tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Naton sotilasoperaatiot

Naton sotilasoperaatiot alkoivat neljäkymmentä vuotta sen jälkeen, kun Pohjois-Atlantin puolustusliitto Nato oli perustettu vuonna 1949. Perustajiin kuuluivat 12 Euroopan maata sekä Yhdysvallat ja Kanada. Ensimmäiset vuosikymmenet Nato lähinnä piti kokouksia ja harjoitti Neuvostoliiton tutkavalvontaa. Kun kylmä sota päättyi Neuvostoliiton hajoamiseen vuonna 1991, kollektiivinen puolustus jäi pienempään rooliin ja Naton toiminnassa alkoivat korostua kriisinhallinta ja avustustehtävät. Niitä kertyi 2020-luvulle tultaessa yli kaksikymmentä. Nato on osallistunut myös neljään suureen sotilaalliseen konfliktiin 2020-luvulle mennessä.
Bosnian sota 1992–1995.
Vuonna 1992 Nato asetettiin valvomaan YK:n asettamia lento- ja asevientialueita. Vuonna 1994 nähtiin ensimmäinen lentokieltoon liittyvä taistelutehtävä, kun F-16-hävittäjät tuhosivat Banja Lukan yllä 28. helmikuuta 1994 neljä Bosnian serbiarmeijan hävittäjä-pommittajaa.
Vuonna 1995 YK:n hollantilaiset rauhanturvaajat seurasivat, kun Bosnian serbit tappoivat Srebrenicassa yli 7 000 bosniakkia, jotka olivat paenneet turvaan kaupunkiin. Nato teki YK:n rauhanturvaajien pyynnöstä ilmaiskuja, jotka kohdistuivat Bosnian serbijohtoon ja sotilastukikohtiin. Tämä pakotti serbit Daytonin rauhansopimukseen joulukuussa 1995. Rauhansopimuksen jälkeen Nato jatkoi kriisinhallintaa ja rauhanturvaamistoimia vuoteen 2004 saakka.
Jugoslavian pommitukset ja Kosovon sota 1999.
Nato pommitti Jugoslaviaa 78 päivää operaatiossa Allied Force. Se jatkui Kosovossa maaliskuusta kesäkuuhun. Pommitusten taustalla oli Jugoslavian presidentin Slobodan Miloševićin suunnitelmallinen etninen väkivalta maan albaaniväestöä kohtaan. Pommitukset tappoivat noin 500 siviiliä. Naton läsnäolo jatkui Kfor-rauhaturvaoperaationa. Pommitusten tarkoitus oli pysäyttää Jugoslavian väitetty "Operaatio Hevosenkenkä", jonka tarkoituksena olisi ollut tappaa Kosovon albaaniväestö tai ajaa heidät Albanian puolelle. Kyseessä olisi ollut Jugoslavian kansanarmeijan toteuttama albaaniväestön kansanmurha. Pommitus toteutettiin operaatiosta saatujen tiedustelutietojen perusteella. 
Afganistanin sota 2001–2021.
Vuosina 2003-2014 Nato johti Isaf-kriisinhallintaoperaatiota Afganistanissa ja sen jälkeen tuki Afganistanin turvallisuusjoukkoja vuoteen 2021 saakka, jolloin maasta vetäydyttiin. Suurimmillaan Isaf oli vuonna 2012. Tällöin siihen kuului 130 000 sotilasta ja muuta työntekijää. Afganistan merkitsi Natolle pitkää ja vaikeaa hanketta. Se päättyi, kun Yhdysvallat päätti vetäytyä maasta vuonna 2021. Sen jälkeen Afganistan päätyi äärijärjestö Talibanin käsiin.
Libya 2011.
Nato aloitti sotatoimet Libyassa maaliskuussa 2011 tarkoituksena suojata väestöä Muammar Gaddafin hallinnon hirmuteoilta. Nato valvoi lentokieltoaluetta ja asevientikieltoa ja iski sotilaskohteisiin sekä suojasi siviilejä. Sotatoimet päättyivät lokakuussa 2011 Gaddafin kuolemaan kapinallisten käsissä. Naton koneet olivat pommittaneet myös Gaddafin pakosaattuetta.
Nordisk Film -palkinto

Nordisk Film -palkintoa on jaettu Suomessa vuodesta 2019. Palkinto on rahamääräisesti suurin suomalainen elokuvapalkinto. Vuonna 2022 palkinnon rahallinen arvo oli 20 000 euroa. Palkinto jaetaan vuosittain ja sen saajan valitsee riippumaton, elokuvantekijöistä koostuva tuomaristo.
Palkinnon lahjoittaa "Nordisk Film -säätiö" ("Nordisk Film Fonden"), joka on osa "Egmont-säätiötä". Egmont-säätiö on kaupallinen säätiö, johon kuuluu medialiiketoimintaa harjoittava kaupallinen kokonaisuus sekä hyväntekeväisyyskokonaisuus, joka tukee avun tarpeessa olevia lapsia ja nuoria vuosittain noin 13 miljoonalla eurolla. Elokuvaa ja elokuvantekijöitä tukeva Nordisk Film -säätiö on itsenäinen osa Egmont-säätiötä.
Palkinnon myöntäminen aloitettiin Tanskassa 1996 ja Norjassa 2015.
Minttu Heimovirta

Minttu Heimovirta on suomalainen biologi, eräopas, tietokirjailija ja tiedetoimittaja, joka työskenteli Ylellä tiede- ja luonto-ohjelmien toimittajana 2005-2018. Hän asuu Ylläksellä ja omistaa Pihka Outdoors -vaellusyrityksen.
Heimovirta opiskeli biologian kandidaatiksi Englannissa Anglia Ruskin Universityssä Cambridgessa. Helsingin yliopistossa hän suoritti maisteriopinnot pääaineenaan ekologia ja evoluutiobiologia ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2007. Ennen Ylen toimittajan uraa hän suoritti Cambridgessä "Broadcasting in Natural History" -kurssin ja päätyi sen innoittama Ylelle töihin.
Ylellä Heimovirta on tehnyt mm. Prisma studio ja Puoli seitsemän-ohjelmia sekä yhdessä dokumenttiohjaaja Markku Sipin kanssa neliosaisen sarjan "Elävät puut", jossa käsitellään puiden keskinäisiä viestejä, aisteja ja lisääntymistä. Heimovirran ensimmäinen tietokirja "Sutinaa ja suhmurointia" (Kirjapaja 2022) käsittelee samaa aihepiiriä. Teoksessaan hän kertoo hauskoina tarinoina Suomen luonnossa esiintyvien eläin- ja kasvilajien elintavoista.
Eero E. Toivonen

Eero Ensio Toivonen (4. elokuuta 1903 Eura – 23. heinäkuuta 1983 Porvoo) oli suomalainen opettaja, maanviljelijä ja koulun- ja järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Toivosen vanhemmat olivat opettaja Kaarlo Vihtori Toivonen ja Elina Josefina Lukkala ja puoliso vuodesta 1934 agronomi Salli Rakel Vainio. Toivonen tuli ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta vuonna 1923 ja valmistui agronomiksi vuonna 1929. Hän oli valmistuttuaan Pienviljelijäin Keskusliiton karjatalouskonsulentti vuoteen 1934 asti ja siirtyi sitten Siipikarjanhoitajain Liiton sihteeriksi. Sen yhteydessä hän oli myös Siipikarjanhoitokoulun opettaja ja johtaja Hämeenlinnassa 1935–1939 ja "Siipikarja"-lehden päätoimittaja 1935–1942. Maanviljelijänä Pornaisissa Toivonen toimi 1945–1966. Hän oli Vientikunta Munan hallintoneuvostossa vuodesta 1947 ja toimi sen puheenjohtajana 1952–1974. Sota-aikana Hankkijan neuvontaosaston hoitajana työskennellyt Toivonen oli myöhemmin myös Hankkijan hallintoneuvoston jäsen. Hän toimi Helsingin yliopiston maatalouskauppaopin ylimääräisenä opettajana 1944–1947. Toivonen oli Pornaisten kunnanvaltuuston puheenjohtaja 1946–1956 sekä vuodesta 1961 ja hänellä oli myös muita luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1963.
Zmijiv

Zmijiv (; ) on kaupunki Itä-Ukrainassa, Harkovan alueen Tšuhujivin piirissä. Kaupunki sijaitsee Donetsin oikealla puolella (länsirannalla), joen sivuhaara Možin yhtymäkohdassa, maanteitse 42 kilometriä aluekeskus Harkovasta eteläkaakkoon, ja 41 kilometriä piirikeskus Tšuhujivista lounaaseen.
Kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 14 071 (2021), vuoden 2001 väestönlaskennassa asukkaita oli ollut 16 976; enemmistö asukkaista oli ukrainalaisia. Zmijiv oli aiemmin (1923-2020) Zmijivin piirin hallintokeskus, mutta kesän 2020 aluehallinnon uudistuksessa se liitettiin osaksi laajenettua Tšuhujivin piiriä.
Kaupungin aseman Zmijiv sai ensimmäisen kerran vuonna 1797. Neuvostoaikana vuonna 1928 kaupunkityyppisen taajaman asema ja 1948 kaupungin asema. Vuosina 1976–1990 paikkakunnan nimenä oli Hotvald () Klement Gottwaldin mukaan,
Manuel Bento

Manuel Galrinho Bento (25. kesäkuuta 1948 – 1. maaliskuuta 2007) oli portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edusti liigatasolla kotimaassaan Barreirensea kausina 1967–1972 ja Benficaa kausina 1972–1992. Hän voitti Portugalin liigamestaruuden kymmenen kertaa ja Portugalin cupin kuusi kertaa. Hänet valittiin Portugalin vuoden jalkapalloilijaksi 1977.
Bento pelasi Portugalin maajoukkueessa 63 maaottelua vuosina 1976–1986. EM-kilpailuissa 1984 hän pelasi täydet minuutit kaikissa kolmessa alkulohko-ottelussa ja jatkoaikatappioon päättyneessä välieräottelussa Ranskaa vastaan. Syksystä 1984 alkaen hän oli maajoukkueen kapteeni, missä tehtävässä hän oli satunnaisesti toiminut aiemminkin. MM-kilpailuissa 1986 hän pelasi voitokkaan alkulohko-ottelun Englantia vastaan mutta loukkaantui sitten harjoituksissa eikä pelannut enää kahdessa muussa alkulohko-ottelussa, jotka Portugali hävisi.
Kari Ilmonen

Kari Ilmonen (s. 24. elokuuta 1956 Pietarsaari) on suomalainen runoilija, lauluntekijä ja muusikko. Elantonsa Ilmonen hankki pääasiassa Jyväskylän yliopiston Kokkolan yliopistokeskus Chydeniuksessa (ent. Chydenius-Instituutti) vuosina 1985–2020.
Elämä.
Kari Ilmonen on yhteiskuntatieteiden tohtori Joensuun yliopistosta. Lisensiaattitutkintonsa hän suoritti Jyväskylän yliopistossa (sosiologia) vuonna 1994. Maisterintutkinto on Oulun yliopistosta (kasvatustiede) vuodelta 1982. Väitöskirja vuodelta 1998 on otsikoltaan "Kulttuuri alueen käyttövarana – Kulttuuripolitiikan hallitsevat ja marginaaliset diskurssit Keski-Pohjanmaalla."
Työuransa Ilmonen teki pääasiassa Kokkolan yliopistokeskus Chydeniuksessa (Jyväskylän yliopisto). Hän toimi siellä koulutussuunnittelijana, tutkijana, tutkimusjohtajana ja professorina vuodesta 1985. Vuonna 2020 hän jäi työeläkkeelle. Aluetieteen dosentuuri (pääteema kulttuuriteollisuus) Vaasan yliopistossa on ollut voimassa vuodesta 2005. Ilmoselle myönnettiin työurastaan Chydenius-mitali vuonna 2020.
Ilmosen kotikaupunki on Pietarsaari mutta hän asuu pääosin Kruunupyyssä Luodonjärven rannalla. Ilmosella on neljä aikuista lasta.
Runous ja musiikki.
Kari Ilmonen on julkaissut kuusi runokokoelmaa. Ensimmäinen runokokoelma "Merkkien sade" julkaistiin vuonna 1993 (Like). Muut julkaisut ovat "Aamun karpalo" (Like 1995), "Nevernever" (Like 2000), "Lyhtyjä lakeuksilla" (Länsirannikko 2009), "Kuollut puu, elävä oksa" (Länsirannikko 2014) ja "Boforeja Jaakobin kaupungista" (Länsirannikko 2018). Ilmoselle myönnettiin kirjallisuuden Chydenius-palkinto vuonna 2018.
Musiikin saralla Ilmonen perusti pietarsaarelaisen "St. Petersaari" -yhtyeen 1970-luvun lopulla ja oli siinä mukana yhtyeen kaikki aktiivivuodet 1978–1982 ja 2007–2021. Ilmonen on säveltänyt ja sanoittanut folkrock-kappaleita, joita on julkaissut St. Petersaaren nuoruusvaiheessa Kompass Records ja yhtyeen seniorivaiheessa Rocket Records. 2020-luvun alussa Rocket Records julkaisi St. Petersaarelta muutaman digisinglen. St. Petersaaren koko musiikkituotanto löytyy Spotifystä ja YouTubesta. Ilmonen on sanoittanut myös pietarsaarelaisen progeyhtyeen Fantasian musiikkia.
Vuonna 2003 Like julkaisi Ilmosen musiikkiaiheisen tutkimuksen "Soittajille soppaa - koulutuksen haasteet rytmimusiikissa."
Vuosina 1988–1992 Ilmosella oli Kokkolassa yhtye Kari Ilmonen Band (Kari Salli, Esa Tarvainen ja Ari Tarvainen), joka julkaisi vuonna 1991 vinyylisinglen Pohjoisen kaupungissa / Tammikuun viimeisenä päivänä. St. Petersaari teki kappaleista myöhemmin uudet levytysversiot.
Syksyllä 2022 Rocket Records julkaisi digikanavilla Ilmosen (sävellykset, sanoitukset ja laulu) singlet Luonnonvaloa ja Erotessa. Vuonna 2023 vuorossa olivat digisinglet Kesä 66 ja Murheinen lokki. Studiossa mukana olivat Ilmosen lisäksi Simo Pirttimaa (sovitukset, kitarat, mandoliini ja taustalaulu), Hannu Pirttimaa (bassokitara), Thomas Lindström (rummut) ja Eija Nygård (huilu).
Vuonna 2024 Ilmonen julkaisi digialustoilla kaksi singleä: Uus parempi todellisuus ja Pieni unisinfonia. Mukana studiossa olivat Tommi Lahtonen (rummut, kitarat ja koskettimet), Antti Hokkala (kitara) ja Eija Nygård (huilu).
Vuoden elokuvatuottaja

Vuoden elokuvatuottaja on vuodesta 1997 alkaen jaettu suomalainen elokuva-alan palkinto. Palkinnon jakamisen aloitti Suomen elokuvatuottajien keskusliitto. Yhdistys vaihtoi nimensä "Elokuvatuottajat ry":ksi vuonna 2017. 
Yhdistyksen toiminta päättyi 2018, kun Elokuvatuottajat ry:n lisäksi kolme muuta audiovisuaalisen alan tuottajien edunvalvonta- ja tekijänoikeusyhdistystä, "SATU ry", "Audiovisual Finland ry" (aikaisemmin "Favex ry") ja "Tuotos ry" siirsivät toimintansa uuteen yhdistyksen nimeltä "Audiovisual Producers Finland – APFI ry". 
"APFI" on jatkanut palkinnon vuosittaista jakamista.
Palkinnon ovat saaneet kaksi kertaa elokuvatuottajat Aki Kaurismäki, Misha Jaari, Mark Lwoff, Marko Röhr, Tero Kaukomaa, Jussi Rantamäki ja Jani Pösö. Kolme kertaa palkinnon on voittanut elokuvatuottaja Petri Jokiranta.
Carlos Manuel

