tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lytton (Kanada)

Lytton on kunta ja kylä Brittiläisessä Kolumbiassa Kanadassa. Vuonna 2016 kylän asukasluku oli 249, mutta ympäröivät First Nations -yhteisöt mukaan lukien alueen kokonaisasukasluku on yli 2 000. Kylä on nimetty Edward Bulwer-Lyttonin mukaan, ja sinne saapui eurooppalaista asutusta kultaryntäyksen perässä 1850-luvulla. Lytton on tunnettu yhtenä Kanadan kuumimmista paikoista, ja kesäkuussa 2021 siellä tehtiin Kanadan lämpöennätys. Seuraavana päivänä metsäpalo tuhosi noin 90 prosenttia kylän taloista.
Maantiede ja ilmasto.
Lytton sijaitsee Thompson- ja Fraserjokien liittymäkohdassa Interior Plateaun tasangolla aivan Intermontane Belt -nimisen alueen itäisellä reunalla.
Lyttonin kesät ovat kuumia ja talvet lyhyitä ja leutoja. Kylä on Kanadan kuumimpia paikkoja, ja kesäkuun lopulla 2021 siellä mitattiin kolmena päivänä peräkkäin Kanadan uusi lämpöennätys. 29. kesäkuuta lämpötila nousi 49,6 asteeseen. Joulu- ja tammikuussa keskilämpötila on pakkasen puolella, mutta arktiset ilmavirrat pääsevät kylään vain muutaman kerran talvessa. Pohjoispuolen vuoristot estävät pääosin kylmän ilmamassan pääsemisen alueelle. Lyttonin vuotuinen sadanta on 430,6 millimetriä, ja suurin osa sateista tulee syyskuun ja huhtikuun välisenä aikana. Kesät ovat kuivia.
Historia ja talous.
Lyttonin paikalla oli aikoinaan nlaka’pamuxien kylä ƛ’q’əmcín. Eurooppalaisia uudisasukkaita saapui alueelle 1850-luvun lopulla Fraserjoen kultaryntäyksen seurauksena. Aluetta alettiin vuonna 1858 kutsua Lyttoniksi brittiläisen siirtomaavirkamiehen ja kirjailijan Edward Bulwer-Lyttonin mukaan. Kylä sai vuonna 1945 kunnallishallinnon.
Lyttonin talous perustui pitkään metsäteollisuudelle, mutta paikallinen saha suljettiin vuonna 2008. Maatalous on ollut toinen merkittävä taloudenala, ja 1980-luvulla Lyttonin tärkein rahakasvi oli ginseng. Brittiläisen Kolumbian ginsengteollisuus kuitenkin romahti 2000-luvulla. Maatalouden rinnalla matkailu on kohonnut talouden keskiöön. Matkailijoita houkuttelevat koskenlasku ja Stein Valley Nlaka’pamux Heritage Park.
Lytton nousi kesäkuun 2021 lopulla maailman median puheenaiheeksi, kun siellä mitattiin kolmena päivänä perättäin Kanadan lämpöennätys. Kesäkuun viimeisenä päivänä lämpötila laski hieman, mutta samana päivänä metsäpalo iski kaupunkiin niin kovalla vauhdilla, ettei asukkaille ehditty antaa etukäteen evakuoimiskäskyä. Kun käsky lopulta annettiin, monet olivat jo lähdössä. Tulipalon seurauksena noin 90 prosenttia kylän rakennuksista tuhoutui. Kylästä ja sen lähialueilta evakuoitiin yli tuhat ihmistä. Palossa kuoli ainakin kaksi ihmistä.
Hallinto.
Lytton on Thompson–Nicolan kunnallispiiriin kuuluva kunta. Sitä hallinnoi kylänvaltuusto, jossa on pormestari ja neljä valtuutettua. Valtuutetut valitaan vaaleilla neljän vuoden välein. Hallinnon vastuulla on infrastruktuuri, pelastustoimi, taloudellinen kehitys sekä terveys ja turvallisuus.
Väestö.
Lyttonissa asui vuoden 2016 väestönlaskennan perusteella 249 ihmistä. Väestö oli kasvanut edellisestä väestönlaskusta, sillä vuonna 2011 Lyttonissa asui 228 ihmistä. Lyttonia ympäröi viisi First Nations -yhteisöä, ja koko alueen kokonaisasukasluku on yli 2 000.
The Many Saints of Newark

The Many Saints of Newark (markkinoidaan myös alaotsikolla A Sopranos Story) on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva, joka on esiosa televisiosarjalle "Sopranos". Elokuvan on ohjannut Alan Taylor sekä käsikirjoittaneet David Chase ja Lawrence Konner. Sen pääosia esittää Alessandro Nivola, Leslie Odom Jr., Jon Bernthal, Corey Stoll, Michael Gandolfini, Ray Liotta ja Vera Farmiga.
"The Many Saints of Newark" sai maailmanensi-iltansa Tribecan elokuvajuhlilla 22. syyskuuta 2021. Elokuva sai pääosin positiivisia arvioita kriitikoilta, joista monet kehuivat Nivolan ja Gandolfinin roolisuorituksia, mutta jotkut kritisoivat elokuvan käsikirjoitusta.
Tuotanto.
Kehitys.
Kesäkuussa 2017 David Chase poissulki idean "Sopranosin" tarinan jatkamisesta, mutta samalla ilmaisi kiinnostusta sarjan esiosan tekemistä kohtaan. Maaliskuussa 2018 New Line Cinema lähti projektiin mukaan. Samaan aikaan ilmoitettiin, että Chase tulee käsikirjoittamaan elokuvan yhdessä Lawrence Konnerin kanssa. Heinäkuussa 2018 Alan Taylor kiinnitettiin elokuvan ohjaajaksi.
Roolitus.
Marraskuussa 2018 Alessandro Nivola valittiin näyttelemään elokuvan päähahmoa Dickie Moltisantia, Christopher Moltisantin isää. Tammikuussa 2019, "Sopranosin" 20-vuotisjuhlapäivänä, Chase paljasti Tony Sopranon esiintyvän elokuvassa. Samassa kuussa Jon Bernthal, Vera Farmiga, Corey Stoll ja Billy Magnussen liittyivät elokuvan näyttelijäkokoonpanoon. James Gandolfinin poika, Michael Gandolfini, valittiin näyttelemään nuorta Tonya. Rooliaan varten Gandolfini katsoi "Sopranosin" ensimmäistä kertaa. Hän kutsui sitä ”intensiiviseksi prosessiksi”. Helmikuussa 2019 Ray Liotta liittyi elokuvan näyttelijäkokoonpanoon. Saman vuoden maaliskuussa Leslie Odom Jr., Michela De Rossi sekä John Magaro liittyivät elokuvan näyttelijäkokoonpanoon.
Kuvaukset.
Elokuvan kuvaukset aloitettiin Brooklynissä 3. huhtikuuta 2019. Kuvaukset päättyivät kesäkuussa 2019. Elokuvaa kuvattiin myös Newarkissa ja Bloomfieldissä. Syyskuussa 2020 elokuvaa varten tehtiin vielä uudelleenkuvauksia.
Julkaisu.
Elokuvan suunniteltiin saavan ensi-iltansa 25. syyskuuta 2020, mutta sitä jouduttiin siirtämään koronaviruspandemian takia. Sen seuraava ensi-iltapäivämäärä oli 12. maaliskuuta 2021. Ensi-iltaa siirrettiin uudelleen syyskuulle 2021, jotta sitä voitaisiin näyttää elokuvafestivaaleilla. Elokuvan lopulliseksi ensi-iltapäiväksi merkittiin 1. lokakuuta 2021. Elokuva sai maailmanensi-iltansa Tribecan elokuvajuhlilla 22. syyskuuta 2021.
Vastaanotto.
Arvosteluja keräävän Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 74% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan keskiarvolla 6,9/10. Keräys perustuu 170 arviointiin. Metacriticissä elokuvalla on 60 pistettä 100:sta.
Emil Lindsay von Julin

