tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sergio Gargelli

Sergio Gargelli (s. 28. maaliskuuta 1974) on italialainen futsalvalmentaja, joka valmentaa Futsal-liigassa pelaavaa Akaa Futsalin sekä Suomen futsalmaajoukkueta.
Gargelli on työskennellyt valmentajana kotimaansa ulkopuolella vuodesta 2007 lähtien. Hän aikaisemmin valmentanut seurajoukkueita Italiassa, Qatarissa, Vietnamissa ja Kiinassa sekä toiminut Vietnamin, Norjan ja Kiinan futsalmaajoukkueiden päävalmentajana ja Japanin kakkosvalmentajana.
Gargelli on valmentanut Akaa Futsalia keväästä 2021 lähtien. Maaliskuussa 2022 Gargelli valiittin Suomen futsalmaajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi kesäkuun 2025 loppuun saakka ulottuvalla sopimuksella.
Heinäkuussa 2025 hänen sopimustaan jstkettiin kattamaan vuoden 2028 MM-kisojen karsinnat ja mahdolinen lopputurnaus.
Risto Särkilahti

Risto Allan Särkilahti, vuoteen 1935 Serlachius (20. joulukuuta 1907 Helsinki – 22. kesäkuuta 1991) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Särkilahden vanhemmat olivat oikeusneuvos Allan Särkilahti ja Jeanie Eva Salvesen ja puolisot 1931–1972 hammaslääkäri Eija Annikki Jäntti, Jalmari Jäntin tytär, ja vuodesta 1972 Gunvor Gertrud Lönnroth. Särkilahti kävi seitsemän luokkaa Helsingin suomalaista yhteiskoulua ja opiskeli sitten Edinburghissa ja Lontoossa kirjapainoalaa 1926–1930. Tultuaan WSOY:n palvelukseen hän yleni nopeasti yhtiön teknilliseksi johtajaksi ja sen Porvoon liiketoimintojen johtajaksi. Vuonna 1946 hänestä tuli myös WSOY:n hallituksen jäsen. Hänellä oli myös merkittäviä luottamustoimia alallaan, kuten hallitusjäsenyys Suomen Kirjansitomojen Omistajain Liitossa, Graafisessa Keskusliitossa ja Graafisen Teollisuuden Työnantajaliitossa. Särkilahti oli Porvoon kaupunginhallituksen ja useiden kaupungin lautakuntien jäsen. Hän sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1969. Eläkkeelle Särkilahti jäi vuonna 1971 ja oli tuolloin WSOY:n kolmanneksi suurin osakkeenomistaja.
Fiat Pulse

Fiat Pulse on Fiatin vuodesta 2021 lähtien Etelä-Amerikan markkinoille valmistama pieni crossover-tyyppinen automalli. Se perustuu Fiat Argo- ja Cronos-malleissa käytetyn pohjalevyn edelleenkehitetylle versiolle.
Moottorivaihtoehdot ovat turboahdettu kolmesylinterinen 1,0-litrainen (125 hv) ja nelisylinterinen 1,3-litrainen (107 hv). Pienemmän moottorin yhteydessä on aina portaaton CVT-automaattivaihteisto, ja sen saa lisävarusteena myös suuremman moottorin yhteyteen, jossa on vakiona viisivaihteinen manuaalivaihteisto.
Maaliskuussa 2022 esiteltiin urheilullinen Abarth Pulse. Se eroaa perusmalleista urheilullisemmalla korimuotoilulla ja kyljissä olevilla Abarth-teippauksilla.
The Arrival (Dampfin albumi)

The Arrival on Dampfin albumi, joka julkaistiin 3. kesäkuuta 2022.
Obolonsko-Teremkivska-linja

Obolonsko-Teremkivska-linja () on Kiovan metron toinen linja. Linja avattiin 17. joulukuuta 1976.
Linjan pituus on 21 kilometriä ja siinä on 18 asemaa.
Iryna Kalynets

Iryna Kalynets (), s. "Stasiv", (6. joulukuuta 1940 Lviv, Ukrainan SNT – 31. heinäkuuta 2012 Lviv, Ukraina) oli ukrainalainen kirjailija ja kommunistivallan aikana toisinajattelija. Hänen puolisonsa oli kirjailija Ihor Kalynets. Hän kirjoitti lastenkertomuksia ja -runoja.
Kalynets opiskeli Lvivin yliopistossa ja opetti ukrainan kieltä ja kirjallisuutta Lvivin polyteknillisessä instituutissa. Järjestelmän vastaisen toiminnan vuoksi hänet pidätettiin 1972 ja tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankeuteen ja kolmeksi vuodeksi karkotukseen. Hän suoritti tuomion työleireillä Mordvassa. Hän pääsi karkotuksen jälkeen vapaaksi 1981 ja palasi Lviviin. Hänet valittiin 1990 Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan korkeimpaan neuvostoon. Lvivin alueen opetushallinnon johtajana hän edisti Ukrainan koulujärjestelmää.
Azovstal

Azovstal (, ) oli Ukrainan Mariupolissa toimiva terästehdas, jonka omisti Metinvest.
Donetskin kansantasavalta on takavarikoinut ukrainalaisten oligarkkien omaisuuden.
Tehdas on Ukrainan suurimpia metallurgian alan yhtiöitä. Tehdas on perustettu 1933.
Neuvostoliiton korkein taloudellinen neuvosto päätti helmikuussa 1930 perustaa uuden terästehtaan Mariupoliin, sillä kaupunki oli merellisesti lähinnä Kertšin niemimaan Kamyš-Burunskojen rautamalmivaroja. Kertšrudstroi alkoi valmistella malmivarojen hyödyntämistä ja Mariupolissa aloitettiin uuden sataman ja masuunien rakentaminen Kalmiusjoen vasemmalle rannalle.
Tehtaan avasivat sen ensimmäinen johtaja Ja. S. Gugel ja Ukrainan kommunistisen puolueen johtaja S. V. Kosior. Ensimmäinen valurauta valmistui 12. elokuuta 1933.
Tehdasalue käsitti 11 neliökilometriä ja sillä on oma satama Mustallemerelle.
Tehdas on kombinaatti, joka myös tuottaa kivihiilestä koksia teräksenvalmistukseen. Lisäksi se toimii läheisessä yhteistyössä Metinvestin Mariupolin Iljitšin metallurginen kombinaatin (Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, Мариупольский металлургический комбинат имени Ильича) kanssa, joka tuottaa rautamalmirikastetta. Se kykenee tuottamaan 6–200 mm:n paksuisia ja 1 500–3 200 mm:n levyisiä teräslevyjä laivanrakennuksen- ja muihin tarpeisiin, suuren halkaisijan putkia kaasun- ja öljynkuljetukseen ja off-shore-rakenteita. Tehdas on Ukrainan suurimpia rautatiekiskojen valmistajia.
Tehtaan alueella käytiin laajoja taisteluja Mariupolin piiritystilanteessa keväällä 2022.
DNR:n johto on ilmoittanut että Azovstalia ei kunnosteta, vaan miinanraivauksen jälkeen tehdasalue puretaan ja sen tilalle tulee teknologiapuisto.
Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunta

Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunta () oli Italian kuningaskunnan korkein ritarikunta. Se oli verrattavissa esimerkiksi Englannissa perustettuun Sukkanauharitarikuntaan.
Ritarikunnan perusti Savoijin kreivi Amadeus IV vuonna 1362 ja se oli aluksi tarkoitettu vain aatelisille, jotka vannoivat uskollisuutta ritarikunnan suurmestarille. Ritarikunnan jäsenten oli tarkoitus olla keskenään tasavertaisia, mikä todennäköisesti oli syy sille, että ritarikunnassa on vain yksi luokka. Ritarikunnan sääntöjä uudistettiin vuonna 1869. Ritarikunnalla palkittiin valtionpäämiehiä ja poikkeuksellisia yksilöitä, joita alettiin kutsua "kuninkaan serkuiksi". Nimitysten määrä oli rajoitettu 15 henkilöön.
Vuodesta 1946, jolloin Italian kuningaskunta lakkautettiin, ritarikunta on ollut täysin Savoijin perheen vastuulla eikä Italian tasavalta pidä sitä omanaan. Suurmestarina toimii Savoijin perheen pää. Nykyään kunnianosoitus myönnetään ani harvoin ja lähes yksinomaan kuninkaallisille ja valtionpäämiehille. Vuonna 2023 Savoijin kuningasperheen päämies Viktor Emanuel myönsi kunniamerkin pojantyttärelleen Vittorialle, josta tuli ensimmäinen ritarikuntaan nimitetty nainen.
Ritarikunnassa on vain yksi luokka:
Henrik Florus Ringius

Henrik Florus Ringius (26. marraskuuta 1847, Varberg, Hallanti – 31. toukokuuta 1925 Solberg, Bohuslän) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Ringius oli kotoisin pappissuvusta. Hän valmistui ylioppilaaksi Lundissa vuonna 1869 ja vihittiin papiksi Göteborgissa 1874. Hänet nimitettiin papiksi Sergloran seurakuntaan, jossa hän koki hengellisen muutoksen ja hän löysi hengellisen kodin schartaulaisuudessa. Hän toimi jonkin aikaa Kungsäterissa, Träslövssä, Backassa ja nimitettiin Solbergan seurakunnan kirkkoherraksi vuonna 1898. Hän oli myös kiinnostunut lähetystyön tukemisesta ja lähetysinnostus läpäisi hänen elämäntyötään. Vuonna 1924 hän sai rovastin arvonimen (prost över egen församling).
Pappisvihkimyksensä jälkeen kokemansa hengellinen muutos johti hänet elämään papinvirkaan kuuluvan järjestyksen ja herätysliikkeen, schartaulaisuuden, hurskauden välillä. Hän ei hyväksynyt maallikkojen vapaaehtoistoimintaa. Hän uudisti schartaulaista saarnaperinnettä ja julkaisi saarnoja sekä sielunhoidollisia kirjeitä. Ringius oli tunnettu elävästä ja kuvarikkaasta julistuksesta, mutta hänen virtensä sisälsivät monia perinteisiä sanamuotoja, jotka olivat ominaisia 1800-luvun lopun vapaakirkollisille herätyslauluille. Samalla ne välittävät kuvaa 1900-luvun alun käsityksestä siitä, mitä "pakanalähetystyö" oli.
Ringius on kirjoittanut kaksi lähetysvirttä, jotka julkaistiin vuoden 1937 Ruotsin kirkon virsikirjassa. Toinen niistä "För hednavärlden vida Vi bedja dig, o Gud" vuodelta 1905 ja se on julkaistu vuonna 1907 Ruotsin kirkon julkaisemassa "Missionstidningen"-lehdessä, Ringiuksen artikkelin ”Bedjen för missionen” päätteeksi. Se on vuoden 1986 virsikirjan virsi 416 "För hela världen vida vi beder dig, o Gud". Sen on uudistanut ja muokannut ajankohtaiseksi Jan Arvid Helleström.
Vuonna 1972 ilmestyneessä ns. Luulajan virsikirjassa virren suomenkielinen teksti "Suo Herra, valos koittaa Myös maissa pakanain" oli Anna-Maija Raittilan muokkaamana. Vuoden 2002 virsikirjassa suomenkielinen teksti "Oi Herra, rukoilemme puolesta maailman," on Anna-Maija Raittilan käännös vuodelta 1998.
Suomen Marsalkka Mannerheimin perinnesäätiö

Suomen Marsalkka Mannerheimin perinnesäätiö on vuonna 1973 perustettu säätiö, jonka tärkeimpänä tehtävänä on Suomen Marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin muiston vaaliminen. Lisäksi säätiö tukee taloudellisesti Suomen sotia koskevan sotahistorian tutkimustyötä sekä suomalaisten upseerien koulutusta.
Lisäksi se järjestää vuosittain kunnianosoituksen Mannerheimin kuolinpäivänä 28. tammikuuta Hietaniemessä ja tämän syntymäpäivänä 4. kesäkuuta Mannerheimin ratsastajapatsaalla. Lisäksi säätiö järjestää muita Mannerheim-aiheisia tilaisuuksia, kuten joskus Mannerheim-konsertteja.
Historia.
Kun Mannerheimin kuoltua 1951 hänen ratsastajapatsaansa nousi uudelleen esille, asian otti hoitaakseen niin sanottu Ratsastajapatsasvaltuuskunta. Järjestettiin valtakunnallisia keräyksiä ja patsas paljastettiin 1960. Perinnesäätiö katsookin jatkavansa valtuuskunnan työtä nykyajassa. Patsaan pystyttämisen jälkeen pääosa jäljelle jääneistä varoista käytettiin Mannerheimin syntymäkodin, Louhisaaren linnan, ostamiseen valtiolle, eli sen lahjoittamiseen silloiselle Muinaistieteelliselle toimikunnalle (nykyinen Museovirasto). Vielä tämänkin jälkeen Ratsastajapatsasvaltuuskunnan kansalaiskeräyksestä jäi yli noin 20 miljoonaa silloista markkaa. Valtuuskunta päätti liittää ne erillisenä rahastona Kenraali Gustaf Mannerheimin Kansallisrahaston Säätiöön (nykyinen Mannerheim-säätiö).
Vuonna 1973 Ratsastajapatsasvaltuuskunta lakkautettiin. Tilalle perustettiin säätiö nykyisellä nimellään ja kaikki varat siirrettiin sille. Ensimmäisenä puheenjohtajana toimi kenraaliluutnantti A. E. Martola, joka joutui pian työtehtäviensä takia jättämään puheenjohtajuuden kenraaliluutnantti Adolf Ehrnroothille, joka hoiti tehtävää aina vuoteen 1999.
Sotahistorian palkinto.
Vuodesta 2006 lähtien Suomen marsalkka Mannerheimin perinnesäätiö on joka toinen vuosi myöntänyt sotahistorian palkinnon. Palkinnon arvo on vuodesta 2018 alkaen ollut 6 000 euroa.
Johto.
Vuonna 2020 säätiön hallituksen puheenjohtajana toimi kenraalimajuri Juha-Pekka Liikola. Säätiön toimitusjohtajana ja toiminnanjohtajana oli valtiotieteen tohtori Janne Kosonen.
Kultahiekkaa

Kultahiekkaa on Jukka Orman debyyttialbumi, joka julkaistiin 2003.
Öisin olemme samanlaisia

Öisin olemme samanlaisia on Jukka Orman toinen studioalbumi, joka julkaistiin 16. marraskuuta 2012.
Argentiinan Pusta

Argentiinan Pusta on Jukka Orman neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 17. joulukuuta 2021.
Koronaviruspandemia San Marinossa

