tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tummavirnaperhonen

Tummavirnaperhonen ("Leptidea reali") on kaaliperhosten heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Tummavirnaperhonen on todettu omaksi lajikseen vasta 1980-luvulla. 
Vuonna 2011 julkaistun tutkimuksen mukaan lajia "Leptidea reali" tavataan ainoastaan Lounais-Euroopassa. Kaikkialla muualla tavatut yksilöt ovat todellisuudessa aikaisemmin tuntematonta lajia "Leptidea juvernica". Lajit voidaan toistaiseksi erottaa toisistaan ainoastaan kromosomimäärän perusteella.
Koko ja ulkonäkö.
Tummavirnaperhosen siipien kärkiväli on 36–42 mm. Laji muistuttaa erittäin paljon virnaperhosta ("Leptidea sinapis"). Tummavirnaperhosella etusiiven kärjen tumma täplä työntyy siiven etureunassa tyveä kohti, kun se virnaperhosella työntyy kärkeä kohti. Lisäksi toisen sukupolven naarasyksilöt muistuttavat ensimmäisen sukupolven naaraita, kun virnaperhosella toisen sukupolven naaraat ovat selvästi vaaleampia. Täplä on myös yleensä tummempi kuin virnaperhosella. Tummavirnaperhosen lentotapa on samanlainen kuin virnaperhosella.
Pienistä ulkonäköeroista huolimatta tummavirnaperhosta ei voi luotettavasti erottaa virnaperhosesta ilman eläimen genitaalien tutkimista.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Tummavirnaperhosen elinympäristöä ovat niityt, metsänreunat ja ojien pientareet. Lajinmäärityksen vaikeudesta johtuen sen esiintymistä ei tunneta kovin hyvin. Eräiden kartoitusten mukaan tummavirnaperhonen on paikoitellen Euroopassa jopa virnaperhosta yleisempi.
Lentoaika ja elintavat.
Lentoaika on Suomessa toukokuun puolivälistä kesäkuun loppuun. Ruotsissa on todettu toisen sukupolven yksilöitä heinä–elokuussa. Laji talvehtii kotelona. Ensimmäisen sukupolven yksilöiden on todettu kuoriutuvan 1–2 viikkoa ennen virnaperhosta.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat niittynätkelmä ("Lathyrus pratensis"), hiirenvirna ("Vicia cracca") ja aitovirna ("Vicia sepium").
Lou Angotti

Lou Frederick Angotti (16. tammikuuta 1938 Toronto, Ontario, Kanada – 15. syyskuuta 2021 Pompano Beach, Florida) oli kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän vaihtoi NHL-urallaan kahdeksan kertaa seuraa ja edusti Chicago Black Hawksia, New York Rangersia, Philadelphia Flyersia, Pittsburgh Penguinsia ja St. Louis Bluesia. Hän pelasi 10 kautta NHL:ssä. 
Ura.
Angotti pelasi opiskeluaikanaan Michiganin teknisen yliopiston joukkueessa vuosina 1958–1962. Tänä aikana hänet valittiin kahdesti liigan tähdistökentällisiin. Angotti pelasi ensimmäisen NHL-pelinsä 26-vuotiaana vuonna 1964. Vuonna 1969 hänet omisti viiden päivän aikana neljä eri seuraa. Kaudella 1967–68 Angotti valittiin Philadelphian seurahistorian ensimmäiseksi kapteeniksi. Angotti pelasi parhaat vuotensa 70-luvun alussa Chicagossa, joka eteni kahdesti Stanley Cupin finaaleihin asti.
Angotti aloitti valmentajana kesken kauden 1973-1974 kun Jean-Guy Talbot erotettiin, ja valmensi NHL:ssä kausina 1973–75 St. Louisia, josta hänet erotettiin. Erottamisen jälkeen hän palasi pelaajaksi loppukauden ajaksi ja pelasi WHA:n Chicago Cougarsissa. Myöhemmin hän valmensi AHL:ssä ja uudestaan NHL:ssä Pittsburghia kaudella 1983–84, mutta hänet erotettiin tästäkin tehtävästä.
1970-luvun lopulla Angotti toimi jääkiekkoselostajana televisiossa.
Resolute

Resolute (, tunnetaan myös nimellä Resolute Bay) on pikkukylä Kanadassa, Nunavutin territoriossa, Qikiqtaalukin alueella. Kylä sijaitsee Cornwallisinsaarella, joka on yksi Kanadan arktisista saarista. Kylän väkiluku on 229 (2006). Kylä sijaitsee tiettömällä alueella, ja ainoat liikenneyhteydet ovat vuosittaisen yhteysaluksen lisäksi lentokoneet. Kylän läheisyydessä sijaitsee Resolute Bayn lentoasema. Resolute on Kanadan toiseksi pohjoisin siviiliasutuskeskus, Grise Fiordin ollessa pohjoisin.
Historia.
Kylän nykyiselle paikalle perustettiin vuonna 1947 Resoluten sääasema ja sen läheisyyteen rakennettiin kiitotie. Asema nimettiin arktisten alueiden kartoittamiseen käytetyn HMS Resolute -laivan mukaan.
Kylmän sodan aikana Kanadan hallitus koki tärkeäksi asuttaa pohjoisen arktiset alueet ja pakotti useita inuiittiperheitä muuttamaan Resoluten ja Grise Fiordin kyliin. Ensimmäinen ryhmä pakkomuutettiin vuonna 1953 Inukjuakin kylästä, pohjoisessa Quebecissa ja Pond Inletin kylästä Nunavutissa.
Ron Sutter

Ron Sutter (s. 2. joulukuuta 1963 Viking, Alberta, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hänen veljensä Brian, Brent, Darryl, Duane ja Rich olivat myös jääkiekkoilijoita, jotka kaikki pelasivat urallaan NHL:ssä.
Ura.
Philadelphia Flyers varasi Sutterin ensimmäisellä kierroksella varausvuorolla 4. Samassa varaustilaisuudessa Pittsburgh Penguins varasi hänen kaksoisveljen Richin varausvuorolla 10. 
Ennen NHL-uraa Ron voitti yhdessä Richin kanssa Memorial Cupin kaudella 1982–1983 Lethbridge Broncosissa. Seuraavalla kaudella Pittsburgh kauppasi Richin Philadelphiaan vain yhdeksän ottelun jälkeen. 
Rich ja Ron pelasivat Philadelphiassa kolme kautta yhdessä ja nämä kaudet olivat Ronin uran parhaat pisteiden valossa. Kaudet 1989–91 Ron toimi Philadelphian kapteenina. 
Kahdeksan Philadelphian kauden jälkeen Sutter siirtyi kaudeksi 1991–1992 St. Louis Bluesiin yhdessä Murray Baronin kanssa vaihdossa Dan Quinniin ja Rod Brind'Amouriin. Myös Rich Sutter pelasi samaan aikaan St. Louisissa ja veljekset pelasivat jälleen samassa joukkueessa kahden kauden ajan. Tämän jälkeen Ronista tuli ns. "journeyman" NHL:ssä eli hän vaihtoi usein seuraansa edustaen kausina 1993–1996 Quebec Nordiquesia, New York Islandersia ja Boston Bruinsia. Sutter pelasi kaudet 1996–2000 San Jose Sharksissa ja lopetti uransa kaudella 2000–2001 Calgary Flamesin paidassa. 
Nykyään Ron Sutter toimii kykyjenetsijänä Calgary Flamesille. 
Sutter edusti Kanadan maajoukkuetta vuoden 1990 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa.
Kultaviiruorneero

