tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Amerikan suomalainen evankelis-luterilainen kirkko

Amerikan suomalainen evankelis-luterilainen kirkko (, tunnetaan myös nimellä Suomi Synodi, ) oli vuosina 1890–1962 toiminut amerikansuomalaisten luterilainen kirkko, joka tunnettiin enemmän suomalaisuudestaan kuin opillisista kannoistaan. Kirkon toiminta-alueita olivat Michigan ja Ohio.
Amerikan suomalainen evankelis-luterilainen kirkko oli pienin vuonna 1962 perustetun Amerikan luterilaisen kirkon ("Lutheran Church in America", "LCA"') perustajajäsenistä. Amerikan luterilaista kirkkoa oli perustamassa suomalaisten lisäksi osa saksalaisista, tanskalaisista, ruotsalaisista ja slovakeista. 1. tammikuuta 1988 Amerikan luterilainen kirkko yhdistyi yhdeksi yhtenäiseksi Amerikan evankelis-luterilaiseksi kirkoksi ("Evangelical Lutheran Church in America", "ELCA") yhdessä Amerikkalaisen luterilaisen kirkon ("The American Lutheran Church") evankelis-luterilaisten kirkkojen yhdistyksen kanssa ("The Association of Evangelical Lutheran Churches"). Näin ollen amerikansuomalaiset ovat nykyään siis ELCA:n jäseniä.
Kirkolla oli läheiset suhteet emäkirkkoonsa Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Piispa Juho Koskimies vieraili vuonna 1921 Suomi Synodissa ja dogmatiikan ja siveysopin professori Antti J. Pietilä vuonna 1925. Vuonna 1930 40-vuotisjuhlissa arkkipiispa Gustaf Johanssonin edustajana vieraili Lapuan piispa Kaarlo Reetrikki Kares. Talvisodan takia Suomesta ei päässyt osallistujia kirkon 50-vuotisjuhliin. Vuosina 1915–1916 ja 1935–1938 käytiin keskusteluja kirkon yhdistymisestä Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, mutta nämä neuvottelut eivät kuitenkaan johtaneet tuloksiin. Kirkkojen yhdistyminen pysyi silti tavoitteena vielä ainakin 1940-luvun lopulla. Ennen tätä yksittäiset itsenäiset seurakunnat, jotka eivät kuuluneet Suomi Synodiin, olivat liittyneet suoraan Suomen kirkon alaisuuteen. Suomi Synodilla oli Suomen kirkkoon liittymisen lisäksi myös toive kaikkien amerikansuomalaisten luterilaisten yhdistämisestä yhdeksi kirkoksi, kuten myös kaikkien Amerikan luterilaisten, mikä sitten toteutuikin.
Vuonna 1945 Amerikan suomalaisella evankelis-luterilaisella kirkolla oli 29 649 jäsentä, 176 seurakuntaa, 63 pastoria, 131 pyhäkoulua, 123 kirkkokuoroa, 54 pappilaa ja 159 kirkkoa tai kappelia. Toiminta oli kuitenkin pienentynyt vuoteen 1962 mennessä, jolloin kirkolla oli 25 000 jäsentä ja 79 seurakuntaa.
Kirkko perusti vuonna 1896 Hancockiin Michiganiin oman teologisen seminaarin nimellä "Suomi College and Theological Seminary", joka nykyään tunnetaan nimellä Finlandia University. Kyseinen yliopisto tuottaa edelleen pappeja ja teologeja Amerikan evankelis-luterilaisen kirkon palvelukseen.
Juovaposkihuulikala (Oxycheilinus digramma)

Juovaposkihuulikala ("Oxycheilinus digramma") on melko suurikokoinen huulikala.
Koko ja ulkonäkö.
Juovaposkihuulikala kasvaa luonnossa noin 40 cm pitkäksi. Se kykenee vaihtamaan väriään salamannopeasti piiloutuakseen saaliiltaan. Poskissa on tyypillisiä vaakasuoria juovia, pään etuosassa ruusunpunaisia pilkkuja. Väri vaihtelee vaaleanharmaasta violettiin, luonnossa tyypillinen sävy on oliivinvihreä. Akvaariossa laji on himmeämpi kuin luonnossa, varsinkin jos altaassa on vaalea hiekkapohja.
Alkuperä.
Näitä kaloja elää Indopasifisella merialueella koralliriuttojen suojaisissa sisäosissa ja laguuneissa, mahdollisesti jopa 120 metrin syvyyteen asti.
Ravinto.
Juovaposkihuulikala syö pieniä kaloja ja kovakuorisia nilviäisiä ja äyriäisiä. Se syö niin suuria kaloja kuin pystyy nielemään, ja sen on nähty hakkaavan saalistaan kovia pintoja vasten saadakseen siitä irti pienempiä paloja.
Lauri Rankka

Lauri Rankka (s. 1950) on suomalainen taidegraafikko. Rankan taiteilijaksi herääminen tapahtui pitkällisen johdatuksen tuloksena. Limingan taidekouluun hän hakeutui vuonna 1971. Hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1972–1975 ja hänen teoksiaan oli ensimmäisen kerran esillä yksityisnäyttelyssä Tampereella vuonna 1977.
Rankka aloitti uransa muotokuvamaalarina ja siirtyi metalligrafiikkaan piirustuksen kautta 1980-luvun alussa. Nykyään Rankan pääasiallinen tekniikka on akvatinta, jonka ohella hän tekee betonivaluteoksia. Hänen töissään esiintyy usein mustavalkoisia ihmisfiguureja, betonia, rautaa ja lankkua ja hänen on kuvattu tekevän jäyhää taidetta luolamiesten tapaan. Rankan omien sanojen mukaan lopputulos ei hänen töissään koskaan ole täysin sitä, mitä hän on hakenut ja grafiikka istuukin hänelle, koska sen erilaiset tekniset vaiheet antavat työlle oman patinansa.
Rankka on osallistunut lukuisiin kotimaisiin ja kansainvälisiin näyttelyihin ja saanut työstään useita palkintoja ja tunnustuksia niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Hänen töitään on muun muassa Ateneumin, Suomen valtion, Eduskunnan, Suomen Kulttuurirahaston, Sara Hildénin taidemuseon, Sanomalehti Kalevan, Aineen taidemuseon, Norbottenin läänin ja Wihurin kokoelmissa sekä Oulun, Turun, Tampereen, Helsingin, Jyväskylän, Kajaanin, Luulajan, Rovaniemen ja Kuopion kaupungin kokoelmissa ja hän on tehnyt niin reliefejä kuin grafiikkaakin useisiin julkisiin kohteisiin. Reliefiensä materiaalina Rankka käyttää puuta tai betonia.
Oman taiteellisen työnsä ohella Rankka on opettanut grafiikkaa Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa. Minkä lisäksi hän on suunnitellut litografian työtilat painovälineistöineen Lapin yliopiston taiteiden tiedekuntaan ja Limingan taidekouluun sekä ohjannut Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnan kuvataiteen seminaaritöitä.
Rankka on Suomen Taidegraafikot ry:n ja Oulun Taiteilijaseura -63 ry:n jäsen.
Hän työskentelee Oulun Pikisaaressa.
Rankalle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013.
Koruhuulikko

Koruhuulikko ("Cirrhilabrus solorensis") on pienikokoinen, värikäs huulikala.
Koko ja ulkonäkö.
Koruhuulikko kasvaa noin 11 cm pitkäksi. Sen vartalo on sinisävyinen, pyrstö sininen ja pää keltaoranssi. Otsa on punainen, leuan alla kulkee tumma raita ja evien laidoissa on hiukan violettia. Koiraat ovat suurempia ja värikkäämpiä kuin naaraat. Värityksessä on alueellisia eroja. Kaikilla on kuitenkin punaiset silmät.
Alkuperä.
Koruhuulikot elävät luonnossa läntisen Tyynenmeren keskiosissa ja Indonesiassa.
 Se pysyttelee kivikkoisilla riutoilla 3–20 metrin syvyydessä.
Käyttäytyminen.
Koruhuulikko saattaa hypätä ulos akvaariosta. Se viihtyy pienissä parvissa, joissa on yksi koiras ja useita naaraita. Se on aktiivinen kala, joka uiskentelee ympäriisnä, mutta tarvitsee silti suojapaikkoja kivenkoloista.
Ravinto.
Koruhuulikko syö luonnossa lähinnä eläinplanktonia. Akvaariossa se oppii huolimaan monenlaista liha- ja leväpitoista ruokaa.
Jäsentäminen

