tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kirottu koodi

Kirottu koodi on Ilkka Remeksen nuorille kirjoittama jännitysromaani, jossa seikkailee muistakin Remeksen kirjoista tuttu Aaro Korpi. Se julkaistiin vuonna 2006 WSOY:n kustantamana. Romaanin päällyksen on tehnyt Sami Saramäki.
Juoni.
Aaro Korpi on luokkaretkellä Roomassa, kunnes hän huomaa mielestään epäilyttävän tyypin ja lähtee seuraamaan tätä museoon. Tämä ”epäilyttävä tyyppi” on todellisuudessa rikollinen, joka sotkee museon taideteoksen. Juuri ennen tihutyötä rikollinen katsoo Aaroa silmiin. Poliisit tulkitsevat eleen väärin, ja varkaan paettua Aaro joutuu kuulusteluun. Todellisuudessa tihutyö on vain verho museossa sattuneelle taidevarkaudelle. Aaron selitettyä tilanteen poliisit eivät enää epäile häntä. Kun poliisit ovat tehneet nopean kuulustelun Aaro saa palata retkimajaan. Opettaja ei kuitenkaan ole tyytyväinen Aaron hetkellisestä katoamisesta.
Aaro kutsutaan lisäkuulusteluihin, joka on huono asia koska Aaron luokan olisi tarkoitus lentää kotiin seuraavana aamuna.
Aaro katsoo luokkatoverinsa Lauran videokameran nauhaa, ja huomaa Lauran kameralle vahingossa tallentuneen kuvan varkaasta. Laura ei kuitenkaan ole halukas luovuttamaan kameraa. Kuulusteluiden vuoksi Aaro jää Roomaan yhdeksi päiväksi vielä kouluavustaja Essin kanssa.
Aarolla on poliiseille arvokasta tietoa, sillä hän on päässyt rikollisten jäljille. Poliisit eivät kuitenkaan usko häntä, joten Aaro lentää kotiin heti kuulustelun jälkeen pettyneenä.
Kotiin päästyään Aaro menee internetiin etsimään tietoa. Vihdoin Aaro pääse rikollisten jäljille, joten Aaro ja Essi lentävät Alpeille, Saksaan ”laskettelemaan”. Saksassa on myös Paolo, Essin poikaystävä jonka hän tapasi Italiassa. Myös Aaron ystävä Niko lentää Saksaan auttamaan Aaroa rikollisten jäljittämisessä. Aaro sanoi Essille menevänsä ”vaeltamaan” Nikon kanssa. Todellisuudessa lihaksikkaalla Aikidoa harrastavalla nuorella miehellä ei ole mitään kokemusta vaeltamisesta.
Paolon avun avulla pojat saavat selville varkaiden olinpaikan. Oikeasti Dietrich ei ole lainkaan kiinnostunut varastamastaan taideteoksesta, vaan Isänsä teoksen taakse jättämästä tärkeästä koodista. Dietrich on menettää hermonsa koodin kanssa, eikä ole huomata Aaroa ja Nikoa, jotka vakoilevat ahkerasti rikollisten tekemisiä. Rikollisten unohtaessa ulko-oven auki, pojat hiipivät taloon sisälle. Achim kuitenkin tulee hakemaan Dietrichin lompakkoa, ja lähtiessään huomaa Aaron ja Nikon talossa. Aaro auttaa Dietrichiä ratkaisemaan koodin, ja yhtäkkiä puolet tuntuvat menevän hieman sekaisin. Dietrich ei ollutkaan niin paha tyyppi kun mitä pojat luulivat. Sen sijaan moni muu asia on aivan erilainen kun mitä Aaro aluksi luuli. Taidevarkauskin tuntuu olevan verho aivan toisenlaiselle rikokselle. Koodin salaisuus paljastuu.
Thomas Jane

Thomas Jane (oik. Thomas Elliott III; s. 29. tammikuuta 1969 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Deep Blue Sea" (1999), "Epäilyksen alaisena" (2000), "Tuomari" (2004), "Unensieppaaja" (2003), "Crow 2 – enkelten kaupunki" ja "The Mist – usva" (2007), Hung (2009-2011) HBO.
Nuorena Jane toimi Hollywoodissa katusoittajana.
Jane oli naimisissa näyttelijä Patricia Arquetten kanssa vuosina 2006–2011. Heillä on vuonna 2003 syntynyt tytär.
Kristuskyrkan

Kristuskyrkan on Helsingissä Etu-Töölön kaupunginosassa sijaitseva kirkko. Se on valmistunut vuonna 1928 ja kuuluu Helsingin ruotsinkieliselle metodistiseurakunnalle. Arkkitehti Atte V. Willbergin suunnittelema rakennus edustaa 1920-luvun klassismia, jota on maustettu uusgoottilaisilla aiheilla. Lars Sonck oli suunnitellut paikalle toteutunutta suuremman kirkon, mutta kustannussyistä seurakunta päätti rakentaa pienemmän.
Historia.
Kristuskirkon kaupunkikuvallinen asema on tärkeä, korkea torni kohoaa mäen päällä piirtäen piikkinsä kaupungin siluettiin. Vänrikki Stoolin kadun ja Apollonkadun risteyksessä on aistittavissa ripaus romanttista näkemystä maalauksellisesta katukuvasta, jota Lars Sonckin kilpailuehdotus Etu-Töölön asemakaavaksi tavoitteli. Lars Sonck itse myös piirsi paikalle suurkirkkoa vuosina 1925–1926, mutta toteutettavaksi haluttiin taloudellisista syistä pienempi kirkko, jonka piirtäminen lankesi Atte Willbergille.
Kristuksen kirkon julkisivu koostuu tummanpunaisista ja kovaksi poltetuista tiilistä, jotka tunnetaan nimellä "munkkitiili" niiden perinteisen käytön vuoksi luostareiden ja kirkkojen rakentamisessa. Willberg laati ensimmäiset suunnitelmat kirkolle vuoden 1920 alussa ja hiomistyötä tehtiin useiden vuosien ajan. Rakennustyöt alkoivat välillä 1926 ja 1927. Kirkkorakennus vihittiin virallisesti käyttöön vihkimisjumalanpalveluksessa 23. syyskuuta 1928.
Kirkontorni.
Kristuskyrkanin 59 metriä korkea torni on keskeinen osa Helsingin siluettia. Se näkyy hyvin muun muassa Helsinkiin saapuvista junista ja Hakaniemen Ympyrätalolta. Kirkon tornin esikuvana on Tukholman kaupungintalon torni.
Ruusuikkuna.
Goottilaisen arkkitehtuurin tyylin mukainen suuri ruusuikkuna on kirkon julkisivussa pääsisäänkäynnin yläpuolella. Taiteilija Lennart Segerstrålen suunnittelema kaunis lasiteos on nimeltään "Skapelsens lovsång". Siinä Jumalan luomakunnan hengellistä ylistystä kuvastaa harppua soittava Daavidin hahmo kukka- ja kasvisaiheiden ympäröimänä. Kuistin oikealta puolelta pääsee pyöreää portaikkoa kirkon sisälle ylemmälle loggialle, josta pääsee lähempää ihailemaan lasi-ikkunan monimutkaista muotoilua.
Urut.
Sijaitsee yläparvella, josta avautuu näkymä keskilaivan yli, uruissa on 15 äänikertaa. Soitin on valmistettu Kangasala Urkutehtaalla ja sen suunnitteli suomalainen urkuri Asko Rautioaho. Hän suunnitteli soitimen niin, että sen takana oleva julkisivun värillinen lasi-ikkuna nousee esiin musiikki-instrumentin profiilista ja on nähtävissä myös kirkon sisäpuolelta.
Birgit Õigemeel