Kultaviiruorneero ("Thripadectes flammulatus") on Etelä-Amerikassa tavattava orneeroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
kooltaan kultaviiruorneero on noin 24 cm. Lajin pää, selkä ja alaruumis ovat pohjaväriltään hyvin tummanruskeat, lähes mustat. Väri muuttuu vatsassa vaaleammaksi. Linnun siivet, perä ja pyrstö ovat väritykseltään yksivärisen kastanjanruskeat. Linnun muussa ruumissa on tiheästi vaaleankeltaisia viiruja, jotka muodostavat tumman pohjavärin kanssa voimakkaan kontrastin. Kultaviiruorneero muistuttaa ulkonäöltään isoviiruorneeroa ("Thripadectes scrutator") ja viiruorneeroa ("Thripadectes holostictus"), mutta ne ovat yleisväritykseltään valeampia ja kultaorneeron viirutus on voimakkaampaa kuin niiden.
Elinympäristö ja elintavat.
Kultaviiruorneeroa tavataan Andeilta hyvin laikuttaisesti. Lajia tavataan Venezuelasta, Kolumbiasta, Ecuadorista ja Perusta. Lajin elinympäristöä on kosteiden vuoristometsien tiheä aluskasvillisuus ja metsien reunat. lajia elää yleensä 2 000–3 500 metrin korkeudella merenpinnasta Laji viettää piilottelevaa elämää aluskasvillisuusden suojissa. Yleensä lintu liikkuu yksin. Kultaviiruorneeron pesimäkausi ulottuu toukokuulta heinäkuulle. Pesä sijaitsee yleensä kallionkolossa tai törmässä.
Johtamistaidon Opisto

Johtamistaidon Opisto JTO (nykyisin MIF) oli elinkeinoelämän työnantajajärjestöjen vuonna 1946 perustama, johtamisen koulutukseen sekä yritysten ja organisaatioiden kehittämiseen keskittyvä oppilaitos. JTO:n toimipaikat ovat Helsinki, Tampere, Jyväskylä ja Oulu Aiemmin JTO toimi Kirkkonummella Vitträsk-järven pohjoisrannalla Aavarannan koulutuskeskuksessa.
JTO jakautui neljään osastoon: johtamistaidon, henkilöstöhallinnon, rationalisoinnin sekä talous- ja hallinto-osastoon. Sen koulutukseen osallistui vuosittain 30 000 henkeä yli kahdestatuhannesta yrityksestä Suomesta ja ulkomailta. Laitoksella oli omaa tutkimus- ja tuotekehitystoimintaa ja se kehitti muun muassa johtajuuden arviointi- ja arvokartoitusmenetelmiä.
JTO yhdistyi kesällä 2012 kansainvälistymiskoulusta tarjoavan Fintran ja viestintään erikoistuneen Inforin kanssa Management Institute of Finland MIF -yritykseksi.
Johtajuuden arvioinnit.
JTO:n johtajuuden arvioinnit olivat kartoituksia, joissa valmennukseen osallistuvan esimiehen alaiset, kollegat ja esimies arvioivat henkilön johtamiskäyttäytymistä. Kartoituksen tulokset koostettiin valmennustilaisuuksissa kunkin henkilön kehittymissuunnitelmiksi. Kaikkiaan JTO:n tietokannassa oli noin 60 000 esimiehen arvioinnit.
1990-luvulta lähtien JTO analysoi eri vaalien yhteydessä ehdokkaiden johtamisprofiileja. Vuoden 2012 presidentinvaalien alla JTO toteutti yhdessä Talouselämän kanssa Paavo Lipposen, Sauli Niinistön, Timo Soinin ja Paavo Väyrysen johtamisarvioinnit.
JTO:n oppimisfilosofia.
JTO:n oppimisfilosofia tarkoittaa näkemystä aikuisen oppimisesta ja tavasta toimia oppimisen edistäjänä. Näkemys perustuu teorioihin, joilla selitetään oppimista. Oppimisnäkemyksen takana ovat erilaiset ihmiskäsitykset ja käsitykset tiedon luonteesta. Jokaisella opettajalla/kouluttajalla ja oppijalla on myös oma oppimiskäsityksensä – joko tiedostettuna tai tiedostamattomana. Tämä käsitys vaikuttaa siihen tapaan, miten hän joko opettaa tai oppii. JTO:n oppimisfilosofia tarkemmin .
Historia.
JTO perustettiin 1946 nimellä Teollisuuden Työnjohto-Opisto, TJPK nro 1. Sen koulutuskeskus Lauttasaareen valmistui 1952. 1965 vihittiin käyttöön Aavarannan koulutuskeskus Kirkkonummella. Teollisuuden Työnjohto-opisto ja Aavarannan kurssikeskus sulautuivat yhteen, ja yhteen liittymä sai uudeksi yhdistykseksi muodostuttuaan nimeksi Johtamistaidon Opisto r.y. - Institutet för Ledarskap r.f.
Vuonna 1986 perustettiin Aavaranta Oy ja järjestettiin ensimmäinen Aavarannan Eloriihi (nyk. Elinkeinoelämän foorumi). JTO osti 1994 A-Rati Oy:n, vuonna 1996 muodostettiin Johtamistaidon Opisto JTO/JTO-Palvelut Oy, ja seuraavana vuonna JTO:sta tuli valtakunnallinen erikoisoppilaitos.
Uusia toimipisteitä avattiin 2000 Tampereelle ja Jyväskylään, 2006 Vaasaan ja 2008 Ouluun. Yhteistyöyritys JMAC-JTO Finland Oy aloitti 2010 toimintansa, ja vuonna 2012 JTO:n koulutustoiminta fuusioitiin Management Institute of Finland MIFiin.
Opistossa oli johtamiskoulutuksissa vuonna 1976 yli 10 000 osallistujaa, vuonna 1988 yli 20 000 ja vuonna 1998 yli 30 000 osallistujaa.
Vuonna 2015 Aavarannan kurssikeskus myytiin yksityissijoittajalle.
Miroslav Beránek

Miroslav Beránek (s. 24. huhtikuuta 1957) on tšekkiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura.
Joulukuusta 2008 Beránekista tuli tšekkiläisseura 1. FC Brnon päävalmentajana. Hän jätti seuran kauden 2009/10 jälkeen. Syyskuussa 2010 hänestä tuli Tšekin liigasta pudonneen SK Kladnon päävalmentaja. Helmikuussa 2011 hän siirtyi Kazakstanin maajoukkueen peräsimeen. Beránekin johdolla Kazakstan voitti vain viisi pelaamistaan maaotteluista ja jäi MM-karsinnoissa 2014 lohkonsa toiseksi viimeiseksi voitettuaan vain yhden karsintaottelun. Beránek sai potkut tehtävästään joulukuussa 2013. 
Kesäkuussa 2014 Beránekista tuli kolmannen kerran SK Slavia Prahan päävalmentaja. Slavian kausi ei sujunut tavoitteiden mukaisesti ja joukkue jäi lopulta liigassa sijalle 11. Kauden jälkeen Beránek sai lähteä seurasta.
Hanna Ljungberg

Hanna Carolina Ljungberg (s. 8. tammikuuta 1979 Uumaja) on ruotsalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelanneen Ljungbergin ura alkoi Mariehem SK:ssa. Hän pelasi Sunnanå SK:ssa 1996–1997, minkä jälkeen hän siirtyi Umeå IK:n riveihin. Ljungberg pelasi Umeåssa uransa loppuun asti ja voitti seurassa seitsemän Ruotsin mestaruutta sekä UEFA Women's Cupin. Ljungberg palkittiin Diamantbollenilla Ruotsin parhaana naispelaajana 2002. Vuonna 2003 Ljungberg sijoittui kolmanneksi Fifan vuoden pelaaja -äänestyksessä.
Ljungberg nousi maajoukkueeseen 1996. Hän edusti Ruotsia lukuisissa arvoturnauksissa. Ljungberg pelasi kolmessa olympialaisten jalkapalloturnauksessa (1996, 2000, 2004), kolmessa MM-lopputurnauksessa (1999, 2003, 2007) ja kolmessa EM-lopputurnauksessa (1997, 2001, 2005). Hän voitti MM-hopeaa 2003 ja EM-hopeaa 2001. Ljungberg pelasi kaikkiaan 130 maaottelua. Hän viimeisteli maajoukkueessa 72 maalia, millä hän oli aikanaan Ruotsin kaikkien aikojen paras maalintekijä.
Ljungberg päätti lopettaa uransa elokuussa 2009 loukattuaan aiemmin kesällä uudestaan polvensa. Hän aloitti syyskuussa 2009 Umeå IK:n apuvalmentajana.
Olga Torckell