Koronaviruspandemia San Marinossa on osa maailmanlaajuista COVID-19 -pandemiaa, joka alkoi vuonna 2020. Maassa oli 21. maaliskuuta 2022 mennessä raportoitu yhteensä 14 968 tapausta ja 112 koronaan liittyvää kuolemaa.
San Marinossa ensimmäinen tapaus todettiin 27. helmikuuta 2020. Kyseessä oli 88-vuotias mies, jolla oli ennestään heikentynyt immuniteetti. Häntä hoidettiin Riminissä, Italiassa. Ensimmäinen vahvistettu kuolemantapaus raportoitiin 1. maaliskuuta ja kyseessä oli sama 88-vuotias.
Rajoituksia ja toimia.
San Marino sulki rajansa 9. maaliskuuta 2020.
Vuoden 2020 kuntavaaleja siirrettiin marraskuun 29. päivään pandemian takia elokuussa 2020.
Rokotukset.
San Marinossa käyttöön hyväksytyt koronarokotteet ovat venäläiset Sputnik V ja Sputnik V Light.
Toukokuussa 2021 San Marinon terveysministeri Roberto Ciavatta ilmoitti, että kaikki vähintään kolme yötä maassa majoittuvat ulkomaalaiset voivat saada Sputnik V -rokotteen maksamalla 50 euron maksun. Hintaan kuului kaksi annosta, joiden väli toisistaan on 3–4 viikkoa. Ulkoministeri Luca Beccarin mukaan tavoitteena oli houkutella maahan turisteja.
21. maaliskuuta 2022 mennessä maan yli 5-vuotiaista 82 % oli täysin rokotettu.
Ihor Kalynets

Ihor Kalynets (, 9. heinäkuuta 1939 Chodorów, Puola (nyk. H’odoriv, Lvivin alue, Ukraina) – 28. kesäkuuta 2025) oli ukrainalainen kirjailija.
Kalynets työskenteli Lvivin alueen valtionarkistossa, ennen kuin hänet yhdessä vaimonsa, kirjailija Iryna Kalynetsin kanssa pidätettiin poliittisten pidätysten yhteydessä toisinajattelijana. Hänet tuomittiin kuudeksi vuodeksi pakkotyöleirille ja kolmen vuoden karkotukseen, syynä runojen julkaisu ulkomailla, mikä tulkittiin neuvostovastaisuudeksi. Hän vapautui 1981, ja hän on asunut siitä lähtien Lvivissä eikä ole enää julkaissut uusia runoja. Hän osallistui 1987 "Jevšan-zillja"-nimisen kirjallisen kalenterin julkaisemiseen. Se oli ensimmäisiä perestroikan aikaisia sensuroimattomia aikakauskirjoja. Hän oli vaimonsa kanssa mukana Ukrainan republikaanisen puolueen toiminnassa.
Kalynetsin esikuvana on ollut imagistirunoilija Bohdan Ihor Antonytš. Kalynetsin esikoiskokoelma "Vohon Kupala" ehti ilmestyä Kiovassa 1966, mutta koko painos takavarikoitiin. Hänen tuotantoaan julkaistiin samizdat-julkaisuina ja ulkomailla. Vihdoin 1991 ilmestyivät kootut runot kahtena niteenä, tosin ulkomailla. Sen jälkeen hänen tuotantoaan on julkaistu myös Ukrainassa. Hän on kirjoittanut myös lastenkirjoja.
Novokramatorskin konetehdas

Novokramatorskin konetehdas (NKMZ, НКМЗ, , ) on suuri Ukrainan Donetskin alueen Kramatorskissa toimiva koneenrakennustehdas. Tehdas on perustettu 1934. Sen pääomistaja on Georgi Skudar. Euroopan suurin raskaan koneenrakennuksen tilaustuotantoa valmistava yritys työllistää yli 8 000 ihmistä. Yrityksellä on yhteensä 25 tuotantolaitosta.
Yritys valmistaa esimerkiksi laitteita kaivostoimintaan, murskaimia, masuuneja, valukoneita, valssaimia, hydraulisia puristimia, prässejä ja nostureita.
Tarve maan eteläosien metalliteollisuuden laajentamiseen syntyi jo 1920-luvulla, mutta saksalaisen liikemiehen Gamper Conradin vuonna 1896 perustamaa vanhaa Kramatorskin konetehdasta ei voitu laajentaa. Täten uudelle tehtaalle valittiin 1929 paikka Kazonnyi Torets -joen varrelta.
I Live Too Fast to Die Young

I Live Too Fast to Die Young on Michael Monroen studioalbumi, joka julkaistiin 10. kesäkuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet ”Murder the Summer of Love”, ”Can’t Stop Falling Apart”, ja ”Everybody’s Nobody”. Slash soittaa albumin nimikkokappaleessa kitarasoolon.
Isole Tremiti

Isole Tremiti on kunta Foggian maakunnassa Apulian alueella Italiassa. Kunta käsittää Tremitin saariryhmän Adrianmerellä. Saarelta on lauttayhteys Termolin kaupunkiin. Kesän sesonkiaikana lauttayhteys on myös muun muassa Viesteen.
Maantiede.
Kuntaan kuuluu viisi saarta: San Nicola, San Domino, Cretaccio, Capraia ja Pianosa. Saarista kaksi on asutettuja, San Nicola ja San Domino. San Nicolan saari on hallinnollinen keskus, vaikka suurin osa asuukin San Dominon saarella. Pianosan saari sijaitsee n. 20 kilometrin päässä muista saarista. 
Saaret ovat osa Garganon kansallispuistoa. 
Talous.
Saaren talous perustuu turismiin, kalastukseen ja maatalouteen. Turismi painottuu kesäkaudelle. 
Historia.
Antiikin aikana saariryhmä tunnettiin nimellä "Trimerus". Saari toimi karkotuspaikkana roomalaisten aikana. Keskiajalla San Nicolan saarella sijainnut Santa Maria a Maren luostari kukoisti ja hallitsi saariryhmää. 1200-luvulla luostari omisti maata Biferno-joelta Traniin. Vuonna 1334 merirosvot hyökkäsivät luostariin surmaten munkit. Sen jälkeen luostarin merkitys väheni ja saari joutui lopulta osaksi Napolin kuningaskuntaa. Luostari suljettiin vuonna 1783 ja saarille perustettiin rangaistusiirtola, jolloin saarista tuli jälleen karkotuspaikka. Luostarin rauniot ovat vieläkin nähtävillä. Saarella oli muun muassa vangittuna Sandro Pertini fasistihallinon aikana.
Klootin torppa

Klootin torppa sijaitsee Turussa Paattisilla Ikkalan seudulla. Paikka on ollut Paattisten Ullaisten kylän takamaata, jonne ”niittyvahti” on asettautunut. Paikan ensimmäinen nimi on ollut Korpi. Vanhoista rakennuksista ovat säilyneet päärakennus, luonnonkivikellari, savusauna-ratasvaja, syytinkipaikka (Kustaan tupa), luhti-liiteri, talli-lammaspihatto, makasiini-hirsinavetta-kanala ja ns. ”uusi sauna”. Vanhimmat rakennukset ovat 1790-luvulta. Rakennuksia ovat tutkineet jo 1958 Ilmar Talve ja Alfred Kolehmainen. Rakennuksia on entisöity.
Paikan läheltä alkaa Paattistenjoki. Säkyläntieltä näkee rakennukset. Torpan osoite on Jokelantie 17.
Klootin torppa on osa yhteistä kulttuuriperintöä. Klootissa on pidetty Euroopan kulttuuriympäristöpäiviä eli kulttuuriperintöpäiviä European Heritage Days (EHD).
Torpan alue rakennuksineen kuuluu paikalliselle kotiseutuyhdistykselle, Paattisten Seura ry:lle. Päärakennus toimii Paattisten kotiseututalona. Torpan ylläpidosta vastaa Paattisten seura. Klootin torppaa voi vuokrata erilaisten tapahtumien järjestämistä varten.
Hagbard Isberg

