tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tiorikkihappo

Tiorikkihappo (H2S2O3) on yksi rikin happi­hapoista. Rakenteeltaan se muistuttaa rikkihappoa, mutta yksi rikkihapon happiatomeista on korvautunut rikkiatomilla. Happo itsessään on pysymätön, mutta sen suolat, tiosulfaatit ovat pysyviä.
Ominaisuuksia.
Tiorikkihappo on vahva happo ja sen pKa arvot ovat 0,6 ja 1,74. Tiorikkihappo hajoaa yli 0 °C lämpötilassa ja kosketuksissa veden kanssa. Sen hajoamistuotteita ovat rikkidioksidi, rikkivety ja rikki.
Tiorikkihappoa voidaan valmistaa vedettömänä matalissa lämpötiloissa, jolloin tuote on väritöntä öljymäistä nestettä. Tiorikkihappoa voidaan valmistaa −78 °C lämpötilassa klooririkkihaposta ja vetysulfidista, tiosulfaattisuoloista, kuten natriumtiosulfaatista, ja suolahaposta tai vetysulfidin ja rikkitrioksidin välisellä reaktiolla. Liuottimena käytetään dietyylieetteriä
HSO3Cl + H2S → HCl + H2S2O3 
H2S + SO3 → H2S2O3
Na2S2O3 + 2HCl → 2NaCl + H2S2O3
Prince of Persia (elokuva)

Prince of Persia: The Sands of Time on Mike Newellin ohjaama vuoden 2010 toiminta-/seikkailu-/fantasiaelokuva. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Jordan Mechner, Boaz Yakin, Doug Miro ja Carlo Bernard. Tuottajana toimi Jerry Bruckheimer. Elokuva perustuu , jonka on kehittänyt ja julkaissut Ubisoft Montreal. Elokuvan päärooleissa ovat Jake Gyllenhaal, Gemma Arterton, Ben Kingsley ja Alfred Molina.
"Prince of Persia: The Sands of Time" on tällä hetkellä toinen Walt Disney Picturesin elokuva, jonka ikäraja on PG-13 (ensimmäisen ollessa "Pirates of the Caribbean" -elokuvasarja). Vaikka elokuva perustuu ' -peliin, siinä on elementtejä myös ' ja "" -jatko-osista.
Juoni.
Elokuvan alussa kerrotaan kuinka köyhästä katulapsesta, Dastanista, tulee Persian prinssi. Tämän jälkeen Dastan ja hänen prinssi-veljiensä Tus ja Garsiv hyökkäävät joukkoineen "Pyhään kaupunkiin" Alamutiin. Hyökkäyksen syynä on se, että persialainen vakoilija on nähnyt siellä asepajan, jossa valmistetaan miekkoja viholliselle. Persialaisten vallattua kaupungin Dastan saa käsiinsä erikoisen tikarin, jota yritetään kuljettaa salaa pois kaupungista. Ennen kuin Dastan ehtii selvittää tikarin tarinan, hänen isänsä, Persian kuningas, saapuu kaupunkiin ja suuret juhlat alkavat. Juuri ennen juhlia vanhin prinssi ja Dastanin isoveli Tus antaa Dastanille eräänlaisen kaavun, jotta tämä voisi antaa sen kuninkaalle lahjana. Juhlissa kuningas vastaanottaa lahjan ja laittaa kaavun päälleen. Yhtäkkiä kaapu alkaa polttaa kuninkaan ihoa, eikä kukaan saa sitä pois. Lopulta kuningas kuolee, ja Dastan joutuu pakenemaan henkensä edestä veljiensä luullessa häntä murhaajaksi. Apunaan nuorella prinssillä on Alamutin kaunis mutta itsepäinen prinsessa Tamina. Yhdessä he pakenevat kaupungista, ja vähitellen tikarin tarina ja kuninkaan kuolema alkavat selvitä Dastanille.
Arvioita.
Episodi-lehdessä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle pisteitä keskiarvona 2,00.
Peace &amp; Love

Peace &amp; Love on ruotsalainen kulttuuritapahtuma, jota on järjestetty Borlängessä vuodesta 1999. Vuonna 2011 lippuja myytiin yli 50 000 kappaletta, ja tapahtuma on Ruotsin vuoden suurin.
Historia.
Ensimmäiset Peace &amp; Love -juhlat järjestettiin 1999. Vuosien mittaan juhlat ovat kasvaneet. 2007 perustettiin Peace &amp; Love AB -yhtiö. Vuonna 2008 Peace &amp; Love -juhlat ja Hultsfred-juhlat olivat Borlängessä, ja vierailijoita oli 25 000 kappaletta. 
Sanoma.
Peace &amp; Loven pysyvä sanoma on moninkertainen yhteisyys ja ymmärrys. Sanoma tulee esille joka vuosi uutena teemana. Teemoja ovat olleet:
Festivaalien kasvu.
Kun festivaalit järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1999, ne pidettiin Bolanchen kapakassa Borlängen keskustassa. Seuraavana vuonna ne siirrettiin nuorison disko Cosmoziin, mutta sijoitettiin osittain myös Folkets Parkiin. Vuonna 2001 juhlat saivat nykyisen muotonsa: ne siirrettiin Borlängen keskustaan ja kävijöitä oli sinä vuonna 3000. Seuraavana vuonna vierailijoita oli 8000. Vuosien 2004-2005 aikana juhlan kävijämäärä kasvoi 10 000:een päivässä. Seuraavana vuonna myytiin 15 000 lippua joka päivä. Myytyjen lippujen määrä oli 2007 Peace &amp; Love -juhlilla noin 20 000 kappaletta.
Aallottaret

Aallottaret op. 73 on Jean Sibeliuksen vuonna 1914 säveltämä sinfoninen runo.
Yhdysvaltalainen säveltäjä Horatio Parker tilasi Stoeckelin mesenaattipariskunnan valtuuttamana Sibeliukselta 1913 sinfonisen runon Norfolkin, Connecticut, seuraavana vuonna pidettäville musiikkijuhlille. Sibelius sävelsi teoksen maaliskuun 1914 aikana ja lähetti teoksen ensimmäisen version nimellä "Rondo der Wellen" huhtikuun alussa. Hän sai pian kutsun tulla johtamaan teos itse kantaesitykseen. Sibelius teki vielä Yhdysvalloissa muutoksia teokseen, koska katsoi merimatkallaan oppineensa tuntemaan valtameren paremmin. Konsertissa 4. kesäkuuta esitettiin "Aallottarien" lisäksi myös "Pohjolan tytär" ja säveltäjän varhaisempia, tunnetumpia teoksia. Konsertti oli suuri menestys, ja muiden muassa kriitikko Olin Downes kirjoitti tämän olleen harvoja kertoja, kun hän oli tuntenut olevansa maailmanneron edessä.
"Aallottarissa" on runsaasti impressionistisia piirteitä, vaikka teos edustaa sointujen yhdistelyn klassisine sääntöineen enemmän myöhäisromantiikkaa. Sibelius käyttää staattisia sointikenttiä ja bassoäänessä usein toonikan sijasta muita säveliä. Teoksessa voidaan erottaa pointillistinen ”Aallotarteema” ja motiiviseen kehittelyyn pohjaava ”Valtameriteema”. Erik Tawaststjernan mukaan ”Sibeliuksen voi ajatella kuvaavan merta aamunkoitosta keskipäivän korkeuteen sarjana episodeja, joissa veden nymfien kepeä leikki vaihtelee raskaamman Okeanos-elementin kanssa”. Sibelius itse mainitsi päiväkirjamerkinnässään teoksen olevan sukua hänen neljännelle sinfonialleen.
Soitinnus.
"Aallottariin" tarvitaan Sibeliuksen muuhun tuotantoon nähden epätavallisen suuri orkesteri:
Titaanien taistelu (vuoden 2010 elokuva)

