tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
William Backhouse Astor

William Backhouse Astor (19. syyskuuta 1792 New York City, Yhdysvallat – 24. marraskuuta 1875 New York City, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen liikemies. Hän oli John Jacob Astorin, Astor-suvun omaisuuden luojan, vanhin poika. Hän rakennutti lähes tuhat taloa New Yorkiin, ja häntä kutsuttiin "New Yorkin vuokraisännäksi". Hän perusti Astorin kirjaston (nykyään osa New York Public Librarya) isänsä testamentilla ja omilla lahjoituksilla.
Elämä ja ura.
Astor kävi 16-vuotiaaksi asti koulua ja työskenteli vapaa-ajallaan ja lomillaan isänsä apuna kaupassa. Hänet lähetettiin sitten Heidelbergiin, ja kahden vuoden kuluttua hän lähti Göttingeniin vuonna 1810 ja valitsi tuutorikseen oppilaan, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Chevalier Bunsen, jonka kanssa hän myös matkusti. Palattuaan New Yorkiin 23-vuotiaana hänen isänsä ryhtyi harjoittamaan Kiinan-kauppaa ja otti hänet osakkaaksi. Yhtiö tunnettiin nimellä John Jacob Astor &amp; Son vuodesta 1815 vuoteen 1827. Jälkimmäisenä vuonna yritys, joka oli yksi Kiinan kaupan suurimmista, lopetti toimintansa, Astorit vetäytyivät Kantonin kaupasta ja perustivat American Fur Companyn, jonka pääjohtajana toimi William B. Astor, vaikka isä osallistui aktiivisemmin liiketoimintaan. Yhtiö tuotti useiden vuosien ajan suuria voittoja. Lopulta vanhempi Astor vetäytyi yrityksestä, ja pian hänen poikansa seurasi häntä, eikä kumpikaan heistä enää siitä lähtien osallistunut turkiskauppaan. Kun John Jacob Astor kuoli vuonna 1848, hän teki vanhimmasta pojastaan ainoan perijänsä, vaikka hän huolehti hyvin muista sukulaisistaan. William oli jo ennestään rikas, sillä hän oli menestynyt liike-elämässä ja saanut sedältään Henryltä 500 000 dollarin omaisuuden ja isältään Astor House -nimisen talon omistusoikeuden. William B. Astor, joka oli tuolloin 56-vuotias, omistautui valtavan omaisuuden säilyttämiseen ja kasvattamiseen. Hän lisäsi isänsä testamenttiin Astorin kirjastoa varten 250 000 dollarin summan. Rakennus valmistui hänen johdollaan toukokuussa 1853. Vuonna 1855 hän lahjoitti viereisen tontin ja pystytti sille samanlaisen rakennuksen, joka valmistui vuonna 1859. Seuraavaksi hän lahjoitti 50 000 dollaria kirjojen hankintaan. Hän paneutui kirjaston hallintoon monien vuosien ajan. Isänsä tavoin hän sijoitti kiinteistöihin, jotka sijaitsivat pääasiassa Manhattanilla Central Parkin laidalla, 4. ja 7. Avenuen välissä, ja niiden arvo nousi nopeasti. Noin kolmentoista vuoden ajan ennen vuotta 1873 hän harjoitti laajalti rakennustoimintaa, kunnes suuri osa hänen siihen asti tyhjillään olleesta maastaan oli täynnä enimmäkseen ensimmäisen luokan taloja. Hänen sanottiin omistavan vuonna 1867 jopa 720 taloa, ja hän oli myös kiinnostunut rautatie-, hiili- ja vakuutusyhtiöistä. William B. Astorin lahjat ja testamentit Astorin kirjastolle olivat arvoltaan yhteensä noin 550 000 dollaria. Muiden hyväntekeväisyyslahjoitusten lisäksi hän antoi 50 000 dollaria St. Luke's -sairaalalle. Hänen omaisuutensa, jonka arvoksi arvioitiin sata miljoonaa dollaria, jaettiin testamentilla hänen kahden poikansa John Jacob Astor III:n ja William Backhouse Astor nuoremman kesken.
Arvida

Arvida on naisen etunimi, joka pohjautuu miehennimeen Arvid. Vuosina 1986–1992 Arvidalla oli Ruotsin almanakassa nimipäivä 31. elokuuta.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on toukokuuhun 2024 mennessä tilastoitu noin 70–90 Arvida-nimistä naista.
Yara Shahidi

Yara Sayeh Shahidi (s. 10. helmikuuta 2000 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvatuottaja. Hän aloitti uransa kuusivuotiaana ja nousi suuren yleisön tietoisuuteen ABC-kanavan tilannekomediasarjassa "Black-ish", jossa hän näyttelee perheen vanhinta tytärtä Zoey Johnsonia. Shahidi voitti roolistaan NAACP-palkinnon. Saman palkinnon hän sai samasta roolista spin-off -sarjassa "Grown-ish".
Shahidin äiti on afroamerikkalaista syntyperää ja isä iranilainen. Hänellä on kaksi nuorempaa veljeä, Sayeed ja Ehsan. Shahidin isä oli muusikko Princen päävalokuvaajia ja perhe muutti Kaliforniaan isän työn perässä, kun Shahidi oli neljävuotias.
Shahidin näyttelijänura alkoi kuusivuotiaana, kun hän alkoi esiintyä muun muassa McDonald’sin, Ralph Laurenin, Targetin, Disneyn ja Guessin mainoksissa. Hänen ensimmäinen televisioesiintymisensä oli "Entouragessa" vuonna 2007. Shahidi sai ensimmäisen palkintoehdokkuutensa Young Artistin saajaksi ensimmäisestä valkokangasroolistaan elokuvassa "Imagine That" (2009).
Shahidi näytteli Helinä-keijua elokuvassa "Peter Pan ja Leena" (2023). Hänen ensimmäinen aikuispääroolinsa oli elokuvassa "The Sun Is Also a Star" (2019). Shahidi valmistui Harvardin yliopistosta vuonna 2022.
Handlová

Handlová on kaupunki Slovakiassa Prievidzan piirikunnassa Trenčínin alueella. Kaupunki sijaitsee Slovakian keskiosissa, ja Handlovkajoki virtaa sen halki. Kaupungissa asui vuoden 2021 väestönlaskennan mukaan 16 199 ihmistä. Handlová tunnetaan kaivosteollisuudestaan. 
Handlován perustamisasiakirja annettiin 8. maaliskuuta 1376, jolloin kuningas Ludvig I antoi Henrick Krickerille luvan perustaa uusi asutus. Noin 300 perhettä saapui Kremnicasta Handlováan. Alkuperäiset asukkaat olivat saksalaistaustaisia.
Handlován tienoilta kaivettiin hiiltä jo 1700-luvun toisella puoliskolla, kun sitä kaivettiin Bojnicen linnan tarpeisiin. Varsinainen ammattimainen kaivostoiminta aloitettiin 1909, ja toisen maailmansodan aikana Handlován hiilikaivos oli Slovakian ainoa. Saksalaiset karkotettiin sodan jälkeen, jolloin Handlován asukasluku putosi 12 800:sta 4 000:nteen. Handlová sai kaupungin aseman vuonna 1960.
Elokuussa 2009 Handlován kaivosonnettomuudessa kuoli kaksikymmentä henkilöä. 15. toukokuuta 2024 Slovakian pääministeri Robert Fico joutui Handlovássa murhayrityksen uhriksi.
Carcinoma in situ

Carcinoma in situ (CIS) on onkologiassa syövän varhainen vaihe, joka on vielä rajoittunut alkuperäiseen kohtaan eikä ole levinnyt ympäröiviin kudoksiin. Varhainen havaitseminen parantaa potilaan ennustetta. Carcinoma in situ -diagnoosi antaa varoituksen mahdollisesta syövästä ja tarjoaa mahdollisuuden tehokkaaseen hoitoon ja syövän etenemisen estämiseen. CIS voi esiintyä eri elimissä ja kudoksissa, kuten ihossa, rintarauhasissa, keuhkoissa, virtsarakossa ja kohdunkaulassa.
Diagnoosi ja hoito.
Carcinoma in situ voi olla vaikea havaita, koska se ei yleensä aiheuta oireita. Usein se havaitaan rutiinitutkimusten tai seulontojen yhteydessä, kuten ihon tarkastuksessa, mammografiassa, papa-kokeessa tai virtsarakon tähystyksessä. Kun epäillään CIS:ää, lääkäri suorittaa lisätutkimuksia, kuten kudosnäytteen ottamisen (biopsian).
Carcinoma in situ voidaan yleensä hoitaa, jos se havaitaan varhaisessa vaiheessa. Hoitovaihtoehdot riippuvat CIS:n sijainnista ja laajuudesta, mutta ne voivat sisältää kirurgisen poiston, sädehoidon, paikallisen lääkehoidon tai valvotun seurannan. Ennuste CIS:n hoidossa on yleensä erittäin hyvä, ja useimmat potilaat toipuvat täysin ilman syövän uusiutumista.
Reino Laakkonen

Reino Laakkonen (20. syyskuuta 1932 Rääkkylä – 24. kesäkuuta 2005 Hyvinkää) oli suomalainen liikemies ja autoliike Veljekset Laakkosen perustaja.
Perhe.
Reino Laakkonen oli yrittäjä Tauno Laakkosen ja Aili Laakkosen poika. Hänen veljensä oli yrittäjä Yrjö Laakkonen. Laakkosen poika on sijoittaja Mikko Laakkonen.
Ura.
Reino Laakkonen perusti isänsä Tauno Laakkosen kanssa Joensuun Autokalusto Ay:n vuonna 1960. Reino Laakkosesta tuli yrityksen toimitusjohtaja samana vuonna. Uusi yritys loi pohjan Veljekset Laakkosen perustamiseksi. Reino Laakkonen omisti veljensä Yrjö Laakkosen kanssa enemmistön Pohjois-Karjalan kirjapainosta, joka tunnetaan nykyään nimellä PunaMusta Media Oyj. Laakkonen oli useiden vuosien ajan Pohjois-Karjalan tulotilastojen kärjessä.
Laakkonen tunnettiin erittäin säästeliäänä ja vaatimattomana kansanmiehenä, joka ei antanut menestyksen nousta päähän.
Laakkonen menehtyi juhannusaattona 72-vuotiaana Hyvinkään Kytäjän kartanolla vuonna 2005, jonka Laakkoset olivat ostaneet vuonna 1994.
SOCAR

Azerbaidžanin tasavallan valtion öljy-yhtiö (, ARDNŞ; ) eli SOCAR on Azerbaidžanin valtion omistama fossiiliyritys. Se myy muun muassa raakaöljyä, raakaöljytuotteita ja maakaasua.
SOCAR on ollut Azerbaidžanin suurin yritys ja suurin veronmaksaja. Rahaa on siirretty yrityksen ja valtion kassan välillä suuria määriä; vuonna 2018 yhtiö tuloutti valtiolle 1,425 miljoonaa manatia, mutta sai samaan aikaan tukia 1,486 miljoonaa manatia. Kolme neljäsosaa yhtiön tuotoista tulee Sveitsistä.
Vuoden 2024 presidentinvaalin alla Azerbaidžan ilmoitti yllättäen että se aikoo osittain yksityistää SOCARin.
Christian Blangstrup

Johan Christian Blangstrup (1857–1926) oli tanskalainen kirjailija ja toimittaja. Hän toimi 1875–1902 upseerina. Kirjailijana hänen tuotantonsa painottuu historiallisiin teoksiin, joita ovat muun muassa "Christian VII og Caroline Mathilde" (1890) ja "Begivenhederne i Norden i efteraaret 1788" (1889). Blangstrup oli vuodesta 1891 tanskalaisen tietosanakirjan "Salmonsens Konversationsleksikonin" toimittaja ja 1902–1912 "Berlingske Tidenden" päätoimittaja.
Cécile Vogt-Mugnier

Augustine Marie Cécile Vogt-Mugnier (27. maaliskuuta 1875 Annecy – 4. toukokuuta 1962 Cambridge) oli ranskalainen neurologi, joka loi tieteellisen uransa enimmäkseen Saksassa.
Vogt-Mugnier aloitti lääketieteen opiskelun Pariisissa 18-vuotiaana. Hän tapasi vuonna 1899 Oskar Vogtin, jonka kanssa meni naimisiin ja muutti Berliiniin. Vogt-Mugnier sai Pariisissa tohtorin arvon väitöskirjalla neuroanatomiasta vuonna 1900. Hän perusti miehensä kanssa Berliiniin Neurobiologisches Laboratoriumin, jota pidetään maailman ensimmäisenä aivotutkimukselle omistettuna erikoisinstituuttina. Vuonna 1931 Neurobiologisches Laboratorium yhdistettiin Berlin-Buchin Kaiser Wilhelm -instituuttiin. Vogt-Mugnier lähti miehensä kanssa Berliinistä kansallissosialistien noustua valtaan. Pariskunta kuitenkin jatkoi työtään vuodesta 1937 lähtien yksityisessä Institut für Hirnforschung und Allgemeine Biologiessa Titisee-Neustadtissa. Pariskunta kuului Gustav Krupp von Bohlen und Halbachin ystäviin ja sai tämän suojelun turvin jatkaa työskentelyään natsi-Saksassa.
Vogt-Mugnier teki miehensä kanssa merkittäviä havaintoja neuroanatomian ja neuropatologian aloilla. Heidän työnsä keskittyi pitkälti kliiniseen ja vertailevaan neuroanatomiaan, nisäkkäiden aivojen "Reizphysiologien" ("ärsykefysiologian") tutkimukseen sekä evoluutiobiologiaan pohjautuneeseen geenitutkimukseen. Vuodesta 1924 Vogt-Mugnier toimitti miehensä kanssa lehteä "Journal für Psychologie und Neurologie", jonka uudeksi nimeksi tuli vuonna 1954 "Journal für Hirnforschung". Hän kuului vuodesta 1932 Saksan tiedeakatemiaan ja sai vuonna 1950 Itä-Saksan kansallispalkinnon. Vogt-Mugnier oli kolmetoista kertaa ehdolla lääketieteen Nobel-palkinnon saajaksi. Hän sai kunniatohtorin arvot Albert-Ludwigs-Universität Freiburgista, Jenan yliopistosta ja Humboldt-yliopistosta.
Vogt-Mugnier sai ennen Oskar Vogtin tapaamista Claire-nimisen tyttären. Pariskunnan avioliitosta syntyivät tyttäret Marthe ja Marguerite Vogt, jotka vanhempiensa tavoin tulivat tunnetuiksi tieteellisistä ansioistaan. Vogt-Mugnier muutti miehensä kuoltua Marthe-tyttärensä luo Cambridgeen.
Heinrich Wenck

Heinrich "Henry" Emil Charles Wenck (10. maaliskuuta 1851 Aarhus – 3. helmikuuta 1936 Charlottenlund) oli tanskalainen arkkitehti, joka suunnitteli monia rautatieasemia, mukaan lukien Kööpenhaminan rautatieaseman. Suuri osa hänen rakennuksistaan edustaa kansallisromantiikkaa, mutta myöhemmässä vaiheessa Wenck käytti myös kertaustyylejä, kuten uusklassismia ja uusbarokkia.
Gabriela Hermélyová

