Lemieux (s. 24. toukokuuta 1961 Montréal, Quebec, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä. NHL:ssä hän pelasi yhteensä 119 ottelua tehoin 28+44=72.
Ura.
St. Louis Blues varasi Lemieuxin viidennellä kierroksella vuonna . Hän debytoi NHL:ssä kaudella 1981–82. Kaudella 1984–85 Lemieux siirtyi Bluesista Quebec Nordiquesiin. Kyseinen kausi oli Lemieuxin NHL-uran pisin hänen pelatessa 49 ottelua, joissa kertyivät tehot 15+13=28.
Kaudella 1986–87 Lemieux pelasi sveitsiläisessä EHC Oltenissa kolme ottelua, mutta myös yhden ottelun Pittsburgh Penguinsissa, jossa pelasi samaan aikaan hänen veljensä Mario. 
191 AHL-ottelua pelannut Alain Lemieux siirtyi IHL:stä jääkiekon SM-liigan Oulun Kärppiin kaudella 1988–89. 16 ottelussa tuli tehot 3+10=13. Loppukauden hän pelasi saman liigan SaiPassa, jossa viidessä ottelussa Lemieux teki tehot 1+4=5. Lemieuxin kausi päättyi kuitenkin loukkaantumiseen.
Lemieux lopetti uransa IHL:n Milwaukee Admiralsissa keväällä 1991.
Muuta.
Lemiuex'n pikkuveli on entinen jääkiekkoilija ja Pittsburgh Penguins -legenda Mario Lemieux.
Steve Peters

Steven Alan Peters (s. 23. tammikuuta 1960 Peterborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi uransa aikana myös puolustajana. Peters pelasi kaksi NHL-ottelua Colorado Rockiesissa kaudella 1979–1980, mutta suurimman osan urastaan hän pelasi kuitenkin Euroopassa ja farmisarjoissa.
Ura.
OMJHL-joukkue Peterborough Petes varasi Petersin koko OMJHL:n varaustilaisuuden toisena pelaajana vuonna 1977, jolloin hänen edellään oli vain Tom McCarthy. Peters itse varattiin mm. vain numeroa ennen kaikkien aikojen parhaimpana jääkiekkoilijanakin pidettyä Wayne Gretzkya. Peters edusti vuosina 1976–1980 neljän OMJHL-kautensa aikana lopulta yhtä montaa seuraa; hänet varannutta Peterborough Petesia sekä Niagara Falls Flyersia, Oshawa Generalsia ja Windsor Spitfiresia. Peters oli kolmannella kaudellaan 1978–1979 Oshawa Generalsin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 36+56=92. Colorado Rockies varasi hänet neljännellä kierroksella 64. pelaajana .
NHL-varauksensa jälkeen Peters vietti kauden 1979–1980 vielä lähinnä OMJHL:ssä. Hän siirtyi siellä vietetyn kauden päätteeksi Colorado Rockiesin vahvuuteen ja pelasi kaksi NHL-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Niiden jälkeen Peters vietti loppukauden CHL-joukkue Fort Worth Texansissa, jossa hän pelasi kaksi playoff-ottelua. Kaudesta 1980–1981 Peters vietti noin puolet Texansissa ja puolet IHL-joukkue Muskegon Mohawksissa. Kauden 1981–1982 hän vietti kokonaan Texansissa ja kauden 1982–1983 puolestaan Mohawksissa, jonka paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies Peters oli tehoilla 38+58=96, kuten myös kevään 1983 pudotuspeleissä neljällä syöttöpisteellään.
Kaudeksi 1983–1984 Peters siirtyi Eurooppaan ja Saksan Eishockey-Bundesligassa pelanneen SC Riesserseen riveihin. Hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehoilla 18+25=43. Kauden 1984–1985 Peters pelasi Sveitsin National League A:n EHC Churissa ja viisi seuraavaa kautta hän pelasi SM-liigassa, jossa Peters aloitti kaudella 1985–1986 Saimaan Pallon riveissä. Kauden 1986–1987 hän pelasi Helsingin IFK:ssa, jossa Peters voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudeksi 1987–1988 hän siirtyi SM-liigan nousijajoukkue KooKoohon, jossa Peters teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 9+18=27, joilla hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Risto Kermisen kanssa. Peters palasi SM-liigakautensa päätteeksi loppukaudeksi Pohjois-Amerikkaan vahvistamaan AAHL-joukkue Miami Valley Sabresia.
Peters pelasi kauden 1988–1989 Tapparassa ja kaudeksi 1989–1990 hän palasi SaiPaan. Peters lopetti pelaajauransa sarjatasoa alempana I-divisioonajoukkue Imatran Ketterässä kauteen 1990–1991.
Marulapuu