Emil Lindsay von Julin (30. huhtikuuta 1835 Pohja – 12. huhtikuuta 1898) oli suomalainen ruukinpatruuna ja valtiopäivämies.
Emil Lindsay von Julinin vanhemmat olivat Fiskarsin ruukin omistaja John Jacob von Julin ja Emily Lindsay von Julin ja puoliso Hildur Arnoldina Fredrika Wilhelmina Kistner. Nils Adolf Lindsay von Julin, Albert Ludvig Lindsay von Julin ja Georg Emil Lindsay von Julin olivat heidän poikiaan. Helene Mannerheim ja Johan Albert Edvard von Julin olivat puolestaan Emil Lindsay von Julinin sisaruksia. Von Julin toimi Fiskarsin ruukinpatruunana, mutta rautaruukin muututtua osakeyhtiöksi hän muutti asumaan Tammisaareen.
Von Julin oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1897.
Taiwan Pride

Taiwan Pride () on taiwanilainen pride-tapahtuma, jonka aikana maan suurimmissa kaupungeissa, kuten Taipeissa, Kaohsiungissa ja Taichungissa, mm. järjestetään pride-kulkueita.
Taipei Pride.
Taiwanin ensimmäinen pride-tapahtuma järjestettiin Taipeissa vuonna 2003. Tapahtumaan osallistui noin tuhat ihmistä ja Taipein kaupunki tuki pride-tapahtumaa taloudellisesti..
Kuudes pride-tapahtuma pidettiin 2009 ja silloin tehtiin kävijäennätys: 25 000. Kyseisen vuoden teemana oli vaatia samaa sukupuolta olevien rekisteröity parisuhde. Seuraavana vuonna tapahtumassa kävi 30 000 ihmistä, joka teki siitä Aasian suurimman pride-tapahtuman.
Vuonna 2019 pride-tapahtumassa oli 100 000 kävijää, mikä teki siitä Taiwanin suurimman pride-tapahtuman koskaan. Taiwan oli myös yksi harvoista paikoista, joissa järjestettiin pride-kulkue koronapandemian aikana. Vuoden 2020 slogan oli "Taiwan Pride Parade for the World" kaikkien peruttujen pride-tapahtumien muistoksi. Tapahtumaan osallistui noin tuhat ihmistä.
Kaohsiung Pride.
Kaohsiungin ensimmäinen pride-paraati pidettiin vuonna 2010.
Vuonna 2020 tapahtumaan osallistui 60 000 henkilöä.
Kaohsiung valittiin isännöimään WorldPride vuonna 2025. Kyseessä tulee olemaan ensimmäinen kerta, kun tapahtuma järjestetään Itä-Aasiassa. Tapahtuman järjestäjä käytti Taiwanista nimitystä "alue" eikä "maa", mikä aiheutti närää Taiwanissa.
Taichung Pride.
Taichungin ensimmäinen pride-tapahtuma pidettiin 2011. Vuonna 2016 Taichung Pride oli Itä-Aasian toiseksi suurin pride-tapahtuma, kun siihen osallistui 20 000.
Vuonna 2020 Taichung Priden teema oli HIV-positiivisten kokema syrjintä.
Regino Sainz de la Maza

Regino Sainz de la Maza y Ruiz (7. syyskuuta 1896 Burgos – 26. marraskuuta 1981 Madrid) oli espanjalainen kitaristi ja säveltäjä. Hän edusti Ryhmä 27:n musiikillista siipeä.
Sainz de la Maza aloitti kitaran- ja pianonsoiton sekä solmisaation opiskelun 10-vuotiaana. Harmonian opinnot hän aloitti 14-vuotiaana. 17-vuotiaasta saakka hän sai Madridissa kitaraopetusta Daniel Fortealta. Sainz de la Maza aloitti uransa konserttikitaristina Barcelonassa vuonna 1917. Hän teki vuonna 1920 debyyttinsä Madridissa yhteistyössä Manuel de Fallan kanssa Teatro Larassa. Samana vuonna Sainz de la Maza tutustui Federico García Lorcaan, jonka kanssa solmittu ystävyys jatkui runoilijan kuolemaan saakka.
Vuonna 1935 Sainz de la Maza sai nimityksen Madridin kuninkaallisen konservatorion kitaransoiton professoriksi. Hän kantaesitti Joaquín Rodrigon "Concierto de Aranjuezin" Barcelonassa vuonna 1940. Ateneo de Madrid julkaisi vuonna 1955 Sainz de la Mazan esseen "La guitarra y su historia". Tätä ennen Sainz de la Maza oli itse tuonut saataville 1500-luvun kitaraohjelmistoa. Vuodesta 1958 hän oli San Fernandon kuninkaallisen taideakatemian jäsen. Sainz de la Maza kiersi esiintyjänä kansainvälisesti ja sai monia tunnustuksia, kuten postuumisti vuonna 1981 myönnetyn Taideansioiden kultamitalin. Viimeisen konserttinsa hän piti Burgosissa vuonna 1979.
Monet Sainz de la Mazan omista sävellyksistä ovat flamencopohjaisia.
Myös Sainz de la Mazan veli Eduardo Sainz de la Maza oli säveltäjä. Sainz de la Maza oli näyttelijä Carmen de la Mazan isä. Sainz de la Mazan oppilaiden joukossa oli Ricardo Iznaola. Hänen oppilaisiinsa kuului myös monia Espanjaan lähteneitä japanilaisia, ja hänen kunniakseen nimetty kansainvälinen kitarakilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran Japanissa vuonna 1988.
Strömborg

Strömborg on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Gayle

Gayle (myös gail tai moffietaal) on Etelä-Afrikassa käytetty slangi tai kryptolekti, joka pohjautuu englantiin ja afrikaansiin. Sitä ovat perinteisesti käyttäneet Etelä-Afrikan valkoiseen seksuaali- ja sukupuolivähemmistöön kuuluvat henkilöt. Gaylella ei ole äidinkielisiä puhujia, ja sen katsotaan olevan luokittelematon ja kuollut kieli.
Lesbojen keskuudessa kehitettiin oma versio gaylesta, josta käytettiin nimitystä "lettytaal".
Historia.
Gayle syntyi, koska apartheidin aikana homoseksuaalisuus oli rikos Etelä-Afrikassa ja vähemmistöt käyttivät slangia salatakseen oman identiteettinsä ulkopuolisilta. Slangi sai alkunsa 1960-luvulla ja siitä käytettiin nimitystä "moffietaal". Samaan aikaan Etelä-Afrikassa kehittyi toinenkin seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen käyttämä kryptolekti, isiNgqumo, jota käyttivät maan värilliset käyttivät, koska apartheid piti kaksi väestönryhmää tiukasti erillä toisistaan.
Kun homoseksuaaliset teot laillistettiin vuonna 1994, gaylen käyttö laski merkittävästi, sillä ihmisten ei enää tarvinnut peitellä seksuaalista suuntautumistaan.
Gaylen merkitys on muuttunut seksuaalisen suuntautumisen peittelystä oman identiteetin rakentamisen välineeksi. Käyttämällä gaylea englannin- ja afrikaansinkielinen satenkaariväestö on onnistunut luomaan oman rekisterin.
Vuonna 2003 julkaistiin ensimmäinen gaylen sanakirja. Sen tekijä, Ken Cage, ei kuitenkaan konsultoinut gaylen ensimmäisiä käyttäjiä 1960-luvulta..
Gaylea käsittelevä, Andrew Brukmanin ohjaama, dokumenttielokuva "The Men Who Speak Gayle" julkaistiin vuonna 2020. Elokuva kertoo kahdesta miehestä, jotka ovat omistautuneet gaylen säilyttämiseen: drag-artisti Nathan Kennedy ja Louis van Brakel..
Esimerkkejä.
Sanalistaa.
Lähde:
Lauseita.
Lähde:
Hyötiönsaari