Karl Hagbard Vilhelm Isberg (14. heinäkuuta 1880 Malmö, Skåne, Ruotsi –16. tammikuuta 1960 Malmö) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Isberg kävi koulua Malmössä, opiskeli teologiaa Lundin yliopistossa ja vihittiin papiksi vuonna 1903. Hänet nimitettiin sairaalapapiksi Lundiin vuonna 1904, apulaispapin virkaan Malmössä, komministeriksi Lundissa vuonna 1912, Malmön Carolin seurakunnan kirkkoherraksi 1907 sekä vuonna 1949 Kirsebergin seurakunnan kirkkoherraksi, mistä hän jäi eläkkeelle 1952. 
Isberg oli kiinnostunut "köyhäinhoitoon" ja sosiaalityöhön liittyvistä asioista ja hän oli asiantuntijana valtiollisissa sosiaalialan komiteoissa.
Kirkollisessa työssä hän oli kiinnostunut pyhäkoulutoiminnan kehittämisestä ja kirjoitti useita lapsille tarkoitettuja virsiä. Niitä julkaistiin vuonna 1940 ilmestyneessä "Psalmer och sånger för barn" -kirjassa, joka oli aikanaan merkittävä julkaisu, jolla pyrittiin ottamaan huomioon lasten parissa tehtävä kirkollinen työ. Hän on julkaissut useita kirjoja ja kirjoituksia, jotka käsittelevät pyhäkoulutyötä ja lasten parissa tehtävää kirkollista työtä.
Yksi Isbergin virsi, joka ilmestyi mainitussa kokoelmassa, on Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 451 "När över Kidrons bäck du går", kiirastorstain illan virsi, joka kuvaa Jeesuksen rukoustaistelua Getsemanen puutarhassa. Virren kaikki kuusi säkeistöä päättyvät sanaan "Getsemane", tilanteen mukaan taivutettuna. Virren suomenkielinen käännös "Kun kuljet yli Kidronin" vuoden 2002 virsikirjassa on Pekka Turusen vuonna 1992 suomentama ja Niilo Rauhalan 1995 uudistama teksti.
Abel Burckhardt

Abel Burckhardt (31. maaliskuuta 1805 Basel, Sveitsi – 25. heinäkuuta 1882 Basel) oli sveitsiläinen pappi ja runoilija.
Burckhardtista on säilynyt vähän tietoja. Hän on julkaissut useita kirjoituksia kuten "Bilder aus der Geschichte von Basel" ja "Kinder-Lieder. Eine Weihnachtsgabe für die Kinder und Mütter der Heimat," joka sisälsi Baselin murteella kirjoitettuja lastenlauluja.
Hänet tunnetaan joululaulun "Kun jouluaamu koittaa" /"Kun joulu valkeneepi" kirjoittajana. Se on alkuaan kirjoitettu Baselin murteella "J will go's Stäli b'schaue in der schene Weihnachtszyt" ja se on käännetty useille kielille.
Jimmy Makulis

Jimmy Makulis (, oik. Dimítrios Makoúlis, , 12. huhtikuuta 1935 – 28. lokakuuta 2007) oli kreikkalainen laulaja, joka teki merkittävän uran saksankielisessä Euroopassa 1950- ja 1960-luvuilla.
Makulis muutti Saksaan 1950-luvun puolivälissä ja julkaisi Saksan ensimmäisen hittinsä ”Auf Cuba sind die Mädchen braun” vuonna 1956. Menestynein kappale oli Saksan singlelistalla neljänneksi noussut ”Gitarren klingen leise durch die Nacht” (1959).
Makulis edusti Itävaltaa vuoden 1961 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Sehnsucht” ja jäi kilpailussa jaetulle 15. ja viimeiselle sijalle.
Makulis muutti Yhdysvaltoihin ja asui Las Vegasissa 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa. Makulis muutti takaisin Kreikkaan 1985 ja jatkoi Kreikassa uraansa. Makulis osallistui Kreikan euroviisukarsintaan 1990 kappaleella ”Mia nýchta san ki apópse” (”Μια νύχτα σαν κι απόψε”) ja sijoittui karsinnassa viidenneksi.
Makulis kuoli sydänleikkauksen jälkeen 72-vuotiaana ateenalaisessa sairaalassa 28. lokakuuta 2007.
Italialainen viittomakieli

Italialainen viittomakieli () on pääsääntöisesti Italiassa kuurojen yhteisössä käytettävä viittomakieli. Sen läheisimpiä sukulaiskieliä ovat sveitsinitalialainen ja tunisialainen viittomakieli. Kielellä on arviolta 40 000 käyttäjää. Italian lisäksi kieltä käytetään myös San Marinossa.
Toukokuussa 2021 Italian hallitus tunnusti italialaisen viittomakielen omaksi kielekseen. San Marinossa vastaavanlainen päätös tehtiin jo maaliskuussa 2019.
Palazzo Chigi

Palazzo Chigi on Rooman keskustassa Colonnan kaupunginosassa sijaitseva historiallinen rakennus, jossa Italian valtioneuvosto on toiminut vuodesta 1961. Se sijaitsee Piazza Colonna -aukion pohjoislaidalla ja Via del Corso -kadun varrella. Viereisessä korttelissa on Italian edustajainhuoneen talo Palazzo Montecitorio. Palazzo Chigi on nykyisin myös Italian pääministerin virka-asunto.
Palatsin rakennuttamisen aloitti vuonna 1578 Aldobrandinin suku. Sen suunnitteli alkuaan arkkitehti Matteo Bartolini. Joidenkin lähteiden mukaan myös kuuluisammat arkkitehdit Giacomo della Porta ja Carlo Maderno olisivat olleet mukana hankkeessa, mutta heidän mahdollinen osuutensa on epäselvä. Vuonna 1659 edelleen keskeneräisen palatsin ostivat Chigin ruhtinassukuun kuuluneet Mario ja Agostino Chigi, jotka olivat paavi Aleksanteri VII:n veli ja veljenpoika. Rakennus viimeisteltiin tämän jälkeen arkkitehti Felice della Grecan suunnitelmien mukaan. Ullakkokerros ja katon loggia lisättiin 1600-luvun lopulla, Piazza Colonnan puoleinen portaali, sisäpihan suihkukaivo ja sisätilojen koristelu puolestaan 1700-luvulla.
Palatsi toimi pitkään pääosin ylhäisten perheiden kotina, mutta myös Espanjan Kirkkovaltion-suurlähetystö toimi siellä 1700-luvun lopulla. Vuodesta 1878 palatsissa oli Itävalta-Unkarin Italian-suurlähetystö, joskin sen omisti edelleen Chigin suku. Vuonna 1916 Italian valtio osti palatsin siirtomaaministeriön käyttöön. Pääministeriksi vuonna 1922 tullut Benito Mussolini teki siitä ulkoministeriön toimipaikan. Ulkoministeriö luopui palatsista vuonna 1961 saatuaan itselleen uuden talon Palazzo della Farnesinan. Pääministerin virka-asunto siirrettiin tuolloin Palazzo del Viminalesta Palazzo Chigiin.
Gianni Ghidini

Gianni Ghidini (21. toukokuuta 1930 Golese – 20. kesäkuuta 1995 Baganzola) oli italialainen maantiepyöräilijä ja olympiamitalisti.
Ghidini saavutti maantieajon joukkuekilpailun olympiahopeaa Helsingissä 1952. Yksilökilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi. Vuonna 1951 hän voitti amatöörien maantieajon yksilökilpailun maailmanmestaruuden.
Michael Hewlett

