tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suorajärvi

Suorajärvi on rantaviivaltaan polveileva, osin kulttuurimaiseman reunustama ylänköjärvi Kuusamon koillisosassa Pohjois-Pohjanmaalla. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 225 kilometriä itäkoilliseen ja Kuusamon keskustasta noin 28 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Suorajärvi muodostuu noin 2,5 kilometriä pitkästä kaakkois–luoteissuuntaisesta altaasta, jonka itäosasta erkanee kohti koillista noin puolitoista kilometriä pitkä, rantaviivaltaan mutkainen lahti. Länsiosasta puolestaan erkanee kohti koillista noin kilometrin pituinen luusuaksi kaventuva lahti. Lahtien välissä on noin neliökilometrin laajuinen Pitkäniemi, jolla sijaitsee Suorajärven kylä. Suorajärven suurin ulottuvuus lännestä itään on noin 3,6 kilometriä.
Noin kolmasosa Suorajärvestä on enintään kolme metriä syvä ja noin kolmasosa on vähintään viisi metriä syvä. Vähintään kymmenmetriset syvänteet eivät muodosta yhtenäistä vyöhykettä, vaan ne sijaitsevat toisistaan erillään järven länsi- ja itäosassa. Järven keskiosa on matalahkoa. Matalat kohdat eivät ylitä järvenpinnan tasoa, joten järvi on saareton.
Suorajärven rannoilla on verraten paljon pientaloja ja peltoalueita. Metsäisintä on järven koilliskolkan Järvenpäänlahden rannoilla. Suorajärven itäosan yli kulkee yhdystie 18891.
Suorajärven länsiosaan laskee Verkasjoki runsaan kilometrin päästä luoteesta Verkasjärveltä (253,4 metriä mpy). Suorajärvi laskee Myllyjokea pohjoiseen Paahtojärveen (236,2 metriä mpy), josta alavirta jatkuu itään Kuusinkijokeen.
Suorajärven vesitilavuus on 6 359 000 kuutiometriä. Vain nelisen prosenttia siitä on vähintään kymmenen metrin syvyydessä.
Suorajärvi (73.049.1.006) kuuluu Porontimajoen-Myllyjoen valuma-alueeseen (73.049), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koutajoen vesistössä (73). Toinen jakovaihe on Kuusinkijoen valuma-alue (73.04). Porontimajoen-Myllyjoen valuma-alueeseen kuuluu 19 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Porontima ja Suorajärvi ovat laajimmat. Niitä seuraa 17 alle puolen neliökilometrin laajuista vakavettä.
Gunnar D. Hansson

Gunnar D. Hansson (s. 1945 Smögen) on ruotsalainen runoilija, esseisti, kirjallisuustieteilijä ja kielenkääntäjä. Hän on yhdistänyt runoudessaan nykyaikaisia vaikutteita sekä muinaispohjoismaisia ja niitäkin varhaisempia historiallisia teemoja.
Hansson varttui Smögenin saarella Göteborgin pohjoispuolella Bohuslänin alueella. Hän väitteli filosofian tohtoriksi kirjallisuustieteen alalla väitöskirjallaan "Lyckans berså" (2008) ruotsalaisesta kirjailija Lars Ahlinista. Hansson teki debyyttinsä runoilijana kokoelmallaan "Övergångar, uppskov" vuonna 1979. Läpimurtonsa hän saavutti runokokoelmien trilogiallaan, jonka muodostavat "Olunn" (1989), "Lunnebok" (1991) ja "Idegransöarna" (1994). Näissä teoksissaan hän syventyy merelliseen luontoon ja eläimistöön. Näiden ja hänen muidenkin kokoelmiensa runot ovat tyyliltään esseistisiä, mutta lyyrisiä. Hanssonin myöhempiä teoksia ovat "AB Neandertal" (1996), "Lomonosovryggen" (2009) ja "Tapeshavet" (2017). "Tapeshavet" sai nimensä viimeisimmän jääkauden jälkeen Ruotsin länsirannikolle muodostuneen rantaviivan mukaan. Hansson on julkaissut myös esseekokoelmat "Ärans hospital" (1999) ja "Garbo går iland" (2020).
Hansson on tehnyt käännöksiä muinaisenglantilaisesta ja muinaisislantilaisesta runoudesta. Hän on myös kääntänyt vaimonsa Ildikó Márkyn kanssa unkarilaisten Endre Adyn ja Péter Esterházyn kirjoituksia. Hansson on ollut kirjallisuustieteen dosenttina ja on Göteborgin yliopiston emeritusprofessori. Hän on saanut runoudestaan ja esseistiikastaan monia merkittäviä kirjallisuuspalkintoja. Näiden joukossa ovat olleet Bellman-palkinto (2004) ja Ekelöf-palkinto (2009). Vuonna 2010 Hansson sai yhdessä Ildikó Márkyn kanssa Ruotsin akatemian kielenkääntäjäpalkinnon (Svenska Akademiens översättarpris).
Palmyra (kunta New Yorkissa)

