tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hymypatsas

Hymypatsaat ovat "Hymypoika"- tai "Hymytyttö"-veistoksia. Ne ovat alun perin kuvanveistäjä Heikki Niemisen suunnittelemia veistoksia, joiden kipsikopioita jaetaan tunnustuspalkintoina reilusta ja ystävällisestä toiminnasta kouluyhteisössä. Patsaat ovat hyvän toveruuden palkintoja. 
Historia.
"Hymypojan" idea syntyi, kun taiteilijat Heikki Nieminen ja Pentti Vilppula istuivat kahvilassa ja miettivät, millä tavalla saisivat parempaa palvelua. Puoleksi vitsinä he totesivat palvelun olevan parempaa, jos sen saisi hymyn kanssa. Nieminen ryhtyi piirtämään luonnosta, miltä tällainen hymy näyttäisi ja näin syntyi hymyilevät pojan kasvot, jotka nyt tunnetaan hymypoikapatsaasta. Samana vuonna Heikki Nieminen loi ensimmäisen hymypoikaveistoksen.
"Hymypoika"-veistoksia on jaettu Hyvän Toveruuden Kilvan palkinnoiksi vuodesta 1954 lähtien, ja vuotta myöhemmin alettiin jakaa myös "Hymytyttö"-veistoksia.
Vuonna 2016 julkaistussa artikkelissa hymypatsaita yli 30 vuotta Porvoossa tehnyt Reetta Kauranen kertoo sanottavan, että hymypatsas on Suomen laajimmalle levinnyt kuvanveistotaiteen saavutus. Elämänsä aikana Reeta Kauranen on valanut niitä 200 000 kappaletta, joista jokainen on tehty käsityönä.
Keväällä 2022 otettiin käyttöön myös sukupuolineutraali Hymy-patsas.
Jakaminen.
"Hymy-veistosten" jakamiskäytännöt vaihtelevat koulusta riippuen. Joissakin kouluissa veistokset jaetaan jokaisella luokka-asteella, kun taas toisissa ainoastaan esimerkiksi kuudennella luokalla. Patsaan saajan valitsevat luokkatoverit äänestyksen perusteella. Vuonna 2014 kouluihin lähetettiin patsaita 7 000 kappaletta.
Veistoksia välittää kouluihin Kehittämiskeskus Opinkirjo, joka on Hyvän Toveruuden Kilpaan ja Hymypoika- ja Hymytyttö -sanamerkkeihin ja -veistoksiin liittyvien tavaramerkkien ja tekijänoikeuksien haltija. Järjestö huolehtii patsaiden imagosta ja hymypatsaan säilymisestä harvinaisena ja ansaittuna. Patsaita ei voi ostaa.
Hymypatsaat jaetaan usein toukokuussa tai koulujen kevätjuhlassa. Opinkirjon toiminnanjohtaja Minna Riikka Järvinen kertoi vuonna 2016: ”Poliittisina vuosina 1960- ja 1970-luvuilla varsinkin hymytytön saaminen oli joillekin traumaattinen kokemus. Kun muut naiset polttivat rintaliivejään ja itse sai hymyn, osa koki sen käsiä sitovaksi, olemista määrittäväksi tekijäksi”.
Hymy-veistoksia on myös kritisoitu. Professori Niina Junttilan mukaan Hymypatsas suosii ekstrovertteja oppilaita, joilla on hyvät sosiaaliset taidot. Ujommat oppilaat eivät välttämättä tule huomatuksi ystävällisyydestään huolimatta.
John Tembo

John Zenus Ungapake Tembo (14. syyskuuta 1932 – 27. syyskuuta 2023) oli malawilainen poliitikko, joka johti 2000-luvulla maan tärkeintä oppositiopuoluetta Malawin kongressipuoluetta. Hän sijoittui kahdesti toiseksi maan presidentinvaaleissa. Tembo oli mukana Malawin politiikassa 1960-luvulta vuoteen 2013. Hän oli alkujaan presidentti Hastings Bandan liittolainen ja toimi muun muassa valtiovarainministerinä ja Malawin keskuspankin johtajana.
Tembo suoritti Lesothon kansallisyliopistossa alemman korkeakoulututkinnon pääaineenaan poliittinen filosofia. Malawissa hän työskenteli tämän jälkeen toisen asteen oppilaitoksessa, ja 1960-luvulla hän lähti mukaan politiikkaan.
Tembo valittiin 1964 Malawin kansalliskokoukseen, ja hän oli pitkään mukana Malawin presidentin Hastings Bandan liittolaisena. Tembo toimi 1960-luvulla Malawin valtiovarainministerinä ja sen jälkeen muun muassa Malawin keskuspankin johtajana.
Banda kuoli 1997, ja Tembo taisteli tämän jälkeen Malawin kongressipuolueen johtopaikasta Gwanda Chakuamban kanssa. Banda oli nimittänyt Chakuamban seuraajakseen. Tembosta tuli myöhemmin puolueen puheenjohtaja, kun puolue oli hävinnyt vaalia ja jäänyt oppositioon. 
Tembo johti puolueensa presidenttiehdokkaana vuoden 2004 ja 2009 vaaleihin. Tembo hävisi kummatkin vaalit Bingu wa Mutharikalle, joka sai vuoden 2004 vaaleissa 35 prosenttia äänistä, kun Tembo sai 27 prosenttia. Vuonna 2009 äänistä peräti 66 prosenttia meni Mutharikalle. Tembon ääniosuus oli 31 prosenttia.
Tembo jätti politiikan 2013, ja hän kuoli syyskuussa 2023. Hän oli ennen kuolemaansa joutunut sairaalaan nestehukan ja keuhkokuumeen takia.
Ricardo Gallego

Ricardo Gallego Redondo (s. 8. helmikuuta 1959) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Seurajoukkue uransa aikana Gallego pelasi Castillassa (78–80), Real Madridissa (80–89), Udinese Calciossa (89–90) ja Rayo Vallecanossa (90–92). Espanjan maajoukkueessa Gallego pelasi vuosien 1982 ja 1988 välillä 42 ottelua ja teki 2 maalia. Hän edusti maataan kahdesti MM-kisoissa (1982 ja 1986) ja kahdesti EM-kisoissa (1984 ja 1988).
Miria Obote

Miria Kalule Obote (s. 16. heinäkuuta 1936) on ugandalainen poliitikko ja Milton Oboten leski.
Miria Kalule opiskeli Makereren yliopistossa ja työskenteli Ugandan YK-suurlähetystössä New Yorkissa. Hän meni naimisiin itsenäistyneen kotimaansa ensimmäisen pääministerin Milton Oboten kanssa vuonna 1963. Hän kuuluu gandoihin, mikä vahvisti Oboten asemaa yhtenäisen valtion johdossa. Perhe joutui kuitenkin maanpakoon Tansaniaan, kun Idi Amin kaappasi vallan 1971. He palasivat Ugandaan 1980, mutta vuoden 1985 vallankaappaus ajoi heidät uudelleen maasta, tällä kertaa Sambiaan. Juuri kaappauksen aikana Miria johti Ugandan delegaatiota YK:n naisasioiden kokouksessa Nairobissa. Perhe pysyi ulkomailla Milton Oboten kuolemaan vuonna 2005 asti.
Miria Obote palasi Ugandaan lokakuussa 2005 20-vuotisen maanpaon jälkeen Milton Oboten hautajaisiin. 28. marraskuuta Obote valittiin puheenjohtajaksi "Uganda People's Congress" -puolueeseen, jota hänen miehensä oli johtanut kuolemaansa saakka. Obote oli presidenttiehdokkaana, mutta sai vain 0,6 % äänistä 23. helmikuuta 2006 pidetyissä vaaleissa, jotka voitti Yoweri Museveni.
Tekninen kirjoittaja

Tekninen kirjoittaja on henkilö, joka kirjoittaa työkseen teknistä tekstiä. 
Teknisiä kirjoittajia on yleensä yrityksissä, joissa on tuotekehitystä tai ohjelmistonkehitystä. Teknisten kirjoittajien työpaikkojen määrä seuraa insinöörien, ohjelmistosuunnittelijoiden työpaikkojen määrää. Erityisesti teknisten kirjoittajien työpaikkojen määrä lisääntyi 1990-luvulla, dotcom-kuplan ja Y2K-ongelmien aikoihin. Suurin osa Suomen teknisistä kirjoittajista työskentelee it-alalla.
Useat yritykset ovat ulkoistaneet teknistä kirjoittamista keskittyen omaan ydinosaamiseensa.
Taidot.
Teknisiltä kirjoittajilta vaaditut taidot ovat moninaisia: heiltä odotetaan hyvää kirjoitustaitoa, kykyä ymmärtää tekniikkaa, esimerkiksi yrityksen tuotteita ja ohjelmistoja, sekä kykyä ymmärtää asiantuntijoita ja muokata heiltä saatua tietoa lukijoille sopivaan muotoon. Englannin kielen taito on usein perusedellytys, koska monet tuotettavat tekstit ovat englanninkielisiä. 
Teknisen kirjoittajan työ saattaa joidenkin tehtävien osalta sivuta myös copywriterin työtehtäviä, joskin nämä ovat lähtökohtaisesti enemmänkin erikoistuneita kaupalliseen tekstiin.
Indulis Emsis

Indulis Emsis (s. 2. tammikuuta 1952) on latvialainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä maaliskuusta joulukuuhun 2004. Hän kuuluu Latvian vihreään puolueeseen. Pääministeriyden jälkeen Emsis oli Saeiman puhemies 2006–2007. 
Emsis opiskeli Latvian yliopistossa, valmistui biologiksi ja toimi vuoteen 1990 ympäristötieteiden tutkijana. Hän oli perustamassa Vihreitä ja on yhä yksi sen kolmesta puhemiehestä. 
Emsis oli ensimmäinen vihreä pääministeri missään maassa. Häntä seurasi Kansanpuolueen Aigars Kalvītis.
Konvicted

Konvicted on yhdysvaltalaisen R&amp;B -artisti Akonin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 14. marraskuuta 2006.
Albumilta on julkaistu kuusi singleä: "Smack That" (feat. Eminem), "I Wanna Love You" (feat. Snoop Dogg), "Don't Matter", "Mama Africa", "Never Took the Time" ja "I Can't Wait" (feat. T-Pain). Albumista on julkaistu myös "Platinim Edition" elokuussa 2007, josta taas julkaistiin single "Sorry, Blame It on Me". Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 284,000 kappaletta. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti 3 miljoonaa kappaletta.
Helovahakkaat

Helovahakkaat ("Hygrocybe") on vahakkaisiin kuuluva suursienisuku metsävahakkaat ("Hygrophorus")- ja niittyvahakkaat ("Camarophyllus") -sukujen ohella. "Hygrocybe"-sukuun luetaan enimmäkseen näyttäviä kulttuurisieniä, kuten papukaijavahakas ja kartiovahakas. Nämä eroavat muista vahakkaista käytännössä siten, että ne ovat värikkäitä ja näyttäviä aukean paikan sieniä. Eräät lajit ovat kelpo ruokasieniä, kun taas kartiovahakasta pidetään lievästi myrkyllisenä. Vahakkaiden sukulaisuussuhteet ovat työn alla.
Genocide

Genocide on Judas Priestin entisen levy-yhtiön julkaisema kokoelma. Se sisältää kaikki kahden ensimmäisen albumin ("Rocka Rolla" ja "Sad Wings of Destiny") kappaleet sekä "Diamonds And Rust" -kappaleen varhaisen version.
Kappaleet.
CD 1
Kaikki kappaleet julkaistiin alun perin vuonna 1974 albumilla Rocka Rolla.
CD 2
Zheng Xiaoyu

Zheng Xiaoyu (21. joulukuuta 1944 – 10. heinäkuuta 2007) oli kiinalainen poliitikko. Hän toimi vuosina 2003–2005 Valtion lääke- ja elintarvikeviraston johtajana.
Xiaoyu syntyi Fuzhoussa, Fujianissa, ja valmistui Fudanin yliopistosta vuonna 1968. Hän liittyi Kiinan kommunistiseen puolueeseen marraskuussa 1979.
Toukokuussa 2007 Xiaoyu tuomittiin kuolemaan korruptioon liittyvistä syytteistä. Tuomiosta tehty valitus hylättiin 22. kesäkuuta, ja hänet teloitettiin 10. heinäkuuta.
Steven Fletcher (poliitikko)

Steven John Fletcher (s. 17. kesäkuuta 1972) on kanadalainen poliitikko. Hän on ollut vuodesta 2004 parlamentin edustajainhuoneen jäsen. Fletecher kuului aiemmin konservatiiviseen puolueeseen, mutta puolue ei hyväksynyt häntä vuonna 2019 ehdokkaakseen. Vuonna 2016 hänet valittiin osavaltion parlamenttiin sitoutumattomana, ja 2018 hän liittyi Manitoba-puolueeseen. Vuonna 2018 hän ilmoitti alkavansa johtaa Manitoba-puoluetta.
Fletcher syntyi Rio de Janeirossa, Brasiliassa, kanadalaiselle insinööri-isälle. Hän kasvoi Manitobassa ja valmistui Manitoban yliopistosta vuonna 1995. Hän on ollut vuodesta 1996 neliraajahalvaantunut Manitobassa sattuneen hirvikolarin seurauksena. Hänen puhekykynsä palautui kuntoutuksessa. 
Fletcher tuli vuonna 2001 ja uudelleen vuonna 2003 valituksi Manitoban "Progressive Conservative Partyn" puheenjohtajaksi. Parlamenttiin hänet on valittu vuosina 2004, 2006 ja 2011. Hän on parlamentin ensimmäinen neliraajahalvaantunut jäsen.
Räihäranta

Räihäranta (nyk. ) on entinen Suomen kylä luovutetun entisen Vuokselan kunnan länsiosassa ja nykyinen taajama Leningradin alueen Käkisalmen piirin Kuninkaanristin eli Romaškin maalaiskunnassa. Se sijaitsee Vuoksen eteläisen laskuhaaran rannalla vähän Kuninkaanristin taajaman (ent. kylän) eteläpuolella. Suomeen kuuluessaan Räihäranta rajoittui luoteessa Kontulaan, idässä Sakkolan kuntaan ja Kottilaan, etelässä Vuokseen, jonka toisella puolella oli Noisniemen kylä (nyk. Mys). Nykyinen Pontonnojen taajama on Suomen Räihärantaa laajempi ja käsittää myös entisten Kontulan ja Kottilan kylien alueita.
Vuokselan Räihärannan kylä 1930-luvulla.
Räihärannan kylässä oli 1930-luvulla runsaat 30 taloa. Kylän alue on mäkistä ja kumpuilevaa, jonka maisemaa hallitsee kylän eteläpuolella virtaava 600–1 200 metriä leveä Vuoksi. Kylän talot sijaitsivat rantaan laskevassa rinteeseessä 1–2 kilometrin etäisyydellä rannasta. 
Suurin osa asukkaista sai elantonsa maa- ja metsätaloudesta. Sivuelinkeinona harjoitettiin hevoskauppaa. Kalastusta harjoitettiin omaan tarpeeseen. Läheinen Kiviniemen varuskunta oli tärkeä "kauppakumppani" kyläläisille, sinne myytiin muun muassa voita, omenoita ja pähkinöitä. Puuta myytiin Äyräpään Pölläkkälän sahoille. Kylässä toimivat Komosen ja Vepsän sahalaitokset, joiden tuotanto meni pääasiassa kylän omaan tarpeeseen, mutta toisinaan myös oman paikkakunnan ulkopuolelle. Myllyojassa sijaitsi mylly, jonka lisäksi oli kotitarvemyllyjä. Räihärannassa oli kansakoulu, joka oli kylän toiminnallinen keskus. Omaa kauppaa kylässä ei ollut, vaan lähin kauppa oli Kontulassa. 
Räihärannan kautta kulki maantie länteen Kontulan ja Ristniemen lossin kautta Vuokselan kirkonkylään Virkkilään ja itään Sakkolan Viiksanlahteen. Lisäksi Noisniemen lossin välityksellä pääsi Vuoksen yli etelään Noisniemen kylään.
Historia.
Ennen Vuokselan kunnan perustamista vuonna 1914 kylä kuului Sakkolan kuntaan. Talvisodassa Räihärantaa ei vallattu, mutta vuoden 1940 rauhansopimuksen mukaan se oli kuitenkin luovutettava. Väestö oli evakuoitu jo sodan aikana muualle Suomeen. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin vuonna 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta 1944 oli alue taas luovutettava ja väestö evakuoitava.
Lenín Moreno