Michael Edward Hewlett (25. elokuuta 1916, Hackney, Lontoo, Englanti - 23. helmikuuta 2000) oli englantilainen anglikaaninen pappi ja virsirunoilija.
Hewlett opiskeli Merton Collegessa, Oxfordissa. Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1948 ja papiksi 1949. Hän on työskennellyt useissa seurakunnissa erilaisissa tehtävissä erityisesti Exeterin hiippakunnassa.
Hewlett on kirjoittanut noin 70 virttä ja hänen kirjoittamiaan virsiä on useissa Englannissa ja Yhdysvalloissa ilmestyneissä virsi- ja laulukirjoissa tai niiden lisäyksissä, joita on ilmestynyt 1970- ja 1980-luvuilla. Hän voitti vuonna 1968 television järjestämän kilpailun "A Hymn for Britain" virrellä "Once on a mountaintop". Hänen virsiään on julkaistu vuonna 1979 ilmestyneessä laulukokoelmassa "Faith, Folk and Festivity". 
Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 528 on Hewlettin kirjoittama virsi "Hör oss, Gud, du själv har bett oss" Anders Frostensonin vuonna 1968 tekemänä käännöksenä. Kuitenkaan ei ole tietoa siitä, mikä Hewlettin kirjoittama virsi on käännöksen pohjana. Virren suomenkielinen käännös vuoden 2002 virsikirjassa "Herra, kutsuit meitä itse" on Anna-Mari Kaskisen tekemä vuonna 1999.
San Marinon kielet

San Marino on kielellisesti erittäin yhtenäinen ja italian kielellä on vahva asema. Ethnologuen mukaan maassa tavataan kahta elävää kieltä. Suurin osa maan väestöstä osaa myös englantia.
San Marinon ainoa virallinen kieli on italia. Paikallisista noin 83 % puhuu romagnolia ja siitä vielä erillistä San Marinon murretta. Italialaisella viittomakielellä on tunnustettu asema San Marinossa.
Gallian kukko

Gallian kukko on yksi Ranskan tärkeimmistä kansallissymboleista. 
Kukon historia kansallissymbolina ulottuu aina Rooman valtakunnan aikaan. Latinankielinen sana "gallus" tarkoittaa sekä "Galliaa" että "kukkoa". Siksi kukko on esiintynyt jo gallialaisissa kolikoissa. Nykyään kukko on tunnuksena muun muassa Ranskan maajoukkueurheilijoilla.
Drée

Drée on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 32 kilometriä Dijonin kaupungista länteen.
Kunnan keskustassa on 1100-luvulta peräisin oleva Saint-Denisin kirkko. Kirkkoa uusittiin erityisesti 1600-luvulla ja kirkon kellotorni on 1800-luvulta. Kunnassa on myös 1100-luvulla rakennettu linna. Linna rakennettiin uudelleen 1500-luvulla, mutta Ranskan kuningas Henrik IV käski purkaa sen tornit.
Giuliano Carmignola

Giuliano Carmignola (s. 1951 Treviso) on italialainen viulisti. Hän on ollut yksi Euroopan keskeisistä barokkiviuluun erikoistuneista solisteista. Hän on urallaan osoittanut voimakasta kiinnostusta muun muassa Antonio Vivaldin ohjelmistoa kohtaan.
Carmignola aloitti 5-vuotiaana viulunsoiton; opettajana oli tuolloin hänen isänsä, viulisti Antonio Carmignola. Venetsian Benedetto Marcello -musiikkikonservatoriossa häntä opettivat Luigi Enrico Ferro ja Sergio Lorenzi. Carmignola osallistui myös mestarikursseille, joita pitivät Nathan Milstein ja Franco Gulli Sienan Accademia Musicale Chigianassa sekä Henryk Szeryng Geneven musiikkikonservatoriossa.
Carmignola esiintyi vuosina 1970–1978 solistina I Virtuosi di Roman kanssa. Hänen uransa käynnistymistä 1970-luvun alkupuolella vauhdittivat hänen saavuttamansa menestykset kansallisissa ja kansainvälisissä kilpailuissa. Vuosina 1978–1985 hän toimi Teatro La Fenicen orkesterin konserttimestarina. Carmignola on uransa aikana esiintynyt muiden muassa Claudio Abbadon, Eliahu Inbalin, Peter Maagin ja Giuseppe Sinopolin johdolla. Hän piti Henri Dutilleux'n viulukonserton ("L'arbre des songes") Italian-ensiesityksen. Carmignola on tehnyt yhteistyötä myös italialaisten periodisoitinyhtyeiden, kuten Sonatori de la Gioiosa Marcan ja Andrea Marconin johtaman Venetsian barokkiorkesterin kanssa. Hän on osallistunut johtaviin eurooppalaisiin barokkimusiikkifestivaaleihin muun muassa Bruggessa, Wienissä, Brysselissä, Barcelonassa, Salzburgissa ja Luzernissa.
Debyyttinsä Yhdysvalloissa Carmignola teki vuonna 2001 esiintymällä Mostly Mozart -festivaalilla Lincoln Centerissä. BBC Proms -debyyttinsä hän teki elokuussa 2002 esiintymällä Lontoon Royal Albert Hallissa. Carmignola on opettanut Luzernin musiikkikorkeakouussa ja Accademia Musicale Chigianassa. Hän opetti myös kymmenen vuoden ajan Venetsian Benedetto Marcello -musiikkikonservatoriossa, jossa häntä edelsi opetustehtävissä häntä itseään aiemmin opettanut Luigi Enrico Ferro. Carmignola on saanut akateemikon tittelit Accademia Filarmonica di Bolognasta ja Rooman Accademia Nazionale di Santa Ceciliasta.
Jääkiekon SM-liigan pudotuspelit 2022

Jääkiekon SM-liigan pudotuspelit 2022 pelattiin SM-liigakauden 2021–2022 runkosarjan jälkeen alkaen 24. maaliskuuta 2022 ja päättyen 28. huhtikuuta 2022. Pudotuspeleihin etenivät runkosarjan kymmenen parasta joukkuetta, joista kuusi parasta suoraan puolivälieriin. Puolivälieristä eteenpäin pudotuspelisarjat pelattiin pitkän tauon jälkeen normaalilla paras seitsemästä -menetelmällä.
Pudotuspelikaavio.
&lt;section begin="kaavio"/&gt;
&lt;section end="kaavio"/&gt;
1. kierros.
Pudotuspelien 1. kierroksella pelasivat runkosarjan sijoille 7–10 sijoittuneet joukkueet: HPK, KooKoo, Pelicans ja Lukko. Ottelut käynnistyivät runkosarjassa heikommin sijoittuneen joukkueen kotikentällä. Sarjojen voittajat ratkottiin yhteispisteillä kahdessa ottelussa. Otteluissa siis voitiin tavanomaisesta poiketen päätyä myös tasatulokseen. Mikäli voitot olivat toisen ottelun varsinaisen peliajan jälkeen tasan, toisen ottelun perään pelattiin jatko-ottelu 20 minuutin erin maaliin saakka.
Lukko – HPK.
&lt;section begin="1kier1"/&gt;
"Lukko eteni puolivälieriin voitoin 1–0."&lt;section end="1kier1"/&gt;
Pelicans – KooKoo.
&lt;section begin="1kier2"/&gt;
"KooKoo eteni puolivälieriin voitoin 2–1."&lt;section end="1kier2"/&gt;
Puolivälierät.
Tappara – Lukko.
&lt;section begin="TAPvLUK"/&gt;
"Tappara eteni välieriin voitoin 4–1."&lt;section end="TAPvLUK"/&gt;
Jukurit – KooKoo.
&lt;section begin="JUKvKOO"/&gt;
"KooKoo eteni välieriin voitoin 4–3."&lt;section end="JUKvKOO"/&gt;
Ilves – Kärpät.
&lt;section begin="ILVvKÄR"/&gt;
"Ilves eteni välieriin voitoin 4–3. Ottelusarjan 6. ottelu keskeytettiin ajassa 10.12, kun jää ei kestänyt pelaamista. Ottelua jatkettiin 5. huhtikuuta."&lt;section end="ILVvKÄR"/&gt;
TPS – HIFK.
&lt;section begin="TPSvIFK"/&gt;
"TPS eteni välieriin voitoin 4–3."&lt;section end="TPSvIFK"/&gt;
Välierät.
Tappara – KooKoo.
&lt;section begin="TAPvKOO"/&gt;
"Tappara eteni finaaleihin voitoin 4–1."&lt;section end="TAPvKOO"/&gt;
Ilves – TPS.
&lt;section begin="ILVvTPS"/&gt;
&lt;section end="ILVvTPS"/&gt;
"TPS eteni finaaleihin voitoin 4–2."
Pronssiottelu.
Ilves – KooKoo.
&lt;section begin="pronssiottelu"/&gt;
"Ilves voitti pronssia."&lt;section end="pronssiottelu"/&gt;
Loppuottelut.
Tappara – TPS.
&lt;section begin="TAPvTPS"/&gt;
"Tappara voitti mestaruuden voittamalla ottelusarjan 4–1."&lt;section end="TAPvTPS"/&gt;
Centerpartiets ungdomsförbund