Carlos Manuel Correia dos Santos (s. 15. tammikuuta 1958 Moita) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänen liigauransa kesti vuodesta 1975 vuoteen 1994, ja hän pelasi kotimaansa lisäksi puoli vuotta Sveitsissä. Hänet valittiin Portugalin vuoden jalkapalloilijaksi 1985.
Carlos Manuel edusti seuratasolla kotimaassaan CUF Barreiroa 1975–1978, Barreirensea 1978–1979, Benficaa 1979–1987, Sportingia 1988–1990, Boavistaa 1990–1992 ja Estorilia 1992–1994. Hän voitti Portugalin liigamestaruuden vuosina 1981, 1983, 1984 ja 1987 sekä Portugalin cupin vuosina 1980, 1981, 1983, 1985, 1986, 1987 ja 1992. Vuonna 1983 hän pelasi UEFA-cupin kaksiosaisessa loppuottelussa, jossa Benfica hävisi belgialaisseura Anderlechtille yhteismaalein 1–2. Vuoden 1988 alkupuoliskon Carlos Manuel pelasi Sveitsissä Sionin joukkueessa.
Carlos Manuel pelasi Portugalin maajoukkueessa 42 maaottelua vuosina 1980–1986 ja teki niissä kahdeksan maalia. EM-kilpailujen 1984 karsinnoissa hän teki maalin kotiottelussa Suomea ja vierasottelussa Puolaa vastaan. EM-lopputurnauksessa hän pelasi avauskokoonpanossa kaikissa kolmessa alkulohko-ottelussa mutta jäi vaihtopelaajaksi jatkoaikatappioon päättyneessä välieräottelussa Ranskaa vastaan. MM-kilpailujen 1986 karsinnoissa Carlos Manuel teki maalin kotiottelussa Tšekkoslovakiaa sekä vierasotteluissa Maltaa ja Länsi-Saksaa vastaan. Kaukolaukauksella syntynyt maali Länsi-Saksaa vastaan toi Portugalille 0–1-voiton ja paikan MM-lopputurnaukseen. Pelaajien ja Portugalin jalkapalloliiton välisten riitojen edeltämän MM-turnauksen ensimmäisessä ottelussa Portugali voitti Englannin, ja Carlos Manuel teki jälleen ottelun ainoan maalin. Portugali hävisi kaksi muuta otteluaan eikä selviytynyt alkulohkosta jatkoon. Siihen päättyi myös Carlos Manuelin maajoukkueura.
Lähteet.
Diklooriheptoksidi

Diklooriheptoksidi (Cl2O7) tai klooriheptoksidi on kloorin ja hapen muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus.
Huoneenlämpötilassa diklooriheptoksidi on väritöntä nestettä. Aine liukenee veteen ja hydrolysoituu hitaasti perkloorihapoksi. Yhdiste on stabiilein kloorin oksideista, mutta on silti hyvin vahva hapetin. Reaktio orgaanisten aineiden kanssa voi olla hyvin kiivas. Alkeenien kanssa diklooriheptoksidi moudostaa alkyyliperkloraatteja. Diklooriheptoksidi voi räjähtää iskun tai kuumennuksen vaikutuksesta.
Diklooriheptoksidia valmistetaan perkloorihapon ja fosforipentoksidin reaktiolla ja muodostunut diklooriheptoksidi tislataan alipaineessa. Toinen tapa on kloorin tai klooridioksidin hapetus otsonilla.
2 HClO4 + P2O10 → Cl2O7 + 2 H2PO3
Giovanni Leonardi

Pyhä Giovanni Leonardi (1541 Diecimo, Lucca, Italia – 8. lokakuuta 1609 Rooma, Italia) oli italialainen pappi, pyhimys ja yhteisön "Ordo Clericorum Regularium Matris Dei" perustaja. Hän toimi apteekkarin harjoittelijana, opiskeli papiksi ja vihittiin papiksi vuonna 1572. Mies keräsi joukon maallikkoja työskentelemään sairaaloissa ja vankiloissa. Hän perusti hiippakunnallisten pappien yhteisön vuonna 1574 jonka paavi Klemens VII hyväksyi 13. lokakuuta 1595. Mies kuoli tautiin hoitaessaan sairaita Roomassa. Hän eli seuraavien 13 paavien hallintokausien aikana: Paavali III (1534-1549), Julius III (1550-1555), Marcellus II (1555), Paavali IV (1555-1559), Pius IV (1559-1565), Pius V (1566-1572), Gregorius XIII (1572-1585), Sixtus V (1585-1590), Gregorius XIV (1590-1591), Innocentius IX (1591), Klemens VIII (1592-1605), Leo XI (1605) ja Paavali V (1605-1621). Paavi Klemens XI julisti hänet kunnianarvoisaksi 1701, paavi Piux IX julisti hänet autuaaksi 10. marraskuuta 1861 ja paavi Pius XI julisti hänet pyhimykseksi 17. huhtikuuta 1938. Mies on apteekkarien suojeluspyhimys ja hänen muistopäiväänsä vietetään 9. lokakuuta. 
Pyhää Giovanni Leonardia on muistettu roomalaiskatolisessa messussa seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
Totem (Soulflyn albumi)

Totem on Soulflyn kahdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 5. elokuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet ”Superstition”, ”Scouring the Vile” ja ”Filth Upon Filth". Kappaleen ”Superstition” lyriikkavideon tekivät Aimed &amp; Framed yhdessä taiteilija Álvar Gómez Padillan kanssa.
Pyöräretkeily

Pyöräretkeily tai retkipyöräily on vapaa-ajan matkustusmuoto, jossa matkustetaan käyttäen ainoastaan polkupyörää matkustusvälineenä . Pyöräretken pituus voi vaihdella kymmenistä kilometreistä tuhansiin kilometreihin. Se voi sijoittua yksittäisen maan rajojen sisälle tai ulottua useamman valtion alueelle. Pyöräretkeilyä voi harrastaa yksin, ryhmässä ja lasten tai lemmikkien – useimmiten koiran – kanssa.
Varusteet.
Pyöräretkeilyä voi harrastaa millä tahansa pyörällä ja varusteiden kantovälineillä, mutta siihen on kehitetty myös erityisiä varusteita. Yleisesti pyöräretkeilyn varusteiden tarkoitus on toimia pyörämatkailijan kulkuvälineenä, mahdollisten matkatavaroiden kantajana sekä turvallisuuden ja matkustusmukavuuden lisääjinä. Koska pyöräretkeilyä harrastetaan usein muuallakin kuin maanteillä, varusteissa on kiinnitetty erityistä huomiota kestävyyden ja kuormankantokykyyn. 
Retkipyörä.
Retkipyörä on pitkille matkoille ja retkille suunniteltu polkupyörätyyppi, johon on mahdollista lastata suuriakin tavarakuormia . Yhden henkilön retkipyörien lisäksi on olemassa myös kahden hengen tandemretkipyöriä. 
Retkipyörän rungon geometria muistuttaa maantiepyörää, mutta ajoasento ja -vakaus ovat maantiepyörää ergonomisemmat . Runkomateriaalina käytetään useimmiten joko terästä, alumiinia tai titaania. Lisävarusteina retkipyörässä on useimmiten vähintään kaksi pullotelinettä tai paikat niille, tukevat etu- ja takatavaratelineet tai kiinnityspaikat niille, sekä jarrutusvoimaltaan vannejarruja tehokkaammat levyjarrut. 
Polkupyörälaukut.
Polkupyörälaukut ovat pyörän taka- ja etutavaratelineisiin kiinnitettäviä repun kokoisia laukkuja, joissa pyöräretkeilijä säilyttää ja kuljettaa varusteitaan. Polkupyörälaukkujen suurimpia etuja ovat kuorman siirtyminen pyöräilijältä polkupyörän kannettavaksi sekä pyörän hallintaa helpottava alempi painopiste. Polkupyörälaukut voidaan sulkemistavan mukaan jakaa rullattaviin ja korimallisiin laukkuihin.
Polkupyörän peräkärry.
Polkupyörän peräkärry on yksi- tai kaksipyöräinen pyörään kiinnitettävä kärry, jolla kuljetetaan matkatavaroita, lapsia tai koiria. Retkipyöräilyssä peräkärry lisää huomattavasti suurinta mahdollista mukana kuljetettavaa kuormaa.
Pyöräretkeilyn muodot.
Pyöräilyretket poikkeavat toisistaan keston, maastojen sekä omavaraisuuden osalta. Pyöräretkeilymuodoista löytyy useita, osittain päällekkäisiä luokitteluja. 
Pyöräretkeily Suomessa.
Suomessa on useita pituudeltaan vaihtelevia valtion tai kuntien ylläpitämiä pyöräilyreittejä . Tietoa eri maakuntien pyöräreiteistä on löydettävissä Pyöräliiton , Suomen Ladun , Pyöräillen Suomessa tai GoFinland -sivustoilta .
Museu Nacional de Etnologia

