tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kauppilanmäen työväentalo

Kauppilanmäen työväentalo oli Vieremän kunnan Kauppilanmäen kylässä sijainnut työväentalo. Kauppilanmäen mainitaan toisinaan kuuluvan myös Sonkajärven kuntaan, ja kylä sijaitsee kuntien rajalla. Vuoteen 1920 saakka Kauppilanmäki oli Iisalmen maalaiskuntaa.
Historiaa.
Kauppilanmäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Ensimmäisen talonsa yhdistys hankki vuonna 1907, mutta ostossa oli epäselvyyksiä. Porvarillisen "Savotar"-lehden mukaan yhdistys oli ”vastoin kieltoa ja omavaltaisesti ryhtynyt kauppaa harjoittamaan” erään kauppiaan mökissä. Seuraavana vuonna "Savotar" uutisoi, että läänin kuvernööri oli määrännyt yhdistyksen poistumaan talosta, jonka sen mukaan omisti edellä mainittu kauppias. Työväenyhdistyksen mukaan taas se oli laillisesti ostanut kyseisen torpan ja joutui syyttä häädetyksi. Yhdistys otti lainaa uuden talon rakentamista varten, ja talo valmistui vuonna 1910. Vuonna 1915 yhdistyksessä oli 20 jäsentä.
Yhdistyksen lakkauttamista kommunistilakien nojalla käsiteltiin 1930-luvun alussa Vaasan hovioikeudessa asti, mutta yhdistys hävisi oikeudenkäynnin ja se lakkautettiin vuonna 1932. Lakkautuksesta tosin uutisoitiin vasta vuonna 1935, joten se mahdollisesti tapahtui vasta silloin. Talo päätyi valtiolle. Vuonna 1936 perustettiin Pajusenmäen sosialidemokraattinen työväenyhdistys. Se osti talon valtiolta vuonna 1945, kunnosti sitä ja jatkoi toimintaa. Talo oli kuitenkin yhdistyksen käytössä jo vuonna 1938, jolloin järjestettiin uudet avajaiset. Yleisöä oli paikalla ”kohtalaisesti”. Toiminta kuitenkin ilmeisesti hiipui, sillä talo pääsi rappeutumaan, ja se purettiin 1960-luvulla.
Rakennus.
Talo oli hirsirakenteinen ja pinta-alaltaan noin 130 neliömetriä. Talon korkeus oli 3,5 metriä. Juhlasalissa oli istumapaikat 80 hengelle. Taloa korjattiin jo vuonna 1913, ja vuonna 1945 se peruskorjattiin. Mahdollisesti tällöin talo myös sähköistettiin. 
Toimintaa työväentalolla.
Talolla järjestettiin muun muassa kokouksia ja iltamia. Vuonna 1915 Kauppilanmäen ja Pyöreen työväenyhdistykset järjestivät yhteisen kesäjuhlan, jonka ohjelmassa oli muun muassa urheilukilpailuja sekä yhdistysten välinen köydenvetokisa, jonka voitti Kauppilanmäen yhdistys.
Bitertanoli

Bitertanoli (C20H23N3O2) on triatsolijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa fungisidina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa bitertanoli on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteellä on kaksi kiraliakeskusta ja neljä stereoisomeeriä. Bitertanoli ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee esimerkiksi asetoniin, dikloorimetaaniin ja tolueeniin. Aine tehoaa useisiin sieniin ja estää niiden itiöitä itämästä. Fungisidiset ominaisuudet perustuvat sterolien, erityisesti ergosterolin, biosynteesin estoon. Bitertanolin diastereomeereistä fungisidina tehokkain ja muille eliöille vähiten myrkyllinen on (1S,2R)-isomeeri.
Bitertanolin synteesin ensimmäisessä vaiheessa pinakoloni kloorataan klooripinakoloniksi, joka reagoi edelleen p-fenyylifenolin kanssa eetteriksi. Seuraavat vaiheet ovat bromaus ja reaktio 1,2,4-triatsolin kanssa. Viimeinen vaihe on ketoryhmän pelkistys alkoholiksi.
Bitertanolia käytetään muun muassa hedelmäpuiden, hernekasvien, viljojen ja koristekasvien sienitautien torjuntaan ja siementenkäsittelyyn. Bitertanolin käyttö kiellettiin Euroopan unionin alueella vuonna 2013.
Svitlodarsk

Svitlodarsk (; ; vuosina 1970-1992 nimellä Svitlodarske) on kaupunki Ukrainan Donetskin alueen itäosassa Bah’mutin piirissä. Kaupunki sijaitsee Luhanjokeen padotun tekojärven itärannalla, maanteitse noin 28 kilometriä piirikeskus Bah’mutin keskustasta kaakkoon ja vajaa 80 kilometriä aluekeskus Donetskista pohjoiskoilliseen. Eurooppatie kulkee kaupungin pohjoispuolitse.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 11 281 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 1990 asukasluku oli noin 12 300. 
Tammikuun keskimääräinen lämpötila on —7,3 ja heinäkuun +21,5 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 500 millimetriä.
Svitlodarske on perustettu kaupunkityyppiseksi taajamaksi nimellä "Svitlodarske" () 1970 läheisen lämpövoimalan rakentamisen yhteydessä. Kaupungin asema ja nimi Svitlodarsk sille säädettiin vuonna 1992. Vuoteen 2015 saakka kaupunki oli osa Debaltseven kaupunkipiiriä, mutta siirrettiin (Venäjän tukemien kapinallisten vallattua Debaltseven taistelussa tuon kaupungin) sitten nykyisin Bah’mutin piirinä tunnetun piirin osaksi.
Vuonna 2014 alkaneessa Itä-Ukrainan sodassa kaupunki jäi Ukrainan hallitsemalle puolelle, mutta lähelle Venäjän tuella Ukrainaan perustetun nukkevaltion hallinnassaan pitämän alueen rajalinjaa, jossa sotaisuudet jatkuivat. Tilanteen seurauksena monet Svitlodarskin kaupungin asukkaat evakuoituivat turvallisemmille seuduille. Venäjän hyökkäyssodassa venäläisjoukot miehittivät kaupungin 24. toukokuuta 2022.
Parempia aikoja odotellessa

Parempia aikoja odotellessa ("I väntan på bättre tider") on Yleisradion ruotsinkielisen toimituksen vuosina 1979–1990 tuottama 9-osainen televisiosarja. Se kertoo Suomen lähihistoriasta kullekin ajankohdalle tyypillisten musiikkiesitysten myötäilemänä. Alun perin sarjaan tehtiin kuusi jaksoa, jotka ulottuivat 1920-luvulta 1970-luvulle. Ne esitettiin ensi kertaa syksyllä 1979 ja uusittiin syksyllä 1981. Myöhemmin tehtiin kolme lisäjaksoa, jotka kattoivat 1980-luvun, ja niiden valmistuttua koko sarja lähetettiin jälleen uusintana syksyllä 1990. Sarja uusittiin myös keväällä 2000. Ohjelma palkittiin vuoden 1990 parhaan puheviihdeohjelman Venlalla ja vuonna 2000 parhaan viihdeohjelman Venlalla (sarjan ensiesityksen aikaan Venla-palkintoja ei vielä ollut).
Sarjan luoja ja käsikirjoittaja oli Cay Idström, juontajina toimivat Lasse Pöysti, Birgitta Ulfsson ja Tom Pöysti, ja muita keskeisiä tekijöitä olivat muun muassa Leif Salmén, Knud Möller ja Erkki Vihtonen sekä tuottaja Leena Vihtonen. Musiikin suunnittelijana ja kapellimestarina toimi Antti Hyvärinen, ja esityksissä olivat eri jaksoissa mukana muun muassa Mikko Alatalo, Ami Aspelund, Georg Dolivo, Greger, Heidi Herala, Maria Kalaniemi, Nicke Lignell, Kai Lind, Ragni Malmstén, Pirkko Mannola, Martti Metsäketo, Annika Miiros, Irina Milan, Håkan Pörtfors, Martina Roos, Marion Rung, Arja Saijonmaa, Håkan Streng ja Leif Wager.
"Helsingin Sanomien" tv-kriitikko Jukka Kajava kehui sarjaa vuolaasti sekä tuoreeltaan että uusintaesitysten aikoihin. Hänen mielestään Ylen ruotsinkielinen toimitus onnistui miltei mahdottomassa keksittyään yhdistää vuosikymmenten viihdemusiikin ja todellisuuden samaan ohjelmakonseptiin.
Ylen tallennepalvelu julkaisi sarjan 1990-luvun taitteessa VHS-kasetteina ja vuonna 1999 DVD-levyinä.
Jouko Törmälä

Jouko Uolevi Törmälä (s. 29. joulukuuta 1938 Tampere) on suomalainen musiikkipedagogi, kuoronjohtaja, säveltäjä, sovittaja ja tietokirjailija. 
Vuosina 1992-1995 Törmälä toimi Kymen läänin säveltaiteen läänintaiteilijana, jolloin hän perusti Kymen lääninkuoron (167 laulajaa) ja työskenteli kouluttaen alueen kuoroja, kuorolaisia ja kuoronjohtajia. 
Törmälä on saanut lukuisia apurahoja musiikkityöskentelyyn. Vuosina 1976 ja 1978 hän sai ns. puolivuotisen apurahan säveltämiseen ja sovittamiseen. 
Tasavallan presidentti on myöntänyt Törmälälle director musices -arvonimen. 
Vuonna 1971 Jouko Törmälä teki Kouvolan kaupungille ehdotuksen kaupungin ensimmäisen musiikkiluokan perustamisesta. Perustamisen jälkeen hän toimi Kouvolassa musiikkiluokkien opettajana vuoteen 1998 jääden silloin eläkkeelle. 
Vuonna 1971 Törmälä oli perustamassa Suomen Lapsi- ja Nuorisokuoroliittoa (myöhemmin Nuorten Kuoroliitto). Törmälä toimi liiton kouluttajana ja erilaisissa tehtävissä vuosien ajan. Vuosina 1980-1989 hän oli liiton taiteellinen johtaja. Vuonna 1999 Törmälä toimi liiton järjestämän kansainvälisen Sympaatti-festivaalin taiteellisena johtajana. 
Törmälä oli vuonna 1965 perustamassa jääkiekkoseura Kouvolan Kiekko-65:tä eli KooKoota kuuluen seuran hallitukseen vuoden ajan.
Pierre-Paul Prud’hon

Pierre-Paul Prud’hon (4. huhtikuuta 1758 Cluny, Saône-et-Loire – 16. helmikuuta 1823 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari.
Elämä ja ura.
Prud’hon oli muurarin kolmas poika. Luostarin munkit huolehtivat hänen koulutuksestaan, ja Mâconin piispan avustuksella hän pääsi Dijonin taidekoulun johtajan François Devosgesin oppiin. 19-vuotiaana hän meni naimisiin, ja tämä avioliitto katkeroitti hänen elämäänsä pitkäksi aikaa. Vuonna 1778 Prud’hon lähti Pariisiin. Palkinto mahdollisti hänen matkansa Roomaan, jossa hän tutustui läheisesti Antonio Canovaan. Hän palasi Pariisiin vuonna 1787, jossa hän eli jonkin aikaa taloudellisesti epävarmaa elämää ja joutui maalaamaan makeisrasioita ja postikortteja.
Firmin Didot’n julkaisemaan "Daphnis ja Chloe" -teokseen tekemät kuvitukset tekivät hänet tunnetuksi, ja hänen mainettaan lisäsivät menestyksekkäät koristeet Hôtel de Landryyn, hänen kattomaalauksensa "Totuus ja viisaus" Versaillesiin ja "Diana ja Jupiter" Louvren galleriaan. Ensimmäisen todellisen menestyksen hän saavutti 50-vuotiaana vuonna 1808 allegoriallaan "Rikos, jota kosto ja oikeudenmukaisuus ajavat takaa", joka oli tilattu tuomioistuimia varten, ja teokselle "Psykhe". Nämä kaksi merkittävää teosta toivat Prud’honille kunniakirjan, ja vuonna 1816 hän liittyi Ranskan instituuttiin. Hän sai tilauksia keisarilliselta hovilta, ja hän maalasi tunteikkaan suuren muotokuvan keisarinna Josephinesta. Hänen muotokuviensa joukossa on useita korkea-arvoisia henkilöitä, muun muassa prinsessa Élisa, Talleyrand ja Georges Anthony. Napoleonin ja Josephinen avioeron jälkeen hänet työllisti myös Napoleonin toinen vaimo Marie Louise. Prud'honin tilanne näytti hyvältä kurjasta avioliitosta huolimatta, mutta hänen rakastajansa ja oppilaansa Constance Mayer teki itsemurhan vuonna 1821, jonka seurauksena Prud’hon vaipui masennukseen ja kuoli ennenaikaisesti.
Prud’honin töiden tyyli kuvaa 1700-luvun Jacques-Louis Davidin tyylisen kylmän uusklassismin ja 1800-luvun alun temperamenttisemman romantiikan taitetta.
Kainuunmäen työväentalo

Kainuunmäen työväentalo oli Sonkajärven kunnan Kainuunmäen kylässä sijainnut työväentalo, joka purettiin vuonna 1932. 
Historiaa.
Kainuunmäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1916, ja mukaan liittyi ensimmäisenä vuonna 40 jäsentä. Talon rakentamisajankohdasta ei ole tietoa. 1932 yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla, ja lapualaiset purkivat talon ja käyttivät hirret muualla. Purkuun ei ollut virkavallan lupaa. Tontin valtio myi maamiesseuralle.
Esmee Brugts

Esmee Brugts (s. 28. heinäkuuta 2003) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa kesäkuun 2025 loppuun mennessä 46 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi helmikuussa 2022 Brasiliaa vastaan. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi kolme ottelua.
Seuratasolla Brugts edustaa espanjalaista FC Barcelonaa, johon hän siirtyi kesällä 2023 kotimaansa PSV Eindhovenista.
BORTAC

