Lutetia (kaupunki)

Lutetia eli Lutetia Parisiorum (myös "Lutecia", "Parisium", "Parisius"; , ) oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Pariisin kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Lutetia oli alun perin gallialaisen pariisien heimon kaupunki. Se tuhoutui Gallian sodassa vuonna 52 eaa., jonka jälkeen se rakennettiin uudelleen gallo-roomalaiseksi kaupungiksi. Myöhäisantiikin aikana kaupungin nimeksi muuntui sitä alun perin asuttaneen heimon mukaan Parisium.
Maantiede.
Lutetian kaupunki sijaitsi Gallia Lugdunensiksessa Sequana (nyk. Seine) -joen varralla. Sen alku oli joessa olleella saarella, nykyisellä Île de la Citén saarella. Saari, jolla Notre Damen kirkko nykyisin sijaitsee, oli tuolloin ja pitkään sen jälkeenkin pienempi kuin nykyään; esimerkiksi Place Dauphinen paikalla oli aiemmin kaksi pientä saarta, jotka yhdistettiin Citéen vasta 1500-luvulla, ja paikka nimeltä Le Terrein oli toinen lisäys, joka kehittyi paikalla olleiden rakennusten raunioista. Saaren nykyinen nimi tulee latinan sanasta "civitas", ja on sama, mikä annettiin useiden ranskalaisten kaupunkien vanhalle roomalaiselle osalle.
Saari oli yhdistetty jokirantoihin kahdella sillalla. Varhaisella keisarikaudella kaupunki levittäytyi joen eteläpuolelle, erityisesti siellä sijaitsevalle nykyiselle Montagne Sainte-Genevièven kukkulalle, jonka roomalaiset tunsivat nimellä "Mons Lucotitius". Joen pohjoispuolinen tasanko, joka oli matala ja osittain helposti altis tulville, oli sen sijaan pitkään asumatonta. Joen pohjoisrantaa alettiin rakentaa enemmän vasta myöhäisellä keisarikaudella.
Lutetiaan tuli tiet muun muassa Agedincumista, Rotomaguksesta ja Cenabumista.
Historia.
Varhaishistoria.
Nykyisen Pariisin paikalla on ollut asutusta viimeistään kivikaudella 7000-luvulla eaa. Lutetian kaupunki oli alun perin pariisien ("Parisii") heimon "oppidum" eli pienehkö kaupunkimainen asutus. Se sijaitsi Ile de la Citén saarella, jonka pariisit asuttivat noin vuonna 250–225 eaa. Kaupungin nimi tarkoitti ”paikkaa lähellä suota”.
Ensimmäinen historiallinen maininta kaupungista on Julius Caesarilla. Hän mainitsee sen paikkana, jossa järjesti gallialaisten heimojen kokouksen keväällä 53 eaa. Hän kutsuu kaupunkia nimellä "Lutetia Parisiorum", ”pariisien Lutetia”. Lisäksi Caesar mainitsee paikan kertoessaan Labienuksen operaatioista vuonna 52 eaa. Pariisit ja naapuriheimo senonit ("Senones") olivat muodostaneet jonkinlaisen poliittisen liiton ennen Caesarin Gallian sotaretkiä, mutta kun Caesar mainitsee heidät, he vaikuttavat muodostaneen omat valtionsa.
Gallian sodan aika.
Kun Vercingetorix nousi kapinaan roomalaisia vastaan vuonna 52 eaa., senonit, pariisit ja muut gallialaiset liittyivät häneen välittömästi. Pariisit lähettivät miestä vastustamaan Caesaria Alesiassa. Caesarin mukaan Seinen seudun heimojen johtajana kapinassa toimi aulerceihin kuulunut Camulogene.