Museu Nacional de Etnologia on Portugalin kansallinen etnologinen museo. Sen kokoelmissa on noin 40 000 esinettä, enimmäkseen Portugalista ja sen entisistä siirtomaista. Museo sijaitsee Lissabonissa.
Jorge Diasin tutkimusten pohjalta koottiin vuonna 1959 näyttely makondien elämästä ja taiteesta. Tämä innoitti perustamaan Portugalin merentakaisten alueiden etnologisen museon vuonna 1965. Dias tuli sen johtajaksi. Hän kuoli vuonna 1973, minkä jälkeen Ernesto Veiga de Oliveirasta tuli museonjohtaja ja museon nimeksi Museu de Etnologia. Museo toimi aluksi väliaikaisissa tiloissa, mutta sitä varten valmistui sen omat tilat vuonna 1975. Uusittu museo avattiin seuraavana vuonna. Resurssien puutteen vuoksi museo jouduttiin sulkemaan vuoden päästä. Se avattiin uudelleen vuonna 1985. Museo liittyi osaksi Portugalin museoinstituuttia vuonna 1990, jolloin sen nimeksi tuli Museu Nacional de Etnologia. Museon nykyinen päänäyttely “O museu, muitas coisas” aukesi tammikuussa 2013.
Se viimeinen kesä

Se viimeinen kesä on Lauri Haavin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 13. toukokuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet ”Shampoota”, ”Tähti” sekä ”Syksyn vihreillä”.
Galimov

Galimov on muun muassa seuraavien venäläisten henkilöiden sukunimi:
Yhdysvaltain vuoden 1990 väestönlaskenta

Yhdysvaltain vuoden 1990 väestönlaskenta oli Yhdysvaltain historian 21. väestönlaskenta. 1. huhtikuuta suoritetun väestönlaskennan mukaan Yhdysvalloissa oli 248 709 873 asukasta eli 9,8 prosenttia enemmän kuin vuonna 1980.
Noin 16 prosenttia kotitalouksista saivat pidemmän, yli sadan kysymyksen lomakkeen. Väestönlaskenta oli ensimmäinen, jossa Havaijilta tai muilta Tyynenmeren saarilta kotoisin olevat saivat oman kategorian. Aikaisimmissa väestönlaskennoissa heidät oli laskettu samaan kategoriaan aasialaisten kanssa.
Ernst von Feuchtersleben

Ernst Maria Johann Karl Freiherr von Feuchtersleben (29. huhtikuuta 1806 – 3. syyskuuta 1849) oli itävaltalainen lääkäri, runoilija ja prosaisti.
Feuchterslebenin äiti kuoli varhain, ja poika kasvoi isänsä huomassa. Valmistuttuaan 1834 hän avasi yksityisvastaanoton Wienissä. Hän liikkui siihen aikaan taiteilijapiireissä ja tutustui merkittäviin aikalaisiin, kuten Franz Grillparzeriin, Friedrich Hebbeliin ja Franz Schubertiin. Esikoisrunokokoelma "Gedichte" ilmestyi 1838. Samana vuonna hän julkaisi ensimmäisen laajahkon psykologisen kirjoituksen "Zur Diätetik der Seele" (suom. "Sielun hoitoa"). Hän opetti vuodesta 1844 psykiatriaa Wienin lääketieteellisessä yliopistossa. Hän julkaisi 1845 lääketieteellistä psykologiaa käsittelevät luentonsa nimellä "Lehrbuch der ärztlichen Seelenkunde". Se on käännetty useille kielille, ja siitä tuli psykiatrian perusteos. Hän oli vuodesta 1845 pari vuotta yliopiston dekaani ennen kuin siirtyi opetusministeriöön kansliapäälliköksi. Hänen uudistushankkeitaan oli muun muassa lääketieteen opintojen byrokraattisuuden karsiminen. Hän joutui luopumaan tehtävästään 1848 terveydellisistä syistä. Hän kuoli 3. syyskuuta 1849 vaikeaan sairauteen.
Uptown Girl

Uptown Girl on vuodelta 1983 oleva Billy Joelin kappale, jonka sanoitus kertoo tarinaa köyhistä oloista tulevasta miehestä ja hänen yrityksistään kosiskella rikasta tyttöä. Billy Joelin mukaan kappale kirjoitettiin alun perin hänen suhteestaan Elle Macphersoniin, mutta laulu päätyi kertomaan myös hänen suhteesta Christie Brinkleyyn, josta tuli sittemmin hänen toinen vaimonsa ja joka esiintyi kappaleen musiikkivideolla. Billy Joel viittaa tekstissä William Shakespearen teokseen Venetsian kauppias. Toistuvaa doo-wopin ja falsetin käyttöä sisältävä kappale muistuttaa Frankie Vallin ja The Four Seasonsin musiikkityyliä. Kappale julkaistiin vuonna 1983 Billy Joelin albumilla "An Innocent Man."
Kappaleesta ovat tehneet covereita muun muassa Alvin and the Chipmunks, Me First and the Gimme Gimmes, Aaron Carter, Glee, Weezer ja Westlife. Westlifen versio nousi aikoinaan Britannian singlelistan kärkeen.
Single saavutti Billboard Hot 100 -listan kolmannen sijan Yhdysvalloissa ja ensimmäisen sijan Isossa-Britanniassa. Vuonna 1988 Rolling Stone -aikakauslehti sijoitti Uptown Girlin sijalle 99 sadan tärkeimmän singlen listalla vuosina 1963–1988.
Hyväntekijä

Hyväntekijä on Heidi Könkään ohjaama televisioelokuva, joka ensiesitettiin 16. helmikuuta 2014 Yle TV1:n "Kotikatsomo"-ohjelmapaikalla.
Elokuva kertoo ravintolassa tarjoilijana työskentelevän Alman ja ravintolaan asiakkaaksi saapuvan lääkärin välisen rakkaustarinan.
Aitopiilokkaat

Aitopiilokkaat ("Bruchus") on lehtikuoriaisten heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suomessa suvun edustajia on tavattu viisi lajia, jotka ovat alla olevan lajilistan päällimmäisinä. Aitopiilokkaiden sukuun kuuluvia lajeja on maailmanlaajuisesti useita kymmeniä ja niitä esiintyy kaikilla mantereilla. Lajimäärä vaihtelee eri lähteissä.
Filosofien ja sofistien elämät