Jäsentäminen tarkoittaa kohteen syntaktista analyysiä. Jäsennys saa syötteenään jonon tokeneita ja se tarkistaa niiden rakenteen enemmän tai vähemmän muodolliseen kielioppiin verrattuna. Luonnollisen kielen jäsennys tarkoittaa lauseiden sanojen kuvaamista kielioppisääntöjen mukaan eli sen selvittämistä, mikä sana on minäkin lauseenjäsenenä. Ohjelmakoodin jäsennys tarkoittaa kääntäjän tekemää semanttista tarkistusta ohjelmointikielen sääntöjen mukaan.
Ohjelmointikielet.
Jäsennystä käytetään yleisimmin tietokonekielisen ohjelman kääntämiseen kahdella tasolla: leksikaaliseen ja syntaktiseen tarkistukseen.
Ensimmäinen vaihe on tokenien luonti tai leksikaalinen analysointi, joissa syöte (lähdekoodi) pilkotaan merkityksellisiksi symboleiksi usein säännöllisten lausekkeiden kieliopin mukaan. Esimerkiksi (tasku)laskinohjelma selaa syötettyjä näppäilyjä "12*(3+4)^2" ja pilkkoo sen tokeneiksi: 12, *, (, 3, +, 4, ), ^, ja 2. Kukin on merkityksellinen symboli aritmeettisen lauseen kontekstissa. Jäsentimessä voi olla sääntö, että merkit *, +, ^, ( ja ) ovat uuden tokenin aloitusmerkkejä ja numero aloittaa luvun. Leksikaalinen analysaattori tai "skanneri" varmistaa sääntöjensä mukaan, että merkityksettömiä tokeneita kuten 12* tai (3 ei generoida.
Seuraava vaihe on syntaktinen analyysi, jossa tarkistetaan, että tokenit (välisymbolit, päätössymbolit) muodostavat hyväksyttävän lausekkeen. Ohjelmointikielen syntaksi määritellään yleensä formaalisti BNF-notaatiolla. Tämä notaatio määrittää kontekstivapaan kieliopin. Kielioppi määrittelee rekursiivisesti tokenit, jotka voivat muodostaa lausekkeen ja missä järjestyksessä niiden on esiinnyttävä. Kuitenkaan kaikkia ohjelmointikielen määritteleviä sääntöjä ei voida esittää kontekstista vapailla kieliopeilla yksinään. Esimerkkeinä tyypin kelvollisuus ja tunnuksen ominaisuusmäärittelyt. Nämä säännöt voidaan esittää attribuuttikielioppien kanssa.
Viimeinen vaihe on semanttinen jäsennys tai analyysi. Laskinohjelmaesimerkissä toiminto on laskea lausekkeen arvo tai toisaalta kääntäjä, joka luo pätkän ohjelmaa. Näihin toimintoihin voidaan käyttää attribuuttikielioppeja.
Jäsennin.
Jäsennin on tietokoneohjelma, joka ottaa lisää merkkijonon analysoi rakennetta ja tarvittaessa jäsentää sen toiseen muotoon.
Suomen sisällissodan terrori

Suomen sisällissodassa kummatkin osapuolet tekivät terroritekoja varsinaisen taistelutoiminnan ulkopuolella. Valkoisten tekemää terroria kutsutaan valkoiseksi terroriksi ja punaisten tekemää terroria punaiseksi terroriksi.
Valkoinen terrori.
Valkoinen terrori on valkoisten harjoittamaa terroria punakaartilaisia ja heitä tukeneita venäläisiä kohtaan. Siinä teloitettiin 7 000–10 000 henkilöä. Lisäksi osa vankileireillä olleista punaisista ja punakaartilaisista kadonneista joutui valkoisen terrorin uhreiksi.
Punainen terrori.
Punainen terrori on punakaartien harjoittamaa terroria valkoisia, heitä tukeneita henkilöitä ja joitakin rikkaita suomalaisia kohtaan. Siinä kuoli arviolta 1 600 henkilöä.
Länsi-Suomen sotilaslääni

Länsi-Suomen sotilaslääni (lyh. LSSl) oli vuosina 2008–2014 Suomen puolustusvoimien maavoimien johtama sotilaslääni, jonka esikunta (LSSlE) sijaitsi Hämeenlinnassa Suomen kasarmilla, ja yleisöpalvelualueet jakautuivat seitsemään aluetoimistoon. Sotilasläänin kunniamarssina oli Asemies.
Sotilaslääni lakkautettiin 31. joulukuuta 2014 osana puolustusvoimauudistusta.
Organisaatio.
Sotilasläänin komentajana oli 2012–2013 kenraalimajuri Pertti Salminen (s. 1954), joka siirtyi reserviin 1. tammikuuta 2014. Häntä edelsi tehtävässä 1.3.2012 reserviin siirtynyt kenraalimajuri Juhani Kääriäinen (s. 1952). Esikuntapäällikkönä toimi eversti Jukka Orava vuonna 2012, ja häntä edelsivät everstit Hannu Alén (s. 1957) vuosina 2011–2012 ja Timo Aikasalo (s. 1956) vuosina 2008–2011.
Pohjois-Suomen sotilaslääni

Pohjois-Suomen sotilaslääni (lyh. PSSl) oli Suomen puolustusvoimien maavoimien johtama sotilasläänistä, jonka esikunta (PSSlE) sijaitsi Oulussa ja yleisöpalvelualueet jakautuivat neljään aluetoimistoon. Kunniamarssina oli Martti Parantaisen Asemies.
Sotilasläänin esikunta lakkautettiin osana puolustusvoimauudistusta 31. joulukuuta 2014.
Organisaatio.
Sotilasläänin komentajana ovat olleet seuraavat henkilöt:
Esikuntapäällikkönä ovat olleet:
Aluetoimistot.
Kainuun aluetoimiston johtajina ovat toimineet everstiluutnantti Vesa Värjyvirta ja everstiluutnantti Timo Mäki-Rautila.
 käsittää Lapista Kemin, Kemijärven, Keminmaan, Pellon, Posion, Ranuan, Rovaniemen, Sallan, Simon, Tervolan, Tornion ja Ylitornion
Lapin aluetoimiston johtaja (2012) on everstiluutnantti Pekka Helasterä.
 käsittää Lapin aluetoimistoon kuulumattomat kunnat
Soittokunta.
Oulun Sotilasläänin organisaatioon aikaisemmin kuulunut Pohjan Sotilassoittokunta kuului sotilasläänin organisaatioon. Soittokunta tunnettiin aiemmin nimellä Karjalan Kaartin Soittokunta ja se sijaitsi Viipurissa osana Karjalan kaartin rykmenttiä. Soittokunta siirrettiin Viipurista Ouluun vuonna 1940.
Sotilassoittokunnan viimeisenä kapellimestarina toimi musiikkikapteeni Jaakko Nurila. Sotilassoittokunta liitettiin toisiin maavoimien soittokuntiin vuoden 2013 lopulla osana puolustusvoimauudistusta.
Historiaa.
Pohjois-Suomen Sotilaslääni toimi jatkosodan jälkeen aina vuoteen 1992 asti, kun toteutettiin puolustusvoimauudistus, jossa luotiin kolme maanpuolustusaluetta. Kun maanpuolustusalueet lakkautettiin, perustettiin sotilaslääni uudestaan 1.1.2008 alkaen.
Itä-Suomen sotilaslääni