Birgit Sarrap, o.s. Õigemeel, (s. 24. syyskuuta 1988) on virolainen laulaja, joka voitti vuonna 2007 paikallisen Idols-kilpailun, "Eesti otsib superstaarin", ensimmäisen tuotantokauden. Vuonna 2013 hän osallistui kappaleella ”Et uus saaks alguse” Eurovision laulukilpailuun voitettuaan maaliskuussa Eesti Laul -kilpailun. Keväästä 2015 alkaen hänen taiteilijanimensä on ollut Birgit.
Õigemeel avioitui Thaimaassa 15. maaliskuuta 2015 musiikkiliikemies Indrek Sarrapin kanssa. Avioitumisen myötä hänen sukunimensä vaihtui ja hän otti taiteilijanimekseen pelkän etunimensä Birgitin. Pariskunnalla on 8. lokakuuta 2013 syntynyt poika Simeon.
Becki Newton

Becki Newton (oik. Rebecca Sara Newton; s. 4. heinäkuuta 1978 New Haven, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Amanda Tanenina komediasarjassa "Ruma Betty" vuosina 2006–2010. Hän näytteli "Weird Loners" -televisiosarjassa vuonna 2015.
Newton kasvoi Guilfordissa Connecticutissa. Hän on suorittanut Pennsylvanian yliopistossa tutkinnon Euroopan historiassa. Hän on käsikirjoittanut ja toiminut juontajana yhdysvaltalaisella TBS-kanavalla julkkiksia haastattelevassa ohjelmassa "Movie Junky". Hänellä oli myös pieni rooli "Siskoni on noita" -sarjan seitsemännen tuotantokauden viimeisessä jaksossa. Newton näytteli myös sarjassa "Ensisilmäyksellä" Neil Patrick Harrisin näyttelemän Barney Stinsonin tyttöystävää Quinniä.
Saint Patrick (Dominica)

Saint Patrickin alue on yksi Dominican kymmenestä hallinnollisesta alueesta. Alue rajautuu Saint Georgeen, Saint Lukeen ja Saint Markiin lännessä ja Saint Davidiin pohjoisessa. Alueen pinta-ala on 84,4 km² ja väkiluku vuonna 2011 oli 7 622.
Grand Bay (tunnetaan myös nimellä Berekua) ja La Plaine ovat alueen suurimmat asutuskeskukset. Muita kyliä ovat:
Wes Borland

Wesley Louden ”Wes” Borland (s. 7. helmikuuta 1975 Richmond, Virginia) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hän on tullut tunnetuksi työstään yhtyeessä Limp Bizkit. 
Borland muutti lapsena perheineen Floridaan isän saatua pastorinviran presbyteerikirkosta. Hän hyväksyi 1990-luvun puolessavälissä Limp Bizkitin perustajajäsenien tarjouksen liittyä yhtyeeseen kitaristiksi.
Borland oli mukana Limp Bizkitin kolmella ensimmäisellä studiojulkaisulla. Hän kuitenkin erosi yhtyeestä 12. lokakuuta 2001, koska koki yhtyeen rajoittaneen hänen taiteellista vapauttaan. Borland liittyi yhtyeeseen uudelleen vuosiksi 2004–2006.
Borlandilla on ollut useita omia musiikkiprojektejaan, mutta yksikään niistä ei ole menestynyt kansainvälisesti yhtä hyvin kuin Limp Bizkit. Hän harrastaa myös kuvataidetta ja vaikuttaa tällä hetkellä yhtyeessä Black Light Burns.
Elokuussa 2008 Marilyn Manson ilmoitti Borlandin liittyneen kitaristiksi Mansonin yhtyeeseen. Borland soitti Mansonin kanssa ainoastaan kahdella keikalla, Koreassa ja Los Angelesissa. Hän jätti Mansonin yhtyeen alkuvuodesta 2009 liittyäkseen jälleen takaisin Limp Bizkitiin.
Sam Rivers (basisti)

Samuel Robert ”Sam” Rivers (2. syyskuuta 1977 Jacksonville, Florida – 18. lokakuuta 2025) oli yhdysvaltalainen nu metal -muusikko. Hän oli Limp Bizkit -yhtyeen basisti ja yksi sen perustajajäsenistä. 
Limp Bizkitin rumpali John Otto on Sam Riversin serkku. Rivers oli yhtyeen nuorin jäsen ja meni vuonna 2001 naimisiin tyttöystävänsä Kinter Atkinsin kanssa. 
Rivers on Limp Bizkit -uransa ohella myös tuottanut muiden esittäjien levytyksiä.
John Otto

John Everett Otto (s. 22. maaliskuuta 1977 Jacksonville, Florida, Yhdysvallat) on Limp Bizkitin rumpali. Hän oli mukana perustamassa yhtyettä vuonna 1994. Basisti Sam Rivers on hänen serkkunsa.
John Otto kuuluu yhä Limp Bizkitin kokoonpanoon. Hänellä on kaksi lasta.
Roppō

Roppō (; ) viittasi alun perin Japanin lain kuuteen pääosaan. Termiä käytetään myös yleisesti viittaamaan lain kuuteen pääalueeseen.
Kuusi lakia ovat:
Sana roppō on muunnos Japaniin Meiji-kauden alussa tuodun Ranskan lakikokoelman "Code Napoléonin" nimestä, japaniksi "Napoleon go-hōten" (). Vaikka "Code Napoléon" koostui viidestä pääosasta, japanilaiset lisäsivät omaan kokoelmaansa perustuslakinsa, ja kokoelman nimitykseksi tuli "roppō".
Lainsäädäntö on Japanissa usein niukkaa. Lakikirja "Roppō zensho", joka muistuttaa kooltaan suurta sanakirjaa, sisältää kaikki kuusi lakia sekä muita Japanin parlamentin säätämiä lakeja.
Varde

Varde on Tanskassa Etelä-Tanskan alueella sijaitsevan Varden kunnan keskustaajama. Vuoden 2012 alussa taajamassa oli 13 416 asukasta.
Varde on keskiajalla perustettu kaupunki, ja se sijaitsee Jyllannin niemimaan länsirannikolla.
Historia.
Varden kaupungin tarkkaa ikää ei tiedetä, mutta ensimmäiset kirjalliset lähteet mainitsevat sen vuoden 1100 tienoilla, ja sen arvellaan olleen olemassa jo varhaiskeskiajalla. Kaupunki on kasvanut merenkulkijoille suojaisaan jokisuuhun, joka on ollut myös maanteiden risteyskohta sopivalla etäisyydellä merestä ollakseen turvallinen. Tuolloin kaupunkia suojasi myös linnoitus. Noin vuonna 1300 linnoitus muutti kaupungin eteläpuolelle pienelle saarelle. Molempien linnoituksien sijaintipaikoilta on löytynyt muinaisesineistöä, jota on näytteillä Varden museossa. Vaikka kaupunki ei ole koskaan ollut suuri, on siellä jo keskiajalla ollut kaksi kirkkoa..
Varden Pyhän Jaakobin kirkon vanhimmat osat edustavat jo romaanista arkkitehtuuria 1000-luvun alkupuolelta, kun taas kirkon torni on peräisin myöhäiskeskiajalta. Kirkkoa on myös myöhempinä aikoina laajennettu..
Varde sai kaupunkioikeudet () vuonna 1442. Kaupunki paloi melkein kokonaan 1821, joten Pyhän Jaakobin kirkko jäi lähes ainoana keskiajalta peräisin olevana rakennuksena jäljelle..
Dallas-Kalevala

Dallas-Kalevala on suomalaisen arkkitehti- ja taiteilijapari Casagrande &amp; Rintalan automatkaan Suomesta Japaniin perustuva näyttely ja taideteos Demeter kansainvälisessä ympäristötaidenäyttelyssä Obihirossa Hokkaidon saarella Japanissa vuonna 2002. 
Casagrande &amp; Rintala ajoivat Land Rover -maastoautolla Suomesta Japaniin Venäjän ja Siperian halki. Matkan aikana he valokuvasivat venäläisiä mummoja, keräsivät vanhoja kirveitä ja äänittivät paikallisia radiokanavia. Matkan aikana kerätystä materiaalista tehtiin ympäristötaideteos Obihiron kaupungissa sijaitsevaan 24 hevosen talliin. Matka kesti 24 päivää.
David R. Ellis

