tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jon Stewart

Jon Stewart (s. 28. marraskuuta 1962 New York City, Yhdysvallat), syntyjään Jonathan Stuart Leibowitz, on yhdysvaltalainen koomikko, näyttelijä ja elokuvaohjaaja, joka tunnetaan erityisesti satiirisen uutisohjelman "The Daily Show’n" juontajana.
Jonathan Leibowitz syntyi Don ja Marian Leibowitzille, jotka olivat keskiluokkaisia New Jerseystä New Yorkiin muuttaneita juutalaisia. Stewart aloitti uransa stand-up-koomikkona, mutta siirtyi televisioon ja juonsi aluksi "Short Attention Span Theater" -ohjelmaa Comedy Central -kanavalla. Myöhemmin hän juonsi MTV-kanavalla ohjelmia "The Jon Stewart Show" ja "You Wrote It, You Watch It". Hän on myös näytellyt elokuvissa sekä ohjannut elokuvat "Rosewater" (2014) ja "Irresistible" (2020).
Alkuvuodesta 1999 Stewartista tuli "The Daily Show’n" juontaja. Hän myös käsikirjoitti ja tuotti ohjelmaa. Stewartin aloitettua ohjelman juontajana "The Daily Show" keräsi tasaisesti suosiota ja tunnustusta kriitikoilta. Stewart sai ensimmäisen Emmy-palkintonsa vuonna 2001. Stewart myös juonsi vuosien 2006 ja 2008 Oscar-gaalat. Vuonna 2012 useat yritykset peruivat mainoksensa Stewartin ohjelmasta, koska Stewart esitti ohjelmassaan Beetlehemin seimen naisen jalkojen välissä. Erityisesti ihmisoikeusjärjestö Catholic League reagoi voimakkaasti, ja pyysi Stewartia pyytämään anteeksi.
Helmikuussa 2015 Stewart ilmoitti jättävänsä "The Daily Show’n" vuoden 2015 kuluessa. Hän juonsi viimeisen "The Daily Show" -lähetyksensä 6. elokuuta. Hänen seuraajakseen valittiin eteläafrikkalainen koomikko Trevor Noah.
Armed Assault

Armed Assault (yleisesti lyhyemmin ArmA, Yhdysvalloissa nimellä ArmA: Combat Operations) on realismiin pyrkivä sota-aiheinen FPS-peli, joka perustuu tunnettuun "" -peliin. Pelin tekijä on tšekkiläinen Bohemia Interactive Studio ja sen julkaisusta Suomessa vastaa 505 Games. Teknisesti pelin tärkeimpiä eroja edeltäjäänsä ovat huomattavasti kehittyneempi grafiikka ja tuki jopa 400 neliökilometrin kokoisille pelialueille siinä missä "Operation Flashpoint: Cold War Crisis" tuki vain 100 neliökilometrin pelialueita.
Juoni.
Peli sijoittuu nykyaikaan, kuvitteelliselle Sahranin saarelle Atlantin valtamerellä. Pieni saari on jakautunut kahteen valtioon; pohjoiseen kommunistiseen tasavaltaan (Democratic Republic of Sahrani, DRS) ja eteläiseen perustuslailliseen monarkiaan (Kingdom of South Sahrani). Yhdysvallat on lähettänyt sotilaita kouluttamaan eteläisen Sahranin armeijaa, mikä pahentaa saarivaltioiden ennestään huonoja välejä. Pohjoinen kommunistinen Sahrani kokee asian uhkana ja yksinpelikampanjan alussa kommunistinen Sahrani hyökkääkin eteläiseen naapurivaltioonsa, josta Yhdysvaltain joukot ovat juuri lähdössä. Pelaaja kuuluu Yhdysvaltojen maavoimien joukkueeseen, joka ei ole vielä ehtinyt lähteä saarelta. Pelaajan tehtäväksi tuleekin kommunistisen Sahranin hyökkäyksen torjuminen.
Queen's Gambit -lisäosa.
Peliin on julkaistu yksi lisäosa, jonka nimi on "Queen's Gambit". Lisäosa tuo peliin uudet saaret Porto ja United Sahrani. Jälkimmäinen on kuitenkin vain hieman muokattu versio alkuperäisestä Sahranin saaresta. Lisäksi lisäosa tuo peliin muutaman kulkuneuvon ja aseen. Suurin uudistus, jonka "Queen's Gambit" tuo mukanaan, on uudet yksinpelikampanjat, joita tulee kaksi kappaletta.
Muokkaus.
"Bohemia Interactive" on tukenut avoimesti tuottamiensa pelien muokkaajia ja "Armed Assaultin" muokkausta varten on julkaistu erilaisia työkaluja ja muun muassa pelin "Operation Flashpoint: Cold War Crisis" -tyyppinen skriptikieli on kuvattu Bohemian wikisivulla. "Operation Flashpoint: Cold War Crisisista" tuttu FDFMod julkaistiin "Armed Assaultille" 19. joulukuuta 2008.
Tremoliitti

Tremoliitti (Ca2(MgFe)5Si8O22(OH)2) on amfiboliryhmän mineraali. Tremoliittia esiintyy metamorfisissa kalkki- ja dolomiittikivissä.
Tremoliitti ja aktinoliitti ovat samanlaisia kemiallisen rakenteensa perusteella, ja muodostavat isomorfisen seossarjan.
Tremoliitti on kidejärjestelmältään monokliininen. Kiteet ovat harvinaisia; asultaan mineraali on sälöinen tai kuituinen, usein säteittäisinä ryhminä. Väriltään tremoliitti on valkoinen tai harmaa. Viirun väri on valkoinen ja kiilto on lasi- tai silkkikiilto. Kovuus on 5–6 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,9–3,5 g/cm³.
Typpitrijodidi

Typpitrijodidi eli jodityppi (NI3) on erittäin herkästi räjähtävä yhdiste. Yhdistettä käsitellään kosteana, koska kuivana se hajoaa erittäin herkästi. Typpitrijodidi valmistetaan sekoittamalla jodikiteitä (I2) laimeaan ammoniakkivesiliuokseen. Räjähtäessään yhdiste vapauttaa violetin jodipilven.
Stadshagen

Stadshagen on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee Kungsholmenin kaupunginosa-alueen luoteisosassa, Kungsholmenin saarella, Tukholman pohjoisessa sisäkaupungissa. Kaupunginosa rajoittuu Kristinebergin, Mariebergin ja Kungsholmenin kaupunginosiin, sekä Solnan kuntaan.
Stadshagen muodostettiin omaksi kaupunginosakseen vuonna 1938. Se on maa-alaltaan 0,63 neliökilometrin suuruinen, ja siellä asui vuonna 2004 1 677 ihmistä. Vuoden 1975 elokuun lopussa Stadshageniin avattiin metroasema, joka on osa Tukholman metron sinistä linjaa.
Alfa Romeo 6C

Alfa Romeo 6C-mallimerkintä viittaa Alfa Romeon malleihin joissa on käytetty kuusisylinteristä rivimoottoria. Mallimerkinnässä 6C:n jälkeen tuleva numerosarja kertoo sylinteritilavuuden. Kaikissa 6C -moottoreissa oli luonnollisestikin kannen yläpuolinen nokka-akseli. Periaatteessa kyse on kahdesta eri autosta, joista toinen perustuu 6C1500 malliin ja toinen 6C2300 malliin.
Alfa Romeo on myös käyttänyt kuusisylinteristä rivimoottoria mm. mallisarjassa Alfa Romeo 2600. Näitä ei kuitenkaan katsota 6C-malleiksi.
Historia.
Suoralla kuusisylinterisellä moottorilla varustettuja Alfa Romeo 6C -malleja valmistettiin ennen toista maailmansotaa. Mallisarjan perustana on "Vittorio Janon" 1920 -luvulla suunnittelema 6C1500, jonka seuraajina tuli kaksi eri johdannaista suuremmalla sylinteritilavuudella. 1930 -luvulla näitä malleja seurasi uudistettu 6C2300 ja 1940 -luvun taitteessa 6C2500.
6C1500
6C1750
6C1900
6C2300
6C2500
Lauri Levola

