tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Virånin vesistö

Virånin vesistö (, vesistöaluetunnus 73) muodostuu Itämeren Kalmarinsalmeen laskevan Virånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 588 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen alajuoksulla nimikkojoki Virån, joka on 10 kilometriä pitkä. Nimikkojoki muodostuu, kun kaksi jokea yhtyy yhdeksi alajuoksun uomaksi. Joki laskee Itämereen noin 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Virånin vesistö jää kahden suuremman vesistön Motalanvirran vesistön (tunnus 67) ja Emånin vesistön (tunnus 74) väliseen taskuun, missä sillä on pitkä yhteinen vedenjakaja pohjoispuolella sijaitsevaan yhtä suureen Marströmmenin vesistön (tunnus 72) kanssa. Virånin joensuun ympäristössä on mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on saman kokoinen kuin Virånin vesistöllä.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (26,3 %), turve (4,0 %), kalliomaa (54,5 %), hiekka ja sora (0,6 %), multamaa (3,1 %), savimaa (4,3 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,8 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (81,4 %), soita ja kosteikkoja (1,0 %), viljelymaita (7,7 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,4 %) sekä joutomaita (3,1 %). Näiden lisäksi on 6,4 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Virånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 4,42 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 19,8 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,58 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 3,6 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 15 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 24,9 m³/s on mitattu toukokuussa 1985 ja pienin 0,2 m³/s syyskuussa 1989. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulvan huippu ajoittuisi huhtikuulle.
Margery Allingham

Margery Allingham (1904 Lontoo, Englanti – 1966 Colchester, Englanti) oli brittiläinen salapoliisikirjailija. Hänen esikoisteoksensa on 1923 ilmestynyt merirosvoromaani "Blackerchief Dick". Myöhemmissä teoksissa päähenkilöksi noussut Albert Campion oli ensimmäisen kerran mukana teoksessa "The Crime at Black Dudley" (1928). Viimeinen teos oli osin kesken jäänyt "Cargo of Eagles" (1968), jonka hänen puolisonsa Philip Youngman Carter viimeisteli.
Saajan

Saajan (suomeksi ”Rakastettu”) on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen draamaelokuva, jonka ohjasi Lawrence D’Souza. Pääosia näyttelivät Sanjay Dutt, Madhuri Dixit ja Salman Khan. Se oli vuoden eniten tuottanut hindinkielinen elokuva.
Juoni.
Runoilija Aman (Sanjay Dutt) ja hänen veljensä Akash (Salman Khan) rakastuvat samaan naiseen, Poojaan (Madhuri Dixit).
Emånin vesistö

Emånin vesistö (, vesistöaluetunnus 74) muodostuu Itämeren Kalmarinsalmeen laskevan Emånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 4 472 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Emån, jonka pituus on 229 kilometriä. Joki laskee Itämereen noin 0,9 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistön länsipuolella kulkee Skandinavian eteläosan pohjois-eteläsuunnassa halkaiseva vedenjakaja, jonka itäpuolella olevat vesistöt laskevat Itämeren pääaltaaseen ja länsipuolella Atlantin suuntaan. Tällä vedenjakajalla on Emånin vesistöllä pitkä osuus. Vielä pitempi on Motalanvirran vesistön (tunnus 67) kanssa yhteinen vedenjakaja, joka seuraa vesistöä sen pohjoispuolella. Vedenjakajan takana Motalanvirran vesistö vaihtuu idempänä Virånin vesistöksi (tunnus 73). Skandinavisen vedenjakajan toisella puolella sijaitsee Laganin vesistö (tunnus 98), joka laskee Kattegatiin. Emånin vesistön eteläpuolella on ensin Mörruminjoen vesistö (tunnus 86) ja sitten idempänä Alsterånin vesistö (tunnus 75). Emånin joensuun ympärillä sijaitsee mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (48,2 %), turve (7,7 %), kalliomaa (19,4 %), hiekka ja sora (1,9 %), multamaa (8,0 %), savimaa (2,8 %) ja jäätikköjokijäänteet (5,6 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (75,7 %), soita ja kosteikkoja (1,2 %), viljelymaita (11,1 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,8 %) sekä joutomaita (4,3 %). Näiden lisäksi on 5,9 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Emånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 32 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 90,1 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 8,78 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 29,5 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 98 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 6 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 115,1 m³/s on mitattu toukokuussa 1985 ja pienin 5,8 m³/s heinäkuussa 1989. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva ajoittuisi huhtikuulle.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 130 patoa, joista 10,8 % säännöstellään vesistön jokien virtaamia. Patojen säännöstelykapasiteetti on 103,7 miljoonaa kuutiometriä.
Emånin pääuomassa on 18 vesivoimalaitosta: Karlshammar, Jungnerholmarna, Finsjö Nedre, Finsjö Övre, Högsby, Blankaström, Järnforsen, Kvillsfors, Turefors, Ädelfors, Bruksgården, Aspö, Holsby Kvarn, Sjunnen, Flugeby, Nyafors (Hargdammen), Rosenfors Bruk ja Högebro. Vesistön sivu-uomissa on vielä 12 voimalaa lisää: 
Voimaloiden yhteisteho on 21.6 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 90 gigawattituntia.
Kobolttiheksasyanoferraatti

Kobolttiheksasyanoferraatti (Co[Fe(CN)6]) on koboltti- ja ferrosyanidi-ionien [Fe(CN)6]- muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Yhdiste osoittaa palautuvasti elektrokromismia vihertävän ruskeasta tummanvihreään.
Kobolttiheksasyanoferraattia nanopartikkeleina on valmistettu sekoittamalla kaliumferrisyanidia K3[Fe(CN)6] kobolttikloridin CoCl2 kanssa.
Kobolttiheksasyanoferraattia on tutkittu käytettäväksi vedyn varastointiin, akkujen elektrodien materiaalina ja välituotteena bioantureiden valmistuksessa. Sovelluksissa sitä käytetään usein niin, että jokin alkalimetalli, kuten natrium, kalium tai litium, on siihen kelatoituneena. Samoin usein käytetään läheisiä yhdisteitä, kuten kobolttiheksasyanoferraatti(II) tai koboltti(II)heksasyanoferraatti(II). Kaliumkobolttiheksasyanoferraatti(II):ta K2CoFe(CN)6 on tutkittu käytettäväksi ioninvaihtomenetelmässä radioaktiivisen cesiumin erotteluun ydinjätteestä.
Alsterånin vesistö