Hyötiönsaari on saari varsinaisella Saimaan Pien-Saimaalla Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa.
Maantietoa.
Hyötiönsaari on 1,2 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Se sijaitsee itäisellä Pien-Saimaalla Lauritsalan edustalla. Saaren lounaispuolella sijaitsee Kaukaanselkä, luoteispuolella Niemisenselkä ja itäpuolella Laihianselälle johtava selkä. Saimaan kanavan suu sijaitsee saaresta itä-kaakkoon päin 1,2 kilometriä, joten laivaliikenteen määrä Saimaan syväväylällä on suuri. Saaren korkein kohta sijaitsee sen eteläosassa (108 metriä mpy.). Mäen ympäriltä työntyy länteen, kaakkoon, luoteeseen ja pohjoiseen kartassa nimettömät niemet. Myöskään saaren lahtia ei ole karttaan nimetty. Saaren kaakkois- ja eteläpuolella sijaitsee mannermaata, koillisessa Tuosan saari ja pohjoisessa Vehkataipaleensaaren Niemisenkärki. Hyötiönsaaren lähisaaria ovat pohjoisen nimen edustalla Pukkisaari, itäisen niemen edessä Kettinkisaari ja itäpuolella Linnasaari ja Linnaluoto. Saarella ei ole lampia. Saareen tule Lauritsalasta yhdystie 4081 Luukkaansalmen siltaa pitkin ja se poistuu saarelta 350 metriä pitkää pengertietä pitkin Tuosan saarelle. Yhdystieltä haarautuu länteen johtava tie, joka vie pengertienä Pienelle Lamposaarelle, jossa liikennöi ennen Pappilansalmen lossi . Ennen Lamposaarta tie haarautuu Mikonsaareen johtavaksi tieksi. Pengertiet katkaisevat laivaliikenteeltä kulun saaren pohjoispuolelle, joten 4,2 metriä syvä Saimaan syväväylän on merkitty saaren eteläpuolelle. Pienveneellä mahtuu kulkemaan Tuosaan vievän tien lyhyen sillan ali.
Historiaa.
Vuonna 1928 julkaistussa Lappeenrannan seudun taloudellisessa kartassa ei saarelle ole piirretty rakennuksia tai peltomaata. Vuonna 1951 julkaistussa peruskartassa oli saaren läntisessä niemessä sorakuoppa ja laituri, jonne soraa kuljettava proomu saattoi kiinnittyä. Pohjoisessa lahdessa oli monia vapaa-ajan asuntoja, joita ei esiintynyt etelärannassa ilmeisesti tehtaiden likaaman veden takia. Siellä sijaitsi kuitenkin mäkihyppymäki. Seuraavassa vuoden 1971 kartassa hyppyrin tilalla on sorakuoppa ja edelliselle sorakuopan tilalla on tullut maantie Lappeenrannasta. Tien eteläpäässä näkyy piirrettynä Pappilansalmen lossi. Vuoden 1983 kartassa on saarelle rakennettu muutama asuintalo. Vuoden 1997 kartassa on aikaisempi saaren kautta kulkevasta tiestä tullut sivutie, kun Luukkaansalmen silta ja sillalta alkava yhdystie on tehty päätieksi. Vielä tässä kartassa on saaren eteläiseen lahteen piirretty lampi, joka on myöhemmin auennut lahdenpohjaksi.
Elle-pronomini

Elle (ääntämys espanjaksi [ˈeʎe], monikossa elles) on espanjan kielessä esiintyvä sukupuolineutraali yksikön kolmannen persoonan pronomini. Se on vaihtoehto espanjan sukupuolittuneille pronomineille "él" (miehille) ja "ella" (naisille).
Perinteisesti espanjassa on käytetty merkkejä @ tai x kuvaamaan sukupuolineutraalia ilmaisua ja sanoissa kuten esim. "todxs" ('kaikki'). Vokaalin E katsottiin oleva näitä luonnollisempi vaihtoehto.
Lokakuussa 2020 Real Academia Española (RAE) lisäsi pronominin ns. Observatorio de Palabras -listalleen, johon lisätään merkittäviä espanjan kielen uudissanoja, mutta joita ei vielä kuitenkaan ole otettu osaksi virallista sanakirjaa. RAE poisti pronominin listaltaan melko nopeasti sen aiheutettua hämmennystä.
Marsden

Marsden on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Timothy Mo

Timothy Mo (s. 1950 Hongkong) on brittiläinen kirjailija. Mon isä on kiinalainen, äiti englantilainen. Hän muutti 1970 Hongkongista Lontooseen.
Mo kuvaa teoksissaan niin kiinalaisyhteisöä Englannissa kuin brittejä Hongkongissa. Hän on merkittävä sukupolvensa kirjailija.
Armas Gideon Järnefelt

Armas Gideon Järnefelt (29. elokuuta 1869 Oulu – 5. toukokuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies. 
Järnefeltin vanhemmat olivat rovasti Klas Erik Järnefelt ja Ida Emilia Ottelin ja puoliso vuodesta 1898 Siiri Kerstin Järnefelt. John Järnefelt ja Jalo Järnefelt olivat hänen veljiään. Armas Gideon Järnefelt tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta ja suoritti kameraalitutkinnon 1892 ja ylemmän hallinnollisen tutkinnon 1898. Järnefelt työskenteli ensin Suomen Pankissa, muun muassa pankin setelipainon valvojana, ja sitten säästöpankkien ja panttilainakonttorien tarkastajana 1900–1916. Hän oli myös lehtien "Sparbanken" ja "Säästöpankki" toimittaja. Järnefelt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1897.
Sha’Carri Richardson

Sha’Carri Richardson ("/ʃəˈkɛri/", s. 25. maaliskuuta 2000, Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen pikajuoksun 100 metrin matkan maailmanmestari ja 4 × 100 metrin viestin olympiavoittaja. 
Elokuussa vuonna 2023 Richardson voitti 100 metrin kultamitalin Budapestin MM-kilpailuissa kisaennätyksellä 10,65. Hän on ajallaan kaikkien aikojen tilastossa jaetulla viidennellä sijalla. Hän juoksi samoissa kisoissa kolmanneksi 200 metrin finaalissa ajalla 21,92. Richardson voitti toisen kultamitalin Budapestin MM-kilpailuissa Yhdysvaltain 4×100 metrin pikaviestijoukkueessa kisaennätyksellä 41,03. Pariisin olympialaisissa 2024 hän saavutti 100 metrillä hopeaa ajalla 10,87 ja juoksi ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen 4 × 100 metrin viestijoukkueessa.
Vuoden 2019 NCAA:n mestaruuskilpailuissa Richardson voitti 100 metrin kilpailun NCAA-ennätyksellä 10,75 ja tuli samana päivänä juostussa 200 metrin kilpailussa toiseksi ajalla 22,17. Molemmat ajat alittivat alle 20-vuotiaiden maailmanennätyksen, mutta puutteellisten dopingtestien vuoksi aikoja ei lopulta hyväksytty virallisiksi maailmanennätyksiksi.
Huhtikuussa 2021 Richardson juoksi ennätyksekseen 10,72, jolla hän nousi kaikkien aikojen tilastossa kuudenneksi ja Yhdysvaltain kaikkien aikojen tilastossa neljänneksi. Hän voitti Yhdysvaltain olympiakarsinnat vuoden 2021 kesäolympialaisiin Tokiossa ajalla 10,86. 1. heinäkuuta 2021 uutisoitiin, että Richardson on antanut positiivisen doping-näytteen, joka sisälsi THC:ta (kannabiksessa vaikuttava aine). Tämän vuoksi Richardsonin tulos hylättiin eikä hän päässyt Yhdysvaltain joukkueeseen Tokion olympialaisten 100 metrin juoksuun. Hän sai yhden kuukauden kilpailukiellon.
Richardsonin 200 metrin ennätys on elokuussa 2023 juostu 21,92.
Richarsonin valmentaja on entinen pikajuoksija Dennis Mitchell.
Yksityiselämä.
Richarson on puhunut avoimesti lapsuutensa vaikeuksista. Isoäitinsä kasvattaman Richardsonin äiti hylkäsi hänet lapsena ja lukiossa Richardson yritti itsemurhaa. Hän on myös puhunut mielenterveydellisistä ongelmistaan.
Tolonen (elokuva)