Olga Torckell (11. syyskuuta 1859 Inkoo – 3. kesäkuuta 1941 Loviisa) oli suomenruotsalainen opettaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "Eva Alm", "Ester", "Esther" ja "M-i-a".
Olga Torckell tutustui kirjailija ja opettaja Nanny Hammarströmiin vuonna 1895 Maarianhaminassa. Yhdessä opettaja Hilda Montellin kanssa he muodostivat suomenruotsalaista kultturitoimintaa edistävän ystäväpiirin. Myöhemmin Hammarströmin siirryttyä opettajaksi Loviisaan myös Torckell ja Montell muuttivat sinne. Hilda Montell kuoli Loviisassa 1932 ja Olga Torckell 1941.
Kirjailija Huldi Torckell oli Olga Torckellin sisar.
Fjodor Gladkov

Fjodor Vasiljevitš Gladkov (); (21. kesäkuuta 1883 Tšernavkan kylä, Saratovin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 20. joulukuuta 1958 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Suku ja koulutus.
Fjodor Gladkov syntyi vanhauskoiseen talonpoikaisperheeseen. Hän työskenteli kansakoulun opettajana, osallistui vuodesta 1905 lähtien vallankumoukselliseen toimintaan ja oli karkotettuna Siperiassa. Venäjän kansalaissodan aikana hän liittyi bolševikkeihin.
Kirjallinen ura.
Hän toimi sanomalehden toimittajana Novorossijskissa ja muutti vuonna 1921 Moskovaan, jossa hänestä vuonna 1923 tuli "Kuznitsa"-kirjailijajärjestön jäsen. Vuosina 1932–1940 Gladkov työskenteli Novyi mir -kirjallisuuslehden toimituskunnan jäsenenä, toisen maailmansodan aikana Pravdan ja Izvestijan kirjeenvaihtajana ja vuosina 1945–1948 Gorkille nimetyn kirjallisuusinstituutin johtajana. Hän toimi myös Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen jäsenenä ja VSFNT:n korkeimman neuvoston edustajana.
Fjodor Gladkov alkoi kirjoittaa kertomuksia ja lehtiartikkeleita Maksim Gorkin vaikutuksesta 1900-luvun alussa. Hänen pääteoksensa on teollisuuden jälleenrakentamista kuvaava romaani "Sementti" ("Tsement", 1925), jota pidettiin yhtenä sosialistisen realismin merkkiteoksista. Gladkov muokkasi "Sementtiä" ja seuraavaa romaaniaan "Energija" (”Energia”, 1933) useaan kertaan kritiikin vaatimusten mukaiseksi. Hänet palkittiin kahdesti Stalin-palkinnolla omaelämänkerrallisesta trilogiasta "Povest o detstve" (”Lapsuuteni kertomus”, 1949), "Volnitsa" (”Vapaus”, 1950) ja "Lihaja godina" (”Se mainio vuosi”, 1954). Parhaana teoksenaan kirjailija piti romanttista pienoisromaania "Berjozovaja roštša" (”Koivikko”, 1941).
Case IH

Case IH on yhdysvaltalainen maatalouskoneiden ja -laitteiden valmistaja. 
Case-koneiden tuotanto ja myynti on ollut vuodesta 2013 alkaen osa CNH Industrial -konsernin toimintaa.
Historia.
Jerome Increase Case perusti J. I. Case Companyn vuonna 1844, ja se menestyi puimakoneiden, höyrytraktoreiden ja maatalouskoneiden ansiosta. Case ja International Harvester yhdistyivät vuonna 1984 Case IH:ksi.
Case Corporation oli yhtiön brändi vuodesta 1968 vuoteen 1999 asti, jolloin erillinen haara nimeltään Case CE perustettiin rakennuskoneita varten. Vuodesta 2000 lähtien Case, International Harvester ja New Holland ovat yhdistyneet yhtiöksi nimeltä CNH Global. CNH Global ja Fiat Industrial yhdistyivät syyskuussa 2013 CNH Industrial -yhtiöksi.
Lidija Seifullina

Lidija Nikolajevna Seifullina (; 3. huhtikuuta 1889 Varlamovo, Orenburgin lääni – 25. huhtikuuta 1954 Moskova) oli neuvostoliittolainen kirjailija.
Lidija Seifullina oli tataarilaissyntyisen ortodoksipapin tytär. Ennen Venäjän vallankumousta hän toimi kirjastonhoitajana, opettajana ja näyttelijänä. Vuosina 1917–1919 Seifullina kuului sosialistivallankumouksellisten puolueeseen. 1920-luvun alussa hän työskenteli kirjastonhoitajana Tšeljabinskissa ja kirjakustantamon toimittajana Novosibirskissä. 
Seifullina asui Moskovassa vuodesta 1923 ja oli jo sitä ennen vuodesta 1921 keskittynyt kirjoittamiseen ja julkaissut ensimmäiset novellinsa. Tuotantonsa alkuaikana hän kuvaa novelleissa Siperian maaseudun elämää.
Seifullinan tunnetuimpia teoksia ovat vallankumouksen jälkeistä venäläistä yhteiskuntaa naturalistisesti kuvaavat kertomukset ja romaanit "Tšetyre glavy" (”Neljä lukua”, 1922), "Pravonarušiteli" (”Lainrikkojat”, 1922), "Peregnoi" (”Mullas”, 1922) sekä ”Virineija” ("Virineja", 1924), jonka pohjalta kirjailija laati miehensä, kriitikko Valerian Pravduhinin kanssa samannimisen suositun näytelmän (1925). Seifullinan myöhempiä teoksia pidetään vähemmän merkittävinä, mutta vielä vuonna 1934 hänet valittiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen jäseneksi.
Hjalmar Neiglick

Georg Hjalmar Garibaldi Neiglick, nimimerkit "Arius" ja "Hj.N", (28. kesäkuuta 1860 Pietari – 3. marraskuuta 1889 Helsinki) oli suomalainen kokeellisen psykologian ja empiirisen filosofian uranuurtaja sekä teatteri- ja kirjallisuuskriitikko.
Neiglickin vanhemmat olivat pankinkomissaari Alexander Johan Neiglick ja Olivia Wilhelmina Tennberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Ruotsalaisesta normaalilyseosta 1879 ja opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1885 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1887. Hän opiskeli kokeellista psykologiaa Leipzigissa.
Neiglick toimi Helsingin yliopiston kokeellisen psykologian dosenttina 1887–1889 ja filosofian määräaikaisena professorina 1887–1889. Hän oli ylioppilaskunnan varapuheenjohtaja 1887–1888 ja Uusmaalaisen osakunnan kuraattori 1888–1889.
Neiglick oli myös teatteri- ja kirjallisuuskriitikko "Finsk Tidskrift"- ja "Nya Pressen" -lehdissä. Hän käytti nimimerkkejä "Arius" ja "Hj.N". Vuonna 1883 hän puolusti sananvapautta nimimerkillä "Arius" julkaisemassaan kirjoituksessa, kun ruotsalainen luennoitsija Carl von Bergen oli pitänyt Helsingissä esitelmän ”tulevaisuuden kristinuskosta” ja joutunut sen vuoksi joidenkin vanhoillisten yliopiston opettajien hyökkäyksen kohteeksi.
Neiglick oli naimisissa vuodesta 1888 Helena Kristina Lupanderin kanssa. Heidän tyttärensä oli taide- ja ikonimaalari Martha Neiglick-Platonoff (1889–1964).
Neiglickin läheisiin ystäviin kuului Jarl Hagelstam, Karl August Tavaststjerna, Werner Söderhjelm och Albert Edelfelt.
Sorotšinsk

Sorotšinsk () on kaupunki Orenburgin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan sivujoen Samaran rannalla 170 kilometriä Orenburgista luoteeseen. Kaupunki on Sorotšinskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Samaran ja Orenburgin välinen rautatie (Sorotšinskajan asema). Asukkaita on 29 200 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1736 perustettiin Sorotšinskajan linnoitus. Myöhemmin paikalla oli Samaran läänin Buzulukin kihlakuntaan kuulunut Sorotšinskojen kylä, joka oli huomattava viljakaupan keskus. Sorotšinskin kaupunki on perustettu vuonna 1945. Nykyään siellä on lähinnä elintarviketeollisuutta. Lähiseudulla tuotetaan öljyä.
Vibeke Marx

Vibeke Marx (s. 9. maaliskuuta 1948 Lyngby) on tanskalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut romaaneja, novelleja sekä nuorten- ja lastenkirjoja.
Koulutukseltaan Marx on vapaa-aikapedagogi. Hänen debyyttinsä "Så længe du bor her..." julkaistiin 1982. Vuonna 1990 hänen teoksensa "Held og lykke, Robinson" voitti Gyldendalin pohjoismaisen nuortenkirjakilpailun Tanska-sarjan. Marx ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi 1991.
Alberto Zapater

Alberto Zapater Arjol (s. 13. kesäkuuta 1985 Ejea de los Caballeros, Zaragozan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Portugalin pääsarjassa pelaavaa Sporting Clube de Portugalia.
Ura.
Real Zaragoza.
Zapater on Real Zaragozan kasvatti, mutta pelasi lapsuudessaan myös synnyinkuntansa seurassa SD Ejeassa. Hän nousi tuolloin Víctor Muñozin valmentamaan Zaragozan edustusjoukkueeseen kaudella 2004–2005. Debyyttinsä hän teki Valenciaa vastaan Espanjan supercupissa, jonka Zaragoza voitti yhteismaalein 4–2. Ensiesiintyminen Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa seurasi 29. elokuuta 2004 ottelussa Getafea vastaan. 
Zapater vakiinnutti pian paikkansa Zaragozan avauskokoonpanossa ja pelasi neljän kauden aikana 138 Primera Divisiónin ottelussa. Vuonna 2006 hän ylsi joukkueineen Espanjan cupin loppuotteluun, jossa Espanyol oli kuitenkin vahvempi maalein 4–1. Kauden 2007–2008 Zaragoza aloitti UEFA-cupin otteluilla edelliskauden erinomaisen kuudennen sijan myötä, mutta kausi päättyi joukkueen putoamiseen Segunda Divisióniin. Zapater jäi seuraan ja oli kaudella 2008–2009 suuressa roolissa joukkueen palatessa korkeimmalle sarjatasolle. Viimeiset kaksi kauttaan Zaragozassa Zapater toimi joukkueen kapteenina.
Genoa.
Kesällä 2009 Zapater siirtyi 4,5 miljoonalla eurolla italialaisseura Genoaan, joka hankki hänet korvaajaksi Interiin siirtyneelle Thiago Mottalle. 17. syyskuuta 2009 hän teki uuden Eurooppa-liigan ensimmäisen maalin ottelussa Slavia Prahaa vastaan.
Maajoukkue.
Zapater pelasi Espanjan alle 21-vuotiaiden joukkueessa vuosien 2006 ja 2007 EM-kilpailuiden karsinnoissa. Vuonna 2005 hän kuului Espanjan joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Hän oli avauskokoonpanossa joukkueensa kaikissa otteluissa ja teki Espanjan ainoan maalin tappiollisessa puolivälieräottelussa Argentiinaa vastaan.
Emilia Attias

María Emilia Attias (s. 20. maaliskuuta 1987) on argentiinalainen malli, näyttelijä, laulaja ja tanssija. Hän aloitti näyttelijänuransa vuonna 2004 ja on tullut tunnetuksi roolistaan vuonna 2007 alkaneessa televisiosarjassa "Casi Ángeles". Hän on myös menestynyt malli, joka on päässyt muun muassa "Maxim"-lehteen. Hän laulaa "Casi Ángeles" -sarjasta lähtöisin olevassa Teen Angels -yhtyeessä.
Taustaltaan sefardijuutalainen Attias syntyi Buenos Airesin Belgranossa.
Kustaa Hautamäki

Esaias Kustaa Hautamäki (sukunimi aik. "Rukkila"; 14. kesäkuuta 1869 Kauhava – 6. helmikuuta 1951 Oulu) oli suomalainen päätoimittaja ja Maalaisliiton puoluesihteeri.
Hautamäen vanhemmat olivat torppari Anders Gustaf Rukkila ja Vallborg Ekoluoma. Hän kävi kansakoulun ja toimi räätälinä vuoteen 1901 saakka. Sen jälkeen Hautamäki oli ompelukoneiden myyntiasiamiehenä 1901–1907. Hautamäki oli toiminut lehtien avustajana jo vuodesta 1896 ja kirjoittaen Päivälehteen, Pohjalaiseen ja Pyrkijään. Hän oli sitten päätoimittajana ensin Keski-Pohjalainen-lehdessä 1907–1908 ja sitten Oulussa ilmestyneessä Liitto-lehdessä 1908–1933. Hautamäki oli Maalaisliiton puoluesihteerinä 1908–1917. Hän sai valtion sanomalehtimieseläkkeen vuonna 1937.
Hautamäki toimi Maalaisliiton kansanedustajana 1922–1924 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli myös Kauhavan kuntakokouksen puheenjohtajana. Hautamäki oli Maalaisliiton keskushallituksen ja vuodesta 1925 Suomen sanomalehtimiesliiton hallituksen jäsen. Lisäksi hän oli muun muassa Pohjois-Suomen sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1924 alkaen. Hautamäki oli mukana nuorisoseuraliikkeessä ja hänelle myönnettiin Suomen Nuorison Liiton kultainen ansiomerkki. Hän oli lisäksi Suomen Nuorison Liiton ja kahden nuorisoseurojen keskusseuran kunniajäsen.
Kustaa Hautamäki oli naimisissa vuodesta 1904 Lydia Karoliina Helanderin kanssa.
Electric picnic

Electric picnic on J. Karjalainen Electric Sauna -yhtyeen kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 1999.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan toisella sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kaksitoista viikkoa. Albumi myi ilmestyessään kultaa, ja sitä on myyty yli 28 800 kappaletta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen.
Pekka Erkkilä

Pekka Antero Erkkilä (s. 11. toukokuuta 1941 Isokyrö) on entinen poliisi, joka palkittiin aikoinaan poliisin ansioristillä. 
Erkkilä nousi julkisuuteen 1970-luvulla, jolloin hän YK-joukoissa palvellessaan jäi kiinni Lähi-idästä salakuljetetuista huumeista. 1990-luvulla hän sai tuomion dollareiden ja leimamerkkien väärentämisestä. Elokuussa 1994 Vaasan hovioikeus tuomitsi Erkkilän puoleksi vuodeksi vankeuteen vakuutuspetoksesta. Hänen silloinen vaimonsa sai kyseisestä vakuutuspetoksesta puolen vuoden ehdollisen tuomion.
Joulukuussa 2001 Helsingin käräjäoikeus langetti Erkkilälle 4,5 vuotta vankeutta törkeistä huumausainerikoksista ja ampuma-aserikoksesta. Lisäksi oikeus määräsi hänen vääpelin sotilasarvonsa menetetyksi.
Marraskuussa 2009 Erkkilä sai Helsingin käräjäoikeudessa vankeustuomion törkeästä petoksesta ja törkeän petoksen yrityksestä.
FC Zbrojovka Brno

FC Zbrojovka Brno on vuonna 1913 perustettu tšekkiläinen jalkapalloseura Brnon kaupungista. Sen edustusjoukkue pelaa kaudella 2024/25 Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Tšekkoslovakian mestaruuden seura on voittanut kaudella 1977–1978.
Historiaa.
FC Zbrojovka Brno perustettiin vuonna 1913 nimellä "SK Židenice" ja sillä on historiansa saatossa ollut useita eri nimiä. Nykyinen nimi otettiin käyttöön 2010.
Joukkueen nimiä ovat olleet:
Šum

Šum () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Kirovskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Sarjajoen varrella 58 kilometriä Kirovskista itään. Kylässä on 1 700 ja kunnassa 3 000 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus.
Šumin kunnan pinta-ala on 366,79 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Kirovskin piirin Naasian ja pohjoisessa Suhojen, idässä Olhavan piirin Kiselnjan ja etelässä Kirišin piirin Glaževon kuntiin. Pinta-alasta 76,1 % on metsää, 11,7 % maatalousmaata ja 3,3 % asuinaluetta.
Kunta sijaitsee Olhavan tasangolla. Sen alueella virtaa Lavajoki sekä joukko pieniä jokia kuten Sarja, Jutika, Olešnja, Tjaštševka, Rugala ja Marjinka. Varsinkin eteläosassa on paljon soita kuten Padrinskoje ja Tobinskoje. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve ja hiekka.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 28 kylää ja muuta asutuskeskusta: Babanovo, Dusjevo, Feliksovo, Gnori, Gorgala, Gorka, Kanzy, Karpovo, Koitšala, Kontsy, Kontsyn taajama, Mjondovo, Novyi Bytin asemataajama, Ovdakalo, Padrila, Peitšala, Pirgora, Ratnitsa, Retška, Ryndela, Sibola, Sopeli, Terjobuška, Tobino, Valdoma, Voibokalo, Voibokalon asemataajama ja Voipala. Šumin jälkeen suurimmat keskukset ovat runsaan 300 asukkaan Voibokalon ja Kontsyn taajamat sekä runsaan 200 asukkaan Novyi Byt. Ovdakalossa ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kunnan läpi kulkevat Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie sekä Pietarin ja Olhavan välinen rautatie, jolla on Voibokalon, 95 kilometrin ja Novyi Bytin asemat. Lavrovon, Šumin ja Ratnitsan välillä on asfaltoitu maantie. Voibokalon asemalta on linja-autoyhteys Kirovskiin. Gorgalan lähellä sijaitsee kaksi huoltoasemaa.
Paikallisista työnantajista tärkeimpiä ovat erilaiset palvelut (90 % työpaikoista). Šumin maatalousyritys työllistää enää 15 henkeä. Kunnan alueella toimii myös armeijan varikko. Kolme neljäsosaa työvoimasta käy töissä kunnan ulkopuolella.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, kirjasto, pieni poliklinikka, posti ja pankki. Voibokalon asemataajamassa toimii keskikoulu. Gorkassa, Novyi Bytissa ja Voibokalon kylässä on lääkintäasemat. Šumissa ja eräissä muissa kylissä toimii joukko kauppoja, Šumissa ja Dusjevossa on pienet kahvilat.
Nähtävyydet.
Seudulla on useita toisen maailmansodan muistomerkkejä ja neuvostosotilaiden hautapaikkoja. Muita nähtävyyksiä ovat Gorgalan kartanon puistoalue ja Terjobuškan vuonna 1854 rakennetun kirkon rauniot.
Seppo Sallinen

Seppo Sallinen on suomalaisen heavy rock-yhtyeen Hard Rock Sallisen laulaja, basisti, säveltäjä ja sanoittaja.
Albumin "Heavy Metal Symphony" lisäksi albumilla "Heavy metal &amp; live" (1981) on kaksi Hard Rock Sallisen esittämää kappaletta "Let's make love" ja "My lifetime" ja albumilla "Rock rallye -77" (1977) kappale "Pikku nainen", jotka hän on myös säveltänyt ja sanoittanut. 
Vuoden 1980 Provinssirockista tehtiin taltiointi "Provinssirock -80 Live", jossa on muutama Hard Rock Sallisen kappale.
HMS Achilles (1905)

HMS Achilles oli Britannian kuninkaallisen laivaston Warrior-luokan panssariristeilijä. Alus palveli ensimmäisessä maailmansodassa ja se oli ainoa luokkansa alus, joka selvisi siitä.
Valmistus.
Alus tilattiin Armstrongilta Elswickistä, missä köli laskettiin 22. helmikuuta 1904 telakkanumerolla 750. Alus laskettiin vesille 17. kesäkuuta 1905 ja valmistui 31. elokuuta 1906.
Palvelus.
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivastoon, jossa se liitettiin 1909 2. risteilijäviirikköön. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus kuului Suuren laivaston 2. risteilijäviirikköön. Aluksella räjähti tykkitorni marraskuussa 1914. Se oli edelleen telakalla Skagerrakin taistelun aikana. Alus upotti yhdessä aseistetun kauppalaiva "Dundeen" kanssa 16. maaliskuuta 1917 saksalaisen kaapparin "Leopardin".
Alus siirrettiin vielä vuoden 1917 lopulla koulutustehtäviin, missä tehtävässä alus oli palveluksensa loppuun. Alus myytiin romutettavaksi 9. toukokuuta 1921 Wardille ja se romutettiin 1923 Briton Ferryssä.
Turonit

Turonit () olivat Galliassa asunut kelttiläinen heimo. Toursin kaupunki on nimetty heidän mukaansa.
Turonit osallistuivat Vercingetorixin johtamaan kansannousuun vuonna 52 eaa. ja lähettivät 8000 miestä gallialaisten liittoutuman avuksi.
Kamensk-Uralski

Kamensk-Uralski () on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kamenkan ja Obin sivujoen Isetin yhtymäkohdassa 100 kilometriä Jekaterinburgista kaakkoon. Kaupungissa risteytyvät Jekaterinburgiin, Kurganiin ja Tšeljabinskiin johtavat rautatiet. Asukkaita on 182 500 henkeä (vuonna 2006).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1682 perustetusta Dalmatovon luostarin talonpoikien kylästä. Pietari I:n määräyksestä sinne rakennettiin Kamenskin rautatehdas. Vuonna 1935 Kamenskista tuli kaupunki ja nykyisen nimensä se sai vuonna 1940. 1930-luvulla ja toisen maailmansodan aikana siitä kehittyi huomattava teollisuuskeskus. 
Kamensk-Uralskin talous perustuu metalli- ja koneenrakennusteollisuuteen. Kaupungissa toimii useita korkeakouluja, teattereita ja museoita.
Miass

Miass () on kaupunki Tšeljabinskin alueella Venäjällä.
Miass sijaitsee Miassjoen varrella 96 kilometriä Tšeljabinskista lounaaseen. Kaupungin kautta kulkee Ufan ja Tšeljabinskin välinen rautatie. Asukkaita kaupungissa on 152 055 henkeä (vuonna 2010).
Vuonna 1754 paikkakunnalta löydettiin kupariesiintymä, jonka yhteyteen rakennettiin vuonna 1773 kuparinsulattamo. 1700-luvun lopulla alettiin hyödyntää seudun rikkaita kultaesiintymiä. Vuonna 1925 Miassista tuli kaupunki, jonne toisen maailmansodan aikana siirrettiin Moskovan autotehdas. Nykyään kaupungissa on muun muassa Uralin autotehdas sekä kone-, laite- ja kaivosteollisuutta.
200 motellia

200 motellia ("200 Motels") on brittiläinen elokuvamusikaali vuodelta 1971. Elokuva kertoo Frank Zappan kiertue-elämästä ja sen kaoottisuudesta. Elokuvan käsikirjoittajat ja ohjaajat olivat Frank Zappa ja Tony Palmer, ja se tuotettiin Pinewoodin studiossa Englannissa. Elokuvan musiikin esittää Frank Zappa ja hänen yhtyeensä The Mothers of Invention, ja näyttelijöinä on muun muassa Ringo Starr, Theodore Bikel ja Keith Moon. Elokuvasta tehtiin myös soundtrack, joka ilmestyi samana vuonna.
"200 motellia" oli ensimmäisiä videonauhalle kuvattuja pitiä elokuvia.
Bs1