Centerpartiets ungdomsförbund (lyh. CUF; suom. "Keskustapuolueen nuorisoliitto"; vuosina 1919–1962 nimeltään "Svenska Landsbygdens Ungdomsförbund", SLU) on ruotsalainen vuonna 1919 perustettu poliittinen nuorisojärjestö. Se tekee nuorisotyötä Ruotsin keskustapuolueelle.
Historia.
Järjestö perustettiin nimellä "Svenska Landsbygdens Ungdomsförbund" (SLU) kesällä 1919, jolloin 24 eri puolilla maata syntynyttä yhdistystä järjesti kokouksen Nässjössä ja hyväksyi yhteisen poliittisen ohjelman. Järjestö oli suurimmillaan vuonna 1948, jolloin sillä oli yli 115 000 jäsentä. Vuonna 1962 otettiin käyttöön nykyinen nimi.
Politiikka.
Järjestö on profiloitunut ennen kaikkea desentralisaation kannattajana. Ympäristökysymys on ollut tärkeä teema 1960-luvulta lähtien. Parin viime vuosikymmenen aikana talousliberalismin kannatus on vahvistunut järjestössä. Vuodesta 2011 CUF on luonnehtinut itseään vihreäksi ja liberaaliksi järjestöksi.
CUF

CUF voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Arrigo Serato

Arrigo Serato (7. marraskuuta 1877 Bologna – 27. joulukuuta 1948 Rooma) oli italialainen viulisti.
Serato opiskeli 6-vuotiaasta saakka Francesco Sartin johdolla. Diplominsa hän suoritti vuonna 1894. Hän teki julkisen debyyttinsä 17-vuotiaana. Kiertueillaan hän eteni muun muassa Berliiniin (1895), jossa loi yhteytensä Joseph Joachimiin sekä Ferruccio Busoniin, sekä Wieniin ja sitten Yhdysvaltoihin (1914). Vuonna 1915 Serato palasi Italiaan, jossa hän pääsi viulunsoiton professoriksi Rooman Conservatorio Santa Ceciliaan; vuodesta 1926 hän oli erikoistuneiden opintojen professori. Serato soitti myös pianotrioissa, joissa hänen kanssaan yhteistyötä tekivät Ildebrando Pizzetti, Enrico Mainardi, Renzo Lorenzoni ja Arturo Bonucci.
Serato päätti konserttiuransa vuonna 1932. Tämän jälkeen hän piti erikoistumisopintojen kesäkursseja Sienan Accademia Musicale Chigianassa. Seraton isä oli sellisti Francesco Serato.
Franco Leoni

Franco Leoni (24. lokakuuta 1864 Milano – 8. helmikuuta 1949 Hampstead) oli italialainen säveltäjä.
Leoni opiskeli Milanon konservatoriossa opettajinaan Amilcare Ponchielli ja Cesare Dominiceti. Hän asui Lontoossa vuosina 1891–1914 ja myöhempinä vuosinaan. Hän oli jo ennen Englantiin lähtemistään saavuttanut suosiota ensimmäisellä oopperallaan ("Raggio di Luna"), joka oli kantaesitetty Milanossa 5. kesäkuuta 1890. Teoksen libreton oli laatinut Camillo Zanoni. Leonin lukuisista oopperoista tunnetuimmaksi nousi kuitenkin "L'Oracolo", joka kantaesitettiin Covent Gardenissa 28. kesäkuuta 1905. Teos on yksinäytöksinen ja edustaa tyylisuuntaukseltaan verismiä. Ooppera perustuu Chester Bailey Fernaldin näytelmään "The Cat and the Cherub". "L'Oracolon" kantaesityksessä Cim-Fenin roolissa esiintyi Antonio Scotti, joka teki roolista omansa ja vei sen myös Yhdysvaltoihin. Leonin "L'Oracoloa" esitettiin Metropolitan-oopperassa vuodesta 1915, ja Scotti esiintyi Cim-Fenin roolissa myös jäähyväisesiintymisessään Metropolitan-oopperassa vuonna 1933. Sittemmin teos on ollut harvoin esitetty.
Leonin tuotantoon kuuluu myös muun muassa kolme oratoriota, joista jokainen esitettiin Lontoossa. Joidenkin lähteiden mukaan Leoni olisi kuollut jo 11. marraskuuta 1938 Doverissa.
Giuliano Gozi

Giuliano Gozi (7. elokuuta 1894 – 18. tammikuuta 1955) oli sanmarinolainen poliitikko, joka toimi maan "de facto" diktaattorina 1900-luvun alkupuolella. Gozi tunnetaan parhaiten San Marinon fasistisen puolueen perustajana ja hän toimi puolueen puheenjohtajana aina sen lakkauttamiseen saakka.
Gozi syntyi San Marinon kaupungissa vuonna 1894. Perhe oli rikas ja vaikutusvaltainen. Gozi opiskeli Bolognassa vuosina 1914–1915, mutta alkoi keskittymään erilaisiin kansanliikkeisiin, jotka pyrkivät saamaan Italian osallistumaan ensimmäiseen maailmansotaan. Gozi itse palasi San Marinoon ja pyrki rekrytoimaan paikallisia liittymään Italian armeijaan. Tämän jälkeen hän palasi Italiaan ja pestautui Bolognan 35. jalkaväkikompanjaan. Italian armeijassa hän yleni luutnantiksi.
Vuonna 1918 Gozi nimitettiin maan ulkoministeriksi. Hän toimi virassa aina vuoteen 1943 asti.
Vuonna 1922 Gozi perusti San Marinon fasistisen puolueen, jonka puheenjohtajana hän toimi koko sen olemassaolon ajan. Puolue otti vaikutteita Italian fasistisesta puolueesta, ja käytti mm. väkivallalla uhkailua vaimentaakseen opposition. Puolue voitti samana vuonna järjestetyt vaalit ylivoimaisesti ja siitä tuli sittemmin San Marinon ainoa puolue.
Vuonna 2015 järjestettiin muistotilaisuus Gozin kuoleman 60-vuotispäivän kunniaksi. Yhdistynyt vasemmisto -puolue julkaisi lehdistötiedotteen, jossa se muistutti, kuinka Gozi tukahdutti maan demokratian yli 20 vuoden ajan. 
Samana vuonna julkaistiin myös Paola Barbara Gozin isoisoisästään kertova elämäkerta "Giuliano Gozi. Un Uomo una Patria."
Gozille myönnettiin seuraavat kunnianosoitukset:
Orlando finto pazzo