Tolonen on Lasse Keson ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2014.
Elokuva on musiikki- ja henkilödokumentti suomalaisesta kitaristista Jukka Tolosesta. Elokuvassa seurataan Tolosen elämää vuodesta 2006 lähtien, jolloin hän sai vankeusrangaistuksen pahoinpideltyään naisystävänsä. Ohjaaja Keso ryhtyi keräämään materiaalia dokumenttia varten Tolosen vankeusrangaistuksen myötä vuonna 2007. Vankilassa Tolonen tuli uskoon ja ryhtyi vapauduttuaan gospelmuusikoksi.
Fredrik Wilhelm Hugo von Qvanten

Fredrik Wilhelm Hugo von Qvanten (24. lokakuuta 1834 Naantalin maalaiskunta – 18. joulukuuta 1915 Mäntsälä) oli suomalainen tilanomistaja ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Von Qvantenin vanhemmat olivat postimestari Karl Wilhelm von Qvanten ja Johanna Fredrika Stichaeus ja puoliso vuodesta 1866 Hulda Ottilia Åberg. Von Qvanten tuli ylioppilaaksi Porvoossa ja oli tilanomistaja Mäntsälässä. Juristi, virka- ja valtiopäivämies Jost Wilhelm Hugo von Qvanten oli hänen poikansa. 
Fredrik Wilhelm Hugo von Qvanten oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1897.
Modernismi (kirjallisuus)

Modernismi sai kirjallisuudessa alkunsa 1860-luvulla Charles Baudelairen julkaistessa artikkelin "Le Peintre de la vie moderne" (1863, suomennos kokoelmassa "Modernin elämän maalari ja muita kirjoituksia"), jota pidetään modernismin manifestina. Usein suuntaus kuitenkin yhdistetään 1900-luvun vaihteessa ja alkuvuosikymmeninä esiintyneisiin muihin "ismeihin", kuten impressionismi, ekspressionismi, dadaismi, surrealismi, jotka toisinaan luetaan modernismin alakäsitteiksi. Toisen maailmansodan jälkeistä suuntausta kutsutaan täysmodernismiksi.
Modernismi pyrki irtautumaan klassisista tyyli- ja muotoihanteista. Modernismin ominaispiirre on, että se on esteettisesti tietoinen itsestään, ja siihen liittyy simultaanisuus, rinnastaminen ja montaasi, mutta myös paradoksaaliuus ja moniselitteisyys. Myös totuuden epävarmuus on sen ominaispiirre. Perinteinen kerrontakulttuuri hajoaa ja käytetään lainauksia myyttisiä arkkityyppejä, motiiveja ja symboleja. Kaikkitietävää kertojaa ei enää ole, ja aika lakkaa olemasta kronologinen. Sijalle tulee tajunnanvirta ja näkökulmatekniikka.
Modernismi on ilmeisintä lyriikassa, jossa se esiintyi ensimmäisenä Ranskassa jo pian 1800-luvun puolivälin jälkeen. Sen keskeisiä edustajia olivat Baudelairen lisäksi Paul Verlaine, Arthur Rimbaud, Guillaume Apollinaire, proosan edustajina Marcel Proust ("Kadonnutta aikaa etsimässä"), myöhemmin Albert Camus, Simone de Beauvoir ja Alain Robbe-Grillet. Saksankielisiä modernisteja ovat Franz Kafka, Thomas Mann, Bertolt Brecht ja toisen maailmansodan jälkeen esimerkiksi Heinrich Böll ja Günter Grass. Keskeisiä englanninkielisiä modernisteja ovat James Joyce ("Odysseus"), Virginia Woolf, Samuel Beckett ja yhdysvaltalainen esimodernisti Walt Whitman sekä F. Scott Fitzgerald, Tennessee Williams, Eugene O'Neill ja myöhemmin muun muassa Philip Roth.
Suomalainen modernismi jakautuu kahtia: toisaalta 1920-luvulla esiin nousivat suomenruotsalainen runous ja tulenkantajat, toisaalta 1950-luvun modernismi, joka hylkäsi kansallisen perinteen. Ensimmäistä kautta edustavat muun muassa Elmer Diktonius, Edith Södergran, Olavi Paavolainen ja Mika Waltari, Uuno Kailas, jälkimmäistä Tuomas Anhava ja hänen ympärillään esimerkiksi Otavan piiriin kuuluneet Paavo Haavikko, Marja-Liisa Vartio ja Veijo Meri.
Jäämarssi

Jäämarssi (myös Jäämarssi – Suomen matkaopas 1941–42) on Ville Suhosen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2011.
Elokuva on sotadokumentti, jonka aiheena ovat Suomessa jatkosodan jälkeen sijainneet sotavankileirit.
Claes Samuel Segerstråle

Claes Samuel Segerstråle (29. heinäkuuta 1850 Pernaja – 28. helmikuuta 1897 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Segerstrålen vanhemmat olivat kapteeni Klas Otto Segerstråle ja Elisabet Konstantia von Born ja puoliso vuodesta 1875 Claudia Sigrid Cecilia Holm. Segerstråle tuli ylioppilaaksi Helsingissä ja suoritti tuomarintutkinnon ja kameraalitutkinnon 1872, varatuomarin arvon hän sai 1876. Hän työskenteli senaatin palveluksessa vuodesta 1874, viimeksi maanviljelystoimituskunnan esittelijäsihteerinä vuodesta 1891.
Segerstråle oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894 ja 1897. 
Virka- ja valtiopäivämies Johan Viktor Segerstråle, samoin kuin opettaja ja valtiopäivämies Knut Albert Segerstråle sekä juristi ja valtiopäivämies Georg Otto Segerstråle, olivat Claes Samuel Segerstrålen veljiä.
Gustaf Karl Kullervo von Schoultz

Gustaf (Gösta) Karl (Carl) Kullervo von Schoultz (25. huhtikuuta 1866 Tver Venäjä – 19. syyskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen maanmittari ja virka- ja valtiopäivämies.
Von Schoultzin vanhemmat olivat Gustaf Johan Edvard von Schoultz and Hulda Constance Augusta Sofia Segerström ja puoliso Sigrid Maria Colliander. Von Schoultz kävi koulua Lovisassa ja suoritti maanmittarintutkinnon 1887. Toimittuaan ensin maanmittausoppilaana ja auskultanttina hän tuli Vaasan läänin varamaanmittariksi 1895. Läänin komissiomaanmittariksi hänet nimitettiin 1904. Viipurin läänin varamaanmittarina von Schoultz toimi vuodesta 1906, komissionimaanmittarina vuodesta 1910 ja vanhempana maanmittausinsinöörinä 1918–1920. Maanmittausuransa jälkeen von Schoultz oli vielä 1920–1931 Kone- ja Silta-yhtiön huoltokonttorin johtaja. Von Schoultz tunnettiin myös aktiivisena eläinsuojelun harrastajana.
Von Schoultz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894 ja 1897.
Wilhelm Thesleff (insinööri)

