tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Valentin Sjöberg

Valentin Sjöberg (1895 – 1. huhtikuuta 1939 Tukholma) oli ruotsalainen toimittaja ja ulkopoliittisten katsausten tekijä. Sjöberg oli Tukholmassa ilmestyneen Aftonbladetin toimitussihteerinä ja kirjoitti lehteen käyttäen nimimerkkiä "Sir V". Hän palveli aiemmin Ruotsin laivastossa.
Sjöberg valmistui alun perin laivastointendentiksi ja toimi tässä tehtävässä 1919–1921. Hän siirtyi sitten lehtialalle ja oli 1923–1924 Sundsvalls-Posten-lehden toimittajana sekä 1925–1926 Medelplads Dagblad-lehden yötoimittajana. Hän oli sitten työssä Heijnesin tietotoimistossa, kunnes hän tuli huhtikuussa 1927 Aftonbladetin palvelukseen toimittajaksi. Sjöberg tuli erityisesti tunnetuksi nimimerkillä "Sir V." kirjoittamistaan ulkopoliittisista katsauksista.
Valentin Sjöbergin kuoleman jälkeen vuonna 1942 ilmestynyt kirja "Skuggan över Norden" käsitteli Neuvostoliiton hyökkäyssuunnitelmia Suomeen ja Pohjois-Skandinaviaan sekä Neuvostoliiton näissä maissa 1930-luvulla harjoittamaa vakoilutoimintaa. Samaan aihepiiriin liittyivät samana vuonna ruotsin kielellä ilmestyneet Örnulf Tigerstedtin kirja "Statspolisen slår till..." (suomeksi nimellä "Vastavakoilu iskee", Otava 1943) ja Mika Waltarin kirja "I sovjetspionagets skugga" (suomeksi nimellä "Neuvostovakoilun varjossa", Otava 1942). Sjöbergin kirjaa ei suomennettu.
Trae Romano

Trae Romano (s. 2. toukokuuta 2005) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan Mike Duganin roolista CWn sarjassa Stargirl.
Nuoruus ja Ura.
Trae Romano syntyi 2. toukokuuta 2005 Atlanta Cityssä, Georgiassa. Hänen isänsä on liikemies, ja hänen äitinsä nimi on Katy Hogshire Romano. Hänellä on sisar nimeltä Elle Romano. Romano kävi yksityisen lukion. Romano aloitti uransa näyttelijänä televisiosarjassa 555 näytellen Tylerin roolia vuonna 2017. Vuonna 2020 hän näytteli sarjassa Stargirl Mike Duganina. Samana vuonna hänet esitettiin televisio-ohjelmassa Robbie Nuorena Robbiena 2 jaksoa.
Kaarle Kuuro

Kaarle Kuuro () (n. 1165 – 8. elokuuta 1220) oli Ruotsin jaarli vuosina 1219-1220. 
Kaarle Kuuro kuului Bjälbo-sukuun. Hänen isänsä oli Bengt Snivil ja veljiään Birger Brosa ja Magnus Minniskiöld. Hänen poikansa Karl Karlsson otti tunnuksekseen suden (), ja oli 1500-luvulle saakka vaikuttaneen Ulv-suvun kantaisä. Kaarle Kuuro sai surmansa Virossa käydyssä Lihulan taistelussa 8. elokuuta 1220. Samassa taistelussa sai myös surmansa hänen veljensä Magnus Minniskiöldin poika Linköpingin hiippakunnan piispa Karl Magnusson.
Sinetti.
Kaarle Kuuron sinetti on Ruotsin vanhin säilynyt sinetti. Historiallinen museo osti pronssisen sinetin huutokaupasta vuonna 2001. Sinetin hinta oli 800 000 kruunua ja myyjänä oli anonyymi yksityishenkilö. Museo keräsi rahoitusta ostolle useilta yksityishenkilöiltä, säätiöiltä, rahastoilta ja muilta hyväntekijöiltä.
Neeme Ruus

Neeme Ruus (11. joulukuuta 1911 Vologdan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 2. kesäkuuta 1942 Tallinna) oli Viron kansanhallituksen sosiaaliministeri ja sitä seuranneen Neuvosto-Viron kansankomissarien neuvoston esimiehen varamies eli varapääministeri juuri ennn kuin saksalaiset valloittivat Viron.
Ruusin toiminta Viron tasavallan aikaan.
Neeme Ruus kuului Venäjälle muuttaneiden virolaisten jälkeläisiin. Hän syntyi Vologdan kuvernementin Oparinon kylässä Virosta muuttaneen suutarin perheeseen. Viron itsenäistymisen jälkeen Neeme Ruusin perhe palasi 1920-luvulla Viroon. Virossa Neeme Ruus kävi kansakoulun Elvassa ja Võrussa sekä lukion Valgassa ja Pärnussa. Lukioaikanaan hän liittyi Viron nuorisososialistiseen liittoon, ja lukion päätyttyä hän liittyi myös laittomaan Viron kommunistiseen puolueeseen.
Vuonna 1930 hän aloitti työn kirjanpitäjänä Rahva Sõna -kustannusyhtiössä ja liittyi myös toimistotyöntekijöiden ammattiliittoon. Vuodesta 1931 Neeme Ruus oli Nuorten sosialistiliiton hallituksen jäsen.
Vuonna 1931 hän muutti Ruotsiin, jossa hän työskenteli vuoden esperantonopettajana Ruotsin Esperanto-instituutissa. Sieltä hän teki opintomatkoja Norjaan, Tanskaan, Belgiaan, Ranskaan ja Sveitsiin. Hän asui pitkään Genevessä ruotsalaisena stipendiaattina. Ruus palasi Viroon vuonna 1932 ja seuraavana vuonna hän aloitti työt Viron koulutusliiton konsulttina. Vuodesta 1936 hän toimi Tallinnan kansankorkeakoulun apulaisjohtajana. Hän oli Kulttuuriyhdistys Ideen varapuheenjohtaja, ja puheenjohtaja Aleksander Abenin vangitsemisen jälkeen hän toimi puheenjohtajana viranomaisten lopettaessa yhdistyksen toiminnan 20. maaliskuuta 1940. Neeme Ruus toimi 1930-luvun lopulla Kansallisneuvoston ensimmäisessä kokoonpanossa ja Tallinnan kaupunginvaltuustossa. Vuoden 1938 kommunistien armahduksen jälkeen hän oli tutustunut vankeudessa olleisiin, kuten Hendrik Allikiin, Oskar Sepreen, Johannes Lauristinin, ja tutustunut näin Viron silloiseen kommunistiseen liikkeeseen.
Johtotehtävissä Neuvosto-Virossa.
Neuvostoliiton miehitettyä Baltian maat ml. Viron niihin nimitettiin uudet neuvostomyönteiset hallitukset, ja Virossa Neeme Ruus toimi 21. kesäkuuta 1940 nimitetyn Varesin kansanhallituksen sosiaaliministerinä. Yhdessä muiden Varesin kansanhallituksen jäsenten kanssa hän liittyi heinäkuussa 1940 Viron kommunistiseen puolueeseen ja Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen (NKP). Heinäkuun lopulla 1940 hänestä tuli puolueen propangandasihteeri. Ruusista tuli 23. kesäkuuta 1941 Saksan Neuvostoliittoon hyökkäyksen alla 1941 Lauristinin kansankomissaarien neuvoston varapuheenjohtaja.
Saksalaisten tunkeutuessa kohti Viroa heinäkuussa 1941 Neeme Ruus jätettiin maanalaiseen puoluetyöhön Viroon. Maanalaisia ​​töitä varten hänellä oli käytetävissään radioasema ja painolaitteet. Piilopaikka oli Tallinnasta 60 kilometrin päässä Hirvlin kylässä Pajun tilalla. Hänen toimintansa havaittiin kuitenkin pian, ja Viron miehittäneet saksalaiset pidättivät ja teloittivat hänet. Maanalaista työtä jäi hoitamaan Ruusin jälkeen Karl Säre.
Lähisukulaisista.
Neeme Ruus oli Ingrid Rüütelin isä. Ingrid-tytär syntyi avioliitosta virolaisnäytelijä Karin Ruusin kanssa.
Länsi-uvean kieli

Länsi-uvean kieli (omakielinen nimi "fagauvea") on polynesialainen kieli, jota puhutaan Ouvéan saarella Uudella-Kaledonialla.
Länsi-uvea alkoi kehittyä 1600-luvun lopulla itä-uveasta, kun tämän puhujat alkoivat muuttaa muualta Polynesiasta Ouvéan saarelle. Vuonna 2009 länsi-uvealla laskettiin olevan 2219 puhujaa.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Osia Raamatusta on käännetty länsi-uveaksi vuonna 1903, mutta esim. Uuden testamentin ja koko Raamatun käännös puuttuvat.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Suomen Rakuunarykmentti

Suomen Rakuunarykmentti oli Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan ratsuväen joukko-osasto, joka perustettiin vuonna 1889 Lappeenrantaan. Rykmentti lakkautettiin jo vuonna 1901 venäläistämistoimien yhteydessä.
Historia.
Rakuunarykmentin kasarmit rakennettiin nykyiselle Rakuunamäen alueelle, ja ne valmistuivat vuonna 1893. Rykmentin vahvuus oli 830 sotamiestä ja aliupseeria sekä 40 upseeria, ja se oli jaettu kuuteen eskadroonaan ja soittokuntaan. Rykmentillä oli lisäksi 800 hevosta. Asevelvollisten palvelusaika oli kolme vuotta. Opetus tapahtui suomeksi ja ruotsiksi, mutta komentokielenä oli venäjä. Rykmentin lipussa oli joukko-osaston perustajan, keisari Aleksanteri III:n monogrammi ja lipun toisella puolella Venäjän kaksoiskotka. Komentajana toimi eversti Theodor Schauman. Lappeenrantaan oli sijoitettu rakuunarykmentin lisäksi myös venäläistä varusväkeä, ja leirikentälle kokoontui kesäisin reservin joukkoja harjoituksiin.
Rakuunarykmentti lakkautettiin vuonna 1901 sen jälkeen, kun rykmentin upseeristo kieltäytyi ottamasta uusilta rakuunoilta valaa uuden venäläisen kaavan mukaan. Tyhjäksi jääneelle kasarmialueelle sijoitettiin venäläisistä ratsuväkiosastoista koostunut 55. Suomenmaalainen Rakuunarykmentti, jota komensi eversti Aleksandr Grigorkov. 55. Suomenmaalainen Rakuunarykmentti lähti ensimmäisen maailmansodan puhjettua vuonna 1914 Lappeenrannasta itärintaman taisteluihin eikä enää palannut kasarmilleen. Lappeenrantaan jäi kuitenkin muita venäläisiä joukkoja, ja Rakuunamäen kasarmialueelle rakennettiin maailmansodan vuosina yli 20 uutta rakennusta, joihin kuului uusia tiilikasarmeja ja vanhoja puisia hevostalleja korvanneita punatiilisiä talleja.
Rakuunarykmentin lippu vietiin sen lakkauttamisen jälkeen Pietarin tykistöarsenaaliin, josta se siirrettiin myöhemmin Eremitaašiin.
Niederhagen

Niederhagen oli Saksan Westfalenissa Bürenin kaupungin laitamilla toiminut natsien keskitysleiri. Niederhagen oli toiminnassa syyskuusta 1941 huhtikuuhun 1945, jolloin Yhdysvaltain armeijan joukot vapauttivat vangit ja keskitysleirin toiminta päättyi. Niederhagenissa kuoli nälkään, sairauksiin ja pahoinpitelyihin 1 285 vankia.
Neil Hopkins

Neil Edward Hopkins (s. 13. toukokuuta 1977 Trenton, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on näytellyt muun muassa "Lostissa" Charlien heroiiniriippuvaisen veljen Liamin roolia. Hän näytteli "Stargirlissa" sen kolmella tuotantokaudella superpahis Lawrence "Sportsmaster" Crockia.
Nuoruus.
Hopkins syntyi New Jerseyssä Trentonissa. Myöhemmin hän muutti perheineen Coloradoon Auroraan ja valmistui vuonna 1995 Regis Jesuit High Schoolista. Tämän jälkeen hän opiskeli vuosina 1996–1999 Massachusettsissa Worcesterissa College of the Holy Crossissa. Hän on valmistunut näyttelijäksi American Conservatory Theatren teatterikoulun MFA-ohjelmasta.
Joy Osmanski

Joy Kathleen Osmanski (s. 29. lokakuuta 1975 Soul, Etelä-Korea) on korealais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa monissa komediarooleissa ​​televisiosarjoissa "The Loop", "Samantha Who?", "True Jackson", "VP" ja "Devious Maids". Hän on näytellyt myös ​​elokuvassa "Greyn Anatomia", äänestä videopelissä "Destiny 2" ja Jing Harrisista televisiosarjassa "Duncanville". Osmanski näytteli Paula Brooksia / Tigressiä DC Universe -sarjassa "Stargirl".
Nuoruus.
Osmanski syntyi Soulissa Etelä-Koreassa, ja hänet adoptoitiin Yhdysvaltoihin. Osmanski ei tiedä biologisten vanhempiensa henkilöllisyyttä, mutta DNA-testi paljasti merkittäviä japanilaisia ​​sukujuuria. Hän suoritti Principia Collegesta luovan kirjoittamisen ja studiotaiteen tutkinnon ja Kalifornian yliopistosta San Diegosta MFA-tutkinnon näyttelijäohjelmasta.
Greg Berlanti

Greg Berlanti (s. 24. toukokuuta 1972) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, tuottaja ja ohjaaja. Hänet tunnetaan työstään televisiosarjoissa kuten "Dawson's Creek", "Perhesiteet", "Everwood", "Political Animals", "Riverdale" ja "".
Vuonna 2000 hän perusti tuotantoyhtiön Berlanti Productionsin. Berlanti nimettiin vuonna 2020 "Timen" sadan vaikutusvaltaisimman henkilön listalle.
Ammoniumkromaatti

Ammoniumkromaatti ((NH4)2CrO4) on ammonium- ja kromaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään tekstiilien värjäyksessä ja valokuvauskemikaalina. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa ammoniumkromaatti on keltaista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Ammoniumkromaatti liukenee hyvin veteen, ja liukoisuus kasvaa lämpötilan kasvaessa. Aine liukenee myös hieman asetoniin. Ammoniumkromaatti on voimakas hapetin.
Ammoniumkromaattia valmistetaan kromitrioksidin tai ammoniumdikromaatin vesiliuosten ja ammoniakin reaktiolla.
Ammoniumkromaattia käytetään villan ja tekstiilien värjäyksessä peittana, valokuvauksessa gelatiinikalvon käsittelyssä, analyyttisenä reagenssina ja korroosionestoaineena.
Herranen

Herranen on suomalainen sukunimi. Se on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Stoltenbergin I hallitus

Stoltenbergin I hallitus oli Norjan hallitus 17. maaliskuuta 2000 – 19. lokakuuta 2001. Se oli Työväenpuolueen muodostama vähemmistöhallitus.
Ministerit.
Pääministeri
Ulkoministeri
Kehitysapuministeri
Valtiovarainministeri
Puolustusministeri
Kalastusministeri
Sosiaaliministeri
Terveysministeri
Liikenne- ja viestintäministeri
Kunta- ja alueministeri
Elinkeino- ja ulkomaankauppaministeri
Öljy- ja energiaministeri
Oikeusministeri
Työ- ja hallintoministeri
Lapsi- ja perheministeri
Maatalousministeri
Ympäristöministeri
Kirkko-, opetus- ja tutkimusministeri
Kulttuuriministeri
Anne Kristin Sydnes

Anne Kristin Sydnes (13. toukokuuta 1956 Oslo – 3. maaliskuuta 2017 Oslo) oli norjalainen Työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan kehitysapuministerinä 2000–2001.
Edmond Hédouin

Pierre Edmond Alexandre Hédouin (1820–1889) oli ranskalainen taidemaalari ja kaivertaja. Hän oli Célestin Nanteuilin ja Paul Delarochen oppilas. Hän maalasi Ranskasta, Espanjasta ja muualta yksinkertaisia, realistisia maisema- ja kansankuvauksia, kuten "Tähkäpäiden poimijattaret" (1857), sekä koristeellisia maalauksia 1700-luvun siroon tyyliin.
Carlos Marcello

Carlos Marcello (syntymänimeltään Calogero Minacore) (6. helmikuuta 1910 Tunis, Ranskan Tunisia – 3. maaliskuuta 1993 Metairie, Louisiana, Yhdysvallat) oli sisilialaistaustainen yhdysvaltalainen gangsteri, joka hallitsi Louisianan järjestäytynyttä rikollisuutta 1940-luvun lopulta 1980-luvun alkuun.
Rikollisura.
Marcello syntyi Tunisiassa sisilialaiseen perheeseen, joka muutti Louisianaan vuonna 1911. Nuorena hän harjoitti katurikollisuutta New Orleansin Ranskalaiskortteleissa, pidätettiin isänsä ja veljensä kanssa pankkiryöstöstä vuonna 1929 ja vuodesta 1930 alkaen vietti viisi vuotta vankeudessa pahoinpitelyistä ja ryöstöistä tuomittuna. Vuonna 1938 hän oli vuoden vangittuna huumausainerikoksista. 1940-luvun lopulle tultaessa Marcello oli ottanut haltuunsa Louisianan laittomat uhkapelit, prostituution ja huumekaupan ja kohonnut New Orleansin mafian johtajaksi. Hän teki yhteistyötä muiden kaupunkien mafiosojen kanssa, ja laajensi New Orleansin rikollisjärjestön toimintaa Dallasiin ja Etelä-Floridaan, jossa hän työskenteli paikallisen mafiapomon Santo Trafficanten kanssa. Marcellolla oli Louisianan osavaltion ja New Orleansin kaupungin korruptoituneiden virkamiesten tuki. Häntä tutkineille viranomaisille Marcello väitti olevansa vain tomaattikauppias.
Vuonna 1966 Marcello istui kuusi kuukautta FBI-agentin pahoinpitelystä. Hän onnistui välttämään tuomioita seuraavat 15 vuotta, mutta tammikuussa 1982 hänet tuomittiin seitsemäksi vuodeksi vankeuteen ammattiyhdistystä koskeneessa korruptio- ja kiristysjutussa. Huhtikuussa 1982 Marcello sai lisäksi 10 vuotta vankeutta tuomarin lahjomisesta. Hänet vapautettiin vuonna 1989.
Kennedyn murhan salaliittoteoria.
Vuonna 1959 Marcello kutsuttiin todistamaan järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevälle Yhdysvaltain senaatin McClellan-komitealle, johon kuuluivat senaattori John F. Kennedy ja lakimies Robert Kennedy. Marcello kieltäytyi todistamasta. Kennedyn noustua presidentiksi hän nimitti veljensä Yhdysvaltain oikeusministeriksi, joka vuonna 1961 karkotti Marcellon Guatemalaan. Marcello pääsi kuitenkin pian takaisin Yhdysvaltoihin, ja hänen asianajajansa saivat estettyä uuden karkotuksen.
Yhdysvaltain edustajainhuoneen salamurhakomitean päälakimies G. Robert Blakey väitti teoksessaan "The Plot to Kill the President" (1981), että Marcello järjesti vihaamansa Kennedyn salamurhan. Salaliittoteoriaa tukee Blakeyn mukaan murhasta epäillyn, New Orleansissa kesällä 1963 asuneen Lee Harvey Oswaldin murhanneen Jack Rubyn väitetyt mafiayhteydet. Salaliittoteorialla on kuitenkin paljon epäilijöitä.
Benjamin Snellman

Arthur Benjamin Snellman (24. joulukuuta 1887 Raahe – 24. lokakuuta 1972 Kauniainen) oli suomalainen toimitusjohtaja.
Benjamin Snellmanin vanhemmat olivat merikapteeni Albert Herman Snellman (1828–1904) ja Anna Sofia Hannila (1848–1918). Hän kävi Raahen yhteiskoulun ja Raahen Porvari- ja Kauppakoulun, josta hän sai päästötodistuksen vuonna 1906. Snellman oleskeli sitten vuoteen 1908 saakka Saksassa, Englannissa ja Venäjällä opiskellen kieliä ja tutustuen paperimarkkinoihin.
Snellman tuli Kymi Oy:n palvelukseen vuonna 1908 ja hän toimi muun muassa 1910–1912 yhtiön tarkastajana Venäjällä. Hän oli G. A. Serlachius Oy:n Mäntän tehtaiden isännöitsijänä 1913–1917 ja sen jälkeen vuoden 1918 loppuun saakka Ab Dubrovkan myyntipäällikkönä Pietarissa sekä Enso Ab:n, Ab Pankakosken ja W. Gutzeit &amp; Co:n edustajana Venäjällä. 
Suomeen palattuaan Snellman toimi 1919 Myllykoski Träsliperi Ab:n tehtaiden isännöitsijänä Myllykoskella. Kun tämä yhtiö yhdistettiin eräiden muiden paperitehtaiden kanssa Yhtyneet Paperitehtaat Oy:ksi Snellman toimi uuden yhtiön toimitusjohtajana 1920–1921. Hän oli sitten Suomen Paperitehtaitten Yhdistyksen ulkomaanedustajana ja matkatarkastajana eri Euroopan maissa 1922–1924, Enso-Gutzeit Oy:n keskuskonttorin päällikkönä Ensossa 1924–1929 ja Enso-Gutzeitin ostopäällikkönä Helsingissä 1929–1952. Vuodesta 1953 alkaen hän toimi itsenäisenä liikemiehenä.
Benjamin Snellman oli naimisissa vuodesta 1920 filosofian maisteri Ellen Kaisu Snellmanin (1898-1992) kanssa.
Honkin’ on Bobo

Honkin' on Bobo on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Aerosmithin 30. maaliskuuta 2004 julkaistu studioalbumi.
Music from Another Dimension!

Music from Another Dimension! on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Aerosmithin 6. marraskuuta 2012 julkaistu studioalbumi.
Dinesh Gunawardena

Dinesh Chandra Rupasinghe Gunawardena (, ; s. 2. maaliskuuta 1949) on srilankalainen poliitikko. Hän on Sri Lankan pääministeri alkaen 22. heinäkuuta 2022.
Gunawardena johtaa isänsä jälkeen vasemmistolaista Mahajana Eksath Peramuna (MEP) –puoluetta. Hän on toiminut aikaisemmin ulkoministerinä ja opetusministerinä. Hän on presidentti Ranil Wickremesinghen koulukaveri ja maata pitkään hallinneen Rajapaksan-suvun läheinen liittolainen. Hänet valittiin parlamenttiin vuonna 1983. Hän oli oppositiojohtaja vuoteen 1994 ja ministeri vuoteen 2015 ja uudelleen vuodesta 2020.
Chin Peng

Chin Peng (; synt. Ong Boon Hua, ; pe̍h-ōe-jī: "Ông Bûn-hôa"; 21. elokuuta 1924 Sitiawan − 16. syyskuuta 2013 Bangkok) oli malesialainen poliitikko ja vallankumouksellinen, joka toimi pitkään Malaijan kommunistisen puolueen (MCP) puheenjohtajana. Hän oli myös Malaijan kriisin aikana brittiläisiä siirtomaaisäntiä vastaan taistelleen Malaijan kansallisen vapautusarmeijan (MNLA) johtaja.
Elämä.
Brittiläisessä Malaijassa keskiluokkaiseen perheeseen syntynyt Chin aloitti poliittisen toimintansa jo kouluvuosinaan Kiinan–Japanin sodan aikana vuonna 1937 Kiinaa avustaneessa järjestössä. Hän kuului tuolloin kiinalaisen vallankumouksellisen Sun Yat-senin kannattajiin, mutta kääntyi parin vuoden kuluessa kommunismiin ja liittyi MCP:n jäseneksi 1940.
Toisen maailmansodan aikana Chin taisteli japanilaisia miehittäjiä vastaan Malaijin kansan antijapanilaisen armeijan (MPAJA) riveissä ja jatkoi antikolonialiastista toimintaansa sodan jälkeen brittiläisiä vastaan. Malesian itsenäistyttyä 1957 Chin siirtyi muiden kommunistijohtajien tavoin maapakoon Kiinaan ja käynnisti 1960-luvun lopussa uuden kommunistisen kapinaliikkeen, jonka toiminta päättyi rauhansopimukseen vuonna 1989. Peng eli viimeiset vuotensa maanpaossa Thaimaassa, jossa hän kuoli syöpään 88-vuotiaana 2013.
The Eyes of Tammy Faye

The Eyes of Tammy Faye on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elämäkerrallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Michael Showalter. Se perustuu Fenton Baileyn ja Randy Barbaton samannimiseen vuoden 2000 dokumenttielokuvaan, jonka on sovittanut käsikirjoitukseksi Abe Sylvia. Elokuva kertoo evankelista Tammy Faye Bakkerista, jota esittää Jessica Chastain. Muita päärooleja esittävät Andrew Garfield, Cherry Jones ja Vincent D’Onofrio.
"The Eyes of Tammy Faye" sai maailmanensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 12. syyskuuta 2021. Se esitettiin myös Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla 23. syyskuuta 2021. Elokuva sai ristiriitaisen vastaanoton kriitikoilta, jotka kehuivat erityisesti Chastainin roolisuoritusta, mutta kritisoivat käsikirjoitusta. Elokuva palkittiin kahdella Oscar-palkinnolla vuoden 2022 gaalassa: paras naispääosa (Chastain) ja paras maskeeraus.
Ukrajinka (Kiovan alue)

Ukrajinka () on kaupunki Ukrainan Kiovan alueen Obuh’ivin piirissä. Ukrajinka sijaitsee Dnepriin padotun Kanivin tekojärven oikealla rannalla, maanteitse 40 kilometriä Kiovan keskustasta etelään.
Tammikuun keskilämpötila on -6 ja heinäkuun +19,3 celsiusastetta. Vuotuinen sademäärä keskimäärin 500–550 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 16 276 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 1990 Ukrajinkan väkiluku oli noin 16 000.
Nykyinen Ukrajinkan kaupunki on saanut nimensä 1500-luvulta peräisin olevalta kylältä. Se tunnettiin aluksi vuodesta 1541 nimellä Ihnativtsi/Ihnativka (Ігнатівці/Ігнатівка), vuodesta 1709 lähtien nimellä Zlodijivka (Злодіївка), vuodesta 1912 nimellä Stolypina (Столипіна) ja vuodesta 1921 nimellä Ukrajinka. Vuonna 1962 tehtiin päätös Trypilljan lämpövoimalaitoksen rakentamisesta läheisyyteen (Stara Ukrajinka, vanha Ukrajinka); ensimmäinen voimalayksikkö otettiin käyttöön vuonna 1969. Voimalan läheisyyteen kasvoi asutus (Nova Ukrajinka, uusi Ukrajinka), joka sai kaupunkityyppisen taajaman aseman 1968, ja kaupungin aseman vuonna 1979. Vanha ja uusi asutus kasvoivat yhteen nykyiseksi Ukrajinkan kaupungiksi. Vuonna 1982 rakennettiin rautatieyhteys Kiovaan, jossa suuri osa kaupungin asukkaista käy töissä.
Marko Korvela

Marko Korvela (s. 1974 Lohtaja) on suomalainen toimittaja ja runoilija. Hän on työskennellyt muun muassa "Tiedonantajan" päätoimittajana 2012–2018 sekä "Kulttuurivihkojen" toimitussihteerinä. Korvelan esikoisrunokokoelma "Kontula Blues" ilmestyi vuonna 2022. Toinen runokokoelma "Myyr Yorkin kuningas" julkaistiin joulukuussa 2023. 
Korvela on tunnettu myös lavarunoilijana. Hän on esiintynyt muun muassa Poetry Slam -tilaisuuksissa Lahdessa ja Helsingissä. 
Korvela liittyi Suomen kommunistisen puolueen jäseneksi Turussa 2000-luvun alussa ja on toiminut puolueen keskuskomiteassa vuodesta 2004. Korvela on ollut ehdokkaana muun muassa vuoden 2021 kuntavaaleissa.
Korvela soittaa rockyhtye Leevi Launiksessa kitaraa ja bassoa sekä toimii säveltäjänä. Korvela on mukana Leevi Launiksen vuonna 2021 ilmestyneellä EP:llä Alkoholia ja epätoivoa.
Melleruds Nyheter

Melleruds Nyheter on Ruotsin Mellerudissa ilmestyvä ilmaisjakelulehti. Se on perustettu vuonna 1993 ja ilmestyy keskiviikkoisin.
Sonores Antiqui

Sonores Antiqui on suomalainen vanhan musiikin yhtye. Se on lähtöisin Vantaalta ja perustettu vuonna 1967. Sonores Antiquin ohjelmisto on koostunut pääasiassa keskiajan musiikista, renessanssimusiikista ja varhaisbarokin musiikista.
Sonores Antiqui on konsertoinut lukuisissa Euroopan maissa. Vuonna 1981 se aloitti säännöllisen yhteistyön Köyhät Ritarit -lauluyhtyeen kanssa. Sonores Antiquin ja Köyhien Ritarien albumi "Piae Cantiones – Codex potatorum" valittiin Yleisradion Vuoden levyksi 1983.
Lihulan taistelu

Lihulan taistelu, tunnetaan myös nimellä Lealin taistelu (), käytiin Viron Lihulassa elokuussa vuonna 1220 ruotsalaisten ja virolaisten välillä.
1200-luvun alussa saksalaiset olivat valloittaneet lähes koko nykyisen Viron alueen. Tallinna ympäristöineen oli tanskalaisten hallinnassa. Läntinen Viro eli Läänemaa oli kuitenkin vielä virolaisten hallinnassa. Erityisesti saarien, Saaremaan, Hiidenmaan ja Muhun asukkaat taistelivat vapautensa puolesta. Ruotsalaiset halusivat päästä jakamaan Viroa ja lähtivät sotaretkelle Länsi-Viroon kuningas Juhana Sverkerinpojan johdolla. Kuningas oli tuolloin noin 19-vuotias. Hänen johdollaan he onnistuivat valloittamaan Lihulan sekä Lihulan linnan. Kuninkaalla oli mukanaan Ruotsin jaarli Kaarle Kuuro sekä Linköpingin hiippakunnan piispa Karl Magnusson, joiden käsiin hän jätti Lihulan palaten itse takaisin Ruotsiin. Saarenmaalaiset hyökkäsivät tämän jälkeen Lihulaan lyöden ruotsalaiset ja samalla surmaten jaarlin ja piispan. Tämän jälkeen Ruotsi luopui yrityksistään valloittaa Viro.
Lealin taistelu

 #OHJAUS Lihulan taistelu
Voznesenivka

Voznesenivka (), virallisesti 2016 saakka ja miehityksen vuoksi käytännössä yhä Tšervonopartyzansk (), on kaivoskaupunki Ukrainan Luhanskin alueen Dovžanskin piirissä.Voznesenivka sijaitsee 11 kilometriä piirikeskus Dovžanskin keskustasta itään ja kolme kilometriä Venäjän rajasta länteen. Aluekeskus Luhansk sijaitsee linnuntietä 66 kilometriä luoteeseen. Ukrainan tilastokeskus arvioi Voznesenivkan väkiluvuksi 15 273 asukasta vuoden 2021 alussa. Kaupungin kautta kulkee ratayhteys Dovžanskista Venäjän Rostovin alueen Gukovoon ja samansuuntainen paikallistieyhteys.
Voznesenivka on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut virallisesti Dovžanskin piiriin, mutta koska kaupunki on vuodesta 2014 lähtien kuulunut Venäjän ylläpitämän nukkevaltion, niin sanotun Luhanskin kansantasavallan, alueeseen, se oli vuonna 2022 käytännössä edelleen Sverdlovskin (nyk. Dovžanskin) kaupunkipiiriä.
Paikkakunnan asutus on peräisin 1800-luvulta. Kaupungiksi asutus nimettiin vuonna 1960.
Tammikuun keskilämpätila on —7,7 ja heinäkuun +21,4 celsiusastetta. Vuosisademäärä noin 500 millimetriä. 
Kaupunki on ollut Itä-Ukrainan sodasta (2014–) lähtien Venäjän ylläpitämän nukkevaltion, ns. Luhanskin kansantasavallan ja venäläismiehittäjien kontrolloiman laittoman hallinnon piirissä.
Kimmo Hakasalo

Kimmo Ilmari Hakasalo (16. tammikuuta 1934 Multia – 4. toukokuuta 2016 Vantaa) oli suomalainen pianisti, cembalisti ja pianopedagogi. Hän esiintyi solistina, kamarimuusikkona sekä laulajien ja kuorojen konserttisäestäjänä. 
Hakasalo valmistui alun perin opettajaksi Jyväskylän kasvatusopillisesta korkeakoulusta ja työskenteli tässä ammatissa Keski-Suomessa. Pianonsoiton opintonsa hän aloitti Dmitry Hintzen johdolla. Hän piti ensikonserttinsa Jyväskylässä Hintzen johdolla vuonna 1958. Hakasalo päätti opettamisen sijaan keskittyä musiikkiin ja jatkoi opiskelua Sibelius-Akatemiassa. Hän suoritti siellä ensin musiikinopettajan tutkinnon vuonna 1964 ja sitten pianodiplomin Kauko Kuosman johdolla vuonna 1967. Helsingissä Hakasalo konsertoi ensimmäisen kerran vuonna 1968. Tuolloin hän esitti Maurice Ravelin Pianokonserton vasemmalle kädelle. Yleisön joukossa oli kapellimestari Paavo Berglund, joka kutsui Hakasalon esittämään konserton Radion sinfoniaorkesterin kanssa.
Hakasalo työskenteli Sibelius-Akatemiassa pianonsoiton tuntiopettajana vuosina 1971–1977. Sitten hän sai nimityksen Musiikkikasvatuksen osaston pianomusiikin ja vapaan säestyksen lehtoriksi, jona hän työskenteli eläkkeelle jäämiseensä saakka. Samalla Hakasalo opetti Vantaan musiikkiopistossa ja kesäisin eri musiikkileireillä sekä -kursseilla. Hän toimi vuodesta 1967 Sonores Antiqui -yhtyeen cembalistina. Vuodesta 1974 hän kuului myös Vantaa-trioon. Hakasalo soitti Sonores Antiquissa cembalon ohella muitakin soittimia, joita olivat krumhorn, nokkahuilu ja lyömäsoittimet. Hän piti konsertteja Suomen lisäksi myös muualla Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Singaporessa ja Australiassa. Hakasalo teki lukuisia nauhoituksia Yleisradiolle vuosina 1974–1989. Vuonna 2004 näitä julkaistiin CD-levyllä "Yö merenrannalla".
Hakasalo oli Teuvo Hakasalon poika ja Ilpo Hakasalon serkku. Hän teki sovituksia isänsä lauluista. Hakasalo teki yhteistyötä monien kuorojen kanssa, esimerkiksi Mieskuoro Sirkkojen kanssa Einari Kropsun johdolla. Hän kuoli 82-vuotiaana sairauskohtaukseen.
El Alin meteoriitti

El Alin meteoriitti on 16 800 kg painava meteoriitti, joka oli Somalian paikallisväestön tiedossa useiden sukupolvien ajan, mutta joka tunnistettiin tieteellisesti ensimmäisen kerran vasta vuonna 2020.
Löytäminen ja tunnistaminen.
El Alin meteoriitti löydettiin kalkkikivilaaksosta 15 kilometriä El Alista pohjoiseen GPS-sijainnista 4°17.281'N, 44°53.893'E syyskuussa 2020. Paikalliset paimentolaiskansat olivat olleet tietoisia meteoriitista jo 5–7 sukupolven ajan, ja se on ilmentynyt lauluissa, tansseissa ja runoissa. Opaaleja alueelta etsineen Kureym Mining and Rocks Companyn henkilökunta toi meteoriitin kansainvälisen yhteisön tietoon. He tunnistivat kiven ja olivat siirtämässä sitä Mogadishuun, kun Somalian hallitus puuttui asiaan.
Mineraalien tunnistaminen.
Vuonna 2022 Albertan yliopiston tutkijat tunnistivat kaksi uutta mineraalia (elaliitti ja elkinstantoniitti) 70 gramman painoisesta meteoriitin palasta. Mineraalit tunnisti yliopiston elektronimikroskooppilaboratorion johtaja Andrew Locock.
Molemmista mineraaleista oli tuotettu synteettisiä versioita aiemmin ranskalaisessa laboratoriossa 1980-luvulla, mutta International Mineralogical Associationin sääntöjen mukaan niitä ei voitu hyväksyä viralliseksi mineraaliksi ennen kuin ne löydettiin luonnollisesta näytteestä.
Kuratointi.
Varsinaisen meteoriitin sijainti on epävarma. Se kirjattiin viimeksi lähetettäväksi Kiinaan, oletettavasti myytäväksi. Pieniä näytteitä pidetään Arizonan yliopistossa, Albertan yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa.
Hunaikot

Hunaikot ("Cyclopia") on hernekasvien (Fabaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu runsaat 20 lajia, joita tavataan Etelä-Afrikassa. Ne ovat fynbos-kasvillisuuden lajeja, ja useat lajit kasvavat vain hyvin pienellä alueella.
Joidenkin hunaikkolajien versoista valmistetaan yrttiteetä. Perinteisesti yrttitee on valmistettu "Cyclopia genistoides" -lajin versoista. Lajin versoja kerätään myös kaupallisesti. Muita yrttiteen valmistukseen käytettyjä hunaikkolajeja ovat "Cyclopia intermedia", "Cyclopia subternata" ja "Cyclopia sessiliflora".
Vasili Smirnoff

Vasili Smirnoff (7. tammikuuta 1842 Vanha Vaasa – 27. joulukuuta 1932 Vaasa) oli suomenvenäläinen apteekkari ja lahjoittaja.
Vasili Smirnoffin isä oli venäläinen kauppias Mikael Smirnoff, joka oli asettunut Pohjanmaalle Suomen sodan jälkeen. Vasili Smirnoff kävi Vaasan triviaalikoulua ja 1852 tapahtuneen Vaasan palon jälkeen hän jatkoi koulunkäyntiään Uudessakaarlepyyssä. Lähdettyään 13-vuotiaana koulusta hän oli apteekkiharjoittelijana Vaasassa Lindebäckin apteekissa. Vuonna 1863 hän muutti Tukholmaan jatkaakseen siellä apteekkialan opintojaan. Tämän jälkeen Smirnoff toimi apteekkialalla Dresdenissä, Zürichissä ja Genevessä. Hän pääsi Pariisissa erään suuren rohdosliikkeen palvelukseen ja vuodesta 1870 alkaen hän hoiti tämän liikkeen haaraliikettä Lontoossa. Lontoossa Smirnoff hoiti rohdosliikettä vuosisadan vaihteeseen saakka ja hän kokosi tänä aikana merkittävän omaisuuden. Hän asui sittemmin Italiassa ja kierteli myös muissa Euroopan maissa mutta palasi sitten takaisin Vaasaan viettääkseen siellä vanhuuden päivänsä. 
Smiroff lahjoitti Vaasan kaupungille 1 200 000 markkaa, Pohjanmaan museolle 400 000 markkaa ja hän tuki taloudellisesti myös Folkhälsania.
Ruokolahden seurakunta

Ruokolahden seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Etelä-Karjalassa Ruokolahden ja Rautjärven kuntien alueella. Seurakunta kuuluu Mikkelin hiippakuntaan ja Etelä-Karjalan rovastikuntaan. Seurakunnan keskuskirkko on Ruokolahden kirkko. Seurakunnan toinen kirkko on Rautjärven Simpeleellä sijaitseva Simpeleen kirkko. Seurakunnan kirkkoherrana toimii Leena Haakana. Rautjärven seurakunta liitettiin 1. tammikuuta 2019 Ruokolahden seurakuntaan.
Ruokolahden seurakuntaan kuulunut Rautjärven vanha kirkko tuhoutui tulipalossa joulupäivänä 25. joulukuuta 2022.
Historia.
Ruokolahden seurakunta perustettiin vuonna 1572 jakamalla Jääsken seurakunta kahteen osaan. Seurakunnan perustamisen jälkeen rakennettiin ensimmäinen kirkko, joka oli pieni, vaatimaton ja suorakaiteen muotoinen. Se palveli seurakuntaa 69 vuotta. Toisen kirkon rakentaminen entisen paikalle alkoi vuonna 1641. Isovihan aikana kirkko vaurioitui ja se purettiin. Kolmas kirkko rakennettiin melkein entisen paikalle vuonna 1752 ja sille rakennettu kellotapuli on edelleen paikallaan. Kellotapuli on yksi Ruokolahden vanhimpia rakennuksia. Neljäs ja nykyinen vuonna 1854 valmistunut Ruokolahden kirkko on Ernst Lohrmannin suunnittelema. Kirkko edustaa arkkitehtuurisesti uusgoottilaisuutta.
Herzogenbusch

Herzogenbusch (holl. Kamp Vught) oli Alankomaiden Vughtin kaupungissa, ’s-Hertogenboschin liepeillä toiminut natsien keskitysleiri. Keskitysleiri avattiin tammikuussa 1943. Herzogenbuschiin tuotiin mm. juutalaisia, romaneja ja poliittisia vankeja.
Herzogenbuschissa kuoli vuoden kestäneessä toiminnassa 749 vankia. Leirin toiminta loppui lokakuussa 1944, kun brittiläissotilaat vapauttivat Vughtin kaupungin.
Ulv (suku)

Ulv-suku () haarautui Bjälbo-suvusta 1200-luvulla. Tuolloin Ruotsin jaarlin Kaarle Kuuron pojasta Karl Karlssonista tuli suvun kantaisä. 
Suku oli aristokraattinen koko keskiajan, kunnes se kuoli sukupuuttoon miesten puolella vuonna 1580 ja naisten puolella 1600-luvun alussa. Ruotsin ritarihuone perustettiin vuonna 1625, minkä vuoksi sukua ei koskaan aateloitu.
Feodosi Humenjuk

Feodosi Humenjuk, , (6. syyskuuta 1941 Rybtšyntsi, Vinnytsjan alue, Ukrainan SNT) on ukrainalainen taidemaalari ja taidegraafikko.
Humenjuk valmistui Dnipropetrovskin taidekoulusta ja Leningradin kuvanveisto-, arkkitehtuuri- ja maalausoppilaitoksesta. Hän osallistui 1974 Leningradissa epäviralliseen taidenäyttelyyn, ja seuraavana vuonna hän ja Volodymyr Makarenko järjestivät ensimmäisen ukrainalaisen epävirallisen taiteen näyttelyn moskovalaisessa yksityisasunnossa. Mukana oli myös Volodymyr Strelnikovin ja Vitali Sazonovin maalauksia. Humenjuk erotettiin Neuvostoliiton taiteilijaliitosta, ja hänet karkotettiin Dnipropetrovskiin. Matkailijat olivat vieneet hänen teoksiaan mukanaan Neuvostoliitosta, ja niitä oli esillä ilman hänen lupaansa useana vuonna Kanadassa Torontossa. Humenjuk asettui uudestaan 1983 Leningradiin ja sai vuosikymmenen lopulla pitää näyttelyjä ulkomailla Torontossa ja Pariisissa. Kun hän palasi Ukrainaan 1992, hänelle myönnettiin Taras Ševtšenkon palkinto. Hän on ollut vuodesta 1993 opettajana Taiteen ja arkkitehtuurin kansallisessa akatemiassa, vuodesta 2000 professorina.
Humenjukin teemat ovat historiallisia ja uskonnollisia, ja hän käyttää niiden esittämiseen erilaisia symboleja. Ne ilmentävät rakkautta Ukrainaan ja sen historiaan. Humenjukin tuotanto on muodoltaan sukua Myh'ailo Boitšukin monumentalistiselle tyylille, jossa yhdistyvät muinaisen Bysantin taiteen perinteet kansantaiteeseen ja moderneihin länsimaisiin tyyleihin. Hän on vaikuttanut voimakkaasti Ukrainan taiteen kehitykseen. Luettelo hänen tuotannostaan on ilmestynyt Kiovassa 1995.
Endel Lippmaa

Endel Lippmaa (s. 15. syyskuuta 1930 Tartto – 30. heinäkuuta 2015) oli virolainen akateemikko, professori (kemiallinen fysiikka ja fysikaalinen kemia), fysiikan ja matematiikan tohtori Viron tiedeakatemian kemiallisen ja biologisen fysiikan laitoksen johtaja, tiedeakatemian energianeuvoston puheenjohtaja ja useiden yliopistojen kunniatohtori. Lippmaa nousi tunnetuksi Laulavan vallankumouksen ajan ympäristökysymysten esiinnostajana ja Viron itsenäisyyttä koskevien neuvottelujen virolaisosapuolena ollessaan Savisaaren hallituksen salkumattomana ministerinä.
Yksityiselämä.
Endel Lippmaan isä oli kasvitieteilijä Teodor Lippmaa. Hänen äitinsä isoisä oli proosakirjailija ja toimittaja Jakob Mändmets. Endel Lippmaa oli naimisissa Helle Lippmaan kanssa Heillä on kaksi poikaa Jaak Lippmaa ja Mikk Lippmaa.
Tieteellinen ura.
Endel Lippmaa valmistui Nõmmen lukiosta vuonna 1948 ja vuonna 1953 Tallinnan teknillisestä yliopistosta kemian insinööriksi pääaineenaan öljyliusketekniikka. Vuonna 1956 hän puolusti kandidaatintutkielmansa (=väitöskirja) "Viron öljypohjaisten liusketuotteiden dynamiikka lämpöhajoamisen aikana". Vuosina 1956–1961 hän toimi vanhempana lehtorina ja apulaisprofessorina Tallinnan teknillisessä yliopistossa. Vuosina 1961–1980 hän johti Kybernetiikan instituutin fysiikan osastoa. Vuonna 1969 hän väitteli tutkimustohtoriksi (=D.Sc.) fysiikasta ja matematiikasta Moskovan Kemiallisen fysiikan instituutissa. Hänestä tuli yksi Neuvostoliiton johtavia ydinmagneettisen resonanssin tutkijoita analyyttisessä kemiassa ja spektroskopiassa. Vuonna 1971 hänelle myönnettiin kemiallisen fysiikan ja fysikaalisen kemian alan professorin arvo. Vuodesta 1980 hän oli mukana kemiallisen ja biologisen fysiikan instituutin perustamisessa. Endel Lippmaa johti vuosina 2001–2006 Analyyttisen spektrometrian huippuyksikköä. 
Poliittinen ura.
Endel Lippmaa osallistui Laulavan vallankumouksen aikaisen Kansanrintaman toimintaan. Hän tuli julkisuuteen erityisesti vastustaessaan Rakveren alueelle suunniteltujen uusien fosforitti- ja apatiittikaivosten avaamista. Hän oli myös Viron kongressin jäsen. Hän oli Neuvostoliiton kansanedustaja 1989–1991. Merkittävimpänä yksityisenä tapahtumana Baltian maiden kannalta Korkeimmassa Neuvostossa voidaan pitää 24. joulukuuta 1989 tehtyä päätöstä, jossa Molotov-Ribbentrop -sopimus äänestettiin laittomaksi; näin Virolle uudelle itsenäisyydelle löytyi perusta. Keskeisiä virolaisia edustajia asian eteenpäinviemisessä Korkeimmassa neuvostossa olivat akateemikko Endel Lippmaa, maantieteilijä Hardo Aasmäe ja oikeustieteilijä Igor Gräzin. Hän oli salkuton ministeri Edgar Savisaaren hallituksessa, jolloin hän oli Viron valtuuskunnan jäsen Moskovan neuvotteluissa vuosina 1989-1991. Myöhemmin hän toimi vielä Viron itsenäistyttyä Euroopan yhdentymisestä vastaava salkuttomana ministerinä Tiit Vähin toisessa hallituksessa ja Tiit Vähin kolmannessa hallituksessa. Hän oli Riigikogun jäsen vuosina 1995–1999. Hän toimi myös Tallinnan kaupunginvaltuutettuna vuosina 1993–1999.
Oswald Heer

Oswald Heer (31. elokuuta 1809 Nieder Uzwyl, Glarus, Sveitsi – 27. syyskuuta 1883 Lausanne, Sveitsi) oli sveitsiläinen paleontologi. Heer oli vuodesta 1852 kasvitieteen ja entomologian professori Zürichin yliopistossa. Häntä pidetään kasvipaleontologian alalla aikansa merkittävimpänä tutkijana. Useimmat hänen teoksensa käsittelevät tertiääri- ja jurakausien kasvillisuutta. Tunnetuimpia niistä ovat "Flora tertiaria Helvetiæ" (1855–1859), "Die Urwelt der Schweiz" (2 p. 1879), "Contributions à la flore fossile du Portugal" (1881) ja "Flora fossilis arctica" (7 osaa 1868–1883), joka perustuu suurelta osalta A. E. Nordenskiöldin aineistoon. Teos "Die Insektenfauna der Tertiärgebilde von Oeningen und Radoboj in Kroatien" (1847–1853) käsittelee tertiäärikauden hyönteismaailmaa.
Kirvun Huopatehdas

Kirvun Huopatehdas Oy oli Karjalan kannaksella Kirvussa toiminut huopajalkineita ja muita huopatuotteita valmistanut yritys. Yrityksen perusti 1897 Kirvun Tietävälän kylään Max Alfthan. Myöhemmin tehtaan omisti W. Dippel ja vuodesta 1926 kauppaneuvos Artturi Helenius. Yritys muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1924. Tehdas oli 1930-luvulla suurin ja tunnetuin alallaan Suomessa.
Kirvun Huopatehdas oli ensimmäisiä alallaan Suomessa. Ennen sen perustamista huopajalkineet ja valjas- sekä konehuovat oli tuotu ulkomailta. Huopajalkineet oli tuotu pääasiassa Venäjältä mutta ne olivat usein huonolaatuisia ja tästä johtuen ensimmäinen kotimainen huopajalkinetehdas perustettiin Kirvuun. Jalkineet valmistettiin aluksi osittain käsityönä mutta tehtaassa kehitettiin koneet hyvälaatuisten huopajalkineiden valmistukseen. Huovan raaka-aineena käytetty lampaan villa jouduttiin tuomaan ulkomailta koska kotimaasta sitä ei ollut riittävästi saatavana. Tehtaan käyttämä sähkö saatiin omasta Pitkäkosken voimalaitoksesta. Tehtaalla oli myös aputehtaat Parikkalassa ja Vuosalmella.
Kirvun Huopatehdas valmisti jalkineiden ohella myös erilaisia levy-, kone- ja valjashuopia. Tuotteet myytiin pääasiassa kotimaahan mutta vientiä oli myös muun muassa Skandinavian maihin, Islantiin, Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Tehtaan tuotteita palkittiin useissa näyttelyissä muun muassa ne palkittiin kultamitalilla Suomen Messujen laatukilpailuissa vuosina 1930 ja 1935.
Vuonna 1929 tehtaalla oli työssä parisataa henkilöä ja huopajalkineita valmistettiin 140 000 paria vuodessa. Työväki asui tehtaan asunnoissa ja tehtaalla oli oma kerhotalo, lukutupa, sairaskassa ja kansakoulu. Tehtaan konttori sijaitsi Viipurissa. 1930-luvun alussa tehtaan työntekijät perustivat kilpailevia yrityksiä lähiseudulle Mikko Verta 1930 Tietävälään, Jaakko Puumala 1932 Inkilään, Juho ja Toivo Virolainen Virolaan sekä Matti Hämäläinen Mertjärvelle. 1930-luvulla yli puolet Suomen huopatehtaista toimi Kirvussa.
Sotien jälkeen Kirvun Huopatehdas toimi vielä Simpeleellä. Mertjärven huopatehdas siirtyi Kankaanpäähän ja Inkilän huopatehdas Kurikkaan ja sieltä Kärkölään. Mikko Verran perustama tehdas siirtyi 1945 Orimattilaan nykyisen Villa Roosan tiloihin ja toimi pisimpään näistä aina 1970-luvulle saakka.
Lili Simmons

Lili Marie Simmons (s. 23. heinäkuuta 1993 Cardiff-by-the-Sea, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän on näytellyt muun muassa Rebecca Bowmanin roolissa televisiosarjassa "Banshee" (2013–2016). Simmons aloitti uransa Ford Modelsin mallina.
Simmons on myös esiintynyt muun muassa elokuvissa "Nörtti Uljas" (2011), "Bone Tomahawk" (2015) ja "Sound of Violence" (2021) sekä televisiosarjoissa "Zeke ja Luther" (2011), "True Detective" (2014), "Havaiji 5-0" (2014–2017), "Ray Donovan" (2017), "Westworld" (2016–2022), "The Purge" (2018) ja "Gotham" (2019).
Pistorinia hispanica

Pistorinia hispanica on Lounais-Euroopassa Pyreneiden eli Iberian niemimaalla esiintyvä maksaruohokasvi. Lajin on alun perin kuvannut Carl von Linné mehilehtien ("Cotyledon") sukuun. Lajista on joskus käytetty samaa tieteellistä nimeä kuin espanjanmaksaruohosta, joka ei kuitenkaan esiinny Lounais-Euroopassa.
Kasvi on noin 5–20 senttimetriä korkeaksi kasvava yksivuotinen mehilehtinen ruoho, joka muistuttaa maksaruohoa. Sen kukat ovat pitkätorviset ja kukkien teriöt ovat viisiliuskaiset ja punaiset. "Pistorinia hispanica" -lajia esiintyy Espanjassa yleisesti ja Portugalissa paikoin maan koillisosassa. Laji kasvaa kuivilla ja hiekkaisilla kasvupaikoilla.
Justin Bijlow

Justin Bijlow (s. 22. tammikuuta 1998 Rotterdam) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän edustaa Eredivisiessä Feyenoordia. Hän on pelannut Alankomaiden A-maajoukkueessa vuodesta 2021.
Bijlow on Feyenoordin oma kasvatti. Vielä vuonna 2017 Feyenoordin voittaessa liigamestaruuden hän istui penkillä varamaalivahtina australialaisen Brad Jonesin pelatessa ykkösmaalivahtina. Bijlow pelasi edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran kaudella 2017–2018 mutta Feyenoordin voittamassa Alankomaiden cupissa hän ei päässyt pelaamaan. Seuraavalla kaudella Bijlow pelasi 16 liigaottelua mutta joutui tammikuussa saamansa jalkavamman vuoksi jäämään koko loppukaudeksi sivuun. Seuraavan kerran hän pelasi Eredivisiessä tammikuussa 2020 lähes päivälleen vuosi edellisen ottelunsa jälkeen. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Eredivisiessä 14 ottelua mutta oli jälleen välillä kolmen kuukauden ajan loukkaantuneena. Ennen loukkaantumistaan hän pelasi Eurooppa-liigan alkulohkossa kolme ottelua.
Kaudella 2021–2022 Bijlow pelasi Eredivisiessä 22 ottelua mutta oli kauden loppupuolella pitkään poissa jalkaleikkauksen vuoksi. Konferenssiliigassa hän pelasi kaikkiaan seitsemän ottelua ja tervehtyi myös loppuotteluun, jonka Feyenoord hävisi AS Romalle tuloksella 0–1. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 25 Eredivisie-ottelua rannevamman aiheutettua hänelle välillä yli kahden kuukauden pelitauon. Hän voitti tuolla kaudella liigamestaruuden. Eurooppa-liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 17 Eredivisie-ottelua oltuaan kauden alkupuolella rannevamman ja helmi-huhtikuussa pohjevamman vuoksi sivussa. Feyenoordin voittamassa Alankomaiden cupissa hän pelasi kaksi alkukierrosten ottelua.
Bijlow on pelannut useissa Alankomaiden nuorisomaajoukkueissa. Hän oli Alankomaiden ykkösmaalivahti alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 ja alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Hän pelasi voitokkaan puolivälierän ja tappiollisen välierän alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021.
Bijlow pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2021 MM-karsintaotteluissa Norjaa, Montenegroa ja Turkkia vastaan. Loka-marraskuussa 2021 hän pelasi myös seuraavat MM-karsintaottelut Latviaa, Gibraltaria ja Montenegroa vastaan, mutta sen jälkeen jalkavammat ja leikkaus pitivät hänet poissa maaotteluistakin. MM-kilpailuissa 2022 hän oli varamaalivahtina. Pelaamaan hän pääsi seuraavan kerran kesäkuussa 2023 Kansojen liigan lopputurnauksessa Kroatiaa ja Italiaa vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän oli mukana varamaalivahtina.
Metsänvartijan talo

Metsänvartijan talo ("La maison des bois") on Maurice Pialat’n ohjaama ranskalainen television draamasarja vuodelta 1971. Se kertoo ensimmäisen maailmansodan ajoista Ranskan maaseudulla, jossa metsänvartija huolehtii perheineen Pariisista sotaa pakoon lähetetyistä lapsista.
Seitsenosainen minisarja esitettiin Suomessa Mainostelevision ohjelmistossa vuodenvaihteessa 1972–1973. MTV:n ohjelmiin yleensä hyvin kriittisesti suhtautunut "Helsingin Sanomien" kriitikko Jukka Kajava piti sarjaa täysosumana ja malliesimerkkinä hitaasta mutta täyteläisestä draamakerronnasta. Hän hämmästeli, miten pitkälle ohjaaja Maurice Pialat on päässyt lapsinäyttelijöidensä kanssa: ”Sanoinkuvaamattoman herkästi, vailla monien lapsiesiintyjien diivamaisuutta pikkupojat välittävät näkökulmiaan ensimmäisen maailmansodan tapahtumiin, sodan luonteeseen ynnä omaan poikkeukselliseen tilanteeseensa, erossa kodista, vanhemmista.”
Patrik Tähtönen Show

Patrik Tähtönen Show () on animaatiosarja, jonka on kehittänyt Luke Brookshier, Marc Ceccarelli, Andrew Goodman, Kaz, Mr. Lawrence ja Vincent Waller. Sarja on "Paavo Pesusieni"-animaatiosarjan spin-off, joka keskittyy Patrik Tähtösen ja hänen perheensä keskusteluohjelmaan.
Taustaa.
Patrik Tähtönen isännöi omaa keskusteluohjelmaa perhekodissaan perheensä tuella.
Miguel López de Legazpi

Miguel López de Legazpi (tai Legaspi) (noin 1510 Zumarraga, Espanja – 1572 Manila, Filippiinit) oli espanjalainen konkistadori, joka perusti Espanjan vallan Filippiineillä ja perusti maan pääkaupungin Manilan.
Elämä ja ura.
Baskitaustainen aatelinen Legazpi lähti Uuteen-Espanjaan vuonna 1528. Vuonna 1530 hänestä tuli Méxicon kaupungin virkamies vuoden 1541 loppuun asti. Hän pystyi hankkimaan sosiaalisen aseman (hänen vaimonsa oli Tlaxcalan ensimmäisen piispan Julián Garcésin sisar) ja omaisuutta, jonka avulla vuonna 1564 Legazpi purjehti Meksikon Navidadista Filippiineille, jossa ei vielä ollut eurooppalaisia siirtokuntia, vaikka Fernão de Magalhães oli löytänyt saariston vuonna 1521. Retkikuntaan kuului kuului viisi laivaa, 150 merimiestä, 200 palkattua työntekijää, noin 25 uudisasukasta ja neljä augustinolaismunkkia, mukana lukien Andrés de Urdaneta, joka vieraili aikaisemmin Mindanaolla ja Molukeilla. 
Legazpi rantautui Cebu-saarelle vuonna 1565, ja perusti sinne San Miguelin, saarten ensimmäisen pysyvän espanjalaisasutuksen, josta tuli Villa de Santisimo Nombre de Jesus, myöhemmin Cebun kaupunki. Myöhemmin, vuonna 1569, hän siirsi hallitonsa paikan Iloiloon. Hän lähetti veljenpoikansa Juan Salcedon tutkimaan pohjoisessa sijaitsevia saaria. Salcedo raportoi sedälleen alueen sopivuudesta, ja vuonna 1571 Legazpi jätti hallintoasiat muiden hoidettavaksi, eteni pohjoiseen Luzoniin ja perusti Manilan kaupungin, josta tuli saarten pääkaupunki. Legazpi ryhtyi välittömästi organisoimaan uutta siirtokuntaa. Hän nimitti paikalliset virkamiehet, järjesti vuosittaiset matkat Uuteen Espanjaan ja muut maan hyvinvointiin liittyvät asiat. Legazpi torjui hallintokaudellaan portugalilaisten hyökkäykset, murkasi helposti klaanijärjestelmiin pohjautuneen filippiiniläisten vastarinnan, ja aloitti augustinolaisimunkkien kanssa kristinuskon levittämisen ja islamin leviämisen hidastamisen kansan keskuudessa. Legazpi kuoltua hänen seuraajakseen Espanjan Filippiinien kuvernööriksi tuli Guido de Lavezaris.
Pääskynmaksaruoho

Pääskynmaksaruoho ("Phedimus ellacombeanus") on itäaasialainen maksaruohokasvi, jota viljellään koristekasvina.
Kasvi on monivuotinen mehilehtinen matalakasvuinen ruoho, joka muodostaa kasvustoja maavarsistostaan. Sen kukintona on keltakukkainen viuhko. Laji on läheistä sukua kamtsatkanmaksaruoholle ("Phedimus kamtschaticus"), johon verrattuna pääskynmaksaruoho on väriltään vaaleamman vihreä ja sen lehdet ovat leveämpiä, suunnilleen vastapuikeita ja noin puolivälistä alkaen monihampaisia.
Pääskynmaksaruoho on kotoisin Japanista ja Koreasta. Suomessa lajia on joskus tavattu satunnaisena maatulokkaana puutarhajätealueilla ja kaatopaikoilla.
Bjørn Tore Godal

Bjørn Tore Godal (s. 20. tammikuuta 1945 Skien) on norjalainen Työväenpuolueen poliitikko. Hän on istunut suurkäräjillä vuosina 1989–2001 ja toiminut Norjan kauppaministerinä 1991–1994, ulkoministerinä 1994–1997 sekä puolustusministerinä 2000–2001. Vuosina 1971–1973 hän oli Työväenpuolueen nuorisojärjestön AUF:n puheenohtaja ja 2003–2007 Norjan suurlähettiläs Berliinissä.
Otto Gregussen

Otto Gregussen (s. 15. syyskuuta 1956 Bodø) on norjalainen Työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan kalastusministerinä 2000–2001.