tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Silje Nergaard

Silje Nergaard (s. 19. kesäkuuta 1966 Steinkjer, Norja) on norjalainen jazz-laulaja ja -säveltäjä. Hänen aiemmassa tuotannossaan on myös pop-vaikutteita, mutta Nergaardin tuoreimmat julkaisut painottuvat enemmän jazzin puolelle.
Nergaard varttui Hamarissa.
Ruode

Ruode merkitsee arkkitehtuurissa suippenevan rakenteen pitkittäistä tukikaarta. Gotiikalle tyypillisiä ovat ristiholvit, eli ruodeholvit, joiden holvivaippojen välissä ovat niitä tukevat ruoteet.
Rakennustekniikassa ruoteet ovat korokemaisia koolauksia. Esimerkiksi kattoruoteet toimivat vesikatteen alusrakenteena. Ruodelautojen päälle asennetaan peltikate.
Dean Rusk

David Dean Rusk (9. helmikuuta 1909 Cherokee County Georgia, Yhdysvallat – 20. joulukuuta 1994) oli Yhdysvaltain ulkoministerinä vuosina 1961–1969 presidenttien John F. Kennedy ja Lyndon B. Johnson alaisuudessa.
Rusk toimi uransa alussa muun muassa yliopistonopettajana, kunnes tuli 1946 ulkoministeriöön. Hänet nimitettiin vuonna 1950 apulaisulkoministeriksi, ja hän vaikutti merkittävästi Yhdysvaltojen toimintaan Korean sodassa. Vuonna 1952 hän siirtyi ulkoministeriöstä Rockefeller-säätiön palvelukseen toimien sen johtajana vuosina 1952–1960.
Presidentti John F. Kennedy nimitti Ruskin vuonna 1961 ulkoministerikseen. Hän oli vuonna 1962 mukana neuvottelemassa rauhanomaista ratkaisua Kuuban ohjuskriisiin.
Rusk kannatti sotilaallisia toimia kommunismin leviämisen ehkäisemiseksi, ja hänestä tuli yhdessä puolustusministeri Robert McNamaran kanssa yksi Vietnamin sodan merkittävimmistä tukijoista. Hänen päättäväinen kommunismin vastainen linjansa ilmeni myös siten, että hän vastusti Kiinan kommunistihallinnon tunnustamista Kiinan kansan lailliseksi edustajaksi.
Rusk kuului demokraattiseen puolueeseen, joten hän joutui jättämään ulkoministerin tehtävät republikaani Richard Nixonin tullessa presidentiksi vuonna 1969. 
Ulkoministeriuransa jälkeen Rusk toimi vuosina 1970–1984 kansainvälisen oikeuden professorina Georgian yliopistossa. Vuonna 1977 yliopistoon perustettiin hänen mukaansa nimetty Dean Rusk Center for International Law and Policy.
OTR-21 Totška

OTR-21 Totška tai 9K79 on venäläinen lyhyen kantaman ballistinen ohjus (SRBM). Tämän sotanäyttämön ohjuksen nimi on venäjäksi Tочка eli suomeksi "Piste". Se on tunnettu myös Naton koodinimellä SS-21 Scarab. Ohjus korvasi tykistöraketit eli FROG-raketit. 
Muiden maiden ohjuksista Yhdysvaltain Lance (ohjus) ja Ranskan Pluton ovat samankaltaisia kuin OTR-21.
OTR-21:n kantama on 70 kilometriä, parannetussa mallissa 120 kilometriä. Ohjuksessa on joko tavanomainen tai ydinkärki. Ydintaistelukärki on 10 tai 100 kilotonnia. Osumatarkkuus 70 kilometrin kantamalla on 160 metriä.
Ingen (yhtye)

Ingen on suomalainen rockyhtye, joka pyrkii ammentamaan vaikutteita lukuisista eri tyylilajeista ja sekoittamaan perinteisiin elementteihin kokeellisia aineksia. Yhtyeen sanoitukset ovat pääasiassa absurdeja ja/tai kantaa ottavia. Ingen on ruotsin kielen sana, joka tarkoittaa "ei mitään".
Kokoonpano.
Yhtyeen alkutaipaleilla soitin ja soittaja -yhdistelmät vaihtelivat, mutta nykyisin kokoonpano on vakiintunut.
Julkaisut.
Yhtyeen koko tuotanto koostuu käytännössä internet-julkaisuista, vaikka ensimmäisestä albumista ja toisesta EP:sta onkin olemassa joitakin fyysisiä kappaleita.
Kantatie 63

Kantatie 63 on Suomen Pohjanmaalla Kauhavalta Kaustisen kautta Ylivieskaan kulkeva kantatie. Tien pituus on 169 kilometriä. Tie on pääosin uudehko ja hyvälaatuinen, ja sitä käyttää myös raskas liikenne. Yhdessä Liminkaan jatkuvan kantatien 86 kanssa se muodostaakin vaihtoehdon länsirannikolla kulkevalle valtatie 8:lle.
Historiaa.
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 63 oli Karjalankannaksella Viipurista Kyyrölän ja Kivennavan kautta Terijoen Kuokkalaan kulkenut tie. Jatkosodan jälkeen tie jäi kokonaan luovutetulle alueelle ja tienumero 63 poistui käytöstä.
Kauhavan ja Ylivieskan välinen tie rakennettiin pääosin uudelleen 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Parannustöiden jälkeen uusi tie numeroitiin aluksi maantieksi 740. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa siitä tehtiin kantatie ja se sai pitkään käyttämättömänä olleen tienumeron 63.
OTR-23 Oka

OTR-23 Oka (, myös R-400 Oka, 9M714) on neuvostoliittolainen lyhyen kantaman ohjus. 
Se kehitettiin Scud-C:n seuraajaksi. Okasta kehitettiin myöhempi Iskander-tyypin taktinen ohjus eli SS-26 Stone.
OTR-23 Oka:n tekniset tiedot.
OTR-23 Oka/SS-23 Spider
Helsingin aikuislukio

Helsingin aikuislukio on Helsingissä toimiva lukio- ja peruskoulukoulutusta tarjoava oppilaitos. Koulu perustettiin syksyllä 2009 yhdistämällä silloinen Helsingin aikuislukio, Itäkeskuksen aikuislukio ja Mäkelänrinteen aikuislukio. Koulu toimii kolmessa toimipisteessä Helsingissä: Itä-Helsingin, Keskustan ja Mäkelänrinteen toimipisteissä. Keskustan ja Mäkelänrinteen toimipisteissä voi opiskella pääasiassa lukiokursseja, Itä-Helsingin toimipisteessä puolestaan sekä lukion että perusasteen kursseja. Opiskelija voi suorittaa koko peruskoulun tai lukion tai opiskella yksittäisiä aineita / kursseja. Ylioppilaskokeisiin voi osallistua myös ammattitutkinnon perusteella. Itä-Helsingin toimipisteessä toimii myös maahanmuuttajataustaisten nuorten perusopetukseen valmistavan opetuksen ryhmä. Mäkelänrinteen toimipisteessä järjestetään puolestaan aikuisten lukiokoulutukseen valmistavaa koulutusta. Koulu antaa lisäksi lukio-opetuksen Helsingin sosiaali- ja terveysalan oppilaitoksessa sekä Helsingin tekniikan alan oppilaitoksen kaksoistutkintoa suorittaville. Helsingin aikuislukio vastaa myös Helsingin vankilan opetuksesta.
Helsingin aikuislukiossa noudatetaan kuusijaksojärjestelmää, jossa lukuvuosi jakautuu noin kuuden viikon pituisiin jaksoihin. 
Kuten kaikissa lukioissa, mahdolliset aiemmat opinnot pyritään hyväksilukemaan, jolloin osa kursseista hyväksytään opintosuorituksina. Opiskelu on ilmaista lukion tai perusasteen päättötodistusta tai kaksoistutkintoa varten opiskeleville. Aineopiskelijoilta peritään pieni kurssimaksu. Oppilaitokseen ei ole erityistä hakua, vaan halukkaat oppilaat hyväksytään ilmoittautumisen perusteella.
Tori Spelling