Wilhelm Thesleff (22. syyskuuta 1852 Viipuri – 31. lokakuuta 1912 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja valtiopäivämies. 
Thesleffin vanhemmat olivat eversti, valtioneuvos Fredrik Wilhelm Thesleff ja Olga Maria Thesleff. Viipurissa ylioppilaaksi tullut Thesleff suoritti insinööritutkinnon 1874. Hän oli Helsingin kaasulaitoksen johtaja 1887–1900 ja Suomen teollisuudenharjoittajien paloapuyhdistyksen tarkastaja 1902–1910. Thesleff oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1897.
Hanvec

Hanvec () on kunta läntisessä Ranskassa Finistèren departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Brestin redin rannikolla, noin 32 kilometriä Brestin kaupungista itään.
Kunnan keskustassa oleva Saint Pierren kirkko on rakennettu 1600-luvulla. Kirkko oli kuitenkin 1800-luvulla niin huonossa kunnossa, että sinne pääsy kiellettiin. Uuden kirkon suunnitteli arkkitehti Joseph Bigot, ja uusi kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1877. Vanhasta kirkosta on jäljellä kirkon sisäänkäynti.
Jääkiekon SM-liigakausi 2021–2022

Jääkiekon SM-liigakausi 2021–2022 oli jääkiekon SM-liigan 47. kausi. Runkosarja alkoi 9. syyskuuta ja päättyi 22. maaliskuuta. Rauman Lukko lähti kauteen hallitsevana mestarina.
Kauden rakenne.
Kausi alkoi 9. syyskuuta edelliskauden finalistien Rauman Lukon ja Turun Palloseuran keskinäisellä koitoksella. Runkosarjan otteluohjelma sisälsi kuuden edelliskauden tapaan yhteensä 450 ottelua, 60 kutakin joukkuetta kohti. Täysiä seitsemän ottelun kierroksia pelattiin kaikkiaan 20. Perjantai ja lauantai toimivat pääasiallisina ottelupäivinä, ja kaikkiaan 275 ottelua eli 61 prosenttia kaikista pelattiin viikonloppuisin. Keskiviikkopelejä oli 99 eli 22 prosenttia ja torstaipelejä 43 eli 10 prosenttia kaikista otteluista.
Otteluohjelma oli tauolla Euro Hockey Tourin ajan 7.–14. marraskuuta. Jouluna pidettiin viikon mittainen ottelutauko, joka päättyy täyteen ottelukierrokseen tapaninpäivänä. Tampereella avattiin joulukuussa uusi Nokia Areenaksi nimetty jäähalli Ilveksen ja Tapparan käyttöön. Uudella areenalla pelattiin 19. helmikuuta kaksi ottelua, kun Ilves isännöi omaansa iltapäivällä ja Tappara illalla.
Runkosarjan päätöskierros pelattiin 22. maaliskuuta. Pudotuspelit alkoivat heti paria päivää myöhemmin 24. maaliskuuta ja päättyivät 28. huhtikuuta, joiden päätteeksi Suomen mestaruutta juhli Tappara.
Päättyneen runkosarjan neljä parasta joukkuetta pääsivät Mestarien liigaan ja viides joukkue Spengler Cupiin.
Osallistuvat joukkueet.
&lt;section begin=joukkueet/&gt;
&lt;section end=joukkueet/&gt;
Pudotuspelit.
Runkosarjan kuusi parasta joukkuetta etenivät suoraan puolivälieriin ja sijoille 7–10 sijoittuneet joukkueet pelasivat 1. kierroksella, jossa voittajat ratkottiin yhteispisteillä kahdessa ottelussa. 1. kierroksen otteluissa voitiin siis tavanomaisesta poiketen päätyä myös tasatulokseen. Mikäli voitot olivat toisen ottelun varsinaisen peliajan jälkeen tasan, toisen ottelun perään pelattiin jatko-ottelu 20 minuutin erin maaliin saakka. Puolivälierät alkoivat 27. maaliskuuta ja puolivälieristä eteenpäin pudotuspeleissä pelattiin jälleen muutaman kauden tauon jälkeen normaalilla paras seitsemästä -menetelmällä.
Panssariahven

Panssariahven ("Dinoperca petersi") on panssariahveniin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Intian valtameren länsiosista.
Koko ja ulkonäkö.
Panssariahven voi kasvaa noin 75 cm pitkäksi ja tyypillinen pituus on noin 30–60 cm. Laji on ruumiinrakenteeltaan soikeahko ja ruumis on melko korkea. Sen selkäevä on pitkä, etuosastaan piikikäs ja korkeimillaan keskiosastaan. Kalan silmät ovat suuret. Aikuiset panssariahvenet ovat väriltään hyvin tumman ruskeita ja ruumiissa on heikosti erottuvia valkoisia pilkkuja. Nuoret yksilöt ovat harmaita mustin juovin.
Levinneisyys ja elintavat.
Panssariahvenen levinneisyysalue on paikoittainen ja sitä tavataan Pakistanista, Omanista, Keniasta ja Mosambikista Etelä-Afrikkaan. Lajin elinympäristöä ovat kivikko- ja koralliriutat syvimmillään 50–75 metrin syvyydessä. Panssariahven elää usein luolien suiden lähellä ja syö äyriäisiä, mustekaloja ja pieniä kaloja.
Panssariahventa kalastetaan myös kaupallisesti pieniä määriä.
AG-11

AG-11 () oli Venäjän keisarikunnan laivaston AG-luokan sukellusvene. Alus oli osa 1915 yhdysvaltalaisten Holland-sukellusveneiden piirustusten pohjalta Itämeren telakalta tehtyä tilausta. Aluksen osat valmistettiin Yhdysvalloissa ja koottiin Putilovin telakalla Pietarissa.
Valmistus.
Alus tilattiin 1915 Pietarista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna. Alus laskettiin vesille 1916 ja otettiin palvelukseen 9. syyskuuta 1916.
Palvelus.
Miehistö upotti aluksensa 3. huhtikuuta 1918 Hangossa.
AG-14

AG-14 () oli Venäjän keisarikunnan laivaston AG-luokan sukellusvene. Alus oli osa 1915 yhdysvaltalaisten Holland-sukellusveneiden piirustusten pohjalta Itämeren telakalta tehtyä tilausta. Aluksen osat valmistettiin Yhdysvalloissa ja koottiin Putilovin telakalla Pietarissa.
Valmistus.
Alus tilattiin 1915 Pietarista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna. Alus laskettiin vesille 1916 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus.
Alus upotettiin heinäkuussa 1917 Liepajan edustalla.
AG-15

AG-15 () oli Venäjän keisarikunnan laivaston AG-luokan sukellusvene. Alus oli osa 1915 yhdysvaltalaisten Holland-sukellusveneiden piirustusten pohjalta Itämeren telakalta tehtyä tilausta. Aluksen osat valmistettiin Yhdysvalloissa ja koottiin Putilovin telakalla Pietarissa.
Valmistus.
Alus tilattiin 1915 Pietarista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna. Alus laskettiin vesille 1916 ja otettiin palvelukseen 15. marraskuuta 1916.
Palvelus.
Alus sijoitettiin talvella 1917-1918 Hankoon, jossa olivat myös "AG-11", "AG-12" ja "AG-16" sekä neljä raivaajaa ja asuntolaivat "Oland" ja "Posylnyj". Saksan joukkojen noustessa 3. huhtikuuta 1918 maihin Hangossa upottivat venäläiset aluksensa satama-altaaseen mukaan lukien "AG-15".
György Moldova