Gabriela Hermélyová (10. kesäkuuta 1932 Košice – 15. elokuuta 2016 Bratislava) oli slovakialainen swinglaulaja ja -pianisti.
Hermélyová teki ensimmäiset äänityksensä Gejza Toperczerin yhtyeen kanssa vuonna 1951. Hän muutti Bratislavaan vuonna 1954 ja äänitti kappaleen "Ty nie si môj typ" Ján Siváčekin orkesterin kanssa. Hermélyová esiintyi usein Bratislavassa vuonna 1958 perustetussa Tatra-kabareeteatterissa. Hän lähti vuonna 1959 Gustáv Offermannin orkesterin kanssa konserttikiertueelle Romaniaan ja myöhemmin Suomeen. Vuonna 1966 Hermélyová osallistui ensimmäiseen Bratislavská lýra -kilpailuun laululla "Mám ho rada". Vuonna 1971 hän äänitti Gustav Bromin orkesterin kanssa profiilialbumin "Najkrajšia spomienka". 1970-luvun puolenvälin jälkeen Hermélyová esiintyi harvemmin. Hän kuitenkin teki 1980-luvulla useita äänityksiä Bratislava Big Bandin kanssa. Lisäksi hän esiintyi televisio- ja radio-ohjelmissa.
Hermélyován yhteistyökumppaneiden joukossa olivat Siloš Pohanka, Branislav Hronec, Jaroslav Laifer, Karel Vlach, Juraj Velčovský, Ivo Pavlík ja Ostravan radion orkesteri. Hänen tunnetuimpiin lauluihinsa kuuluvat "Skryl sa mesiac", "Nie som žiarlivá", "Na konečnej stanici", "Môj ideál", "Májovou záhradou", "Namaľuj mi dúhu", "Najkrajšia spomienka" ja "Dievča z Ipanemy".
Nicolai Eigtved

Nicolai Eigtved (4. kesäkuuta 1701 – 7. kesäkuuta 1754) oli tanskalainen rokokooarkkitehti. Hän opiskeli useissa Euroopan maissa vuosina 1723–1735 ja Tanskaan palattuaan oli mukana Christiansborgin suunnittelussa. Hänen vastuullaan olivat muun muassa kuninkaan asunto, linnan kappeli ja pääsisäänkäynti. Eigtved eteni urallaan hovirakennusmestariksi, ja hänen päätyönään pidetään Kööpenhaminassa sijaitsevaa Frederiksstadenin kaupunginosaa, johon kuuluu muun muassa Amalienborgin linna. Hieman ennen kuolemaansa vuonna 1754 Eigtved nimitettiin Tanskan kuninkaallisen taideakatemian ensimmäiseksi johtajaksi.
Ritva Ollaranta

Ritva Anneli Ollaranta, o.s. Talvikoski (s. 3. maaliskuuta 1943 Polvijärvi) on suomalainen musiikinopettaja ja varhaisiän musiikkikasvatuksen edelläkävijä.
Henkilöhistoria.
Ritva Ollaranta syntyi majuri Harry Yrjö Kalevi Talvikosken ja Salme Annikki Horsmanheimon perheeseen. Hän avioitui 1968 lehtori Jorma Pekka Kalervo Ollarannan kanssa. Ritva Ollaranta valmistui musiikinopettajaksi Sibelius-Akatemiasta 1967, musiikkileikkikoulunopettajan kelpoisuuden hän sai 1983 ja musiikin alkuopetuksen lehtorin kelpoisuuden 1992.
Ollaranta oli musiikkileikkikoulunopettaja Helsingin maalaiskunnan musiikkiopistossa vuodesta 1964 ja Suur-Helsingin musiikkiopistossa, vuodesta 1969 Itä-Helsingin musiikkiopisto, 1965–1992, Helsingin konservatorion musiikkileikkikoulunopettajan opintolinjan yliopettaja 1988–2000 ja Helsingin ammattikorkeakoulu Stadian varhaisiän musiikkikasvatuksen ja didaktiikan yliopettaja 2000–2007. Hänellä on myös ollut lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Ansioistaan Ollaranta on saanut monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Lastenkulttuurin valtionpalkinnon 1992 ja Lastenmusiikki-yhdistyksen elämäntyöpalkinnon 2019.
Huset på Christianshavn

Huset på Christianshavn oli Danmarks Radion vuosina 1970–1977 tuottama ja esittämä komediasarja, joka kuvasi kööpenhaminalaisen talon asukkaiden elämää. Sarjaa kuvattiin 84 jaksoa, ja se oli aikansa suosituimpia.
Germain Boffrand

Germain Boffrand (1667–1754) oli ranskalainen arkkitehti. Hän oli rokokoon keskeisiä suunnittelijoita Ranskassa ja ensimmäinen huomattava ranskalainen taiteilija, joka Pariisista käsin teki töitä ulkomailla, lähinnä Lothringenissa, kun useat ulkomailla toimivat ranskalaiset mestarit olivat sitä ennen valmistelleet maaperää ranskalaiselle maulle. Opettajansa Jules Hardouin-Mansartin kuoltua 1708 Boffrand sai jatkuvasti suuria tehtäviä, mutta hän oli samalla vaikutusvaltainen opettaja Académie royale d'architecturessa ja jatkoi François Blondelin taiteellisia perinteitä.
Boffrandin teoreettisissa kirjoituksissaan ja 1745 julkaisemassaan "Livre d’architecturessa" suuntaviivaksi asettama "jalo yksinkertaisuus" ei aina ole joka suhteessa sopusoinnussa hänen omien töidensä kanssa. Fasadeissaan hän kylläkin, kuten yleensä muutkin rokokoon aikaiset arkkitehdit Ranskassa, suosii klassista yksinkertaisuutta ja ihailee palladiolaisuutta. Pohja- ja sisäsuunnitteluissa ja koristelussa hän sen sijaan toimii varsin vapaasti, loistavimmin Pierre-Alexis Delamairin yhdistämien Hôtel de Soubisen (myöhemmin Archives nationales) ja Hôtel de Rohanin sisäkoristelussa. Etenkin alakerran kuuluisa soikiosali on myöhäisrokokoon (régence-tyylin) viehättävimpiä mestariteoksia Ranskassa ja Boffrandin päätyö Pariisissa.
Boffrand suunnitteli lisäksi useita ylhäisön asuintaloja (hôtels), joista merkittävin on Hôtel de Montmorency kaartuvine fasadeineen ja muine pohjasommittelu-uutuuksineen. Boffrandin huomattavimmat työt sijaitsevat Lothringenissa, jossa hän herttuan yliarkkitehtina Nancyssa rakensi muun muassa katedraalin, Hôtel de la Monnayen sekä Nancyn, Lunévillen (päättämistyöt) ja Harouén herttualliset linnat. Baijerin vaaliruhtinaalle Boffrand suunnitteli muun muassa metsästyslinnan. Epävarmempaa sen sijaan on hänen osuutensa Würzburgin linnan ehdotuksiin, vaikka hän nimeääkin ne omiksi töikseen. Italiassa lähellä Torinoa olevan Stupinigin palatsin pohja lienee Boffrandin suunnittelema.
Tinyhawk &amp; Bizzarro

Tinyhawk &amp; Bizzarro on suomalainen yhtye, joka soittaa kitaravetoista instrumentaalimusiikkia.
Yhtyeen musiikkia säveltää soolokitaristi Jenni Kinnunen. Kinnusen liityttyä Markus Väisäsen Bizzarro-kokoonpanoon nimeksi otettiin Tinyhawk &amp; Bizzarro. Kokoonpanon esikoisalbumi "Nekorok" ilmestyi 29.9.2023 Humu Recordsin julkaisemana. Yhtye teki ensiesiintymisensä televisiossa Suuren journalistipalkinnon gaalassa maaliskuussa 2024. Yhtyeeseen kuuluu Väisäsen ja Kinnusen lisäksi basisti Teemu Aho, sekä rumpali Jaakko Pöyhönen.
Bonanno Pisano

Bonanno Pisano, myös Bonannus tai Bonanus, oli italialainen arkkitehti ja kuvanveistäjä. Hänet on mainittu Pisan kaltevan tornin mahdollisena suunnittelijana. Sen rakennustyöt alkoivat 1173, mutta lopullisesti se valmistui vasta 1350. Bonannus on lisäksi valanut Pisan tuomiokirkon pronssiovet (1180), samoin Sisilian Monrealen tuomiokirkon ovet 1186. Jälkimmäiseen hän on merkinnyt nimensä.
August Belmont

August Belmont (8. joulukuuta 1816 Alzey, Saksa – 24. marraskuuta 1890 New York City, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen pankkiiri, diplomaatti, poliittinen johtaja ja urheilu- ja taidemesenaatti, joka oli "kullatun aikakauden" keskeinen hahmo.
Elämä ja ura.
Belmont kävi koulunsa Frankfurtissa ja työskenteli useiden vuosien ajan Rothschildien palveluksessa heidän pankkiiriliikkeessään kyseisessä kaupungissa ja myös Napolissa. Vuonna 1837 hän asettui New Yorkiin Rothschildien amerikkalaiseksi asiamieheksi. Eräästä naisesta syntynyt riita johti kaksintaisteluun, jossa hänet ammuttiin ja hän vammautui loppuelämäkseen. Vuodesta 1844 vuoteen 1850 hän toimi Itävallan hallituksen pääkonsulina New Yorkissa, mutta koska hän ei hyväksynyt Unkarin Itävallalta saamaa kohtelua, hän erosi virastaan. Vuonna 1853 hänet nimitettiin Yhdysvaltain asiainhoitajaksi Haagiin, ja vuonna 1854 hänestä tuli siellä ministeriresidentti. Hän erosi tehtävästään vuonna 1858 neuvoteltuaan ensin erittäin tärkeän konsulisopimuksen, josta ja muista diplomaattisista palveluista hän sai Washingtonin ulkoministeriön erityiskiitokset. Hän asui useita vuosia New Yorkissa, jossa hän harjoitti pankkitoimintaa. Hänet tunnettiin taidemesenaattina, ja hänen taidekokoelmansa oli yksi kaupungin hienoimmista. Belmont oli suuresti kiinnostunut politiikasta. Vuonna 1860 hän oli valtuutettuna Etelä-Carolinan Charlestonissa pidetyssä demokraattien puoluekokouksessa, jossa hän kannatti aktiivisesti Stephen A. Douglasin presidenttiehdokkuutta. Hän toimi tuosta vuodesta vuoteen 1873 demokraattien kansallisen komitean puheenjohtajana. Hän tuki tarmokkaasti unionia sisällissodan aikana ja vaikutti voimakkaasti pohjoisen puolesta Englannin ja Ranskan kauppiaisiin ja rahoittajiin. Hän oli kahdenkymmenen vuoden ajan American jockey-kerhon puheenjohtaja ja New Yorkin muiden kerhojen huomattavin jäsen. Hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen, ja hän meni naimisiin kommodori Matthew C. Perryn tyttären kanssa. Hän oli mukana pystyttämässä Perryn pronssipatsasta Newportiin, Rhode Islandiin. Belmont oli yksi aikansa rikkaimmista amerikkalaisista. Hänen tuhlaileva elämäntyylinsä inspiroi tiettävästi Beaufortin hahmoa Edith Whartonin teoksessa "The Age of Innocence". Hän oli myös merkittävä hahmo englannintäysiveristen laukkakilpailujen perustamisessa Yhdysvaltoihin. Hän rahoitti merkittävällä tavalla ensimmäisen Belmont Stakesin, joka on osa Triple Crown -kilpailukolmikkoa. Kilpailu nimettiin myöhemmin hänen kunniakseen. Belmontin vanhin poika, Perry Belmont oli kongressin jäsen ja toimi Yhdysvaltain Espanjan-lähettiläänä 1888–1889. Toinen poika, August Belmont Jr. osallistui merkittävästi New Yorkin metron rahoittamiseen ja rakentamiseen.
Ydinasesalkku

Ydinasesalkku on joidenkin valtioiden käyttämä salkku, jossa on maan ydinaseiden laukaisemiseen tarvittava välineistö. Salkkua pidetään jatkuvasti mahdollisimman lähellä valtion päämiestä tämän matkustaessa.
Ydinasesalkkujen käyttötapa ja sisältö vaihtelee maittain, eikä jokainen ydinaseita omaava valtio käytä sellaista.
Venäjä.
Venäjän presidentin ydinasesalkku (koodinimi: Tšeget) mahdollistaa yhteydenoton valtion ylimpiin virkamiehiin, kun tehdään päätöstä ydinaseiden käytöstä. Tšeget on yhteydessä Kazbek-kommunikaatiojärjestelmään, jolla saadaan yhteys kaikkiin tarvittaviin henkilöihin ja virastoihin mahdollisen ydinaselaukaisupäätöksen sattuessa.
Yhdysvallat.
Yhdysvaltain presidentin ydinasesalkku, viralliselta nimeltään Presidential Emergency Satchel, tai yleiseltä kutsumanimeltään nuclear football ("ydinjalkapallo") tai pelkkä football ("jalkapallo") on presidentin mukana jokaisella matkalla. Sitä kantaa tehtävään koulutettu ja valtuutettu upseeri. Presidentin ja varapresidentin salkkujen lisäksi Valkoisessa talossa säilytetään yhtä varasalkkua. Salkkujen sisältö on luokiteltu salaiseksi, mutta tiettävästi ne sisältävät muun muassa Yhdysvaltain eri ydinasetyyppien valintaluettelon ja niiden laukaisukoodit.
Zero Halliburton-yhtiön valmistamat alumiinivuoratut nahkasalkut painavat noin 20 kg ja toisinaan näkyvissä olevasta antennista on päätelty niiden sisältävän jonkin viestintävälineen.
Philip Danforth Armour

Philip Danforth Armour (16. toukokuuta 1832 Stockbridge, New Yorkin osavaltio, Yhdysvallat – 6. tammikuuta 1901 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen liikemies, jonka liiketoimien ansiosta Chicagosta tuli maailman lihanjalostusteollisuuden pääkaupunki.
Elämä ja ura.
Armour kävi koulua Cazenovian akatemiassa, Cazenoviassa, New Yorkissa, työskenteli useita vuosia isänsä maatilalla ja lähti vuonna 1852 pienen seurueen kanssa maitse Kaliforniaan. Suuri osa matkasta kuljettiin jalan. Seuraavien neljän vuoden aikana hän loi siellä omaisuutensa perustan kaivostoiminnassa. Vuonna 1856 hän ryhtyi ystävänsä Frederick S. Milesin kanssa harjoittamaan päivittäistavaroiden tukkukauppaa ja provisiotoimintaa Milwaukeessa. Hän ennakoi Yhdysvaltain sisällissodan loppupuolella sianlihan hinnan jyrkkää laskua ja tienasi lähes 2 miljoonaa dollaria ostamalla sianlihaa halvalla ja myymällä sitä paljon kalliimmalla New Yorkissa. Vuonna 1863 hänestä tuli sianlihaa jalostaneen Armour, Plankington &amp; Co -yrityksen johtaja. Yrityksen pääkonttori oli Milwaukeessa. Hän sai myös suuren osuuden yrityksestä H. O. Armour &amp; Co., jonka oli perustanut hänen veljensä Herman Ossian Armour. Se aloitti viljan välitysliikkeenä ja perusti vuonna 1868 myös suuren sianlihan jalostamon. Tämän yrityksen, jonka nimi muutettiin Armour &amp; Co.:ksi vuonna 1870, johtajaksi Armour tuli vuonna 1875. Hän kehitti useita teurastustekniikoita, teurasjätteiden käytön ja lihasäilykkeiden myynnin. Kun jäähdytysjärjestelmä otettiin käyttöön 1880-luvulla, hän perusti jakelutehtaita itäisiin kaupunkeihin ja alkoi viedä lihatuotteita Eurooppaan. Liiketoiminta kehittyi niin nopeasti, että vuonna 1901 yhtiö työllisti 11 000 työntekijää. Armour osallistui moniin hyväntekeväisyyshankkeisiin, perusti Chicagoon vuonna 1892 Armour Institute of Technologyn (nykyään Illinois Institute of Technology) ja Chicagossa sijaitsevan Armour Flats -hankkeen, jonka tarkoituksena oli tarjota edulliseen vuokraan hyviä koteja työläisille ja heidän perheilleen. Hän antoi myös runsaasti varoja Chicagossa toimivalle Armour Mission -järjestölle, jonka hänen veljensä Joseph Armour perusti vuonna 1881. Kuollessaan Philip D. Armourin yksityisomaisuuden oletettiin olevan yli 50 miljoonaa dollaria. Armourin yritys jatkoi poikansa Jonathan Ogden Armourin johdolla. Hänen jäädessä eläkkeelle vuonna 1923 yritys oli maailman suurin lihateollisuussyritys.
Robert Kaliňák

Robert Kaliňák (s. 11. toukokuuta 1971 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen poliitikko ja moninkertainen ministeri. Hän on toiminut maansa puolustusministerinä lokakuusta 2023 lähtien. 
Siviiliammatiltaan Kaliňák on juristi.
Ura.
Valmistuttuaan konetekniikan korkeakoulusta vuonna 1989 Kaliňák opiskeli lakia Kaarlen yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa vuoteen 1995 saakka. Tämän jälkeen hän on työskennellyt ajoittain lakimiehenä ja yksityisyrittäjänä.
Kaliňák oli yksi sosiaalidemokraattisen Smer-SD puolueen perustajajäsenistä vuonna 1999. Puolueen hallitukseen hänet valittiin vuonna 2001 ja sen varapuheenjohtajaksi hänet valittiin vuonna 2004.
Slovakian kansalliseen neuvostoon Kaliňák valittiin vuoden 2002 vaaleissa. Robert Ficon ensimmäisessä hallituksessa hänet nimettiin maan sisäministeriksi, missä tehtävässä hän toimi täyden nelivuotiskauden. Hän palasi sisäministeriksi vuoden 2012 vaalien jälkeen ja jatkoi tehtävässä Smerin voitettua vuoden 2016 parlamenttivaalit.
Ero sisäministerin tehtävästä 2018.
Toimittaja Ján Kuciakin murhan nostattamien mielenosoitusten jälkeen ​​maaliskuussa 2018 Kaliňák pakotettiin eroamaan ministerinpestistään, minkä jälkeen hän siirtyi rivikansanedustajaksi. Saman vuoden lopussa hän luopui puolueensa varapuheenjohtajan asemasta, mutta jatkoi sen hallituksen jäsenenä.
Slovakian vuoden 2023 parlamenttivaaleissa Smer nousi jälleen maan suurimmaksi puolueeksi ja Kaliňák nimettiin puolustusministeriksi Ficon neljänteen hallitukseen.
Oikeustapaukset.
Kaliňák oli syytettynä rikollisryhmän perustamisesta ja vallan väärinkäytöstä, mutta Slovakian valtakunnansyyttäjä hylkäsi syyteet elokuussa 2023.
Yksityiselämä.
Kaliňák syntyi Tšekkoslovakiaan kuuluneessa Bratislavassa merimiehen ja bulgarialaistaustaisen opettajan perheeseen vuonna 1971. Hänen veljensä Milan on soittanut Taktici nimisessä rockyhtyeessä.
Kaliňák on naimisissa ja hänellä on vaimonsa kanssa kaksi poikaa.
Flusilatsoli

Flusilatsoli (C16H15SiN3F2) on silaaneihin ja triatsolijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa fungisidina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa flusilatsoli on väritöntä kiteistä ainetta. Se ei juurikaan liukene veteen, mutta liukenee esimerkiksi etyyliasetaattiin ja hiilivetyihin. Yhdisteen fungisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää sienten tarvitseman ergosterolin biosynteesiä. Flusilatsoli tehoaa useisiin sieniin.
Flusilatsolisynteesin ensimmäisessä vaiheessa kloorimetyylidikloorisilaani ja p-bromifluoribentseeni reagoivat butyylilitiumin läsnä ollessa. Muodostunut yhdiste reagoi seuraavassa vaiheessa 1,2,4-triatsolin kanssa muodostaen flusilatsolia. Toinen tapa on p-bromifluoribentseenin, metyylidikloorisilaanin, formaldehydin ja 1,2,4-triatsolin reaktio.
Flusilatsolia käytetään sienitautien torjuntaan muun muassa vilja-, omena-, sokerijuurikas- ja viinirypäleviljelmillä. Se on hyväksytty käytettäväksi esimerkiksi Yhdysvalloissa ja Kanadassa, mutta ei Euroopan unionin alueella.
Jäneskeitaan tuulivoimapuisto

Jäneskeitaan tuulivoimapuisto on Satakunnassa Siikaisten Otamon kylässä sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 8 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 26 megawattia ja vuosituotanto on noin 84 gigawattituntia . Tuulivoimapuiston on rakentanut TuuliWatti Oy ja sen omistaa Gigawatti Oy . Tuulivoimapuiston kustannusarvio oli 40 miljoonaa euroa.
Yleistä.
Tuulivoimapuisto sijaitsee Siikaisten Otamon kylästä kolme kilometriä luoteeseen päin Jäneskeitaan suoalueelle lähelle Merikarvian puoleista kuntarajaa. Tuulipuiston pituus on 3,0 kilometriä, leveys 1,0 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 1,7 neliökilometriä. Voimala-alueella sijaitsee paikannimillä ilmaistuna Kurkikeitaalla, Pitkäjärvellä, Valkkijärvellä, Valkkijärvenkankaalla ja Lehtiladonkallioilla.
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa V126-mallia, jonka napakorkeus on 137 metriä , tuuliturbiinin halkaisija 126 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,3 megawattia. Voimalat sijaitsevat 43–50 metrin korkeudella mpy.
Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan maakaapeleissa voimala-alueen eteläpuolella sijaitsevalle omalle sähköasemalle. Sieltä tuotetun sähkön jännite nostetaan 110 kilovoltin jännitteeseen ja se johdetaan alueen eteläpuolelta ohittavaan siirtolinjaan.
Historiaa.
Suunnittelu ja rakentaminen.
Tuulivoimapuiston osayleiskaava on julkaistu toukokuussa 2013. Maaliskuussa 2014 uutisoitiin, että Tuuliwatti Oy rakentaisi Siikaisiin kahdeksan tuulivoimalaitoksen tuulipuiston. Tuulipuiston rakentaminen ajoittui vuoteen 2014 ja se valmistui vuoden 2015 alussa.
Uutiset.
Tuulivoimapuiston avajaisia vietettiin elokuussa 2015. Kullekin tuulivoimalaitokselle annettiin avajaisissa paikallisten lasten nimiä: Iida, Minttu, Luca, Benjamin, Miika, Elmeri, Eetu-Poju ja Topi.
Elokuussa 2015 uutisoitiin, että tuulivoimapuistosta oli jätetty kuntaan kaksi valitusta johtuen niiden aiheuttamasta melusta. Toinen perheistä kertoi muuttaneensa asunnostaan pois terveyshaittoihinsa vedoten. Marraskuussa 2016 uutisoitiin, että pois muuttaneita perheitä olisi Merikarvian puolella useita. Muut asukkaat sen sijaan eivät kokeneet tuulipuistoa terveydelleen haitallisena.
Vuonna 2017 tultiin Pohjois-Satakunnan peruspalveluyhtymässä mittauksiin perustuen siihen tulokseen, ettei tuulivoimapuisto aiheuta toiminnalla terveyshaittoja alueen asukkaille.
Enersense solmi Gigawatin kanssa huoltosopimuksen vuosille 2022–2027.
Marta Roure

Marta Roure (s. 16. tammikuuta 1981 Andorra la Vella) on andorralainen laulaja.
Roure syntyi musikaaliseen perheeseen. Hänen isänsä Jordi Roure i Torra on työskennellyt trumpetistina ja big band -johtajana. Hänen äitinsä Anna on työskennellyt pianonsoiton opettajana. Roure opiskeli musiikkia Andorrassa sekä musiikkiteatteria ja commedia dell'artea Barcelonassa. Hän on laulanut monissa kokoonpanoissa, joihin ovat kuuluneet hänen isänsä johtama Big Band d'Andorra ja hänen omat yhtyehankkeensa Jacob Díazin kanssa.
Vuonna 2003 Roure osallistui Euroviisujen esikarsintaohjelmaan 12 Punts, jonka toteuttivat yhteistyössä Ràdio i Televisió d'Andorra ja Katalonian TV3. Roure valittiin kilpailijaksi Eurovision laulukilpailuun 2004 Andorran ensimmäisenä euroviisuedustajana. Hänen kilpailukappaleensa "Jugarem a estimar-nos" oli ensimmäinen katalaaninkielinen euroviisukappale. Roure ei päässyt finaaliin vaan jäi 18. sijalle 23:n osallistujan joukossa. Hän sai kaikki kaksitoista pistettään Espanjalta. Euroviisujen jälkeen Roure julkaisi albumin "Nua". Hän jatkoi opiskelua musiikkikomediaan erikoistuneessa Youkali-oppilaitoksessa ja Col·legi de Teatre de Barcelonassa. Hän oli mukana esittämässä muun muassa Vicent Andrés Estellésin teosta "Coral Romput" Escena Nacional d'Andorrassa.
Roure on sittemmin muun muassa työskennellyt Katalonian opetusministeriössä. Hänellä on kaksi lasta: Julen (s. 2002) ja Ixent (s. 2016).
Svenska Akademiens ordbok

Svenska Akademiens ordbok (lyh. SAOB) on Ruotsin akatemian julkaisema 39-osainen ruotsin kielen koko historiallisen sanaston vuodesta 1521 kattava hakuteos, jonka ensimmäinen nide ilmestyi vuonna 1898 ja viimeinen syksyllä 2023. Päivitystyö aloitettiin heti kirjasarjan valmistumisen jälkeen, sillä monet alkupään sanat ovat vanhentuneet tai saaneet uusia merkityksiä. Esimerkiksi hakusana "antenn" kertoo ainoastaan tuntosarvista, sillä nykyaikaisia antenneja ei vuonna 1900 vielä ollut.
Kunkin sanan kohdalla kerrotaan muun muassa sen ääntämys, taivutus ja etymologia. Lisäksi selitetään sanan merkitys ja historiallinen kehitys sekä annetaan käyttöesimerkkejä.
Sanakirjan verkkoversio avattiin vuonna 1997.
Triviaa.
Sanakirjan kaikissa osissa on yhteensä 33 111 sivua ja ne painavat 107 kiloa. Hakusanoja on yhteensä 511 960. Pisimmät hakusanat ovat 39-kirjaimiset "afdelningsområdeslandstormsbefälhafvare" ja "rullföringsområdesbefälhavarebefattning". Aakkosjärjestyksessä viimeinen hakusana on "öxla", joka tarkoittaa lisääntymistä. Sitä ei ole käytetty 1500-luvun jälkeen.
Fridolf Book

Fridolf Book (1836–1913) oli ruotsalainen viulisti, viulunsoitonopettaja ja orkesterinjohtaja. Hän itse oli Joseph Joachimin oppilas. Hän oli 1853–1889 Tukholman hoviorkesterin viulisti ja vuodesta 1882 konserttimestari. Hän toimi vuodesta 1872 Konservatorion opettajana ja vuodesta 1890 Musiikkiakatemian kamreerina. Hän johti 1884–1904 Mazerin jousikvartettiseuraa. Book johti 1871–1889 tiedeakatemiassa pitämiään kamarimusiikkikonsertteja. Useista Bookin oppilaista tuli merkittäviä viulisteja.
Vapahtajamme kirkko

Vapahtajamme kirkko () on Christianshavnin alueella Kööpenhaminassa sijaitseva Lambert van Havenin suunnittelema tiilinen ristikirkko vuodelta 1696. Se tunnetaan erityisesti myöhäistä barokkia edustavasta kierteisestä torninhuipustaan, joka valmistui vuonna 1752 Laurids de Thurahin suunnittelemana ja on yksi kaupungin maamerkeistä.
Lambert van Haven

Lambert van Haven (16. huhtikuuta 1630 Bergen – 9. toukokuuta 1695 Kööpenhamina) oli tanskalainen barokin ajan arkkitehti ja taidemaalari. Hänen päätyönsä on Vapahtajamme kirkko Kööpenhaminassa.
Nova Vodolaha

Nova Vodolaha () on taajama Ukrainan Harkovan alueen Harkovan piirissä. Taajama sijaitsee Donetsjoen vesistöön kuuluvan Vilh’uvatkajoen (Vilh’u vatsin) varrella, noin 45 kilometriä aluekeskus Harkovan keskustasta lounaaseen. Taajaman luoteispuolitse kulkee kaksi Harkovasta aluksi lounaaseen, sitten edelleen Dniproon johtavaa lähekkäistä valtatietä: M18 (osa eurooppatietä ) ja M29. Taajamassa on rautatieasema (Vodolaha).
Tammikuun keskilämpötila on −7,4 ja heinäkuun +20,3 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 500 millimetriä.
Väkiluvuksi arvioitiin 10 455 (1.1.2022). Vuoden 2001 väestönlaskennassa taajamassa oli 13 618 asukasta, joista ukrainalaisia oli 79 prosenttia, venäläisiä 20 prosenttia ja valkovenäläisiä 1 prosentti. Vuonna 1989 taajamaan kirjattiin 14 979 asukasta. Taajama on Harkovan lounaispuolella sijaitsevan Nova Vodolahan hromadan keskus. Tällä aluehallinnon 3. tason hallintoalueella asuu suuruusluokkaa 34 888 ihmistä (VL 2001)
Paikkakunnan asutus on perustettu vuonna 1675.
Kaupunkityyppisen taajaman asema sillä oli vuosina 1938-2024. Ukraina lakkautti tammikuussa 2024 kaupunkityyppiset taajamat osana Neuvostoliittoon liittyvistä käsitteistä luopumista. Heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä Nova Vodolahasta tuli osa Harkovan piiriä; tätä ennen se oli Nova Vodolahan piirin keskus (1923-2020).
Dénes Dibusz

Dénes Dibusz (s. 16. marraskuuta 1990 Pécs) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on helmikuusta 2014 edustanut kotimaassaan Ferencvárosia, johon hän siirtyi syntymäkaupunkinsa Pécsi MFC:stä. Hän on pelannut Unkarin A-maajoukkueessa vuodesta 2014.
Dibusz on voittanut Ferencvárosin joukkueessa seitsemän liigamestaruutta (2016, 2019–2024) ja neljä Unkarin cupia (2015–2017, 2022). Hän on pelannut yli 370 Unkarin liigan ottelua. Hän on pelannut Mestarien liigassa kuusi ottelua kaudella 2020–2021 ja Eurooppa-liigassa 19 ottelua kolmella kaudella.
Dibusz pelasi Unkarin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2014. Hän oli Unkarin varamaalivahti vuosien 2016 ja 2020 EM-kilpailuissa. Vuonna 2023 hän oli vihdoin maajoukkueen ykkösmaalivahti ja pelasi Unkarin kaikki kahdeksan EM-karsintaottelua, Hän on pelannut huhtikuun 2024 loppuun mennessä 35 A-maaottelua.
Agniva Lahiri

Agniva Lahiri (22. elokuuta 1979 Kolkata – 20. syyskuuta 2016) oli intialainen queer- ja transaktivisti.
Lahiri oli bengali. Hänellä oli kaksi siskoa. Hän kärsi kouluaikoinaan ja myöhemmin kiusaamisesta sekä ajoittaisesta fyysisestä väkivallasta. Lahiri kuului sukupuolivähemmistöön, ja kiusaaminen liittyi hänen feminiinisiksi koettuihin piirteisiinsä ja toimintamalleihinsa. Hän liittyi tukiryhmään ja sai henkistä tukea osalta yliopiston opettajista. Lahiri opiskeli Asutosh Collegessa ja valmistui sitten maisteriksi bengalinkielisessä kirjallisuudessa Kalkutan yliopistosta. Myöhemmin hän sai maisterin arvon myös sosiologiassa Nagarjuna-yliopistosta.
Lahiri alkoi julkaista "Pratyay Arshi Nagar" -lehteä. Hän perusti Kolkatassa kansalaisjärjestö PLUS:n (People Like Us) kautta johtamansa Prothoma-turvakodin, joka keskittyi palvelemaan läheistensä hylkäämiä ja seksuaalisesti hyväksikäytetyiksi joutuneita transsukupuolisia. Lahiri auttoi myös ihmiskaupan uhreja, varsinkin miehiä ja transnaisia, jotka monet uhreja avustaneet järjestöt olivat sivuuttaneet.
Lahiri teki yhteistyötä muiden muassa UNICEF:n ja UNFPA:n kanssa. Hän oli myös HIV-positiivisten oikeuksia ajavan Alliance Indian läheinen yhteistyökumppani. Lahiri kärsi alkoholiongelmasta ja kuoli 37-vuotiaana maksan vajaatoimintaan.
Molekyylien karsinogeenisuutta ennustavat neuroverkot

Molekyylien karsinogeenisuutta ennustava neuroverkko on neuroverkko, joka ottaa syötteenä jonkin molekyylin ja antaa tulosteena tiedon siitä, onko syötetty molekyyli karsinogeeni vai ei. Molekyylien karsinogeenisuutta ennustavan neuroverkon voi tehdä käyttäen monta eri neuroverkkotyyppiä. Eri neuroverkkotyyppejä, joita tutkimusaiheeseen on sovellettu, näkyvät seuraavasti: graafineuroverkko, metaluokitteluneuroverkko, kapselineuroverkko, laskuripropogaationeuroverkko ja konvolutionaalineuroverkko.
Tieteelliset artikkelit.
Keskeisiä tutkimusaiheen tieteellisiä julkaisuja ovat muun muassa CapsCarcino, CarcinoPred-EL ja DeepCarc. Näistä parhaan tarkkuuden (engl. accuracy) saavuttivat CapsCarcino (85.0 %) ja DeepCarc (90.9 %). Tarkkuus eli ACC on suure, jolla mitataan neuroverkkojen suoriutumista. Tarkkuuden määritelmä on oikeiden positiivien (engl. true positive) ja oikeiden negatiivien (engl. true negative) summan suhde oikeuden positiivien, oikeiden negatiivien, väärien negatiivien (engl. false negative) ja väärien positiivien (engl. false positive) summaan. Tarkkuus on keskiarvo kahdesta muusta suureesta, jotka ovat spesifisyys (engl. specificity, lyhenne SP) ja sensitiivisyys (engl. sensitivity, lyhenne SE). Spesifisyyden määritelmä on oikeiden negatiivien suhde väärien positiivien ja väärien negatiivien summaan. Taas sensitiivisyys tarkoittaa oikeiden negatiivien suhdetta oikeiden positiivien ja väärien negatiivien summaan.
Aineistot.
Yleisin lähde, josta tieteelliset artikkelit ovat noutaneet aineistonsa CPDB-tietokannsata.
Martin Ádám

Martin Ádám (s. 6. marraskuuta 1994 Szeged) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on heinäkuusta 2022 edustanut eteläkorealaista Ulsan Hyundaita. Hän on pelannut Unkarin A-maajoukkueessa vuodesta 2022.
Ádám on edustanut Unkarin kahdella ylimmällä sarjatasolla Vasasia tammikuuhun 2019 saakka, Kaposvária elokuuhun 2020 saakka ja Paksia kausina 2020–2022. Hän oli 31 maalillaan Unkarin liigan paras maalintekijä kaudella 2021–2022. Hän on pelannut Unkarin pääsarjassa 162 ottelua ja tehnyt niissä 55 maalia. Hän voitti Etelä-Korean liigamestaruuden vuosina 2022 ja 2023.
Ádám pelasi Unkarin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2022. Hän on pelannut huhtikuun 2024 loppuun mennessä 21 A-maaottelua, joissa hän on ollut seitsemän kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt maaotteluissaan kolme maalia: maaliskuussa 2023 ystävyysottelussa Viroa vastaan, neljä päivää myöhemmin EM-karsintaottelussa Bulgariaa vastaan ja marraskuussa 2023 jälleen EM-karsinnassa Bulgariaa vastaan.
Johan Mazer

Johan Mazer (7. maaliskuuta 1790 Tukholma, Ruotsi – 25. lokakuuta 1847) oli ruotsalainen lahjoittaja.
Mazerin isä oli Jean Pierre Mazer, joka oli muuttanut Ranskasta Ruotsiin ja saanut porvarioikeudet silkkisukkatehtailijana Tukholmassa. Isä harjoitti myöhemmin tukkukauppaakin, lähinnä viineillä. Isä kuoli Milanossa 1829 ja jätti perukirjan mukaan huomattavan omaisuuden, joka jakaantui laillisten veljesten Johanin ja Antonin kesken.
Johan otti vastuulleen tukkukauppatoiminnan. Hän oli käynyt ranskalaisen luostarikoulun. Juuri luostarissa lienee Mazerin rakkaus kamarimusiikkiin syntynyt. Hän asui kuolemaansa saakka Västerlånggatanin talossa. Hän oli vuodesta 1840 Musiikkiakatemian johtaja. Akatemia lyötätti hänen muistokseen mitalin, jossa luki tunnuslause "Anda och konst" (Henki ja taide). Testamentillaan Mazer määräsi, että hänen arvokas soitin- ja nuottikokoelmansa menisivät Musiikkiakatemialle. Mazer soitti amatöörinä taitavasti useita soittimia ja rakensi itsekin jousisoittimia.
Dániel Gazdag

Dániel Gazdag (s. 2. maaliskuuta 1996 Nyíregyháza) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on toukokuusta 2021 edustanut yhdysvaltalaista Philadelphia Unionia. Hän on pelannut Unkarin A-maajoukkueessa vuodesta 2019.
Gazdag nousi budapestilaisseura Honvédin junioreista edustusjoukkueeseen vuonna 2014. Hän pelasi seitsemän kauden aikana Unkarin liigassa 175 ottelua ja teki niissä 21 maalia. Liigamaaleistaan 13 hän teki kaudella 2020–2021, jolloin hän oli koko liigan kolmanneksi paras maalintekijä. Hän voitti liigamestaruuden vuonna 2017 ja Unkarin cupin vuonna 2020. Hän siirtyi MLS:ssä pelaavaan Philadelphia Unioniin toukokuussa 2021.
Gazdag pelasi useissa Unkarin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Unkarin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2019. Hän on pelannut huhtikuun 2024 loppuun mennessä 24 A-maaottelua, joissa hän on ollut 12 kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt maaotteluissaan neljä maalia: maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Andorraa vastaan, marraskuussa 2021 kolmen päivän välein MM-karsintaotteluissa San Marinoa ja Puolaa vastaan sekä kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Englantia vastaan.
Luděk Hulan

Luděk Hulan (11. lokakuuta 1929 Praha – 22. helmikuuta 1979 Praha) oli tšekkoslovakialainen jazziin keskittynyt kontrabasisti, laulaja, säveltäjä ja sovittaja. Hänellä oli keskeinen asema tšekkoslovakialaisen jazzin kehityksessä.
Hulan varttui Spořilovissa. Hän opiskeli yksityisessä Stonavskýn musiikkikoulussa. Aluksi hän soitti pianoa ja jonkin aikaa viulua, josta kuitenkin luopui pian. Sittemmin Hulan omaksui soittimekseen kontrabasson. Vuonna 1958 hän oli mukana perustamassa Studio 5 -kokoonpanoa. Hulan toimi kontrabasistina Karel Krautgartnerin perustamassa TOČR-kokoonpanossa ("Taneční orchestr Československého rozhlasu") sen perustamisesta lähtien. Hän yhdisti sävellyksissään usein jazzin piirteitä muihin musiikkityyleihin. Vuonna 1965 Hulan sävelsi musiikin brittiläis-tšekkiläiseen elokuvaan "Ninety Degrees in the Shade" ("Třicet jedna ve stínu"). Hän omistautui myös jazzin opettamiselle.
Hulan kuoli tapaturmaisesti 49-vuotiaana Prahassa.
Robert Ficon murhayritys