Victoria Davey "Tori" Spelling (s. 16. toukokuuta 1973 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti Donna Martinin roolista 1990-luvun televisiosarjassa "Beverly Hills 90210".
Tori Spelling on elokuvatuottaja Aaron Spellingin tytär ja siten isänsä puolelta puolanjuutalaista ja venäjänjuutalaista sukujuurta. Tori Spelling oli naimisissa näyttelijä Dean McDermottin kanssa vuosina 2006–2021 ja heillä on viisi lasta.
Pohjois-Makedonian jalkapallomaajoukkue

Pohjois-Makedonian jalkapallomaajoukkue edustaa Pohjois-Makedoniaa jalkapallon kansainvälisissä maajoukkuekilpailuissa. 
Historia.
Makedonian jalkapalloliitto on perustettu jo vuonna 1949, mutta Fifan ja Uefan jäseneksi se tuli vasta vuonna 1994 tuolloisen Makedonian tasavallan oltua tätä ennen osa Jugoslaviaa. Ensimmäisen ottelunsa Makedonian tasavalta pelasi vuonna 1993; ensimmäisen kerran se osallistui arvokisakarsintoihin vuoden 1996 Englannin EM-kisoihin. Ensimmäisen kerran se selviytyi EM-kisoihin 2020 voittamalla karsintojen pudotuspelien loppuottelussa Georgian 1-0.
Tony Hibbert

Tony Hibbert (s. 20. helmikuuta 1981 Liverpool, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edusti koko vuonna 2016 päättyneen uransa ajan Englannin Valioliigassa pelaavaa Evertonia. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Hibbert teki liigadebyyttinsä Evertonissa vuonna 2001 2–0-voittoon päättyneessä ottelussa West Hamia vastaan. Hän kuului vuonna 1998 Evertonin FA Youth Cupin voittaneeseen joukkueeseen, jossa pelasivat myös muun muassa Francis Jeffers, Michael Ball sekä Leon Osman. Koko uransa ajan Evertonissa pelannutta Hibbertia pidettiin joukkueen parhaimpana taklaajana ja erityistä on, että yli 200 valioliigaottelua joukkueessa pelannut Hibbert ei tehnyt yhtään maalia ammattilaisuransa aikana.
Tyrannotitan

Tyrannotitan oli suuri Carcharodontosauridae-heimoon kuulunut hirmulisko, joka löydettiin Argentiinasta 2005. "Tyrannotitanista" on julkaistu vain vähän tietoa; fossiileista on julkaistu nelisivuinen kuvaus. "Tyrannotitan" oli peto. Se eli noin 120–110 miljoonaa vuotta sitten liitukaudella. "Tyrannotitan" oli 12,2 metriä pitkä painoi 6 000–7 000 kg.
Eeva-Liisa Manner -palkinto

Eeva-Liisa Manner -palkinto on Suomen Kirjailijaliiton vuodesta 1997 alkaen jakama tunnustus ansioituneelle runoilijalle. Palkinto on nimetty kirjailija Eeva-Liisa Mannerin mukaan. Se jaetaan noin viiden vuoden välein. Vuonna 2021 palkinnon suuruus oli 10 000 euroa.
Palkitut.
Vuonna 2007 palkinto myönnettiin nimellä Nuori Manner Vilja-Tuulia Huotariselle.
Tšekkoslovakian jääkiekkomaajoukkue

Tšekkoslovakian jääkiekkomaajoukkue edusti Tšekkoslovakiaa jääkiekossa ja on yksi kaikkien aikojen menestyksekkäimmistä jää­kiekko­maa­joukkueista. Tšekkoslovakian hajottua vuonna 1993 Tšekki ja Slovakia perustivat omat erilliset maajoukkueensa. Tšekin jääkiekkomaajoukkue peri Tšekkoslovakian joukkueen paikan A-sarjassa. Slovakia puolestaan joutui aloittamaan alimmalta sarjatasolta eli C-sarjasta, mutta nousi pian A-sarjaan pysyvästi.
Historiaa.
Joukkueen edeltäjänä voidaan pitää Böömin jääkiekkomaajoukkuetta. Tšekkoslovakian jääkiekkomaajoukkue pelasi ensimmäisen virallisen maaottelunsa Antwerpenissä Kanadaa vastaan 24. huhtikuuta 1920. Ottelu päättyi Kanadan voittoon 15–0.
Vuonna 1950 Tšekkoslovakian sosialistisen tasavallan kommunistit lähettivät valtaosan joukkueen pelaajista vankiloihin ja pakkotyöhön. Osa pelaajista sai jopa 15 vuoden vankeustuomioita ja osa kuoli vaikeisiin olosuhteisiin. Kyseessä oli yksi ensimmäisistä maan näytösoikeudenkäynneistä, ja pelaajia syytettiin muun muassa maanpetoksesta.
Maajoukkueen viimeinen ottelu pelattiin 19. joulukuuta 1992, jolloin Sveitsi kaatui lukemin 7–2.
Kalle Kaartinen

Kaarlo ”Kalle” Uolevi Kaartinen (s. 5. syyskuuta 1930 Helsinki) on suomalainen jazzmuusikko ja säveltäjä. Kaartisen soittimet ovat klarinetti ja tenorisaksofoni. Säveltäjänä hänet tunnetaan erityisesti jingle-mainosmusiikin tekijänä, muun muassa ”Ajatar on Forumissa” ja ”Suomen suosituin riisi on Risella” klassikkomainosten musiikki on Kaartisen. Hän myös spiikkasi matalalla äänellään monia mainoksia, kuten ”Raid tappaa talossa ja puutarhassa”. Oman kertomansa mukaan ”Jingle-Charles” Kaartinen on tehnyt musiikin noin 500–600 mainokseen 1960–1990-luvuilla.
Kaartinen sai Imatra Big Band Festivalin Suomen jazzlegenda-palkinnon vuonna 2003.
Iso Myy

Iso Myy on Joensuussa sijaitseva kauppakeskus. Aivan keskustassa, torin naapurikorttelissa sijaitsevan kauppakeskuksen suunnittelivat arkkitehdit Georgios Fasoulas, Pertti Hakamäki ja Frank Schauman ja sen rakentamisesta vastasi Kiinteistökehitys Laakkonen Oy.
Kauppakeskus avattiin virallisesti marraskuussa vuonna 2007. Rakennuksen kerrosala on 35 000 neliömetriä ja siinä on liiketilaa noin 20 000 neliömetriä. Sen kokonaiskustannusarvio oli 80 miljoonaa euroa. Iso Myyssä on yli 70 liikettä ja suuri pysäköintihalli.
Iso Myyn ja Kauppakeskus Metropolin välillä on Niskakadun ylittävä yhdyssilta.
The Duplo!

The Duplo! on vuonna 1996 perustettu helsinkiläinen rockyhtye. Alun perin garage rock -juurista ponnistaneen orkesterin myöhempi tuotanto on ollut paikoitellen kokeilevaa ja erilaisia elektronisia soittimia sekä konemusiikin keinoja hyödyntävää, unohtamatta kuitenkaan alkuperäisiä rockvaikutteita.
The Duplon perustajajäsenistä Aleksi Pahkala ja Lasse Joutsenkunnas soittavat orkesterissa yhä. Alkuperäisessä kokoonpanossa rumpuja soitti mediapersoona Wallu Valpio. Yhtye on julkaissut kaksi albumia, "We Love Duplo!" (Stupido Records, 1999) ja "Rainbow" (Stupido Records, 2002).
Vuonna 2016 yhtye palasi alkuperäiseen kokoonpanoonsa ja julkaisi uuden singlen.
Mark Steven Johnson

Mark Steven Johnson (s. 30. lokakuuta 1964 Hastings, Minnesota, Yhdysvallat) on Hollywoodissa työskentelevä elokuvakäsikirjoittaja, -ohjaaja ja -tuottaja.
Johnson tunnetaan parhaiten käsikirjoittamastaan ja ohjaamastaan "Daredevil"-toimintaelokuvastaan, joka oli avausviikonloppunsa katsotuin vuonna 2003 yli 40 miljoonan dollarin tuloksellaan. Ben Affleckin tähdittämä elokuva maksoi peräti 78 miljoonaa dollaria, ja lipputuloja kertyi 179 miljoonaa dollaria. Elokuva perustui Marvel Comicsin sarjakuviin. Ohjaajaa valittaessa ehdolla olivat olleet myös Chris Columbus ja Carlo Carlei ennen kuin Johnson valittiin. Taloudellisesta menestyksestään johtuen elokuva sai Rob Bowmanin ohjaaman spin-off-tyylisen jatko-osan "Elektra" (2005), joka kertoi "Daredevilin" naispäähenkilöstä Elektrasta.
Johnsonin ura alkoi kuitenkin jo vuonna 1993 valmistuneen "Äksyt vanhat herrat" -komedian myötä. Donald Petrien ohjaaman elokuvan käsikirjoitus oli Johnsonin tekemä, ja hän sai korkean 300 000 dollarin palkkion jo esikoistyöstään. Kaksi vuotta myöhemmin elokuva sai jatko-osan, jonka Johnson myös kirjoitti. Molemmat keräsivät yli 70 miljoonaa dollaria lipputuloja. Johnsonin kolmas käsikirjoitus floppasi. "Koulun kauhu" (1998) keräsi vain muutaman miljoonan dollarin lipputulot, ja elokuvan pääosassa nähty Tom Arnold voitti huonoimman näyttelijän palkinnon. 
Johnsonin ensimmäinen ohjaustyö oli hänen kirjoittamansa "Ystäväni Simon Birch" (1998). Elokuva perustui John Irvingin romaaniin, ja jäi pari miljoonaa dollaria tappiolle. Siitä huolimatta Johnsonin käsikirjoitukset tekivät yhä kauppansa, ja Troy Millerin ohjauksessa valmistui samaisena vuonna kolmas Johnsonin elokuva. Elokuvan budjetti oli 85 miljoonaa dollaria, mutta tuloja kertyi vain 34 miljoonaa dollaria.
Vuonna 2007 Johnson oli ajankohtainen kirjoittamansa ja ohjaamansa "Ghost Rider – aaveajaja" -elokuvan myötä. Trillerin pääosissa nähdään Nicolas Cage ja Eva Mendes, ja elokuvan budjetti oli noin 120 miljoonaa dollariia.
Satakunnan Työ

Satakunnan Työ oli Porissa ilmestyvä vasemmistoliittolainen verkkolehti, joka perustettiin sanomalehtenä vuonna 1946. Viimeinen paperilehti julkaistiin 31. joulukuuta 2015, jonka jälkeen Satakunnan Työ on ilmestynyt epäsäännöllisesti päivitettynä verkkolehtenä. 2018 mennessä myös verkkojulkaisun toiminta on päättynyt. Kolmipäiväisen lehden levikki oli vielä 1980-luvun alussa yli 16 000 kappaletta, mutta vuonna 2009 enää 2 680.
Historia.
Satakunnan Työ sai alkunsa huhtikuussa 1945, jolloin perustettiin "Hämeen ja Satakunnan Kustannus Oy Yhteistyö" julkaisemaan Satakunnassa ja Pohjois-Hämeessä ilmestyviä kansandemokraattisia sanomalehtiä. "Hämeen Yhteistyö" alkoi ilmestymään jo vuoden 1946 alussa, kunnes saman vuoden syyskuusta lähtien julkaistiin molempien maakuntien yhteistä lehteä. Sen nimenä oli aluksi "Hämeen Yhteistyö – Satakunnan Yhteistyö", joka vielä lokakuussa muutettiin muotoon "Hämeen-Satakunnan Yhteistyö". Satakunnan Työ alkoi vihdoin ilmestymään itsenäisenä lehtenä vuoden 1947 alussa, jolloin lehteä julkaisi SKDL:n Satakunnan piirijärjestö ja myöhemmin Satakunnan Työ Oy. Lehti omisti yhdessä SKDL:n Satakunnan piirijärjestön kanssa kirjapainon Satakunnan Yhteisvoima Oy, joka toimi lehden toimituksen kanssa Karjarannan kaupunginosassa. 
Vuonna 2004 Satakunnan Työn julkaisijaksi vaihtui Kansan Uutiset Oy. Kolmipäiväinen lehti muuttui samalla viikkolehdeksi ja "Kansan Uutiset" avasi Poriin oman aluetoimituksen. Viimeiset vuotensa lehti ilmestyi Vasemmistoliiton myöntämän puoluelehtituen turvin. Kun tuki lakkautettiin vuoden 2016 alussa päätettiin myös Satakunnan Työ lakkauttaa. Samassa yhteydessä lehtituen menettivät myös "Kansan Tahto" sekä "Ny Tid". 
Elokuussa 2015 Satakunnan Työn julkaisuoikeudet siirtyvät Satakunnan Vasemmistoliitolle. Julkaisuoikeuksia olisi itselleen halunnut myös Kansan Sivistystyön Liiton Porin opintojärjestö. Toimintaa jatkettiin verkkolehtenä, jonka tekemisessä on kuitenkin ollut ongelmia. Esimerkiksi syksyllä 2016 nettijulkaisu oli kokonaan suljettuna.
Hekatonkheires

Hekatonkheires (, ), "satakätiset" olivat kreikkalaisen mytologian taruolentoja. Ne kuuluivat gigantteihin eli muotopuoliin jättiläisiin.
Hekatonkheires-veljeksiä oli kolme: Kottos, Gyges ja Briareos. Heillä kaikilla oli viisikymmentä päätä ja sata kättä. He taistelivat Zeuksen ja muiden kreikkalaisten jumalten puolella titaaneja vastaan. Taistelun lopuksi he heittivät kerralla kolmesataa kiveä titaanien vuorilinnoitukseen, jolloin titaanit antautuivat. Briareos lienee sama kuin Aigaion.
YPKVV

 
YPKVV () on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen terrorisminvastainen yksikkö ja tiedustelujärjestö, joka auttaa supersankareita ja tavallisia kansalaisia vastustamaan luonnollisia sekä yliluonnollisia uhkia.
Järjestön nimi on lyhenne sanoista Ylimmän Päämajan Kansainvälisen Vakoilun Vastustamisjaos (). Vuonna 1991 englanninkieliseksi nimeksi vaihdettiin "Strategic Hazard Intervention Espionage Logistics Directorate". Marvel Cinematic Universessa ja myöhemmissä medioissa myös S.H.I.E.L.D. oli lyhenne nimestä "Strategic Homeland Intervention, Enforcement and Logistics Division".
Historia.
YPKVV perustettiin vastaamaan teknologisesti kehittynyttä, uusfasistista rikollisjärjestö Hydraa. YPKVV on planeetan suurin ja tehokkain voima maailmanrauhaa uhkaavissa tehtävissä, terrorismin vastustamisessa ja muukalaisinvaasioiden torjunnassa.
Suurin osa YPKVV:n operaatioista on salaisia, mutta joihinkin kuuluu julkisia aktiviteetteja. Organisaation sopimus estää sitä kumoamasta valtion asevoimia osallistumalla sotatoimiin vihollisen maaperällä. Asevoimien kanssa hoidetut tehtävät koordinoidaan sulavasti, kuten tapauksessa, kun Yhdysvaltain armeija jahtasi Hulkia. Kaikki piilo-operaatiot ovat automaattisesti YPKVV:n työtä, jolloin asevoimia ei tarvita. Toisin kuin lukuisat kansalliset tiedustelujärjestöt kuten CIA, Mossad tai MI6, YPKVV:en kuuluu kansainvälinen jäsenyys ja oikeudenhoito. Suurin osa maailman vapaista valtioista osallistuu YPKVV:n toimintaan ja auttavat sen toimintaa omalla maaperällään.
YPKVV:n perustajat pysyvät anonyymeinä; sen johtajiin kuuluu tunnettuja valtio- ja yhtiöjohtajia. Tiedettyjä YPKVV:n perustamisessa mukana olleita olivat Howard Stark ja Peggy Carter. Hydran salamurhaajat tappoivat organisaation ensimmäisen johtajan, jonka henkilöllisyys on salainen. Hänen korvaajansa oli CIA:n agentti Nick Fury. YPKVV:n korkea-arvoisimpana agenttina Fury valvoi päivittäisiä johtotoimenpiteitä ja toimi kentällä joukkojen ylipäällikkönä. Organisaation johtokunta, jonka seitsemän jäsentä pitävät nimettömyytensä kommunikoimalla henkilökunnan kanssa videoruudun kautta, päättävät YPKVV:n toimintatavoista ja direktiiveistä.
YPKVV:n suurin heikkous on se, että siitä on tullut niin monimutkainen organisaatio ja sen tehtävät ovat niin suuria, ettei yksi ihminen, edes Furyn seuraaja Sharon Carter, pysty henkilökohtaisesti valvomaan kaikkia toimia.
Tunnettuja jäseniä sarjakuvissa.
YPKVV:n hyvin tunnettuja jäseniä aakkosjärjestyksessä:
Mats Jansson

