tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sortenyn laakson luonnonpuisto

Sortenyn laakson luonnonpuisto () on 1 080 hehtaarin suuruinen luonnonpuisto Andorrassa.
Sortenyn laakson luonnonpuistossa esiintyy muun muassa gemssejä, metsäkauriita, murmeleita, näätiä ja villisikoja. Luonnonpuiston alueella tavataan myös yli 700 siemenkasvilajia. UNESCO tunnusti luonnonpuiston biosfäärialueeksi lokakuussa 2020. Sortenyn laakson luonnonpuistossa 2 082 metrin korkeudesta saa alkunsa Sortenyjoki, johon Riu de la Cebollera ja Riu de la Serrera yhdistyvät.
Sortenyn laakson luonnonpuistoon järjestetään erilaisia teemaretkiä ympäri vuoden. Luonnonpuistoon on pääsy läheltä El Serratin kylää. Alueelta pääsee kahteen Andorran korkeimmista kohdista: Pic de l'Estanyóon ja Pic de la Serreraan.
Nuestra Señora del Rosarío (1770)

Nuestra Señora del Rosarío oli Espanjan laivaston vuonna 1770 vesillelaskettu Nuestra Señora del Rosarío -luokan 36-tykkinen fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin 17. kesäkuuta 1770 Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista, missä köli laskettiin telakkanumerolla 27. Alus laskettiin vesille 4. huhtikuuta 1770.
Palvelus.
Marraskuussa 1774 alus lähti Cartagena de Indiasiin ja saapui 9. joulukuuta Havannaan telakalle. Alus lähti 7. elokuuta 1775 Havannasta päällikkönään Francisco de León y Luna Cartagena de Indiasiin, mistä se palasi 2. heinäkuuta 1776 mukanaan aarteita ja erilaisia tarvikkeita. Alus saapui 23. elokuuta 1776 Cádiziin mukanaan 1,3 miljoonaa pesoa ja erilaisia tarvikkeita.
Vuosina 1776-1777 alus oli Genovassa ja Napolissa. Se palautettiin palvelukseen elokuussa 1778 partioimaan fregatti "Santa Bárbaran" kanssa Cabo de São Vicenten ja Cabo de Santa Marian alueilla päällikkönään Baltasar de Sesma y Zaylorda. Se siirrettiin syyskuussa partioimaan Cape Trafalgarin ja Spartelin edustoille, kunnes se liitettiin Algecirasissa Araozin ksebekkidivisioonaan. Joulukuussa alus oli Málagassa.
Alus lähti 23. kesäkuuta 1779 Cádizista Córdoban laivastossa, joka liittyi d'Orvilliersin johtamaan Ranskan laivastoon Englannin kanaalin sotaretkelle. Alus palautettiin palvelukseen 9. heinäkuuta 1780 partioimaan "Santa Gertrudisin" ja "Santa Catalinan" kanssa Gibraltarin edustalla. Se saattoi 30. syyskuuta Algecirasiin vallatun brittiläisen kaapparin.
Alus lähti 29. heinäkuuta 1781 Cartagenasta "Santa Gertrudisin" kanssa liittyäkseen Cádizista Menorcalle purjehtineeseen Morenon laivastoon. Alus oli 1783 reserviin sijoitettuna Cádizissa Pedro Ristirin alaisuudessa.
Vuonna 1789 alus oli Tejadan koelaivueessa päällikkönään Rafael de Orozco y Ruíz. Alus oli 1790 Cádizissa päällikkönään Juan Vicente Yáñez, kunnes se toukokuussa suojasi sotatarvikkeita kuljettaneen saattueen Havannaan. Alus suojasi 3. elokuuta 1790 Havannasta "HMS Winchcombin" kanssa saattueen Cádiziin, jonne se saapui 19. syyskuuta.
Alus partioi 1790-1792 Pohjois-Afrikan rannikolla ja suojasi saattueita. Se kuljetti maaliskuussa 1793 Cádizista "Nuestra Señora de la Asunciónin" ja "Preciosan" kanssa joukkoja Barcelonaan. Alus haaksirikkoutui matkalla 11. maaliskuuta kymmenen merimailia Barcelonasta, mutta kaikki aluksella olleet ja lastina olleet tarvikkeet pelastettiin ennen uppoamista.
Dmitri Nakonetšnyi

Dmitri Nikolajevitš Nakonetšnyi (; s. 15. tammikuuta 1991 Kaliningrad, Venäjä) on venäläinen suunnistaja. Nakonetšnyin paras saavutus MM-kilpailuissa henkilökohtaisilla matkoilla on keskimatkan 28. sija Riian MM-kilpailuissa 2018. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on sprintin 82. sija Neuchâtelin EM-kilpailuista vuodelta 2021. Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa hänen paras saavutuksensa on 55. sija vuodelta 2016. Yksittäisessä maailmancupin osakilpailussa hän on sijoittunut parhaimmillaan seitsemänneksi pitkällä matkalla samana vuonna. Nuorten MM-kilpailuissa Nakonetšnyi voitti keskimatkan maailmanmestaruuden vuonna 2011. Seuratasolla hän edustaa suomalaista Hiisirastia.
Jugyd van kansallispuisto

Jugyd van kansallispuisto () on Komin tasavallan kaakkoisosissa sijaitseva kansallispuisto. Venäjän federaation hallitus perusti sen 23. huhtikuuta 1994.
Jugyd van kansallispuiston pinta-ala on 18 917 neliökilometriä. Se sijaitsee kokonaisuudessaan Petšorajoen valuma-alueella pohjoisten Uralvuorten ympäristössä. Jugyd van kansallispuisto rajoittuu etelässä Petšora–Ilytšin luonnonpuistoon. Näihin alueisiin jakautuvat Komin aarniometsät tunnustettiin vuonna 1995 UNESCO:n maailmanperintökohteeksi.
Jugyd van kansallispuiston päähallintopaikka on Vuktylissa. Sivutoimistot sijaitsevat Petšorassa ja Intassa.
Rebecca Goldstein

Rebecca Newberger Goldstein (s. 23. helmikuuta 1950 White Plains, New York) on yhdysvaltalainen filosofi ja kirjailija. Hän valmistui Barnard Collegesta ja väitteli filosofian tohtoriksi Princetonin yliopistossa. Goldstein on opettanut filosofiaa muun muassa Harvardin yliopistossa. Hän on julkaissut seitsemän kaunokirjallista teosta ja kolme tietokirjaa. Vuonna 1996 Goldsteinille myönnettiin MacArthur Fellowship -palkinto. Vuonna 2005 hänet valittiin American Academy of Arts and Sciences -yhteisön jäseneksi ja vuonna 2015 hänelle myönnettiin National Humanities Medal.
Goldsteinin ensimmäinen romaani "The Mind-Body Problem" ilmestyi vuonna 1983. Goldsteinin romaani "The Dark Sister" (1993) sai Whiting Writer’s Awardin ja romaani "Mazel" (1995) sai National Jewish Book Awardin ja Edward Lewis Wallant Awardin. Hänen novellikokoelmansa "Strange Attractors" vuodelta 1993 sai National Jewish Book Honor Awardin. Hänen filosofi Baruch Spinozaa käsittelevä tietokirjansa sai Koret International Jewish Book Awardin.
Goldstein sai vuonna 2006 Guggenheim Fellowship- ja Radcliffe Fellowship -tunnustukset. Vuonna 2008 hän sai Center for Inquiryn Humanist Laureate -tunnustuksen sekä kunniatohtorin arvonimen Emerson Collegesta. Vuonna 2011 American Humanist Association antoi Goldsteinille vuoden humanisti -palkinnon ja Freedom From Religion Foundation Freethought Heroine -palkinnon. Goldstein on toiminut Maailman talousfoorumin Council of values -neuvostossa.
Goldstein kasvoi ortodoksijuutalaisessa perheessä. Teini-iässä hänestä tuli ateisti. Goldsteinin tytär hänen ensimmäisestä avioliitostaan on kirjailija Yael Goldstein Love. Rebecca Goldsteinin toinen aviomies on psykologi Steven Pinker.
Nekorok

Nekorok on Tinyhawk &amp; Bizzarron debyyttialbumi, joka julkaistiin 29.9.2023 Humu Recordsin kautta sekä digitaalisena että LP-formaatissa. Albumi voitti vuoden 2024 jaetun Teosto-palkinnon Jenni Kinnusen sävellyksistä sekä Kinnusen ja työryhmän sovituksista.
Kappaleet.
LP.
A
B
Arvostelut.
Helsingin sanomat: 
Soundi: 
Desibeli.net:
Qorakoʻl

Qorakoʻl (uzb. kyrill. Қоракўл, ) on kaupunki ja Qorakoʻlin piirin keskus Buharan alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee samannimisellä keidasalueella 61 kilometriä Buharasta lounaaseen. Kaupungissa oli 22 300 asukasta vuonna 2016.
Vuonna 1980 perustettu kaupunki on maatalousalueen keskus, jossa toimii muun muassa puuvillankäsittelylaitos ja tiilitehdas. Sen kautta kulkee Buharan ja Türkmenabatin välinen maantie ja rautatie. Keidas saa vetensä Zarafšonjoesta ja kanavien kautta Amudarjasta.
Keitaasta on saanut nimensä siellä kehitetty karakullammas.
Otava (joki)

Otava on joki Tšekissä. Sen pituus on 111,7 kilometriä.
Otava saa alkunsa Vydra- ja Křemelná-jokien yhtymäkohdasta lähellä Čeňkova pilaa. Se virtaa Sušicen, Horažďovicen, Strakonicen ja Písekin kaupunkien läpi. Se yhdistyy Vltavaan Zvíkovin linnan luona. Otava on ollut suosittu kullanhuuhdontapaikka. Nykyisin se on varsinkin suosittu melontakohde.
Rautasäde

Rautasäde (, ), virallisesti מגן אור, "magen or" eli Valon kilpi on israelilainen lasertoiminen ilmatorjuntajärjestelmä, jonka tarkoitus on torjua lyhyen kantaman raketteja, miehittämättömiä ilma-aluksia sekä tykistön ja kranaatinheitinten kranaatteja.
Rautasäde vastaa Rautakupolin kanssa lyhyen kantaman ilmatorjunnasta, pidemmillä kantamilla Israelin ilmatorjuntaa hoitaa Daavidin linko ja Arrow -järjestelmät.
Kehitys.
Rautasäteen kehitys alkoi vuonna 2010, mutta tehokkaita lasereita on tutkittu kauan. Järjestelmää kehittää Rafael Advanced Defense Systems ja rahoittaa Israelin puolustusministeriö. Lockheed Martin on projektissa mukana Yhdysvalloista. Rautasäde on yhä (2024) jonkinlaisessa koevaiheessa. Sitä on testattu onnistuneesti useita kertoja erilaisia maaleja vastaan ja sen on tarkoitus tulla käyttöön joidenkin vuosien sisällä.
Toukokuussa 2023 Rafael julkaisi laivastokäyttöön tarkoitetun version, jonka 100 kW laser voi puolustaa sotalaivaa meritojuntaohjuksilta ja parvidronehyökkäyksiltä. Järjestelmä voidaan asentaa kiinteänä tornina laivaan tai lastata kontissa, kun tarvitsee.
Lokakuussa 2023, Gazan sodan sytyttyä ilmoitettiin, että Rautasäde-järjestelmiä sijoitetaan lähelle Gazan kaistaa. Niillä kokeillaan torjua Hamasin ampumia raketteja.
Rautasäde integroidaan todennäköisesti Rautakupoliin, joten torjuntatilanteessa voidaan valita, kumpaa käytetään. Rautasäde ei siis korvaa Rautakupolia, kuten joskus on epäilty. Rautasäteen arvioitiin tulevan operatiiviseen käyttövalmiuteen vuoden 2025 loppuun mennessä.
Tekniikka.
Rautasäde käyttää kuitulaseria, jolla muodostetaan tehokas lasersäde. Tämä suunnataan kohti torjuttavaa uhkaa, jota seuraa tutka. Rautasäde voi torjua vain verrattaen kevyitä uhkia, eikä sillä pysty pudottamaan nopeasti lentäviä tai raskaita ilma-aluksia ja ohjuksia. Uskotaan, että laserin torjuntakantama on 10 kilometriä ja teho 100 kW. Yhteen kokonaiseen järjestelmään kuuluu tutka, tulenjohtoyksikkö ja kaksi laseryksikköä.
Xonobod

Xonobod () on kaupunki Andižanin alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Karadarjajoen oikealla rannalla 80 kilometriä Andižanista itään. Kaupungissa oli 38 900 asukasta vuonna 2024.
Xonobod on tarinan mukaan saanut nimensä seudulla metsästystä harrastaneista Kokandin kaaneista. Vuonna 1969 alettiin rakentaa Andižanin tekojärven muodostavaa patoa, ja vuonna 1972 perustettu kaupunki sai nimekseen Sovetobod. Alkuperäinen nimi palautettiin vuonna 1991.
Kaupungista on maantie- ja rautatieyhteydet Andižaniin, Ošiin ja Biškekiin. Siellä toimii Andižanin vesivoimalaitos, kaapelitehdas, sähkölaite- ja nahkateollisuutta.
Jawbar

Jawbar tai Jobar on Syyrian pääkaupunki Damaskoksen kaupunginosa. Aikanaan oman kylänsä muodostanut Jawbar on liitetty Raamatun tarinaan profeetta Elisasta ja sen asukkaat olivat aikanaan juutalaisia. Kylä on myöhemmin sulautunut suurempaan kaupunkialueeseen. Alue kärsi huomattavia tuhoja Syyrian sisällissodan taisteluissa.
Maantiede.
Jawbar sijaitsee Damaskoksen vanhankaupungin koillispuolella Damaskoksen historiallisen niin sanotun Ghutah'n alueella. Paikka oli aikanaan oma kylänsä pari kilometriä kaupunginmuurien ulkopuolella, mutta se on myöhemmin sulautunut laajempaan kaupunkialueeseen. 
Historia.
Jawbar on joskus liitetty Vanhan testamentin tarinaan profeetta Elisasta. Ensimmäisen kuninkaiden kirjan tarinan mukaan Jumala käskee Eliaa matkustamaan "lähelle" Damaskosta voitelemaan Aram-Damaskoksen kuningas Hasael hallitsijaksi. Paljon myöhemmin tarinaan liitetylle paikalle Damaskoksen vanhankaupungin muurien ulkopuolella rakennettiin synagoga. Synagoga sijaitsi kalliolla ja sen alla oli myös Elisaan liitetty luola, jossa hänen sanottiin piileskelleen Isebelin toteuttamia vainoja. Monet matkailijat, kuten Petachia Regensburgilainen vuonna 1180 ja Samuel ben Samson vuonna 1211, mainitsevat paikalla olleen arabiankielisen juutalaisyhteisön. Vielä vuonna 1660 ranskalainen matkailija Laurent d'Arvieux mainitsi kylän olleen lähes kokonaan juutalainen mainiten myös sen synagogan. Suurin osa juutalaisista oli muuttanut pois 1900-luvun aikana, joskin paikalla kävi vielä myöhemmin juutalaisia pyhiinvaeltajia.
Aikanaan oman kylänsä muodostanut Jawbar on myöhemmin sulautunut Damaskoksen kasvavaan kaupunkialueeseen. Se kärsi huomattavia tuhoja vuonna 2011 alkaneen Syyrian sisällissodan aikana. Taisteluissa kapinallisten ja Bašar al-Assadin hallinnon välillä tuhoutui esimerkiksi Jawbarin vanha synagoga sekä suurmoskeija.
David Zima

David Zima (s. 8. marraskuuta 2000 Olomouc) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän pelasi 2,5 vuotta italialaisseura Torinossa mutta palasi tammikuussa 2024 kotimaahansa Slavia Prahaan. Hän on pelannut Tšekin A-maajoukkueessa vuodesta 2021.
Zima pelasi Tšekin jalkapalloliigassa ensimmäiset kaksi otteluaan Sigma Olomoucin joukkueessa marras-joulukuussa 2019. Hän siirtyi helmikuussa 2020 Slavia Prahaan, aluksi lainasopimuksella. Elokuusta 2021 tammikuun 2024 loppuun hän edusti italialaista Torinoa ja pelasi Serie A:ssa 34 ottelua. Tämän jälkeen hän palasi Slavia Prahaan. Hän on vuoden 2024 loppuun mennessä pelannut Tšekin liigassa 64 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, kesäkuussa 2020 Baník Ostravaa vastaan. Hän on voittanut Tšekin liigamestaruuden vuosina 2020 ja 2021 sekä Tšekin Cupin vuonna 2021. Hän on pelannut Eurooppa-liigassa 12 ottelua.
Zima pelasi Tšekin nuorisomaajoukkueissa alle 18-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Viroa vastaan. Hän kuului Tšekin joukkueeseen kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa ja vuoden 2024 EM-kilpailuissa mutta ei saanut kummassakaan turnauksessa peliaikaa. Hän on vuoden 2024 loppuun mennessä pelannut 22 A-maaottelua, joissa hän on ollut 20 kertaa avauskokoonpanossa. Ainoan A-maaottelumaalinsa hän on tehnyt maaliskuussa 2024 ystävyysottelussa Norjaa vastaan.
Jean Bullant

Jean Bullant (n. 1515–1578) oli ranskalainen arkkitehti ja kuvanveistäjä. Hän oli ensimmäisiä ranskalaisia renessanssin arkkitehtejä, jonka töissä esiintyy selvimmin pyrkimys puhtaaseen klassisuuteen. Roomassa opiskellessaan Bullant tutustui antiikin arkkitehtuuriin. Hän julkaisi Rooman pylväsjärjestelmistä tutkielman "Reigle généralle d’architecture des cinq manières de colonnes..." (1564, 1568, 1619, varustettuna Salomon de Brossen lisäyksin). Toisessa kirjallisessa teoksessaan "Recueil d’horlogiographie" (1561) Bullant käsittelee aurinkokellojen rakenteita.
Bullantin rakennustöistä on ollut vallalla epävarmuutta. Koko uransa ajan hän rakensi Montmorencyn perheelle: Écouenin linna on tyylillisesti puhtaimpia aikakauden monumentteja, jossa ovat Bullantin tekemiä vuoden 1556 jälkeen kaikki klassiset lisäykset, etenkin pihanpuolen portiikit kahden kerroksen korkuisina kohoavine palladiolaisine suurpylväikköineen. Samoin ovat Bullantin töitä Chantillyn linnan Petit Chateau suurpylväikköineen sekä Fère-en-Tardenois’n linnan roomalaisia akvedukteja muistuttava, vanhan ja uuden linnan toisiinsa rotkon yli yhdistävä kaksikerroksinen käytävä (valmistui 1560). Kuninkaallisista rakennuksista sittemmin hävitetyn Tuileries’n palatsin kulmapaviljonkeja suurpilastereineen pidetään Bullantin suunnittelemina. Katariina de' Mediciä varten rakennetusta upeasta Palais de Ia Reinestä (Hôtel de Soissons) on säilynyt Trajanuksen pylvästä jäljittelevä ontto pylväs Halle aux blés’ssä (viljapörssi). Bullantin vaikutteita näkyy myös monissa Ile de Francen kirkollisissa rakennuksissa.
Eetu Tiusanen

Eetu Anton Tiusanen (s. 7. huhtikuuta 2002 Mikkeli) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue Kiekko-Vantaata. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä, mutta Tiusanen osaa pelata myös keskellä.
Ura.
Tiusanen on Mikkelin Jukurien kasvatti. Kaudella 2019–2020 hän oli U18 Mestiskarsinnoissa joukkueensa paras maalintekijä 17 osumallaan. Kaudella 2023–2024 Tiusanen nousi Jukurien U20-joukkueen kapteeniksi. Hän jakoi tehoilla 17+12=29 joukkueen sisäisen maalipörssin toisen sijan Matti Butkovskiyn kanssa sekä sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Butkovskiyn, Jiro Frilanderin ja Bence Horváthin kanssa. Tiusanen debytoi kauden aikana myös Jukurien SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen ottelunsa 9. helmikuuta 2024 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Tiusanen merkittiin Jukurien nelosketjun vasempaan laitaan Jarkko Immosen ja Jesper Piitulaisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.01 minuuttia. Tiusanen sai myös yhden kahden minuutin jäähyn huitomisesta.
Kaudeksi 2024–2025 Tiusanen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kiekko-Vantaaseen.
Muuta.
Tiusanen valmistui ylioppilaaksi Mikkelin lukiosta keväällä 2022.
Shirin

Shirin (uzb. kyrill. ja ) on kaupunki Syrdarjan alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Syrdarjajoen varrella 52 kilometriä alueen pääkaupungista Gulistonista kaakkoon. Kaupungissa oli 19 400 asukasta vuonna 2024.
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1943 Farhodin voimalaitostyömaan asuintaajamaksi. Siitä tuli kaupunki vuonna 1972.
Shirinissä toimii Farhodin vesivoimalaitos, Syrdarjan lämpövoimala, konepaja sekä elintarvike- ja rakennusteollisuutta. Lähistöllä sijaitsee Farhodin rautatieasema.
Michal Sadílek

Michal Sadílek (s. 31. toukokuuta 1999 Uherské Hradiště) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut ison osan aikuisurastaan Alankomaissa ja vuodesta 2021 alkaen FC Twenten joukkueessa. Hän on pelannut Tšekin A-maajoukkueessa vuodesta 2021.
Sadílek siirtyi 1. FC Slováckon junioreista alankomaalaiseen PSV Eindhoveniin vuonna 2015. Hän nousi PSV:n edustusjoukkueeseen kaudella 2018–2019, jolloin hän pelasi Eredivisiessä 11 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi 14 pääsarjaottelua ja teki niissä yhden maalin. Kauden 2020–2021 alussa hän pelasi PSV:ssä vielä kaksi Eredvivisie-ottelua mutta siirtyi lokakuussa 2020 lainalle tšekkiseura Slovan Libereciin, jossa hän pelasi kauden aikana 24 Tšekin liigan ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Kaudesta 2021–2022 alkaen Sadílek on pelannut Twentessä, ensimmäisen vuoden ajan lainasopimuksella. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 30 Eredivisie-ottelua, joissa hän teki yhden maalin, loukkaantumisten rikkomalla toisella kaudellaan pudotuspelit mukaan lukien 17 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja kolmannella kaudellaan 31 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän on kaikkiaan pelannut Mestarien liigassa yhden ottelun ja Eurooppa-liigassa kymmenen ottelua.
Sadílek pelasi Tšekin nuorisomaajoukkueissa alle 16-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Italiaa vastaan. Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa hän pääsi pieneksi hetkeksi vaihdosta kentälle voitokkaassa neljännesvälierässä Alankomaita vastaan. Hän on huhtikuun 2024 loppuun mennessä pelannut 23 A-maaottelua, joissa hän on ollut 17 kertaa avauskokoonpanossa. Ainoan A-maaottelumaalinsa hän on tehnyt kesäkuussa 2023 ystävyysottelussa Montenegroa vastaan.
Lähteet.
Heinrich Bruns

Ernst Heinrich Bruns (4. syyskuuta 1848 Berliini – 23. syyskuuta 1919 Leipzig, Saksa) oli saksalainen matemaatikko, astronomi ja geodeetti. Hän opiskeli Berliinin yliopistossa 1866–1871 ja väitteli siellä. Väitöskirjan otsikko on "De proprietate quadam functionis potentialis corporum homogeneorum". 
Bruns työskenteli ensin observatorioissa Pulkovassa ja Tartossa. Hän avioitui Pulkovassa tapaamansa Marie Wilhelmine Schleussnerin kanssa. Sen jälkeen hän sai 1876 kutsun Berliinin yliopistoon matematiikan ylimääräiseksi professoriksi ja 1882 Leipzigiin tähtitieteen professoriksi ja observatorion johtajaksi.
Yangiyer

Yangiyer (uzb. kyrill. ja ) on kaupunki Syrdarjan alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Janubiy Mirzachoʻl -kanavan varrella 30 kilometriä alueen pääkaupungista Gulistonista etelään. Kaupungissa oli 48 000 asukasta vuonna 2024.
Kaupunki on perustettu vuonna 1957 Nälkäaron raivaamisen yhteydessä. Siellä toimii rakennus- ja elintarviketeollisuutta.
Sotilasarvot Israelin asevoimissa

Israelin asevoimissa sotilasarvot jaetaan upseereihin ja miehistöön. Sotilasarvojen nimissä ei ole eroa puolustushaarojen välillä (esim. suomessa kenraali vs. amiraali).
Upseerit.
Lähde:
Miehistö.
Lähde:
Pascal Zerressen

Pascal Zerressen (s. 22. marraskuuta 1992 Tönisvorst, Saksa) on saksalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-joukkue Starbulls Rosenheimissa. Aiemmin hän pelasi yhdeksän kautta Kölner Haiessa Saksan ensimmäisessä liigassa, DEL:ssä.
Nurafshon

Nurafshon (uzb. kyrill. Нурафшон, , vuoteen 2017 saakka Toʻytepa, Тўйтепа; ven. Тойтепа, "Toitepa") on kaupunki Taškentin alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee 37 kilometriä Taškentista etelään. Kaupungissa oli 56 200 asukasta vuonna 2024.
Nurafshonin kautta kulkee Taškentista etelään johtava valtatie ja Angrenin rautatie. Sen lounaispuolella sijaitsee Tuyaboʻgʻizin tekojärvi (”Taškentin meri”). Kaupungissa on metalli- ja tekstiiliteollisuutta.
Kremlin muuri

Kremlin muuri () on Moskovan Kremliä ympäröivä muuri. Kremlin muuri on kaikkiaan 2,2 kilometriä pitkä, seinän paksuus on 3,5–5,5 metriä ja korkeus 5–19 metriä. Torneja on 20, joista kuuluisin on Spasskaja-torni. 
Moskovan Kremlin muurit olivat alun perin puuta. Italialaiset käsityöläiset rakensivat nykyiset muurit ja tornit 1400-luvun jälkipuoliskolla Iivana III:n tilaamina.
Muurissa ja sen edessä on hautausmaa, nimeltään Kremlin muurin nekropoli, joka perustettiin vuonna 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen. Siellä lepää monia Neuvostoliiton johtohahmoja ja merkkihenkilöitä. Otto Wille Kuusinen on ainoa suomalainen, jonka tuhkat on haudattu Kremlin muuriin.
Svanvikin kirkko

Svanvikin kirkko () on Etelä-Varangin kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1934.
Miritza Lundberg

Miritza Lundberg (s. 16. maaliskuuta 1980) on suomalainen viulisti. Lundberg kuuluu tunnettuun romanisukuun, johon kuuluvat muun muassa hänen isänsä Taisto Lundberg, setänsä Feija Åkerlund, tätinsä Anneli Sari sekä veljensä Amadeus Lundberg. 
Lundberg aloitti viulunsoiton 6-vuotiaana Jerzy Blaszkiewiczin johdolla Helsingin konservatoriossa. 12-vuotiaana hän siirtyi Sibelius-akatemiaan professori Igor Bezrodnyn ja Mari Tampere-Bezrodnyn viululuokalle. Viuludiplomin hän suoritti erinomaisin arvosanoin professori Mi-kyung Leen johdolla. Hänen muita opettajiaan ovat olleet muun muassa Jean-Jaques Kantorow, Sergei Kravchenko ja Ana Chumachenco.
Ura.
Lundberg on esiintynyt laajasti niin Pohjoismaissa kuin muuallakin Euroopassa sekä myös Yhdysvalloissa. Klassisten soolokonserttien lisäksi hän on esiintynyt erilaisten kansanmusiikin ja maailmanmusiikin yhtyeiden kanssa. Vuonna 2016 hän perusti yhdeksänhenkisen yhtyeen Miritza Lundberg ja Baro Baht Ensemble, jonka musiikin keskiössä on perinteinen romanimusiikki, sisältäen aineksia sekä kansanmusiikista että taidemusiikista.
Hesseng

Hesseng on taajama Etelä-Varangin kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 1,2 neliökilometriä ja asukasluku 1 636 vuonna 2023.
Ohangaron

Ohangaron (uzb. kyrill. Оҳангарон, ) on kaupunki Taškentin alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Ohangaronjoen varrella Quramavuorten juurella 68 kilometriä Taškentista kaakkoon. Kaupungissa oli 41 400 asukasta vuonna 2024.
Ohangaronin taajama on syntynyt vuonna 1960 sementtitehtaan rakentamisen yhteydessä. Siitä tuli kaupunki vuonna 1966. Se kasvoi nopeasti lähellä sijaitsevien Angrenin ja Olmaliqin kaivoskaupunkien rakentamisen ansiosta.
Kaupungin kautta kulkee Taškentin ja Angrenin välinen rautatie. Siellä on sementtitehtaan lisäksi myös muuta rakennustarviketeollisuutta.
Hans Thomas Lange Schaanning

Hans Thomas Lange Schaanning (2. maaliskuuta 1878 Oslo – 5. maaliskuuta 1956 Kragerø) oli norjalainen ornitologi. Hän julkaisi vuonna 1916 tunnetun lintuoppaan "Norges Fuglefauna" ja kirjoitti muitakin kansantajuisia kirjoja ja artikkeleita. Schaanning myös perusti Norjan lintutieteellisen yhdistyksen vuonna 1921.
Schaanning oli pitkälti itseoppinut. Kristine Bonnevie toimi jonkin aikaa hänen kotiopettajanaan. Vuonna 1900 Schaanning matkusti stipendin avulla Paatsjoen seudulle, johon hän asettui ystävänsä Johan Korenin kanssa keräämään näytteitä paikallisesta linnustosta ja eläimistöstä. Siellä hän meni naimisiin 15-vuotiaan suomalaistaustaisen Elsa Fiina Rautiolan kanssa. He saivat kolme lasta, ennen kuin Elsa kuoli 21-vuotiaana vuonna 1907. Pari vuotta myöhemmin Schaanning tapasi Hedvig Lysholm Schjelderupin, jonka kanssa hän avioitui ja sai viisi lasta. He muuttivat vuonna 1911 Kristianiaan (nyk. Oslo). Schaanning haaveili pohjoiseen palaamisesta, mutta perhe-elämä ei mahdollistanut sitä. Vuonna 1918 hänet palkattiin Stavangerin museoon konservaattoriksi. 1930-luvulla hän perusti Revtangenin lintuaseman, jossa hän rengasti lintuja.
Lukáš Provod

Lukáš Provod (s. 23. lokakuuta 1996 Plzeň) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai laitahyökkääjä. Hän pelasi Viktoria Plzeňin junioreissa ja on edustanut miesten sarjoissa lainasopimuksilla Baník Sokolovia ja Dynamo České Budějovicea sekä syksystä 2019 alkaen Slavia Prahaa, jota sitäkin aluksi lainalla. Hän on pelannut Tšekin A-maajoukkueessa vuodesta 2020.
Provod on pelannut Tšekin pääsarjassa vuoden 2024 loppuun mennessä 132 ottelua ja tehnyt niissä 18 maalia. Hän on voittanut Tšekin liigamestaruuden vuosina 2020 ja 2021 sekä Tšekin Cupin vuosina 2021 ja 2023. Hän on pelannut Mestarien liigassa kaksi ottelua, Eurooppa-liigassa 23 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja Konferenssiliigassa kolme ottelua.
Provod pelasi Tšekin alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Slovakiaa vastaan. Toukokuussa 2021 tulleen pahan jalkavamman vuoksi hän joutui jäämään pois kesällä 2021 pelatuista EM-kilpailuista. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua ja teki tappiollisessa alkulohko-ottelussa Portugalia vastaan joukkueensa ainoan maalin. Provod on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 28 A-maaottelua, joissa hän on ollut 19 kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt A-maaotteluissaan kolme maalia: maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Belgiaa, kesäkuussa 2023 ystävyysottelussa Montenegroa ja kesäkuussa 2024 EM-kilpailuissa Portugalia vastaan.
Johan Koren

Johan Koren (4. lokakuuta 1879 Fredrikstad, Norja – 3. maaliskuuta 1919 Vladivostok, Venäjä) oli norjalainen eläintieteilijä ja tutkimusmatkailija. Vuosina 1897–1899 hän osallistui Antarktikselle suuntautuneelle tutkimusretkelle valaanpyyntialus "Belgican" kyydissä. Palattuaan Norjaan hän asettui ystävänsä Hans Thomas Lange Schaanningin kanssa Paatsjoen seudulle tekemään kenttätutkimusta paikallisesta eläimistöstä. Koren kuoli vuonna 1919 Vladivostokissa espanjantautiin.
Jan Kuchta

Jan Kuchta (s. 8. tammikuuta 1997 Liberec) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut kotimaansa pääsarjassa Slavia Prahaa, Bohemiansia, Slováckoa, Tepliceä, Slovan Libereciä ja Sparta Prahaa. Hän edusti venäläistä Lokomotiv Moskovaa vuoden 2022 alkupuoliskon. Hän siirtyi elokuussa 2024 tanskalaisseura Midtjyllandiin mutta palasi tammikuussa 2025 kauden loppuun kestävälle lainalle Sparta Prahaan. Hän on pelannut Tšekin A-maajoukkueessa vuodesta 2021.
Kuchta on pelannut Tšekin pääsarjassa vuoden 2024 loppuun mennessä 174 ottelua ja tehnyt niissä 68 maalia. Hän on voittanut Tšekin liigamestaruuden Slavia Prahassa vuonna 2021 sekä Sparta Prahassa vuosina 2023 ja 2024. Hän on voittanut Tšekin Cupin Slavia Prahassa vuonna 2021 ja Sparta Prahassa vuonna 2024. Hän pelasi Venäjän Valioliigassa kymmenen ottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän pelasi syksyllä 2024 Tanskan Superliigassa yhdeksän ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä Eurooppa-liigassa 25 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia, ja Konferenssiliigassa viisi ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia.
Kuchta pelasi Tšekin nuorisomaajoukkueissa alle 18-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2021 MM-karsintaotteluissa Walesia ja Valko-Venäjää vastaan. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2024 avauskokoonpanossa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Portugalia vastaan ja tuli vaihdosta kentälle kolmannessa alkulohko-ottelussa Turkkia vastaan. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 27 A-maaottelua, joissa hän on ollut 14 kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt A-maaotteluissaan kolme maalia: kesäkuussa 2022 Kansojen liigan otteluissa Sveitsiä ja Espanjaa vastaan sekä maaliskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Puolaa vastaan.
Travis Ewanyk

Travis Ewanyk (s. 29. maaliskuuta 1993 St. Albert, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-joukkue Starbulls Rosenheimissa ja hänellä on myös Saksan kansalaisuus. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Stavangerin museo

Stavangerin museo () on Norjan Stavangerissa sijaitseva luonto- ja kulttuurihistoriallinen museo. Se on perustettu vuonna 1877, ja nykyinen museorakennus on vuodelta 1893.
Stavangerin museon rakennuksen suunnitteli arkkitehti Hartvig Sverdrup Eckhoff. Rakennus kunnostettiin nykyiseen muotoonsa vuonna 1930. Nykyinen hallintorakennus, jonka arkkitehtitoimisto Retzius &amp; Bjoland suunnitteli, valmistui vuonna 1964.
Rakennuksen vanhimmassa osassa on luonnon- ja kulttuurihistoriallisia näyttelyitä sekä lastenmuseo. Uusimmassa osassa sijaitsevat luonnon- ja kulttuurihistorian osastot, hallinto ja kirjasto.
Stavangerin museossa on useita alueen historiaa ja kulttuuria käsitteleviä osastoja. Näihin kuuluvat eläintieteen osasto, kulttuurihistorian osasto, Stavangerin luonnonhistoriallinen museo, Stavangerin merimuseo, Norjan lastenmuseo, Norjan painomuseo, Stavangerin koulumuseo, Stavangerin taidemuseo ja Norjan säilykemuseo.
Henrik Johan Aminoff (konsuli)

Henrik Johan Aminoff (24. marraskuuta 1919 Kuopio – 24. huhtikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen konsuli ja yritysjohtaja. 
Perhe.
Aminoffin vanhemmat olivat kauppaneuvos Adolf Esaias Aminoff ja Anna Elisabeth Schreck. Aminoff avioitui Eeva Elina Pekkalan kanssa, joka oli Suomen pääministeri Mauno Pekkalan tytär. Pariskunta sai kaksi lasta: Eeva-Liisa Aminoffin ja Kari Aminoffin. Yritysjohtaja Lars Mikael Aminoff oli hänen veli.
Opinnot.
Aminoff valmistui Iisalmen yhteislyseosta ylioppilaaksi vuonna 1938. Aminoff valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1946.
Opintojen välissä hän osallistui toiseen maailmansotaan. Hän sai yliluutnantin arvon.
Ura.
Aminoff aloitti uran konttoripäällikkönä Iisalmen Sahat Oy:ssä. Hänen isä oli yrityksen perustajia. Aminoff valittiin yrityksen toimitusjohtajaksi vuonna 1949. Aminoffin aikana yrityksestä kehitettiin tehokas teollisuuslaitos. Huomattavaa kasvua tapahtui 1960- ja 1970-lukujen aikana. 
Hän oli myös Putkola Oy:n johtokunnan jäsen, Iisalmen kauppakamarin hallituksen jäsen ja Kuopion kauppakamarin hallituksen jäsen. Aminoff osallistui useisiin maakunnallisiin kehittämishankkeisiin. 
Aminoff sai konsulin arvonimen tasavallan presidentti Urho Kekkoselta vuonna 1971. 
Vapaa-ajan harrastuksia olivat kirjallisuus ja hyväntekeväisyys. Hän lahjoitti varoja Pohjois-Savon kulttuurirahastolle. H.J. Aminoffin rahasto kantaa hänen nimeään. Rahaston varoilla ostettiin Eemil Halosen Sotkottaret-patsas.
Aminoff menehtyi 55-vuotiaana ja hänen poika Kari Aminoff jatkoi perheyrityksen johdossa.
Vsevolod Tšaplin

Vsevolod Anatoljevitš Tšaplin (; 31. maaliskuuta 1968 Moskova – 26. tammikuuta 2020 Moskova) oli venäläinen ortodoksisen kirkon pappi, joka tuli tunnetuksi sosiaalisten ja poliittisten kysymysten kommentoinnistaan.
Elämä ja ura.
Tšaplinin isä oli tieteilijä Anatoli Tšaplin. Tšaplin valmistui Moskovan teologisesta seminaarista vuonna 1990 ja Moskovan teologisesta akatemiasta vuonna 1994. Hänet vihittiin diakoniksi 21. huhtikuuta 1991 ja papiksi 7. tammikuuta 1992. Vuonna 1999 hänestä tehtiin arkkipappi. Vuosina 2009–2015 Tšaplin oli Moskovan patriarkaatin viestintäosaston johtaja. Käytännössä hän toimi tuona aikana Venäjän ortodoksisen kirkon julkisena puhemiehenä. Tšaplin tuli tässä tehtävässä toimiessaan tunnetuksi medianäkyvyydestään. Joulukuussa 2015 hänen ilmoitettiin tulleen erotetuksi virasta. Tšaplinin mukaan erottaminen johtui ristiriidoista patriarkan kanssa. Hän kritisoi patriarkkaa yksinvaltaisesta päätöksenteosta.
Vuodesta 2016 Tšaplinista tuli Moskovan Nikitskije vorotan Teodoros Studionilaisen kirkon dekaani.
Mielipiteet.
Tšaplin piti Venäjän sotatoimia Syyriassa osana "pyhää sotaa". Hän piti raamatullista "älä tapa" -käskyä vain pienelle oikeamielisten piirille suunnattuna. Hänen mukaansa oli olemassa myös ihmisiä, jotka täytyy tappaa. Tšaplin kutsui humanismia saatanalliseksi ideologiaksi. Hänen mukaansa naiset uhmakkaalla olemuksellaan ja tavoillaan saattaisivat houkutella miehiä raiskauksiin. Tšaplin oli vuosien ajan Vladimir Putinin hallinnon kannattaja, mutta esitti myöhemmin kriittisiä kommentteja varsinkin vuoden 2019 eläkeuudistuksesta. Maaliskuussa 2019 hän osallistui mielenilmaukseen hallituksen sosiaali- ja talouspolitiikkaa vastaan. Tšaplin vaati Venäjän ortodoksikirkolle päätösvaltaa ja kannatti ajatusta eliitin "korvaamisesta". Hän vastusti ehdotusta perheväkivallan kriminalisoinniksi.
Tšaplinin mukaan Josif Stalin oli palvelija, jota Jumala käytti vallankumouksellisten bolševikkien ja punaiseen terroriin osallistuneiden rankaisemiseen. Vuonna 2016 Tšaplin kysyi, mitä väärää on Venäjän sisäisten vihollisten tuhoamisessa.
Tšaplin piti länsimaihin "ei-länsimaisten poliittisten kulttuurien" piiristä muuttaneita maanpettureina ja vaati maanpetoksesta kuolemantuomioita. Hän kritisoi samalla kansainvälisten tiedotusvälineiden uutisointia Aleksandr Litvinenkon ja Kim Jong-namin murhista. Tšaplin kritisoi Yhdysvaltoja muun muassa samaa sukupuolta olevien avioliitoista ja piti Venäjän tehtävänä maailmassa "amerikkalaisen hankkeen" pysäyttämistä.
Kuolema.
Tšaplin kuoli yllättäen 51-vuotiaana Teodoros Studionilaisen kirkossa. Kuoleman ilmoitettiin johtuneen sydäninfarktista.
Haveluy

Haveluy on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 12 kilometriä Valenciennesin kaupungista länteen.
Haveluy on entinen hiilikaivoskaupunki. Kaivosyhtiö Compagnie des mines d'Anzin perusti kaksi kaivosta vuonna 1855, ja niiden hyödyntäminen aloitettiin vuonna 1868. Kaivokset toimivat vuosina 1875–1936, ja lopullisesti ne suljettiin vuonna 1954. Kaivoksista on enää jäljellä muutama rakennus ja kaksi kuonakasaa, jotka ovat kuuluneet vuodesta 2012 lähtien Nord-Pas-de-Calais’n kaivosalueen Unescon maailmanperintökohteeseen.
Urheilu.
Kunnassa on Pariisi–Roubaix maantiepyöräkilpailussa käytettävä kivitieosuus eli pavé. Haveluy-Wallers osuuden pituus on 2 500 metriä.
Oleg Rylkov

Oleg Rylkov (; s. 21. joulukuuta 1966 Zelenodolsk, Tatarstan) on venäläinen sarjamurhaaja ja -raiskaaja. Hän syyllistyi 1990-luvulla kahteentoista murhaan, minkä lisäksi hän teki 37–39 lapseen kohdistettua raiskausta. Yksi murhatuista uhreista oli Rylkovin naisystävä. Muut uhrit olivat 6–11-vuotiaita.
Rylkov värvättiin 19-vuotiaana armeijaan. Kahden vuoden palveluksen hän asettui Toljattiin ja sai työn AvtoVAZ:n tehtaalta. Hän meni naimisiin ja sai tyttären. Avioliitto kariutui, minkä lisäksi Rylkov menetti työpaikkansa ja päätyi usein osapuoleksi tappeluissa. Hän myös tarkkaili lapsia ja meni näiden asunnoille näiden ollessa yksin. Rylkov raiskasi uhrinsa toistuvasti ja näytti näille pornolehtiä. Hän yritti keskustella uhriensa kanssa ja varasteli näiden asunnoista omaisuutta. Lähes kaikki uhrit olivat vaaleatukkaisia. Rylkov teki rikoksia ainakin vuodesta 1990, vaikka siirtyi vasta myöhemmin murroista ja raiskauksista murhiin. Hän silpoi osalta uhreista silmiä, korvia, kieltä ja sukupuolielimiä. Vuonna 1996 Rylkov meni asuntoon, jossa olivat alaikäiset sisko ja veli. Siskon hän surmasi kirveellä, mutta poika selviytyi. Rylkov teki vielä yhden murhan ennen kiinnijäämistään vuonna 1997. Motiivinaan hän piti rikostensa tuottamaa mielihyvää. 
1990-luvulla Aleksandr Spesivtsev teki samankaltaisia murhia Novokuznetskissa. Tutkinnassa ne sekoitettiin Rylkovin tekoihin, sillä hänen luultiin toimineen välillä Novokuznetskissa. Rylkov sai vuonna 1998 kuolemantuomion, joka muuntui elinkautiseksi vankeustuomioksi. Hän tunnusti osan rikoksistaan heti ja on sittemmin tunnustanut lisää rikoksia. Rylkovin entinen vaimo todisti miehensä olleen väkivaltainen seksistä kieltäytymisen jälkeen.
Brad Martin

Brad Martin (3. toukokuuta 1973 – 11. maaliskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen muusikko.
Martin oli kotoisin Greenfieldistä Ohiosta. Hän oppi soittamaan kitaraa nuorena ja kiinnostui laulujen kirjoittamisesta. Hän muutti Nashvilleen 20-vuotiaana ja esiintyi paikallisessa yökerhossa. Tracy Byrdin kanssa työskennellyt artistimanageri Joe Carter kiinnostui hänestä. Martinista tuli asiakas Carterin management-yhtiössä. Vuonna 1997 Martin teki sopimuksen tuottaja Blake Mevisin kanssa, joka tuotti muun muassa George Straitille, Keith Whitleylle ja Martinin edesmenneelle isälle Richard Martinille. Vuonna 1999 Martin allekirjoitti ensimmäisen kustannussopimuksensa Curb Publishingin kanssa.
Martin solmi levytyssopimuksen Epic Recordsin (Sony) kanssa vuonna 2000. Esikoisalbumin "Wings of a Honky Tonk Angel" hän julkaisi vuonna 2002. Albumi sijoittui sijalle 34 Billboardin Country Albums -listalla, ja sen ensisingle ”Before I Knew Better” sijalle 15. Martin julkaisi vielä yhden soolosinglen "One of Those Days” vuonna 2003, jonka jälkeen hänen sopimuksensa päättyi.
Vuonna 2010 hän alkoi esiintyä duo-kokoonpanolla Martin–Ramey, jonka hän muodosti laulaja-lauluntekijä John Rameyn kanssa. Duon single ”Twisted” ilmestyi vuonna 2010. He olivat aktiivisia ajoittain ainakin vuoteen 2018. 
Martinin sisko ilmoitti ennen hänen kuolemaansa maaliskuussa 2022 Martinin olleen vakavassa työtapaturmassa tammikuussa, jota ennestään olemassa oleva terveysongelma pahensi.
Penny Valentine

Penelope Ann Valentine (13. helmikuuta 1943 – 9. tammikuuta 2003) oli brittiläinen musiikkitoimittaja, joka kirjoitti 1960- ja 70-luvuilla muun muassa "Disc"- ja "Sounds"-lehtiin. "The Guardian" -lehden mukaan hän oli aikansa vaikutusvaltaisin uusien pop-singlejen arvostelija sekä ensimmäinen nainen, joka kirjoitti popmusiikista ”ikään kuin sillä olisi todella merkitystä”.
Valentine työskenteli vuodesta 1973 alkaen Elton Johnin Rocket-levy-yhtiön tiedottajana ja kirjoitti ystävänsä Vicki Wickhamin kanssa Dusty Springfieldin elämäkerran "Dancing with Demons" (2000).
Valentine kuoli 59-vuotiaana sairastettuaan pitkään syöpää.
Apelbergsgatan

Apelbergsgatan on Tukholman Norrmalmilla sijaitseva katu, joka ulottuu Klara Norra kyrkogatalta Malmskillnadsgatanille. Risteäviä katuja ovat muun maussa Drottninggatan, Sveavägen ja Luntmakargatan.
Pinta (1850)

Pinta (Nuestra Señora del Carmen) oli Espanjan laivaston vuonna 1850 vesille laskettu aseistamaton kuljetusalus urca.
Valmistus.
Alus tilattiin Cartagenasta Real Astillero de Cartagenalta, missä köli laskettiin 28. huhtikuuta 1850. Alus laskettiin vesille 19. marraskuuta 1850.
Palvelus.
Alus lähti 12. toukokuuta 1857 Cádizista José Manuel Pareja y Septien osastossa, johon kuuluivat linjalaiva "Reina Isabel II", fregatti "Bailén", priki "Pelayo" ja urca "Santacilia" sekä siipirattain varustettu tykkivene "Francisco de Asís". Ne saapuivat 25. kesäkuuta mukanaan 1 500 sotilasta Havannaan.
Alus muutettiin 1881 koululaivaksi ja poistettiin 1888 alusluettelosta.
Santacilia (1849)

Santacilia oli Espanjan laivaston vuonna 1849 ostettu kevyesti aseistettu kuljetusalus urca.
Valmistus.
Alus tilattiin Coruñasta La Cabañan telakalta, missä köli laskettiin 1. tammikuuta 1848. Alus laskettiin vesille 9. elokuuta 1849 ja valmistui 2. kesäkuuta 1850. Espanjan laivasto lunasti aluksen 2. elokuuta 1849.
Palvelus.
Alus lähti 12. toukokuuta 1857 Cádizista José Manuel Pareja y Septien osastossa, johon kuuluivat linjalaiva "Reina Isabel II", fregatti "Bailén", priki "Pelayo" ja urca "Pinta" sekä siipirattain varustettu tykkivene "Francisco de Asís". Ne saapuivat 25. kesäkuuta mukanaan 1 500 sotilasta Havannaan.
Alus poistettiin 18. helmikuuta 1867 alusluettelosta ja myytiin 1868 huutokaupalla.
Chris Welch

Chris Welch (s. 1941 tai 1942) on brittiläinen musiikkitoimittaja. Hän aloitti toimittajanuransa "The Kentish Timesissa" vuonna 1960 ja ryhtyi vuonna 1964 musiikkitoimittajaksi "Melody Maker" -lehdessä. Hän on kirjoittanut myös "Metal Hammer"- ja "Kerrang!"-lehtiin.
Welch on kirjoittanut useita musiikkiaiheisia tietokirjoja ja elämäkertoja kohteinaan muun muassa Tina Turner, John Bonham, Peter Grant, Genesis, Pink Floyd ja Yes.
Kohtalon kalossi

Kohtalon kalossi ("The Man with One Red Shoe") on Stan Dragotin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1985. Se on uusintaversio valtavan menestyksen toistakymmentä vuotta aiemmin saaneesta ranskalaiskomediasta "Pitkä vaalea mustakenkäinen" (1972). "Kohtalon kalossin" pääosaa esittää Tom Hanks, ja muissa keskeisissä osissa nähdään Dabney Coleman, Lori Singer ja Jim Belushi.
"Video-oppaassa" Ilkka Jauhiainen antoi elokuvalle yhden tähden viidestä ja valitteli, ettei yksikään monista vitseistä ole oikein hauska, koska oikea ajoitus ja muu komediallinen ohjaus puuttuvat. "Helsingin Sanomien" Pertti Avolan mielestä edes pääosaan saatu aikansa lahjakkain komedianäyttelijä Tom Hanks ei voi mitään sille, että "Kohtalon kalossi" on haalea hiilipaperikopio ranskalaisesta alkuperäistarinasta, ”parin hymyn ja monen haukotuksen elokuva”.
Apua – meitä autetaan

Apua – meitä autetaan (tv-esityksessä Apua, meitä autetaan!, alk. "Volunteers") on Nicholas Meyerin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1985. Tom Hanksin ja John Candyn tähdittämä elokuva irvailee Peace Corpsin kaltaiselle idealistiselle amerikkalaisnuorten harjoittamalle vapaaehtoistyölle, tapahtumapaikkana Thaimaa. Rikkaan perheen pelivelkainen poika (Hanks) lähetetään sinne avustusleirille vuonna 1962.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Roope Lehtinen piti elokuvan esittämää kehitysyhteistyökritiikkiä köykäisenä ja komediallisia avuja puutteellisina ja rutiinimaisina. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä eli piti sitä "Video-oppaan" arvosanataulukon mukaisesti ”keskinkertaisena”. "Helsingin Sanomien" Pertti Avola valitteli elokuvan olevan esimerkki siitä, ettei Hollywood osaa tehdä kiinnostavastakaan aiheesta enää nasevaa elokuvaa. Lupaavan alun jälkeen elokuva vajoaa hänestä ”epätasaiseksi ja ylipitkäksi komedianluiruksi”, joka yrittää parodioida "Kwai-joen siltaa" ja "Kadonneen aarteen metsästäjiä".
Pokorenije Finljandii

Pokorenije Finljandii (, ”Suomen valloitus”) on K. F. Ordinin vuonna 1889 julkaisema venäjänkielinen kaksiosainen historiateos. Se käsittelee Venäjän valloittamia Ruotsiin kuuluneita suomalaisia läänejä ja näiden yhdistämistä osaksi Venäjän valtakuntaa Ruotsin hävittyä vuosina 1808–1809 käydyn Suomen sodan Venäjää vastaan.
Keisarillinen tiedeakatemia myönsi Ordinille teoksesta Metropoliitta Makarin palkinnon aikana, jolloin hän toimi keisarillisen tuomioistuimen kamariherrana sisäministeriön alaisessa Pyhän Nikolauksen sairaalassa ja tsarevitš Nikolai Aleksandrovitšin ammattikoulun toiminnanjohtana.
Suomalainen historiantutkija J. R. Danielson kirjoitti Ordinin teokselle vastineen "Suomen yhdistäminen Venäjän valtakuntaan: K. Ordinin ”Suomen valloitus” nimisen teoksen johdosta", joka ilmestyi vuonna 1890 ruotsiksi ja suomeksi.
Nika Turbina

Nika Turbina (; 1974 Jalta – 11. toukokuuta 2002) oli neuvostoliittolainen, sittemmin venäläinen runoilija.
Turbinan on kerrottu alkaneen kirjoittaa 4-vuotiaana runoja, jotka olivat aikuisten kirjoittamien kaltaisia. Myöhemmin niiden autenttisuutta on epäilty; skeptikkojen mukaan runojen todellinen kirjoittaja saattoi olla Turbinan äiti tai isoäiti. Turbina nousi 1980-luvun alkupuolella huomattavaan maineeseen koko Neuvostoliiton alueella. Hän oli 9-vuotias, kun hänen ensimmäinen runokokoelmansa "Tšernovik" julkaistiin Moskovassa. Teos käännettiin kahdelletoista kielelle ja palkittiin Venetsian Kultaisella leijonalla. Esipuheen teokseen kirjoitti Jevgeni Jevtušenko, joka muutenkin edisti tytön tunnettavuutta tämän äidin ja isoäidin tavoin. Turbina vietiin 12-vuotiaana Yhdysvaltoihin. Palattuaan Neuvostoliittoon hän julkaisi lisää runoutta. Suuri yleisö oli kuitenkin kiinnostuneempi hänen elämäntarinastaan kuin runoistaan. Aikuisena Turbina meni naimisiin ja opiskeli elokuvausta.
Turbina sairasti lapsesta saakka astmaa ja diabetesta. Hänellä oli myös pitkäaikainen unettomuus ja masennus. Skeptisesti Turbinan runojen autenttisuuteen suhtautuneet ovat väittäneet hänen mielenterveytensä järkkyneen, koska hän ei itse kyennyt aloittamaan kirjoittamista kypsemmällä iällä. Turbina kärsi viimeisinä vuosinaan päihderiippuvuudesta. Hän kuoli 27-vuotiaana pudottuaan viidennen kerroksen ikkunasta. Ei ole tiedossa, oliko kyse itsemurhasta vai onnettomuudesta. Turbina oli kuollessaan pitkälti unohdettu. Lapsena hänen elämäntarinansa sopi hyvin yhteen uudenlaisen neuvostoihmisen kasvattamisen myytin ja lapsinerojen löytämisen tavoittelun kanssa.
Vuonna 2022 ilmestyi Turbinan viimeisiä elinkuukausia käsittelevä elokuva "Nika", jonka ohjasi Vasilisa Kuzmina ja jossa Turbinan roolissa esiintyi Jelizaveta Jankovskaja.
Jelizaveta Jankovskaja

Jelizaveta Filippovna Jankovskaja (; s. 1. toukokuuta 1995 Moskova) on venäläinen näyttelijä.
Jankovskaja kuuluu tunnettuun näyttelijäsukuun. Hän on Oleg Jankovskin lapsenlapsi. Jankovskajan vanhemmat ovat Filipp Jankovski ja Oksana Fandera. Myös hänen veljensä Ivan Jankovski on näyttelijä. Jankovski valmistui Venäjän teatteritaiteen akatemiasta vuonna 2017. Vuonna 2018 hän esiintyi elokuvassa "Istorija odnogo naznatšenija". Vuonna 2022 ilmestyneessä Nika Turbinaa käsittelevässä elokuvassa "Nika" Jankovskaja esiintyi nimiroolissa. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Podelniki" ja "Frau" sekä televisiosarjassa "Balet".
Vasilisa Kuzmina

Vasilisa Kuzmina (; s. 29. marraskuuta 1991 Moskova) on venäläinen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä.
Kuzmina valmistui Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista talouden tiedekunnasta ja sai sitten maisterin arvon Columbian yliopistosta New Yorkissa. Näyttelemistä Kuzmina opiskeli Moskovan Mihail Štšepkin -teatterikorkeakoulussa, josta valmistui vuonna 2017. Vuonna 2017 hän esiintyi pääroolissa elokuvassa "Muza". Vuonna 2018 ilmestyi ensimmäinen Kuzminan ohjaama lyhytelokuva "Alisa". Kaksi vuotta myöhemmin sen pohjalta julkaistiin sarja. Kuzminan ensimmäinen täyspitkä elokuva on "Nika" (2022), joka käsittelee lapsena runoilijana mainetta saavuttanutta Nika Turbinaa.
Ohangaron (joki)

Ohangaron (uzb. kyrill. Оҳангарон, ) on Syrdarjan sivujoki Uzbekistanissa. Sen pituus on alkujoki Oqtosh mukaan luettuna 236 kilometriä. Valuma-alueen laajuus on 7 710 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Chatqol- ja Quramavuorilta ja virtaa aluksi kapeassa rotkossa Ohangaronin ylängöllä. Jokilaakso levenee Turkin kylän luona ja se on Ohangaronin kaupungin jälkeen kahdeksan kilometriä leveä. Tärkeimmät sivujoet ovat Arashon, Yertoshsoy, Toshsoy, Dukantsoy, Qorabayirsoy, Oqchasoy, Niyozboshi, Objazsoy ja Gushsoy. Alajuoksulla on vuonna 1962 rakennettu Tuyaboʻgʻizin tekojärvi (”Taškentin meri”) ja yläjuoksulla vuonna 1989 rakennettu Ohangaronin tekojärvi.
Ohangaron saa vetensä sulamis- ja sadevesistä. Sen keskimääräinen virtaus on Turkin kylän luona 22,8 kuutiometriä sekunnissa. Vesi on korkeimmillaan toukokuussa, ja puolet virtauksesta saadaan huhti-kesäkuussa.
Joen varrella sijaitsevat Angrenin ja Ohangaronin kaupungit.
Hapoel Jerusalem FC

Hapoel Jerusalem FC () on Jerusalemissa toimiva jalkapalloseura, jonka kotikenttä on Teddy-stadion. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Israelin pääsarjassa Ligat ha’Alissa.
Historia.
Hapoel Jerusalem FC perustettiin alun perin vuonna 1926. Se pelasi viimeisen kautensa pääsarjassa 1999–2000 ja putosi lopulta kolmannelle sarjatasolle 2017. Taloudellisiin vaikeuksiin ajautunut seura lopetti toimintansa kesällä 2019. Vuonna 2007 seurajohtoon kyllästyneet kannattajat perustivat uuden seuran Hapoel Katamon Jerusalem, joka toimi FC:n rinnalla. Elokuusta 2020 lähtien Hapoel Katamon on jälleen käyttänyt alkuperäistä nimeä Hapoel Jerusalem FC. Viidennellä sarjatasolla aloittanut seura nousi pääsarjaan keväällä 2021.
Hapoel Jerusalem FC:n naisten edustusjoukkue on saanut presidentti Joe Bidenin kauden aikana taloudellista tukea Yhdysvaltojen hallitukselta. Keväällä 2023 joukkue nousi naisten pääsarjaan Ligat Nashimiin ainoana Jerusalemin joukkueena. 
Hapoel Jerusalem FC:n vasemmistolaisena profiloituneet kannattajat ovat muiden Hapoel-seurojen tapaan perinteisesti tulleet työväenluokasta. Seura on tehnyt muun muassa yhteistyötä Jerusalemin arabivähemmistön kanssa erotuksena oikeistonationalistisesta paikalliskilpailijastaan Beitar Jerusalemista.