David Richard Ellis (8. syyskuuta 1952 Santa Monica, Kalifornia – 7. tammikuuta 2013 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja entinen sijaisnäyttelijä.
Hän harrasti nuorena lainelautailua ja alkoi esiintyä pikkurooleissa elokuvissa teini-ikäisenä. Surffausharrastuksensa ansiosta hän pääsi stunt-tehtäviin 1970-luvun puolivälistä asti. Ohjaajana hän aloitti elokuvalla "Kotia kohti II – Seikkailu San Franciscossa" vuonna 1996, mutta tuli laajemmin tunnetuksi vuonna 2006 ohjatessaan elokuvaa "Snakes on a Plane". Tämän elokuvan suunnitteluun osallistui lukuisia sen tulevia faneja, jotka estivät elokuvan nimen vaihtamisen ja tekivät sille omia mainosjulisteitaan.
Latinankielinen Wikipedia

Latinankielinen Wikipedia () on Wikipedian latinankielinen versio. Vicipaedia aloitti vuonna 2002 lähinnä antiikkiin suuntautuneena projektina, mutta myöhemmin se on laajentunut käsittelemään kaikenlaisia aiheita muiden laajojen Wikipedioiden tapaan. Vicipaedia Latina on saanut kasvavassa määrin erilaista asiantuntemusta edustavia kirjoittajia, ja samalla artikkelien kieliasu on huomattavasti parantunut.
Tavoitteena on noudattaa klassillisen tai filologisen latinan kieliopillista normia. Sanojen valinnassa pyritään noudattamaan klassillista perinnettä, mutta moderneista asioista puhuttaessa on omaksuttu "Nuntii Latini" -tyyppinen pragmaattisuus, jossa pyritään harkituilla sanalainoilla täsmälliseen ilmaisuun. Ennen uudissanojen käyttöönottoa asioista yleensä keskustellaan varsin perusteellisesti. Artikkelien kieli on luonnollisesti latina, mutta keskusteluissa on mahdollista käyttää useita kieliä aina tarpeen mukaan.
Tavoitteena on myös luoda oppimisalusta (Porta Eruditionis) koululaisille ja latinasta kiinnostuneille aikuisopiskelijoille. 
Vicipaedia Latinassa on noin artikkelia.
Saint George (Dominica)

Saint Georgen alue on yksi Dominican kymmenestä hallinnollisesta alueesta. Alue rajautuu Saint Pauliin pohjoisessa, Saint Patrickiin idässä ja Saint Lukeen etelässä. Alueen pinta-ala on 56,1 km² ja vuonna 2011 väkiluku oli 21 241.
Alueen keskus on Roseau, joka on samalla Dominican pääkaupunki. Sen lisäksi alueeseen kuuluvat seuraavat kylät:
Menestyksen salaisuus

Menestyksen salaisuus on Leevi and the Leavingsin kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 1992 levymerkillä Pyramid.
Albumin kansitaiteen on toteuttanut Mikko Kurenniemi.
Levy on myynyt 31 099 kappaletta, ja se palkittiin kultalevyllä vuonna 1995.
Ketšuankielinen Wikipedia

Ketšuankielinen Wikipedia (Wikipidiya) on Wikipedian ketšuankielinen versio.
Tarn

Tarn () on Ranskan departementti numero 81, joka on saanut nimensä Tarnjoen mukaan. Departementti sijaitsee Etelä-Ranskassa entisellä Oksitanian hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 5 758 neliökilometriä ja siellä on 377 675 asukasta (2011). Tarnin pääkaupunki on Albi. Tarn on jaettu edelleen kahteen arrondissementtiin, 46 kantoniin ja 324 kuntaan.
Tarnin departementti syntyi Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Tarn muodostettiin osasta Languedocin provinssia.
Pointe Michel

Pointe Michel on pieni kaupunki St. Luken alueella Dominican lounaisosassa pääkaupunki Roseausta etelään. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan siellä asui 1 667 asukasta.
Kajaanin raatihuone

Kajaanin raatihuone on kulttuurihistoriallisesti merkittävä rakennus Kajaanissa. Raatihuone on vanhin Kajaanin keskusta-alueella säilynyt rakennus.
Kajaanilaiset saivat luvan ja taloudellisen avustuksen raatihuoneen rakentamiseen tsaari Aleksanteri ensimmäiseltä tämän vieraillessa Kajaanissa 1819. Raatihuone on suunniteltu Yleisten rakennusten intendentinkonttorissa kajaanilaisten omien suunnitelmien pohjalta. Empiretyylisen puurakennuksen suunnitelmat on allekirjoittanut intendentti Carl Ludvig Engel ja konduktööri Anton Wilhelm Arppe, mutta yleisesti sitä pidetään Engelin suunnittelemana. Rakennus valmistui 1831.
Kajaanin kaupunki entisöi raatihuoneen 1985–1990. Suunnitelmien pohjana käytettiin Irmeli Hangan Oulun yliopiston arkkitehtuurin osastolle tekemää diplomityötä. Entisöinnissä palautettiin muun muassa rakennuksen alkuperäinen seinäväri eli raatihuone on nykyään saman värinen kuin se oli valmistuessaan. Rakennukseen vuonna 1904 vaihdetut uusrenessanssityyliset ikkunat päätettiin jättää ennalleen, vaikka keskustelua ikkunoiden palauttamisesta alkuperäiseen empire-tyyliin keskusteltiinkin. Kajaanin kaupungille myönnettiin restauroinnista Oulun läänin rakennussuojelupalkinto, Viisikanta-palkinto, vuonna 1992.
Raatihuoneella on entisöinnin jälkeen toiminut Kajaanin kaupungin eri virastojen toimistoja ja matkailuinfo. Elias Lönnrot -keskus on toiminut talossa helmikuusta 2007 alkaen.
Postimerkkejä.
7. heinäkuuta 1951 Suomessa julkaistiin ruskea 20 markan arvoinen postimerkki Kajaanin kaupungin 300-vuotisjuhlien kunniaksi. Postimerkissä näkyvät Ämmäkosken saaressa oleva Isak Rasmuksenpojan johdolla 1604–1619 rakennettu Kajaanin linna (1619–1717), Koivukosken voimalaitos ja Jac Ahrenbergin Kajaanin kirkko (1896) sekä Engelin suunnitteleman Kajaanin raatihuoneen tornit.
Soufrière (Dominica)

Soufrière on kylä Saint Markin alueella Karibianmeren saarivaltion Dominican eteläosassa. Vuonna 2011 kylän väkiluku oli noin 970.
Pont de Normandie

Pont de Normandie on Seine-joen ylittävä vinoköysisilta moottoritiellä A29 Normandiassa Ranskassa. Silta on viimeisin Seine-joen silta ennen merta. Silta yhdistää Seinen pohjoispuolella sijaitsevan Le Havren eteläpuolella sijaitsevaan Honfleuriin.
Ranskan pääministeri Edouard Balladur vihki sillan käyttöön 20. tammikuuta 1995. Sillan rakennuskustannukset olivat yli 2 miljardia frangia, joka vastasi silloisessa rahassa noin 1,8 miljardia markkaa. Sillan köydet suunniteltiin kestämään jopa 70 metriä sekunnissa puhaltavaa tuulta. Sillan alituskorkeus on 52 metriä. Sen valmistuessa oletettiin, että noin 6 000 autoa käyttäisi siltaa päivittäin.
BBC Two