Kun Caesar vuonna 52 eaa. oli lähdössä hyökkäämään Gergoviaa vastaan, hän lähetti Labienuksen neljän legioonan kanssa – mukaan lukien Legio VII Claudia ja Legio XII Fulminata – taistelemaan senoneja ja pariiseja vastaan. Labienus eteni Lutetiaan Agedincumista, jonne hän jätti varastonsa. Hänen marssireittinsä kulki pitkin Seinen vasenta rantaa. Gallialaiset miehittivät suoalueen, jonka vedet virtasivat Seineen, ja odottivat siellä tarkoituksenaan estää roomalaisia ylittämästä jokea Lutetiaan. Labienus yritti rakentaa tien suon poikki, mutta todettuaan sen mahdottomaksi, hän poistui leiristään salaa yöllä ja palasi samaa reittiä takaisin Metlosedumiin eli Melodunumiin, senonien kaupunkiin, joka sijaitsi saarella Seinessä. Hän otti haltuunsa noin viisikymmentä alusta ja valtasi Metlosedumin helposti. Korjattuaan sillan saarelta joen oikealle rannalle hän siirsi miehensä joen tuolle puolelle ja marssi jälleen kohti Lutetiaa. Hän otti alukset mukaansa ja käytti niitä, kuten voimme olettaa, ylittääkseen Matronan (nyk. Marne), vaikka jokea ei mainita kertomuksessa. Ennen kuin Labienus ehti Lutetiaan, gallialaiset määräsivät kaupungin sytytettäväksi tuleen ja katkaisivat saarelle johtaneet sillat; Caesar ei kuitenkaan mainitse, poltettiinko kaupunki todella. Gallialaiset myös poistuivat suoalueelta ja asettuivat Seinen rannalle vastapäätä Lutetiaa ja Labienuksen leiriä, joka oli joen oikealla puolella.
Sillä välin saatiin tieto Caesarin tappiosta Gergovian edustalla. Labienusta uhkasivat nyt bellovacien ("Bellovaci") joukot pohjoisesta eli hänen selustastaan. Hänen edessään, Seinen vastakkaisella puolella, olivat pariisit ja heidän liittolaisensa. Hänen turvallisuutensa riippui pääsystä joen vasemmalle rannalle, ja hän saavutti sen ovelalla liikkeellä. Yön tultua hän jätti puoli legioonaa leiriinsä, ja määräsi toisen puolen marssimaan ylös jokea pitkin kovaa ääntä pitäen. Hän myös lähetti samaan suuntaan ylös jokea mahdollisimman monta venettä, jotka roiskuttivat vettä suurieleisesti airoillaan. Hän lähetti Metlosedumista tuomansa laivat neljä mailia alas jokea, ja pian sen jälkeen kun oli lähettänyt osan joukoistaan jokea ylös, hän marssi kolmen jäljelle jääneen legioonansa kanssa mahdollisimman hiljaa jokea alas ja löysi laivansa. Joen varteen sijoitetut vihollisen tiedustelijat yllätettiin ja surmattiin. Kolme legioonaa kuljetettiin joen yli aluksilla. Gallialaiset hämmentyivät epätavallisesta melusta, jota tarkoituksella pidettiin roomalaisten leirissä, yläjuoksua kohti kulkeneista veneistä ja tiedoista vihollisen joenylityksestä alempana. He jättivät osan joukoistaan vartioimaan vastapäistä leiriä ja lähettivät toisen osan ylös jokea kohti Metlosedumia. Loput gallijoukot lähtivät kohtaamaan legioonat, jotka olivat ylittäneet Seinen Labienuksen kanssa, ja kovan taistelun jälkeen heidät voitettiin ja hajotettiin. Tämän jälkeen Labienus johti joukkonsa takaisin Agedincumiin, missä hänen varastonsa olivat.
Myöhempi historia.
Gallian sodan jälkeen Lutetia rakennettiin uudelleen gallo-roomalaiseksi kaupungiksi. Nyt osa siitä sijaitsi edelleen saarella, mutta pääasiassa kaupunki kehittyi joen eteläpuolelle, jonne rakennettiin julkisia rakennuksia. Korkeampi paikka valittiin muun muassa siksi, ettei se ollut niin altis tulvimiselle. Plinius vanhempi mainitsee Lutetian Gallian merkittävien kaupunkien joukossa. Se ei kuitenkaan koskaan ollut erityisen suuri paikka vielä Rooman vallan aikana. Sen väkiluvuksi on arvioitu – henkeä.
Roomalaisella ajalla Lutetialle haluttiin kehittää hienoa historiaa, jossa se kytkettäisiin kreikkalais-roomalaiseen mytologiaan muiden paikkojen tavoin. Siksi kehitettiin kertomus, jonka mukaan kaupungin perustajat olisivat tulleet Troijasta kaupungin tuhon jälkeen. Samalla pariisien nimi liitettiin keinotekoisesti Troijan prinssi Parikseen. Kristinusko asettui Lutetiaan viimeistään 200-luvun puolivälissä, jolloin kaupungin piispana toimi marttyyrikuoleman kärsinyt Dionysius.
Barbaarit tuhosivat Lutetian noin vuonna 275 (tai 285) jaa. Sen jälkeen monet jäljelle jääneestä väestöstä siirtyivät La Citén saarelle, jolle rakennettiin ympärysmuuri. Asutusta oli tämän jälkeisellä myöhemmän keisarikauden ajalla kuitenkin edelleen myös joen etelärannalla, vaikka usein asutuksen on ajateltu rajoittuneen tuona aikana vain saarelle.
Lutetialla oli tärkeä sotilaallinen merkitys 300-luvulla. Julianus vietti talven Lutetiassa vuonna 358 jaa., ja hänet julistettiin siellä augustukseksi. Tapahtuman paikkaa ei mainita, mutta keskiajalta lähtien se on yhdistetty niin kutsuttuihin Clunyn termeihin. Lutetiassa viipyi myös Valentinianus. Ammianus Marcellinus kutsuu Lutetiaa linnakkeeksi ("castellum"). "Notitia dignitatumissa" roomalaisilla on laivasto Pariisissa; ja "Notitian" sanat ”"Praefectus classis Anderitianorum Parisiis"” saivat Jean-Baptiste Bourguignon d'Anvillen arvelemaan, että nimi ”Anderitiani” viittaa paikkaan nimeltä Anderitium, jonka hän olettaa olevan Andrésy, juuri Seinen ja Oisen yhtymäkohdan alapuolella. Vuonna 1711 Notre Damen kirkon muinaismuistojen joukosta löydetyssä niin kutsutussa Nautae-pylväässä ("Pilier des nautes") oleva kaiverrus sisältää sanat ”"Nautae Parisiaci"”. Henri Valois arveli, että koska kaupungin asukkailla oli aina laivasto silmiensä edessä, he saattoivat tästä syystä ottaa kaupungin tunnukseksi laivan; laiva esiintyy edelleen nykyisen Pariisin vaakunassa.
Lutetia, kuten monet muut gallialaiset kaupungit, otti ajan kuluessa asukkaidensa nimen ja alettiin tuntea nimellä "Civitas Parisiorum", mistä nykyaikainen nimi "Pariisi" on johdettu. Zosimos kutsuu 400- ja 500-lukujen vaihteessa kaupunkia nimellä "Parisium". Hän sijoittaa kaupungin virheellisesti Germaniaan. Itse kaupunkia hän nimittää pieneksi kaupungiksi (), samoin kuin Julianus.
Nunna Genevièven kerrotaan pelastaneen Lutetian rukouksillaan vuonna 451, kun Attilan johtamat hunnit olivat hyökkäämässä sinne. Hän auttoi kaupunkia myös vuonna 464, jolloin frankit piirittivät sitä Kilderikin johdolla. Genevièvestä tuli kaupungin suojeluspyhimys. Frankit valtasivat Lutetian lopulta Kilderikin pojan Klodvigin johdolla vuonna 486, ja noin vuonna 508 Klodvig teki kaupungista asuinpaikkansa.
Rakennukset ja löydökset.
Roomalaisaikaista kaupunkia oli sekä La Citén saarella että molemmilla puolilla Seineä. Kaupungin pääosa sijaitsi joen eteläpuolella pääosin nykyisellä Montagne Sainte-Genevièvellä ja 5. arrondissementin alueella, ja kaikki löydetyt varhaisen keisarikauden julkiset monumentaalirakennukset sijaitsivat siellä. Uudet rakennukset levittäytyivät alas rinnettä, eivät ylös pois saaresta kuten joskus on ajateltu. Myöhemmän keisarikauden jäänteitä on löydetty myös La Citéltä sekä joen pohjoispuolelta, joka oli esikaupunkialuetta. Kaupungin kooksi on arvioitu noin 60–70 hehtaaria, toisin sanoen se oli pieni verrattuna Gallian suuriin roomalaisaikaisiin kaupunkeihin.
Säilyneitä roomalaisaikaisia muistomerkkejä Pariisissa on vain vähän. Roomalaisen kaupungin rakennusmateriaaleja käytettiin epäilemättä myöhempien rakennusten tarpeisiin, ja siten roomalainen Lutetia on suureksi osaksi hävinnyt.
Ile de la Cité.
Nykyiseltä Ile de la Citén saarelta ei ole löydetty merkkejä gallialaisen ajan asutuksesta. Siellä ei myöskään ole säilynyt juurikaan jäänteitä varhaiselta keisarikaudelta. Saari koki täydellisen mullistuksen myöhäisellä keisarikaudella 200-luvun lopun hyökkäysten jälkeen. Ensin sinne rakennettiin linnoitettu torni, ja noin vuonna 300 saari ympäröitiin muurilla. Muurin korkeus oli päälle kaksi metriä, ja sen rakentamisessa käytettiin uudelleen ylemmän kaupungin rakennusten kiviä ja hautakiviä. Muurin perustuksia on kaivettu 1800-luvulla sekä vuosina 1965–1970. Pieni osuus muurista on näkyvissä Rue de la Colombella lähellä Pont d'Arcole -siltaa.