Itä-Suomen sotilaslääni (lyh. "ISSl") oli Suomen puolustusvoimien maavoimien johtamasta operatiivisesta sotilasläänistä, jonka esikunta (ISSlE) oli Kouvolan kasarmialueella ja yleisöpalvelualueet jakautuivat viiteen maakunnalliseen aluetoimistoon, joista Etelä-Savon aluetoimisto oli osa sotilasläänin esikuntaa. Pohjois-Savon aluetoimisto oli osa Savo-Karjalan alueellisen sotilasläänin esikuntaa. Pohjois-Karjalan, Etelä-Karjalan ja Kymenlaakson aluetoimistot olivat joukko-osastoissa. Kunniamarssina oli Asemies ja vuosipäivä 24. helmikuuta.
Sotilaslääni lakkautettiin osana puolustusvoimauudistusta vuoden 2014 lopussa, jolloin toiminta siirtyi Karjalan ja Kainuun prikaateille.
Organisaatio.
Sotilasläänin komentajan alaisuudessa olivat:
Näiden lisäksi maasotakoulu, jonka alaisuudessa oli Etelä-Karjalan aluetoimisto Lappeenrannassa, oli sotilasläänin komentajan alainen valmius-, operatiivisissa ja asevelvollisuusasioissa ja Utin jääkärirykmentti valmiuden kohottamisessa ja virka-apuasioissa.
Itä-Suomen sotilasläänin esikunta.
Esikunnan esikuntapäällikköinä olivat:
Esikuntaan kuului perustettaessa Kouvolassa henkilöstöosasto ja operatiivinen osasto sekä Mikkelissä Etelä-Savon aluetoimisto. Vuoden 2010 kokoonpanossa oli suoraan esikunnan alaisuuteen sijoitettu Pohjois-Savon aluetoimisto Kuopiossa sekä aiemmin Etelä-Savon aluetoimiston alaisuudessa ollut Savon sotilassoittokunta. Lakkautettaessa esikunnan alaisuudessa oli lisäksi Joensuun Pohjois-Karjalan aluetoimisto ja soittokunta oli lakkautettu jo aiemmin.
Ampuma-alueet.
Sotilasläänin alaiset ampuma-alueet:
Komentajat.
Sotilasläänin komentajina olivat:
Kenttävarusteet

Kenttävarusteet (tai tutummin täyspakkaus) ovat jalkaväkisotilaan raskaimmat jalkamarssilla kokonaan itse kannettavat henkilökohtaiset varusteet, joihin sisältyy taisteluvarusteet ja yöpymiseen sekä majoitukseen liittyvät lisävarusteet, joiden avulla voidaan pystyä selviämään kaksi viikkoa kenttäoloissa eli maastossa telttamajoituksessa.
Kenttävarustuksen massa on noin 20–22 kg, mikä kantaen sotilaan pitäisi pystyä jalkamarssimaan 20–30 km vuorokaudessa sekä perillä kyettävä aloittamaan taistelutehtävä. Ensimmäisen maailmansodan aikana kiinnitettiin huomiota siihen, että jos kenttävarustuksen massa on lähelle 30 kg, se vaikuttaa huomattavasti sotilaan kykyyn suoriutua jalkamarssista.
"Sotilaan käsikirja 2017" määrittelee kenttävarusteiden sisällön seuraavasti:
Lisävarusteet.
Taisteluvarustukseen voi kuulua tehtävän mukainen lisävarustus kuten
Usein armeijassa käytetään termiä täyspakkausmarssi, joka on nimensä mukaisesti tietyn pituinen jalka- tai hiihtomarssi täyspakkaus selässä.
Iso-Saimaa

Iso-Saimaa on Saimaaseen liittyvä käsite, jota käytetään ilmaisemaan ”suurinta mahdollista Saimaata”. Siihen sisällytetään silloin kaikki Saimaan järvet tai järvenosat pohjoisessa Joensuusta etelään Lappeenrantaan ja Imatralle asti, ja edellisistä osista alkaen lännessä Mikkeliin asti. Vesistöviranomaiset ovat lukeneet Iso-Saimaaseen samat järvet kuin mitä he esittävät Järviwikin verkkopalvelussaan seuraavina järvinä tai järvenosina: pohjoisessa Orivesi (järvinumero 04.311.1.001 ) ja Pyhäselkä (04.321.1.001 ), näiden länsipuolella Haukivesi (04.211.1.001 ), Enonvesi (04.221.1.001 ) ja Pyyvesi (04.231.1.001 ), ja Haukiveden eteläpuolella Pihlajavesi (04.121.1.001 ) ja Pihlajaveden itäpuolelle Puruvesi (04.181.1.001 ), Pihlajaveden lounaispuolella niin sanottu varsinainen Saimaa (04.112.1.001 ) ja tämän luoteispuolella Ukonvesi (04.151.1.001 ).
Nimityksen isäksi mainitaan usein maantieteilijä Aaro Hellaakoski. Hänen sanotaan kyllästyneen Saimaasta käytettyihin vaihteleviin ja päällekkäisiin käsitteisiin ja esitti sen jakamiseksi oman ehdotuksensa. Ehdotus ei kuitenkaan tullut hyväksytyksi lukuun ottamatta Iso-Saimaata, jota on käytetty satunnaisesti koskemaan laajinta mahdollisinta Saimaata. Sen rinnalla ja samassa merkityksessä käytetään yleisesti käsitettä Suur-Saimaa .
Hämyhuulikala

Hämyhuulikala ("Pseudocheilinus ocellatus") on pienikokoinen, värikäs huulikala. Se luokiteltiin tieteellisesti vasta vuonna 1999, vaikka kala on ollut sukeltajien tuttu jo pitempään.
Koko ja ulkonäkö.
Hämyhuulikala kasvaa noin 12 cm pitkäksi. Se on yleisväriltään tomaatinpunainen. Nuorissa kaloissa on valkoisia pystyjuovia, vanhemmiten juovat katoavat. Päässä on vähän keltaista. Silmä on suuri ja musta, ja pyrstön tyvessä on musta valesilmä saalistajien hämäämiseksi.
Alkuperä.
Hämyhuulikala elää luonnossa Australian suurella koralliriutalla ja muualla Länsi-Tyynenmeren keskiosissa. Se suosii koralliriuttojen varjoisia alueita.
Ravinto.
Hämyhuulikala syö luonnossa lähinnä eläinplanktonia. Akvaariossa se oppii huolimaan monenlaista liha- ja leväpitoista ruokaa. Se syö myös pieniä loiskotiloita, jotka riivaavat jättiläissimpukoita.
Käyttäytyminen.
Hämyhuulikala on aktiivinen päivisin ja nukkuu öisin. Se on luonnossa arka, mutta akvaariossa muuttuu rohkeammaksi asetuttuaan aloilleen, ja voi olla aggressiivinien altaaseen myöhemmin tuotuja kaloja kohtaan.
King Kongin poika

King Kongin poika ("The Son of Kong"; Suomessa televisioesityksessä nimellä Kongin poika) on Ernest B. Schoedsackin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1933. Se on jatko-osa samana vuonna valmistuneelle "King Kong" -elokuvalle.
Juoni.
Elokuvan tapahtumat alkavat kuukauden kuluttua edellisen elokuvan dramaattisesta finaalista ja seuraavat elokuvantekijä Carl Denhamin (näyttelijänä edelleen Robert Armstrong) uusia seikkailuita. Denham on haastettu oikeuteen Kongin aiheuttamista tuhoista. Denham lähtee New Yorkista kapteeni Englehornin Venture-laivalla. Da Kangin satamassa he törmäävät Nils Helstromiin, norjalaiseen kapteeniin joka myi heille aikaisemmin kartan King Kongin kotisaarelle, Pääkallosaarelle. Helstrom kertoo saarella olevasta aarteesta. Huonon taloudellisen tilanteensa sokaisemana he uskovat Helströmiä, joka valehteli heille sillä hän halusi paeta oikeutta tapettuaan miehen. Pääkallosaarella he tapaavat King Kongin albiinopojan. Poika kuvataan isäänsä paljon pienemmäksi, kuitenkin kaksi kertaa ihmisten korkuiseksi. Aarrekin löytyy kaikesta huolimatta saarelta. King Kongin poika kuolee Denhamia pelastaessaan, kuten kuolee jokainen saaren eläin maanjäristyksen upottaessa saaren mereen.
Tuotanto.
Elokuva tuotettiin ja julkaistiin vuonna 1933, heti King Kongin menestyksen jälkeen, ja oli kohtalainen menestys. Käsikirjoittaja Ruth Rose ei halunnut tehdä vakavaa elokuvaa perustellen tätä sillä, että jatko-osa ei voisi ylittää esikuvaansa. Hänen mukaansa "Jos et voi tehdä siitä suurempaa, niin tee se hauskemmaksi." Denhamia näyttelevä Robert Armstrong piti jatko-osasta enemmän, sillä se tarjosi hänen mielestään enemmän mahdollisuuksia henkilöhahmon kehittämiseen.
Käsikirjoituksessa kuvattiin heimosotaa ja dinosaurusten joukkopakoa massiivisen syklonin/maanjäristyksen aikana joka upottaa Pääkallosaaren elokuvan lopussa. Elokuvassa uudelleenkäytettiin useita "King Kongia" varten rakennettuja pienoismalleja. Elokuvassa käytetyn alkuperäisen Styracosauruksen mallin omistaa nykyään ohjaaja Peter Jackson, joka ohjasi "King Kongin" uusintafilmatisoinnin vuonna 2005.
Nostalgia Merchant julkaisi elokuvan VHS:llä 1980-luvulla. Turner Home Entertainment julkaisi elokuvan uudelleen vuonna 1991. Vuonna 2005 elokuva julkaistiin DVD:llä. Se oli saatavilla erillisenä tai osana keräilijän kolmen elokuvan boxia yhdessä "King Kongin" ja "Mighty Joe Youngin" kanssa. Elokuvasta on saatavilla myös DVD-versio, jossa on sekä alkuperäinen "King Kong" että "Kongin poika".
Taistelutanner (elokuva)

Taistelutanner ("Battleground") on William A. Wellmanin ohjaama yhdysvaltalainen sotaelokuva vuodelta 1949. Se poikkeaa aikaisemmista sotaelokuvista siinä, että amerikkalaiset sotilaat esitetään inhimillisinä ja haavoittuvina. 
Näyttelijät.
Lähde: 
Elokuva sai parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen ja parhaan kuvauksen Oscar-palkinnot. Lisäksi James Whitmore oli palkintoehdokkaana sivuosastaan ja John Dunning leikkauksesta.
Metatheria

Metatheria on nisäkkäiden kladi joka sisältää kaikki nisäkkäät jotka ovat läheisempää sukua pussieläimille kuin istukkanisäkkäille. Siihen kuuluvat muun muassa sparassodontit. 
Ryhmän esitti ensimmäisenä Thomas Henry Huxley vuonna 1880 ja se on lähes synonyyminen aiemman taksonin Marsupialian kanssa, mutta se sisältää myös lähintä sukua pussieläimille olevat fossiiliset lajit.
Varhaisin tunnettu ryhmän edustaja, "Sinodelphys", on varhaiselta liitukaudelta Kiinasta. 
Metateerejen lähimmät sukulaiset ovat ryhmä Eutheria (myös Huxleyn kuvaamana vuonna 1880). Molemmat on tavanomaisesti yhdistetty alaluokan Theria osaluokkina, joka myös sisältää kaikki elävät nisäkkäät nokkaeläimiä lukuun ottamatta.
Club Olimpia

Club Olimpia on asunciónlainen urheiluseura. Parhaiten se tunnetaan jalkapalloseurana, joka pelaa Paraguayn pääsarjassa Division de Honorissa. Olimpian kotistadion on Estadio Manuel Ferreira. Olimpia on maansa menestynein jalkapalloseura 38 voitollaan. FIFA on luokitellut Olimpian "perinteiseksi joukkueeksi ().
Historia.
Club Olimpia on perustettu 25. heinäkuuta 1902. Nimi juontuu olympialaisten kotikaupungista Olympiasta. Ensimmäisen mestaruutensa Olimpia saavutti 1912, jolloin myös Olimpian suurin haastaja Cerro Porteño perustettiin. 
1950-luku oli Olimpia kulta-aikaa: 1956-1960 Olimpia voitti viidesti peräkkäin maansa mestaruuden. Samoihin aikoihin joukkueen nykyinen kotistadioni "Estadio Manuel Ferreira". 1960 Olimpia saavutti myös kansainvälistä menestystä saavuttamalla Copa Libertadoresissa finaalipaikan häviten kuitenkin ottelun Peñarolille.
1970-luvun loppu ja 80-luvun alku oli myös Olimpialle menestyksellistä aikaa. 1978-83 Olimpia voitti kuudesti maansa mestaruuden sekä 1979 Copa Libertadoresin, Copa Interamericanan sekä Intercontinental Cupin.
Seuraavaa kansainvälistä menestystä saatiin odottaa aina vuoteen 1990, jolloin Olimpia voitti Copa Libertadoresin. Samana vuonna joukkue saavutti myös Supercopa Sudamericanan sekä Recopa Sudamericanan voiton. 1990-luvun lopulla Olimpia voitti peräkkäin neljästi maansa mestaruuden.
2000-luvulla joukkue on pystynyt voittamaan Copa Libertadoresin (2002) sekä Recopa Sudamericanan (2003). Olimpia on selviytynyt myös Intercontinental Cupin finaaliin 2002, häviten sen kuitenkin Real Madridille.
W.A.R. – W. Axl Rose

W.A.R. – W. Axl Rose on Guns N' Roses -yhtyeen laulajan Axl Rosen elämäkerta. Kirjan on kirjoittanut rocktoimittaja Mick Wall, joka on kirjoittanut muun muassa Kerrang!-lehteen. Kirja kertoo Axl Rosen elämänvaiheet sekä seuraa Guns N' Rosesin matkaa huipulle.
Kuvaus.
Axl Rose on tunnetun hard rock -yhtyeen keulakuva ja rockmaailman kiistanalaisimpia hahmoja. Kaltoin kohdeltu, sittemmin maanis-depressiiviseksi diagnosoitu Axl Rose muutti nuorena Los Angelesiin ja perusti Guns N' Rosesin, jonka esikoisalbumi "Appetite for Destruction" (1987) nosti yhtyeen rockmaailman huipulle. Rajut elämäntavat vaativat kuitenkin veronsa: Rose junaili kaikki muut alkuperäiskokoonpanon jäsenet pois yhtyeestä yksi kerrallaan ja alkoi vähitellen erakoitua. 
Guns N' Rosesin historiikistakin käyvä teos kuvaa osuvasti yhtyeen vaiheita ja sen suosion nousun ja laskun syitä. Välikevennyksinä toimivat anekdootit yhtyeistä, joiden kanssa Guns N' Roses on kiertänyt, levyttänyt tai riidellyt (The Rolling Stones, Mötley Crüe ja Nirvana).
Montecristo (sikarimerkki)

Montecristo on kuubalainen sikarimerkki. Sitä valmistaa sikariyritys Habanos SA. Montecriston valmistus aloitettiin vuonna 1935. Montecristoa myydään Suomessa sekä isoina sikareina että pikkusikareina. Montecristo tunnetaan myös nuuskanvalmistajana.
HD 128311

HD 128311 on Karhunvartijan tähdistössä 54 valovuoden päässä Maasta sijaitseva pääsarjan tähti, jolta on löydetty kaksi eksoplaneettaa.
Planeetat.
HD 128311 b löydettiin vuonna 2002 ja HD 128311 c vuonna 2005.
Stimuloitu emissio

Stimuloidulla emissiolla tarkoitetaan optiikassa ilmiötä, jossa viritettyä elektronia häiritään (stimuloidaan) fotonilla, jolla on sopiva energia, jolloin elektroni palaa perustilaansa emittoiden samalla fotonin. Tällä emittoituneella fotonilla on sama energia, vaihe, suunta ja polarisaatio kuin stimuloivalla fotonilla. Stimuloidussa emissiossa syntyy siis koherenttia säteilyä . Stimuloitu emissio on valoa vahvistavan prosessin perusilmiö ja mahdollistaa laserin ja maserin toiminnan.
Johdanto.
Jos elektroni on viritystilassa, se voi purkautua perustilaansa, joko spontaanilla emissiolla vapauttaen fotonin, jonka energia on viritetyn energiatilan formula_1 ja alemman tilan (perustilan) formula_2 energiaerotus 
formula_3,
missä h on Planckin vakio ja formula_4 on taajuus. Vaihtoehtoisesti viritetty atomi voi purkautua stimuloidulla emissiolla, jossa viritettyä elektronia häiritään (stimuloidaan) fotonilla, jonka taajuus on formula_4, jolloin elektroni palatessaan perustilaansa emittoi toisen fotonin, jolla on sama taajuus kuin ensimmäisellä (stimuloivalla) fotonilla. Kuvassa on esitetty stimuloidun emission periaate energiatasojen avulla.
Fotonit ovat bosoneita, jotka pitävät toistensa seurasta. Jos valokentässä on jo tietyn taajuuksisia ja -vaiheisia sekä kulkusuuntaisia fotoneja, kentän tielle osuva atomi luovuttaa kentälle mieluiten vastaavanlaisen fotonin. Stimuloidussa emissiossa energiaehdon täyttävä tuleva fotoni siis stimuloi atomia synnyttämään itsensä kaltaisen fotonin .
Jos oletetaan että viritetyillä tiloilla olevissa atomeissa on ajan dt kuluttua tapahtunut dN stimuloitua emissioita, saadaan emissionopeudeksi:
formula_6, 
missä B21 on todennäköisyysvakio tietylle transitiolle tietyssä atomissa ja formula_7 on fotonien säteilytiheys taajuudella formula_4. Emissionopeus riippuu siis sekä viritettyjen atomien määrästä N että stimuloivien fotonien määrästä.
Useista eri syistä johtuen emittoituvien fotonien taajuudet (energiat) eivät ole täsmälleen samat. Tämän vuoksi myöskään fotonien emissiospektri ei ole äärettömän kapea viiva vaan sillä on tietty jakauma. Vaikka tämä spektriviiva voi olla erimuotoinen, mallinnetaan sitä usein Lorenzin jakaumalla:
formula_9
missä formula_10 on jakauman leveys (tarkemmin puoliarvoleveys).
Stimuloidun emission vaikutusala, joka ilmaisee transition todennäköisyyden :
formula_11,
missä
A21= Einsteinin A vakio (rad/s)
formula_12=aallonpituus (m)
n= taitekerroin 
g(ν)= spektrin jakaumafunktio
Videl

Videl on kuvitteellinen hahmo anime-sarjassa "Dragon Ball Z",dragon ball super ja "Dragon Ball GT sarjoissa. Videlin ääninäyttelijänä on japaninkielisessä versiossa Yuko Minaguchi ja englanninkielisessä, FUNimationin dubbauksessa Kara Edwards. Ocean Groupin tekemässä dubbauksessa hänen ääninäyttelijänä on Moneca Stori. Videl on Mr. Satanin tytär ja samalla luokalla kuin Gohan. Myöhemmin hän alkaa seurustella Gohanin kanssa ja he saavat lapsen nimeltä Pan.
Oikeuserehdys

Oikeuserehdys () on jonkun henkilön virheellinen käsitys jonkin oikeussäännöksen sisällöstä. Oikeuserehdyksen tekee oikeustointa suorittava tai oikeustoimeen osallinen tahdonilmaisija, joka näin erehtyy omalta kannaltaan tärkeistä seikoista. Oikeuserehdyksen vastakohta on asiaerehdys eli tosiasiaerehdys ("error facti"). Oikeudellisissa yhteyksissä noudatetaan periaatetta "error juris nocet" eli lakia tuntematon henkilö saa syyttää vain itseään, sillä lain seuraamukset tulevat tietämättömyydestä huolimatta voimaan. Vaikka tekijä luulee tekoa sallituksi, tuomitaan siitä rangaistus, jos teko vastaa jonkun rikollisen teon tunnusmerkistöä.
Suomen oikeuskäytännössä oikeuserehdys on 1980-luvulta lähtien ollut anteeksiannon peruste, joka joissakin tapauksissa poistaa syyllisyyden. Tällaisia oikeustapauksia on ollut lähinnä rikosasioissa, jotka koskevat eri toimintojen luvanvaraisuutta, esimerkiksi moottoriajoneuvoliikenteen ammattimaista harjoittamista. Oikeuserehdykseen on sovellettu myös säännöksiä toimenpiteestä luopumisesta ja rangaistusta määrättäessä se on ollut lieventämisperusteena.
Erotetut sydämet

Erotetut sydämet ("Dangerous") on vuonna 1935 valmistunut draamaelokuva, jossa pääosissa ovat Bette Davis, Franchot Tone ja Margaret Lindsay ja sivuosissa muiden muassa Alison Skipworth sekä John Eldredge. Elokuvan ohjasi Alfred E. Green ja se oli Warner Bros. -yhtiön tuottama. Käsikirjoituksen on kirjoittanut Laird Doyle, joka perustuu hänen tarinaansa "Hard Luck Dame". 
Davis voitti suorituksestaan elokuvasta parhaan naispääosan Oscar-palkinnon vuonna 1936. Vaikka Davis olikin hyvin ylpeä Oscar-palkinnon saamisesta, hän ei uskonut ansainneensa sitä vaan piti sitä "lohdutuspalkintona" siitä, että hän ei voittanut palkintoa edellisenä vuonna elokuvasta "Naisen orja". 
Vuonna 1941 elokuva uudelleenfilmasointiin nimellä "Singapore Woman", jossa pääosassa on Brenda Marshall. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa joulupäivänä, vuonna 1935 ja Suomessa ensi-ilta oli toinen päivä elokuuta vuonna 1936.
Nuor Tolppanen vol. 1

Nuor Tolppanen vol. 1 on rap-artisti Uniikin 5. joulukuuta 2008 julkaistu mixtape. Se julkaistiin Rähinä Recordsin kautta.
Kappaleet.
Kappale "Vaik mitä tekis" on myös "Syvällä pelissä vol. 1" -kokoelma-albumilla, tosin muutaman sekunnin lyhyempänä. "Däni" julkaistiin myöhemmin myös "Juokse poika juokse" -albumilla. "Silloin ja nyt (mukana MG)" julkaistiin myöhemmin MG:n "5 miljoonaa muuta" -albumilla. "Money" sisältää sampleja ABBAn kappaleesta "Money, Money, Money".
Koskenpään vaakuna

Koskenpään kunnanvaakuna on saanut aiheensa kunnan koskien valjastamisesta. Vaakunan vesipyörä viittaa koskista saatavaan vesivoimaan, ja ketju on aikanaan valittu yhteiseksi teemaksi emäpitäjä Jämsän vaakunan kanssa. Sama aihe toistui myös toisen tytärpitäjän Jämsänkosken vaakunassa.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 16. toukokuuta 1962. Vaakunan selitys on ”puna-hopeakatkoisessa kilvessä reunuksittain vuorovärinen ketju ja yläkentässä hopeinen vesipyörän yläpuolisko”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi Koskenpään liityttyä Jämsänkosken kuntaan 1969.
Leijona (artisti)