Orlando finto pazzo on Antonio Vivaldin säveltämä ooppera, joka kantaesitettiin Venetsian Teatro San Angelossa syksyllä 1714. Teokseen laati libreton Grazio Braccioli. Sen kantaesityksessä nimiroolin tulkitsi Anton Francesco Carli; muissa rooleissa esiintyivät Margherita Gualandi, Andrea Pacini, Francesco Natali, Elisabetta Denzio ja Anna Maria Fabbri.
Syksyllä 1713 Teatro San Angelossa oli esitetty niin ikään Grazio Bracciolin librettoon sävelletty Giovanni Alberto Ristorin ooppera "Orlando furioso", jonka saavuttaman menestyksen innoittamana teatteri tilasi Bracciolilta toisen saman teeman pohjalta laaditun libreton. Vivaldin ooppera ei kuitenkaan saavuttanut Ristorin teokseen verrattavaa menestystä, joten siihen täytyi tehdä muutoksia. Joidenkin lähteiden mukaan Vivaldin ooppera korvattiinkin suhteellisen epäonnistumisen jälkeen uusilla Ristorin oopperan esityksillä.
Opus 111 -levymerkki julkaisi "Orlando finto pazzo" -oopperasta levytyksen, jossa Academia Montis Regalisin orkesteria johti kapellimestari Alessandro de Marchi ja teoksen nimiroolissa lauloi basso Antonio Abete. Levytys arvosteltiin "Gramophone"-lehdessä syyskuussa 2004.
Lauri Tiilikka

Lauri Jeremias Tiilikka (23. helmikuuta 1902 Virolahti – 30. kesäkuuta 1988 Jämsänkoski) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Tiilikan vanhemmat olivat työnjohtaja Jeremias Tiilikka ja Eeva-Liisa Lautamies ja puoliso vuodesta 1930 Sisko Annikki Majawa. Tiilikka kirjoitti ylioppilaaksi Haminassa vuonna 1921 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1927. Valmistuttuaan hän meni töihin Yhtyneiden Paperitehtaiden omistamalle Jämsänkosken sellutehtaalle. Hän toimi siellä ja Kaipolan paperitehtaalla koko työuransa, lukuun ottamatta lyhyttä jaksoa Tornatorin omistamalla Tainionkosken sellutehtaalla 1930-luvulla.
Jämsänkoskella Tiilikka toimi ensin mestarina ja käyttöinsinöörinä ja sitten vuodesta 1936 sellutehtaan teknillisenä johtajana ja vuodesta 1939 Jämsänkosken tuotantolaitosten johtajana eli isännöitsijänä. Kun Kaipolan paperitehdas perustettiin vuonna 1954 osin Tiilikan tekemän valmistelutyön tuloksena, myös se tuli hänen aluejohtajan toimensa piiriin. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1968 Tiilikka toimi vielä jonkin aikaa Yhtyneiden Paperitehtaiden hallituksen jäsenenä, oltuaan yhtiön hallituksessa jo 1950-luvulta. Teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1965 saanut Tiilikka oli sotilasarvoltaan reservin insinöörimajuri. Hänellä oli muun ohella monia alueellisia ja oman alansa luottamustehtäviä.
Giovanni Battista Bassani

Giovanni Battista Bassani (1650 tai noin 1657 Padova – 1. lokakuuta 1716 Bergamo) oli italialainen säveltäjä keskisellä barokkikaudella.
Bassani opiskeli Venetsiassa. Hän suoritti suuren osan musiikillisesta toiminnastaan Ferrarassa, jonka tuomiokirkossa hän toimi musiikkijohtajana noin 25 vuoden ajan. Bassani sävelsi muun muassa oratorioita ja liturgisia teoksia. Hänen tuotantoonsa on kuulunut myös sittemmin kadonneita oopperoita. Hänen sekulaarien laulujensa joukossa on "Il musico svogliato". Bassanin suhteelliseen vähäiseen soitinmusiikin tuotantoon kuuluu teoksia viululle, jonka soittamisessa hän oli itse taitava. 
Bassani lähti vuonna 1712 Bergamoon, jossa hän opetti musiikkia ja johti Santa Maria Maggioressa.
Ukrainan ja Venäjän raja

Ukrainan ja Venäjän raja on 2 295 kilometriä pitkä kansainvälinen raja, joka kattaa Ukrainan ja Venäjän välistä maarajaa 1 974 km ja vesialuerajaa 321 km.
Ukrainasta tuli itsenäinen valtio Neuvostoliiton hajotessa vuonna 1991. Ukrainan ja Venäjän välinen raja kattaa miltei kolmanneksen Ukrainan valtiollisista rajoista kulkien teollistuneiden ja tiheästi asuttujen alueiden halki, jotka ovat erittäin tärkeitä kummankin maan talouselämälle.
Maaliskuun 2014 jälkeen, kun Venäjä miehitti Ukrainaan kuuluvan Krimin niemimaan, kahdesta entisestä neuvostotasavallasta on tullut vihollisia. Huhtikuussa 2014 alkaneesta Itä-Ukrainan sodasta lähtien maarajasta noin 410 kilometriä on ollut separatistien hallinnassa: tämä osa rajaa sallii aseiden, palkkasotureiden ja venäläisten sotilaiden kulkemisen Itä-Ukrainan alueelle. Vuonna 2014 Ukraina aloitti Ukrainan ja Venäjän välisen "muurin" rakentamisen Venäjän rajalle pohjoiseen. Ukraina on rakentanut 400 kilometriä panssarintorjuntahautaa, 100 kilometriä aitaa ja 70 kilometriä piikkilankaa osana Venäjän rajan rakentamista. Vuonna 2019 Venäjä sai valmiiksi Krimin niemimaan ja Ukrainan välisen raja-aidan rakennusprojektin. Raja-aidalla on pituutta yli 60 kilometriä, ja se on varustettu piikkilangalla ja useilla sadoilla antureilla. Venäjän turvallisuuspalvelun (FSB) mukaan Venäjän on "estettävä Ukrainasta tulevien sabotoijien tunkeutumisyritykset".
Silvana Lattmann

Silvana Abruzzese Lattmann (8. marraskuuta 1918 Napoli – 19. heinäkuuta 2023) oli italialais-sveitsiläinen kirjailija.
Lattmann opiskeli Roomassa ja Genovassa biologiaa, josta sai tohtorin arvon vuonna 1942. Toisen maailmansodan jälkeen hän työskenteli avustajana ja tutkijana Milanon yliopiston eläintieteellisessä instituutissa ja Napolin Meribiologisella asemalla. Vuonna 1954 Lattmann asettui Sankt Galleniin. Hän työskenteli 1970-luvulta lähtien kirjailijana. Hän käytti kirjallisuudessaan äidinkieltään italiaa. Vuonna 1993 Lattmann muutti Zürichiin. Hänelle myönnettiin Schiller-palkinto vuosina 1984 ja 1997.
Vuonna 2017 Edizioni Casagrande -kustantamo julkaisi Lattmannin lapsuuden- ja nuoruudenmuistelmateoksen "Nata il 1918".
Maïga

Maïga on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Nello Santi

Nello Santi (22. syyskuuta 1931 Adria, Italia – 6. helmikuuta 2020 Zürich, Sveitsi) oli italialainen kapellimestari. Hän tuli tunnetuksi oopperoiden, esimerkiksi Giuseppe Verdin teosten esitysten johtamisesta.
Santi viehtyi oopperaan ensimmäisen kerran seuratessaan "Rigoletton" esitystä neljän vuoden iässä. Hän aloitti oman uransa 20-vuotiaana Padovan Teatro Verdi. Vuosina 1958–1969 hän työskenteli Zürichin oopperan musiikillisena johtajana, mutta hän jatkoi työskentelyään siellä tämän jälkeenkin. Hän myös asettui Sveitsiin. Santi kohotti siellä Zürichin oopperan tasoa, johti oopperoiden esityksiä niiden alkuperäiskielillä ja edisti ajan johtavien laulajien tuomista oopperataloon. Näihin kuuluivat José Carreras, Teresa Berganza, Agnes Baltsa, Ruggero Raimondi ja Margaret Price.
Santi esiintyi laajalti ympäri Eurooppaa, mutta toiseksi hänen pääasiallisista taiteellisista kodeistaan vakiintui New Yorkin Metropolitan-ooppera. Siellä hän johti yli neljäsataa esitystä vuosina 1962–2000. Enimmäkseen nämä esitykset koostuivat italialaisesta ohjelmistosta, kuten Verdin, Giacomo Puccinin ja "bel canto" -tyylin säveltäjien teoksista. Tenori Carlo Bergonzi luonnehti Santia kaikkein parhaaksi kapellimestareista, joiden kanssa hän oli tehnyt yhteistyötä.
Bohdan Ihor Antonytš

Bohdan Ihor Antonytš, nimimerkki Zoil, (5. lokakuuta 1909 Novytsia, Gorlicen piirikunta, Lemkon alue – 6. heinäkuuta 1937 Lviv) oli ukrainalainen runoilija, kriitikko ja kirjoittaja.
Antonytš opiskeli Lvivin yliopistossa ukrainan kieltä ja kirjallisuutta ja valmistui 1933. Hän kirjoitti artikkeleita ja kritiikkiä nimimerkillä Zoil. Hän toimitti "Karby"-nimistä taidelehteä V. Havryljukin ja Volodymyr Lasovskyin kanssa ja työskenteli myös "Dažboh"-kirjallisuuslehdessä (), jonka päätoimittaja hän oli jonkin aikaa.
Antonytš käsittelee runoissaan filosofisia teemoja ja yhdistää Lemkon kansanperinteeseen perustuvaa panteismia imagismin periaatteisiin. Häneltä ovat saaneet vaikutteita muun muassa Ihor Kalynets ja Mykola Horbal. Hän julkaisi elinaikanaan kaksi runokokoelmaa. Hänen kuolemansa jälkeen ilmestyi kolme kokoelmaa, joista viimeinen on valittujen runojen kokoelma vuodelta 1940. Uusi kiinnostus hänen tuotantoonsa heräsi 1960-luvulla, ja siitä on julkaistu selityksin varustettuja laitoksia. Kootuissa teoksissa vuodelta 1967 on keskeneräinen libretto, romaanikatkelmia, taidetta käsitteleviä teoreettisia artikkeleita ja muita artikkeleita sekä kirja-arvosteluja.
Slovakkisäveltäjä Ilja Zeljenka on säveltänyt yhden Antonytšin runon.
Atle Lie McGrath

Atle Lie McGrath (s. 21. huhtikuuta 2000) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bærums Skiklub -seuraa.
Maailmancup.
Kaudella 2020-2021 hän nousi ensimmäistä kertaa palkintopallille maailmancupissa ollen Alta Badian suurpujottelussa toinen 20. joulukuuta 2020. 
Kaudella 2021-2022 hän saavutti uransa ensimmäisen maailmancupin voiton pujottelussa Flachaussa 9. maaliskuuta 2022. Hän voitti myös kauden finaaleissa Méribelissä pidetyn kauden viimeisen pujotteluosakilpailun 20. maaliskuuta 2022. Kaudella 2022–2023 hän sijoittui Adelbodenin pujottelussa toiseksi 8. tammikuuta 2023. Kaudella 2023–2024 hän sijoittui toiseksi sekä Adelbodenin pujottelussa 7. tammikuuta että Wengenin pujottelussa 14. tammikuuta 2024. Hän sijoittui kolmanneksi Aspenin ensimmäisessä suurpujottelussa 1. maaliskuuta 2024. Kaudella 2024–2025 hän oli kolmas Söldenin suurpujottelussa ja Gurglin pujottelussa. Val d’Isèren pujottelussa hän sijoittui toiseksi ja Alta Badian pujottelussa kolmanneksi. Hän voitti Wengenin pujottelun. Hän sijoittui toiseksi Hafjellin pujottelussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs ja pujottelucupissa viides. Kaudella 2025–2026 hän sijoittui kolmanneksi Söldenin suurpujottelussa. Hän sijoittui Gurglin pujottelussa kolmanneksi.
Arvokilpailut.
Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 McGrath sijoittui alppiyhdistetyssä viidenneksi. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän oli suurpujottelussa kymmenes ja saavutti hopeaa pujottelussa..
Nuorten kilpailut.
McGrath osallistui alppihiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 2018 ja 2019. Hän kilpaili kaikissa viidessä lajissa (DH, SG, AC, GS ja SL). Vuonna 2018 hän oli paras U18-laskija kolmessa lajissa. Vuonna 2019 hän voitti hopeaa alppiyhdistetyssä ja tuli neljänneksi syöksylaskussa, jääden 0,01 sekuntia palkintopallilta. 
Yksityiselämä.
McGrath syntyi Vermontissa, Yhdysvalloissa ja muutti Osloon ollessaan 2-vuotias. Hänen isänsä on yhdysvaltalainen Felix McGrath, joka kilpaili alppihiihdon maailmancupissa vuodesta 1984 vuoteen 1990 Yhdysvaltojen alppihiihtomaajoukkueessa. Hänen äitinsä on Selma Lie, joka kilpaili maastohiihdossa Norjassa ja NCAA kiertueella University of Vermontin edustajana.
Hän harrasti jalkapalloa 15-vuotiaaksi ja kilpaili maastohiihdossa 12-vuotiaaksi saakka.
Johann Friedrich Herzog

Johann Friedrich Hertzog (6. kesäkuuta 1647 Dresden, Saksa – 21. maaliskuuta 1699, Dresden) oli saksalainen lakimies ja runoilija.
Herzog oli papin poika. Hänen isänsä kuoli, kun Johann oli yhdeksänvuotias, ja tämä sai ilmaisen koulupaikan Meissenissä. Hän opiskeli lakitiedettä Wittenbergissä, toimi muutaman vuoden kotiopettajana ja sen jälkeen lakimiehenä Dresdenissä vuodesta 1674. Hänelle suoritti oikeustieteen tohtorin tutkinnon Jenan yliopistossa vuonna 1678. Herzog oli kirjoittanut suuren osan iltavirrestä "Nun sich der Tag geendet hat und keine Sonn mehr scheinet." Virren ensimmäinen säkeistö ja sävelmä on kuitenkin Adam Kriegerin (1634-1666) kirjoittamasta laulusta "Ihr schönsten Blumen in der Au" joka ilmestyi Kriegerin kokoelmassa Arien (1657).
Herzogin virsi on pohjana iltavirrelle "Taas päivä ajan virtahan" (Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja 556, Ruotsin kirkon virsikirja 188)
3,5-lutidiini

3,5-lutidiini (C7H9N) eli 3,5-dimetyylipyridiini on pyridiinijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa 3,5-lutidiini on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja liukenee myös asetoniin ja dietyylieetteriin. Aine on heikko emäs ja sen pKa-arvo on 6,15.
3,5-lutidiinia esiintyy kivihiilitervassa, josta sitä eristetään tislaamalla. Synteettisesti yhdistettä valmistetaan propanaldehydin, formaldehydin ja ammoniakin välisellä reaktiolla.
3,5-lutidiinia käytetään dinikotiinihapon ja lääkeaineiden kuten omepratsolin valmistamiseen.