Marulapuu eli rohtomarulapuu ("Sclerocarya birrea") on sumakkikasveihin (Anacardiaceae) kuuluva puu, jota tavataan Afrikassa Saharan eteläpuolella. Se kasvaa yleensä 10–15-metriseksi, joskus jopa 20-metriseksi. Sen runko on harmaa, lehdet harmaanvihreät, sormiliuskaiset. Pallomaiset hedelmät muuttuvat kypsyessään voinkeltaisiksi.
Marulapuu on tärkeä ruokapuu, jonka hedelmissä on runsaasti C-vitamiinia, ja siemenissä proteiinia ja terveellisiä öljyjä.
Ameur Hizem

Ameur Hizem (, 22. syyskuuta 1937 Monastir, Tunisia – 4. syyskuuta 2023) oli tunisialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Valmennusura.
Hizem opiskeli jalkapallovalmentajaksi Saksassa ja palasi takaisin Tunisiaan vuonna 1967 valmentamaan kotikaupunkinsa seuraa US Monastiria. Joukkue sijoittui kaudella 1967–1968 sijalle 11 ollen sarjan toiseksi viimeinen. Tuolloin ei kuitenkaan pääsarjasta pudonnut ketään alemmalle sarjatasolle. Myöhemmin vuonna 1970 Hizem valittiin Tunisia maajoukkueen päävalmentajaksi. Hänen alaisuudessaan Tunisia ei selvinnyt vuosien 1970 ja 1974 MM-kisoihin, mutta voitti Arabimaiden kesken pelatun Palestiina cupin vuonna 1973.
Hizemin maajoukkueen valmentaminen kesti aina vuoteen 1974 asti, jonka jälkeen hän siirtyi Club Africainin valmentajaksi. Ensimmäisellä kaudella joukkue sijoittui sarjassa toiseksi häviten vain pisteellä mestaruuden voittaneelle Espérancelle. Hizem onnistui kuitenkin luotsaamaan joukkueensa Maghreb Mestarien cupin voittoon. Kaudella 1975–1976 joukkue ei menestynyt toivotulla tavalla ja Hizem erotettiin tehtävästään ennen kauden loppua. Kaudeksi 1976–1977 hän siirtyi valmentamaan uudelleen US Monastiria. Menestystä ei kuitenkaan tullut joukkueen vältyttyä kahdella pisteellä sarjaputoamisen. Hizem jatkoi joukkueen valmentajana vielä toisen kauden, mutta vielä huonommalla menestyksellä kun Monastir putosi sarjatasoa alemmaksi. Hizem sai lähteä kauden päätteeksi ja otti väliaikaisesti valmennusvastuun Tunisian maajoukkueesta vuosina 1978–1979 ja 1980–1981. Samaan aikaan hän valmensi Stade Tunisienia kaksi kautta, joista ensimmäisellä kaudella joukkue sijoittui Tunisian pääsarjassa toiseksi. Sittemmin Hizem palasi uudelleen Monastirin valmentajaksi kauden 1983–1984 lopulla ja onnistui säilyttämään joukkueen pääsarjassa. Hizem valittiin uudelleen Monastirin päävalmentajaksi kaudella 1993–1994, mutta hänet korvattiin kauden alussa Lotfi Rhimilla huonojen esitysten vuoksi.
Sun Yue-Hua

Yue-Hua Sun on kiinalainen ekologi ja lintutieteilijä.
Sun on filosofian tohtori ja toimii Pekingin Tiedeakatemian eläintieteen instituutin lintuekologian tutkimusryhmän johtajana. Sun tutki kotoperäisen kiinanpyyn ("Tetrastes sewerzowi") ekologiaa Luoteis-Kiinassa 13 vuoden ajan vuodesta 1995 alkaen. Yli sataan yksilöön kiinnitettiin radiolähetin ja lintujen elämää seurattiin kiinteästi. Tutkimus on laajin Kiinassa toteutettu telemetriatutkimus. Viime aikoina Sun ryhmineen on tutkinut Tiibetin ylängön metsien kotoperäisiä lintulajeja.
Sun toimii Kiinan lintutieteellisen yhdistyksen varapuheenjohtajana ja heinäkuussa 2009 järjestetyn 23. kansainvälisen suojelubiologian kongressin pääsihteerinä.
Päivi Kankaro

Päivi Kankaro eli Bääbs on Varsinais-Suomesta kotoisin oleva helsinkiläinen laulaja, joka on ollut TV-resistori-yhtyeen jäsen vuodesta 1999. Bääbs-nimi on alun perin TV-resistorin toisen laulajan Yrjö Saarisen keksimä lempinimi.
Bääbs-nimellä Kankaro on esiintynyt vuoden 2009 alusta lähtien. Ensimmäinen virallinen julkaisu tällä nimellä oli Sony Musicin julkaisemalta "Syvissä Vesissä" -kokoelmalevyltä löytyvä coveri Stig Doggin kappaleesta ”Kun nainen lyö”.
Euroviisut 2010.
Syyskuussa 2009 Bääbs valittiin avoimeen kilpailuun tulleiden 267 demon joukosta 2010 Euroviisujen Suomen esikarsintaan 30 muun artistin kanssa. Lokakuussa 2009 järjestetyn tekstiviestiäänestyksen myötä Bääbs valittiin jatkoon ja pääsi Euroviisujen Suomen semifinaaleihin. Bääbsin kilpailukappaleen ”You Don't Know Tomorrow” sävelsi, sanoitti ja tuotti helsinkiläinen Viola-yhtye.
Makkarapuu

Makkarapuu ("Kigelia africana") on afrikkalainen puu, joka on sukunsa ainoa laji. Se on saanut nimensä makkaranmuotoisista hedelmistään.
Makkarapuu kasvaa jopa 20 metriä korkeaksi. Sen kukat ovat punaiset, suuret ja suppilonmuotoiset. Linnut, apinat ja hyönteiset nauttivat kukkien runsaasta medestä. Hedelmä voi painaa 9 kiloa. Malawissa tehdään olutta makkarapuun paahdetuista hedelmistä.
Gottlieb Conrad Christian Storr

Gottlieb Conrad Christian Storr (16. kesäkuuta 1749 Stuttgart – 27. helmikuuta 1821 Tübingen) oli saksalainen lääkäri, kemisti ja luonnontieteilijä.
Storr opiskeli Tübingenin yliopistossa ja valmistui lääkäriksi. Hän toimi sittemmin saman oppilaitoksen kemian ja kasvitieteen professorina, ja vetäytyi virasta vuonna 1801.
Lipola

Lipola oli Kivennavan kylä Karjalankannaksella, jossa oli 1939 noin 300 asukasta. Silloisen valtakunnanrajan tuntumassa sijainneessa kylässä käytiin talvisodan alkaessa 30. marraskuuta 1939 alkaen suojajoukkotaisteluita.
Oleg Jeprintsev

Oleg Leonidovitš Jeprintsev (, s. 19. maaliskuuta 1962 Karabulak, Tšetšeenien ja inguušien ASNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, joka on vaikuttanut pitkään Suomessa Kemi–Tornion alueella. Hän valmentaa nykyisin Tornion Palloa. Futsalissa Jeprintsev on voittanut Suomen mestaruuksia ja pelannut Venäjän maajoukkueessa.
Jalkapallo.
Hyökkääjänä pelannut Jeprintsev edusti kotimaassaan muun muassa Saturn Ramenskojea kaudella 1988 Neuvostoliiton toisella sarjatasolla. Suomeen hän siirtyi elokuussa 1990 vahvistamaan 1-divisioonassa pelanneen Kemin Palloseuran hyökkäystä.
Toisin kävi, sillä Jeprintsev jäi Kemi–Tornio-alueelle, jossa hän on tehnyt pitkän uran jalkapallon parissa.
Jeprintsevin ensimmäinen kausi KePSissä toi seitsemässä ottelussa viisi maalia. Seuraavalla kaudella hän aloitti 1. divisioonan Myllykosken Pallossa, mutta palasi kauden aikana takaisin KePSiin. Seuraavat neljä kautta 1992–1995 Jeprintsev toimi pelaajavalmentajana kemiläisessä Visan Pallossa nostaen seuran 4. divisioonasta 2. divisioonaan. Viimeisenä kautena tiet Visan Pallon kanssa kuitenkin erosivat ja loppukauden 1995 Eprintsev pelasi Ykkösen KePSissä. Seuraavat kolme kautta hän toimi kemiläisen KPT-85:n pelaajavalmentajana seuran noustessa hänen aikanaan Kakkosesta Ykköseen ja taistellessa kaudella 1998 noususta Veikkausliigaan.
Syksyllä 1998 alkoi Jeprintsevin pitkä ja menestyksekäs jakso Kemin naapurikaupungin Tornion TP-47:n nostamisessa aina Veikkausliigaan. Jeprintsev oli ensimmäisinä vuosina myös seuran pelaaja Ykkösen kausiin asti 2000-luvun alussa. Torniolaisten valmentajakaksikko Kari Vaalto – Oleg Jeprintsev nosti TP-47:n Kolmosesta aina Veikkausliigaan kausiksi 2004 ja 2005. Managerin roolissaan hän oli vaikuttamassa useiden venäläistaustaisten pelaajien tuloon TP-47:n pelaajistoon. Veikkausliigasta putoamisen jälkeen TP-47:n menestys hiipui niin, että kaudella 2009 seurasi putoaminen Ykkösestä. Kauden 2009 huono alkukauden menestys johti valmentajakaksikon vapauttamiseen tehtävistään toukokuussa 2009. Jeprintsev pelasi valmennus-managerointitoimensa ohella seuran kakkosjoukkueessa ja farmiseura Arpelan Palloseurassa Kolmosessa ja Nelosessa.
Kaudeksi 2010 Jeprintsev palasi Kemiin ja kaupungin uuden lippulaivan PS Kemin päävalmentajaksi kahden vuoden sopimuksella. Jeprintsev ei saanut PS Kemille toivottua menestystä ja hänet siirretiin syrjään jo kesällä 2010. 
Kesällä 2012 Eprintsev siirtyi takaisin Tornioon päävalmentajaksi, kun Kimmo Halmkrona vapautettiin TP-47:n tehtävistä.
Futsal.
Jeprintsev on pelannut myös futsalia. Hän osallistui Venäjän joukkueen mukana Hongkongissa järjestettyihin vuoden 1992 MM-kisoihin, joissa joukkue karsiutui yhden voiton, tasapelin ja häviön myötä alkulohkovaiheessa. Jeprintsev pelasi kaikissa kolmessa ottelussa ja teki yhden maalin ottelussa Kiinaa vastaan.
Kemi–Tornio-alueen futsalin ykkösnimenä on ollut FT Kemi-Tornio, jonka riveissä Jeprintsev voitti SM-kultaa vuosina 1999, 2001 ja 2002 sekä hopeaa 2000 ja 2003. Myöhemmin hän on toiminut joukkueen managerina.
Yli maan äären

Yli maan äären – Magalhãesin kohtalokas purjehdus maailman ympäri (alkuteos "Over the Edge of the World – Magellan’s terrifying circumnavigationof the globe") on yhdysvaltalaisen tietokirjailijan Laurence Bergreenin (1950–) kirjoittama historiallinen tietokirja, joka kertoo löytöretkeilijä Fernão de Magalhãesin maailmanympäripurjehduksesta. "The New York Times" valitsi sen vuoden 2003 merkittävien teosten joukkoon, ja siitä on tekeillä elokuva.
Tosielämän jännityskertomus kertoo miehistä, jotka lähtivät vuonna 1519 purjehtimaan Espanjasta kohti länttä ja joista vain muutama palasi vuonna 1522 takaisin lähtöpaikkaan. Matkalla he olivat menettäneet kapteeninsa Magalhãesin sekä melkein koko 260 hengen miehistönsä laivoineen. Jäljellä oli vain yksi alus viidestä ja 18 miestä. Tuliaisina oli mausteita ja tieto Tyynenmeren todellisesta suuruudesta.
Heillä oli mukanaan myös toinen uusi tieto: purjehtimalla länteen pääsee itään. Meritie Maustesaarille on olemassa, kuten jo Kolumbus oli haaveillut.
Bergreen on käyttänyt teoksen pohjana runsaasti asiakirjoja. Hän teki useita matkoja Espanjaan Sevillan Intioiden arkistoon ja tutustui paikkoihin, joissa Magalhães valmisteli matkaa. Hän tutustui myös Etelä-Amerikassa Magalhãesinsalmeen, joka on saanut nimensä tutkimusmatkailijan urotyön kunniaksi. Yksi kiinnostavimpia lähteitä on matkalla mukana olleen Antonio Pigafettan matkapäiväkirja. Pigafetta oli mukana koko matkan, selviytyi kaikista vastoinkäymisistä, ja hänen ainutlaatuinen kuvauksensa kattaa kiinnostavia yksityiskohtia, joita Bergreen on voinut hyödyntää teosta kirjoittaessaan. Näistä eri aineksista Bergreen on koonnut yhtenäisen kertomuksen, joka kuljettaa lukijaa mukanaan koko jännittävän matkaan kaikkine vaiheineen.
Bergreen on julkaissut useita tietokirjallisia menestysteoksia. Tämän teoksen jälkeen Nasa hyödynsi hänen asiantuntemustaan, kun Marsin Victoria-kraatterin ympäristön geologisia muodostumia haluttiin nimetä.
Kirjan suomenkielisen version kuvitukseen on osittain käytetty John Nurmisen Säätiön laajaa karttakokoelmaa sekä myös Kansalliskirjaston kokoelmia. Riikka Toivasen suomennoksen laatua ja tarkkuutta on arvioitu korkealuokkaiseksi.
Choben kansallispuisto

Choben kansallispuisto () on Botswanan toiseksi suurin kansallispuisto, laajuudeltaan 10 566 neliökilometriä. Se tunnetaan elefanteistaan. Kansallispuisto sijaitsee Botswanan pohjoisosassa, Choben alueella, Namibian vastaisella rajalla virtaavan Chobejoen (Cuando)n eteläpuolella.
Puistossa on edustettuina neljä erillistä biotooppia: Serondelan rehevä alue Chobejoen varrella, Savutin suo, Linyantin suot puiston luoteisosassa ja niiden väliin jäävä kuiva, kuuma takamaa.
Karl Kotratschek

Karl Kotratschek (24. lokakuuta 1914 Wien, Itävalta – 4. heinäkuuta 1941 Libya) oli itävaltalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kolmiloikka.
Kotratschek sijoittui Berliinin 1936 olympialaisten kolmiloikassa 23:nneksi tuloksella 13,15 m. Pariisin EM-kilpailuissa hän edusti Saksaa ja saavutti pronssia tuloksella 14,73 m.
Kotratschek voitti Itävallan mestaruuden kolmiloikassa vuosina 1935, 1936 ja 1937 sekä pituushypyssä vuosina 1937 ja 1938. Hän paransi Itävallan kolmiloikkaennätystä tulokseen 14,43 m vuonna 1934, 14,57 m vuonna 1936 sekä tulokseen 14,92 m ja 15,28 m vuonna 1938. Viimeksi mainittu oli myös Saksan ennätys, ja se säilyi Itävallan ennätyksenä kesäkuuhun 1974 saakka.
Kotratschek kaatui II maailmansodassa Saksan Pohjois-Afrikan joukoissa Libyassa heinäkuussa 1941.
Michael Franck

Michael Carl Martin Franck (s. 11. joulukuuta 1954 Helsinki) on suomalainen dokumenttielokuvaohjaaja ja tuottaja, joka toimittuaan 1970-luvulla nuoriso- ja kunnallispoliitikassa siirtyi vuonna 1980 Yleisradion toimittajaksi. Hän toimi Ylen kirjeenvaihtajana Lähi-idässä. Vuonna 1985 hän perusti oman tuotantoyhtiön Franck Media Oy, joka haettiin konkurssiin syyskuussa 2016.
Ura.
Hän tuli ylioppilaaksi Nya svenska samskolanista. Franck oli 1990-luvulla yhdessä Christian Moustgaardin kanssa helsinkiläisen paikallistelevisioyhtiön ATV:n perustajia. Michael Franckin kotimaista ja kansainväistä tunnustusta saanut tuotanto kattaa 25 vuoden ajalta yhteensä noin 50 dokumenttielokuvaa, joista suurin osa on esitetty televisiossa Ylellä, MTV3:lla ja Nelosella. Franck Median tuotanto keskittyi sen viime vuosina talouselämän ja yhteiskunnan historiallisiin prosesseihin. Yleisölle tunnettuja ovat MTV3-kanavalla vuodesta 2004 esitetty sarja "Suvussa on yritystä, Jättiläisten synty" (2008) ja "Brändin takana" (2009). Vuodesta 2010 MTV3 esitti Franck Median elinkeinodokumentit yhtenäisen sarjanimikkeen "Menestyksen takana" alla. 
Franck aikoi 1980-luvun lopulla tuottaa pitkän animaatioelokuvan "Sindbad", joka olisi perustunut "Tuhannen ja yhden yön tarinoihin" ja "Kalevalaan". Hanke käynnistyi vuonna 1986. Kyseessä oli mittava kansainvälinen tuotanto, jota suunniteltiin ja rahoitettiin Suomessa. Elokuva oli alkujaan tarkoitus animoida Iranissa, mutta Irakin–Iranin sodan vuoksi tuotanto siirrettiin vuonna 1987 Suomeen ja vuonna 1989 lisärahoituksen saamiseksi suoraan Hollywoodiin. "Sindbadin" visuaalisen ilmeen suunnitteli alkujaan iranilainen animaattori Noureddin Zarrinkelk, Suomesta mukana olivat animaattori Sauli Rantamäki sekä sarjakuvapiirtäjät Anssi Rauhala, Jukka Murtosaari, Kivi Larmola ja Petri Hiltunen. Myöhemmin mukaan houkuteltiin myös animaatioalan ammattilaisia Yhdysvalloista, ohjaajaksi kiinnitettiin John Landis ja "Seesamtien" käsikirjoittaja Mark Saltzman muokkasi käsikirjoituksen uusiksi. Hanke kaatui Suomen 1990-luvun alun lamasta seuranneisiin rahoitusongelmiin vuonna 1992 ennen kuin elokuvaa saatiin tehtyä.
Syyskuussa 2016 Michael Franckin tuotantoyhtiö Franck Media Oy hakeutui konkurssiin. Franck Media työllisti noin 20 dokumenttialan ammattilaista. Yhtiön omistajiin kuuluivat pääomistajan Michael Franckin lisäksi Nina Pulkkis ja televisiojuontaja ja -tuottaja Peter Nyman.
Michael Franckin poika on dokumenttiohjaaja Arthur Franck.
Arte (yhdistys)

Arte ry on vuonna 1960 perustettu turkulainen taiteilijayhdistys.
Arte ylläpitää Turun keskustassa sijaitsevaa Titanik-galleriaa sekä kansainvälistä Titanik-äänitaideresidenssiä ja osallistuu myös Turun Taidelainaamon toimintaan.
Arte ry:n nykyisenä puheenjohtajana toimii Sami Pikkarainen. 
Yhdistyksen 50-vuotishistoriikki julkaistiin vuonna 2012. 
Historiaa.
Arten perustajat olivat Turun taiteilijaseurasta 1950-luvun lopulla erimielisyyksien vuoksi eronneesta taiteilijajoukosta. Artelaisten tavoitteina oli taiteilijoiden työskentelyolosuhteiden parantaminen näyttelyiden ohella. Perustajat olivat osin samoja taiteijoita, jotka olivat aiemmin toimineet taiteilijaryhmissä Ryhmä 9 ja Pro Arte 57. Jäsenistö ja kulloinkin ajankohtainen taiteellinen ilmaisu on vaihdellut ajan myötä. Alkuun 1960-luvulla artelaiset edustivat Turun koulun tyyppistä surrealistissävyistä, lyyristä ilmaisua sekä ekspressionistista realismia. Abstraktien kokeilujen rinnalla taidetta leimasi figuratiivisuus. Ensimmäisen vuosikymmenen lopulla Arteen liittyi uusia nuoria taiteilijoita. Uusrealismi yhdisti artelaisia 1970-luvulla ja ajan tapaan yhteiskunnallinen vaikuttaminen ja vasemmistolaiset yhteydet olivat pinnalla. Ilmaisu oli lyhyen tendenssivaiheen jälkeen lähintä elämänpiiriä kuvaavaa ihmisläheistä realismia.
Jos sä tahdot niin

Jos sä tahdot niin on Hectorin säveltämä, sanoittama ja esittämä musiikkikappale. Kappale julkaistiin albumilla "Varjot ja lakanat" vuonna 1988 ja singlenä samana vuonna. Singlen b-puolena oli kappale "Uushiljaisuus". Kappaleen on sovittanut Hector ja kappaleen jousiosuudet Ahti Marja-aho.
Kappaleet.
A. &lt;br&gt;B. 
Jipun &amp; Samuli Edelmannin versio.
Loppuvuodesta 2009 kappaleen versioivat uudelleen Jippu ja Samuli Edelmann, tammikuussa 2010 ensi-iltaan tullutta "Jos rakastat" -elokuvaa varten. Uuden sovituksen kappaleesta teki Leri Leskinen, joka myös tuotti kappaleen. Kappaleesta kasvoi vuodenvaihteessa 2009–2010 suuri listahitti ja se nousi sekä single- että latauslistan kärkeen. Kappale oli hetken aikaa myös radiokanavien soitetuin kappale. 
Kappaleeseen tehtyä musiikkivideota on katsottu YouTubessa yli 7,8 miljoonaa kertaa. Musiikkivideon on ohjannut Olli Salonen.
Muut coverit.
Kappaleen ovat levyttänyt Hectorin sekä Jipun ja Samuli Edelmannin lisäksi myös seuraavat:
Abdelbaset Ali Mohmed al-Megrahi

Abdelbaset Ali Mohmed Al Megrahi (; 1. huhtikuuta 1952 – 20. toukokuuta 2012 Tripoli) oli Libyan Airlinesin turvallisuuspäällikkö, joka tuomittiin tammikuussa 2001 elinkautiseen vankeuteen 21. joulukuuta 1988 tapahtuneesta Lockerbien pommi-iskusta. Toista iskusta syytettyä, Al Amin Khalifah Fhimahia ei tuomittu. FBI on väittänyt Megrahin työskennelleen Libyan tiedustelupalvelulle ja hän oli 10 vuotta FBI:n kymmenen etsityimmän rikollisen listalla.
Megrahi syntyi Tripolissa. Hän puhui sujuvasti englantia, opiskeli Yhdysvalloissa ja vietti jonkin aikaa Britanniassa 1970-luvulla.
Yhdysvaltain ja Skotlannin viranomaiset syyttivät Megrahia ja Fhimahia pommi-iskusta vuonna 1991, mutta Libya suostui oikeudenkäyntiin vasta vuonna 1999. Se järjestettiin Alankomaissa vuonna 2000 ja oikeus julkisti päätöksensä 31. tammikuuta 2001. Megrahi todettiin syylliseksi ja vangittiin Barlinnien vankilaan Glasgow’hun. Hän valitti päätöksestä, mutta hänen valituksensa hylättiin vuonna 2002.
Megrahilla todettiin lokakuussa 2008 pitkälle edennyt eturauhassyöpä. Hänen kerrottiin olevan parantumattomasti sairas ja Libya pyysi Yhdistyneen kuningaskunnan hallitusta vapauttamaan Megrahin ja päästämään tämän takaisin Libyaan. Skotlannin oikeusministeri Kenny MacAskill antoi vapauttavan päätöksen 20. elokuuta 2009.
Tripoliin Megrahia vastaanottamaan oli kerääntynyt tuhansia libyalaisia ja hän myös tapasi Libyan johtajan Muammar Gaddafin. Syyskuussa 2009 hän julkaisi internet-sivustollaan runsaasti asiakirjoja, joiden hän kertoo todistavan syyttömyytensä.
Al-Megrahi kuoli 20. toukokuuta 2012 kotonaan Tripolissa 60-vuotiaana. Hänet haudattiin seuraavana päivänä.