tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Melinda Czink

Melinda Czink (s. 22. lokakuuta 1982 Budapest) on unkarilainen tennispelaaja.
Tennisura.
2009.
Czink pääsi maailmanlistalla ensimmäistä kertaa top-50:een ja voitti ensimmäisen WTA-turnauksensa Quebecissa. Turnauksen semifinaalissa hän voitti Aleksandra Wozniakin 6–3, 6–3 ja finaalissa Lucie Safarovan 4–6, 6–3, 7–5. Lisäksi kauden aikana hän pääsi yhteen semifinaaliin ja neljään puolivälierään. Kauden lopussa hän pelasi Tournament of Championsissa Balissa, jossa hän hävisi Aravane Rezaille 3–6, 5–7 ja Sabine Lisickille 6–2, 6–7(1), 4–6.
2010.
Czink aloitti vuoden Brisbane International -turnauksella Australiassa seitsemänneksi sijoitettuna. Hän voitti Lucie Hradeckán ensimmäisellä kierroksella lukemin 6–4, 3–6, 6–3 ja Barbora Záhlavová-Strýcován toisella kierroksella 6–3, 2–6, 6–1. Puolivälierässä hän hävisi Justine Heninille 2–6, 6–3, 6–7(5). Samassa paikassa hän pääsi nelinpelin finaaliin Arantxa Parra Santonjan kanssa, mutta he hävisivät sen Andrea Hlaváckoválle ja Lucie Hradeckálle 6–2, 6–7(3), 4–10. Seuraavaksi hän pelasi Moorilla Hobart International -turnauksessa, jossa hän hävisi Gisela Dulkolle ensimmäisellä kierroksella lukemin 4–6, 2–6. Australian avoimissa Czink hävisi ensimmäisellä kierroksella Stefanie Vögelelle luvuin 5–7, 7–6(5), 7–9 ja Ranskan avoimissa Julia Görgesille luvuin 6–2, 6–3.
Jérémy Chardy

Jérémy Chardy (s. 12. helmikuuta 1987 Pau) on ranskalainen tennispelaaja. Chardy on voittanut yhden ATP-turnauksen kaksinpelissä ja kaksi turnausta nelinpelissä. Vuonna 2005 hän voitti poikien kaksinpeliturnauksen Wimbledonissa. Kaksinpelin maailmanlistalla hän on ollut parhaimmillaan sijalla 25 tammikuussa 2013.
Tennisura.
Chardy teki Grand Slam -debyyttinsä vuonna 2006 saatuaan villin kortin Ranskan avoimiin. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Jonas Björkmanin, mutta hävisi toisella kierroksella David Ferrerille. Vuonna 2008 Chardylle tuli Marracechin turnauksessa finaalitappio Gaël Monfilsia vastaan. Ranskan avoimiin hän sai villin kortin ja voitti toisella kierroksella maailmanliston kuudentena olleen David Nalbandianin luvuin 3–6, 4–6, 6–2, 6–1, 6–2. Seuraavaksi hän voitti Dmitry Tursunovin 7–6(1), 6–3, 6–4, kunnes hävisi neljännellä kierroksella Nicolas Almagrolle 7–6(0) 7–6(7), 7–5, vaikka hänellä oli eräpallo kaikissa kolmessa erässä.
2009.
Vuonna 2009 Chardy aloitti 1. kierroksen tappiolla Dohassa, ennen kuin pääsi puolivälieriin Sydneyssä, jonka hän hävisi Richard Gasquetille luvuin 6–2, 7–6(4). Australian avoimissa hän hävisi hallitsevalle mestarille, Novak Đokovićille toisella kierroksella luvuin 7–5, 6–1, 6–3.
Seuraavassa turnauksessaan Johannesburgissa hän pääsi semifinaaliin. Semifinaalissa hän voitti jälleen David Ferrerin lukemin 1–6, 7–6(9), 7–6(4), ja pääsi ensimmäisen kerran ATP-turnauksen finaaliin. Finaalin hän kuitenkin hävisi Jo-Wilfried Tsongalle luvuin 6–4, 7–6(5). Chardy hävisi avauskierroksella seuraavassa turnauksessaan, Open 13:ssa Marseillessa Novak Đokovićille 7–6(4), 6–4. Delray Beachin turnauksessa hän voitti Tommy Haasin luvuin 7–6(7), 6–3. Seuraavaksi hän voitti Andrei Golubevin 7–6(4), 7–5 ja Marcos Baghdatisin 7–6(7), 7–6(3). Semifinaalissa hän hävisi ykkössijoitetulle Mardy Fishille 6–4, 6–1.
Wimbledonissa Chardy hävisi ensimmäisellä kierroksella Andy Roddickille 6–3, 7–6(3), 4–6, 6–3. Seuraavaksi hän pelasi MercedesCupissa Stuttgartissa. Siellä hän voitti José Acasuson 6–2, 7–6(4), Martín Vassallo Argüellon 2–6, 6–3, 6–1, Mischa Zverevin 7–6(4), 6–1 ja Nicolas Kieferin 6–3, 7–5 ja pääsi toista kertaa urallaan ATP-finaaliin. Finaalissa Chardy voitti Victor Hanescun luvuin 1–6, 6–3, 6–4 ja otti samalla ensimmäisen ATP-turnausvoiton.
2010.
Kausi alkoi Chardylla huonosti. Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Brisbane International -turnauksessa, Heineken Openissa, Australian avoimissa ja SAP Openissa. Ensimmäisen voittonsa hän otti lopulta Regions Morgan Keegan Championshipsissä, kun hän voitti ensimmäisellä kierroksella turnauksessa toiseksi sijoitetun Fernando Verdascon luvuin 7–6(4), 6–3.
Sallan sota- ja jälleenrakennusajan museo

Sallan sota- ja jälleenrakennusajan museo esittelee Sallan, vuoteen 1936 Kuolajärven kunnan historiaa 1900-luvun alusta 1960-luvulle saakka.
Museon pysyvän näyttelyn ensimmäisessä osassa kerrotaan 20. vuosisadan alun elämästä ja elinkeinoista silloisella Kuolajärvellä, kuten Suomen itsenäistymistä edeltävistä vuosista ja sen jälkeisistä tapahtumista, Muurmannin legioonasta, läskikapinasta jne.
Näyttelyn toinen osa kertoo toisesta maailmansodasta Sallassa. Talvisodan alkaminen 1939 muutti elämän Sallassa ratkaisevasti. Siihenastisen itäosan seudut jouduttiin jättämään lopullisesti Moskovan rauhan myötä 1940. Paluuta ei ollut jatkosodankaan aikana 1941-1944, koska natsi-Saksan armeijan ja niiden kanssasotijoina olleiden suomalaisten joukkojen taistelurintamat Neuvostoliiton puna-armeijaa vastaan olivat lähellä. Talvi-, jatko- ja Lapin sota muodostuivat raskaiksi taisteluineen ja evakkomatkoineen.
Kolmas osa esittelee sodanjälkeistä jälleenrakennuksen aikaa, jonka myötä Sallasta tuli mm. Suomen suurimpia maidontuottajakuntia 1960-luvulla.
Ernst Wigforss

Ernst Wigforss (24. tammikuuta 1881 Halmstad – 2. tammikuuta 1977 Stora Hult, Båstadin kunta) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja dosentti Lundin yliopistossa. Hän toimi Ruotsin valtiovarainministerinä vuosina 1925–1926 ja 1932–1949, lukuun ottamatta lyhyttä katkosta vuonna 1936.
Ernst Wigforss oli maalari Frans Wigforssin ja Tekla Lindquistin poika. Hän kuului ylioppilasajasta asti Lundin yliopiston eliittiin. Wigforss oli Ruotsin ensimmäinen tärkeä sosiaalidemokraattinen valtiovarainministeri ja hänet lasketaan yhdeksi ruotsalaisen sosiaalidemokratian suurimmista ideologeista. Wigforss otti osaa kansankoti-ajatuksen kehittämiseen. Hän oli keskeinen keynesiläisen talouspolitiikan esittelijä Ruotsissa.
Menšikovin palatsi

Menšikovin palatsi () on barokkityyliä edustava rakennus Pietarin Vasilinsaarella Venäjällä.
Nevan rannalla sijaitseva palatsi on rakennettu vuosina 1710–1714 Pietari I:n läheistä työtoveria, ruhtinas Aleksandr Menšikovia varten. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Giovanni Fontana ja Gottfried Schädel.
Pilasterein koristellun kolmikerroksisen julkisivun yllä kohoaa korkea mansardikatto. Päärakennukseen liittyvä läntinen siipirakennus rakennettiin 1720-luvun alussa. Vuonna 1727 aloitettu itäinen siipirakennus valmistui vasta 1760-luvun lopulla. Rakennuksen sisustuksen sunnitteluun osallistuivat mm. arkkitehdit Jean-Baptiste Le Blond, Andreas Schlüter ja hoviarkkitehti Francesco Bartolomeo Rastrelli. Sisätiloista huomattavimpia ovat juhlallinen eteisaula, koristeellisin kaakelilaatoin sisustetut toisen kerroksen huoneet ja pähkinäpuisin paneelein verhottu Menšikovin työhuone.
Loistokkaasti sisustettu Menšikovin palatsi oli Pietarin ensimmäinen suuri kivirakennus. Siellä järjestettiin keisarillisen hovin juhlatilaisuuksia ja vastaanotettiin ulkomaiden lähettiläitä. Menšikovin jouduttua epäsuosioon palatsi takavarikoitiin valtiolle. Vuodesta 1732 lähtien siellä toimi kadettikoulu ja sen jälkeen sitä restauroitiin 1800-luvulla ja siellä toimi joukko-osaston museo.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen tiloissa kokoontui kesä-heinäkuussa 1917 ensimmäinen koko Venäjän työläisten ja sotilaiden edustajainneuvostojen kongressi. Neuvostoliiton aikana vuonna 1924 palatsin irtaimisto siirrettiin Eremitaašiin. Palatsi entistettiin vuosina 1956–1981. Vuonna 1967 rakennus luovutettiin Eremitaašin taidemuseolle. Julkisivu ja osa sisätiloista palautettiin alkuperäiseen asuun 1970-luvulla suoritetuissa restaurointitöissä. Nykyään palatsissa toimii 1700-luvun alun kulttuuria esittelevä Eremitaašin museo.
Menšikovin palatsin osoite on Universitetskaja naberežnaja 15. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Vasileostrovskaja.
Vilgort

Vilgort () on kylä ja maalaiskunta Permin aluepiirin Tšerdynin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Višeran sivujoen Kolvan varrella 16 kilometriä Tšerdynistä pohjoiseen.. Asukkaita on 641 henkeä (vuonna 2002).
Vylgortin pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1579. Sen nimi perustuu komipermjakin sanoihin "vil’" ’uusi’ ja "gort" ’koti, kylä’. 1700-luvun lopulta 1920-luvulle kylä oli Tšerdynin kihlakunnan Vylgortin volostin keskus. Nykyään siellä toimii maatalousyritys ja metsäteollisuuspiiri. Kylässä on lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto ja sairaala. Nähtävyyksiin kuuluu vuosina 1779–1810 rakennettu Kolminaisuuden kirkko, kunnanhallinnon rakennus (1906), koulutalo (1914) ja kauppias Timohinin talo. Lähistöllä on komipermjakkien muinaislinna sekä hauta- ja asuinpaikkoja 800–1100-luvuilta.
Robert Themptander

Oscar Robert Themptander (14. helmikuuta 1844 Tukholma – 30. tammikuuta 1897 Tukholma) oli ruotsalainen poliitikko ja virkamies. 
Robert Themptander oli luutnantti Nils Themptanderin ja Adolphina Laurentin poika. Hän opiskeli lakia Uppsalassa ja aloitti uransa virkamiehenä. Vuonna 1879 hänet nimitettiin ensimmäiseen kamariin. Arvid Possen hallituksessa hän oli valtioneuvos ja 1881 hänestä tuli valtiovarainministeri.
Robert Themptander oli Ruotsin nuorin pääministeri, jonka tehtävään hänet nimettiin 16. toukokuuta 1884. Hän oli tuolloin 40 vuotta ja 92 päivää vanha. Hän on edelleen nuorin henkilö, joka on toiminut Ruotsin pääministerinä. Vaalitappion jälkeen vuonna 1887 Themptander ehdotti kuninkaalle uusia vaaleja. Kuningas kieltäytyi, joten Themptander erosi tehtävästään. Hän toimi pääministerinä helmikuuhun 1888 saakka. 
Vuosina 1888–1896 hän oli maaherrana Tukholman läänissä.
Themptander kuoli Tukholmassa 30. tammikuuta 1897. Hänen kuolemansa 52 vuoden ja 351 päivän iässä tekee hänestä nuorimman koskaan kuolleen Ruotsin pääministerin. Hänet on haudattu Norra begravningsplatsenin hautausmaalle.
Alabugatin tataarit

Alabugatin tataarit ovat Venäjällä Kalmukian tasavallassa elävä turkkilainen etninen ryhmä. He asuvat Laganin piirin Severnojen kylässä (kalmukiksi ja tataariksi "Mangyt"). Ryhmän virallinen nimitys perustuu Kaspianmeren rannalla sijaitsevaan Alabugat-nimiseen paikkaan. Omakielisiä nimityksiä ovat "utarlar" (”utarilaiset”) ja "nogai". Vuonna 1852 Alabugatin tataareja laskettiin olleen 1200 henkeä. Vuonna 1987 heitä oli 422.
Ryhmä on muodostunut paimentolaisuutta harjoittaneiden nogaiden, uzbekkien, kalmukkien, turkmeenien, kazakkien ja tataarien sekoittumisen tuloksena. Tärkeimmän elementin muodostivat nogait. Alabugatin tataarien kieltä voidaan pitää erillisenä turkkilaisena kielenä, jossa on voimakasta kalmukkilaisvaikutusta. Kirjakielenä oli vanhastaan tataari, joka toimi kouluopetuksen välineenä vuoteen 1960 saakka. Nykyään Alabugatin tataarit osaavat äidinkielensä lisäksi venäjää ja kalmukkia, vanhempi sukupolvi myös tataaria.
World Rock’n’Roll Confederation

World Rock'n'Roll Confederation on vuonna 1984 perustettu rock 'n' swing -tanssien kansainvälinen järjestö. Sen historia yltää kuitenkin vuoteen 1974, jolloin perustettiin WRRC:n edeltäjä. Järjestön puheenjohtajana toimii Miriam Kerpan Izak. WRRC:n toimisto sijaitsee Ljubljanassa Sloveniassa.
Lajit ja sarjat.
WRRC pitää yllä seitsemää rankinglistaa:
Muita sarjoja:
Kilpailut.
Kilpailuiden järjestämistä voi anoa kaikki WRRC:n jäsenliittoihin kuuluvat urheiluseurat. WRRC:n alaisena järjestetään vuosittain noin 15-20 urheilutapahtumaa pääasiassa Euroopassa.
Kilpailut Suomessa.
Myös Suomi on järjestänyt muutamia kertoja kansainvälisiä kilpailuja. Viimeisimmät Suomessa järjestetyt kansainväliset kilpailut ovat:
12.4.2008 Rock 'n' Roll B-Class, Boogie Woogie Main Class sekä Boogie Woogie Juniors (Valkeakoski)
25.4.2009 Boogie Woogie Main Class, Boogie Woogie Juniors sekä Boogie Woogie Seniors (Raisio) Samalla kilpailtiin myös pohjoismaidenmestaruus kilpailut Rock 'n' Rollissa, Buggissa, Boogie Woogiessa sekä Lindy Hopissa.
17.3.2012 Valkeakoskella apianliikuntahallissa järjestettiin Rock 'n' Rollin lasten ja junioreiden euroopanmestaruus kilpailut. Lisäksi kilpailupäivään kuului myös Rock 'n' Roll B-Classin maailmancupin osakilpailu sekä Boogie Woogie Main Classin maailmancupin osakilpailu. Yhteensä suomessa vieraili noin 120 tanssiparia.
25.08.2018 Helsingissä kilpailtiin Boogie Woogien aikuisten, junioreiden ja senioreiden maailman cup -kilpailu sekä Rock 'n' Roll Freestyle luokan maailman cup.
27.04.2019 Järvenpäässä kilpailtiin Boogie Woogien aikuisten, junioreiden ja senioreiden maailman cup -kilpailu.
Näiden lisäksi muun muassa Kaarinassa on järjestetty WRRC:n alainen kilpailu vuonna 2002.
Maailmanmestarit.
Boogie Woogie.
Boogie Woogien maailmanmestaruus on jaettu vuodesta 1991 asti vuosittain. Eniten mestaruuksia on kerännyt Norja (9 kpl) ja toiseksi eniten Saksa (7 kpl). Eniten mestaruuksia on kerännyt saksalaispari Michael Grimm ja Andrea Schiffer, pari voitti maailmanmestaruuden peräti viisikertaa peräkkäin vuosina 1996-2000. Myös norjalainen Thorbjorn Solvoll Urskog on voittanut maailmanmestaruuden viisi kertaa, mutta kahden eri parin kanssa. Suomi voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa vuonna 2021, kun Masi Saurén ja Anna Tyutyunyuk voittivat maailmanmestaruuden Ukrainan Harkovassa.
Maailmanmestaruus.
Rock 'n' Rollin maailmanmestaruus on jaettu vuosittain vuodesta 1979 alkaen. Eniten mestaruuksia on voittanut Venäjä (9 kappaletta) ja toiseksi eniten Saksa ja Italia (7 kappaletta). Eniten mestaruuksia voittanut pari on Venäjän Ivan Youdin ja Olga Sbitneva (5 kappaletta). Myös tšekkiläinen Roman Kolb on voittanut maailmanmestaruuden viisi kertaa, kahden eri parin kanssa.
Astrahanin tataarit

Astrahanin tataarit (tataariksi Әстерхан татарлары, "Əsterxan tatarları") ovat yksi tataarien kolmesta alueellisesta pääryhmästä. He jakautuvat edelleen kolmeen etniseen alaryhmään: Jurtovin ja Kundrovin tataareihin sekä karagašeihin. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Astrahanin alueella asui 71 700 tataaria.
Astrahanin tataarien etnisestä alkuperästä on olemassa erilaisia käsityksiä. Yhden teorian mukaan Jurtovin tataarit ja karagašit polveutuvat nogaista. Toisen teorian mukaan Jurtovin tataarit ovat Astrahanin kaanikunnan asukkaiden jälkeläisiä. Jurtovin tataareihin on myöhemmin liittynyt muita ryhmiä (Kundrovin ja Bešaulin tataarit ym.), jotka yhdessä muodostavat Alabugatin tataariryhmän. Jälkimmäiset ovat alkuperältään etupäässä nogaita, joihin on sulautunut kazakkeja ja turkmeeneja.
Jurtovin tataareihin ovat sulautuneet jemekit, jotka olivat Astrahanin tataarien sotavangeiksi ottamien Kazanin ja krimintataarien jälkeläisiä. Muualta tulleita ryhmiä ovat myös agryžanilaiset, gilanilaiset ja buharalaiset, jotka asuivat Astrahanissa jo 1570-luvulla. Agryžanilaiset olivat alkuperältään Astrahaniin Multanista muuttaneita hindulaisia, jotka menivät 1760–1770-luvuilla tataarien kanssa naimisiin. Gilanilaiset olivat Iranin Gīlānin maakunnasta muuttaneita kristittyjä tateja. Buharalaisryhmän muodostivat islaminuskoiset uzbekit. Nämä kolme ryhmää sulautuivat Jurtovin tataareihin 1800-luvun lopulla.
Huomattava osa Astrahanin tataareista on alueelle 1700–1900-luvuilla muuttaneiden Volgan tataarien jälkeläisiä. Jo vuonna 1702 Astrahanista mainitaan paikallisten naisten kanssa naimisiin menneitä Kazanin tataareja. 1700-luvun lopulla Volgan ja Uralin tataareja alkoi muuttaa maaseudulle, missä he perustivat uusia kyliä tai asettuivat paikallisten tataarien kanssa samoihin kyliin. 1900-luvun alkuun mennessä lähinnä Jurtovin tataarien kanssa sekoittuneet uudisasukkaat muodostivat jo yli kolmasosan paikallisesta tataariväestöstä.
Tunnetuimpia Astrahanin tataareja on jalkapalloilija Rinat Dasajev.
Karagašit

Karagašit ovat yksi Astrahanin tataarien etnisistä alaryhmistä. He asuvat Venäjällä Astrahanin alueen Krasnyi Jarin ja Harabalin piireissä. Vuonna 1973 maaseudulla asuvia karagašeja arvioitiin olleen noin 5000 henkeä.
Alkuperältään karagašit ovat Pienestä Nogain ordasta 1700-luvun alkupuolella irtautunut nogairyhmä, jolla on myöhemmin ollut yhteyksiä Jurtovin tataareihin ja kazakeihin. Astrahanin alueen muihin nogailaisperäisiin ryhmiin verrattuna karagašit ovat säilyttäneet suhteellisen hyvin alkuperäisen kielensä ja kulttuurinsa. Tieteellisessä kirjallisuudessa heitä on nimitetty Kundrovin tataareiksi. Nykyään tätä nimitystä käytetään Volodarskin piirin Tuluganovkan kylässä asuvasta Jurtovin tataariryhmästä. Karagašien omakielinen nimitys on "karagač-nugai".
Karagašin kieli on nogaita, jossa on kazakkilaista vaikutusta. Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Vuoteen 1962 saakka kouluopetuksen välineenä oli tataarin kieli. Nykyään karagašit käyttävät kirjakielenään venäjää. 1980-luvun lopussa kouluissa alettiin opettaa nogaita.
Lubuntu

Lubuntu on Ubuntun johdannainen, jonka tarkoituksena on olla hyvin kevyt Linux-jakelu. Siinä oli alkujaan LXDE-työpöytä, mutta versiosta 18.10 alkaen Lubuntu siirtyi LXQt-työpöytäympäristöön. Pyrkimyksenä ovat hyvin alhaiset järjestelmävaatimukset toimivuuden takaamiseksi vanhemmilla henkilökohtaisilla tietokoneilla, minikannettavilla ja mobiililaitteilla. Tämä tarkoittaa kilpailua Xubuntun kanssa. Aikaiset arvostelut osoittavat, että Lubuntu käyttää muistia puolet vähemmän verrattuna Xubuntuun.
Termistö.
Nimi Lubuntu tulee alkujaan LXDE:n ja Ubuntun yhdistelmästä.
Historia.
Ubuntun versiosta 8.10 alkaen LXDE on ollut saatavilla valinnaisena pakettina. Se voidaan asentaa myös aiempiin Ubuntun versioihin. Helmikuussa 2009 Mark Shuttleworth kutsui LXDE-projektin tulemaan ylläpidettäväksi projektiksi Ubuntu-yhteisössä.
Maaliskuussa Mario Behling aloitti Lubuntu-projektin Launchpadissa, tuolloin myös varhainen projektin logo oli mukana. Elokuussa 2009 julkaistiin live-CD, joka oli ensimmäinen testaukseen tarkoitettu ISO-levykuva, mutta asennusmahdollisuutta ei vielä ollut. Joulukuussa 2009 julkaistiin ensimmäinen Alpha 1 ISO-testausta varten, joka oli esikatseluversio Lubuntu 10.04 Lucid Lynxistä. Lubuntu hyväksyttiin virallisesti Ubuntu-perheeseen vuonna 2011.
Julkaisuhistoria.
Lubuntun ensimmäinen LTS (long-term support) eli pitkään tuettu julkaisu julkaistiin 17. huhtikuuta 2014. Sitä tuettiin kolme vuotta.
Jeff Loomis

Jeff Loomis (s. 14. syyskuuta 1971 Appleton, Wisconsin) on yhdysvaltalainen kitaristi ja säveltäjä. Parhaiten hänet tunnetaan Nevermore-yhtyeen kitaristina. Vuosina 2014–2023 hän soitti Arch Enemy -yhtyeessä.
Loomis käyttää Jacksonin sähkökitaroita, ENGLin vahvistimia sekä Brian Mayn, Digitechin, Krankin ja Ibanezin efektipedaaleja.
Ura.
Loomis sai ensimmäisen soittimensa 9- tai 10-vuotiaana, muttei alkanut harjoittelemaan tosissaan ennen kuin täytti 15 vuotta. Teini-ikäisenä hän soitti muutamissa Wisconsinin paikallisissa cover-yhtyeissä ja kolmessa death metal -yhtyeessä ennen liittymistään asemaltaan vakiintuneempiin yhtyeisiin. Loomis pitää lempikitaristeinaan Yngwie Malmsteenia, Ritchie Blackmorea, Marty Friedmania, Jason Beckeria, Tony Iommia ja Brian Mayta.
Hän kävi koe-esiintymisessä Megadethin kitaristiksi 16-vuotiaana, korvaamaan yhtyeestä erotetun Jeff Youngin. Soitettuaan muutaman kappaleen yhdessä, Megadethin laulaja-kitaristi Dave Mustaine kiitti Loomista ja sanoi kuinka hänestä tulisi jonakin päivänä todella hyvä kitaristi, mutta hän ei ollut sopiva yhtyeeseen ikänsä takia. 
Loomis valittiin seattlelaisen Sanctuary kitaristiksi vuonna 1990. Sanctuary kuitenkin hajosi neljä kuukautta myöhemmin, koska kitaristi Lenny Rutledge halusi tehdä grunge-tyylistä musiikkia, johon myös yhtyeen levy-yhtiö painosti. Progressiivista metallia soittanut Nevermore perustettiin 1992, ja Loomis soitti siinä vuoteen 2011 asti. Loomis keskittyi sen jälkeen soolotuotantoonsa. Vuoden 2014 marraskuussa hänen ilmoitettiin liittyneen ruotsalaiseen melodista death metalia soittavaan Arch Enemy -yhtyeeseen. Hän lähti yhtyeestä joulukuussa 2023.
Niklas Hede

Niklas Hede (s. 14. toukokuuta 1969 Malmö, Ruotsi) on suomalaissaksalainen entinen jääkiekkoilija.
Ura.
Hede aloitti uransa kaudella 1989–1990 HIFK:ssa. Hän ei onnistunut murtautumaan heti HIFK:hon, joten hän haki pelituntumaa myös I-divisioonasta, jossa hän edusti Karhu-Kissoja ja FoPSia. Hede siirtyi kaudeksi 1993–1994 HPK:on ja teki läpimurtonsa SM-liigassa tehoilla 11+21=32. Kaudeksi 1994–1995 hän palasi HIFK:hon ja kaudeksi 1995–1996 taas HPK:hon. Hän oli tuolla kyseisellä kaudella HPK:n paras pistemies tehoilla 16+22=38.
Kaudeksi 1996–1997 Hede siirtyi Saksan DEL-liigan Eisbären Berlinin riveihin. Hän viihtyi Berliinissä neljä kautta: ensin kolme Eisbärenissä ja yksi Berlin Capitalsissa. Hede palasi kaudeksi 2000–2001 SM-liigaan ja siirtyi Ässiin. Paluu Suomeen jäi kuitenkin vain yhden kauden mittaiseksi ja hän siirtyi kaudeksi 2001–2002 EC Bad Tölzin riveihin, 2. Bundesligaan. Hede pelasi uransa loppuajan Saksassa ja hankki myös maan kansalaisuuden.
Hede on sittemmin pelannut 2. Bundesligaa myös EHC Straubing Tigersissa ja EV Eisbären Regensburgissa. Hän pelasi myös kauden 2005–2006 kevätkauden DEL-joukkue Hamburg Freezersissä. Hede pelasi kaudella 2009–10 EHC Münchenissä, Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa. Hän voitti sarjan mestaruuden keväällä 2010 ja lopetti pelaajauransa.
Hede toimi 2009-2011 Kiekko-Vantaa Idän valmennuspäällikkönä. Hän toimi myös YLE Urheilun asiantuntijana jääkiekon MM-kilpailuissa 2010.
Hede toimi 1.10.2011 alkaen HIFK:ssa (D-G) valmennuspäällikkönä.
Helmikuussa 2016 Hede nimitettiin EC Red Bull Salzburgin junioriakatemian urheilujohtajaksi. Pian hänen tilalleen johtoon tuli Helmut de Raaf Heden jatkaessa akatemissa, vastuualueenaan seuran alle 16-vuotiaat.
Aleksandre Tšeišvili

Aleksandre Tšeišvili (, ; 17. maaliskuuta 1903 nykyisen Ozurgetin piirikunnan Askanan kylä – 6. syyskuuta 1962 Alsfeld, Hessen) oli georgialainen neuvostokirjailija, joka vuonna 1958 loikkasi Länsi-Saksaan.
Aleksandre Tšeišvili syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän kävi Kutaisin reaalikoulun ja opiskeli vuosina 1922–1926 Tbilisin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa. Sen jälkeen hän työskenteli yliopistossa ja muissa korkeakouluissa historiallisen ja dialektisen materialismin sekä myöhemmin venäläisen ja länsieurooppalaisen kirjallisuuden opettajana. Vuonna 1928 hän liittyi NKP(b):n jäseneksi. Vuosina 1930–1932 hän vietti kaksi vuotta Berliinissä. 
Tšeišvilin ensimmäinen proosateos ”Svanetia satulasta nähtynä” ilmestyi vuonna 1929. Seuraavana vuonna häneltä julkaistiin kokoelma maatalouden kollektivisoinnista kertovia kirjoituksia ”Prikatiirin muistiinpanoja”. Vuonna 1934 Tšeišvili osallistui Neuvostoliiton kirjailijaliiton ensimmäiseen edustajakokoukseen. Samana vuonna hän meni naimisiin lääkäri Ketevan Tšeišvilin kanssa. Avioliitosta syntyi kaksi poikaa.
Vuonna 1936 Tšeišvili alkoi kirjoittaa ensimmäistä romaaniaan nimeltä "Lelo". Länsigeorgialaisen teekolhoosin elämästä kertovan romaanin ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1938. Toisen maailmansodan aikana kirjailija laati joukon isänmaallisia kertomuksia, jotka vuonna 1943 julkaistiin erillisenä kirjasena ”Kotoinen ääni”. Samana vuonna hän väitteli kandidaatiksi Važa-Pšavelan runoudesta.
Vuonna 1948 Tšeišvili muokkasi uudelleen "Lelon" ensimmäisen osan ja kirjoitti sille jatko-osan, jotka ilmestyivät seuraavana vuonna yhtenä kirjana. Vuonna 1951 teos sai Stalin-palkinnon. Romaania pidettiin aikanaan yhtenä georgialaisen neuvostokirjallisuuden parhaista saavutuksista.
1950-luvulla Tšeišvili jatkoi opetus- ja tieteellistä työtään yliopistossa ja Georgian tiedeakatemian kirjallisuuden instituutissa. Hän toimi myös venäläisen ja länsieurooppalaisen kaunokirjallisuuden kääntäjänä. Samaan aikaan ilmestyivät sivistyneistön elämää kuvaavat romaanit ”Korkea aalto” ja ”Kultainen hämähäkinseitti”.
Kirjailija toimi Neuvostoliiton vastavakoilun agenttina vuodesta 1936 lähtien. Vuosina 1957–1958 hän kävi kahdesti Itä-Saksassa. Toisella kerralla marraskuussa 1958 hän hakeutui Itä-Saksan kirjamessujen aikana Länsi-Berliiniin ja haki turvapaikkaa Länsi-Saksasta. Tšeišviliä epäiltiin aluksi vakoilijaksi, mutta vuonna 1961 Ansbachin hallinto-oikeus myönsi hänelle turvapaikkaoikeuden. Kirjailija kuoli seuraavana vuonna nopeasti edenneen sairauden aiheuttamaan sydänveritulppaan.
Zhou Libo

Zhou Libo (oikealta nimeltään "Zhou Shaoyi", 9. elokuuta 1908 Yiyang, Hunan – 25. syyskuuta 1979) oli kiinalainen kirjailija.
Keskikoulun jälkeen Zhou Libo opetti alkeiskoulussa laskentoa, kunnes hän vuonna 1928 matkusti opiskelemaan Shanghain yliopistoon. Pian hänet erotettiin yliopistosta poliittisen toimintansa vuoksi. Vuonna 1933 Zhou vangittiin lakkoon osallistumisen takia. Vapauduttuaan elokuussa 1934 hän liittyi Kiinan kommunistiseen puolueeseen. 
Vuodesta 1934 lähtien Zhou toimi vasemmistokirjailijoiden liitossa, käänsi kiinaksi venäläistä kirjallisuutta ja matkusteli eri puolilla Kiinaa. Vuonna 1939 Zhou siirtyi Yan’aniin, jossa hän asui sotavuosien ajan. Hänen ensimmäinen kertomuksensa ilmestyi vuonna 1941. Vuonna 1944 hänestä tuli ”Vapautuksen päivälehden” kirjallisuusliitteen toimittaja. Vuonna 1946 Zhou osallistui maareformin toteuttamiseen koillis-Kiinassa. Tämän ajan kokemuksia kuvaa kaksiosainen romaani ”Rajumyrsky” (1948–1949), joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. Toinen romaani ”Teräsvirta” (1955) herätti vähemmän huomiota. Zhoun pääteoksena pidetään vuosina 1958 ja 1960 ilmestynyttä romaania ”Suuria muutoksia vuoristokylässä”. Kiinan kulttuurivallankumouksen aikana kirjailija oli jonkin aikaa vankilassa. Hän pääsi palaamaan Pekingiin 1970-luvun lopulla. Zhoun viimeinen teos oli vuoden 1945 taisteluja kuvaava kertomus ”Yö Xiangjoella” (1978).
Vedetään hatusta

Vedetään hatusta on suomalainen viihdeohjelma, jota esitetään MTV3-kanavalla 18. syyskuuta 2010 alkaen. Ohjelma perustuu brittiläiseen ohjelmaformaattiin "Whose Line Is It Anyway?" ja muistuttaa myös suuresti vuonna 1991 esitettyä viihdesarjaa "Nyhjää tyhjästä". Ohjelmassa näyttelijät esittävät improvisoiden komediallisia tehtäviä. Ohjelmassa ei ole käsikirjoitusta tai ylipäätään minkäänlaista ennakkosuunnittelua, ja pisteitä annetaan sattumanvaraisesti eikä niillä ole merkitystä. 
Ensimmäinen tuotantokausi.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi kuvattiin kesällä 2010 studioyleisön edessä, ja sen esittäminen alkoi 18. syyskuuta 2010 ja päättyi 20. marraskuuta 2010. Ensimmäisellä kaudella ei nähty vierailevia näyttelijöitä. Jaksot esitettiin lauantai-iltaisin kello 19:30–20:00. Näyttelijöinä nähtiin Hannu-Pekka Björkman, Aku Hirviniemi, Ria Kataja ja Kari Ketonen. Juontajana toimi Ville Myllyrinne.
Toinen tuotantokausi.
Toisen tuotantokauden jaksot kuvattiin touko-kesäkuussa 2011. Kauden esittäminen alkoi 2. lokakuuta 2011 ja päättyi 4. joulukuuta 2011. Jaksot esitettiin sunnuntai-iltaisin.
Toisella kaudella vanhoista näyttelijöistä mukana jatkoi ainoastaan Aku Hirviniemi, uusina näyttelijöinä nähtiin Riku Nieminen ja Minttu Mustakallio sekä juontajana Mikko Kuustonen. Lisäksi toisella kaudella nähtiin jokaisessa jaksossa myös vieraileva näyttelijä. 
Kolmas tuotantokausi.
Sarjan kolmas tuotantokausi kuvattiin kesällä 2012, ja sen esitys alkoi 16. syyskuuta 2012 ja päättyi 25. marraskuuta 2012. Jaksot esitettiin sunnuntai-iltaisin kello 21:05-21:30. Vakionäyttelijöinä nähtiin Aku Hirviniemi, Minttu Mustakallio, Riku Nieminen ja Jaakko Saariluoma. Viidessä eri jaksossa nähtiin myös vieraileva esiintyjä.
Kolmannella tuotantokaudella ohjelmassa ei ole enää juontajaa, vaan voice-overina kuullaan Petteri Summanen. Näyttelijät käyvät vuorollaan vetämässä tehtävän isosta mustasta hatusta. Pisteitä ei myöskään anneta, eikä kukaan näyttelijä lue jakson lopuksi lopputekstejä.
Kolmannen tuotantokauden vierailijat jaksoittain.
28. lokakuuta 2012 ohjelmaa ei esitetty kunnallisvaalien tulosillan vuoksi.
Neljäs tuotantokausi.
MTV tiedotti marraskuussa 2017, että Vedetään hatusta palaa ruutuun keväällä 2018. Ohjelman juontajana nähdään Jenni Pääskysaari, sekä vakioesiintyjinä Roope Salminen, Sara-Maria Heinonen ja Ernest Lawson.
Uusi kausi alkoi 6. huhtikuuta 2018. Olli Äkräs säesti kohtauksia ja muutamissa jaksoissa Heinosen korvasi Antto Hinkkanen.
Koisu

Koisu () on useiden Venäjän Dagestanin vuoristoseudulla virtaavien jokien nimitys. Niistä tärkeimmät ovat Sulakin alkujoet "Andijskoje Koisu" ja "Avarskoje Koisu".
Andijskoje Koisu (Андийское Койсу) saa alkunsa kahdesta Georgian puolelta virtaavasta joesta. Sen pituus on 144 kilometriä (pisin alkujoki mukaan laskettuna 192 kilometriä), valuma-alueen laajuus 4810 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama 69,6 kuutiometriä sekunnissa.
Avarskoje Koisu (Аварское Койсу, yläjuoksulla "Džurmut", Джурмут) saa alkunsa Guton-vuoren rinteeltä ja virtaa Nukatl-harjanteen ohi kapeassa laaksossa, joka usein syvenee kanjoniksi. Sen pituus on 178 kilometriä, valuma-alueen laajuus 7660 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 95 kuutiometriä sekunnissa.
Karakoisu (Каракойсу) on Avarskoje Koisun 93 kilometriä pitkä sivujoki, johon yhtyy 81 kilometrin pituinen Kazikumuhskoje Koisu (Казикумухское Койсу). Karakoisun varrella sijaitsee Gergebilin vesivoimalaitos.
Dustin Brown (tennispelaaja)

Dustin Brown (s. 8. joulukuuta 1984 Celle, Saksa) on saksalais-jamaikalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 64 tammikuussa 2016 ja nelinpelissä sijalle 43 toukokuussa 2012. Hän on voittanut neljä ATP-haastajaturnausta kaksinpelissä ja 12 nelinpelissä. Lisäksi nelinpelissä hänellä on kaksi ATP-turnausvoittoa. Alkuvuodesta 2010 hän oli korkeimmalle koskaan sijoitettu jamaikalainen tennispelaaja. Hän on voittanut Rafael Nadalin kahdesti ATP-kiertueella, häviämättä hänelle kertaakaan.
Ura.
Heinäkuussa 2003 Brown pääsi karsintojen kautta ensimmäiseen ATP-turnaukseensa Newportissa. Hän hävisi avauskierroksella Bob Bryanille. Elokuussa 2009 hän voitti Samarkandin ATP-haastajaturnauksen. Johannesburgin ATP-turnauksessa helmikuussa 2010 hän voitti avauskierroksella turnauksen neljänneksi sijoitetun Marco Chiudinellin, toisella kierroksella Laurent Recoudercin, mutta hävisi kolmannella kierroksella Stéphane Robertille. Huhtikuussa hän voitti Johannesburgin ATP-haastajaturnauksen. Newportin ATP-turnauksessa heinäkuussa hän voitti Björn Phaun sekä maailmanlistan 19:nneksi sijoitetun Sam Querreyn, mutta hävisi puolivälierissä Brian Dabulille.
Bežtan osa-alue