Alsterånin vesistö (, vesistöaluetunnus 75) muodostuu Itämeren Kalmarinsalmeen laskevan Alsterånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 1 525 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Alsterån, jonka pituus on 125 kilometriä. Joki laskee Itämereen alle 0,4 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Alsterånin vesistö sijaitsee sitä suuremman Emånin vesistö (tunnus 74) eteläpuolella. Näiden välinen yhteinen vedenjakaja on pääasiassa itä-länsi-suuntainen. Alsterånin vesistön länsipuolella sijaitsee Mörruminjoen vesistö (tunnus 86), joka vaihtuu Alsterånin eteläpuolella itään päin mentäessä ensin Ronnebyånin vesistöksi (tunnus 82), sitten Lyckebyånin vesistöksi (tunnus 80), ja lopuksi vielä Ljungbyånin vesistöksi (tunnus 77) ja Snärjebäckenin vesistöksi (tunnus 76). Alsterånin joensuun ympäristössä on mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on myös pieni.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (60,2 %), turve (9,7 %), kalliomaa (18,0 %), hiekka ja sora (0,8 %), multamaa (2,8 %), savimaa (1,9 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,4 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (85,5 %), soita ja kosteikkoja (1,7 %), viljelymaita (5,0 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,9 %) sekä joutomaita (2,1 %). Näiden lisäksi on 4,9 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Alsterånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 11,7 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 35,7 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 2,33 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 11,3 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 45 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 1,45 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 72 m³/s on mitattu toukokuussa 1985 ja pienin 0,7 m³/s syyskuussa 1983. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva ajoittuisi huhtikuulle.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 46 patoa, joista 3,8 % säännöstellään vesistön jokien virtaamia. Patojen säännöstelykapasiteetti on 12,8 miljoonaa kuutiometriä.
Vesistössä on yksi vesivoimalaitos Hornsö, joka tuottaa sähköä 2,5 megawattin teholla noin 8,3 gigawattituntia vuodessa.
Mazda C -pohjalevy

Mazda C -pohjalevy on Mazdan kehittämä pohjalevy etu- ja nelivetoisille ylemmän keskiluokan automalleille. Se on kehitetty Mazdan G-pohjalevyn perustalta.
CB.
Viisiovista Mazda Lantista myytiin Euroopassa osana 323-mallistoa nimellä 323F. Muut 323-korimallit perustuivat B-pohjalevylle.
CG.
CG-pohjalevyä käytettiin yksinomaan Japanin markkinoille suunnitellussa Mazda Capellassa (myytiin myös Ford Telstarina). Auto oli suunniteltu alle 1 700 millimetriä leveäksi verotussyistä.
Luca Guadagnino

Luca Guadagnino (s. 10. elokuuta 1971 Palermo, Sisilia) on italialainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hänen tunnetuimmat ohjauksensa lienevät "Call Me by Your Name" (2017) ja "Suspiria" (2018). "Call Me by Your Namestä" Guadagnino sai parhaan elokuvan Oscar-ehdokkuuden.
Guadagnino on homoseksuaali. Vuodesta 2009 vuoteen 2020 asti Guadagnino oli parisuhteessa italialaisen elokuvantekijän, Ferdinando Cito Filomarinon kanssa.
Snärjebäckenin vesistö

Snärjebäckenin vesistö (, vesistöaluetunnus 76) muodostuu Itämeren Kalmarinsalmeen laskevan Snärjebäckenin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 285 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Snärjebäcken. Joki laskee Itämereen alle 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Snärjebäckenin vesistö sijaitsee Alsterånin vesistön (tunnus 75) ja Ljungbyånin vesistön (tunnus 77) välissä ja nämä vesistöt saartavat sen lännestä päin. Itäpuolella sijaitsee mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on suurempi kuin Snärjebäckenin vesistöllä.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (74,3 %), turve (9,6 %), kalliomaa (2,3 %), hiekka ja sora (3,4 %), multamaa (5,1 %), savimaa (2,4 %) ja jäätikköjokijäänteet (2,2 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (86,8 %), soita ja kosteikkoja (1,6 %), viljelymaita (7,4 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,8 %) sekä joutomaita (2,9 %). Näiden lisäksi on 0,5 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Snärjebäckenin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 1,67 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 13,1 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,2 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 1,8 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 12,5 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 16,3 m³/s on mitattu huhtikuussa 1985 ja pienin 0,1 m³/s viimeksi vuonna 2006. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi maaliskuusta huhtikuuhun ja sen huippu ajoittuisi huhtikuulle.
Valmarin museo

Valmarin museo on toinen Keminmaan paikallismuseoista Keminmaan kotiseutumuseon ohella. Museon päärakennus on rakennettu 1800-luvun alussa, jolloin pihapiirissä oli myös vanhempi päärakennus, sekä kolme aittaa, jotka kaikki on myöhemmin purettu. Nykyisin museon pihapiiriin kuuluu päärakennuksen lisäksi lohikellari ja aitta-navettarakennus. Museo on sisustettu 1920- ja 1930-lukujen tyyliin. Kaikki esillä olevat esineet ovat talon alkuperäistä esineistöä, sillä talo myytiin irtaimistoineen museoksi 1985. Kemijokisuussa sijaitsevalla Valmarinniemessä on ollut asutusta jo keskiajalla, ja Valmarin suku on asuttanut niemellä kolmea tilaa. Niemessä sijaitsi myös Kemin seurakunnan vanhin kirkko. Valmarin tilan elanto on tullut maanviljelyksestä, kaupasta ja kalastuksesta.&lt;mapframe latitude="65.787222" longitude="24.515648" zoom="12" width="321" height="275" align="right"&gt;
 "type": "FeatureCollection",
 "features": [
 "type": "Feature",
 "properties": {"title": "Valmarin museo",
 "marker-symbol": "museum",
 "marker-color": "0050d0"},
 "geometry": {
 "type": "Point",
 "coordinates": [
 24.515746148435394,
 65.78731656879746
 ]
&lt;/mapframe&gt;
Albert Heikel

