tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Olufuko

Olufuko on ovambojen tyttöjen aikuistumisrituaali. Rituaali on tunnettu Pohjois-Namibian eri osissa nimillä Ohango, Olufuko tai Efundula. Namibiaan 1870-luvulla saapuneet suomalaiset lähetyssaarnaajat vastustivat rituaalia, koska pitivät sitä pakanallisena. Martti Rautanen kielsi nuoria osallistumasta olufuko-rituaaliin ja uhkasi siihen osallistuvia naisia kirkosta erottamisella. Vuonna 2012 rituaali herätettiin uudelleen henkiin Outapin kaupungissa vuosittain elo-syyskuussa järjestettävän Olufuko-festivaalin muodossa. Olufuko-festivaali on saanut tukea muun muassa presidentti Sam Nujomalta, joka korosti Namibian omaa kulttuuriperinnettä. Namibian evankelisluterilainen kirkko sen sijaan on vastustanut uskonnollisista syistä, pakanallisena pitämänsä, rituaalin elvyttämistä. Ihmisoikeusjärjestö Namrights puolestaan väittää rituaalin johtavan lapsiavioliittoihin.
Lovisa T. Nampalan mukaan rituaalin ollessa voimissaan uskottiin, että olufukoon osallistumattomille naisille syntyvät lapset toisivat epäonnea yhteisölleen. Olufuko-rituaali suojeli naista ja hänen perhettään häpeältä, jos nainen tuli raskaaksi. Rituaalin yhteydessä miehet pystyivät kosimaan naisia, mikä ei ole osa nykyaikaista Olufuko-festivaalia.
Margareta (Romanian prinsessa)

Margareta (s. 29. maaliskuuta 1949) on Romanian viimeisen kuninkaan Mikael I:n vanhin tytär. Koska monarkia on lakkautettu Romaniassa, Margaretan titteli on "Romanian kruunun hoitaja" (romaniaksi "Custodele Coroanei Române").
Varhainen elämä.
Margareta syntyi vuonna 1949 Lausannessa, Sveitsissä. Hän on Mikael I ja kuningatar Annan vanhin lapsi.. Margareta on kastettu Romanian ortodoksisen kirkon jäseneksi ja hänen kumminsa oli prinssi Philip.
Nuoruudessaan Margareta vietti paljon aikaa Englannissa, jossa hän kävi koulua Hampshiressa. Englannissa hän myös kiinnostui ratsastuksesta..
Margareta valmistui vuonna 1974 Edinburghin yliopistosta opiskeltuaan sosiologiaa, valtio-oppia ja kansainvälistä oikeutta. Tämän jälkeen hän työskenteli useissa yliopistoissa ympäri Isoa-Britanniaa. Vuonna 1983 hän siirtyi YK:n alaisten virastojen kuten WHO:n ja UNFPA:n palvelukseen..
Opiskeluaikanaan Margaretalla oli suhde Gordon Brownin kanssa, jota Margareta kuvasi aidoksi rakkaustarinaksi, kunnes politiikka alkoi viemään yhä enemmän aikaa Brownin elämässä ja pari erosi.
Paluu Romaniaan.
Margareta muutti Sveitsiin vuonna 1989, kun itäblokin romahtamisen merkit olivat ilmassa. Kuningasperhe alkoi valmistautua Romaniaan paluuseen, ja Margareta irtisanoutui töistään ja siirtyi viralliseksi kuningashuoneen edustajaksi..
Kuningasperhe palasi Romaniaan 18. tammikuuta 1989. Pian tämän jälkeen Margareta ja hänen siskonsa Sofia vierailivat romanialaissa orpokodeissa ja vanhainkodeissa, joiden surkeat olot saivat Margaretan miettimään hyväntekeväisyysjärjestön perustamista..
Vuonna 2015 Margareta nousi Romanian punaisen ristin puheenjohtajaksi ja on toiminut tehtävässä siitä saakka.
Romanian kruunun hoitaja.
Isänsä kuoltua Margareta ilmoitti, ettei aio käyttää titteliä "Romanian kuningatar" ja aloitti kuningashuoneen hallinnon uudelleenjärjestelyn. Samaan aikaan Romanian parlamentti suunnitteli lakimuutosta, jolla kuningashuoneelle olisi tarkoitus suoda samat oikeudet kuin maan entisille presidenteille..
Vuonna 2020 Margareta juhli Romaniaan palaamisensa 30-vuotispäivää.
Yksityiselämä.
Vuodesta 1996 lähtien Margareta on ollut naimisissa romanialaisen Radu Dudan kanssa. Parin siviilivihkiminen suoritettiin Sveitsissä Versoix'ssa, Sveitsissä heinäkuussa 1996 Margaretan vanhempien läsnäollessa ja kirkollisia häitä syyskuussa samana vuonna Lausannessa ortodoksisessa kirkossa..
Vuoteen 2011 Margareta kuului virallisesti Hohenzollern-Sigmaringen-hallitsijasukuun, kunnes kuningas Mikael katkaisi perheen suhteet sukuun.
Kunnianosoituksia.
Margaretalle on myönnetty seuraavat kunnianosoitukset. Romanialaiset ritarikuntien jäsenyydet perustuvat hänen asemaansa kruunun hoitajana: 
Lisäksi Margaretalle on myönnetty Kansainvälisen olympiakomitean kultainen Olympic Order -tunnustus vuonna 2015.
Áile Jávo

Áile Jávo (s. 4. tammikuuta 1978) on norjansaamelainen poliitikko, joka asuu Kaarasjoen kunnassa. Hän on ollut mukana saamelaispolitiikassa 18-vuoden iästä lähtien ja edustaa Norjan saamelaisten valtakunnallista yhdistystä (NSR, Norgga sámiid riikkasearvi). Jávo johti saamelaisjärjestöjen yhteistyöelintä Saamelaisneuvostoa vuosina 2013–2017 ja oli tällöin usein esillä tiedotusvälineissä. Nyttemmin hän työskentelee pääsihteerinä Saamelaisneuvoston sihteeristössä Norjan Kaarasjoella. 
Javo on ollut ehdokkaana Norjan saamelaiskäräjille ainakin vuoden 2013 vaaleissa.
Hanna Kekäläinen

Johanna (Hanna) Kekäläinen (26. elokuuta 1903 Kuopion maalaiskunta – 3. syyskuuta 1964 Kuopio) oli suomalainen yleisurheilija, joka edusti Kuopion Rientoa. Kekäläisen päälaji oli keihäänheitto, mutta hän kilpaili myös muun muassa pikajuoksussa. Kekäläinen oli aikansa parhaita TUL:n naisyleisurheilijoita.
Vuoden 1925 Frankfurtin työläisolympialaisissa Kekäläinen osallistui keihäänheiton ohella 3-otteluun ja 4×100 metrin viestiin. Keihäässä ja 3-ottelussa Kekäläinen ei menestynyt, mutta viestissä TUL:n joukkue sijoittui Saksan työläisurheiluliiton jälkeen toiseksi. Vuonna 1928 Kekäläinen voitti keihäänheiton Moskovan spartakiadeissa tuloksella 30,52. Hän voitti keihäänheiton myös kansainvälisessä kilpailussa Helsingissä 1927 sekä TUL:n mestaruuskilpailuissa 1928.
Kekäläisen ennätys keihäänheitossa oli 33,37, jonka hän heitti vuonna 1925 Helsingissä Eläintarhan kentällä järjestetyissä työläisolympialaisten valintakilpailuissa. Naisten Suomen ennätys oli tuolloin 30,45, mutta Kekäläisen lukemia ei hyväksytty SE-tulokseksi, koska hän oli TUL:n urheilija. Virallinen maailmanennätys oli tuolloin 27,24. 
Kekäläisen kilpaura loppui vuonna 1928, jolloin hänet erotettiin TUL:stä, kun Kekäläinen osallistui Moskovan spartakiadeihin vastoin liiton johdon määräystä. Ammatiltaan hän oli kirjaltaja.
Uffe Harder

Uffe Harder (1930 Kööpenhamina, Tanska – 2002 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen runoilija, koulutukseltaan filosofian kandidaatti.
Harderin runoissa on vaikutteita eurooppalaisesta runon perinteestä. Runot ilmentävät hajoamista, voimattomuutta ja ahdistusta. Hän on kääntänyt espanjankielistä runoutta tanskaksi. Hän oli Tanskan akatemian jäsen 1973–2001.
Historiaa tehdään öisin

Historiaa tehdään öisin (tunnetaan myös nimellä Spy Games )on Ilkka Järvi-Laturin ohjaama toimintaelokuva ja romanttinen komedia vuodelta 1999. Elokuvan päähenkilöinä on Helsingissä asuva pariskunta, josta Harry on CIA:n ja Natasha SVR:n agentti. Harry ja Natasha päätyvät toimimaan toisiaan vastaan tapauksessa, jossa tärkeää tietoa sisältävä videokasetti yritetään viedä Venäjälle.
Elokuva on kuvattu Helsingin Fabianinkadulla,Tähtitorninmäellä, Kaapelitehtaalla, VR:n veturihalleilla, Eiran sairaalassa, Alekanterinkadulla sekä Kirkkomummen Hvitträskissä ja Anjalankoskella.
Kansainvälisen tuotannon päärooleissa nähdään yhdysvaltalainen Bill Pullman ja ranskalainen Irène Jacob, sivurooleissa muun muassa saksalainen Udo Kier, yhdysvaltalainen Bruno Kirby ja ranskalainen André Oumansky. Suomalaisnäyttelijöistä sivurooleissa ovat muun muassa Janne Kinnunen, Linda Zilliacus, Hannu Kivioja, Kari Väänänen, Vesa-Matti Loiri ja Kati Outinen.
Mia Blichfeldt

Mia Blichfeldt (s. 19. elokuuta 1997 Solrødin kunta) on tanskalainen sulkapalloilija.
Blichfeldt on voittanut urallaan kaksi BWF World Tourin kilpailua sekä useita BWF:n haastajatason turnausta. Hänellä on kahdeksan EM-kultaa joukkuekilpailuista sekä yksi henkilökohtainen EM-pronssi vuodelta 2018.
Huhtikuussa 2021 Blichfeldt oli BWF:n naisten kaksinpelirankingin 12., mikä on yhden huonompi kuin hänen uransa paras rankingsijoitus.
Busanan Ongbamrungphan

Busanan Ongbamrungphan (, s. 22. maaliskuuta 1996 Nonthaburi) on thaimaalainen sulkapalloilija.
Ongbamrungphan on kilpaillut vuodesta 2010 lähtien. Ensimmäisen ison turnausvoiton hän saavutti vuonna 2012, kun voitti Malesian avoimen turnauksen. Vuonna 2013 hän voitti Alankomaiden avoimen turnauksen, 2016 Indonesian masters-turnauksen ja 2017 Thaimaan masters-turnauksen. Vuonna 2021 Ongbamrungphan voitti Orleansin masters-turnauksen.
Huhtikuussa 2021 Ongbamrungphan oli BWF:n naisten kaksinpelirankingin 13., ja hänen paras rankingsijoitus on 11.
Gunnar Harding

Gunnar Harding (s. 1940 Sundsvall, Ruotsi) on ruotsalainen runoilija, koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Hän on ollut Samfundet De Nion jäsen vuodesta 1993.
Harding oli "Lyrikvännen"-lehden toimittaja vuodesta 1970. Hän on saanut runoihinsa vaikutteita jazzista ja maalaustaiteesta. Hän on kääntänyt runoja ruotsiksi ja ruotsalaisia runoja englanniksi.
Suomennettuja runoja.
J. K. Ihalaisen suomentamia Hardingin runoja on julkaistu kirjallisuus- ja kulttuurilehti Kirjossa (2003, nro 2).
Vänrikki Stoolin tarinat (vuoden 1939 elokuva)

Vänrikki Stoolin tarinat on John W. Bruniuksen ja Roland af Hällströmin ohjaama suomalais-ruotsalainen sotaelokuva vuodelta 1939. Elokuva perustuu Johan Ludvig Runebergin runoteokseen "Vänrikki Stoolin tarinat" sekä Bruniuksen vuonna 1926 ohjaamaan mykkäelokuvaan "Vänrikki Stoolin tarinat".
Jäger Filmi osti vuonna 1938 Bruniuksen mykkäelokuvan suomalaiset esitysoikeudet tarkoituksenaan tehdä siitä ääniversio. Ääniversiota varten Roland af Hällström uudelleenleikkasi elokuvan ja siihen lisättiin Teuvo Puron lausumat runot sekä Tapio Ilomäen säveltämä musiikki. Elokuva on nykyisin kadonnut lukuun ottamatta sen osaa 8. Lisäksi elokuvan ääniraita on säilynyt magnetofonitallenteena.
Hiekkakoukkuheinä

Hiekkakoukkuheinä ("Tragus racemosus") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, koukkuheinien ("Tragus") sukuun kuuluva kasvilaji.
Hiekkakoukkuheinä on kasvutavaltaan mätästävä heinälaji. Sen lehtilavat ovat 1,5–4 mm leveitä. Kieleke on kalvomainen ja 0,5–1,3 mm pitkä. Hiekkakoukkuheinän kukintona on 1,5–11 cm pitkä, tiivis, tähkää muistuttava röyhy. Tähkylät ovat yksikukkaisia ja tähkylöiden pituus vaihtelee 0,8–6,6 mm väliltä. Tähkylät näyttävät piikikkäiltä, mutta kaleet ovat odattomia ja helpeet vihneettömiä.
Hiekkakoukkuheinä kasvaa luontaisena Euroopassa, Aasiassa ja Afrikassa, mutta nykyisin sitä tavataan myös tulokkaana Pohjois- ja Etelä-Amerikassa.
Kaarlo Mäkinen

Kaarlo Mäkinen -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Albert Ehnberg

Albert Ehnberg (24. heinäkuuta 1870 Helsinki – 14. helmikuuta 1916) oli suomalainen näyttelijä. Ehnberg teki uransa pääosin Turussa, ja hän oli Svenska Inhemska Teaternin tukipylväitä.
Ura.
Ehnbergin vanhemmat olivat sokeritehtaan mestari Fredrik Ehnberg ja Benedicta Gustafsson. Käytyään Helsingin Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulun kurssin hän näytteli jonkin aikaa Ruotsissa Karl Dorellin teatteriseurueessa, minkä jälkeen hän asettui Turkuun. Hän työskenteli Turun ruotsalaisessa teatterissa yli 20 vuotta.
Ehnbergin taiteellinen rekisteri ulottui rakastajista ja salonkimiehistä kansannäytelmien ukkotyyppeihin. "Hänen alallaan oli tuskin mitään rajoja", vuonna 1930 julkaistussa näyttelijämatrikkelissa kirjoitetaan. Ehnbergin roolitehtäviä olivat muun muassa ruhtinas Emmeritz ("Regina von Emmeritz") ja Lorenzo ("Romeo ja Julia").
Ehnberg toimi lyhyen aikaa Svenska Inhemska Teaternin johtajana. Lisäksi hän antoi teatteriopetusta.
Reino Säre

Reino Verner Säre (17. elokuuta 1906 Pori – 21. toukokuuta 1940 Turku) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Säreen äiti oli Sofia Bounett. Hän kävi kansakoulun Porissa ja työskenteli sähköalalla. Näyttelijän uransa Säre aloitti Porin Työväen Teatterissa 1922. Hän siirtyi Viipurin Työväen Teatteriin syksyllä 1930. Työväen Teatteri ja Viipurin Näyttämö yhdistettiin Viipurin Kaupunginteatteriksi 1933, jossa Säre työskenteli vuoteen 1935.
Säreen roolitehtäviä olivat muun muassa Topias ("Nummisuutarit"), Corbaccio ("Volpone"), Engstrand ("Kummittelijoita"), Österman ("Häät Rymättylässä") ja Pekka ("Unelma karjamajalla").
Säre näytteli sivuroolin Roland af Hällströmin draamaelokuvassa "Paimen, piika ja emäntä" (1938).
Frank Harris

Frank Harris (1855 Galwayn kreivikunta, Irlanti – 1931 Nizza, Ranska) oli irlantilaissyntyinen kirjailija ja toimittaja.
Harris muutti 15-vuotiaana Yhdysvaltoihin ja suoritti Kansasin yliopistossa oikeustieteellisen tutkinnon. Vuodesta 1890 hän asui Englannissa ja oli toimittajana Evening Newsissa, Saturday Review'ssa ja Vanity Fairissa. Myöhemmin hän muutti loppuelämäkseen Ranskaan.
Harris kirjoitti Oscar Wilden ja G. B. Shaw'n elämäkerrat ja oli heidän ystävänsä. Wilde-elämäkerta julkaistiin Yhdysvalloissa, sillä brittiläiseen ajatteluun se oli liian suorasukainen. Harrisin omaelämäkerta "Elämäni ja rakkauteni" kiellettiin Britanniassa vuoteen 1968 asti. Hän kirjoitti myös novelleja ja romaaneja.
Jorma Metsävainio

Jorma Veli Mies Metsävainio (alk. Gutzén, 29. elokuuta 1919 Viipuri – 13. marraskuuta 1975) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän näytteli muun muassa Ventti-Villen roolin komediassa "Omena putoaa" ja teki operettien sankari- ja bufforooleja.
Ura.
Metsävainion vanhemmat olivat poliisitarkastaja M. Sven Elis Gunnar Gutzén ja toimittaja Helmi Jutinen. Hän suoritti säveltaiteellisia opintoja 1940-luvulla ja antoi ensikonserttinsa 1943. Metsävainiolla oli näyttelijänkiinnitys Turun Työväen Teatteriin 1944–1945, mitä seurasi Joensuun Teatteri 1945–1946, Kymin Työväen Teatteri 1946–1947, Rauman Kaupunginteatteri 1947–1949 ja kuuluisa Punainen Mylly vuodesta 1949.
Metsävainion roolitehtäviä olivat muun muassa Ventti-Villen osa Mika Waltarin komediassa "Omena putoaa", Martti Modigin osa Jalmari Finnen komediassa "Pitkäjärveläiset" ja Fredin osa Jean-Paul Sartren näytelmässä "Kunniallinen portto".
Jorma Metsävainiolta julkaistiin tanssimusiikkia edustava savikiekko "Hurmalan häät elokuvasta Savotan Sanni" vuonna 1951. Sen b-puolena on "Laulajan tie". Metsävainio käytti säveltaiteessa pseudonyymiä Jorma Metsi.
Metsävainio näytteli sivuroolin kahdessa suomalaisessa komediaelokuvassa: "Helunan häämatka" (1955) ja "Tyttö tuli taloon" (1956).
Lintumies (elokuva)

Lintumies on Seppo Putkisen ohjaama suomalainen elämäkertaelokuva vuodelta 1978. Elokuva perustuu Seppo Lappalaisen näytelmään "Lintumies. Polvijärveläinen kansantarina". Elokuva kertoo Polvijärvellä asuvasta Aatami Vallijus -nimisestä sepästä, joka näkee Pietarin matkallaan lentokoneen ja vaikuttuneena näkemästään päättää rakentaa sellaisen myös itse.
Daniel Arzani

Daniel Arzani (s. 4. tammikuuta 1999 Khorramabad) on australialainen jalkapalloilija pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Arzani edustaa Valioliigassa pelaavaa Manchester Cityä, mutta on lainalla Tanskan Superliigassa pelaavassa Aarhus GF:ssä. Hän on edustanut Australian jalkapallomaajoukkuetta vuodesta 2018.
Fatima Sana Shaikh

Fatima Sana Shaikh (s. 11. tammikuuta 1992 Hyderabad, Andhra Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan työstään hindinkielisissä elokuvissa ja televisiossa. Fatima esiintyi lapsinäyttelijänä elokuvissa, kuten "Chachi 420" ja "One 2 Ka 4". Vuosia myöhemmin hän näytteli Zoyaa draamaelokuvassa "Tahaan", joka sai "The German Star of India Award" -palkinnon "Bollywood and Beyond" -festivaalilla Stuttgartissa Saksassa vuonna 2009. Vuonna 2016 hän näytteli intialaista vapaapainijaa, Geeta Phogatia urheiludraamaelokuvassa "Dangal", joka esitettiin Pekingin kansainvälisillä elokuvajuhlilla ja toisilla BRICS-elokuvajuhlilla. Hän näytteli Zafira Baigia, soturi-jousimies thugia eeppisessä toiminnallisessa seikkailuelokuvassa, "Thugs of Hindostan". Seuraaviin elokuviin kuuluivat Netflix-julkaisut "Ludo" ja "Ajeeb Daastaans". Shaikh esiintyy hindinkielisessä uudelleenfilmatisoinnissa tamilinkielisestä elokuvasta "Aruvi".
Varhainen elämä.
Fatima Sana Shaikh syntyi Hyderabadissa ja kasvoi Mumbaissa. Hänen äitinsä, Raj Tabassum, on kotoisin Srinagarista, ja hänen isänsä, Vipin Sharma, on kotoisin Jammusta. "The Quintin" haastattelussa hän totesi, että vaikka hänen isänsä oli hindu ja äitinsä oli muslimi, Shaikh tunnustautuu ateistiksi.
Doosan Bears

Doosan Bears () on eteläkorealainen ammattilaisbaseballjoukkue joka kilpailee KBO Leaguessa. Joukkueen kotikaupunki on Soul ja se pelaa kotiottelunsa Jamsilin baseballstadionilla, jonka se jakaa LG Twinsin kanssa. Joukkue on voittanut Korean Series mestaruuden kuusi kertaa.
Merisairas

Merisairas on Veikko Aaltosen ohjaama suomalais-ruotsalais-ranskalainen draama- ja jännityselokuva vuodelta 1996. 
Elokuvassa rahtialus Pandora kuljettaa myrkkylastia ympäristöaktivistien lähestyessä sitä veneellä. Rahtialuksen ylikonemestari ampuu laukauksen kohti aktivistien venettä, jonka seurauksena vene räjähtää. Yksi aktivisteista, Elene, jää eloon ja syyttää laivan kapteenia murhasta. Kapteeni yrittää päästä eroon aluksella olevasta lastista, mutta perämies Jensen vastustaa hänen suunnitelmiaan.
Rautajodidi

Rautajodidi voi viitata ainakin seuraaviin yhdisteisiin:
Rautabromidi

Rautabromidi voi viitata ainakin seuraaviin yhdisteisiin:
Dyynivasuheinä

Dyynivasuheinä ("Muhlenbergia sericea") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, vasuheinien ("Muhlenbergia") sukuun kuuluva kasvilaji. Dyynivasuheinä muistuttaa paljolti "Muhlenbergia capillaris" -lajia, jonka muunnokseksi dyynivasuheinä on myös joskus luokiteltu. Dyynivasuheinä ja "Muhlenbergia capillaris" eroavat kuitenkin toisistaan sisäkaleiden otien ja ulkohelpeiden vihneiden pituuden sekä kasvupaikkojen ja levinneisyysalueen laajuuden perusteella.
Dyynivasuheinä on monivuotinen ja mätästävä heinälaji. Sen tunnusmerkkejä ovat pitkät lehtilavat, pitkäotaiset sisäkaleet sekä pitkävihneiset ulkohelpeet. Dyynivasuheinän lehtilapojen pituus voi olla 35–100 cm. Sisäkaleissa olevat odat ovat 2–25 mm pitkiä ja ulkohelpeissä olevat vihneet 8–35 mm pitkiä. Dyynivasuheinän odat ja vihneet ovat pidempiä kuin "Muhlenbergia capillaris" -lajilla.
Dyynivasuheinä kasvaa luonnossa Yhdysvaltojen kaakkoisrannikolla Teksasista Pohjois-Carolinaan. Dyynivasuheinää tavataan rannikon edustan saarilla sekä rannikon metsiköissä.
Sami Savolainen

Sami Savolainen on suomalainen laulaja, kitaristi, säveltäjä ja sanoittaja, jonka musiikkia on julkaistu 24 eri levy-yhtiön/julkaisijan kautta.
Yhtyeitä, joilta Savolaisen tuotantoa on julkaistu, poislukien omakustanteet:
Vuonna 2021 julkaistiin Savolaisen omaa nimeä kantava debyyttialbumi, jota seurasi 2022 ilmestynyt julkaisu. Savolainen aloitti soolouransa englanninkielisellä musiikilla, joka sittemmin vaihtui suomenkieliseen rockabilly/pop/psychobilly musiikkiin.
Beiwen Zhang

Beiwen Zhang (, s. 12. heinäkuuta 1990 Anshan, Kiina) on yhdysvaltalainen sulkapalloilija.
Zhang on syntynyt Kiinassa, mutta muutti Singaporeen 13-vuotiaana. Vuodesta 2013 lähtien hän on edustanut Yhdysvaltoja.
Zhang kilpaili ensimmäistä kertaa BWF:n alaisessa turnauksessa vuonna 2004. Ensimmäinen suurempi turnausmenestys tuli vuonna 2007, kun hän oli Kroatian avoimessa turnauksessa naisten nelinpelissä toinen Gu Juanin kanssa. Vuonna 2008 hän oli Vietnamin avoimen turnauksen naisten kaksinpelissä toinen. Ensimmäiset turnausvoittonsa hän saavutti vuonna 2013, kun hän voitti Sveitsin, Yhdysvaltojen ja Walesin kansainvälisen turnauksen kaksinpelin, Yhdysvaltojen kansainvälisen turnauksen nelinpelin ja Irlannin avoimen turnauksen kaksinpelin. Vuonna 2014 hän voitti Perun kansainvälisen turnauksen, Brasilian Grand Prix'n ja Alankomaiden avoimen turnauksen, kaikki kaksinpelissä. Vuonna 2015 Zhang voitti Yhdysvaltain kansainvälisen turnauksen. Vuonna 2016 hän voitti Alankomaiden avoimen turnauksen kaksinpelin sekä Yonex/K &amp; D Graphics International Challengen kaksin- ja nelinpelin. Vuonna 2017 hän voitti jälleen Alankomaiden avoimen turnauksen kaksinpelin ja vuonna 2018 Intian avoimen turnauksen kaksinpelin.
Huhtikuussa 2021 Zhang oli BWF:n naisten kaksinpelirankingin 14. Hänen paras sijoituksensa on 9.
Sayaka Takahashi

Sayaka Takahashi (, s. 29. heinäkuuta 1992 on japanilainen sulkapalloilija.
Takahashi on kilpaillut vuodesta 2009 lähtien, jolloin osallistui Osakan kansainväliseen turnaukseen. Ensimmäiset turnausvoittonsa hän saavutti vuonna 2012, jolloin hän voitti Itävallan, Osakan, Malediivien ja Skotlannin kansainvälisen haastajaturnauksen. Vuonna 2013 hän voitti Australian avoimen turnauksen sekä oli kolmas Aasian-mestaruuskilpailujen kaksinpelissä. Vuonna 2014 Takahashi voitti Saksan avoimen turnauksen kaksinpelin sekä oli jälleen kolmas Aasian-mestaruuskilpailujen kaksinpelissä. Vuonna 2015 Takahashi voitti Portugalin ja Osakan kansainvälisen turnauksen. Vuonna 2016 ainoa turnausvoitto oli Malesian kansainvälisen haastajaturnauksen voitto. Vuonna 2017 hän voitti Portugalin kansainvälisen turnauksen, Osakan kansainvälisen haastajaturnauksen sekä Vietnamin avoimen turnauksen. Vuonna 2018 Takahashi voitti Sveitsin, Singaporen ja Uuden-Seelannin avoimen turnauksen sekä Akitan masters-turnauksen.
Huhtikuussa 2021 Takahashi oli BWF:n naisten kaksinpelirankingin 15. Hänen uransa paras rankingsijotus on 10.
Heksyylikanelialdehydi

Heksyylikanelialdehydi (C15H20O) eli heksyylikinnamaali tai heksyylisinnamaali on tyydyttymättömiin ja aromaattisiin aldehydeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hajusteissa tuomaan niihin kukkaistuoksua.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa heksyylikanelialdehydi on vaaleankeltaista nestettä, jolla on jasmiinia muistuttava tuoksu. Yhdiste liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, mutta ei veteen. Heksyylikanelialdehydi hapettuu helposti ja sen vuoksi sen joukkoon lisätään hapettumisenestoaineita. Heksyylikanelialdehydi voi aiheuttaa hajusteallergiaa.
Heksyylikanelialdehydiä valmistetaan bentsaldehydin ja oktanaalin välisellä aldolikondensaatiolla. Yhdistettä käytetään jasmiininkaltaisena aineena esimerkiksi hajusteissa, pesuaineissa ja hygieniatuotteissa. Heksyylikanelialdehydistä voidaan valmistaa myös maatalouskemikaaleja ja lääkkeitä.
Nokia 6300 4G

Nokia 6300 4G on HMD Globalin marraskuussa 2020 julkistama ja tammikuussa 2021 julkaisema matkapuhelin, jonka käyttöjärjestelmänä on KaiOS. Puhelimessa on 2,4 tuuman näyttö, 0,3 megapikselin kamera, neljä gigatavua tallennustilaa ja 512 megatavua keskusmuistia. Puhelimessa on muistikorttipaikka, joka tukee enintään 32 gigatavun microSDHC-kortteja. Akun kapasiteetti on 1 500 milliampeerituntia. Puhelimen valmiusaika on verkosta riippuen 25–28 vuorokautta ja puheaika verkosta riippuen 3–8 tuntia.
Nokia 8000 4G

Nokia 8000 4G on HMD Globalin marraskuussa 2020 julkistama ja tammikuussa 2021 julkaisema matkapuhelin. Puhelimessa on 2,8 tuuman näyttö, kahden megapikselin kamera, neljä gigatavua tallennustilaa ja 512 megatavua keskusmuistia. Käyttöjärjestelmänä on KaiOS. Akun kapasiteetti on 1 500 milliampeerituntia. Puhelimen valmiusaika on verkosta riippuen 25–28 vuorokautta ja puheaika verkosta riippuen 3–9 tuntia.
Sung Ji-hyun

Sung Ji-hyun (, s. 29. heinäkuuta 1991 Soul on eteläkorealainen sulkapalloilija ja Aasian-mestari.
Sung on kilpaillut vuodesta 2007 lähtien. Ensimmäisen turnausvoittonsa hän saavutti vuonna 2011, kun hän voitti Taipein avoimen turnauksen sekä Etelä-Koren Grand Prix'n. Vuonna 2012 hän voitti Korean Grand Prix'n kaksinpelin. Vuonna 2013 Sung voitti Etelä-Korean ja Taiwanin avoimen turnauksen. Vuonna 2014 Sung saavutti uransa ensimmäisen arvokisamitalin, kun hän voitti Aasian-mestaruuden kaksinpelissä. Lisäksi hän voitti jälleen Taiwanin avoimen turnauksen. Vuonna 2015 hän voitti Thaimaan, Korean ja Saksan avoimen turnauksen. Lisäksi hän saavutti uransa ensimmäisen MM-mitalin, kun oli kolmas Jakartan MM-kilpailujen kaksinpelissä. Vuonna 2016 Sung oli kolmas AM-kilpailujen kaksinpelissä. Lisäksi hän voitti Syed Modin kansainvälisen turnauksen, Uuden-Seelannin avoimen turnauksen sekä Etelä-Korean mestaruuden. Vuonna 2018 hän saavutti AM-pronssia kaksinpelistä. Vuonna 2019 Sung voitti Taiwanin avoimen turnauksen kaksinpelin.
Huhtikuussa 2021 Sung oli BWF:n naisten kaksinpelirankingin 16. Hänen uransa paras rankingsijoitus on toinen.
Anton Wilhelm Öller

Anton Wilhelm Öller (8. toukokuuta 1829 Kokkola – 16. tammikuuta 1901 Riihimäki) toimi Riihimäen ensimmäisenä asemapäällikkönä 1862–1901. Hän oli suorittanut insinööritutkinnon Tukholmassa. Ennen asemapäällikön tointa A. W. Öller työskenteli rautateillä vuodesta 1857 alkaen nivellöörinä / vaakamestarina, . A. W. Öller oli aktiivinen Riihimäen kehittäjä, Yksi merkittävä tulos siitä oli Rautatien kansakoulun perustaminen 1879. Lisäksi hän rakennutti – ja oli itsekin mukana rakennustöissä – aseman viereen puiston siinä olleen rämeikön tilalle. A. W. Öller kuoli 71-vuotiaana virassa ollessaan. 
Riihimäellä on Öllerinkatu veturitallien ja kirkon välissä.
Anjuman Ara Begum

Anjuman Ara Begum (11. tammikuuta 1942 – 29. toukokuuta 2004) oli bangladeshilainen laulaja. Hänet tunnettiin erityisesti radiolaulajana, sekä elokuvien ääniraidoilla. Laulunsa hän lauloi bengaliksi ja urduksi. 
Elämäkerta.
Anjuman Ara Begum syntyi nykyisen Bangladeshin Bograssa 11. tammikuuta 1942. Begum oli perheen nuorin lapsi. Hänellä oli kaksi veljeä ja viisi siskoa. Pakistanin armeija pidätti ja surmasi perheen isän Kasiruddin Talukderin Bangladeshin itsenäisyyssodan aikana. Perhe oli hyvin koulutettu ja Begum itse opiskeli sosiologian laitoksella Dhakan yliopistossa.
Myös Begumin kaksi siskoa olivat laulajia. Hän itse teki debyyttinsä laulajana radiossa vuonna 1958 ja tuli nopeasti hyvin suosituksi. Radio oli noihin aikoihin Bangladeshin yleisin joukkotiedotusväline. Begumia pidettiin yhtenä Itä-Pakistanin eli nykyisen Bangladeshin musiikin kulta-ajan pioneereista. Radiouransa huipulla hän saattoi esiintyä samana päivänä aamu-, päivä-, ilta- ja yöohjelmassa. Niiden lisäksi hän teki lavaesiintymisiä. Menestystä radiossa seurasivat työt elokuvien parissa. Begum lauloi useiden eri elokuvien ääniraidoilla. Erityisen suosituksi nousi urduksi laulettu "Chandni bheegi bhieegi hawa na jani tum kaha". Begum lauloi myös bengaliksi. Hänen tunnettuja bengalilaisia laulujaan olivat esimerkiksi "Tumi Ashbe Boley", "Akasher Hatey", "Chadni", "Shathi Ronger", "Key biro- her prantoray" ja "Sathti ronger majhey aami mil khunje na pai".
Tehtyään hadž-matkan Mekkaan Begumista tuli hyvin uskonnollinen. Hän alkoi tämän takia vähitellen kieltäytyä uusista työtarjouksista laulajana. Viimeisinä vuosinaan hän kärsi heikosta terveydestä. Lopulta hän kuoli keuhkokuumeeseen Bangladesh Medical College Hospitalissa Dhakassa 29. toukokuuta 2004. 
Uransa aikana hän oli saanut useita virallisia tunnustuksia, kuten Bangladeshin siviiliansiomerkin Ekushey Padakin.
Kainuun Ärjy

Kainuun Ärjy on kajaanilainen urheiluseura. Seuralla on 2020-luvulla toimintaa naisten ja miesten salibandyssä sekä miesten jalkapallossa.
Seuran historia.
Seura on perustettu vuonna 1923. Sen alkuperäinen nimi oli Kajaanin Ärjy, ja seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Jalmari Id. Alkuun urheilulajeina olivat pesäpallo, jalkapallo, voimistelu ja yleisurheilu. Viimeisimmässä tuli menestystä SM-tasollakin, kun kesällä 1924 Ärjyn Hubert Haukia saavutti korkeushypyssä hopeaa Urho Kekkosen jälkeen.
2000-luku.
Kainuun Ärjyn toiminta käynnistettiin uudelleen vuonna 2003. Kaudella 2016–2017 Ärjy osallistui Salibandyliiton alaiseen sarjaan. Vuonna 2021 salibandyssä seuralla on miesten ykkös- ja kakkosjoukkue sekä naisten joukkue. Helmikuussa 2021 seura ilmoitti joukkueensa jalkapallon Pohjois-Suomen Vitosen Oulu-Kainuu-lohkoon. Syyskuussa 2021 Kainuun Ärjy varmisti nousun kauden 2022 Neloseen.
Kim Ga-eun

Kim Ga-eun (, s. 7. helmikuuta 1998 Gyeonggi-do) on eteläkorealainen sulkapalloilija.
Kim on kilpaillut vuodesta 2015, jolloin osallistui Jeonjun Masters-turnaukseen. Tätä ennen hän kilpaili nuorten kilpailuissa. Ensimmäisen aikuisten turnausvoiton Kim saavutti vuonna 2018, kun hän voitti Hyderabadin avoimen turnauksen kaksinpelin. Vuonna 2019 hän voitti Kiinan Masters-turnauksen.
Huhtikuussa 2021 Kim oli BWF:n naisten kaksinpelirankingin 18. Hänen uransa paras sijoitus on 15.
Jevgenija Kosetskaja

Jevgenija Andrejevna Kosetskaja (, s. 16. joulukuuta 1994 Tšeljabinsk) on venäläinen sulkapalloilija.
Kosetskaja on kilpaillut vuodesta 2008 lähtien. Ensimmäisen turnausvoittonsa hän saavutti nelinpelissä, kun hän voitti Kyproksen kansainvälisen turnauksen. Vuonna 2012 hän voitti Babolat Kharkovin kansainvälisen turnauksen kaksinpelin. Vuonna 2014 Kosetskaja voitti Viron kansainvälisen turnauksen kaksinpelin sekä samana vuonna nelinpelissä White Nights -kilpailun sekä Bahrainin kansainvälisen haastajaturnauksen. Vuonna 2015 hän voitti nelinpelissä Suomen avoimen turnauksen, White Nightsin ja Kazakstanin kansainvälisen turnauksen. Viimeisimmässä turnauksessa hän voitti myös nelinpelin. Vuonna 2016 hän voitti Itävallan avoimen turnauksen naisten nelinpelin, Etelä-Afrikan kansainvälisen turnauksen sekanelinpelin ja kaksinpelin, Botswanan kansainvälisen turnauksen sekanelinpelin ja kaksinpelin. Vuonna 2017 Kosetskaja voitti White Nightsin kaksinpelin ja Venäjän Grand Prix’n kaksinpelin. Vuonna 2018 hän saavutti EM-hopeaa kaksinpelissä. Vuonna 2019 hän voitti White Nightsin kaksinpelin.
Huhtikuussa 2021 Kosetskaja oli BWF:n naisten kaksinpelirankingin 21., joka on yhden huonompi kuin hänen uransa paras sijoitus.
Zohra Begum Kazi

Zohra Begum Kazi (; 12. lokakuuta 1912 – 7. marraskuuta 2007) oli bangladeshilainen lääkäri. Hänet tunnettiin esimerkiksi ensimmäisenä bengalilaisena naislääkärinä. Uransa johdosta hän sai useita tunnustuksia valtiolta.
Elämäkerta.
Zohra Begum Kazi syntyi nykyisessä Rajnangaonissa Intiassa ja tuolloisessa Brittiläisessä Intiassa 12. lokakuuta 1912. Hänen sukunsa oli kotoisin Bengalista. Bengalin kielen lisäksi hän puhui hindiä, urdua ja arabiaa. Valmistuttuaan toisen asteen opinnoistaan hän pääsi opiskelemaan Aligarhin yliopistolle. Menestyttyään opinnoissaan hän sai palkintona ensimmäisenä musliminaisena yliopiston apurahan jatko-opiskeluihin. Vuonna 1935 hän valmistui lääketieteen opinnoista Lady Hardinge Medical Collegesta. College oli ensimmäinen naisten lääketieteellinen college Aasiassa. Myös hänen siskostaan Shirin Kazista tuli lääkäri.
Kazi aloitti uransa lääkärinä gynekologina Sebashramilla. Sebashram oli Mahatma Gandhin perustama hyväntekeväisyysjärjestö, joka tarjosi terveydenhoidon palveluja Intian köyhille. Myöhemmin hän työskenteli sairaaloilla eri puolilla silloista Brittiläistä Intiaa. Intian jaon yhteydessä vuonna 1947 hän muutti uuteen Itä-Pakistaniin ja meni naimisiin Razuuddin Bhuiyanin kanssa. Vuonna 1949 hän sai työtarjouksen Dhaka Medical Collegelta. Hän oli tuolloin laitoksen ainut bengalilainen muslimilääkäri. Sittemmin hän oli perustamassa sen obstetriikan ja gyneologian laitosta. Myöhemmin hänestä tuli gyneologian laitoksen johtaja. Pakistanissa hänelle myönnettiin tunnustuksena työstään terveydenhuollon hyväksi siviiliansiomerkki Tamgha-e-Pakistan. Terveydenhuollon lisäksi Kazi vaikutti bengalin kieliliikkeessä ja Bangladeshin sittemmin itsenäistyttyä Pakistanista hän sai valtion tunnustuksen Begum Rokeya Padak (2002) ja siviiliansiomerkin Ekushay Padak (2008).
Zohra Begum Kazi kuoli 7. marraskuuta 2007.
Kauhajoen kansalaisopisto

Kauhajoen kansalaisopisto on Kauhajoen kaupungin ylläpitämä opisto, jonka toimialueena on Kauhajoki, Isojoki ja Karijoki. Opetusta järjestetään laajasti haja-asutusalueilla. Opistolla on vuosittain noin 2 000 opiskelijaa ja lähes 300 kurssia. Opiston toiminta perustuu lakiin vapaasta sivistystyöstä.
Kauhajoen kansalaisopisto tarjoaa opetusta mm. seuraavissa aiheista:
Kauhajoen kansalaiopisto on perustettu 1964.
Morgan Johansson

Tomas "Morgan" Johansson (s. 14. toukokuuta 1970 Höganäs, Ruotsi) on ruotsalainen sosialidemokraattisen puolueen poliitikko ja entinen oikeusministeri ja sisäministeri. Oikeusministerinä hän toimi 2014–2022 ja sisäministerinä 2017–2019 sekä 2021–2022.
Hän on aiemmin toiminut myös kansanterveysministerinä 2002–2006 sekä maahanmuuttoministerinä 2014–2017 ja 2019–2021.
Olav H. Hauge

Olav Håkonson Hauge (18. elokuuta 1908 Ulvik, Norja – 23. toukokuuta 1994 Ulvik, Norja) oli norjalainen runoilija. Hän käytti runoissaan aluksi murteellista symbolistista tyyliä mutta siirtyi myöhemmin arkisempaan tyyliin. Metriikka on sekä muinaisnorjalaista että klassista, joihin hän yhdistää modernimpia tehokeinoja, myös japanilaista haikua.
Suomennettuja runoja.
Pekka Särkiniemen suomentamia Haugen runoja on julkaistu "Parnassossa" (1999; nro 2)
Buthaina Shabaan

Buthaina Shaaban (; s. 1953) on entinen Syyria presidentti Bašar al-Assadin medianeuvonantaja ja hallinnon tiedottaja. Jälkimmäisenä hän on profiloitunut etenkin Syyrian sisällissodan alettua vuonna 2011. Shaaban on toisaalta tehnyt useita julkaisuija feminismistä Lähi-idässä ja hän on ollut ennen sotaa myös ehdokkaana Nobel-palkinnon saajaksi.
Elämäkerta.
Buthaina Shaaban syntyi Syyrian Homsin maakunnassa al-Massoudiahin pikkukaupungissa. vuonna 1953. Opettajaperheeseen syntynyt Shaaban menestyi opinnoissaan. Vuonna 1971 hänet palkittiin Syyrian parhaana lukiolaisena. Palkinnon luovutti maan tuolloinne presidentti Hafiz al-Assad. Shaaban pääsi opiskelemaan Damaskoksen yliopistoon, jossa hän opiskeli laitoksen ensimmäisenä naisena englantia. Hän jatkoi opintojaan Isossa-Britanniassa Warwickin yliopistossa. Opintojensa jälkeen hän toimi pari vuotta opettajana Algeriassa ja muutti lopulta takaisin Syyriaan toimien professorina Damaskoksen yliopistossa.
Shaaban oli liittynyt jo nuorena Syyrian hallitsevaan Baath-puolueeseen. Tämä ja hänen opintomenestyksensä kiinnitti maan johdon huomion. Presidentti Hafiz al-Assad palkkasi hänet tulkiksi tapaamisiinsa. Vuosina 1993–2003 hän oli presidentin virallinen tulkki palvellen Hafiz al-Assadin kuoltua tämän poikaa ja seuraajaa Bašar al-Assadia. Vuonna 1988 hänestä tuli myös ulkoministeri Farouq al-Sharaan neuvonantaja ja al-Sharaa nousi edelleen myöhemmin Syyrian varapresidentiksi. Shaabanista tuli vuonna 2008 Bašar al-Assadin politiikka- ja medianeuvonantaja ministerin asemassa. Shabaan kirjoitti myös useita julkaisuja feminismistä Lähi-idässä. Etenkin ennen Syyrian sisällissotaa häntä pidettiin varsin arvostettuna oppineena. Hän oli jopa ehdolla Nobel-palkinnon saajaksi ja hänestä kertova dokumenttielokuva "Woman" vuodelta 2008 voitti Beverly Hills Film Festival -elokuvajuhlan "Golden Palm" -palkinnon.
Shaabanin maine ulkomailla muuttui vuonna 2011 syttyneen Syyrian sisällissodan myötä, jolloin hän tuli tunnetuksi hallinnon tiedottajana. Sodan syttymisen jälkeen Shabaan on asetettu Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin pakotelistoille.
Bašar al-Assadin hallinto Syyriassa romahti joulukuussa 2024. Libanonin viranomaisten mukaan Shabaan ylitti maan rajan laittomasti samassa kuussa ja lähti maasta Beirutin lentoasemalta.
Timo Saario

Timo Matti Saario (s. 6. lokakuuta 1961 Helsinki) on suomalainen kanttori, urkuri ja kuoronjohtaja. Saario on Lohjan seurakunnan johtava kanttori ja johtaa seurakunnassa Lohjan kirkkokuoroa, Laurin Laulajia ja mieskuoro Laurin Miehiä. Lisäksi Saario on mukana mieskvartetti Kirkkosälleissä. Saarion ääniala on basso.
Saario on valmistunut Taideyliopiston Sibelius-Akatemiasta. Aiemmin Saario on työskennellyt kanttorina muun muassa Karkkilan seurakunnassa.
Elämäkerta.
Timo Matti Saario syntyi 6. lokakuuta 1961 Helsingissä ja on näyttelijä Esa Saarion ja Anja Saarion ainoa lapsi. Lukiota Saario kävi Töölössä. 1970-luvulla Nummen seurakunnan entinen kanttori Kaija Eerola opetti Saariolle urkujen soittoa ja 70-luvun loppupuolella Saario sijaistikin aika ajoin Eerolaa. Saario tapasi tulevan puolisonsa Ulla Ehon (myöhempi Eho-Saario) molempien opiskellessa Sibelius Akatemiassa, Saario pääaineenaan laulu ja sivuaineena urut. Pari meni myöhemmin naimisiin ja heillä on kaksi lasta. Perhe asuu Siuntiossa.
Vapaa-ajallaan Saario on soittanut pianoa ja laulanut 2. bassoa kvartetti Kark'kisälleissä. Kar'kisällien vuoden kohokohtia olivat jokavuotiset konsertit Karkkilan Karkkila-salissa, jonne saapui satoja ihmisiä kuulemaan naapurikunnista, sekä ympäri Uuttamaata. Konserteissa esiintyi usein myös Saarion isä Esa Saario. Timo Saario on äänittänyt Kark'kisällien kanssa CD-levyjä. Urkujen ja pianon lisäksi Saario soittaa myös harmonikkaa.
Kanttorina ja kuoronjohtajana.
Saario aloitti kanttorin uransa Karkkilan seurakunnassa. Tätä ennen Saario oli lyhyesti toiminut kanttorina muun muassa Tammisaaressa. Vuonna 2005 Saario valittiin Lohjan seurakunnan johtavaksi kanttoriksi.
Timo Saario on vuodesta 2005 toiminut Lohjan kirkkokuoron taiteellisena johtajana. Lohjan kirkkokuoro ry on yksi Suomen vanhimmista kirkkokuoroista. Tämän lisäksi Saario johtaa Laurin Laulajat -kuoroa, sekä mieskuoro Laurin Miehiä. Molemmat kuorot esiintyvät säännöllisesti kirkkokuoron ohella jumalanpalveluksissa, sekä seurakunnan tapahtumissa ja omissa konserteissaan.
Omien kuorojen lisäksi Saario on yli 30 vuotta säestänyt vaimonsa Eho-Saarion johtamaa Vihdin seurakunnan Tyttökuoro Pirittoja kuoron konserteissa, CD-levyillä ja kuoron matkoilla kotimaassa ja ulkomailla. Saario on myös tehnyt Piritoille paljon sovituksia. Tämän lisäksi kanttoripari on usein myös järjestänyt pääsymaksuttomia urkukonsertteja ja kirkkokonsertteja niin Vihdissä, kuin Lohjallakin. Kanttoriparin konsertit ovat usein tuoneet kirkkoihin satojen ihmisten kuulijakunnan. Saario järjesti ilmaisen kirkkokonsertin Lohjan Pyhän Laurin kirkossa 50-vuotissyntymäpäivänsä kunniaksi syksyllä 2011. Konsetissa esiintyi kaikki Saarion itsensä lisäksi kaikki Saarion johtamat kuorot, sekä kvartetti Kirkkosällit. Konsertissa pelkästään esiintyjiä oli yhteensä yli 200.
Timo Saario on kanttorina myös Lohjan seurakunnan ruotsinkielisessä toiminnassa niin Virkkalan kuin Pyhän Laurin kirkoissa.
Espoon hiippakunta on myöntänyt Saariolle Director Cantus arvonimen. Tämän lisäksi Saariolle on myönnetty muun muassa Suomen Rintamaveteraaniliiton hopeinen plaketti.
Hélène de Mandrot

Hélène de Mandrot, syntyjään Revilliod de Muralt (27. marraskuuta 1867 Geneve - 26. joulukuuta 1948 Toulon) oli sveitsiläinen taiteilija, mesenaatti ja modernin taiteen ja arkkitehtuurin tukija.
Hélène Revilliod de Muralt syntyi rikkaan yläluokkaisen perheen tyttäreksi. Isä oli pankkiiri ja taidekeräilijä ja äiti oli aatelinen. Perhe kuului älylliseen, kultturelliin ja taloudelliseen huippuun omana aikanaan. Tytär pääsi opiskelemaan maalaustaidetta Pariisiin Académie Julianin taidekouluun. Hänen opettajansa oli William-Adolphe Bouguereau.
Vuonna 1906 Revilliod de Muralt solmi avioliiton yrittäjä Henry de Mandrot'n kanssa. Aviopari oli mukana perustamassa Société du Musée romandia, joka tuki taidemaalareita ja kirjailijoita.
De Mandrot järjesti Sveitsin ensimmäisen modernin arkkitehtuurin kongressin vuonna 1928. Tilaisuudessa hän tapasi arkkitehti Le Corbusierin ja tilasi tältä huvilan. Tuloksena oli L-kirjaimen muotoinen huvila Villa l'Artaude jota ympäröi puutarha. Huvila sijaitsee Le Pradet'n kunnassa, Provence-Alpit-Rivieran alueella Ranskassa. De Mandrot muutti siihen vuonna 1931. Rakennus on vuonna 1987 luokilteltu merkittäväksi arkkitehtuurin muistomerkiksi.
Paal-Helge Haugen

Paal-Helge Haugen (s. 26. huhtikuuta 1945 Valle, Norja) on norjalainen kirjailija.
Haugenin dokumentaarista aineistoa hyödyntävä romaani "Anne" (1968) herätti suurta huomiota. Hän on kirjoittanut myös runoja, joissa hän on toisinaan käyttänyt haiku-muotoa.
John Soane

John Soane, alun perin John Soan, (10. syyskuuta 1753 Goring – 20. tammikuuta 1837 Lontoo) oli brittiläinen arkkitehti. Hänet tunnetaan omaperäistä ja kekseliäistä uusklassismia edustaneista rakennuksistaan. Soanea pidetään yhtenä 1800-luvun alkupuolen huomattavimmista Ison-Britannian arkkitehdeista. 
John Soane pääsi vuonna 1768 töihin Lontoon kaupungin kehitystöistä vastanneen arkkitehti George Dance nuoremman toimistoon. Vuonna 1772 Soanista tuli arkkitehti Henry Hollandin apulainen, ja vuodesta 1772 Soane opiskeli myös Royal Academy of Artsissa. Soane sai kuningas Yrjö III:lta matka-apurahan Italiaan vuonna 1778. Apurahan turvin tehdyllä Grand Tourilla Soane tutustui moniin vaikutusvaltaisiin maanmiehiinsä, mikä auttoi häntä saamaan tilauksia.
Kotimaahan palattuaan John Soane saavutti kohtalaista menestystä maalaiskartanojen suunnittelijana kunnes hän sai nimityksen Britannian keskuspankin eli Bank of Englandin pääarkkitehdiksi vuonna 1788. Nimitykseen lienee vaikuttanut se, että Soane tunsi pääministeri William Pitt nuoremman, jonka Kentin kartanoon Soane oli tehnyt laajennuksen. Tätä nimitystä seurasi useita muita valtiollisia virkanimityksiä, ja vuonna 1806 Soane seurasi Dancea Royal Academy of Artsin arkkitehtuurin professorin virassa. Vuonna 1831 Soane aateloitiin.
Soanen arkkitehtonista tyyliä on luonnehdittu pyrkimyksenä vähentää klassiset muotoelementit rakenteen kannalta olennaisiin. Hän käytti suunnitelmissaan usein matalia kupoliholveja ja ylhäältä lankeavaa valoa, ja hän oli taitava sisätilojen järjestelijä. Soanen töistä parhaimpiin kuuluu Bank of Englandin pääkonttorin uudelleenrakentaminen vuosina 1788–1833. Muita merkittäviä rakennuksia ovat Lontoon Dulwich College Picture Gallery (1811–1814) sekä hänen oma talonsa Lontoon Lincoln’s Inn Fieldsissä (1812–1813), joka toimii nykyisin Soanen kotimuseona. Soanen suunnittelemasta laajasta Bank of Englandin pääkonttorista ei ole nykyisin juuri mitään jäljellä 1920–1930-luvuilla tehtyjen muutostöiden jälkeen. Soanen kotimuseo on sen sijaan säilynyt lähes ennallaan, ja se on yksi monimuotoisimmista ja nerokkaimmista sisätiloista, joita on koskaan rakennettu. Soane käytti siellä runsaasti kattoikkunoista lankeavaa valoa ja peilejä. Soanen erikoislaatuinen koti on täynnä antiikin patsaita ja reliefejä sekä hautaesineistöä.
Soane oli myös merkittävä opettaja. Toimiessaan Royal Academy of Artsin professorina hän piti sarjan pikkutarkasti valmisteltuja luentoja. Soane oli opettajana vaativa, laajasti lukenut ja suhtautui arkkitehtuuriin suurella intohimolla.
Sheila Nevins

Sheila Nevins (s. 1939) on yhdysvaltalainen teleivisotuottaja. Hänet tunnetaan etenkin lukuisista dokumenttielokuvista Home Box Officella (HBO). 
Elämäkerta.
Sheila Nevins syntyi Yhdysvaltojen New Yorkissa vuonna 1939. Hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon Barnard Collegella ja ylemmän Yalen yliopistolta opiskeltuaan taidealaa. Hänen uransa alkoi United States Information Servicellä (USIS). USIS:llä Nevins tuotti ja levitti dokumenttielokuvia, joiden aiheena oli amerikkalainen elämäntyyli.
Tehtyään jonkin aikaa dokumentteja ja lastenohjelmia televisiolevitykseen Nevins liittyi vuonna 1979 kaapelitelevisioverkko Home Box Officelle (HBO). HBO:lla Nevinsistä tuli dokumenttielokuvien vastaava, sekä sittemmin myös HBO:n ja Cinemaxin alkuperäisohjelmien varatoimitusjohtaja. HBO:n dokumenttielokuvien parissa Nevins oli mukana yli 1 200 dokumenttielokuvan tuotannossa, niiden joukossa esimerkiksi skientologiasta kertova "Going Clear" ja Edward Snowdenista kertova "Citizenfour", Harvey Milkistä kertova "The Times of Harvey Milk" ja Münchenin verilöylystä kesäolympialaisissa 1972 kertova "One Day in September". Tuotannot voittivat useita Emmy-, Peabody- ja Oscar-palkintoja. Nevins itse sai ensimmäisenä voittajana elämäntyön Emmy-palkinnon. Vuonna 2000 hänet valittiin Cable Hall of Fame-luetteloon. 
Maaliskuussa 2017 Nevins ilmoitti jäävänsä eläkkeelle HBO:lta 38 vuotta kestäneen uran jälkeen. Samana vuonna hän julkaisi omaelämäkerrallisen teoksen "You Don't Look Your Age...And Other Fairy Tales".
Saarimaankylä (Lehtimäki)

Saarimaankylä (tai Saarimaa) on pieni kylä Alajärvellä, entisen Lehtimäen kunnan pohjoisosassa. Saarimaa sijaitsee Peräkylän ja Rantakankaan välissä kantatie 68:n varrella.
Saarimaa kuuluu Pohjois-Lehtimäen kyliin, joita ovat lisäksi myös Rantakangas, Latojoki ja Jaakkola. Pohjois-Lehtimäen alueella on yhteensä 150 asukasta (2007).
Latojoki

Latojoki on kylä Alajärvellä, entisen Lehtimäen kunnan alueella kantatie 68 varrella. Latojoki on Lehtimäen alueen pohjoisin kylä, joka sijaitsee entisen Alajärven ja Lehtimäen välisen kunnanrajan tuntumassa. Myös Soinin raja on lähellä kylää. Alajärveen laskeva Levijoki virtaa kylän lävitse. 
Latojoelta on Alajärven Levijoen kylään 7,5 kilometriä, Lehtimäen Keskikylään 13 kilometriä ja Alajärven keskustaan noin 15 kilometriä. 
Latojoki kuuluu Pohjois-Lehtimäen kyliin, joita on myös Rantakangas, Saarimaa ja Jaakkola. Pohjois-Lehtimäen alueella on kaikkiaan 150 asukasta (2007).
Milja-Maria Saarikoski

Milja-Maria Saarikoski (s. 30. kesäkuuta 1999) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 19 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia ja saanut neljä syöttöpistettä.
Saarikoski on edustanut Naisten Salibandyliigassa Erä III:a kausina 2014–2016, EräViikinkejä kausina 2016–2020, Porvoon Salibandyseuraa kausina 2020–2023 ja nurmijärveläistä SB-Prota kaudesta 2024–2025 alkaen. Hän on pelannut liigan runkosarjassa 179 ottelua, joissa hän on tehnyt 71 maalia ja saanut 64 syöttöpistettä. Pudotuspelejä hänellä on 61, ja niissä hän on tehnyt 11 maalia sekä saanut 18 syöttöpistettä. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuonna 2021 ja saavuttanut SM-hopeaa vuonna 2022 sekä SM-pronssia vuosina 2018 ja 2023. Hän pelasi kauden 2023–2024 Divarissa helsinkiläisseura Jokereissa.
Milja Saarikosken isä Sami Saarikoski on toiminut pitkään salibandyvalmentajana.
Jaakkolankylä (Lehtimäki)

Jaakkolankylä (tai Jaakkola) on kylä Alajärvellä, entisen Lehtimäen kunnan alueella. Kylän naapureita on Länsikylä ja Saarimaa etelässä, Rantakangas idässä, sekä Latojoki koillisessa.
Jaakkolankylä kuuluu Pohjois-Lehtimäen kyliin, joita ovat myös naapurikylät Rantakangas, Saarimaa ja Latojoki. Pohjois-Lehtimäen kylissä on yhteensä 150 asukasta (2007).
Vesistö.
Jaakkolankylässä sijaitsevat Räyrinkijärvet (Iso-Räyrinki ja Vähä-Räyrinki) joiden epäillään syntyneen samasta meteoriitista kuin Lappajärvi. Tällöin nämä Räyrinkijärvet olisivat Lappajärven sivukraatereita.
Niin Iso-Räyringin kuin Vähä-Räyringinkin rannoilla on paljon vapaa-ajan asuntoja.
Lea Nikel

Lea Nikel (1918 – 2005) oli israelilainen abstrakti taiteilija.
Elämäkerta.
Lea Nikel syntyi nykyisen Ukrainan Žytomyrissä vuonna 1918. Hänen vanhempansa olivat Bat Sheva ja Haim Nikelshperg. Lean ollessa 2-vuotias perhe muutti Palestiinaan kotiseutunsa pogromien takia. 
Nikelillä ei ollut varsinaista taiteellista koulutusta. Häntä voidaankin pitää itseoppineena taiteilijana. Hän opiskeli jonkin aikaa taiteilija Haim Gliksbergin kanssa ja vietti myös aikaa Yehezkel Streichmanin ja Avigdor Stematskyn taiteilijastudioilla. Tätä kautta Nikel kiinnostui nykytaiteesta. Nykytaiteeseen syventyäkseen Nikel muutti Pariisiin vuonna 1951. Hän vieraili kaupungin taidemuseoissa ja ihastui paikalliseen kulttuuriympäristöön. Pariisissa Nikel alkoi myös käyttää abstraktia tyyliä. Hän oli Pariisissa vuoteen 1961 ja kierteli sen jälkeen New Yorkissa ja Roomassa. Vuonna 1979 hän palasi Israeliin, jossa hän asui useilla eri paikkakunnilla, kuten Kidronin mošavalla. Nikel piti itseään kuitenkin ennen kaikkea telavivilaisena.
Nikelin abtrakti tyyli herätti joissakin taidepiireissä kritiikkiä. Israelissa tyyli ei ollut kovin yleinen. Hänen töidensä päätyökalu oli värin käyttö. Vielä 1990-luvulla hänen töitään esiteltiin monissa uusissa Israelin taidegallerioissa. Viimeisinä vuosinaan Nikel kärsi terveysongelmista. Hän jatkoi kuitenkin edelleen taiteen luomista. Nikel kuoli vuonna 2005.
Anneli Remes

Anja Anneli Remes (14. helmikuuta 1943 Savonlinna − 29. elokuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen sisustusarkkitehti. Hän työskenteli vuosikymmeniä Juhani Kataisen arkkitehtitoimistossa ja pääsi siellä suunnittelemaan muun muassa Kuopion ja Lapin yliopistojen sekä Helsingin yliopiston Viikin biokeskuksen tiedepuiston sisustusta.
Koulutukseltaan Remes oli kuvaamataidon opettaja taideteollisesta korkeakoulusta, mutta hän ei ikinä työskennellyt siinä ammatissa. Ennen korkeakoulua Remes oli käynyt Savonlinnan tyttölyseon.
Remes tunnettiin Kataisen arkkitehtitoimiston kantavana voimana. Hän paneutui kaikkiin sisustusarkkitehtuurisiin töihinsä erittäin syvällisesti. Remes hyväksyi suvereenisti kaikki työuransa aikana tapahtuneet muutokset. Isoin muutos hänen työuransa aikana oli se, kun siirryttiin lyijykynällä piirtämisestä sähköiseen piirtämiseen. 
Eläkkeelle jäätyään Remes harrasti tanssia, kuntosalilla käymistä, taidenäyttelyitä, elokuvia ja konsertteja.
Remes kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen kotonaan Helsingin Herttoniemessä elokuussa 2020.
Remeksen sisustussuunnittelemia kohteita.
Anneli Remeksen merkittävimpiä sisustussuunnitelemia kohteita:
Uudiskohteet
Peruskorjauskohteet
Lähde: