Demades

Demades (; n. 380–319/318 eaa.) oli antiikin kreikkalainen valtiomies ja puhuja, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän vaikutti Makedonian vallan aikana Filippos II:n, Aleksanteri Suuren ja Antipatroksen hovien piirissä. Hän oli tunnettu puhetaidostaan, mutta myös häikäilemättömästä opportunismistaan, lahjusten vastaanottamisesta ja maanpetoksellisesta toiminnastaan. Vaikka hän saavutti merkittävän aseman Ateenassa, hänen maineensa antiikin lähteissä on hyvin kielteinen.
Elämä.
Demades eli Filippoksen, Aleksanteri Suuren ja Antipatroksen aikana, ja hänen syntymänsä ajoitetaan noin vuoteen 380 eaa. Hän oli kotoisin Paianian demoksesta (Alempi tai Ylempi Paiania). Hänen nimensä on lyhennetty muoto nimestä "Dēmeadēs" (). Hänen kerrotaan olleen alhaista syntyperää ja toimineen aikanaan jopa soutajana. Toisaalta on tulkittu, että todellisuudessa hänen perheensä sai tuloja laivanvarustuksesta.
Poikkeuksellisten lahjojensa, demagogisten juoniensa ja petollisuutensa ansiosta Demades kohosi Ateenassa hyvin merkittävään asemaan. Hän käytti vaikutusvaltaansa kuitenkin tavalla, jonka vuoksi Plutarkhos kutsuu häntä maansa ”haaksirikoksi” (). Hän kuului makedonialaismieliseen puolueeseen ja vihasi kuolemaansa saakka Demosthenesta, jota vastaan hän astui esiin jo Olynthosta vastaan käydyn sodan aikana vuonna 349 eaa. Kun Antipatros ja Krateros lähestyivät Ateenaa ja Demosthenes liittolaisineen pakeni kaupungista, Demades suostutteli kansan langettamaan heille kuolemantuomion.
Vuoden 338 eaa. Khaironeian taistelussa Demades joutui makedonialaisten vangiksi. Kun Filippos voittoaan juhliessaan tarkasteli vankeja, Demades moitti kohteliaasti ja hienovaraisesti hänen käytöstään. Filippos mieltyi niin paljon tähän imarteluun kätkettyyn moitteeseen, että vapautti sekä Demadeen että muut ateenalaiset vangit ilman lunnaita ja solmi Ateenan kanssa ystävyyssopimuksen. Kuningas kohteli häntä tällöin niin suosiollisesti ja antoi hänelle niin suuria lahjoja – kerrotaan, että hän sai kerran kymmenen talentin suuruisen summan – että Demades antautui täysin Makedonian asialle.
Demades toimi samalla tavoin myös Filippoksen poikaa ja seuraajaa Aleksanteria kohtaan. Imartelu meni niin pitkälle, ettei ateenalainen yleisö voinut sietää sitä, vaan langetti hänelle suuren sakon. Kun Harpalos myöhemmin saapui Ateenaan, Demades ei epäröinyt ottaa vastaan hänen lahjuksiaan. Kun Aleksanteri vaati niitä ateenalaisia puhujia luovutettaviksi, jotka olivat yllyttäneet kansaa häntä vastaan, Demostheneen ystävät lahjoivat Demadeen viidellä talentilla, jotta hän pelastaisi tämän ja muut isänmaanystävät. Demades laati ovelan päätöksen, jossa kansa vapautti puhujat syytteistä mutta lupasi luovuttaa heidät, jos heidät todettaisiin syyllisiksi. Päätös hyväksyttiin, ja Demades lähetettiin muutamien muiden kanssa Aleksanterin luo lähettiläänä. Hän onnistui suostuttelemaan Aleksanterin antamaan anteeksi sekä ateenalaisille että heidän puhujilleen.
Vuonna 331 eaa. Demades hallinnoi Ateenassa osaa valtion varoista, niin kutsuttua "theorikon"-juhlarahastoa. Kun kansa vaati näitä varoja käytettäväksi Aleksanteria vastaan kapinoineiden tukemiseen, Demades sai heidät luopumaan suunnitelmasta vetoamalla heidän nautinnonhaluunsa. Demadeen kerrotaan hankkineen huomattavan omaisuuden tukemalla makedonialaisten asiaa mutta ottamalla tilaisuuden tullen myös suuria lahjuksia vastapuolelta. Hän kuitenkin tuhlasi ne ylelliseen ja paheelliseen elämäntyyliinsä. Demadeen kerrotaan kasvattaneen hevosia ja kilpailleen niillä. Vuonna 328 eaa. hänet on kirjattu jonkun hevoslajin voittajaksi Olympian kisoissa.
Demadeen käytös oli niin paheksuttavaa ja hänen lainrikkomuksensa niin räikeitä, että hän sai useita suuria sakkorangaistuksia ja kerran jopa menetti kansalaisoikeutensa (). Vuonna 322 eaa., kun Antipatros marssi sotajoukkoineen Ateenaa vastaan ja kansa oli äärimmäisen pelokas eikä heillä ollut ketään sovittelijaa, "atimia"-tuomio peruttiin, ja Demades lähetettiin lähettiläänä Antipatroksen luo yhdessä Fokionin ja muiden kanssa. Antipatros ei kuitenkaan suostunut rauhaan muuten kuin ehdottomalla antautumisella.
Vuonna 319 eaa. tai 318 eaa., kun Antipatros oli sairaana Makedoniassa ja ateenalaiset halusivat päästä eroon Munykhian linnakkeessa olleesta makedonialaisesta varuskunnasta, Demades lähetettiin jälleen hänen luokseen anomaan varuskunnan poistamista. Antipatros oli aluksi suostuvainen, mutta löysi Perdikkaan jälkeensä jättämistä papereista Demadeen hänelle osoittamia kirjeitä, joissa tämä yllytti Perdikkasta saapumaan Eurooppaan ja hyökkäämään Antipatrosta vastaan. Antipatros ei paljastanut löytöään heti, mutta kun Demades painosti häntä vastaamaan vetoomukseen, Antipatros antoi Demadeen ja tämän mukana olleen pojan Demeaan teloittajien käsiin, ja heidät surmattiin välittömästi. Plutarkhos sanoo teloituksen tapahtuneen Kassandroksen määräyksestä.
Antiikin lähteet antavat Demadeesta kuvan miehenä vailla luonnetta tai periaatteita, aina alttiina lahjuksille mistä tahansa suunnasta niitä tulikin ja aina valmiina pettämään sekä isänmaansa että oman puolueensa. Jopa hänen tekonsa, jotka näyttivät hyviltä, kumpusivat alhaisimmista motiiveista. Antiikin kirjailijoilla on säilynyt lukuisia kuvauksia hänen häpeämättömästä ja irstaasta elämäntavastaan. Hän vaikuttaa saaneen vaikutusvaltansa Ateenan politiikassa luonnollisen lahjakkuutensa ja säkenöivän puhetaitonsa ansiosta – nämä olivat täysin luontaisia lahjoja, joita hän ei koskaan kehittänyt taiteen sääntöjen mukaisesti. Hän puhui aina improvisoiden ja sellaisella vastustamattomalla voimalla ja nokkeluudella, että hän oli täysi vastus itse Demostheneelle, eikä Quintilianus epäröi asettaa häntä puhetaidossa Perikleen rinnalle.
Teokset.
Sekä Cicero että Quintilianus sanovat nimenomaisesti, ettei Demades jättänyt jälkeensä mitään kirjoitettuja puheita. Johannes Tzetzeen eräästä kohdasta käy kuitenkin ilmi, että reettori, jolta hän kopioi, omisti Demadeen nimiin laitettuja puheita.
Nykyaikaan on säilynyt laajahko katkelma Demadeen nimiin laitetusta puheesta "Kaksitoistavuotiskaudesta" (), joka on ilmeisesti pidetty vuonna 326 eaa. Siinä hän puolustaa toimintaansa Aleksanteri Suuren hallituskauden aikana. Immanuel Bekker löysi puheen peräti kuudesta käsikirjoituksesta, ja se on painettu attikalaisten puhujien kokoelmiin, mutta sen aitous on edelleen kyseenalainen. "Suda" panee Demadeen nimiin myös historiateoksen Deloksesta ja Leton lasten syntymästä, mutta tämä teos tuskin on ainakaan saman Demadeen käsialaa, eikä ole tietoa kenestäkään toisesta saman nimisestä, jota voitaisiin pitää sen kirjoittajana.