tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pyry Kärkkäinen

Pyry Kärkkäinen (s. 10. marraskuuta 1986 Kiuruvesi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa Helsingin Jalkapalloklubia, Kuopion Palloseuraa ja FC Lahtea. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Kärkkäisen aloitti jalkapallon pelaamisen Kiuruveden Palloilijoissa. Vuonna 1998 hän siirtyi KuPS:n junioreihin, joissa pelasi kauteen 2002 asti. Kauden 2003 Kärkkäinen pelasi Pallo-Kerho 37:n riveissä Kakkosta. Hän palasi KuPS:aan samana syksynä ja teki pelillisen läpimurtonsa kaudella 2004.
Yhteensä Kärkkäinen on pelannut kauden 2014 jälkeen 231 liigaottelua.
Kärkkäinen on pelannut Suomen alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Lokakuussa 2007 hänet kutsuttiin Suomen alle 23-vuotiaiden maajoukkueeseen, joka kohtasi Vietnamin Hanoissa pelattavassa Agribank Cupissa Vietnamin, Zimbabwen ja Uzbekistanin alle 23-vuotiaiden maajoukkueet.
15. toukokuuta 2009 Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentaja Markku Kanerva valitsi Kärkkäisen 40:n pelaajan ehdokaslistalle, josta valitaan lopullinen alle 21-vuotiaiden joukkue 15. kesäkuuta - 29. kesäkuuta Ruotsissa pelattavaan EM-lopputurnaukseen.
SS Alpena

SS Alpena oli höyrykäyttöinen siipiratasalus, joka upposi Pohjois-Amerikan Suuriin järviin kuuluvalla Michiganjärvellä nimellä Big Blow tunnetussa myrskyssä 16. lokakuuta 1880. Onnettomuudessa menehtyi 80 henkeä. Aluksen hylkyä ei ole löydetty.
"Alpena" oli rakennettu vuonna 1866 Marine Cityssä Michiganissa Gallagher &amp; Companyn telakalla, ja sen oli suunnitellut Thomas Arnold. Alus oli 197 jalan (60 metrin) pituinen ja 27 jalan (8,22 metrin) levyinen, ja sen syväys oli 12 jalkaa (3,65 metriä). Aluksen uppouma oli 654 tonnia.
Onnettomuus.
15. lokakuuta 1880 "Alpena" lähti Grand Havenista Michiganista Chicagoon Illinois'hin mukanaan noin 80 matkustajaa sekä suuri omenalasti. Myrskyn raivotessa alus joutui merihätään, ja se havaittiin viimeisen kerran seuraavana päivänä noin kello kahdeksan aamulla voimakkaassa aallokossa. Tämän jälkeen, luultavasti rahdin aiheuttaman siirtymisen vuoksi, alus kääntyi ympäri ja ajelehti luoteeseen. Lokakuun 17. päivänä hylyn kappaleita sekä omenia ajelehti Saugatuckin kylän rannoille. Suurin aluksesta rantaan ajautunut esine oli laivan piano, joka ajautui rantaan Hollandissa Michiganissa.
André Bettencourt

André Bettencourt (21. huhtikuuta 1919 Saint-Maurice-d’Ételan – 19. marraskuuta 2007) oli ranskalainen poliitikko. Bettencourt toimi muun muassa Ranskan kulttuuriministerinä 1970–1971 ja ulkoministerinä 1973. Hän istui Ranskan kansalliskokouksessa 1956–1977 ja sen jälkeen senaatissa vuoteen 1995.
Bettencourt kuului nuoruudessaan fasistiseen La Cagouleen, jonka tarkoitus oli kaataa Ranskan kolmas tasavalta. Hän kirjoitti vuosina 1940–1942 natsipropagandalehti "La Terre françaiseen" kymmeniä artikkeleita, joista osa sisälsi antisemitistisiä näkemyksiä. Tiedon Bettencourt'n taustoista toi julkisuuteen vasta Jean Frydman 1990-luvulla.
Bettencourt valittiin 23. maaliskuuta 1988 Ranskan instituutin taideakatemian Académie des Beaux-Artsin jäseneksi. Hän on ollut vuodesta 1950 naimisissa Liliane Bettencourtin kanssa, ja heillä on yksi yhteinen tytär. Bettencourt kuului L’Oréalin hallitukseen 1990-luvulle saakka, kunnes erosi 75 vuoden iässä.
Hänelle myönnettiin Croix de guerre, ja hän oli Kunnialegioonan ritari.
Tasapainokorkeus

Tasapainokorkeus on se korkeus, jossa ei teoriassa tapahdu ylöspäisiä ilmavirtauksia, jos
ilmalla ei ole ennestään nousunopeutta. Ylöspäin nousevan ilman nousu perustuu siihen, että se on ympäristöään lämpimämpi ja kevyempi, Kun ylös nouseva ilma joutuu pienempään paineeseen, se jäähtyy, ja sen tiheys lähestyy ympäröivän ilman tiheyttä. Lopulta se jäähtyy niin paljon, että on yhtä painava kuin ympäröivä ilma, ja noste lakkaa. Tällöin ollaan tasapainokorkeudella.
Nousuliike on sitä suurempi, mitä suurempi maanpinnan ja ilmakehän yläosien välinen lämpötilaero on. Niinpä kumpupilvet yleensä nousevat korkealle, kun maanpinnan lähellä on lämmintä ilmaa. Jos pilvi nousee kyllin korkealle, se alkaa ukkostaa.
Käytännössä nostetta omaava lämmin ilmakupla nousee tasapainokorkeutta ylemmäs, koska sillä on nopeutta alussa. MPL:ksi (maximum parcel level, ilmapaketon suurinkorkeus) kutsutaan rajaa, jonka ylös nouseva ilma voi saavuttaa kovalla vauhdilla, joka sillä on vielä tasapainokorkeudella..
Pilven huippu.
Pilven huippu eli "toppi" () ilmoittaa pilven ylärajan korkeuden tai lämpötilan.
Jos kesällä satavan pilven toppi on hyvin korkealla, se voi liittyä ukkoseen.
Ukkonen vaatii jääkiteitä ja pilven huipun lämpötilaa –18 °C 6–7 km korkeuteen tai mieluummin alle, noin –40 – –50 °C joka vallitsee noin 10 km korkeudessa. Pilven nousu hyvin korkeaksi vaatii yleensä suurta ilmavirtauksen nousunopeutta, monesti yli 9 m/s, joka riittää kannattelemaan rakeita. Teoriassa ukkosta voi olla jos pilvi nousee korkeuteen missä sen huipun lämpötila on –15 °C. mutta tämä on harvinaista.
Kaksi vanhaa tukkijätkää

Kaksi vanhaa tukkijätkää on Ossi Elstelän ohjaama vuonna 1954 valmistunut elokuva. Sen päärooleja näyttelevät Elstelä itse sekä Olavi Virta ja Anneli Sauli. Elokuvan nimi on peräisin Reino Helismaan sanoittamasta, Toivo Kärjen säveltämästä iskelmästä ”Kaksi vanhaa tukkijätkää”. 
Elokuvassa kuullaan muutamia ikivihreiksi muuttuneita kappaleita, mutta Kärjen ja Helismaan laulu ”Kaksi vanhaa tukkijätkää"” soi vain orkesterisovituksena lopussa.
Juoni.
Vuorineuvos Saarinen (Ossi Elstelä) on saanut lääkäriltä kehotuksen pitää liikarasituksen vuoksi puolen vuoden loman. Hän päättää lähteä nuoruutensa työmaisemiin Akkakoskelle, jossa oli aikoinaan tukkijätkänä. Saavuttuaan tukkikämpälle hän todellisen henkilöllisyytensä salaamiseksi esittäytyy Taneli Saareksi. Taneli saa ystävän Jaakko ”Moterni Jaska” Naskalista, joka haikailee vanhoja parempia aikoja ja auttaa Tanelia sopeutumaan savotalle. Vuorineuvoksen Liisa-tytär (Anneli Sauli) seuraa pian isänsä jäljessä savotalle ollessaan huolissaan isästään. Tanelin kiivaasta vastustuksesta huolimatta Liisan ja Savotan kympin Kari Hongan (Olavi Virta) välille syttyy romanssi.
Tuotanto.
”Kari Hongan” rooliin oli alkujaan suunniteltu Tapio Rautavaaraa, mutta rooliin tuli kuitenkin Olavi Virta. 
Vastaanotto.
Aikalaisarvioijille elokuva oli myönteinen yllätys. Paula Talaskivi ("Helsingin Sanomat") kirjoitti: ”Ossi Elstelä – – on havainnut eräitä 'uusia' piirteitä tarvittavan tukkilaisfilmeissäkin ja pystynyt niitä myös toteuttamaan”. Helismaan käsikirjoituksia on moitittu heppoisiksi, mutta tässä tapauksessa Leo Nordberg ("Uusi Suomi") piti käsikirjoitusta Helismaan siihenastisen uran parhaimpana.
Keemun (tee)

Keemun- eli Qimen-tee (, ’Qimenin punainen tee’) on kiinalaista mustaa teetä, jota tuotetaan Anhuin maakunnan Huangshanin prefektuuritason kaupungin Qimenin piirikunnassa. Se on yli sadan vuoden ajan ollut Kiinan kuuluisin musta tee.
Qimenin piirikunnan keskustaajama sijaitsee noin 50 kilometriä kuuluisasta Huangshanista (Huangvuoresta) länsilounaaseen. Nimi Keemun on Qimenin englanninkielinen kirjoitusasu. Keemunteen kiinankielinen nimi on Qihong lyhennyksenä sanoista "qímén hóngchá" (Qimenin punainen tee).
Tarinan mukaan Qimenin piirikunnassa ei ennen 1870-lukua tuotettu kuin vihreää teetä. Tuotannon aloitti nuori mies, joka virkamiehen tehtävästä työttömäksi jäätyään oli isänsä neuvoa "Ammattitaito on parempi toimeentulon turvaaja kuin epävarma virkamiehen paikka" noudattaen lähtenyt Fujianin maakuntaan oppimaan mustan teen valmistamista. Palattuaan Qimeniin hän käynnisti vuonna 1875 siellä kolme teetehdasta. Mustan teen valmistustapa sopi mainiosti piirikunnan lämpimän kosteassa ilmastossa ja hiekkaperäisessä maassa kasvaneiden teepensaiden lehdille. 
Tuotetun Qimen-teen aromikkuus saavutti suurta suosiota. Tee voitti myös kansainvälisiä palkintoja jo varsin varhain: vuonna 1913 tee sai kultaisen palkinnon Italiassa pidetyssä näyttelyssä ja vuonna 1915 Panamassa pidetyssä näyttelyssä. Suurinta suosiotaan tämä tee nautti 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Qimen-tee luetaan yhä nykyäänkin Kiinan kymmenen arvostetuimman teen joukkoon.
Teetä valmistetaan kymmentä eri laatua: hao ya A, hao ya B, erityisluokka ja luokat 1-7. Luokista arvostetuin on hao ya A ja alhaisin on luokan 7 tee. Valmistettaessa parempia teeluokkia teelehdet kierretään tiukoiksi neulasiksi. Kalliimmat qimen-teet tuovat parhaiten esille, mistä teen maine on peräisin.
Suositeltava haudutusaika on 5–6 minuuttia. Keemunin haudutus on lisäksi tehtävä huolellisesti, ja haudutuksen loppuvaiheessa teesuodatin sen sisältämine teelehtineen on poistettava teestä varovasti ja sekoittamatta, etteivät aromit peity.
Juomana Keemun on keskivahvaa, tummanpunaruskeaa. Hienon Keemunin mausta voi löytää esimerkiksi aavistuksen orkideaa ja kevyttä suklaisuutta, samoin kuin kevyttä paahteisuutta. Sitä on joskus kutsuttu kiinalaisen mustan teen burgundinviiniksi. 
Keemuntee sopii iltapäiväteeksi sekä nautittavaksi päivällisen jälkeen, ja monet pitävät siitä aamiaisteenä. Periaatteessa Keemunia voi pitää hyvänä yleisteenä.
Lähteet.
Viitteet.
Ove Aunli

Ove Aunli (s. 12. maaliskuuta 1956) on entinen norjalainen maastohiihtäjä. 
Aunli saavutti urallaan kolme henkilökohtaista ja viisi viestihiihdon arvokisamitalia. Viestissä hän voitti maailmanmestaruuden Oslossa 1982 ja Seefeldissä 1985.
Ove Aunlin vaimo on hiihdon olympiavoittaja Berit Aunli (o.s. Kvello).
Sarajevon 1984 olympiakisoissa Ove Aunli hylättiin 15 kilometrin hiihdossa, kun hän silloisten sääntöjen vastaisesti hiihti maalialueella luistelutyylillä. Hylkäyksen suorittaneen juryn jäsenenä oli hänen appensa Kristen Kvello. Aunlin aika olisi riittänyt lopputuloksissa viidenneksi.
Aunli hiihti Salpausselän kisoissa vuonna 1981 toiseksi 15 kilometrin kilpailussa ja seuraavana vuonna matkan kuudenneksi.
Amerikannakkeli

Amerikannakkeli ("Sitta carolinensis") on pohjoisamerikkalainen varpuslintu. Lajin kuvaili ja nimesi John Latham 1790.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 14–15,5 cm ja paino keskimäärin 20 g. Habitukseltaan se muistuttaa meikäläistä pähkinänakkelia. Alapuoli on valkoinen, selkä harmaa, siivet ja pyrstö tummat sekä päälaki ja niska mustat. Alaperä on punertava. Nokka on pitkähkö ja suora. Sukupuolet ovat muuten samanvärisiä mutta naaraan päälaki on tummanharmaa. Kiipeilee ketterästi puunrungoilla ja oksistossa, yhtä hyvin nokka ylös- kuin alaspäin.
Lajista tunnetaan 8 alalajia. Vanhin tavattu yksilö on ollut lähes 10 vuotta vanha.
Esiintyminen.
Yhdysvallat, pääosa Meksikoa ja Kanadan eteläosat. Lajin kanta on elinvoimainen ja runsastumassa. Maailman populaation kooksi arvioidaan noin 10 miljoonaa yksilöä. Laji on paikkalintu. Talvisin se lyöttäytyy sekaparviksi paikallisten tiaisten kanssa.
Elinympäristö.
Lehti- ja sekametsät.
Lisääntyminen.
Reviirin laajuus on 10–20 hehtaaria. Pesii vain kerran vuodessa. Pesä on puunkolossa tai tikankolossa. Munia on 3–10, keskimäärin 7. Haudonta-aika on 12–14 päivää, vain naaras hautoo. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka ovat lentokykyisiä keskimäärin 26 päivän ikäisinä mutta saattavat lähteä pesästä jo pariviikkoisina. Sukukypsä 1-vuotiaana.
Ravinto.
Pähkinät ja siemenet sekä varsinkin kesällä pienet selkärangattomat. Käy mielellään lintulaudoilla hakemassa auringonkukansiemeniä. Varastoi ruokaa kaarnanrakoihin.
Julia Gutiérrez Caba

Julia Gutiérrez Caba (s. 20. lokakuuta 1928 Madrid, Espanja) on espanjalainen näyttelijä, joka on työskennellyt sekä elokuva-, televisio- että teatteriproduktioissa. Myös hänen äitinsä Irene Caba Alba, veljensä Emilio Gutiérrez Caba ja siskonsa Irene Gutiérrez Caba ovat tunnettuja näyttelijöitä.
Gutiérrez Caba palkittiin vuonna 2001 parhaan naissivuosan Goyalla roolistaan elokuvassa "You're the One (Una historia de entonces)" (2000) ja vuonna 1998 hän oli ehdolla parhaan naispääosan kategoriassa roolistaan elokuvassa "El color de las nubes" (1997). Televisiorooleja Gutiérrez Caballa on ollut muun muassa "Serranon perheen" Carmenina.
Parketti

Parketti on yleinen puusta tehty lattiamateriaali. Yleisin parketti on lautaparketti, jota käytetään eniten sen asentamisen helppoudesta johtuen. Lautaparketti koostuu noin 3–4 mm paksusta pintaviilukerroksesta, jonka alla on runko. Runko on yleensä halvempaa puuta, kuten koivua tai poppelia. Pintakerros voi olla vaikkapa tammea, koivua tai jotakin muuta jalopuulajia. Lautaparketin pintakäsittely on joko lakkaus tai öljyvahaus, joka suojaa jalopuuta kosteudelta ja kulutukselta. Lautaparketin voi yleensä hioa yhden kerran, kun se on kulunut.
Mosaiikkiparketit poikkeavat lautaparketista siten, että ne ovat yleensä noin 8 mm paksuja ja ne liimataan suoraan alusbetoniin kiinni. Parketin asennuksen jälkeen lattia hiotaan ja suojataan lakkaamalla tai öljyvahauksella. Mosaiikkiparketti on mahdollista hioa ja lakata useaan kertaan. Mosaiikkiparketti voi kestää käytössä vuosikymmeniä.
Parketin asennus aloitetaan siten, että ensimmäisen laudan urospontti tulee seinää vasten. Muiden rivien laudat asennetaan pienessä kulmassa edellisiin riveihin nähden. Asennuskiilat poistetaan lyömällä lyöntipalikalla saumat paikoilleen.
Al Mulock

Al Mulock (Alfred Mulock Rogers, 30. kesäkuuta 1925 Toronto, Ontario, Kanada – toukokuuta 1968 Guadix, Espanja) oli näyttelijä, joka tunnettiin parhaiten rooleistaan Sergio Leonen spagettiwesterneissä. Hän teki itsemurhan vuonna 1968.
Hyvät, pahat ja rumat elokuvassa hän esitti palkkionmetsästäjää, joka menetti kätensä (hahmo: Elam yksikätinen) Tuco (Eli Wallach) nimisen roiston haavoittamana elokuvan alussa. Etsittyään Tucoa kahdeksan kuukautta hän löysi tämän kylpyammeesta autiokaupungista ja alkoi ennen Tucon teloittamista purkaa katkeruuttaan. Tuco ampui hänet kuitenkin kylpyvaahdon seasta ja totesi: "When you have to shoot, shoot! Don´t talk".
Elokuvan Huuliharppukostaja alussa hän oli yksi kolmesta palkkatappajasta näytellen yhdessä Woody Stroden ja Jack Elamin kanssa. He odottelivat saapuvaa junaa kärpäsen häiritsemänä elokuvan 13 minuuttia pitkässä, klassisessa alkukohtauksessa. Heidät on värvätty tappamaan elokuvan nimetön päähenkilö "Harmonica" (Charles Bronson), joka saapuu asemalle ja ampuu kolmikon. Kuvausten jälkeen Mulock hyppäsi hotellin ikkunasta rooliasu päällään ja kuoli. Myöhemmin kävi ilmi hänen olleen huumeidenkäyttäjä ja koska hän ei saanut mistään annostaan, hän teki epätoivoisen tekonsa. Kuvaukset tapahtuivat Guadixissa, Espanjassa.
The House Without a Name

The House Without a Name on Dingon englanninkielinen singlejulkaisu vuodelta 1986. Single sisälsi kappaleet "The House Without a Name" ja "Tell Me Now", jotka olivat Joe Meiklen sanoittamat englanninkieliset versiot Dingon kappaleista "Autiotalo" ja "Kirjoitan". Lisäksi kappaleet oli sovitettu raskaammiksi kuin alkuperäiset suomenkieliset versiot. 
Sonet julkaisi "The House Without a Name" -singlen muun muassa Isossa-Britanniassa, Ruotsissa ja Tanskassa. Singleä ei ole julkaistu Suomessa. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo.
Kappaleet julkaistiin alun perin 7-tuumaisena vinyylisinglenä. Myöhemmin julkaistiin 12-tuumainen vinyylisingle, jolla kappaleista oli pidennetyt versiot. Molemmissa versioissa on sama kansikuva. Pidennetyt versiot julkaistiin vuonna 2004 "Dingomania" -kokoelmalevyllä. Kappaleet ovat mukana myös "Kunnian päivät 1983–1986" -kokoelmalevyllä (2006). Alkuperäisen 7-tuumaisen vinyylin versioita ei ole julkaistu CD-formaatissa.
Cover-versio.
Vuonna 2008 Lordi levytti kappaleesta cover-version "Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo" -tribuuttilevylle. Kappaleen sanoituksia on muutettu Lordille sopivimmiksi ja kappaleen nimeksi on muutettu ”The House”.
Kierikkikeskus

Kierikki on Oulussa, Yli-Iin suuralueella, Yli-Iin kaupunginosassa, Kierikin kylässä Iijoen varrella sijaitseva arkeologinen esihistoria- ja kulttuurimatkailukeskus. Se sijaitsee yhdystien 8540 varrella, noin viiden kilometrin päästä Yli-Iin keskuksesta Pudasjärvelle päin. Oulun kaupungin keskustasta on matkaa noin 60 kilometriä. 
Matkailukeskus on aloittanut toimintansa vuonna 2001. Päärakennus on maailman suurimpia hirsirakennuksia. Rakennuksen suunnittelusta järjestettiin yleinen arkkitehtuurikilpailu vuonna 1999. Kilpailun voittaja professori arkkitehti Reijo Jallinoja on suunnitellut rakennuksen. Päärakennuksen sisällä toimii arkeologinen näyttely. Keskuksen lähistöllä sijaitsee kivikautinen kylä, jossa on nähtävillä kylässä sijainneita kymmeniä talonpohjia 6 000 vuoden takaa sekä ansapolku.
Päärakennuksessa on ravintola, lahjatavaraliike, kokoustilat ja auditorio. Noin 50 metrin päässä päärakennusta vastapäätä sijaitsee Kierikki Hotelli.
Kierikkikeskus on saanut Europa Nostran palkinnon vuonna 2002.
Kittilän kirkko

Kittilän kirkko on Kittilän seurakunnan kirkko Kittilän kirkonkylässä.
Kirkko on valmistunut vuonna 1831 ja sen on suunnitellut C. L. Engel. Istumapaikkoja on noin 550. Kirkko rakennettiin alkujaan pitkäkirkoksi, mutta sitä laajennettiin ristikirkoksi Julius Basilierin suunnitelmien mukaan 1886–1887, jolloin myös torni korotettiin. Kirkon sisäilme on vuodelta 1986.
Kirkko on niitä harvoja kylän rakennuksia, jotka selvisivät perääntyvien saksalaisten tuhopoltolta Lapin sodassa 1944–1945, ja se on Kittilän vanhin säilynyt rakennus. Kirkon rakennusmestarina toimi lähes sen valmistumiseen saakka Aatami Lantto, ja hänen kuolemansa jälkeen työn jatkoi loppuun Johan Jäneslampi.
Kirkossa on Johan Gustav Hedmanin 1831 maalaama alttaritaulu "Jeesus ristillä" (267 × 205 cm öljymaalaus kankaalle). Sen lahjoitti Oulun läänin maaherra Johan Abraham Stjernschantz, mistä kertova teksti "År 1831 är denna tafla förärat till Kittilä kyrka af Landshöfdingen och Riddaren i Uleåborg Herr A. Stjernscantz" on merkitty tauluun.
Tiheikkölaulaja

Tiheikkölaulaja, aikaisemmalta nimeltään rusotiheikkölintu ("Atrichornis rufescens") on harvinainen australialainen varpuslintu. Lajin nimesi Edward Pierson Ramsay 1867.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 16–19 senttiä, koiras on hiukan suurempi. Höyhenpuku on pääosin ruskea suomumaisin täplin, koiraan kurkku on valkoinen ja mahassa on musta laikku. Suuri silmä on ruskea, pyrstö on pitkä ja jalat ovat voimakkaat. Laji on erittäin arka ja piiloutuu vähäisestäkin syystä. Laulaa piilossa voimakasta, noin 12-tavuista "tshiip, tshiip..." ääntä.
Esiintyminen.
Tiheikkölaulaja on kotoperäinen australialainen laji, joka elää pienellä alueella (noin 1500 neliökilometriä) kaakkoisessa Queenslandissa ja Uuden Etelä-Walesin koillisosassa. Lajin kanta on vaarantunut elinympäristön tuhoutumisen takia. Pääosa linnuista elää suojelualueilla tarkkailun alaisena.
Elinympäristö.
Subtrooppiset sademetsät lähellä eukalyptusmetsiköitä yli 600 metrin korkeudella merenpinnasta. Viihtyy kosteissa, hämärissä tiheiköissä, joissa on runsaasti karisseita lehtiä ja oksia, joiden seassa laji viettää pääosan ajastaan.
Lisääntyminen.
Tiheikkölaulajan pesimäaika on syys-marraskuussa. Sen pesä ja sen kaksi munaa ovat samankaltaiset, mutta pienemmät, kuin isotiheikkölaulajalla. Pesä on kupolimainen rakennelma lähellä maanpintaa. Munista usein toinen jää kehittymättä. Naaras hautoo ja hoitaa poikaset yksin, poikaset oppivat lentämään noin kuukauden ikäisinä.
Ravinto.
Maassa karikkeen alla tai seassa elävät selkärangattomat, lähinnä hyönteiset.
Tulikääpiöahven

Tulikääpiöahven ("Apistogramma hongsloi") on pieni, värikäs kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Tulikääpiöahven jää noin seitsemän senttiä pitkäksi, naaras vielä pienemmäksi.
Alkuperä.
Tulikääpiöahvenet ovat kotoisin Kolumbian itäosista.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Tulikääpiöahven ei perusta haaremeita. Vanhemmat kasvattavat poikaset yhdessä.
Vesiolot ja ravinto.
Tulikääpiöahvenen värit pysyvät hyvinä, kun se syö monipuolista lihapitoista ruokaa johon kuuluu vesikirppuja. Sopiva pH on 5,5–6.
Sallan kirkko

Sallan kirkko on Sallan seurakunnan kirkko. Vuonna 1950 valmistuneen kirkon ovat suunnitelleet Eero Eerikäinen ja Osmo Sipari. Kirkon rakentamiseksi järjestettiin vuonna 1947 arkkitehtikilpailu, jonka voittaneet arkkitehtiylioppilaat Eerikäinen ja Sipari pitivät suunnittelussaan esikuvana perinteisen suomalaisen kivikirkon ja erillisten kellotapuleiden muotoa. Rakennusmateriaalit ovat moderneja: kirkkosalin katto on valettu betonista betonisten kaarien varaan. Jyrkässä katossa on paanukate. Kirkko edustaa Lapin jälleenrakennusta ja se kuuluu kansainvälisen modernin arkkitehtuurin suojelu- ja tutkimusjärjestön Docomomon merkittävien arkkitehtuuri- ja ympäristökohteiden valikoimaan. Kirkko kuuluu myös Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. 
Sallan ensimmäinen, vuonna 1838 valmistunut Carl Ludvig Engelin suunnittelema kirkko tuhoutui talvisodassa vuonna 1939. Uusi kirkko rakennettiin jatkosodan jälkeen Sallan uudeksi kuntakeskukseksi muodostuneelle Märkäjärven kylälle.
Tanskan luterilaiset seurakunnat kustansivat uuden kirkon rakentamisen: tanskalaiset halusivat osoittaa kiitollisuuttaan siitä, että heidän kirkkonsa eivät tuhoutuneet sodassa ja panivat pystyyn rahankeräyksen. Keräysvaroilla ostetut ruokatarvikkeet myytiin Suomessa voitolla niin, että keräyssumma yli kymmenkertaistui.
Alttarilla on Aimo Tukiaisen tekemä pronssinen korkokuva, joka kuvaa Matteuksen evankeliumin kohtaa ”Tulkaa minun tyköni kaikki työtätekeväiset ja raskautetut, niin minä annan teille levon”. Tukiainen on tehnyt myös kirkkopihan graniittisen sankarimuistomerkin "Hauta Etulinjassa".
Kirkossa on tilaa 600 henkilölle. Kirkon vieressä olevan seurakuntatalon on suunnitellut Matti Leiber. Se valmistui 1980.
Paulo Evaristo Arns

Paulo Evaristo Arns (14. syyskuuta 1921 Forquilhinha – 14. joulukuuta 2016 São Paulo) oli brasilialainen katolilainen kirkonmies. Hän toimi vuosina 1970–1998 São Paulon arkkipiispana ja oli yksi kardinaaleista.
Arns oli saksalaisen maahanmuuttajapariskunta Gabriel ja Helana Arnsin kolmestatoista lapsesta viides. Neljästä hänen siskoistaan tuli nunnia, ja yksi veljistä on fransiskaani. Arns opiskeli vuosina 1941–1943 filosofiaa Curitibassa ja 1944–1947 teologiaa Petrópolisissa. 1950 hän pääsi Pariisin yliopistoon, jossa hän luki kirjallisuutta, latinaa, kreikkaa ja esihistoriaa.
Arns liittyi fransiskaaneihin 10. joulukuuta 1943 ja sai pappisvihkimyksensä 30. marraskuuta 1945. Hänestä tehtiin 2. toukokuuta 1966 Respettan titulaaripiispa ja sitten 22. lokakuuta 1970 São Paulon arkkipiispa. Kardinaali hän oli 5. maaliskuuta 1973 alkaen. Hän tuli kotimaassaan tunnetuksi vapautusteologina.
Arns jäi eläkkeelle São Paulon arkkipiispan virasta 15. huhtikuuta 1998. Hän ei voinut osallistua uuden paavin valintaan keväällä 2005, sillä oli ennättänyt jo ylittää 80 vuoden iän. Hän oli vuonna 2010 Haitin maanjäristyksessä kuolleen brasilialaisen lastenlääkärin Zilda Arnsin (1934–2010) veli.
Nøgne Ø

Nøgne Ø on Norjan Grimstadissa sijaitseva pienpanimo. 
Niistä useita on saatavilla myös Suomessa Alkoissa ja ravintoloissa (vientiä Ruotsiin, Tanskaan, Suomeen, Englantiin ja Yhdysvaltoihin).
Nøgne Ø on Norjan suurin pullokäyviä, pastöroimattomia ja suodattamattomia oluita valmistava panimo.
Sen perustivat vuonna 2002 Gunnar Wiig ja Kjetil Jikiun. Wiig ja Jikiun ovat innokkaita kotioluidenpanijoita. Heidän mielestään Norjasta ei saanut kunnon olutta, mikä johti oman panimon perustamiseen. Nøgne Ø:n omistaa kuusi yksityishenkilöä. Vuosituotanto on 3500 hehtolitraa (2010).
Panimon tuotteet tunnistaa tavaramerkinomaisesta, hyvin tummanruskeasta 0,5 litran pullosta, jonka etiketissä on suuri Ø-logo.
Oluet ovat yleensä vahvoja humaloinniltaan sekä alkoholipitoisuudeltaan.
Nimi.
Panimon nimi pohjautuu Henrik Ibsenin runoon "Terje Vigen". Runon taustana on Britannian suorittama Norjan laivastosaarto 1809 ja sen aiheuttama nälänhätä. Runo alkaa säkeellä, jossa kerrotaan harmaasta miehestä nimellä Terje Vigen, joka asui mitä hedelmättömimmällä ja paljaalla saarella. Vigen päätti soutaa Tanskaan salakuljettaakseen ruokaa kotiin. Runo on kirjoitettu vanhahtavalla norjankielellä, jossa ilmaisu paljas saari on ilmaistu sanoilla "nøgne ø".
Henrik Ibsen asui Grimstadissa runoa kirjoittaessaan ja paikalliselta hautausmaalta löytyy myös Terje Vigenin hautakivi. Vigenin itsepäisyys kohdata myrskyävä meri symboloi panimon asennetta mennä markkinoille sen perustamisvaiheessa vähemmän tunnettujen oluttyyppien kera.
George Chapman

George Chapman (synt. Seweryn Antonowicz Kłosowski); (14. joulukuuta 1865 – 7. huhtikuuta 1903) oli puolalaissyntyinen sarjamurhaaja, joka myrkytti Englannissa ainakin kolme naista. 
Elämäkerta.
Kłosowski syntyi Nagórnan kylässä, kouluttautui kirurgiksi ja saapui Lontooseen noin vuonna 1887. Hän alkoi tehdä parturintöitä ja meni vuonna 1889 naimisiin Lucy Baderskin kanssa. Hänellä oli Puolassa jo ennestään vaimo, jonka painostuksesta huolimatta hän jatkoi suhdettaan Baderskin kanssa. Hän sai uuden morsiamensa kanssa vauvan, joka kuoli varhaislapsuudessa. Pari asui jonkin aikaa New Jerseyssä, mutta palasi Englantiin vuonna 1892. 
Chapmanin uhrit olivat hänen omia rakastajattariaan: Mary Spink (k. 25. joulukuuta 1897), Elizabeth "Bessie" Taylor (k. 14. helmikuuta 1901) ja Maud Marsh (k. 22. lokakuuta 1902). Motiivi jäi hämäräksi, eikä Chapman koskaan solminut avioliittoa yhdenkään surmaamansa naisen kanssa. Chapman tuomittiin 20. maaliskuuta 1903 kuolemaan Maud Marshin murhasta, ja hänet hirtettiin Wandsworthissa huhtikuun seitsemäs. 
Chapmanin kiinnijäämisen jälkeen on syntynyt sitkeä huhu, että hän olisi ollut myös Viiltäjä-Jack, mutta väittämää ei ole voitu osoittaa paikkansapitäväksi.
James Cromwell

James Oliver Cromwell (s. 27. tammikuuta 1940 Los Angeles) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä.
Lapsuus.
Cromwell on syntynyt Los Angelesissa ja viettänyt lapsuutensa Manhattanilla. Hänen äitinsä on näyttelijä Kay Johnson ja isänsä oli näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja John Cromwell, joka joutui edustajainhuoneen epäamerikkalaista toimintaa tutkivan komitean (House Un-American Activities Committee, HUAC) mustalle listalle. Koulun jälkeen hän aloitti arkkitehtuuriopinnot Carnegie Mellon -yliopistossa, mutta ajautui kuitenkin näyttämöuralle.
Edward Pierson Ramsay

Edward Pierson Ramsay (3. joulukuuta 1842 Dobroyd Estate, Long Cove, Sydney – 16. joulukuuta 1916 Sydney) oli australialainen eläintieteilijä ja lintutieteilijä.
Hänen isänsä oli tohtori David Ramsay, äitinsä Sarah Ann Lord. Hän opiskeli St Mark's Collegiate Schoolissa, The King's Schoolissa, Parramattassa. Hän opiskeli lääketiedettä Sydneyn yliopistossa 1863–1865, mutta ei suorittanut loppuun opintojaan. Vaikka hän ei koskaan suorittanut oppiarvoa eläintieteissä, hän oli hyvin perillä luonnonhistoriasta ja julkaisi useita tutkielmia.
1863 hän oli "Entomological Society of New South Wales"in taloudenhoitaja. 1865 hän toimitti tutkielman "Oology of Australia" "Philosophical Society"lle, ja kun em. seura yhdistettiin "Royal Society of New South Wales"iin, hän sai vapaajäsenyyden seuran hyväksi tekemästään työstä.
1868 Ramsay perusti veljiensä kanssa sokeriruokoplantaasin Queenslandiin, mutta se ei ollut menestys. Hän oli yksi "Linnean Society of New South Wales"in perustajista 1874 ja sen neuvoston jäsen vuoteen 1892 saakka. Hänestä tuli ensimmäinen Australiassa syntynyt "Australian Museum"in intendentti ja hän keräsi laajan kokoelman kansallisia aseita, pukuja, aterimia ja koruja kuvaamaan Polynesian ja Australian etnologiaa. Hän lisäsi kokoelmiin 17 600 lintua. Hän julkaisi yli 30 kaloja käsittelevää kirjoitusta. 1876–1894 hän julkaisi neliosaisen "Catalogue of the Australian Birds". Terveydellisistä syistä johtuen hän joutui luopumaan virastaan 1894.
1883 Ramsay matkusti Lontooseen Kansainvälisille kalavesimessuille. Siellä hän tapasi Francis Dayn, joka oli kerännyt kaloja useita vuosikymmeniä Etelä-Aasiassa. Ramsay hankki osan Dayn kokoelmasta, muun muassa 150 Dayn nimeämää lajia.
Eläkkeelle jäätyään hän palveli Australian museota konsultoivana ornitologina vuoteen 1909.
7. marraskuuta 1876 hän meni naimisiin Ellen Eliza Foxin kanssa. Heille syntyi 4 tytärtä ja 2 poikaa, joista John Simeon Piersonista tuli kuuluisa lintuvalokuvaaja.
Ramsay nimesi linnuista muun muassa tiheikkölaulajan ja punakurkkulurikin.
Grandmaster Flash

Grandmaster Flash, oikealta nimeltään Joseph Saddler (s. 1. tammikuuta 1958 Bridgetown, Barbados), on yhdysvaltalainen hip hop -muusikko ja DJ. Häntä pidetään yhtenä hip hopin pioneereista. Grandmaster Flash ja hänen yhtyeensä The Furious Five pääsivät ensimmäisinä hip hop -artisteina Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2007.
Elämä ja työ.
Saddlerin perhe muutti Yhdysvaltoihin, ja hän kasvoi Bronxissa. Saddler oli New Yorkin ensimmäisiä DJ:tä. Taitonsa hän oppi muun muassa Pete Jonesilta ja DJ Kool Hercilta.
Harlekiini-klubi

Harlekiini-klubi (vuosina 1990–1992 nimellä Harlekiini) oli suomalainen vuosina 1990–1992 Kolmoskanavalla ja vuosina 1993–1994 MTV3-kanavalla esitetty lastenohjelma.
Kolmoskanavalla ohjelma alkoi tammikuussa 1990 nimellä Harlekiini. Aluksi lauantaiaamuisin esitettävän kaksi ja puolia tuntia kestäneen Harlekiini-ohjelman alla oli vain Kolmoskanavalla viikon aikana näytetyt piirrossarjat yhtenä uusintapakettina. Ohjelman kehityttyä sen juontajaksi tulivat Pedro Hietanen ja Eeva-Leena Pokela.
MTV3-kanavan aloitettua vuonna 1993 ohjelman nimi muutettiin Harlekiini-klubiksi ja sen juontajaksi vaihtui Essi Wuorela. Wuorela valittiin juontajaksi koekuvauksien kautta. Wuorelan juontajahahmo oli nimeltään Super-Essi, joka oli ohjelman vastaavan tuottajan idea, joka oli poiminut nimen yhdysvaltalaisesta lastenohjelmasta. Alkuperäinen esikuva esiintyi tiukoissa trikoissa ja oli olemukseltaan hyvin erilainen kuin Wuorela, mutta hän otti juontajanimen vastaan. Wuorela osallistui juontamisen lisäksi myös ohjelman suunnitteluun. Ohjelman alkuaikoina Wuorela juonsi myös studio-osuuksien välissä esitetyt piirrossarjat. Juontoja Wuorela on kuvaillut jälkeenpäin "painajaismaiseksi puuhaksi". Myöhemmin Harlekiini-klubi lyhentyi 10–15 minuutin pituiseksi omaksi ohjelmaksi, joka esitettiin ennen lauantaiaamuisin esitettyjä piirrossarjoja. Viimeinen Harlekiini-klubi esitettiin 24. joulukuuta 1994.
Ohjelmassa keskusteltiin lapsille suunnatuista aiheista. Studiossa saatettiin pelailla erilaisia pelejä, ja esitellä katsojien lähettämiä piirrustuksia ja kirjeitä. Lastenmusiikkia esittävä yhtye Fröbelin Palikat sai uralleen potkua lisää esiinnyttyään Harlekiini-Klubissa.
Rumpusoolo

Rumpusoolo on rummuilla soitettava instrumentaaliosuus. Se voi olla improvisoitu, minkä pituinen tahansa, tai se voi muodostaa jopa oman teoksensa.
Rockmusiikissa rumpusooloja ei yleensä säestetä muilla soittimilla, kun taas muiden instrumenttien sooloja säestetään useammin. Soolot eivät välttämättä myöskään seuraa tempoa, tyyliä tai muutoinkaan kyseisen kappaleen rakennetta. Jazzissa rumpusoolot yleensä pitävät tempon ja noudattavat kappaleen muotoa. Muut instrumentit voivat säestää sooloa ajoittain. Marssi- ja sotilassoittokuntamusiikissa rumpuosuudet yleensä mahdollistavat soittajien marssimuodostelmien muuttamisen ilman, että heidän täytyy samalla soittaa instrumenttejaan.
Historia.
Ensimmäisenä merkittävänä rumpusooloilijana pidetään jazzrumpali Gene Krupaa, joka toi pitkän rumpusoolon jazzmusiikkiin ja käytti rumpusooloa myös muiden muusikkojen kanssa tapahtuvan vuorovaikutuksen välineenä. Krupa esitti aikojen ensimmäisenä pidetyn pitkän rumpusoolon kappaleessa "Sing Sing Sing" Benny Goodmanin orkesterin esiintyessä New Yorkissa Carnegie Hallissa 16. tammikuuta 1938 .
Elliot Goldenthal

Elliot Goldenthal (s. 2. toukokuuta 1954 New York) on yhdysvaltalainen elokuvamusiikkiin erikoistunut säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Aaron Coplandin ja John Coriglianon johdolla. Hän on tehnyt musiikin muun muassa elokuviin "Alien³", "Batman Forever", "Heat – ajojahti", "Batman &amp; Robin", "Michael Collins" sekä "Veren vangit". Goldenthalin musiikkia on kiitelty eri vaikutteiden ja tekniikoiden runsaasta ja omaperäisestä käytöstä. Vuonna 2006 Goldenthalin ensimmäinen ooppera sai kantaesityksensä Los Angelesissa.
Luuta

Luuta on siivousväline, jossa on yhteen kiinnitettyjä jäykkiä harjaksia, sekä luudanvarsi. Pientä luutaa tai harjaa saatetaan joskus kutsua pölyhuiskaksi.
Luudan historia.
Ajan kuluessa luudan valmistustavat ovat muuttuneet. Alun perin luuta oli oksista (varvuista) tai muista sopivista luonnonmateriaaleista kuten havuista koottu nippu. Alun perin luudan harjakset olivat pyöreässä muodossa, koska muoto oli helppo tehdä ja sillä oli parhaat lakaisuominaisuudet. Luudan harjasosassa saattoi olla kiinni lyhyt kädensija tai pitkä varsi eri käyttötilanteista riippuvia työskentelyasentoja varten. Pitkävartista varpuluutaa käytettiin lattian lakaisuun tai havuluutaa katon tai ylänurkkien ripsimiseen ja uuniluutana tulipesän puhdistukseen.
Nykyisin varpuluutaa käytetään pihan lakaisuun.
Englannin kielen luutaa merkitsevä sana "besom" ja "broom" viittasivat alun perin jänönvihmaan ("Cytisus scoparius"), josta luudat yleensä valmistettiin. Nykyaikaiset luudat on valmistettu viljahirssistä ("Panicum miliaceum"). Materiaali on pitkää, suoraa, kestävää ja harjakset ovat kiinni toisissaan jo kasvissa. 1800-luvulla eräs kristillinen yhteisö, vapisijat, kehitti nykyaikaisia lattiaharjoja vastaavan, lyhyistä ja tasamittaisista harjaksista koostuvan luudan, joka oli vanhoihin luutiin verrattuna paljon leveämpi ja tehokkaampi lian siirtämiseen. Pyöreät luudat ovat nykyään hävinneet lähes kokonaan käytöstä.
Luudat kirjallisuudessa.
Luudat ja noituus.
Luudat ovat kirjallisuudessa pitkään liitetty noituuteen. Useimmiten tarinoissa naispuolinen noita käyttää keskiaikaistyylistä pyöreää luutaa lentämiseen. Noidat saattavat lentää myös muilla luudan tapaisilla esineillä. Taikoja osaava henkilö on myös saattanut taikoa taikasauvan luudaksi, ettei häntä epäiltäisi noituudesta. Luutaan on myös saatettu säilöä tilapäisesti henkiä.
Fiktiossa luudat ovat yleisesti noitien lentovälineitä. Noita istuu luudan varrella hajareisiin siten, että harjasosa jää hänen taakseen. Luudanvarrella on lisäksi usein musta kissa ja kahvipannu.
Nykyaikaisissa pakanuuden oppikirjoissa luuta on merkitty rituaalivälineeksi. Ilman elementtinä luuta puhdistaa alueita, ja siksi rituaaleissa saatetaan lakaista luudalla pois negatiivista energiaa.
Simo Hannula

Simo Pertti Hannula (12. maaliskuuta 1932 Konginkangas – 2. elokuuta 2016 Lohja) oli suomalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja taidegraafikko. Hän opiskeli Turun taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1950–1951. Tärkeimmät vaikutteensa Hannula sanoi saaneensa siellä Otto Mäkilältä ja Harry Henrikssonilta. 
Suomen Taideakatemian koulussa 1951–1955 tärkeitä opettajia olivat Aukusti Tuhka, Sam Vanni ja Erkki Koponen. 
Simo Hannula tuli tunnetuksi 1960-luvulta alkaen eräänä kansainvälisesti tunnetuimpana ja palkituimpana
suomalaisena taidegraafikkona. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1969 ja professorin arvonimi 1993.
Hannula työskenteli käsityöläisen hartaudella ja hallitsi metalligrafiikan eri tekniikat ja litografian. Varhaistuotannossaan hän yhdisti etsaukseen pehmeäpohja- tai akvatintatekniikan. Vähitellen hän siirtyi pelkkään etsaukseen. 
Teoksissaan hän kuvasi usein luontoa sen monimuotoisuudessa. Hannulan surrealistisena kautena 1960-luvulla syntyi avaruusfantasioita. 1970-luvun alussa Hannulan taiteeseen tuli kantaa ottava sävy. Hän halusi puhua luonnon ja ihmisyyden puolesta teknologian voittokulkua vastaan.
Simo Hannula teki jossain määrin exlibriksiä. Hän sai palkintoja eräissä kansainvälisisissä exlibris-kilpailuissa, muun muassa Grand Prix -palkinnon François Rabelais’n kunniaksi järjestyssä kilpailussa 1994. Jyväskylän yliopiston kirjaston exlibris-kilpailussa 1996 Hannula sai kaksi kunniamainintaa.
Hannula asui Sammatissa. Myös Simo Hannulan poika Pekka Hannula (s. 1961) on kuvataiteilija.
Cree Summer

Cree Summer Francks (s. 7. heinäkuuta 1969 Los Angeles, Kalifornia) on kanadalainen ääninäyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan myös uuspakanallisesta elämäntavastaan. Summer on saanut Daytime Emmy -ehdokkuuden Cleon ääniroolista animaatiosarjassa "Clifford the Big Red Dog".
Hänen isänsä on näyttelijä-muusikko Don Francks.
Ura.
Äänirooleissa.
Cree Summer aloitti näyttelijänuransa 1980-luvulla, ja hänen ainutlaatuinen äänensä herätti ääniroolittajien kiinnostuksen. Summer on esittänyt äänirooleja useissa animaatioissa ja elokuvissa sekä videopeleissä, kuten "Final Fantasy X-2:ssa" ja "Fallout 2:ssa". Ääniroolien lisäksi Summer on esiintynyt 1990-luvulla vierailurooleissa muutamissa televisiosarjoissa. Lisäksi hän on levyttänyt kolme musiikkialbumia vuodesta 1993 alkaen.
Muusikkona.
Summer päätyi musiikin pariin 1990-luvun alussa ja toimi aluksi taustalaulajana muutamalla levyllä. Vuonna 1993 hän julkaisi oman albumin yhtyeensä Subject to Change kanssa. Se ei kuitenkaan päässyt maailmanlaajuiseen levitykseen, vaan jäi keräilyharvinaisuudeksi. Summerin yhtye soitti aggressiivista rockin ja soulin yhdistelmää, joka usein keskittyi poliittisiin aiheisiin. Myöhemmin vuonna 1999 hän julkaisi oman sooloalbuminsa "Street Faërie", jonka tuotti Lenny Kravitz. Kravitz esiintyi myös samalla levyllä, mutta se ei saavuttanut suurta menestystä.
Elsa Sylvestersson

Elsa Maria Sylvestersson (11. elokuuta 1924 Turku – 9. marraskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija ja koreografi. 
Sylvestersson opiskeli balettia Suomalaisen Oopperan balettikoulussa 1930-luvulla ja aloitti työskentelyn oopperan tanssijana vuonna 1938. Vuosina 1931–1959 hän tanssi Suomalaisessa Oopperassa (Kansallisooppera) päärooleja. Hänen suurimpia menestyksiään olivat "Joutsenlammen" Odette–Odile ja "Tulilinnun" nimiroolit.
Sylvestersson kuului Maggie Grippenbergin ja Irja Koskisen ohella varhaisimpiin naiskoreografeihin Suomessa. Hänen ensimmäinen huomiota herättänyt koreografiansa oli vuonna 1951 esitetty Carmen.
Sylvesterssonin koreografiat olivat yhtäältä perinteisiä juonellisia balettiklassikoita, toisaalta abstrakteja teoksia, joissa korostui musiikin ja tanssin yhteys. Sylvesterssonista tuli oman aikansa merkittävin ja tuotteliain balettikoreografi Suomessa. Hän teki koreografioita myös televisioon sekä suomalaisten kansantanssien pohjalta. S 
Sylvestersson toimi myös muun muassa Kuopion Yhteisteatterin balettimestarina vuosina 1968–1969 ja oli kehittämässä Kuopio tanssii ja soi -tapahtumaa yhdessä Kuopion kaupungin silloisen orkesterinjohtaja Lauri Siimeksen, kaupunginjohtaja Eino Luukkosen ja teatterinjohtaja Aimo Hiltusen kanssa. Lisäksi hän oli monessa kansainvälisessä balettikilpailussa tuomariston jäsenenä.
Kansallisoopperassa Sylvestersson oli ensitanssijatar 1947–1955, balettikoulun johtaja ja balettimestari-koreografi 1969–1972 ja koreografi vuosina 1972–1984. Hän teki merkittäviä klassisia rooleja ja ansioitui modernin tanssin koreografioiden suunnittelijana. 
Sylvestersson palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1966. Hän kuoli Helsingissä 72-vuotiaana lyhyen sairauden jälkeen vuonna 1996.
Le Palais des Thés

Le Palais des Thés on vuonna 1986 Pariisissa perustettu ranskalainen teealan yritys. Yrityksellä on yhteensä yli 60 teemyymälää Ranskassa ja Ranskan ulkopuolella, muun muassa Tokiossa, Moskovassa ja Oslossa. Lisäksi yritys harjoittaa teen vähittäismyyntiä verkkokaupassaan, missä se on Euroopan johtavia teetaloja. 
Vuonna 2021 julkaistun kunnianhimoisen laajenemissuunnitelman mukaan Le Palais des Thés perustaisi 50 uutta toimipistettä vuoteen 2026 mennessä. Osana kasvusuunnitelmaansa teetalo kertoi joulukuussa 2024 etsivänsä Suomesta yrittäjää, joka avaisi ketjulle 4-5 uutta teemyymälää lähivuosina.
Le Palais des Thés’n teevalikoima on tavanomaista laajempi, käsittäen teetä myös harvinaisemmista teen tuottajamaista sekä erittäin korkealaatuisia ja vaikeasti saatavia teelaatuja. Myymäläketjun kilpailijoita Pariisissa ovat esimerkiksi vuonna 1854 perustettu teetalo Mariage Frères ja vuonna 1925 avattu Dammann Frères.
Briseis

Briseis () oli kreikkalaisessa mytologiassa troijalainen leski, jonka Akhilleus sieppasi surmattuaan ensin taistelussa tämän puolison, Lyrnessoksen kuninkaan Myneen ja tämän kolme veljeä. Kun oraakkeli oli kertonut kuningas Agamemnonille, että päästäkseen rutosta eroon tämän tulisi luovuttaa kaappaamansa Khryseis takaisin tämän isälle Khryseelle, kuningas käski sanansaattajansa Talthybioksen ja Eurybateen hakemaan Briseiin itselleen Akhilleukselta hyvitykseksi menetyksestään. Akhilleus tuohtui tästä niin ettei palannut enää taisteluihin, ennen kuin Hektor oli surmannut hänen ystävänsä Patrokloksen.
Akhilleuksen vetäytyminen telttaansa on Homeroksen "Iliaan" ensimmäinen tapahtuma. Sen vuoksi troijalaiset nauttivat menestyksestä jonkin aikaa. Akhilleuksen palattua taisteluihin Agamemnon palautti Briseiin hänelle.
"Iliaassa" Briseis oli Akhilleuksen vanki, jonka kreikkalaisten armeija oli antanut hänelle palkkioksi. Akhilleus kuitenkin myös rakasti Briseistä ja vertasi heidän suhdettaan mieheen ja vaimoon ja tuohtui ajatellessaan, että Agamemnon makaisi Briseiin kanssa. Kun riita oli selvitetty, Agamemnon vannoi, ettei ollut koskenutkaan Briseiiseen.
Minneapolisin siltaturma

Minneapolisin siltaturmassa Mississippijoen ylittävä I-35W-moottoritiesilta (tunnetaan myös siltana 9340) romahti iltapäiväruuhkassa 1. elokuuta 2007 kello 18.01 paikallista aikaa alla olevaan jokeen ja sen törmille. Turmassa kuoli 13 ja loukkaantui 145 ihmistä. 
Taustaa.
Minnesotan liikennelaitos (Mn/DOT) rakensi sillan vuonna 1967. Se oli 8-kaistainen ja 597 metriä pitkä ristikkosilta. Valtatie 35W kulki sillan kautta. 
Silta sijaitsi Minneapolis–Saint Paul-kaksoiskaupungin alueella Hennepinin piirikunnassa. Se yhdisti Downtown East ja Marcy-Holmesin lähiöt toisiinsa. Se oli Minnesotan osavaltion ruuhkaisin silta, jonka kautta kulki päivittäin yli 141 000 ajoneuvoa.
Silta oli onnettomuushetkellä remontissa. Kyseessä oli kuitenkin lähinnä päällystystyö, eikä se kohdistunut kantaviin rakenteisiin. Sillan kuntoa pidettiin yleisesti tyydyttävänä, vaikka sen rakenteissa olikin selviä ruostevaurioita. 
Minnesotan viranomaisia oli varoitettu jo 1990-luvulla, että silta oli "rakenteellisesti vajavainen", viitaten löydettyihin rasitusmurtumiin ja ruostevaurioihin palkkien yhtymäkohdissa. Ongelmat korjattiin, ja osavaltion viranomaisten mukaan vuodesta 1993 lähtien silta tarkistettiin joka toinen vuosi.
Vuonna 2005 liittovaltion tutkimus arvioi sillan jälleen rakenteellisesti vajavaiseksi ja antoi sille pisteytyksen 50/100 rakenteellisesta vakaudesta.
Alcatel-Lucent

Alcatel-Lucent S.A. oli ranskalais-yhdysvaltalainen yhtiö, joka tuotti tietoteknisiä laitteita ja ohjelmistoja sekä palveluita tietoliikenneoperaattoreille ympäri maailmaa 132 eri maassa. Yhtiön pääkonttori oli Pariisissa ja sen Pohjois-Amerikan toimintoja johdettiin Murray Hillissä New Jerseyssä.
Alcatel-Lucent muodostui kun ranskalaisen CGE:n ja yhdysvaltalaisen ITT:n vuonna 1987 perustama yhteisyritys Alcatel yhdistyi vuonna 2006 yhdysvaltalaisen Lucent Technologiesin kanssa. Yhtiön nettotulos pysyi tappiolla yhtäjaksoisesti aina vuoden 2009 viimeiselle vuosineljännekselle saakka, kun se raportoi noin 46 miljoonan euron tuloksesta.
Nokia ilmoitti 15. huhtikuuta 2015 solmineensa aiesopimuksen Alcatel-Lucentin ostamisesta 15,6 miljardin euron arvoisella osakevaihtokaupalla.
Yhtiö omisti Bell-laboratoriot, jolla on yli 29 000 patenttia. Bell Labsin siirryttyä Nokian omistukseen yksiköstä käytetään myös nimeä "Nokia Bell Labs".
Svetlana Kriveljova

Svetlana Vladimirovna Kriveljova (, s. 13. kesäkuuta 1969 Brjansk, Neuvostoliitto) on venäläinen kuulantyöntäjä, joka voitti olympiakultaa vuonna 1992 ja maailmanmestaruuden vuonna 2003.
Kriveljova työnsi 1987 Birminghamin nuorten EM-kisoissa kuulassa kolmanneksi tuloksella 16,64 ja 1988 Sudburyn nuorten MM-kisoissa neljänneksi tuloksella 16,91. Kolme vuotta myöhemmin hän sijoittui Sevillan sisäratojen MM-kisoissa kahdeksanneksi työnnettyään 18,58, voitti Universiadit sekä MM-pronssia Tokion ulkoratojen MM-kisoissa tuloksella 20,16. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän voitti olympiakultaa tuloksella 21,06. Seuraavana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden Toronton sisäratojen MM-kisoissa, MM-hopeaa Stuttgartin ulkoratojen MM-kisoissa sekä voitti kauden lopussa GP-finaalin.
Kriveljova karsiutui Atlantan olympialaisissa 1996, työnsi kolmanneksi samana vuonna Euroopan cupissa ja sijoittui seuraavana vuonna Ateenan MM-kisoissa kymmenenneksi. Budapestin EM-kisoissa 1998 hän oli neljäs. Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 Kriveljova voitti kultaa. Samana vuonna hän oli kolmas Euroopan cupissa sekä Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän työnsi neljänneksi. Vuonna 2001 hän voitti pronssia Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa, sijoittui yhdeksänneksi Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa ja kolmanneksi GP-finaalissa.
Kriveljova voitti vuonna 2002 Euroopan cupin ja EM-pronssia Münchenin EM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän voitti Venäjän sisä- ja ulkoratojen mestaruudet. Samana vuonna hän sijoittui viidenneksi Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa, toiseksi Euroopan cupissa ja voitti MM-kultaa Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa. Kauden lopussa hän oli toinen. Kriveljova voitti Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 kultaa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Ateenan kesäolympialaisissa olympiapronssia ja sijoittui kuudenneksi. Vuonna 2005 hän oli Helsingin MM-kisoissa neljäs ja kahdeksas.
Vuonna 2012 Kriveljovan Ateenan kesäolympialaisissa antama dopingnäyte osoittautui positiiviseksi, ja hän menetti olympiapronssinsa. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon, joka päättyy 1. huhtikuuta 2015 ja hänen tuloksensa aikaväliltä 18.8.2004–17.8.2006 hylättiin takautuvasti.
Nori

Nori on japanilaista syötävää merilevää, johon luetaan yleisimmin lajit "Porphyra yezoensis" ja "Porphyra tenera". Levää kuivatetaan paperinvalmistusta muistuttavassa prosessissa arkeiksi ja myydään käytettäväksi muun muassa sushin valmistukseen.
Sitä myydään myös hiutaleina.
Morbihan

Morbihan (, ääntäminen IPA: ) on Ranskan departementti numero 56, joka on saanut nimensä Morbihanin lahden mukaan. Morbihan sijaitsee Länsi-Ranskassa Bretagnessa. Departementti on pinta-alaltaan 6 823 neliökilometriä ja siellä on 694 818 (2006) asukasta. Morbihanin pääkaupunki on Vannes. Morbihan on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 42 kantoniin ja 261 kuntaan.
Morbihan oli yksi 83 departementista, jotka muodostettiin Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Morbihan muodostettiin osasta Bretagnen provinssia.
Lauren Montgomery

Lauren Montgomery (s. toukokuu 1980) on yhdysvaltalainen animaattori ja animaatio-ohjaaja. Hän aloitteli uraansa tekemällä storyboardeja "Justice League Unlimitediin" ja myöhemmin ohjaamalla "Legion of Super Heroes" -animaatiosarjan ensimmäisen kauden jaksoja. Montgomery ohjasi myös animaatioelokuvan "" yhdessä Brandon Viettin ja Bruce Timmin kanssa. Hänet valittiin myös ohjaamaan Ihmenaiseen perustuvaa animaatioelokuvaa "Wonder Woman".
Ura.
Montgomery aloitteli animaattorina 2000-luvun alussa tekemällä storyboardeja "Justice League Unlimitediin". Sittemmin hän on toiminut myös ohjaajana "Legion of Super Heroesin" myötä vuosina 2006–2007. Ensimmäisen elokuvansa ' Montgomery ohjasi yhdessä Brandon Viettin ja Bruce Timmin kanssa. Elokuvan jälkeen hän on tehnyt storyboardeja animaatioelokuviin ', "" ja "Hulk vs Thor".
Erityisesti Montgomery oli vaikuttamassa Ihmenaiseen perustuvassa animaatioelokuvassa "Wonder Woman". Hän muun muassa toimi pääsuunnittelijana elokuvan nimikkohahmolle ja viimeisteli kuvasuunnitelmia. Elokuvan tuotannon aikana elokuvan tuottaja Bruce Timm oli vaikuttunut Montgomeryn kyvystä ohjata, sekä toiminta että draama tilanteita, kun useimmiten moni ohjaaja kykenee ohjaamaan hyvin vain jommankumman.