BBC Two on brittiläisen BBC:n antenniverkon toinen pääkanava. Kanava aloitti vuonna 1967 ensimmäisenä eurooppalaisena televisiokanavana säännölliset värilähetykset. Kanava esittää brittiläisiä televisiosarjoja sekä yhdysvaltalaisia televisio-ohjelmia ja sarjoja.
Lähteet.
Karl Sanders

Karl Sanders (s. 5. kesäkuuta 1964 Greenville, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Nilen kitaristi-laulaja ja perustaja. Hänellä on äärimmäisen nopea ja tekninen soittotyyli ja erittäin matala ääni. Sanders käyttää Jackson Guitarsin, Deanin ja Kxk:n kitaroita.
Sanders on julkaissut kaksi Lähi-idän esi-islamistisesta kulttuurista ja musiikkiperinteestä vaikutteita saanutta soolojulkaisua, "Saurian Meditation" vuonna 2004 ja "Saurian Exorcisms" vuonna 2009.
Diskografia.
Nile
ks. Nilen diskografia
Soolotuotanto
Dallas Toler-Wade

Dallas Toler-Wade (s. 6. kesäkuuta 1974) on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Nilen toinen laulaja-kitaristi, joka liittyi yhtyeeseen korvaamaan vuonna 1996 yhtyeestä eronneen John Ellersin vuonna 2000. Hän käyttää Deanin kitaroita. Toler-Wade on myös erittäin taitava rumpali.
Diskografia.
Nile
Lecherous Nocturne
Annihilation of the Wicked

Annihilation of the Wicked on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Nilen neljäs albumi. Se julkaistiin toukokuussa 2005 Relapse Recordsin kautta päättäen yhtyeen sopimuksen kyseisen levy-yhtiön kanssa. Teemallisesti "Annihilation of the Wicked" jatkaa yhtyeen linjaa nojaten vahvasti muinaisen Egyptin mytologiaan ja H. P. Lovecraftin kirjoituksiin.
Kappaleet.
Japanin bonuskappale
Black Seeds of Vengeance

Black Seeds Of Vengeance on Yhdysvalloista kotoisin olevan death metal -yhtyeen Nilen toinen pitkäsoitto, joka julkaistiin vuonna 2000. Albumi on yleisesti kriitikoiden ylistämä ja Terrorizer-lehti valitsi sen vuoden parhaaksi julkaisuksi. Levyllä laulaa ja soittaa ensimmäistä kertaa Dallas Toler-Wade.
Kokoonpano.
Tämä on levyn kansilehteen listattu kokoonpano. Varsinaiset rummut levylle on soittanut Derek Roddy, Pete Hammoura vieraili vain levyn raidalla "To Dream of Ur".
Erkki Koivusalo

Erkki Koivusalo (8. joulukuuta 1925 – 16. helmikuuta 1988) oli suomalainen kuunnelmakirjailija, elokuvakäsikirjoittaja ja mainostoimittaja. 
Koivusalo debytyi kuunnelmakirjailijana 1950-luvun alussa. Hänen kuunnelmiaan ovat muun muassa rakkaustarina "Pilviä taivaanrannalla" ja jännityskertomus "Kuollutta ei voi murhata". 
Kuunnelmien lisäksi Koivusalo teki elokuvakäsikirjoituksia. Näistä ensimmäinen oli Hannu Lemisen ohjaama "Morsiusseppele" (1954), Jussi Jurkan näyttelemän nuoren miehen odysseia 1900-luvun alun Helsingissä ja Euroopassa. Yhdessä Usko Kempin kanssa Koivusalo käsikirjoitti T. J. Särkän ohjaaman huumoria sisältävän jännityselokuvan "Kovaa peliä Pohjolassa" (1959). Kepeän elokuvan pääosassa oli Tauno Palo kaksoisroolissa. 
Maunu Kurkvaaran elokuvien parissa Koivusalo työskenteli kahteen otteeseen. Yhdessä Kurkvaaran kanssa hän kirjoitti käsikirjoituksen Kurkvaaran ohjaamaan elokuvaan "Autotytöt" (1960). Elokuva oli ensimmäisiä suomalaisia yhteiskunnallisia elokuvia (buumi, joka varsinaisesti nosti päänsä 1960-luvun lopulla). Se käsitteli nuoria liftarityttöjä, jotka irtolaisina notkuivat tienvarsilla pummaten kyytejä vanhemmilta miehiltä. Kurkvaaran viimeiseksi jääneessä elokuvassa "Perhosen uni" (1986) Koivusalo toimi kuvaajana. 
Vakituisen päivätyönsä Koivusalo teki mainostoimittajana. Hän oli myös urheilusukelluksen uranuurtajia Suomessa.
The Secret Life of...

The Secret Life of... on The Veronicas -duon esikoisalbumi, joka julkaistiin Australiassa 17. lokakuuta 2005. Albumia myytiin Yhdysvalloissa 50 000 kappaletta. Yhtye sai tukea albumin tuottamiseen mm. Billy Steinbergilta (Madonna), Clif Magnessilta (Avril Lavigne), Max Martinilta (Britney Spears) ja Dr. Lukelta (Kelly Clarkson). 
Singlet.
Ensimmäinen single oli "4ever". Toinen single oli "Everything I'm Not", joka ei saanut niin suurta suosiota kuin ensimmäinen.
Kolmas single oli "When It All Falls Apart", joka menestyi yhtä heikosti kuin edellinen julkaisu. Neljäs single oli "Revolution", joka julkaistiin Australiassa 7. elokuuta 2006. Viimeinen single oli "Leave Me Alone", ja se julkaistiin Australiassa 4. marraskuuta 2006.
Jigi

Jigi on silikonista valmistettu matoa, toukkaa tai kalaa muistuttava viehe. Jigiin kiinnitetään paino, jonka ansiosta jigi uppoaa etuosa edellä. Jigiä pyritään pomputtelemaan pohjassa tai pohjan lähellä. Myös pilkkimisessä voidaan käyttää jigiä. Jigikalastuksessa käytetään yleensä jäykähköjä vapoja ja punottua siimaa. Yleisimmät jigityypit ovat toukka-, mato- ja kalajigi.
Kalastaminen jigillä.
Jigillä kalastetaan tyypillisesti niin, että jigin annetaan upota pohjaan, jolloin huomataan siiman veltostuminen. Tämän jälkeen tehdään vavalla nykäisy ja kelataan löysät pois, mitä jatketaan siihen asti kunnes siima on kelautunut kokonaan takaisin kelalle. Toinen tapa nostaa viehe pohjasta on tehdä yhdestä viiteen nopeaa kammenpyöräytystä vavan ollessa koko ajan siiman suuntaisena. Tämän tekniikan etu on siinä, että vastaisku saadaan tehtyä heti ja nopeasti, koska vapa on jo valmiiksi alhaalla. Vastaiskun ei tarvitse olla pitkä, kunhan se on hyvin nopea. Jigissä on useimmiten vain yksi koukku, ja nopealla vastaiskulla saadaan maksimoitua koukun tarttuminen. Kala nappaa vieheeseen useimmiten vieheen ollessa laskeutumassa takaisin pohjaa kohti noston jälkeen. 
Jigiä voidaan käyttää myös pilkin tavoin. Ankkuroidusta tai hitaasti virran tai tuulen mukana ajelehtivasta veneestä pilkkien pystyy tavoittamaan kivien koloissa lymyävät kalat, joita ei kevyemmillä vieheillä pysty tavoittamaan. Liikkuvasta veneestä pilkkiminen ei kuitenkaan ole jokaisenoikeus, vaan se rinnastetaan vetouisteluun. Jäältä pilkkiessä jigi on usein tasapainopilkin kaltainen, jolloin jigi nykäisyn yhteydessä ui sivusuunnassa ja houkuttelee kaloja laajemmalta alueelta kuin paikallaan pomppiva viehe.
Jigillä voidaan saada melkein jokaista Suomessa esiintyvää kalaa. Tavallisimpia saaliskaloja ovat ahven, kuha ja hauki.
Saffron Burrows

Saffron Domini Burrows (s. 22. lokakuuta 1972) on englantilainen näyttelijä. Hän syntyi Lontoossa ja loi teini-ikäisenä menestyksekkään mallinuran Englannissa ja Ranskassa.
Burrowsin elokuvaura alkoi roolilla elokuvassa "Welcome to the Terra Dome". Sittemmin hän on esiintynyt esimerkiksi elokuvissa "Wing Commander" (1999), "Deep Blue Sea" (1999), "Kiusauksen hinta" (2001) "Enigma" (2001), ja "Pankkikeikka" (2008). 
Burrows kertoi vuonna 1999 haastattelussa olevansa biseksuaali. Hän oli useita vuosia yhdessä ohjaaja Mike Figgisin kanssa ja esiintyi muun muassa tämän elokuvissa "Neiti Julie" (1999) ja "Timecode" (2000).
Adrianne Curry

Adrianne Adelaide Samaire Curry (s. 6. elokuuta 1982 Joliet, Illinois) on yhdysvaltalainen malli. Hän voitti "Huippumalli haussa" -ohjelman ensimmäisen tuotantokauden. 
Curry sijoittui vuonna 2005 "Maximin" "sadan kuumimman naisen" listan 100. sijalle. Hän on biseksuaali ja oli naimisissa yhdysvaltalaisen näyttelijä Christopher Knightin kanssa. Hän toimi "Ballbreakers"-pelishow'n juontajana. 
Curry on esiintynyt useissa lehdissä, kuten "Playboyssa" ja "Peoplessa". Hänellä on pituutta 1,79 metriä, ruskea tukka ja vihreät silmät.
Kentik

Kentik (, ) on nasleg eli maalaiskunta Verhneviljuiskin ulusin keskiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Kentikin naslegin keskuskylä Haryjalah (ven. Харыялах) sijaitsee Viljuin varrella, yhdeksän kilometriä piirieskuksesta Verhneviljuiskista länteen.
Kentikin alueella harjoitetaan nautakarjan ja hevosten hoitoa, jotka tuottavat maitotaloustuotteita ja lihaa. Keskuskylässä on kulttuuritalo, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppa.
Asukasluvun kehitys:
Georg Korkman

Georg Korkman (s. 15. huhtikuuta 1940) on suomalainen elokuvakäsikirjoittaja ja apulaisohjaaja. 
Korkman tunnetaan erityisesti Matti Kassilan elokuvan "Vodkaa, komisario Palmu" (1969) ja Edvin Laineen "Täällä Pohjantähden alla" -elokuvaversion (1968) käsikirjoittajana, vaikka komisario Palmu -elokuvan yhteydessä häntä luultiin Mika Waltarin nimimerkiksi. Korkman toimi myös apulaisohjaajana kummassakin elokuvassa. Apulaisohjaajana hän toimi myös Jarno Hiilloskorven toistaiseksi viimeiseksi jääneessä ohjaustyössä "Rakkaus alkaa aamuyöstä" (1966).
Korkman on ollut myös mukana suunnittelemassa erityisesti koulumaailmaa käsitteleviä lyhyitä dokumenttielokuvia. Korkmanin ainoaksi omaksi filmiohjaukseksi on jäänyt "Aloittelijana keisarillisessa Aleksanterin yliopistossa" (1966), niin ikään koulumaailmaan sijoittuva lyhyt fiktio. 
Korkman on työskennellyt myös koulutusvastaavana Suomen Teatterikorkeakoulun täydennyskoulutuskeskuksessa.
Nina Andrycz

Nina Andrycz (11. marraskuuta 1912 – 31. tammikuuta 2014 Varsova) oli puolalainen teatteri-, televisio- ja elokuvanäyttelijä. Hän uransa jatkui 1930-luvulta aina 2000-luvun puolelle. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa lukeutuu "Maria Kalergisin" rooli elokuvassa "Varsovalainen ensi-ilta" ("Warszawska premiera"). Hänet tunnettiin lempinimellä "Puolalaisen teatterin suuri nainen."
Andrycz oli syntynyt nykyisessä Valko-Venäjän Brestissä ja valmistunut "Państwowe Wyższe Szkoły Teatralnesta" Varsovassa vuonna 1934. 
Nina Andrycz oli vuosina 1947–1968 naimisissa Józef Cyrankiewiczin kanssa, joka oli Puolan pääministeri 1947–1952 ja 1954–1970 sekä Puolan presidentti 1970–1972.
Józef Cyrankiewicz

Józef Adam Zygmunt Cyrankiewicz (23. huhtikuuta 1911 – 20. tammikuuta 1989) oli puolalainen sosialistinen, vuoden 1948 jälkeen kommunistinen poliitikko. Hän oli Puolan pääministeri 1947–1952 ja uudestaan 1954–1970. Puolan presidentti hän oli 1970–1972.
Cyrankiewicz syntyi Tarnówissa, silloisessa Itävalta-Unkarissa, ja opiskeli Krakovan Jagellon yliopistossa. Hänestä tuli Puolan sosialistipuolueen paikallisosaston sihteeri 1935.
Tyrrell 024

Tyrrell 024 oli Harvey Postlethwaiten suunnittelema Formula 1 -auto, jota Tyrrell-talli käytti kaudella 1996. Autoa ajoivat japanilainen Ukyo Katayama ja suomalainen Mika Salo.
024 oli paranneltu versio edellisen kauden autosta. Yamahan moottorit olivat kuitenkin epäluotettavia, mikä johti siihen, että Tyrrell siirtyi Fordin valmistamiin V8-moottoreihin seuraavalla kaudella. Yamahan moottoreiden epäluotettavuudesta kertoo 15 keskeytystä. Molemmat autot selvisivät maalin samassa kilpailussa neljä kertaa.
Salo oli koko kauden ajan selvästi Katayamaa nopeampi ja ylsi pistesijoille kolme kertaa. Katayama jäi Salon varjoon eikä saavuttanut ainuttakaan pistettä.
Tyrell sijoittui valmistajien mestaruussarjassa kahdeksanneksi viidellä pisteellä.
Formula 1 -tulokset.
(lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa)
Ossi Skurnik

Oscar Oscher "Ossi" Skurnik (8. joulukuuta 1927 Helsinki – 24. tammikuuta 2002 Vantaa) oli suomalainen elokuvaleikkaaja. Hän myös ohjasi yhden pitkän elokuvan. Ossi Skurnikin vanhemmat olivat liikemies Moses Skurnik ja Ester Rosenthal.
Skurnikin ainoa ohjaus "Tie pimeään" (1962) oli varhainen uuden aallon airut kotimaisessa elokuvassa. Se kuitenkin jäi vaille katsojia eikä saanut tekijöiden toivomaa valtion palkintoakaan. Skurnikin kunnianhimoinen teos on 1960-luvun vaikuttavimpia suomifilmejä, johon kuvaaja Esko Nevalainen ja säveltäjä Kari Rydman antoivat tärkeän panoksen. Elokuvan keskeisissä rooleissa näyttelivät Jarno Hiilloskorpi, Eila Ilenius, Elina Salo ja Ismo Kallio. Elokuva katosi näkyviltä ohjaajan kuoleman jälkeen vuonna 2002, eikä sitä nähty televisiossakaan vuoden 1976 jälkeen yli 30 vuoteen, ennen kuin vuonna 2014. Elokuva nostettiin ansaitsemaansa arvoon Filmihullun Suomi-numerossa 3/2012.
Elokuvaoppinsa alun Skurnik sai insinööri Heikki Aholta ja opiskeli sitten elokuvan tekoa neorealismin pyhäkössä, Rooman Centro sperimentale di cinematografian ohjaajalinjalla 1951–1952, mutta oli kuitenkin ehtinyt tehdä sitä ennen vuosina 1946–1949 seitsemän lyhytelokuvaa. Yksi niistä oli "Kiikan lapset", jonka pohjalta syntyi Ralf Rubinin ohjaama ja Skurnikin kuvaama ja leikkaama pitkä näytelmäelokuva "Kesäyön lapset" (1955).
Skurnikin leikkaajanura alkoi kahdessa itsenäisen tuottajan Ralf Rubinin ohjaamassa elokuvassa "Kasvot kuvastimessa" (1953) ja "Kesäyön lapset" (1955). Niiden jälkeen hän oli muun muassa Matti Kassilan ("Punainen viiva" 1959, "Kaasua, komisario Palmu!" 1961, "Haluan rakastaa Peter" 1972), Aarne Tarkaksen ("Paksunahka" 1958, "Sotapojan heilat" 1958) ja Ritva Arvelon ("Kultainen vasikka" 1961) elokuvien leikkaajana. 
"Kasvot kuvastimessa" -elokuvaan toi neorealistisia sävyjä paitsi kuvaukseen, myös sisältöön. Se tehtiin kevyellä mykkäkameralla, ja repliikit jälkiäänitettiin.
Skurnik toimi muun muassa leikkaaja Juho Gartzin ja ohjaaja-näyttelijä-käsikirjoittaja Jukka Virtasen oppi-isänä elokuvamaailmassa. Skurnik on haudattu Maunulan uurnalehtoon.
Orosu

