Paul B. Preciado

Paul B. Preciado (aiemmalta nimeltään Beatriz Preciado, syntynyt 11. syyskuuta 1970 Burgosissa, Espanjassa) on espanjalainen filosofi, kirjailija ja kuraattori, joka on tarkastellut työssään sekä teoreettisesti että soveltavasti sukupuolta, identiteettiä, seksuaalisuutta ja pornografiaa sekä arkkitehtuuria. Preciado tunnetaan erityisesti teoksestaan "Testonisti" (suom. Anna Nurminen), joka kuvaa Preciadon hidasta transitioprosessia. Preciado pitää itseään transsukupuolisena sekä feministinä.
Ura.
Preciado suoritti maisterintutkinnon The New Schoolissa New Yorkissa ja aloitti opintonsa siellä Fulbright-stipendiaattina. Myöhemmin hän teki tohtorintutkinnon Princetonin yliopistossa. The New Schoolissa hänen mentoreinaan toimivat Jacques Derrida ja Agnes Heller. Preciadon väitöskirja "Pornotopia: Architecture and Sexuality in Playboy During the Cold War" (2010) voitti kirjamuodossaan Sade-palkinnon Ranskassa. Preciado on opettanut ruumiinfilosofiaa ja transfeminististä teoriaa Université Paris 8:ssa Pariisissa sekä New York Universityssa ja toiminut tutkimusjohtajana Barcelonan nykytaiteen museossa. Preciado kirjoittaa kolumneja ranskalaiseen "Libération"-päivälehteen ja käsittelee niissä muun muassa sukupuolta, seksuaalisuutta, rakkautta ja biovaltaa.
Preciado on ohjannut vuonna 2023 valmistuneen dokumenttielokuvan "Orlando, My Political Biography". Elokuva näytettiin Berliinin elokuvajuhlilla, missä se voitti Juryn erikoispalkinnon sekä parhaan dokumenttielokuvan Teddy-palkinnon. Vuonna 2023 "ArtReview" nimesi Preciadon 22.:ksi vaikutusvaltaisimmaksi henkilöksi nykytaidemaailmassa.
Yksityiselämä.
Preciado aloitti uransa lesboksi identifioituvana naispuolisena kirjoittajana. Hän kertoi vuonna 2014 käyvänsä läpi transitiota ja tammikuussa 2015, että henkilö, joka tunnettiin aiemmin nimellä Beatriz, oli vaihtanut nimensä Pauliksi. Preciado seurusteli vuodesta 2005 vuoteen 2014 ranskalaisen kirjailijan ja elokuvaohjaajan Virginie Despentesin kanssa. 
"Testonisti" (2008).
Preciadon teos "Testo yonqui. Sexo, drogas y biopolítica" ilmestyi vuonna 2008 espanjaksi ja samana vuonna myös ranskaksi tekijän itse kääntämänä. Kirja julkaistiin englanniksi 2013 ja suomeksi 2022 Anna Nurmisen käännöksenä. 
Johdannossa Preciado kutsuu teosta "ruumiilliseksi esseeksi", "kehokokeiluksi", "autopoliittiseksi fiktioksi" sekä "autoteoriaksi". Kriitikko Eeva Jokisen mukaan "Kirja kuvaa, kuinka B. Preciado alkoi käyttää testosteronia kapinaksi, queer-ystävänsä [Guillaume Dustanin] muistoksi ja biokapitalismin autoteoreettiseksi analysoimiseksi." Kriitikko Joonas Säntin mukaan teoksessa "[s]yntymässä naiseksi määritelty kirjailija haluaa kokeilla, mitä hänen ruumiilleen ja haluilleen tapahtuu, kun hän omavaltaisesti ja pitkäkestoisesti levittää iholleen reilusti suositukset ylittävän kerroksen testosteronigeeliä." Preciado tutkii teoksessa ruumiin politisoitumista "farmakopornografisessa kapitalismissa", joka on hänen muotoilemansa ja teoksessa käyttöön ottamansa käsite. 
Preciado kuvailee testosteronin käyttämistä yhtä aikaa poliittiseksi teoksi ja performanssiksi, jolla hän pyrkii kumoamaan sukupuolikäsityksen, joka on koodattu ihmiskehoon sukupuoli- ja ehkäisyjärjestelmän avulla. 
Hän kuvaa ja analysoi teoksessa testosteronin aikaansaamia muutoksia myös parisuhteensa kulmasta Virginie Despentesin kanssa. Despentesiin viitataan tekstissä lyhenteellä ”VD”. "Testonisti" käsittelee myös muiden kehoa muuntavien lääkkeiden poliittisia merkityksiä, kuten doping-aineiden, Viagran, ehkäisypillereiden, Prozacin ja estrogeenin.
Preciado tutkii ja käsittelee sukupuolta suhteessa teknologiaan, kirjoittamisen teknologioista biokemialliseen teknologiaan ja kuvatuotantoon.