Leijona on oululainen rap-artisti.
Ura.
Leijona aloitti uransa Oulussa vuonna 1998 Forever-yhtyeessä. Englanninkielisen yhtyeen muita jäseniä olivat OeO, Reksa, ja Money. Leijona on julkaissut kaksi levyä. Debyyttialbumi "Herra MC" ilmestyi kesällä 2002. Kyseinen albumi voitti Radiomafian viikon demo-kisan. Toinen levy "Viinaa, huumeita ja väkivaltaa" ilmestyi vuonna 2004 ja oli ehdolla Posse-lehden gaalassa vuoden rap-levyksi. Molempien levyjen tuotannosta vastasi oululainen RK-62.
Leijona on tehnyt yhteistyötä muun muassa Steen1:n, Petoksen, Panama Rayon ja Julma-Henrin kanssa. Leijonan sanoituksissa käsitellään esimerkkien kautta suomalaisen, tehokkuuden tavoittelun empatian edelle asettavan kilpailuyhteiskunnan kääntöpuolta ja oravanpyörästä pudonneiden, syrjäytyneiden nuorten arkea. Yhteiskunnasta syrjäytymisen muotoja ovat tällöin esimerkiksi rasismi, nuorten itsemurhat, laitoskierre, huumeaddiktiot ja niiden myötä lisääntyvä katuväkivalta. 
Leijonan kolmas albumi "Vauhtia ja vaarallisia tilanteita" piti julkaista vuosien 2009–2012 aikana. Levyn tuotannosta vastasi Huge L, Eemo1, Samuli Karjalainen, Joni Hottinen, Liukas Niklas, RK-62 ja 100G. Vierailijoiksi selvisi Julma-Henri, Pikkupiru, OG Ikonen, Petos, Haittavaikutus, Taipan Circle, Jontti ja Asa. Leijona erosi levy-yhtiöstään Karma Musiikista, jonka johdosta albumia ei koskaan julkaistu. Albumilta julkaistuiksi kappaleiksi vuosien varrella jäivät "Pelkoa ja inhoa porttikongeissa (mukana Pikkupiru, OG Ikonen &amp; Petos)", joka julkaistiin ilmaisladattavaksi Redrum-187 -sivustolla syksyllä 2009, "Laitoksesta toiseen", "Niille jotka on kuolleet pois", "Pimeän puolen saagaa" ja "Kirje vankilasta (mukana Eräs)".
Leijona julkaisi usean vuoden hiljaiselon jälkeen joulukuussa 2014 nimellä Lion de la Vega kappaleen We Got Gunz, jossa vierailee Asa. Maaliskuussa 2016 hän julkaisi kappaleen Kaunis olet aina.
Nullsoft Scriptable Install System

Nullsoft Scriptable Install System (NSIS) on ohjelmien asennusohjelmien tekoon käytettävä työkalu.
Ohjelma on saatavilla Windowsille ja sitä käyttävät myös kaupalliset ohjelmat asennuksessa.
Esimerkiksi Mozilla Firefox ja OpenOffice.org käyttävät NSIS:ää asennukseensa.
Ohjelma on julkaistu avoimena lähdekoodina ja sen on tarkoitus olla pieni ja joustava.
Historia.
NSIS tehtiin alun perin Nullsoftin Winamp-mediasoittimen asennusohjelmaksi, ja se pohjautuu Nullsoftin aiempaan ohjelmaan, PiMP:iin (Plugin Mini Packager). NSIS 1 oli hyvin pitkälle Windows Installer -asennusohjelman tyyppinen, paremmalla komentokielituella ja laajemmalla tiedonpakkausmuotojen tuella.
Septuagesima

Septuagesima on useiden läntisten kirkkokuntien vanhastaan käyttämä nimi kirkkovuoden sunnuntaille, joka on kaksi viikkoa ennen laskiaissunnuntaita ja yhdeksän viikkoa ennen pääsiäistä. Nimi on edelleen käytössä muun muassa Ruotsin luterilaisessa kirkossa, mutta ei enää katolisessa eikä anglikaanisessa. Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa nimitys on edelleen käytössä; kirkkokäsikirjoihin kuuluvassa evankeliumikirjassa se on rinnakkaisnimitys 3. sunnuntaille ennen paastonaikaa.
Septuagesima voi olla aikaisimmillaan 18. tammikuuta ja myöhäisimmillään 22. helmikuuta. Vuonna 2021 se on 31. tammikuuta.
Nimi septuagesima on latinalainen järjestyslukusana, joka tarkoittaa seitsemäskymmenes. Kahdesta seuraavasta sunnuntaista on käytetty latinalaisia nimiä sexagesima (=kuudeskymmenes, Suomessa nimi on kirjoitettu myös "seksagesima") ja quinquagesima (=viideskymmenes, sama kuin laskiaissunnuntai). Nimi quinquagesima johtuu siitä, että tämä päivä on 49. päivä ennen pääsiäistä (tai 50:s, jos pääsiäispäivä lasketaan mukaan.) Tämän vuoksi jo keskiajalla on analogisesti, tarkoin laskematta päiviä, annettu kahdelle edelliselle sunnuntaille nimet sexagesima (=60:s), ja septuagesima (70:s), vaikka ne itse asiassa ovat 56. ja 63. päivä ennen pääsiäistä. Toisaalta nimeä on selitetty myös niin, että se viittaisi juutalaisten 70 vuotta kestäneeseen Baabelin vankeuteen, jonka päättymistä olisi pidetty Jeesuksen ylösnousemukseen verrattavana vapautuksena.
Aika septuagesimasta laskiaistiistaihin muodostaa kirkkovuodessa joulun jälkeisestä ajasta paastonaikaan johtavan siirtymäajan, jota on myös sanottu "esipaaston" ajaksi. 
Vuonna 1970 katolinen kirkko poisti kalenteristaan esipaaston ja sen mukana myös septuagesiman ja sexagesiman. Kuusi vuotta myöhemmin myös anglikaaninen kirkko luopui näistä termeistä ja alkoi nimittää niitä yksinkertaisesti kolmanneksi ja toiseksi sunnuntaiksi ennen paastoaikaa. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokous hyväksyi uuden Evankeliumikirjan 1999, jäi siitä pois nimitys esipaasto, ja sen tilalla on "Paastonaikaa edeltävät sunnuntait". Siten vuodesta 2001 lähtien näitä vanhoja nimiä ei enää ole suomalaisissakaan almanakoissa, vaan niiden niminä ovat Suomessakin kolmas ja toinen sunnuntai ennen paastonaikaa. Sitä vastoin kirkkokäsikirjoihin kuuluvassa Evankeliumikirjassa nimitykset septuagesima ja seksagesima ovat edelleen näkyvissä. Monina vuosina jompikumpi niistä kuitenkin sattuu samaksi päiväksi kynttilänpäivän kanssa, jolloin vain viimeksi mainittu nimi esiintyy päivän kohdalla almanakassa.
Ruotsin kirkon evankeliumikirjassa vuodelta 2002 kyseisten kirkkovuoden päivien nimet ovat edelleen septuagesima ja seksagesima, jolla Ruotsin kirkossa on myös uskonpuhdistuksen päivä.
Duane Harmer

Duane Harmer (3. kesäkuuta 1974 Fullarton, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja.
Ura.
Harmer teki pitkän uran Pohjois-Amerikassa, jossa hän pelasi pääasiassa ECHL:ää, mutta pääsi pelaamaan muutamaan otteeseen myös AHL:ssä. Harmerin kohtalo oli jäädä ECHL:ään joten hän lähti pelaamaan Eurooppaan. Hän pelasi kaksi kautta Norjassa jonka jälkeen kävi Saksassa josta palasi Trondheimiin. Harmer teki läpimurtonsa melko vanhana kun vasta kaudella 2006-2007 vakiinnutti paikkansa Skellefteå AIK:ssa Elitserienissä. Sieltä Harmer siirtyi kaudeksi 2007-2008, Södertäljeen josta hän sai sopimuksen Tapparaan kaudeksi 2008-2009. Tappara-kauden jälkeen Harmer oli alkukauden 2009–2010 pelaamatta ja siirtyi vasta tammikuussa 2010 Norjan I-divisioonassa pelanneeseen Rosenborgiin. Harmer lopetti uransa Rosenborgissa keväällä 2010.
Malojaroslavets

Malojaroslavets () on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Protvaan laskevan Lužajoen rannalla 61 kilometriä Kalugasta koilliseen. Kaupunki on Malojaroslavetsin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Brjanskin välinen rautatie (Malojaroslavetsin asema) sekä M3-valtatie. Asukkaita on 31 100 henkeä (vuonna 2008).
Kaupungin on perustanut 1300-luvun lopussa Serpuhovin ruhtinas Vladimir Andrejevitš, joka nimesi sen poikansa mukaan Jaroslavetsiksi. Vuonna 1485 se liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan, minkä jälkeen sitä alettiin nimittää Malojaroslavetsiksi erotuksena Jaroslavlista. Vuonna 1776 siitä tuli Kalugan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuoden 1812 sodassa seudulla käytiin ankaria taisteluja Napoleonin ja Venäjän armeijan välillä. Toisen maailmansodan aikana lokakuusta 1941 tammikuuhun 1942 kaupunki oli saksalaisten miehittämä. Nykyisin Malojaroslavetsissa on mm. metalliteollisuutta, kumitehdas ja elintarviketeollisuutta.
Nähtävyyksiä ovat mm. 1800-luvun alussa rakennettu Tšernoostrovin Nikolaoksen luostari, hallinto- ja asuinrakennukset sekä postiasema. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo, vuoden 1812 taisteluille omistettu museo sekä taidegalleria.
Kozelsk

Kozelsk () on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okaan laskevan Žizdra-joen rannalla 72 kilometriä Kalugasta lounaaseen. Kaupunki on Kozelskin piirin keskus. Kaupungissa asui 18 203 henkeä (vuonna 2010).
Historiaa.
Kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1146. Aluksi se kuului Tšernigovin ruhtinaskuntaan. Vuonna 1238 Batu-kaanin joukot hävittivät sen 7 viikkoa kestäneen piirityksen jälkeen. Myöhemmin Kozelsk kuului Karatševin ruhtinaskuntaan ja 1300-luvun lopulta lähtien Liettuaan. Moskovan Venäjään se liitettiin vuonna 1494. Iivana IV:n aikana rakennettiin uusi puinen linnoitus. Vuonna 1607 sitä pitivät hallussaan Ivan Bolotnikovin talonpoikaiskapinalliset. Puolalaiset ja liettualaiset hävittivät sen vuonna 1610.
Kozelskin kukoistuskautta oli 1500–1600-lukujen vaihde, jolloin kaupungissa oli noin 15 000 asukasta. Vuonna 1776 siitä tuli Kalugan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1700–1800-luvuilla kaupunki toimi Venäjän ja Ukrainan välisen kaupan välittäjänä. 
Toisen maailmansodan aikana kaupungin lähellä sijaitsevaan Optinan luostariin perustettiin sotavankileiri puolalaisille upseereille, jotka puna-armeija oli ottanut vangiksi hyökättyään Puolaan 17.9.1939. Huhti-toukokuussa 1940 noin 4 500 vankia kuljetettiin Katynin lähellä olevaan metsään ja ammuttiin. Tapaus tunnetaan Katynin joukkomurhana. Loka–joulukuussa 1941 Kozelsk oli saksalaisten miehittämä ja tuhoutui pahoin.
Nykypäivää, liikenneyhteyksiä ja nähtävyyksiä.
Nykyisin kaupungissa toimii kuorma-autoja ja erikoisajoneuvoja valmistava konepaja, lasitehdas, tiilitehdas, meijeri ym. Kaupungin lähelle on sijoitettu Venäjän armeijan ohjusdivisioona.
Kaupungissa on rautatieasema ja siellä risteytyvät Smolenskiin, Gorbatšovoon ja Tulaan johtavat rautatiet.
Nähtävyyksiä ovat vanhan maalinnoituksen jäänteet, 1620-luvulla rakennettu Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko, Nikolauksen kirkko (1740), Marian ilmestyksen kirkko (1810), 1700–1800-lukujen kauppiastalot ym. Kaupungin lähellä sijaitsee 1400-luvulla perustettu Optinan luostari (Optina pustyn), joka 1800-luvulla oli yksi Venäjän hengellisen elämän keskuksista.
Valokaapelitutka

Valokaapelitutka eli OTDR ("Optical Time Domain Reflectometer") mittaa tiedonsiirtoon käytettävän valokaapelin ominaisuuksia. Laite lähettää valopulssin kaapeliin ja mittaa miten valopulssi on muuttunut siirron aikana. Pulssi vaimenee valokaapelissa ja osa tehosta myös siroaa takaisin kaapelin alkupäähän. Tutkalla voidaan saada selville seuraavia ominaisuuksia: Kaapelin vaimennus, vaimennuksen jakautuminen pitkin kaapelia, jatkoksien vaimennukset ja etäisyydet, kaapelin pituus ja kaapelin mahdollisten katkoksien sijainnit.
Gus-Hrustalnyi

Gus-Hrustalnyi () on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangolla Okaan laskevan Gus-joen rannalla 63 kilometriä Vladimirista etelään. Kaupunki on Gus-Hrustalnyin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Sen kautta kulkee Vladimirin ja Rjazanin välinen rautatie (Gus-Hrustalnyin asema). Asukkaita on noin 60 000 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran 1600-luvulla. Vuonna 1756 sinne perustettiin kuuluisa kristallitehdas (ven. "hrustal" ’kristalli’). 1800-luvun puolivälissä syntyi tekstiiliteollisuutta. Vuonna 1931 tehdastaajamasta tuli kaupunki.
Nykyään Gus-Hrustalnyissa on kristalli-, lasi- ja lasikuituteollisuutta. Huomattavin nähtävyys on arkkitehti Léon Benois’n suunnitelma marttyyri Georgioksen katedraali (1904), jonka tiloissa toimii kristallimuseo.
Ystäväni Winn-Dixie

Ystäväni Winn-Dixie on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut, Kate DiCamillon romaaniin "Because of Winn-Dixie" perustuva lastenelokuva. Elokuvassa Winn-Dixien roolia esittivät kaksi picardienpaimenkoiraa.
Juoni.
Elokuva alkaa, kun pieni tyttö nimeltä Opal (AnnaSophia Robb) muuttaa pastori-isänsä (Jeff Daniels) kanssa pieneen Naomin kaupunkiin Floridaan.
Opalin mennessä kaupungissa olevaan Winn-Dixie-ketjun supermarketiin hän tapaa siellä pörröisen koiran. Opal ei löydä koiran omistajaa, joten hän päättää pitää sen. Hän antaa koiralle nimeksi Winn-Dixie sen löytöpaikan mukaan. Tyttö ja koira ystävystyvät, ja Opal saa siitä hyvän leikkikaverin. Koiran kanssa hän ystävystyy muidenkin kummallisten kaupunkilaisten kanssa. Kun eräänä salamoivana yönä Opal herää siihen, että Winn-Dixie juoksee ympäri taloa, hän saa tietää koiran potevan ukkoskammoa. Kun Opal ja hänen ystävänsä Gloria (Cicely Tyson) päättäävät järjestää puutarhakutsut puhkeaa ukonilma. Winn-Dixie juoksee kauhuissaan pois. Opal etsii koiraa herkeämättä, mutta ei löydä sitä. Kun Opal on jo heittänyt toivonsa Winn-Dixie palaa kotiin ja sille järjestetään juhlat.
Gusinoozjorsk

Gusinoozjorsk (, ) on kaupunki Burjatian tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Baikalin kaakkoispuolella Gusinoje-järven rannalla 110 kilometriä Ulan-Udesta lounaaseen. Kaupunki on Selengan piirin keskus. Asukkaita on 24 100 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1939 paikallisen ruskohiiliesiintymän yhteyteen perustettiin Šahtyn kaivosyhdyskunta. Vuonna 1953 siitä tuli Gusinoozjorskin kaupunki. Hiilentuotanto lopetettiin 1990-luvulla ja monet kaupungin yrityksistä suljettiin. Nykyään tärkein tuotantolaitos on Gusinoozjorskin sähkövoimala.
Gusinoje-järven kaakkoisrannalla sijaitsee vuonna 1741 perustettu buddhalaisluostari.
Gusev

Gusev () on kaupunki Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Pissajoen rannalla 115 kilometriä Kaliningradista itään. Kaupunki on Gusevin piirin keskus. Sen kautta kulkee Kaliningradin ja Vilnan välinen rautatie (Gusevin asema). Asukkaita on 28 000 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on syntynyt 1200-luvulla. Vuonna 1724 siitä tuli kaupunki, joka vuoteen 1945 saakka kuului Saksan Itä-Preussiin nimellä Gumbinnen. Vuonna 1946 se nimettiin uudelleen seudun taisteluissa menehtyneen kapteeni Sergei Gusevin mukaan. Nykyään kaupungissa on laite- ja elintarviketeollisuutta.
Silta salaiseen maahan (elokuva)

Silta salaiseen maahan ("Bridge to Terabithia") on Katherine Patersonin romaaniin perustuva lastenelokuva. Pääosissa ovat AnnaSophia Robb ja Josh Hutcherson. Elokuva kertoo kahdesta lapsesta, jotka luovat oman mielikuvitusmaailman, josta he saavat voimaa nousta koulukiusaajia vastaan.
Juoni.
Jess on 10-vuotias poika, joka pitää juoksemisesta ja piirtämisestä. Hänen perheensä on kuitenkin köyhä. Jessin kouluun tulee uusi tyttö nimeltä Leslie, ja heistä tulee hyvät ystävykset. Lapset luovat oman mielikuvitusmaan nimeltä Terabithia, jonne he pääsevät heilauttamalla itsensä köydellä joen yli. Terabithiassa he joutuvat monenlaisiin seikkailuihin ja vaaroihin, jotka symboloivat heidän oikeassa elämässä kohtaamiaan haasteita. Eräänä päivänä Jessin opettaja pyytää Jessiä mukaansa museoon. Jess unohtaa sopineensa menevänsä Leslien kanssa Terabithiaan. Kun Jess palaa museosta hänen vanhempansa kertovat Leslien pudonneen jokeen ja kuolleen köyden katkettua. Jess selviää hiljalleen Leslien kuolemasta ja päättää rakentaa sillan joen yli. Siltaa pitkin Jess vie siskonsa Terabithiaan ja jakaa näin mielikuvitusmaailmansa tämän kanssa.
Gurjevsk (Kemerovon alue)

Gurjevsk () on kaupunki Kemerovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Salairin laakion reunalla 195 kilometriä Kemerovosta kaakkoon. Kaupunki on Gurjevskin piirin keskus. Siellä on Jurgan ja Artyštan väliseltä rautatieltä Belovossa haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 25 800 henkeä (vuonna 2008).
Gurjevsk on saanut alkunsa vuonna 1815 perustusta hopeasulattamosta, joka vuonna 1820 muutettiin rautatehtaaksi. Vuonna 1938 tehtaan asuintaajamasta tuli kaupunki. Nykyään siellä on lähinnä metalliteollisuutta.
Gurjevsk (Kaliningradin alue)

Gurjevsk () on kaupunki ja Gurjevskin piirin hallintokeskus Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kaliningradin ja Sovetskin välisen rautatien varrella (Gurjevsk-Novyin asema) 7 kilometriä Kaliningradista koilliseen. Vuoden 2010 väestänlaskennan mukaan kaupungissa asui 12 431 ja koko Gurjevskin piirissä 52 988 henkeä.
Kaupunki on perustettu vuonna 1262. Vuoteen 1945 saakka se kuului Saksan Itä-Preussiin nimellä Neuhausen. Vuonna 1946 kaupunki nimettiin uudelleen Pillaun taisteluissa menehtyneen kenraalimajuri Stepan Gurjevin mukaan. Paikkakunnalla toimii suurkanala.
Gurjevskin piirin pohjoisosissa olevan Hrabrovon maalaiskunnassa (Храбровское сельское поселение) sijaitsee Kaliningradin aluetta palveleva Kaliningrad-Hrabrovon lentoasema.
GM Aurigae

GM Aurigae on nuori auringonkaltainen tähti, jolla on ympärillään kaasusta ja pölystä koostuva kiekko. GM Aurigaen näennäinen kirkkaus on 12,30 vaihdellen, eikä se siten näy paljain silmin. Tämä tähti on 457 valovuoden päässä, ja sen spektriluokka on K5Ve. GM Aurigaen massaksi on arvioitu 1,05 Auringon massaa. GM Aurigae on niin sanottu T Tauri -tähti, jollainen Aurinkokin oli ennen asettumistaan vakaaseen tilaan. Sen ikä on noin 1–10 miljoonaa vuotta. Kaasusta ja pölystä koostuvan kiekon läpimitta on 300 AU, ja sen massa on 0,05 Auringon massaa.
Pölykiekon aukko, tiivistynyt planeetta?
Kiekon aukko on 4 AU:n sisäpuolella, mikä viittaa siellä olevaan/oleviin tiivistyneeseen planeettaan/planeettoihin. Tämä löytö viittaa omalta osaltaan siihen, että Jupiterin tyyppiset jättiläisplaneetat syntyvät tähtien ympärille nopeasti.
Planeetan GM Aurigae b massaksi on arvioitu 1,7 Jupiterin massaa, etäisyydeksi 2,5 Au ja kiertoajaksi 4 vuotta. Silloin planeetta kiertäisi asteroidivyöhykettä vastaavalla etäisyydellä keskustähdestään
Neuhausen

Neuhausen on kymmenien saksankielisten paikkojen nimi. Näitä ovat muun muassa:
Harmattan

Harmattan on Länsi-Afrikassa esiintyvän pasaatituulen nimitys. Kuiva ja viileä harmattan-tuuli puhaltaa marraskuun lopulta maaliskuun puolenvälin tienoille Saharan eteläosista Guineanlahdelle.
Harmattan kuljettaa mukanaan hienoja hiekanjyväsiä (0,5–10 μm), jotka ovat suurimmaksi osaksi kvartsia. Tuulen nostama pöly saattaa kulkeutua aina Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan asti. Kuljettamansa hiekan vuoksi harmattan saattaa rajoittaa näkyvyyttä ja näin haitata muun muassa lentoliikennettä.
Harmattan haittaa myös auringonvalon pääsyä Maan pinnalle, mikä laskee talvisin lämpötilaa. Se lisää kuolleisuutta sydän- ja verisuonitauteja ja hengityselinsairauksia sairastavilla. Myös aivokalvontulehdukseen sairastuu harmattanin aikana suurempi määrä ihmisiä.
Gulkevitši

Gulkevitši () on kaupunki Krasnodarin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaukasusvuoriston juurella 150 kilometriä Krasnodarista koilliseen. Kaupunki on Gulkevitšin piirin keskus. Sen kautta kulkee Donin Rostovin ja Armavirin välinen rautatie. Asukkaita on 34 600 henkeä (vuonna 2013).
Gulkevitšin kylä on syntynyt vuonna 1875. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1961. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa on elintarviketeollisuutta ja teräsbetonirakennetehdas.