tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Itä-Uudenmaan hyvinvointialue

Itä-Uudenmaan hyvinvointialue (ruots. "Östra Nylands välfärdsområde") on Uudenmaan maakunnan itäosat ja entisen Itä-Uudenmaan maakunnan alueen kattava hyvinvointialue. Hyvinvointialue perustettiin osana maakunta- ja soteuudistusta ja sen Uudenmaan maakuntaa koskevaa erillisratkaisua.
Syyyskuussa 2024 kunta- ja alueministeri Anna-Kaisa Ikonen ilmoitti, että ministeriö ottaa Lapin, Keski-Suomen, Vantaan ja Keravan, Itä-Uusimaan, Kanta-Hämeen ja Satakunnan hyvinvointialueet tarkempaan ohjaukseen näiden taloudellisten haasteiden johdosta. Iltalehti ja YLE kertoivat 16. kesäkuuta 2025, että valtionvarainministeriö asettaa Itä-Uudenmaan, Keski-Suomen ja Lapin hyvinvointialueet arviointimenettelyyn. Arviointimenettelyn tarkoituksena on tehdä suunnitelma hyvinvointialueen alijäämän kattamisesta lain edellyttämää kahta vuotta pidempänä aikana. Hyvinvointialueille kootaan arviointiryhmät, joiden johtoon valitaan kokenut, jo eläköitynyt asiantuntija. Ryhmän jäsenet nimetään hyvinvointialueilta, sosiaali- ja terveysministeriöstä sekä sisäministeriöstä. Työryhmien työ valmistuu kesäkuun 2026 aikana. Tämän jälkeen ratkaistaan mahdollinen jatko, eli aloitetaanko aluejakoselvitysten tekeminen.
Kunnat.
Itä-Uudenmaan hyvinvointialueeseen kuuluu seitsemän kuntaa, joista kaksi on kaupunkeja:
Vuoden 2022 huhtikuussa hyvinvointialueella asui 99 204 asukasta.
Palvelut.
Lakisääteinen sosiaali- ja terveydenhuollon sekä pelastustoimen järjestämisvastuu siirtyi kunnilta hyvinvointialueelle 1. tammikuuta 2023 alkaen.
Terveydenhuolto.
Alueeltaan Itä-Uudenmaan hyvinvointialue kuuluu HUS-yhtymään. Alueella sijaitsee Porvoon sairaala.
Laboratoriopalvelut tuottaa HUS Diagnostiikkakeskus.
Pelastustoiminta.
Pelastustoiminnan osalta Länsi-Uudenmaan hyvinvointialue vastaa Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen toimialuetta.
Aluevaltuusto.
Ensimmäiset aluevaalit järjestettiin 23. tammikuuta 2022, ja aluevaltuustot aloittivat toimintansa maaliskuussa 2022. Vuoden 2021 elokuun väestötietojen perusteella Itä-Uudenmaan aluevaltuustoon valittiin 59 valtuutettua.
Äänioikeutettuja oli 79 429, ja äänestysprosentti 48,5.
Aluevaalit 13.4.2025.
Aluevaaleissa on asetettu 235 ehdokasta. Itä-Uudenmaan hyvinvoinnin puolesta ei ole asettanut ehdokkaita. Aluevaaleissa yhdellä vaalilistalla saa olla 1,25 kertaa valittavien hyvinvointialueen valtuutettujen määrä. Näin ollen yhdellä vaalilistalla voi 59 valtuutetun Itä-Uudenmaan hyvinvointialueella olla ehdokkaita 73.
Tietoliikenne- ja yhteydet.
Itä-Uudenmaan hyvinvointialueen Internet-palvelimia ylläpitävät monet toimijat:
Vantaan ja Keravan hyvinvointialue

Vantaan ja Keravan hyvinvointialue (lyhenne VAKE; ) on Uudenmaan maakunnassa sijaitseva, Keravan ja Vantaan kaupungit kattava hyvinvointialue. Hyvinvointialue perustettiin osana maakunta- ja soteuudistusta ja sen Uudenmaan maakuntaa koskevaa erillisratkaisua. Vantaan ja Keravan hyvinvointialue on kaksikielinen. Syyskuussa 2024 kunta- ja alueministeri Anna-Kaisa Ikonen ilmoitti, että ministeriö ottaa Lapin, Keski-Suomen, Vantaan ja Keravan, Itä-Uudenmaan, Kanta-Hämeen ja Satakunnan hyvinvointialueet tarkempaan ohjaukseen näiden taloudellisten haasteiden johdosta. 
Kunnat.
Hyvinvointialueeseen kuuluu kaksi kuntaa, joista kumpikin on kaupunki:
Vuoden 2022 huhtikuussa hyvinvointialueella asui 277 568 asukasta.
Palvelut.
Lakisääteinen sosiaali- ja terveydenhuollon sekä pelastustoimen järjestämisvastuu siirtyi kunnilta hyvinvointialueelle 1. tammikuuta 2023 alkaen.
Terveydenhuolto.
Vantaa ja Kerava kuuluvat HUS-yhtymään. Alueella sijaitsee Peijaksen sairaala. 
Laboratoriopalvelut tuottaa HUS Diagnostiikkakeskus.
Vantaan ja Keravan hyvinvointialue sai lääkäripäivillä 2025 Lääkäriliiton laatupalkinnon luovuttuaan ulkoistuksista, palkkaamalla seniorilääkäreitä ja keskittymällä nuorten lääkärien perehdytykseen kehittämällä omalääkärijärjestelmää sekä palauttamalla fysiatrian ja yleislääketieteen erikoistumismahdollisuuden alueelle. 
Pelastustoiminta.
Pelastustoiminnan osalta Vantaa ja Kerava kuuluvat Keski-Uudenmaan pelastuslaitoksen toimialueeseen.
Aluevaltuusto.
Ensimmäiset aluevaalit järjestettiin 23. tammikuuta 2022. Aluevaltuustot aloittivat toimintansa maaliskuussa 2022. Vuoden 2021 elokuun väestötietojen perusteella Vantaan ja Keravan hyvinvointialueen aluevaltuustoon valittiin 69 valtuutettua.
Juan Diego Cuautlatoatzin

Pyhä Juan Diego Cuautlatoatzin (1474 Tlayacac, Cuauhtitlan – 30. toukokuuta 1548) oli pyhimys ja näkijä. Kolmivuotiaasta asti hänet kasvatettiin pakanaksi mutta kääntyi myöhemmin vaimonsa Maria Lucian kanssa katolilaiseksi. Vuonna 1531 Neitsyt Maria ilmestyi hänelle Guadalupessa, pyysi kirkkoa rakennettavaksi tietylle paikalle ja antoi hänelle kuvan joka tunnetaan suomeksi nimellä Guadalupen neitsyt. Hän eli seuraavien 8 paavien hallintokausien aikana: Sixtus IV (1471-1484), Innocentius VIII (1484-1492), Aleksanteri VI (1492-1503), Pius III (1503), Julius II (1503-1513), Leo X (1513-1521), Adrianus VI (1522-1534) ja Paavali III (1534-1549). Paavi Johannes Paavali II julisti hänet autuaaksi 9. huhtikuuta 1990 ja pyhimykseksi 31. heinäkuuta 2002. Hän on alkuperäiskansojen suojeluspyhimys ja hänen juhlapäiväänsä vietetään 9. joulukuuta.
Štš-312

Štš-312 () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 1934. Alus laskettiin vesille 1935 ja otettiin palvelukseen helmikuussa 1937.
Palvelus.
Alus siirrettiin 1937 Neuvostoliiton pohjoiseen laivastoon ja edelleen Siperian meritietä Tyynenmeren laivastoon, jolloin se nimettiin "Štš-134:ksi". Se poistettiin alusluettelosta noin vuonna 1957.
Talk (albumi)

