Berdjanskin kynnäs

Berdjanskin kynnäs () on kapea hiekkainen särkkämuodostuma eli kynnäs Asovanmeren pohjoisrannikolla, lähellä Berdajoen suuta Berdjanskin piirissä, Zaporižžjan alueella, Ukrainassa.
Kynnään juurella sijaitsee Berdjanskin kaupunki, joka on yksi Asovanmeren suurimmista lomakohteista. Hallinnollisesti kynnäs kuuluu Berdjanskin kaupungille.
Mainintoja kynnäästä.
Varhaisimmat tiedot tästä alueesta ovat peräisin 5. vuosisadalta ennen ajanlaskumme alkua, jolloin oletettavasti ensimmäisinä täällä asuivat kimmerialaiset, skyytit, sarmaatit, nogait. Joidenkin lähteiden mukaan yhtenä ensimmäisenä aluetta kuvaili Herodotos elämäntyössään Historiateos, jonka Melpomenelle omistetussa IV kirjassa hän kertoi kreikkalaisesta markkinapaikasta Kremnasta Gigrisin kaupungissa, joka on Porita (Berda)-joen länsipuolella. Asovanmeren pohjoista rannikkoaluetta on kuvattu Strabonin ja Plinius vanhemman kartoilla. Tämän jälkeen väitetään kynnään olleen sekä genovalaisen kartografin ja maantieteilijän, Portolan-kartan edelläkävijän Pietro Vesconten vuonna 1318, Firenzen Laurentian-kirjastoon tallennetun kreivi Serristorin vuonna 1351 luomilla kartoilla että mallorcalaisen kartantekijän Abraham Cresquesin 1370-luvulla luomalla Katalonian Atlasilla. Seuraavina vuosisatoina Pryasovasta oli mm. kiinnostunut v. 1436 maailmankartan perustanut Andrea Bianco. Yksiä ensimmäisiä Venäjän karttoja oli 1500-luvulla julkaistu Moskovan Venäjän maantieteellinen "Ison piirustuksen kirja"-niminen kokoelma, johon kynnäs kirjattiin. Joidenkin lähteiden mukaan tuolloin sitä kutsuttiin Agarskyn niemeksi, mistä sanaa ”agriaa” pidettiin mm. särkkämuodostuman tietynlaisena synonyyminä.
Vuosina 1647–1737 kasakat oleskelivat Berdjanskin kynäällä. Suuren Turkin sodan aikana v. 1683–1699 ja Pietari Suuren hallituskautena Berdajoen oikeasta rannasta ja Krimin kaanikunnasta tuli osa Venäjän keisarikuntaa vuonna 1783. Silloin kynnään nimi Euroopan ja Venäjän kartoilla oli Verkhnaja (Ylä) Berda. Viereistä Obytitšnan kynnästä kutsutiin Nižnaja (Ala) Berdaksi. 1600-luvulta lähtien Asovanmeren rannikolla asui slaaveja ja 1700-luvulla melkein Berdan jokisuulle perustettiin Petrovskin linnoitus. Siitä eläköityneet sotilaat asettuivat asumaan lähemmäs kynnästä. Tiedemies Johann Anton Güldenstädt oli vuonna 1783 ilmaissut mielipiteensä siitä, että Berdjanskin kynnäs on aaltojen huuhtoama hiekkapengerrys. 1800-luvun alussa kynnäälle ilmestyi kalastajakylä ja vuonna 1827 lähelle kynnästä rakennettiin Berdjanskin kaupunki, joka myöhemmin laajeni särkkämuodostumalle.
Kynnään kuvaus.
Berdjanskin kynnäs on kolmion muotoinen, sen kärki ulottuu kauas mereen Berdjanskin lahden ja Asovanmeren välissä pohjoisesta etelään ja sen jälkeen noin 45 asteen kulmassa koillisesta lounaaseen. Tämän maakaistaleen itärannikko on ikään kuin jatkeena lähistöllä virtaavan Berdan oikeanpuoliselle hiekkarannalle, minkä joki ja voimakkaat idästä tulevat merivirrat ovat muokanneet tuhansien vuosien ajan Fennosarmatian kratoniin kuuluvan Ukrainan eli Asovo-Podilskyin graniittigneissiharjanteen kellertävästä kalkkikivestä, karkeasta kvartsihiekasta ja kivikkorinteestä. Kynnään länsipuolella on Berdjanskin lahti. Kynnään pituus on 23 kilometriä ja leveys vaihtelee kapeimmasta 60–100 metrisestä keskikohdasta leveimpään, loppupäädyssä 2 kilometriin tai jopa 15 kilometriin.