Orosu () tai Orohu () on maalaiskunta (nasleg) ja sen keskuskylä Verhneviljuiskin ulusin keskiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Orohun kylä sijaitsee 25 kilometriä piirikeskuksesta Verhneviljuiskista itään. 
Orosun alueella harjoitetaan nautakarjan ja hevosten hoitoa, jotka tuottavat maitotaloustuotteita ja lihaa. Lisäksi harjoitetaan myös vihannestenviljelyä. Kylässä on kulttuuritalo, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppa.
Asukasluvun kehitys:
Armas Vallasvuo

Armas Eskil Vallasvuo (alk. Walén, 12. kesäkuuta 1907 Helsinki – 27. toukokuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen elokuvaleikkaaja. Hänen vaimonsa oli Kerttu Vallasvuo (o.s. Kilpinen).
Vallasvuon ura kattaa yli 150 elokuvaa. Hän oli Elmer Lahden ohella toinen T.J. Särkän johtaman Suomen Filmiteollisuuden vakioleikkaajista. Osmo Harkimon kanssa Vallasvuo leikkasi Edvin Laineen ohjaaman "Tuntemattoman sotilaan" (1955). He yhdistelivät aitoa TK-miesten ottamaa kuvaa jatkosodasta fiktiiviseen filmimateriaaliin niin taidokkaasti, että elokuvan katsojan on vieläkin vaikea erottaa nämä kaksi toisistaan. Kaksikko sai elokuvasta Jussi-palkinnon. 
Edvin Laineen elokuvien lisäksi Vallasvuo toimi leikkaajana myös monille muille ohjaajille, kuten Matti Kassila, Ville Salminen, Aarne Tarkas ja maisteri Särkän itsensä ohjaamille elokuville.
Vallasvuo menehtyi pitkän sairauden uuvuttamana 87-vuotiaana. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Düllükü

Düllükü () eli Djulljukju () on nasleg eli maalaiskunta ja tämän maalaiskunnan keskuskylä Viljui-joen pohjoispuolella Verhneviljuiskin ulusin keskiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Kylä sijaitsee 40 kilometriä iirikeskuksesta Verhneviljuiskista pohjoiseen. 
Düllükün alueella harjoitetaan nautakarjan ja hevosten hoitoa, jotka tuottavat maitotaloustuotteita ja lihaa. Düllükün kylässä on kulttuuritalo, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppa. Düllükün kylässä oli 1364 asukasta vuonna 2001. 
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Bjutejdjahin kylä (), joka sijaitsee 15 kilometriä keskuskylästä pohjoiseen. Siellä oli yhdeksän asukasta vuonna 2001.
Elmer Lahti

Elmer Aksel Lahti (20. heinäkuuta 1913 Tampere – 9. elokuuta 1976 Espoo) oli suomalainen elokuvaleikkaaja.
Lahti toimi Armas Vallasvuon ohella Suomen Filmiteollisuuden toisena vakioleikkaajana. Uransa aikana Lahti leikkasi viitisenkymmentä elokuvaa. Hänen tunnetuimpia töitään ovat muun muassa useimmat Armand Lohikosken Pekka Puupää -elokuvista sekä Aarne Tarkaksen Villi Pohjola -elokuvasarja. Lahden ainoa Suomen Filmiteollisuuden ulkopuolella leikkaama elokuva oli Tommi Rinteen tuottama "Villin Pohjolan salattu laakso" (1963). Suomen Filmiteollisuuden lopetettua näytelmäelokuvien teon Lahti siirtyi leikkaajaksi television puolelle.
Lahti oli koulutukseltaan laborantti ja hän avioitui Helsingissä vuonna 1938 kampaaja Anna Lisa Lindqvistin kanssa. Lahti oli muuttanut Tampereelta Helsinkiin vuonna 1935. Tampereella Lahti oli tätä aiemmin kilpaillut painissa menestyksekkäästi. Lahti esitti näytösluonteisesti myös painonnostoa isoveljensä Eero Lahden kanssa, joka oli SM-mitalisti painissa ja painonnostossa. 
Lahti on haudattu puolisonsa kanssa Espoon tuomiokirkon hautausmaalle.
Paavalinkirkko

Paavalinkirkko voi viitata seuraaviin kirkkoihin:
Seinäjoen katurata

Seinäjoen katurata on väliaikainen katurata Seinäjoella. Rata sijaitsee keskustan lähellä teollisuusalueella ja siellä järjestetään vuosittain Seinäjoen Vauhtiajot.
Historia.
Ensimmäinen rata sijaitsi nykyisen kantatie 67:n tienoilla. Tällä radalla ajettiin vuosina 1973–1983. Kilpaileminen täytyi lopettaa teiden muutostöiden vuoksi. Kilpailut siirrettiin Kapernaumin teollisuusalueelle, jossa ajettiin 1980-luvun loppupuolella saakka neliönmuotoisella katuradalla. Kun Vauhtiajot aloitettiin uudelleen vuonna 2004, rata siirrettiin alueen pohjoispäähän ja kyseisenä vuonna ajettiin väliaikaisella radalla. Jo 1980-luvulla kaavoitettu ja suunniteltu aito katurata saatiin käyttöön pitkien neuvottelujen ja paikallisen yrittäjäjärjestön tuella vihdoin vuodesta 2005.
Puistokatu