Border Patrol Tactical Unit (suom. "Rajavartion taktinen yksikkö") eli BORTAC on Yhdysvaltain rajavartiolaitoksen (osa Yhdysvaltain tulli- ja rajavartiolaitosta) erikoisyksikkö. Sen tehtävä on vastata oman kuvailunsa mukaan ”kaikentyyppisiin terrorismiuhkiin Yhdysvaltain suojelemiseksi”.
BORTACin päämaja ja harjoitusalue on Texasin El Pasossa, Biggsin lentokentällä, Fort Blisin tukikohdassa. BORTACin koulutusosasto on vastuussa kaikesta Yhdysvaltain tulli- ja rajavartiolaitoksen taktisesta koulutuksesta. Se myös antaa koulutusta muille liittovaltion viranomaisille ja joillekin ulkomaiden viranomaisille.
Historia ja tehtävät.
BORTAC perustettiin vuonna 1984 alun perin avustamaan maahanmuuttoviraston pidätystilojen kanssa, mutta kyseinen tehtävä on sittemmin annettu muille viranomaisille. Nykyään BORTAC on nopean toiminnan erikoisjoukko, joka pystyy toimimaan niin paikallisen tason tehtävissä kuin myös ulkomailla. BORTACin jäsenet ovat operoineet 28:ssa maassa ympäri maailman. Tehtävät ovat sisältäneet esimerkiksi kansainvälistä opetusta ja harjoittelua, terrorisminvastaisia operaatioita, korkea-arvoisten henkilöiden suojelua ja muiden yhdysvaltalaisten viranomaisten koulutusta.
Operaatioita.
1980-luvulla BORTAC auttoi DEA:ta suorittamalla huumeidenvastaisia tehtäviä Etelä-Amerikassa, osana Operaatio Snowcapia. Huhtikuussa 2000 BORTAC teki rynnäkön miamilaiseen kotiin ja palautti kuubalaisen pakolaisen Elian Gonzalesin takaisin Kuubaan perheensä luokse Operaatio Reunionissa. 
Syyskuun 11. päivän terrori-iskujen vuonna 2001 jälkeen BORTACin henkilöstöä lähetettiin ympäri Yhdysvaltoja korkean turvallisuusriskin kohteisiin tulevaisuuden iskujen varalta. Vuonna 2002 BORTAC auttoi Yhdysvaltain salaista palvelua Salt Lake Cityn olympialaisten turvallisuudessa. BORTAC on myös auttanut luonnonkatastrofeissa, kuten auttamalla hurrikaani Katrinasta kärsineitä. Joulukuussa 2010 agentti Brian Terry kuoli jahdatessaan Meksikon ja Arizonan rajalla toimineita jengiläisiä.
Vuonna 2020 Valkoinen talo määräsi 100 agenttia (sisältäen myös BORTAC-agentteja) voiman osoituksena joihinkin yhdysvaltalaisiin kaupunkeihin rikollisuuden noustua. Yksikköä käytettiin Oregonin Portlandissa vuonna 2020 mellakoiksi yltyneissä Black Lives Matter -mielenosoituksissa, jolloin sitä syytettiin laittomista pidätyksistä merkitsemättömiin pakettiautoihin Portlandin kaduilla.
Läheinen BORTAC-ryhmä hälytettiin avustamaan paikallisia viranomaisia Uvalden koulusurmatilanteeseen toukokuussa 2022. Ryhmä saapui noin tunnin kuluttua ampumisen alkamisesta, ja tunkeutui Salvador Ramoksen hallussa pitämään luokkahuoneeseen, jolloin joku agentaista ampui hänet. Yksi agentti loukkaantui laukaustenvaihdossa, kun luoti osui häntä päähän.
Přerov

Přerov (saks. "Prerau") on Tšekin kaupunki Bečva-joen varrella, Olomoucin läänissä. Kaupungissa on 41 404 asukasta, ja sen pinta ala on 58,4 neliökilometriä.
Přerov tunnetaan etenkin sen hyvin säilyneestä historiallisesta keskustastaan sekä renessanssityylisestä linnastaan, mutta myös sen maailmanlaajuisesti tunnetuista arkeologisista löydoistään.
Historia.
Přerovin alueella on ollut asutusta jo esihistoriallisella ajalla: kaupungin luoteispuolella sijaitsevasta Předmostísta löydettiin mammutinmetsästäjien jäänteitä 1800-luvulla. Tunnettuihin löydöksiin kuuluvat valtavat määrät sekä mammutin että muiden eläimien luita, mutta myös tärkeä kokoelma myöhäispaleoliittisen kauden ihmisfossiileja.
Přerov kuitenkin mainittiin virallisissa asiakirjoissa huomattavasti myöhemmin, vuonna 1141, vaikkei alueella ollut vielä silloinkaan merkittävää asutusta. Vasta vuonna 1256 Přerov mainittiin virallisena kaupunkina tunnustuksena sen asukkaiden urheudesta taisteluissa Unkarin tuolloista kuningasta, Béla neljättä, vastaan.
Samoihin aikoihin, 1200-luvun alkupuolella, Přeroviin rakennettiin ensimmäinen kivilinnoitus, joka kuitenkin vaurioitui ja vallattiin hussilaissotien aikana. Vuonna 1487 kaupungin vallan otti Pernštejnin suku, joka uudelleenrakensi pahasti vaurioituneen linnoituksen. Nopeasti linnoituksen valmistuttua, 1500-luvun alkupuolella, linnoitusta ympäröineelle mäelle saapui herrnhutilaisia asukkaita, mikä aloitti Přerovin kukoistuskauden alueen kulttuurin ja koulutuksen keskuksena.
Vuosisadan jälkipuoliskolla Přerovin kaupungin osti määriläisen aatelisperheen edustaja, Karel Zierotin. Hän aloitti mutkitta kaupungin linnoituksen uudelleenrakentamisen aatelistarpeisiin, jolloin linnoituksen tyylisuunta alkoi mukailla nykyistä renessanssia. Zierotinin vallan aikana kaupungin kukoistus jatkui pysähtymättä, kunnes Valkeavuoren taistelun (1620) seurauksena Zierotin joutui jättämään kaupungin, mitä seurasi kaupungin välitön merkityksen ja vaurauden hiipuminen.
Kaupunki eli pitkään hiljaiseloa, kunnes valon merkkejä antoivat 1800-luvun puolivälin uudet rautatiet. Rautatiet merkitsivät Přeroville suurta sysäystä sen kehitykselle: kaupunkiin virtasi uusia asukkaita ja vaurautta. Vuosisadan loppuun mennessä kaupungista oli kehkeytynyt yksi maansa tärkeimmistä rautatieliikenteen solmukohdista, mikä toi alueelle myös maataloutta sekä raskasta teollisuutta.
Praksinoskooppi

Praksinoskooppi on Charles-Émile Reynaudin vuonna 1877 kehittämä, zoetrooppia muistuttava laite, jolla voitiin esittää liikkuvia kuvia. Zoetroopista praksinoskooppi eroaa siten, että liikkuvaa kuvaa katsellaan reikien sijasta pelien avulla. Praksinoskooppi koostuu kammella pyöritettävästä rummusta, jonka keskellä on peilien kehä. Rummun sisäpinnalla on sarja piirroskuvia. Kun rumpua pyöritetään, heräävät piirrokset eloon, kun toisiaan nopeasti seuraavat kuvat synnyttävät illuusion liikkeestä.
Praksinoskooppi sai kunniamaininnan Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1878. Reynaud teki tämän jälkeen keksintöönsä useita parannuksia, ja antoi parannellulle versiolle vuonna 1888 nimen "Théâtre Optique" (optinen teatteri). Sen avulla kuvia saattoi heijastaa yleisön eteen asetetulle valkokankaalle. Optinen teatteri mahdollisti myös pidempien kuvasarjojen näyttämisen, joita käytettiin laitteessa filmikelojen tapaan. Optinen teatteri oli Euroopassa ja Yhdysvalloissa hyvin suosittu, mutta ei kuitenkaan lopulta yleistynyt, koska sen käyttö oli melko hankalaa.
Anker Jørgensenin II hallitus

Anker Jørgensenin II hallitus oli Tanskan hallitus 13.2.1975–30.8.1979. Se koostui pelkästään Sosiaalidemokraattisesta puolueesta.
Ministerit.
Pääministeri
Ulkoministeri
Valtiovarainministeri
Talousministeri
Pohjoismaa- ja ulkomaankauppaministeri
Sisäministeri
Vero- ja menoministeri
Työministeri
Oikeusministeri
Puolustusministeri
Asuntoministeri
Ympäristöministeri
Julkisten töiden ministeri (liikenneministeri)
Kulttuuriministeri
Sosiaaliministeri
Kauppaministeri
Opetusministeri
Kirkko- ja Grönlanti-ministeri
Maatalousministeri
Kalastusministeri
Salkuton ministeri (vastuualueena ulkopoliittiset kysymykset)
Lumottu 2

