Kasimir III Suuri

Kasimir III Suuri (puol. "Kazimierz Wielki") ; (30. huhtikuuta 1310 Kowal, Brześć-Kujawskin ruhtinaskunta, nyk. Włocławekin piirikunta, Kujavia-Pommerin voivodikunta – 5. marraskuuta 1370 Krakova, Puolan kuningaskunta) oli Puolan kuningas vuosina 1333–1370. Hän oli viimeinen Piast-sukuinen hallitsija. 
Suku.
Kasimir III:n vanhemmat olivat kuningas Władysław I ja kuningatar Jadwiga Kaliska (n. 1266–1339). Prinsessa Jadwiga oli Iso-Puolan kuningas Bolesław II Hurskaan (Pobożny) ja Unkarin prinsessa, pyhän Jolantan tytär. Vanhemman veljensä kuoltua vuonna 1312 Kasimiria pidettiin perillisenä, ja Jarosław, Gnieznon arkkipiispa ja Kasimirin neuvonantaja, valmisteli häntä kuninkuuteen. Isänsä kuoltua Kasimirista tuli Puolan kuningas vuonna 1333. 
Hänen kolmesta sisarestaan Puolan prinsessa Elisabet, Erzsébet Łokietek (n. 1305–1380), joka avioitui Unkarin kuningas Kaarle Robertin kanssa vuonna 1320, oli näkyvästi mukana hänen ulko- ja dynastisessa politiikassaan.
Avioliitot ja jälkeläiset.
Kasimir avioitui neljä kertaa: 
Vuonna 1325 Kasimir avioitui Liettuan prinsessa Aldona-Onan kanssa, joka oli Liettuan suuriruhtinas Gediminasin (Giedymin) ja Polatskin ruhtinatar Jewnan pakana tytär. Ennen häitä Annaksi kastettu Aldona toi mukanaan tuhansia puolalaisia sotavankeja (erään kronikan mukaan 24 000) merkiksi sovinnosta Puolan ja tuolloin vielä pakanallisen Liettuan välillä. Hänet kruunattiin puolisonsa kanssa Wawelin katedraalissa Krakovassa 25. tammikuuta 1333. Avioliitto näyttää olleen onneton, ja kuningatar kuoli vuonna 1339 synnyttämättä poikaa eli laillista miespuolista perijää. 
Heille syntyi kolme lasta: 
Vuonna 1341 Kasimir avioitui saksalaisen prinsessa Adelaide von Hessenin kanssa, joka oli Hessenin maakreivi Heinrich II Rautaisen ja Elizabeth von Meissenin tytär. He asuivat erillään pian avioliiton solmimisen jälkeen ja avioliitto oli lapseton, Kasimir erosi Adelaidesta ja tämä lähetettiin/lähti takaisin vanhemmilleen vuonna 1356.
Krystyna Rokiczańska oli Miklusz Rokiczanin, varakkaan kauppiaan, leski ja Böömin hovissa Prahassa hovinaisena. Kasimir toi hänet mukanaan Prahasta ja suostutteli Tyniecin benediktiiniläisluostarin apotin vihkimään heidät salaa, mutta se tuli pian julki koska Kasimir oli yhä naimisissa toisen puolisonsa kanssa. Kuningatar Adelaide ei hyväksynyt kaksinaimista ja palasi Hesseniin. Kasimir jatkoi asumista Krystynan kanssa paavi Innocentius VI:n valituksista huolimatta kuningatar Adelaiden puolesta. Avioliitto kesti vuoteen 1363–1364, jolloin Kasimir julisti itsensä jälleen eronneeksi. Heille ei syntynyt lapsia.
Kasimir avoitui vuonna 1365 sleesialaisen prinsessa Jadwiga (Hedwig) von Glogau-Saganin kanssa, joka oli Saganin herttua Heinrich V Rautaisen ja Anna von Mazovian tytär.
Heille syntyi kolme lasta:
Neljästä avioliitosta hänelle ei syntynyt miespuolista perijää Puolan valtaistuimelle, joten hän jätti kruunun perinnöksi sisarensa Elisabetin pojalle, Unkarin kuningas Ludvig I:lle. Koska Ludvigillakaan ei ollut poikia, Kasimir nimesi toiseksi valinnakseen Länsi-Pommerin Kasimirin, vanhimman tyttärensä pojan. Laki vahvisti aateliston asemaa, jonka suostumus oli saatava myöntämällä etuoikeuksia. 
Hänen tyttäriensä ja lastenlastensa avioliitot vahvistivat entisestään Kasimirin ulkomaista tukea. Hänen toiseksi vanhin tyttärensä Kunigunde meni naimisiin Brandenburgin vaaliruhtinas Ludvigin kanssa vuonna 1345; kolmanneksi vanhin tytär Anna kihlattiin Wenzelille, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarin Kaarle IV:n pojalle vuonna 1369, joka itse avioitui neljännen kerran vuonna 1363 Kasimirin sisaren Elisabetin, tyttären Pommerin prinsessa Elisabetin kanssa.
Kuninkaalla oli siis sukulaisia useissa tärkeissä dynastioissa: Wittelsbachien, Anjoujen, Luxemburgien ja liettualaisten, myöhemmin Jagellonien dynastioissa. Kasimirilla oli myös monia rakastajattaria, joista tiedetään vain vähän. Kuuluisin heistä on Ester-niminen nainen, joka on saattanut olla kronikoitsijoiden keksimä selittämään kuninkaan huomattavaa ystävällisyyttä juutalaisia kohtaan.
Kuningas.
Taitavan diplomatian avulla hän liitti valtakuntaansa maita Länsi-Venäjältä ja Itä-Saksasta. Valtakunnassaan hän yhdisti hallinnon, kodifioi sen kirjoittamattoman lain, antoi uusille kaupungeille Magdeburgin lain mukaisen itsehallinnon ja perusti Puolan ensimmäisen yliopiston Krakovaan vuonna 1364.
Kasimir Suuri loi Puolan suurvalta-aseman, jonka talous nojasi suurelta osin Krakovan lähistöllä Wieliczkassa sijaitseviin suolakaivoksiin. Hän myös edisti uudisasuttamista, rakennutti uusia kauppareittejä ja loi keskitetyn hallinnon länsimaisten esikuvien mukaan. Rauhoittaakseen maan oloja hän lopetti pitkään jatkuneet vihamielisyydet Saksalaisen ritarikunnan kanssa vuonna 1343. Kasimirin aikana julkaistiin Puolan ensimmäisen lakikokoelma ja vuonna 1364 perustettiin Krakovan yliopisto. Kasimir oli hallitsijana suvaitsevainen juutalaisia kohtaan, vaikka juutalaisvainoja esiintyi samaan aikaan muualla Euroopassa.
Kasimir III oli yhdistyneen ja elvytetyn Puolan toinen kuningas. Puola oli lähes kahden vuosisadan ajan ollut jaettu lukuisiin pieniin ruhtinaskuntiin. Hänen isänsä Władysław I, joka oli onnistunut yhdistämään Iso-Puolan ja Vähä-Puolan, uudisti kauan unohdetun kuninkuuden kruunajaisillaan Krakovassa vuonna 1320. Oman hallituskautensa aikana Kasimir jatkoi isänsä työtä liittämällä maahan kaksi suurta ja tärkeää aluetta, Rutenian ja Masovian sekä tekemällä siitä vakaan ja arvostetun muiden 1300-luvun Keski-Euroopan suurvaltojen joukossa. Lisäksi hän tarjosi maalle hyvin organisoidun hallinnon ja vahvisti siten kansan yhtenäisyyden tunteita niin paljon, että hänen kuolemansa jälkeen, vaikka hän ei jättänyt jälkeensä laillista perillistä, ei yritetty palauttaa entisiä herttuakuntia ja ruhtinaskuntia. 
Kasimir III kuoli 60-vuotiaana marraskuussa 1370 Wawelin linnassa Krakovassa. Hänet on haudattu isänsä jälkeen toisena Puolan hallitsijana Wawelin katedraaliin Krakovaan.