Slovakian pääministeri Robert Fico joutui murhayrityksen kohteeksi keskiviikkona 15. toukokuuta 2024. Hän haavoittui vakavasti mutta pystyi puhumaan jo seuraavana päivänä. Paikallinen poliisi otti kiinni teosta epäiltynä 71-vuotiaan Juraj Cintulan. Hänet tuomittiin 21 vuoden vankeuteen syksyllä 2025.
Tapahtumien kulku.
Fico oli 15. toukokuuta Handlovássa, jossa hänen johtamansa hallitus piti kokouksen paikallisessa kulttuuritalossa. Tämän jälkeen Fico siirtyi Kaivostyöläisten aukiolle tapaamaan kansalaisia. Yleisön joukossa ollut vanhempi mies huusi ”Robo [Robert], tule tänne!” () ja ampui tämän jälkeen pääministeriä lähietäisyydeltä pistoolilla noin kello 14.50. Laukauksia oli yhteensä viisi.
Turvamiehet kuljettivat Ficon aluksi paikalliseen sairaalaan autolla, mutta hänet siirrettiin myöhemmin helikopterilla Banská Bystricassa sijaitsevaan sairaalaan. Keskiviikkoiltana Ficolle tehtiin vielä leikkauksia ja hänen tilaansa kuvattiin ”poikkeuksellisen vakavaksi”.
Torstaina 16. toukokuuta varapääministeri Tomáš Taraba kertoi, että Ficon tila on vakaa mutta edelleen vakava. Sunnuntaina 19. toukokuuta kerrottiin, että Ficon tila on vakaampi eikä enää välittömästi hengenvaarallinen. 
Epäilty ja motiivi.
Ficoa ampui Juraj Cintula, joka on alun perin kotoisin Levicen kaupungista. Hän on aikaisemmin työskennellyt järjestyksenvalvojana ja kuvaillut itseään kirjailijaksi. Cintula otettiin kiinni heti tekonsa jälkeen.
Cintulan motiivista ei ole toistaiseksi tarkkaa tietoa, mutta sen on katsottu olleen poliittinen. Hänen kerrotaan myös toimineen yksin. Facebook-päivitystensä perusteella Cintula todettiin venäjämielisen Slovenskí Branci -järjestön kannattajaksi. Järjestöllä on yhteyksiä Kremliin. Toisaalta hän oli vuonna 2016 ollut mukana perustamassa väkivaltaa vastustavaa kansalaisjärjestöä, joka tuki Zuzana Čaputováta Slovakian presidentinvaaleissa vuonna 2019.
Murhayritystä seuranneena päivänä poliisi ilmoitti, että se syyttää Cintulaa murhan yrityksestä.
Reaktioita.
Sekä Slovakian istuva presidentti Zuzana Čaputová että tuleva presidentti Peter Pellegrini tuomitsivat murhayrityksen. Andrej Danko syytti murhayrityksestä oppositiota ja mediaa, jotka lietsovat ”poliittista sotaa”. Myös kansalliskokouksen varapuheenjohtaja Ľuboš Blaha syytti liberaalia mediaa ja maan oppositiota. Ficon hallitus on aiemmin uhannut lakkauttaa Slovakian yleisradioyhtiön. PS sekä SaS aikoivat järjestää suunnitelmaa vastustavan mielenosoituksen 16. toukokuuta mutta päätyivät myöhemmin perumaan sen.
Ulkomaalaisista poliittisista johtajista teon ovat tuominneet mm. Joe Biden, Vladimir Putin, Ursula von der Leyen, Emmanuel Macron ja Viktor Orbán. Suomessa presidentti Alexander Stubb ja pääministeri Petteri Orpo tuomitsivat teon ja Orpo kertoi kiristävänsä turvatoimia Suomessa.
Callum Styles

Callum John Styles (s. 27. maaliskuuta 2000 Oldham, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on unkarilais-englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa West Bromwich Albionia. Hän on pelannut Unkarin A-maajoukkueessa vuodesta 2022.
Seurajoukkueura.
Styles aloitti liigauransa Englannin ykkösliigan Buryssä vuonna 2016. Hän siirtyi vuonna 2018 Barnsleyyn, joka nousi keväällä 2019 Englannin mestaruussarjaan. Hän on pelannut mestaruussarjassa lainasopimuksilla myös Millwallissa kaudella 2022–2023 ja Sunderlandissa helmi-toukokuussa 2024.
Elokuussa 2024 Styles siirtyi nelivuotisella sopimuksella West Bromwich Albioniin, jossa hän pelasi kaudella 2024–2025 34 sarjaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän on pelannut kauden 2024–2025 loppuun mennessä mestaruussarjassa yhteensä 170 ottelua ja tehnyt niissä 12 maalia.
Maajoukkueura.
Stylesilla olisi ollut isovanhempiensa kautta edustusoikeus Englannin lisäksi Unkarin ja Ukrainan maajoukkueissa. Hän päätyi Unkarin maajoukkueeseen, jossa hän pelasi ensimmäisen kerran 24. maaliskuuta 2022 ystävyysottelussa Serbiaa vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän oli Unkarin avauskokoonpanossa alkulohkon päätösottelussa Skotlantia vastaan, mutta ei pelannut turnauksessa muissa otteluissa. Hän on pelannut toukokuun 7. päivään 2025 mennessä 23 A-maaottelua, joissa hän on ollut 15 kertaa avauskokoonpanossa.
Barnabás Varga

Barnabás Varga (s. 25. lokakuuta 1994 Szombathely) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on kesästä 2023 edustanut kotimaassaan Ferencvárosia. Hän on pelannut Unkarin A-maajoukkueessa vuodesta 2023.
Varga siirtyi vuonna 2010 Itävaltaan, jossa hän pelasi pääasiassa alasarjoissa. SV Mattersburgin joukkueessa hän pelasi Itävallan Bundesliigassa 11 ottelua kaudella 2016–2017 ja viisi ottelua syksyllä 2018. Hän teki ainoan bundesliigamaalinsa marraskuussa 2016 SKN St. Pölteniä vastaan. Hän palasi Unkarin sarjoihin tammikuussa 2020, ensin Gyirmót FC Győriin, joka nousi pääsarjaan vuonna 2021. Varga edusti kaudella kaudella 2022–2023 Paksi FC:tä ja oli 26 maalillaan liigan ylivoimaisesti paras maalintekijä. Kesällä 2023 hän siirtyi Ferencvárosiin ja voitti keväällä 2024 liigamestaruuden. Hän on ennen viimeistä liigakierrosta tehnyt 20 maalia ja on jälleen maalintekijätilaston kärjessä. Hän on pelannut Unkarin pääsarjassa 83 ottelua ja tehnyt niissä 59 maalia.
Varga pelasi Unkarin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran 28-vuotiaana maaliskuussa 2023. Hän on pelannut huhtikuun 2024 loppuun mennessä yhdeksän A-maaottelua, joissa hän on ollut kuusi kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt maaotteluissaan neljä maalia, kaikki EM-karsinnoissa: kesäkuussa 2023 Liettuaa, syyskuussa 2023 Serbiaa sekä lokakuussa 2023 kolmen päivän välein Serbiaa ja Liettuaa vastaan.
Sand (Suldal)

Sand on taajama Suldalin kunnassa Rogalandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on tasan yksi neliökilometri ja asukasluku 1 203 vuonna 2023.