tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mikonsaari (Lappeenranta)

Mikonsaari on saari varsinaisella Saimaan Pien-Saimaalla Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa.
Maantietoa.
Mikonsaari on 2,5 kilometriä pitkä, 1,2 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on kartasta mitattuna noin 1,3 neliökilometriä . Saaren keskiosassa on matala ja kapea saarenosa, joka muodostuu kahden lahden Suurlahden ja Pienlahden seurauksena. Niiden väliin jää Väliniemi. Saaren mäet kohoavat muutamassa kohtaa yli 90 metrin ja korkein mäki sijaitsee saaren luoteisosassa ja Kotaniemessä. Saari sijaitsee itäisellä Pien-Saimaalla pienen saariston keskellä. Saaren koillispuolella aukeaa Niemisenselkä ja lounaispuolella Mikonsaarenselkä. Niemisenselän takana näkyy Vehkataipaleensaaren niemimaa Nieminen. Lounaispuolella sijaitsee Voisalmensaari. Pienempiä lähisaaria ovat luoteessa Kanisaari, Kuuluodot, Ronko, Heposalo, Tupasalo, Niittusaari ja Nautasaaret, etelässä Suuri- ja Pieni Kaijansaari, kaakossa Suuri Mustasaari, ja koillisessa Kuuluoto ja Rajaluoto. Metsäisessä saaressa ei ole järviä tai kosteikkoja.
Saaren kiinteä asutus on neljän tilan muodostamaa haja-asutusta. Vapaa-ajan asuntoja on noin 30. Pieniä peltopalstoja on vain kuusi. Saarelle tulee Lappeenrannan Lauritsalasta maantie. Se alkaa Luukkaansalmen siltana, joka liittyy yhdystiehen 4081. Siitä haarautuu Hyötiönsaaressa Pieneen Lamposaareen johtava tie, joka haarautuu ennen sitä Kotasaaren, Kotaliesisaaren, Pienen Mustasaaren ja Suuren Mustasaaren kautta kulkevaksi kylätieksi. Saarien väliset vesiosuudet ovat ehjää pengertietä, joka katkeaa lyhyeen siltaan juuri ennen Mikonsaarta. Matkaa mantereelta tulee noin neljä kilometriä. Saaren lounaispuolelle on merkitty Saimaan syväväylä, jonka syväys on 4,2 metriä.
Luontoarvoja.
Saarelle on merkitty lyhyt 2,5 kilometriä pitkä luontopolku, jossa on laavu ja nuotiopaikka.
Historiaa.
Tarinan mukaan äiti ja poika Mikko pelastautuivat Lappeenrannassa riehuvia taisteluita vuonna 1741 piiloutuen kelluvaan tervatynnyriin. Tynnyri rantautui saareen, jota kutsuttiin tämän jälkeen Mikonsaareksi.
Mikonsaaren etelärannassa on jo 1930-luvulta asti tiedetty olevan kivikauteen liittyvä asuinpaikka. Vuonna 2006 suoritetuissa koekaivauksissa löytyi turvekerroksen alta tumman värinen kulttuurimaakerros, josta tavattiin tyypillistä kampakeramiikkaa, Uskelan keramiikkaa ja ohutseinäistä asbestikeramiikkaa. Kuoppaliesiä ei löytynyt.
Foylen sota

Foylen sota on brittiläinen dekkaridraamasarja, joka sijoittuu toiseen maailmansotaan ja sen jälkeiseen aikaan. Foylen sodan loi Midsomerin murhien käsikirjoittaja ja luoja Anthony Horowitz ja sen teetätti ITV pitkään jatkuneen Komisario Morsen jälkeen. Vuonna 2007 ITV:n ohjelmien johtaja lopetti Foylen sodan, mutta hänen seuraajansa Peter Fincham joutui elvyttämään ohjelman valituksien ja julkisen vaatimuksen seurauksena.
Sarjan julkaisu alkoi 27.10.2002 ja loppui 18.1.2015. Sarja lopetettiin, koska tuotantokustannuksia pidettiin liian suurina.
Sarjan päähenkilö on ylitarkastaja Christopher Foyle, jota esittää Michael Kitchen. Muita hahmoja ovat Samantha "Sam" Stewart (Honeysuckle Weeks), ylikonstaapeli (myöhemmin komisario) Paul Milner (Anthony Howell) ja Foylen poika Andrew Foyle (Julian Ovenden).
Gogolin (kunta)

Gogolin ("Gmina Gogolin", ) on kaupungin sisältävä maalaiskunta Krapkowicen piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 12 662. Kunnan hallintokeskus on Gogolinin kaupunki.
Gogolinin kunnan yhdeksän kylää ovat Chorula, Malnia, Odrowąż, Górażdże, Kamień Śląski, Kamionek, Dąbrówka Dolna, Zakrzów sekä Obrowiec. Sen pinta-ala on noin 101 neliökilometriä. Tärkeimmät kunnan aluetta halkovat liikenneyhteydet ovat voivodikunnan tiet 409, 423 ja 424, A4-moottoritie sekä rautatielinjat 132 ja 136. Gogolinin kunta rajautuu Izbickon, Krapkowicen, Strzelce Opolskien, Strzeleczkin, Tarnów Opolskin ja Zdzieszowicen kuntiin. 
Gogolinin kunta sijaitsee Sleesian alangon ja Sleesian ylängön alueiden yhtymäkohdassa. Sen pinta-alasta noin 48 prosenttia on maatalouskäytössä ja noin 36 prosenttia metsää ja metsämaata. Suurin osa kunnasta sijaitsee 175–210 metrin korkeudella merenpinnasta. Korkein kohta sijaitsee kunnan itäosassa Szpica-vuorella, noin 256 metrin korkeudessa.
Vuoden 2019 joulukuussa 51,9 prosenttia Gogolinin kunnan asukkaista oli naisia ja 48,1 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 17,1 prosenttia, työikäiset 63,3 prosenttia ja eläkeikäiset 19,6 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 42,0 vuotta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 19,7 prosenttia oli saksalaisia. Kunnan työttömyysaste oli vuoden 2019 lopussa 5,2 prosenttia.
Siiri Angerkosken filmografia ja esiintymiset

Tämä on Siiri Angerkosken filmografia ja esiintymiset.
Elokuvat.
 mainoselokuva, elokuvasta säilynyt alku ja loppu, tuhoutunut, väri­elo­kuva.
Vilhonvuorenkatu

Vilhonvuorenkatu () on poikittaissuuntainen katu Sörnäisten kaupunginosassa Helsingissä. Se alkaa Vilhonvuoresta lähellä Hämeentien kurvia ja laskee mäkeä alas kaakkoon kohti Kalasatamaa, jossa se päättyy Koksikadun ja Parrukadun risteykseen. Matkalla se risteää Sörnäisten rantatien kanssa. Vilhonvuorenkadulta on aiemmin ollut autoliikennettä myös Hämeentielle, mutta nykyään kadulla on kääntöpaikka juuri ennen Kurvia. 
Vilhonvuorenkadun varrella on muutamia asuinkerrostaloja ja toimistorakennuksia. Pohjoiseen kadusta haarautuvat Pääskylänrinne ja Suvilahdenkatu.
Kadun nimen alkuperä on Wilhelmsberg-nimisessä huvilassa, jonka tehtailija Gabriel Wilhelm Andsten rakennutti kaakelitehtaansa viereen. Vilhelmsperinkatu, "Vilhelmsbärgsgatan", vahvistettiin vuonna 1909. Nykyisiin asuihin sekä suomen- että ruotsinkieliset nimet vaihdettiin vuonna 1928. 
Jatke vuonna 2022.
Vilhonvuorenkatua jatkettiin Sörnäisten rantatien yli Suvilahden halki Kalasatamaan, jossa se muodostaa Kalasataman asuinalueen kokoojakadun. Uusi yhteys paransi merkittävästi itäisen kantakaupungin autoliikennettä, kuten yhteyttä Itäväylältä Kalasatamaan. Uudella katuosuudella on myös yksisuuntaiset pyörätiet. Laajennushanke alkoi syksyllä 2019, ja katu avattiin 17. kesäkuuta 2022. 
Laajennuksen rakentamista kutsuttiin vaikeaksi, sillä osuudelta jouduttiin purkamaan vanhojen teollisuusrakennusten perustuksia ja raskasta rantapenkerettä sekä uusimaan vanhaa kunnallistekniikkaa. Katu jouduttiin paaluttamaan, koska alue on vanhaa merenpohjaa, jota on 1900-luvun alussa täytetty sekalaisilla täyttömaa-aineksilla. Koska maaperässä oli paljon Suvilahden energiantuotannon pilaamaa maata, katua rakennettiin kuukausien ajan suuressa ilmatiiviissä teltassa. Työntekijät käyttivät hengityssuojaimia ja kaasumittareita. Laajennus maksoi 20 miljoonaa euroa, josta noin 15 miljoonaa euroa kului esirakentamiseen, mukaan lukien pilaantuneiden maamassojen käsittelyyn ja kuljetuksiin.
Charles Avison