Lauri Levola (s. 1981 Pori) on suomalainen kirjailija, sanoittaja ja toimittaja. 
Levolan esikoisteos "Pimeä tavarajuna" oli ehdokkaana Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon ja Tiiliskivi-palkinnon saajaksi. Aikaisemmin Levolan novelleja on julkaistu Nuoressa Voimassa sekä antologioissa "Reviiri 98", "Ryhmä 99" ja "Arpi". 
Levola on sanoittanut Ruusut-yhtyeen kappaleita yhtyeen kanssa. Yhtyeen debyyttialbumi "Ruusut" voitti Emma Gaalassa vuonna 2019 Kriitikoiden valinta -palkinnon ja musiikkilehti Rumban kriitikot valitsivat albumin vuoden 2018 parhaaksi kotimaiseksi albumiksi. Levola on ollut myös kirjoittamassa "Lohdutus"-kappaletta Mikko Pykärin "O"-albumille ja kappaleita Einari Stylmanin "OK"-albumille. 
Levola on opiskellut viestintää, luovaa kirjoittamista ja draamakirjoittamista. Levola on työskennellyt mm. Turun Sanomien toimittajana, Tiketti-lipunvälitysyhtiön luovana johtajana, Ruisrock-festivaalin tiedottajana, luovan kirjoittamisen opettajana, kirjallisuuden verkkojulkaisu Rihmaston päätoimittajana sekä Savukeidas Kustannuksen kustantajana. Tällä hetkellä hän työskentelee markkinointiviestinnän asiantuntijana WWF Suomella. 
Lauri Levolan isä on kirjailija Kari Levola.
Asakura (Fukuoka)

Asakura () on kaupunki Fukuokan prefektuurissa Kyūshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Fukuokan kaakkoispuolella. Asakurassa on 56 347 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 246,73 neliökilometriä.
Nykyinen Asakuran kaupunki muodostettiin 20. maaliskuuta 2006, kun entiseen Amagin kaupunkiin liitettiin Asakuran ja Hakin maaseutukaupungit. Uuden kaupungin nimeksi otettiin Amagin sijaan Asakura. Amagi oli saanut kaupunkioikeudet vuonna 1954. Kaupungin ydinalue sijaitsee sen länsiosassa entisen Amagin kaupungin alueella, jonka yhdistää muualle Fukuokaan kaksi rautatielinjaa, Amagi-rautateiden Amagi-linja ja Nishitetsun Amagi-linja; pohjois- ja itäosissa on luonnonalueita ja vuoristoa. Kaupungin etelärajalla virtaa Chikugojoki.
Lužniki

Lužniki () on Hamovnikin piirissä Moskovassa Venäjällä sijaitseva jalkapallo- ja entinen yleisurheilustadion.
Lužnikin nimi oli vuoteen 1992 asti (, ), vapaasti suomennettuna Leninin keskusstadion. Stadion on osa laajempaa urheilukompleksia, johon kuuluu muun muassa uimahalli, jäähalli sekä useampi sisäpalloiluareena.
Lužniki sijaitsee Moskova-joen rannalla noin 5,5 kilometriä Kremlistä (keskustasta) lounaaseen. Stadionille kulku käy metrolla, Lužnikia lähellä ovat metroasemat Sportivnaja ja Vorobjovy Gory.
Lužnikin katsojakapasiteetti on 81 000 (kaikki katettuja istumapaikkoja) ja se tekee siitä Venäjän suurimman stadionin. Stadionia ovat käyttäneet pääasiassa jalkapalloseurat Torpedo ja Spartak. Nykyisin Venäjän maajoukkue pelaa siellä osan otteluistaan. Tosin joukkueella on myös toinen kotistadion Sotšissa, jossa on lumettomat olosuhteet pelaamiseen ympäri vuoden, toisin kuin Moskovassa.
Historia.
Lužnikilla pelattiin vuoden 1957 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelu Neuvostoliiton ja Ruotsin välillä. Ottelua seurasi maailmanennätysyleisö 55 000 ihmistä.
Lužniki (silloin vielä entisellä nimellään) oli Moskovassa järjestettyjen vuoden 1980 kesäolympialaisten pääareena. Stadionin katsojakapasiteetti oli tuolloin 103 000. Stadionilla järjestettiin olympialaisten avajaiset, päättäjäiset, yleisurheilu sekä jalkapallofinaalit. Huhun mukaan neuvostoliittolaiskeihäänheittäjän tullessa heittovuoroon heittopaikan takana sijainneet stadionin ovet avattiin, jotta kotimaan kilpailija saisi tuulen heittonsa taakse.
20. lokakuuta 1982 Lužnikilla tapahtui myöhemmin Lužnikin katastrofina tunnettu onnettomuus. Stadionilla oli käynnissä UEFA Cupin ottelu Spartakin ja Haarlemin välillä. Ottelun ollessa jo lisäajalla Spartak lisäsi 1–0-johtoaan tekemällä toisen maalin. Stadionilta poistumassa olleet katsojat kääntyivät takaisin ja törmäsivät stadionilta poistuviin katsojiin (käytössä oli vain yksi uloskäynti, koska katsojamäärä ei ollut merkittävä). Virallisen tiedon mukaan 66 ihmistä tallautui tai puristui kuoliaaksi, mutta silminnäkijälausuntojen perusteella on arveltu, että uhrien määrä oli todellisuudessa huomattavasti suurempi. Kyseessä oli joka tapauksessa yksi vakavimmista stadiononnettomuuksista urheilun historiassa.
Vuonna 2002 kentälle asennettiin FieldTurf -tekonurmialusta, joka on Kansainvälisen jalkapalloliiton (FIFA) ja Euroopan jalkapalloliiton (UEFA) luokituksissa paras tekonurmi.
UEFA valitsi Lužnikin vuoden 2008 Mestarien liigan loppuottelun pelipaikaksi. Ottelua varten tekonurmen tilalle asetettiin luonnonnurmi.
Vuonna 2013 stadionilla järjestettiin yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut.
Stadionilla järjestettiin vuoden 2018 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden otteluja, muun muassa kilpailuiden avaus- ja loppuottelu. Maailmanmestaruuskilpailuja varten Lužniki rakennettiin vuosina 2014–2017 kattoa ja julkisivua lukuun ottamatta kokonaan uudelleen ja muutettiin pelkäksi jalkapallostadioniksi.
Kenttä ja kasarmi