Lumottu 2 ("Disenchanted") on vuonna 2022 Disney+-suoratoistopalveluun julkaistu elokuva. Se on jatkoa vuoden 2007 elokuvalle "Lumottu". Arvostelijoiden mielestä se ei yltänyt edeltäjänsä tasolle. Ensimmäisen elokuvan pääpari Giselle ja Robert ovat nyt olleet 15 vuotta naimisissa. Perhe kasvaa ja muuttaa lähiöön.
Camilla Waltersson Grönvall

Maria Camilla Valtersson Grönvall (s. 19. maaliskuuta 1969 Kullings-Skövde) on ruotsalainen kokoomuspoliitikko ja Ruotsin nykyinen sosiaalipalveluministeri lokakuusta 2022. Hän on istunut valtiopäivillä vuodesta 2010. Hän on koulutukseltaan peruskoulunopettaja.
Sydöstran

Sydöstran (vuosina 1903–1921 "Blekinge Folkblad", 1921–1973 "Sydöstra Sveriges Dagblad") on ruotsalainen vuonna 1903 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Karlskrona. Se on poliittiselta linjaltaan sosiaalidemokraattinen, ilmestyy kuudesti viikossa ja kuuluu Gota Mediaan.
Ellinikó (Argolis)

Ellinikó (, ) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Árgos-Mykínesin kuntaan, Argoliin alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 378 (vuonna 2011).
Ellinikón kylä sijaitsee noin yhdeksän kilometriä lounaaseen Árgoksen kaupungista. Se on rakennettu noin 250 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä tunnetaan erityisesti niin kutsutusta Ellinikón pyramidista, joka on tunnetuin ja parhaiten säilynyt kreikkalaisista pyramideista. Sen tarkkaa ajoitusta ei tunneta, ja sitä on ajoitettu yhtä lailla 2000- kuin 300-luvulle eaa.
Ellinikó muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Ελληνικού, "Topikí Koinótita Ellinikoú"), johon kuuluvat varsinaisen Ellinikón kylän lisäksi kylät Krýa Vrýsi, Kryonéri, Tourníki ja Zógka. Koko yhdyskunnan väkiluku on 410. Aiemmin se kuului Árgoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Árgos-Mykínesin kunnan Árgoksen kunnallisyksikköön.
Ellinikó

Ellinikó (; ; transl. myös "Hellinikon", "Hellenikon") voi viiitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Frantáto

Frantáto () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ikarían saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ikarían kuntaan, Ikarían alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 136 (vuonna 2011).
Frantáton kylä sijaitsee Ikarían keskiosissa. Se on rakennettu noin 500 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän pääkirkko on omistettu Kristuksen kirkastumiselle ("Metamórfosi tou Sotíra").
Frantáto muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Φραντάτου, "Topikí Koinótita Frantátou"), johon kuuluvat varsinaisen Frantáton kylän lisäksi kylät Avláki, Kalamourída, Kámpos, Kremastí, Máratho, Pigí ja Stávlos. Koko yhdyskunnan väkiluku on 608. Aiemmin se kuului Évdiloksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ikarían kunnan Évdiloksen kunnallisyksikköön.
Glynádo

Glynádo (, myös Γλινάδο, "Glinádo"; ) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Náxoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 585 (vuonna 2011).
Glynádon kylä sijaitsee Náxoksen läntisissä sisäosissa noin kuusi kilometriä kaakkoon saaren keskuksesta Náxoksen kaupungista. Se on rakennettu rinteeseen noin 100 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä on syntynyt noin vuonna 1650. Ýriassa Glynádon lähellä sijaitsee Dionysoksen pyhäkön arkeologinen kohde.
Glynádo muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Γλυνάδου/Γλινάδου, "Topikí Koinótita Glynádou/Glinádou"). Aiemmin se kuului Náxoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Náxoksen ja Pienten Kykladien kunnan Náxoksen kunnallisyksikköön.
Íria

Íria () on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Náfplion kuntaan, Argoliin alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 453 (vuonna 2011).
Írian kylä sijaitsee noin 25 kilometriä itäkaakkoon Náfplion kaupungista. Kylä jakautuu kahteen osaan, yläkylään (Πάνω Χωριό Ιρίων, "Páno Chorió Iríon") ja sen satamana toimivaan, Argoliinlahden rannalla sijaitsevaan ranta-asutukseen (Παραλία Ιρίων, "Paralía Iríon"). Írian kylä on syntynyt 1800-luvulla Kreetalta tulleiden pakolaisten asutuksena. Paikan varhaisempi nimi oli "Ágrioi Liménes" (Άγριοι Λιμένες). Seudulla kasvatetaan erityisesti artisokkia, ja kylässä järjestetään vuotuiset artisokkafestivaalit.
Íria muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Ιρίων, "Topikí Koinótita Iríon"), johon kuuluvat varsinaisen Írian kylän lisäksi kylät Kántia ja Katsigiannaíika sekä saaret Plateiá ja Psilí. Koko yhdyskunnan väkiluku on 732. Aiemmin se kuului Asínin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Náfplion kunnan Asínin kunnallisyksikköön.
Kalýves Polygýrou

Kalýves Polygýrou () on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Polýgyroksen kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Kylän väkiluku on 1 333 (vuonna 2011).
Kalýves Polygýroun kylä sijaitsee Chalkidikín niemimaalla Singitikóslahden rannalla noin 17 kilometriä etelälounaaseen Polýgyroksesta ja noin 76 kilometriä kaakkoon Thessalonikista. Se on osa Polýgyroksen kaupunkiyhdyskuntaa. Nykyisin kylä on kehittynyt rantalomakohteeksi.
Kalýves

Kalýves (; transl. myös "Kalíves") voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Kamára

Kamára () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Léroksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Léroksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 643 (vuonna 2011).
Kamáran kylä, suomeksi ”Kaari”, sijaitsee Léroksen keskiosissa noin kilometrin sisämaahan Álindan kylästä saaren itärannikolla ja noin kolme kilometriä länteen saaren keskuksesta Agía Marínasta.
Kámpos (Ikaría)

Kámpos (; transl. myös "Kámbos") on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ikarían saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ikarían kuntaan, Ikarían alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 223 (vuonna 2011).
Kámpoksen kylä sijaitsee lähellä Ikarían pohjoisrannikkoa. Se on osa Frantáton kyläyhdyskuntaa. Kylän nimi viittaa alueella olevaan pieneen tasankoon. Antiikin aikana kylän paikalla sijaitsi Oinen eli Oinoen kaupunki. Sen akropoliina toimi nykyinen Agía Eirínin kukkula, joka on saanut nimensä paikalla olevasta Pyhälle Irenelle omistetusta kirkosta. Kylän nähtävyyksiin kuuluu myös pieni arkeologinen museo.
Nykyinen kylä kuului aiemmin Évdiloksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ikarían kunnan Évdiloksen kunnallisyksikköön.
Karkaloú

Karkaloú () on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Gortynían kuntaan, Arkadian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 76 (vuonna 2011).
Karkaloún kylä sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan keskiosissa noin kahdeksan kilometriä Dimitsánan kylästä koilliseen, ja on osa Dimitsánan kyläyhdyskuntaa. Kylä on rakennettu noin 986 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Antiikin aikana kylän lähellä sijaitsi Theisoan kaupunki.
Aiemmin kylä kuului Dimitsánan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Gortynían kunnan Dimitsánan kunnallisyksikköön.
Katafýgio