Mats Jansson (s. 17. joulukuuta 1951 Kolsva, Ruotsi) on ruotsalainen liikemies, joka toimi SAS-lentoyhtiön konsernijohtajana 2007–2010.
Jansson on opiskellut yliopistossa, mutta ei ole suorittanut loppututkintoa. Hänen aiempia työnantajiaan ovat ICA 1973–1994, Catena/Bilia 1994–1999, Fazer Group, jossa hän oli toimitusjohtaja 1999–2000, Axfood 2000–2005 ja Axel Johnsson Ab 2005–2006. 
Janssonin aikana SAS:in tulos oli rankasti tappiollinen ja yhtiö joutui tekemään rajuja leikkauksia. Janssonin lähti SAS:sta syksyllä 2010.
Hänen perheeseensä kuuluu vaimo ja neljä lasta.
Jane Birkin

Jane Birkin (14. joulukuuta 1946 Lontoo – 16. heinäkuuta 2023) oli englantilainen näyttelijä ja laulaja. Birkin nousi julkisuuteen 1960-luvun svengaavassa Lontoossa esiintyessään Michelangelo Antonionin kohua herättäneessä elokuvassa "Blow-Up – erään suudelman jälkeen" 1967. Hän näytteli muun muassa Jacques Rivetten, Agnès Vardan ja Jacques Doillonin ohjaamissa elokuvissa.
Tosielämässäkin parin muodostanut kaksikko, lapsenääniseksi tyyli-ikoniksi noussut Birkin ja Serge Gainsbourg, levytti vuonna 1969 Gainsbourgin säveltämän laulun ”Je t'aime... moi non plus”, joka aiheutti skandaalin seksuaalisella suorasukaisuudellaan. Kappaleen radioesittäminen kiellettiin muun muassa Italiassa, Ruotsissa ja Espanjassa, ja siitä tuli kaupallinen menestys.
Birkinin myöhempi musiikkituotanto ei yltänyt aiemman kaltaiseen suosioon. Birkin levytti kuitenkin tasaisin väliajoin uusia albumeita ja 2000-luvulla hän sävelsi albumin ja ohjannut elokuvan.
Birkin näytteli lukuisissa elokuvissa ja häntä on pidetty ilmaisukykyisenä näyttelijänä. Hänen filmidebyyttinsä oli 19-vuotiaana tehty rooli filmissä "Temppu - ja miten se tehdään" ("The Knack...and How to Get It", 1965). Tunnetuimpia hänen elokuviaan ovat Jacques Doillonin "La fille prodigue" (1981) ja "La pirate" (1984) sekä Bertrand Tavernierin "Daddy Nostalgie" (1990). Hänet nähtiin myös Agatha Christien romaaneihin perustuvissa elokuvissa "Rikos auringon alla" (1982) ja "Kuolema Niilillä" (1978). Parhaan naispääosan palkinnon hän sai elokuvista "Dust" (1985, palkittu Venetsian elokuvajuhlilla 1985) ja "Whoever Was Using This Bed" (2016, palkittu Chicagon elokuvajuhlilla 2017). Lisäksi oli useita palkintoehdokkuuksia.
Steve Forbes

Malcolm Stevenson Forbes, Jr. (s. 18. heinäkuuta 1947 Morristown, New Jersey) on yhdysvaltalainen talousjohtaja ja toimittaja. Hän on sukunsa omistaman "Forbes"-lehden päätoimittaja ja sitä kustantavan yhtiön pääjohtaja. Lehti on yksi Yhdysvaltojen tärkeimmistä talousjulkaisuista, ja ilmestyy kahdeksalla kielellä.
Forbes pyrkii toimimaan myös yhteiskunnallisena vaikuttajana. Hän on esiintynyt televisiossa ja kirjoittanut kiroja, pääkirjoituksia ja kolumneja. Vuosina 1996 ja 2000 hän pyrki republikaanisen puolueen presidenttiehdokkaaksi. Hän on lahjoittanut poliittiseen kampanjointiin yli seitsemän miljoonaa dollaria.
Littoistenjärvi

Littoistenjärvi () on järvi Littoisten kylässä Kaarinan ja Liedon kuntien rajalla. Järvi on pinta-alaltaan 147,5 hehtaaria. Littoistenjärven keskisyvyys on noin kaksi metriä ja se on enimmillään kolme metriä syvä. Rantaviivaa järvellä on noin kuusi kilometriä. Vettä altaassa on noin 3 250 000 kuutiometriä. Järvessä on kaksi pientä saarta ja luoto.
Littoistenjärven rannat ovat Kaarinan puolella asemakaavoitettua pientaloaluetta, kun taas Liedon puolella on metsäistä. Moottoriliikenne järvellä on kielletty kaikkina vuodenaikoina.
Littoistenjärvi kärsii tyypillisistä liiallisen ravinnesaannin aiheuttamista ongelmista, joista pahimpia ovat syanobakteerien (sinilevä) massaesiintymät kesäkuukausina, uppokasvien kuten vesiruton liiallinen kasvu ja jäänalaiset happikadot talvikuukausina. Ongelmat ovat vähentäneet alueen virkistyskäyttöä.
Littoistenjärveltä on myös löydetty ensimmäistä kertaa Suomessa haitallista tulokaslajia, lammikkia.
Littoistenjärvellä on suoritettu hoitokalastusta vuodesta 2006. Vuonna 2016 Littoistenjärveä pitkään tutkinut Jouko Sarvala suositti hoitotoimenpiteeksi kemiallista saostusta. Keväällä 2017 järveen päästettiin polyalumiinikloridia fosforin saostamiseksi, ja ainakin alkuvaiheessa vesi on näyttänyt tavallista kirkkaammalta. Kemiallisen saostuksen seurauksena järvestä nostettiin viisi tonnia kuollutta kalaa, enimmäkseen lahnaa. Kemiallinen ratkaisu tiedettiin väliaikaiseksi, ja vuoden 2024 heinäkuussa järven tilan kerrottin jälleen heikentyneen sinilevän ja kasvillisuuden tultua takaisin.
Uudelleenfilmatisointi

Uudelleenfilmatisointi tarkoittaa uudempaa versiota aikaisemmin julkaistusta elokuvasta. 
Videopelien uusintaversio on vastaava käsite. Se on yleistynyt myös elokuvakäytössä samalla kun kaikki filmi-sanaan perustuvat elokuvatermit ovat alkaneet digitaalisuuden myötä vanhentua.
Remake

Remake EkoDesign Oy on suomalainen yritys, joka kuuluu niin sanottuun yhteiskunnalliseen yritystoimintaan.
Yritys hyödyntää kierrätystekstiilejä ja tekee niistä asiakkaan toiveiden mukaisia tuotteita. Yrityksen ovat perustaneet Mirjami Malleus ja Pia Leikas.
Kašmirin kieli

Kašmirin kieli eli kašmiri (arabialaisin kirjaimin , devanagarilla ) on indoiranilaiseen kieliperheeseen kuuluva kieli, jota puhutaan lähinnä Kashmirissa. Sillä on noin 5 580 830 puhujaa.
Kašmiria kirjoitettiin aiemmin sarada-kirjaimistolla mutta nykyään joko hieman muokatuilla arabialaisilla tai devanagari-aakkosilla. Varhaisimmat tunnetut kašmirinkieliset kirjoitukset ovat säilyneet 1300-luvulla eläneeltä runoilijalta Lalleshwarilta. 
Kašmirin läheisiä sukulaiskieliä ovat mm. khah ja brokskat. Kielen katsotaan olevan elinvoimainen. Kašmirilla katsotaan olevan kuusi päämurretta.
Kielellä on virallisen kielen asema Intiassa, Jammun ja Kashmirin osavaltiossa.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Kaikki vokaalit, paitsi [ɔ], voivat esiintyä myös pitkinä.
Lähde:
Sanasto ja kielioppi.
Kašmirin puhujien keskuudessa näiden uskonnolla on vaikutusta puhujien murteeseen sanaston kohdalla: muslimien puhumassa kašmirissa on enemmän persiasta ja arabiasta tulleita lainasanoja kun taas hindujen puhumassa kašmirissa lainasanoja on tullut enemmän sanskritista.
Savumerkki

Savumerkit ovat nuotion avulla lähtetettyjä savupilviä, joilla välitetään viestejä. Savumerkkejä käyttivät etenkin intiaanit ja kiinalaiset.
Savumerkin lähettämistä varten sytytetään nuotio, näkyvyyden vuoksi usein jonnekin korkealle paikalle. Nuotioon lisätään ruohoa, vihreitä keppejä ja oksia, joiden avulla synnytetään paksu ja valkoinen savu. Kun nuotio peitetään märällä huovalla, savun tulo katkeaa, ja kun huopa nostetaan pois, nuotiosta lähtee savupilvi taivaalle. Pitkien matkojen yli viestittelyyn tehtiin nuotioiden ketjuja.
Savumerkeillä intiaanit viestittivät esimerkiksi vihollisen läheisyydestä, sairastumisista leirissä, lisäjoukkojen pyynnöistä tai taistelujen lopputuloksista. Koska myös vihollinen saattoi nähdä savumerkit, jokaisella heimolla oli omat koodinsa, minkä ansiosta vain lähettäjä ja tarkoitettu vastaanottaja pystyivät tulkitsemaan viestit. Apasseilla yksi merkki oli usein huomiomerkki ja kehotus odottaa lisää merkkejä. Kaksi merkkiä tarkoitti että kaikki oli hyvin ja että leiri oli turvassa. Kolme merkkiä oli hälytys, ja jatkuvat pitkät savupylväät olivat avunpyyntö.
Kiinalaiset sotilaat viestittelivät savumerkkien avulla Kiinan muurin vartiotornien välillä. Viesti saatiin välitettyä 500 kilometrin päähän muutamassa tunnissa.
Vatikaanissa valkoisella savumerkillä on ilmaistu uuden paavin valinta.
Kaomoji

Kaomoji () tulee sanoista kao ("kasvot") ja moji ("kirjain"). Kaomojit ovat japanilaisia hymiöitä. Niitä käytetään muun muassa pikaviestintäsovelluksissa ja sosiaalisessa mediassa. Animoitu GIF-muotoinen kaomoji tunnetaan nimellä kaoani.
Esimerkkejä kaomojeista:
Songs of Grief and Solitude

Songs of Grief and Solitude on ukrainalaisen black metal -yhtyeen Drudkhin viides studioalbumi, joka julkaistiin 19. lokakuuta 2006. Levy on yhtyeen erikoisin sen sisältäessä pelkästään akustisia folk-lauluja. Levy julkaistiin Supernal Musicin kautta kuin kaikki aikaisemmatkin levyt.
Vaikkei albumi black metallia (tai mitään metallia ylipäätänsä) olekaan, on vuonna 2007 julkaistava River of Tears perinteisempi Drudkh-julkaisu, joka sisältää black metallia.
Aiheesta muualla.
Reijo Kallio

Reijo Kallio -nimisiä henkilöitä ovat:
Messukylän rautatieasema

Messukylä (, ratakm 191+290) on entinen liikennepaikka Tampereella Tampereen ja Oriveden välisellä radalla. Liikennepaikka perustettiin 1900-luvun alussa Kyläojan pysäkkinä. Pysäkin nimi muuttui myöhemmin Messukyläksi ja se ylennettiin asemaksi, koska entisen Messukylän kunnan hallinto- ja palvelukeskus sijaitsi kirkon seudulla. Messukylä liitettiin Tampereen kaupunkiin vuoden 1947 alussa ja vanhan kuntakeskuksen merkitys väheni uusien itäisten esikaupunkien valmistuessa. Arkkitehti Bruno Granholmin suunnittelema vanha pysäkki-/asemarakennus Ristinarkuntien sillan kupeesta purettiin, kun uusi asemarakennus valmistui Jankaan kaavoitetun, mutta 1990-luvulle asti toteutumattoman lähiön kupeeseen.
Aseman henkilöliikenne päättyi 29.5.1988. Tavaraliikenteen käytössä Messukylä palveli lakkauttamiseensa asti.
Messukylän asemalla oli pistoraiteet Rautasoinin romuttamoa ja Tampellan tehdasta varten. Messukylän uudempi, vaaleanpunainen asemarakennus oli käytössä vuodesta 1956 vuoteen 2004, jolloin se purettiin tarpeettomana. Liikennepaikka oli jo lakkautettu 2000 rataosan perusparannuksen myötä vähäisen käytön vuoksi, jolloin myös Vehmaisten, Kangasalan, Suinulan ja Siitaman liikennepaikat lakkautettiin. Pistoraide romuttamolle poistettiin käytöstä vuonna 1998.
Vuonna 2022 esitellyissä suunnitelmissa on, että Messukylän, Amurin, Epilän ja Ylöjärven seisakkeet otettaisiin uudestaan käyttöön.
Pekka Sammallahti

Pekka Lars Kalervo Sammallahti (, s. 21. toukokuuta 1947 Helsinki) on Oulun yliopiston Giellagas-instituutin saamen emeritusprofessori. Hän asuu nykyään Utsjoella.
Sammallahden vanhemmat olivat kultaseppä Lars Päiviö Sammallahti ja Maire Kaarina Halén. Hän suoritti ylioppilastutkinnon Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa vuonna 1966 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1971, lisensiaatiksi 1975 ja tohtoriksi 1977. Väitöskirjan aiheena oli "Norjansaamen Itä-Enontekiön murteen äänneoppi". Kielenkääntäjän tutkinnon englanti–saame hän suoritti vuonna 1992. Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen dosentti hän on ollut vuodesta 1977 alkaen.
Sammallahti toimi Helsingin yliopistossa assistenttina vuosina 1968–1971 ja tutkijana 1972–1977. Oulun yliopiston saamen kielen ja saamelaiskulttuurin apulaisprofessori hän oli 1977–1982 ja professori vuodesta 1982. Norjassa sijaitsevan pohjoismaisen saamelaisinstituutin toinen professori hän oli 1989–1996 ja Tromssan yliopiston professori 1993–1998. 
Sammallahti on Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1988 ja Norjan tiedeakatemian jäsen vuodesta 1992. Valtion kirjallisuuspalkinnon hän sai vuonna 1975 ja tiedonjulkistamispalkinnon 1976. Ruotsalainen Kungliga Gustav Adolfs Akademin (Uppsala) palkitsi hänet vuonna 2000 ja Oulun yliopisto myönsi hänelle varttuneen tutkijan palkinnon vuonna 2002. Sammallahti on ollut myös Ylioppilastutkintolautakunnan apulaisjäsen (1982–1994).
Sammallahden merkittävimmät tutkimusalat ovat olleet saamelaiskielten sanasto ja fonetiikka sekä uralilaisten kielten historiallinen fonologia. Hän on toimittanut monia tärkeitä saamelaiskielten sanakirjoja, muun muassa laajan pohjoissaamelais-suomalaisen sanakirjan (1993) ja pohjoissaamelais-saksalaisen sanakirjan (yhdessä Klaus Peter Nickelin kanssa, 2006). Yhdessä Juha Janhusen kanssa hän on edelleen kehittänyt Erkki Itkosen aloittamaa uralilaisten kielten äännehistorian tutkimusperinnettä. Hän kirjoitti artikkelin "Historical phonology of the Uralic languages" Denis Sinorin toimittamaan ja vuonna 1988 julkaistuun teokseen "The Uralic Languages", joka on merkittävimpiä ja siteeratuimpia vertailevan uralistiikan perusteoksia. Sammallahti on tutkinut myös saamelaiskielten syntaksia. Hän on ollut mukana kehitettäessä saamelaiskielten ortografiaa ja kehittänyt merkittävästi pohjoissaamenkielistä terminologiaa.
Sammallahti, Matti Leiwo, Pekka Laaksonen ja Pekka Jalkanen tekivät kenttätyötä romanikielen parissa 1960–1970-luvuilla. Sammallahti kirjoitti artikkelin romanikielen erityispiirteistä "Zirikli"-lehteen vuonna 1972 ja laati romanikielen kieliopin luonnoksen, joka jäi kuitenkin julkaisematta. Hän on tehnyt myös erittäin merkittävää työtä romanikielen kehittämiseksi muuan muassa eri komiteoissa. 
Sammallahti tunnetaan myös revontulien valokuvaajana. Hän on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä Suomessa vuodesta 2013 lähtien ja osallistunut yhteisnäyttelyihin Suomessa, Saksassa ja Ranskassa. Hänen veljensä on valokuvaaja Pentti Sammallahti.
Sammallahdella on kaksi lasta ensimmäisestä avioliitostaan (1968–1982). Hänen puolisonsa on vuodesta 1995 lähtien ollut Inga Guttorm.
Reijo Kallio (laulaja)

Reijo Raikas Kallio (27. joulukuuta 1933 Helsinki – 18. kesäkuuta 2018 Espoo) oli suomalainen iskelmälaulaja. Kallion uran suurimmat hitit olivat vuosina 1979 ja 1980 levytetyt ”Yksinäinen” ja ”Viikonloppuisä”. 
Lapsuutensa ja nuoruutensa Kallio vietti Helsingin Oulunkylässä. Hän oli 1950-luvun alkupuolella, ennen laulajauraansa Elannon konepajalla jääkoneasentajaoppilaana. Hän aloitti solistiuransa jo 1950-luvun lopulla ja julkaisi ensilevynsä "Kultasydän" vuonna 1955. Muun muassa Veikko Huuskosen ja Paavo Tiusasen orkestereiden laulusolistina ja basistina ollut Kallio jatkoi keikkailua aina vuoteen 1967, jolloin hän keskittyi työhönsä autokoulunopettajana. Paluu musiikkiin tapahtui 1970-luvun puolenvälin jälkeen. 
Kallion levytykset vuosina 1979–1983 saavuttivat kaikkiaan neljä platina- ja kuusi kultalevyä. Albumia "Yksinäinen" on myyty yli 86 000 kappaletta ja "Viikonloppuisää" 75 000 kappaletta. Molemmat levyt ovatkin sadan myydyimmän suomalaisen albumin joukossa. "Yksinäinen"""-kappaleen ja -albumin menestyksen myötä Kallio otti aikuisten tanssimusiikin johtavan laulusolistin paikan Erkki Junkkariselta, jonka "Ruusuja hopeamaljassa" -albumista lähtenyt suosio oli tuolloin hiipumassa.
1980-luvun puolenvälin jälkeen Kallio vähensi terveydellisistä syistä esiintymisiään tuntuvasti ja lopetti keikkailun kokonaan vuonna 2009. Hän vietti eläkepäiviään Espoon Matinkylässä. Hän oli naimisissa Inkeri Kallion kanssa, jonka oli tavannut tanssiravintolakeikalla vuonna 1959. Heillä on kaksi poikaa, Pekka ja Pasi, joka on myös muusikko.
Pardia

Palkansaajajärjestö Pardia oli suomalainen ammattiliitto, johon oli järjestäytynyt noin puolet valtion henkilöstöstä. Pardiaan kuului 24 jäsenjärjestöä, joiden yhteinen jäsenmäärä on noin 60 000. Enemmistö pardialaisista työskentelee valtion virastoissa ja laitoksissa sekä merkittävä osa liikelaitoksissa, yrityksissä, yliopistoissa ja Kelassa. Pardia oli yksi Toimihenkilökeskusjärjestö STTK:n suurimmista jäsenliitoista. Palkansaajajärjestö Pardia fuusioitui Ammattiliitto Pron kanssa 1.1.2019 siten, että Pardian jäsenjärjestöistä tuli Pron jäsenjärjestöjä ja Pardian jäsenistä Pron jäseniä.
Pardiassa olivat vahvasti edustettuina sisäinen ja ulkoinen turvallisuus, tekniikka, valtion palvelu- ja hallintotehtävät, yliopisto-, tutkimus-, liikenne- ja tietotekniset alat sekä sosiaalivakuutusala. Pardian ydintehtävänä oli neuvotella jäsenten edut turvaavat hyvät työ- ja virkaehto- sekä muut sopimukset. Pardian jäsenten palvelussuhteiden ehdoista merkittävin osa ratkaistiin keskustason sopimuksilla. Valtion sektorilla Pardia teki keskustason virka- ja työehtosopimukset Valtion työmarkkinalaitoksen kanssa.
Liitto sai viimeisimmän muotonsa vuonna 1993, kun STTK:n julkisen sektorin toimintaa järjestettiin uudelleen. STTK-J (STTK:n Julkisten alojen ammattijärjestö) jatkoi valtiosektorin liittojen neuvottelujärjestönä, johon liittyivät myös TVK:n valtiosektorin liitot. Kuntasektorin liitot muodostivat oman neuvottelujärjestön KTN:n. STTK-J oli perustettu vuonna 1976 ja perustajina olivat STTK, KTK ja VTK, joiden tavoitteena oli koota STTK:n julkinen sektori yhteen neuvottelujärjestöön. 
Uusi nimi Palkansaajajärjestö Pardia otettiin käyttöön kilpailun jälkeen vuonna 2000, kun liitto oli laajentunut myös teknisten alojen ulkopuolelle. Pardialla viitataan työelämän tasa-arvoon (Par) sekä läpileikkaukseen (Dia) työmarkkinakentästä ja työyhteisöistä.
Jäsenjärjestöt.
Pardian 24 jäsenjärjestöstä seitsemän (luettelossa "v") kuului järjestöön vain valtiolla työskentelevien jäsentensä osalta. Suomen Pankin Henkilöstöyhdistys (SPHY) oli Pardian yhteistyöjärjestö.
Jyväskylän jäähalli

Jyväskylän jäähalli (sponsorinimeltään LähiTapiola Areena ja aiemmin Synergia-areena) on vuonna 1982 valmistunut jäähalli. Se sijaitsee Jyväskylässä, Hippoksen urheilualueella. Jääkiekon SM-liigaseura JYP pelaa hallissa kotiottelunsa. Lisäksi se toimii kotihallina myös Jyväskylän Taitoluisteluseuralle. Hallissa on aitioita. Rakennuksessa on kaksi ravintolaa, joista toinen jäähallin yhteydessä.
Historia.
Hallin alkuperäinen kapasiteetti oli 4 812, mutta vuonna 2003 alkaneiden korjaustöiden yhteydessä hallin kapasiteetti laski 4 500:aan. Kaudeksi 2007–2008 halli remontoitiin perusteellisesti. Jyväskylän Energian kanssa tehdyn yhteistyösopimuksen seurauksena hallin markkinointinimeksi muutettiin "Synergia-areena". Remontissa hallin yleisökapasiteetti laski 4 180:een.
Vuonna 2009 jäähalliin lisättiin katsomopaikkoja ja vaihdettiin uudet penkit, minkä jälkeen katsojakapasiteetti oli 4 618. Kaksi vuotta myöhemmin Rautpohjan päädyn seisomakatsomon kaksi keskimmäistä lohkoa muutettiin istumapaikoiksi. Uudistuksen myötä hallin yleisökapasiteetti laski 4 500:aan.
Vuonna 2017 Synergia-areenan markkinointinimi muuttui LähiTapiola Areenaksi. Jäähallin yleisökapasiteetiksi ilmoitettiin 4 437 vuonna 2017.
Jäähallin on vuodesta 2021 omistanut Jyväskylän kaupungin omistama Jyväskylän jäähalli Oy.
Vuonna 2025 Rautpohjan pääty palautettiin yhtenäiseksi seisomakatsomoksi. Täten hallin kapasiteetti nousi 4612 katsojaan.
Hippos2020.
Vuonna 2016 käynnistettiin Hippos2020-hanke, jonka tavoitteena oli rakennuttaa Hippoksen liikunta-alueelle vuosina 2018–2023 lähes 200 000 neliötä uutta tilaa sisältäen uuden monitoimiareenan. Hankkeessa olisi purettu nykyiset rakennukset. Hankkeen rakennuttajaksi valittiin Lehto Group ja rahoittajaksi Fennia Varainhoito. Fennia Varainhoito kuitenkin vetäytyi hankkeesta vuonna 2019. Syksyllä 2020 kiinteistösijoitusyhtiö Sepos Oy ja sen kumppani Taaleri Oy lähtivät rahoittamaan pienennettyä hanketta, jossa uutta monitoimiareenaa ei rakennettaisi vaan laajennettaisiinn nykyistä areenaa. Uudessa suunnitelmassa nykyisen areenan päätyjä korotetaan. Uusitun areenan yleisökapasiteetiksi tulisi 5 500 – 6 000.
Muuta.
Jäähallin tiloissa on järjestetty myös konsertteja. Esimerkiksi Deep Purple ja Helmut Lotti ovat esiintyneet siellä. Hallin vieressä sijaitsee Jyväskylän harjoitushalli, jossa on kaksi kaukaloa.
Cats

Cats () on Andrew Lloyd Webberin säveltämä musikaali, joka kantaesitettiin Lontoossa vuonna 1981. Musikaali perustuu T. S. Eliotin lastenkirjaan "Kissojen kielen kompasanakirja" ("Old Possum’s Book of Practical Cats") sekä tämän muihin runoihin. "Cats" on yksi maailman suosituimmista musikaaleista, ja sitä on esitetty eri puolilla maailmaa useina eri tuotantoina. Esitys on käännetty yli 20 kielelle.
Vuonna 2019 sai ensi-iltansa musikaalin elokuvaversio, jonka on ohjannut Tom Hooper.
Tuotantohistoria.
Alun perin musikaalin tuottajana toimi Cameron Mackintosh ja The Really Useful Theatre Company. Ohjaajana toimi Trevor Nunn, apulaisohjaajana ja koreografina Gillian Lynne, lavastajana ja puvustajana John Napier sekä valaistuksesta vastasi David Hersey. 
"Catsin" ensi-ilta oli 11. toukokuuta 1981 New London Theatressa Lontoossa. Esitys debytoi Broadwaylla 7. lokakuuta 1982 Winter Garden Theatre -teatterissa. 19. kesäkuuta 1997 "Cats"-musikaalista tuli Broadwayn historian kauimmin esitetty musikaali 6 138 näytöksellä. Sitä esitettiin yhteensä 8 949 näytöstä Lontoossa ja 7 485 New Yorkissa. Sen ennätyksen New Yorkissa ylitti 9. tammikuuta 2006 "Oopperan kummitus" ("The Phantom of the Opera"), jonka myös oli säveltänyt Andrew Lloyd Webber. "Cats"-musikaalin viimeinen esitys Broadwaylla oli 10. syyskuuta 2000. Sen viimeinen esitys Lontoon West Endissä puolestaan oli musikaalin 21-vuotispäivänä, 11. toukokuuta 2002, ja kyseinen esitys näytettiin myös isolla televisionäytöllä Covent Gardenissa. "Catsia" on esitetty noin 250 kaupungissa eri puolilla maailmaa ja sen on nähnyt noin 48 miljoonaa ihmistä.
Vuonna 1998 Andrew Lloyd Webber tuotti videoversion "Cats"-musikaalista, mikä perustui näyttämöesitykseen. Pääosissa olivat Elaine Paige, joka esitti alun perin Grizabellan roolin Lontoossa, Ken Page, joka esitti alun perin Old Deuteronomyä, vanhaa Mooses-kissaa Broadwayllä, Sir John Mills, Michael Gruber ja John Partridge. Mukana oli myös muita laulajia ja tanssijoita, jotka oli otettu elokuvaan suurilta osin näyttämöversioista. Aikataulusyistä videoversiosta jätettiin pois kokonaan Growltiger’s Last Stand -osuus. Elokuvaversion ohjaajana toimi David Mallet. Elokuva julkaistiin VHS- ja DVD-muodoissa sekä näytettiin televisiossa ympäri maailmaa.
Suomessa "Cats"-musikaali tuotettiin ensimmäisenä Helsingin Kaupunginteatteriin 1986 Jukka Virtasen suomennoksena sekä Jorma Uotisen ohjauksena ja koreografiana. Uudempaa Mikko Koivusalon suomennosta esitettiin Lahden kaupunginteatterissa 2007–2008, ohjaajana Tiina Brännare ja koreografina Reija Wäre. Lahden "Cats" sai lähes 54 000 katsojaa. Tampereen Teatterin oma versio "Cats"-musikaalista sai ensi-iltansa 8. syyskuuta 2017. Ohjauksesta vastasi Georg Malvius ja koreografiasta Adrienne Åbjörn.
Musiikkinumerot.
1. NÄYTÖS: Keskiyön tanssiaiset villitsevät kissoja
2. NÄYTÖS: Miksi kesäpäivä viipyy? Milloin aika virtaa pois?
AG-12

AG-12 () oli Venäjän keisarikunnan laivaston AG-luokan sukellusvene. Alus oli osa 1915 yhdysvaltalaisten Holland-sukellusveneiden piirustusten pohjalta Itämeren telakalta tehtyä tilausta. Aluksen osat valmistettiin Yhdysvalloissa ja koottiin Putilovin telakalla Pietarissa.
Palvelus.
Vene laskettiin vesille 1916, jolloin se liitettiin 4. sukellusvenelaivueeseen. Se otti osaa taisteluihin Itämerellä vaihtelevalla menestyksellä, kunnes se joulukuussa 1917 asettui sisaralusten kanssa talvehtimaan Hankoon. Ne pidettiin normaalista poiketen koko ajan lähtövalmiudessa eli esimerkiksi akkuja ei viety talvisäilöön maihin. "AG-12" upotettiin Hankoon 3. huhtikuuta 1918 "AG-11:n", "AG-15:n" ja "AG-16:n" kanssa juuri ennen saksalaisen Itämeren divisioonan maihinnousua.
Suomalaiset nostivat hylyn "AG-16:n" kanssa, suunnitelmana oli, että ne korjattaisiin ja liitettäisiin Suomen merivoimiin. "AG-12" kuljetettiin Turkuun, jossa selvisi painerungon repeytymisen olevan niin paha ja koneiston kunto heikko, ettei sen korjaaminen ollut kannattavaa. Aluksesta ei ollut edes varaosiksi, vaan se romutettiin.
Tomb Raider (vuoden 2001 elokuva)

Lara Croft: Tomb Raider on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Simon Westin ohjaama yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuva perustuu "Tomb Raider" -pelisarjaan. Pääosassa Lara Croftina on Angelina Jolie. Muissa merkittävissä rooleissa ovat Jon Voight, Daniel Craig, Noah Taylor ja Leslie Phillips. 
Elokuva oli kaikkien aikojen eniten tuottanut videopeliin perustuva elokuva (tuotettuaan 273 703 340 dollaria pelkästään elokuvateatterituloilla) vuoteen 2010 asti, jolloin " ohitti sen.
Elokuvan jatko-osa " sai ensi-iltansa vuonna 2003.
Laitakaupungin laulu

Laitakaupungin laulu on Edvin Laineen ohjaama suomalainen draamaelokuva, joka valmistui vuonna 1948. Elokuvan käsikirjoituksen laati Olavi Vesistö eli Olavi Veistäjä. Käsikirjoituksen muokkaustyöhön osallistui tiettävästi myös Laineen serkku kirjailija Toivo Kauppinen eli nimimerkki Topias.
Elokuvan aiheena on surullinen perhetarina ja sen ehtäväksi on arvioitu köyhälistökortteleissa tehtävän huoltotyön merkityksen korostaminen. Pääosissa ovat Ansa Ikonen ja Tauno Palo. Paatoksellisessa melodraamassa näyttelee myös Ella Eronen kapakanpitäjää yhdessä harvoista elokuvarooleistaan.
Juoni.
Elokuva sijoittuu 1940-luvun suomalaiseen alamaailmaan, jonka kujilla rikollisuus on huipussaan. Huoltotarkkaaja Helmi Heino (Ansa Ikonen) saapuu tällaiselle kadulle ja tutustuu kujien asukkaisiin. Myöhemmin hän kohtaa rikollisjoukkoa johtavan Jukka Kyrön (Tauno Palo), joka ihastuu häneen.
Helmi kuitenkin torjuu Kyrön yritykset lähemmästä tuttavuudesta. Tilanteeseen sotkeutuvat myös Jukan mykkä vaimo Aliina (Mirjam Novero), mustasukkainen rakastajatar Juudit (Ella Eronen) ja Jukan poika Reino (Veli-Matti Kaitala). Jukka yrittää muuttaa tapansa Helmin avulla, mutta se osoittautuu odotettua vaikeammaksi.
Arvostelut.
Jotkut kriitikot pitivät elokuvaa kunnianhimoisena ja tunnelmaltaan vahvana, mutta moittivat sitä samalla teennäiseksi ja kulissimaiseksi. Felix Forsmanin kuvaus on saanut kiitosta.
Lars Näsman

Lars ”Lasse” Näsman (14. heinäkuuta 1943 Vaasa – 10. lokakuuta 1995 Kypros) oli suomalainen jalka- ja jääpalloilija, molemmissa lajeissa pelipaikaltaan maalivahti.
Jalkapalloura.
Suomenruotsalaiselle Näsmanille oli luonteva valinta aloittaa jalkapallon pelaaminen synnyinkaupunkinsa ruotsinkielisessä seurassa, VIFK:ssa. Hän edusti seuraa vuosina 1960–1964. Vuodet 1965–1968 Näsman edusti lahtelaista Upon Palloa (myöhemmin FC Kuusysi). Lahdesta hän siirtyi vuonna 1968 takaisin VIFK:n. Sieltä 1969 ammattilaiseksi Alankomaihin, SC Cambuur-Leeuwardenin joukkueeseen. Hän oli Hull Cityssä pelanneen Mauno Rintasen jälkeen toinen suomalainen ammattilaismaalivahti ulkomailla. Suomeen Näsman palasi vuonna 1971, ja tällöin hänen seurakseen tuli helsinkiläinen HIFK, jossa hän sai heti ensimmäisellä kaudellaan SM-hopeaa. Tuo mitali jäi hänen ainoaksi jalkapallon SM-mitalikseen. HIFK:n jälkeen hän edusti vielä tammisaarelaista EIF:ää.
Näsman pelasi 34 ottelua Suomen A-maajoukkueessa vuosina 1965–1971 ja lisäksi kolme olympiajoukkueen maaottelua, kolme nuorten maaottelua, yhden B-maaottelun ja yhden poikien maaottelun. Hän sai Vuoden jalkapalloilija -palkinnon vuonna 1965 ja vuonna 1967 Urheilutoimittajain liiton vastaavan tunnustuksen. Vuonna 1964 Näsman palkittiin Suomen nuorten maajoukkueen parhaana pelaajana.
Jääpalloura.
Jääpallossa Näsman saavutti SM-hopeaa vuonna 1964 VIFK:n joukkueessa. Hän pelasi VIFK:ssa kauteen 1966 asti ja sen jälkeen Lahden Reippaassa ja V-67-joukkueessa vuoteen 1968. Hän pelasi maajoukkueessa 20 ottelua, ja voitti MM-tasolla hopeaa 1967 ja pronssia 1969. Suomen vuoden jääpalloilijaksi hänet valittiin kahdesti, vuosina 1966 ja 1967.
Muuta.
Tammisaaressa on vuodesta 1998 lähtien järjestetty Näsmanin muistoksi Lasse Näsman Cup, joka poikkeuksellisesti koostuu rangaistuspotkukilpailuista. Lars Näsman on jalkapalloilija Tanya Näsmanin isoisä.
100 metrin aitajuoksu

100 metrin aitajuoksu on naisten ja nuorten aitajuoksulaji, joka kuuluu naisten olympiaohjelmaan.
Aidat pitää ylittää mahdollisimman nopeasti ja juosta maaliin. Naisten 100 metrin aitajuoksussa juoksijoilla on ylitettävänään kymmenen 83,8 senttimetrin korkuista aitaa. Lähdön ja ensimmäisen aidan välin on oltava 13 metriä, seuraavien aitojen välin 8,5 metriä ja viimeisen aidan on sijaittava 10,5 metriä ennen maalia.
Lajin maailmanennätyksen haltija on nigerialainen Tobi Amusan, joka juoksi Eugenen MM-kisoissa vuonna 2022 ajan 12,12 sekuntia.
Historia.
Vuoden 1968 loppuun saakka naisten pika-aitajuoksun virallinen pituus oli 80 metriä. Ensimmäisen kerran naisten aitajuoksussa olympialaisissa kilpailtiin Los Angelesissa 1932. Münchenissä 1972 naisten aitajuoksun matka vakiintui nykyiseen 100 metriin. Miesten vastaava matka on 110 metrin aitajuoksu. Aikuisurheilussa miesten lyhyt aitamatka on 100 metriä 50–65-vuotiaiden ikäluokissa. 
100 metrin aitajuoksu arvokilpailuissa.
100 metrin aitajuoksu on ollut olympialaisten lajivalikoimassa vuodesta 1972 ja yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa vuodesta 1983. Menestynein maa naisten pika-aidoissa on ollut Yhdysvallat.
Lähde: WA
XrossMediaBar

XrossMediaBar (lausutaan Cross Media Bar) tai lyhyemmin XMB on Sony Computer Entertainmentin PlayStation Portablessa, PlayStation 3:ssa, Blu-ray-soittimissa ja televisioissa käytettävä käyttöliittymä. Käyttöliittymä esiintyi ensimmäistä kertaa PSX:ssä (PlayStation 2:n ja DVR-laitteen yhdistelmä).
Se koostuu vaakasuuntaisesta rivistä kuvakkeita, joita liikutellaan ruudulla perinteisen kursorin asemasta. Suuntanäppäimillä valitsemalla valitaan aihealuetta (esimerkiksi asetukset, verkkotoiminnot) vastaava kuvake, paljastuu edelleen pystysuuntainen alavalikko, jossa on kuvakkeita seliteteksteineen joita rullataan pystysuunnassa käyttäen ohjaimen suuntanäppäimiä.
Moottoritorpedovene Sisu

Moottoritorpedovene Sisu oli Suomen merivoimien Sisu-luokan moottoritorpedovene, joka hankittiin Italiasta vuonna 1920.
Valmistus.
Alus rakennettiin Italian Livornossa 1917 nimellä "MAS 220". Suomi osti aluksen 1920, jolloin se nimettiin "MTV 1:ksi".
Palvelus.
Jatkosodassa "Sisu" päällikkönään luutnantti Armas Alkio upotti 1. lokakuuta 1941 Neuvostoliiton laivaston miinanraivaajan Suursaaren ankkuripaikalla. Alus jäi keväällä 1942 talviteloilleen, koska sen koneet todettiin loppuun kuluneiksi. Koneiden uusinta ei onnistunut, koska aluksen rakenteet todettiin läpilahonneiksi. Alus romutettiin toisen maailmansodan jälkeen.
Vene esiintyi elokuvassa "Meidän poikamme merellä".
Moottoritorpedovene Hurja

Moottoritorpedovene Hurja oli Suomen merivoimien Sisu-luokan moottoritorpedovene, joka hankittiin 1920 Italiasta.
Valmistus.
Alus rakennettiin Italian Livornossa 1917 nimellä "MAS 221". Suomi osti aluksen 1920, jolloin se nimettiin "MTV 2":ksi.
Palvelus.
"Hurja" ei ehtinyt ottaa osaa varsinaisiin sotatoimiin. Talvisodan alkaessa se oli jo telakoitu ja ennen jatkosodan alkua se poistettiin laivaston vahvuudesta kesäkuussa 1941, koska koneet olivat loppuun ajettuja. Aluksen rungon huonokuntoisuus esti koneiston täydellisen uusinnan. Alus romutettiin sotien jälkeen.