Isabella d’Este

Isabella d’Este (18. toukokuuta 1474 Ferrara, Ferraran herttuakunta – 13. helmikuuta 1539 Mantova. Mantovan markiiikunta) oli italialainen aatelinen, Ferraran prinsessa ja Mantovan markiisitar. 
Hän oli Italian renessanssiajan vaikutusvaltaisimpia naisia. Hän kuului Esten aatelis- ja hallitsijasukuun ja tuli tunnetuksi muun muassa taiteen mesenaattina.
Suku ja koulutus.
Isabellan vanhemmat, Ferraran herttua Ercole I d’Este (1431–1505) ja Napolin prinsessa Eleonora d'Aragona (1450–1493) olivat varakkaita taiteen tukijoita. Isabella d’Este oli syntyperänsä ja avioliittonsa kautta sukua useille sen ajan Italian hallitsijoille. Hänen isovanhempansa olivat Napolin kuningas Ferdinand I ja Isabella di Taranto Clermont sekä Ferraran markiisi Niccolò III d'Este ja Ricciarda da Saluzzo. Hän oli seitsemästä sisaruksesta vanhin, hänen nuorempi sisarensa oli Beatrice d’Este, Milanon herttuatar ja veljensä tuleva Ferraran herttua Alfonso d'Este (1476–1534), jonka toinen puoliso oli Lucrezia Borgia.
Vanhemmat kouluttivat tyttäriään yhtä paljon kuin poikiaan, ja Isabella oppi kreikkaa ja latinaa sekä musiikkia ja puhetaitoa. 
Huhtikuussa 1480 Isabellaa kosittiin Francesco Gonzagalle, Mantovan markiisiaatin 15-vuotiaalle perilliselle, 25 000 dukaatin myötäjäisiä vastaan. Ferrarassa 28. toukokuuta allekirjoitettu kihlaussopimus vahvisti kahden naapurivaltion välistä liittoa, jota aiempi sukulaisuus oli jo lujittanut. Mantovan lähettiläiden ensimmäisten raporttien mukaan morsianta kuvailtiin erittäin älykkääksi ja vahvaksi persoonallisuudeksi. Isabella ei ollut kaunis, ja Mantovaan saavuttuaan hän alkoi lihoa, mikä myöhemmin johti merkittävään ylipainoon. Tämä on kuvattuna Rubensin maalaamassa muotokuvassa, joka luultavasti perustui Tizianin maalaukseen. Avioliittosopimuksessa määrättiin, että morsian ei saapuisi Mantovaan ennen kuin hän täyttäisi kolmetoista vuotta. Pian tämän jälkeen tuolloinen Milanon valtionhoitaja Ludovico Sforza il Moro pyysi myös hänen kättään, mutta herttua Ercole d'Este lupasi Sforzalle sen sijaan toisen tyttärensä, Beatricen. 
Odottaessaan avioliittoiän saavuttamista hän jatkoi koulutustaan ​​ensin Jacopo Gallinon ja sitten Battista Guarinon, tunnetun Ferraran yliopiston professorin, johdolla. Heidän kanssaan hän opiskeli klassikoita, latinan ja kreikan kielioppia ja sepitti itsekin runoja. Runouden ohella – jota hän harjoitti opettajansa, oppinut Antonio Tebaldeon kanssa – hänelle muodostui suuri rakkaus musiikkiin, laulamiseen ja tanssiin, jonka hän pian jakoi tulevan aviomiehensä kanssa.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Isabella d’Este avioitui 16-vuotiaana Mantovan markiisi Francesco II Gonzagan kanssa. He saivat seitsemän lasta, joista Federicosta tuli seuraava markiisi ja Ercolesta kardinaali. Eleanorasta tuli Urbinon herttuatar, tyttäret Ippolita ja Livia Osanna ryhtyivät kirkolliselle uralle ja menivät nunniksi luostariin. Ferrantesta tuli upseeri Kaarle V:n armeijaan.
Heille syntyi kahdeksan lasta:
Markiisitar.
Avioliitto nosti Isabella d’Esten Mantovan kanssahallitsijaksi puolisonsa rinnalle, ja tämän pitkien poissaolokausien aikana markiisitar käytti valtaa niin lainsäädännön, kansantalouden maatalouspolitiikan, kansanterveyden kuin vakoilunkin aloilla. Hän raportoi miehelleen kirjeitse, ja tuli näin dokumentoineeksi ajan vallankäyttöä. Francescon ollessa kotona Isabella matkusti diplomaattisissa tehtävissä ja edusti Montovaa Rooman, Milanon, Napolin ja Venetsian hoveissa. Mantovan arkistoissa on 12 000 Isabellan kirjoittamaa kirjettä.
Markiisi Francesco joutui sotavangiksi vuonna 1509, ja markiisitar Isabellasta tuli virallinen sijaishallitsija. Hän neuvotteli miehensä vapaaksi.
Isabella d’Este jäi leskeksi markiisi Francesco Gonzagan kuoltua maaliskuussa 1519. Hänen poikansa oli liian nuori hallitsemaan, joten Isabella toimi tämän sijaishallitsijana. Hän nousi tämän jälkeen Mantovassa poliittiseksi voimahahmoksi ja kuoli Ferrarassa 64-vuotiaana helmikuussa 1539. 
Taiteiden suosija.
Isabella d’Este keräsi poikkeuksellisen laajan taidekokoelman. Vuonna 1542 siihen laskettiin kuuluneen 1 620 esinettä, joiden joukossa oli yli kaksisataa kirjaa, rahoja, jalokiviä ja taidemaljakoita. Hän tuki muun muassa Rafaelia, Andrea Mantegnaa, Bartolomeo Tromboncinoa ja Marchetto Caraa. 
Leonardo da Vinci piirsi d’Estestä muotokuvan vuonna 1499 vieraillessaan Mantovassa. Tizian maalasi muotokuvansa vasta vuonna 1534, jolloin Isabella oli jo 60-vuotias. Hän ei enää istunut mallina, vaan Tizianin piti käyttää pohjana aikaisempia kuvia.