Katafýgio (; myös "Katafýgi", Καταφύγι) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ikarían saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ikarían kuntaan, Ikarían alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 62 (vuonna 2011).
Katafýgion kylä sijaitsee Ikarían itäosissa noin 1,6 kilometriä sisämaahan saaren etelärannikosta. Se on osa saaren keskuksen Ágios Kírykoksen kaupunkiyhdyskuntaa. Kylän nimi merkitsee ”Turvapaikkaa”, ja liitetään osmanivallan aikaisiin tapahtumiin. Antiikin aikana kylän lähellä sijaitsi Therman kaupungin akropolis eli linnavuori. Nykyinen kylä kuului aiemmin Ágios Kírykoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ikarían kunnan Ágios Kírykoksen kunnallisyksikköön.
Káto Dolianá

Káto Dolianá () on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Vóreia Kynourían kuntaan, Arkadian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 595 (vuonna 2011).
Káto Dolianán kylä, suomeksi ”Ala-Dolianá”, sijaitsee Tános-joen varrella noin seitsemän kilometriä luoteeseen Ástroksen kaupungista. Se on rakennettu noin 82 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä on osa vuoristossa linnuntietä noin 17 kilometrin päässä sijaitsevan Dolianán eli Áno Dolianán (”Ylä-Dolianá”) kyläyhdyskuntaa, ja syntynyt sen asukkaiden talviasutukseksi. Antiikin aikana lähiseudulla sijaitsivat kaupungit Anthana ja Neris.
Wilcoxin vuoden 1895 kapina

Wilcoxin vuoden 1895 kapina oli vastareaktio Havaijin vuoden 1893 vallankaappaukselle, jossa Havaijin hallitseva kuningatar Lili‘uokalani syöstiin vallasta. Kapina on nimetty monarkiaa puolustaneen Robert Wilcoxin mukaan, jonka mukaan on nimetty myös muita sotilaallisia välikohtauksia.
Tausta.
Rikkaista länsimaalaisista plantaasinomistajista koostuva ryhmä, joka kutsui itseään Turvallisuuskomiteaksi, kaappasi vallan Havaijilla 17. tammikuuta 1893 ja pakotti kuningatar Lili‘uokalanin luopumaan vallasta. Plantaasinomistajien ilmoittama syy vallankaappaukselle oli väite siitä kuningattaren suunnittelema uusi perustuslaki olisi uhannut amerikkalaisten omaisuutta ja hyvinvointia. Yhdysvaltalaiset sotilaat tukivat Turvallisuuskomiteaa vallankaappauksessa.
Vallan kaapattuaan Turvallisuuskomitea perusti väliaikaisen hallituksen, joka julisti Havaijin tasavallaksi vuonna 1894. Sen presidenttinä toimi Sanford Dole.
Kapina.
Monarkian tukijat, joiden johtajina toimivat Robert Wilcox ja Samuel Nowlein, aloittivat kapinan tasavaltaa vastaan 6. tammikuuta 1895 ja kapina kesti 9. päivään saakka. Yhteensä käytiin kolme merkittävää taistelua. Muita alempia kapinajohtajia olivat Carl Widemann, W.H.C. Greig ja Louis Marshall.
Kapinallisten tavoitteena oli valloittaa O‘ahulla sijaitseva Diamond Head -kukkula, mutta tämä epäonnistui. Tämän jälkeen kapinalliset hajaantuivat maaseudulle, jossa tavasaltalaiset nujersivat heidät helposti.
Seuraukset.
Wilcox ja muut kapinan johtohahmot jäivät sotavangeiksi ja heidät tuomittiin kuolemaan. Tasavaltalaiset pidättivät myös Lili‘uokalanin, joka asetettiin syytteeseen maanpetoksesta. Hän luopui kruunusta virallisesti 25. tammikuuta 1895 lakkauttaen samalla Havaijin kuningaskunnan. Vastineeksi tästä kapinajohtajat välttivät teloituksen. Lili‘uokalania ei kuitenkaan vapautettu, vaan hänet määrättiin kotiarestiin ‘Iolanin palatsiin.
Yhteensä 191 henkilö asetettiin syytteeseen kapinaan osallistumisesta. Oikeudenkäynnit pidettiin 36 päivässä Honolulussa, ja kaikkia ei tuomittu. Ne, jotka tuomittiin saivat ehdollisen armahduksen 1. tammikuuta 1896 mennessä vapautuen vankilasta.
Vuonna 1896 presidentti Dole tarjoutui armahtamaan kapinasta vastuussa olevat osittain muuntaen kuolemantuomiot vuosikymmenten pakkotyörangaistuksi sekä isoiksi sakoiksi. Kaksi vuotta myöhemmin hän armahti nämä täysin.
Vuoroin vieraissa, Maria Veitola

Vuoroin vieraissa, Maria Veitola on suomalainen dokumentaarinen tositelevisiosarja, jonka ensimmäinen tuotantokausi julkaistaan syksyllä 2022. Ohjelma on spin-off vuodesta 2015 esitetylle "Yökylässä Maria Veitola" -ohjelmalle, jossa Veitola vieraili yökylässä tunnettujen suomalaisten kodeissa. "Vuoroin vieraissa, Maria Veitola" -ohjelmassa "Yökylässä" nähtyjä henkilöitä tulee vastavierailulle Veitolan omaan kotiin. He keskustelevat muun muassa siitä, mitä edellisen vierailujen jälkeen on tapahtunut.
Georgi Krutyh

Georgi Krutyh (, s. 2000) on venäläinen karateka. Hän saavutti Kyokushinin Euroopan mestaruuden 2021.
Kilpaura.
Syyskuussa 2017 Krutyh saavutti nuorten All-Russian turnausvoiton 16–17-vuotiaiden sarjassa. Hän voitti loppuottelussa Askar Mukhamatullinin.
Huhtikuussa 2018 Krutyh saavutti Tokion kansainvälisen nuorten mestaruuskilpailujen 16–17-vuotiaiden sarjassa kultaa voitettuaan loppuottelussa Reo Tsumuran.
Kesäkuussa 2019 Krutyh saavutti Venäjän AKP mestaruuskilpailuissa hopeaa hävittyään usean jatkoerän jälkeen tuomariäänin Ivan Tumasheville.
Euroopan mestaruus (2021).
Krutyh saavutti 2021 alkuvuodesta Venäjän mestaruuskilpailuissa pronssia. Marraskuussa hän saavutti Puolan EM-kilpailuissa kevytsarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Askar Artemjevin. Hän voitti avauskierroksella Reza Robatipourin, toisella kierroksella nuorten EM-mitalisti Eduard Chushalin ja kolmannella Wiktor Kolajan.
Santeri Salomaa

Santeri Salomaa, vuoteen 1906 Julius Aleksanteri Andersson (13. joulukuuta 1886 Pöytyä – 4. huhtikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen maitotalousalan yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Salomaan vanhemmat olivat kauppias Aksel Julius Andersson ja Aleksandra Charlotta Wikström ja puoliso 1911–1964 Ida Augusta Savolainen. Salomaa kävi neljä luokkaa Turun klassillista lyseota 1898–1901, Kotkan kauppakoulun 1906–1908 ja Kotkan kauppaopiston 1908–1909. Hän oli kauppa-apulainen kauppias Koskisen myymälässä Tyrväällä vuodesta 1901, harjoittelija Hyvinkään Osuuskaupassa 1908, Valion päärahastonhoitaja ja konttoripäällikkö Hangossa 1909, Helsingin konttorin johtaja 1909–1918 ja 1920–1921, apulaisjohtaja 1922–1949 ja johtokunnan varajäsen 1927–1949. Helsingin kaupungin voikonttorin johtaja Salomaa oli 1917, elintarvikeministeriön maito- ja rasvatalousosaston päällikkö 1918–1919 ja kansanhuoltoministeriön kotieläinosaston toimistopäällikkö 1939–1940. Hän oli Vientikunta Munan perustajia ja sen johtokunnan jäsen 1921–1922. Salomaalla oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä, kuten Suomen Karjakeskuskunnan johtokunnan jäsenyys 1918–1919 ja hallintoneuvoston jäsenyys 1921–1937 ja Suomen Juustonvalmistajayhdistyksen johtokunnan varapuheenjohtajuus vuodesta 1944. Hänen johdollaan perustettiin 1946 Juustonvalmistajain Säätiö kannatusyhdistyksineen, joiden johdossa Salomaa toimi. Hän oli myös Helsingin kirkkovaltuuston jäsen 1927–1945 ja sitten kirkkohallintokunnan jäsen ja puheenjohtaja. Kauppaneuvoksen arvonimen Salomaa sai 1949.
Unto B. Eskola