Lenín Voltaire Moreno Garcés (s. 19. maaliskuuta 1953) oli Ecuadorin presidentti vuodesta 2017 vuoteen 2021. Vuosina 2007–2013 hän toimi varapresidenttinä edeltäjänsä Rafael Correan presidenttikaudella (2007–2017). 
Moreno joutuu liikkumaan pyörätuolilla. Hän loukkaantui tultuaan ammutuksi selkään ryöstöyrityksen yhteydessä vuonna 1998. Vuonna 2012 Moreno oli ehdolla Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi vammautuneiden hyväksi tekemänsä työn takia.
Vuoden 2017 presidentinvaaleissa hän voitti toisella kierroksella niukasti konservatiivien ehdokkaan pankkiiri Guillermo Lasson. Vaalien aikaan oppositio arveli, että Morenosta saatta tulla edeltäjänsä Rafael Correan sätkynukke. Moreno alkoi kuitenkin vetää omaa linjaansa, ja asettaa edellisen hallinnon huippunimiä syytteisiin korruptiosta. Marraskuussa 2017 Morenon ja Correon puolue erotti Morenon puoluejohtajan paikalta.
Moreno kuitenkin sai hyvin pian tämän jälkeen Alianza PAIS -puolueen johtajuuden taas takaisin itselleen. Valtataistelun hävinnyt entinen presidentti Rafael Correa erosi kannattajineen puolueesta ja perusti uuden vasemmistolaisen puolueen. Tämä oli vastareaktio sille, että Lenin Morenon aikana sekä Ecuadorin valtion että hallitsevan Alianza PAIS -puolueen linja muuttui oikeistolaisemmaksi kuin Correan valtakaudella.
Lenin Morenon entiset aatetoverit Correan aikaisesta Alianza PAIS -puolueesta ovat tuoneet esille katkeruuttaan ja pettymystään Morenon Ecuadorissa toteuttamista laajoista poliittisista muutoksista. Erityisesti he ovat kritisoineet Morenon uutta ulkopolitiikka eli lähentymistä Yhdysvaltoihin ja sen joukkojen läsnäolon sallimista Ecuadorissa sekä Venezuelan oppositiojohtajan Juan Guaidón tunnustamista maan johtajaksi ja suhteiden katkaisemista Correan liittolaiseen Venezuelan presidentti Nicholás Maduroon.
Transfennica

Oy Transfennica Ab on Transfennica Nederland B.V:n omistuksessa oleva suomalainen laivayhtiö. Yhtiön kotipaikka sijaitsee Helsingissä. Transfennica Nederland B.V. on alankomaalaisen Spliethoff-varustamokonsernin kokonaan omistama tytäryhtiö. Transfennica siirtyi uuden omistajan haltuun kesäkuussa 2002, kun Transfennica Nederland B.V. hankki 51 % Transfennican osakkeista. Transfennica Nederland B.V. perustettiin tätä yrityskauppaa varten. 
Transfennica on erikoistunut kuljettamaan metsäteollisuuden tuotteita Suomesta muualle Eurooppaan. Yhtiö kuljettaa myös esimerkiksi autoja, perävaunuja sekä raskaita siirrettäviä laitteistoja.
Transfennica liikennöi seuraaviin Eurooppalaisiin satamiin: Rauma, Hanko, Kotka, Paldiski, Gdynia, Lyypekki, Antwerpen ja Tilbury.
Historiaa.
Vuonna 1976 Suomen metsäteollisuuden yhteiset myyntiyhdistykset Finnpap, Finnboard, Finncell ja Converta päättivät yhdistää kaikki Suomen metsäteollisuuden vientitoimitukset samaan varustamoon ja perustivat Oy Transfennica Ab:n. Tavoitteena oli vähentää kuluja ja kehittää palveluja.
Vuonna 1994 Finnpap ja Finnboard myivät osakkeensa UPM:lle, Metsä-Serlalle, Myllykoski Paper Oy:lle ja Oy Metsä-Botnia Ab:lle. Samana vuonna Transfennica laajensi tarjontaansa metsäyhtiöiden ulkopuolelle. Transfennica perusti ensimmäiset ulkomaiden toimipisteet Belgiaan, Saksaan ja Englantiin vuonna 1996. Vuonna 2002 alankomaalainen Spliethoff osti 51 % Transfennican osakkeista.
Royston Drenthe

Royston Ricky Drenthe (s. 8. huhtikuuta 1987 Rotterdam, Etelä-Hollanti, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Evertonia lainasopimuksella espanjalaisesta Real Madridista. Drenthen pelipaikka on kentän vasemmalla laidalla, jossa hän kykenee pelaamaan laitalinkin että laitapuolustajan roolissa.
Seurajoukkueura.
Drenthe edusti juniorina Neptunusta, Feyenoordia ja Excelsioria. Hänen ammattilaisuransa alkoi kaudella 2005–2006 Feyenoordissa. Kaudella 2006–2007 hän pelasi 26 pääsarjaottelua ja oli yksi muutoin vaisun kauden pelanneen joukkueen valopilkkuja.
Drenthen siirtymisestä espanjalaisseura Real Madridiin huhuttiin pitkin kesää 2007 ja lopulta elokuussa hän teki viisivuotisen sopimuksen seuran kanssa. Real Madrid maksoi Feyenoordille 14 miljoonan euron siirtokorvauksen. Madridilaisseurassa hän sai ensimmäisen kolmen kauden ajan varsin maltillisesti peliaikaa pääasiassa vaihtopelaajana. Kaudella 2007–2008 hän voitti joukkueen kanssa Primera Divisiónin mestaruuden.
Kaudeksi 2010–2011 Drenthe lainattiin juuri paluun korkeimmalle sarjatasolle tehneeseen Hérculesiin ja kaudeksi 2011–2012 englantilaiseen Evertoniin.
Maajoukkueura.
Drenthe kuului alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden voittaneeseen Alankomaiden joukkueeseen kesäkuussa 2007. Vasemmalla laidalla juoksuillaan jatkuvasti vastustajille ongelmia aiheuttanut Drenthe valittiin EM-turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Vuonna 2008 hän pelasi Pekingin olympialaisissa joukkueensa kaikki neljä ottelua avauskokoonpanossa.
Drenthe teki ensiesiintymisensä aikuisten maajoukkueessa 17. marraskuuta 2010 ystävyysottelussa Turkkia vastaan.
Yksityiselämä.
Drenthen vanhemmat ovat lähtöisin Surinamesta, joka on Alankomaiden entinen siirtomaa. Hänen pikkuveljensä Giovanni Drenthe pelaa Surinamen maajoukkueessa.
Drenthe on levyttänyt alankomaalaisen rap-muusikon U-Niqin kanssa kappaleen ”Tak Taki”, joka julkaistiin U-Niqin albumilla "Het Kapitalisme" (2008).
Vuonna 2011 Drenthe levytti kappaleen tyttärestään kappaleen nimi oli Jemay-Lee. Drenthe on tehnyt kappaleeseen musiikkivideon.
Raahen museo