Palmyra on kunta New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Waynen piirikunnan lounaisosassa noin 30 kilometriä Rochesterista kaakkoon. Kunnan väliluku vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan on 7 403.
Palmyra perustettiin 1789, ja nykyisen nimensä se sai 1796. Kunta nimettiin Syyriassa sijaitsevan, historiallisen Palmyran kaupungin mukaan. New Yorkin Palmyraan kuului alkujaan myöhemmin siitä erotettu Macedon. Palmyran kylä sai omat kunnallisoikeudet 1828, mutta se kuuluu myös laajempaan kuntaan.
Palmyra liittyy keskeisesti mormonismin historiaan, sillä Joseph Smith sai siellä lapsuudenkodissansa vuonna 1820 ensimmäisen näkynsä. Läheiseltä Kumoran kukkulalta Smith kertoi esiinkaivaneensa vuonna 1827 kultalevyt, jotka hän käänsi Mormonin kirjaksi.
Carondeletin palatsi

Carondeletin palatsi (esp. "Palacio de Carondelet") on Ecuadorin presidentin virka-asunto Quitossa. Siinä on myös hallituksen tilat. Paroni Héctor de Carondelet, joka johti Espanjan audienssia, rakennutti sen 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa. Rakennus edustaa uusklassismia, ja sen julkisivua koristaa näyttävä pylväikkö.
Kim Jin-Young

Kim Jin-Young (; s. 9. kesäkuuta 1995), tunnetaan myös nimellä Dex (), on eteläkorealainen tubettaja ja striimaaja sekä entinen Etelä-Korean merivoimien sotilas. 
Hän työskentelee kthd. studio -nimisessä yrityksessä yhdessä muiden sotilaiden kanssa. Hän YouTube-kanavansa nimi on 덱스101 ("Dekseu 101").
Ura.
2020-2023.
Kim loi YouTube-kanavansa vuonna 2020. Hän osallistui tosi-tv-ohjelmaan "Toy Soldiers: Fake Men 2" () noin kaksi kuukautta sen jälkeen, kun hän lähti armeijasta. Vuonna 2021 Kim osallistui kahteen eri ohjelmaan: "Love &amp; Joy" () ja "Bloody Game" (). Hän nousi julkisuuteen osallistuttuaan vuonna 2022 Netflixin deittiohjelmaan "Single's Inferno 2" (). 
Vuonna 2023 hänet kutsuttiin YouTubessa julkaistuun selviytymisohjelmaan "UMA Game" (), ja helmikuussa hän teki haastattelun sekä oli valokuvausmallina eyesmag-lehdelle.
Henkilökohtainen elämä.
Erottuaan armeijasta hän päätti ottaa käsivarteensa tatuoinnin, joka symboloi hänen olleen kerran soturi. Alun perin hän käytti nimeä ”Endex” eli ”End experience”, joka tarkoittaa aktiivisen sotilaan koulutuksen päättymistä, mutta "Fake Men 2" -sarjan kuvauksissa hänelle kerrottiin, että se oli liian pitkä, joten hän poisti N-kirjaimen ja päätyi nimeen ”Dex”.
Hän tapasi räppäri Queen Wasabiin selviytymisohjelma "Bloody Gamen" aikana. Wasabii auttoi Kimiä tämän kappaleen "너에게 난" luomisessa. Hänellä on myös muita tubettajaystäviä, kuten Agent H ja Salty UDT.
Hänellä on unelmia julkaista enemmän armeijaan liittyviä videoita, mutta mainitsi, että se on vaikeaa Etelä-Koreassa aselakien takia, joten hän haluaa matkustaa Yhdysvaltoihin ja kuvata asevideoita siellä. Joulukuussa 2022 Kim matkusti Thaimaahan ja vieraili bangkokilaisessa ampumakeskuksessa.
Muharrem Demirok

Muharrem Demirok (s. 1976 Huddinge) on ruotsalainen Keskustapuolueen poliitikko, joka toimi puolueensa puheenjohtajana vuosina 2023–2025. Hän on istunut valtiopäivillä vuodesta 2022. 
Yksityiselämä.
Demirok on turkkilaistaustainen ja hänellä on Turkin sekä Ruotsin kaksoiskansalaisuus. Hän maksoi 50 000 kruunua Turkille, jotta hänen ei täytynyt käydä asepalvelusta. Tammikuussa 2023 hän ilmoitti aikovansa luopua Turkin kansalaisuudesta.
Demirok on saanut vuosina 1995 ja 1999 tuomion pahoinpitelystä. Ensimmäisessä oli kyse tappelusta hänen ollessaan lukiossa ja toisessa opiskelijabileissä.
Demirok on opiskellut valtio-oppia Linköpingin yliopistossa. Hän asuu Linköpingissä vaimonsa Saran kanssa ja heillä on kolme lasta.
BMW Schnellbomber II

BMW Schnellbomber II, luonnosten mukaan BMW 028 -laitteen asennus: liite 5, oli toisen maailmansodan aikainen BMW:n laatima esitelmä siitä, kuinka heidän kehitteillä ollutta BMW 028 potkuriturbiinimoottoria voitaisiin käyttää lentokoneissa. Suunnitelmaa ei koskaan nimetty schnellbomberiksi (suom. nopea pommikone) toisin kuin schnellbomber I, vaan tätä nimitystä on alettu käyttämään sodan jälkeen päätelmien varjossa.
Suunnittelu ja kehitys.
BMW oli jo pitkään suunnitellut omaa suuritehoista BMW 018 suihkumoottoriaan, jotka olivat ajalleen verrattain uusi keksintö. Tämän yhteydessä BMW halusi myös kehittää potkuriturbiiniversion kyseisestä moottorista. Ongelmana kuitenkin oli moottorityypin tuoreus jonka vuoksi kyseistä moottorityyppiä ei ollut juurikaan ehditty käyttää lentoteollisuudessa, joten ei oltu vielä varmoja siitä, kuinka potkuriturbiinimoottoria voitaisiin parhaiten hyödyntää lentokoneissa ja kuinka sellainen tulisi asentaa parhaimman tehon saavuttamiseksi. Lisäksi lentokonevalmistajien kiinnostus uuteen moottoriratkaisuun oli herätettävä, jotta moottorin kehitystyöt eivät olisi turhaan. Ratkaisujen löytämiseksi ja kiinnostuksen herättämiseksi BMW tutki asiaa ja laati valmiin raportin vuoden 1944 kesäkuuhun mennessä. Raportti sisälsi eri liitteitä joissa kuvattiin kuinka moottori voitaisiin asentaa lentokoneeseen luetelleen jokaisen vaihtoehdon heikkouksia sekä vahvuuksia. Merkittävimmäksi tekijäksi huomattiin että moottorin potkuriosan tulisi olla riittävän kaukana siiven etureunasta, jotta se ei vaikuttaisi potkurien tehokkuuteen eikä häiritsisi siipien ilmavirtausta liikaa. Yhtenä ratkaisuna raportissa esitellään liite 5, joka tunnetaan nykyään paremmin nimellä BMW Schnellbomber II.
BMW Schnellbomber II:n tarkoituksena oli esitellä minkälaiseen lentokoneeseen BMW:n kehitteillä olevan potkuriturbiinimoottorin uskottiin mahdollisesti soveltuvan. Koneessa oli suuret eteenpäin viistetyt siivet ja sen kaksi BMW 028 moottoria olivat asennettu rungon yläosasta kiinni oleviin ulokkeisiin rungon yläpuolelle. Nämä ulokkeet olivat 45° kulmassa ja ne olisi mahdollisesti voitu myös muokata toimimaan eräänlaisina canard-siipinä jos asennettu lähemmäs koneen nokkaa. Tämä moottoriasetelma mahdollisti sen, ettei se häiritse ilmavirtausta siivissä eikä ohjauspinnoissa ollen täten parempi vaihtoehto kuin siipiin asennettu moottori. Lisäksi laskutelineet voitiin pitää huomattavasti pienempinä kun turvaväliä potkurin ja maan välillä ei tarvinnut huomioida moottorien sijainnin ansiosta. Koneessa olisi ollut kaksi- tai kolmihenkinen miehistö, joka oli paikoitettuna paineistettuun ohjaamoon rungon etuosaan. Jos suunnitelmaa oltaisiin koskaan lähdetty kehittämään, olisi se hyvin todennäköisesti ajautunut ongelmiin painopisteen kanssa juurikin sen erikoisen moottoriasetelman vuoksi. Vaikka lentokoneen tyyppiä ei koskaan raportissa mainittu, voidaan sen päätellä olevan tarkoitettu pommikoneeksi moottorien suunnitellun käyttötarkoituksen ja koneen suuren koon vuoksi.
Artsyz