Puistokatu tarkoittaa katua, jolla ajoradat ja jalankulun sekä pyöräilyn väylät on erotettu toisistaan puurivein ja istutuskaistoin. Puut on kuitenkin puistokaduilla istutettu niin kauas toisistaan, ettei kadun ylle muodostu yhtenäistä kattoa. 
Erityyppisiä puistokatuja ovat:
Puistokatujen uuden tulemisen merkkejä on ollut havaittavissa. Suurin ongelma uusissa hankkeissa on tila: usein uusien puistokatujen esikuvat ovat 40–50 metriä leveitä katuja, mutta kuitenkin kaavoitetaan 20 metriä leveitä katuja, johon halutaan saada mahtumaan samat toiminnot kuin leveämpiin.
Puistokatuja Suomessa.
Suomen vanhimpia puistokatuja ja varhaisista puistokaduista merkittävin on Vaasaan vuonna 1776 rakennettu Hovioikeudenpuistikko, jonka suunnitteli yli-intendentti Carl Fredrik Adelcrantz. Puistokadun esikuvana oli Nancyyn 1750-luvulla rakennettu Place de Stanislas Leszczynski. Vaasassa on Hovioikeudenpuistikon lisäksi neljä muutakin isoa puistikkoa (Vaasanpuistikko, Kirkkopuistikko, Kauppapuistikko ja Korsholmanpuistikko). Puutaloista koostuneiden kaupunkien tulipalojen takia annettiin 1856 määräys, että puutaloalueilla kaupunkien keskustat piti jakaa paloturvallisiin osiin 35 m leveillä esplanadeilla, joiden varsille piti istuttaa paloja ehkäiseviä lehtipuuistutuksia.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Suomeen tuli eurooppalaiseen tapaan kaavoitusmalleja, joissa puistokaduilla ja bulevardeilla oli merkittävä osa, vaikka loppujen lopuksi kovinkaan monta eurooppalaisten esikuvien mukaista puistokatua ei Suomesta löydy. Helsingin kaduista bulevardeja edustavat Bulevardi ja Huopalahdentie, esplanadeja Esplanadi, Pohjoinen ja Eteläinen Hesperiankatu, Munkkiniemen puistotie, Koskelantie, Mäkelänkatu ja Mechelininkatu, ja avenyitä puolestaan Pohjoiskaari sekä Tallbergin puistotie Lauttasaaressa. Myös Mannerheimintien eteläosa, entinen Heikinkatu on aikaisemmin ollut esplanadityyppinen puistokatu: sen keskellä oli puuriveillä reunustettu puistokäytävä, mutta 1930-luvulla autoistumisen seurauksena päätettiin keskimmäiset puurivit poistaa, mutta uudet puurivit istutettiin jalkakäytävien reunoihin; täten Mannerheimintiestä tuli avenue-tyyppinen puistokatu.
Tampereella keskustan tärkein pohjoiseteläsuuntainen väylä Hämeenpuisto on tunnettu nimellä Esplanadi, ja on edelleen selvästi esplanadityyppinen katu.
Porin keskustan ruutukaava-alueen ”koordinaattiakseleina” toimii neljä esplanadia: Pohjois-, Itä-, Länsi- ja Eteläpuistot. Kuopiossa taasen on kaksi varsinaista puistokatua, jotka ovat Puistokatu ja Pyörönkaari.
San Marinon Grand Prix 1996

San Marinon Grand Prix 1996 oli Formula 1 -sarjan historian 586. osakilpailu. Se ajettiin 5. toukokuuta Imolassa.
Paalulta kilpailuun starttasi ensimmäistä kertaa tällä kaudella Michael Schumacher. Kilpailussa Damon Hill kuitenkin voitti Schumacherin ollessa toinen. Gerhard Berger oli kolmas.
Mechelininkatu

Mechelininkatu () on Ruoholahdesta Taka-Töölöön johtava leveä ja vilkasliikenteinen katu Helsingin kantakaupungin länsiosassa. Se alkaa etelässä Jätkäsaarenlaiturilta ja sen eteläosa kulkee Hietaniemen hautausmaan ohi, ja lähellä pohjoispäätään se kulkee Sibeliuksenpuiston poikki, jossa sen varrella on Sibelius-monumentti. Kadun eteläosa on rajana Kampin ja Länsisataman kaupunginosien välillä, keskiosa sijaitsee Etu-Töölössä. Katu päättyy pohjoisessa Linnankoskenkadun ja Topeliuksenkadun risteykseen, josta alkaa Pasilaan johtava Nordenskiöldinkatu. Mechelininkatu on noin 2,6 kilometriä pitkä. 
Mechelininkadun keskiosa Pohjoiselta Rauta­tie­kadulta Sibeliuksenkadulle on esplanadityyppinen puistokatu. Sen keskellä puurivien välissä kulkee raitiolinja 8 Caloniuksenkadun risteykseen saakka, jonka pohjoispuolelta puurivien välissä on sorapäällysteinen jalankulun ja pyöräilyn väylä Kesäkadun risteykseen saakka. Mechelininkadun kaikissa risteyksissä paitsi Leppäsuonkadun, Perhonkadun ja Kesäkadun risteyksissä on liikennevalot. Mechelininkadun varren rakennuksista on merkittävin 1800-luvun lopulla rakennettu Marian sairaala, jonka rakennuksista osa on suojeltu.
Mechelininkadulta kaadettiin puurivi kesällä 2017, mikä herätti närkästystä. Puut olivat kuitenkin jo huonokuntoisia. Niiden juuristoa olivat rasittaneet katutyöt. Uudet istutettiin vuonna 2019.
Stadin slangissa Mechelininkatu usein tunnetaan nimellä "Meklu" tai "Meclu".
Historiaa.
Mechelininkatu on nimetty valtiomies Leo Mechelinin mukaan. Katu sai nykyisen nimensä vuonna 1917. Sitä ennen se oli osa Nordenskiöldinkatua. Kadun eteläosan nimenä Hietaniemenkadun risteykseen saakka oli kuitenkin vuoteen 1954 saakka viereisen hautausmaan mukaan Kalmistokatu. Tämä nimi muutettiin kaupungin sairaalalautakunnan toivomuksesta, kun kadun varrelle oli valmistunut Marian sairaalan lisärakennus eikä Kalmistokatua haluttu käyttää sen osoitteena.
Julkinen liikenne.
Raitiolinja 8 kulkee kadulla Itämerenkadun ja Caloniuksenkadun risteysten välillä. Bussilinjat 24 ja 25 kulkevat kadulla Pohjoisen rautatiekadun risteyksestä Nordenskiöldinaukiolle asti. Linja 24 ei kuitenkaan kulje kadulla Hietaniemenkadun ja Hesperianesplanadin välillä, vaan kiertää Hietaniemen kautta. Kadulla sijaitsevat raitiovaunupysäkit Maria (ent. Marian sairaala) ja Arkadiankatu. Ennen Mechelininkadun katutöitä Arkadiankadun pysäkin sijaan kadulla sijaitsivat pysäkit Perhonkatu ja Caloniuksenkatu. Kadulla sijaitsevat bussipysäkit Arkadiankatu/Caloniuksenkatu, Taivallahti, Sibeliuksenpuisto ja Rajasaarentie.
Meänmaa

Meänmaa ( yleiskielellä "Meidän maamme", ) on suomenkielinen tai/ja meänkielinen alue Tornionlaaksossa, Suomessa ja Ruotsissa. Suomen ja meänkielen ohella muita Meänmaan kieliä ovat ruotsi, pohjoissaame ja luulajansaame. Meänmaa-käsitteen isä on Bengt Pohjanen ja se on syntynyt korostamaan alueellista identiteettiä.
Historiallisesti kyseessä on Torniojokilaakson alue, joka oli yhtenäinen vuoteen 1809, jolloin se jaettiin Ruotsin ja Venäjän kesken Haminan rauhassa. Vuosisadan vaihteessa etenkin Ahvenanmaan kiistan yhteydessä puhuttiin Länsipohjan kysymyksestä, jolloin Suomessa ehdotettiin alueen liittämistä Suomeen. Suomessa meänkieltä on pidetty suomen kielen peräpohjalaisina murteina.
Ruotsissa 1800-luvun lopulla ja 1900 -luvulla Ruotsille jäänyt alue oli voimakkaan ruotsalaistamisen kohteena ja suomenkielen puhuminen oli mm. kouluissa kielettyä. Vuonna 1981 perustettu STR-T-yhdistys alkoi ajaa kielten puhujien asemaa. Vuonna 1988 meänkielen puhujat julistivat meänkielen omaksi kielekseen. Vuonna 1999 Ruotsin valtiopäivät tunnusti Tornionlaakson suomalais-saamelaisten kielten puhujat kansalliseksi vähemmistöksi ja edelleen vuonna 2000 viidessä Norrbottenin läänin kunnassa (Haaparanta, Kiiruna, Jällivaara, Pajala ja Ylitornio) lisättiin suomi ja meänkieli opetus- ja asioimiskieliksi.
Vuonna 2007 Meänkieltä ja -kulttuuria edistämään on perustettu yhdistys Meänmaan-Tinkerit. Meänmaa-yhdistys julkisti 15. heinäkuuta 2007 Meänmaan lipun, alkoi viettämään tätä päivää Meänmaan lipun päivänä. Vuonna 2013 Ruotsin tornionlaaksolaisten valtakunnallinen keskusjärjestö STR-T päätti myös ottaa käyttöön lipun ja päivän. Samana vuonna Ruotsin Akatemia päätti lisätä juhlapäivän ruotsalaisiin almanakkoihin. Meänmaa-yhdistys julkaisee myös Meänmaa-kulttuurilehteä.
Saksan valtakunta