Unto Bertel Eskola (1. joulukuuta 1913 Uskela – 28. huhtikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Eskolan vanhemmat olivat rakennusmestari Albert Jalmari Eskola ja Tyyne Saarinen ja puoliso vuodesta 1941 Ruth Maj-Lis Selin. Eskola tuli ylioppilaaksi Helsingin lyseosta 1933 ja valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta ekonomiksi 1936, kauppatieteiden kandidaatiksi 1941 ja kauppatieteiden maisteriksi 1946. Hän oli Oy Savo-Karjalan Tukkuliikkeen liikkeenhoidon neuvoja Viipurissa 1936–1940 ja Keskon neuvontaosaston johtaja 1941–1949, Helsingin konttorin johtaja 1949–1958, hallinnollinen johtaja 1958–1973 ja johtokunnan jäsen 1959–1973. Eskola oli myös Vakon Aunuksenlinnan konttorin johtaja 1943–1944 ja Sotevan konttoripäällikkö 1945–1946. Hänellä oli useita luottamustehtäviä. Erityisesti hänet muistetaan kaupan alan rationalisoinnin asiantuntijana ja kehittäjänä, joka toimi muun muassa kaupan teknillisen rationalisoinnin neuvottelukunnan Kateran puheenjohtajana neuvottelukunnan perustamisesta 1948 lähtien. Sotilasarvoltaan Eskola oli reservin kapteeni (1943). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1970.
Rutakon työväentalo

Rutakon työväentalo oli Sonkajärven kunnan kirkonkylässä sijainnut työväentalo. Rutakko oli laiton kunta nykyisen Sonkajärven alueella. 
Historiaa.
Rutakon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Yhdistyksen toiminta kuitenkin hiipui lähes saman tien. Vuonna 1909 se päätettiin herättää jälleen henkiin, ja mukaan liittyi noin 25 henkeä. Talo valmistui vuonna 1914. Se oli hirsirakenteinen, osin vanhasta rakennuksesta koottu. Kauppa, jonka mailla talo sijaitsi, hääti kuitenkin yhdistyksen pian, ja se joutui siirtämään talon toisaalle. Myös yhdistyksen jäsenmäärä notkahti jälleen näihin aikoihin: vuoden 1915 alussa jäseniä oli vain kuusi. Vuoden 1915 mittaan määrä kuitenkin nousi, ja vuoden lopussa jäsenluku oli ”neljässäkymmenessä”. Tuolloin alettiin myös suunnitella talon laajentamista. 
Ennen sisällissotaa talo oli siis toiminnassa joitakin vuosia, ja siellä järjestettiin esimerkiksi iltamia. Toukokuussa 1918 "Salmetar"-lehdessä kuitenkin kerrottiin, että yhdistys oli purkautunut ja lahjoittanut kaiken omaisuutensa paikalliselle suojeluskunnalle. Sosialidemokraattinen "Työn Voima" -lehti kertoi tapauksesta vuonna 1921, että suojeluskunta oli saanut ”lahjoituksen” aikaan uhkailemalla ja pelottelemalla työväenyhdistyksen jäseniä esimerkiksi vangitsemisella. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.
Kommunistien liitto

Kommunistien liitto voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Ukrajinskyi holos

Ukrajinskyi holos (, ’Ukrainan ääni’) oli ukrainankielinen lehti, joka ilmestyi Kanadassa Winnipegissä 1910–2018. Lehteä julkaisi Ukrainian Publishing Company (nykyisin Trident Press). Lehden perustajat olivat vapaamielisiä ukrainalaisia. Sen teemoja olivat kansansivistys, koulutus, taloudellinen riippumattomuus ja ukrainalainen nationalismi. Se oli ensimmäisiä lehtiä maailmassa, joka käytti itsestään sanan ”ruteeni” sijasta ”ukrainalainen”. Ukrainan itsenäisyystaistelun aikana se kannatti Keskusneuvostoa (Tsentralnaja Rada) ja sitten Ukrainan kansantasavaltaa. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli 1910–1921 Vasyl Kudryk. Vuodesta 1918 lehti oli Kanadan ukrainalaisen ortodoksisen kirkon (UOCC) epävirallinen lehti.
Lehden päätoimittajana on ollut monia tunnettuja amerikanukrainalaisia, kuten Myroslaw Stechishin, Taras Ferley, Vasyl Chumer, Danylo Lobai, Stepan Volynets. Lehteen yhdistettiin vuonna 1981 "Kanadijskyi farmer". Lehti julkaisi vuosittain kirjallista kalenteria, ja siinä oli vuoteen 1973 kulttuuriaiheita käsittelevä kuukausiliite.
Aino &amp; Hajonneet

Aino &amp; Hajonneet on 2020 Keravalla perustettu voimapop/punkrockia soittava yhtye. Yhtyeen musiikissa on vaikutteita niin punkrockista, power-popista, suomirockista kuin indierockistakin.
Bändi perustettiin pandemian iskiessä, kun aikaisempien bändien keikat ja muut kiireet loppuivat kuin seinään. Aino Laakso ja Petri Sinkkonen alkoivat tehdä musiikkia tietämättä onko tulossa levy vai biisejä, joita kukaan ei koskaan kuulisi. Maailman sulkeutuessa oli aikaa.
Sinkkonen ja Laakso saivat biisejä kasaan, ja bändiin pyydettiin soittajia. Yhtye äänitti itse viisi kappaletta ja julkaisi Youtubessa kappaleen "Hullui unelmii". Soundi arvioi kappaleen vuoden parhaaksi biisiksi
Yhtye solmi levytyssopimuksen ja valmisteli debyyttialbumin.
Debyyttialbumilta julkaistiin kolme singleä, "Tervetuloa mun vuoristorataan", "Yhdentekevää" sekä "Hullui unelmii".
Jo ennen albumin julkaisua bändi keikkaili ahkerasti ympäri Suomea, ja vauhti vain kiihtyi albumin julkaisun myötä.
Yhtyeen debyyttialbumi "Hullui unelmii" julkaistiin lokakuussa 2021 ja bändi soitti yli 40 keikkaa vuoden aikana covidtauosta huolimatta.
Lokakuussa 2022 yhtyeeltä ilmestyi musiikkivideo ja single "Tänään täällä" helmikuussa 2023 julkaistavalta toiselta albumilta ”"Kuluneita kaikuja”."
Energisistä keikoistaan ja karismaattisesta laulajastaan tunnetuksi tullut yhtye on keikkaillut koko olemassaolonsa ahkerasti klubeja ja festareita kiertäen.
Yhtyeen kolmas albumi "Enemmän kuin mitään muuta" julkaistiin syyskuussa 2024 (Svart Records). Albumin singleistä ”"Viimeiseen iltaan”" sekä ”"Sid &amp; Nancy”" saivat tuekseen myös videot. Kolmas single, ”"Aurinkomäki"”, soi myös tiuhaan eri radiokanavilla.
Syyskuussa 2024 uutisoitiin myös yhtyeen laulajan Aino Laakson liittyminen Sleepy Sleepers-yhtyeen naissolistiksi juhlakiertueelle.
Laatokanlinnan linnoitus

 
Laatokanlinnan linnoitus tai Vanhan-Laatokan linnoitus on Laatokanlinnassa sijaitseva keskiaikainen linnoitus. Sen varhaisin muoto oli puinen paaluvarustus. 1100-luvulla linnoituksen ympärille rakennettiin kiviset muurit kulmatorneineen ja kuusi kirkkoa, joita on jäljellä kaksi. 1900-luvun alussa linnoitus tuhoutui lähes kokonaan, mutta sitä on sen jälkeen kunnostettu. Linnoituksesta tehtiin Neuvostoliiton aikaan museo, joka esittelee Laatokanlinnan historiaa.
Virttaan työväentalo

Virttaan työväentalo on Alastaron kunnan (vuodesta 2009 lähtien osa Loimaata) Virttaan kylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Virttaan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905 nimellä Virtsanojan työväenyhdistys. Talo rakennettiin yhden lähteen mukaan vuonna 1906, toisen lähteen mukaan vuonna 1910. Todennäköisemmin vuosi 1910 on oikea, sillä yhdistys ilmoitti vasta vuonna 1912 SDP:n puoluetilastoon omistavansa talon.
Vuonna 1930 taloon tunkeutui 40-henkinen joukko, joka yritti kieltää työväenyhdistystä järjestämästä seuraavaksi illaksi suunniteltuja juhannusiltamia, tai muuten he laittaisivat talon nurkan alle pommin. Iltamat järjestettiin, mutta ne jouduttiin painostuksen alla keskeyttämään kahden tunnin jälkeen. 
Talo on vuonna 2022 edelleen Virttaan työväenyhdistyksen omistuksessa.
Toimintaa työväentalolla.
Taloa vuokrataan erilaisia tilaisuuksia varten. Vuonna 2017 siellä järjestettiin kylän yhteinen itsenäisyysjuhla. 
Rakennus.
Talo oli alun perin suorakaiteen muotoinen. Vuonna 1928 (toisen lähteen mukaan 1920) talo siirrettiin uudelle tontille, jonka yhdistys oli ostanut vuonna 1924. Samalla sitä laajennettiin niin, että pohjakaavasta tuli T:n muotoinen. Talossa on sali näyttämöineen, ravintola ja alun perin myös vahtimestarin asunto. Pihan puoleisessa julkisivussa oli molemmissa päädyissä eteisrakennelmat. Talo oli punaiseksi maalattu. Talo peruskorjattiin vuosina 1969–1973. Vuonna 2012 Virttaan työväenyhdistys sai valtiolta 9000 euroa avustusta talon korjaamista varten. Talon pinta-ala on 230 m².
Virtaan vesivoimalaitos

Virtaan vesivoimalaitos on Päijät-Hämeessä Sysmässä Tainionvirrassa vuodesta 1956 vuoteen 2012 toiminut pieni vesivoimalaitos. Siitä on käytetty myös nimeä Virtaankosken vesivoimalaitos. Voimala on toiminut Tainonvirran alimmalla osuudessaan noin 600 metriä Päijänteen suistosta.
Voimalaitos.
Voimalaitoksen pato ja muut rakennelmat olivat 62 metriä pitkät ja ne sulkivat koko joen. Padossa oli kolme sekä vanhaan että uuteen voimalaan liittyvää aukkoa, joiden leveydet olivat 3,86 metriä, 3,94 metriä ja 5,00 metriä. Aukkojen kynnyskorkeydet olivat 80,01 ja 80,06 metriä mpy. Padon harjakorkeus oli 82,44 metriä mpy. Tulva-aukkojen leveydet olivat 1,85 metriä, 2,82 metriä, 1,79 metriä, 3,96 metriä ja 2,37 metriä. Niillä kaikilla oli hieman eri kynnyskorkeudet.
Voimalaitosrakennuksessa oli käytössä kaksi vesiturbiinia, joiden yhteenlaskettu sähköntuotantoteho on 400 kilowattia. Voimalaitoksen keskimääräinen pudotuskorkeus oli 3,54 metriä, kun padon yläpuolinen vedenpinta sijaitsi yleensä 82,09 metrin korkeudella ja alapuolinen korkeus seurasi Päijänteen vedenpinnan vaihteluita. Yläpuolisen jokiosuuden vedenpinta ulottui Kaartin virralle asti. Padolla ei varsinaisesti säännöstelty yläpuolista vesistöaluetta, vaan sen kautta on juoksutettu Tainionvirran kautta tuleva kulloinenkin virtaama. Se on ollut keskimäärin 14,5 kuutiometriä sekunnissa. Voimalaitos on tuottanut vuodessa keskimäärin 2 500 megawattituntia sähköenergiaa.
Säännöstely ja kalatalousvelvoitteet.
Voimalaituksen lupaehdoissa on mainittu säännöstelyn velvoite. Vedenpinnan korkeus on padolla pysyttävä 81,71–82,15 metrin mpy. (N60+) välillä. Kun pinta nousee yläkorkeudelle, tulee kaikki tulvaluukut pitää auki ja kun pinta laskee alakorkeudelle, on tulvaluukut ja tubiiniluukut pidettävä suljettuina.
Kalatalousvelvotteisiin tuli vuonna 2006 kalatien rakentaminen. Sitä ei koskaan tehty, joten vuonna 2012 voimalan toimilupa keskeytettiin. Voimala oli siitä alkaen suljettuna ja loppuaikana oli Virtaankosken Voima Oy pyytänyt lupaehtoihin muutoksia muun muassa kalanistutuksien muodossa.
Historiaa.
Virtaankosken vesimyllylle oli ollut lupakirja vuodesta 1863 alkaen. Aluksi koskessa toimi parikin vesimyllyä, joiden osittaisten patojen väliin jäi vaelluskaojen mentävä aukko. Mutta 1910-luvulta alkaen joen sulki yhtenäinen pato, joka on tehostanut vesivoiman käyttöä. Vuonna 1956 rakennettiin koskeen voimalaitokselle patorakennelma ja voimalarakennus, jossa aloitettiin sähköntuotanto.
Päijänteen vaelluskalojen vaelltusreittien vapauttamisessa Tainionvirta on otettu erääksi kärkikohteeksi. Voimalaitos joutui vuonna 2012 virannomaisten vaatimuksesta lopettamaan toimintansa, koska se ei ollut hakennut toiminnalleen vuonna 2006 määrättyä ympäristölupaa. Ympäristöluvan tärkeäksi ehdoksi tuli kalatien rakentaminen. Voimalaitoksen omisti tuolloin Virtaankosken Voima Oy. Voimalaitos sai vuonna 2017 pysyttämispääöksen, mutta sille langetetut kalatalousvelvoitteet säilyivät.
Voimalaitos siirtyi vuoden 2022 alussa Hiitolanjoen Voima Oy:n omistukseen. Tarkoituksena on purkaa pato ja ennallistaa Tainionkoski. Jos syyskuussa irroitettiin voimalaitosrakennuksesta vesiturbiinit.
Turbaanikotilot

Turbaanikotilot (Turbinidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Turbaanikotilot jaetaan kahteen alaheimoon. Elossa olevia sukuja on 16, joista yksi ei kuulu kumpaankaan alaheimoon. Heimon lajien kuori on paksu ja sen sisäpintaa peittää helmiäinen. Muodoltaan kuori on turbaaninmallinen ja kierteinen tai kartiomainen. Turbaanikotiloiden kuoren pinta voi olla sileä tai siinä voi olla suuriakin piikkejä. Kuoren aukon sulkee kalkkinen kansilevy. Turbaanikotiloiden jalka on kookas, päässä on onkeroita ja silmät sijaitsevat varsien päissä. Heimon lajit voivat kasvaa suurimmillaan noin 20 cm pitkiksi.
Levinneisyys ja elintavat.
Turbaanikotiloita tavataan kaikista valtameristä. Ne elävät niin kivikkoisilla alueilla ja riutoilla kuin meriheinääkin kasvavilva alueilla. Heimon lajien ravintoa ovat levä ja muu eloperäinen aines.
Jyrkän-Kulvemäen työväentalo

Jyrkän-Kulvemäen työväentalo oli Sonkajärven kunnan Jyrkän tai Kulvemäen kylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Jyrkän-Kulvemäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1926. Vuonna 1928 yhdistyksessä oli 5 jäsentä, mutta vuonna 1931 jäseniä oli jo 20. Vuonna 1932 yhdistys osti torpan toimitalokseen. Talon vahtimestari asui torpassa ja kunnosti sitä. Yhdistyksen toiminta ilmeisesti hiipui välillä, sillä vuonna 1938 se päätettiin aloittaa uudelleen. 1930-luvun lopulla yhdistys myi talon.
Maatiaiskosken vesivoimalaitos

Maatiaiskosken vesivoimalaitos on Keski-Suomessa Sysmän Nuoramoisessa Tainionvirrassa toimiva pieni vesivoimalaitos. Se tunnetaan myös Nuoramoiskosken voimalana.
Voimalaitos.
Voimalaitos sijaitsee Tainionvirran Maatiaisjoen osuudella noin 600 metriä Nuoramoisjärven yläpuolella. Sen omistaa Maatiaiskosken Voimalaitos Ky.
Jyrkän työväentalo Honkapirtti

Jyrkän työväentalo Honkapirtti oli ensin Sonkajärven kunnan Jyrkän kylässä ja myöhemmin Kuopion kaupungin Ranta-Toivalan kaupunginosassa sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Jyrkän sosialidemokraattinen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1945. Samana vuonna se osti hirsisen talon kehikon, joka oli ollut autiona tuohikaton alla lähes 40 vuotta. Yhdistys kunnosti talon ja käytti sitä vuoteen 1956 saakka, jolloin se päätyi Kuopion sosialidemokraattisen piirin omistukseen. Piiri lahjoitti talon Työväen Sivistysliitolle, ja se siirrettiin vuonna 1972 Kuopion Ranta-Toivalaan kurssi-, kokous- ja huvihuoneistoksi. Siinä käytössä talo oli edelleen vuonna 1988. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa. 
Rakennus.
Talo oli täyshonkaa, ja sitä kutsuttiin toisinaan ”Honkapirtiksi”. Sen pinta-ala oli 94 m² ja korkeus 3,6 m. Talo oli sähköistetty.
Toimintaa työväentalolla.
Vuonna 1950 Sonkajärven Karjalaiset ry piti talossa Kalevalajuhlan. Honkapirtti oli TSL:lle siirryttyään opetus-, kokous-, illanvietto- ja juhlakäytössä.
Simonniemen työväentalo

Simonniemen työväentalo sijaitsee Simon kunnan Simonniemenkylässä, joka on kunnan kirkonkylä. Talon omistaa Vasemmistoliiton Simonniemen yhdistys.
Rakennus.
Simonniemen Työväentalo rakennettiin vuosina 1906–1908. Talo on hirsirunkoinen ja seinien korkeuden vuoksi tuettu molemminpuolisilla pystyhirsillä. Talo on vuorattu pystysuuntaisella lomalaudoituksella, joka on maalattu punaiseksi. Ikkunat, pystyhirret ja nurkkalaudat on maalattu valkoisiksi. Katto on maalattu peltikatto. Alkuaan lämmitys tapahtui pönttöuuneilla. Uunit ovat edelleen paikoillaan, mutta lämmitysjärjestelmän on öljykäyttöinen kuumailmapuhallin.
Rakennuksessa on sali, kahvila, keittiö ja eteinen. Talossa on kylmä vesi, viemäri, sähkö ja asunto (1997 tiedon mukaan). Sähkö on uusittu vuonna 2010 . 4910 m²:n kokoisella tontilla on myös puurakenteinen talousrakennus. Rakennuksen ulkoseinät on vuoden 1975 jälkeen maalattu kaksi kertaa. Peltikatto uusittiin vuonna 1995. Korjaukset on pääosin tehty talkootyönä.
Sekä talon että tontin omistaa Vasemmistoliiton Simonniemen yhdistys ry. Yhdistys on vuokrannut talon Simon Vasemmistoliiton kunnallisjärjestölle talon ylläpitoa ja korjausvellisuutta vastaan.
Kulttuurihistorialliset arvot.
Simonniemen työväentalo sekä arkkitehtonisesti että rakennusteknisesti arvoasemassa Lapin työväentalojen joukossa. Talo on yksi harvoista ennen sotia rakennetuista Lapin työväentaloista, ja talon korjaukset on tehty talon alkuperäistä henkeä vaalien.
Talon käyttö.
Aikaisemmin talo oli vain kesäkäytössä. Nykyisestä käytöstä ei ole tietoja.
David d’Angers

David d’Angers (oikealta nimeltään Pierre-Jean David) (12. maaliskuuta 1788 Angers – 6. tammikuuta 1856 Pariisi) oli ranskalainen kuvanveistäjä.
Elämä ja ura.
Vendéen kapinoissa taistelleen puusepän poika David lähti 1807 Pariisiin ja sai töitä Arc de Triomphe du Carrouselin koristeveistäjänä. Vähävaraisena elänyt David päsi vuonna 1809 Philippe-Laurent Rolandin oppiin. Ponnisteltuaan taloudellisesti puolitoista vuotta hän sai Angersin kunnalta pienen apurahan. Vuonna 1811 hän voitti Prix de Rome -palkinnon "Epaminondas"-teoksella. Palkinnon myötä hän vietti Roomassa viisi vuotta, jonka aikana hän oli erityisen innostunut Antonio Canovan teoksista.
Palattuaan Pariisiin vuonna 1816 lyhyen Lontoon-vierailun jälkeen hänelle avautui verrattain menestyksekäs ura. Hän sai Ranskassa monia virallisia toimeksiantoja, ja hän osallistui muun muassa vuonna 1824 Louvren Cour Carréen koristeluihin ja 1827 Arc de Triomphe du Carrousel muutostöihin.
Davidin rintakuvia ja medaljonkeja oli hyvin paljon, ja monet hänen aikansa kuuluisimmista miehistä ja naisista istuivat niiden mallina. Davidin tärkeimpiä teoksia ovat Panthéonin julkisivun reliefi, kenraali Jacques-Nicolas Gobertin muistomerkki Pariisin Père-Lachaise-hautausmaalla ja Louvressa oleva "Filopoimen". Yksi parhaista Davidin teoksista oli myös Johannes Gutenbergin patsas Strasbourgissa, mutta hän itse arvosti eniten Vendéen kapinoiden rumpalipojan Joseph Baran patsasta ja kreikkalaisen vapaustaistelija Markos Botzarisin muistomerkkiä, joka muodostuu nuoresta naishahmosta.
David toimi vuodesta 1826 myös École des Beaux-Artsin professorina. Heikentyneen terveyden takia hän joutui 1842 luopumaan opetustöistä, mutta hän jatkoi silti uraansa taiteilijana. David valittiin 1848 lyhytaikaisen Ranskan toisen tasavallan aikana Pariisin 11. arrondissementin pormestariksi ja perustuslakia säätäneen kansalliskokouksen jäseneksi. Hän joutui maanpakoon vuoden 1851 vallankaappauksen seurauksena mutta pystyi palaamaan Ranskaan jo seuraavana vuonna.