György Moldova (12. maaliskuuta 1934 Budapest, Unkari – 4. kesäkuuta 2022) oli unkarilainen kirjailija. Hän yhdisteli tarinoissaan totta ja absurdia. Romaanissa "Musta enkeli" (1964) hän käsitteli Unkarin vuoden 1956 kansannousua. Historiallisessa romaanissa "Neljäkymmentä uskollista" (1973) aiheena ovat 1600-luvun tapahtumat.
Moldovan tunnetuimpia teoksia olivat hänen journalistiset romaanit ja sosiografiset teokset. Niitä varten hän keräsi tarkasti materiaalia ja saattoi toisinaan tutkia kuukausia tiettyä aluetta. Moldova on saanut myös kritiikkiä, erityisesti János Kádárin elämäkerrastaan. Moldova tunnettiin vasemmistosympatioistaan, ja hän kutsui Kádária muun muassa ”proletariaatin pyhimykseksi” ja jätti tämän politiikan ikävämmät puolet huomiotta.
A-5 Metallist

AG-21 () oli Venäjän keisarikunnan laivaston AG-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Ensimmäisten kolmen veneen osat valmistettiin maaliskuuhun 1916 mennessä St. Johnsissa New Brunswickissa. Lokakuussa Canadian Vickers toimitti veneet Vancouverin kautta Venäjälle Vladivostokiin, mistä ne toimitettiin edelleen Siperian rataa pitkin Nikolajeviin Mustanmeren rannalle koottaviksi. Veneet liitettiin Venäjän keisarikunnan Mustanmeren laivastoon 9. maaliskuuta 1917.
Alus tilattiin Nikolajevista Nikolajevin telakalta, missä köli laskettiin 1917. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna ja otettiin palvelukseen 1918.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Mustanmeren laivastoon. Saksalaiset valtasivat aluksen toukokuussa 1918 Sevastopolissa. Se luovutettiin Britannialle marraskuussa. Miehistö upotti 26. huhtikuuta 1919 Sevastopolissa aluksensa estääkseen sen joutumisen bolsevikkien hallintaan. Hylky nostettiin 5. tammikuuta 1928. Alus palautettiin 30. joulukuuta 1930 palvelukseen nimellä "sukellusvene No. 16" ja se nimettiin 30. joulukuuta 1931 "Metallistiksi" ja edelleen 15. syyskuuta 1934 "A-5:ksi".
Alus poistettiin 1948 palveluksesta ja sijoitettiin akkujen latausasemaksi. Se romutettiin 1950-luvulla.
Alfhild Holmberg

Alfhild Mathilda Holmberg (o.s. Nikander; 8. elokuuta 1878 Mathildedal – 1. maaliskuuta 1960 Turku) oli suomenruotsalainen opettaja, kolumnisti ja Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikko. Hän toimi aktiivisesti esimerkiksi Marttaliitossa ja Pelastusarmeijassa.
Holmberg varttui Mathildedalissa Perniössä. Hänen isänsä Taalintehtaan työnjohtaja Mikael Ferdinand Nikander (1826–1908) oli ostanut Mathildedalin ruukin vuonna 1877. Mikael Nikander myi ruukin 1878 perustamalleen yhtiölle, jonka nimeksi tuli Mathildedals bruks Aktiebolag. Hänen äitinsä oli Constance Adolfina Constantian (s. 1845). Perheessä oli paljon lapsia. Alfhild oli jo nuorena hyvin kiinnostunut erilaisista kulttuuri- ja sosiaalikysymyksistä. Hän oli oppilaana ensin Turun ruotsalaisessa tyttökoulussa ja sen jälkeen Turun kauppaopistossa. Valmistuttuaan hän työskenteli kolme vuotta Turun Osakepankissa. Pankissa työskennellessään hän avioitui vuonna 1902 toimittaja, kirjailija ja kansanedustaja Einar Holmbergin (1878–1959) kanssa.
Holmbergit muuttivat töiden perässä vuosiksi 1903–1905 Ahvenanmaan Finströmiin, jossa Einar toimi Ahvenanmaan kansanopiston opettajana ja Alfhild käsityönopettajana. Vuodet 1905–1912 Holmbergit asuivat Porvoossa, jossa Einar toimi Porvoon ruotsalaisen kansanopiston johtajana ja Alfhild kotitalousopettajana. Porvoossa Alfhild Holmberg otti aktiivisesti osaa marttatoimintaan. Holmbergit tekivät useita opintomatkoja Pohjoismaissa, joista he hakivat tietoa etenkin kansanopistojen kehittämiseksi. Vuonna 1912 pariskunta muutti takaisin Turkuun, kun Einar Holmberg nimitettiin ensin Turun kaupungin kirjastonhoitajaksi ja myöhemmin Turun ruotsalaisen työväenopiston johtajaksi.
Turussa asuessaan Alfhild Holmberg kirjoitti artikkeleita useisiin eri lehtiin, ja toimitti kuuden vuoden ajan Åbo Underrättelserin osiota "Naisten maailmasta". Hän kirjoitti artikkeleissa erityisesti kotitalouden ja kotitaloustyön merkityksestä ja naisten roolista kodeissa. Hän tuli tunnetuksi julkisena puhujana erilaisissa tilaisuuksissa.
Myös Turussa Holmberg oli mukana marttatoiminnassa, ja vastasi mm. erilaisissa näyttelyissä ja tapahtumissa kiertäneen esikuvatuvan eli ns. "åbolands marthastugan" toteutuksesta. Näyttelytupa sai paljon julkisuutta. Se kiersi maaseutua ja oli mukana esimerkiksi Turun messuilla vuonna 1929, Suomen messuilla Helsingissä ja Viipurin maatalousnäyttelyssä vuonna 1932. Marttaliiton ja Pohjoismaiden Naisliiton suurkongressissa Turussa vuonna 1929 Alfhild Holmberg esitti Marttaliiton neuvontatyön laajentamista koskemaan rakentamista ja sisustamista.
Holmberg oli RKP:n ehdokkaana vuoden 1936 eduskuntavaaleissa Turun läänin eteläisessä vaalipiirissä. Hän sai 650 ääntä, mutta ei tullut valituksi.
Maailma uutena

Maailma uutena: valikoima unkarilaisia novelleja 1929–1970 on novellikokoelma, joka sisältää unkarilaisten kirjailijoiden novelleja. Kokoelman on koonnut ja novellit suomentanut Hannu Launonen. Teoksen on julkaissut WSOY vuonna 1973.
Fultonin piirikunta (New York)

Fultonin piirikunta () on Yhdysvaltojen New Yorkin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 53 383 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Johnstownin kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1838.
Pelle Molin

Petrus ”Pelle” Molin (8. heinäkuuta 1864 Multrå, Ruotsi – 26. huhtikuuta 1896 Bodø, Norja) oli ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja taidemaalari. 1880-luvulla hän työskenteli toimittajana ja asui sen jälkeen vuoteen 1894 erakkona kotiseudullaan siihen asti, kunnes muutti Norjaan. Häntä luonnehditaan syrjäseuturomantiikan edustajaksi sekä kirjailijana että taidemaalarina. Suomeksi on julkaistu postuumi novellikokoelma "Tunturikertomuksia" ("Ådalens poesi", 1897).
Hoitoaine

Hoitoaine on hiusten hoitotuote, joka selvittää, kosteuttaa ja suojaa hiuksia. Jotkin hoitoaineet lisätään hiuksiin pesun aikana ja huuhdotaan pois. Toiset hoitoaineet lisätään pyyhekuiviin hiuksiin pesun jälkeen ja jätetään niihin. Hoitoaineita on saatavilla suihkeina, nesteinä, vaahtoina ja voiteina.
Hiusten päivittäinen peseminen on tuore ilmiö, joka yleistyi 1920-luvulla hoitoaineiden esittelyn myötä. Ensimmäinen moderni shampoo esiteltiin jo hieman tätä aiemmin, minkä myötä syntyi tarve hiusten selvittämistä helpottavalle hoitoaineelle.
Libuše Moníková