Saksan valtakunta () viittaa vuosien 1871 ja 1945 väliseen Saksaan. Se oli myös Saksan virallinen nimi vuodesta 1871 vuoteen 1943. Vuosina 1943–1945 virallinen nimi oli Suur-Saksan valtakunta ("Großdeutsches Reich").
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta.
Ensimmäinen valtakunta -niminen saksalainen valtakunnaksi ("Reich") kutsuttu laaja valtio oli Pyhä saksalais-roomalainen valtakunta, jonka valtionpäämies oli keisari. Valtiota seurasi 1806 Itävallan keisarikunta ("Kaiserthum Oesterreich"), joka muuttui 1867 Valtakunnanneuvostossa edustetuiksi kuningaskunniksi ja maiksi ja Unkarin Pyhän Tapanin kruunun maiksi ("Die im Reichsrat vertretenen Königreiche und Länder und die Länder der heiligen ungarischen Stephanskrone"). Tätä kolmen valtion seuraantoa, valtakuntaa, keisarikuntaa tai maita ei pidetä eteläsaksalaisuudestaan huolimatta Saksan valtakuntana, vaan Itävaltana.
Saksan valtakunnan vaiheet.
Saksan keisarikunta.
Saksan valtakunta ("Deutsches Reich") oli keisarikunta vuosina 1871–1918 Saksan valtioiden yhdistymisestä ensimmäisen maailmansodan päättymiseen. Valtionpäämiehenä toimi Preussin kuningaskunnan kuningas. Preussin kuningas oli "mahtavin liittoprinssi" ja kun Preussi oli joutunut sotaan Itävaltaa vastaan, haluttiin Pohjois-Saksan liiton piirissä osoittaa, että sen johtovaltion päämies voisi olla myös Itävallan johtaja. Tämän vuoksi vuonna 1871 pohjois- ja keskisaksalaisten valtioiden yhdistyessä otettiin Preussin kuninkaan virkanimitykseksi Saksan "keisari", koska valtiosäännön mukaan Preussin kuningas oli Saksan valtakunnan valtionpäämies, vaikka muodostunut Saksan valtakunta ei ollutkaan nimeltään keisarikunta. Historiantutkimuksessa on kuitenkin yhdytty alkujaan suursaksalaiseen näkemykseen ja tyydytty käyttämään tämän mukaisesti Saksan valtakunnasta nimitystä Saksan keisarikunta.
Weimarin tasavalta.
Saksan valtakunta oli tasavalta vuosina 1918–1933. Maassa oli liittovaltiomalliin, toimeenpanofederaatioon perustuva monipuoluejärjestelmä. Tästä ajanjaksosta on käytetty historiantutkimuksessa nimitystä Weimarin Saksa ja Weimarin tasavalta, koska tasavallan perustuslaki oli vahvistettu Weimarin kaupungissa Saksassa. Weimarissa laaditun perustuslain rakenne oli parlamentaarinen, mutta presidentillä oli myös laajoja valtuuksia puoluehajaannuksen aiheuttamien epäjatkuvuuskohtien selvittämiseksi.
Kansallissosialistinen Saksa.
Saksan valtakunta oli diktatuuri vuosina 1933–1943, jolloin maassa vallitsi kansallissosialistinen yksipuoluejärjestelmä periaatteessa tasavaltalaisessa hallitusmuodossa, jossa kuitenkin valtakunnankanslerin ja Saksan presidentin tehtävät oli vuodesta 1934 yhdistetty ja jossa Saksan valtiopäivät olivat luovuttaneet valtansa hallitukselle. Tästä ajanjaksosta on käytetty historiantutkimuksessa nimitystä "kansallissosialistinen Saksa". Kansallissosialistit itse käyttivät myös nimitystä "kolmas valtakunta" ja heidän vastustajansa nimitystä "natsi-Saksa".
Saksan valtakunnan alettua menettää valtaamiaan alueita liittoutuneille nimi muutettiin "Suur-Saksan valtakunnaksi". Nimitys Suur-Saksan valtakunta oli käytössä vuosina 1943–1945.
Niigatan maanjäristys 2007

Niigatan maanjäristys () oli Japanissa 16. heinäkuuta 2007 kello 10.13 paikallista aikaa tapahtunut maanjäristys, joka oli voimakkuudeltaan 6,8 Richterin asteikolla. Järistys alkoi Niigatan prefektuurista, ja se ravisteli taloja yli 200 kilometrin päässä Tokiossa. 11 ihmistä kuoli ja yli tuhat loukkaantui järistyksen vuoksi.
Toinen maanjäristys sattui samana päivänä Japanin luoteisrannikolla kello 11.17 paikallista aikaa. Järistys oli voimakkuudeltaan 5,6 Richterin asteikolla.
Taloja sortui etenkin Kashiwazakin kaupungissa. Järistys aiheutti myös mutavyöryjä ja katkaisi sähköt ja vesijohtoveden tuhansilta asukkailta. Niigatan lentoasema jouduttiin sulkemaan maanjäristyksen takia. Alueella sijaitseva maailman suurin atomivoimalakompleksi vaurioitui järistyksessä ja siitä syttyneessä tulipalossa, mutta tulipalo ei aiheuttanut säteilyvaaraa.
Ilkka Merivaara

Ilkka Merivaara (s. 1965) on suomalainen näyttelijä.
Merivaara on näytellyt monissa kotimaisissa televisiosarjoissa, muun muassa "Kumman kaa" -sarjassa hän esitti yhtä pääroolia, Vesa Nybergiä. Sen lisäksi hän on näytellyt tv-sarjoissa "Raid", "Rikospoliisi Maria Kallio" ja "Uutishuone". Hän on myös esiintynyt joissakin 1980–1990-lukujen elokuvissa.
Merivaaran ääni on tuttu monista lastensarjoista ja -elokuvista. Eritoten hänet muistetaan "Muumilaakson tarinoiden" Niiskuna (jaksosta 51 eteenpäin, jaksoon 50 asti Niiskun äänenä oli Samuli Edelmann; Merivaara näyttelee hahmoa myös elokuvassa "Muumipeikko ja pyrstötähti"). Hän esitti myös lukuisia muita sivurooleja sarjassa, kuten Fredriksonia, Markiisia, Launoa, Kenraali Antoniusta, Billy The Kidiä, Bernardo da Pinciä ja Hömelöä. Lisäksi hän on dubannut suomenkielisiä ääniä muun muassa tv-sarjoihin "Postimies Pate", "Teletapit", "Karhuherra Paddington" ja "Himpulat" sekä elokuviin "Happy Feet", "Happy Feet 2" ja "Prinsessa ja sammakko". Hän lukee myös äänikirjoja.
Keväästä 2010 alkaen Merivaara on esiintynyt "Kummanki kaa" -lavakiertueella. Häntä on nähty myös muun muassa Teatteri Avoimissa ovissa.
Näyttelijätöidensä lisäksi Merivaara on toiminut lauluntekijänä sekä levyttänyt lastenlauluja, kuten muun muassa "Hottentottilaulun" vuonna 1987.
Vapaa-ajallaan Merivaara pelaa muun muassa koripalloa.