Titaanien taistelu () on vuonna 2010 ilmestynyt toiminta-/seikkailufantasiaelokuva. Se on uudelleenfilmatisointi vuoden 1981 elokuvasta "Jumalten taistelu", joka perustui löyhästi kreikkalaiseen myyttiin Perseuksesta. Elokuvan on ohjannut Louis Leterrier ja pääosaa näyttelee Sam Worthington.
Elokuva tarkoitettiin tavalliseksi 2D-elokuvaksi, mutta se muutettiin jälkituotannossa 3D-versioksi. Elokuvaohjaaja James Cameron piti ratkaisua virheenä, sillä hänen mielestään korkeatasoista 3D-versiota ei voi tehdä parissa viikossa. Elokuva sai kriitikoilta pääasiassa kielteisiä arvosteluja. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 29 prosenttia arvosteluista oli positiivisia.
ENTSO-E

ENTSO-E () on 2009 toimintansa aloittanut eurooppalainen kantaverkkoyhtiöiden yhteistyöjärjestö. Sen tehtävänä on Euroopan unionin sähkömarkkinoiden kehittäminen ja kantaverkkoyhtiöiden yhteistyön parantaminen. Järjestö korvasi aiemmin Euroopassa toimineet yhteistyöjärjestöt, joita olivat NORDEL, UCTE, BALTSO, UKTSOA, ATSOI ja ETSO. 
Kymmenen ensimmäisen toimintavuotensa aikana ENTSO-E:n piirissä jäsenmaasta toiseen siirretyn sähköenergian määrä on lisääntynyt merkittävästi. Kun 2009 sähköä siirrettiin 341,6 TWh, siirtyi sitä vuonna 2018 jo 458,3 TWh. EU:n mukaan vuosittain jo 15% sähköenergiasta siirretään valtiorajojen yli markkinatilanteen mukaan.
Järjestön jäsenmaat jakautui alkuvaiheessa viiteen alueelliseen alueeseen. Nämä vastasivat vanhoja järjestöjä:
Tuoreempana alueellisia ryhmiä vastaavana rakenteena ovat ENTSO-E:ssä kuusi alueellisen koordinoinnin keskusta (RCC) vastuumaineen. 
Jäsenet.
Vuoden 2022 lopussa järjestöön kuului 39 kansallista kantaverkkoa hallinnoivaa jäsenyhtiötä kaikkiaan 35 maasta. Useimmissa maista mukana on yksi valtiollinen kantaverkkoyhtiö, mutta Itävallasta siirtoverkonhaltijoita (TSO) on mukana kaksi ja Saksasta neljä. Varsinaisten jäsenten ohella vuonna 2022 Ukrainan ja Turkin kantaverkkoyhtiöt olivat järjestön tarkkailijajäseniä. Brexitin myötä kolme Britannian neljästä kantaverkkoyhtiöstä poistui helmikuussa 2021 ENTSO-E:n energian sisämarkkinoilta; jäljelle jäi ainoastaan Pohjois-Irlannissa toimiva SONI (System Operator for Northern Ireland).
Humiseva harju (vuoden 1939 elokuva)

Humiseva harju ("Wuthering Heights") on William Wylerin ohjaama Emily Brontën samannimiseen romaanin pohjautuva yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1939. Elokuva oli Oscar-ehdokkaana kahdeksassa eri kategoriassa, joista se sai yhden Gregg Tolandin tuomana parhaasta kuvauksesta.
Elokuva valittiin vuonna 1993 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni.
Matkamies nimeltä Lockwood (Miles Mander) joutuu lumimyrskyn kouriin ja saa suojan Humiseva harju-nimiseltä tilalta. Tilan taloudenhoitaja Nelly Dean (Flora Robson) kertoo Lockwoodille tarinan, joka näytetään yleisölle takaumien muodossa. Dean kertoo Lockwoodille Heathcliffistä (Laurence Olivier) ja Catherinesta (Merle Oberon) sekä heidän ongelmallisesta suhteestaan: Catherine on vauraan perheen tytär ja Heathcliff puolestaan köyhä tallipoika, joka ei voi juurikaan toivoa saavansa osakseen hyväksyntää Britannian luokkaerotteluun perustuvalta yhteiskunnalta.
Stefan Thurnbichler

Stefan Thurnbichler (s. 3. huhtikuuta 1984 Innsbruck) on itävaltalainen mäkihyppääjä.
Thurnbichler on voittanut Continental Cupin kokonaiskilpailun kolme kertaa (2003, 2008 ja 2009). Maailmancupissa hänen paras osakilpailusijoituksensa on neljäs sija Sapporosta tammikuulta 2010.
Thurnbichlerin seura on "Kitzbueheler Ski Club". Ammatiltaan hän on sotilas.
Ally MacLeod

Ally MacLeod (26. helmikuuta 1931 Glasgow – 1. helmikuuta 2004 Glasgow) oli skotlantilainen jalkapallovalmentaja ja keskikenttäpelaaja. Hän teki pitkän uran valmentajana ja johdatti mm. Skotlannin maajoukkueen MM-kisoihin 1978.
Ura pelaajana.
MacLeod aloitti peliuransa Third Lanarkin joukkueessa 16-vuotiaana koulupoikana 1947. Debyyttinsä edustusjoukkueessa hän teki marraskuussa 1949. Hän edusti seuraa kaikkiaan 112 ottelussa ja teki niissä 17 maalia. Hän siirtyi vuonna 1955 St. Mirreniin, jossa kerkesi pelata vain kuusi viikkoa kunnes siirtyi 1956 englantilaisseura Blackburn Roversiin. Kaudella 1959/60 MacLeod oli mukana johdattamassa Roversin FA Cupin finaaliin, jossa hänet valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi vaikka Wolverhampton voittikin ottelun 3–0.
Vuonna 1961 MacLeod jätti Roversin palkkakiistan jälkeen ja siirtyi Hibernianiin. Hän edusti seuraa kaksi kautta ja siirtyi sitten takaisin Third Lanarkiin. Uransa viimeiseksi jääneen kauden 1964/65 hän pelasi Ayr Unitedissa. 
Ura valmentajana.
Valmennusuransa MacLeod aloitti Ayr Unitedissa 1966. Hän luotsasi seuran Skotlannin pääsarjaan kauden 1968/69 päätteeksi. Lisäksi hän johdatti Ayrin liigacupissa parhaillaan välieriin. Vuonna 1973 hänet valittiin Ayrin vuoden asukkaaksi. Yhdeksän kauden jälkeen MacLeod siirtyi 1975 Aberdeenin peräsimeen ja johdatti seuran liigacupin mestariksi 1976/77. Menestyksen täydensi liigan kakkossija.
Toukokuussa 1977 MacLeodista tuli Skotlannin maajoukkueen päävalmentaja. Hänen johdollaan Skotlanti varmisti paikkansa MM-kisoissa 1978 ja MacLeod lähti turnaukseen kovin tavoittein huudellen jopa mitalin perään. Kaikki meni kuitenkin alusta alkaen pieleen. Peru kaatoi Skotit avausottelussa 3–1 ja Irania vastaankin tuli vain 1–1 tasapeli. Jatkopaikkaan olisi tarvittu murskavoitto Alankomaista, mutta upean taistelun jälkeen 3–2 voitto ei riittänyt ja Skotlanti putosi jatkopeleistä maalierolla. MacLeod erosi tehtävistään kisojen jälkeen.
Maajoukkuepestinsä jälkeen hän palasi Ayr Unitediin, jota valmensi lyhyen aikaa 1978. Tämän jälkeen hän toimi Motherwellin ja Airdrieoniansin päävalmentajana, mutta menestys jäi vaisuksi. Hän palasi vielä kerran Ayriin ja luotsasi vielä 1991–92 Queen of the Southia. MM-kisojen 1978 jättämä leima pysyi kuitenkin MacLeodissa koko hänen uransa lopun ajan. "Allyn armeija" ja suuret puheet meenestyksestä säilyivät ihmisten mielissä.
MacLeod kuoli 1. helmikuuta 2004 vajaa kuukausi ennen 73-vuotissyntymäpäiväänsä sairastettuaan pitkään Alzheimerin tautia.
Ukko (nimi)