Bežtan osa-alue () on muodollisesti Tsuntan piiriin kuuluva kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Käytännössä piirin oikeudet omaava alue muodostettiin vuonna 1991, kun Tsuntan piirikeskus siirrettiin Bežtan kylästä Kideroon. Asukkaita osa-alueella on 9800 henkeä (vuonna 2009).
Bežtan osa-alue sijaitsee Dagestanin lounaisosan vuoristoseudulla. Lännessä se rajoittuu Tsuntan ja idässä Untsukulin piireihin sekä etelässä Georgiaan. Osa-alue kuuluu Avarskoje Koisun ja muu osa Tsuntan piiristä Andijskoje Koisun jokilaaksoon. Niitä yhdistävä Genuhin sola on talvella usein suljettuna voimakkaan lumentulon takia.
Osa-alueeseen kuuluu viisi maalaiskuntaa: Bežta, Gunzib, Hašarhota, Katšalai ja Tljadal. Katšalain kunta sijaitsee Babajurtin piirin alueella. Hallinnollinen keskus on Bežtan kylä, josta on 274 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan.
Asukkaista 84,6 % on bežtalaisia, 10,6 % gunzibejä ja 4,8 % tsezejä. Heidän puhumansa kielet kuuluvat dagestanilaisten kielten avaarilaisen ryhmän tseziläiseen alaryhmään. Sivistyskielinään asukkaat käyttävät avaaria ja venäjää.
Alueen pääelinkeino on karjanhoitoon keskittynyt maatalous. Teollisuutta seudulla ei ole. Suuri osa väestöstä saa toimeentulonsa eläkkeistä ja sosiaaliavustuksista. Tulevaisuudessa pyritään kehittämään erityisesti matkailuelinkeinoa.
Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen "Tsijab gumru" (”Uusi elämä”).
Luettelo elossa olevista yli 110-vuotiaista

Ohessa on luetteloituna maailman 10 vanhinta elossa olevaa henkilöä, joiden ikä on todistettu. Kaikki ovat yli 110-vuotiaita. Lisäksi myös ohessa listattu erikseen viisi maailman vanhinta elossa olevaa miestä.
Joni Harjula

Joni Harjula (s. 16. toukokuuta 1983 Kotka) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan pääasiassa pelintekijä.
Urheilu-ura.
Harjula aloitti pääsarjauransa vuonna 2001 KTP:ssä. Seuran paidassa hän voitti vuonna 2004 Suomen cupin ja SM-pronssia. Kaudeksi 2005–2006 Harjula siirtyi Tampereen Pyrintöön. Harjula ehti jo harkita uransa lopettamista kesällä 2009 voitettuaan Pyrinnössä SM-pronssia ja cup-hopeaa, mutta teki Pyrinnön kanssa jatkosopimuksen. Kausilla 2009–2010 ja 2010–2011 Harjula ja Pyrintö voittivat Suomen mestaruuden. Kaudella 2011-2012 Harjula pelasi maaliskuuhun asti seuran II-joukkueessa I-divisioonassa, jossa hän oli sarjatason paras suomalainen pisteidentekijä 18,6 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. Maaliskuussa hän palasi Pyrinnön edustusjoukkueeseen. Kauden 2012–2013 päätteeksi Harjula valittiin Divari A:n vuoden pelaajaksi.
Syksyllä 2013 Harjula teki pelaajasopimuksen I-divisioona A:ssa pelaavan BC Nokian kanssa.
Harjula päätti kilpauransa BC Nokian paidassa keväällä 2017.
Harjula työskentelee liikunnanohjaajana Varalan urheiluopistolla.
Musée d'Art Moderne de la Ville de Paris

Musée d'Art Moderne de la Ville de Paris on Pariisissa sijaitseva modernin taiteen museo, joka avattiin vuonna 1961. Museo sijaitsee osoitteessa 11 Avenue du Président Wilson Palais de Tokyon tiloissa 16. arrondissementissa.
Taidevarkaus 2010.
Musée d'Art Moderne de la Ville de Parisiin murtauduttiin 20. toukokuuta 2010. Tekijä, joka pääsi sisään ilmeisesti ikkunasta, vei museosta noin sadan miljoonan euron edestä tauluja. Alun perin varastettujen taulujen arvoksi arvioitiin huomattavasti enemmän, mutta viranomaiset korjasivat arviota myöhemmin. Varastetut taulut olivat Pablo Picasson "La Pigeon aux petits pois", Henri Matissen "La Pastorale", Georges Braquen "L'Olivier prés de l'Estaque", Amedeo Modiglianin "La Femme à l'éventail" ja Fernand Légerin "Nature morte aux chandeliers".
Kazimierz Funk

Kazimierz Funk (23. helmikuuta 1884 Varsova – 19. marraskuuta 1967) oli puolalainen biokemisti, joka loi käsitteen vitamiini. Funk esitti, että tiettyjen ravintoaineiden puute aiheuttaa puutostiloja. Hän myös löysi yhden B-ryhmän vitamiiniyhdisteen, toisen niasiiniyhdisteistä, nikotiinihapon.
Vuonna 1911 Funk osoitti riisistä erotetun niasiinin parantavan beriberin kyyhkysillä. Funk ajatteli ensin yhdisteen olevan jokin riisiuutteen amiini. Tästä juontaa juurensa nimitys vitamiini, "vitaali-amiini".
Funk tutki laajasti eläinhormoneja, varsinkin miessukupuolihormoneja, sekä syövän, diabeteksen ja vatsahaavan biokemiaa. Hän paransi monien lääkkeiden tuotantomenetelmiä ja kehitti useita uusia tuotteita omissa laboratorioissaan.
Amerikan puolalainen tieteiden ja taiteiden instituutti PIASA jakaa Kazimierz Funkin mukaan nimettyä palkintoa merkittävistä luonnontieteellisistä saavutuksista.
Behaviour

Behaviour on Pet Shop Boys -duon vuonna 1990 julkaisema pop-albumi. Se on yhtyeen viides albumi, jos mukaan lasketaan remix-albumi Disco. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin nimellä Behavior.
Levystä julkaistiin remasteroitu kahden cd:n versio vuonna 2001.
Gaspard Monge

Gaspard Monge (9. toukokuuta 1746 Beaune, Ranska – 28. heinäkuuta 1818 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko, joka tunnetaan deskriptiivisen geometrian keksijänä.
Mongen vanhemmat olivat Jacques Monge ja Jeanne Rousseaux. Lapsena Gaspard Monge kävi koulua Beaunessa kahden veljensä kanssa ja myöhemmin, vuodesta 1762 vuoteen 1764 Lyonissa. Lyonissa hänestä tuli fysiikan opettaja vain 17-vuotiaana.
Myöhemmällä iällään Monge loi perustan deskriptiiviselle geometrialle toimiessaan piirtäjänä
Mézièresin École royale du génie -oppilaitoksessa. Koska koulu oli tarkoitettu aatelisille, ei Monge saanut varsinaisesti opiskella laitoksessa. Myöhemmin vuonna 1769 Monge palkattiin kuitenkin opettajaksi kouluun.
Monge toimi aktiivisesti Ranskan suuren vallankumouksen eteen ja muun muassa toimi vuosina 1792–1793 laivastoministerinä. Hän oli myös perustamassa École polytechniqueä ja sen edeltäjää, École normalea, joissa hän myös opetti.
Mikel San José