Usein puhutaan tämän särkkämuodostuman kolmesta tai jopa neljästä eri osasta. Asovanmeren rannikkoa Berdajoen suulta kynnään alkuun asti kutsutaan Verkhovajaksi eli Yläosaksi. Tällä kolmiomuotoisella tyvellä löytyy Berdjanskin eli Keskiestuaari, Krugle (Pyöreä-), Mazankove, Krasnopere, Dlinnoe (Pitkä-), Velike (Iso-), Krasne (Punainen) ja lisäksi monia täysin pieniä suolajärviä. Järvien suolapitoisuus vaihtelee Keskiestuaarin 4–6 g/kg Dlinnoe (Pitkä-)järven 130 grammaan kiloa kohti, mikä on melkein puolet Kuolleenmeren suolaisuudesta. Koko Verkhovaja on hiekkarantaa. Paikassa, jossa yläosa päättyy, alkaa kynnään kapea jatko, Bliskaja tai Blišnaja Kosa eli Lähikynnäs. Se sijaitsee kynnään alkumutkassa, on noin 10 kilometriä pitkä, 1–2 kilometriä leveä ja Berdjanskin lahden puolelta erittäin matala. Serednaja Kosa eli Keskikynnäs alkaa Punaisesta järvestä, on noin 4,3 kilometriä pitkä ja yltää Bolšoi (Iso) Dzendzykin saarelle saakka. Keskikynnäs on melko kapea ja siinä on hyvin hoidettuja rantoja. Keskivarren järvet ovat parantavan lääkemudan lähteitä. Dal’nja Kosa eli Kaukainen kynnäs on kaukaisin osa, joka ulottuu Bolšoi Dzendzykistä maakaistaleen eteläisempään kärkeen saakka. Viimeisen 100 vuoden aikana kynnään pinta-ala on vähentynyt 950,8 hehtaarista 700:aan tai 670,4:ään hehtaariin.
Berdjanskin kynnään pinta on loivasti aaltoilevaa tasankoa, mikä koostuu pääasiassa hiekasta ja rikkoutuneista nilviäisten kuorista. Sen koko itärannikko on yhtenäistä hiekkarantaa, jossa on dyynejä ja jopa 1,5–2, jopa 3 metrin korkuisia hiekkakumpuja. Länsirannat ovat mutaisia, lukuisten pienten lahdekkeiden halkomia ja umpeen kasvaneita mm. ruoko-, meriheinä- ja vesikasvillisuutta. Länsirantaa huuhtoa Berdjanskin lahti, minkä vesi on matalampi ja lämpimämpi kuin itärannikon avomerellä. Kynnään länsipuolella on Malyi (Pieni) Dzenzyk-saari ja Velikiyi (Iso) Dzenzykin niemimaa, mikä myrskyssä muuttuu saareksi. Särkän leveimmässä osassa on lukuisia matalia suolajärviä. Kasvillisuus koostuu pääosin kuiville aroille omaisista ja suolapitoisilla kasvupaikoilla viihtyvistä halofyyttikasveista, järvien ympärillä on ruoko- ja sarakasveja jne. Ympäri kynnästä on matalia hietakielekkeitä, jotka pistäytyvät kauas mereen. Veden keskilämpötila näillä rannikoilla on keskimäärin +12,9, talvella +2,3, keväällä +10,7, kesällä +24,1 ja syksyllä +14,4° celsiusastetta. Veden alin lämpötila on tammikuussa -0,3 °C ja korkein +26,8 °C heinäkuussa. Berdjanskin lahti on lähes aina tyyni ja suojattu tuulelta, joten siihen ulottuvien kaupunkirantojen vesi lämpenee nopeammin kuin Asovanmeren puoliset itärannikon vedet. Viimeksimainitut ovat kirkkaampia ja puhtaampia, koska sijaitsevat kauempana satamaa. Kesä alkaa toukokuun puolivälissä. Aurinko paistaa kesäkuussa 320, heinäkuussa 355 ja elokuussa 332 tuntia. Joten vesi meressä, erityisesti rannikon laguuneissa, lämpenee hyvin nopeasti ja saavuttaa jo toukokuun puolivälissä +20–22, heinä–elokuussa 26–28 ja laguuneissa jopa 30 astetta. Berdjanskin kynnäällä vuoden aikana on 109 uimiseen soveltuvaa päivää ja yleensä uintikausi päättyy syyskuussa. Helmikuussa vuonna 2021 ja tammikuussa 2022 Asovanmeren myrskyjen jälkeen saapuneet, poikkeuksellisesti 25–28 m/s voimakkuudella pyryttäneet tuulenpuuskat jäädyttivät meren ja peittivät kynnään lumeen. Silloin paikallinen valokuvaaja vertasi jäätynyttä Berdjanskin kynnästä arktiseen alueeseen.
Kynnäs on loma- ja virkistysaluetta, joten se on lähes kokonaan rakennettu täyteen. Siinä löytyy yli 70 sanatoriota, virkistyskeskustaa ja lasten leiriä, sen järvet ovat parantavan mudan lähteitä. Berdjanskin keskustasta linja-autoasemalta pääsee bussilla päällystettyä tietä pitkin melkein kynnään loppukärkeen saakka. Lähin lentokenttä on Berdjanskissa.
Kynnään poikkeavuudet.
Berdjanskin kynnästä pidetään Asovanmereen pohjoisrannikon suurimpana noin 30–32 kilometrisen Obytitšnan ja Fedotovan kynnään jälkeen, jolla puolestaan yhdessä Byrjutšyin saaren kanssa on pituutta 45 kilometriä. Berdjanskin kynnäs eroaa alueen muista suuremmalla suojelualueiden lukumäärällä. Kynnään kasvistoon kuuluu yli 300 kasvilajia ja siinä pesii monia lintuja, kuten joutsenia, ankkoja, haikaroita jne. Suojeltavien joukossa on kaksi paikallisesti merkittävää luonnonmuistomerkkiä, vuonna 1984 rauhoitetut ”Velikyi e. Iso Dzendzyk saari” ja ”Malyi Dzendzyk ja Astapik’han saaristo”. Samana vuonna kynnään koillislaidalle perustettiin kaksi paikallisesti merkittävää kasvitieteellistä luonnonmonumenttia "Dalnyi Makorty" ja "Bližnyi Makorty". Berdjansikin kynnäs yhdessä lahden ja Berdajoen suun kanssa on suojeltu vesistöalueiden ja kosteikkojen suojelemista koskevalla kansainvälisellä Ramsarin sopimuksella 28.02.1997 alkaen. Berdjanskin lahti ja Berdjanskin kynnään kärki kuuluvat paikallisesti tärkeään, vuonna 1998 perustettuun, 221 hehtaarin maisemasuojelualueeseen "Oholovok Berdyansʹkoyi Kosy". Siitä viiden hehtaarin alue sisällytettiin Pryazovan kansallispuistoon vuonna 2010.
Berdjanskin kynnästä pidettiin Asovanmeren vaarallisimpana navigointialueena, koska alussaan se suuntautuu kolmion muotoisena etelään ja sitten poikkeaa lounaaseen, keskeltä se kapenee ja loppua kohti taas levenee. Merimiehet lähestyivät varovaisuudella Berdjanskin satamaa, mutta rahtikuljetuksen lisääntyessä karilleajoja alkoi tapahtua melko usein. Vuodesta 1838 alkaen kynnään kärjessä seisoo yksi Asovanmeren vanhin, Berdjanskin alempi majakka. Lokakuun ensimmäisenä päivänä 1883 Berdjanskin kaupungin luoteislaidalla alkoi loistaa Berdyanskin ylempi majakka. Toisen maailmansodan alkaessa tämä majakka sammutettiin Mustanmeren laivaston käskystä, koska se osoittautui Natsi-Saksan lentäjien ja tykistömiehistöjen kohteeksi. Lokakuun alussa 1941 Berdjanskin kynnäs ja sen mukana majakat olivat vihollisen miehittäminä 17. syyskuuhun 1943 saakka.
Berdjanskin kynnäs on ensimmäinen Asovanmeren alueella, jossa ihminen puuttui energisesti sen luonnollisiin muokkausprosesseihin. Tosiasia on, että tätä maakaistaletta on kehitetty intensiivisesti pelkästään viimeisen vuosikymmenen 2011–21 aikana, ja sille on rakennettu kymmeniä monikerroksisia parantoloita, virkistyskeskuksia, täysihoitoloita, pioneerileirejä ja muita rakennuksia. Monet näistä rakenteista rakennettiin ja rakennetaan kynnään länsirannikon entisten soiden, suistojen ja poukamien paikalle. Maaperän vahvistamiseksi kuljetettiin rakennuskohteisiin kaupungin rakennustyömailta valittua maaperää, suoalueita ruopattiin ja täytettiin hiekka- ja kuorimassalla, perustuksiin laitettiin betonilaattoja tai asennettiin teräsbetonipaaluja. Näistä ihmisperäisistä vaikutuksista johtuvasti tämä särkkämuodostuma on menettänyt kykynsä uusiutua. Siitä johtuvasti viime aikoina on paikallisia puhututtanut sekä liiallinen rakentaminen, rantaviivan siirtyminen että rantojen alueen pieneneminen.