Ukko on suomalainen miehen etunimi, joka johtuu Kalevalassa mainitun muinaissuomalaisen ylijumalan nimestä Ukko. Ukon nimipäivä on 4. huhtikuuta. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Ukko on 1900-luvun alusta maaliskuun 2025 loppuun mennessä annettu 2784 henkilölle, joista pitkälti yli puolet on syntynyt vuosituhannen vaihteen jälkeen.
Ukko-Pekka oli presidentti Pehr Evind Svinhufvudista yleisesti käytetty kutsumanimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä mennessä Ukko-Pekka on annettu etunimeksi hieman yli 100 suomalaiselle.
Christian Morgenstern

Christian Otto Josef Wolfgang Morgenstern (6. toukokuuta 1871, München, Saksa – 31. maaliskuuta 1914, Merano, Itävalta-Unkari [nyk. Italia]) oli saksalainen runoilija, joka kirjoitti humoristista ja samalla filosofista lyriikkaa. Hänen runoutensa ulottui mystisyydestä ja haavekuvista hokemia ja groteskeja mielleyhtymiä sisältävään nonsense-runouteen.
Morgenstern opiskeli oikeustiedettä Breslaun ja Berliinin yliopistossa siihen asti, kun hänen todettiin sairastavan keuhkotuberkuloosia. Hän keskeytti opintonsa ja matkusti Norjaan, jossa hän saksansi Henrik Ibsenin näytelmiä yhteistyössä Ibsenin kanssa. Hän käänsi myös B. M. Bjørnsonin, Knut Hamsunin ja August Strindbergin tuotantoa. Morgenstern matkusti Sveitsiin hoitamaan terveyttään ja siellä hän avioitui 1908 Margarete Gosebruchin kanssa. Vuodesta 1910 lähtien he asuivat Etelä-Tirolissa.
Teokset.
Postuumisti on julkaistu teokset
Suomennokset.
Runosuomennoksia julkaistu myös seuraavissa kokoelmissa. Yksittäisiä suomennoksia on useissa kokoelmissa.
Karvapäämuura

Karvapäämuura ("Rhegmatorhina melanosticta") on Amazonin sademetsän alueella Etelä-Amerikassa tavattava puumuuriin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan karvapäämuura on noin 15 cm. Koiraskarvapäämuura on selästään ja vatsastaan yksivärisen tummanruskea. Siivet ovat selkää ja vatsaa punaruskeammat. Koiraan pää on musta lukuun ottamatta päälakea ja otsaa, jotka ovat kellanruskeat. Päälaen höyhenet ovat ohuita ja karvamaisia ja toisinaan koiras nostaa ne pystyyn harjamaiseksi töyhdöksi. Silmien ympärillä on höyhenistä paljas vaaleansininen alue. Naaraskarvapäämuura muistuttaa koirasta, mutta selässä on musta juova ja hieman vaaleanrusehtavaa pilkutusta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Karvapäämuuraa tavataan Kolumbian eteläosista, itäisestä Perusta, Bolivian pohjoisosista ja Amazonasin alueen Brasiliasta Amazonjoen eteläpuolelta. Lajin elinympäristöä ovat kosteiden metisen pohjakerrokset aina 1 050 metrin korkeuteen meren pinnasta. Toisin kuin monet muut muurat, karvapäämuurat eivät elä jokien läheisyydessä.
Pesintä.
Karvapäämuura rakentaa kuppimaisen pesänsä palmun rungossa sijaitsevaan koloon. Naaras munii yhdestä kahteen valkoista munaa, joissa on vaaleanpunaisia ja kastanjanruskeita pilkkuja ja viiruja. Molemmat vanhemmista osallistuvat poikasten hoitoon.
DAF XF

DAF XF on DAFin valmistama kuorma-automalli. Malli on ollut Suomessa DAF:in myydyin, ja DAF on saanut siten jalansijaa Suomesta. XF:n ohjaamo on suunniteltu erityisesti pitkän matkan kuljetuksiin. Ohjaamovaihtoehtoja on kolme, jotka ovat Comfort Cab, Space Cab ja Super Space Cab. Moottoriksi on mahdollista valita 12,9-litrainen ja kuusisylinterinen rivimoottori, johon on valittavissa 410, 460, 510 tai 530 hevosvoimaa. DAF käyttää moottoreissaan SCR-tekniikkaa saavuttaakseen Euro 5 -päästömääräykset.
Digitaalinen organismi

Digitaalinen organismi on itseään kopioiva tietokoneohjelma. Kopiointisyklien ("sukupolvien") myötä koodissa voi tapahtua muutoksia (mutaatioita). Prosessilla jäljitellään eliöiden lisääntymistä ja evoluutiota.
Aleksandrovski Zavod

Aleksandrovski Zavod () on kylä ja maalaiskunta Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Gazimur-joen varrella 510 kilometriä Tšitasta kaakkoon. Kylä on Aleksandrovski Zavodin piirin keskus. Asukkaita on 2 600 henkeä (vuonna 2002).
Kylä on saanut alkunsa vuonna 1792 perustetusta Talmanin hopeasulattamosta, joka vuonna 1825 nimettiin Aleksanteri I:n mukaan ”Aleksanterin tehtaaksi”. Vuodesta 1832 lähtien tehtaalla työskenteli pakkotyöhön tuomittuja Puolan kapinan osanottajia, petraševskiläisiä ja muita poliittisia vankeja. Heistä tunnetuin oli Nikolai Tšernyševski vuosina 1866–1871.
Nykyään Aleksandrovski Zavodin tärkein työnantaja on maatalousyritys Žuravljovski. Kylässä toimii keskikoulu, lastenkoti, kulttuuritalo, kirjasto, kotiseutumuseo ja sairaala. Lentokenttä suljettiin 1990-luvulla. Paikallislehtenä ilmestyy "Zarja" (”Aamunkoitto”).
Spontaani vire

Spontaani Vire on uuden polven kansanmusiikkiyhtye, jonka tunnusmerkkejä yhtyeen oman esittelyn mukaan ovat energisyys, virtuoottisuus ja ankara meininki. Yhtyeen tyyli sisältää vaikutteita kansanmusiikin lisäksi progressiivisesta rockista ja jazzista. Yhtyeen kaikki neljä jäsentä ovat opiskelleet Sibelius-Akatemian kansanmusiikin osastolla.
Yleisradio valitsi yhtyeen vuoden 1995 kansanmusiikkiyhtyeeksi.
Trump International Hotel and Tower (Chicago)

Trump International Hotel and Tower (Käytetään myös nimityksiä Trump Tower Chicago ja Trump Tower) on pilvenpiirtäjä ja hotelli Chicagon keskustassa Illinois'ssa Yhdysvalloissa. Trump Towerilla on pituutta antennin kanssa 415,1 metriä ja se sisältää 92 kerrosta. Trump Towerin suunnitteli Skidmore, Owings and Merrillisin Adrian Smith. Torni avattiin 30. tammikuuta 2009.
Saranat avaavat sanat

Saranat avaavat sanat on rap-yhtye Ritarikunnan 18. kesäkuuta 2001 julkaistu ensimmäinen studioalbumi. Sen julkaisi Spinefarmin alaisuudessa toimiva Ranka Recordings.
Singlet.
Albumilta julkaistiin singlet "Mä en jaksa/Me tehään", "Arvaa ketkä/Tilanteen tasalla/Yritys ja erehdys", sekä maxisingle "Kuka sua kuskaa/Joojoojoo osa 2/Klassikkomatskuu". "Mä en jaksa/Me tehään" nousi vuoden 2001 alussa Suomen virallisen siglelistan sijalle 11. Single oli listalla yhteensä 10 viikkoa ollen parhaimmillaan sijalla 4. Single "Yritys ja erehdys" nousi myös listalle vuonna 2002 ollen parhaimmillaan sijalla 7.
Porfiri Voinaralski

Porfiri Ivanovitš Voinaralski (, 27. elokuuta 1844 Penzan läänin Linovkan kylä – 29. heinäkuuta 1898 Harkovan läänin Kupjansk) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.
Porfiri Voinaralski oli tilanomistajan ja ruhtinattaren avioton lapsi. Hän opiskeli Penzan kymnaasissa sekä Moskovan yliopistossa, josta hänet vuonna 1861 erotettiin opiskelijalevottumuuksiin osallistumisen takia ja karkotettiin Glazoviin. Myöhemmin hänet lähetettiin Ust-Sysolskiin, Jarenskiin, Velskiin, Pinegaan ja lopulta Mezeniin, josta hänen vuonna 1868 sallittiin palata äitinsä maatilalle Penzan lääniin.
Vuosina 1873–1874 Voinaralski toimi yhtenä narodnikkien maaseudulla suorittaman vallankumouksellisen propagandakampanjan (ns. "hoždenije v narod") johtajista. Helmikuussa 1874 hän siirtyi Moskovaan, jossa hän perusti propagandatyön keskuksina toimineita verstaita ja rahoitti Ippolit Myškinin kirjapainoa. Keväällä 1874 hän lähetti Johannes Pelkosen Saratoviin johtamaan suutarinverstasta, joka toimi vallankumouksellisen propagandan keskuksena Volgan alueella.
Voinaralski toimi eri puolilla Venäjää, kunnes hänet heinäkuussa 1874 pidätettiin Samarassa. Hän oli vangittuna Pietari-Paavalin linnoituksessa ja Špalernajan tutkintavankilassa. Ns. tammikuussa 1878 hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi pakkotyöhön. Vuodesta 1880 häntä pidettiin eristettynä Harkovan läänin Novoborisoglebskin keskusvankilassa, josta hänet vuonna 1882 siirrettiin Karan pakkotyövankilaan. Vuonna 1884 hänet lähetettiin karkotusvangiksi Verhojanskin piirikuntaan. Verhojanskissa ja Jakutskissa Voinaralski opiskeli jakuutin kieltä, tutki alueen historiaa, taloutta ja kulttuuria, toimi asianajajana, kauppiaana, lääkärinä ja maatilan johtajana. Maaliskuussa 1897 hän sai luvan palata Euroopan-puoleiselle Venäjälle.
Morris Peterson

Morris Peterson, Jr. (s. 26. elokuuta 1977 Flint) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin New Orleans Hornetsia.
Ura.
Peterson pelasi yliopistokoripalloa Michiganin yliopistossa. Viimeisenä kautenaan hän voitti NCAA:n mestaruuden. Peterson osallistui , jossa Toronto Raptors varasi hänet 21. pelaajana. Ensimmäisen NBA-kautensa jälkeen hänet valittiin vuoden tulokastähdistöön. Peterson pelasi Raptorsissa seitsemän kautta ennen siirtymistään New Orleans Hornetsiin vuonna 2007.
Johannes Pelkonen

Johannes Pelkonen (, noin 1847 Viipurin lääni – 1876) oli suomalaissyntyinen venäläinen narodnikki.
Johannes Pelkonen työskenteli suutarina Pietarissa. Vuoden 1874 alussa Ivan Selivanov toi hänet Porfiri Voinaralskin Moskovaan perustamaan suutarinverstaaseen, joka toimi narodnikkien vallankumouksellisen propagandan keskuksena. Toukokuun alussa Voinaralski lähetti Pelkosen Saratoviin perustamaan suutarinverstasta, jonka oli tarkoitus toimia propagandatyön tukikohtana Volgan alueella. Verstaassa sidottiin Ippolit Myškinin maanalaisessa kirjapainossa painettuja julkaisuja ja laadittiin väärennettyjä passeja. Verstaassa 31. toukokuuta 1874 suoritetun etsinnän seurauksena Pelkonen pidätettiin. Hän oli tutkittavana narodnikkien vallankumouksellista toimintaa koskeneessa ns. , mutta hänen kuolemansa takia syyte raukesi.
Aulis Karvonen

Eino Aulis Karvonen (13. joulukuuta 1939 Halsua – 29. kesäkuuta 2018 Veteli) oli suomalainen pesäpalloilija.
Halsuan Toivoa edustanut Aulis "Kippura" Karvonen valittiin 1967 vuoden parhaaksi pesäpalloilijaksi ja vuoden lukkariksi. Mestaruussarjassa Aulis pelasi vuosina 1961, 1967, 1968 ja 1970. Itä–Länsi-otteluun Karvonen valittiin kerran ja Liitto–Lehdistö-otteluun kahdesti. 
Pesäpalloilija Allan Karvonen oli hänen veljensä.
Willie Ormond

Willie Ormond OBE (s. 23. helmikuuta 1927 – 4. toukokuuta 1984) oli skotlantilainen jalkapallovalmentaja ja laitahyökkääjä. Hänet muistetaan erityisesti Hibernianin legendaarisen hyökkäysryhmän, "The Famous Five"n jäsenenä. Valmentajana hän mm. luotsasi Skotlannin maajoukkueen MM-kisoihin 1974.
Ura pelaajana.
Ormond aloitti Stenhousemuirissa, josta siirtyi jo marraskuussa 1946 Hibernianiin. Hän nousi nopeasti seuran avauskokoonpanoon ja muodosti yhdessä Bobby Johnstonen, Lawrie Reillyn, Gordon Smithin ja Eddie Turnbullin kanssa "The Famous Five"-hyökkäysmuodostelman, joka on yksi Skotlannin jalkapallohistorian kovimmista. Jokainen iski Hibs-vuosinaan yli 100 maalia. Ormond edusti Hibsiä kaikkiaan 15 vuotta ja voitti tuona aikana kolme Skotlannin mestaruutta. Hän jätti Hibsin viimeisenä kuuluisasta viisikosta siirtyen Falkirkiin 1961. Hän edusti seuraa yhden kauden ja lopetti mittavan uransa 35-vuotiaana 1962.
Skotlannin maajoukkueessa Ormond pelasi kuusi maaottelua ja teki kaksi maalia, joista toisen ottelussa Suomea vastaan 1954. Hän oli mukana Skotlannin joukkueessa MM-kisoissa 1954.
Ura valmentajana.
Valmennusuransa Ormond aloitti Falkirkin apulaisvalmentajana. Päävalmentajadebyyttinsä hän teki St. Johnstonessa 1967. Hänen johdollaan seura eteni liigacupin finaaliin kaudella 1968/69. Liigassa seura sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi 1970/71 jättäen taakseen Rangersin ja edeten mukaan europeleihin ensi kertaa seuran historiassa. 
Vuonna 1973 Ormond siirtyi Skotlannin maajoukkueen peräsimeen ja johdatti mm. Kenny Dalglishin ja Dennis Law'n tähdittämän maajoukkueen MM-kisoihin 1974. Skotlanti ei ainoana joukkueena hävinnyt kisoissa yhtään ottelua, mutta putosi jo lohkovaiheessa maalierolla. Tämä on edelleen Skotlannin paras esitys MM-kisoissa. Ormond ei kuitenkaan onnistunut jatkamaan menestyskulkua EM1976-karsinnoissa, vaan se jäi rannalle lopputurnauksesta. Hän jätti tehtävänsä toukokuussa 1977.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Ormond toimi Heartsin päävalmentajana. Monet Hearts-fanit eivät sulattaneet arkkivihollisseura Hibernianissa uraa tehneen Ormondin palkkaamista ja vuonna 1980 annettuja potkuja ei juurikaan surtu. Hearts-pestinsä jälkeen hän toimi vielä Hibernianin valmentajana, mutta joutui eroamaan terveydellisten syiden vuoksi.
Ormond menehtyi 4. toukokuuta 1984 Musselburghissa 57-vuotiaana. Hänen kuolemansa jälkeen St. Johnstone nimesi stadioninsa eteläkatsomon Ormondin mukaan.
Ippolit Myškin

Ippolit Nikititš Myškin (, 3. helmikuuta 1848 Pihkova – 7. helmikuuta 1885 Pähkinälinna) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.
Ippolit Myškin oli kirjurina työskennelleen aliupseerin ja maaorjatalonpoikaisnaisen poika. Hän opiskeli armeijan kirjureita valmistaneessa Pihkovan kantonistikoulussa ja Pietarin sotakoulussa. Vuosina 1864–1868 hän toimi armeijan topografina Pietarissa ja hallituksen kirjurina Moskovassa. Armeijasta erottuaan hän suoritti kotiopettajan tutkinnon, työskenteli kirjurina ja lehtimiehenä.
Vuonna 1873 Myškin hankki Moskovasta kirjapainon, jossa hän keväällä 1874 painoi Porfiri Voinaralskin tuella narodnikkien kiellettyä propagandakirjallisuutta. Painetut arkit lähetettiin Saratoviin Johannes Pelkosen suutarinverstaaseen sidottaviksi. Saratovin verstaan ja Moskovan kirjapainon paljastuttua Myškin pakeni ulkomaille. Vuonna 1875 hän palasi Venäjälle ja matkusti Viljuiskiin vapauttamaan Nikolai Tšernyševskiä. Epäonnistuneen vapautusyrityksen jälkeen Myškin pidätettiin ja lähetettiin Pietariin, jossa hänet suljettiin Pietari-Paavalin linnoitukseen.
Myškin oli yksi narodnikkeja vastaan nostetun ns. pääsyytetyistä. Oikeudenkäynnin aikana hän piti laajaa huomiota herättäneen vallankumouksellisen puheen. Tammikuussa 1878 Myškin tuomittiin kymmeneksi vuodeksi pakkotyöhön. Harkovan läänin Novobelgorodskin keskusvankilassa hän teki epäonnistuneen pakoyrityksen ja löi vanginvartijaa tarkoituksenaan hankkia kuolemantuomio. Oikeudenkäynnin sijasta hänet pahoinpideltiin ja siirrettiin Novoborisoglebskin vankilaan. Vuonna 1880 Myškin lähetettiin Siperiaan Karan pakkotyövankilaan. Vuoden 1882 alussa tuomiota kovennettiin 15 vuoden pakkotyörangaistuksella Myškinin Irkutskin vankilassa Lev Dmohovskin hautajaisissa pitämän puheen johdosta.
Huhtikuussa 1882 Myškin pakeni Karan pakkotyövankilasta, mutta jäi kuukauden kuluttua kiinni Vladivostokissa, jossa hän yritti astua ulkomaiseen laivaan. Hänet palautettiin Karaan, jossa hän osallistui vankien nälkälakkoon. Vuonna 1883 Myškin lähetettiin Pietariin Pietari-Paavalin linnoitukseen. Elokuussa 1884 hänet siirrettiin Pähkinälinnan vankilaan, jossa hän yritti hankkia kuolemantuomion heittämällä vanginvartijaa lautasella. Tammikuussa 1885 Myškin tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin.
Rio de Janeiron tulvat ja maanvyöryt 2010

Rio de Janeiron tulvat ja maanvyöryt 2010 alkoivat jatkuvilla rankkasateilla Rio de Janeiron osavaltiossa, Brasiliassa, vuoden 2009 viimeisinä päivinä. Rankkasateet aiheuttivat tulvia ja maanvyöryjä, joissa oli uuteen vuoteen mennessä kuollut 18 ihmistä. Maanantaina 4. tammikuuta 2010 sateiden lakattua lähes 80 ihmistä oli saanut surmansa. Yli neljä tuhatta alueen asukasta jouduttiin evakuoimaan.
Maanvyöryt iskivät pahimmin Angra dos Reisin kuntaan, joka sijaitsee 150 kilometriä lounaaseen Rio de Janeiron kaupungista. Pelkästään kunnan alueella sijaitsevalla Ilha Granden saarella menetettiin ainakin 35 ihmishenkeä, kun maanvyöry tuhosi hienostohotellin saaren rannalla. Myös kunnan alueella sijaitsevat Brasilian ainoat ydinvoimalat joutuivat vaaraan, ja niiden sulkemista harkittiin varotoimenpiteenä.
Jyvan Kyrla

Jyvan Kyrla (myös Kyrlja, , viralliselta nimeltään Kirill Ivanovitš Ivanov, ; 17. maaliskuuta 1909 nykyisen Mari Elin Sernurin piirin Kupsolan kylä – heinäkuu 1943 Ural) oli neuvostoliittolainen näyttelijä ja runoilija. Kansallisuudeltaan hän oli mari.
Jyvan Kyrla syntyi köyhään talonpoikaisperheeseen. Kulakit tappoivat hänen köyhälistökomitean toimintaan osallistuneen isänsä. Äiti jäi yksin kolmen lapsen kanssa. Kyrla (Kirill) kävi paimenessa, työskenteli renkinä ja kiersi kerjuulla.
Kyrla suoritti Marisolan alkeiskoulun ja muutti Sernuriin jatkamaan kouluopintojaan. Syksyllä 1926 Marin autonomisen alueen Sernurin komsomolkomitea lähetti hänet opiskelemaan Kazanin yliopiston työläistiedekunnan marilaiseen osastoon.
Kyrla kiinnostui varhain runoudesta, musiikista, teatterista ja elokuvista ja osallistui innokkaasti opiskelijoiden harrastustoimintaan. Opettajat panivat merkille hänen lahjakkuutensa ja lähettivät hänet syksyllä 1929 opiskelemaan Valtion elokuvateknikumin näyttelijäosastolle.
Yhdessä kansallisten näyttelijätyöpajojen opiskelijoiden kanssa Kyrla sai kutsun Neuvostoliiton ensimmäisen äänielokuvan "Passi elämään" ("Putjovka v žizn", 1931) kuvauksiin. Ohjaaja Nikolai Ekk valitsi hänet esittämään yhtä elokuvan pääosista, katulasten johtajaa Mustafaa. Opintojen ohessa kahden vuoden ajan kuvattu elokuva teki Kyrlasta koko maan elokuvayleisön tunteman näyttelijän. Hänen elämäkertaansa perustuu marinuorison elämästä kertova elokuva "Pesnja o stšastje" (”Laulu onnesta”, 1934).
Elokuvateknikumista valmistuttuaan näyttelijä työskenteli Vostokfilm-studiolla. Vuosina 1934–1936 hän osallistui Jevgeni Ivanov-Barkovin ohjaaman "Namestnik Buddy" (”Buddhan sijainen”) -elokuvan kuvauksiin Mongoliassa. Vuoden 1937 alussa Kyrla muutti Joškar-Olaan, jossa hänestä tuli Marin draamateatterin näyttelijä. 
Jyvan Kyrla tunnetaan myös runoilijana. Hänen runojaan painettiin Moskovassa 1930-luvun vaihteessa ilmestyneessä "Mari jal" (”Marikylä”) -lehdessä. Runoilijan elinaikana ilmestyi kolme marinkielistä runokokoelmaa: "Me udarne ulyna" (”Olemme iskureita”, 1931; yhdessä Olyk Ipain kanssa), "Revoljutsijyn jükšö dene muraltem myi jyvyrten" (”Laulan ilosta vallankumouksen äänellä”, 1932) ja "Šotšmo ketše" (”Syntymäpäivä”, 1935). Tammikuussa 1937 Kyrla hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton ehdokasjäseneksi.
Kyrla pidätettiin huhtikuussa 1937 syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankeuteen ja lähetettiin Vienanmeren–Itämeren kanavan vankileirille. Virallisen tiedon mukaan hän kuoli vankileirillä Uralilla heinäkuussa 1943.
Ivan Kyrlan maine palautettiin Stalinin kuoleman jälkeen. Vuosina 1957 ja 1969 julkaistiin hänen marinkieliset runokokoelmansa ja vuonna 1968 venäjänkielinen valikoima. Marraskuussa 2009 Joškar-Olan asema-aukiolle pystytettiin runoilijan ja näyttelijän muistomerkki.
J-luokka (hävittäjä)

J-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahdeksan vuoden 1937 laivasto-ohjelmassa hankitun aluksen muodostama hävittäjäluokka.
Taustaa.
Euroopan poliittinen tilanne oli kärjistynyt maaliskuusta 1936 alkaen Saksan laajenemisen vuoksi. Jo vuotta aiemmin olivat Ranska ja Englanti joutumassa sotaan Etiopiaan hyökänneen Italian kanssa. Amiraliteetti totesi Italian laivaston Navigatori-luokan, keisarillisen Japanin laivaston Fubuki-luokan sekä valmisteilla olevien Saksan laivaston hävittäjien olevan suurempia ja paremmin aseistettuja kuin kuninkaallisen laivaston A- ja I-luokkien alukset. Johtopäätös tuotti Tribal-luokan kehityksen ja tuotannon, mutta alukset olivat liian kalliita, jotta niitä voitaisiin tuottaa suuria määriä. A-luokkaan pohjautuneet alukset olivat vastaavasti jo kymmenen vuotta vanhoja ja siten eivät soveltuneet uuden kehitystyön pohjaksi.
Kehitystyö.
Alusten pääaseeksi päätettiin asentaa edelleen 4,7 tuuman tykit, mutta niihin tuli saada uusi raskaampi kranaatti. Tykkien korotuskulma mahdollisuuksista käytiin keskustelua, mutta johtopäätöksenä päätettiin valmistaa kaksi prototyyppiasetta:
Uusikylä (Pietari)

Uusikylä (myös "Malnova", "Vattula"; ) on entinen inkerinsuomalaisten asuttama kylä nykyisen Pietarin kaupungin alueella. 
Kylä sijaitsi Ohtajokeen laskeneen Malinovka-joen suussa nykyisten Peredovikov-kadun ja Udarnikov-prospektin kulmassa. Se mainitaan suomalaisen Pyhän Marian seurakunnan kirkonkirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1749. Kylä hävisi 1970-luvulla Orskoin ja Ruutmyllyn asuinalueen rakentamisen yhteydessä. Samaan aikaan peitettiin Malinovka-joki. Nykyään Malinovkaksi kutsutaan Udarnikov, Industrialnyi ja Entuziastov -prospektien sekä Ohtajoen rajoittamaa aluetta.
Pietarin alueella on myös toinen Uusikylä (ven. "Novaja"). Se sijaitsee Ohtajoen oikealla rannalla Piskarjovski-prospektin päässä.
Dysfunction

Dysfunction on Staindin toinen studioalbumi. Se ilmestyi 13. huhtikuuta 1999 Flipin/Elektran kautta. Sitä ennen oli julkaistu omakustannelevy "Tormented" (1996). "Dysfunction"-levyltä ilmestyivät singleinä "Just Go", "Mudshovel" ja "Home". Levyn tuottajana oli Terry Date.
Albumi kestää 56 minuuttia ja 14 sekuntia.
Ruutmylly

Ruutmylly () on historiallinen kaupunginosa ja nykyinen Krasnogvardeiskin piiriin kuuluva kunnallishallintoalue Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin itäosassa Ohtajoen vasemmalla rannalla.
Vuonna 1715 Ohtajoen kosken rannalle rakennettiin Pietari I:n määräyksestä ruutitehdas, jonka ympärille syntyi asutusta. 1700-1800-luvuilla Ruutmylly oli Pietarin teollinen esikaupunki. Vuonna 1917 se liitettiin kaupungin alueeseen. Nähtävyyksiä ovat klassistiset Žernovkan kartano (1700-luvun loppu) ja profeetta Eliaan kirkko (1781–1785) sekä ruutitehtaan rakennukset.
Rževkan-Porohovyjen (Orskoin-Ruutmyllyn) alueelle on 1970-luvulta lähtien rakennettu laaja lähiökeskittymä. Nykyisen Krasnogvardeiskin piirin Porohovyjen kunnallishallintoalueella (entiseltä nimeltä Pietarin 35. kunnallishallintoalue) on noin 120 000 asukasta.
Polsteri

Polsteri () on historiallinen kaupunginosa ja kunnallishallintoalue Pietarin Krasnogvardeiskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin itäosassa Nevan vasemmalla rannalla. Nimitys juontuu latinan sanasta "paluster" ’soinen’.
1700-luvun alussa seudun eteläosassa oli "Kazatšja"-niminen esikaupunki. 1700-luvun loppupuolella suuri osa alueesta kuului ruhtinas Aleksandr Bezborodkolle, jonka maaorjat muodostivat Polsterin kylän. 1800-luvun alussa seudulle syntyi huvila-asutusta. Vuosina 1721–1865 paikallisten kivennäisvesilähteiden yhteydessä toimi yksi Venäjän ensimmäisistä kylpylöistä. Nykyään "Poljustrovskaja"-kivennäisvettä pullotetaan myyntiin.
1800-luvun jälkipuoliskolla Nevan rannalle syntyi suuria teollisuuslaitoksia. Pietarin suomalaisia oli töissä muun muassa Parviaisen rautavalimolla ja konepajalla. 1900-luvun alussa alettiin rakentaa alueen pohjoisosaa. 1910-luvulla perustettiin Pietari Suurelle nimetty sairaala. Lokakuun vallankumouksen jälkeen pohjoisosa liitettiin Pietarin kaupunkiin. 1920–1930-luvuilla rakennettiin Kondratjevski-prospektin asuinalue (arkkitehti Grigori Simonov ym.), tavaratalo ja Leningradin suurin elokuvateatteri "Gigant" (Aleksandr Gegello ja David Kritševski). Laajamittainen lähiörakentaminen alkoi 1950-luvun lopussa.
Alueella sijaitsee suomalaisten neuvostoaikana suosima "Karelija"-hotelli. Nähtävyyksiin kuuluu Bezborodkon huvila (Sverdlovskaja-rantakatu 40, nykyään sairaala).
Sayed Moawad

Sayed Moawad (, s. 25. toukokuuta 1979 Al-Fayyum) on egyptiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Egyptin valioliigassa pelaavaa Al-Ahlia.
Ura.
Moawad aloitti ammattilaisuransa Aluminiumissa vuonna 2000, josta hän siirtyi Ismailiin kahden vuoden sopimuksella vuonna 2006. Viimeisellä kaudellaan Moawad kävi pelaamassa lainalla Turkin pääsarjassa Trabzonsporin riveissä kolme kuukautta. Palattuaan takaisin kotimaahansa hän siirtyi kauden päätyttyä Al-Ahliin kesällä 2008.
Jarmo Suokas

Jarmo ”Jammu” Suokas (31. heinäkuuta 1927 Antrea – 25. huhtikuuta 2017 Kuusankoski) oli suomalainen pesäpalloilija ja koripalloilija.
Pesäpallo.
Suokas voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1949–1952 Lahden Mailaveikkojen joukkueessa ja vuonna 1971 ikämiesten SM-kultaa Kuusankosken Puhdissa. Itä–Länsi-ottelussa Suokas on pelannut kolmesti. Lisäksi hän pelasi vuonna 1952 Helsingin olympiakisoissa Suomen ja Yhdysvaltojen välisessä baseball-näytöksessä, jossa hän löi Suomen ainoan juoksun 1–19-tappioon päättyneessä kamppailussa.
Koripallo.
Koripalloa Suokas pelasi SM-sarjatasolla Tampereen Pyrinnössä kaudella 1955, jolloin Pyrintö sijoittui viidenneksi. Suokas kuului Pyrinnön kokoonpanoon 19 ottelussa ja pelasi 1,8 pisteen ja 0,9 virheen keskiarvoilla ottelua kohden.
Paul Vainio

Paul Gunnar Vainio (2. toukokuuta 1927 Helsinki – 27. elokuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen pesäpalloilija.
Paul Vainio voitti Ilvesten SM-kultaa 1945 ja pelasi siitä lähtien vuoteen 1959 asti Työväen Mailapoikien mestaruussarjajoukkueessa saavuttaen SM-hopeaa 1956 ja 1957 ja pronssia 1955. Vainio pelasi yhdeksässä PPL–TUL- ja kahdessa Itä–Länsi-ottelussa. Kauden parhaaksi pelaajaksi hänet valittiin 1949.
TUL:n pesäpallomestaruuden Vainio voitti , , , ja 1954.
Marvin Breckinridge Patterson

Mary Marvin Breckinridge Patterson (1905 New York, New York – 11. joulukuuta 2002 Washington DC) oli yhdysvaltalainen toimittaja, valokuvajournalisti ja elokuvaaja. Häntä kutsuttiin yleisesti toisella etunimellään Marvin.
Breckinridgen isä oli John C. Breckinridge, jonka isä oli varapresidenttinä toiminut John C. Breckinridge. Breckinridgen äiti oli Isabella Goodrich Breckinridge, jonka isä oli tehtailija B. F. Goodrich. Breckinridgen ensimmäinen elokuva oli vuonna 1930 valmistunut "The Forgotten Frontier", joka kertoi Kentuckyn vuoristoalueella toimivan Frontier Nursing Service -sairaanhoitopalvelun toiminnasta. Breckinrige matkusteli paljon, ja hänen matkoillaan ottamiaan valokuvia julkaisivat muun muassa "National Geographic, Look, Life" ja "Harper’s Bazaar.
Toisen maailmansodan syttyessä CBS:n Edward R. Murrow palkkasi Breckinridgen kirjeenvaihtajaksi. Vuonna 1940 hän avioitui diplomaatti Jefferson Pattersonin kanssa, joka myöhemmin toimi muun muassa Yhdysvaltain Uruguayn suurlähettiläänä. Breckinridge erosi CBS:n palveluksesta avioiduttuaan. Hän halusi jatkaa edelleen valokuvajournalismin parissa, mutta Yhdysvaltain ulkoministeriö esti hänen kuviensa julkaisun, koska se olisi saattanut vaikeuttaa hänen tuolloin Berliinissä asemapaikkaansa pitäneen aviomiehensä työtä. Breckinridge yritti epävirallisesti dokumentoida elämää sotavankileireillä, mutta se kaatui saksalaisten viranomaisten vastustukseen. Tämän jälkeen hän toimi muun muassa muiden diplomaattien vaimojen opastajana.
Aviomiehensä kuoltua vuonna 1977, Breckinridge istui muun muassa Frontier Nursing Servicen, Textile Museumin, Yhdysvaltain kansallisorkesterin ja Meridian House Internationalin johtokunnissa. Vuonna 1983 hän lahjoitti Marylandin osavaltiolle maatilansa, jonka alueelta on tehty arkeologisia löytöjä. Tila tunnetaan nykyään nimellä Jefferson Patterson Park and Museum. Breckinridge kuoli vuonna 2002.
Vuktylin piiri

Vuktylin piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Komin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1975 perustetun piirin pinta-ala on 22 400 neliökilometriä. Asukkaita on 16 200 henkeä (vuonna 2009).
Vuktylin piiri sijaitsee Komin tasavallan koillisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Petšoran piiriin, idässä Hanti-Mansian autonomiseen piirikuntaan sekä etelässä Troitsko-Petšorskin ja lännessä Sosnogorskin piireihin. Piirin alueella sijaitsee Jugyd Va -kansallispuisto.
Piirin hallinnollinen keskus on Vuktylin kaupunki, josta on 575 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Syktyvkariin. Kaupungin lisäksi piiriin kuuluu neljä maalaiskuntaa: Dutovo, Lemtybož, Podtšerje ja Ust-Soplesk.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 67,7 % venäläisiä, 11,9 % komeja, 10,3 % ukrainalaisia, 2,0 % tataareja ja 1,8 % valkovenäläisiä.
Talous perustuu maakaasuesiintymien ja metsävarojen hyödyntämiseen. Vuktyl on Komin tasavallan kaasuntuotannon keskus.
Vuosaaren urheilutalo

Vuosaaren urheilutalo () on vuonna 1979 avattu liikuntakeskus Vuosaaren keskustassa Itä-Helsingissä. Se sijaitsee osoiteessa Vuosaarentie 5, Vuotaloa vastapäätä, kauppakeskus Columbuksen ja Vuosaaren metroaseman välittömässä läheisyydessä. Talossa on uimahalli, useita kuntosaleja, palloiluhalli, judotatami ja painimolski. Lisäksi palveluihin kuuluu mm. kahvila, kokoustiloja ja tilaussauna. Vuonna 2009 urheilutalon vuosittainen kävijämäärä oli noin 430 000.
Vuosaaren urheilutalon laajennusosa avattiin 16. huhtikuuta 2011. Laajennukseen sisältyy muun muassa uusia altaita, hyppytorni, vesiliukumäki, sauna- ja pukuhuonetilat, muita liikuntatiloja sekä uusi kahvila. Keväällä 2012 aloitettiin vanhan puolen peruskorjaus, joka valmistui kesällä 2013.
Talon omistaa Vuosaaren Urheilutalo Oy, joka työllisti vuonna 2019 41 henkeä ja jonka liikevaihto vuonna 2019 oli 2,3 miljoonaa euroa. Helsingin kaupunki omistaa 89 prosenttia yhtiön osakkeista. Vuoden 2009 alusta urheilutalon toiminnassa yhteistyökumppanina on ollut Helsingin kaupungin 51,3-prosenttisesti omistama Urheiluhallit Oy. Käyttäjille tämä on näkynyt siinä, että samat älykortit käyvät Vuosaaressa ja Urheiluhallien muissa toimipisteissä.
Vuosaaren uimahalli.
Vuosaaren uimahalli sijaitsee Vuosaaren urheilutalossa.
Weirdsville – kummajaisten kaupunki

Weirdsville – kummajaisten kaupunki on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut kanadalainen komediarikoselokuva, jonka ohjasi Allan Moyle. Käsikirjoituksesta vastasi Willem Wennekers ja pääosissa näyttelivät Scott Speedman, Wes Bentley ja Taryn Manning.
Juoni.
Kaksi narkomaania Royce ja Dexter asuvat oudossa Weedsville kylässä, jossa he ovat velkaantuneet gangsteri Omarille. Roisto päättää, että velat voi maksaa myös myymällä huumeita. Kaksikko kuitenkin käyttää itse huumet, jonka seurauksena Roycen tyttöystävä Matilda kuolee yliannostukseen ja kuolee. Royce ja Dexter päättävät haudata naisen hylättyyn drive-in-teatteriin. Tilanne kuitenkin muuttuu kun Dexter huomaa paikalliset saatananpalvojat suorittamassa rituaalia. Kaksi yrittää paeta saatananpalvojia, mutta jäävät kiinni. Sen sijaan he yrittävät uhrata Matildan, joka herääkin henkiin viiltelyn seurauksena. Kolmikko päättää paeta paikalta ja yrittävät varastaa vanhan miehen kassakaapin, jolla he saisivat maksettua Omarille velkarahansa.
John Treadwell Nichols

John Treadwell Nichols (11. kesäkuuta 1883 Jamaica Plain, Massachusetts – 10. marraskuuta 1958 Long Island, New York) oli yhdysvaltalainen kala- ja lintutieteilijä.
Nichols toimi American Museum of Natural Historyssa ensin nisäkäsosaston apulaisena 1907–1908, nykykalojen osaston kuraattorina vuosina 1913–1919, apulaiskuraattorina 1920–1927, ja kuraattorina 1927–1952 eläkkeelle jäämiseensä saakka. Vuonna 1913 hän perusti "Copeia"n, josta tuli Yhdysvaltain kala- ja matelijatutkijoiden (American Society of Ichthyologists and Herpetologists) virallinen julkaisu 1923. Vuonna 1916 hän nimesi bermudanviistäjän, lintulajin, jonka oli luultu hävinneen jo 1600-luvulla, mutta jonka Louis L. Mowbray oli uudelleen löytänyt 1906. Hän oli osallisena tutkijaryhmässä, joka tutki New Jerseyn rannikolla 1.–12. heinäkuuta 1916 tapahtuneita haiden hyökkäilyjä, joissa kuoli neljä ihmistä ja yksi loukkaantui vakavasti.
Nichols kirjoitti noin tuhat artikkelia ja kirjoja, sekä kaloista että linnuista. Hänen suurtyönsä oli "The Freshwater Fishes of China" (1943). Hän teki useita tutkimusmatkoja eri puolille maailmaa.
Terttu Savolainen

Terttu Savolainen (s. 1955) on Pohjois-Suomen aluehallintoviraston ylijohtaja vuodesta 2010. Aikaisemmin Savolainen toimi Liisa Hyssälän valtiosihteerinä. Hänen viimeisiä toimiaan valtiosihteerinä oli johtaa Fimean perustamisvaiheen ohjausryhmää. Savolainen toimii kaudella 2017–2019 Kelan hallituksen puheenjohtajana.
Savolainen on valmistunut hallintotieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta pääaineenaan julkisoikeus. Hän on suorittanut myös kunnallistutkinnon.
Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus

Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus () on 1.1.2010 toimintansa aloittanut valtionhallinnon alueellinen kehittämis- ja palvelukeskus. Se on yksi Suomen 15:stä ja samalla 9:stä kaikkien kolmen vastuualueen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksesta. Etelä-Pohjanmaan ELY-keskuksen tehtävät muodostuvat entisten Etelä-Pohjanmaan TE-keskuksen, Tiehallinnon Vaasan tiepiirin ja Länsi-Suomen ympäristökeskuksen tehtävistä. Lisäksi ELY-keskuksessa hoidetaan entisen Länsi-Suomen lääninhallituksen liikenne- ja sivistysosaston tehtäviä. 
Etelä-Pohjanmaan ELY-keskuksen toimialueeseen kuuluu elinkeinot, työvoima, osaaminen ja kulttuuri -vastuualueen tehtävien kohdalla Etelä-Pohjanmaa sekä liikenne-, infrastruktuuri-, ympäristö- ja luonnonvara -asioiden osalta myös Keski-Pohjanmaa ja Pohjanmaa. Päätoimipaikkana on Seinäjoki - muut toimipaikat ovat Vaasassa ja Kokkolassa. Etelä-Pohjanmaan ELY-keskus palvelee kahdella kielellä.
Historia.
Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus perustettiin vuonna 2010. Uuden viraston päätoimipaikaksi tuli Seinäjoki. Aloitusvaiheessa sekä Seinäjoen että Vaasan toimipaikoissa oli saman verran henkilökuntaa, eli noin 170-179 henkilötyövuotta. Kokkolan toimipaikassa oli aloitusvaiheessa 62 henkilötyövuotta.
ELY-keskuksen muutossuunnitelman mukaisesti Seinäjoen päätoimipaikassa tarjotaan kaikkien kolmen vastuualueen palveluja. Seinäjoelle sijoittui myös ELY-keskuksen johto. Vaasan toimipaikassa tarjotaan kahden vastuualueen palveluja ja Kokkolassa vain ympäristövastuualueen palveluja.
Erityisesti ympäristövastuualueen pääpainon siirtäminen Seinäjoelle herätti levottomuutta henkilöstön keskuudessa. Suunnitteluryhmän ja Ympäristöministeriön yhteisen näkemyksen pohjalta siirrot sovittiin tehtäväksi vapaaehtoisuuden pohjalta ja sijoittamalla vapaana olevia virkoja ja tehtäviä Seinäjoelle.
Organisaatio.
Etelä-Pohjanmaan ELY-keskuksen organisaation muodostavat Elinkeinot, työ ja osaaminen -vastuualue, Liikenne- ja infrastruktuuri -vastuualue sekä Ympäristö- ja luonnonvarat -vastuualue. ELY-keskuksen ylijohtajana toimii Timo Saari, joka toimii myös elikeinovastuualueen johtajana. Liikenne- ja infrastruktuuri -vastuualueen johtaja on Anders Östergård. Ympäristö- ja luonnonvarat -vastuualueen johtaja on Karoliina Laakkonen-Pöntys.
Maple Leaf Sports &amp; Entertainment

Maple Leaf Sport &amp; Entertainment Ltd. (MLSE) on kanadalainen yhtiö, joka on neljän seuraavan ammattilaisurheiluseuran omistaja: jääkiekkoseurat Toronto Maple Leafs (NHL) ja Toronto Marlies (AHL), koripalloseura Toronto Raptors (NBA) sekä jalkapalloseura Toronto FC (MLS). Yhtiö omistaa myös monitoimiareena Scotiabank Arenan. Lisäksi MLSE omistaa kaksi televisiokanavaa, Leafs TV:n ja Raptors NBA TV:n. Scotiabank Arena on Maple Leafsin ja Raptorsin kotiareena. Yhtiön kotipaikka on Toronto, josta kaikki sen omistamat urheiluseurat ovat kotoisin.
Kazakstanin energiapolitiikka

 Kazakstanin energiapolitiikka kertoo Kazakstanin energiankäytöstä ja energiapolitiikasta ja eri sidosryhmien näkemyksistä energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot.
Hiili.
Vuonna 2008 Kazakstan oli IEA:n mukaan "8. suurin kivihiilentuottaja" (104 milj. tonnia) ja "7. suurin kivihiilen viejä (27 milj. t). Vuonna 2005 kivihiilen tuotanto oli 79 Mt ja vienti 17 Mt.
Kaasu, öljy ja yritysmyynnit.
Kazakstanin ja Uzbekistanin kautta Kiinaan on rakenteilla kaasuputki Turkmenistanista. Kazakstan sopi huhtikuussa 2009 kazakstanilaisen energiayhtiön myynnistä kiinalaiselle energiayhtiölle. Kazakstanista Kaspianmereltä on suunniteltu öljyputki Kiinan suuntaan. 
Kazakstanin öljykenttä voi tuottaa yli miljoona barrelia päivässä. Uuden sopimuksen mukaan 1/2008 Kazakstanin öljy-yhtiö KazMunaiGas osuus kaksinkertaistui 16 %:iin. Suurimmat projektin ulkomaiset öljy-yhtiöt ovat Eni, Shell, Exxon Mobil ja Total. Muita jäseniä ovat ConocoPhillips ja Inpex. 
Uraani.
Kazakstan tuotti uraania yli 8 500 tonnia vuonna 2008. Kazakstan kuuluu maailman suurimpiin uraanin tuottajiin mm. Australian, Kanadan, Yhdysvaltojen, Brasilian ja Nigerian kanssa. 
Ilmastonmuutospolitiikka.
Toukokuussa 2008 Kazakstan ei ollut ratifioinut Kioton sopimusta. Germanwatchin ilmastonmuutosindeksissä Kazakstan oli sijalla 52. arvioiduista 56:sta maasta vuonna 2007 (Climate Change Performance Index 2007). 
Suomen energiapolitiikka ja Kazakstan.
Suomen puheenjohtajuuskaudella EU:ssa päästiin yhteisymmärrykseen ydinalan T&amp;K-yhteistyösopimuksesta Kazakstanin
kanssa. Komissaari Piebalgs ja Kazakstanin presidentti Nursultan Nazarbajev allekirjoittivat sopimuksen Brysselissä 4.12.2006. Suomi tuo Kazakstanista öljyä ja kivihiiltä miljoonilla euroilla vuosittain.