Charles Avison (kastettu 16. helmikuuta 1709 Newcastle-upon-Tyne – 9. toukokuuta 1770 Newcastle-upon-Tyne) oli brittiläinen säveltäjä ja urkuri.
Avison syntyi musikaaliseen perheeseen ja sai varhaisimman opetuksen isältään Richardilta. Hän oppi soittamaan viulua, huilua ja cembaloa. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Lontoossa Francesco Geminianin johdolla ennen paluutaan Newcastle-upon-Tyneen vuonna 1735. Siellä hän otti vastaan viran St John's -kirkon urkurina, jonka tehtävistä hän seuraavana vuonna siirtyi St Nicholas -kirkkoon eli nykyiseen Newcastlen tuomiokirkkoon. Tässä tehtävässä Avison toimi loppuelämänsä ajan. Vuonna 1735 hän perusti joka toinen viikko toistuneiden konserttien sarjan Newcastle-upon-Tynessa. Menestynyttä konserttisarjaa jatkettiin vielä Avisonin kuoleman jälkeenkin.
Avison julkaisi vuonna 1752 esseen "Essay on Musical Expression", johon Oxfordin yliopiston musiikkiprofessori William Hayes vastasi vuonna 1753 pamfletilla, johon Avison liitti vastauksensa esseensä laajennetussa versiossa. Tämä essee ja muut Avisonin kirjoitukset ovat 1700-luvun esityskäytäntöjen lähteitä. Vuonna 1757 Avison avusti säveltäjä John Garthia Benedetto Marcellon psalmien englanninkielisen laitoksen laatimisessa.
Tammikuussa 1737 Avison meni naimisiin Catherine Reynoldsin kanssa. Pariskunnalle syntyi yhdeksän lasta, joista kolme (Jane, Edward ja Charles) selviytyivät aikuisikään. Molemmista pojista tuli myöhemmin St Nicholas -kirkon urkureita isänsä tavoin.
Musiikki.
Avison edusti myöhäisimmän barokkimusiikin tyyliä. Hän jatkoi concerto grosso -perinnettä, mutta sävelsi myös säestyksellisiä kosketinsoitinsonaatteja Jean-Philippe Rameaun tyylin mukaisesti. Avisonin tuotantoon kuuluu yli 40 konserttoa, joista osa on transkriptioita Domenico Scarlattin kosketinsoitinsonaateista.
Tom &amp; Jerry (vuoden 2021 elokuva)

Tom &amp; Jerry on vuonna 2021 valmistunut yhdysvaltalainen animaatioelokuva. Elokuvan pääosia näyttelevät Chloë Grace Moretzn ja Michael Peña. Elokuva perustuu Tom ja Jerry -hahmoihin. Elokuvan ohjasi Tim Story. Elokuvassa Tomin ja Jerryn kuullaan poikkeuksellisesti puhuvan ja laulavan.
Elokuva julkaistiin teattereissa ja HBO Maxissa 26. helmikuuta 2021.
Juoni.
Jerry-hiiri säikäyttää hääsuunnittelijan, joka palkkaa Tomin päästäkseen eroon hiirestä isossa hotellissa järjestettävien suurellisten häiden alla.
"Tom &amp; Jerry" on sekoitus animaatiota ja näyteltyä elokuvaa.
Elokuvan päärooleissa nähdään Chloë Grace Moretz ("Naapurit 2", "The Addams Family"), Michael Peña (Cesar Chavez, "American Hustle", "Ant-Man"), Rob Delaney ("Deadpool 2", ), Colin Jost ("How to be Single", "Saturday Night Live") sekä Ken Jeong ("Crazy Rich Asians", "Kauhea kankkunen", ).
Elokuvan on ohjannut Tim Story ("Fantastic Four", "Think Like a Man", "Barbershop") ja tuottanut Chris DeFaria ("Lego elokuva 2", "Ready Player One", "Gravity"). Kevin Costellon käsikirjoitus perustuu William Hannan ja Joseph Barberan luomiin hahmoihin. Vastaavat tuottajat ovat Tim Story, Adam Goodman, Steven Harding, Sam Register, Jesse Ehrman ja Allison Abbate.
Trois-Rivières Lions

Trois-Rivières Lions on kanadalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Trois-Rivièresin kaupungista, Québecin provinssista. Joukkue pelaa ECHL-liigaa ja toimii yhteistyöseurana NHL-liigassa pelaavalle Montreal Canadiensille ja AHL:ssä pelaavalle Laval Rocketille. 
Joukkue kaudella 2025–2026.
"(Tilanne 23. marraskuuta 2025)"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Guled &amp; Nasra

Guled &amp; Nasra on Khadar Ahmedin ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-saksalais-ranskalaisena yhteistuotantona tehty draamaelokuva vuodelta 2021.
Kansainvälisesti elokuvaa on esitetty nimellä "The Gravedigger’s Wife."
Elokuva on Ahmedin ensimmäinen pitkän näytelmäelokuvan ohjaus ja se kuvattiin Djiboutissa.
"Guled &amp; Nasra" on ensimmäinen suomalaiselokuva, joka on kuvattu kokonaan Afrikan mantereella. Se on myös ensimmäinen somalinkielinen suomalaiselokuva. Sitä pidetään maailman ensimmäisenä kansainvälisenä ammattituotantona, jossa puhutaan somalin kieltä.
Elokuvan teemoja ovat rakkaus, ystävyys, perhe-elämä sekä uhrautuminen. Se kertoo haudankaivaja Guledista, jonka vaimo Nasra sairastuu munuaissairauteen. Guled pyrkii pelastamaan Nasran hengen ja päättää kerätä kokoon tarvittavat rahat leikkausta varten.
Tuotanto.
Elokuva on kansainvälinen tuotanto. Sen ohjaaja ja käsikirjoittaja Khadar Ayderus Ahmed on somalitaustainen, mutta asuu Suomessa. Näyttelijät ovat syntyisin Somaliasta, mutta Abdi asuu Suomessa ja Warsame Kanadassa.
Tuotantoon on tullut rahaa Saksasta ja Ranskasta. Tuotannon päävastuullinen on suomalainen elokuvayhtiö Bufo.
Kuvauksen ja lavastuksen päävastuulliset ovat Suomesta. Leikkaaja ja säveltäjä ovat saksalaisia. Äänisuunnittelijat ja miksaajat ovat Saksasta ja Suomesta. Puvustaja tuli ranskalaisen rahoituksen kautta.
Palkinnot ja ehdokkuudet.
Elokuva valittiin vuoden 2021 Cannesin elokuvajuhlien Kriitikoiden viikko -esityssarjaan ensimmäisenä suomalaisena pitkänä elokuvana.
Afrikkalaisilla elokuvajulilla Nigerian Lagosissa elokuva sai viisi Afrikan elokuva-akatemian palkintoa. Se sai parhaan elokuvan palkinnon. Lisäksi Omar Abdi palkittiin parhaana miesnäyttelijänä, Nadine Otsobogo-Boucher sai palkinnon parhaasta maskeeraussuunnittelusta ja Antti Nikkinen lavastuksesta. Se sai myös Ousmane Sembene -palkinnon, joka myönnetään parhaalle afrikkalaisella kielellä puhutulle elokuvalle.
Toronton elokuvajuhlilla sille myönnettiin elokuvataiteen monimuotoisuutta edistävä Amplify Voices Award.
Se palkittiin Afrikan suurimman elokuvafestivaalin Fespacon pääpalkinnolla, 30 000 euron arvoisella Golden Stallion -palkinnolla.
Se valittiin Somalian ehdokkaaksi tavoittelemaan Oscar-palkintoa ei-englanninkielisten elokuvien sarjassa. Se oli Somalian ensimmäinen Oscar-ehdokas. Se ei kuitenkaan päässyt kilpailussa loppupeleihin saakka.
Se valittiin ehdolle Jussi-palkinnon saajaksi yhdeksässä kategoriassa: paras elokuva, ohjaus, naispääosa, miespääosa, käsikirjoitus, musiikki, lavastussuunnittelu, pukusuunnittelu ja maskeeraussuunnittelu. Se voitti palkinnoista kaksi: musiikista palkittiin Andre Matthias ja pukusuunnittelusta Anu Gould.
Eatnameamet – Hiljainen taistelumme

Eatnameamet – Hiljainen taistelumme on Suvi Westin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2021.
Elokuva on yhteiskunnallinen dokumentti, joka käsittelee Suomen valtion saamelaispolittiikkaa, saamelaisten hallintoa sekä muita saamelaisia käsitteleviä kysymyksiä. Eräitä elokuvassa esiintyviä teemoja ovat saamelaiskäräjien asema, saamelaisuuden määritelmä sekä jäämeren rata -hanke.
Palkinnot ja ehdokkuudet.
Suvi West voitti vuoden 2021 Tampereen elokuvajuhlilla elokuvasta Kirkon mediasäätiön palkinnon.
Paul Nizan

Paul Nizan (1905 Tours, Ranska – 1940 Audruicq, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja vuodesta 1929 filosofian lehtori. Hän oli lähtöisin vaatimattomista oloista. Jean-Paul Sartre kuvaa hänen lähtökohtiaan teoksessaan "Sanat". Hän oli kommunisti mutta erosi puolueesta Hitlerin ja Stalinin tehtyä hyökkäämättömyyssopimuksen. Hän kaatui rintamalla toisessa maailmansodassa.
Nizania on pidetty sotien välisen ajan merkittävimpiin kuuluvana ranskalaisena kirjailijana. Hän ilmentää teoksissaan eksistentiaalista ahdistusta, ja keskeisiä teemoja ovat ihminen, kuolema ja petos. Unohduksen jälkeen hänen tuotantonsa löydettiin uudestaan 1960-luvulla.
Dieter Noll

Dieter Noll (1927 Riesa, Saksa – 2008 Zeuthen, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Toisen maailmansodan jälkeen hän liittyi kommunistiseen puolueeseen ja opiskeli filosofiaa. Hän asui DDR:ssä. Hänen pääteoksensa on kaksiosainen sodanvastainen "Die Abenteuer des Werner Holt", jossa on omaelämäkerrallisia aineksia.
Punainen kohina (elokuva)

Punainen kohina on Sami Pöyryn ohjaama ja käsikirjoittama, kuvaama ja leikkaama independent-tuotantona tehty suomalainen draama- ja jännityselokuva vuodelta 2021.
Elokuva käsittelee mielenterveyttä ja yksinäisyyttä. Sen päähenkilö on maaseudulla asuva Timo, joka tekee itse elokuvia sekä äänittää omia puheitaan c-kasetille. Timo kutsuu vanhat ystävänsä Jussin ja Maijun luokseen ja tapahtumat muuttuvat vähitellen oudoiksi.
Näkymättömät

Näkymättömät on Antti Lempiäisen ohjaama, käsikirjoittama ja kuvaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2021.
Elokuvan aiheena on yksinäisyys ja sitä käsitellään kolmen yksinäisyyttä kokevan ihmisen tarinan kautta. Sen päähenkilöinä ovat 81-vuotias helsinkiläinen Lasse, joka on eronnut vaimostaan ja toivoo löytävänsä uuden rakkauden, lahtelainen kahden lapsen yksinhuoltaja Emmamaria sekä Imatralla yksin asuva Emma.
Anderson (Etelä-Carolina)

Anderson on kaupunki Yhdysvaltain Etelä-Carolinassa. Se sijaitsee Andersonin piirikunnassa, osavaltion koillisosissa. Siellä asuu 27 676 asukasta. Väestö kasvoi vuosina 2010–2019 noin 1 200 asukkaalla eli 4,7 prosentilla. 54,7 prosenttia asukkaista on naisia.
Anderson nimettiin vuonna 1741 syntyneen Robert Andersonin mukaan. Kaupunki perustettiin joulukuussa 1826.
Janjanbureh

Janjanbureh tai Janjangbureh (ennen vuotta 1995 Georgetown) on kaupunki Gambiassa ja myös Central Riverin alueen hallinnollinen keskus. Siellä asuu 3 789 asukasta, joista reilu kolmannes on alle 14-vuotiaita. Kaupungin väestöstä pieni enemmistö on miehiä.
Kaupunki perustettiin vuonna 1823.
Brikama

Brikama tai Birikama on kaupunki Gambian rannikolla, maan länsiosissa. Se sijaitsee maan pääkaupungista Banjulista 35 kilometriä lounaaseen.
Brikamassa asuu 730 895 asukasta, ja naisia on noin 20 000 enemmän kuin miehiä.
Hatogaya

Hatogaya () on Japanin entinen kaupunki ja nykyinen Kawaguchin kaupungin osa Honshūn saarella Kansain alueella Saitaman prefektuurissa. Kaupungin alue sijaitsee Kawaguchin keski- ja eteläosassa Ōmiyan ylängön reunalla. Etelässä se rajautuu Tokion metropolin Adachin erillisalueeseen. Ennen lakkauttamistaan kaupungissa oli 60 908 asukasta (vuonna 2010) ja sen pinta-ala oli 6,22 neliökilometriä.
Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Hatogaya kehittyi Nikkōhon johtavan tiereitin pysähdysasemana ja Shibajoen varren markkinapaikkana. Hatogayan maaseutukaupunki itsenäistyi Kawaguchista vuonna 1950, ja kaupunkioikeudet sille myönnettiin vuonna 1967. Se kuitenkin liitettiin takaisin Kawaguchiin vuonna 2011. Hatogayan alue on lähes täysin kaupungistunut, mutta siellä harjoitetaan myös puuntaimien ja leikkokukkien viljelyä.
Hatogayaa palvelee Saitama-pikarautatie, jolle harjoitetaan vastavuoroista läpiajoliikennettä Tōkyō metron Nanboku-linjalta.
Elgin (Illinois)

Elgin on kaupunki Illinoisin pohjoisosissa, Yhdysvalloissa. Kaupunki sijaitsee Cookin ja Kanen piirikunnissa. Kaupungissa asuu 110 849 asukasta. Kaupunki perustettiin vuonna 1835.
Väestö.
Kaupungin väestö on kasvussa. Kaupungin 110 849 asukkaasta 50,4 prosentin enemmistö on naisia. Reilu neljännes asukkaista on syntynyt ulkomailla. Yhdessä kotitaloudessa asuu keskimäärin tasan kolme henkilöä. Alle puolessa kotitalouksista puhutaan englantia.
Historia.
Elgin perustettiin vuonna 1835 noin 60 kilometrin päähän Chicagosta.
Tom Kilburn

Tom Kilburn (11. elokuuta 1921 West Yorkshire, Englanti – 17. tammikuuta 2001 Manchester) oli brittiläinen tietojenkäsittelytieteilijä, joka vaikutti merkittävästi varhaiseen tietokoneiden suunnitteluun.
Kilburn tapasi Freddie Williamsin Telecommunications Research Establishmentissa (TRE) ja toisen maailmansodan jälkeen työskenteli Williamsin kanssa Williams-Kilburn-putken parissa. Tämä johti Small-Scale Experimental Machinen (SSEM) kehitykseen, joka johti Manchester Mark I:n kehitykseen.
Max Newmanin vaikutuksesta Williams ja Kilburn päätyivät Manchesterin yliopistoon ja kuulivat Alan Turingin työstä.
Kilburnin johdolla Manchesterin yliopistossa esiteltiin transistoroidun tietokoneen prototyyppiä 16. marraskuuta 1953. Richard Grimsdale ja Douglas Webb esittelivät 48-bittistä tietokonetta, joka johti Metrovick 950-tietokoneen valmistukseen.
Kilburn osallistui myös Atlas-tietokoneen kehitykseen ja hänet nimettiin professoriksi vuonna 1960. MU5-tietokoneen kehitys alkoi vuonna 1966 ja sitä käytettiin ensi kerran vuonna 1972.
Hohtosyvänneahven

Hohtosyvänneahven ("Epigonus telescopus") on syvänneahveniin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä useista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö.
Hohtosyvänneahven voi kasvaa suurimmillaan 75 cm pitkäksi ja tyypillinen pituus on alle 55 cm. Laji on ruumiinrakenteeltaan pitkänomainen ja sen suu ja silmät ovat suuret. Selkäeviä on kaksi. Hohtosyvänneahven on väriltään musta tai ruskehtavan violentti ja suomuissa on helmiäismäinen kiilto.
Levinneisyys ja elintavat.
Hohtosyvänneahvenen levinneisyys on laaja ulottuen Atlantilla Islannista Etelä-Afrikkaan ja Välimerelle. Lisäksi sitä tavataan Australiasta Uuteen-Seelantiin. Kala elää lähellä pehmeää pohjaa vedenalaisten rotkojen reunoilla useimmiten 3–800 metrin syvyydessä, mutta sitä on tavattu jopa 1 200 metrin syvyydestä. Nuoret ja pienet yksilöt liikkuvat matalammissa vesissä kuin täysikasvuiset. Hohtosyvänneahvenen ravintoa ovat erityisesti äyriäiset, mutta se syö myös kaloja ja mustekaloja. Lajin lisääntymisaika on touko-kesäkuussa. Hohtosyvänneahvenen saavuttaa sukukypsyyden vasta noin 35 vuoden iässä ja voi elää jopa yli satavuotiaaksi.
Hohtosyvänneahventa kalastetaan trooleilla ja se on sekä kohde että sivusaalis.
Norrhydro

Norrhydro Oyj on yritys, joka on valmistanut hydrauliikkasylintereitä vuodesta 1985. Yritys on erikoistunut vaativassa tuotantokäytössä olevan liikkuvan kaluston hydraulisylinterien suunnitteluun, valmistukseen ja huoltoon. Norrhydron globaali liikevaihto oli 29,7 miljoonaa euroa vuonna 2022, ja sillä on reilut 180 työntekijää. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Rovaniemellä, minkä lisäksi yhtiöllä on toimipisteet myös Tampereella ja Kuopiossa. 
Norrhydro Oy käynnisti keväällä 2021 noin 15 miljoonan euron tuotantolaitoshankkeen, joka mahdollistaa tuotannon kapasiteetin kaksinkertaistamisen, kun kaikki suunnitelman mukaiset koneinvestoinnit on tehty. Projektin ensivaiheessa tuotantokapasiteetti kasvaa 30 % ja CO2-päästöt vähenevät jopa 20 % vuodessa nykyiseen tuotantolaitokseen verrattuna. Uusi tuotantolaitos rakennettiin Rovaniemen uudella teollisuusalueella sijaitsevalle tontille.
Uuden tuotantolaitoksen avajaisia juhlittiin 18.11.2022. Uudet tuotantotilat mahdollistavat liikevaihdon tuplaamisen, sekä henkilöstön kasvattamisen. Uudessa tuotantorakennuksessa ympäristöasiat on otettu huomioon jo suunnittelun alusta alkaen ja rakennukselle on haettu ympäristöluokitusta, LEED-sertifikaattia, jonka saamisen edellytyksenä on kiinteistön käyttämän energian vastuullisuus. Norrhydron tuotantolaitoksen sähköntuotannosta osa tuotetaan aurinkoenergialla, jota varten talon katolle on asennettu 1000 aurinkopaneelia. 
Norrhydro Oy on kehittänyt digitaalisen hydrauliikkajärjestelmän "NorrDigi" yhteistyössä Tampereen Yliopiston ja Volvo CE:n kanssa. Järjestelmä lisää tuottavuutta sekä samalla leikkaa merkittävästi polttoainekustannuksia ja CO2-päästöjä maanrakennuskoneissa. Kun uusi ratkaisu otetaan laajamittaisesti maanrakennustoimialalla käyttöön, se auttaa alaa saavuttamaan kestävän kehityksen tavoitteensa ja parantaa samalla koneiden suorituskykyä. Uudet tuotantotilat tukevat merkittävästi "NorrDigi"-sarjavalmistuksen aloittamista. 
Yhtiö on 15.10.2021 allekirjoittanut Motiomax Oy:n osakkeita koskevan osakekauppasopimuksen, jonka mukaan yhtiö hankkii 51 prosenttia Motiomaxin osakkeista. Motiomax on suomalainen sähköisten liikeratkaisujen toimittaja, jonka energiatehokkaat ja öljyttömät tuotteet soveltuvat muun muassa sähköistyviin tuotantoautomaatioratkaisuihin ja liikkuviin työkoneisiin. Osakekaupan myötä Yhtiön tuotetarjonta sähkömekaanisten ratkaisujen osalta tulee vahvistumaan entisestään.
Norrhydro listautui "Nasdaq First North Growth Market Finland" -markkinapaikalle (”First North”) 1.12.2021 ensimmäisenä yhtiönä, jonka kotipaikka on Lapissa. 
Norrhydrolle myönnettiin valtakunnallinen Yrittäjäpalkinto 22.10.2022. Palkintoraadin perusteluita Norrhydron valintaan olivat esimerkiksi yhtiön kannattava ja korkea osaaminen, tutkimusyhteistyön roolia korostava yritystarina, yrittäjähenkisyys listautumisesta huolimatta, uuden tuotantolaitoksen rakentaminen Rovaniemelle haastavana aikana sekä vahva kehitysote. 
Historia.
Lähde:
Dinosaurus (dokumenttielokuva)

Dinosaurus on Veikko Aaltosen ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2021.
Elokuva on henkilödokumentti suomalaisesta elokuvaohjaajasta Rauni Mollbergista (1929–2007). Elokuva luo katsauksen Mollbergin uraan ja elokuviin ja siinä haastatellaan useita hänen työtovereitaan, yhteistyökumppaneitaan sekä nykypäivän elokuvaohjaajia. Aaltonen on itse työskennellyt Mollbergin kanssa 1970-luvun lopulta lähtien, jolloin hän oli Milka-elokuvassa Mollbergin assistenttina sekä käsikirjoittajana ja Tuntematon sotilas -elokuvassa apulaisohjaajana ja käsikirjoittajana. Elokuvassa tuodaan myös kriittisessä valossa esiin Molbergin käyttämiä työskentelytapoja ja hänen käytöstään elokuvien kuvauksissa.
Francesco Alberoni

Francesco Alberoni (31. joulukuuta 1929 Borgonovo Val Tidone, Italia – 14. elokuuta 2023 Milano, Italia) oli italialainen sosiologi. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat "Rakastuminen" ("Innamoramento e amore", 1979), "Erotiikka" ("L'erotismo", 1986) ja "Kateus" ("Gli invidiosi", 1991). Hän toimi professorina eri yliopistoissa ja Italian valtiollisen yleisradioyhtiön RAIn johtotehtävissä.
Alberonin teoksessa "Il volo nuziale" (1992, suom. "Häälento", 1995) hän kuvaa parinmuodostusta baaritiskiperspektiivin yläpuolelta. Hän näkee naisten liikkeen kohti halutuimpia miehiä. Hän katsoo, että naista vetää puoleensa sellainen mies, jota oman yhteisön jäsenet pitävät parhaana ja haluttavimpana. Nuorilla naisilla taas on yhteiskunnassa kohtalaisen korkea arvoaste. Nuoret tytöt voivat siis kirjoittajan mukaan hakea partneria halutuimpien miesten keskuudesta.
Alberonista tuli vuonna 1964 Università Cattolica del Sacro Cuoren sosiologian professori, ja vuosina 1968–1970 hän oli Trenton yliopiston rehtorina. Tämän jälkeen hän toimi professorina Catanian ja Milanon yliopistoissa. Yleisradioyhtiö RAIn johtajana hän oli vuodet 2002–2005 ja Centro Sperimentale di Cinematografian presidenttinä 2002–2012.
Henrik Nordbrandt

Henrik Nordbrandt (21. maaliskuuta 1945 Kööpenhamina, Tanska – 31. tammikuuta 2023) oli tanskalainen runoilija. Hänen esikoisrunokokoelmansa "Digte" ilmestyi 1966. Tyylillisesti hän on modernisti, ja aiheet ovat usein Turkista ja Kreikasta. Hän opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa itämaisia kieliä ja oleskeli paljon Välimeren maissa. Hän oli Tanskan akatemian jäsen vuodesta 2014.
Suomennettuja runoja.
J. K. Ihalaisen suomentamia runoja julkaisussa "Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti", 2002; nro 3
Jevgeni Permjak

Jevgeni Andrejevitš Permjak (, oikea sukunimi "Vissov"; 31. lokakuuta 1902 Perm – 17. elokuuta 1982 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Jevgeni Permjak kasvoi Votkinskissa, työskenteli eri ammateissa ja valmistui Permin yliopistosta vuonna 1930. Hän aloitti näytelmäkirjailijana ja kirjoitti toisen maailmansodan jälkeen opettavaisia lastenkirjoja ja myöhemmin propagandistisia ”aikuisten satuja”. Romaanissa "Harmaa hukka" ("Skazka o serom volke", 1960) Amerikkaan muuttanut maanviljelijä palaa kotikyläänsä, jossa hänen veljensä on kolhoosin puheenjohtajana.
Boris Bednyi

Boris Vasiljevitš Bednyi (, 25. elokuuta 1916 nykyisen Krasnodarin aluepiirin Jaroslavskajan kylä – 22. helmikuuta 1977 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailja.
Boris Bednyi syntyi opettajan perheeseen. Hän kävi Maikopin metsäopiston ja valmistui insinööriksi Leningradin metsäteknisestä akatemiasta. Bednyi työskenteli uittotyömailla Komin ASNT:ssä ja Venäjän Kaukoidässä. Toisessa maailmansodassa hän jäi saksalaisten vangiksi.
Bednyi valmistui Gorkille nimetystä kirjallisuusinstituutista vuonna 1952 ja työskenteli myöhemmin sen opettajana. Hän kirjoitti etupäässä novelleja, joita julkaistiin muun muassa "Ogonjok"-lehdessä. Bednyin teoksista tunnetuin on pienoisromaani "Tytöt" ("Devtšata", 1961), josta on tehty suosittu elokuva.
Aleksandr Lebedenko

Aleksandr Gervasjevitš Lebedenko (, 21. kesäkuuta 1892 Tšerkassy – 9. joulukuuta 1975 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Itämaisia kieliä Pietarin yliopistossa opiskellut Lebedenko osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja Venäjän sisällissotaan. Hän työskenteli toimittajana ja matkusteli eri maissa ja kirjoitti matkakirjoja ja lastenkirjoja kansainvälisistä aiheista. Historialliset romaanit "Tjažolyi divizion" (”Raskas divisioona”, 1932) ja "Kasvoista kasvoihin" ("Litsom k litsu", 1957) kuvaavat ensimmäistä maailmansotaa ja Venäjän sisällissotaa.
Kaikki isäni hotellit

Kaikki isäni hotellit ("The Hotel New Hampshire") on Tony Richardsonin käsikirjoittama ja ohjaama draamakomediaelokuva vuodelta 1984. Se perustuu John Irvingin samannimiseen romaaniin ja kertoo isän hotellibisnesten perässä Yhdysvaltojen Mainesta Itävallan Wieniin muuttavasta perheestä. Pääosia näyttelevät Beau Bridges, Lisa Banes, Nastassja Kinski, Jodie Foster, Rob Lowe ja Seth Green.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1991 sen olevan hämmentävä ja kysymyksiä herättävä, sillä käsikirjoittaja-ohjaaja Richardson on hänestä käsitellyt Irvingin hullua ja vakavaa, rönsyilevää ja monimerkityksellistä tarinaa arkailevasti. Näyttelijätyökään ei häntä vakuuta: ”Beau Bridges on ajoittain hieman kalpea isänä, hotellikapitalisti Win Berrynä, eikä Lisa Banes saa riittävästi ’lihaa ja verta’ oikeamieliseen Mary Berryyn, Irvingin äitiyden ilmentymään. Nastassja Kinski näyttää pörröisen herttaiselta wieniläisten jaksojen Susie-karhuna.” "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen piti elokuvasovitusta mielikuvituksettomana yritelmänä, jonka kiinnostavin roolihahmo on täytetty koira. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä.
Edvard Tervonen

Edvard Tervonen (1. maaliskuuta 1868 Pietari – 9. marraskuuta 1948 Oulainen) oli baptistisaarnaaja. Tervonen toimi baptistiliikkeen matkasaarnaajana sekä seurakunnan johtajana Keski-Pohjanmaalla parinkymmenen vuoden ajan.
Elämäkerta.
Tervonen syntyi Pietarissa 1868 ja hän vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Neva-joen rannalla, vastapäätä Pietari-Paavalin linnaa. Tervonen tutustui kristinuskoon äitinsä välityksellä. Tervonen alkoi vierailla Pietarissa uskovaisten kokouksissa.
Tervosesta tuli 1800-luvun lopulla saarnaaja ja samalla hän siirtyi Suomeen julistustyöhön. Tervonen liikkui ympäri Suomea ja välillä hän vieraili Inkerissä ja Pietarissa. Tervonen työskenteli noin parinkymmenen vuoden ajan Oulaisissa, missä hänen ympärilleen muodostui pieni seurakunta. Vuonna 1924 perhe muutti sieltä pois, mikä oli raskas isku seurakunnalle.
Tervonen toimi vuosikymmenten ajan myös "Totuuden Kaiku" -lehden avustajana.
Toivo Tervonen

Toivo Tervonen (4. syyskuuta 1904 Pietarsaaren maalaiskunta – 6. marraskuuta 1977) oli baptistisaarnaaja. Tervonen toimi baptistiliikkeen nuorisosihterinä, Turun baptistiseurakunnan saarnaajana sekä Yhdysvalloissa.
Elämäkerta.
Tervonen syntyi Forsbyssä 1904 baptistisaarnaaja Edvard Tervosen perheeseen ja koki omakohtaisen uskoontulon jo nuorena. Uuden murroksen hän koki äitinsä kuolinvuoteella 1929, jolloin hän lupasi elämänsä julistustyöhön.
Tervonen opiskeli ruotsinkielisten baptistien saarnaajakoulussa Vaasassa ja työskenteli pääasiassa suomalaisella kentällä. Tervonen tuli tunnetuksi ympäri Suomen nuorisosihteerinä ja oli mukana monissa sen ajan herätyksissä. Vuonna 1932 Tervonen palveli Turun baptistiseurakunnan saarnaajana.
Vuonna 1936 Tervoset lähtivät Yhdysvaltoihin ja he työskentelivät myös Kanadassa. Tervoset välittivät evankeliumia radion välityksellä suomeksi ja englanniksi. Eeva-puolison kuoltua Toivo Tervonen sai uuden avun evankeliumityöhönsä avioituessaan Helena-vaimonsa kanssa 1946.
Vuonna 1963 Helena ja Toivo Tervonen sekä David-poika vierailivat Suomessa. He olivat mukana baptistiyhdyskunnan kesäkonferenssissa Vaajakoskella.
Topias Vainonen

Topias Vainonen (7. joulukuuta 1904 Inkeri – 2. lokakuuta 1967 Yhdysvallat) oli suomalainen baptistisaarnaaja. Vainonen toimi suomalaisen baptistiliikkeen matkasaarnaajana ja seurakunnan johtajana Kanadassa ja Yhdysvalloissa.
Elämäkerta.
Vainonen syntyi Inkerissä 1904. Kansakoulun jälkeen hän meni opettajaseminaariin tarkoituksenaan valmistua opettajaksi. 1920-luvulla paikkakunnalla oli kuitenkin herätystä, ja Vainonen tuli uskoon. Vainosen äiti oli kristitty, mutta isä ankara uskonnon vastustaja.
Uskoontulonsa jälkeen Vainonen joutui lähtemään kotoa, ja hän pakeni saarnaaja August Jauhiaisen luokse. Vainonen alkoi todistaa uskosta. Vuoden 1930 paikkeilla evankeliumin julistaminen Inkerissä muodostui suorastaan mahdottomaksi. Vainonen vangittiin, ja hänet karkotettiin kolmeksi vuodeksi pakkotyöhön Suomen rajan läheisyyteen. Hän pakeni Suomeen 7. joulukuuta 1930.
Vainonen saapui Suomessa Tampereelle, jossa hän otti innokkaasti osaa seurakuntatyöhön. Vuonna 1933 hän matkusti Viroon ja viipyi siellä pari vuotta opiskelemassa Tallinnassa Viron baptistien teologisessa seminaarissa.
Vuonna 1938 Vainonen matkusti Kanadaan ja työskenteli Toronton suomalaisessa baptistiseurakunnassa. Vuonna 1949 hän muutti Yhdysvaltoihin ja toimi Painesvillen baptistiseurakunnan johtajana kuolemaansa saakka.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2023 – miesten pikakilpailu

Miesten pikakilpailu ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2023 järjestettiin 11. helmikuuta 2023.
Tulokset.
Kilpailu alkoi kello 14.30.
CAMM (ohjus)

CAMM () on MBDA:n ilmatorjuntaohjusten perhe. Ohjusperhe on tarkoitettu käyttöön maalta, mereltä ja ilmasta torjumaan nopeita lentokoneita, helikoptereita ja risteilyohjuksia sekä matalalla lentäviä meriohjuksia. Ohjus on kehitetty Yhdistyneen kuningaskunnan tarpeisiin, jossa se on osa Future Local Anti-Air Defence System (FLAADS) -järjestelmää Type 23 -frigateissa nimellä Sea Ceptor. Ohjus korvasi aiemman Sea Wolfin. Maalta laukaistavasta mallista käytetään nimeä Land Ceptor.
Taras Mykyša

Taras Mykyša, , (2. helmikuuta 1913 Pryimivka (nyk. Pryimivštšyna), Lubnyn piiri, Pultavan kuvernementti – 15. maaliskuuta 1958 Buenos Aires, Argentiina) oli ukrainalainen pianisti, opettaja ja säveltäjä. Hänen isänsä oli oopperalaulaja Myh'ailo Mykyša.
Mykyša opiskeli Kiovassa ja Moskovassa ja sittemmin vuodet 1927–1933 Wienissä säveltämistä opettajanaan Joseph Marx. Hän valmistui 1930. Hän opiskeli pianon mestarikoulussa opettajanaan Paul Weingarten ja valmistui sekä teoriasta että pianonsoitosta 1933. Hän aloitti esiintymiset solistina 1933. Hän luopui neuvostokansalaisuudesta 1935 ja jäi länteen, jossa hän kiersi esiintymässä. Hän työskenteli pianonsoitonopettajana vuodesta 1947 Buenos Airesissa. Hänen tuotantoonsa kuuluu ukrainalaiseen kansanmusiikkiin perustuvia pianosävellyksiä.
Laurent Muhlethaler

Laurent Muhlethaler (s. 27. syyskuuta 1997) on ranskalainen yhdistetyn hiihtäjä.
Muhlethaler kilpaili ensimmäisen kerran arvokilpailuissa Lahden MM-kilpailuissa 2017, missä hän sijoittui suurmäen kilpailussa 38:nneksi ja joukkuekilpailussa seitsemänneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui suurmäen kilpailussa 28:nneksi, normaalimäen kilpailussa 42:nneksi ja joukkuekilpailussa kuudenneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui normaalimäessä 12:nneksi ja suurmäessä yhdeksänneksi. Joukkuekilpailussa sekä parisprintissä hän kilpaili Ranskan kuudenneksi sijoittuneissa joukkueissa. Pekingin olympialaisissa 2022 Muhlethaler sijoittui normaalimäessä 28:nneksi, suurmäessä 26:nneksi ja joukkuekilpailussa viidenneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa 12:s ja suurmäen vastaavassa kilpailussa 13:s. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän oli normaalimäen ja 7,5 kilometrin hiihto-osuuden Individual Compact -kilpailussa kymmenes.
Yhdistetyn maailmancupissa Muhlethaler kilpaili ensimmäisen kerran Lillehammerissa joulukuussa 2015. Ensimmäisen kerran maailmancupin pisteille hän pääsi oltuaan 28:s Rukalla marraskuussa 2016. Ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui oltuaan seitsemäs Klingenthalissa helmikuussa 2021. Ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa hän saavutti helmikuussa 2023 Schonachin toisessa kilpailussa oltuaan kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli samalla kaudella kahdeksas. Maaliskuussa 2025 hän sijoittui Lahden Gundersen-kilpailussa kolmanneksi.
Nuorten MM-kilpailuissa Muhlethaler on saavuttanut kaksi mitalia Soldier Hollowin kilpailuissa 2017. Normaalimäen ja 5 kilometrin kilpailussa hän saavutti pronssia ja joukkuekilpailussa hopeaa.
Luettelo Turun hautausmaista

Luettelo Turun hautausmaista käsittää Turun kaupungin alueella sijaitsevat 13 hautausmaata. 
Hautausmaista.
Turun hautausmaa on kaupungin evankelis-luterilainen päähautausmaa. Se perustettiin vuonna 1807, aluksi 1,5 hehtaarin alueelle. Sitä on laajennettu 1800- ja 1900-luvuilla yhteensä 12 kertaa, ja sen pinta-ala on nykyään lähes 60 hehtaaria. Hautausmaan maapohjan omistaa Turun kaupunki. Valtaosaa hautausmaasta hallitsee Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymä.
Alueella on 1820-luvulta lähtien ollut myös ortodoksinen hautausmaa. Se päätyi vuonna 1927 Turun ortodoksisen seurakunnan hallintaan. Pian sen jälkeen ortodoksinen seurakunta ja Pyhän Birgitan ja autuaan Hemmingin katolinen seurakunta päätyivät ratkaisuun, jossa katolinen seurakunta osti ortodoksiselta seurakunnalta alueen katoliselle hautausmaalle. Se vihittiin käyttöön vuonna 1935 ja se oli vuoteen 2018 asti Suomen ainoa katolinen hautausmaa. Turun hautausmaalla on ollut juutalainen hautausmaa 1800-luvulta asti ja Suomen Islam-yhdistyksen hautausmaa vuodesta 1915 lähtien. Nämä neljä pientä hautausmaata on lohkottu omiksi tiloiksi vuonna 2016.
Turun hautausmaa kuuluu Museoviraston inventoinnin perusteella valtioneuvoston vuonna 2009 vahvistamaan valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen kokoelmaan. Myös Kakskerran, Katariinan ja Maarian vanhojen kivikirkkojen ympärillä olevat hautausmaat ovat suojeltuja valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä.
Runosmäessä, Kärsämäen kaupunginosan kupeessa on evankelis-luterilaisen hautausmaan lisäksi kaupungin omistama, vuonna 1993 perustettu kunnallinen hautausmaa, josta on toteutettu vain islamilaisille tarkoitettu osa.
Itäharjun kolerahautausmaa on otettu käyttöön vuonna 1831, jolloin Suomeen tuli ensimmäinen koleraepidemia. Kolera levisi Turkuun myös kahdesti 1840-luvulla ja lievempiä epidemioita oli vielä 1850-luvulla ja sen jälkeenkin. Näiden myöhempien epidemioiden uhreja on mahdollisesti haudattu myös Itäharjulle. Hautausmaan kiviaita on rakennettu vuonna 1837 tai 1838. Hautausmaahan ei tiettävästi ole haudattu enää 1900-luvun puolella. Maa-alueen omistaa ja sitä hoitaa kaupunki. Kolerahautausmaa on suojeltu muinaismuistolain perusteella kiinteänä muinaisjäännöksenä. Hautausmaalla on jäljellä vain muutama kivinen hautamuistomerkki.
Tom Spanbauer

Tom Spanbauer (1946 Pocatello, Idaho - 21. syyskuuta 2024) on yhdysvaltalainen kirjailija, jonka teokset käsittelevät usein seksuaalisuutta ja rotukysymyksiä ja ovat varsin omaelämäkerrallisia. Häneltä on suomennettu romaanit "Mies joka rakastui kuuhun" (1999, alkuteos 1991) ja traaginen kasvukertomus "Kaukaiset seudut" (2006, alkuteos 1989), joka toi Pulitzer-palkintoehdokkuuden.
Spanbauer on kehittänyt metodin nimeltä ”Dangerous writing”, jota hän käyttää kirjoissaan ja opettaa kursseillaan kotikaupungissaan Oregonin Portlandissa. Sen ydinajatus on, että on pelottavaa tuoda oma sisäinen elämänsä ulos ja esittää se ääneen. Erinomaisuus, miten kukin sen määrittele, kuitenkin tulee siitä, ettei pelkää olla kuka on.
Elämä.
Spanbauer varttui Idahon osavaltion kaakkoisosassa perheen maatilalla, jonka vieressä oli intiaanireservaatti. Hän opiskeli Idahon osavaltionyliopistossa ja oli sitten Peace Corps -järjestön vapaaehtoisena Afrikan Keniassa. Palattuaan hän työskenteli yliopistossaan opinto-ohjaajana ja tapasi kirjailija Clyde Hallin, jolla oli suuri vaikutus hänen elämäänsä. Hän oli tuolloin naimisissa mutta erosi vaimostaan ja ryhtyi avoimesti homoseksuaaliksi. Vuonna 1978 Spanbauer muutti New Yorkiin, jossa hän työskenteli tarjoilijana samalla kun yritti saada kirjailijanuraansa alkuun. Vuonna 1986 hän valmistui Columbian yliopistosta pääaineenaan luova kirjoittaminen, ja kahta vuotta myöhemmin ilmestyi esikoisromaani "Faraway Places". Vuonna 1991 julkaistiin "The Man Who Fell in Love with the Moon", jota usein pidetään hänen pääteoksenaan. Samoihin aikoihin hän muutti New Yorkista länsirannikolle Oregoniin ja perusti Portlandiin oman Dangerous Writers -kirjoittajakoulun.
Kristin

Kristin on vanha kristillisperäinen naisen etunimi. Se on Kristinan ja Kristinen lyhentymä, jota on käytetty Ruotsissa kastenimenä jo 1100-luvulla.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2023 mennessä tilastoitu noin 740 Kristin-nimistä naista.
Nimipäivä.
Norjassa Kristinillä on nimipäivä 24. heinäkuuta.
H.266

H.266 eli Versatile Video Coding (VVC) on videopakkauksen koodekki, joka on ITUn standardi. Aiempaan H.265/HEVC-koodaukseen verrattuna VVC pakkaa 50% pienempään tilaan. Heinäkuussa 2020 Fraunhofer HHI ilmoitti, että standardi oli viimeistelty. H.266 lisensoidaan FRAND-ehtojen mukaan kuten edeltävä koodekki. Lisenssien käsittelyyn ja koodekin käytön edistämiseen on perustettu Media Coding Industry Forum (MC-IF).
Koodekkiin liittyy joukko patentteja.
Erik Polon

Erik Johan Polon, sukunimi alkuaan "Polonus" (8. heinäkuuta 1740 Hollola – 7. heinäkuuta 1821 Helsinki) oli suomalainen kielenkääntäjä, postimestari ja oikeusraatimies.
Polonin vanhemmat olivat Hollolan Uskilan kylässä asunut Hannulan rusthollari Karl Andersson (k. 1785) ja Maria Johansdotter. Hän tuli ylioppilaaksi Turussa 1760 ja opiskeli sitten lakitiedettä Turun akatemiassa. Vuonna 1765 Polon kirjoitti vastinekirjelmän maaherralle kun häntä oli vaadittu sotapalvelukseen vaikka hän vielä opiskeli.
Polon toimi suomen kielen kääntäjänä Tukholmassa ja suomensi virallisia asetuksia. Hän oli Ahvenkosken vt. postikomissaarina Ruotsinpyhtäällä 1786–1787 ja hän sai kuninkaallisen kielenkääntäjän arvonimen vuoden 1790 tienoilla. Suomen sodan jälkeen Polon oli oikeusraatimiehenä Helsingissä 1811–1819. Hän kuoli Helsingissä vuonna 1821.
Vuonna 1790 Polon suomensi ranskalaisen kirjailijan Jacques Mallet du Panin (1749–1800) kirjan "Du péril de la balance politique de l'Europe". 140-sivuisessa kirjan mukaan Venäjä oli 1700-luvulla kasvattanut itseään naapureidensa kustannuksella ja vaarantanut Euroopan valtiollisen tasapainon. Erityisesti tämä uhka oli kasvanut kirjan mukaan sen jälkeen kun Katariina II nousi Venäjän valtaistuimelle vuonna 1762. Kirjassa väitettiin Ruotsin olleen kokonaan Venäjän armoilla, Venäjän tukeneen salaa myssypuoluetta ja Turun rauhasta alkaen venäläiset olivat pyrkineet salaisilla juonitteluilla erottamaan Suomen Ruotsista. Venäjän Tukholman lähettilään kreivi Rasumovskin kerrottiin vehkeilleen kuningas Kustaa III:ta vastaan kunnes hänet karkotettiin maasta.
Therac-25

Therac-25 oli tietokoneohjattu sädehoitolaite, jonka oli valmistanut kanadalainen yritys Atomic Energy of Canada Limited (AECL). Hoitolaite oli osallisena kuudessa säteilyonnettomuudessa Kanadassa ja Yhdysvalloissa vuosina 1985-1987, jossa sädehoidossa olleet potilaat saivat yliannostuksen radioaktiivista säteilyä. Ohjelmointivirheistä johtuvat tapahtumasarjat johtivat siihen, että laite antoi säteilyä satoja kertoja enemmän verrattuna normaaliin annokseen, jonka johdosta potilas vammautui vakavasti tai jopa kuoli. Onnettomuudet korostivat ohjelmointivirheistä johtuvia vaaroja ja riskejä, ja niitä on käytetty esimerkkitapauksina terveysteknologian, ohjelmistotuotannon ja tietokone-etiikan liittyvien riskien osalta.
Laitteen kuvaus.
Kehityshistoria.
Therac-25 oli tyypiltään lineaarikiihdytin, jonka edeltäjiä olivat 1970-luvulla kehitetyt mallit Therac-6 ja Therac-20. Aiemmat mallit AECL oli kehittänyt ranskalaisen CGR-yhtiön kanssa. Mallin numero viittasi käytettävän röntgensäteilyn energiamäärään: Therac-25 pystyi tuottamaan energiamäärältään 25 megaelektronivoltin elektronisuihkun, kun aiemmat mallit pystyivät tuottamaan 6 MeV ja 20 MeV. Therac-25 hyödynsi myös aiemmmissa malleissa käytettyjä ohjelmistoja. Lisäksi aikaisempien mallien tapaan Therac-25 -laitetta ohjattiin PDP-11-sarjan tietokoneella.
Laitteen toiminnot.
Laitteessa oli kolme toimintoa:
Laitteen ongelmat ja ongelmien juurisyyt.
Laitteessa oli kaksi merkittävää ohjelmistovirhettä. Ensimmäinen virheistä mahdollisti sen, että jos laitteen operaattori valitsi suuritehoisen säteilyterapia-tilan ennen nopeasti siirtymistä elektroniterapia-tilaan, jäi elektronisuihku suuritehoisempaan tilaan ilman suodatinta. Toinen ohjelmistovirhe johti siihen, että laitteen elektronisuihku pystyi aktivoitumaan myös kenttävalotilassa, jolloin suodatinta ei ollut elektronisuihkun edessä.
Juurisyitä olivat muun muassa:
Kirkottaminen

Kirkottaminen tai kirkotus on uskonnollinen riitti, jossa synnyttänyt nainen ja lapsi rituaalisesti puhdistetaan, siunataan ja hänen puolestaan rukoillaan kirkossa. Ortodoksisen perinteen mukaan kirkotuksessa pappi esittelee lapsen seurakunnalle ja ottaa hänet seurakunnan täysivaltaiseksi jäseneksi.
Kirkotuksella on niin ei-kristillisiä kuin kristillisiäkin juuria. Se oli kristinuskossa yleinen käytäntö ainakin keskiajalta 1900-luvulle saakka. 1960-luvulla pidetyn Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen jälkeen katolinen kirkko on suurimmalta osin korvannut kirkotuksen kasteen yhteydessä pidettävällä siunauksella. Ortodoksinen kirkko harjoittaa kirkotusta edelleen.
Historia.
Keskiajan Länsi-Euroopassa kirkko piti synnyttänyttä naista epäpuhtaana. Synnytyksen jälkeen yleinen tapa olikin rituaalisesti puhdistaa nainen kirkottamalla tämä. Keskiaikaisesta lähdemateriaalista päätellen naiset pitivät kirkottamista positiivisena juhlatapahtumana, jossa he kiittivät Jumalaa lapsesta ja johon heidän oli hyväksyttyä pukeutua tavallista juhlavammin. 
Varhaisemmin keskiajalla nainen odotti kirkotuksen alkamista kirkon ulkopuolella. 1550-luvulta lähtien nainen sai odottaa rituaalin alkua myös kirkon sisäpuolella esimerkiksi alttarin läheisyydessä. Se saattoi kertoa siitä, että kirkko ei enää pitänyt hiljan synnyttänyttä naista epäpuhtaana.
Ortodoksisessa kirkossa.
Ortodoksisen perinteen mukaan sekä äiti että lapsi kirkotetaan 40 päivää synnytyksen jälkeen. Pappi tapaa äidin ja lapsen kirkon ovella ja rukoilee heidän puolestaan, jonka jälkeen hän vie lapsen kirkon sisäpuolelle ja rukoilee tämän puolesta. Kirkotus saattaa tapahtua juuri ennen lapsen kastamista, joskin ainakin Suomessa yleiseksi on tullut, että lapsi on kastettu jo ennen kirkotusta.
Asbjørn Haugstvedt

Asbjørn Haugstvedt (20. marraskuuta 1926 Bergen – 26. kesäkuuta 2008) oli norjalainen kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1969–1985 ja toimi niiden alahuoneen Odelstingetin puhemiehenä 1977–1981. Vuosina 1983–1986 hän oli Norjan ulkomaankauppa- ja merenkulkuministeri.
Anders C. Sjaastad

Anders C. Sjaastad (s. 21. helmikuuta 1942 Oslo) on norjalainen Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1985–1997 ja toimi Norjan puolustusministerinä 1981–1986. Tätä ennen hän toimi tutkijana Norjan ulkopoliittisessa instituutissa.
Erva Niittyvuopio

Erva Niittyvuopio (s. 1968) on Utsjoen Karigasniemen kylästä kotoisin oleva äidinkielenään pohjoissaamea puhuva saamelainen pappi. Hänen vanhempansa ovat Niillas Áslat Erva ja Njearrejár-Risten Erva.
Työura.
Erva Niittyvuopion ensimmäinen koulutus oli poronhoitajan ammattitutkinto. Hän toimi Paistunturin paliskunnassa poronhoitajana. Vuonna 2005 hän valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta ja samana vuonna piispa Wille Riekkinen vihki hänet papiksi Kuopiossa. Hän on Suomen ensimmäinen saamelaisnaispappi. Hänen aloitti pappisuransa Kajaanin seurakuntapastorina ja siirtyi sieltä Oulun hiippakunnan kuurojenpapiksi. Oulun hiippakuntaan perustettiin vuonna 2008 saamelaistyön sihteerin virka, johon hänet valittiin. 
Niittyvuopio on toiminut Yle Saamen Radion hartausohjelmien vastaavana toimittajana vuodesta 2005 lähtien. Hän on vaikuttanut saamenkielisen kirkollisen kirjallisuuden ja materiaalin julkaisemiseen. Hän on ollut mukana tekemässä inarinsaamen (2011) ja pohjoissaamen (2012) kielistä katekismusta ja Lasten Raamattua inarinsaameksi. Kaikki kolme Suomessa puhuttavaa saamenkieltä on huomioitu Kauneimmat joululaulut -vihkosissa vuosilta 2012 ja 2015 sekä Sotilaan virsikirjassa 2014. 
Tunnukset.
Suomen kirkon pappisliitto valitsi Erva Niittyvuopion Vuoden papiksi 2018.
Chooz

Chooz on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maas-joen varrella, noin 56 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista pohjoiseen.
Kunnan keskustassa on 1600-luvuvulta peräisin oleva Saint-Rémin kirkko. Noin kolmen kilometrin päästä kunnan keskustasta on Choozin ydinvoimalaitos. Laitoksen historia ulottuu 1960-luvulle. Tuolloin ranskalaiset ja belgialaiset perustivat tänne Euroopan suurimman kokeellisen ydinvoimalan. Ensimmäinen yksikkö Chooz A oli käytössä vuosina 1967–1991. Uusi Chooz B käsittää kaksi 1450 megawatin tuotantoyksikköä. Ydinvoimalaitos tuottaa lähes 30 % Grand-Estin alueella kulutetusta sähköstä, ja laitos työllistää suoraan tai välillisesti yli 1 000 henkilöä.