Peter Drucker

Peter Ferdinand Drucker (19. marraskuuta 1909 Wien – 11. marraskuuta 2005 Claremont, Kalifornia) oli syntyperältään itävaltalainen (vuodesta 1943 Yhdysvaltojen kansalainen) kirjailija-professori, joka oli erikoistunut hallintotieteisiin ja erityisesti johtamiseen.
Peter Drucker syntyi wieniläiseen virkamiesperheeseen. Hänen isänsä, Adolph Bertram Drucker oli Habsburg-suvun palveluksessa ollut korkea virkamies. Adolph Drucker peusti Salzburgin Festivaalit - suuren kansainvälisen musiikkitapahtuman. Kun Hitler tuli valtaan Itävallassa 1938, Adolph Drucker lähti Yhdysvaltoihin. Hän toimi USA:ssa talouden professorina Pohjois-Carolinan yliopistossa ja Amerikan yliopistossa, Washnington D.C:ssä. Adoplh Drucker jäi eläkkeelle 70-vuotiaana Berkeleyn yliopistosta, Kaliforniasta.
Peter Druckerin äiti oli nimeltään Caroline Bond Drucker. Peter Druckerin äiti, Caroline, oli yksi ensimmäisistä Itävallan naisista, jotka olivat opiskelleet lääketiedettä. The Economist -lehden (1.10.1994) mukaan Peter Drucker tapasi lapsena itävaltalaisen psykologin ja psykoanalyysin kehittäjän Sigmund Freudin (1856-1939).
Drucker avioitui vuonna 1937 Doris Schmitzin kanssa. Doris oli Peterin luokkakaveri Frankfurtin yliopistolta. He saivat myöhemmin yhden pojan ja kolme tytärtä.
Saksan kautta Lontooseen.
Itävalta-Unkarin ensimmäisessä maailmansodassa kärsimän tappion jälkeen työllistymismahdollisuudet Druckerin syntymäkaupungissa olivat huonot. Tämän johdosta hän muutti Saksaan, Frankfurtiin, vuonna 1929. 
Saksassa, Frankfurtissa Drucker teki aluksi töitä amerikkalaisen pankkiiriliikkeen paikalliskonttorissa sekä Frankfurt General Anzieger -lehden toimittajana ja talousasioiden kirjoittajana. Hän opiskeli Hampurin ja Frankfurtin yliopistoissa. 22-vuotiaana hän sai valmiiksi tohtorin tutkinnon kansainvälisestä oikeudesta ja julkisoikeudesta vuonna 1931 Goethe yliopistosta Frankfurtista, Saksassa. 
Vuonna 1930 hän alkoi opettaa kansainvälistä lakia ja perustuslaillista historiaa Frankfurtin yliopistossa. Natsit olivat alkaneet käyttää sensuuria. Druckerin kirjoittama saksankielinen kirja "Friedrich Julius Stahl, Konservatiivinen poliittinen teoria ja historiallinen muutos (1933)" julistettiin pannaan.
Kaksi vuotta myöhemmin, huhtikuussa 1933, natsivaltion nousu pakotti Druckerin jälleen muuttamaan Lontooseen, Englantiin. Drucker vietti Lontoossa neljä vuotta, 1933-1937. Lontoossa hän työskenteli turvallisuusanalyytikkona vakuutusyhtiössä ja sitten pääekonomistina yksityisessä pankissa. 
28-vuotiaana Yhdysvaltoihin.
Drucker päätyi neljän Lontoon vuoden 1933-1937 jälkeen lopulta vuonna 1937 Yhdysvaltoihin, jossa hänestä tuli toimittaja ja professori. Kirjailija George Orwellin mukaan Drucker oli yksi harvoista kirjailijoista, jotka aavistivat Saksan ja Neuvostoliiton Molotov–Ribbentrop-sopimuksen, joskin Druckerkin oli odottanut osapuolten täysimittaista liittoutumista. Vuonna 1943 hänestä tuli Yhdysvaltojen kansalainen.
Drucker toimi New Yorkin yliopiston hallintotieteiden professorina vuodet 1950–1971. Vuonna 1971 Drucker muutti Kaliforniaan. Vuodesta 1971 kuolemaansa asti hän toimi Sosiaali- ja hallintotieteiden professorina Claremont Graduate Universityssä, Kaliforniassa. Drucker lanseerasi tietotalouden (vuonna 1968) ja tietotyöläisen (vuonna 1959) käsitteet ja tulkitsi tietotyön merkitsevän aikaa, jolloin työntekijät – ei yhteiskunta tai suuromistajat – todella omistaisivat itse tärkeimmät tuotantovälineet.
General Motors -tutkimus aikaansa edellä.
Hänen kaksi ensimmäistä liikkeenjohdon kirjaansa, "The End of Economic Man" ja "The Future of Industrial Man" olivat kirjoja, joissa hän toi esille näkökulman, että yritykset olivat sosiaalisia yhteisöjä talouteen perustuvan perusluonteensa lisäksi. Viimeksi mainittu kirja herätti myös General Motorsin mielenkiinnon ja Druckerilta päädyttiinkin tilaamaan tutkimus yhtiön johdosta. 
Vuosina 1943–1945 GM:stä saamiensa kokemuksien pohjalta hän päätyi kirjoittamaan menestyskirjan, "The Concept of the Corporation"in, josta tuli merkkipaalu johtamisen alalla. Kirjan sisältö keskittyi pääasiassa vallan- ja toimintojen hajauttamiseen sekä delegointiin. Korkean profiilin työ kasvatti kiinnostusta sekä Druckerin konsultointeihin että hänen kirjoihinsa. 
Myös kirjassa esitellylle GM:n tulosyksiköihin perustuvalle organisaatiomallille löytyi uusia innokkaita soveltajia.
Tietotyön ja johtamisen kehittäjä.
Drucker seurasi alansa kehitystä teollisesta työstä yhä enemmän kohti tietotyötä ja keskittyi tutkimaan, miten johtamista tulisi kehittää vaatimuksiltaan ja luonteeltaan uudistuvissa organisaatioissa. Hänen esittämänsä ajatukset tuntuivat osuvan kohdalleen yhä paremmin mitä pidemmälle 1900-luvulla edettiin ja -yritykset saivat tuotantolinjansa sekä vahvaan vallan hierarkiaan pohjautuvat organisaationsa viritettyä. 
Druckerin mielestä ura yleishyödyllisissä yhteisöissä toimisi tasapainottavana tekijänä entistä pirstaloituneemmalle työuralle, jossa työpaikat vaihtuvat entistä useammin. Toisaalta hän toi esille myös sen, että nykyaikana henkilö voi olettaa elävänsä pitempään kuin keskimääräinen organisaatio. Yleishyödyllisten yhteisöjen johtamisesta tuttujen motivointi- ja palkitsemiskeinojen hän arveli yleistyvän tietotyössä. 
Drucker pettyi uransa loppuvaiheessa yrityselämän kankeuteen ja haluttomuuteen muuttua, kuten esimerkiksi General Motorsin tapauksessa, jossa johto ei noudattanut tilaustutkimuksensa suosituksia. 
Pettymykseksi osoittautui myös yritysjohtajien ylisuuri palkkaus kaikkine erikoisetuineen, joista pahimpia oli kultainen kädenpuristus, jonka Drucker katsoi tekevän yritysvaltauksista johtajien kannalta riskitöntä liiketoimintaa. Pettymysten johdosta hänen elämänsä loppuvaiheet kuluivat suuressa määrin yleishyödyllisten organisaatioiden parissa. Hyödynsaajina olivat muun muassa Pelastusarmeija ja Punainen Risti. Hän toimi vielä 90 vuoden ikäisenäkin osa-aikaisena yritysten sekä yleishyödyllisten yhteisöjen konsulttina.
Mittava tuotanto.
Drucker kirjoitti seitsemällä eri vuosikymmenellä noin 40 kirjaa sekä lukuisia artikkeleita, muun muassa säännöllisesti Wall Street Journaliin ja Harvard Business Reviewiin. Hänen kirjansa ovat myyneet hyvin. 
Lisäksi hän tuotti kirjojensa pohjalta kahdeksan opetuselokuvasarjaa ja kymmenen johtamisen ja liiketoimintastrategioiden verkkokurssia. 
Kritiikki.
Drucker ei ollut koskaan erityisen suosittu akateemisen yhteisön keskuudessa. Hänen töitään ja ideoitaan pidettiin liian vähäiseen tutkimukseen perustuvana ja pinnallisina. Tämän johdosta Druckerin tuotanto ei löytänyt kovinkaan usein tietään oppimateriaaleihin, eikä hänen virkaansa pidetty kaikkien kollegoiden mielestä oikeilla perusteilla ansaittuna.
Eräät kriitikot väittävät, että yksi Druckerin ydinkonsepteista, "tavoitejohtaminen", on virheellinen, eikä sen ole koskaan todistettu toimivan tehokkaasti. Kriitikot Dale Krueger sanoi, että tavoitejohtamisen järjestelmää on vaikea toteuttaa ja että yritykset päätyvät usein ylikorostamaan kontrollia luovuuden edistämisen sijaan saavuttaakseen tavoitteensa.
Kirjat.
Drucker julkaisi yhteensä noin 40 kirjaa seitsemällä eri vuosikymmenellä. Kirjoja on käännetty ainakin 36 kielelle.
"Teollisuuden uusi yhteiskunta", suom. Arvo Puukari. WSOY (1954).
"Käytännön liikkeenjohto", suom. Olavi Fagerström ja Mauri Matikainen. Tammi (1959).
"Tehokas johtaja", suom. Kirsti ja Kari Syrjänen. Tammi (1968). 
"Muuttumisen aika", suom. Osmo Mäkeläinen. Tammi (1970). 
"Yrittäjyys ja innovaatio: käytäntö ja periaatteet", suom. A. S. Sipilä. Rastor (1986). 
"Voittoa tavoittelemattoman organisaation johtaminen". Talentum Media Oy (tulossa kesäkuussa 2008). 
"Johtamisen haasteet", suom. Maarit Tillman. WSOY (2000). 
"Druckerin parhaat: valittuja kirjoituksia Peter F. Druckerin teoksista". WSOY (2002)
"Johtajan ajatuksissa", suom. Jarmo Holttinen. Readme.fi (2006).