Viimeistään muurin rakentamisen yhteydessä suuri osa saaren aiemmista rakennuksista tuhoutui. Uudet rakennukset pystytettiin kohotetulle maaperälle, mikä nosti maanpintaa 0,80–2 metriä. Antiikin ajalle palautuviin löytöihin saarella lukeutuvat muun muassa Palais de Justicen perustukset, jotka löydettiin vuonna 1848, Parvis Notre Damen alla olevat rakenteet sekä kirkon läheltä vuosina 1965–1970 kaivetut lattia ja seinien osat, jotka ovat vuodesta 1980 olleet esillä paikalla olevassa La crypte archéologique de l’île de la Cité -museossa. Löydöksistä näkyy, kuinka paljon maanpinta saaren kohdalla on noussut ja miksi antiikin aikana saari oli herkempi tulvimiselle.
Notre Damen kuorin alta löydettiin vuonna 1711 niin kutsuttu Nautae-pylväs (Merimiesten pylväs). Sen piirtokirjoitukset ovat keisari Tiberiuksen ajalta ja niiden on joskus tulkittu osoittavan, että paikalla olisi palvottu roomalaisia ja gallialaisia jumalia yhdessä. Ei kuitenkaan ole todisteita katedraalin paikalla olleesta temppelistä, sillä Nautae-pylväs on valmistettu uudelleen käytetyistä kivistä.
Seinen eteläpuoli.
Asemakaava
Roomalaisessa Lutetiassa oli roomalaisille kaupungeille tyypillinen ruutuasemakaava, jonka "cardo maximus" eli pohjois-eteläsuuntainen pääkatu kulki nykyisen Rue Saint-Jacquesin paikalla. Se oli vedetty linjassa, joka kulki kaupungin korkeimmalta kohdalta eli nykyiseltä Montagne Sainte-Genevièven kukkulalta suoraan La Citéa kohti kohdaten Seinen suorassa kulmassa. Kyseinen korkein kohta oli nykyisten Rue Saint-Jacques ja Rue Soufflot -katujen risteyksessä lähellä nykyistä Panthéonia. Rue Saint-Jacquesin alta on löydetty varhaisella keisarikaudella rakennetun kadun kiveystä.
Pääkadun länsipuolella kulki samansuuntainen tavallinen "cardo" nykyisen Boulevard Saint-Michelin paikalla. Itä-länsisuuntaisina poikkikatuina oli useita "decumanuksia".
Forum
Kaupungin forum sijaitsi asemakaavan keskiössä, ja sitä rajasivat kahden jo mainitun cardo-kadun lisäksi decumanukset, jotka sijaitsivat nykyisten Rue Cujas'n ja Rue Malebranchen paikalla. Forum rakennettiin ehkä 100-luvun alussa. Se vaikuttaa korvanneen paikalla olleen aikaisemman, ensimmäisellä vuosisadalla rakennetun pyöreän rakennuksen. Forum oli muodoltaan suorakulmion muotoinen ja sen koko oli noin 78 × 100 metriä. Pitkät sivut olivat pohjois- ja eteläsivuilla.
Forumin keskellä oli koroke, jonka arvellaan toimineen temppelin perustana. Pohjois-, itä- ja eteläsivulta forumia rajasivat pylväshallit, jotka oli rakennettu osaksi cryptoporticusten päälle, ja joiden kadun puolen sivuilla oli myymälätiloja. Forumin länsipäässä oli koko aukion levyinen basilika, jonka yhteydessä toimi mahdollisesti kaupungin curia. Forumin pääsisäänkäynnit olivat pohjois- ja eteläsivujen keskellä. Forumin jäänteet kaivettiin esiin 1800-luvulla ja sen eteläosaa tutkittiin uudelleen vuonna 1970.
Termit
Lutetiassa oli kolme kylpylää. Pohjoisimpana Boulevard Saint-Michelin paikalla kulkeneen cardon varrella sijaitsivat niin kutsutut Clunyn termit (nyk. "Thermes de Cluny"). Ne ajoitetaan noin vuosiin 175–225. Rakennuskokonaisuus oli pohjakaavaltaan suorakulmainen, ja sen koko oli noin 100 × 65 metriä. Keskiössä oli suuri pyöreä tila. Kylpylän frigidariumista eli kylmien kylpyjen huoneesta on säilynyt noin 14,5 metrin korkuuudelta ristiholvattua kattoa, jota tukevat laivan keulojen muotoiset konsolit. Lisäksi on säilynyt caldariumia, tepidariumia ja gymnasiumia. Kiviseinät oli täytetty laastilla ja päällystetty pienillä kivillä ja tiilivyöhykkeillä.