Libuše Moníková (1945 Praha, Tšekkoslovakia – 1998 Berliini, Saksa) oli tšekkiläinen kirjailija. Hän muutti 1971 Länsi-Saksaan ja kirjoitti saksaksi. Hänen Kafka-esseensä "Eseje o Kafkovi" toivat hänelle julkisuutta. Merkittävämpi oli kuitenkin hänen kolmas romaaninsa "Julkisivu" ("Die Fasade", 1987), jota luonnehditaan Tšekkoslovakiaa käsitteleväksi avainromaaniksi. Se kuvaa neljän miehen työtä renessanssilinnan entistämisessä, ja tuloksena on maailmanhistoriaa kuvaavan monumentaalifresko. Teos toi hänelle Alfred Döblinin palkinnon.
Moníková kuului samaan joukkoon kuin bosnialainen Saša Stanišić ja äidinkieleltään venäläinen, ukrainansaksalainen juutalainen Katja Petrowskaja. He olivat itäblokin maista Länsi-Saksaan muuttaneita kirjailijoita, jotka kirjoittivat kielellä, joka ei ollut heidän äidinkielensä. He kaikki käsittelivät monikulttuurista identiteettiä, historiaa ja eurooppalaisuutta.
Molin

Molin on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Riemumessu (The Road)

Riemumessu on Antti Saarenkedon sanoittama ja Jussi Pyysalon säveltämä musikaalinen gospelrock-messu. Kankaanpääläinen The Road -yhtye on julkaissut samannimisen levyn ja nuottikirjan , jotka sisältävät messun laulut. Messusta on julkaistu myös swahilinkielinen versio "Ibada ya furaha kuu". 
Messu on vakiintunut osaksi Evankeliumijuhlan vuosittaista ohjelmaa.
Dream (tubettaja)

Dream (s. 12. elokuuta 1999) on yhdysvaltalainen tubettaja ja Twitch-striimaaja, joka tunnetaan Minecraft-sisällöstä. Marraskuussa 2024 Dreamin pääkanavalla oli 32,1 miljoonaa tilaajaa ja yli 3,2 miljardia katselukertaa.
Ura.
Dream loi Youtube-kanavansa vuonna 2014, mutta alkoi julkaista videoita säännöllisesti vasta vuonna 2019, jolloin hänen kanavansa lähti kasvuun lähes heti. Vuonna 2020 hänen Youtube-kanavansa oli yksi nopeiten kasvavista sekä Yhdysvalloissa koko sivuston toiseksi suosituin.
Dreamin sisältö perustuu erilaisten haasteiden suorittamiseen Minecraftissa. Minecraft Manhunt on hänen suosituin Youtube-videosarjansa.
Dream SMP.
Dream on Dream Team -nimisessä ryhmässä, johon kuuluvat hänen lisäkseen tubettajat GeorgeNotFound ja Sapnap. Ryhmä esiintyy toistensa videoilla usein.
Dream SMP on Dream Teamin perustama ja Dreamin omistuksessa oleva yksityinen Minecraft-palvelin. Palvelimella pelaa Dream Teamin ohella monia tunnettuja striimaajia ja tubettajia. Pelaajat roolipelaavat palvelimella hahmoina, joiden ympärille he ovat kehittäneet etenevän juonen. Juoni on löysästi käsikirjoitettu, mutta suuri osa siitä perustuu striimien aikana tapahtuvaan improvisointiin.
Minecraft speedrunning.
Dream on tehnyt kolme Minecraft speedrun-maailmanennätystä, jotka on sittemmin rikottu.
Joulukuussa 2020 Dream kohtasi spekulointia huijaamisesta Minecraft speedrun -suorituksessa, jonka hän oli Twitch-striimannut lokakuussa 2020. Kyseinen aika oli yltänyt speedrun.com-sivuston tulostaulukossa viidenneksi, mutta sivuston moderaattorit päättivät poistaa sen epäilyttävyyden vuoksi listalta. Moderaattorit julkaisivat lisäksi asiakirjan ja Youtube-videon , joissa analysoitiin Dreamin speedrun-suorituksia kuudessa Twitch-striimissä, jotka olivat ajallisesti lähellä epäiltyä huijausta. Moderaattorit tekivät johtopäätöksen, että Dream on lisännyt suorituksissa onneaan käyttämällä modia, joka parantaa pelin todennäköisyyksiä pelaajan eduksi.
Dream vastasi syytöksiin julkaisemalla Youtube-videon, jossa kielsi huijanneensa. Dream poisti kyseisen videon myöhemmin kanavaltaan. Toukokuussa 2021 Dream julkaisi asiakirjan, jossa tunnusti käyttäneensä vahingossa kyseisissä speedrun-suorituksissa pelin todennäköisyyksiä muuttavaa modia. Dream kertoi asiakirjassa, ettei ollut tiennyt modin olleen päällä suoritusten aikana, ja sai tietää asiasta vasta myöhemmin, kiellettyään syytökset.
Swainin piirikunta

Swainin piirikunta () on Yhdysvaltojen Pohjois-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 14 271 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Bryson Cityn kunta. Piirikunta on perustettu 1871.
Gertrud Herrbruck

Gertrud Herrbruck (myöh. Bergoint, 27. heinäkuuta 1926 Pirmasens – 7. kesäkuuta 2021 Pirmasens) oli saksalainen uimari.
Herrbruck saavutti Länsi-Saksaa edustaen 100 metrin selkäuinnissa EM-hopeaa Wienissä 1950. Hän kilpaili samalla matkalla myös Saksan joukkueessa Helsingin kesäolympialaisissa 1952 sijoittuen kuudenneksi. Saksan mestaruuksia Herrbruck voitti kahdeksan kappaletta. Hän kuoli Pirmasensissa 94-vuotiaana 7. kesäkuuta 2021.
Rick Mitchell

Richard Charles ”Rick” Mitchell (24. maaliskuuta 1955 Sydney – 30. toukokuuta 2021 Brisbane) oli australialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Mitchell kilpaili pääasiassa 400 metrillä, jolla saavutti olympiahopeaa Moskovassa 1980. Hän kilpaili olympiatasolla myös Montréalissa 1976 ja Los Angelesissa 1984 ja saavutti mitaleita myös Kansainyhteisön kisoista. Mitchell kuoli eturauhasen syöpään Brisbanessa 66-vuotiaana 30. toukokuuta 2021.
Maconin piirikunta (Pohjois-Carolina)

Maconin piirikunta () on Yhdysvaltojen Pohjois-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 35 858 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Franklinin kunta. Piirikunta on perustettu 1828.
Vera Lantratova

Vera Stepanovna Lantratova (, 11. toukokuuta 1947 Baku, Azerbaidžanin SNT – 19. huhtikuuta 2021) oli neuvostoliittolainen lentopalloilija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Lantratova voitti Neuvostoliiton naisten maajoukkueessa olympiakultaa Méxicossa 1968, maailmanmestaruuden Bulgariassa 1970 ja Euroopan mestaruuden Turkissa 1967. Lantratova kuoli 76-vuotiaana 19. huhtikuuta 2021.
Aleksandr Saprykin

Aleksandr Mihailovitš Saprykin (, 28. heinäkuuta 1946 Kaluga, Venäjän SFNT – 4. toukokuuta 2021 Pietari, Venäjä) oli neuvostoliittolainen lentopalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Saprykin voitti Neuvostoliiton miesten maajoukkueessa olympiapronssia Münchenissä 1972, MM-hopeaa Meksikossa 1974 ja Euroopan mestaruuden Italiassa 1971. Saprykin kuoli Pietarissa 74-vuotiaana 4. toukokuuta 2021.
Krzywy Las (metsä)

Krzywy Las (”kiero metsä”) on oudonmuotoisten mäntyjen metsikön sisältävä alue ja luonnonmuistomerkki Puolassa Gryfinon kuntaan kuuluvassa Nowe Czarnowon kylässä. Alueen pinta-ala on noin 3 300 neliömetriä. Siellä noin sata oudonmuotoista mäntyä, joista suurin osa, noin 50–60, sijaitsee sen keskiosassa. Alueen kieroille puille on tyypillistä kaareutuminen 10–50 senttimetrin korkeudessa sivusuuntaan yhdestä kolmeen metrin pituiselle, pohjoiseen osoittavalle loivalle mutkalle, jonka päätöskohdasta ne kasvavat normaalisti ylöspäin. Kaikki alueen männyt ovat matalia, alle 15 metrin korkuisia.
Krzywy Lasin männyt on istutettu todennäköisesti vuonna 1934. Syytä niiden kierouteen ei ole varmasti tiedossa, mutta ilmiön synnystä on esitetty useita erilaisia teorioita. Kannatetuimman teorian mukaan ne olisi kasvatettu tarkoituksella sivusuuntaan myöhempää rakennuskäyttöä varten, mutta toinen maailmansota olisi keskeyttänyt käsittelyn.
Lia Hinten

Amelia Antonia Josepha ”Lia” Hinten (myöh. Louer, 26. elokuuta 1942 Tilburg – 26. huhtikuuta 2021 Dongen) oli alankomaalainen monipuolinen yleisurheilija.
Hinten, vuodesta 1966 avioiduttuaan Louer, saavutti 400 metrillä sisäratojen EM-hopeaa Prahassa 1967. Hän piti vuoden verran hallussaan 400 metrin sisäratojen Euroopan ennätystä. Tokion kesäolympialaisissa 1964 hän sijoittui jalkansa lämmittelyssä loukanneena viisiottelussa 14:nneksi. Hän kilpaili myös pika-aitajuoksijana. Louer oli jo osallistumassa maailmantilaston neljäntenä Méxicon kesäolympialaisiin 1968 mutta tuli paikan päällä pahoinvoivaksi. Louerin todettiin olevan raskaana, minkä vuoksi tämä päätti olla kilpailematta ja päätti uransa. Louer kuoli Dongenissa 78-vuotiaana 26. huhtikuuta 2021.
Arabella Stuart

Arabella Stuart (myös muodossa Arbella ja Stewart; 1575 – 25. syyskuuta 1615 Lontoo) oli Stuartin hallitsijasukuun kuulunut englantilainen aatelinen ja kuningas Jaakko I:n serkku, jota pidettiin Elisabet I:n aikana Englannin mahdollisena kruununperijänä Jaakon sijasta. Elisabetin ja Jaakon vastustajat suunnittelivat Arabellalle avioliittoa useammankin mahdollisen kruununtavoittelijan kanssa, joten häntä pidettiin vuosia kotiarestissa ja lopuksi vankeudessa.
Elämä.
Arabella Stuartin isä oli skotlantilainen Lennoxin 5. jaarli Charles, joka oli Skotlannin kuningas Jaakko VI:n setä ja Englannin kuningas Henrik VII:n tyttären Margareeta Tudorin tyttärenpoika. Arabellan äiti Elizabeth Cavendish oli hovimies William Cavendishin tytär. Arabellan isä kuoli jo vuonna 1576, ja Arabellan kasvatti hänen äidinäitinsä Bess of Hardwick. Skotlannin hallitus esti häntä perimästä isänsä maita tai arvonimeä, koska häntä pidettiin englantilaisena.
Jaakko VI ja Arabella Stuart olivat Englannin Elisabet I:n lähimmät perilliset. Jaakko oli Arabellan edellä kruununperimysjärjestyksessä, mutta Elisabetin eläessä jotkut englantilaiset pitivät Arabellaa parempana vaihtoehtona tulevaksi hallitsijaksi, sillä hän oli syntynyt ja kasvanut Englannissa. Vuonna 1590 eräät katolilaiset suunnittelivat Arabellan naittamista Parman prinssi Ranucciolle, joka Juhana Gentin jälkeläisenä saattoi myös vaatia Englannin kruunua, minkä jälkeen pari nostettaisiin Espanjan tuella Englannin valtaistuimelle. Vuonna 1602 suunniteltiin vuorostaan Arabellan avioliittoa lordi Beauchampin pojan Edward Seymourin kanssa, joka oli Catherine Greyn pojanpoika ja siten myös mahdollinen kruununtavoittelija. Elisabet esti avioaikeet ja määräsi varmuuden vuoksi Arabellaa pidettäväksi vartioituna Hardwick Hallissa.
Elisabet I:n kuoltua vuonna 1603 Jaakko VI:stä tuli Englannin kuningas Jaakko I, ja hän kutsui serkkunsa Arabellan Englannin hoviin. Jaakko I pelkäsi, että Arabella yrittäisi haastaa hänen oikeutensa Englannin kruunuun naimalla ulkomaisen kuninkaallisen. Kun Arabella vuonna 1609 yritti poistua maasta mahdollisena aikeenaan naida Moldavian kruununtavoittelija, Jaakko vangitutti hänet. Vapauduttuaan Arabella meni kesäkuussa 1610 Greenwichissä salaa naimisiin Somersetin herttua William Seymourin kanssa, joka oli edellä mainitun Edward Seymourin veli ja siten myös mukana kruununperimysjärjestyksessä. Kuultuaan avioliitosta Jaakko I vangitutti molemmat puolisot, mutta kummatkin onnistuivat pakenemaan kesäkuussa 1611. Seymour onnistui livahtamaan mannermaalle, mutta Arabella saatiin kiinni matkalla Ranskaan, kun hänen pakolaivansa pysäytettiin Englannin kanaalissa.
Arabella Stuart vietti elämänsä viimeiset vuodet vankina Lontoon Towerissa, jossa kuoli vuonna 1615. Hänet on haudattu Lontoon Westminster Abbeyn kirkkoon kuningatar Maria Stuartin viereen.
Eistilä

Eistilä () on kylä Karunassa Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa.
Eistilä sijaitsee Sauvon kunnan keskiosassa rajoittuen Kärkniemen, Neitsaaren, Savisalon ja Sitolahden kyliin. Kylän pohjoisosan muodostaa Eistilänlahti sekä sitä ympäröivä Sauvonlahden kosteikko. Eistilän peltoalueet sijaitsevat kylän eteläosassa. Asutus sijoittuu pitkälti vanhan kylätontin läheisyyteen.
Historia.
Silloinen Estbölen yksinäistalo päätyi myöhäiskeskiajalla Naantalin luostarin omistukseen. Uskonpuhdistuksen yhteydessä se peruutettiin kruununtilaksi ja lahjoitettiin noin vuonna 1565 Ivar Månsson Stiernkorsille. 1670-luvulla sen manitaan olleen Konrad Nettelhorstin säterinä. 1680-luvulla tila peruutettiin kruunulle, mutta palautui sitten elinikäisrälssiksi Christer Carpelanille. Tila menetti säterioikeutensa reduktiossa 1600-luvun lopulla.
Ilmeisesti 1600-luvun lopulla tila jakautui kahtia Ylitaloon ja Alitaloon. Ne säilyivät rälssitiloina Ruotsin vallan loppuun asti, jolloin ne kuuluivat laamanni Johan Olivecreutzin perikunnan omistukseen. Kylässä suoritettiin isojako vuosina 1775–1776. Tuohon aikaan kantatilat sijaitsivat lähellä toisiaan nykyisen Alitalon päärakennuksen tienoilla. Ylitalo siirrettiin myöhemmin pois kylätontilta sijaiten nykyään parisataa metriä kaakkoon päin Alitalosta.