Talk on brittiläisen progressiivista rockia soittavan Yes-yhtyeen neljästoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 21. maaliskuuta 1994.
Štš-313

Štš-313 () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 4. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 17. heinäkuuta 1936.
Palvelus.
Alus siirrettiin heinäkuussa 1937 Neuvostoliiton pohjoiseen laivastoon, jolloin se nimettiin "Štš-401:ksi". Alus katosi elokuussa 1942 partiomatkalla Norjan rannikolla.
Štš-314

Štš-314 () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 4. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 23. syyskuuta 1936.
Palvelus.
Alus siirrettiin syyskuussa 1937 Neuvostoliiton pohjoiseen laivastoon, jolloin se nimettiin "Štš-402:ksi". Neuvostoliiton ilmavoimien lentokone upotti 21. syyskuuta 1944 aluksen Barentsinmerellä erehdyksessä.
Open Your Eyes

Open Your Eyes on brittiläisen progressiivista rockia soittavan Yes-yhtyeen seitsemästoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 25. marraskuuta 1997.
Piece Of Jeans

Piece Of Jeans on suomalainen tekstiilien kierrätykseen erikoistunut yritys. Se valmistaa farkkuja, farkkukasseja ja muita farkkutuotteita kierrättämällä farkkujätteitä kuten rikkinäisiä farkkuja. Yrityksen perustaja on arkkitehti Moona Kansanen.
Yrityksen perustamisen aikaan ekologiset ja vastuulliset valinnat ja tilkkudesign olivat muodissa. Yrityksen perustaja voitti ideallaan yrittäjyyskilpailun syksyllä 2019.
Piece Of Jeansin käyttämä tilkkudesign on mallisuojattu koko Euroopan alueella Euroopan unionin teollisuusoikeuksien virastossa.
Historia ja saavutukset.
Piece Of Jeans Oy (Y:3134446-3) on perustettu kesäkuussa 2020. Toiminta sai kuitenkin alkunsa Moona Kansasen pyörittäessään yritystään toiminimellä jo tammikuusta 2019 lähtien.
Moona Kansanen on koulutukseltaan arkkitehti. Kansanen opiskeli Tampereen Yliopistossa arkkitehdiksi vajaassa viidessä vuodessa, työskenteli samaan aikaan osa-aikaisesti arkkitehtitoimistossa ja pyöritti kasvavaa startup -liiketoimintaansa. Kansanen opiskelee myös liiketoiminnan erikoisammattitutkintoa ja valmistuu tutkintoon syksyllä 2021. Opiskeluaikoinaan Kansanen osallistui TEK:n ja Ekonomien järjestämään Unikorni-yrittäjyyskilpailuun Piece Of Jeans -ideallaan. Kansanen voitti kilpailun vuoden 2019 marraskuussa.
Piece Of Jeans mediassa.
Kansasen yrittäjyyskilpailun voitto herätti median huomion. 
Yrittäjyyskilpailun järjestäjät TEK ja Ekonomit kirjoittivat Unikornikilpailusta, mutta myös monet Suomessa isosti vaikuttavat mediat kiinnostuivat kirjoittamaan Piece Of Jeansin tarinaa. Paikalliset mediat Pirkanmaalla, kuten YLE Tampere ja Aamulehti kirjoittivat verkkosivuillaan Piece Of Jeansista ja Kansasesta yrittäjänä.
Pirkanmaan Yrittäjien verkkolehdessä kirjoitettiin Kansasen verkostoitumisesta. Piece Of Jeansin käsittelemät teemat kiertotalouden ympärillä nostivat Piece Of Jeansin myös laajemmin mediaan kiertotaloudesta ja uusiokäytöstä kirjoittavien lehtien joukkoon. Työelämä- ja yrittäjälähtöisiä artikkeleita Piece Of Jeansista kirjoitettiin myös Ilta Sanomiin ja Iltalehteen.
Kansanen oli maaliskuussa 2021 MTV:n livelähetyksessä, ohjelmassa Viiden jälkeen puhumassa yleisesti tekstiilijätteestä ja tekstiilijätteen uusiokäytöstä.
Yhteistyö Lounais-Suomen jätehuollon kanssa.
Piece Of Jeans on mukana Lounais-Suomen jätehuollon keväällä 2021 lanseeratussa KAMU-keräyskokeilussa, jossa kuluttajien poistotekstiilit on tarkoitus saada kustannustehokkaasti kiertoon. Keräystoiminta laajenee mahdollisesti myöhemmin koko Suomeen. 
Keräys toteutetaan sisätiloissa, etteivät tekstiilit pilaantuisi.
Aberfan

Aberfan () on kylä Etelä-Walesissä Taffjoen laaksossa kuusi kilometriä Merthyr Tydfilin kaupungin eteläpuolella. Vuonna 1966 siellä tapahtui Aberfanin onnettomuus, jossa hiilikaivoksen jätekasa vyöryi alakoulun ja noin 20 talon ylitse tappaen 144 ihmistä, joista 116 oli lapsia.
Aberfaniin perustettiin hiilikaivos vuonna 1869, jolloin kylässä oli kaksi taloa ja majatalo. Vuodesta 1947 kaivos oli ollut valtio-omisteisen National Coal Boardin hallinnoima. 21. lokakuuta 1966 yksi kaivoksen jätekasoista vyöryi kylään tappaen 144 ihmistä, joista suurin osa oli paikallisen Pantglasin alakoulun oppilaita.
Onnettomuuden jälkeen kuningatar Elisabet II ja prinssi Philip vierailivat Aberfanissa 29. lokakuuta 1966. Merthyrin pormestari perusti rahaston kyläläisten tukemiseksi; sen loppusummaksi kertyi noin 1 750 000 puntaa (nykyrahassa noin 37,5 miljoonaa euroa).
Aberfanissa sijaitsi vuonna 1876 rakennettu ja vuonna 1885 uudelleenrakennettu Walesin itsenäisen unionin kappeli, joka toimi vuoden 1966 onnettomuuden jälkeen tilapäisenä ruumishuoneena. Kappeli purettiin vuonna 1967 ja sen tilalle rakennettiin vuonna 1970 uusi kappeli, joka kuitenkin suljettiin vuonna 2007. Aberfanin kalvinistis–metodistinen kappeli rakennettiin vuonna 1876. Se suljettiin huonokuntoisena vuonna 2012 ja tarjottiin myytäväksi 22 000 punnalla. 
Aberfan sijaitsee Walesin halki Cardiffista Llandudnoon kulkevan A470-valtatien varrella. Lähin rautatieasema on Merthyr Valen rautatieasema viereisessä Merthyr Valen kylässä.
Kylässä sijaitsee nykyään kaksi koulua: Ynysowen Primary School sekä kymrinkielinen Ysgol Gynradd Gymraeg Rhyd y Grug.
Lootustemppeli

Lootustemppeli on Delhissä, Intiassa sijaitseva bahai-uskon temppeli, joka vihittiin käyttöön joulukuussa 1986. Sen kukkamaisesta muodosta on tullut merkittävä nähtävyys kaupungissa. Kuten kaikki bahai-temppelit, myös Lootustemppeli on avoin kaikille uskonnosta tai muista ominaisuuksista riippumatta. Shoghi Effendin mukaan bahai-temppeli on bahai-uskon ”hiljainen opettaja”. Rakennus koostuu 27 vapaasti seisovasta marmoripäällysteisestä ”terälehdestä”, jotka on järjestetty kolmeen klusteriin muodostamaan yhdeksän sivua, ja yhdeksän ovea avautuu keskushalliin, jonka korkeus on hieman yli 34 metriä ja jonka tilavuus on 2 500 ihmistä. Lootustemppeli on voittanut lukuisia arkkitehtonisia palkintoja ja se on ollut esillä monissa sanoma- ja aikakauslehdissä. Vuoden 2001 CNN:n raportissa viitattiin siihen maailman eniten vierailtuna rakennuksena.
Bardin kieli