Artsyz (; ) on kaupunki Odessan alueen Bolhradin piirissä Etelä-Ukrainassa, 160 kilometriä aluekeskus Odessasta lounaaseen. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 14 486 (2021).
Artsyzin rautatieasemalle johtaa pohjoiskoillisesta Odessasta saapuva ratayhteys. Kaupungin länsipuolella ratayhteys haarautuu länteen, Moldovan eteläosaan vievään rataan (josta edelleen yhteys Romaniaan) ja etelään Izmajiliin vievään rataan.
Artsyzin tammikuun keskilämpötila on -2,8 ja heinäkuun +22,4 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 375 millimetriä. 
Artsyz on perustettu vuonna 1816. Kaupunkityyppinen taajama siitä tuli vuonna 1957 ja kaupunki vuonna 1963.
Fleminggatan

Fleminggatan on Tukholman Kungsholmenilla sijaitseva katu, joka ulottuu Kungsbronilta Mariebergsgatanille. 
Katu oli 1600-luvulla nimeltään "Glasbruksgatan" sen alkupäässä sijainneen lasitehtaan mukaan. Lasitehdas paloi vuonna 1653 ja siirtyi muualle. Vuosisadan lopulla katu sai uuden nimen "Tegelbruksgatan" tällä kertaa tiilitehtaan mukaan. Vuoden 1733 kartassa katu puolestaan oli "Reparebansgatan" köydenpunomon mukaan. Toisinaan nimi esiintyi muodossa "Repslagargatan". Vuonna 1885 katu sai nykyisen nimensä ylikäskynhaltija Klas Larsson Flemingin muistoksi, joka 1640-luvulla toteutti Tukholmassa ruutukaavauudistuksen. 
Fleminggatanin varrella sijaitsivat aikoinaan muun muassa Separatorin ja Bolinderin tehtaat, ja Vasemmistopuolueen päätoimisto sijaitsee edelleen lähellä entistä työläiskeskittymää Kungsgatan 84:ssä.
Heiluritaktiikka

Heiluritaktiikka on eräs ilmasodankäynnin esiintymismuoto. Sen kehittäjinä voitaneen pitää Gustaf Magnussonia ja Richard Lorentzia. Käytetty kaartotaisteluun pohjautuva taktiikka harjaantui huippuunsa jatkosodassa, kun Suomen ilmavoimat sai parempia taistelukoneita verraten talvisodan aikaisiin Fokker D.XXI:iin nähden, joilla oli kuitenkin hyvät syöksyominaisuudet. Näitä taistelukoneita olivat jatkosodan alussa saatu Brewster F2A ja Curtiss P-36 Hawk sekä sittemmin Messerschmitt Bf 109. Curtiss "Sussu" Hawkin (Euroopassa: "A-75 Hawk") kaartolennon eli liikehtimiskyvyn ominaisuuksia on pidetty jopa brittien legendaarista Spitfireä parempina.
Heiluritaktiikassa ensin pyritään saamaan korkeusetu. Sitten tehdään syöksyminen vastustajan kimppuun ja tehdään lopulta nopea irtautuminen. Tällöin tehdään heilurin asetelmaa vastaava taisteluliike. Syöksyssä saavutetaan nopeuteen liittyvää etua. Myöskin Kubanin portaat on tälle lentotaktiikalle varsin likeistä sukua, kuten myös Thach Weave. Suomalaisesta ilmataistelutavasta kehiteltiin myös ns. "parveilutaktiikka".
Ana Luísa Amaral

Ana Luísa Amaral (5. huhtikuuta 1956 Lissabon – 5. elokuuta 2022) oli portugalilainen runoilija, kielenkääntäjä, kirjallisuudentutkija ja yhteiskunnallisesti vaikuttanut feministi.
Amaral varttui Sintrassa, mutta asui sittemmin Leça da Palmeirassa ja Portossa. Hän valmistui germanistiikassa ja sai filosofian tohtorin arvon pohjoisamerikkalaisen kirjallisuuden alalla Porton yliopistosta. Amaral julkaisi uransa aikana yli kolmen tusinan verran kirjoja, joihin kuului runouden ohella esseitä, näytelmäkirjallisuutta, fiktiota ja lastenkirjallisuutta. Hänen teoksiaan julkaistiin monissa eri maissa, ja hän sai lukuisia kansallisia sekä kansainvälisiä kirjallisuuspalkintoja. Palkintojen joukossa ovat Portugalin kirjailijaliiton runouden suurpalkinto (2008), Prémio Jacinto do Prado Coelho (2018), Prémio Vergílio Ferreira (2020) ja Prémio Rainha Sofia (2021). Amaral pääsi kirjoituksillaan edustetuksi moniin portugalilaisiin ja kansainvälisiin antologioihin.
Amaral työskenteli Porton yliopiston kirjallisuuden tiedekunnassa. Hän toimi Instituto de Literatura Comparada Margarida Losan hallituksessa feministisen tutkimuksen sekä vertailevan runoudentutkimuksen aloilla ja johti instituutin sisällä kansainvälistä tutkimusryhmää Intersexualidades. Amaralin akateemisiin julkaisuihin kuuluu "Dicionário da crítica feminista", jonka kirjoittajana oli hänen lisäkseen Ana Gabriela Macedo. Amaral vaikutti tasa-arvon ja sosiaalisen solidaarisuuden asioille omistautuneena aktivistina. Kielenkääntäjänä hän käänsi muiden muassa Emily Dickinsonin, William Shakespearen ja Louise Glückin kirjoituksia. Amaral kuoli pitkittyneeseen sairauteen elokuussa 2022.
Michael Hartnett

Michael Hartnett (, 18. syyskuuta 1941 Croom, Limerickin kreivikunta – 13. lokakuuta 1999 Dublin) oli irlantilainen runoilija ja kielenkääntäjä. Hän kirjoitti runoutta sekä englannin että iirin kielellä.
Hartnett syntyi köyhiin oloihin ja oli lapsena ajoittain iirinkielisen isoäitinsä hoidossa. Hän opiskeli Trinity Collegessa ja University College Dublinissa. Hän vietti myös jaksot Lontoossa ja Madridissa. Hartnett aloitti runouden kirjoittamisen 1960-luvun alkuun mennessä ja julkaisi vuonna 1968 varhaisen kokoelman "Anatomy of a Cliché". Vuonna 1975 ilmestyi Hartnettin tunnetuimmaksi kokoelmaksi noussut "A Farewell to English" (1975). Sillä hän ilmaisi aikomuksensa keskittyä jatkossa kirjoittamaan iirin kielellä. Teoksen julkaisun aikoihin Hartnett palasi kotiseuduilleen Limerickin kreivikuntaan, Newcastle Westin kaupunkiin. Iirin kielellä ilmestyivät hänen kokoelmansa "Adharca broic" (1978), "Do Nuala: foighne chrainn" (1984) ja "An Phurgóid" (1989). Hartnett kuitenkin muutti takaisin Dundrumiin Dubliniin. Hän julkaisi taas englanninkielisiä runoja teoksissa "Inchicore Haiku" (1985), "A Necklace of Wrens" (1987), "Poems to a Younger Woman" (1989) ja "The Killing of Dreams" (1992). Hänen kootut runonsa ilmestyivät kahdessa julkaisussa vuosina 1984 ja 1987. Wake Forest University Pressin kautta julkaistiin vielä Hartnettin teos "Selected &amp; New Poems" vuonna 1994.
Hartnett syventyi runoissaan muun muassa kahden kielen välisiin jännitteisiin, Irlannin maisemien kuvaukseen sekä huolelliseen Irlannin ja Englannin historian käsittelyyn. Hartnett tutki ja käänsi 1600-luvun irlantilaisten runoilijoiden Dáibhí Ó Bruadairin, Pádraigín Haicéadin ja Aogán Ó Rathaillen teoksia. Hän julkaisi myös käännökset Federico García Lorcan kokoelmasta "Romancero gitano" ("Gypsy Ballads: A Version of the Romancero Gitano", 1973) ja "Daodejingistä" ("Tao: A Version of the Chinese Classic of the Sixth Century", 1971). Hartnettille myönnettiin American Ireland Literary Fund Award vuosina 1975, 1980 ja 1990 sekä Irish American Cultural Institute Award vuonna 1988. Hartnett oli taiteilijaseura Aosdánan jäsen.
Hartnett teki Caitlín Mauden kanssa yhteistyötä näytelmässä "An Lasair Choille". Hän toimi vuosina 1976–1978 Raidió Teilifís Éireannilla juontajana ohjelmassa "Poems Plain". Vuodesta 1976 hän oli myös ajoittainen luennoitsija ja luovan kirjoittamisen opettaja Thomond College of Educationissa Limerickissä. Hartnett työskenteli "The Irish Timesin" runouden toimittajana ja oli mukana toimittamassa julkaisua "Arena". Hän sai Rosemary-nimisen naisen kanssa lapset Niall ja Lara. Myöhemmin hänen elämänkumppaninsa oli Angela Liston. Hartnett kuoli St Vincent's -sairaalassa Dublinissa 58-vuotiaana. Vuonna 2000 hänen kunniakseen alettiin Newcastle Westissä järjestää vuosittaista runouden festivaalia Éigse Michael Hartnett. Vuonna 2002 Hartnettilta ilmestyi vielä postuumi julkaisu "Collected Poems", joka oli ehditty koota ennen hänen kuolemaansa.
Družba (täsmennyssivu)

Družba voi tarkoittaa seuraavia:
Tapio Mattila

Lauri Tapio Mattila (8. kesäkuuta 1919 Hausjärvi – 13. elokuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen järjestövaikuttaja ja -johtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. 
Mattilan vanhemmat olivat ylikonduktööri Lauri Mattila ja Hilda Sofia Vaahtera ja puoliso vuodesta 1945 agronomi Anna Marjatta Räsänen. Mattila tuli ylioppilaaksi Järvenpään yhteiskoulusta 1939 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi 1948 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1949. Hän oli maataloushallituksen tilastotoimistossa 1949 ja Maataloustuottajain Keskusliitossa tutkimusosaston tutkija 1950–1954, tiedotussihteeri 1954–1964, yleisen osaston hoitaja 1964–1977 ja johtaja erikoistehtävissä 1977–1979. Mattilalla oli lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä maatalouteen liittyvissä toimikunnissa ja yhteistyöelimissä. Valtion hankintakeskuksen johtokuntaan hän kuului 1972–1980 ja Suomen ja Puolan, Unkarin, Bulgarian, Tšekkoslovakian, Neuvostoliiton ja Saksan demokraattisen tasavallan välisiin kauppavaltuuskuntiin 1970-luvulla. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Mattila sai 1981.
Euphrase Kezilahabi

Euphrase Kezilahabi (13. huhtikuuta 1944 Ukerewe – 9. tammikuuta 2020 Dar es Salaam) oli tansanialainen runoilija ja romaanikirjailija.
Kezilahabi sai kandidaatin oppiarvon Dar es Salaamin yliopistosta vuonna 1970 ja opetti sitten eri kouluissa pitkin Tansaniaa. Hän palasi Dar es Salaamin yliopistoon jatkamaan opintoja ja tekemään itse opetustyötä swahilin kielen laitoksella. Myöhemmin hän valmistui täydentävien opintojen päätteeksi Wisconsinin yliopistosta Yhdysvalloissa. Kezilahabin ensimmäinen romaani oli opettajien tekemää koulutyttöjen hyväksikäyttöä käsitellyt "Rosa Mistika" (1971). Alun perin teos oli kielletty opetuskäytössä, mutta myöhemmin se saavutti vakiintuneen aseman Kenian ja Tansanian toisen asteen kouluissa. Kezilahabin muiden romaanien joukossa ovat "Kichwamaji" (1974), "Dunia uwanja wa fujo" (1975) ja "Gamba la nyoka" (1979).
Kezilahabi runoteosten joukossa ovat "Kichomi" (1974) ja "Karibu ndani" (1988). Hän julkaisi ensimmäisenä vapaalla mitalla kirjoitetun runokokoelman swahilin kielellä. Kezilahabi rikkoikin swahilinkielisen runouden muodollisia traditioita, ja "Kichomi" oli swahilinkielisen kirjallisuuden piirissä jokseenkin kiistelty teos. Monesti hän otti kirjoituksissaan kantaa yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Kezilahabi oli viettänyt lapsuutensa Victoriajärven keskellä sijaitsevalla saarella, ja hän hyödynsikin runoissaan myös rikasta veden kuvailua.
Barcelonan kaupungintalo

Barcelonan kaupungintalo (, ) on vuosina 1830–1847 rakennettu Barcelonan kaupunginhallinnon kokoontumispaikka. Rakennus sijaitsee El Gòticin alueella Plaça Sant Jaume -aukiolla vastapäätä Katalonian hallintorakennusta.
Rakennuksen julkisivu on vuodelta 1847, mutta ensimmäiset osat rakennettiin jo vuonna 1369 kunnanvaltuuston edeltäjälle Consell de Centille. Keskiaikainen valtuustohuone, Saló de Cent, on edelleen kaupunginvaltuuston käytössä.
Detroitin Holokaustimuseo

Detroitin Holokaustimuseo eli viralliselta nimeltään The Zekelman Holocaust Center tai Holocaust Memorial Center on Yhdysvalloissa vuonna 1984 avattu muistokeskus ja museo Farmington Hillsissä Michiganin osavaltiossa lähellä Detroitin kaupunkia. Museon tarkoitus on esitellä juutalaista elämää toista maailmansotaa ennen ja sodan loppuun asti, mutta holokaustin lisäksi esitellään myös paikallista antisemitismiä tarkoituksena estää tulevaisuuden kansanmurhat. Museossa vierailee vuosittain noin 100 000 ihmistä paikan päällä ja virtuaalisten vierailujen kautta.
Museon perusti juutalaistaustainen rabbi Charles H. Rosenzveig yhdessä tutkijaystävänsä Shaarit Haplaytahin kanssa, mutta suunnitteluvaiheeseen ennen muistokeskuksen avaamista kului lähes 20 vuotta. Aluksi museo avattiin Jewish Community Centerin kampuksella West Bloomfieldissä ja siirtyi nykyiseen palkittuun rakennukseen Farmington Hillsissä vuonna 2004. Rakennuksessa on museon näyttelyitä, tutkimuskirjasto, arkisto sekä galleria erityisiä taide- ja historianäyttelyitä varten.
Vuonna 2023 aloitettiin vuonna 2004 valmistuneen päänäyttelyn remontti, jonka tarkoitus on avautua seuraavana vuonna.
Hryhori Hanuljak