Albert Heikel (24. joulukuuta 1812 Oulu – 14. maaliskuuta 1880 Ylitornio) oli suomalainen kirjastonhoitaja, opettaja, rehtori, pappi ja valtiopäivämies. 
Henkilöhistoria.
Heikelin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Henrik Jakob Heikel ja Anna Margareta Laurin ja puoliso vuodesta 1842 Albertina Kristina Levón (k. 1887). Heikel tuli ylioppilaaksi 1830, valmistui filosofian kandidaatiksi 1836 ja vihittiin papiksi 1838. Rovastin arvon hän sai 1864. Heikel oli Pohjalaisen Osakunnan kirjastonhoitaja vuoteen 1839 ja ylimääräinen kirjaston amanuenssi 1836–1838, Turun triviaalikoulun vt. alempi kollega 1839 ja Pietarsaaren pedagogion vt. rehtori 1840. Pietarsaaren ala-alkeiskoulun rehtoriksi Heikel tuli 1842 ja Oulun yläalkeiskoulun konrehtoriksi 1845. Hän oli Ylitornion kirkkoherra vuodesta 1849 ja tämän ohella Tornion ala-alkeiskoulun tarkastaja vuodesta 1858. Lapinmaan rovastikunnan vt. lääninrovastina Heikel toimi 1872–1875. Hän oli pappissäädyssä valtiopäiväedustaja 1863. 
Kirkkoherra Karl Abiel Heikel oli Albert Heikelin poika. Pappi, opettaja valtiopäivämies Henrik Heikel oli puolestaan hänen veljensä.
Ljungbyånin vesistö

Ljungbyånin vesistö (, vesistöaluetunnus 77) muodostuu Itämeren Kalmarinsalmeen laskevan Ljungbyånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 758 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen alajuoksulla nimikkojoki Ljungbyån, jonka pituus on 62 kilometriä. Pääuoman kokonaispituus on 77 kilometriä, kun huomioidaan pisin sivujoki. Se alkaa Bullaflyn suolta , joka sijaitsee 219 metriä mpy. Joki laskee Itämereen noin 0,15 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Ljungbyånin vesistö sijaitsee kahden keskikokoisen vesistön Emånin vesistön (tunnus 74) ja Mörruminjoen vesistön (tunnus 86) välisessä taskussa, jossa on yksitoista pienempää päävesistöä. Sen kanssa on yhteinen vedenjakaja on neljällä päävesistöllä. Pisin yhteinen vedenjakaja on eteläpuolisella Hagbyånin vesistöllä (tunnus 78), jonka länsipuolella sijaitsevatLyckebyånin vesistön (tunnus 80) ja Alsterånin vesistön (tunnus 75) lyhyet vedenjakajat. Alsterånin viereinen vesistö Snärjebäckenin vesistö (tunnus 76) on pinta-alaltaan pieni, mutta merenrannikolla on mereen laskevien ojien ja purojen pienien valuma-alueiden yhteispinta-ala on Ljungbyånin vesistöä paljon suurempi.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (69,3 %), turve (8,1 %), kalliomaa (1,1 %), hiekka ja sora (3,7 %), multamaa (9,4 %), savimaa (3,4 %) ja jäätikköjokijäänteet (3,7 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (77,7 %), soita ja kosteikkoja (1,6 %), viljelymaita (13 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (2,6 %) sekä joutomaita (4,4 %). Näiden lisäksi on 0,7 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Ljungbyånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 4,97 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 29,8 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,74 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 4,9 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 28 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 24,9 m³/s on mitattu huhtikuussa 1985 ja pienin 0,2 m³/s marraskuussa 1982. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan vaatimaton kevättulva kestäisi maaliskuusta huhtikuuhun ja sen huippu ajoittuisi huhtikuulle.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 38 patoa, joilla ei säännöstellä jokien virtaamia.
Ljungbyånin pääuomassa on 2 vesivoimalaitosta: Kölby ja 
Djupafors. Vesistön sivu-uomissa on vielä Weinen voimala. Voimaloiden yhteisteho on 0,1 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 0,2 gigawattituntia.
Torhild

Torhild on pohjoismainen naisen etunimi. Se on muinaisskandinaavinen nimi, jonka alkuosa merkitsee Tor-jumalaa ja loppuosa ’taistelua’.
Suomessa Torhild on varsin harvinainen etunimi. Digi- ja väestötietoviraston mukaan se on vuoteen 2025 mennessä ollut virallisena nimenä noin 50–70 naisella.
Nimipäivät.
Torhild-nimi lisättiin suomenruotsalaiseen almanakkaan vuonna 1950. Nimipäivä on 5. marraskuuta.
Norjassa Torhildin nimipäivä on 16. kesäkuuta. Vuosina 1986–1992 Torhildilla oli nimipäivä myös Ruotsin almanakassa 17. kesäkuuta.
Zu Mantua in Banden

Zu Mantua in Banden, Itävallassa myös Andreas-Hofer-Lied, on yksi tunnetuimmista itävaltalaisista kansanlauluista ja vuodesta 1948 Itävallan Tirolin osavaltion tunnuslaulu. Vuonna 2004 Etelä-Tirolin parlamentti hylkäsi ehdotuksen laulun ottamisesta saksankielisen Etelä-Tirolin maakuntalauluksi italiankielisen vähemmistön vuoksi. Se on kuitenkin Bozner Bergsteigerliedin tavoin maakunnan saksankielisen yhteisön epävirallinen hymni.
"Zu Mantua in Bandenin" sanat on kirjoittanut saksalainen runoilija ja kirjailija Julius Mosen vuonna 1831 ja sen on säveltänyt Leopold Knebelsberger vuonna 1844. Laulu käsittelee itävaltalaisen majatalonpitäjän, Viidennen liittokunnan sodan aikana vuonna 1809 Ranskan ja Baijerin miehitystä vastaan kapinoineen Andreas Hoferin kuolemaa. Kun Itävallan keisari Frans I oli allekirjoittanut sodan päättäneen Schönbrunnin rauhan loppuvuonna 1809, Hofer jäi häviäjien puolelle. Ranskan joukot teloittivat hänet petettynä ja vangittuna Napoleonin henkilökohtaisella käskyllä Mantovassa Italiassa 20. helmikuuta 1810.
Vormärzin aikakaudelta ennen vuotta 1848 peräisin oleva kappale tuli suosituksi, koska Andreas Hofer esitetään siinä pangermanismin edistäjänä Itävallassa erityisesti Italian irredentismiä vastaan. Tämän vuoksi se on joutunut viime aikoina kritiikin kohteeksi. Vaikka se on ollut virallinen aluehymni vuodesta 1948, vuodesta 1972 lähtien on ollut laitonta ja jopa 2 000 euron sakon uhalla kiellettyä laulaa parodiaversioita laulusta tai muuttaa sanoja muuten niin, että se voisi halventaa Tirolin väestöä. Alkujaan oli kiellettyä laulaa mitä tahansa poikkeavia sanoituksia hymnin melodiaan, mutta tämä poistettiin sen jälkeen, kun "Zu Mantua in Bandenin" säveltä käyttävä suosittu sosialistikappale "Dem Morgenrot entgegen" oli laulettu SPÖ:n järjestämässä tapahtumassa vuonna 2004.
Sanat.
1. Zu Mantua in Banden
Der treue Hofer war,
In Mantua zum Tode
Führt ihn der Feinde Schar.
Es blutete der Brüder Herz,
Ganz Deutschland, ach, in Schmach und Schmerz.
Mit ihm das Land Tirol.:|
2. Die Hände auf dem Rücken
Der Sandwirt Hofer ging,
Mit ruhig festen Schritten,
Ihm schien der Tod gering.
Der Tod, den er so manchesmal,
Vom Iselberg geschickt ins Tal,
Im heil’gen Land Tirol.:|
3. Doch als aus Kerkergittern
Im festen Mantua
Die treuen Waffenbrüder
Die Händ’ er strecken sah,
Da rief er laut: „Gott sei mit euch,
Mit dem verrat’nen Deutschen Reich,
Und mit dem Land Tirol.“:|
4. Dem Tambour will der Wirbel
Nicht unterm Schlegel vor,
Als nun der Sandwirt Hofer
Schritt durch das finst’re Tor,
Der Sandwirt, noch in Banden frei,
Dort stand er fest auf der Bastei.
Der Mann vom Land Tirol.:|
5. Dort sollt’ er niederknien,
Er sprach: „Das tu ich nit!
Will sterben, wie ich stehe,
Will sterben, wie ich stritt!
So wie ich steh’ auf dieser Schanz’,
Es leb’ mein guter Kaiser Franz,
Mit ihm das Land Tirol!“:|
6. Und von der Hand die Binde
Nimmt ihm der Korporal;
Und Sandwirt Hofer betet
Allhier zum letzten Mal;
Dann ruft er: „Nun, so trefft mich recht!
Gebt Feuer! – Ach, wie schießt ihr schlecht!
Ade, mein Land Tirol!“:|
Hagbyånin vesistö

Hagbyånin vesistö (, vesistöaluetunnus 78) muodostuu Itämeren Kalmarinsalmeen laskevan Hagbyånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 468 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Hagbyån.
Vesistön valuma-alue.
Hagbyånin vesistö sijaitsee kahden keskikokoisen vesistön Emånin vesistön (tunnus 74) ja Mörruminjoen vesistön (tunnus 86) välisessä taskussa, jossa on yksitoista pienempää päävesistöä. Se jää siellä kahden vesistön Ljungbyånin vesistön (tunnus 77) ja Lyckebyånin vesistön (tunnus 80) väliin niin, että niiden yhteinen vedenjakaja ympäröi Hagbyånin vesistön lähes kokonaan. Sen eteläpuolelle jää vielä eräitä mereen laskevien ojien tai purojen pieniä valuma-alueet, joiden yhteispinta-alakin on pieni.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (71,6 %), turve (8,8 %), kalliomaa (3,1 %), hiekka ja sora (1,8 %), multamaa (6,4 %), savimaa (4,6 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,5 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (80,7 %), soita ja kosteikkoja (1,7 %), viljelymaita (10,8 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,7 %) sekä joutomaita (4,1 %). Näiden lisäksi on 1,9 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Hagbyånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 2004–2019. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 2,31 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 10,4 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,39 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 2,6 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 16 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 11,9 m³/s on mitattu huhtikuussa 2006 ja pienin 0,295 m³/s syyskuussa 2016. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot.
Axel Emanuel Berner

Axel Emanuel Berner (1. heinäkuuta 1810 Mäntyharju – 1. joulukuuta 1884 Pieksämäki) oli suomalainen opettaja, pappi ja valtiopäivämies.
Bernerin vanhemmat olivat kapteeni Emanuel Berner ja Hedvig Pernberg ja puoliso vuodesta 1839 Katarina Olivia Pesonius (k. 1900). Berner tuli ylioppilaaksi 1829 ja vihittiin papiksi 1832, varapastorin arvon hän sai 1853. Berner toimi pappina Joroisissa ja Mäntyharjulla ja oli Viipurin lukion vt. ruotsin kielen opettaja 1837, vt. 2. matematiikan lehtori 1841 ja 2. teologian lehtori 1842. Mäntyharjun kappalainen hänestä tuli 1851, astuen virkaan 1853, ja Pieksämäen kirkkoherra 1863, astuen virkaan 1865. Berner oli lääninrovasti 1870–1872 ja 1875–1884. Hän oli pappissäädyssä valtiopäiväedustaja 1872.
Bernerin poika oli pankinjohtaja, kihlakunnantuomari Emanuel Saloheimo.
Claes Gustaf Beyrath

Claes Gustaf Beyrath (17. toukokuuta 1812 Iisalmi – 27. marraskuuta 1873 Puumala) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. 
Beyrathin vanhemmat olivat kappalainen Johan Erik Birath, myöhemmin Beyrath, ja Helena Katarina Wialén ja puoliso vuodesta 1849 Amanda Karolina Ehrström (k. 1881). Beyrath tuli ylioppilaaksi 1829 ja vihittiin papiksi 1836, varapastorin arvon hän sai 1853. Beyrath toimi pappina Leppävirralla, Heinävedellä, Laukaassa, Jämsässä ja Kronstadtissa. Johanneksen kappalainen hänestä tuli 1850 ja Jääsken 1855. Beyrath toimi Helsingin virolaislättiläisen sotilasseurakunnan saarnaajana vuodesta 1865 ja Puumalan kappalaisena vuodesta 1870. Hän oli pappissäädyssä valtiopäiväedustaja 1863.
Kultaruosteet

Kultaruosteet ("Chrysomyxa") on ruostesieniin kuuluva sienisuku. Global Biodiversity Information Facilityn mukaan suvussa on 41 lajia.
Lajeja.
Sukuun kuuluvia lajeja, jotka esiintyvät Suomessa ja joilla on suomenkielinen nimi.
Lähteet.
Strzelcen-Drezdenkon piirikunta

Strzelcen-Drezdenkon piirikunta () on Puolan piirikunta Lubuszin voivodikunnassa. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 49 009. Se jakautuu viiteen maalaiskuntaan, jotka ovat Dobiegniew, Drezdenko, Stare Kurowo, Strzelce Krajeńskie sekä Zwierzyn. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Strzelce Krajeńskien kaupunki.
Strzelcen-Drezdenkon piirikunnan pinta-alasta 50,3 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Strzelcen-Drezdenkon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 9,8 prosenttia. Luku on huomattavan suuri koko Puolan työttömyysasteeseen verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Strzelcen-Drezdenkon piirikunnassa oli 49 009 asukasta, joista 50,6 prosenttia naispuolisia ja 49,4 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 50 711 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 41 151 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 18,5 prosenttia, työikäisten 60,4 prosenttia ja eläkeikäisten 21 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,3 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 472 lasta.
Karalahti (dokumenttielokuva)

Karalahti on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut dokumenttielokuva jääkiekkoilija Jere Karalahdesta. Sen on ohjannut Juuso Syrjä.
Elokuva sisältää sekä arkistomateriaalia että dramatisoituja kohtauksia ja siinä haastatellaan Karalahden ohella yli 50 henkilöä, mukaan lukien hänen perhettään, tuttaviaan sekä kiekkoilijatovereitaan. 
"Karalahti" sai ensi-iltansa 14. toukokuuta 2021.
Bruatorpsånin vesistö

Bruatorpsånin vesistö (, vesistöaluetunnus 79) muodostuu Itämeren Kalmarinsalmeen laskevan Bruatorpsånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 430 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on alajuoksulla viimeiset 4 kilometriä sen nimikkojoki Bruatorpsån. Pääuoma on kuitenkin 41 kilometriä pitkä. Se alkaa Granemålasta Hillmansbäckenin nimellä metsäalueelta noin 110 metrin korkeudelta mpy., jatkuu alempana Torsåsånina ja vasta Söderåkrassa se saa viimeisen nimensä . Joen keskivirtaama (MQ) on 3,1 kuutiometriä sekunnissa. Joki laskee Itämereen noin 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa. Talven jälkeen huippuvirtaamien keskiarvo (MHQ) on 22,5 kuutiometriä sekunnissa ja alimmillaan sen virtaukset ovat keskimäärin 0,08 kuutiometriä sekunnissa.
Vesistön valuma-alue.
Bruatorpsånin vesistö sijaitsee kahden keskikokoisen vesistön Emånin vesistön (tunnus 74) ja Mörruminjoen vesistön (tunnus 86) välisessä taskussa, jossa on yksitoista pienempää päävesistöä. Sillä on yhteinen vedenjakaja vain Lyckebyånin päävesistön (tunnus 80) kanssa, sillä muut vesistöt ovat mereen laskevien ojien tai purojen pieniä valuma-alueita.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (36,6 %), turve (2,9 %), kalliomaa (9,2 %), hiekka ja sora (4,7 %), multamaa (44,1 %), savimaa (0,9 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,6 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (83,4 %), soita ja kosteikkoja (0,5 %), viljelymaita (9,6 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,3 %) sekä joutomaita (4,7 %). Näiden lisäksi on 0,5 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Bruatorpsånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 3,24 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 24,1 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,23 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 3,1 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 22,5 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,08 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 24,1 m³/s on mitattu huhtikuussa 2006 ja pienin 0,1 m³/s lokakuussa 1983. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi maaliskuusta huhtikuuhun ja sen huippu ajoittuisi maaliskuulle.
Vesivoima.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 13 patoa, joilla ei säännöstellä jokien virtaamia.
Vesistössä on yksi Kulebon vesivoimalaitos, joka tuottaa sähköä 0,1 megawattin teholla noin 0,4 gigawattituntia vuodessa.
Rauta(II)karbonaatti

Rauta(II)karbonaatti eli rautakarbonaatti (FeCO3) on rauta- ja karbonaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Ulkomuodoltaan yhdiste on harmahtavaa kiteistä ainetta. Se on niukkaliukoinen veteen. Luonnossa rauta(II)karbonaattia tavataan sideriittimalmina.
Valmistus.
Rauta(II)karbonaattia voidaan valmistaa +2 hapetusluvun rautayhdisteiden kuten rauta(II)kloridin ja natriumkarbonaatin reaktiolla:
FeCl2 + Na2CO3 → FeCO3 + 2NaCl
Toinen tällainen reaktio on rauta(II)sulfaatin ja natriumkarbonaatin välillä tapahtuva. Nämä valmistustavat ovat suhteellisen helppoja ja halpoja sekä toimivat huoneenlämpötilassa, mutta haittapuolena on tuotteen epäpuhtaus; siihen muodostuu ilman hapen vaikutuksesta ruosteeksi hapettuvia sivutuotteita.
Laboratorio-oloissa puhdasta rautakarbonaattia voidaan valmistaa hajottamalla rauta(II)oksalaatti dihydraattia (FeC2O4·2H2O) korkeassa lämpötilassa (380 °C) ja paineessa (2000 baaria) tai ammoniumkarbonaatin ((NH4)2CO3) reaktiolla kidevedettömän rauta(II)kloridin kanssa. Vielä yksi valmistustapa toimii sekoittamalla natriumvetykarbonaattia (NaHCO3) rauta(II)sulfaattiliuokseen suuressa paineessa (noin 202 baaria) hiilidioksidi-ilmakehässä ja 160 °C lämpötilassa. Nämä menetelmät soveltuvat huonosti teolliseen mittakaavaan.
Lyckebyånin vesistö

Lyckebyånin vesistö (, vesistöaluetunnus 80) muodostuu Itämeren pääaltaaseen laskevan Lyckebyånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 810 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Lyckebyån, jonka pituus on noin 104 kilometriä . Joki laskee Itämereen noin 0,2 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Lyckebyånin vesistö sijaitsee kahden keskikokoisen vesistön Emånin vesistön (tunnus 74) ja Mörruminjoen vesistön (tunnus 86) välisessä taskussa, jossa on yksitoista pienempää päävesistöä. Sillä on yhteistä vedenjakajaa kuuden muun päävesistön kanssa. Sen itäpuolella niitä ovat Ljungbyånin vesistö (tunnus 77), Hagbyånin vesistö (tunnus 78) ja Bruatorpsånin vesistö (tunnus 79), ja länsipuolella ovat Nättrabyånin vesistö (tunnus 81) ja Ronnebyånin vesistö (tunnus 82). Vesistön pohjoispäässä se kohtaa lyhyesti Alsterånin vesistön (tunnus 75). Rannikolla sen joensuun ympäristössä on mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (72,5 %), turve (8,3 %), kalliomaa (4,4 %), hiekka ja sora (1,0 %), multamaa (4,8 %), savimaa (1,6 %) ja jäätikköjokijäänteet (2,6 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (81,8 %), soita ja kosteikkoja (1,8 %), viljelymaita (6,1 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (2,5 %) sekä joutomaita (3,5 %). Näiden lisäksi on 4,3 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Lyckebyånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 6,41 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 20,8 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 1,04 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 6,3 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 22 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,55 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 31,2 m³/s on mitattu huhtikuussa 2006 ja pienin 0,6 m³/s elokuussa 1990. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva ajoittuisi huhtikuulle.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 35 patoa, joista 1,2 % säännöstellään vesistön jokien virtaamia. Patojen säännöstelykapasiteetti on 2,3 miljoonaa kuutiometriä.
Lyckebyånin pääuomassa on 4 vesivoimalaitosta: Angerum, Brattberg, Biskopsberg ja Getasjökvarn. Voimaloiden yhteisteho on 2,7 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 7,5 gigawattituntia.
Finn Alnæs

Finn Alnæs (20. tammikuuta 1932 Bærum, Norja – 3. marraskuuta 1991 Lillehammer, Norja) oli norjalainen kirjailija. Hän opiskeli Lontoossa teatterialaa.
Esikoisromaanissa "Koloss" (1963, uudistettu painos 1969) keskeistä on juonen kehittely, myöhemmin hän yhdistää juoneen aatteellista sisältöä. Alnæs kuoli kesken kahdeksanosaiseksi suunnittelemaansa romaanisarjaa "Ildfesten". Sarjasta ehti ilmestyä hänen elinaikanaan kaksi osaa, "Musica" (1978) ja "Dynamis" (1982). Hänellä oli kuolemansa aikoihin valmisteilla itsenäinen romaani "Restdjevelens karneval", joka kuitenkin jäi viimeistelyä vaille ja ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen 1992. Hän kirjoitti myös esseitä ja artikkeleita, joiden aiheina oli muun muassa luonnonsuojelu.
Alnæsin teoksia ei ole suomennettu.
Theodor Niederbach

Theodor Erik Herkules Niederbach (s. 25. helmikuuta 2002 Örnsköldsvik, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. mutta Niederbach osaa pelata myös laidassa. Niederbach laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Niederbach on KB 65:n kasvatti. Hän toimi kaudella 2017–2018 seuran U16-junioreiden varakapteenina. Niederbach voitti tehoilla 38+35=73 koko U16 Elitin pistepörssin. Hän oli myös joukkueensa paras maalintekijä ja syöttäjä. Niederbach oli KB 65:n pistemies ja maalintekijä myös U16 SM:ssä tehoilla 8+4=12. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan parhaaksi hyökkääjäksi. Kaudeksi 2018–2019 Niederbach siirtyi Frölunda HC:n J18-junioreihin. Hänen kautensa jäi kuitenkin kokonaan väliin polvivamman vuoksi. Kaudella 2018–2019 Niederbach oli seuran J20-junioreiden kolmanneksi paras pistemies tehoilla 15+33=48, joilla hän jakoi J20 SuperElitin pistepörssin yhdeksännen sijan Malmö Redhawksin Maksims Semjonovsin ja Oskar Magnussonin kanssa.
Detroit Red Wings varasi Niederbachin toisella kierroksella 51. pelaajana . Kaudella 2020–2021 hän debytoi Frölundan SHL-joukkueessa. Niederbach teki SHL-debyyttinsä 20. lokakuuta 2020 vieraissa Malmö Redhawksia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa kuitenkin vain kuusi sekuntia. SHL-uransa avausmaalin Niederbach teki 5. joulukuuta 2020 Rögle BK:ta vastaan.
Maajoukkueura.
Niederbach pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021. Hänet valittiin Yhdysvaltoja vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Ruotsin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Yhteensä Niederbach on pelannut viisi nuorten ja 17 poikien maaottelua.
Muuta.
Niederbachin kaksoisveli Adam pelaa puolustajana Theodorin joukkuetoverina Frölundan J20-junioreissa. Heidän isoveljensä Ludwig Niederbach pelaa hyökkääjänä Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Hockeyettan-joukkue Örnsköldsvik HF:ssä ja hän toimii joukkueen kapteenina.
Alnæs

Alnæs on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Elämän äidit

Elämän äidit on Anastasia Lapsuin ja Markku Lehmuskallion ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2002. Elokuvassa seurataan 1990- ja 2000-luvuilla Siperiassa asuvan nenetsiperheen elämää. Elokuvan päähenkilönä on ikääntynyt nainen joka on kohdannut vastoinkäymisiä. Hänen miehensä on kuollut, kaksi hänen poikaansa ovat kuolleet, toinen on tapettu ja toinen on tehnyt itsemurhan, jonka lisäksi hänen poronsa ovat kadonneet myrskyssä 
Elokuva on itsenäinen jatko-osa Lehmuskallion vuoden 1994 elokuvalle Kadotettu paratiisi. Se koostuu sekä mustavalkoisista, että värillisistä jaksoista. Värilliset osiot on kuvattu vuosien 1992-1993 välisenä aikana ja ne ovat peräisin Kadotettu paratiisi -elokuvasta. Elokuvan mustavalkoiset otot on kuvattu vuosina 2000-2001.
Elokuva osallistui lukuisille kansainvälisille festivaaleille.
Oskar Olausson

Oskar Olausson (s. 10. marraskuuta 2002 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Colorado Avalanchessa. Hänellä on tulokassopimus Avalanchen kanssa. Olausson on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Avalanche varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 28. pelaajana .
Ura.
Seuraura.
Olausson on Tranås AIF:n kasvatti. Hän oli kaudella 2016–2017 seuran U16-junioreiden paras maalintekijä 22 osumallaan. Kaudeksi 2017–2018 Olausson siirtyi HV71:n organisaatioon. Kaudella 2018–2019 hän oli J18 Allsvenskanissa joukkueensa paras maalintekijä 11 osumallaan.
Kaudella 2020–2021 Olausson oli tehoilla 14+13=27 HV71:n J20-junioreiden toiseksi paras pistemies Alexander Lundmanin jälkeen. Samalla kaudella hän debytoi HV71:n SHL-joukkueessa. Olausson teki SHL-debyyttinsä vain 17-vuotiaana 26. syyskuuta 2020 Rögle BK:ta vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 4.31 minuuttia. SHL-uransa avausmaalin Olausson teki kuudennessa ottelussaan 24. marraskuuta 2020 Luleå HF:ää vastaan. Joulukuussa 2020 hän teki HV71:n kanssa kevääseen 2023 asti ulottuvan SHL-sopimuksen. Olausson pelasi SHL:ssä 16 runkosarjaottelua tehopistein 3+1=4, kunnes tammikuussa 2021 seura lainasi hänet loppukaudeksi sarjatasoa alemmas HockeyAllsvenskan-joukkue Södertälje SK:hon. Olausson pelasi siellä 11 runkosarjaottelua tehopistein 3+3=6 ja kaksi nousukarsintasarjan ottelua ilman tehopisteitä. Allsvenskan-kauden päätyttyä hän palasi HV71:n vahvuuteen SHL:n kartsintasarjaan, jossa Olausson sai tililleen kaksi ottelua, mutta hän sai peliaikaa kuitenkin ainoastaan toisessa ottelussa 34 sekunnin verran. HV71:n kausi päättyi putoamiseen Allsvenskaniin.
Colorado Avalanche varasi Olaussonin ensimmäisellä kierroksella 28. pelaajana . Samana kesänä hänet varasi myös OHL-joukkue Barrie Colts 118. pelaajana . Elokuussa Olausson teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Avalanchen kanssa. Pari viikkoa myöhemmin hänen vahvistettiin siirtyvän kaudeksi 2021–2022 Coltsin OHL-joukkueeseen.
Maajoukkueura.
Olausson pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2019, jolloin Olausson voitti pronssia. Yhteensä hän on pelannut kymmenen nuorten ja 13 poikien maaottelua.
Farnsworth Wright

Farnsworth Wright (29. heinäkuuta 1888 – 12. kesäkuuta 1940) oli pulp-lehti "Weird Talesin" päätoimittaja marraskuusta 1924 maaliskuuhun 1940. Wrightin päätoimittajakaudelle ajoittui lehden kulta-aika, jolloin sen levikki ja taiteellinen taso olivat korkeimmillaan. Kustannustoimittajana Wrightin linja oli ailahtelevainen, ja hänen novellimakuaan on pidetty omalaatuisena. Lehdessä julkaistiin paljon klassikoita, mutta myös epäonnistuneita tekstejä. "Weird Talesin" myöhemmän maineen kannalta keskeistä oli Wrightin valmius julkaista epätavallisia ja omituisia tarinoita, joihin muut lehdet eivät tarttuneet. Seksillä ja väkivallalla mässäilevien novellien julkaisusta Wright johdonmukaisesti pidättäytyi, vaikka niillä olisi ollut mahdollista nostaa lehden levikkiä helposti.
Wrightiä pidetään taitavana ja merkittävänä toimittajana, mutta liikemiehenä hän oli epäpätevä. Vuonna 1927 Wright julkaisi "The Moon Terror" -nimisen antologian "Weird Talesissa" julkaistuista novelleista. Novellivalinnat olivat kehnoja ja kesti vuosia, ennen kuin Wright pääsi viimeisistä kappaleista eroon. Vuonna 1930 Wright perusti itämaisiin kertomuksiin erikoistuneen "Oriental Stories" -lehden, joka myöhemmin vaihtoi nimensä "The Magic Carpetiksi". Sen suosio jäi vähäiseksi ja lehti lopetti toimintansa 13. numeronsa jälkeen. Wright suunnitteli myös "Strange Tales" -nimistä lehteä, joka olisi keskittynyt tieteiskirjallisuuteen. Projekti jäi toteutumatta, koska jo pelkkä "Weird Tales" riitti pitämään Wrightin kiireisenä. Toteutuessaan "Strange Tales" olisi ollut maailman ensimmäinen science fiction -lehti.
1930-luvun lopulla Parkinsonin tautia sairastaneen Wrightin kunto heikkeni eikä hän enää kyennyt työskentelemään. Wright erosi "Weird Talesin" palveluksesta toimitettuaan lehteä 177 numeroa. Hänen sairauttaan yritettiin hoitaa leikkauksella mutta tuloksetta, ja Wright kuoli vain muutama kuukausi eläköitymisensä jälkeen. "Weird Talesissa" julkaistussa muistokirjoituksessa Seabury Quinn huomautti, että Wrightin aloittaessa päätoimittajana "Weird Tales" oli ainoa yliluonnolliseen keskittynyt lehti, mutta Wrightin kuollessa fantasia- ja scifi-lehtien määrä oli noussut ainakin 22:een. Wrightin ansioihin on luettava myös nuorten kirjailijalupausten löytäminen ja kannustaminen. Kuuluisin Wrightin kirjailijalöytö oli todennäköisesti Tennessee Williams, jonka ensimmäinen novelli ilmestyi "Weird Talesissa" 1920-luvulla.
"Weird Tales" -kirjailija Jack Williamson kuvaili Wrightiä ”ensimmäiseksi suureksi fantasiatoimittajaksi”. Juhani Hinkkasen mukaan Wrightin "Weird Tales" piti ”varsin epämuodikkaan kauhukirjallisuuden hengissä ja kasvatti kokonaisen uuden kirjailijasukupolven, jonka vaikutus myöhempään kauhukirjallisuuteen on ollut aivan olennainen”.
Veli-Pekka Hård

Veli-Pekka Hård (s. 10. kesäkuuta 1970) on jyväskyläläinen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi ensimmäiset pelinsä aikuisten sarjoissa JyP HTn joukkueessa kaudella 1990-1991 pelattuaan sitä ennen seuran junioreissa. Hård pelasi liigakiekkoa Jyväskylässä lähes yhtäjaksoisesti kevääseen 1995 asti. Jaksoon mahtuu kahden ottelun laina Vaasan Sportissa kaudella 1991-1992 ja viiden ottelun laina Savonlinnan SaPKOon kaudella 1994-1995.
Kaudelle 1995–1996 Hård siirtyi pelaamaan TuTo:n joukkueeseen ja sieltä vuoden kuluttua, TuTon pudottua takaisin I-divisioonaan, Tampereen Ilveksen joukkueeseen. Tampereella Hård pelasi neljä kautta, ollen kahtena vuonna joukkueen varakapteeni. Kauden 2000–2001 Hård pelasi Ässissä josta siirtyi seuraavaksi kaudeksi pelaamaan Saksaan 2.Bundesliigan Bremerhaveniin. Bremerhavenissa Hård pelasi kaksi vuotta, joista jälkimmäisenä vuonna joukkue pelasi nimellä Fischtown Pinguins.
Kahden Saksan kauden jälkeen Hård siirtyi Ranskaan ja sieltä vuoden kuluttua Italiaan Asiagon joukkueeseen. Kaudella 2005–2006 Hård pelasi vielä kuusi ottelua II-divisioonassa D-Kiekon riveissä ja lopetti sen jälkeen uransa.
Kaikkiaan Hård pelasi SM-liigassa 11 kauden aikana 410 ottelua, joissa teki 36 maalia ja 78 tehopistettä. Uran paras kausi oli ensimmäinen Ilves-kausi, jolloin Hård teki 17 tehopistettä +/- lukeman ollessa +10. Liigakausillaan Hård ylsi vain kolmasti yli 10 pisteen rajan.
Fromezey

Fromezey on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 53 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 5,96 neliökilometriä.
Fromezeyn väkiluku on pienentynyt seitsemällä asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 60 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli sama kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Proton Prevé

Proton Prevé on Protonin vuosina 2012–2020 valmistama alemman keskiluokan automalli. Sen hatchback-korinen rinnakkaismalli on Proton Suprima S.
Auton muotoilussa oli mukana italialainen Italdesign Giugiaro, jousituksen suunnittelussa avusti puolestaan Lotus. Moottorina on 1,6-litrainen bensiinimoottori vapaasti hengittävänä (109 hv) tai turboahdettuna (140 hv) versiona. Vapaasti hengittävässä on voimansiirtona viisivaihteinen manuaalivaihteisto tai portaaton CVT-automaattivaihteisto, kun taas turboahdetun yhteyteen sai ainoastaan CVT-vaihteiston.
SeaDream I

SeaDream I on jahti-tyylinen risteilyalus, jota SeaDream Yacht Club on operoinut vuodesta 2001. 
Laiva rakennettiin Sea Goddess -yhtiön tilauksesta vuonna 1984, ja sen alkuperäinen nimi oli "Sea Goddess I". Sitä hallinnoi aluksi Cunard Line. Tammikuusta 2000 lähtien sen omisti Seabourn, ja sen nimeksi tuli "Seabourn Goddess I". 
SeaDream I:n sisaralus on SeaDream II.
Oldenburgin herttuakunta

Oldenburgin herttuakunta () oli valtio nykyisen Saksan luoteisosassa vuosina 1774–1810. Ranskan ensimmäinen keisarikunta valloitti sen vuonna 1810 ja se perustettiin uudelleen Oldenburgin suurherttuakuntana vuonna 1815. Herttuakunnan pääkaupunki oli Oldenburg nykyisessä Ala-Saksin osavaltiossa.
Kun Oldenburg-suvun päälinja sammui vuonna 1667 Oldenburgin kreivin Anton Güntherin kuollessa, kreivin arvo siirtyi Tanskan kuningas Fredrik III:lle ja Oldenburgin kreivikunta päätyi Tanskan valtaan. Vuonna 1773 Tanskan kuningas Kristian VII luovutti Oldenburgin kaukaiselle sukulaiselleen Paavalille, tulevalle Venäjän keisarille, joka antoi vaihtokaupassa Tanskalle perimänsä Holstein-Gottorpin herttuakunnan. Keisari Paavali antoi Oldenburgin eteenpäin sukulaiselleen Frierich August I:lle (1711–1785). 
Vuonna 1777 Oldenburg korotettiin herttuakunnaksi. Herttuan poika Peter Friedrich Wilhelm (1754–1823) kärsi aikuisiällä puhjenneesta mielisairaudesta ja häntä pidettiin aikanaan vajaaälyisenä. Hänen serkkunsa Peter I, Peter Friedrich Ludvig von Holstein-Gottorp toimi sijaishallitsijana vuodesta 1785 ja nousi lopulta vuonna 1823 Oldenburgin suurherttuaksi. Vuonna 1803 Oldenburgin herttua osti Oldenburger Münsterlandin ja Lyypekin ruhtinaspiispakunnan (Hochstift Lübeck). Napoleonin Ranska valloitti Oldenburgin vuonna 1810 ja se perustettiin uudelleen Oldenburgin suurherttuakuntana vuonna 1815 Wienin kongressin jälkeen.
Wolfgang Haas

Wolfgang Haas (s. 7. elokuuta 1948 Vaduz, Liechtenstein) Vaduzin arkkipiispa ja siten Liechtensteinin katolisen kirkon paikallinen johtaja. Hän on ensimmäinen kyseisessä virassa.
Haas syntyi Liechtensteinin Vaduzissa 7. elokuuta 1948. Hänet vihittiin papiksi Churin hiippakuntaan, johon Liechtenstein silloin kuului, 7. huhtikuuta 1974. 22. maaliskuuta 1988 hänet nimettiin Churin hiippakunnan koadjuuttoriksi ja vihittiin kyseiseen tehtävään 22. toukokuuta 1988. 22. toukokuuta 1990 hänestä tuli Churin piispa. Hän toimi tässä virassa aina 2. joulukuuta 1997 asti, jolloin hiippakunnan Liechtensteinin puoleinen osa erotettiin itsenäiseksi Vaduzin arkkihiippakunnaksi, jonka ensimmäiseksi arkkipiispaksi Haas nimitettiin.
Petteri Alanen

Petteri Eetu Alanen (s. 22. maaliskuuta 2002 Ylöjärvi) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Hyvinkään Tahkoa.
Ura.
Alanen on Ruoveden Pirkkojen kasvatti. Hän siirtyi sittemmin juniorina Manse PP:n riveihin. Alanen teki Superpesis-debyyttinsä 3. heinäkuuta 2020 vieraissa Kouvolan Pallonlyöjiä vastaan. Hän toi ottelussa yhden juoksun. Hän siirtyi kaudeksi 2021 Superpesis-joukkue Hyvinkään Tahkoon. Vuonna 2023 Alanen valittiin uransa ensimmäiseen Itä-Länsi-otteluun. Alanen valittiin Itä-Länsi-otteluun myös vuonna 2024.
Muuta.
Alanen asui Kurussa, Ylöjärvellä. Alanen valmistui ylioppilaaksi Ylöjärven lukiosta syksyllä 2021.