Filosofien ja sofistien elämät (; ) on Eunapioksen kirjoittama elämäkertateos, joka sisältää 200–300-luvuilla eläneiden kreikkalaisten filosofien ja sofistien elämäkertoja.
Historia.
Eunapios kirjoitti 300-luvun lopulla ja 400-luvun alussa. Teoksensa "Filosofien ja sofistien elämät" hän teki Khrysanthioksen pyynnöstä; myös tämän elämäkerta on mukana teoksessa viimeisenä. Suurin osa teoksen muidenkin elämäkertojen kohteista on Eunapioksen aikalaisia tai oli ainakin elänyt vain vähän ennen häntä. Elämäkerrat ovat tärkeä lähde kuvaamaansa filosofian historian ajanjaksoon, myöhäisantiikkiin, joka muutoin tunnettaisiin paljon huonommin.
Teoksen "editio princeps" oli Hadrianus Juniuksen toimittama (Antwerpen, 1568, 8vo.). Se piti sisällään myös latinankielisen käännöksen ja Eunapioksen elämäkerran. Myöhempiä editioita olivat muun muassa Hieronymus Commelinuksen laitos (Frankfurt, 1596, 8vo.), Paul Stephensin laitos (Geneve, 1616, 8vo.) sekä J. F. Boissonaden laitos (Amsterdam, 1822, 2 osaa, 8vo.), joka piti sisällään kommentaarin.
Sisältö.
Teos alkaa johdannolla, jossa Eunapios käsittelee aiempia filosofien ja sofistien elämästä kirjoittaneita, mukaan lukien Filostratos ja hänen "Sofistien elämänsä". Tätä seuraavat elämäkerrat, joita on 23. Ne ovat suhteellisen lyhyitä, mutta ne on kirjoitettu melko mahtipontisella tyylillä. Eunapios osoittaa olevansa uusplatonilaisen koulukunnan ihailija ja kristinuskon katkera vastustaja.
Teos sisältää seuraavien filosofien ja sofistien elämäkerrat:
Carl Holst

Carl Holst (s. 29. huhtikuuta 1970 Rødding) on tanskalainen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 2015–2019 sekä toiminut Tanskan puolustus- ja pohjoismaaministerinä vuonna 2015. Vuosina 1993–1995 hän johti puolueensa nuorisojärjestöä.
Yksityiselämä.
Holst on koulutukseltaan opettaja. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Sumpter Township (Michigan)

Sumpter Township on kunta ("township") Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 9 660 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Waynen piirikunnan lounaisnurkassa. Sumpter Township kuuluu Detroitin kaupungin esikaupunkialueeseen.
Väestö.
Vuonna 2020 Sumpter Townshipin 9 660 asukkaasta valkoisia oli 81,6 %, mustia 13,4 %, aasialaisia 0,4 % ja alkuperäisasukkaita 0,3 %. 2,4 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 0,8 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Clara Campoamor

Clara Campoamor Rodríguez (12. helmikuuta 1888 Madrid, Espanja – 30. huhtikuuta 1972 Lausanne, Sveitsi) oli espanjalainen poliitikko, kirjailija ja feministi, joka osallistui vuoden 1931 perustuslakia säätäneeseen parlamenttiin. Siellä hän vaikutti keskeisesti naisten äänioikeuden hyväksymiseen. Campoamor ajautui kuitenkin jo vuoden 1933 vaalien jälkeen epäsuosioon, ja vuonna 1936 hän lähti sisällissodan takia maanpakoon.
Nuoruus ja opiskelu.
Clara Campoamor syntyi Madridissa liberaaliin ja progressiiviseen työläisperheeseen. Clara oli vielä lapsi, kun hänen isänsä Manuel Campoamor Martínez kuoli. Claran äiti Pilar Rodríguez Martínez kasvatti tämän jälkeen lapsensa yksin vaikeassa taloudellissa tilanteessa. Clara joutui itsekin jo varhain töihin elättääksen perhettänsä.
Campoamor työskenteli ensin ompelijana ja sitten Espanjan postilaitoksella sekä konekirjoituksen opettajana. Hän alkoi 32-vuotiaana opiskella alempaa korkeakoulututkintoa ja sitten jatko-opiskella oikeustieteellisessä. Hän rahoitti opintonsa työskentelemällä "La Tribuna" -lehdelle. Campoamor sai vuonna 1925 luvan harjoittaa asianajajan ammattia.
Feministinen vaikuttaja.
Miguel Primo de Riveran diktatuuri kaatui vuonna 1930, ja Campoamor oli vuonna 1931 perustamassa naisasiajärjestöä Unión Republicana Femeninaa. Vuonna 1932 hän liittyi radikaaliin republikaanipuolueeseen. Hänet valittiin vuonna samana vuonna Madridin edustajana perustuslakia säätävään kokoukseen. Siellä Campoamor kampanjoi seksismiä vastaan sekä miesten ja naisten lainopillisen tasa-arvon ja yleisen äänioikeuden puolesta. Kokous hyväksyi naisten äänioikeuden, ja Espanjan myöhempi presidentti Manuel Azaña kirjoitti muistelmissaan Campoamorin tehokkuudesta parlamenttisessa keskustelussa.
Espanjan vuoden 1933 vaalit voitti oikeistopuolue CEDA. Vasemmisto syytti Campoamoria tappiostaan, ja hän ajautuikin epäsuosioon. Hän pyrki osallistumaan vuoden 1936 vaaleihin, mutta yksikään puolue ei ottanut häntä listoilleen. Campoamor julkaisi kesäkuussa 1936 poliittisesta taistelustaan muistelmateoksen "Mi pecado mortal: El voto femenino y yo". Hän kirjoitti tämän jälkeen vielä kaksi kirjaa naisten oikeuksista.
Maanpako.
Campoamor lähti maanpakoon heti sisällissodan puhjettua heinäkuussa 1936. Hän päätyi monien muiden espanjalaispakolaisten tavoin Argentiinaan. Hän jättäytyi politiikasta petyttään Espanjan toisen tasavallan kaatumiseen. Campoamor käänsi ranskalaisia romaaneja espanjaksi ja kirjoitti useita elämäkertoja. Niiden joukossa oli muun muassa meksikolaisen Juana Inés de la Cruz elämäkerta.
Campoamor yritti muutamia kertoja palata Espanjaan, mutta Francon hallinto esti paluun. Campoampor muutti vuonna 1955 Lausanneen Sveitsiin. Siellä hän työskenteli ystävänsä lakitoimistossa, mutta oli varsin lannistunut ja kaipasi takaisin Espanjana. Campoamor kuoli Lausannessa syöpään huhtikuussa 1972. Hänen krematoidut jäännökset haudattiin San Sebastiániin.
Frei Jacinto

Frei Jacinto do Sacramento (n. 1712 Lissabon – ?) oli portugalilainen säveltäjä. Hän vaikutti 1700-luvun ensimmäisellä puoliskolla ja puolenvälin tienoilla.
Jacinto liittyi katoliseen sääntökuntaan 16-vuotiaana. Hänestä kehittyi taitava cembalisti ja urkuri, jota pidettiin myös yhtenä aikansa parhaista portugalilaisista laulajista ja säveltäjistä. Jacinton tuotantoon kuuluu uruille tai cembalolle laadittuja toccatoja ja sonaatteja. Suurin osa hänen teostensa käsikirjoituksista tuhoutui Lissabonin vuoden 1755 maanjäristyksessä.
Redford (Michigan)

Redford, virallisesti Charter Township of Redford on kunta ("charter township") Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 49 504 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Waynen piirikunnassa, Detroitin kaupungin länsipuolella. Redford kuuluu Detroitin kaupungin esikaupunkialueeseen.
Väestö.
Vuonna 2020 Redfordin 49 504 asukkaasta valkoisia oli 49,6 %, mustia 43,8 %, aasialaisia 0,6 % ja alkuperäisasukkaita 0,4 %. 5,0 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 4,1 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Clair Cameron Patterson

Clair Cameron Patterson (2. kesäkuuta 1922 - 5. joulukuuta 1995) oli yhdysvaltalainen geokemisti. Hän oli edelläkävijä työssään, joka kattoi useita osa-alueita kemian ja geologian lisäksi.
Patterson syntyi Mitchellvillessä, Iowassa ja hän kävi Grinnell College-korkeakoulua. Hän sain tohtorin tutkinnon Chicagon yliopistosta. Patterson tunnetaan hänen työstään uraani-lyijy-ajoituksen saralla, Maan iänmäärityksestä ja tutkimuksestaan lyijymyrkytyksistä. 
Asteroidi 2511 Patterson on nimetty hänen kunniakseen.
Bilokurakyne

Bilokurakyne () on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Luhanskin alueen pohjoisosassa Svatoven piirissä. Taajama sijaitsee Donetsin Aidar-sivujoen sivuhaaran Bilajoen varrella, noin 151 kilometriä aluekeskus Luhanskista pohjoisluoteeseen ja 53 kilometriä piirikeskus Svatoven keskustasta itäkoillisen. Ukrainan tilastokeskus arvioi taajaman väkiluvuksi 6 448 asukasta vuoden 2021 alussa. Taajamassa on sekä rautatie- että linja-autoasema.
Vuonna 2001 Bilokurakynen väkiluku oli 8 010. Tuolloin 82,2 prosenttia asukkaista oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia ja 11,3 prosenttia venäläisiä, lisäksi oli muun muassa valkovenäläisiä, armenialaisia, puolalaisia, bulgarialaisia, moldovalaisia ja muita.
Kirjallisten merkintöjen mukaan tsaari Pietari I Suuri lahjoitti seudun maat ruhtinas B. Kurakinille, joka perusti sinne pienen kylän vuonna 1700. Sen paikalla oli Kurakinin ruhtinassuvun arkistomerkintöjen mukaan asutusta jo ennestään; tuo asutus tunnettiin nimellä Otradnovo (Vidradne). 1700-luvun alkupuolella kylän nimenä oli Svyato-Kurakove. Vuonna 1933 holodomorin aikana noin 1 500 ihmistä kuoli nälkään. 1937 rakennettiin Bilokurakynen kautta kulkeva Moskovan ja Donbasin välinen rautatie. Kaupunkityyppisen taajaman asema vuonna 1957. 
Vuosina 1923-2020 Bilokurakyne oli Bilokurakynen piirin hallintokeskus. Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksessa taajama (ja aiempi piiri) liitettiin alueeltaan kasvaneeseen Svatoven piiriin.
Venäjän hyökkäyssodan (2022-) aikana taajama miehitettiin melko nopeasti. Asukkaiden uutisoitiin kuitenkin osoittavan mieltään esimerkiksi 5. maaliskuuta 2022, vaatien miehittäjiä poistumaan. Miehittäjien "humanitaarista apua" ei hyväksytty. Ukrainan kansallislaulua laulettiin.
Los Chunguitos

Los Chunguitos on espanjalainen yhtye, joka oli toiminnassa 1970-luvulta vuoteen 2021. 
Yhtyeen jäseniä olivat kolme romaniveljestä Enrique, Juan ja José Salazar sekä Cristóbal Salazar ja Manuel Fernández, alussa myös Francisco Giménez. Cristóbal jätti yhtyeen vuonna 1980, ja hänen tilalleen tuli José. Pääsäveltäjä ja pääsolisti Enrique Salazarin kuoleman jälkeen 1982 yhtyeeseen liittyi heidän serkkunsa Manuel Fernández, joka erosi yhtyeestä vuonna 2006.
Yhtyeen musiikki käsittelee yhteiskunnan marginaaleja ja urbaania elämäntapaa. Musiikkia käytettiin elokuvissa "Perros callejeros" (ohj. José Antonio de la Loma, 1977), "Vauhtia, vauhtia!" (Carlos Saura, 1981) ja "Días contados" (Imanol Uribe, 1994). Ensimmäinen albumi julkaistiin 1977.
Yhtyeen jäsenten vanhemmat olivat Badajozin alueen romaneja, jotka muuttivat Vallecasin kaupunginosaan Madridiin. Heidän setänsä José Salazar Molina, "Porrina de Badajoz" (1924–1977), tulkitsi poikkeuksellisen hyvin eri flamencotyylejä. Isä Gonzalo Salazar oli myös laulaja, mutta ei saavuttanut samanlaista suosiota kuin Los Chunguitos. Los Chunguitos, kuten samalta Madridin alueelta kotoisin oleva trio Los Chichos, menestyi hyvin. 
Azúcar Morenon Toñi ja Encarna Salazar ovat Los Chunguitosin jäsenten sisaria.
Selongey

Selongey on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 35 kilometriä Dijonin kaupungista pohjoiseen.
Kunnan alueella on 100-luvulta peräisin olevan roomalaisen huvilan jäänteet. Huvilasta löydetyt huonekalut ovat nähtävillä Dijonin arkeologisessa museossa. Kunnan keskustassa oleva kirkko on peräisin 1200-luvulta, ja se on ollut linnoitettu. Kirkkoa on muutettu 1500-, 1600- ja 1700-luvuilla. Selongeyssa on keittiövälineitä valmistava yritys Groupe SEB. Se oli alkujaan vuonna 1857 perustettu peltisepänpaja. 1900-luvulla yrityksestä tuli osa Groupe SEB:tä ja siellä kehitettiin painekattiloita. Tammikuussa 1953 Frédéric Lescure lanseerasi kehittämänsä painekattilan ja rekisteröi sille nimen "Cocotte-minute". Vuonna 1975 näitä painekattiloita myytiin noin 1,7 miljoonaa kappaletta.
La Mano

La Mano (suom. ”käsi”) on Tukholmassa sijaitseva muistomerkki, joka on omistettu Espanjan sisällissodasssa vuosina 1936-1938 taistelleille ruotsalaisille vapaaehtoisille. Vuonna 1977 paljastetun muistimerkin on tehnyt kuvanveistäjä Liss Eriksson. Veistos sijaitsee Katarinavägenin varrella Södermalmin kaupunginosassa.
Muistomerkki on neljä metriä korkea graniittinen käsi, jonka jalustassa on teksti "”Av 500 svenskar som år 1936-38 kämpade för Spaniens demokrati stupade var tredje. De gav sitt yttersta vid Madrid, Jarama, Guadalajara, Brunete, Teruel, Aragon, Ebro. Vandrare, stanna – minns dem med stolthet.”" Kokonaisuuteen kuuluu myös kuvanveistäjä Göran Langen suunnittelema kivilaatta, johon on kaiverrettu Espanjan kartta ja merkitty sodan tärkeimpiä taistelupaikkoja.
Veistos on pystytetty Södermalmiin, koska suuri osa Thälmann-pataljoonassa taistelleista ruotsalaisista oli kotoisin Södermalmin työläiskaupunginosasta. Vappuna muistomerkillä on keskusammattijärjestö LO:n järjestämä vuosittainen kokoontuminen.
Museu Nacional do Traje

Museu Nacional do Traje on portugalilainen museo, joka esittelee vaatteiden historiaa 1700-luvulta nykyaikaan. Museo sijaitsee Lissabonissa. Sen kokoelmissa on 38 000 esinettä, joista suurin osa on saatu lahjoituksin. Kokoelmiin kuuluu muun muassa vaatteita, varusteita, tekstiilejä, nukkeja ja niiden vaatteita, maalauksia ja huonekaluja.
Museon historia.
Museota edelsi Natália Correia Guedesin järjestämä vaatenäyttely, joka avattiin vuonna 1974. Valtio osti rakennuksen museota varten vuonna 1975 ja Guedesista tuli museon ensimmäinen johtaja. Museon kokoelmat koostuivat enimmäkseen yksityisistä lahjoituksista. Niiden lisäksi merkittävä julkinen kokoelma museota perustettaessa tuli Museu Nacional dos Cochesilta, jossa oli ollut vuodesta 1904 lähtien kokoelma kuninkaallisen perheen vaatteita. Vuonna 1976 museon kokoelmiin kuului 5 000 esinettä. Museo avattiin yleisölle vuonna 1977.
Rakennus ja puutarha.
Museu Nacional do Traje sijaitsee Angeja-Palmelan palatsissa. Palatsi on nimetty kahden sen omistaneen suvun mukaan. Rakennus oli olemassa jo ennen Angejan kolmatta markiisia, mutta hänen ohjeiden mukaan suunniteltiin rakennuksen uudistaminen, jota ei kuitenkaan täysin toteutettu. Markiisi halusi paikan luonnontieteellisille kokoelmilleen ja kasvitieteelliselle puutarhalle. Hänen suunnittelemaansa luonnontieteellistä museota ei rakennukseen koskaan kuitenkaan tullut. Yhdentoista hehtaarin laajuisen kasvitieteellisen puutarhan perusti oletettavasti Domenico Vandelli 1700-luvun jälkipuoliskolla, markiisin aikana.
Palmelan suku osti palatsin 1800-luvun jälkipuoliskolla. Se toimi aluksi kesäasuntona. Vuosina 1952–1955 rakennus oli Kanadan Portugalin-asiainhoitajan, eversti Lawrence Moore Cosgraven, residenssinä. Myöhemmin palatsin omistajat asuivat rakennuksessa, mutta vuonna 1973, kun museolle etsittiin tiloja, omistajat eivät enää asuneet rakennuksessa.
Rakennuksen puisto toimii nykyään Monteiro-Morin kasvitieteellisenä puutarhana ja sillä on samat aukioloajat kuin museolla.
Bilozerske

Bilozerske (; ) on kaupunki Ukrainan Donetskin alueen Pokrovskin piirissä. Kaupunki sijaitsee maanteise noin 39 kilometriä piirikeskus Pokrovskin keskustasta pohjoiseen ja 120 kilometriä aluekeskus Donetskista luoteeseen. 
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 11 000 asukasta vuoden 2025 alussa. Vuonna 2001 Bilozersken väkiluku oli 17 868. Tuolloin 64,9 prosenttia asukkaista oli ukrainalaisia, 31,6 prosenttia venäläisiä ja 1,1 prosenttia valkovenäläisiä. 
Bilozerske sai kaupungin aseman vuonna 1966. Ukrainan vuoden 2020 aluehallintouudistuksessa kaupunki liitettiin Pokrovskin piiriin; tätä ennen se oli Dobropilljan kaupungin (kaupunkipiirin) alaisuudessa.
Avizin sotilaallinen ritarikunta

Avizin sotilaallinen ritarikunta () on portugalilainen ritarikunta. Se perustettiin vuonna 1175 kuningas Afonso Henriquesin käskystä sen jälkeen kun tämä oli valloittanut Évoran kaupungin muslimeilta ja ritarikunnan ritareilla oli velvollisuus suojella kaupunkia. Inspiraatiota ritarikuntaan haettiin Temppeliherrain ritarikunnasta. Kuningatar Maria I ja paavi Pius VI sekularisoivat ritarikunnan vuonna 1789. Kun monarkia lakkautettiin vuonna 1910, ritarikunta lakkautettiin lyhyeksi aikaa, mutta otettiin sitten osaksi myös tasavallan palkitsemisjärjestelmää. 
Nykyään ritarikunta toimii tunnustuksena myös siviilien korkeista ansioista. Tällaisia ovat mm. vähintään seitsemän vuotta kestänyt ansioitunut palvelus siviilihallinnossa. Sotilaille kunnianosoitus voidaan myöntää erittäin ansioituneesta ja nuhteettomasta sotilaspalveluksesta. Portugalin presidentti on virkansa puolesta ritarikunnan suurmestari. Ritarikunta kuuluu kolmen ritarikunnan nauhaan, jota presidentti kantaa.
Kunnianosoitusta myönnetään kuudessa luokassa:
Maria Pańczyk-Pozdziej

Maria Pańczyk-Pozdziej (10. tammikuuta 1942 – 12. toukokuuta 2022) oli puolalainen poliitikko ja Kansalaisfoorumin jäsen. Hän palveli Puolan senaatissa vuosina 2005–2019. Hän kuoli 12. toukokuuta 2022 80-vuotiaana.
Lemmenklarinetti

Lemmenklarinetti (ital. "clarinetto d’amore", ransk. "clarinette d’amour", saks. "Liebesklarinette") on klarinettiperheeseen kuuluva puupuhallinsoitin. Lemmenklarinetti on yleensä joko F-, G- tai As-vireinen ja alkujaan kolmiläppäinen. Sen ominaisimmat ulkoiset piirteet ovat ns. lemmenjalka eli ääntä pehmentävä pallomainen kello-osa (saks. "Liebesfuss"; ransk. "pavillon d’amour") ja suukappaleen ja rungon välinen käyrä messinkiosa.
Soitin kehitettiin 1700-luvun jälkipuoliskolla ja jäi käytöstä noin vuoden 1810 jälkeen. Vanhin tunnettu sävellys, jossa on lemmenklarinetille kirjoitettuja osuuksia, on François-Joseph Gossecin requiem (1760).
Ivar Wahlbeck

Ivar Ludvig Wahlbeck (10. tammikuuta 1882 Mustasaari – 5. helmikuuta 1972 Vaasa) oli suomalainen maanviljelijä, opettaja ja koulun-, järjestö- ja kaupunginjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Wahlbeckin vanhemmat olivat maanviljelyskoulun johtaja, agronomi Emil Alfred Wahlbeck ja Anna Wilhelmina Mether ja puolisot 1907–1932 Edith Sofia Rebecka Bergström ja vuodesta 1935 Elsa Theresia Jahnson. Wahlbeck tuli ylioppilaaksi vuonna 1900 ja valmistui agronomiksi Mustialassa vuonna 1902. Hän toimi valmistuttuaan karjanhoito- ja meijerikoulun opettajana Siuntiossa vuoteen 1905 ja johti samalla Sjundeå Allmogeförening -maamiesseuraa. Korsholman maanviljelyskoulun opettajana
Wahlbeck työskenteli 1908–1909, täydentäen samalla opintojaan Tanskassa. 
Vuonna 1910 Wahlbeckista tuli vasta perustetun karjanhoitokoulun johtaja Helsingin maalaiskuntaan. Koulun siirryttyä Espooseen Wahlbeck toimi siellä myös maanviljelijänä. Vuonna 1916 hän siirtyi Taalintehtaan ruukin maa- ja metsäomaisuuksien hoitajaksi, mutta meni vuonna 1924 Korsholman maamieskoulun johtajaksi isänsä jälkeen. Loviisan kaupunginjohtajaksi Wahlbeck valittiin vuonna 1930 ja hän toimi myös Loviisan kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Jouduttuaan erimielisyyteen kaupunginvaltuuston kanssa hän siirtyi vuonna 1935 Österbottens Svenska Lantbrukssällskap -maanviljelysseuran toiminnanjohtajaksi, hoitaen tehtävää aina eläköitymiseensä asti, vuoteen 1952. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Wahlbeck sai vuonna 1947.
Kainuun Kansanpirtti

Kainuun Kansanpirtti on Kajaanin keskustassa sijaitseva työväentalo. 
Rakennus.
Kansanpirtin suunnitteli H. K. Salo jäsenyhdistysten kokoontumispaikaksi. Vasemmistojärjestöt ostivat tontin kaupungin järjestämästä huutokaupasta. Jyrkkä rinnetontti oli aiemmin jäänyt rakentamatta. Talo rakennettiin talkootyönä vuosina 1952—1956. Avajaistanssit järjestettiin 9. kesäkuuta 1956. Talossa oli juhlasali näyttämöineen, ravintola, kaksi keittiötä, neljä eteistä sekä kahden huoneen ja keittiön asunto. Rankorakenteinen talo on osin vuorattu mineriitillä, osa seinistä on rapattu. Talossa oli alun perin puulämmitys, joka vaihdettiin öljylämmitykseen vuonna 1962. 1990-luvulla talo siirtyi kaukolämpöön. Ikkunat uusittiin vuonna 1976.2010-luvun lopussa talo peruskorjattiin, ikkunat ja ovet uusittiin, rakennettiin inva-wc ja sähkönosteinen esiintymislava sekä päivitettiin esiintymistekniikka vastaamaan nykypäivän tarpeita.
Toimintaa työväentalolla.
Vuonna 1956 talossa sijaitsivat muun muassa Suomen Kansan Demokraattisen Liiton () Suomen Kommunistisen Puolueen (), Suomen Naisten Demokraattisen Liiton, Suomen Demokraattisen Nuorisoliiton ja Suomen Demokratian Pioneerien Liiton piiritoimistot.
Kansanpirtti oli aikoinaan suosittu tanssipaikka. Esiintyjinä olivat muun muassa Tapio Rautavaara, Olavi Virta, Eppu Normaali, Kirka ja Danny. Aikuisille suunnattujen tanssien lisäksi talolla järjestettiin myös nuorisodiskoja, tansseja saattoi olla kolme kertaa viikossa. Tanssien ohella talolla järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, bingoa ja juhlia. Tanssien suosio väheni 1980-luvulle tultaessa ja Kansanpirtin tiloihin avattiin elokuvateatteri vuonna 1981. Elokuvateatteritoiminta jatkui mm. nimillä Bio Linna ja Kino Sisu aina vuoteen 2003 asti, jolloin järjestötalon tilat vuokrattiin tanssiseura Kajaanin Casamban harjoitussaliksi. Tanssiseura muutti pois tiloista vuonna 2019, jolloin tanssien järjestäminen aloitettiin uudelleen. Tiloja vuokrataan myös ulkopuolisille juhlien ja tapahtumien pitopaikaksi. Kansanpirtillä sijaitsee mm. Kainuun Vasemmiston piiritoimisto.
Lähteet.
Quim

Quim voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Plymouth Charter Township

Plymouth Charter Township, virallisesti Charter Township of Plymouth on kunta ("charter township") Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 27 938 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Waynen piirikunnan vasemmassa laidassa. Plymouth Charter Township ympäröi täysin Plymouthin kaupunkia. Plymouth Charter Township kuuluu Detroitin kaupungin esikaupunkialueeseen.
Väestö.
Vuonna 2020 Plymouth Charter Townshipin 27 938 asukkaasta valkoisia oli 90,7 %, aasialaisia 4,7 %, mustia 2,0 % ja alkuperäisasukkaita 0,1 %. 10,6 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 8,9 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Jaroslav Halan

Jaroslav Halan, , (27. heinäkuuta 1902 Dynów, Brzozówin piirikunta, Galitsia – 25. lokakuuta 1949 Lviv, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) oli kommunistinen ukrainalainen toimittaja ja kirjailija.
Galitsian kuuluessa vielä ennen toista maailmansotaa Puolaan Halan oli kirjailijaryhmä Hornon jäsen ja kirjoitti neuvostomyönteiseen lviviläiseen aikakauslehteen "Viknaan". Hän aloitti kirjallisen tuotantonsa 1927 ja kirjoitti pamfletteja, propagandanäytelmiä ja sosialistista realismia edustavia kertomuksia, ja kohteena olivat ukrainalaiset nationalistit ja itsenäisyysliike sekä Ukrainan katolinen kirkko. Ukrainalaiset nationalistit surmasivat hänet hänen neuvostomyönteisen toimintansa vuoksi, mitä neuvostohallinto hyödynsi, kun se hyökkäsi ”ukrainalaista porvarillista nationalismia” vastaan. Ukrainan kirjailijaliitto perusti 1964 Halan-palkinnon, joka myönnettiin parhaasta propagandistisesta journalismista. Hänen tuotantoaan julkaistiin uudelleen 1970-luvulla.
Gunnar Wickström

Tor Gunnar Wickström (30. marraskuuta 1925 Helsinki – 4. toukokuuta 2018) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Wickströmin vanhemmat olivat oikeusneuvosmies Tor Gabriel Wickström ja Hjördis Olivia Wichmann ja puoliso vuodesta 1956 terveydenhoitaja Brita Maria Gräsbeck. Wickström tuli ylioppilaaksi vuonna 1944 valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1951. Hän kouluttautui opintojensa aikana Svenska Lantbrukssällskapens i Finland -liiton tuella konekonsultiksi Ruotsissa ja siirtyi valmistuttuaan liiton palvelukseen. Maatalouskonekonsultin työnsä ohella Wickström oli koneopin opettaja Högre Svenska Lantbruksläroverketissä -oppilaitoksessa Turussa. Liiton toiminnanjohtaja Wickströmistä tuli vuonna 1960, joskin hän jatkoi myös konekonsulentin työtään. Opettajan sivutoimensa jätettyään hän ryhtyi sen asemesta viljelemään sukutilaa Lohjalla. Wickströmin asiantuntemusta käytettiin monissa eri yhteyksissä, lainsäädännöstä tutkimukseen ja opetukseen Suomessa ja Ruotsissa ja hän julkaisi maatalouskoneiden alalta useita tietoteoksia. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1988. Wickström oli sotilasarvoltaan reservin alikersantti.
Einar Winqvist

Karl Einar Winqvist (30. elokuuta 1917 Helsinki – 9. marraskuuta 1968 Tuusula) oli suomalainen maanviljelijä, kunnanjohtaja ja järjestövaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Winqvistin vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Paulus Winqvist ja Augusta Rosina Helenius ja puoliso vuodesta 1940 Anna Peuramo. Vanhemmistaan täysin orvoksi ja kotitilan isännäksi 18-vuotiaana jäänyt Winqvist tuli ylioppilaaksi vuonna 1937 ja valmistui agronomiksi vuonna 1950. Winqvist osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan. Tuusulan kunnanvaltuuston jäseneksi hän tuli vuonna 1946 ja kunnanhallituksen puheenjohtajaksi vuonna 1951. Vuonna 1963 hänestä tuli Tuusulan kunnanjohtaja. Winqvistillä oli koti- ja ulkomaisia luottamustehtäviä osuustoiminnallisten, maatalous- ja kunnallisten järjestöjen piirissä. Maalaiskuntien Liitossa hän oli liittovaltuuston jäsen ja vuodesta 1961 liittovaltuuston puheenjohtaja. Wickström oli myös Kunnallissäätiön valtuuskunnan puheenjohtaja. Hän oli perustamassa Suomen Kulttuurirahaston Uudenmaan rahastoa, jonne perustettiin hänen ja sittemmin hänen puolisonsakin nimeä kantava nimikkorahasto. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Wickström sai vuonna 1967.
Peikkopurjesimppu

Peikkopurjesimppu ("Glyptauchen panduratus") on velhokaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Tyynestämerestä.
Koko ja ulkonäkö.
Peikkopurjesimppu voi kasvaa suurimmillaan noin 20 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen ja suhteellisen litteä. Ennen selkäevää on päässä selkeä lovi. Kalan selkäevä on pitkä ja etuosastaan piikikäs Piikit ovat yhteydessä myrkkyrauhaseen. Silmän alla on myös piikki. Peikkopurjesimpun rintaevät ovat suuret. Laji on väriltään useimmiten ruskean- tai mustankirjava ja kykenee vaihtamaan väriä ympäristön mukaan. Pää on muuta ruumista vaaleampi ja silmien ympärillä on punainen rengas.
Levinneisyys ja elintavat.
Peikkopurjesimppua tavataan Australiaan etelärannikolta Länsi-Australiasta Uuteen Etelä-Walesiin. Lajin elinympäristöä ovat kivikkoiset riutat ja usein laji piileskelee laitureiden alla. Peikkopurjesimppu on peto.