Mikel San José Domínguez (s. 30. toukokuuta 1989 Pamplona, Navarra, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja,mutta on pelannut paljon myös keskikenttäpelaajan paikkaa.
Seurajoukkueura.
Pamplonalaissyntyinen San José pelasi jalkapalloa paikallisessa yleisseurassa Chantreassa kuusivuotiaasta kuusitoistavuotiaaksi, minkä jälkeen hän vaihtoi Athleticin junioreihin. Kesällä 2007 hän siirtyi englantilaiseen Liverpooliin, jonka reservijoukkueessa hän pelasi säännöllisesti kahden kauden ajan.
San José osallistui Liverpoolin edustusjoukkueen harjoituskaudelle kesällä 2009, mutta kaudeksi 2009–2010 hänet lainattiin takaisin Athleticiin hakemaan kokemusta korkeimmalta sarjatasolta. Hän debytoi Athleticissa 17. syyskuuta 2009 vaihtopelaajana Eurooppa-liigan ottelussa Austria Wieniä vastaan. Hankalan alkukauden jälkeen hän nousi joulukuussa joukkueen avauskokoonpanoon ja pelasi kauden aikana lopulta kaikkiaan 25 Primera Divisiónin ja viidessä Eurooppa-liigan ottelussa. Kauden päätteeksi Athletic käytti lainasopimuksessa olleen noin kolmen miljoonan euron osto-option ja hankki San Josén pelaajaoikeudet jälleen vakituisesti itselleen.
Maajoukkueura.
San José on pelannut Espanjan nuorten maajoukkueissa ja oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2007.
Matchless

Matchless on vanhin brittiläinen moottoripyörämerkki, jonka ensimmäiset mallit valmistettiin 1900-luvun alussa. Tehtaan perusti Henry Herbert Collier vuonna 1899, ja se sijaitsi Plumsteadissa Lontoossa. Tehdas lopetti toimintansa 1966. Pyörällä kilpailtiin paljon, ja Collier voitti ensimmäisen yksisylinteristen kilpailun ensimmäisessä Mansaaren TT-ajoissa vuonna 1907.
Pyöriä on tuotu myös Suomeen. Esimerkiksi Matchless D80 Sports 500 -mallia maahantuotiin kaikkiaan kymmenkunta, joista on vielä jäljellä kolme. Ainakin yhtä näistä kunnostetaan ajokelpoiseksi.
Sozopol

Sozopol () on kaupunki Bulgariassa. Se sijaitsee Mustanmeren rannikolla 35 kilometriä etelään Burgasista. Vuoden 2009 lopussa Sozopolissa asui 5 410 asukasta.
Historia.
Antiikki.
Sozopol on yksi vanhimmista kaupungeista Bulgarian Mustanmeren rannikolla. Ensimmäiset merkit asutuksesta voidaan ajoittaa pronssikaudelle. Antiikin aikana paikalla sijaitsi kreikkalainen siirtokunta nimeltä Apollonia. 200-luvulla jaa. kaupungin nimeksi tuli "Sozopolis", mistä nykyisen kaupungin nimi on muuntunut.
Täältä tulee Pyhät Tepot

Täältä tulee Pyhät Tepot on Pyhät Tepot -yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 26. toukokuuta 2010. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 47.
Resurrection (Guerilla Maabin albumi)

Resurrected on Guerilla Maabin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2002. Kahden levyn Slowed &amp; Chopped -versio julkaistiin 1. tammikuuta 2006.
Aurora (Ontario)

Aurora on 47 629 asukkaan (2006) kaupunki Ontarion provinssin eteläosassa Kanadassa. Kaupunki sijaitsee viimeisen jääkauden jälkeensä jättämällä Oak Ridges Moraine -harjanteella, noin 20 kilometriä pohjoiseen provinssin pääkaupungista Torontosta. Aurora kuuluu Suur-Toronton metropolialueeseen ja suurempaan Kultaisen hevosenkengän talousalueiseen.
Auroran ystävyyskaupunki on ruotsalainen Leksand.
Historia.
Viimeisen jääkauden vetäytyessä jäämassat jättivät jälkeensä laajan Oak Ridges Morainen soraharjun, joka ulottuu lännessä Niagaran harjanteelta aina 160 kilometrin päässä Peterboroughin kaupungin lähellä sijaitsevalle Rice Lake -järvelle saakka. Jään vetäydyttyä alueella asui paleointiaaneja, joista myöhemmin kehittyi metsämaan kulttuurit, joiden kauppareitit ulottuivat suurimpaan osaan Pohjois-Amerikkaa ja jopa Väli-Amerikkaan saakka. Eurooppalaisten saapuessa alueelle siellä asui lähinnä irokeeseja.
Auroran alue avautui asutukselle 1790-luvulla, kun Ylä-Kanadan varakuvernööri John Graves Simcoe päätti vuonna 1793 jatkaa Torontoon johtavaa Yonge Street -katua Holland Landingin kylään, ja kadun varrelle kaupunki perustettiin. Vuonna 1804 ensimmäinen uudisasukkaille tärkeä valssimylly rakennettiin nykyisen kaupungin alueelle, joka käynnisti alueen asuttamisen. Yksi ensimmäisistä asukkaista oli kauppias Richard Machell, joka perusti alueelle kauppa-aseman ja kylää kutsuttiinkin hänen mukaansa nimellä "Machell's Corners". Alueen ensimmäiset siirtolaiset olivat pääosin kveekareita ja Yhdysvaltain vapaussodassa taistelleita brittiläisiä lojalisteja. Rautatie kylään valmistui vuonna 1853, ja seuraavana vuonna kylän nimi vaihtui nykyiseen muotoonsa Auroraksi.
Vuonna 1863 Aurorasta tuli virallisesti kylä, ja sen väkiluku oli tuolloin 700 asukasta. Kaupunkioikeudet sille myönnettiin vuonna 1888, jolloin väkiluku oli jo 2 107 asukasta.
Mansikkakarnevaalit

Mansikkakarnevaalit on Suonenjoella vuosittain järjestettävä tapahtuma, joka osuu mansikkasadon kypsymisen aikaan. Karnevaalit on järjestetty vuodesta 1970 lukien vuosittain kolmea vuotta, 1984, 2003 ja 2020, lukuun ottamatta.
Karnevaalien tapahtumapaikka on vuodesta 2008 ollut Kaatron koulun kenttä. Tapahtuman toiminnanjohtaja on Pertti Nyyssönen. Tapahtuman aikana muun muassa valitaan Mansikkatyttö ja järjestetään mansikansyöntikilpailu.
Mansikkakarnevaalit on ollut ainoita Suomessa järjestettäviä viihdetapahtumia, johon ei myydä pääsylippuja.
Paikallinen elinkeinoelämä ja Suonenjoen kaupunki on aiemmin sponsoroinut tapahtumaa, ja työryhmä hankki tuloja mainosmyynnillä, toripaikoilla ja karnevaaliravintolalla. Perjantai-iltana kaupungin halki kulkee karnevaalikulkue, jossa yritykset voivat esitellä toimintaansa ja kädentaitojaan. Vuonna 2011 arvioitiin kadun varrella olleen jopa 10 000 katselijaa. Viihdetaiteilijat esiintyvät karnevaalien esiintymislavalla. Vuonna 2011 esiintyi mm. Jani Jalkanen ja Hänen Orkesterinsa. Karnevaalien ohjelmaan kuului myös mansikkakirkko sekä taiteilija Kari Tapion muistomerkin julkistaminen. Koko viikonlopun aikana paikkakunnalla arvellaan vierailleen yli 20 000 vierasta. Vuonna 2025 karnevaaleilla esiintyvät muun muassa Hugo, J. Karjalainen, Mirella, Popeda ja Rodeo.
Seppo Heikkisen romaanissa Mansikkakarnevaalit liikutaan vuoden 1978 mansikkakarnevaalien tapahtumissa.
Guillermo García-López

Guillermo García-López (s. 4. kesäkuuta 1983 La Roda) on espanjalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut ATP-listan sijalla 23.
Tennisura.
Toukokuussa 2009 hän otti uransa ensimmäisen ATP-turnausvoiton Austrian Openissa. Turnauksen finaalissa hän voitti Julien Benneteaun 3–6, 7–6(1), 6–3. Maaliskuussa BNP Paribas Openissa García-López voitti turnauksen toisella kierroksella turnauksen kahdeksanneksi sijoitetun Marin Čilićin ja kolmannella kierroksella 26:nneksi sijoitetun Thomaz Belluccin. Neljännellä kierroksella Juan Monaco voitti García-Lópezin.
Vuonna 2010 syys-lokakuun vaihteessa García-López voitti Thailand Openin välierässä maailmanlistan ykkösen, Rafael Nadalin ja finaalissa Jarkko Niemisen luvuin 6–4, 3–6, 6–4.
Viimeisimmät kaksinpelin ATP-turnausvoittonsa García-López on saavuttanut Casablancassa vuonna 2014 sekä Zagrebissa ja Bukarestissa vuonna 2015. Nelinpelissä hänellä on kolme turnausvoittoa.
Pierre de Meuron

Pierre de Meuron (s. 8. toukokuuta 1950) on sveitsiläinen arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi Zürichin teknillisestä yliopistosta ETH Zürichistä vuonna 1975.
Vuodesta 1978 lähtien Meuron on työskennellyt yhdessä Jacques Herzogin kanssa perustamassaan arkkitehtitoimistossa Herzog &amp; de Meuron. Vuonna 2001 Meuron ja Jacques Herzog saivat yhdessä arvostetun Pritzker-palkinnon.
Katalaasitesti

Katalaasitesti on grampositiivisten kokkien erotteluun käytetty testi. Katalaasi on tietyillä bakteereilla esiintyvä entsyymi, joka hajottaa vetyperoksidia vedeksi ja hapeksi. Sen tehtävänä on suojata bakteeria elimistön vetyperoksidia käyttäviltä immuunimekanismeilta. Katalaasitestillä voidaan erotella grampositiiviset kokit toisistaan, sillä stafylokokit ja mikrokokit sisältävät katalaasia, mutta streptokokeilta, enterokokeilta ja laktokokeilta katalaasi-entsyymi puuttuu.
Testin suoritus.
Katalaasitesti voidaan suorittaa vain elävästä bakteeriviljelmästä. Tutkittavaa bakteeria siirretään pieni määrä objektilasille, johon lisätään tippa vetyperoksidia. Positiivinen tulos näkyy kuplimisena hapen vapautuessa vetyperoksidin hajotusreaktiossa.
Irlannin ralli

Irlannin ralli oli mukana FIA:n rallin MM-sarjassa 2000-luvulla. 
Vuonna 2006 ralli oli kandidaatti MM-sarjaan ja se oli mukana MM-sarjassa kaudella 2007. Vuonna 2008 ralli ei ollut MM-sarjassa, mutta palasi sarjaan kaudella 2009.
Irlannin ralli ei ollut mukana vuoden 2010 kalenterissa. Seuraavan kerran ralli kaavailtiin pidettäväksi vuonna 2011, mutta ralli peruuntui televisiointiin liittyvien ongelmien vuoksi.
Ralli on Irlannin suurin urheilutapahtuma yli 250 000 paikan päällä olevalla katsojallaan ja TV-katsojilla 180 maassa.
Irlannissa on järjestetty myös Circuit of Ireland Rally -kilpailua vuodesta 1931 lähtien.
Erikoiskokeet.
Vuoden 2007 rallin ajankohtana oli 15.-18. marraskuuta. Ralli aloitettiin erikoiskokeella Stormontin parlamenttitalojen alueella Belfastissa. Muut erikoiskokeet ajettiin luoteis-Irlannissa Sligon, Fermanaghin, Donegalin, Leitrimin, Tyronen, Roscommonin ja Cavanin kreivikunnissa. Fermanaghin ja Tyronen kreivikunnat kuuluvat Pohjois-Irlantiin ja muut Irlannin tasavaltaan.
Ahtyn piiri

Ahtyn piiri (, lezgiksi Ахцегь район, "Ahtseg raion") on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1120 neliökilometriä. Asukkaita on 31 800 henkeä (vuonna 2009).
Ahtyn piiri sijaitsee Dagestanin eteläosan vuoristoseudulla. Luoteessa se rajoittuu Rutulin, pohjoisessa Kurahin, idässä Magaramkentin ja kaakossa Dokuzparan piireihin sekä lounaassa Azerbaidžaniin. Piirin halki virtaa Samur-joki.
Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa: Ahty, Džaba, Fi, Gdym, Hnov, Hrjug, Jalak, Kaka, Kaluk, Lutkun, Smugul, Uhul ja Zryh. Hallinnollinen keskus on Ahtyn kylä, josta on 260 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan.
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 98,0 % on lezgejä ja 1,6 % venäläisiä.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon sekä vihannesten, hedelmien ja perunan viljelyyn. Työkykyisestä väestöstä yli puolet käy ansiotöissä piirin ulkopuolella.
Piirissä toimii ammattikoulu, kaksi lasten musiikkikoulua, taidekoulu, kerhotaloja, kirjastolaitos sekä kotiseutu- ja taidemuseo. Paikallislehtenä ilmestyy lezginkielinen "Tsiji dunja" (”Uusi maailma”).
Nähtävyyksiin kuuluvat Ahtyn sillat, moskeija, venäläisten vuonna 1839 rakentama linnoitus sekä kuumat kivennäisvesilähteet.
Akušan piiri

Akušan piiri (, dargiksi Ахъушала район, "Ahušala raion") on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1934 perustetun piirin pinta-ala on 640 neliökilometriä. Asukkaita on 52 400 henkeä (vuonna 2009).
Akušan piiri sijaitsee Dagestanin keskiosan vuoristoseudulla. Pohjoisessa se rajoittuu Levašin, idässä Sergokalan, etelässä Dahadajevin ja Kulin sekä lännessä Lakin piireihin.
Piiriin kuuluu 25 maalaiskuntaa: Akuša, Alihanmahi, Ameterkmahi, Balhar, Burgimakmahi, Butri, Dubrimahi, Gapšima, Geba, Gerhmahi, Ginta, Kavkamahi, Kassagumahi, Kurikmahi, Mugi, Nahki, Natsy, Šukty, Tanty, Tebekmahi, Tsugni, Ullutšara, Urhutšimahi, Usiša ja Verhni Mulebki. Hallinnollinen keskus on Akušan kylä, josta on 132 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan.
Asukkaista valtaosa on dargeja. Balharin kylässä asuu lakeja.
Seudun pääelinkeino on karjanhoitoon keskittynyt maatalous. Lisäksi viljellään viljaa, vihanneksia ja hedelmiä. Piirin alueella louhitaan kalkkikiveä. 
Koulujärjestelmään kuuluu mm. 30 keskikoulua, kaksi lyseota, lukio ja lasten luomistyön keskus. Kulttuurilaitoksia ovat kirjastot ja kerhotalot. Paikallislehtenä ilmestyy darginkielinen "Barhdešla guni" (”Totuuden tie”).
Nähtävyyksiä ovat Gapšiman, Mugin, Nahkin, Natsyn, Tsugnin, Ullutšaran ja Usišan kylien vanhat moskeijat, Gapšiman, Mugin ja Natsyn linnoitusrakennelmat ja vartiotornit, Gapšiman vanha sauna, Nahkin ja Usišan kyläkaivot, Daud Usišinskin talo ja mausoleumi Usišassa, šeikki Ali-Gadži Akušinskin talo ja hauta Akušassa, Akušan vanhat hallintorakennukset sekä lakien kansallissankari Davdi Balharskin talo Balharissa. Piirissä toimii Tšindirtširon laskettelukeskus.