Bs1 oli Helsingissä alun perin Kulosaaren Raitiotieosakeyhtiön käytössä ollut, ASEA:n vuonna 1917 valmistama raitiovaunu. Vaunun toimitus myöhästyi ensimmäisen maailmansodan takia.
Vuonna 1945 vaunu siirtyi HKL:n liikennöitäväksi, ja se sai numeron HKL 68. Vaunu poistettiin käytöstä vuonna 1954. Bs1-vaunussa oli kaksi kaksiakselista teliä. Vaunun ulkoseinät olivat punertavan ruskeaksi maalattua tiikkiä. Vaunusta valmistui vuonna 2007 ajokuntoinen replika.
Anaklia

Anaklia () on kylä ja merenrantalomakohde Georgian länsiosassa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Zugdidin piirikunnassa. Se sijaitsee Enguri-joen suulla Mustanmeren rannalla lähellä Abhasian rajaa.
Historia.
Varhaisin asutus Anaklian alueella on pronssikauden keskivaiheilta ja edustaa tyypillistä Kolkhiin kulttuuria. Paikkakunta on Kolkhiissa sijainnut klassisten lähteiden "Heraclea", myöhempien kirjoittajien "Anaclia" ja 1600-luvun matkaajien Archangelo Lambertin ja Jean Chardinin "Anarghia". Kun Georgian kuningaskunta hajosi osiin 1400-luvulla, Anakliasta tuli merkittävä linnoituskaupunki, satama ja kalastusasema Samegrelon ruhtinaskunnassa. Vuonna 1723 osmanien valtakunta valtasi kaupungin ja teki siitä laivastotukikohdan ja orjakaupan keskuksen. Venäjän–Turkin sodan aikana (1768–1774) kenraali Totlebenin johtama venäläis-georgialainen armeija valtasi Anaklian vuonna 1770. 
Vuonna 1802 viereisen Abhasian ruhtinaskunnan Turkkia tukenut hallitsija Keleš Ahmed-Beg Šervašidze käytti Samegrelon sisäisiä riitoja hyödykseen ja pakotti ruhtinas Grigol Dadianin luovuttamaan Anaklian Abhasialle. Grigolin poika ja perillinen Levan otettiin panttivangiksi. Kun Samegrelosta tuli Venäjän protektoraatti vuonna 1803, Venäjän Georgian-komentaja Pavel Tsitsianov vaati Keleš-begiä luovuttamaan Levanin takaisin. Keleš-beg kieltäytyi, ja Tsitsianov lähetti kenraalimajuri Ion Rykgofin Abhasiaan. Maaliskuussa 1805 venäläiset valtasivat Anaklian ja uhkasivat marssia Suhum-Kaleen, joten abhasialaisten oli pakko vapauttaa Dadiani. Anaklian valtaus kuitenkin suututti osmanit, ja Tsitsianov kiirehti erottamaan alaisensa ja jopa pyytämään toimiaan anteeksi, ja venäläinen varuskunta poistettiin Anakliasta. Välikohtaus kuitenkin lisäsi edelleen suurvaltojen välisiä jännitteitä. Kun seuraava Venäjän–Turkin sota syttyi vuonna 1806, venäläiset joukot palauttivat Anaklian ja Kalin linnoituksen Samegrelon ruhtinas Levanille, joka luovutti ne myöhemmin takaisin Venäjän haltuun. Myöhemmin Anaklian sataman merkitys hiipui huomattavasti, mutta se pysyi pienenä Mustanmeren laivaston tukikohtana neuvostokaudella.
Abhasian sodan (1992–1993) jälkeen Anakliaan avattiin venäläinen rauhanturvaajatukikohta. Vuonna 2006 Georgian puolustusministeriö raportoi venäläisten sotilaiden 1600-luvulla rakennetulle Anaklian linnoitukselle aiheuttamista lukuisista vahingoista. Rauhanturvaajia syytettiin käymälöiden ja kylpyammeiden asentamisesta linnoitukseen. Protestien jälkeen venäläiset rauhanturvaajat vetäytyivät Anakliasta heinäkuussa 2007.
Geirangerinvuono

Geirangerinvuono () on Storfjordeniin kuuluva sivuvuono Møren ja Romsdalin läänissä Länsi-Norjassa. Vuono sijaitsee kokonaan Strandan kunnan alueella. Vuonna 2005 vuono otettiin yhdessä Nærøyfjordenin kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon. National Geographicin "Traveler"-lehti on valinnut Geirangerinvuonon maailman kauneimmaksi maailmanperintöluettelon kohteeksi.
Vuonon päässä sijaitsee Geirangerin kylä, joka on myös maailmankuulu matkailukohde. Norjalainen katastrofielokuva "The Wave" (2015) sijoittuu Geirangerinvuonoon ja sen rannoilla oleviin kyliin.
Markus Huhtala

Markus Huhtala (s. 15. kesäkuuta 1982 Haukipudas) on haukiputaalainen ammattinyrkkeilijä, joka ottelee tätä nykyä alemmassa raskaassasarjassa (79,3 kg) Hänen lempinimensä on "Haukiputaan Moukari". Markus Huhtala on 183-senttinen. Huhtalan vahvuudet ammattinyrkkeilijänä ovat etenkin kovaiskuisuus. Huhtalan meriitteihin amatöörikehissä voidaan laskea vuoden juniorinyrkkeilijän titteli vuonna 2000.
Huhtalan valmentajana sekä myös managerina toimii Markku Pirinen ja toisena valmentajana Yrjö Kosunen.
Ammattilaisottelut.
1.10.2001 Töölön Kisahalli, Helsinki Ruslan Akhmedzonov W UD 4
1.12.2001 Kamari Areena, Kankaanpää Dmitri Protkunas W KO 4
22.11.2002 Hotelli Viihdekartano, Kuopio Antons Fedjunins L TKO 4
15.2.2003 Töölön Kisahalli, Helsinki Terje Arildsen D PTS 4
17.5.2003 Jatuli, Haukipudas Jevgenijs Andrejevs W TKO 3
15.11.2003 Nallisport, Oulu Marian Varchol W TKO 2
18.9.2004 Radisson SAS, Oulu Gabriel Botos W TKO 1
28.5.2005 Teatterikuoppa, Haukipudas Dmitrich Libich W RTD 3
21.3.2009 Vanha Urheilutalo, Juuka Andrei Tylilyuk W RTD 2
27.11.2009 Pyynikin Palloiluhalli, Tampere Janos Olah W KO 1
4.12.2009 Heiton talo, Haukipudas, Sergei Beloshapkin L PTS 6
19.11.2010 Urheilutalo, Pori, Juan Carlos Muntane W KO 1
Robert Jenkinson

Robert Jenkinson, Liverpoolin 2. jaarli (7. kesäkuuta 1770 – 4. joulukuuta 1828) oli brittiläinen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1812–1827. Kaikkiaan hän oli hallituksessa lähes 30 vuotta, ensin ulkoministerinä vuodesta 1801, sitten lyhyesti sisäministerinä ennen pääministeriksi nousemistaan. Hänen kaudellaan Iso-Britannia toipui Napoleonin sotia seuranneista epävakaista ajoista.
Lordi Liverpool nousi pääministeriksi 42-vuotiaana. Hänen kaikki seuraajansa ovat olleet asemaan noustessaan tätä vanhempia, kunnes Rishi Sunak tuli pääministeriksi samassa iässä vuonna 2022.
J. A. Baker

John Alec Baker (6. elokuuta 1926 – 26. joulukuuta 1987) oli englantilainen kirjailija ja lintuharrastaja.
J. A. Baker asui Chelmsfordissa, Essexissä. Hän pysyi melko tuntemattomana suurelle yleisölle, vaikka kirjoitti kaksi menestynyttä kirjaa, "Muuttohaukka" ja "The Hill of Summer". Baker kokeili ainakin viittätoista eri ammattia, kunnes sattui näkemään muuttohaukan saalistamassa. Hän seurasi muuttohaukkojen elämää Itä-Englannin maaseudulla lähes kymmenen vuotta. Hän kirjoitti havainnoistaan, tunteistaan, maisemasta ja luonnosta teoksen "The Peregrine". Hän omisti kirjan vaimolleen. Teos palkittiin Duff Cooper Prize -palkinnolla. Nivelreumaa sairastanut Baker pysytteli poissa julkisuudesta kirjojensa julkaisun jälkeen.
Uuden englanninkielisen laitoksen (2005) esipuheen kirjoitti Robert Macfarlane.
Nakajima Ki-49 Donryū

Nakajima Ki-49 Donryū (, , liittoutuneiden raportointinimi "Helen") oli Nakajiman valmistama keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien pommikone toisessa maailmansodassa. Tyyppi suunniteltiin vanhemman Mitsubishi Ki-21:n korvaajaksi, mutta se oli palveluskäytössä niin keskinkertainen, ettei se ikinä korvannut edeltäjäänsä. Tyyppejä käytettiin toistensa rinnalla. Ki-49:n prototyyppi teki ensilentonsa elokuussa 1939, mutta ensimmäinen sarjatuotanto päästiin käynnistämään vasta elokuussa 1941. 
Historia.
Nakajima käynnisti Mitsubishi Ki-21:n korvaajaksi kaavaillun Ki-49:n kehittämisen vuonna 1938, ja prototyyppi lensi ensilentonsa seuraavan vuoden elokuussa. Tästä jatkettiin esisarjan arviointeihin, jotka veivät useita vuosia. Sarjatuotantoon päästiin etenemään vasta elokuussa 1941 esitellyn Ki-49-I-alkutuotantomallin myötä. Kahdella 1 250 hevosvoiman (932 kW) Nakajima Ha-41 -tähtimoottorilla varustettua mallia valmistettiin kaikkiaan 129 kappaletta. Alkutuotantomallia seurasi tehokkaammilla moottoreilla, paremmalla panssaroinnilla ja raskaammalla puolustusaseistuksella varustettu Ki-49-II-malli, jota valmistettiin kahtena alatyyppinä kaikkiaan 667 kappaletta. Näiden lisäksi rakennettiin kolme mallitunnuksen Ki-58 saanutta yöhävittäjän prototyyppiä, joissa pommikuorma oli korvattu viidellä vapaasti suunnattavalla 20 millimetrin tykillä ja kolmella 12,7 millimetrin konekiväärillä.
Ki-49 osoittautui palveluskäytössä varsin keskinkertaiseksi, eikä lopulta korvannut Mitsubishi Ki-21:tä, kuten oli alun perin suunniteltu. Konetyyppi siirrettiin sodan loppupuolella toissijaisiin tehtäviin.
Strathspey

Strathspey () on Speyjoen laakso Skotlannin Morayn hallinnollisella alueella.
Strathspey on Skotlannin viskintuotannon keskuksia. Alueen pääkaupunki on Grantown-on-Spey, jossa on runsaat 2 000 asukasta.
Strathspeyssä asui englantilainen kirjailija Desmond Nethersole-Thompson.
EMD DDA40X

EMD DDA40X on dieselveturi, joita silloinen General Motors Electro-Motive Division eli "EMD" rakensi Union Pacific Railroadille kaikkiaan 47 kappaletta. Veturit valmistuivat vuosina 1969-1971 ja saivat numerot UP 6900 - UP 6947.
DD40X on 30 metrin pituudellaan pisin koskaan rakennettu dieselveturi. Veturissa on kaksi 3 300 hevosvoiman dieselmoottoria ja kaksi 4-akselista teliä. Ohjaamo sijaitsee veturin toisessa päässä, ja sen takana on suuri konesuojus. Telien välissä konesuojan alla on polttoainesäiliö, joka on tilavuudeltaan 31 154 litraa. Ohjaamon edessä on lyhyt ja koko veturin levyinen turvanokka. Sisäänkäynti ohjaamoon tapahtuu konesuojan viereisiltä käyntisilloilta. 
X-kirjain nimen perässä tulee englannin kielen sanasta "Experimental", kokeellinen. Vetureissa testattiin myöhemmissä EMD:n dieselvetureissa käytettävää tekniikkaa. Nimestä näkee toisinaan käytettävän myös muotoa virheellistä muotoa DD40AX tai DD40X.
Tällä hetkellä vain UP 9636 on käytössä. Loput on joko museoitu tai romutettu.
Nimiq

Nimiq on kanadalaisen Telesat Canada -tietoliikenneyhtiön tietoliikennesatelliittien perhe. Nimi Nimiq tulee Inuittien kielestä joka tarkoittaa voimaa joka yhdistää tai sitoo kappaleet tai kohteet yhteen ().
Nimiq 1.
Nimiq 1 satelliitti laukaistiin Baikonurin avaruuskeskuksesta 20. toukokuuta 1999 Proton D-1-e kantoraketilla. Satelliitti oli Kanadan ensimmäinen kotivastaanottajille suunniteltu tietoliikennesatelliitti. Telesat vuokrasi koko satelliittin lähetyskapasiteetin kanadalaiselle Bell Canadalle.
Nimiq 2.
Bell Canada tilasi Telesatilta Nimiq 2 satelliittin lisätäkseen lähetyskapasiteettia ja aloitti samalla HDTV lähetykset. Satelliitti laukaistiin 29. joulukuuta 2002 Proton Breeze M kantoraketilla. Pian käyttöönoton jälkeen 20. helmikuuta 2003 satelliittissa havaittiin teknisiä vikoja ja aurinkopaneeleiden tuottama virta riitti ainoastaan 26:lle, 32:sta transpondereista. Nimiq 4 satelliittin laukaisun jälkeen Nimiq 2 siirrettiin samaan rata-asemaan Nimiq 1:n kanssa.
Nimiq 3, 4i, 4iR.
Nimiq 2 satelliitissa ilmenneiden teknisten ongelmien vuoksi Bell Canada vuokrasi yhdysvaltalaiselta DirecTV yhtiöltä, sen käytöstä poistamia satelliitteja jotka olivat edelleen kiertoradalla. DirectTV3 ja DirectTV2 nimettiin uudelleen nimillä Nimiq 3 ja Nimig 4i. Nimiq 3 sijoitettiin samaan rata-asemaan Nimiq 2 satelliitin kanssa täydentämään teknisten ongelmien vuoksi puuttuvaa kapasiteettia. Nimiq 4i sijoitettiin samaan rata-asemaan Nimiq 1:n kanssa tehostamaan lähetystehoa. Nimig 4i satelliitin polttoaine loppui ja se korvattiin 28. huhtikuuta 2007 Nimiq 4iR satelliitilla.
Nimiq 4.
Nimiq 4 laukaistiin Proton Breeze M kantoraketilla 20. syyskuuta 2008 ja se korvasi ikääntyvän Nimiq 4iR satelliittin.
Nimiq 5.
Tammikuussa 2007 Telesat tilasi Nimiq 5 -satelliitin yhdysvaltalaiselta Space Systems/Loral -yhtiöltä, joka rakentaa sen LS-1300-satelliittirungolle. Satelliitin alihankkijoina toimi kanadalaisia yrityksiä: Com Dev International Ltd valmisti multipleksereitä ja kytkimiä ja MacDonald, Dettwiler and Associates Ltd valmisti satelliitin antennit.
Satelliitin alkuperäisenä tehtävä on välittää digitaalista TV-lähetyksiä Kanadaan, mutta laukaisun jälkeen satelliittin koko kapasiteetti vuokrattiin yhdysvaltalaiselle Dish Network yhtiölle. Satelliitissa on 32 Ku-taajuuskaistan transponderia. Satelliitin asema on 72,7 astetta läntistä pituutta, päiväntasaajan yllä 30 000 km merenpinnan yläpuolella eli geostationaarisella kiertoradalla. 4850 kg painava satelliitti toimii 15 vuotta.
Se laukaistiin Baikonurin avaruuskeskuksesta 18. syyskuuta 2009 Proton Breeze M-kantoraketilla.
Koiviston konklaavi

Tasavallan presidentin järjestämä oikeuspoliittinen keskustelutilaisuus (tunnetaan nimellä Koiviston konklaavi) oli presidentti Mauno Koiviston koolle kutsuma tuomioistuinten, yliopistojen ja tutkimuslaitosten edustajien tapaaminen 6. toukokuuta 1992. Presidentinlinnassa järjestetyssä tapaamisessa kokoontui noin 30 henkeä.
Arvellaan, että tässä tapaamisessa Koivisto painosti korkeimman oikeuden jäseniä olemaan myötämielisempiä pankeille velallisten ja pankkien välisissä oikeudenkäynneissä. Esimerkiksi professori Heikki Ylikangas muistelee:
Koivisto piti virheellisenä erityisesti Korkeimman oikeuden 3.4.1992 tekemää päätöstä, jonka mukaan pankilla ei ollut oikeutta yksipuolisesti nostaa lainansaajan korkoa. Koiviston mielestä tuomioistuinten oli ajateltava erityisesti pankkien asemaa. Pankit kärsivät massiivisista ongelmaluotoista toisaalta talouslaman vuoksi ja toisaalta siksi, että ne halusivat periä luotoista devalvaatiokorotukset, mikä oli monelle yritykselle liikaa.
Ainakin tietokirjailija Antti-Pekka Pietilä kirjassaan "Pankkikriisin peitellyt paperit" (2008) ja toimittaja Seppo Konttinen kirjassaan "Salainen pankkituki" (2007) tulkitsevat niin että kokouksen jälkeen tuomioiden linja muuttui velallisia kohtaan ankarammaksi ja pankeille edullisemmaksi.
Muistiinpanojen kohtalo.
Koivisto oli pyytänyt keskustelua Korkeimman oikeuden presidentin kanssa sekä ennen että jälkeen varsinaista kokousta. Koiviston keskusteluista on olemassa muistiinpanot. Presidentti Tarja Halonen päätti salata ne ulkopuolisilta.
Tilaisuudesta tehty 36-sivuinen muistio siirrettiin 2013 tasavallan presidentin kansliasta Kansallisarkistoon, jolloin toimittajat pääsivät tutustumaan siihen.
William Cavendish-Bentinck

William Henry Cavendish-Bentinck (), Portlandin herttua, oli brittiläinen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä kahteen kertaan: vuonna 1783 ja uudelleen 1807–1809.
Hän pääsi parlamentin ylähuoneeseen asemansa perusteella vuonna 1761, ja nousi whigien pääministeriksi vuonna 1783. Hallituksella oli huolia, kun Itä-Intian komppania sai sen mielestä liikaa valtaa. Kuningas ei hyväksynyt komppanian valtaa rajoittavaa lakialoitetta, ja hallitus joutui eroamaan. Toisella pääministerikaudellaan 20 vuotta myöhemmin hän oli jo vanha ja sairas, ja hallitus, varsinkin ministerit lordi Castlereagh ja George Canning tekivät melko lailla mitä halusivat.
IGoogle

iGoogle (alun perin Google Personalized Homepage) oli Googlen vuonna 2005 julkaisema verkkopalvelu. Kyseessä oli henkilökohtaiseen käyttöön luotava verkkoportaalisivu, jonne käyttäjä pystyi lisäämään haluamiaan lisäosia, esimerkiksi verkkosyötteitä. Palvelu mahdollisti muun muassa Gmail-viestien, sään ja uutisten seuraamisen iGoogle-sivulta.
Palvelun alkuperäinen nimi oli Google Personalized Homepage, mutta vuonna 2007 nimi vaihdettiin iGoogleksi.
Palvelu lopetettiin marraskuussa 2013.
Herbert Morrison (toimittaja)

Herbert Morrison (14. toukokuuta 1905–10. tammikuuta 1989) oli yhdysvaltalainen radioselostaja, jonka värikäs, tunteiden kyllästämä lähetys ilmalaiva LZ 129 Hindenburgin tuhosta 6. toukokuuta 1937 on jäänyt viestinnän historiaan. Radiolähetys tallennettiin pikalevylle ja se lähetettiin valtakunnallisesti seuraavana päivänä.
Onnettomuusselostuksen aikaan Morrison työskenteli chicagolaiselle WLS-radioasemalle. Hän palveli myöhemmin ilmavoimissa (USAAF) toisen maailmansodan aikana ja toimi pittsburghilaisen televisiokanavan WTAE-TV:n ensimmäisenä uutispäällikkönä.
Xenoturbellida

Xenoturbellida on muutamia merenpohjan matoja käsittävä eläinryhmä, jonka systemaattinen asema pysyi pitkään arvoituksellisena. Vuonna 2006 sen esitettiin muodostavan oman pääjaksonsa kaksikylkissymmetristen eläinten joukossa, sittemmin se on yhdistetty Acoelomorpha-ryhmän kanssa pääjaksoksi Xenacoelomorpha.
Anatominen rakenne.
"Xenoturbellan" rakenne on hyvin yksinkertainen. Vatsapuolella on värekarvojen reunustama uurre, jossa on suu, joka johtaa pussimaiseen suoleen. Peräaukkoa tai varsinaista ruumiinonteloa eläimellä ei ole. Muitakaan varsinaisia elimiä ei juuri ole, lukuun ottamatta statokystiä, tasapainoelintä jossa on siimallisia soluja ja statoliitteja. Eläimellä ei ole aivoja eikä erityselimiä. Epidermin alla on hajanainen hermosto. "Xenoturbella" tuottaa sukusoluja, mutta sillä ei ole eriytyneitä sukurauhasia.
Lajisto.
"Xenoturbella" kuvattiin tieteellisesti ensi kerran Skagerrakista vuonna 1949, ja pitkään tunnettiin vain kaksi noin neljän sentin pituista lajia Ruotsin, Skotlannin ja Islannin rannikkovesistä. Vuonna 2016 kuvattiin neljä uutta lajia Tyynestämerestä Pohjois-Amerikan rannikon edustalta tuhansien metrien syvyydestä. Näistä kolme on suurikokoisia, 10-20 cm pitkiä.
Asema eläinten sukupuussa.
"Xenoturbellaa" pidettiin aluksi laakamatoihin kuuluvana värysmatona (Turbellaria). Sittemmin virheellisten DNA-tutkimusten perusteella se katsottiin nilviäisten sukulaiseksi, jotka laakamatojen tavoin ovat alkusuisia (Protostomata). Tarkempien DNA-analyysien perusteella se puolestaan seuraavaksi katsottiin jälkisuisiin (Deuterostomia) kuuluvaksi kehityslinjaksi ja nostettiin niiden joukkoon kuuluvaksi pääjaksoksi. Jälkisuiset ovat kaksikylkisten joukossa ”kehittyneimpiä” eläimiä, joihin kuuluvat selkärankaiset ja muut selkäjänteiset, esiselkäjänteiset ja piikkinahkaiset. 
"Xenoturbellan" asemalle jälkisuisten joukossa ei kuitenkaan saatu alkionkehitykseen perustuvaa näyttöä. Uudemmat, mittaviin geeniaineistoon perustuvat tutkimukset eivät nekään ole vahvistaneet jälkisuishypoteesia, vaan pikemmin viittaavat sukulaisuuteen Acoelomorpha-ryhmän kanssa, joka hiljan on erotettu laakamadoista. Viime kädessä nämä kaksi ryhmää on yhdistetty uudeksi Xenacoelomorpha-pääjaksoksi. Xenaceolomorpha-haara sijoituu nyt sukupuussa kaksikylkisten tyvelle, ja alkusuiset ja jälkisuiset yhdessä muodostavat Xenaceolomorphan sisarryhmän Nephrozoa.