Bardi on nyulnyulaisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Australiassa, Länsi-Australian osavaltiossa. Se lasketaan kuolevaksi kieleksi.. 
Bardin perinteinen alue sijaitsee Dampierin niemimaan kärjessä, joka ulottuu Broomen pohjoispuolelle. Alue sisältää sekä niemimaan pohjoisosan että sitä ympäröivät saaret, kuten Jayirri ja Jalan. Bardi on tunnettu myös useilla eri nimillä, kuten Baardi, Baard ja Barda. Vuoden 2021 väestönlaskennassa Bardia puhui 281 henkilöä, mutta arvioidut puhujamäärät ovat vaihdelleet vuosien mittaan suuresti. Kieliluokituksissa Bardi sijoitetaan johdonmukaisesti nyulnyulan kieliperheeseen, ja se on läheistä sukua muun muassa Jawi-, Nyikina-, Warrwa- ja Yawuru-kielille.
Bardi on kieli, jossa sanat taipuvat monin tavoin. Siinä yhdistyvät useat erilaiset rakenteet: sanojen osia liitetään toisiinsa, sanoihin voidaan yhdistää paljon tietoa, ja sanoja muokataan helposti. Kieli ilmaisee sekä pääsanassa että sen määritteessä kieliopillista tietoa. Bardissa on harvinainen vokaalijärjestelmä ja monimutkaisia äännemuutoksia, jotka voivat vaihdella eri puhujien välillä. Bardi kuuluu niin sanottuihin ei-konfiguraationaalisiin kieliin, mikä tarkoittaa, että lauseen osia voidaan jättää pois ja sanajärjestys voi vaihdella vapaasti. Bardin lauserakenteet eroavatkin muista alueen kielistä ja vaihtelevat myös saman kielikunnan sisällä.
Kielessä on erityisiä verbirakenteita, joissa yhdistyvät kaksi osaa: taipuva ”kevyt” verbi ja taipumaton alkuosa. Tällaisia rakenteita esiintyy useissa pohjoisaustralialaisissa kielissä, mutta niiden tarkka muoto vaihtelee kielittäin. Bardissa on myös paljon sanojen muodostamiseen liittyvää rakennetta, jota ei enää käytetä aktiivisesti uusien sanojen luomiseen. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että kieli olisi täysin rappeutumassa, sillä puhujat tunnistavat edelleen, mitkä muodot ovat oikein ja mitkä eivät.
Bardi käyttää myös niin sanottuja toisen sijan rakenteita. Tämä tarkoittaa, että esimerkiksi kieliopilliset päätteen kaltaiset osat voivat ilmestyä lauseessa tai sanaryhmässä toiseksi tulleeseen sanaan. Nämä rakenteet ovat erikoisia, koska ne käyttäytyvät sekä tavallisten liitteiden että erillisten pikkusanojen tavoin.
Kielellä ei ole kirjoitettua muotoa.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Johannes Hjelmman

Johannes Vilhelm Hjelmman (30. syyskuuta 1861 Iisalmi – 27. heinäkuuta 1940 Pori) oli suomalainen lääkäri ja professori. 
Henkilöhistoria.
Hjelmmanin vanhemmat olivat laamanni Fredrik Wilhelm Hjelmman ja Sophie Lovisa Grenman ja puolisot vuodesta 1895 Ella Rohde (ero 1925) ja vuodesta 1925 Gerda Edith Skogberg. Senaattori Fredrik Werner Hjelmman oli hänen veljensä. Johannes Hjelmman tuli ylioppilaaksi 1880 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1883 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1889, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1890. Hjelmman oli Helsingin yliopiston iho- ja sukupuolitautiopin dosentti 1891–1900 ja ylimääräinen professori 1900–1901 sekä Porin yleisen sairaalan lääkäri 1893–1926. Hjelmman ei käytännössä hoitanut professorin virkaansa, johon hän oli jo aiemmin pyrkinyt, mutta ei tullut valituksi, sillä hän erosi siitä lähes välittömästi nimittämisensä jälkeen. Hjelmman oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen 1901–1913, toimien valtuuston puheenjohtajana 1905–1907 ja 1911–1913.
Riutta-ahven

Riutta-ahven ("Symphysanodon typus") on riutta-ahveniin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Indopasifiselta merialueelta.
Koko ja ulkonäkö.
Riutta-ahven voi kasvaa suurimmillaan noin 17 cm pitkäksi. Laji on ruumiinrakenteeltaan hoikka ja virtaviivainen. Kalan silmät ovat suuret. Selkäevä on pitkä ja pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut. Pyrstöevän puoliskot ovat pidentyneet. Riutta-ahven on väriltään selästään kirkkaan ruusunpunainen tai oranssinpunainen, kyljet ovat keltaiset ja vatsa hopeinen. Selkäevän väri on keltainen ja muut evät ovat punaisia. 
Levinneisyys ja elintavat.
Riutta-ahventa tavataan Intiasta Japaniin ja Havaijille asti. Se elää riutoilla lähellä pohjaa aina 440 metrin syvyyteen asti. Riutta-ahvenen ravintoa on plankton.
The Ladder (Yesin Albumi)

The Ladder on brittiläisen progressiivista rockia soittavan Yes-yhtyeen kahdeksastoista studioalbumi, joka julkaistiin 20. syyskuuta 1999.
Heaven &amp; Earth

Heaven &amp; Earth on brittiläisen progressiivista rockia soittavan Yes-yhtyeen kahdeskymmenesensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 16. heinäkuuta 2014.
José Régio

José Régio, oikea nimi José Maria dos Reis Pereira (1901 Vila do Conde, Portugali – 1969 Vila do Conde, Portugali) oli portugalilainen kirjailija ja toimittaja. Hän oli "Presença"-kirjallisuuslehden perustajia ja kuului modernisteihin. Hänen metodinaan on introspektiivisyys, jota hän sovelsi tuotannossaan ensimmäisenä Portugalissa. Hänen monipuoliseen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, novelleja, runoja, näytelmiä ja esseitä.
Suomennettuja runoja.
Runo suomeksi antologiassa "Maailman runosydän", toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 
Runoja suomeksi julkaisussa "Tuli &amp; Savu: runouslehti" 2007: 2
Runoja suomeksi antologiassa "Maailman syrjällä: portugalilaista nykyrunoutta", suom. ja toim. Rita Dahl, Tampere: Palladium Kirjat 2017
Ishmael Reed

Ishmael Reed (s. 22. helmikuuta 1938 Chattanooga, Tennessee, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen teoksensa ovat kokeellisia, surrealistisia ja parodisia. Parodia kohdistuu valkoiseen länsimaiseen kulttuuriin, varsinkin uskontoon ja luonnontieteisiin, ja afroamerikkalaiseen näennäiselämäkerralliseen romaaniin.
Suomennettuja runoja.
Reedin runojen suomennoksia on julkaistu antologiassa "Lännen kieli: valikoima uudempaa amerikkalaista runoutta", toim. Markku Into, Helsinki: Tammi 1993 Runot on suomentanut Markku Into.
The Quest

The Quest on brittiläisen progressiivista rockia soittavan Yes-yhtyeen 22:s studioalbumi, joka julkaistiin 1. lokakuuta 2021.
Iwaidjan kieli

Iwaidja on yiwaidjan kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Australiassa. Vuoden 2016 väestölaskennan mukaan kielellä oli 123 puhujaa.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Vain osia Raamatusta on käännetty iwaidjaksi.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Öljyvaranto

Öljyvaranto () tarkoittaa toistaiseksi käyttämätöntä osuutta maaöljyn kokonaisvarannoista. Se käsittää sekä jo löydetyt että löytymättömät öljyesiintymät. Löytymättömät varannot jaetaan edelleen hypoteettisiin ja spekulatiivisiin. Raakaöljyn kokonaisvaranto eli lopullinen öljyvaranto () tarkoittaa kaiken maapallon historian aikana syntyneen käyttökelpoisen raakaöljyn määrää. Siihen kuuluvat sekä käyttämättömät että jo käytetyt öljyvarannot.
Suurin osa öljyvarannoista sijaitsee aavikoilla, arktisella alueella, jokisuistoissa ja mannerlaattojen raja-alueilla. Maaöljy ja -kaasu syntyvät, kun kuolleet mikro-organismit hautautuvat hapettomassa ympäristössä, mikä estää mätänemisen. Suotuisin ympäristö on syntymässä oleva merenpohjan allas, missä vesi on hapetonta ja mannerlaattojen liike hautaa kuolleet eliöt nopeasti. Joet puolestaan tuovat mukanaan sedimenttiä, jossa on paljon orgaanista ainesta; usein se hautautuu juuri merenpohjan altaisiin. Ajan oloon mannerliikunto voi siirtää esiintymät kauas syntyalueiltaan. Se, että suuri osa esiintymistä on kulkeutunut aavikoille ja napa-alueille, on sattumaa. Lähtökohtaisesti orgaanista ainesta on eniten soilla, jokisuistoissa ja muissa elämälle suotuisissa paikoissa.
Tunnetut varannot.
Öljy-yhtiö BP arvioi vuonna 2021, että maailman öljyvarannot ovat noin 1,73 biljoonaa barrelia. Lähes 80 prosenttia tunnetuista varannoista sijaitsee öljykartelli OPECin jäsenmaiden alueella. Miltei puolet OPECin varannoista sijaitsee Venezuelassa ja Saudi-Arabiassa, joiden öljyvarannot ovat maailman suurimmat. Uusia varantoja on vuoden 2006 jälkeen löytynyt paljon varsinkin Keski- ja Etelä-Amerikasta, mutta Pohjois-Amerikassa ja Lähi-idässä vanhoja varantoja kulutetaan nopeammin kuin uusia löydetään. BP:n arvion mukaan maailmanlaajuinen öljyvaranto on kuitenkin niin suuri, että 2020-luvun alun tuotantotasoa on mahdollista ylläpitää vielä vuosikymmenien ajan.
Lyijylasitteet

Lyijylasitteet ovat nimensä mukaisesti lyijyä sisältäviä lasitteita, joita käytetään keramiikkaa valmistettaessa. Ne on nykyään suuressa osin korvattu alkali- ja boorilasitteilla lyijyn myrkyllisyyden vuoksi.
Prosessi.
Lyijylasitteita on käytetty etenkin terrakottaesineiden lasittamiseen, sillä se synnyttää kovan, kiiltävän ja vettä läpäisemättömän pinnan huokoiselle saviastialle. Se on ns. matalan polton lasite, joka ei tarvitse kuin n. 800 °C polttolämpötilan. Lyijylasitteessa juoksutteena toimii lyijyoksidi tai lyijysilikaatti. Lyijy alkaa haihtua yli 1000 °C, mutta vaikuttaa edelleen sulamiseen. 
Historia.
Lyijylasitteet on tunnettu antiikin ajoista lähtien. Roomalaiset käyttivät niitä öljylamppujen ja juoma-astioiden valmistuksessa. Kiinassa valmistettiin Han-dynastian aikaan vihreäksi lasitettuja hautaesineitä, joissa lyijylasitteeseen lisättiin kuparioksidia värin synnyttämiseksi. Myöhemmin Tang-dynastian aikaan lyijylasitusta käytettiin "sancai"-esineiden valmistuksessa; niissä oli yleensä kolmea väriä, (kellan)ruskeaa, vihreää ja kermanvalkoista. 
Keskiajan Euroopassa lyijylasitusta käytettiin hyvin yleisesti. 1400-luvulla lyijylasitteista kehitettiin Italiassa tinalasite, jota käytettiin majolika-esineiden valmistukseen. Se syrjäytti paljolti lyijylasituksen käytön hienossa keramiikassa. 1800-luvun Englannissa värikkäitä lyijylasitteita käytettiin paljon koriste-esineiden, tarjoiluastioiden ym. valmistuksessa.
Štš-315

Štš-315 () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista A. A. Ždanovin telakalta, missä köli laskettiin 25. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 27. joulukuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 26. syyskuuta 1936.
Palvelus.
Alus siirrettiin touko-kesäkuussa 1937 Neuvostoliiton pohjoiseen laivastoon, jolloin se nimettiin "Štš-403:ksi". Se katosi lokakuussa 1943 partiomatkalla Norjan rannikolla.
Štš-316

Štš-316 () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista A. A. Ždanovin telakalta, missä köli laskettiin 25. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 27. joulukuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 26. syyskuuta 1936.
Palvelus.
Alus siirrettiin touko-kesäkuussa 1937 Neuvostoliiton pohjoiseen laivastoon, jolloin se nimettiin "Štš-404:ksi". Se palasi 1948 Itämeren laivastoon. Alus nimettiin lokakuussa 1949 uudelleen "S-404:ksi" ja poistettiin alusluettelosta 1957.
Louise Adélaïde Desnos

Louise Adélaïde Desnos tunnettu myös nimellä Louise Desnos syntyjään Robin (25. elokuuta 1807 Pariisi - 9. syyskuuta 1878 Abbeville) oli ranskalainen taidemaalari. Desnos keskittyi tuotannossan muotokuviin ja historiamaalaukseen.
Štš-317

Štš-317 () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Martin telakalta, missä köli laskettiin 23. heinäkuuta 1934. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 29. syyskuuta 1936.
Palvelus.
Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon alus oli N. E. Eihbaumin komentamassa erillisessä koulutusdivisioonassa Tallinnassa päällikkönään komentajakapteeni A. G. Andronov. Alus lähti 3. heinäkuuta 1941 Tallinnasta Leningradiin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Alus jatkoi 27. elokuuta matkaansa Kronstadtiin, mistä se lähti seuraavana päivänä ensimmäiselle sotaretkelleen Tytärsaaren ja Pien-Tytärsaaren väliselle alueelle. Aluksen tehtävänä oli vartioida, ettei Saksan laivasto pystyisi yllättämään satamassa olevaa Neuvostoliiton laivastoa. Hyökkäysuhan mentyä ohi alus palasi 16. lokakuuta Kronstadtiin.
Alus lähti 2. marraskuuta Kronstadtista ja saapui seuraavana päivänä Suursaaren edustalle, missä se laskeutui pohjaan odottamaan saattajakseen Hankoon matkaavaa saattuetta. Saattueen saapuessa muutamaa tuntia myöhemmin sukellusvene nousi pintaan, jolloin vartiovene hyökkäsi aluksen kimppuun ampuen tykillään ja heittäen syvyyspommeja. Sukellusvene pakeni, mutta ajoi karille. Alus lähti 5. marraskuuta paluumatkalle ja saapui seuraavana päivänä Kronstadtiin, mistä se siirrettiin 7. marraskuuta Leningradiin telakalle.
Alus upotettiin 14. heinäkuuta 1942.
Štš-318

Štš-318 () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Martin telakalta, missä köli laskettiin 23. heinäkuuta 1934. Alus laskettiin vesille 11. elokuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 12. elokuuta 1936.
Palvelus.
Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon alus oli N. E. Eihbaumin komentamassa erillisessä koulutusdivisioonassa Tallinnassa päällikkönään komentajakapteeni V. K. Afanasjev, mutta se oli huollettavana telakalla. Alus lähti 3. heinäkuuta 1941 Leningradiin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Alus siirrettiin 3.-4. elokuuta edelleen Ust-Lugaan, mistä se palasi 18. elokuuta Kronstadtin ja Leningradin alueelle. Alus vaurioitui 26. syyskuuta Kronstadtissa tykistötulessa, jolloin sen päällikkö haavoittui ja kaksi miehistönjäsentä sai surmansa. Alus joutui 2. lokakuuta uudelleen tykistötuleen.
Alus lähti 26. lokakuuta Kronstadtista Ahvenanmerelle, mutta se ajoi seuraavana päivänä karille Suursaaren eteläkärjessä vaurioituen pahoin. Kolme raivaajaa irrotti vielä samana päivänä aluksen karilta, minkä jälkeen sukellusvene siirrettiin Lavansaaren edustalle ja edelleen Kronstadtiin, jonne se saapui 31. lokakuuta. Alus siirrettiin 1. marraskuuta korjattavaksi telakalle Leningradiin.
Alus nimettiin lokakuussa 1949 uudelleen "S-318:ksi" ja poistettiin alusluettelosta 1956.
Pieni Saarijärvi (Keuruu)

Pieni Saarijärvi on matala järvi Keuruun itäisimmässä kolkassa Keski-Suomen maakunnan länsiosassa. Sen pinta-ala on 1,62 hehtaaria. Etäisyys Jyväskylästä on 36 kilometriä länteen ja Keuruun keskustasta 18 kilometriä itään.
Maantiede.
Pienen Saarijärven pituus kaakosta luoteeseen on 190 metriä, leveys lännestä itään on noin 100 metriä. Järveä ympäröi suo, saaria ei ole. Pienen Saarijärven laskuoja virtaa Saarijärveen, joka sijaitsee noin 300 metriä länteen. Noin 150 metriä Pienen Saarijärven pohjoispuolitse kulkee Valtatie 23, jonka pohjoispuolitse kulkee rautatie Keuruulta Jyväskylään.
Pienen Saarijärven vesitilavuus on vain 22 600 kuutiometriä, eli 22 600 000 litraa.
Pieni Saarijärvi (14.527.1.014) kuuluu Pirttijoen valuma-alueeseen (14.527), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä (14). Toinen jakovaihe on Iso Rautaveden alue (14.52) ja ensimmäinen jakovaihe on Jämsän reitin valuma-alue (14.5). Pieni Saarijärvi on kolmanneksi pienin Pirttijoen alueen 17:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä pienempiä ovat Karhulammi ja Napisevanlampi. Pirttijoen alueesta valtaosa sijaitsee Petäjävedellä, luoteisosa sijaitsee Keuruulla ja lounaisosa Jämsässä.
Štš-319

Štš-319 () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Martin telakalta, missä köli laskettiin 31. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 15. helmikuuta 1936 ja otettiin palvelukseen 29. marraskuuta.
Palvelus.
Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon alus oli N. E. Eihbaumin komentamassa erillisessä koulutusdivisioonassa Tallinnassa päällikkönään komentajakapteeni N. S. Agašin, mutta se oli huollettavana telakalla. Alus lähti 3. heinäkuuta 1941 Leningradiin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Alus siirrettiin 3.-4. elokuuta edelleen Ust-Lugaan, mistä se palasi 18. elokuuta Kronstadtiin.
Alus lähti 20. syyskuuta Kronstadtista ensimmäiselle sotaretkelleen toiminta-alueenaan Liepājan edusta. Alus kuitenkin katosi matkalla jäljettömiin. Hylky löydettiin 2012 Polangenin majakan länsipuolelta 43 metrin syvyydestä.
Pocketbook

Pocketbook on sähköisiä lukulaitteita valmistava yritys. Samalla tuotenimellä myytävät laitteet perustuvat E Ink -sähköiseen paperiin. Yritys on perustettu 2007 ja sen kotipaikka oli 2021 Luganossa Sveitsissä.
Uusimpia malleja ovat Basic 4, Touch Lux 5 ja Color vuodelta 2020 sekä Inkpad Color (2021).
Basic 4:n tekniset ominaisuudet.
Laitteessa ei ole kosketusnäyttöä, eikä näyttö ole valaistu. Vuonna 2021 Basic 4 oli Suomessa myynnissä alkaen 87 euron hintaan.
Limburg an der Lahn

Limburg an der Lahn on kaupunki Limburg-Weilburgin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Limburgin keskiaikainen vanhakaupunki muodostaa eheän kokonaisuuden, johon kuuluu muun muassa Limburgin tuomiokirkko.
Maantiede.
Limburg an der Lahn sijaitsee Hessenin länsiosassa ja rajoittuu lännessä Rheinland-Pfalzin osavaltioon. Kaupungin halki virtaa Reinin sivujoki Lahn. Limburgin etäisyys Frankfurt am Mainista on 55 kilometriä luoteeseen, maanteitse etäisyys on 75 kilometriä.
Limburgiin kuuluu eksklaavina Staffelin kaupunginosa puolisen kilometriä muusta kaupungin alueesta länteen. Staffel liitettiin Limburgiin 1974. Niin ikään 1970-luvulla Limburgiin liitettiin maalaiskunnat Ahlbach, Dietkirchen, Eschhofen, Lindenholzhausen, Linter ja Offheim. Yli puolet Limburg an der Lahnin asukkaista asuu Limburgin kantakaupungissa. Lounaassa Limburg on kasvanut yhteen Diezin kaupungin kanssa, Limburg ja Diez muodostavat kaksoiskaupungin (Doppelzentrum).
Historia.
Varhaisin asiakirjamaininta Limburgista on vuodelta 910 muodossa Lintpurc. Paikalla sijainneen linnoituksen historia ulottunee merovingiaikaan. Vuoden 910 asiakirjassa keisari Arnulfin poika Ludvig Lapsi myönsi kreivi Konrad Kurzboldille alueita, joille Konrad rakennutti kirkon. Nykyisen vanhankaupungin ydin alkoi muodostua. Sen ympärille rakennettiin muuri ja 1200-luvun alussa asutuskeskus oli kehittynyt kaupungiksi. 1300-luvulla Limburg taantui ruton, tulipalon ja ennen kaikkea alueruhtinaiden nousun takia. Vuonna 1624 Limburg päätyi osaksi Trierin vaaliruhtinaskuntaa. Kaupungin uusi nousu alkoi vasta 1800-luvulla, se liitettiin rautatieverkkoon 1862 ja kohotettiin piirikaupungiksi 1886. Toisen maailmansodan jälkeen Limburg oli osa Yhdysvaltain miehitysvyöhykettä.
Limburgin huomattavia rakennuksia ovat myöhäisromaaninen Limburgin tuomiokirkko Limburger Dom, joka vihittiin 1235, ja Burg Limburg, jonka historia ulottuu 800-luvulle.
Talous ja liikenne.
Limburg sijaitsee Reinin–Mainin metropolialueen luoteisreunalla, ja kaupunkiin on hyvät liikenneyhteydet. Vuonna 2002 avattu rautatieasema Limburg Süd sijaitsee Köln–Frankfurt-suurnopeusradan varrella. Keskustan rautatieasema, Bahnhof Limburg, sijaitsee Main-Lahn-radan ja Lahninlaaksonradan (Lahntalbahn) risteyksessä. Limburgin halki kulkee moottoritie BAB 3.
Limburgin talousmaantieteellinen sijainti on houkutellut paikkakunnalle yrityksiä. Kaupungissa on lukuisia oppilaitoksia ja korkeatasoinen sairaala.
Tarlataani

Tarlataani (, ) on harva harsomainen ja ohut palttinasidoksinen puuvillakangas. Se on kovitettu liisterillä (tärkillä), joka ei kestä pesua. Joskus sen kuteeseen lisätään metallilankoja. Tarlataania on käytetty lampunvarjostimiin, hyönteisverkoihin, karnevaaliasuihin, näyttämöasuihin ja naisten tanssiaispukuihin.
Murotaikina

Murotaikina on murea taikinatyyppi, jossa on runsaasti rasvaa. Se koostuu vehnäjauhoista, 
mahdollisista muista jauhoista tai leseistä, rasvasta (esimerkiksi voista tai margariinista), leivinjauheesta ja joskus sekaan laitetaan nestettä. Makeita leivonnaisia tehtäessä taikinaan lisätään sokeria ja kananmunia, suolaisiin leivonnaisiin sopii esimerkiksi juustoraaste tai perunasosejauhe. Murotaikinan maustamiseen voi käyttää muun muassa kaakaojauhetta, kuivattuja hedelmiä, pähkinöitä, sitruunamehua, suklaata, vanilliinisokeria tai yrttejä. Jauhot ja rasva nypitään sekaisin, lisätään muut ainekset ja sekoitetaan kevyesti, mutta ei vaivata liikaa jotta taikina ei menetä mureuttaan. Taikinaa pidetään jääkaapissa tunti ennen käyttöönottoa. Murotaikinaa voi käyttää kakkujen, leivosten, piiraiden, pikkuleipien, paistosten ja torttujen tekemiseen.
Tarteletti

Tarteletti (, pieni piiras) on pieni voi- tai murotaikinaleivonnainen. Taikinapohja muotoillaan vuokaan ja täytetään esimerkiksi kypsentämättömällä riisillä tai kuivatuilla herneillä, jotta kuppimainen muoto säilyy. Paiston jälkeen täytteet poistetaan ja kuoreen lisätään lopullinen täyte, joka voi olla makea tai suolainen. Täytteeksi sopii esimerkiksi muhennos, hedelmät tai hyytelö. Tarteletti voidaan täytteestä riippuen tarjota lämpimänä alkupalana, makeana jälkiruokana tai kahvileipänä.
Rosmariiniöljy

Rosmariiniöljy () on eteeristä öljyä, jota erotetaan rosmariinin lehdistä ja kukkivista versoista vesihöyrytislauksen avulla. Ainetta on kasvin lehdissä ja kukissa noin yksi prosentti massasta. Se on miltei väritöntä nestettä, joka tuoksuu kamferille, ja jonka tiheys on 0,90–0,92 kg/dm3. Rosmariiniöljy sisältää borneolia, eukalyptolia, kamfeenia, kamferia, karyofylleeniä ja pineeniä. Aine on vähäisessä määrin antiseptistä ja sen pääasiallinen käyttäjä on hajuvesiteollisuus.
Kamlotti

Kamlotti ( &lt; ) on kaksiniitinen, ohut ja tiivis kangas, jota alkuaan valmistettiin angoravuohen villasta.
"Kampalankakamlotti" on sileä kangastyyppi, jossa on kaksinkertainen loimi ja yksinkertainen kude. "Silkkikamlotti" on kangasta, jonka loimilangat on kerrattu löyhäkierteiseksi kahdesta erivärisestä säikeestä ja kude on yksinkertainen, mutta erivärinen kuin loimi. Silkkikamlottia on aiemmin käytetty naisten päällystakkeihin.
Bad Camberg

Bad Camberg on kaupunki Limburg-Weilburgin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se on Goldener Grund -laakson aluekeskus.
Maantiede.
Bad Camberg sijaitsee Taunus-vuorten pohjoisrinteellä Hessenin länsiosassa 35 kilometriä Frankfurt am Mainista luoteeseen ja 25 kilometriä Wiesbadenista pohjoiseen.
Nykyinen Bad Cambergin kunta syntyi 1970-luvun mittavien kuntaliitosten seurauksena. Cambergiin liitettiin 1. heinäkuuta 1974 maalaiskunnat Dombach, Erbach, Oberselters, Schwickershausen ja Würges.
Historia.
Varhaisin asiakirjamaininta Bad Cambergista on vuodelta 1000 muodossa Cagenberg. Alueelta on tosin löydetty todisteita jo kivikautisesta asutuksesta. Rudolf I Habsburgilainen myönsi paikkakunnalle kaupunkioikeudet 27. elokuuta 1281. Seuraavan vuosisadan aikana Diezin kreivit rakennuttivat Cambergin ympärille muurin, johon kuului kolmetoista tornia. Camberg oli uuden ajan taitteesta aina 1800-luvulle Nassaun suvun ja Trierin vaaliruhtinaskunnan yhteishallintoaluetta. Sen jälkeen se kuului Nassaun herttuakuntaan ja vuodesta 1866 Preussiin. Camberg liitettiin uuteen Hessenin osavaltioon 1945, ja vuonna 1981 se sai oikeuden käyttää Bad-etuliitettä.
Bad Cambergin kaupunginosilla on omat historiansa, esimerkiksi Erbach ja Würges mainitaan jo vuonna 768 Lorschin koodeksissa.
Bad Cambergin tunnusmerkki on Kreuzkapelle (1725), joka sijaitsee keskustan itäpuolella.
Talous ja liikenne.
Bad Cambergissa on tyypilliset paikalliskeskuksen palvelut yleislääkäreineen, apteekkeineen ja peruskouluineen. Bad Cambergin rautatieasema, Bahnhof Bad Camberg, avattiin 1876. Se sijaitsee Main-Lahn-radan varrella 49,3 kilometriä Frankfurt am Mainin päärautatieasemalta. Asema kuuluu luokkaan 5 (Klasse 5). Bad Cambergin länsiosan halki kulkee moottoritie BAB 3. Kaupungin keskustan kautta kulkee alemman luokan maantie Bundesstraße 8.
Iso-Rummukka

Iso-Rummukka on järvi Heinäveden länsiosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,7 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 71 kilometriä länsilounaaseen.
Maantiede.
Iso-Rummukka jakautuu läntiseen ja itäiseen altaaseen. Läntinen allas on kaakkois–luoteissuuntaisesti pitkä, itäinen allas puolestaan lounais–koillissuuntaisesti pitkä. Läntisestä altaasta työntyy itään Kalliolahti. Itäinen allas jakautuu koillisosastaan Valkamalahteen ja Hiisilahteen. Altaan eteläosasta kaakkoon työntyy pitkä ja kapea Saunalahti. Iso-Rummukan mutkaisen rantaviivan pituus on 20 933,2 metriä. Järven itäinen allas on läntistä allasta syvempi, syvin kohta sijaitsee itäisen altaan keskivaiheilla.
Iso-Rummukassa on kahdeksan pientä saarta. Niiden yhteispinta-ala on 0,27 hehtaaria ja ne sijaitsevat pääosin järven luoteisosassa. Iso-Rummukan pohjoisrannalla sijaitsee Rummukkalan kylä peltoaukeineen, järven metsäinen itäranta kohoaa noin 160 metriä merenpinnan yläpuolelle eli 70 metriä järven pinnan yläpuolelle.
Iso-Rummukan luusua sijaitsee Kalliolahden koillisrannalla, josta lähtee noin puolentoista kilometrin mittainen Myllyjoki luoteeseen Pieni-Rummukkaan (86,7 metriä mpy).
Iso-Rummukan vesitilavuus on 10 846 000 kuutiometriä.
Iso-Rummukka (04.278.1.007) kuuluu Vaahtovanjoen valuma-alueeseen (04.278), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden alaosan alue (04.27) ja ensimmäinen jakovaihe Haukiveden-Kallaveden alue (04.2). Vaahtovanjoen valuma-alueella on noin 50 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Iso-Rummukka, Haapanen ja Kypärä-Levänen ovat laajimmat.
Lennart Larsson (hiihtäjä)

Lennart Nils Olov Larsson (7. helmikuuta 1930 Granbergsträsk, Skellefteå – 26. maaliskuuta 2021 Skellefteå) oli ruotsalainen maastohiihtäjä, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Larsson voitti Ruotsin 4×10 kilometrin viestin joukkueissa olympiapronssia Neuvostoliiton ja Suomen takana Cortina d’Ampezzossa 1956 ja maailmanmestaruuden Lahdessa 1958. Cortinassa hän sijoittui lisäksi 15 ja 30 kilometrillä kahdeksanneksi, ja toisissa olympiakisoissaan, Squaw Valleyssä 1960, hän sijoittui 50 kilometrillä ja viestissä neljänneksi sekä 30 kilometrillä viidenneksi. Larsson kuoli Skellefteåssa 91-vuotiaana 26. maaliskuuta 2021.
Helge Berghell

Helge Hugo Trygve Berghell (2. joulukuuta 1906 Helsinki – 8. syyskuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen juristi, vuorineuvos ja Strömberg-yhtiön toimitusjohtaja kolmella eri vuosikymmenellä.
Berghellin vanhemmat olivat valtiongeologi Hugo Berghell ja Mimmi Knaapi ja puolisot 1933–1952 Brita Sofia Thurman ja vuodesta 1953 Margaretha Österman. Berghell tuli ylioppilaaksi 1926 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1933, varatuomarin arvon hän sai 1936. Hän työskenteli ensin virkamiehenä Uudenmaan läänin lääninhallituksen palveluksessa, mutta tuli jo 1937 Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton palvelukseen. Vuodesta 1940 hän oli G. A. Serlachius -yhtiön pääjuristi ja sodan jälkeen STK:n varatoimitusjohtaja, vuodesta 1946 pääjuristi Wärtsilä-yhtymässä ja yhtymän johtokunnan jäsen 1951. Hänellä oli toisaalta samaan aikaan myös työnantajajärjestöjen merkittäviä luottamustehtäviä. Strömbergin varatoimitusjohtajaksi Berghell tuli 1957 ja toimitusjohtajaksi 1958. Yhtiö kehittyi ja menestyi hänen johdollaan hyvin, eläkkeelle Berghell jäi vasta 1972. Sekä talvisotaan että jatkosotaan osallistunut Berghell oli sotilasarvoltaan reservin kapteeni.
Lennart Larsson

Lennart Larsson -nimisiä henkilöitä ovat:
Štš-320

Štš-320 () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Martin telakalta, missä köli laskettiin 31. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 12. helmikuuta 1936 ja otettiin palvelukseen 29. marraskuuta.
Palvelus.
Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon alus oli N. E. Eihbaumin komentamassa erillisessä koulutusdivisioonassa Tallinnassa päällikkönään komentajakapteeni I. M. Višnevski, mutta se oli huollettavana telakalla. Alus lähti 3. heinäkuuta 1941 Leningradiin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Alus siirrettiin 3.-4. elokuuta edelleen Ust-Lugaan, mistä se palasi 18. elokuuta Kronstadtiin.
Alus lähti 20. syyskuuta Kronstadtista ensimmäiselle sotaretkelleen Danziginlahden pohjoisosaan, jonne se saapui 25. syyskuuta. Alus laukaisi seuraavana päivänä kaksi torpedoa maalinaan kaksi rahtilaivaa. Torpedon kuultiin räjähtävän kohteessa. Alukseen tuli sähkövika, joka lukitsi syvyysperäsimen. Alus painui pohjaan, jolloin akut alkoivat vuotaa ja hyrräkompassi sekosi. Vika saatiin kuitenkin korjattua.
Alus laukaisi 1. lokakuuta tuloksetta torpedon yksin kulkeneeseen rahtialukseen. Alus lähti seuraavana päivän tarkkaa paikanmääritystä varten Hoburgin majakalle lähelle, jonne se saapui 3. lokakuuta. Paikanmäärityksen jälkeen alus palasi toiminta-alueelleen, missä tähystäjä havaitsi 5.-8. lokakuuta akselivaltojen aluksia. Alus ei kuitenkaan erinäisten syiden vuoksi hyökännyt. Alus lähti paluumatkalle 22. lokakuuta ja saapui Kronstadtiin 25. lokakuuta. Alus siirrettiin 25.-26. lokakuuta edelleen Leningradiin, missä se siirrettiin telakalle huollettavaksi.
Auttijärvi

Auttijärvi on pitkänomainen, kapea ja paikoin jyrkkärantainen järvi Rovaniemen ja Posion rajalla Lapin maakunnan eteläosassa. Sen pinta-ala on 2,03 neliökilometriä ja tilavuus 27,6 kuutiohehtometriä. Etäisyys Rovaniemen keskustasta on 72 kilometriä itäkaakkoon.
Maantiede.
Auttijärven pituus kaakosta luoteeseen on noin kuusi kilometriä, leveys lounaasta koilliseen on 300–500 metriä. Saaria ei ole. Auttijärvi on kaakkoisinta ja luoteisinta osaansa lukuun ottamatta varsin syvä. Syvin kohta, 33 metriä, sijaitsee altaan kaakkoisosassa. Auttijärven pinta-ala 15 metrin syvyydessä on 103 hehtaaria.
Auttijärven rannat ovat varsin jyrkät, etenkin järven eteläpuoliskolla. Palovaara kohoaa 200 metriä merenpinnan yläpuolelle ja Karjalanvaara järven länsipuolella 220 metriä mpy. Rantaviiva on metsämaata, ja järven lähistöllä on myös maatalousalueita. Auttin kylä sijaitsee kuutisen kilometriä luoteeseen.
Auttijärveen laskee Korojoki kaakosta ja Palojoki koillisesta, lisäksi järveen virtaa useita vähäisiä laskuojia lounaasta ja koillisesta. Auttijärven luusua sijaitsee altaan pohjoiskolkassa, josta alkaa kohti Auttin kylää virtaava Auttijoki. Autti-pohjaista nimistöä on järven ympäristössä runsaasti: järven kaakkoispuolella sijaitsee Auttijärvenkangas, Auttijoessa on Auttiköngäs ja Auttilampi ja Auttin kylässä sijaitsee Auttijyrhämä-niminen vesialue.
Auttijärven vesitilavuus on 27 586 000 kuutiometriä.
Auttijärvi (65.262.1.001) kuuluu Auttijärven alueeseen (65.262), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Auttijoen valuma-alue (65.26) ja ensimmäinen jakovaihe Keski-Kemijoen alue (65.2). Auttijärvi on laajin Auttijärven alueen viidestä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Neljä muuta järveä ovat vailla virallista nimeä.
Ylinen (Joensuu)

Ylinen on järvi Joensuun ja Kontiolahden rajalla Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 3,7 neliökilometriä ja tilavuus 44 kuutiohehtometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 22 kilometriä itään.
Maantiede.
Ylisen pituus kaakosta luoteeseen on noin 5,5 kilometriä, leveys vaihtelee puolen kilometrin molemmin puolin. Järven keskiosasta työntyy kaakkoon noin 800 metriä pitkä Hiidenlahti. Ylisen luoteisosassa Kontiolahden alueella sijaitsee pieni Päntönsaari. Ylisen eteläosassa on noin 15 hehtaaria laaja 30–35 metriä syvä alue. Järven keskiosassa on 28-metrinen syvänne. Useissa kohdin kolmen metrin syvyyskäyrä hipoo rantaviivaa. Hiidenlahti ja järven luoteisosa ovat matalia. Ylisen vesitilavuus on 44 300 000 kuutiometriä.
Ylisen rannat ovat pientalojen ja peltotilkkujen täplittämää metsämaata. Kaakkoisen rannan Hiidenvaara kohoaa noin 200 metriä merenpinnan yläpuolelle eli noin 80 metriä Ylisen pinnan yläpuolelle. Ylisen länsipuolella sijaitsee Kannellampi, järvien välissä sijaitsevan Kannelvaaran korkeustaso on noin 180 metriä mpy.
Yliseen virtaa Havukanpuro luoteesta Havukkalammelta (123,5 metriä mpy) ja Lopotinpuro idästä Saarilammelta (127,6 metriä mpy). Myös muilta lähistön pieniltä järviltä virtaa laskuojia Yliseen. Järven luusua sijaitsee altaan kaakkoisosassa, josta lähtee Kissapuro Keskijärveen (117,3 metriä mpy), joka sijaitsee noin kaksi kilometriä kaakkoon.
Ylinen (01.034.1.001) kuuluu Ylisen valuma-alueeseen (01.034), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Jänisjoen vesistöalueella (01). Toinen jakovaihe on Haarajoen alue (01.03). Ylinen on laajin Ylisen alueen kymmenestä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Ylisen ympäristössä sijaitsee lukuisia järviä, kuten Kannellampi lännessä, Löytöjärvi kaakossa ja Uramo koillisessa.
Vilhelm Herold

Vilhelm Herold (19. maaliskuuta 1865 Hasle, Bornholm – 15. joulukuuta 1937 Kööpenhamina) oli tanskalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.
Herold opiskeli Tanskassa ja Pariisissa. Hän teki debyyttinsä Tanskan kuninkaallisessa teatterissa Faustin roolissa helmikuussa 1893. Myöhemmin samana vuonna hän esiintyi Chicagon maailmannäyttelyssä. Herold lauloi Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa vuosina 1901–1903 ja 1907–1909. Hän teki Covent Garden -debyyttinsä Lohengrinin roolissa vuonna 1904; tästä tuli hänen tunnetuin roolinsa. Hänen muihin rooleihinsa kuuluivat Canio, Walther ja Romeo. Herold palasi Covent Gardeniin vuonna 1907. Hän lauloi myös Berliinissä, Dresdenissä sekä muissa Saksan kaupungeissa ja sai Kammersängerin arvon vuonna 1901.
Herold jatkoi laulu-uraansa Kööpenhaminassa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1915. Hän johti Tanskan kuninkaallista oopperaa vuosina 1922–1924. Hän myös opetti muiden muassa Lauritz Melchioria. Herold teki levytyksiä 42:ssa erillisessä sessiossa.
Thomas Nicholls

Thomas G. ”Tommy” Nicholls (12. lokakuuta 1931 South Elmsall – 31. heinäkuuta 2021 Telford) oli brittiläinen nyrkkeilijä, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Nicholls voitti 57 kilogramman painoluokassa olympiahopeaa Melbournessa 1956 ja Englantia edustaen Euroopan mestaruuden Länsi-Berliinissä 1955. Nicholls kilpaili myös Helsingin kesäolympialaisissa 1952 missä koki avausottelussaan tappion lopulta olympiakultaa voittaneelle Suomen Pentti Hämäläiselle. Melbournen kesäolympialaisissa Nicholls voitti Hämäläisen välieräottelussa mutta hävisi loppuottelun Neuvostoliiton Vladimir Safronoville. Myös Länsi-Berliinin EM-kilpailuissa Nicholls voitti matkallaan mestaruuteen Hämäläisen välierässä. Nicholls kuoli telfordilaisessa hoitokodissa 89-vuotiaana 31. heinäkuuta 2021.
Lauda Europe

Lauda Europe on maltalainen lentoyhtiö, joka vuokraa koneitaan wet lease -sopimuksilla ja tarjoaa tilauslentoja. Sen kotipaikka on Pietà.
Lauda Europe on Ryanairin tytäryhtiö, ja sen pääasiallinen tarkoitus on lentää emoyhtiönsä lentoja wet lease -sopimuksella. Yhtiö perustettiin vuonna 2020, kun Ryanair lakkautti itävaltalaisen tytäryhtiönsä Laudan ja siirsi sen toiminnot Lauda Europelle.
Laivasto.
Maaliskuussa 2023 Lauda Europen laivastoon kuului 29 Airbus A320-200 -konetta, joiden keski-ikä oli 15,9 vuotta.
Rico Henry

Rico Henry (s. 8. heinäkuuta 1997 Birmingham) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brentfordia.
Henry nousi Englannin ykkösliigassa tuolloin pelanneeseen Walsallin edustusjoukkueeseen joulukuussa 2014. Hän pelasi joukkueessa 46 liigaottelua ja keväällä 2016 kaksi nousukarsintaottelua. Maaleja hän teki kaksi. Lisäksi hän pelasi neljä FA Cupin ja kolme liigacupin ottelua ja teki jälkimmäisissä yhden maalin, joka oli voittomaali mestaruussarjan kärkipään joukkueisiin kuulunutta Brightonia vastaan.
Henry siirtyi elokuussa 2016 mestaruussarjassa tuolloin pelanneeseen Brentfordiin. Ensimmäisellä sarjakaudellaan hän pelasi 12, toisella kahdeksan ja kolmannella 14 liigaottelua ensin olkapäävamman ja sitten polvivamman pidettyä hänet pitkään poissa kentiltä. Ensimmäisen mestaruussarjamaalinsa hän teki tammikuussa 2019 Stokea vastaan. Kaudella 2019–2020 Henry pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki 46 sarjaottelua ja lisäksi kaikki kolme nousukarsintaottelua, joista viimeinen Fulhamia vastaan päättyi tappioon. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 30 sarjaottelua ja teki maalin lokakuussa Lutonia vastaan. Nousukarsinnassa hän pelasi vain ensimmäisessä ottelussa eikä ollut kokoonpanossa kahdessa jälkimmäisessä ottelussa, joiden voittojen myötä Brentford nousi Valioliigaan.
Henry pelasi ensimmäisen valioliigaottelunsa 13. elokuuta 2021 Arsenalia vastaan. Hän pelasi Brentfordin maalein 2–0 voittamassa ottelussa täydet minuutit. Hän pelasi ensimmäisellä valioliigakaudellaan 34 ottelua, jotka yhtä lukuun ottamatta avauskokoonpanossa, ja teki maalin marraskuussa peräkkäisissä otteluissa Norwichia ja Newcastlea vastaan sekä toukokuussa Evertonia vastaan. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 37 valioliigaottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa. Kaudella 2023–2024 hän pelasi kauden viisi ensimmäistä valioliigaottelua, minkä jälkeen oli polvivamman vuoksi yli 16 kuukautta sivussa. Hän palasi kentille yhden liigaottelun verran tammikuussa 2025. Oltuaan hamstring-vamman vuoksi puolitoista kuukautta sivussa hän pelasi loppukaudella 2024–2025 vielä neljä valioliigaottelua vaihtopelaajana.
Henry on pelannut Englannin alle 19- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa.