Dönme

Dönme oli 1600-luvulla eläneen Messiaaksi julistautuneen juutalaisen Šabbetai Tsevin seuraajien keskuudessa syntynyt liike, jonka jäsenet kääntyivät ulkoisesti islamiin, mutta jatkoivat yhteisönsä sisällä šabbetailaista juutalaisuutta. Dönme vaikutti etenkin Osmanien valtakuntaan kuuluneessa Salonikissa (nyk. Kreikka). Kun yhteisö muutti 1920-luvun väestönsiirtojen aikana Turkkiin, dönmet alkoivat sulautua enenevissä määrin turkkilaiseen yhteiskuntaan.
Historia.
Dönme muodostui 1600-luvulla eläneen Messiaaksi julistautuneen Šabbetai Tsevin seuraajien piirissä. Tsevin seuraajat tunnettiin nimellä "ma’aminim" eli uskovaiset. Tsevi kääntyi islamiin syyskuussa 1666. Suurin osa hänen seuraajistaan näki kääntymisen osana Šabbetain salaista messiaanista tehtävää. Nämä seuraajat jatkoivat itse juutalaisuuden seuraamista aikaisempaan tapaansa. Osa Šabbetain seuraajista uskoi kuitenkin, että hänen seuraajiensa tulee seurata tämän esimerkkiä ja kääntyä myös itse islamin uskoon. Kääntymistä ei tosin tulkittu juutalaisuudesta luopumisena, vaan eräänlaisena uudellentulkintana. Näitä šabbetailaisia oli etenkin Balkanilta, Izmiristä ja Brusasta. Tämän yhteisön jäsenet esiintyivät ulospäin hartaina muslimeina ja sisäänpäin šabbetailaisina juutalaisina. Tsevi kuoli vuonna 1676 ja tällöin islamiin kääntynyt hänen seuraajiensa yhteisö käsitti noin 200 perhettä suurimmaksi osaksi Adrianopolissa eli nykyisessä Edirnessä. Heidän joukossaan oli merkittäviä oppineita ja kabbalisteja, joiden jälkeläiset säilyttivät myöhemmin erityisen aseman lahkon sisällä. Vielä tällöin juutalaisina esiintyvätkin šabbetailaiset arvostivat yhteisöä, ja esimerkiksi Nathan Gazalainen uskoi ryhmällä olevan tärkeä tehtävä.
Tsevin kuoleman jälkeen yhteisön keskukseksi alkoi muodostua Saloniki. Vuoden 1680 paikkeilla ja siitä eteenpäin Salonikin yhteisöä ravistelivat sisäiset kiisat ja jakautuminen eri haaroihin. Tästä syystä yhteisön kehityksestä kertovat lähteet poikkeavat huomattavasti toisistaan ja niiden luotettavuutta on vaikea arvioida. Jokseenkin hyväksytyn käsityksen mukaan Šabbetain leskivaimo Jokebed (musliminimeltään Aiša) alkoi kutsua nuorempaa veljeään Jacob Queridoa Šabbetai Tsevin uudelleensyntyneeksi sieluksi. Tämä jakoi dönme-yhteisön "alkuperäisiin" jäseniin ja Queridon uusiin seuraajiin. Querido ja häneen liittyneet rabbit Solomon Florentin ja Joseph Philosoph alkoivat levittää omia ajatuksiaan, mikä johti joukkokääntymiseen islamiin. Lähteet ovat erimielisiä kääntymisen vuodesta eri lähteiden mainiten vuodet 1683 ja 1686. Mahdollista on, että kyseessä oli kaksi erillistä joukkokääntymistä. Querido korosti ulkoista omistautumistaan islamiin esimerkiksi tekemällä pyhiinvaelluksen Mekkaan. Hän kuoli paluuamtkallaan vuonna 1690 tai 1695.
Dönme jakautui edelleen. Alkuperäiset Queridoa edeltäneet jäsenet tulivat tunnetuksi nimellä "Izmirim" (izmiriläiset) ja Jacob Queridon seuraajat nimellä "Jakoblar". Joitakin vuosia Queridon kuoleman jälkeen izmiriläiset jakautuivat, kun Baruchiah Russo ilmaantui väittäen itseään uudelleensyntyneeksi Šabbetai Tseviksi. Russo oli ilmeisesti syntyjään juutalainen ja erään varhain dönmeen liittyneen jäsenen lapsi. Hän oli saanut islamiin kääntymisen jälkeen nimen Osman Baba. Hänen seuraajansa tulivat tunnetuksi nimellä "Karakashlar" tai ladinoksi "Konyosos". Tämä kolmas dönme-liike tuli tunnetuksi eräänlaisena ääriliikkeenä, jonka ominainen piirre oli uskonnollinen nihilismi. Joskus siihen viitattiin kokonaan uutena uskona. Russo kuoli vuonna 1720 ja hänen hautansa oli pitkään hänen seuraajiensa pyhiinvaelluskohde.
Nuorturkkilainen liike alkoi Salonikissa ja monet dönmet olivat liikkeen kannattajia. Nuorturkkilaisen vallankumouksen yhteydessä vuonna 1909 osa valtaan nousseista uusista virkamiehistä, esimerkiksi talousministeri Cavid Bey, olivat dönmen jäseniä. Kemal Atatürkin väitettiin joskus olevan dönme. Virallisesti tämä on kuitenkin kiistetty ja hänen väitetty "juutalaisuutensa" tätä kautta oli usein etenkin hänen poliittisten vastustajiensa käyttämä ase. Kreikan–Turkin sotaa vuonna 1924 seurasi väestönvaihto Kreikan ja Turkin välillä. Dönmet päätyivät Turkkiin, jossa he asettuivat etenkin pääkaupunki Istanbuliin. Muutamia päätyi muihin kaupunkeihin, kuten Izmiriin ja Ankaraan. Vaikka näihin aikoihin turkkilaisessa lehdistössä käytiin keskustelua dönmejen juutalaisuudesta, he alkoivat yhä enemmän sulautua muuhun yhteiskuntaan. Tähän vaikutti esimerkiksi muutto huomattavan juutalaisen ilmapiirin Salonikista, Turkin valtion sekulaari koulutusjärjestelmä ja yleistyvät seka-avioliitot muslimien kanssa. Liikkeen "Konyosos"-haara oli edelleen järjestöllisesti pystyssä ainakin 1960-luvulla. Myöhemmin on esiintynyt yrityksiä saada dönmejä kääntymään juutalaisuuteen tai muuttamaan Israeliin. Kumpikaan ajatus ei ole herättänyt laajaa kannatusta dönmejen keskuudessa.
Kulttuuri.
Nimeä "dönme" alettiin käyttää liikkeestä 1700-luvulla. Osmanit olivat alkujaan ajatelleet liikkeen edistävän juutalaisten kääntymistä islamiin ja heidän sulautumistaan laajempaan yhteiskuntaan. Pian kävi kuitenkin selväksi, että tämän sijaan he jatkaisivat sulkeutunutta elämäntapaansa. Dönme voi tarkoittaa käännynnäisiä tai negatiivisemmassa mielessä apostaatteja. Täysin selvää ei ole, onko nimi viitannut heidän kääntymiseensä islamiin vai näkemykseen heistä teeskentelevinä muslimeina. Joka tapauksessa ulkoisiesti he olivat hartaita muslimeja ja poliittisesti uskollisia valtiolle. Liikkeellä oli hyvät välit suufilaisiin liikkeisiin ja etenkin bektaši-veljeskuntaan. Salaisia yhteyksiä ylläpidettiin šabbetailaisiin, mutta myös valtavirran juutalaisiin. Salonikissa monet juutalaiset rabbit kirjoittivat näkemyksiään dönmen asemasta juutalaisuuden kannalta. Dönmen jäsenet olivat salaisissa yhteyksissä juutalaisten rabbien kanssa myös etenkin, kun yhteisön sisällä juutalainen oppineisuus heikkeni ajan kanssa. Tällöin varsinaisten juutalaisten rabbien puoleen käännyttiin uskonnollista lakia koskevissa kysymyksissä.
Dönmen jäsenten määrästä on eri arvioita eri kausilta. Karten Niebuhr mainitsi Salonikissa olleen vuonna 1774 noin 600 dönme-perhettä. Hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa dönmen jäseniä oli noin 10 000–15 000 ja he olivat jakautuneet suhteellisen tasaisesti liikkeen komeen eri haaraan. Alkujaan dönmet osasivat hepreaa, jota käytettiin esimerkiksi uskonnollisissa teksteissä. Ajan kanssa yleistyi ladinon käyttö, joka näyttäytyi etenkin arkikielessä ja runoudessa. 1870-luvulta eteenpäin dönmejen keskuudessa yleistyi turkki, josta tuli ajan mittaan yhteisön arkikieli. Dönmen jäsenet käyttivät henkilönnimistään kahta eri versiota, toinen turkiksi ja toinen hepreaksi. Sukunimet olivat sefardilaisia. Dönmejen kolme eri haaraa muodostivat ajan kanssa eri yhteiskuntaluokkien piirteitä. Izmiriläiset (ladinoksi "cavalleros", turkiksi "Kapanjilar") muodostivat ylä- ja keskiluokan esimerkiksi vauraine kauppiassukuineen. He olivat myös ensimmäisten joukossa sulautumassa turkkilaiseen yhteiskuntaan. "Jakoblar" käsitti esimerkiksi keskiluokan ja sitä alempien luokkien virkamiehiä. "Konyosos" käsitti aikanaan tyypillisesti käsityöläisammattien harjoittajia. Joitakin eroja ryhmien välillä oli myös asuissa ja kampauksissa. Kaupungeissa dömnet asuivat omissa kortteleissaan. Eri haaroilla oli yleensä omat synagogansa ("Kahal") oman korttelinsa keskustassa, mutta hautausmaat olivat yhteisiä.
Dönmejen uskonnollisissa teksteissä esiintyy vain harvoin viittauksia islamiin. Heidän uskonnolliset käsityksensä juutalaisuudesta vastaavat käytännössä täysin Šabbetai Tsevin seuraajien uskomuksia. Šabbetai Tseviä pidettiin jumalallisena hahmona ja dönmet uskoivat korkeampien voimien kolmiportaiseen emanaatioon ("telat kishrei de-meheimanuta", 'uskon kolme sidettä'). Dönmejen mukaan Šabbetai Tsevi kumosi "Luomisen Tooran" ("Torah di-Beri’ah") perinteiset juutalaiset käskyt ja lait, korvaten ne "Emanoinnin Tooralla" ("Torah de-Aẓilu"). Yksi aikalaisten usein huomioima seikka tähän liittyen olivat halakhan eli juutalaisen lain kieltämät avioliittotavat. Usein puhuttiin dönmejen sukupuolisesta siveettömyydestä. Tiettyihin uskonnollisiin seremonioihin, kuten "karitsan juhlaan" ("Hag ha-keves") Adarin 22. päivänä liittyi orgian tapaisia piirteitä. Seksuaalisen "siveettömyyden" merkitystä on joskus vähätelty, mutta siihen liittyneet tavat jatkuivat kuitenkin dönmejen keskuudessa sukupolvien ajan. Muita juhlallisuuksia järjestettiin Šabbetai Tsevin elmään liittyvinä merkkipäivinä.