Raahen museo on vuonna 1862 Karl Robert Ehrströmin perustama meriaiheinen museo, joka sijaitsee Raahen keskustan tuntumassa Pikkulahden rannalla. Museo siirtyi 1900-luvun alussa toimimaan nykyiselle paikalleen Raahen tulli- ja pakkahuoneen rakennukseen, joka oli valmistunut 1848. Museo on Suomen vanhin yliopistojen ulkopuolinen museo.
Kaikkiaan museon kokoelmissa on noin 15 000 esinettä. Suurin osa esineistöstä on 1800-luvulta, jolloin Raahe oli merkittävä laivanvarustajakaupunki. Tuon aikakauden esineet ovat enimmäkseen kaukomailta alusten miehistöjen tuomia matkamuistoja ja tarve-esineitä. Tunnetuin ja arvokkain museon esineistä oli ”Wanha herra”, joka on maailman vanhin säilynyt sukelluspuku. Se on valmistettu vasikannahasta 1700-luvulla. Wanha herra sijaitsee nykyään Raahen Kruununmakasiinin museossa.
Lasten Eurovision laulukilpailu

Lasten Eurovision laulukilpailu eli Lasten Euroviisut (, , Ylen ohjelmatiedoissa Junior Euroviisut, puhekielessä myös Junioriviisut, Junnuviisut tai Lasten viisut) on Euroopan yleisradiounionin eli EBU:n järjestämä laulukilpailu, jossa kutakin maata edustaa 9–14-vuotias lapsi. Alun perin ikäraja oli 8–15 vuotta ja osallistujat eivät saaneet olla levyttäneet kaupallisesti. Kilpailu käydään pääosin samalla tavalla kuin perinteisiä Euroviisuja, mutta kappaleet on laulettava suurimmaksi osaksi maan omalla kielellä. Aiemmin myös kappaleen tekijöiden oli oltava lapsia ja kappaleen tekijöitä oli oltava esityksessä mukana. Alun perin kilpailun järjestäjämaa valittiin erikseen, mutta nykyisin järjestäjämaa on useimmiten edellisvuoden voittaja.
Useimmissa osallistuvissa maissa käydään esikarsintakilpailut, joissa valitaan maan edustaja kilpailuun. Aiemmin kansainväliseen yleisöäänestykseen pystyi osallistumaan vain osanottajamaissa, mutta nykyisin äänestää voi missä päin maailmaa tahansa maksuttoman nettiäänestyksen kautta. Jokainen äänestäjä antaa äänensä kolmelle eri maalle. Lastenkin kisoissa puolet äänistä tulee raadeilta, jotka koostuvat sekä aikuisista että lapsista.
Lasten Euroviisuissa on kilpaillut kaksi maata, jotka eivät ole mukana aikuisten kisoissa: Kazakstan ja Wales. Suomi ei ole vielä osallistunut kertaakaan Lasten Euroviisuihin mutta on harkinnut osallistumista. Suomen osallistuminen on peruuntunut eettisten sekä talousongelmien takia. Ylen säästöohjelma estää osallistumisen. 
Vuonna 2023 Suomen Euroviisujen show-tuottaja Matti Myllyaho lähti katsomaan Ranskaan Lasten Euroviisuja ja Suomen Euroviisuista vastaava tiimi harkitsi Suomen osallistumista. 
Historia.
Lasten Eurovision laulukilpailun juuret ovat Tanskassa vuosina 2000 ja 2001 järjestetyssä MGP Nordic -laulukilpailussa, joka oli lasten versio Eurovision laulukilpailun karsinnasta. Vuonna 2002 kilpailu laajeni naapurimaihin, kun mukaan otettiin lauluja myös Ruotsista ja Norjasta, kolme kustakin maasta. Euroopanlaajuiseksi se laajeni seuraavana vuonna, kun EBU otti suosiota saaneen ohjelmaidean järjestääkseen.
Ensimmäisen kerran nimellä Lasten Eurovision laulukilpailu järjestettiin 16 maan voimin Tanskassa, Kööpenhaminassa vuonna 2003. Kilpailun voitti Kroatian Dino Jelusić. Vuonna 2006 pohjoismaiset yleisradioyhtiöt päättivät yllättäen erkaantua Lasten Eurovision laulukilpailusta ja elvyttivät MGP Nordic -formaatin. Syynä oli se, että televisioyhtiöiden mielestä nuorille esiintyjille asetettiin liikaa kaupallista painetta.
Perinteisistä euroviisumaista kilpailuun eivät Suomen lisäksi ole osallistuneet mm. Islanti, Itävalta ja Tšekki. Pohjoismaat ja Sveitsi ovat todennäköisesti vetäytyneet lopullisesti. Sen sijaan Puola, Ranska ja Espanja ovat kuitenkin palanneet kisoihin menestyksekkäästi. Valko-Venäjän jäätyä pois vuodelta 2021 Alankomaat on ainoana maana osallistunut kilpailuun joka vuosi.
Lasten Euroviisujen voittaja on vuoden 2013 voittajasta lähtien vieraillut seuraavan vuoden aikuisten kisoissa esiintymässä tai haastateltavana.
Artur Boruc

Artur Boruc (s. 20. helmikuuta 1980 Siedlce, Puola) on puolalainen jalkapalloilija. pelipaikaltaan maalivahti. 193 senttimetriä pitkä Boruc edustaa Puolan Ekstraklasassa pelaavaa Legia Varsovaa.
Ura.
Boruc on edustanut uransa aikana Pogoń Siedlceä (1998–1999), Legia Varsovaa (1999–2005) ja Dolcan Ząbkia (2000, laina). Celticiä hän edusti vuodet 2005–2010, Fiorentinaa vuodet 2010–2012 ja Southamptonia 2012–2015. Kaudella 2014–2015 hän pelasi lainalla Bournemouthissa, jonne siirtyi pysyvällä siirrolla kesällä 2015.
Puolan maajoukkuessa Boruc debytoi vuonna 2004. Hän on pelannut 65 A-maaottelua ja pelasi MM-kisoissa 2006 sekä EM-kisoissa 2008. Hän oli varamaalivahtina EM-kisoissa 2016.
Winston-Salem

Winston-Salem on kaupunki Pohjois-Carolinan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on osavaltion neljänneksi suurin kaupunki ja sijaitsee Forsythin piirikunnassa. Vuonna 2004 kaupungissa oli asukkaita 203 259. 
Laajemmalla suurkaupunkialueella Winston-Salemissa ja sen ympäristössä asuu yhteensä noin 650 000 ihmistä. Suurkaupunkialueeseen kuuluvat Forsythin, Davidsonin ja Stokesin piirikunnat sekä väestölaskennalliset alueet Winston-Salem, High Point ja Thomasville.
Winston-Salemin asukkaiden keski-ikä on varsin alhainen, sillä kaupungissa on paljon korkeakouluja. Väestö on myös etnisesti monipuolista.
Kaupungissa sijaitsee Wake Forest University, joka siirrettiin sinne Raleigh’n läheltä vuonna 1956. Winston-Salemissa toimii myös Winston-Salemin osavaltionyliopisto, Carolina Christian College, Piedmont International University, Salem College ja Pohjois-Carolinan yliopiston taidekoulu. Lähistöllä sijaitsevat myös Davidson County Community College ja Forsyth Technical Community College sekä pieni kristillinen Laurel University.
Winston-Salemin suurimpia työnantajia ovat terveydenhoitoalalla toimivat Novant Health (8 100 työntekijää 2016) ja Wake Forestin yliopistosairaala (12 900) sekä tupakkayhtiö R. J. Reynolds (3 000) ja alusvaatevalmistaja Hanes (2 500), joiden molempien pääkonttorikin sijaitsee kaupungissa. Reynolds-tupakkayhtiö on perustettu Winston-Salemissa vuonna 1875 ja työllistänyt siellä suurimmillaan jopa 30 tuhatta ihmistä. Sillä oli aiemmin kaupungin mukaan nimetyt savukemerkit Winston ja Salem, mutta ne myytiin vuonna 2015 Imperial Tobaccolle.
Kaupungissa sijaitsee myös pankki- ja vakuutusjätti BB&amp;T:n pääkonttori.
Dianbobo Baldé

Dianbobo "Bobo" Baldé (s. 5. lokakuuta 1976, Marseille, Ranska) on guinealainen uransa lopettanut jalkapalloilija. 192 senttimetriä pitkä Baldé pelasi keskuspuolustajana.
Baldé edusti ammattilaisuransa aikana Ranskassa Marseillen B-joukkuetta (1994–1999), Mulhousea (1997–1998, laina), Cannesia (1998–1999, laina) ja Toulousea (1999–2001). Vuonna 2001 hän siirtyi skotlantilaiseen Celticiin. Baldélle ei tarjottu kesällä 2009 enää uutta sopimusta ja hän palasi Ranskaan. Vuosina 2009–2011 hän edusti Valenciennesia ja vuosina 2011–2012 Arles-Avignonia, jossa lopetti uransa.
Yhteensä Baldé pelasi urallaan 62 ottelua Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä, 117 ottelua Ligue 2:ssa ja 161 ottelua Skotlannin valioliigassa. Hän voitti Skotlannin-mestaruuden viisi kertaa ja Skotlannin cupin kolmesti.
Guinean maajoukkueessa Baldé pelasi vuosina 2002–2012 yhteensä 54 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Jiří Jarošík

Jiří Jarošík (s. 27. lokakuuta 1977 Ústí nad Labem, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista Real Zaragozaa. 193 senttimetriä pitkän Jarošíkin pelipaikka on keskikentällä.
Jarošík on edustanut ammattilaisuransa aikana myös Sparta Prahaa (1996–2003), Slovan Libereciä (1997–1998, laina), Moskovan TsSKA:ta (2003–2005), Chelseaa (2005–2006) ja Birminghamia (2005–2006, laina). Celticissä hän on pelannut vuodesta 2006 lähtien.
Tšekin maajoukkueessa vuonna 2001 debytoinut Jarošík on pelannut 20 A-maaottelua.
Dan Donegan

Dan Donegan (s. 1. elokuuta 1968 Oak Lawn, Illinois, Yhdysvallat) on metalliyhtye Disturbedin kitaristi ja yksi perustajajäsenistä.
Donegan aloitti kitaransoiton teini-ikäisenä ja perusti yhtyeen nimeltä Vandal, joka soitti glam metalia. Hän on soittanut Disturbedissa sen perustamisesta lähtien, vuodesta 1996.
Hakan Şükür

Hakan Şükür (s. 11. syyskuuta 1971 Adapazarı, Turkki) on entinen turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti istanbulilaista Galatasarayta kolmetoista kautta ja pelasi sen lisäksi muun muassa Englannin Valioliigassa Blackburnin sekä Italian Serie A:ssa Torinon, Interin ja Parman riveissä. 
Eräs Hakan Şükürin ennätyksistä kansainvälisissä otteluissa on jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen nopein maali, joka syntyi pelikellon näyttäessä 10,8 sekuntia Turkin ja Etelä-Korean välisessä pronssiottelussa vuoden 2002 kisoissa.
Şükür pelasi 112 maaottelua vuosina 1992–2007. Hän teki 51 maaottelumaalia, mikä on Turkin maajoukkueen historiassa ylivoimaisesti eniten. Maaottelumäärissä hänen edellään on turkkilaisista vain maalivahti Rüştü Reçber. Şükür pelasi EM-kilpailuissa vuosina 1996 ja 2000 sekä MM-kilpailuissa 2002.
Urheilu-uransa jälkeen Şükür valittiin vuonna 2011 Turkin parlamentin, suuren kansankokouksen jäseneksi Istanbulista. Hänet valittiin Oikeus ja kehitys -puolueen ehdokkaana, mutta hän jätti puolueen joulukuussa 2013 vastalauseena Turkin hallituksen toimille Fethullah Gülenin perustamaa Hizmet-liikettä kohtaan. Nykyään (2022) Şükür elää poliittisessa maanpaossa Yhdysvalloissa lähes varattomana ja toimii Uber-taksinkuljettajana. Turkissa häntä uhkaa jopa neljän vuoden vankeustuomio.
Kodifiointi

Kodifiointi (, puunrunko; puutauluista koottu kirja) on koonnos, jossa voimassa olevat lain säännökset on lainsäädäntötoimin järjestetty yhtenäiseksi kirjaksi. 
"Koontaminen" on hajallaan ja eri lähteissä olevan normiston yhdenmukaistamista yhdeksi kokoelmaksi, koodeksiksi eli koonnokseksi. Kodifioinnin avulla voidaan yhdentää oikeudenkäyttöä ja hallintokäytäntöä.
Kodifikaatioita.
Eri maissa eri aikoina säädettyjä lain kodifikaatioita ovat olleet esimerkiksi:
Jack C. Haldeman II

Jack Carroll ”Jay” Haldeman II (18. joulukuuta 1941 – 1. tammikuuta 2002) oli yhdysvaltalainen biologi ja tieteiskirjailija. Hän oli tieteiskirjailija Joe Haldemanin vanhempi veli.
Bibliografia.
Sarjat.
Star Trek Adventures
Spaceways
Bill, Linnunradan sankari
Hohenheimin yliopisto

Hohenheimin yliopisto () on Baden-Württembergin pääkaupungin Stuttgartin vanhin korkeakoulu. Sen on perustanut vuonna 1818 Württembergin kuningas Vilhelm I. Yliopiston painopistealoja ovat maatalous- ja taloustieteet sekä luonnontieteet. 
Yliopistossa opiskelee 9 220 opiskelijaa. Vuonna 2012 sillä oli henkilökuntaa 2 104 henkilön verran, joista professoreja oli 114. Yliopiston vuosibudjetti on noin 122 miljoonaa euroa. Yliopiston päärakennuksena toimii Hohenheimin linna.
Lontoon pommitukset

Lontoon pommitukset toisessa maailmansodassa alkoivat 7. syyskuuta 1940 ja päättyivät 11. toukokuuta 1941. Pommitusten aluksi Saksan ilmavoimat pommitti Lontoota 57 peräkkäisenä päivänä tai yönä. Brittiläisessä kirjallisuudessa tämä ajanjakso tunnetaan nimellä the Blitz saksan kielen salamaa tarkoittavan sanan mukaan.
Iso-Britannia oli julistanut Saksalle sodan vuonna 1939 tämän miehitettyä Puolan. Jo tässä vaiheessa arvioitiin, että Lontoota tultaisiin pommittamaan ennemmin tai myöhemmin ja 13 % lontoolaisista (mukana paljon lapsia) pakeni maaseudulle. Odotettuja pommituksia ei kuitenkaan heti tullut ja suuri osa evakuoiduista ihmisistä palasi pian Lontooseen jatkamaan tavallista elämää.
Pommitukset Britanniaan alkoivat kesäkuun 1940 aikana ja kohdistuivat alussa sotilaallisesti strategisiin kohteisiin, kuten armeijan tukikohtiin, lentokentille ja tehtaisiin pääasiassa Etelä-Englannissa. Saksalaisten ilmaylivoima sai aikaan paljon tuhoja ja tappioita kuninkaallisille ilmavoimille. Jonkun aikaa näytti jo siltä, että ilmaherruus Britannian ilmatilassa olisi siirtymässä täysin saksalaisille.
Syyskuussa 1940 saksalaiset kuitenkin muuttivat taktiikkaansa ja alkoivat keskittää pommituksiaan Lontooseen tarkoituksenaan luhistaa teollinen toiminta ja siviilien luottamus hallintoonsa. Ensimmäiset pommitusaallot alkoivat 7. syyskuuta 1940 ja kohdistuivat aluksi East Endiin. Syyskuun puolivälin jälkeen pommitukset laajenivat eri puolille Lontoota. Pommituksia tehtiin pääsääntöisesti öisin, koska valoisan aikaan pommikonelaivueet kärsivät liian suuria tappioita.
Sadat pommikoneet aiheuttivat Lontoossa suuria aineellisia tappioita ja tappoivat tuhansia ihmisiä. Tiet, rautatiet, viemäristö, kaasu- ja vesiputkisto tuhoutuivat laajoilta alueilta. Vaurioiden korjaus oli kuitenkin hyvin tehokasta ja saksalaisten tavoitteet Lontoon teollisuuden ja kaupankäynnin lamauttamiseksi eivät toteutuneet.
Marraskuussa 1940 pommitukset hajautettiin myös muihin kaupunkeihin, mutta Lontoota pommitettiin edelleen toisinaan. Tätä jatkui toukokuuhun 1941, jolloin pommitukset lopetettiin Saksan keskittyessä hyökkäysvalmisteluihin Neuvostoliittoon.
7. syyskuuta – 31. joulukuuta välisenä aikana Lontoossa kuoli 13 339 ihmistä, ja 17 937 haavoittui vakavasti.
Stolypinin reformi

Stolypinin reformi oli Venäjän keisarikunnan pääministeri Pjotr Stolypinin mukaan nimetty, vuonna 1906 aloitettu uudistusohjelma. Sen tarkoituksena oli uudistaa Venäjän maataloutta siten, että tilakoko olisi kasvanut ja tilattomaksi jäänyt väestönosa olisi siirtynyt teollisuustyövoimaksi kaupunkeihin. Kyläyhteisöistä ("mir") eroaminen sallittiin ja itsenäiseksi maanviljelijäksi ryhtyminen tuli mahdolliseksi. Pyrkimyksenä oli synnyttää yritteliäisyyttä ja parantaa talouden monimuotoisuutta. Aloitettiin myös isojako, joka tarjoaisi viljelijöille edullisesti valtion ja aatelin maita. Pyrittiin synnyttämään varakkaiden maanviljelijöiden (kulakkien) ryhmä.
Reformin taustalla oli vuoden 1905 vallankumous, joka oli osoittanut, etteivät kyläyhteisöt olleet hallituksen näkökulmasta yhteiskunnallisen vakauden tae, kuten niiden puolustajat olivat mainostaneet, vaan pikemminkin levottomuuksien aiheuttajia. Heikentämällä kyläyhteisöjä Stolypin pyrki lisäämään järjestystä yhteiskuntaan, mutta samalla myös parantamaan maatalouden tuottavuutta. Uudistuksia ryhtyi toteuttamaan maatalousministeri Aleksandr Krivošein. 
Uudistuksella oli vastustajia. Äärivanhoillinen aatelisto katsoi sen etujensa vastaiseksi. Heidän poliittinen tukipilarinsa oli Venäjän valtakunnanneuvosto, joka alkoi juonitella Stolypiniä vastaan, minkä on katsottu johtaneen Stolypinin murhaan vuonna 1911. Toisaalta uudistus jätti maaseudun laajan kansankerroksen puutteenalaiseksi, jos he jäivät ilman maata. Bolševikit käyttivät tätä kannatuksensa laajentamiseen, ja he julistivat maadekreetin, jonka mukaan maatalousmaa jaettiin periaatteessa kaikille.
Maatalouden tuottavuuden parantamisessa Stolypinin reformi onnistui. Maatalouden tuotantomäärät kasvoivat jyrkästi vuosien 1906 ja 1914 välisenä aikana.
Jevgeni Preobraženski

Jevgeni Aleksejevitš Preobraženski (; 1886–1937) oli neuvostovenäläinen taloustieteilijä, jonka mukaan Neuvostoliiton teollistumisen esteenä oli saksikriisi eli se, että maaseutu otti osansa parantuneesta taloudellisesta tilanteesta eikä välttämättä kaupungeissa vielä kehittymässä oleva teollisuus ollut tuotantokustannustensa puolesta vielä tehokasta, minkä vuoksi teollistumista voitaisiin jouduttaa pitämällä maaseudun tulot pieninä.
Preobrazhenski korosti erityisesti ”sosialistisen kasautumisen" mahdollisuutta, jolla voitaisiin korvata kapitalistinen vaihe laajentamalla teollisuutta talonpoikaisväestön kustannuksella. Tämä olisi kuitenkin toteutettava hintojen avulla, ei pakkokeinoilla.
Jevgeni Preobraženski julkaisi asiasta kirjan, mikä osaltaan oli luomassa perustaa sille, että Neuvostoliitossa päätettiin nopeuttaa teollistumista teollistamalla valtion voimin raskaaseen teollisuuteen, aloittamalla viisivuotissuunnittelu ja maatalouden pakkokollektivisointi.
Preobraženskin kanssa eri mieltä talouspolitiikasta oli Lev Kamenev, joka piti politiikkaa niin maaseudunvastaisena, että se hänen mukaansa rikkoi työläisten ja talonpoikien liiton, mihin neuvostovalta oli ideologisesti vedonnut.
Preobraženskin teoriat olivat myös Nikolai Buharinin kannattaman NEP:in eli uuden talouspolitiikan vastainen, ja Preobrazhenski lähetettiin Siperiaan. Preobrazhenskistä tuli vielä joksikin aikaa Josif Stalinin suosikki, ja hän palasi takaisin julkiseen elämään vuonna 1930. Preobrazhenskin ennustus Stalinin teollistamissuunnitelmien aiheuttamasta kriisistä johti kuitenkin siihen, että hänet pidätettiin vuonna 1936 ja ammuttiin vuonna 1937.
Paavo Pesusieni elokuva

Paavo Pesusieni elokuva on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut animaatioelokuva, joka perustuu Nickelodeonin tuottamaan televisiosarjaan Paavo Pesusieni. Elokuvan ohjasi alkuperäisen sarjan luonut Stephen Hillenburg ja pääosaa esitti Tom Kenny.
Juoni.
Tangalassa on ongelmia: kuningas Neptunuksen kruunu on kateissa, ja johtaja Rapua epäillään sen kähveltämisestä. Hankkiakseen kruunun takaisin ja pelastaakseen johtaja Ravun Paavo Pesusieni suuntaa yhdessä parhaan ystävänsä Patrik Tähtösen kanssa kohti kavalaa Kotilokaupunkia.
Ääninäyttelijät.
Suomenkieliset.
Suomenkielisen version on tehnyt PVP Voice Oy.
Anastasia Lapsui

Anastasia Lapsui (s. 1944 Nida, Jamalin Nenetsia, Neuvostoliitto) on Suomessa vuodesta 1993 asunut Neuvostoliitossa syntynyt elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka on kansallisuudeltaan nenetsi. Nenetsin kieli kuuluu suomen kielen tavoin uralilaisiin kieliin.
Siperian luoteisosassa Jäämeren rannalla sijaitsevassa Jamalin Nenetsiassa syntynyt Lapsui valmistui Sverdlovskissa sijaitsevasta Uralin yliopistosta. Ennen elokuvauraansa hän oli radiotoimittaja Salehardin kaupungissa mutta teki myös käsikirjoituksia. Hän on ohjannut yhdessä miehensä Markku Lehmuskallion kanssa elokuvia nenetseistä, saamelaisista ja yleensä pienistä alkuperäiskansoista. 
Vuonna 2007 valmistuneesta elokuvasta "Matkalla" Lapsui sanoo:
Juovakenguru

Juovakenguru ("Lagostrophus fasciatus") on pussieläin, joka elää nykyään kolmella Australian länsipuolella olevalla saarella. Se on ainoa "Lagostrophus"-suvun ja Sthenurinae-alaheimon vielä elossa oleva laji. Juovakenguru eli ennen myös Australian mantereella, mutta kuoli sieltä sukupuuttoon ilmeisesti vuonna 1963; viimeinen näköhavainto siitä tehtiin vuonna 1906. Mantereelta katoaminen johtui mahdollisesti elinalueen hävittämisestä, ruoan vähenemisestä sekä saalistajien lisääntymisestä.
Käytös.
Juovakenguru on sosiaalinen yöeläin ja elää yleensä ryhmissä pesimisalueella. Pesät sijaitsevat tiheiköissä ja tiheiden pensaiden alla. Lajin urokset ovat erittäin aggressiivisia; aggressiivisuus ilmenee erityisesti urosten kesken ravinnosta taisteltaessa.
Ulkonäkö.
Juovakengurut ovat pienikokoisia; ne painavat noin 1,7 kg, naaraat ovat hieman uroksia painavampia. Kengurut ovat päästä häntään 80 cm:n pituisia, josta hännän pituus on noin puolet (keskimäärin 37,5 cm). Kuono on lyhyt ja turkki on pitkä ja harmaa, jossa on keltaisia ja hopeita täpliä. Alavatsalla turkki muuttuu vaaleamman harmaaksi. Selän puolella turkissa on keskiselältä lähteviä mustia raitoja, jotka jatkuvat aina hännän alkuun asti.
Ravinto.
Juovakenguru on kasvinsyöjä ja saa suurimman osan tarvitsemastaan nesteestä syömistään kasveista. Ruokavalio koostuu erilaisista ruohoista, hedelmistä sekä muista syötävistä kasveista.
Lisääntyminen.
Kiima-aika alkaa joulukuussa ja päättyy syyskuussa. Juovakenguru tulee lisääntymiskykyiseksi vuoden iässä mutta lisääntyy yleensä vasta toisena elinvuotenaan. Tiineys kestää muutaman kuukauden. Poikasia syntyy normaalisti vain yksi, mutta joskus naaras synnyttää vuoden aikana kahdesti. Poikaset pysyvät naaraan pussissa puoli vuotta, jonka jälkeen naaras hoitaa poikasta vielä kolmisen kuukautta. Tilanteissa, jossa poikanen kuolee, on joillakin naarailla toinen sikiö, josta voidaan synnyttää uusi poikanen.
Richard Bowdler Sharpe

Richard Bowdler Sharpe (22. marraskuuta 1847 Lontoo – 25. joulukuuta 1909 Lontoo) oli englantilainen eläintieteilijä.
Hän oli kustantaja Thomas Bowdler Sharpen ja Elizabeth Cooperin vanhin poika. 
Sharpe opiskeli Brightonissa, Peterboroughissa ja Loughboroughissa. 16-vuotiaana hän meni töihin W.H.Smith &amp; Son'ille Lontooseen. 2 vuotta myöhemmin hän siirtyi B. Quaritchin palvelukseen, joka oli aikansa johtava lontoolainen kustantaja ja kirjakauppias. 1864 hän alkoi kirjoittaa ensimmäistä teostaan, tutkielmaa kuningaskalastajasta.
1867 hän sai kirjastonhoitajan paikan Lontoon eläintieteellisestä seurasta. George Robert Grayn kuoltua 1872 hänet valittiin British Museumin eläintieteen osaston vanhemmaksi apulaiseksi, tehtävänään huolehtia museon lintukokoelmista. 1895 hänet korotettiin avustavaksi museonhoitajaksi museon selkärankaisten osastolla, missä virassa hän toimi, kunnes kuoli keuhkokuumeeseen. Hänen aikanaan museon lintukokoelma paisui 35 000:sta 500 000:een näytteeseen.
Sharpe perusti British Ornithologists' Clubin 1892 ja toimitti seuran lehteä vuosikausia. Hän ryhtyi toimittamaan valtavaa teossarjaa "Catalogue of the Birds in the British Museum" 1874. Hän itse kirjoitti 13½ osaa sarjan 27:stä lintuluettelosta vuosina 1874–1898. Alun perin hänen piti itse kirjoittaa koko luettelo, mutta työn osoittauduttua liika suureksi yhdelle miehelle, hän sai 10 tunnettua ornitologia avukseen. Lopullinen teossarja sisältää kuvauksen 11 617 lintulajista yli 2 255 suvusta.
Hän kirjoitti valmiiksi ja julkaisi useita edesmenneiden ornitologien kesken jääneitä teoksia, kuten John Gouldin "Birds of New Guinea" ja Seebohmin "Eggs of British Birds" ja "Monograph of the Turdidee". Hän julkaisi useita kansantajuisia lintukirjoja, kuten "Sketch-book of British Birds" (1898) ja "Wonders of the Bird World" (1898). Hän kirjoitti lähes 100 tieteellistä artikkelia. Sharpe kuvaili ja nimesi muun muassa afrikanpussitiaisen.
Kaksitäplähaukkakala

Kaksitäplähaukkakala ("Amblycirrhitus bimacula" vanh. "Amblycirrhitus bimaculata") on haukkakaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Kaksitäplähaukkakala kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Siinä on vaalealla pohjalla hiekanruskeita kuvioita. Kaksi silmätäplää sijaistevat silmän takana ja kyljen yläosassa selkäevän takareunan kohdalla. 
Alkuperä.
Täplähaukkakala elää luonnossa Indopasifisella merialueella: Itä-Afrikasta Mangarevalle, Tuamotu-saarille ja Havaijille, pohjoisessa Taiwanin ympäristöön asti ja koko Mikronesiassa.
Käyttäytyminen.
Kaksitäplähaukkakalaa voi pitää riutta-akvaariossa korallien kanssa, mutta pienet kalat ja katkaravut joutuvat helposti sen syömiksi. Se piileskelee korallien koloissa, ja on muutenkin arempi kuin muut haukkakalat. 
Ravinto.
Kaksitäplähaukkakala syö luonnossa merenpohjan selkärangattomia. Akvaariossa sille annetaan lihapitoista ruokaa joko kuivattuna tai mieluummin pakastettuna, ja sitä tulisi ruokkia ainakin kerran päivässä.
Cahiers du cinéma

Cahiers du cinéma [kaje dy sinema] on vaikutusvaltainen ranskalainen elokuva-alan lehti, jonka perustivat vuonna 1951 André Bazin, Jacques Doniol-Valcroze ja Joseph-Marie Lo Duca. Sen taustalla on vanhempi alan lehti "Revue du Cinéma", ja mukana oli myös jäseniä kahdesta pariisilaisesta elokuvakerhosta "Objectif 49" (muun muassa Robert Bresson, Jean Cocteau ja Alexandre Astruc) ja "Ciné-Club du Quartier Latin". Alkujaan toimittajana oli Éric Rohmer (eli Maurice Scherer), ja muita sen kirjoittajia olivat Jacques Rivette, Jean-Luc Godard, Claude Chabrol ja François Truffaut.
Kultakaudellaan lehti vaikutti voimakkaasti ranskalaiseen elokuvamakuun, niin sanotun uuden aallon syntyyn, sekä auteur-teorian leviämiseen. Cahiers du cinéman kirjoit­tajat löysivät muiden kaupal­lisena pitämästä amerikka­laisesta elokuvasta suuria ohjaajaneroja, joita lehti ryhtyi nostamaan: näitä olivat esimerkiksi Alfred Hitchcock ja Howard Hawks.
Magda Szabó

Magda Szabó (5. lokakuuta 1917 Debrecen, Unkari – 19. marraskuuta 2007 Kerepes, Unkari) oli unkarilainen kirjailija. Hän valmistui 1940 Debrecenin yliopistosta latinan- ja unkarin opettajaksi. 
Szabó aloitti uransa runoilijana, mutta varsinaisesti hän nousi maineeseen vuoden 1956 jälkeen romaaneillaan, joita on käännetty monille kielille. Hän sai vuonna 1949 Baumgarten-palkinnon, joka kuitenkin peruttiin poliittisista syistä, sillä vuosina 1949–1956 hänen teostensa julkaisu oli kommunistisessa Unkarissa kiellettyä. Hänen 1958 ilmestynyt romaaninsa "Fresko" sai heti lukijoiden suosion.
Szabó sai lukuisia palkintoja kotimaassaan. Lisäksi hänelle myönnettiin vuonna 2003 Ranskan Prix Femina parhaasta ulkomaisesta romaanista. Hänen teoksensa "Abigél" (1970) valittiin "Big Read" -äänestysohjelman unkarilaisessa versiossa kuudenneksi parhaaksi romaaniksi. Hän sai vuoden 1978 Kossuth-palkinnon.
Szabón teoksiin kuuluvat "Metsäkauris" (1962), "Paulan tähden" (1967), "Régimódi történet" (1977) ja "Für Elise" (2002).
Roberto Gerhard

Robert, myöh. Roberto Juan René Gerhard i Ottenwaelder (25. syyskuuta 1896 Valls, Katalonia, Espanja – 5. tammikuuta 1970 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta) oli espanjalainen säveltäjä. Hän oli isänsä puolelta sveitsiläistä ja äitinsä puolelta elsassilaista sukua.
Gerhard syntyi Vallsissa, Kataloniassa, ja opiskeli pianonsoittoa Enrique Granadosin ja sävellystä Felipe Pedrellin johdolla. Hän oli myös Arnold Schönbergin ainoana espanjalaisena oppilaana Wienissä ja Berliinissä. Hän palasi Barcelonaan vuonna 1928.
Gerhard pakeni Espanjan sisällissodan puhjettua Ranskaan eikä koskaan palannut vakituisesti kotiseuduilleen. Hän asettui Cambridgeen, Englantiin. Hän kärsi 1950-luvulta alkaen sydänvaivoista. Hän kuoli Cambridgessa 1970. 
Gerhardilta valmistui neljä sinfoniaa. Viidennestä on säilynyt luonnoksia vuodelta 1969. Lisäksi tuotantoon kuuluu mm. näyttämö- ja kamarimusiikkia.
Dolj (piirikunta)

Dolj on piirikunta Romanian Olteniassa. Piirikunnan pääkaupunki on Craiova. Sen pinta-ala on 7 414 km² ja siellä on noin 650 548 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 7 414 km². Alueen läpi virtaa Tonava ja 6 % sen pinta-alasta on aavikkoa.
Doljin piirikunta rajautuu idässä Oltin piirikuntaan, lännessä Mehedinţin piirikuntaan, pohjoisessa Gorjin ja Vâlcean piirikuntiin sekä etelässä Bulgarian Vidinin, Montanan ja Vratsan alueisiin.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 618 335 asukasta ja sen väestötiheys oli 99 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 96 %, romaneja 3 % sekä serbejä ja bulgarialaisia 1 %.
Tomás Bretón

Tomás Bretón (29. joulukuuta 1850 – 2. joulukuuta 1923) oli espanjalainen säveltäjä. 
Bretón syntyi ja aloitti opintonsa Salamancassa. Hän muutti 16-vuotiaana Madridiin ja pääsi opiskelemaan konservatorioon Emilio Arrietan johdolla. Hän suoritti lisäopintoja Roomassa, Milanossa, Wienissä ja Pariisissa. 
Bretón sai vuonna 1872 yhdessä Ruperto Chapín kanssa konservatorion ensimmäisen palkinnon ja nousi myöhemmin sen johtajaksi. Hän kuoli Madridissa 72-vuotiaana. Hänen tuotantoonsa kuuluu mm. lukuisia zarzueloja, kuten "La verbena de la paloma", mutta myös erinäisiä kamarimusiikkiteoksia.
Sthenurinae

Sthenurinae on kenguruiden (Macropodidae) heimoon kuuluva alaheimo. Ainoastaan yksi alaheimon lajeista on nykyisin elossa; muut lajit elivät pleistoseenikaudella.
Medicaid

Medicaid on Yhdysvaltain sairausvakuutusjärjestelmä, joka on suunnattu matalatuloisille. Medicaid perustettiin 1965. Sen rahoittavat osavaltiot, jotka käyttävät ohjelmasta omia nimiään kuten "Medi-Cal" Kaliforniassa, "MassHealth" Massachusettsissa ja "TennCare" Tennesseessa. Sitä hallinnoi Terveyspalvelu- ja sairasvakuutuskeskus "Centers for Medicare &amp; Medicaid Services CMS".
Medicaidiin ovat oikeutettuja vähintään "Aid to Families with Dependent Children" -ohjelmaan oikeutetut, alle kuusivuotiaat lapset ja raskaana olevat naiset, joiden perheen tulotaso on korkeintaan 133 % liittovaltion määritellystä köyhyysrajasta, 30. syyskuuta 1983 jälkeen syntyneet alle 19-vuotiaat, joiden perheen tulot ovat alle köyhyysrajan, Supplemental Security Incomen saajat, adoptio- tai sijaisvanhemmuusavustuksia saavat. Osavaltio voi myös taata tuen eräille muille rajatuille ryhmille. 
Medicaidia ei tule sekoittaa Medicareen, joka on liittovaltion rahoittama eläkeläisten sairausvakuutus.
Ruperto Chapí

Ruperto Chapí (27. maaliskuuta 1851 – 25. maaliskuuta 1909) oli espanjalainen säveltäjä. Hän kuuluu yhdessä Tomás Bretónin kanssa zarzuelan tunnetuimpiin nimiin, mutta sävelsi myös oopperan "Margarita la tornera" (ensiesitys 1909).
Chapí syntyi Villenassa, Alicantessa, valencialaisen parturin pojaksi. Hän kuoli Madridissa 57-vuotiaana.
Riikka Pelo

Riikka Pelo (s. 1972 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hän toimii vierailevana professorina kirjoittamisen maisteriohjelmassa Teatterikorkeakoulussa.
Pelon esikoisromaani "Taivaankantaja" ilmestyi vuonna 2006. Se sai Tiiliskivi-palkinnon ja oli Runeberg-palkintoehdokas. Pelon toinen romaani "Jokapäiväinen elämämme" palkittiin vuoden 2013 Finlandia-palkinnolla. Teos oli ehdolla myös Runeberg-palkinnon saajaksi.
Ura ja elämä.
Pelo sai vuonna 1998 kunniamaininnan J. H. Erkon kirjoituskilpailussa. Vuonna 2002 hän sijoittui kilpailussa toiseksi.
Vuonna 2006 ilmestyi Pelon esikoisromaani "Taivaankantaja", joka kertoo lestadiolaisuudesta pienen tytön näkökulmasta. Se sai Tiiliskivi-palkinnon ja oli ehdolla Runeberg-kirjallisuuspalkinnon sekä Vuoden kristillinen kirja -palkinnon saajaksi.
Pelon Finlandia-palkittu toinen romaani "Jokapäiväinen elämämme" kertoo venäläisestä runoilija Marina Tsvetajevasta ja tämän tyttärestä Ariadna Efronista Stalinin ajan Neuvostoliitossa. Joulukuussa 2013 teos valittiin myös Runeberg-palkintoehdokkaaksi.
Pelo on opiskellut yleistä kirjallisuustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän valmistui taiteen maisteriksi uusien medioiden koulutusohjelmasta Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2004. Pelo on opettanut kirjoittamista Aalto-yliopistossa, Työväen Akatemiassa ja Kriittisessä korkeakoulussa sekä työskennellyt kustannustoimittajana. Hän on entinen Nuoren Voiman Liiton hallituksen puheenjohtaja.
Pelo asuu Helsingin Roihuvuoressa. Hänen perheeseensä kuuluu mies ja kaksi aikuista poikaa.
Federico Chueca

Federico Chueca (5. toukokuuta 1846 – 20. heinäkuuta 1908) oli espanjalainen säveltäjä. 
Chueca syntyi Madridissa ja pääsi konservatorioon 8-vuotiaana. Osin perheensä painostuksesta hän jätti musiikin ja keskittyi lääketieteen opiskeluun. Hänet pidätettiin vuonna 1866 opiskelijamielenosoituksessa, ja kolmen vankeuspäivänsä aikana hän sävelsi "Lamentos de un preso" -sarjan, joka nousi Francisco Asenjo Barbierin tuella huomattavaan suosioon.
Chueca saattoi omistautua musiikille. Hän työskenteli pianistina ja sävelsi mm. lukuisia zarzueloja, joista tunnetuimpia ovat "La gran vía" (1886), "Cádiz" (1886), "El chaleco blanco" (1890), "La alegría de la huerta" (1900) ja "El bateo" (1901). Hän kuoli 62-vuotiaana.