Clunyn termien säilyneet osat rakennettiin 1300–1400-luvuilla osaksi Clunyn luostaria ja collegea. Kylpylän kaivaukset suoritettiin 1800-luvulla sekä vuosina 1946–1956. Nykyisin rakennuksen jäänteet, jotka ovat säilyneet nykyaikaan poikkeuksellisen hyvin, ovat osa Clunyn museota ("Musée de Cluny"). Osa jäänteistä näkyy kadulle.
Toinen kylpylä sijaitsi cardo maximuksen itäpuolella, Clunyn termeistä kaakkoon. Se ajoitetaan jonkin verran Clunyn termejä varhaisemmaksi ja korvasi paikalla olleen aiemman rakennuksen. Kylpylän koko oli noin 75/80 × 68 metriä.
Kolmas kylpylä sijaitsi forumin eteläpuolella. Se rakennettiin forumia myöhemmin aiemman rakennuksen paikalle. Kylpylän koko oli noin 60 × 40 metriä, ja se oli koristeltu maalatuilla seinillä ja marmorilla. Kylpylä sai vetensä etelästä tulleesta akveduktista, jonka pituus oli 16 kilometriä ja johon kuului 330 metriä pitkä kaarisilta. Siitä on säilynyt joitakin osia.
Amfiteatteri ja teatteri
Kaupungin itäosassa sijaitsi gallo-roomalainen amfiteatteri, jossa oli ovaalinmuotoisen areenan lisäksi myös teatterinäyttämö. Katsomo ei ympäröinyt koko areenaa niin kuin tyypillisessä amfiteatterissa, vaan yksi sivu oli näyttämöä. Rakennus ajoitetaan ensimmäiselle vuosisadalle. Rakenteensa perusteella siellä on järjestetty sekä gladiaattori- että teatteriesityksiä. Koko rakennuksen suurin pituus oli noin 130 metriä ja leveys noin 100 metriä, kun taas keskiössä olleen areenan suurin pituus oli noin 52 metriä ja leveys noin 46 metriä. Katsomossa oli tilaa arviolta – hengelle.
Keskiajalla amfiteatterin paikkaa käytettiin hautausmaana. Ajan kuluessa rakennuksen tarkka paikka unohtui, mutta paikalle syntynyt kaupunginosa säilytti muiston siitä nimessään Clos des Arènes. Amfiteatteri löydettiin rakennustöiden yhteydessä vuonna 1860. Suuri osa jäänteistä tuhottiin tämän jälkeen. Loppujen säilyttämistä ajanutta hanketta johti Victor Hugo. Lopulta raunioita kunnostettiin ja paikka avattiin julkisena aukiona vuonna 1896. Nykyisin paikka tunnetaan nimellä "Arènes de Lutèce".
Lounaaseen Clunyn termeistä, lähellä nykyistä Lycée Saint-Louisia, sijaitsi pieni roomalainen teatteri, jossa oli tyypillinen puolikaaren muotoinen katsomo ja sen edessä suorakulmainen näyttämö. Rakennuksen koko oli noin 72 × 49 metriä. Teatteri kaivettiin vuosina 1861–1884.
Muut rakennukset ja rakennelmat
Nykyisellä Montmartren kukkulalla kaupungin ulkopuolella sijaitsi varhaisella keisarikaudella Mercuriukselle omistettu pyhäkkö. Sen läheltä on löydetty pieni nekropoli eli hauta-alue.
Varhaisen keisarikauden nekropoli, joka tunnetaan nimellä Fief des Tombes, sijaitsi kaupungin eteläpuolella. Sen hautaukset päättyvät 200-luvun lopulle. Aluetta tutkittiin osittain 1800-luvulla ja se kaivettiin uudelleen vuosina 1957–1960. Varhaisen kristillisen ajan hautausmaa sijaitsi kaupungin itäpuolella nykyisessä Saint-Marcelissa.
Esinelöydöt.
Pariisista ja sen lähistöltä löydettyä antiikin aikaista esineistöä on muun muassa Carnavalet-museossa ("Musée Carnavalet"), Clunyn museossa ("Musée de Cluny") sekä Kansallisessa arkeologisessa museossa ("Musée d’Archéologie Nationale").