Kenttä ja kasarmi on Pentti Haanpään kirjoittama novellikokoelma vuodelta 1928. Novellit sijoittuvat 1920-luvun Suomen armeijaan, jota ne kuvaavat realistisesti ja kyynisen humoristisesti. Kirja aiheutti aikanaan valtavaa kohua jakaen ihmiset sen puoltajiksi ja vastustajiksi. Haanpää suoritti asevelvollisuutensa 1925–1926 Sakkolassa Kiviniemen kasarmilla ja hän kirjoitti novellikokoelmansa kokemustensa pohjalta. 
Haanpään alkuperäinen kustantaja WSOY vaati käsikirjoituksen siistimistä ennen julkaisua. WSOY:n edellytti novellin "Sotilasjunassa" poistamista kokonaan sekä novellin "Vähän päiviä" keskikohdan poistamista. Kustantaja piti kuvauksia karkean realistisina ja arvioi, ettei niitä voida puolustaa taiteellisilla syillä. Haanpää oli haluton tekstin siloitteluun – ”kuvasta ei saa sen kauniimpaa kuin malli on” –, ja uudeksi kustantajaksi löytyi sosiaalidemokraattinen Kansanvalta.
Haanpää oli jo ennen kirjan julkaisua varautunut syntyvään kohuun. Kirjeessään Erkki Valalle 4.3.1928 hän sanoo, ettei pelkää iskuja: "Antaa siis rusikan pudota: heikko sortuu ja voimakas ärtyy. Ja ellei voimaa osoittaudu olevan: no niin, minä vaikenen ja ryömin piiloon kirjallisuuden vainiolta."
Silloiset isänmaalliset piirit loukkaantuivat syvästi kirjan sisällöstä, ja Haanpää oli "kustannuskiellossa" 1930–1935. Tämän aikana useat eri kustantamot hylkäsivät muun muassa Haanpään kirjoittaman "Noitaympyrä"-teoksen (kirjoitettu 1931, julk. 1956).
Kritiikki.
Kentän ja kasarmin tuoreet arviot olivat vaihtelevia.
Iltalehdessä 1.11.1928 Hugo Jalkanen arvioi teoksen osoittavan kypsää ymmärrystä ja ennakkoluulottoman kertojan kykyä käydä käsiksi ajan polttaviin ilmiöihin.
Olavi Paavolainen arvioi Kentän ja kasarmin Tulenkantajat-lehden näytenumerossa 1928. Hänen arvionsa oli varsin tyly: ”Kenttää ja kasarmia ei ole kirjoittanut kirjailija Pentti Haanpää, vaan sotamies Haanpää, Pentti, siviiliammatiltaan tukkijätkä.” Paavolainen piti kirjaa tendenssikirjana eikä taideteoksena. Hänen mukaansa kirja oli ”kömpelö erehdys” ja ”skandaali”. Haanpään sananvapauden Paavolainen kuittasi: ”Tietysti – taiteilijalla on vapautensa, mutta, se huomattakoon, vain suurella taiteilijalla.”
Helsingin Sanomissa 20.6.1928 Lauri Viljanen piti Kenttää ja kasarmia välityönä ja korosti Haanpään näkemyksen armeijasta olevan kehittymätön ja yksipuolinen. "Se hätäisyys ja tilapäisyys, jolla Haanpää ilmeisestikin on koetellut kykyään uudessa aihepiirissä, käy selvimmin ilmi kirjan taiteellisesta puolesta. Psykologinen ahtaus, joka toistaiseksi vaivaa Haanpään naturalistista käsitystä, on tämmöisessä välityössä kostautunut hänelle pahasti." Samankaltaisen arvion esitti Rafael Koskimies Uudessa Suomessa. Tosin myöskään Viljanen ja Koskimies eivät kiistäneet silloisen varusmiespalveluksen epäkohtia.
Buzen

Buzen () on kaupunki Fukuokan prefektuurissa Kyūshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee Seton sisämeren (Suōnmeren) rannalla prefektuurin itäosassa Kita-Kyūshūn kaupungin kaakkoispuolella. Kaupungissa on 27 042 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 111,17 neliökilometriä.
Buzenin kaupunki perustettiin vuonna 1955 kahdeksan kylän ja maaseutukaupungin yhdistyessä. Uuden kaupungin nimeksi otettiin alun perin "Unoshima", mutta nimi vaihdettiin nykyiseksi vielä samana vuonna. Buzenia palvelee JR Kyūshūn Nippō-päälinja.
Puolalanmäki

Puolalanmäki () on Turun keskustassa, VI:n ja VII:n kaupunginosan rajalla sijaitseva kukkula. Se on yksi Turun seitsemästä kukkulasta ja korkeudeltaan 35,2 metriä merenpinnan yläpuolella. Mäen päällä sijaitsee Turun taidemuseo, jota ympäröi Puolalanpuisto. Mäki on saanut nimensä Puolalan kylästä, joka liitettiin Turkuun Maariasta 1600-luvulla. Yhdessä Turun taidemuseon kanssa Puolalanmäki on yksi Museoviraston määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Vuoden 1775 palon jälkeen Puolalanmäelle rakennettiin runsaasti matalia puumökkejä , joissa asui merimiehiä, käsityöläisiä ja kisällejä. Alueen puutalot säilyivät Turun palosta 1827 ja aina 1900-luvun alkuun asti. Keskiajalla täällä kaupunkialueen ulkopuolella sijaitsi spitaalisten laitos ”Pyhän Yrjänän hospitaali”, josta ensimmäinen tunnettu maininta on vuodelta 1355. Vasta vuonna 1623 spitaalilaitos siirrettiin Seilin saarelle Nauvoon.
Vanha rakennuskanta, mukaan lukien 1838 valmistunut palotorni, purettiin suurimmaksi 1900-luvun alkupuolella. Tällöin rakennettiin sekä Taidemuseon rakennus että sitä ympäröivät kivitalot. Puiston reunaman vanhemmasta rakennuskannasta ovat jäljellä Iso-Puolalan talo 1700-luvulta, Puolalanmäen lukion vanhempi osa (1888) ja sen vieressä oleva puinen rakennus 1840-luvulta. Puiston on suunnitellut Mauritz Hammarberg Tukholman mäkipuistojen mallien mukaan. Hammarbergistä tuli myöhemmin Tukholman kaupunginpuutarhuri. 
Nykyään Turun kaupungin nuorisoasiankeskus järjestää Puolalanpuistossa vuosittain elokuussa ilmaiskonsertin.
Puolalanmäellä sijaitsi Mihail Anikušinin veistämä 13. marraskuuta 1977 paljastettu "V.I. Leninin muistomerkki" Muita Puolalanmäen julkisia taideteoksia ovat Leningradin ja Turun ystävyyden patsas (Antti Louhisto, 1969) sekä Jussi Mäntysen "Joutsenet" (1959) ja "Kurjet pesällä" (1986). Taidemuseon edustalla ovat myös Victor Westerholmin ja R. W. Ekmanin muotokuvahermit.
Ahti Lavonen

Antti Ahti Lavonen (21. maaliskuuta 1928 Kaskinen – 26. helmikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija. Lavonen kuului Suomen 1960-luvun modernismin keskeisiin vaikuttajiin. Lavonen oli myös Brondan vintin taiteilijaryhmän keskeinen jäsen.
Lavonen opiskeli kuvataidetta Helsingin Työväenopistossa ja Vapaassa taidekoulussa. Hän maalasi ekspressiivisävyisiä asetelmia ja maisemia 1950-luvulla. 1960-luvulle tultaessa Lavonen siirtyi maalaamaan informalismin tyylisuuntaisesti, mikä nosti hänet modernismin etujoukkoihin. Vuosina 1962–1965 hän työskenteli Pariisissa. 1960-luvun puolessavälissä Lavonen hylkäsi informalismin ja hän siirtyi kokeilemaan plastista ilmaisua.
Lavonen osallistui kulttuurielämään aktiivisesti ja laati lehtikirjoituksia. Hänen tiedetään suunnitelleen oman runokirjan julkaisemista. Runokirja jäi ilmestymättä, mutta hän suunnitteli lukuisia runokokoelmien kansia Otavalle.
Tasavallan presidentti Urho Kekkonen myönsi Lavoselle Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin 6. joulukuuta 1969.
Ahti Lavosen ensimmäinen puoliso oli Elsa Lavonen, heidän tyttärensä on Soida Lavonen. Lavosen toinen puoliso oli tekstiilitaiteilija Maija Lavonen. Myös perheen poika Kuutti Lavonen on taidemaalari; tytär Sussa Lavonen puolestaan on dramaturgi ja teatteritaiteen maisteri.
Jääkiekon Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnaus

Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnaus () oli vuosittainen, Kansainvälisen jääkiekkoliiton järjestämä turnaus joka pelattiin tammikuun alkupuolella. Turnauksesta käytetään myös nimeä Super Six. Turnauksen voittaja oli jääkiekon seurajoukkueiden Euroopan mestari. Turnauksen edeltäjiä olivat nyt jo lopetetut Jääkiekon Euroopan cup sekä European Hockey League (EHL).
Mestaruusturnauksia pelattiin vuodesta 2005 ja järjestäjäkaupunkina oli aina Pietari. Kolme turnausta päättyi Venäjän ja Suomen mestarijoukkueiden väliseen finaaliin ja mestaruus on kunakin vuonna jäänyt Venäjälle. Vuonna 2008 Suomea edusti kolmatta kertaa Oulun Kärpät.
Pelitapa.
Turnaukseen otti osaa IIHF:n rankingin kuuden kärkimaan mestarit. Joukkueet jaettiin kahteen kolmen joukkueen lohkoon, joissa kaikki pelasivat toisiaan vastaan kerran. Lohkovoittajat pelasivat loppuottelussa.
Palkinnot.
Turnauksen palkintopokaalin nimi on Silver Stone Trophy, joka jaettiin turnauksen voittajalle jo edeltäneessä EHL-liigassa. Lisäksi voittajajoukkue sai vuonna 2008 200 000 euroa 550 000 euron kokonaispalkintopotista. Palkintopotti nousi tasaisesti, sillä vuonna 2005 kokonaispotti oli 600 000 Svetsin frangia, kun seuraavana vuonna se oli 700 000 frangia eli noin 450 000 euroa. Vuonna 2007 palkintopotti oli 800 000 frangia.
2005.
 Lohko A 
 Lohko B 
2006.
 Aleksander Ragulin -lohko 
 Ivan Hlinka -lohko 
2007.
Vuonna 2007 Suomesta osallistui kauden 2005–2006 Suomen mestari HPK. HPK:n kanssa samassa lohkossa pelasivat Tšekin ja Slovakian mestarit.
 Aleksander Ragulin -lohko 
 Ivan Hlinka -lohko 
2008.
 Aleksander Ragulin -lohko 
 Ivan Hlinka -lohko
Estadi Olímpic Lluís Companys

Estadi Olímpic Lluís Companys (tunnettu myös nimellä Estadi de Montjuïc) on stadion Katalonian pääkaupungissa Barcelonassa, Espanjassa. Stadion rakennettiin alun alkaen Barcelonassa vuonna 1929 järjestettyä maailmannäyttelyä varten, mutta uusittiin vuoden 1992 kesäolympialaisia varten. Montjuïcin stadionilla on 54 000 katsojapaikkaa, kaikki istumapaikkoja. Vain pääkatsomo on katettu.
Stadion sijaitsee Montjuïcin kukkulalla vajaa kolme kilometriä etelään Barcelonan keskustan Plaça de Catalunyalta. Stadion on nimetty katalaanipoliitikko Lluís Companys i Joverin mukaan, joka teloitettiin läheisessä Montjuïcin linnassa vuonna 1940.
Vuoden 1992 kesäolympialaisissa Montjuïc toimi keskusareenana isännöiden olympialaisten avajaiset, päättäjäiset, yleisurheilulajit sekä jalkapallo-otteluita. Stadionilla pelasi kotiottelunsa Barcelonan toiseksi suurin jalkapallojoukkue Espanyol vuosina 1997–2009. Espanyolin otteluissa stadion oli harvoin täynnä, lukuun ottamatta Barcelonan derbyä eli paikallisottelua FC Barcelonaa vastaan. 
Stadion toimi myös amerikkalaisen jalkapallon joukkueen Barcelona Dragonsin kotiareenana vuoteen 2003 asti. Kun Espanjan Grand Prix ja muita autourheilutapahtumia pidettiin Montjuïcin radalla vuoteen 1975 asti, toimi stadion varikkoalueena talleille. Vuonna 1975 ajajat ja tallit boikotoivat kilpailua turvallisuussyihin vedoten, mutta joutuivat lopulta ajamaan, koska autot ja kalusto olivat jo stadionilla ja diktaattori Francisco Francon virkakoneisto uhkasi takavarikoida ne.
Stadion isännöi vuoden 2010 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuja.
FC Barcelona siirtyy pelaamaan kotiottelunsa stadionille kaudella 2023–2024, sillä sen oman stadionin Camp Noun on arvioitu olevan remontissa kevääseen 2026 asti.
All Those Wasted Years

All Those Wasted Years on vuonna 1984 julkaistu suomalaisen rockyhtye Hanoi Rocksin viides albumi ja ensimmäinen konserttitaltiointi. Se on nauhoitettu joulukuussa 1983 Lontoon The Marquee Clubilla.
Alkuperäisen julkaisun nimeen tuli ylimääräinen i-kirjain painossa tapahtuneen väärinymmärryksen takia. Alkuperäinen levy on siis väärän nimensä "All Those Waisted Years" takia harvinaisuus. Myöhemmissä julkaisuissa on käytetty oikeaa nimimuotoa "All Those Wasted Years". Levy sai erinomaiset arvostelut 7. tammikuuta 1984 brittiläisessä "Melody Maker" -julkaisussa.
Edellisen levyn "Back To Mystery Cityn" menestys rohkaisi yhtyettä julkaisemaan levyn, joka on konserttitaltiointi. Kappaleet on nauhoitettu noin vuosi ennen rumpali Razzlen kuolemaa joulukuussa 1983. Samaan aikaan levyn kanssa julkaistiin samasta esiintymisestä videotaltiointi. Kappalelistat eivät kuitenkaan ole yhteneväiset. Videossa on Ramones-yhtyeen lainakappale Blitzkrieg bop, jossa rumpali Razzle laulaa ja laulaja Michael Monroe puolestaan soittaa rumpuja.
Kappaleet.
Kaikki levyn kappaleet on kirjoittanut Andy McCoy, ellei toisin mainita.
Sorsavesi

Sorsavesi on Vuoksen vesistöön kuuluva iso järvi Leppävirran ja Pieksämäen alueella Pohjois- ja Etelä-Savon rajamailla. Järven vesipinta-ala on 52 km² ja korkeus merenpinnasta on noin 98 metriä. Se saa vetensä suurelta osin Kilpikosken kautta Suonenjoella sijaitsevasta Kuvansi-järvestä ja sen valuma-alueelta. Sorsavesi purkaa vetensä Sorsakosken kautta Osmajärveen, josta edelleen Osmajoen ja Kuvansijoen kautta Saimaan tasolle Varkauden eteläpuolella sijaitsevalle Siitinselälle Haukiveden pohjoisosaan.
Sorsavettä on käytetty 1800-luvulla vesitienä puutavaran kuljetuksessa Hackman &amp; Co yhtiön Sorsakosken sahalle, jonne puuta on uitettu itse järven vaikutusalueelta, mutta suuressa määrin myös ylävirrassa sijaitsevan Kuvansin ja Paasveden yhdistävän Kuivataipaleen kanavan kautta. Myöhemmin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvulla vesitietä on hyödynnetty Hackman -yhtiön valmiiden metallituotteiden kuljettamisessa Suonenjoelle rautatien varteen edelleen kuljetettavaksi.
Järven kaakkoiskulmassa sijaitsevassa Sorsakosken taajamassa on kaksi Savon Voiman vesivoimalaitosta: Yläsorsa ja Alasorsa.
Ranuan kirkko

Ranuan kirkko on Ranuan keskustaajamassa sijaitseva evankelisluterilaisen Ranuan seurakunnan kirkkorakennus. Pieni kirkko on hirsirakenteinen ristikirkko, ja se on vihitty käyttöön 7. kesäkuuta 1914. Kirkossa on 338 istumapaikkaa. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Jarl Eklund. Rakennukset hirsiset seinät saivat ulkolaudoituksen 1920-luvulla. Kellotorni on ristisakaroiden välissä, katolla ristikeskuksessa on pieni torni.
Kirkko saneerattiin 1950-luvulla. Saneeraussuunnitelmat laati arkkitehtitoimisto Irmeli &amp; Markus Visanti. Saneerauksen yhteydessä kirkon aikaisemmin kalkittuina olleet sisäseinät paneloitiin ja sisustus muutettiin. 1960-luvulla kirkko sai kuparikaton. Samassa yhteydessä alkuperäinen kaminalämmitys purettiin ja korvattiin sähkölämmityksellä.
Sisätilat.
Ranuan kirkon alttaritaulun "Jeesuksen toinen tuleminen" (330x215 cm öljymaalaus kankaalle) on maalannut Matti Visanti vuonna 1951. Taulun alareunassa on teksti Ilmestyskirjan 1. luvun 7. jakeesta. Visantin taulun ja sen samana vuonna pahville peitevärillä tehdyn luonnoksen (58x36 cm) taustalla voi nähdä hänen jo 1943-1945 tekemänsä litografiat "Johanneksen ilmestys". Kirkon tekstiilit on suunnitellut taiteilija Kristiina Hänninen. Kirkon 14-äänikertaiset mekaaniset urut on puolestaan valmistanut Urkurakentamo Hans Heinrich vuonna 1990.
Albertosaurus

Albertosaurus oli suurikokoinen teropodi, joka eli noin 76-70 miljoonaa vuotta sitten liitukaudella. "Albertosaurus" on saanut nimensä Kanadassa sijaitsevasta Albertan provinssista, josta tämän dinosauruksen fossiileita on löydetty.
Anatomia.
"Albertosauruksen" pituus täysikasvuisena oli noin 10 metriä ja paino 2-3 tonnia.
"Albertosauruksella" oli suurikokoinen pää ja lyhyet eturaajat, kuten muilla tyrannosaureilla. Sillä oli pitkä häntä ja se oli kahdella jalalla liikkuja. "Albertosauruksen" kallo ja lonkkaluut olivat lyhyemmät kuin muilla tyrannosaureilla. Kuten muilla teropodeilla, myös "Albertosauruksella" oli pitkät takaraajat.
"Albertosauruksen" uskotaan kävelleen noin 14-21 kilometrin tuntivauhtia. Sen maksiminopeus on ollut 30 km/h. On mahdollista että "Albertosaurus" on kyennyt juoksemaan myös 40 kilometrin tuntivauhtia. Nuoret yksilöt ovat saattaneet olla nopeampia kuin aikuiset.
"Albertosauruksen" kallon pituus oli metri. Sen kaula oli normaalisti S-asennossa. "Albertosauruksen" silmät näyttivät enemmän sivuille kuin tyrannosaurus rexillä, minkä takia "Albertosaurus" on todennäköisesti ollut huonompi etäisyyden arvioinnissa kuin tyrannosaurus rex.
"Albertosauruksella" oli alaleuassa 14-16 hammasta ja yläleuassa 17-19. Sen yläleuassa oli kummallakin puolella neljä normaalia pienempää hammasta, jotka olivat D-muotoisia ja pakkautuneet tiiviisti yhteen. "Albertosauruksen" puruvoiman on arveltu olleen noin 3413 newtonia. Esimerkkinä tyrannosaurus rexillä puruvoima oli noin 35 000-57 000 newtonia.
Kasvu.
Fossiileista on saatu selville että "Albertosaurus" oli kaksivuotiaana noin kaksi metriä pitkä ja 50 kilogrammaa painava. Suurin ja vanhin löydetty "Albertosaurus" on ollut kuollessaan noin 28-vuotias. Kuten muilla tyrannosaureilla, myös "Albertosauruksella" kasvu oli nopeinta 4-16-vuotiaana. Kasvupyrähdyksen aikana "Albertosauruksen" paino on saattanut kasvaa jopa 122 kilon vuosivauhtia.
Fossiilit.
"Albertosauruksesta" on löydetty 26 yksilön jäänteitä. Suurin osa näistä jäänteistä on löydetty Horseshoe Canyonin muodostelmasta, Albertasta. Tästä on voitu olettaa, että "Albertosaurus" on mahdollisesti ollut laumaeläin. Monet löydetyt yksilöt ovat olleet noin 14-vuotiaita kuollessaan.
Ensimmäinen "Albertosauruksen" fossiili, osittainen kallo, löydettiin vuonna 1884, löytäjänä Joseph Burr Tyrellin johtama geologinen tutkimusryhmä. Vuonna 1889 Tyrellin kollega löysi "Albertosauruksen" kallon ja luurangon osia. Paleontologi Edward Drinker Cope antoi tälle lajille nimeksi "Laelaps incrassatus". Vuonna 1904 Lawrence Lamb tutki fossiileja uudelleen ja vaihtoi nimeksi "Dryptosaurus incrassatus". Vuonna 1905 paleontologi Henry Fairfield Osborn vaihtoi lajille nimeksi "Albertosaurus sarcophagus".
Ravinto.
"Albertosaurus" oli muiden teropodien tapaan lihansyöjä. "Albertosauruksen" kanssa samoilla seuduilla on elänyt monenlaisia kasvinsyöjädinosauruksia, kuten hadrosaureja, sarvipääliskoja ja ornithopodeja. Nämä ovat varmasti olleet "Albertosauruksen" ruokalistalla.
Apportti

Apportti tarkoittaa muunlaista kuin rahallista sijoitusta yhtiöön eli tavaraa tai muuta omaisuutta, josta voi olla yhtiölle taloudellista hyötyä.
Osakkeen merkintähinta voidaan maksaa apporttiomaisuutena yhtiötä perustettaessa ja maksullisessa osakeannissa.
Apporttiomaisuuden on oltava yhtiöllä vähintään sen arvoinen, mikä määrä sillä on tarkoitus suorittaa yhtiölle. Apportin arvo voi olla myös tätä korkeampi.
Apportti ei voi olla työsuoritus eikä sitoumus palvelun suorittamiseen.
Liike apporttina.
Jos liike sijoitetaan apporttina yhtiöön, on tästä otettava perustamissopimukseen maininta. Perustamissopimuksessa on oltava riittävä selvitys liikkeen taloudellisesta asemasta (esimerkiksi tilinpäätösinformaation muodossa) ja kaupparekisteriin on oheistettava liitteeksi hyväksytyn tilintarkastajan antama lausunto apporttiomaisuuden selvityksestä ja siitä oliko omaisuudella vähintään maksua vastaava taloudellinen arvo yhtiölle.
Rengon kirkko

Rengon kirkko on kirkko Hämeenlinnan Rengossa. Kirkko on keskiaikainen kivikirkko ja se on käytössä vielä nykyäänkin. Se on rakennettu joko 1400-luvun loppuvuosikymmenillä tai 1500-luvun alkupuolella; Markus Hiekkasen mukaan todennäköisimmin vuosien 1510 ja 1550 tai 1560 välisenä aikana. Kahdeksankulmainen kirkko hylättiin käytöstä 1600-luvulla. Keskiaikaisesta kirkosta on jäljellä hyvin vähän, sillä vuonna 1783 kiviraunio purettiin perustuksia lukuun ottamatta ja sitä hyödyntäen rakennettiin uudelleen. Kirkko on omistettu Pyhälle Jaakolle ja se on ollut suosittu pyhiinvaelluspaikka alusta alkaen. Nykyiset urut ovat 15-äänikertaiset ja ne ovat Kangasalan urkutehtaan rakentamat vuonna 1981.
Kirkon vieressä, entisessä lainajyvämakasiinissa, on Härkätien museo, jossa esitellään muun muassa kirkon historiaan liittyvää esineistöä.
Kokoomuksen remonttimiehet

Remonttimiehet oli Kansallisen Kokoomuksen johtoon kuulunut ryhmä. Remonttimiesten tavoitteena oli uudistaa Kokoomusta hallituskelpoiseen suuntaan muuttamalla sen linjaa Urho Kekkosta ja Neuvostoliittoa ymmärtävämpään suuntaan.
Ryhmä alkoi muodostua 1970, kun Juha Rihtniemestä tuli kokoomuksen puheenjohtaja. Kuuluisia remonttimiehiä olivat muun muassa Ilkka Kanerva, Heikki A. Ollila, Pertti Salolainen, Ilkka Suominen, Jarmo Virmavirta ja Juha Vikatmaa. Remonttimiehet saivat nimensä vuoden 1970 vaalimainoksesta, jossa nuoret ehdokkaat esiintyivät työhaalareissa.
Toiminta.
Ratkaiseva askel sisäpoliittisesti oli se, että Kansallinen Kokoomus kannatti poikkeuslakia, jolla Kekkonen valittiin jatkamaan presidenttinä 1974–1978 ETYKin yli. Vuonna 1978 Kekkonen valittiin presidentiksi normaalimenettelyllä, mutta poikkeuslaki synnytti ristivetoa myös muissa puolueissa, muun muassa Ruotsalaisessa kansanpuolueessa, josta erosi Georg C. Ehrnrooth, joka perusti oikeistolaisen Suomen Perustuslaillisen Kansanpuolueen.
Remonttimiesten omat rivit alkoivat rakoilla jo melko varhaisessa vaiheessa, ja eri henkilöillä oli erilaisia painotuksia suhteessa Kekkoseen, Neuvostoliittoon, Keskustapuolueeseen, poikkeuslakiin, Ahti Karjalaiseen ja niin edelleen. Radikaaleinta suuntausta edusti Vikatmaan ympärille muodostunut ryhmittymä, joka vaati kovia otteita kokoomuksen antikekkoslaisia − näkyvimpänä Tuure Junnilaa − vastaan ja liputti avoimesti poikkeuslain puolesta jo kesällä 1972.
Myöhemmin remonttimiehiä on epäilty neuvostomyönteisyydestä, minkä vuoksi erityisesti Ilkka Kanerva on saanut osakseen Ben Zyskowiczin kritiikkiä.
Neuvostokontaktit.
Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystön Felix Karasev (oikea nimi Felix Sutyrin) ystävystyi Vikatmaan kanssa. Karasevin tehtävä oli tietojen hankkiminen kokoomuksen sisältä. Moskova suuntasi tiedustelutoimintansa nimenomaan remonttimiehiin.
Historioitsija Riku Keski-Rauska ihmettelee sitä, että Suojelupoliisin raportit Karasevin ja Vikatmaan yhteyksistä eivät löydy Supon arkistosta vaan ilmeisesti Supon ex-johtaja Arvo Pentin papereista yksityisarkistossa. Keski-Rauska ei saanut lupaa perehtyä näihin raportteihin. Raportit Vikatmaan lähipiirin remonttimiesten Neuvosto-yhteyksistä kyllä löytyvät Supon raporteista: Suominen, Kanerva, Salolainen, Virmavirta ja Weijo Pitkänen.
Acrocanthosaurus

Acrocanthosaurus (lajinimi atokensis) oli noin 125–110 miljoonaa vuotta sitten varhaisliitukaudella elänyt teropodi ja sukua muun muassa "Allosaurukselle". "Acrocanthosauruksen" pään pituus oli noin 1,4–1,7 metriä, pituus noin 11–12 metriä ja paino suunnilleen 6,0–6,5 tonnia. "Acrocanthosauruksen" fossiileita on löydetty enimmäkseen Teksasin ja Oklahoman osavaltioista Yhdysvalloissa.
"Acrocanthosauruksen" erikoisena tuntomerkkinä oli kaikista selkänikamista kohoavien luupiikkien varassa oleva matala nahkaharja, joka oli suhteessa paljon matalampi kuin esimerkiksi "Spinosauruksella". Tämä harja oli koko selkärangan pituinen. "Acrocanthosauruksen" kaula ja eturaajat olivat lihaksikkaat ja vahvat. Takaraajat olivat tukevat, eivätkä ne soveltuneet juoksemiseen, minkä johdosta "Acrocanthosaurus" käveli hitaasti. Reisiluun merkittävästi sääriluutta suurempi pituus osoittaa lisäksi, ettei se pystynyt juoksemaan lujaa. Häntä oli pitkä ja sillä "Acrocanthosaurus" pystyi tasapainottamaan itseään lantion seudun kohdilla.
"Acrocanthosaurus" kulttuurissa.
"Acrocanthosaurus" esiintyy videopeleissä ' sekä '.
Tallinnan raatihuone

Tallinnan raatihuone () sijaitsee Viron pääkaupungin Tallinnan vanhassakaupungissa Raatihuoneentorin laidalla. Tallinnan raatihuone on vanhin nykypäiviin saakka säilynyt goottilainen raatihuone ja se toimii nykyisin juhlavastaanottojen ja konserttien pitotilana.
Historia.
Ensimmäiset historialliset lähteet mainitsevat Tallinnan raatihuoneen jo 1300-luvulla, mutta se sai nykyisen ilmeensä vasta vuosien 1401 ja 1404 välillä tehdyissä rakennustöissä. Tuolloista rakennusta varten käytettiin 500 hirttä, 45 kattohirttä ja 107 kuormaa kiviä. Ilmeisesti raatihuoneen torniin käytettiin 100 porraskiveä ja kiveä kului myös rakennuksen ikkunapieliin, kaariin ja holviin. Kaupungin raadin rakennuksena raatihuone muodosti keskiaikaisen Tallinnan hallinnon keskuksen. 1300-luvulla raatiherroja oli 24, ja he muodostivat niin sanotun istuvan raadin ja lepäävän raadin, jotka vaihtuivat vuosittain. Vuorottelu loppui 1400-luvulla, jolloin raatiherroja oli 14. Raatiherrojen lisäksi Tallinnan raadin jäseniä olivat neljä pormestaria ja raadinkirjuri. Raatiherran virka oli elinikäinen ja sen jäseneksi noustiin suuresta killasta.
Raatihuoneen torni tuhoutui Tallinnan ilmapommituksissa toisen maailmansodan aikana maaliskuussa 1944, mutta se rakennettiin uudelleen vuonna 1952. Nykyisin Tallinnan maistraatti ja kaupunginvaltuusto ovat käyttäneet raatihuoneen tiloja toimisto- ja edustustehtävissä. Rakennuksessa järjestetään esimerkiksi juhlavastaanottoja ja konsertteja.
Rakennus.
Tallinnan raatihuone on Pohjois-Euroopan vanhin nykypäiviin saakka säilynyt goottilainen raatihuone. Raatihuoneen tornin nykyinen suippeneva huippu on peräisin 1630-luvulta ja edustaa renessanssihenkistä tyyliä. Tornin huipulla on ollut vuodesta 1530 Tallinnan tunnukseksikin mielletty Vana Toomas -tuuliviiri. Torni on korkeudeltaan 64 metriä ja sen kellotasanteen korkeus on 34 metriä. Raatihuoneen edustalla on markkinatori.
Raatihuoneen raatisalissa olevan esimerkiksi metsästyskohtauksia esittävän friisin on tehnyt tanskalainen puunveistäjä Elert Thiele. Friisiä on pidetty yhtenä Viron 1600-luvun taiteen huippusaavutuksista. Se valmistui vuosien 1664–1674 välillä.
Helme

Helme () on pienkauppala (alevik) ja entinen kunta Tõrvan kunnassa Valgamaan maakunnassa Virossa. Helme liitettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa osaksi uutta Tõrvan kuntaa vuoden 2017 lokakuussa, jolloin Helmeestä tuli Tõrvan kuntaan kuuluva pienkauppala. 
Entinen kunta.
Helmen asukasluku oli 2 522 (2010), pinta-ala 312,73 neliökilometriä ja asukastiheys 8,1 asukasta neliökilometrillä. Hämeenlinnaan liitetty Hauhon kunta oli Helmen ystävyyskunta.
Kylät.
Helmen kylät olivat: Ala - Holdre - Jõgeveste - Kalme - Karjatnurme - Kirikuküla - Koorküla - Kähu - Linna - Möldre - Patküla - Pilpa - Roobe - Taagepera.
Väestö.
Vuonna 2011 Helmen kunnassa oli 1 901 asukasta, joista 1 857 (97,7 %) oli virolaisia, 18 (0,9 %) venäläisiä ja 27 (1,4 %) muita kansallisuuksia.
Muuta.
Suomen Yleisradion entinen pääjohtaja Hella Wuolijoki (Ella Maria Murrik) oli kotoisin Helmen kunnasta.
Fausto Coppi

Angelo Fausto Coppi (15. syyskuuta 1919 Castellania – 2. tammikuuta 1960) oli italialainen maantiekilpapyöräilijä. Hän voitti Ranskan ympäriajon kaksi kertaa (1949 ja 1952) ja Italian ympäriajon viisi kertaa (1940, 1947, 1949, 1952 ja 1953). Lempinimellä "Il Campionissimo" (”mestareiden mestari”) tunnettu Coppi on edelleen yksi kaikkein rakastetuimmista ja suosituimmista urheilijoista kotimaassaan. Hän kuoli 40-vuotiaana malariaan, jonka oli saanut vieraillessaan Ylä-Voltassa 1959.
Arthur Golden

Arthur Golden (s. 1956 Chattanooga Tennessee, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. Golden on kirjoittanut menestysromaanin "Geishan muistelmat" ().
Golden kuuluu varakkaaseen "New York Times" -lehden omistavaan Ochs-Sulzbergerin sukuun. Hän opiskeli Harvard Collegessa ja suoritti arvosanan taidehistoriassa erikoistuen japanilaiseen taiteeseen. Vuonna 1980 hän suoritti Master of Arts -arvon Japanin historiassa Columbian yliopistossa ja opetteli mandariinikiinaa. Vietettyään kesän Pekingin yliopistossa hän meni töihin Tokioon. Yhdysvaltoihin palattuaan hän suoritti Bostonin yliopistossa Master of Arts -arvosanan englannin kielessä. Hän asuu Brooklinessa Massachusettsissa Yhdysvalloissa.
Ilmestyttyään 1997 "Geishan muistelmat" oli New York Timesin bestseller-listalla kaksi vuotta. Sitä on myyty englanniksi neljä miljoonaa kappaletta, ja se on käännetty 32 kielelle eri puolilla maailmaa.
"Geishan muistelmia" varten kirjoittaja haastatteli useita geishoja, joista tärkein oli Mineko Iwasaki. Heiltä kirjoittaja sai tietoa geishojen maailmasta. Journalismitaustansa vuoksi Golden päätti tehdä kirjasta kuvitteellisen, mutta kuitenkin mahdollisimman lähellä totuutta olevan, ja hän pyrki saamaan kaikki yksityiskohdat täsmälleen oikein.
Kun "Geishan muistelmien" japaninkielinen laitos ilmestyi, Arthur Goldenia syytettiin sopimuksen rikkomisesta ja Iwasakiin kohdistuvasta kunnianloukkauksesta. Kantaja väitti, että Golden oli sopinut, ettei paljasta häntä, jos hän kertoo elämästään geishana, sillä perinteinen vaikenemisen sääntö kieltää heitä kertomasta asiakkaistaan. Asia sovittiin ilman oikeudenkäyntiä julkistamattomalla rahasummalla.
Teoksen "Geishan muistelmat" pohjalta tehtiin 2005 elokuva, jossa näyttelevät Ziyi Zhang ja Ken Watanabe. Elokuvan on ohjannut Rob Marshall.
Tõrva

Tõrva () on epäitsenäinen kaupunki (linn, asustusüksus) Tõrvan kunnassa Valgamaan maakunnassa, Virossa. Tõrva on Tõrvan kunnan keskus. Ennen vuoden 2017 kuntauudistustusta Tõrva oli itsenäinen kaupunki.. 
Kaupunki sijaitsee Õhnejoen varrella. 
Sen asukasluku oli vuonna 2010 3 099, pinta-ala 4,80 neliökilometriä ja asukastiheys 645,6 asukasta neliökilometrillä. 
Väestö.
Vuonna 2011 Tõrvan kaupungissa oli 2 729 asukasta, joista 2 697 (98,8 %) oli virolaisia, 12 (0,4 %) venäläisiä ja 15 (0,5 %) muita kansallisuuksia.
Hurrikaspalkinto

Hurrikaspalkinto on Lapin läänin rakennussuojelupalkinto, joka myönnetään kannustuksena ja tunnustuksena henkilölle, perheelle tai yhteisölle, joka vanhan rakennuksen hoidossa ja kunnostuksessa on noudattanut vanhaa tyyliä ja perinnettä.
Lapin läänin rakennusperinne ry..
Palkinnon myöntää Lapin läänin rakennusperinne ry.:n hallitus omasta, yhdistyksen jonkun jäsenyhteisön tai paikallisen yhdyshenkilön esityksestä.
Yhdistys on perustettu 27. toukokuuta 1974 edellytyksenään suojella Lapin läänin rakennuskulttuurin arvokkaiden kohteiden ja ympäristön säilymisen edistäminen, hoitaminen ja myönteinen kehittäminen ja tietoisuuden lisääminen rakennusperinteen esteettisistä ja historiallisista arvoista. 
Yhdistyksellä on myös yhteistyötä kotiseutu-, luonnonsuojelu-, taideyhdistysten, kylätoimikuntien ja asukasyhdistysten kanssa.
Yhdistyksen tarkoituksena on huomioida maaseudun että kaupunkien perinneympäristöjä niin, että vanhat rakennukset pysyisivät luontevassa käytössä, jolloin niiden säilytys koetaan myös tarpeelliseksi. Yhdistykseltä saa myös apua sekä ohjausta julkaisujensa avulla, mutta myös konkreettisesti itse paikalla. 
Yhdistys näkee myös tarpeellisena kiinnittää huomiota uudisrakentamiseen sopeuttamiseen rakennuskantaan sekä mahdollisuuksien mukaan hyviksi koettujen perinteisten ratkaisujen käyttäminen rakentaessa.
Yhdistykseltä löytyy Lapin läänin kattava yhdyshenkilöverkosto joilla on paikallistuntemusta.
Tärkeimpänä yhdistys pitää perinneympäristön ymmärtämisen, säilyttämisen sekä ohjaavan kasvatuksen peruskoulun alimmilta luokilta lähtien.
Hurrikas.
Hurrikas sana ja honkapuusta vanhan mallin mukaan veistetty muistoesine tulevat Tornionlaakson perinteestä. Vanhan Kolarin ja muuallakin Tornionlaaksossa noudatetun tavan mukaan "Kun kaukomatkalainen ensikertalainen vieras, siis hurrikas, tuli taloon, veistettiin hänen käyntinsä muistoksi puukuva, jota myös sanottiin hurrikkaaksi. Siihen leikattiin hänen nimensä ja naulattiin kuva asuinrakennuksen seinään ulko-oven ylle räystään alle" (Ilmari Manninen:"Pohjan pitkiltä periltä" WSOY 1936, sivu 34 ja 45).
Hurrikas-sanasta kirjoitetaan Suomen perinneatlaassa seuraavaa: "Pohjois-Suomessa ensikertalaisen karsikkoa on nimitetty hurrikkaaksi. Sana tarkoittaa ensikertalaista, aloittelijaa, uutta tulokasta, esimerkiksi työryhmän uutta jäsentä. Hurrikas perinne on ollut ilmeisen vakiintunutta ja käytöltään laaja-alaista. Hurrikas on tehty jopa ensi kertaa taloon tulleelle vieraalle, kuten talon tyttären luo yöstelemään tulleelle pojalle. Ensikertalaisen pyynti- ja työkunnan jäsenen nimityksenä hurrikas on ollut tunnettu ainakin jo keskiajalla."
Osamaksu

Osamaksu tarkoittaa kauppatapaa, jossa kauppahinta maksetaan myyjälle ennalta sovituissa erissä.
Osamaksukauppa Suomen lainsäädännössä.
"Osamaksukaupalla" tarkoitetaan Suomen osamaksukauppalaissa sellaista irtaimen esineen kauppaa, jota koskevan sopimuksen mukaan
* oikeuden esineen takaisin ottamiseen, jos ostaja laiminlyö hänelle sopimuksesta johtuvan velvollisuuden täyttämisen ("takaisinottoehto"), tai
* omistusoikeuden esineeseen siihen asti, kun koko kauppahinta tai ainakin määrätty osa esineen luovuttamisen jälkeen erääntyvistä maksueristä on suoritettu ("omistuksenpidätysehto").
Ostaja saa tyypillisesti kaupan kohteen haltuunsa heti osamaksusopimuksen päättämisen jälkeen maksettuaan osamaksuhinnasta ensimmäisen erän eli käsirahan.
Suomessa osamaksukaupasta säädetään kahdessa laissa. Laki osamaksukaupasta ("osamaksukauppalaki") koskee elinkeinonharjoittajien välisiä tai kuluttajan asemassa olevien henkilöiden keskinäisiä osamaksukauppoja, kun taas kuluttajansuojalain 7. luvussa säädetään osamaksukaupoista, joissa myyjä on elinkeinonharjoittaja ja ostajana on kuluttaja. Osamaksukauppa on määritelty osamaksukauppalain 1 §:ssä ja kuluttajansuojalain 7. luvun 7 §:ssä sisällöltään samalla tavalla, mutta kuluttajansuojalaissa on enemmän pakottavia säännöksiä kuluttajan oikeuksien turvaksi.
Player’s Choice

Player’s Choice on Nintendon lanseerama leima, jolla se markkinoi Super Nintendo Entertainment Systemin, Game Boyn, Nintendo 64:n, Game Boy Advancen ja Nintendo GameCuben hyvin myyneitä videopelejä. Kaikilla alustoilla leiman saamiseen vaadittiin miljoona myytyä kappaletta, paitsi GameCubella, jolla raja on asetettu 250 000 kappaleeseen . Kun pelistä lanseerattiin Player’s Choice -versio, sen myyntihinta aleni. Player’s Choice -konseptia on lainattu Segan Sega All Stars -leimaan, Sonyn Platinum- ja Essentials -leimaan ja Xboxin Platinum Hits ja Xbox Classics -leimaan.
NTSC-alueella Player’s Choice -pelit tunnistaa logon keltaisesta taustasta; Nintendo 64:llä Player’s Choice -leima on pelikotelon oikeassa yläkulmassa keltaisella taustalla, GameCubella kotelon ylälaidassa keltaisessa laatikossa. PAL-alueilla pelikotelot on väritetty hopealla tai platinalla, Player’s Choice -leiman ollessa Nintendo 64:n pelikoteloissa oikealla puolella ja GameCuben koteloissa ylälaidassa. 
Vuonna 2011 Nintendo antoi hinta-alennetuille peleille uuden leiman nimeltä ”Nintendo Selects”. 
Leimalla merkityt pelit.
"Huom.:" Jotkut pelit eivät ole leimattuja kaikilla alueilla.
Rain

Rain (, oik. Jung Ji-Hoon, ; s. 25. kesäkuuta 1982 Soul tai Seosan, Korean tasavalta) on korealainen laulaja ja näyttelijä.
Elämäkerta.
Ji-Hoon syntyi Etelä-Koreassa. Hän kiinnostui R&amp;B:stä ja hip hop-tanssista ollessaan kuudennella luokalla. Nuorena hän kuului "Fanclub"-nimiseen poikabändiin, mutta ryhmä oli lyhytikäinen ja hajosi pian. CNN:n haastattelussa Ji-Hoon muistelee tulleensa monta kertaa hylätyksi ulkonäkönsä vuoksi: "Itse asiassa minulle kerrottiin yhden koe-esiintymisen jälkeen, että lauloin ja tanssin hyvin, mutta en päässyt läpi, koska minulle ei ollut tehty silmäluomileikkausta." Lopulta kuitenkin JYP Entertainment otti Ji-Hoonin listoilleen ja hän pääsi harjoittelijaksi. Harjoitusjakson alkuvuosina hän oli taustatanssija. 
Vuonna 2002 ilmestyi debyyttialbumi "Bad Guy" ja hänet esiteltiin medialle taiteilijanimellä "Rain". Albumin ilmestymisen jälkeen Ji-Hoon keskeytti laulajanuransa keskittyäkseen näyttelemiseen TV-draamasarjassa 상두야, 학교가자! ("Sangdooya, hakgyo kaja!" — engl. "Sang Doo, Let's Go to School!"). Menestyksekästä ensialbumia ja näyttelijänuraa seurasi Rainin toinen albumi "How To Avoid The Sun", jonka nimikkokappale "Ways to Avoid the Sun" nousi hitiksi.
Vuonna 2004 Rain esiintyi toisessa draamasarjassa nimeltä 풀하우스 ("Pul hauseu" — "Full House"). Sarja oli yksi Korean kaikkien aikojen katsotuimmista. Sarjaa esitettiin myös monessa muussa maassa, mukaan lukien Filippiinit, Malesia, Indonesia, Singapore, Vietnam, Thaimaa, Kiina, Japani, Taiwan ja Amerikka. Rooli toi hänelle parhaan näyttelijän palkinnon KBS:n palkintogaalassa.
Rainin kolmatta albumia "It's Rainin" myytiin yli miljoona kappaletta Aasiassa. JYP Entertainmentin mukaan albumi oli Rainin menestyksekkäin sekä kotimaassa että ulkomailla. Rainin ensimmäisen konserttikiertueen "Rainy Day" liput myytiin loppuun ensimmäisenä myyntipäivänä. Konsertteja järjestettiin sekä Etelä-Koreassa että Japanissa. 
Huhtikuussa 2006 Rain mainittiin aikakauslehti "Timen" internet-sivuilla artikkelissa "The 100 Most Influential People Who Shape Our World". Vuonna 2007 "Timen" lukijat äänestivät hänet vaikutusvaltaisimmaksi henkilöksi internet-kyselyssä, vaikkakaan Rain ei ollut itse lehden listalla. Hän ja Stephen Colbert ovat siitä lähtien taistelleet leikkimielisesti ykkössijasta. Lisäksi Rain pääsi vuonna 2007 "Peoplen" listalle "The Most Beautiful People".
TV-sarjan jälkeen Rain on esiintynyt kolmessa elokuvassa: Park Chan-wookin romanttisessa komediassa "Olen kyborgi, mutta se sopii" (싸이보그지만 괜찮아 — "I'm a Cyborg, But That's OK", 2006), Wachowskin veljesten draamassa "Speed Racer" (2008), James McTeiguen uutuudessa "Ninja Assassin" (2009) ja draamasarjassa "Please Come Back Mister" (2016).
Bentsaldehydi

Bentsaldehydi on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä - keltaista jähmeää nestettä, jolla on manteliöljyn haju. Sen kemiallinen kaava on C7H6O ja rakennekaava C6H5CHO. Bentsaldehydista käytetään myös nimityksiä "bentsoealdehydi" ja "bentseenikarbonaali".
Bentsaldehydin moolimassa on 106,1 g/mol, sulamispiste –26 °C, kiehumispiste 179 °C, suhteellinen tiheys 1,046 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen on huono, leimahduspiste 62 °C, itsesyttymislämpötila 190 °C ja CAS-numero 100-52-7. Aine sekoittuu alkoholin, eetterin ja öljyjen kanssa.
Esiintyminen luonnossa ja synteesi.
Bentsaldehydi on karvasmanteliöljyn pääaines, ja sitä syntyy karvasmantelin siemenissä olevan amygdaliinin hajotessa entsyymien vaikutuksesta siemenen rikkoutuessa. Samalla syntyy myös sinihappoa..
Bentsaldehydiä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Bentsaldehydiä voidaan valmistaa myös hapettamalla tolueenia (C6H5CH3 + O2 → C6H5CHO + H2O). Teollisuudessa sitä saadaan myös sivutuotteena bentsoehapon synteesissä tai bentsaalikloridin hydrolyysillä.
Käyttö.
Bentsaldehydin käyttökohteita ovat muun muassa hajusteena kosmetiikkatuotteissa ja orgaaninen synteesi. Siitä valmistetaan muun muassa kanelialdehydiä, bentsoiinia sekä kloorattuja ja nitrattuja johdannaisia.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Elimistöön joutunut bentsaldehydi erittyy pääasiassa aineenvaihduntatuotteinaan (83 %) virtsan kautta. Bentsaldehydin aineenvaihduntatuotteita ovat muun muassa seuraavat aineet: hippurihappo (66,7–69,9 %), bentsyyliglukuronihappo (8,8–11,2 %), bentsyyliglukuronidi (2,9–3,0 %) ja bentsoehappo 1,4–1,6 %.