tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aurora (Verneri Pohjolan albumi)

Aurora on Verneri Pohjolan ensimmäisen levyn nimi, jonka hän julkaisi vuonna 2009. Aurorasta teki myös merkittävän se, että se oli Verneri Pohjolan ensimmäinen oman levy. Hän oli kyllä jo ennen levyn julkaisua soittanut paljon ja kierrellyt eri puolilla Eurooppaa.
Verneri Pohjola on itse sanonut albuminsa muistuttavan enemmän novellikokoelmaa. Aurora-albumia on kuvailtu tuomaan herkkää, mutta intensiivistä tunnelmaa. Verneri Pohjolan albumista ja muustakin musiikista voi helposti kuulla hänen omaa identiteettiään.
Hans Forssell

Hans Ludvig Forssell (14. tammikuuta 1843 Gävle – 31. heinäkuuta 1901 Lostallo, Sveitsi) oli ruotsalainen historioitsija ja poliitikko. Hän julkaisi Kustaa Vaasan ja hänen poikiensa hallintoa käsittelevän teoksen "Sveriges inre historia från Gustaf den förste med särskildt afseende på förvaltning och ekonomi", mutta ei kiireiltään ehtinyt kirjoittaa jatko-osia, joiden oli tarkoitus käsitellä 1600-lukua. Forssell toimi Ruotsin valtiovarainministerinä 1875–1880, valtiopäiväedustajana 1880–1897 ja kamarikollegion presidenttinä 1880–1891. Vuonna 1881 hänet valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi.
Paulina Chávez

Paulina F. Chávez (s. 22. toukokuuta 2002 El Paso, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Chávez tunnetaan Ashley Garcia roolista draamakomediasarjassa "The Expanding Universe of Ashley Garcia" (2020), Flora roolista draamakomediasarjassa "" (2022) ja Mia Garcia roolista "Alexander and the Terrible, Horrible, No Good, Very Bad Road Trip" (2025).
Chávezilla oli myös sivurooli televisiosarjassa "Landman" (2024).
Evelyn Hugon seitsemän aviomiestä

Evelyn Hugon seitsemän aviomiestä () on yhdysvaltalaiskirjailija Taylor Jenkins Reidin kirjoittama rakkausromaani. Atria Books julkaisi englanninkielisen alkuteoksen vuonna 2017. Suomeksi se ilmestyi 2. toukokuuta 2023. Suomennoksen kustansi Gummerus ja käänsi Inka Parpola.
Romaani kertoo aikakauslehtitoimittaja Monique Grantista, joka saa kunnian haastatella legendaarista Hollywood-näyttelijätärtä Evelyn Hugoa. Aikaisemmin yksityisyydestään tarkka 79-vuotias tähti on valmis paljastamaan kaiken elämästään ja seitsemästä aviomiehestään. Monique kuitenkin ihmettelee, miksi Evelyn haluaa kertoa tarinansa juuri hänelle.
Marraskuuhun 2024 mennessä romaania oli myyty yli kolme miljoonaa kappaletta.Se nousi "The New York Timesin" julkaisemalle myydyimpien kirjojen listalle ja oli 2020-luvun alkupuolella huomattavan suosittu videopalvelu Tiktokissa. Netflix suunnittelee kirjaan perustuvaa elokuvaa.
Niókastro

Niókastro () eli "Navarínon (uusi) linna" ((Νιό)καστρο Ναυαρίνου/Ναβαρίνου, "(Nió)kastro Navarínou") on linnoitus Pýloksen kaupungissa Kreikassa. Se sijaitsee niemessä heti kaupungin länsipuolella.
Historia.
Niókastron linnoituksen rakensivat osmanit sen jälkeen, kun olivat hävinneet Lepanton taistelun vuonna 1571. Sen rakentaminen alkoi vuonna 1573. Linnoituksen tarkoitus oli korvata Pýloksen Palaiókastron eli Palionavarínon linna tai ainakin täydentää sitä. Sen tarkoitus oli suojata Peloponnesoksen länsirannikon tärkeimmän luonnonsataman Navarínonlahden eli Pýloksenlahden eteläistä sisäänkäyntiä, siinä missä vanha linna oli suojannut pohjoista sisäänkäyntiä, joka oli kuitenkin liettymässä umpeen. Linnoitus säilyi turkkilaisilla vuoteen 1686, jolloin venetsialaiset valtasivat sen sekä Palaiókastron Francesco Morosinin johdolla. Turkkilaiset valtasivat linnat takaisin vuonna 1715.
Venetsialaiset räjäyttivät linnoituksen poistuessaan, mutta turkkilaiset korjasivat sen. Linnoituksen sisälle kehittyi asutus, joka toimi nykyisen Pýloksen kaupungin alkuna. Kreikkalaiset valtasivat linnoituksen Kreikan vapaussodan alkupuolella 7. elokuuta 1821. Ibrahim pašša rantautui helmikuussa 1825 Methóniin ja piiritti vetäytyneet kreikkalaiset Niókastroon ja Palaiókastroon. Niókastro joutui antautumaan 11. toukokuuta 1825 ja Palaiókastro jo hieman aiemmin. Ibrahim joutui poistumaan lokakuussa 1827 osmanien hävittyä Navarínon taistelun liittoutuneelle eurooppalaiselle laivastolle, jonka jälkeen Niókastro antautui Nicolas Joseph Maisonin johtamille ranskalaisille joukoille.
Vuonna 1828 linnoitus hylättiin asuinpaikkana, ja väestö siirtyi sen ulkopuolelle ranskalaisten suunnittelemaan uuteen kaupunkiin, joka sai vuonna 1834 nimen Pýlos. Tämän jälkeen linnoitus toimi vankilana aina vuoteen 1936 saakka sekä jälleen 1938–1939 ja Kreikan sisällissodan aikana 1947–1948. Toisen maailmansodan aikana se toimi ensin italialaisten ja sitten saksalaisten varuskuntana. Sisällisodan jälkeen linnoitus luovutettiin arkeologiselle tutkimukselle, ja sitä on kunnostettu.
Rakennelma.
Linnoitus koostuu sen kaakkoiskulmassa olevasta kuusikulmaisesta linnakkeesta, jonka viidessä kulmassa on pienet bastionit; kahdesta suuremmasta nelisivuisesta suljetusta bastionista, joista toinen sijaitsee linnoituksen lounaiskulmassa ja tunnetaan nimellä Évdomo ja toinen luoteiskulmassa ja tunnetaan nimellä Tzafér Pasá; sekä näitä osia yhdistävistä muureista, joita vahvistaa neljä pyöreähköä tornia.
Linnoituksen alueella on useita rakennuksia, jotka olivat aiemmin varuskunta- tai vankilakäytössä ja jotka nyt on kunnostettu meriarkeologisen tutkimuksen käyttöön. Ranskalaisten vuoden 1827 jälkeen rakennuttamassa parakkirakennuksessa, joka tunnetaan heidän komentajansa mukaan Maisonin parakkeina tai Maizónos-talona, toimii Pýloksen arkeologinen museo. Linnoituksessa on myös Kristuksen kirkastumiselle ("Metamórfosi tou Sotíra") omistettu kirkko, joka rakennettiin alun perin joskus vuosien 1573–1595 välillä moskeijaksi ja joka toimi venetsialaisvallan aikana katolisena kirkkona.
Jari-myrsky

Jari-myrsky oli Suomessa riehunut voimakas matalapaine, joka kesti keskiviikosta 20. marraskuuta perjantaihin 22. marraskuuta 2024. 
Myrsky saapui Suomeen keskiviikkona 20. marraskuuta 2024 yöllä, ja jo yön aikana tuhoja oli paljon. Noin klo 21.40 Iltalehden mukaan ainakin 76 499 taloutta oli ilman sähköä. Erittäin varhain aamulla keskiviikkona auto ja raitiovaunu kolaroivat Helsingin Alppiharjussa. Jo alle tuntia myöhemmin ajokelin uutisoitiin olevan huono eteläisessä Suomessa. Lunta oli koko keskiviikon ajan tullut ainakin 15 senttimetriä. Noin klo 7.50 aamulla Iltalehden mukaan tuuli puhalsi noin nopeudella 20 m/s. Kaupunkitulvista varoitettiin samalla. Sähkökatkoja alkoi myös ilmaantua jo heti aamusta. Ukkospilvi havaittiin noin klo 10 maissa aamulla. Useita lentoja peruttiin jo saman päivän aikana. Klo 15.58 Iltalehti uutisoi pakettiauton ajaneen ojaan Virroilla. Torstaina yöllä myrskyn ennustettiin liikkuvan kohti pohjoista Suomea, ja niin se liikkuikin. Vahinkoja oli tullut koko päivän ajan. Noin klo 18 keskiviikkoiltana Sähkökatkokartan mukaan noin 40 000 taloutta oli ilman sähköä. ja torstaina 21. marraskuuta puolenpäivän aikaan oli vielä noin 30 000 taloutta. Perjantaina 22. marraskuuta klo 16 suurimmalle osalle on sähköt saatu palautettua, mutta vielä muutamia tuhansia talouksia oli ilman sähköä.
Espoon Finnoonniityssä golf-kuplahalli sortui lumen painosta. Hallissa oli tapahtuman aikana noin 10 ihmistä sisällä. Kanta-Hämeessä rekkoja suistui tieltä ja puita kaatui. Laukaassa tapahtui illalla vakava onnettomuus, jossa auton kuljettaja sai surmansa. Karhejärvellä taas juna törmäsi puuhun ja sähköradassa oli vaurioita.
Myrsky nosti Helsingissä merenpintaa 21. marraskuuta yli metrin ja laski Kemissä 1,6 metriä. Perämerellä mitattiin yli viiden metrin aaltoja.
Rizókastro (Euboia)

Rizókastro () oli keskiaikainen linna Euboian saarella Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Kými-Alivérin kunnassa lähellä Alivérin Milákin kylää ja voimalaitosta.
Rizókastron linna rakennettiin 1200-luvulla frankkivallan aikana. Sitä laajennettiin 1300-luvulla. Linna oli vain vähäisessä käytössä osmanivallan aikana. Kreikan vapaussodan aikana kreikkalaiset käyttivät sitä turkkilaisten vankilana.
Rizókastron linna on rakennettu kukkulalle, jonka korkeus on noin 170 metriä merenpinnasta laskettuna. Linnassa on torni, joka on sen vanhinta osaa, ja jonka koko on noin 7,1 × 7,6 metriä ja jota on säilynyt noin 11 metrin korkeudelta. Tornia ympäröivät ympärysmuurit, joiden sisään jäävän alueen koko on noin 43 × 28 metriä eli noin neliömetriä. Muureja on säilynyt parhaiten pohjois- ja länsisivulta. Länsimuurin paksuus on suurimmillaan noin 1,2–1,3 metriä. Muurien sisällä on ollut tornin lisäksi kolme tai neljä rakennusta sekä suuri vesisäiliö.
Linnanmuurien ulkopuolella siitä länteen ja etelään oli kylä, joka koostui pienistä yksinkertaisista taloista.
Rizokastron

Rizokastron () tai Rizókastro () voi viitata seuraaviin linnoihin tai linnoitteisiin Kreikassa:
Agkárathoksen luostari

Agkárathoksen Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen luostari (), usein vain "Agkárathoksen luostari" (Μονή Αγκαράθου, "Moní Agkaráthou") on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Minóa Pediádan kunnassa lähellä Sampásin kylää. Luostari on munkkiluostari ja omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle.
Historia.
Agkárathoksen luostari perustettiin viimeistään venetsialaisvallan aikana, ja varhaisin tieto sen olemassaolosta on vuodelta 1504. Joidenkin tietojen mukaan se olisi kuitenkin perustettu jo 900-luvulla. Luostarin nimi tulee seudulla kasvavasta paloyrtistä (αγκάραθος, "agkárathos"; "Phlomis lanata" tai "Phlomis fruticosa"). Luostarin perustamislegendan mukaan erään kyseisen kasvin juurelta olisi löydetty Neitsyt Marian ("Panagía Orfaní") ikoni, ja luostarin pääkirkko ("katholikon") rakennettiin myöhemmin samalle paikalle.
Luostari on ollut Kreetan rikkaimpia ja sitä on perinteisesti pidetty saaren luostareista ”ensimmäisenä”. Sen alaisuuteen on kuulunut useita vähäisempiä luostareita. Monet luostarin munkeista tulivat Kytheralta. Osmanivallan aikana luostarissa toimi kreikkalainen koulu. Kreetan kansannousujen aikana Agkárathoksen luostari tuki kapinallisia, minkä seurauksena se tuhottiin vuosina 1821 ja 1896. Vuosina 1843–1900 luostari oli Cherrónisoksen hiippakunnan keskuspaikka.
Luostari suojeltiin vuonna 1935. Vuonna 2021 luostarissa oli 11 asukasta.
Rakennus.
Luostari sijaitsee noin 22 kilometriä kaakkoon Iraklionista ja linnuntietä noin kaksi kilometriä luoteeseen Sampásin kylästä. Se on rakennettu noin 538 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Luostarin nykyinen pääkirkko on vuodelta 1940, ja siinä on uudet seinämaalaukset. Kirkko on muodoltaan ristinmuotoinen ja kaksilaivainen ja siinä on kupoli. Toinen laivoista on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle ja toinen Pyhälle Menakselle ("Ágios Minás").
Kirkon ympärillä on luostarirakennuksia kolmella sivulla. Niissä sijaitsevat muun muassa munkkien keljat ja ruokasali. Luostarissa toimii myös kirkollinen museo, ja sen kirjastossa on vanhoja käsikirjoituksia. Luostarissa on vierashuoneita.
Anafonítrian luostari

Panagía (Neitsyt Maria) Anafonítrian luostari (, myös Μονή Θεοτόκου Αναφωνήτριας, "Moní Theotókou Anafonítrias") on ortodoksinen luostari Zákynthoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee lähellä luostarista nimensä saanutta Anafonítrian kylää. Luostari on munkkiluostari ja omistettu Neitsyt Marialle.
Anafonítrian luostari perustettiin 1400-luvun puolivälissä. Perustamislegendan mukaan se perustettiin paikalle, josta löydettiin luolasta Neitsyt Marian ikoni, joka tuli sinne Konstantinopolista vuonna 1453. Ikoni palasi ihmeellisellä tavalla luolaan aina jos se siirrettiin, mikä loppui vasta kun sille rakennettiin kirkko. Zákynthoksen suojeluspyhä Pyhä Dionysios toimi luostarin igumenina 1500-luvulla. Nykyisin luostarissa ei ole asukkaita.
Luostarissa on kolmilaivainen pääkirkko ("katholikon"), jonka ympärillä on muita rakennuksia. Luostarin holvatun sisäänkäynnin yhteydessä on puolustus- ja kellotorni. Kirkossa on seinämaalauksia luostarin perustamisen ajalta.
Luostari juhlii vuosittain 15. elokuuta ja ensimmäisenä sunnuntaina 24. elokuuta jälkeen.
Kesäkirja (elokuva)

Kesäkirja ("Summer Book") on vuonna 2024 ensi-iltansa saanut Charlie McDowellin ohjaama draamaelokuva. Se perustuu Tove Janssonin samannimiseen romaaniin vuodelta 1972. Elokuva kertoo Sophia-tytön kesästä isoäidin kanssa pienellä saarella Suomenlahdella. Elokuvan pääosia näyttelevät Glenn Close ja suomalainen Emily Matthews ensimmäisessä elokuvaroolissaan. Elokuvan sivuosissa näyttelevät muun muassa Pekka Strang ja Sophia Heikkilä.
"Kesäkirja" kuvattiin kesällä 2023 Suomessa, muun muassa Kotkan, Porvoon ja Espoon saaristossa. Brittiläis-suomalaisen yhteistuotannon suomalainen tuotantoyhtiö on Helsinki-filmi tuottajinaan Aleksi Bardy ja Helen Vinogradov. Elokuvan levittää suomalaisiin elokuvateattereihin SF Studios.
"Kesäkirjan" maailmanensi-ilta oli 12. lokakuuta 2024 Lontoon elokuvajuhlilla.
Glenn Close.
Elokuvan ohjaaja Charlie McDowell kertoi Ylen haastattelussa, että Glenn Closen saaminen mukaan elokuvaan oli paljon helpompaa kuin oli odottanut. Close oli ensimmäisessä tapaamisessa ohjaajan kanssa kertonut olevansa suuri Tove Jansson -fani. Hän ei ollut koskaan käynyt Suomessa, joten lupautuminen elokuvaan oli ollut helppoa.
Close kertoi Ylelle omistaneensa elokuvan omalle äidilleen, joka kasvoi Uudessa-Englannissa metsien ja peltojen keskellä, kuten hänkin oli kasvanut. Rooliinsa hän otti myös vaikutteita omasta isoäidistään, jolla oli ollut erityinen tapa liikkua. Close kertoi myös rakastavansa luontoa ja teki kuvaustauoilla koiransa kanssa pitkiä kävelyretkiä metsässä, kallioilla ja rannalla. Hän yöpyi yksin koiransa kanssa elokuvan lavasteeksi rakennetussa sähköttömässä mökissä Kotkan Rankissa. 
Ennen elokuvan kuvauksia Close perehtyi Suomen monimutkaiseen historiaan Ruotsin ja Venäjän välissä. Samoin hän luki Mannerheimin elämäkerran sekä Väinö Linnan "Tuntemattoman sotilaan".
Faneroménin luostari (Náxos)

Faneroménin luostari () on ortodoksinen luostari Náxoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee noin 15 kilometriä koilliseen Náxoksen kaupungista lähellä Akrotírin ja Chília Vrýsin kyliä. Luostari on munkkiluostari ja omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle.
Faneroménin luostarin perustivat sen perustamislegendan mukaan myrskyyn joutuneet merimiehet, jotka rukoilivat apua Neitsyt Marialta, ja löysivät lopulta rantaan päästyään paikalta Neitsyt Marian ikonin. Tästä luostari sai nimensä ”Faneroméni”. Luostari on ollut olemassa viimeistään vuonna 1597, jolloin sen tiedetään saaneen stauropegiaalisen aseman. Vuonna 1614 luostari tuli paikallisen hiippakunnan alaisuuteen, mutta stauropegiaalisuus uusittiin vuonna 1798. Faneroménin luostari kukoisti 1600-luvulta 1800-luvulle, mutta taantui 1900-luvulla. Nykyisin luostarissa on pieni munkkiveljistö.
Luostarirakennus on ulkoasultaan linnamainen. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on kaksilaivainen, joista pohjoinen on päälaiva. Kummassakin laivassa on puukaiverrettu ja kullattu ikonostaasi. Kirkon ympärillä on pieni sisäpiha ja muita rakennuksia, joissa ovat ruokasali ("trapeza") ja keljat sekä muun muassa luostarin kirjasto, jossa on 250 vanhaa kirjaa sekä asiakirjoja.
Luostari juhlii vuosittain 15. ja 23. elokuuta.
Faneroménin luostari (Salamis)

Faneroménin Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen luostari (), usein vain "(Panagía) Faneroménin luostari" (Μονή (Παναγίας) Φανερωμένης, "Moní (Panagías) Faneroménis"), on ortodoksinen luostari Salamiin saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren luoteisosassa noin seitsemän kilometriä länsiluoteeseen Salamiin kaupungista. Luostari on omistettu Neitsyt Marialle.
Faneroménin luostarin paikalla sanotaan olleen antiikin aikana Athenelle omistettu temppeli. Sen paikalle rakennettiin ensimmäinen kirkko 1200-luvulla. Raunioituneen kirkon kunnosti mégaralainen Lámpros Kanéllos vuonna 1670. Hänen kerrotaan löytäneen paikalta Neitsyt Marian ikonin, mistä luostari sai nimensä ”Faneroméni”. Kanéllos perusti paikalle luostarin, jonka igumeeniksi hän ryhtyi. Hänet on pyhitetty hänen munkkinimellään Laurentios Megaralainen. Vuonna 2021 luostarissa oli 21 asukasta.
Luostarin pääkirkko ("katholikon") on kolmilaivainen basilika, jossa on keskuskupoli ja kulmissa neliskulmaiset tornimaiset kupolit. Kirkon runsaat seinämaalaukset ovat vuodelta 1735. Niissä esiintyy hahmoa. Pääkirkon vieressä on Pyhän Nikolaoksen ("Ágios Nikólaos") kirkko, jossa on Pyhän Laurentioksen pyhäinjäännös. Luostarikokonaisuuteen kuuluvat myös Pyhän Sofian ("Agía Sofía") kirkko sekä Pyhien apostolien ("Ágioi Apóstoloi") kirkko, joka toimii museona. Museossa on muun muassa kirkollista esineistöä, ikoneita ja käsikirjoituksia.
Luostari juhlii vuosittain 23. elokuuta.
Fotodótisin luostari

Fotodótisin luostari eli Kristus Valonantajan luostari () on ortodoksinen luostari Náxoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee lähellä Danakóksen kylää. Luostari on omistettu Kristuksen kirkastumiselle.
Fotodótisin luostari perustettiin bysanttilaisella kaudella 1100-luvulla, ja sen katsotaan olevan Náxoksen vanhin luostari. Sen perustamisesta on useita erilaisia legendoja, joissa se kytketään esimerkiksi Bysantin keisariperheeseen. Marco Sanudo antoi luostarin vuonna 1227 benediktiineille. Nykyisen muotonsa luostarirakennus sai venetsialaisvallan aikana 1400-luvulle saakka tehdyissä muutoksissa. Osmanivallan aikana Fotodótisin luostari tuli Pátmoksen Johannes Teologin luostarin alaisuuteen. Se on ollut takaisin Paronaxían hiippakunnan alaisuudessa viimeistään 1830-luvulla. Luostari oli pitkään autiona. Luostarirakennusten kunnostaminen alkoi vuonna 1959 ja saatettiin loppuun 1991–2007.
Luostarirakennus on linnamainen ja rakennettu noin 570 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Siinä on kolme rakennusvaihetta: Luostarin kirkko oli alun perin kolmilaivainen basilikakirkko 500-luvulta. Se muutettiin luostarin rakentamisen yhteydessä 1100-luvulla risti-suorakulmiossa -muotoiseksi kirkoksi, jossa on kupoli. Venetsialaisella kaudella kirkko rakennettiin osaksi linnoitustornia.
Luostari juhlii vuosittain Kristuksen kirkastumisen päivänä 6. elokuuta.
Tenho Myllymäki

Tenho Kullervo Myllymäki (8. syyskuuta 1912 Akaa – 21. marraskuuta 1970) oli suomalainen toimittaja.
Myllymäki kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1931, jonka jälkeen hän opiskeli lakitiedettä Helsingin yliopistossa. Myllymäki työskenteli "Suomen Sosialidemokraatin" toimittajana ja toimitussihteerinä 1937-1948 sekä Oy VEikkaus Ab:n tiedotuspäällikkönä ja "Veikkaajan" toimituspäällikkönä 1948-1967. Hän kirjoitti pakinoita nimimerkillä ”Myllypoika”. Myllymäki oli Suomen Sosialidemokraattisen Sanomalehtimiesliiton hallituksen jäsen ja vaikutti myös Urheilutoimittajain Liitossa. Jatkosodan aikana hän oli kirjeenvaihtajana TK-komppaniassa.
Tenho Myllymäen isä oli kansanedustaja Kalle Myllymäki ja veli päätoimittaja Pauli Myllymäki.
Rita Hester

Rita Hester (22. maaliskuuta 1964 – 28. marraskuuta 1998) oli yhdysvaltalainen musta transnainen, joka murhattiin 28. marraskuuta 1998 Bostonissa Allstonin kaupunginosassa Massachusettsissa.
Elämä ja kuolema.
Hester syntyi Hartfordissa, Connecticutissa, vuonna 1964. Hän muutti Bostoniin parikymppisenä ja oli aktiivinen paikallisessa rock-yhteisössä.
Hester lähti 28. marraskuuta 1998 yksin kotinsa läheisestä Silhouette Lounge -baarista noin kello viiden aikaan iltapäivällä. Ritalla ei ollut tapana kulkea yksin ilta-aikaan. Vain alle viiden minuutin kävelymatkan päässä baarista, Rita joutui kotonaan väkivaltaisen hyökkäyksen kohteeksi. Häntä puukotettiin yli 20 kertaa. Rita vietiin kiireesti Beth Israel -sairaalaan Bostonissa, mutta hän menehtyi vakaviin vammoihinsa pian hyökkäyksen jälkeen. Ritan asunnosta ei ollut mitään varastettu, eikä murtautumisen merkkejä löytynyt. Yli 20 vuotta hänen murhansa jälkeen poliisilla ei ole tietoa murhan tekijästä. Ritan kuoleman aikaan häntä kutsuttiin mediassa transvestiitiksi, väärinsukupuolitettiin, ja uutisoinnissa käytettiin hänen virallista nimeään.
Hänen murhansa kosketti syvästi paikallista yhteisöä ja herätti suurta surua ja vihaa. Tämän seurauksena noin 250 ihmistä kokoontui 4. joulukuuta kynttiläkulkueeseen kunnioittamaan Hesterin muistoa. Samalla käytiin kamppailua, jotta paikalliset lehdet, kuten "The Boston Herald" ja "Bay Windows", käsittelisivät Ritan elämää ja identiteettiä arvostavasti. Hesterin kohtalo toimi inspiraationa ”Remembering Our Dead” -verkkosivustolle sekä vuonna 1999 perustetulle kansainväliselle transihmisten muistopäivälle, jolloin kunnioitetaan henkirikoksen uhriksi joutuneiden transihmisten muistoa. Muistopäivän perustaja oli Gwendolyn Ann Smith.
Kalle Jäntti

Kalle Jäntti (26. huhtikuuta 1888 Rautalampi – 11. maaliskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen maitotalousalan yritys- ja koulunjohtaja, opettaja ja päätoimittaja. 
Jäntin vanhemmat olivat maanviljelijä Gabriel Jäntti ja Vilhelmiina Huttunen ja puoliso vuodesta 1921 Salme Maria Terhola. Jäntti tuli ylioppilaaksi 1908 ja valmistui agronomiksi 1912 pääaineenaan meijerioppi. Hän oli ensin meijeriliiton sihteeri ja Kuopiossa sijainneen tietopuolisen meijerikoulun vt. johtaja ja sitten Valion palveluksessa. Valion teknillisen johtajan apulainen Jäntti oli 1916–1918 ja Valion neuvontaosaston johtaja 1920–1924 sekä "Karjatalous"- ja "Karjantuote"-lehtien päätoimittaja 1925–1954. Hän oli myös Pellervon osuustoimintaopiston opettaja 1917–1919 ja Valion maitotalousopiston opettaja 1924–1925 ja johtaja 1927–1929.
Timo Nieminen (yritysjohtaja)

Timo Nieminen (21. kesäkuuta 1921 Turku – 24. marraskuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, keksijä, yritysjohtaja ja hammaslääketieteen kunniatohtori.
Turussa syntynyt Nieminen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta vuonna 1945 ja opiskeli sitten matematiikkaa ja fysiikkaa Helsingin yliopistossa. Hän jatkoi opintojaan Teknillisessä korkeakoulussa ja suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon 1953.
Lääkintäsähkö Oy:n teknisenä johtajana 1950-luvun lopulla Nieminen kehitti yhdessä professori Yrjö Paateron kanssa hampaiston ja leukojen röntgenkuvausmenetelmän, niin sanotun ortopantomografian ja rakensi tältä pohjalta maailman ensimmäisen laitteiston. Hän teki sittemmin muitakin alan keksintöjä ja pitkän uran alan yrittäjänä ja yritysjohtajana. Hän perusti Palomex Oy:n, joka toimi myöhemmin nimellä Instrumentarium Imaging] ja Palodex, ja toimi pitkään yhtiön toimitusjohtajana. Nykyisin yritys on yhdysvaltalaisomistuksessa.
Suomen Hammaslääkäriseura palkitsi Timo Niemisen hopeisella Yrjö V. Paatero -mitalilla 1983. Vuonna 1990 Helsingin yliopisto promovoi hänet hammaslääketieteen kunniatohtoriksi.
Metamidofossi

Metamidofossi (C2H8PSNO2) on organofosforiyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa hyönteis- tai punkkimyrkkynä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa metamidofossi on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja etanoliin ja kohtalaisesti muun muassa dietyylieetteriin, tolueeniin ja dikloorimetaaniin. Aineen myrkyllisyys tuhoeläimille perustuu asetyylikoliiniesteraasientsyymin toiminnan estämiseen. Metamidofossi on myrkyllistä myös ihmiselle ja sille altistumisesta voi seurata huonovointisuutta, kouristuskohtauksia ja jopa kuolema.
Metamidofossin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa dimetyylifosforoklooritioaatti reagoi ammoniakin kanssa O,O-dimetyylifosforamidotioaatiksi. Seuraava vaihe on reaktio jodimetaanin tai dimetyylisulfaatin kanssa.
Metamidofossia käytetään hyönteisten ja punkkien torjuntaan esimerkiksi peruna-, kaali-, tomaatti-, riisi-, hedelmä-, puuvilla- ja koristekasviviljelmillä. Yhdisteen käyttö kiellettiin Euroopan unionin alueella 2008 ja Yhdysvalloissa 2009. Aineesta valmistetaan asefaattia.
Kissa islamissa

Kissa islamissa"," toisin kuin koira, on rituaalisesti puhdas eläin, ja saa liikkua vapaasti myös moskeijassa Mekan moskeija mukaan lukien. Islamilainen perimätieto sisältää tarinoita kissoista, jotka hakeutuvat rukoilijoiden läheisyyteen.
Muezza.
Muslimien kansantarinan mukaan kissan suosio islamissa johtuu siitä, että profeetta Muhammedilla oli lemmikkikissa nimeltä Muezza. Kerran, kun Muhammedin piti lähteä rukoukseen, Muezza nukkui hänen vaippansa liepeen päällä. Muhammed ei hennonut herättää kissaa, joten hän leikkasi pois kissan alla olevan liepeen vaipastaan. Kun Muhammed palasi, kissa kumarsi hänelle. Tämä siunaus takasi Muezzalle paikan Paratiisissa. 
Islaminuskoon kuuluvasta hadith- perimätiedosta ei ole löytynyt tietoa, että Muhammedilla olisi koskaan ollut kissaa nimeltä Muezza.
Haditheja kissasta.
Luotettavan "(sahih)" hadithin mukaan Muhammed kielsi syömästä kissoja tai pyytämästä niistä hintaa. Muhammedin mukaan kissat ovat rituaalisesti puhtaita, minkä takia ne eivät tee rukousta mitättömäksi. Muhammed ja Aisha jopa käyttivät rukouspesussaan samaa vesiastiaa, josta kissa oli juuri juonut. 
Muuan nainen joutui Helvettiin, koska ei ruokkinut eikä juottanut kissaansa. Vastaavia kertomuksia on useissa haditheissa.
Agricola-seura

Agricola-seura oli suomalainen vuosina 1932–1979 toiminut kristillinen sivistysjärjestö. 
Historia.
Seura perustettiin Helsingissä Aleksis Kiven päivänä 10. lokakuuta 1932 tekemään tunnetuksi ja levittämään kristillistä kirjallisuutta sekä edistämään siihen liittyviä opintoja. Yrjö Karilas ehdotti WSOY:n talousjohtaja Gideon Gyllenbergille uuden uskonnollisen kirjallisuuden myyntiä edistämään pyrkivän yhdistyksen perustamista vuonna 1932. WSOY alkoi edistämään asiaa yhdessä Suomen Nuorten Kristillisen Liiton ja Suomen Lähetysseuran kanssa. Seura aloitti toimintansa WSOY:n taloudellisella tuella ja tavoitteli jäseniksi kirkon työntekijöitä sekä opettajia. Seuran kytkökset WSOY:n toivat kustantamolle ja Karilaalle taloudellista etua. "Kotimaa"-lehti selvitti vuonna 1933 lukijan otettua yhteyttä asiasta, miksi Agricola-seura suosii WSOY:tä ja Suomen Lähetysseuraa välittämässään kirjallisuudessa. Seura vastasi kattavansa perustamiskustannukset esittämällä vain niiden kustantamia teoksia, mutta pyrki toiminnan vakiintuessa laajentamaan esiteltäviä kirjoja. Seuran ensimmäisenä puheenjohtajana toimi tohtori Matti Tarkkanen. Häntä seurasi puheenjohtajana professori Eino Sormunen.
Seuralla oli noin 3 000 jäsentä ja sen alaisuudessa toimi 250 opintokerhoa vuonna 1936. Kaksi vuotta myöhemmin seuran alaisuudessa toimi 349 opintoyhdistystä ja keväällä 1938 yli tuhat suoritti seuran tarjoaman tutkinnon. Sotia edeltävänä aikana se oli ajoittain suurin suomalainen opintokerhojärjestö. Seura oli mukana perustamassa Opintotoiminnan Keskusliittoa vuonna 1943.
Agricola-seura luovutti opintokerhotoiminnan Kirkon opintokeskukselle 1960-luvun alussa. Sittemmin sen toiminta on jatkunut nimellä Agricola-opintokeskus.
Jean Kittrell

Ethel Jean Kittrell (o.s. "McCarty"; 1927 Birmingham, Alabama – 14. elokuuta 2018 Edwardsville, Illinois) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -laulaja. Hän esitti perinteistä jazzia, swingiä ja ragtimea.
Kittrell aloitti pianonsoiton nuorena kirkossa ja sai musiikin teoriassa oppiarvon Mississippin Blue Mountain Collegesta. Hän aloitti jazzuransa 1950-luvun loppupuolella säestäen miestään, trumpetisti Ed Kittrelliä eri kokoonpanoissa. Pariskunta muutti 1960-luvun puolessavälissä eteläiseen Illinoisiin. Kittrell aloitti esiintymisen solistina 1960-luvun loppupuolella. Vuonna 1973 hän väitteli filosofian tohtoriksi brittiläisessä kirjallisuudessa Southern Illinois University Carbondalesta. Kittrell jatkoi jazzuraansa, vaikka opetti kymmenen vuoden ajan Southern Illinois University Edwardsvillessa. Hän toimi kokoonpanoissa St. Louis Rivermen, Jazz Incredibles ja Old St. Louis Levee Band. Kittrell esiintyi usein Robert E. Lee -höyrylaivassa. Hän teki esiintymisiä jazzfestivaaleilla eri puolilla Yhdysvaltoja, Euroopassa ja Aasiassa. Näihin festivaaleihin kuului Bredan jazzfestivaali.
Kittrell oli Southern Illinois University Edwardsvillen englannin kielen laitoksen puheenjohtaja vuosina 1987–1990. Vuonna 2009 yliopistoon perustettiin Jean Kittrell -jazzstipendi. Kittrell lopetti aktiivisen uransa muusikkona vuonna 2008, mutta teki vielä satunnaisia vierailevia esiintymisiä St. Louis Rivermen -kokoonpanossa, jota tuolloin johti tuubansoittaja Red Lehr. Kittrell otettiin Alabama Jazz Hall of Fameen vuonna 2015. Hänellä oli kaksi tytärtä, joista yksi kuoli ennen häntä.
Barbara Washburn

Barbara Washburn (10. marraskuuta 1914 − 25. syyskuuta 2014 Lexington, Massachusetts, Yhdysvallat) valloitti Denalin (entinen Mount McKinley) kesäkuussa 1947 ensimmäisenä naisena ja muodosti aviomiehensä Bradford Washburnin kanssa merkittävän kartografikaksikon.
Sihteeristä tutkimuskumppaniksi.
Barbara Washburn hakeutui New England Museum of Natural Historyn johtoon juuri nousseen nuoren vuorikiipeilijän sihteeriksi syksyllä 1939. He menivät naimisiin 27. huhtikuuta 1940 ja hänestä tuli Bradfordin tutkimusretkikuntakumppani.
Muistelma.
Yksityiseksi tarkoitetuista muistiinpanoista muokattiin julkaistavaksi teos "The Accidental Adventurer" (2001).
Borgestadin kirkko

Borgestadin kirkko () on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1907.
Gimsøyn kirkko (Skien)

Gimsøyn kirkko () on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1922.
Gimsøyn kirkko

Gimsøyn kirkko voi tarkoittaa seuraavia Norjassa sijaitsevia kirkkoja:
Operaatio Hardtack I

Operaatio Hardtack I oli Yhdysvaltain vuonna 1958 järjestämä, suurimittainen ydinkokeiden sarja, johon kuului peräti 35 ydinkoetta. Näissä muun muassa testattiin lämpöydinkärkiä. Ydinkokeiden laukaisutapoja oli useita, samoin kuten eri räjäytysten korkeuksiakin (-150 m - 81,3 km). Koesarjaa toteutettiin Yhdysvaltain meren takaisilla alueilla, Tyynellä valtamerellä. Nämä toteutettiin 28. huhtikuuta - 18. elokuuta välisenä aikana. Ydinkokeiden enin räjäytysteho oli 9,3 megatonnia. Joissain kokeissa koestettiin "elektromagneettista pulssivaikutusta" ("EMP"). Eräs ydinkokeisiin liittyvä tekijä oli "Lawrence Livermore National Laboratory" ("LLNL"). Tätä koesarjaa seurasi vielä Operaatio Argus sekä Operaatio Hardtack II.
Gjerpenin kirkko

Gjerpenin kirkko () on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen ristikirkko 1100-luvulta.
Henrik Ibsen sai konfirmaation Gjerpenin kirkossa.
Gulsetin kirkko

Gulsetin kirkko () on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva tiilikirkko vuodelta 1986.
Kilebygdan kirkko

Kilebygdan kirkko () on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva kahdeksankulmainen puukirkko vuodelta 1859.
Luksefjellin kirkko

Luksefjellin kirkko () on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1858.
Melumin kirkko

Melumin kirkko () on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1728.
Skotfossin kirkko

Skotfossin kirkko () on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1900.
Hasslarp

Hasslarp on taajama Helsingborgin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 585 asukasta vuonna 2021.
Tånga och Rögle

Tånga och Rögle on taajama Helsingborgin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 242 asukasta vuonna 2021.
Korsberga (Hjo)

Korsberga on taajama Hjon kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 210 asukasta vuonna 2021.
Hughesin piirikunta (Etelä-Dakota)

Hughesin piirikunta () on Yhdysvaltojen Etelä-Dakotan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 17 765 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on osavaltion pääkaupunki Pierre. Piirikunta on perustettu vuonna 1873.
Väestö.
Vuoden 2020 väestönlaskennassa Hughesin piirikunnan asukasluku oli 17 765. Arvion mukaan asukkaista valkoisia on 82,3 %, alkuperäisasukkaita 12,8 %, mustia 0,9 % ja aasialaisia 0,7 %. Asukkaista 3,3 % kuuluu kahteen tai useampaan rotuun. 4,0 % asukkaista puhuu kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 0,9 % asukkaista on syntynyt ulkomailla.
Torsåker

Torsåker on taajama Hoforsin kunnassa Gävleborgin läänissä Gästriklandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 879 asukasta vuonna 2021.
Elov Persson

Elov Verner Persson (10. heinäkuuta 1894 Torsåker – 9. heinäkuuta 1970 Torsåker) oli ruotsalainen sarjakuvapiirtäjä. Hänet tunnetaan erityisesti "Kronblom"-sarjakuvasta, jota hän alkoi tehdä vuonna 1927.
Kronblom

Kronblom on ruotsalainen humoristinen sarjakuva, jota alkoi vuonna 1927 piirtää Elov Persson. Sittemmin sitä ovat jatkaneet hänen poikansa Gunnar Persson ja pojanpoika Jonas Persson. Sarjakuva kertoo kuvitteellisessa Vinkelbodan kylässä asuvasta laiskasta maatilanomistajasta Kronblomista. Kronblomista on myös tehty 1940-luvulla kaksi elokuvaa, joissa pääosaa esitti Ludvig Gentzel.
Pesubetoni

Pesubetoni on betonipinta, jossa betonin kiviaines on osittain paljastettu pesemällä betoniliima elementin pinnasta. Pesu tapahtuu korkeapaineisella vedellä tai hiekkapuhalluksella. Pesun jälkeen sorarakeet ovat näkyvissä.
Pesubetonista voidaan valmistaa "pesubetonielementtejä". Niiden näkyvä pintakerros koostuu pestyistä valikoiduista kivilajeista. Pintakerrosta sitoo tavallinen betonimassa.
Kalyvianín luostari

Kalyvianín Neitsyt Marian luostari (), usein vain "Kalyvianín luostari" (Μονή Καλυβιανής, "Moní Kalyvianís") on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Faistóksen kunnassa lähellä Faneroménin kylää. Luostari on nunnaluostari ja omistettu Neitsyt Marialle ("Panagía").
Historia.
Kalyvianín luostarin paikalla oli bysanttilaisella kaudella munkkiluostari, josta on jäljellä 1300-luvulla rakennettu Neitsyt Marialle omistettu kirkko. Turkkilaiset tuhosivat vanhan luostarin.
Uusi luostari rakennettiin samalle paikalla sen jälkeen, kun paikalta legendan mukaan löytyi vuonna 1873 Neitsyt Marian ikoni. Luostarissa oli 1950-luvulla vain yksi munkki, jonka jälkeen se elvytettiin muuttamalla se nunnaluostariksi. Vuonna 2021 luostarissa oli 94 asukasta.
Rakennus.
Luostari sijaitsee noin kahdeksan kilometriä itäkaakkoon Tympákin kaupungista ja noin 53 kilometriä lounaaseen Iraklionin kaupungista. Se on rakennettu Mesarán tasangon pohjoislaidalle noin 80 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna.
Luostarin pääkirkko ("katholikon") on vuodelta 1927. Se on kolmilaivainen ja sen laivat on omistettu Neitsyt Marian syntymälle, ilmestykselle ja kuolonuneen nukkumiselle. Luostarin muut rakennukset ovat kirkon ympärillä. Luostarin yhteydessä toimivat koulu, päiväkoti, orpokoti, lastensuojelukeskus ja vanhainkoti sekä kirkollinen ja kansanperinnemuseo. Luostarin kokonaisuuteen kuuluu myös Pyhälle Kharalampokselle ("Ágios Charálampos") omistettu kirkko.
Loukoún luostari

Loukoún Vapahtajan kirkastumisen luostari (), usein vain "Loukoún luostari" (Μονή Λουκούς, "Moní Loukoús"), on ortodoksinen luostari Kreikassa. Se sijaitsee Vóreia Kynourían kunnassa lähellä Ástroksen kaupunkia. Luostari on nunnaluostari ja omistettu Kristuksen kirkastumiselle.
Historia.
Loukoún luostari on perustettu viimeistään 1600-luvulla, sillä ensimmäinen maininta siitä on vuonna 1690. Paikalla on kuitenkin saattanut olla varhaisempi luostari. Luostarin ympäristössä on paljon antiikin ajan Thyreatiin asutuksiin liittyviä jäänteitä, mukaan lukien Herodes Atticuksen huvilan rauniot. Luostarin itsensä paikalla on oletettavasti ollut alun perin varhaiskristillinen kirkko.
Luostarin nimen alkuperää ei tunneta. Erään teorian mukaan nimi tulisi viljelymailla käytetyistä viemärikanavista ("loúkia", λούκια) ja toisen mukaan latinankielisestä nimestä "Lucus Feroniae", joka viittasi Herodes Atticuksen huvilaan. Nimeä on selitetty myös monilla muilla tavoilla, kuten tulevaksi susista ("lykos", λύκος), Herasta ("Juno Lucina"), Pyhästä Luukkaasta tai Pyhästä Luciasta. Luostari oli alun perin munkkiluostari, mutta se muutettiin nunnaluostariksi vuonna 1947. Vuonna 2021 luostarissa oli 18 asukasta.
Rakennukset.
Luostari sijaitsee noin viisi kilometriä länsiluoteeseen Ástroksen kaupungista. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on pohjakaavaltaan risti-suorakulmiossa -muotoinen ja siinä on kahdeksankulmainen kupoli. Kirkon koko on noin 11,7 × 9,1 metriä. Kirkon seinämaalaukset ovat 1600-luvulta. Kirkon ympärillä on muita rakennuksia kaikilla neljällä sivulla. Luostarin kirjastossa on vanhoja käsikirjoituksia.
Luostarin rakentamisessa on käytetty uudelleen paljon antiikin aikaista rakennusmateriaalia, ja myös luostarin pihalla on esillä joonialaisia ja korinttilaisia kapiteeleja ja pylväänosia. Paikalta on löydetty antiikin aikaista mosaiikkilattiaa. Luostarin lähellä on roomalaisaikaisen akveduktin jäänteitä.
Nils Philip Gyldenstolpe

Nils Philip Gyldenstolpe (19. helmikuuta 1734 Österåker – 20. helmikuuta 1810 Tukholma) oli ruotsalainen kreivi ja virkamies, joka toimi Gävleborgin läänin maaherrana vuosina 1773–1781. Hänet valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi vuonna 1789.
Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali (Apéri)

Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali () on ortodoksinen kirkko Apérin kylässä Kárpathoksen saarella Kreikassa. Se on Kárpathoksen ja Kásoksen hiippakunnan katedraali eli piispanistuin. Katedraali on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle.
Kirkon rakentaminen alkoi vuonna 1855 ja se valmistui 1886. Se korvasi kylän aiemman katedraalikirkon, joka oli rakennettu 1600-luvun alussa. Sillä puolestaan oli edeltäjä, joka sijaitsi Apérin vanhalla linnoituskukkulalla Korákin kukkulalla, jolla sijaitsi keskiaikainen Apérin linna. Katedraali on Apérissa eikä Kárpathoksen kaupungissa eli Pigádiassa sitä perua, että Korákin kukkula oli saaren keskiaikainen hallintokeskus ja oletettavasti myös antiikin ajan Karpathoksen kaupungin akropolis.
Kirkko on yksilaivainen ja sen koko on noin 26 × 9,4 metriä. Sisäänkäyntejä on kaksi, länsi- ja eteläsivulla. Sisäkatossa on viisi ristiholvausta. Kirkossa on puukaiverretut ikonostaasi, saarnastuoli ja katedra eli piispan istuin, jotka on kullattu ja maalattu niin, että ne näyttävät marmorisilta. Kirkon eteläsivun itäpäässä on nelikerroksinen kellotorni, joka on lisätty vuonna 1969 ja koristeltu kaariaukoin. Kirkkorakennuksen vieressä sijaitsee piispan palatsi.
Kirkko juhlii vuosittain Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen päivänä 15. elokuuta.
Passaváksen linna

Passaváksen linna () on keskiaikainen linna Mánin niemimaalla Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Passaváksen kukkulalla lähellä Anatolikí Mánin kunnan Dirón kylää.
Historia.
Passaváksen kukkula toimi antiikin aikana Lasin kaupungin akropoliina. Passaváksen linna rakennettiin paikalle frankkivallan aikana vuonna 1254. Sen rakennuttaja oli Jean de Neuilly, ja se toimi hänen hallitsemansa Akhaian ruhtinaskuntaan kuuluneen Passaváksen paronikunnan keskuksena. Linna rakennettiin vartioimaan mánilaisia, jotka vastustivat frankkihallintoa, ja se hallitsi itäistä kulkureittiä Mánin niemimaan ja muun Lakonian välillä. Linnan nimen on selitetty tulevan ranskan kielestä joko ilmaisusta ”"pas avant"” (”ei enempää”) tai ”"passe avant"” (taisteluhuuto: ”eteenpäin”).
Vuonna 1262 linna siirtyi Bysantin valtaan. Vuosina 1460/1463–1481 se oli venetsialaisten hallussa. Vuonna 1481 se siirtyi osmaneille, hieman myöhemmin kuin suuri osa muusta Peloponnesoksesta. Maltalla toimineen Johanniittain ritarikunnan sanotaan saaneen linnan haltuunsa vuonna 1611, mutta kyseessä saattoivat olla ennemmin maltalaiset merirosvot. Viimeistään 1614 linna oli taas osmaneilla. Vuonna 1685 alkaneen toisen venetsialaisen kauden alussa linna antautui venetsialaisten ja mánilaisten joukoille, ja tämän jälkeen se oli mánilaisten hallussa. Vuoden 1715 jälkeen linna oli taas turkkilaisilla. Mánilaiset saivat sen haltuunsa lopullisesti vuonna 1780.
Rakennus.
Linna sijaitsee 140 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna ja 80 metrin korkeudessa ympäristöstään laskettuna. Se on pohjakaavaltaan epäsäännöllinen nelikulmio, ja sen suurin pituus on noin 180 metriä ja suurin leveys noin 90 metriä. Linnan muurien pituus oli noin 580 metriä ja niiden sisään jäi noin kahden hehtaarin kokoinen alue. Muureissa oli kaksi porttia. Muurit ovat osittain romahtaneet. Linnan kulmissa oli tornit, joista luoteiskulman torni on parhaiten säilynyt. Lisäksi linnasta on säilynyt muun muassa parakkirakennusten, moskeijan ja vesisäiliön jäänteitä. Linnan rakentamisessa oli käytetty uudelleen kukkulan antiikin aikaisten rakennusten kiviä.
Pyhän Georgioksen luostari (Arsáni)

Arsánin Pyhän Georgioksen luostari (), usein vain "Arsánin luostari" (Μονή Αρσανίου, "Moní Arsaníou"), on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Réthymnon kunnassa lähellä Pagkalochórin kylää. Luostari on munkkiluostari ja omistettu Pyhälle Georgiokselle.
Arsánin luostari perustettiin oletettavasti 1500-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Ensimmäiset varmat tiedot siitä ovat 1600-luvulta. Vuodesta 1654 lähtien luostari on asemaltaan patriarkaalinen ja stauropegiaalinen. Osmanivallan aikana luostarissa toimi kreikkalainen koulu. Arsánin luostari suljettiin vuonna 1900 mutta avattiin uudelleen jo vuonna 1903. Luostarirakennukset kunnostettiin vuosina 1970–1975.
Luostari sijaitsee tasangolla noin 12 kilometriä itään Réthymnon kaupungista. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on ristinmuotoinen ja siinä on kupoli. Se rakennettiin vuonna 1888 varhaisemman, pienemmän kirkon paikalle. Kirkossa on puukaiverrettu ikonostaasi. Kirkon seinämaalaukset ovat vuosilta 1987–1990. Luostarissa toimii kirkollinen museo, jossa on kirkollista esineistöä ja vanhoja käsikirjoituksia.
Pyhän Georgioksen luostari (Karýdi)

Karýdin Pyhän Georgioksen luostari (), usein vain "Karýdin luostari" (Μονή Καρυδίου, "Moní Karydíou"), on ortodoksinen luostari Kreikassa. Se sijaitsee Apokóronaksen kunnassa Vámoksen ja Vrýsesin kylien välillä. Luostari on omistettu Pyhälle Georgiokselle.
Vanhimmat tiedot luostarin olemassaolosta ovat vuodelta 1637. Se on saanut nimensä paikalla aiemmin olleesta asutuksesta nimeltä Karýdi (Καρύδι), joka tunnetaan jo vuodelta 1536. Osmanivallan aikana luostari annettiin metokhioniksi Pyhän Kolminaisuuden luostarille. Luostari alkoi kukoistaa noin vuodesta 1860 lähtien, jolloin sitä alettiin kehittää sen muuttamiseksi itsenäiseksi luostariksi. Luostarirakennukset on kunnostettu ja ne suojeltiin vuonna 1970.
Luostari sijaitsee noin kolme kilometriä etelään Vámoksesta ja noin 34 kilometriä kaakkoon Chanián kaupungista. Luostarin pääkirkko ("katholikon") on noin vuodelta 1870. Kirkko on yksikammioinen ja edustaa venetsialaista tyyliä. Sen ympärillä kolmella sivulla ovat muut rakennukset, mukaan lukien keljat, suuri oliivinpuristamo ja maataloustyöväen majoitustilat. Luostarin lähellä sijaitsee vuonna 1290 rakennettu Neitsyt Marialle ("Panagía") omistettu kirkko.
Pyhän Nikolaoksen luostari (Pórto Lágos)

Pyhän Nikolaoksen luostari () on ortodoksinen luostari Ávdiran kunnassa Kreikassa. Se sijaitsee luostarista nimensä saaneella Ágios Nikólaoksen saarella Pórto Lágoksen laguunissa. Luostari on munkkiluostari ja omistettu Pyhälle Nikolaokselle.
Pyhän Nikolaoksen luostarin alkuperää ei tunneta varmuudella, ja sen sanotaan olevan perustettu osmanivallan aikana tai jo bysanttilaisella ajalla. Nykyiset luostarirakennukset ovat vuodelta 1904. Luostari toimii Athoksen Vatopédin luostarin alaisuudessa, ja siellä on pieni Vatopédista tuleva munkkiveljistö.
Luostarirakennukset kattavat koko Ágios Nikólaoksen saaren. Luostariin kuuluu myös Neitsyt Maria ("Panagía") "Pantánassan" kirkko, joka sijaitsee viereisellä Panagían saarella. Saaret on yhdistetty kävelysilloilla toisiinsa ja mantereeseen.
Luostari juhlii vuosittain 6. joulukuuta.
Thárrin luostari

Thárrin Arkkienkeli Mikaelin luostari (), usein vain "Thárrin luostari" (Μονή Θάρρι, "Moní Thárri"), on ortodoksinen luostari Ródoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee lähellä Láerman kylää. Luostari on munkkiluostari ja omistettu arkkienkeli Mikaelille.
Historia.
Thárrin luostarin kirkon paikalla oli alun perin antiikin aikainen temppeli. Myös paikan nimi saattaa palautua jo antiikin ajalle, mutta sen alkuperästä on muitakin teorioita. 400-luvulla paikalle rakennettiin varhaiskristillinen basilikakirkko.
Luostarin sanotaan eri lähteissä syntyneen paikalle 800–1000-luvulla tai 1100–1200-luvulla, jolta ajalta ainakin on luostarin kirkon viimeinen rakennusvaihe. Kerrotaan, että luostarin olisi perustanut Bysantin keisarin tytär, joka oli sairaana ja laivamatkalla rantautui Ródokselle. Siellä hänet vietiin myöhemmän luostarin paikalle, jossa olleen lähteen vesi ja raikas ilma paransivat hänet. Kiitokseksi hän perusti paikalle luostarin.
Thárrin luostari autioitui vuonna 1916. Se herätettiin uudelleen henkiin vuonna 1989. 2020-luvulla luostarissa oli viisi munkkia. Vuoden 2023 maastopalot uhkasivat luostaria ja se evakuoitiin, mutta onnistuttiin pelastamaan.
Luostarilla on hengellistä ja kansanperinneohjelmistoa sisältävä televisio- ja radiokanava, joka lähettää Dodekanesian alueelle. Luostari juhlii vuosittain 8. marraskuuta, 15. joulukuuta ja 21. toukokuuta.
Rakennukset.
Luostari sijaitsee Ródoksen keskiosissa noin neljä kilometriä lounaaseen Láerman kylästä ja noin 64 kilometriä lounaaseen saaren keskuksesta Ródoksen kaupungista. Luostarin pääkirkko ("katholikon") edustaa bysanttilaista arkkitehtuuria ja on luostarikokonaisuuden ainoa jäljellä oleva bysanttilaisaikainen rakennus. Kirkko on pohjakaavaltaan ristinmuotoinen ja siinä on kupoli. Luostarikokonaisuuden muut rakennukset ovat myöhemmältä ajalta. Niissä sijaitsevat munkkien keljat ja muun muassa televisio- ja radiostudio. Kokonaisuuteen kuuluu myös muun muassa Pyhälle Eleutheriokselle ("Ágios Elefthérios"), Johannes Kastajalle ("Ágios Ioánnis o Pródromos") ja Pyhälle Nektariokselle ("Ágios Nektários") omistetut kirkot. Luostarin perustamislegendaan liittyvä lähde sijaitsee noin sata metriä pääkirkosta lounaaseen.
Grover Mitchell

Grover Curry Mitchell (17. maaliskuuta 1930 Whatley, Alabama, Yhdysvallat – 6. elokuuta 2003 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzia soittanut pasunisti.
Mitchell varttui Pittsburghissa ja muutti Yhdysvaltain länsirannikolle 1960-luvun alussa. Hän sai vaikutteita Tommy Dorseylta. Mitchell soitti Duke Ellingtonin orkesterissa vuonna 1961 ja teki yhteistyötä Lionel Hamptonin kanssa vuonna 1962. Hän liittyi vuonna 1962 Count Basien orkesteriin, jossa hän toimi vuoteen 1970 saakka. Hän jatkoi yhteistyötä Basien kanssa vuodesta 1980 tämän kuolemaan (1984). Mitchell aloitti omien yhtyeidensä johtamisen 1970-luvulla ja teki niiden kanssa levytyksiä. Hän teki 1970-luvun alusta lähtien musiikkia myös televisioon ja elokuviin. 
Mitchell kuoli syöpään New Yorkissa vuonna 2003.
Vapahtajan kirkastumisen katedraali (Kálymnos)

Vapahtajan kirkastumisen katedraali (), myös Kristus Vapahtajan katedraali (Μητροπολιτικός Ναός Σωτήρος Χριστού, "Mitropolitikós Naós Sotíros Christoú"), on ortodoksinen kirkko Póthian kaupungissa Kálymnoksen saarella Kreikassa. Se on Léroksen, Kálymnoksen ja Astypálaian hiippakunnan katedraali eli piispanistuin. Katedraali on omistettu Kristuksen kirkastumiselle.
Kirkko valmistui vuonna 1861. Sen suunnittelivat paikalliset taiteilijat ja arkkitehdit. Vuonna 1884 kálymnoslaiset merisienenkalastajat pitivät kirkossa kokouksen, joka johti ajalle poikkeuksellisten ja edistyksellisten kauppaa ja työntekijöiden oikeuksia säätelevien lakien säätämiseen.
Kirkko sijaitsee lähellä Kálymnoksen satamaa ja italialaisvallan aikaista hallintorakennusta. Kirkkorakennuksessa on suuri hopeanvärinen kupoli. Sisältä kirkon seinät on koristeltu paikallisten taiteilijoiden tekemin seinämaalauksin. Ikonostaasin on tehnyt kuvanveistäjä Giannoúlis Chalepás. Kirkon edustalla on erillinen kellotorni ja koristeellisesti kivetty aukio.
Montgomeryn piirikunta (Alabama)

Montgomeryn piirikunta () on Yhdysvaltojen Alabaman osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 228 954 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on osavaltion pääkaupunki Montgomery. Piirikunta on perustettu vuonna 1816.
Väestö.
Vuoden 2020 väestönlaskennassa Montgomeryn piirikunnan asukasluku oli 228 954. Arvion mukaan asukkaista mustia on 60,9 %, valkoisia 33,4 %, aasialaisia 3,5 %, alkuperäisasukkaita 0,3 % ja Tyynenmeren alkuperäisasukkaita 0,1 %. Asukkaista 1,7 % kuuluu kahteen tai useampaan rotuun. 6,3 % asukkaista puhuu kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 4,8 % asukkaista on syntynyt ulkomailla.