Mesoamerikan arkkitehtuuri

Mesoamerikan arkkitehtuuri edustaa Meksikon ja Keski-Amerikan alkuperäiskansojen esikolumbiaanista rakennusperinnettä. Sen tunnistettavimpia piirteitä olivat porrastetut temppelipyramidit ja pallopelikentät. Kaupungit jakautuvat karkeasti ottaen kahteen asemakaavaan. Mesoamerikan ylänköalueilla kaupungit on rakennettu ruutukaavaan ja rakennukset korkeita, kun taas alamaiden kaupungit ovat epäsymmetrisiä ja rakennukset vaihtelevan kokoisia.
Ominaispiirteetä.
Kaupunkisuunnittelu.
Mesoamerikan maantiede jakaantuu ylänköihin ja alankoihin. Kaupunkisuunnittelu mukautui ympäröivään maastoon. Ylämaiden kaupungeille tyypillisiä ovat suorat linjat ja kulmat. Asemakaava on symmetrinen, ja sen geometrisia muotoja korostetaan ylöspäin suuntautuvalla rakennusmassalla. Varsinkin julkiset ja uskonnolliset rakennukset olivat korkeita. Alamaiden kaupungit ovat vapaamuotoisempia ja rakennusten koko vaihtelee, mikä pehmentää yleisvaikutelmaa ja tekee siitä dynaamisen.
Monissa kaupungeissa keskusta oli varattu uskonnollisille ja hallinnollisille rakennuksille. Niiden ympärillä olivat ensin hallitsijoiden palatsit, sitten yläluokan asumukset ja lopulta rahvaan asunnot. Esimerkiksi Tenochtitlan oli suunniteltu tämän periaatteen mukaan. Maya-alueilla kaupungeissa oli vieretysten yläluokan ja rahvaan rakennuksia sekä maanviljelylle varattuja tilkkuja.
Rakennustyypit.
Rakennustyyppejä oli karkeasti ottaen neljä. Pyramidit ja tasanteet olivat nelikulmaisia tai harvemmin pyöreitä. Pyramidin perustuksena oli yleensä korkea maakumpu, jonka julkisivu peitettiin kivellä. Pyramidi kapeni portaittain ylöspäin. Huipulla oli tasanne tai temppeli, jonne vain yhteisön arvostetut jäsenet saivat nousta. Tasanteille voitiin toisaalta rakentaa myös asumuksia. Pyramidit olivat yleensä nelikulmaisia, kuten Auringon ja Kuun pyramidit Teotihuacánissa, joskus myös pyöreitä kuten Cuicuilcossa. Harvemmin yhdistettiin molempia muotoja, kuten Länsi-Meksikon "yácatat".
Aukiot ja torit olivat nelikulmaisia. Ne rajattiin osin tai kokonaan tasanteilla. Toisinaan aukioille sijoitettiin alttareita tai steeloja. Näin meneteltiin esimerkiksi Tikalissa.
Asuinrakennukset koostuivat huoneista, käytävistä, pylväshalleista, parvista ja sisäpihoista. Pohjapiirros oli yleensä nelikulmainen, mutta tunnetaan myös runsaasti poikkeuksia. Rakennuksissa saattoi olla useita portaikkojen yhdistämiä kerroksia. Esimerkiksi Cobássa kerroksia oli peräti kuusi.
Rituaalisen pallopelin pelaamiseen tarkoitettu kenttä sijaitsi usein kaupungin keskellä. Pallokentän muoto muistutti H-kirjainta: siinä oli pitkä keskuskäytävä, joka molemmista päistään haarautui oikealle ja vasemmalle. Kenttä rakennettiin itä–länsi- tai pohjois–etelä-suuntaisesti ja symboloi taivasta.
Merkittäviä kohteita.
Suurkaupungit.
La Venta oli olmeekkien merkittävin kaupunki aikavälillä 800–400 eaa. Sen asemakaava perustuu pohjois–etelä-suuntaisesti rakennettujen tasanteiden ja aukioiden verkostoon. Kaupungissa on pyramidia muistuttava tampatusta maasta rakennettu kumpu, joka aikoinaan oli yli 30 metriä korkea. Laajat asuntokompleksit ja akveduktit kertovat kehittyneestä kaupunkisuunnittelusta. Rakennusten sijoittelu symboloi olmeekkien käsitystä maailmankaikkeuden rakenteesta.
Oaxacan laaksossa sijaitseva Monte Albán oli vuoristokaupunki, joka hallitsi ympäröiviä laaksoja. Huipulla sijaitseva keskusta muodostuu rakennuksista, jotka ympäröivät pääaukiota. Aukion keskellä on viisikulmainen observatorioksi kutsuttu rakennus. Asuinrakennukset ryhmittyvät matalien patiojen ympärille, ja niiden alla on runsaasti holvihautoja.
Teotihuacán oli klassisen kauden suurkaupunki. Sen ruutukaavaa hallitsee Kuolleiden kaduksi kutsuttu pääkatu. Kaupunkikuva on geometrinen ja monumentaalinen, ja sitä hallitsevat Auringon ja Kuun suuret pyramidit. Julkisivuissa toistuu talud-tablero-rakenne, jossa viistot seinät kanattelevat pystysuoria listalla rajattuja seiniä. 
Keskisessä Veracruzissa sijaitseva El Tajín rakennettiin kukkuloille. Aukiot rajautuvat uskonnollisiin- ja asuinrakennuksiin. Rakennuksissa on koristeelliset syvennyspaneelit, ulkonevat listat, voluutat ja geometriset koristekuviot, jotka luovat rytmikästä valon ja varjon vaihtelua. ”Pylväiden rakennus” on rakennustekniikaltaan Mesoamerikalle poikkeuksellinen. Siinä on kaksi kerrosta ja pylväin tuettuja käytäviä ja halleja, mikä mahdollistaa laajat sisätilat. Katto on tehty kasvein ja saviastian sirpalein lujitetusta kalkkilaastista.
Teotihuacánin hylkäämisen jälkeen ruutukaavan käyttö harvinaistui vuosisadoiksi, kunnes se asteekit omaksuivat sen pääkaupunkiinsa Tenochtitlaniin. Sen keskellä sijaitsi suurten pyramidien hallitsema uskonnollisille menoille omistettu kaupunginosa. Uutena innovaationa pyramideissa oli kaksi portaikkoa, jotka johtivat kahteen pyramidin huipulle rakennettuun temppeliin. Kaksoisportaikkoa reunusti "coatepantli" eli ’käärmemuuri’. Palatsialueella oli pylväskäytäviä ja portiikkeja, joihin sijoitettuja penkkejä koristivat värikkäät tolteekkivaikutteiset korkokuvat. Ruutukaavaa korostivat suorakulmaiset kadut, kanavat ja "chinampat" eli keinotekoiset puutarhasaaret. Rahvaan talot rakennettiin pienille tekosaarille. Saarten välillä liikuttiin siltoja pitkin tai kanootilla.
Mayakaupungit.
Mayojen arkkitehtuuri kukoisti klassisella kaudella noin 100–900 jaa. Mayojen tärkeimpiä kaupunkeja olivat Tikal, Uaxactún, Copán, Palenque ja Uxmal. Ne toimivat samalla uskonnollisten seremonioiden keskuksina. Maya-alueen vaihteleva maasto heijastui kaupunkisuunnittelun moninaisuuteen. Mayakaupungeille yhteisiä piirteitä olivat kiviholvien käyttö, koristeelliset kattorakenteet, tärkeiden rakennusten sijoittaminen aukioiden ympärille sekä rakennuskannan sopeuttaminen maastonmuotoihin. Valeholvi tuli klassisella kaudella käyttöön ensimmäistä kertaa Amerikan historiassa. Mayat pystyttivät myös steeloja ja muita monumentteja, jotka koristeltiin kaiverruksin ja piirtokirjoituksin ja päivättiin kalenterimerkinnöin.
Tikal oli eräs mayojen merkittävimmistä ja monumentaalisimmista keskuksista. Korkeat temppelit muodostavat kontrastin matalien asuinrakennusten ja aukioiden kanssa. Kaupungin suurin pyramidi on 70 metriä korkea. Akropolit, temppelit ja aukiot on yhdistetty pengertein.
Palenquen on keinotekoisille penkereille rakennettu vuoristokaupunki. Sen mittakaava on Tikalia pienempi. Rakennusten seinät ovat kapeat ja katot holvatut, mikä tekee rakennusten sisätiloista valoisia ja ilmavia. Monet rakennuksista on koristeltu pikkutarkoin korkokuvin ja veistoksin. Merkittävä on myös Kaiverrusten temppeli, johon Pacal II haudattiin. Temppeli oli Mesoamerikan ensimmäinen pyramidi, jonka sisällä oli avoin tila.
Chichén Itzássa yhdistyvät klassisen maya-arkkitehtuurin ja Keski-Meksikon vaikutteet. Mayojen puuc-tyyli näkyy rakennusten julkisivuissa, joissa vuorottelevat koristeelliset ja sileät pinnat. Friisit ja oviaukot on koristeltu kiillotetusta kivestä sommitelluin mosaiikein. Keski-Meksikon tyylille ominaisia piirteitä ovat pylvässalit ja -käytävät, käärmemäiset pylväät ja veistetyt pylväät.
Cholulassa sijaisteva 54 metriä korkea Sulkakäärmeen temppeli on Mesoamerikan suurimpia pyramideja.
Länsi-Meksiko.
Länsi-Meksikon alkuperäiskansojen arkkitehtuuri on suurelta osin tuhoutunut. Nayaritista on kuitenkin löydetty savisia pienoismalleja, joissa kuvataan alueen rakennuksia ja arkielämää. Toistuvia rakennustyyppejä oli viisi. Yksinkertaisin on korotetulle tasanteelle rakennettu yksihuoneinen talo, jossa on kaksi seinää ja katto. Toisessa tyypissä tasanteelle johtaa 2–3 porrasta. Kolmannessa on talon edessä pienempi huone. Neljännessä on kaksi huonetta ja portaikko ja viidennessä kaksi kerrosta, useita huoneita ja portaikkoja. Rakennusten ulkopinnat on maalattu kolmioin, vinoruuduin ja muilla geometrisilla kuvioilla. Kaivauksissa löytyneiden rakennusten perusteella pienoismallit esittävät todellisia asumustyyppejä.