tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
BlueWhite Resorts

BlueWhite Resorts Oy oli vuonna 2005 perustettu suomalainen matkailualan yritys, joka toimi viidellä paikkakunnalla Itä-Suomessa, sekä aikaisemmin myös Venäjän Karjalassa. Sen pääomistaja oli Pekka Sivonen. Muihin omistajiin kuului muun muassa Seppo Sairanen.
BlueWhite Resorts laajeni nopeasti ostamalla erityisesti kalastus- ja vesimatkailuun keskittyneitä matkailualan yrityksiä Itä-Suomen alueelta. Taloustaantuma sotki kuitenkin suunnitelmat ja yritys ajautui konkurssiin vuonna 2012.
Vuonna 2007 yhtiö osti Kuopion Vehmersalmen Ritoniemessä matkailupalveluita harjoittaneet yhtiöt, sekä Tahkolla sijaitsevan Tahko Safarit Oy:n. BlueWhite Resortsilla oli suunnitelmissa aloittaa mittavat investoinnit Ritoniemeen. Sinne suunniteltiin muun muassa kylpylää ja golfkenttää. Yritys valittiin myös Kuopion lentoasemalle rakennetun järviterminaalin isännäksi.
BlueWhite Resorts hankki kesällä 2007 omistukseensa Suomen suurimman sisävesiristeilyaluksen M/S Koli III:n ja M/S Vinkeri II:n Saimaa Ferries Oy:ltä. M/S Koli III, jonka uusi nimi on "M/S BlueWhite Eagle", vuokrattiin Kuopion Roll Risteilyille, jonka lipun alla se aloitti vesireittiliikenteen kesästä 2008 alkaen välillä Kuopio–Lappeenranta. Vuokrasopimuksen kestoksi sovittiin kolme vuotta.
Kesäkuussa 2008 BlueWhite Resorts vuokrasi Huopanankosken kioskin ja savustamon Viitasaaren kaupungilta.
Tammikuussa 2010 BlueWhite Resorts Oy ja sen tytäryhtiö Saimaan Tähti Oy jättivät yrityssaneeraushakemuksen Pohjois-Savon käräjäoikeudelle. Sen myötä BlueWhite Resortsin majoitus-, ravintola- sekä ohjelmapalvelutoiminta lakkasi ja yritys kehittyi kiinteistöjen kehittämiseen, vuokraukseen ja myyntiin.
22. huhtikuuta 2010 julkistettiin, että Pielaveden Sammon puheenjohtaja Timo Perälä on vuokrannut Tervon Lohimaan BlueWhite Resortsilta viideksi vuodeksi. Tammikuun puolivälistä suljettuna ollut matkailukohde avataan äitienpäiväviikonloppuna. Kuusi päivää myöhemmin JP-Ravintoloiden ilmoitettiin vuokranneen järvihotelli ja kartanoravintola Sahanlahden. Vuokranantaja on Saimaan Tähti Oy, joka on BWR:n tytäryhtiö.
Walter Abish

Walter Abish (24. joulukuuta 1931 Wien, Itävalta – 28. toukokuuta 2022 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. 
Elämä ja ura.
Abish syntyi Wienissä Itävallassa. Hän pakeni lapsena perheineen ensin Italiaan, sitten Nizzaan ja vuosiksi 1940–1949 Shanghaihin. Vuonna 1949 perhe muutti Israeliin, jossa Abish suoritti armeijan ja kiinnostui kirjoittamisesta. Hän muutti vuonna 1957 Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden vuonna 1960. 
Abishin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu "Alphabetical Africa" (1974). Hän sai vuonna 1981 romaanista "How German Is It" (1980) PEN/Faulkner-kaunokirjallisuuspalkinnon. Romaaniensa lisäksi hän julkaisi novelleja.
Cecil D. Andrus

 
Cecil Dale Andrus (25. elokuuta 1931 Hood River, Oregon – 24. elokuuta 2017) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. 
Andrus opiskeli Oregon State Universityssa ja palveli vuosina 1951–1955 Yhdysvaltain laivastossa. Hän muutti Orofinoon, Idahoon ja toimi uuden osavaltionsa kuvernöörinä kahteen otteeseen vuosina 1971–1977 ja 1987–1995. Hän toimi vuosina 1977–1981 Yhdysvaltain 42. sisäministerinä. 
Andrus oli vielä toisen kuvernööriytensä jälkeen aktiivinen Idahon demokraattisen puolueen toiminnassa. Häneltä ilmestyi vuonna 1998 muistelmateos "Politics Western Style".
Barbara Bain

Barbara Bain (s. 13. syyskuuta 1931) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Bain syntyi nimellä Mildred Fogel Chicagossa, Illinois'ssa. Hän valmistui Illinois'n yliopistosta ja lähti New Yorkiin työskentelemään tanssijana ja mallina. Hän opiskeli tanssia Martha Grahamin johdolla, mutta päätti luoda uran näyttelijänä Lee Strasbergin Actors Studiolla suoritettujen opintojen jälkeen. 
Bain oli vuodesta 1957 naimisissa näyttelijä Martin Landaun kanssa. Pari sai kaksi lasta: näyttelijätär Juliet Landaun ja elokuvatuottaja Susan Bain Landau Finchin, mutta erosi vuonna 1993. Bainin kenties tunnetuin rooli oli Cinnamon Carterina televisiosarjassa "Vaarallinen tehtävä" vuosina 1966–1969. Hän esitti saman roolin myös eräässä "" -sarjan jaksossa. Hän voitti kolme Emmy-palkintoa vuosina 1967, 1968 sekä 1969 ja oli lisäksi ehdolla Golden Globen saajaksi 1968. 
Bainilla oli 1970-luvulla miehensä kanssa rooli televisiosarjassa "Avaruusasema Alfa". Hänet nähtiin myös sarjassa "Niin sanottu elämäni".
Tony Ashton

Tony Ashton (1. maaliskuuta 1946, Blackburn, Lancashire – 28. toukokuuta 2001) oli brittiläinen rockmuusikko, laulaja ja kosketinsoittaja, joka tuli tunnetuksi yhtyeistä kuten The Remo Four, Family, Ashton, Gardner and Dyke ja Paice Ashton Lord.
1960-luvun puolessavälissä Tony Ashton tuli Remo Four -yhtyeen kosketinsoittajaksi Don Andrewsin tilalle ja levyttivät Smile!-levyn. 1967 George Harrison palkkasi bändin taustayhtyeeksi Soundtrack-levylle Wonderwall. 1970 Remo Four hajosi ja Tony Ashton perustivat yhdessä Remo Four -rumpali Roy Dyken ja basisti Kim Gardnerin kanssa yhtyeen Ashton Gardner &amp; Dyke. Yhtyettä täydensi vielä kitaristi Mick Liber.
Ashton, Gardner &amp; Dyken single "Resurrection Shuffle" nousi Englannin listalle vuonna 1971. Bändin hajoamisen jälkeen Tony Ashton liittyi joulukuussa 1972 Familyyn John Palmerin tilalle. Bandi levytti albumin "It's Only A Movie" ja teki vielä yhden kiertueen. Lokakuussa 1973 Family hajosi ja sen jälkeen Tony Ashton teki yhteistyötä Deep Purplen Jon Lordin ja Ian Paicen kanssa. Vuonna 1976 perustettu Paice, Ashton &amp; Lord julkaisi yhden levyn, Malice In Wonderland, vuonna 1977.
1980-luvun alussa hän isännöi GasTank nimistä TV-show’ta yhdessä Rick Wakemanin kanssa.
1990-luvulla Tony Ashton aloitti maalaamisen ja hän kuvitti useita levyn kansia. 1990-luvun lopulla hän sairastui syöpään. Hänen tilansa parani, niinpä muusikkoystävät ja vaimo järjestivät hänelle EMI:n Abbey Road -studiolla konsertin, The Tony Ashton Testimonial. Konsertti oli 16. kesäkuuta 2000 ja siinä esiintyi parille sadalle fanille Paice, Ashton &amp; Lord, Bernie Marsdenin ja Micky Moodyn Company of Snakes, Tony Ashton Band, John Entwistle Band, Pete York's Endangered Species sekä Johnnie Johnson Band.
Nopeasti konsertin jälkeen Tony Ashton sairastui uudelleen, kunnes toukokuussa 2001 hän kuoli.
Aiheesta muualla.
 Tony Ashtonin muistosivut
Piacenza

Piacenza on kaupunki Italiassa Piacenzan maakunnassa Emilia-Romagnan alueella. Piacenza on pinta-alaltaan 118 neliökilometriä ja siellä on runsas 100 000 asukasta. Kaupunki sijaitsee Pojoen etelärannalla.
Historia.
Antiikki.
Nykyisen Piacenzan seutu oli alun perin Terramaren kulttuurin aluetta. Myöhemmin sitä asutti kelttiläinen anamarien heimo. Antiikin aikainen kaupunki, latinankieliseltä nimeltään "Placentia", sai alkunsa vuonna 218 eaa., kun roomalaiset perustivat sen siirtokunnakseen juuri ennen toista puunilaissotaa. Myöhemmin se oli aina Rooman tärkeä tukikohta alueella, ja esiintyy usein sotahistoriassa. Kaupunki sijaitsi liikenteellisesti merkittävässä paikassa Via Aemilian päätepisteessä, jossa tie kohtasi Padus- eli Pojoen.
Myöhempi historia.
Varhaiskeskiajan jälkeen kaupunki kukoisti jälleen vuodesta 1000 eteenpäin, sillä se sijaitsi tärkeän Via Francigenan varrella kauppareittien yhtymäkohdassa. Keskiajalla kaupungin talous kasvoi ja Piacenzaan rakennettiin kirkkoja ja luostareita, mukaan lukien kaupungin kaksi nykyistäkin maamerkkiä: Piacenzan tuomiokirkko ja Palazzo Gotico. Vuonna 1848 Piacenza oli ensimmäinen Sardinian kuningaskuntaan liittynyt italialainen kaupunki.
Ämmässuo

Ämmässuo () on Espoon kaupunginosa. Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Kolmperään, etelässä Espoonkartanoon ja lännessä Kirkkonummeen. Kaupunginosassa on Ämmässuon jätteenkäsittelykeskus.
Ämmässuon eteläosa on verraten luonnontilainen soineen ja suolampineen. Siellä on muun muassa Bockträsk-niminen suolampi, joka on määritelty arvokkaaksi luontokohteeksi.
Nimi.
Ämmässuon nimen taustalla on vanha suonnimi "Käringmossen". Rinnakkaisnimi "Stora Käringmossen" tunnetaan ainakin jo vuodelta 1832. Alue on ollut alun perin soista ja kallioista takamaata. Alueenimeksi Ämmässuuo tuli 1980-luvulla, jolloin kaatopaikka aloitti toimintansa. Kaupunginosan nimeksi se tuli vuonna 2008.
Historia.
Autoliikenteen kasvaessa 1920-luvulla Ämmässuon läpi kulkeva vanha Turuntie kunnostettiin ja sitä jatkettiin uudella tiellä länteen.
X-korkeus

X-korkeus viittaa kirjasinleikkauksen pienaakkosten korkeuteen ilman ylä- ja alapidennyksiä. X-korkeus vaikuttaa siihen, kuinka suurelta tai pieneltä kirjasinleikkaus näyttää lukijan silmään. X-korkeus vaikuttaa myös tekstin luettavuuteen. Liian pieni tai liian suuri x-korkeus voi tehdä tekstistä vaikealukuista.
Yleensä kirjasinten koko ilmoitetaan pistekoossa, joka mittaa kirjainten ylimmän ja alimman pisteen välimatkan toisistaan. Tällä on kuitenkin hyvin vähän vaikutusta siihen, kuinka suurelta tai pieneltä jokin tietty kirjasin vaikuttaa, sillä kirjasinten oma x-korkeus voi vaihdella hyvinkin paljon. Typografisessa sommittelussa kannattaakin siksi kiinnittää enemmän huomiota pienaakkosten kokoon kuin pistemittoihin.
Siikakankaan lentokenttä

Siikakankaan lentokenttä oli Pirkanmaalla Ruoveden Siikakankaalla sijainnut lentokenttä. Kangasmaastoon kantatie 66:n länsipuolelle raivattua kenttää, jossa ei ollut lentokenttärakennuksia, käytettiin 1930-luvulla varalaskupaikkana. Kenttäalueen käyttö alkoi vuonna 1935. 1940-luvun alussa kenttäalueelle rakennettiin kolme 21×37 metrin kokoista kylmää lentokonehallia sekä asuinparakkeja. Kentän laskualue oli ympyrän muotoinen, ja sen halkaisija oli tasan 1 000 metriä.
Toisen maailmansodan aikana kenttä oli Suomen ilmavoimien käytössä. Ilmavoimien yksiköistä kenttää käyttivät välirauhan aikana Lentolaivue 32 ja jatkosodan alussa lentolaivueet 42 ja 44. Myöhemmin jatkosodan aikana Ilmasotakoulu käytti kenttää koulutuskenttänä. Sotien jälkeen kenttä palveli siviilikäytössä, 1950-luvun alkupuolella kentällä järjestettiin muun muassa useita purjelentoleirejä. 
Kentästä kaavailtiin 1950-luvun lopulla ilmavoimien suihkuhävittäjien tukikohtaa, suunnitelmissa esitettiin muun muassa Hämeen ja Satakunnan lennostojen osien sijoittamista kentälle.
Alueelle paljastettiin 23. toukokuuta 2014 lentokenttätoiminnan ja Ilmailuvarikko 2:n (osa myöhempää Lentovarikkoa) sijoituspaikan muistoksi muistomerkki.
Nykykäyttö.
Nykyisin kenttäalue on puolustusvoimien käytössä varastoalueena. Alueella on vuodesta 2014 ollut myös Sotamuseon varasto. Kentän sijainti ja koko näkyy nykyään vielä ilmakuvissa sen muodostaman metsäkuvion ansiosta.
Feroz Khan

Feroz Khan (oik. Zulfiqar Ali Shah Khan; 25. syyskuuta 1939 – 27. huhtikuuta 2009) oli intialainen, Bollywoodin kuuluisimpiin lukeutuva näyttelijä. 
Khan syntyi Bangaloressa afgaani-isälle ja iranilaiselle äidille. Hänellä on kolme veljeä, jotka kaikki vaikuttavat niin ikään elokuva-alalla. Hän lähti Mumbaihin, jossa hän debytoi elokuvassa "Didi" (1960).
Khanille myönnettiin vuonna 1970 parhaan miessivuosanäyttelijän Filmfare-palkinto sekä vuonna 2000 Filmfare-palkinto elinikäisistä saavutuksista elokuvan parissa. Hän oli vuosina 1965–1985 naimisissa Sundarin kanssa ja sai kaksi lasta: Lailan ja Fardeenin. Fardeen oli myös näyttelijä. Feroz Khanin 20-vuotinen avioliitto päättyi eroon vuonna 1985. Hän oli muslimi.
Wendo Kolosoy

Wendo Kolosoy eli Papa Wendo (25. huhtikuuta 1925 – 28. heinäkuuta 2008) oli kongolainen maailmanmusiikin esittäjä.
Musiikki oli Kolosoyn lapsuuden tärkein sisältö. Hän aloitti uransa alalla jo vuonna 1936; vanhemmat olivat menehtyneet hieman aiemmin. Äiti oli ollut esiintyvä laulaja. Kolosoystä huolehtivat vanhempien kuoleman jälkeen valkoiset papit, ja varhaisina nuoruusvuosinaan hän ryhtyi mekaanikontöihin Kongojoen laivoilla. Kolosoy oli nuorena miehenä Patrice Lumumban ystävä. Kaksikko ei kuitenkaan keskustellut yhdessä politiikasta, johon Kolosoy vältteli ottamasta kantaa. 
Kolosoyn ensimmäinen suuri hitti oli ”Marie Louise” vuonna 1948. Hän pysyi maansa suosituimpien artistien joukossa läpi 1950-luvun, mutta jäi pois muodista Mobutu Sese Sekon noustua valtaan. Hän jatkoi kuitenkin uraansa 1990- ja 2000-luvuilla. Hän esiintyi vielä julkisesti, suostui haastateltavaksi ja julkaisi muiden muassa albumit "Marie Louise" (1997) ja "Amba" (2002). Hän kuoli sairauteen 83-vuotiaana jouduttuaan kinshasalaiselle klinikalle maanantaina 28. heinäkuuta 2008.
Sempre Volley Padova

Sempre Volley Padova, paremmin tunnettuna pelkkä Padova on italialainen lentopallojoukkue, joka pelaa Italian A1-liigassa. Joukkueen kotikaupunki on Padova.
Historia.
Padova esiintyi ensimmäisen kerran A1-liigassa 1971 nimellä Petrarca Padova. Padova pelasi Italian ylimmällä sarjatasolla vuoteen 1982 asti, kunnes se putosi vuodeksi A2-liigaan. A1-liigaan Padova nousi taas pian vuoden tauon jälkeen 1984 nimellä Americanino Padova, ja on pelannut A1-liigassa siitä lähtien. Joukkueen nimet ovat vaihtuneet monta kertaa, kuten yleensäkin A1-liigassa tapahtuu. Joukkueen isoimman rahoittajan nimi tulee yleensä joukkueen nimen yhteydessä ilmi.
Padovan joukkueen parhaita saavutuksia on vuonna 1994 arvostetun CEV Cupin voitto ja junioreiden Italian mestaruus. Padova on pelannut Italian A1-liigassa peräti 24 kautta.
Suomalaiset Padovassa.
Padovassa on pelannut myös paljon suomalaisia lentopalloilijoita seuran historian aikana. Kauteen 2007 asti joukkueessa pelasi Suomen maajoukkueen ykköspassari Mikko Esko sekä maajoukkueen kakkospassari Simo-Pekka Olli. Myös Suomen maajoukkueen hakkuri Matti Hietanen oli Padovan pelimiehiä kaudella 2005, mutta hän oli seurasti kausilla 2006 sekä 2007. Suomalaispelaajista Mikko Esko nousi Padovassa pelatessaan yhdeksi parhaista passareista.
Padovassa on pelannut myös keskitorjuja Miika Heikkinen, joka edusti Padovaa 2004 kauden lopun maaliskuusta lähtien. Lisäksi Arto Hanni on nähty passihommissa Padovassa 2002 kaudella.
Myös Suomen maajoukkueen tämän hetkinen valmentaja, italialainen Mauro Berruto on nähty Padovassa. Berruto valmensi Padovaa kaudella 2005–2006.
Nina Bawden

Nina Bawden (19. tammikuuta 1925 – 22. elokuuta 2012 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen lastenkirjailija. Hänen äitinsä oli opettaja ja isänsä merisotilas. 
Bawden opiskeli Oxfordin yliopiston Somerville Collegessa ja suoritti tutkinnon filosofiasta, politiikasta ja taloustieteestä. Hänelle myönnettiin muun muassa Guardian-palkinto vuonna 1976 sekä Phoenix-palkinto 1993.
Bawdenin tunnettuihin teoksiin lukeutuvat muiden muassa "Kolme karkulaista" (1964), "Piparminttuporsas" (1975) sekä "Henryn vuosi" (1988). BBC on näyttänyt useista hänen teoksistaan televisioituja versioita, ja kirjoja on myös käännetty lukuisille kielille. 
Bawdenin mies Austen Kark (75) menehtyi junaonnettomuudessa Englannissa 10. toukokuuta 2002. Myös kirjailija itse loukkaantui. Hän asui Lontoossa ja Nafplionissa Kreikassa.
Prisma Taranto

Prisma Taranto eli Taranto Volley, vuosina 2008-2010 Prisma Volley oli Italian A1-liigassa pelaava, Taranton kaupungista kotoisin oleva lentopallojoukkue. Se nousi A1-liigaan kaudelle 2006. Vuonna 2010 se lopetti toimintansa ja luovutti sarjapaikkansa Castellana Grotten seuralle New Mater Volley.
Joukkue voitti kaudella 2006 Italian A2-liigan ja nousi voitollaan A1-liigaan. Kaudella 2007 sarjanousija Taranto pelasi tiensä play-off -peleihin sijoittumalla runkosarjassa 7. sijalle. Lopullinen sijoitus liigassa oli sama 7. sija, kun Roma Volley pudotti sarjanousijan laulukuoroon. 
Prisma Tarantossa nähtiin myös suomalaisväriä kaudella 2007–2008 kun Suomen lentopallomaajoukkueen keskitorjuja Konstantin Shumov aloitti uransa ensimmäisen kauden maailman kovimmassa lentopalloliigassa Taranto Volleyn riveissä.
G. A. Petreliuksen muistomerkki

G. A. Petreliuksen muistomerkki "Äiti ja lapsi" on Turussa Samppalinnanpuistossa sijaitseva veistos. Se valmistui vuonna 1914 ja pystytettiin kunnallisneuvos Gustav Albert Petreliuksen muistoksi vuonna 1915. Veistoksen on suunnitellut Felix Nylund .
Uudenkaupungin harmaasta graniitista valmistettu veistos on korkeudeltaan 2,2 metriä. Sen edustalla sijaitsee 11 metriä leveä ja 5,7 metriä syvä kiviterassi, josta avautuu näkymä alas Aurajoelle ja Turun keskustaan. Veistos esittää naista ja lasta, ja teos tunnetaankin myös nimellä "Äiti ja lapsi". Veistoksen aihe viittaa Petreliuksen hyväntekeväisyystyöhön, etenkin ruotsinkielisen lastenkodin perustamiseen.
Andrea Giani

Andrea Giani (22. huhtikuuta 1970) on italialainen entinen huippulentopalloilija. Hän voitti uransa aikana kaiken mitä lentopalloilija voi saavuttaa. Hänet valittiin heti uransa päätyttyään Volleyball Hall of Fameen.
Ura.
Giani voitti jo 17-vuotiaana 1987 vuonna Italian Cupin. Siitä lähtien Giani oli yksi Italian lentopallon valovoimaisimmista tähdistä. Hän oli läpi uransa seurauskollinen kahdella eri huippujoukkueelle. Hän pelasi kaudet 1985-1996 Parman joukkueessa, kunnes vaihtoi Pallavolo Modenan ryhmään jossa hän pelasi uransa viimeiset kaudet, kunnes hän lopetti kauden 2007 jälkeen. Urallaan hän saavutti seurajoukkuetasolla peräti viisi Italian liiganmestaruutta. Lisäksi hän voitti kaksi kertaa Euroopan mestareiden liigan, sekä useita muita palkintoja sekä turnausvoittoja.
Uransa lopetettuaan Giani valittiin välittömästi Volleyball Hall of Fameen.
Valmennusura.
Uransa kauteen 2007 lopettanut Giani otti itsellänsä uusia haasteita kun hän otti Cimone Modenan joukkueen päävalmentajan vastuun itsellensä. Hän valmensi heti ensimmäisellä valmennuskaudellaan Pallavolo Modenan CEV-Cupin mestaruuteen.
Muuta.
Giani muistetaan muun muassa hänen loistavista pelitaidoistaan. Giani pelasi muun muassa yleispelaajana välillä ja välillä keskitorjujana. Giani on voittanut peräti viisi kertaa Italian A1-liigan.
A-maajoukkue.
Giani edusti pelaajaurallaan Italian maajoukkuetta peräti 474 A-maaottelussa. Hän johdatti joukkueen kapteenina peräti kolmeen maailmanmestaruuteen, neljään Euroopan mestaruuteen, sekä seitsemään maailmanliigan voittoon.
Reamonn

Reamonn on saksalainen rockyhtye, joka on julkaissut useita kansainvälisesti menestyneitä studio- ja live-albumeita.
Yhtyeen perusti irlantilainen laulaja Reamonn "Rea" Garvey etelä-Saksassa vuonna 1998. Hän tutustui saksalaiseen rumpaliin Mike "Gomezz" Gommeringeriin, jonka kautta löytyivät yhtyeen muut jäsenet: kitaristi Uwe Bossert, useita instrumentteja soittanut Sebi Padotzke ja basisti Philipp Rauenbusch. Yhtyeen ensimmäinen single "Supergirl" vuonna 2000 oli menestys Saksassa, ja sen sisältänyt albumi "Tuesday" myi platinaa. Toinen albumi "Dream No.7" ilmestyi vuonna 2001, ja kolmas "Beautiful Sky" vuonna 2003. "Beautiful Sky" myi Saksassa tuplaplatinaa, ja pysyi maan hittilistoilla vuoden ajan.
Reamonn esiintyi Live 8 -konsertissa Berliinissä 2005 ja Live Earth -konsertissa Hampurissa 2007.
Gustav Albert Petrelius

Gustav Albert Petrelius (1. tammikuuta 1836 Pori – 13. kesäkuuta 1910 Turku) oli suomalainen liikemies, kunnallisneuvos ja hyväntekeväisyyden harrastaja.
Elämä.
Petrelius syntyi porilaisen kultasepän Johan Henrik Petreliuksen perheeseen. 14-vuotiaana hän muutti Turkuun myymäläapulaiseksi ja perusti myöhemmin kaupunkiin vähittäiskaupan, paitatehtaan sekä sateen- ja päivänvarjoja valmistavan yrityksen. Vuonna 1888 Petrelius ja C. F. Junnelius hankkivat Barkerin puuvillakehräämön, jonka pääjohtajana Petrelius toimi. Hän oli myös mukana perustamassa höyrylaivayhtiötä, kylpylaitoksia ja tulitikkutehdasta Turkuun.
Petrelius harjoitti hyväntekeväisyystoimintaa jo elinaikanaan. Hän muun muassa lahjoitti varat ruotsinkielisen lastenkodin perustamiseen. Lapsettomana kuollut Petrelius testamenttasi koko omaisuutensa Turun kaupungille. Testamenttivaroista muodostettu G. A. Petreliuksen lahjoitusrahasto teki kaupungille useita taidehankintoja. Rahaston arvo laski ensimmäisen maailmansodan jälkeisen laman seurauksena, ja sen toiminta lopetettiin vuonna 1972. Jäljellä olleet varat siirrettiin Turun kaupungin kaunistamisrahastoon, josta niitä käytetään edelleen kaupunkikuvan kaunistamiseen.
G. A. Petreliuksen muistomerkki.
Kunnallisneuvos G. A. Petreliuksen muistoksi pysytettiin vuonna 1915 Turun Samppalinnanpuistoon muistomerkki. Graniittiveistoksen on suunnitellut Felix Nylund, ja se esittää naista ja lasta. Veistoksen yhteydessä on 11 metriä leveä näköalatasanteena toimiva kiviterassi. Veistoksen aihe viittaa Petreliuksen hyväntekeväisyystyöhön, etenkin ruotsinkielisen lastenkodin perustamiseen.
Gordon Hinkley

Gordon Hinkley (15. marraskuuta 1925 Port Edwards, Wisconsin – 23. joulukuuta 2013) oli yhdysvaltalainen radiopersoona, joka työskenteli yli 50 vuoden ajan milwaukeelaisella WTJM-radioasemalla.
Hinkleyn ura radiossa alkoi vuonna 1941, hänen osallistuttuaan WFHR-aseman sponsoroimaan kykyjenetsintäkilpailuun, jonka ansiosta hän sai oman viikoittaisen pianomusiikkiohjelmansa. Hinkley palveli kolme vuotta Yhdysvaltain armeijassa, jona aikana hän teki muun muassa kuulutuksia puolustusvoimien radioverkossa. Asepalveluksen jälkeen hän siirtyi WSAU-asemalle Wausauhun. WTMJ:lle Hinkley siirtyi kuuluttajaksi 1950 ja pian hän sai oman musiikkiohjelmansa "Invitation to Beauty". Vuonna 1961 hän alkoi toimittaa kuluttajatietousohjelmaa "Ask Your Neighbor". Muita Hinkleyn ohjelmia olivat "Gotta Minute?" ja "Gordon Hinkley’s Wisconsin Weekend".
Gordon Hinkley nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1997.
Tuomo Jussila

Tuomo Jussila on suomalainen lentopallovalmentaja, joka valmensi 2007–2008 kaudella Mutalan Riennon joukkuetta, joka pelaa Lentopallon SM-liigassa. Riennon kausi päättyi lopulta puolivälieriin.
Jussila on valmentanut tyttöjen eri maajoukkueikäluokkia kymmenen vuoden ajan. Jussila toimi Joensuun Prihojen päävalmentajana kaudella 2005–2006. Tuomo Jussila on suorittanut laajasti valmennuskoulutuksia kansainvälisine jaksoineen (mm. avainvalmentajatutkinto). Hänen oma kokemuksensa pelaajana on useista seuroista.
Yksityiselämä.
Tuomo Jussila on erikoisröntgenhoitaja. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi aikuista lasta.
Demokraattinen puolue (Japani)

Demokraattinen puolue () oli vuosina 1998–2016 toiminut sosiaaliliberaali japanilainen poliittinen puolue. Puolue oli Japanin suurin oppositiopuolue ja edustajamäärältään maan toiseksi suurin puolue hallitsevan Liberaalidemokraattisen puolueen jälkeen. Vuonna 2016 puolue yhdistyi Japanin uudistuspuolueen ("Ishin no tō") kanssa, jolloin uuden puolueen nimeksi tuli edeltäjiensä nimistä yhdistetty "Minshintō", Demokraattinen uudistuspuolue. Englanninkielisenä nimenään uusi puolue jatkaa "The Democratic Party" -nimen käyttöä.
Vuoden 2009 vaaleissa Demokraattinen puolue nousi Japanin suurimmaksi puolueeksi, jolla oli alahuoneessa 308 paikkaa 480 edustajasta. Hallituskaudellaan puoluetta ravistelivat kuitenkin useat skandaalit eikä se kyennyt ylläpitämään kansansuosiotaan, vaan seuraavissa, vuoden 2012 alahuonevaaleissa se sai vain 57 edustajaa alahuoneeseen. Vuoden 2013 ylähuonevaaleissa puolueen edustajien määrä ylähuonessakin putosi 59:ään 242 edustajasta. Vuoden 2014 alahuonevaaleissa puolue kykeni nostamaan edustajamääränsä 73:een, mutta puolueen puheenjohtaja Banri Kaieida ei tullut valituksi ja erosi puolueen puheenjohtajan paikalta vaalituloksen selvittyä.
Demokraattinen puolue perustettiin 27. huhtikuuta 1998 neljän liberaalidemokraatteja vastustaneen puolueen yhdistyessä, minkä jälkeen se kasvoi merkittäväksi poliittiseksi voimaksi.
Puolueella oli useita ei-japanilaista alkuperää olevia edustajia, kuten suomalaissyntyinen ylähuoneen jäsen Marutei Tsurunen ja puoliksi taiwanilainen Renhō.
Aiemmat vaalit.
Puolue sai merkittävät vaalivoitot vuoden 2003 alahuoneen ja 2004 ylähuoneen valeissa, mutta menetti kannatustaan vuoden 2005 vaaleissa. Vuoden 2007 ylähuoneen vaaleissa puolue saavutti vaalivoiton, saaden lähes 40 prosenttia äänistä ja 11 lisäpaikkaa.
Tony Ayala, Jr.

Tony Ayala, Jr. (13. helmikuuta 1963 San Antonio, Texas – 12. toukokuuta 2015 San Antonio, Texas) oli yhdysvaltalainen keskisarjan nyrkkeilijä ja rikollinen. Hän aloitti nyrkkeilyuransa vuonna 1980 ja oli vuonna 1982 saanut 22 voittoa eikä hävinnyt kertaakaan. Hän oli tyrmännyt 19 vastustajaansa ja saanut vahvasta, aggressiivisesta kilpailutyylistään lempinimen ”El Torito”.
Kerran Ayala sylkäisi vastustajansa päälle, kun tämä makasi maassa Ayalan lyömänä. Hän myönsi nauttineensa myös kolmeen otteeseen heroiinia ennen ottelua. Voitettuaan Carlos Herreran loppuvuodesta 1982 Ayalan oli määrä kohdata maailmanmestari Davey Moore.
Rikokset.
Ottelu Moorea vastaan jäi käymättä. 1. tammikuuta 1983 Ayala murtautui naapurinsa, nuoren naisopettajan asuntoon, ja häiritsi tätä seksuaalisesti. Nyrkkeilijä oli jo aiemmin saanut ehdollista vankeutta vastaavista teoista. Kolmannesta kerrasta hän sai kuitenkin 35 vuotta ehdotonta vankeutta. Syyttäjä suositteli koko tuomion istumista, sillä Ayalan voitiin katsoa olevan vaaraksi yhteiskunnalle.
Ayala pääsi vapauteen kuudentoista vuoden istumisen jälkeen vuonna 1999. Hän jatkoi nyrkkeilyuraansa voittaen kuusi ja häviten kaksi ottelua. Yori Boy Campasista tuli ensimmäinen Ayalan voittanut nyrkkeilijä Texasissa 28. heinäkuuta 2000.
Ayala kuitenkin jatkoi myös rikosuraansa. Hän tuli ammutuksi olkapäähänsä murtauduttuaan nuoren naisen asuntoon vuonna 2000. Hän sai lievän tuomion, mutta vuonna 2003 hän joutui epäillyksi lapsiseksistä oltuaan seksuaalisessa kanssakäymisessä 13-vuotiaan tytön kanssa. Tyttö kuitenkin kiisti tapahtuneen sittemmin, joten Ayala vapautui syytteistä.
Vuonna 2004 Ayala tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankilaan toistuneesta ehdonalaissääntöjen rikkomisesta.
Jussi Vesterinen

Jussi Tapio Vesterinen (s. 9. toukokuuta 1949 Viitasaari) on suomalainen entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka ylsi parhaimmillaan EM-mitalille ja olympiakisojen pistesijalle.
Jussi Vesterinen koki painiuransa huippuhetken jo alle 20-vuotiaana, kun hän sijoittui 52 kilon sarjassa EM-pronssille 1968. Samana vuonna hän paini olympiakisoissa kuudenneksi. Suomen mestaruuden tämä Viitasaaren Viestiä ja Viipurin Voimailijoita edustanut painija voitti kahdesti.
Ritsuryō

Ritsuryō () oli historiallinen kungfutselaisuuteen ja kiinalaiseen legalismiin perustunut lakijärjestelmä Japanissa. Ritsuryōn mukaista poliittista järjestelmää kutsutaan nimellä "ritsuryō-sei" (). Ritsuryōhon kuuluu sekä rikoslaki () ja hallintolaki ().
Myöhäisellä Asuka-kaudella 500-luvun lopusta vuoteen 710 ja Nara-kaudella vuosina 710–794 Japanin keisarillinen hovi loi ja otti käyttöön ritsuryō-kokoelmia yrittäessään kopioida Tang-dynastian Kiinan poliittista järjestelmää. Taika-uudistukset 600-luvun puolivälissä olivat ensimmäinen merkki järjestelmän käyttöönotosta.
Ritsuryōn tärkeitä kokoelmia olivat:
Olli Aakula

Olli Aakula (s. 19. elokuuta 1977 Vihti) on suomalainen lentopalloilija. Aakula pelasi vuonna 2018 Vihdin Lentopallossa. Vuonna 2012 Aakula pelasi vielä Mestaruusliigassa Raision Loimussa. Hän on pelannut ulkomailla Saksan Bundesliigassa, sekä Salon Piivolleyssa kotimaassa. Hän on yksi menestyneimmistä suomalaisista lentopalloilijoista. Aakula on pelannut SM–tasolla 360 ottelua. Maajoukkueessa hän pelasi 103 ottelua.
Ura.
Nuoruusvuodet.
Aakula aloitti lentopallon pelaamisen syntymäkaupungissaan Vihdissä. Hänen ensimmäisen seuransa oli Vihdin lentopallo -90.
SM-liiga.
Pääsarjauransa SM-liigassa Aakula aloitti Perttelin Peikkojen riveissä. Hän voitti joukkueen kanssa kaudella 1998 SM-hopeaa. Peikkojen ja Salon Viestin yhdistettyä toimintansa alkoi Aakula pelaamaan joukkueiden uudessa fuusioseurassa nimeltä Salon Piivolley. Salon Piivolleyssa Aakula voitti kaudella 2001 SM-pronssia, jonka jälkeen hän siirtyi Saksan Bundesliigaan ASV Dachausenin riveihin kaudeksi 2002.
Bundesliiga.
Saksan Bundesliigassa Aakula nousi nopeasti sarjan tähtipelaajaksi. Kauden pelattuaan bundesligassa hän vaihtoi joukkuetta maailman parhaimpiin lukeutuvaan VfB Friedrichshafeniin kaudeksi 2003. VfB Friedrichshafenissa Aakulan kausi sujui onnistuneesti, kun hän nousi joukkueen tähtipelaajaksi. Hän johdatti joukkueen bundesliigan pronssille, ja Saksan Cupin mestaruuteen. Lisäksi joukkue pelasi hyvin maailmanarvostetuimmassa seurajoukkuekilpailussa, Mestareiden liigassa. VfB Friedrichshafen putosi lopulta puolivälierissä tiukasti. Kauden jälkeen seura tarjosi Aakulalle monivuotista jatkosopimusta, mutta hän torjui sen ja palasi kotimaahansa pelaamaan sekä keskittymään opiskeluihinsa.
Takaisin SM-liigaan.
Aakula teki sopimuksen Salon Piivolleyn kanssa. Hän johdatti joukkueen peräti kolmeen peräkkäiseen SM-hopeaa kausien 2004-2006 aikana. Samalla Piivolley voitti Suomen Cupin mestaruuden kaudella 2003 sekä hopeaa cupista kaudelta 2004. Kaudella 2006 Aakulan uralla tapahtui iso muutos, kun hän vaihtoi hakkurin peliroolista keskitorjujan paikalle. Vaihdon syy oli se että Piivolleylla oli kaksi huippuluokan hakkuria, mutta keskitorjuja puuttui. Pelipaikan vaihtuminen ei Aakulaa paljon haitannut sillä hän taisteli torjuntatilaston voitosta SM-liigassa kaudella 2007 sekä johdatti Piivolleyn Suomen Cupin hopealla kuten myös kaudella 2008. Kaudella 2008 Aakula voitti torjuntatilaston.
Kaudella 2009 Aakula esiintyy Vihdin Lentopallossa.
Aakula teki paluun SM -liigaan loppukaudella 2009-2010 Tampereen Isku-Volleyn paidassa. Paluu ajoittui Isku-Volleyn ja Vammalan Lentopallon välillä pelattujen puolivälierien alle. Isku-Volley voitti puolivälieräsarjan voitoin 4-1 ja jatkoi välieriin. Aakula oli yksi puolivälieräsarjan ratkaisevista pelaajista.
A-maajoukkue.
Suomen lentopallomaajoukkueessa Aakula on esiintynyt kausien 1999–2005 välillä pelaten 103 A-maaottelua. Nykyisin häntä ei ole maajoukkuetehtävissä nähty, sillä hän on kieltäytynyt kunniasta vedoten työelämäänsä.
Muuta.
Aakula on myös panostanut lentopalloa pelatessaan vahvasti myös opiskeluihin, ja hän valmistui lopulta insinööriksi vuonna 2007.
Toni Hannula

Toni Leander Hannula (s. 30. huhtikuuta 1962 Savukoski) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka ylsi parhaimmillaan EM-pronssille vuonna 1985 ja voitti 12 SM-mitalia, joista neljä oli kultaisia. Hän oli 1980-luvun alussa painin suurlupaus ja yksi Suomen huippu-urheilun suurimmista toivoista.
Urheilu-ura.
Hannula edusti jo ala-asteikäisenä 1970–1975 Lapin Lukkoa. Suomen mestaruuden Muhoksen Voittoa vuodesta 1976 edustanut Hannula voitti neljästi ja sai myös neljä hopeaa ja neljä pronssia. Toni Hannula sai pronssia nuorten painin EM-kisoissa vuonna 1982.
Hannula edusti Suomea niin MM- ja EM-kisoissa sekä olympialaisissa. Vuoden 1983 kisoissa hän oli 13. ja 1987 kymmenes. Hannula paini viidenneksi EM-kisoissa 1984.
Los Angelesin olympiakisoissa 1984 Hannula johti ottelussa Yhdysvaltojen Steven Fraseria vastaan pistein 2–1, kun tuomari ajoi hänet ulos matolta. Fraser voitti lopulta kultamitalin.
Toni Hannulan painiuran huippuhetki osui Leipzigin EM-kisoihin 1985. Tuolloin hän ylsi pronssille 90 kilon sarjassa. Sarjan lopulta voittaneelle Neuvostoliiton Igor Kaniginille Hannula hävisi selätyksellä ajassa 2.02, mutta pronssiottelussa hän voitti Puolan Andrzej Malinan pistein 3–1.
Myöhemmin Hannula nousi takaisin SM-huipulle vasta 1990-luvun jälkipuoliskolla. Hän voitti 1996 painin SM-pronssia ja 1997 SM-hopeaa.
Hannula teki paluun kilpamolskille 52-vuotiaana toukokuussa 2014 Oulussa pidetyissä SM-kisoissa. Hän osallistui 98 kg:n sarjaan, vaikka painoi vain 92 kg, ja voitti kisoissa yhden ottelun. Ateenassa lokakuussa 2015 Hannula voitti veteraanien maailmanmestaruuden 51–55-vuotiaiden ikäluokassa. Finaalissa Hannula kukisti ruotsalaisen Ari Markkolan pistein 6–0.
Yksityiselämä.
Hannula työskentelee Oulun kaupungin palveluksessa urheilukiinteistöjen hoitajana. Hänellä on viisi lasta ja yksi lapsenlapsi.
Hannula on ollut rikoskierteessä ja istunut noin kymmenen vuoden ajan vankilassa vuosien 1989–2010 välillä. Hän oli vankilatuomioiden vuoksi poissa painimatoilta kahdeksan vuotta. Hannula on 2000-luvulle saakka myös kärsinyt päihderiippuvuudesta ja häntä on puukotettu peräti 13 kertaa.
Toni Hannula tuomittiin 12. joulukuuta 2007 Oulun käräjäoikeudessa törkeästä ryöstöstä 3,5 vuoden ehdottomaan vankeuteen. Hän oli elokuussa 2007 pakottanut rikostoverinsa Arto Saarilammen kanssa erään oululaismiehen luovuttamaan pankkitilin tunnusluvun. Vaatimusta tehostaakseen miehet olivat murtaneet uhriltaan yhden sormen sekä katkaisseet kaksi vasemman käden sormea keskinivelen kohdalta. Saarilampi sai yli viisi vuotta vankeutta.
Demigod

Demigod on Loimaalla vuonna 1990 perustettu death metal -yhtye. Heidän ensimmäistä albumiaan, 1992 julkaistua "Slumber of Sullen Eyesia", pidetään yhtenä merkittävimmistä suomalaisista death metal -julkaisuista, ja yhtye saavuttikin sen myötä kohtalaista huomiota myös Euroopassa. Yhtye hajosi vuonna 1994, ja se herätettiin toimintaan taas 1998.
Yhtyeen musiikin tyyli on kehittynyt ensimmäisen albumin jälkeen astetta aggressiivisempaan ja thrash metal -tyylisempään suuntaan.
Yhtyeen hajoamisesta 9. marraskuuta 2008 annettiin tiedote sen kotisivuilla.
Elokuussa 2010 yhtye teki lyhyen paluun soittamalla livenä debyyttialbuminsa kokonaisuudessaan sekä myös vanhempaa materiaalia. Laulajana tilaisuudessa toimi yhtyeen alkuperäinen laulaja Esa Lindén.
Ismo Kamesaki

Ismo Isamy Kamesaki (s. 3. helmikuuta 1970 Kuusankoski) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka ylsi parhaimmillaan EM-mitalistiksi vuonna 1989.
Ismo Kamesakin painiuran huippuhetki oli Oulun EM-kisoissa 1989, jolloin hän ylsi hopealle 52 kilon sarjassa. Hänen finaalivastustajansa oli kuuro jugoslavialainen Senad Rizvanovic. Kamesaki sijoittui yhteensä viisi kertaa EM-kisoissa kymmenen parhaan joukkoon. EM-hopea toi hänelle myös vuonna 1989.
Olympiakisoissa Kamesaki paini seitsemänneksi Barcelonassa 1992. Hän voitti ensin Ranskan Serge Robertin pistein 3–1, sitten Iranin Majid Jahandidehin 6–0 ja toisen päivän aamupaineissa hallitsevan maailmanmestarin, Kuuban Raul Martinezin jatkoajalla 4–2. Seuraavaksi hän kuitenkin hävisi Romanian Valentin Rebegealle 0–7 ja kolmantena päivänä Etelä-Korean Min Kyung Kapille 2–10. Sijoitusottelussa vastustaja oli Senad Rizvanovic, jonka Kamesaki voitti pistein 2–1.
MM-kisoihin Kamesaki osallistui neljä kertaa, viimeksi 63 kilon sarjassa Gävlessä 1998, mutta menestystä ei tullut.
Suomen-mestaruuksia Voikkaan Viestiä edustanut Kamesaki voitti neljä kappaletta.
Pia Perkiö

Pia Eira Anneli Perkiö (s. 1. joulukuuta 1944 Hämeenlinna) on suomalainen runoilija ja prosaisti. Hän on toiminut myös diakonina ja toimittajana. Perkiö on kirjoittanut elämäkertateoksia ja tietokirjoja sekä kertomuksia lapsille ja nuorille ja on sanoittanut musiikkiteoksia, laulusarjoja ja lauluja. Perkiö on sanonut, että erityisesti lastenmusiikin ja uskonnollisen musiikin sanoitukset ovat lähellä hänen sydäntään.. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2018.
Perkiö on kirjoittanut suositun helluntaivirren ”Kosketa minua, Henki”. Se on Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa virsi 125. Virren ruotsinkielinen käännös on suomenruotsalaisen virsikirjan virsi 118 ”Grip du mig, Helige Ande”, ja se on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa, suomeksi ja ruotsiksi numerolla 646. Virsi on käännetty myös tanskaksi, ja se on ollut kahdessa Tanskan kirkon virsikirjan lisävihkossa, 2016 "100 salmer: Et salmebogstillæg" ja 2017 ilmestyneessä "Kirkesangboken" -kokoelmassa. (Helligånd, tag mig ved hånden). Se on myös Norjan kirkon virsikirjassa, virsi 518 ”Grip du meg, Heilage Ande”, käännös Jan Ove Ulstein, 1995.
Henry Bellmon

Henry Louis Bellmon (3. syyskuuta 1921 – 29. syyskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Oklahoman kuvernöörinä vuosina 1963–1967 ja 1987–1991 sekä istui Yhdysvaltain senaatissa vuosina 1969–1981.
Bellmon syntyi Oklahomassa. Hän valmistui Oklahoman osavaltionyliopistosta (silloiselta nimeltään Oklahoma Agricultural and Mechanical College) ja palveli vuosina 1942–1946 Yhdysvaltain merijalkaväen luutnanttina. Hän osallistui muun muassa Iwo Jiman maihinnousuun ja sai The Legion of Meritin ja Silver Starin. Hän aloitti heti sodan jälkeen poliittisen uransa ja nousi lopulta Oklahoman ensimmäiseksi republikaanikuvernööriksi sitten vuoden 1907. 
Bellmon tuli valituksi Yhdysvaltain senaattiin vuosina 1968 ja 1974, mutta ei ollut ehdolla enää kolmannelle kaudelle vuonna 1980. Hän vetäytyi Oklahoman aktiivisesta politiikasta toisen kuvernöörikautensa päätyttyä vuonna 1991.
Bellmon sairastui Parkinsonin tautiin ja kuoli vuonna 2009, 88-vuotiaana. Hän oli naimisissa kahdesti ja hänellä oli kolme tytärtä.
Princess Alice and the Broken Arrow

Princess Alice and the Broken Arrow on Magnumin neljästoista studioalbumi, joka julkaistiin 23. maaliskuuta 2007.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tony Clarkin.
Mieko Harada

Mieko Harada ( "Harada Mieko", s. 26. joulukuuta 1958 Tokio, Japani) on japanilainen näyttelijä. Hän on näytellyt Lady Kaedenia Akira Kurosawan Oscar-palkitussa elokuvassa "Ran" sekä Okin-nimistä prostituoitua Nippon Akademī -palkitsemassa sivuroolissa elokuvassa "Sateen jälkeen". 
Harada on ollut naimisissa näyttelijä Ryō Ishibashin kanssa vuodesta 1987 lähtien, ja heillä on kolme lasta.
Computer and Internet Protocol Address Verifier

Computer and Internet Protocol Address Verifier on yhdysvaltalainen tietokoneohjelma, joka asettaa tietokoneelle troijalainen-tietokoneviruksen, joka rekisteröi tietokoneen käyttämän yhteyden IP-osoitteen, MAC-osoitteen, listan koneen käytössä olevista ohjelmista sekä Windows-käyttöjärjestelmään talletetun käyttäjänimen sekä käyttäjäorganisaation.
FBI jäljitti ohjelman avulla yhdysvaltalaisen Josh Glazebrookin asettamalla tietokoneviruksen MySpaceen Timberlinebombinfo-nimiseen käyttäjäprofiiliin United States District Court (Western District of Washington) -tuomioistuimen päätöksellä 12. kesäkuuta 2007.
Pommiuhkauksia oli lähetetty gmail.com -osoitteista:
Tietoa siitä, käytettiinkö myös gmailin keräämiä tietoja ei ole.
Nina Terno

Nina Terno (31. toukokuuta 1935 Viipuri – 3. joulukuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä, kuvataiteilija ja soitonopettaja. Tunnusomaisimpia teemoja Ternolla olivat hevos- ja ratsastaja-aiheet sekä riisuutuvat hahmot. Pronssiveistoksissa on usein informalistisia vaikutteita.
Terno teki vuodesta 1960 lähtien eläinveistoksia, kuten hevosia, mutta ei tavoitellut niissä naturalistisia piirteitä. Niissä on päinvastoin tyyliteltyjä ja kubistisiakin teemoja, kuten ns. negatiivisia muotoja eli esimerkiksi että kuperat pinnat on kuvattu koverina. Myöhemmin hänen toinen tärkeä aiheensa oli riisuuntuva nainen. Terno teki myös muotokuvia, mitaleita ja muistorahoja. 
Henkilöhistoria.
Viipurissa asunut Terno joutui talvisodan sytyttyä evakkomatkalle, jonka aikana hän asui eri puolilla Suomea, kunnes hänen perheensä kotiutui Tampereelle. Siellä hän myös kävi koulunsa. Taideopintoja Terno suoritti Suomen Taideakatemian koulussa 1955–1959, mutta hän opiskeli kuvataiteiden ohella myös musiikkia Sibelius-akatemiassa vuosina 1955–1957. Terno toimi 1960-luvulla pianonsoiton opettajana Hämeenlinnassa ja kaupungin musiikkiopistossa. Hän oli naimisissa näyttelijä Veli-Matti Kaitalan kanssa.
Louisa Hanoune

Louisa Hanoune (, s. 1954) on algerialainen poliitikko. Hän on trotskilaisen Työväenpuolueen johtaja ja oli vuonna 2004 ensimmäinen naispuolinen presidenttiehdokas Algerian historiassa. Hän sai prosentin äänistä. 
Hanoune syntyi Jijelissä. Hän joutui kahteen otteeseen vangituksi ennen monipuoluejärjestelmän käyttöönottoa vuonna 1988. Algerian sisällissodan aikana 1990-luvulla Hanoune oli yksi harvoja opposition edustajia parlamentissa. Puolueensa kannattamista sekulaarisista arvoista huolimatta hän vastusti hallituksen islamisminvastaista linjaa. Hän oli 13. tammikuuta 1995 mukana allekirjoittamassa "Sant'Egidion toimintaohjelmaa", jolla sisällissota pyrittiin saattamaan päätökseen.
Hanoune on koulutukseltaan juristi ja aloitti poliittisen uransa huomattavana naistenoikeusaktivistina.
Dataverkkojen signaalitiedustelu

 Dataverkkojen signaalitiedustelu on osa elektronista tiedustelua, joka kohdistuu datasiirtoverkkoihin, esimerkiksi Internetiin.
Suuri yhtenäisepookki

Suuri yhtenäisepookki () kosmologiassa spekulatiivinen alkuräjähdyksen varhainen vaihe, jota kuvaa mahdollisesti suuri yhtenäisteoria. Se seuraa heti Planckin epookin jälkeen ja kestää aikavälin 10-43-10-35 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen. Jos epookin aikaisen suuren yhtenäisenergian formula_1 arvioidaan olleen luokkaa 1015 GeV olisi vastaava lämpötila suurempi kuin 1027 K.
Epookin nimi tulee siitä, että sen aikana kolmen perusvuorovaikutuksen neljästä arvellaan olleen yhdentyneenä yhdeksi sähköydinvoimaksi.
Yhdentyneet vuorovaikutukset olivat sähkömagnetismi, heikko vuorovaikutus, ja vahva vuorovaikutus. Gravitaatio erkaantui näistä Planckin epookin lopussa. Suuren yhtenäisepookin aikana fysikaaliset ominaisuudet kuten massa ja varaus olivat merkityksettömiä.
Suuri yhtenäisepookin päättyessä noin 10-35 sekuntia alkuräjähdyksen jälkeen tapahtui monta merkittävää asiaa. Vahva vuorovaikutus erkani muista vuorovaikutuksista. Tässä vaiheessa saattoi tapahtua myös baryonigeneesi, joka mahdollisti baryonisen aineen ylimäärän suhteessa antiaineeseen. Lopuksi tapahtui jonkinlainen faasimuutos, josta seurasi seuraava inflatorinen epookki.
Akira Terao

 Akira Terao (, s. 18. toukokuuta 1947 Kanagawassa, Japanissa) on japanilainen näyttelijä ja laulaja. Akira Terao on näytellyt muun muassa palkitussa elokuvassa Sateen jälkeen miekkailunopettaja "Misawa Ihein" pääroolin sekä Akira Kurosawan kuuluissa elokuvissa Akira Kurosawan unet ja Ran. 
Palkinnot.
Nippon Academy -palkinto.
Paras miesnäyttelijä
Inflatorinen epookki

Inflatorinen epookki () on kosmologiassa jossain määrin spekulatiivinen alkuräjähdyksen varhainen vaihe, jota kuvaa inflaatioteoria. Se seurasi heti Suuren yhtenäisepookin jälkeen ja kesti aikavälin 10-35–10-32 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen. Epookin aikana tapahtui äärimmäisen nopea eksponentiaalinen laajenemisvaihe, joka laajensi kaikkeuden lineaarisia ulottuvuuksia vähintään 1026-kertaiseksi (ja mahdollisesti vielä paljon enemmän) jolloin tilavuus kasvoi vähintään 1078-kertaiseksi.
Laajentumisen arvellaan seuranneen faasimuutoksesta edellisen suuren yhtenäisepookin lopussa 10-35 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen. Faasimuutoksen arvellaan synnyttäneen inflatoniksi nimetyn skalaarikentän, joka asettuessaan alimmalleen energia tasolle, kehitti poistovoiman, joka johti nopeaan laajenemiseen. Tämä inftaatio selittää lukuisia havaittuja kaikkeuden ominaisuuksia, jotka ovat muuten vaikeita selittää.
Inflatorisen epookin arvellaan loppuneen noin 10-33–10-32 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen. Nopean laajenemisen seurauksena suuresta yhtenäisepookista säilyneet alkeishiukkaset olivat hyvin tasaisesti jakautuneena kaikkeuteen. Inflaton-kentän valtaisan potentiaalienergian vapauduttua inflatorisen epookin lopussa syntyi kaikkeuteen tiheä ja kuuma kvarkki-gluoniplasma ja sähköheikkoepookki alkoi.
Lex Leppänen

Lex Leppänen oli työministeri Urpo Leppäsen Kalevi Sorsan IV hallituksen aikana esitelty työllisyyslaki, joka hyväksyttiin maaliskuussa 1987. Laki määräsi, että kuntien oli järjestettävä töitä tietyn ajan työttömänä oleville henkilöille. Laki perustui SDP:n työvoima-asioihin erikoistuneen kansanedustaja Heikki Rinteen kehittämään niin sanottuun Rinteen malliin. Sorsan IV hallitus oli punamultahallitus, johon SMP otettiin mukaan SDP:n toivomuksesta.
Hyvän taloudellisen tilanteen ansiosta työllisyyslaki poisti merkittävässä määrin työttömyyttä. Laista jouduttiin luopumaan 1990-luvun alussa, koska sen toimeenpano olisi vaatinut valtiolta työttömyyden moninkertaistuttua niin suuria varoja, ettei siihen katsottu enää olevan varaa.
Herman Rarebell

Herman Rarebell (oikea nimi Hermann Erbel, s. 18. marraskuuta 1949 Saarbrücken) on saksalainen muusikko. Hän on ollut Scorpionsin rumpalina vuodesta 1977 vuoteen 1995, kahdeksalla studioalbumilla. Hän oli tärkeä säveltäjä yhtyeen historiassa ja on kirjoittanut kappaleita, muun muassa ”Another Piece of Meat”, ”Falling in Love”, "Savage Amusementin" toisen singlen ”Passion Rules the Game” sekä klassikot ”Rock You Like a Hurricane”, ”Make It Real”, ”Blackout”, ”Dynamite”, ”Arizona”, ”Bad Boys Running Wild” ja ”Don’t Stop at the Top”.
Vuonna 1982 Rarebell julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Nip in the Bud". Hän oli Scorpionsin jäsenistä ensimmäinen, joka julkaisi sooloalbumin ollessaan edelleen yhtyeessä mukana.
Anton Salviander

Anton Salviander (1873 Kemiö – 1939 Turku) oli Turussa vaikuttanut rakennusmestari, joka oli turkulaisen jugend-rakentamisen pioneereja ja joka suunnitteli Turkuun useita jugendtaloja. Salvianderin rakennuksia on säilynyt runsaasti Port Arthurin kaupunginosassa ja jonkun verran myös muualla Turussa.
Salviander valmistui Turun teollisuuskoulusta rakennusmestariksi vuonna 1896. Työskenneltyään aluksi Hangossa hän aloitti vuonna 1897 Turun kaupunginarkkitehti Arthur Kajanuksen toimistossa. Kajanuksen kuoltua Salviander jatkoi yksityisenä rakennussuunnittelijana ja urakoitsijana vuodesta 1904. Salviander otti aktiivisesti osaa yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen. Hän oli sekä Turun kaupunginvaltuuston että kirkkovaltuuston jäsen.
Rakennuksia.
Salviander lähestyi jugendtyyliä jo vuonna 1899 valmistuneella Sairashuoneenkatu 1:ssä sijaitsevalla puutalolla, jota koristaa korkea jugendissa suosittu kulmatorni. Monet arkkitehdit alkoivat suosia näitä piirteitä vasta tämän jälkeen, joten Salvianderia voidaan hyvin pitää jugendin uranuurtajana. Kaiken kaikkiaan Salviander suunnitteli Port Arthuriin 18 puujugendtaloa.
Myös Turun itäisissä osissa on ollut runsaasti Salvianderin kaksikerroksisia jugendtaloja, joista suurin osa on kuitenkin purettu. Jäljelle ovat jääneet Sirkkalankatu 18:ssa sijaitseva puutalo vuodelta 1902, Sirkkalankatu 9:ssä sijaitseva kivi-puutalo vuodelta 1911 ja Uudenmaankatu 15:n kivirakennus vuodelta 1908. Viimeksi mainitun arvo on merkittävä, sillä se on ainoa jäljellä oleva Salvianderin suunnittelema kivirakennus.
Sähköheikkoepookki

Sähköheikkoepookki on kosmologiassa alkuräjähdyksen varhainen vaihe. Se seurasi heti Inflatorisen epookin jälkeen ja kesti aikavälin 10-32-10-12 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen. Kaikkeus oli riittävän energinen (&gt; 100 GeV), jotta sähkömagnetismi ja heikko vuorovaikutus pysyivät yhdessä muodostaen sähköheikon vuorovaikutuksen.
Sähköheikko epokki alkoi 10-32 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen, kun inflatonin potentiaalienergia vapautui muodostaen tieheän ja kuuman kvarkki-gluoniplasman. Energiaa riitti eksoottisten hiukkasten kuten W- ja Z -bosonien ja Higgsin bosonien syntymiseksi. Kun kaikkeus laajeni ja viileni noin hetkellä 10-12 sekuntia W- ja Z-bosonien syntyminen lakkasi ja jäljelle jääneet W- ja Z-bosonit hajosivat nopeasti sekä heikko vuorovaikutus muuttui lyhyen kantaman vuorovaikutukseksi, seurasi kvarkkiepookki.
Sähköheikkoepookki on aiempia vaiheita vähemmän spekulatiivinen, sillä sen tapahtumia voidaan jäljitellä hiukkaskiihdyttimillä. W- ja Z-bosonien olemassaolo on osoitettu, muita sähköheikon teorian ennustuksia on kokeellisesti varmennettu.