Hryhori Hanuljak, , kirjailijanimiä: H. Marusyn, Hryts Zazulja, Hrytsko Mamalyga, (1. maaliskuuta 1883 Sieniawa (Synjava), Sanokin piirikunta, Galitsia – 29. elokuuta 1945 Sanok, Puola) oli ukrainalainen kustantaja, toimittaja ja kirjailija.
Hanuljak alkoi 1908 kirjoittaa lemkomurteella venäläismielisiin lehtiin, joita olivat esimerkiksi aikakauslehti "Nauka", sanomalehti "Halytšanyn" (1893–1913), "Prikarpatskaja Rus" ja "Volja narodu". 1920-luvulla hänen asenteensa kuitenkin muuttui ukrainalaismieliseksi. Hän julkaisi runokokoelman "Vesnjani sny" (1909, ’Kevätunelmia’) ja muutamia novelleja ja humoristisia monologeja. Hän kirjoitti 1930-luvulla kymmenen näytelmää kansanteattereille. Hän perusti 1921 kustantamon Rusalka ja julkaisi kirjasarjoja: lastenkirjoja "Knyhozbirnja školjaryka", joista monet hän kirjoitti itse, "Literarturna biblioteka", "Narodna biblioteka" (toimittajana S. Kalynets) ja "Teatralna biblioteka" (noin 150 näytelmää harrastajateatteriryhmille). Lisäksi hän julkaisi aikakauslehtiä "Teatralne mystetstvo" (1922–5) ja "Veselyi kalendar" (vuoteen 1939). Hanuljak oli Lvivissä toimivan Ukrainan kauppiaiden ja yrittäjien liiton puheenjohtaja 1928–1934.
Katherine Pierpoint

Katherine Pierpoint (s. 1961 Northampton) on brittiläinen runoilija ja kielenkääntäjä.
Pierpoint opiskeli kieliä Exeterin yliopistossa. Hän työskenteli kustannusalalla ja televisiossa ennen omistautumistaan täysipäiväisen kirjailijan, toimittajan ja runouden kääntäjän työlle. Vuonna 1993 hänelle myönnettiin Hawthorndenin kansainvälinen luovan kirjoittamisen stipendi (Hawthornden International Creative Writing Fellowship). Pierpointin ensimmäisenä runokokoelmana ilmestyi vuonna 1995 "Truffle Beds" (Faber and Faber). Se toi kirjoittajalle Somerset Maughamin palkinnon ja T. S. Eliot -palkintoehdokkuuden. Vuonna 1996 Pierpoint sai "The Sunday Times" -lehden vuoden nuoren kirjailijan tunnustuksen.
Pierpoint on ollut Kentin yliopiston "Royal Literary Fund Fellow", ja vuonna 2006 hän oli The King's School, Canterburyn residenssirunoilija. Vuonna 2008 ilmestyi Pierpointin ja Tom Bollin tekemä käännösteos Coral Brachon runoista. Pierpoint on osallistunut British Councilin sponsoroinnilla kirjallisuusfestivaaleihin Pohjois-Makedoniassa, Ruotsissa, Espanjassa ja Meksikossa. Hän on lukenut runoutta myös Puolassa, Sloveniassa ja Italiassa. Pierpointin runoja ilmestyi espanjan kielellä Pedro Serranon ja Carlos López Beltránin toimittamassa antologiassa "La generación del cordero: antología de la poesía actual en las islas británicas" (2000).
Conor Coventry

Conor Coventry (s. 25. maaliskuuta 2000 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on irlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Ykkösliigassa pelaavaa Charltonia. Hän on pelannut Irlannin nuorisomaajoukkueissa.
Coventry pelasi West Ham Unitedin junioreissa vuodesta 2010. Hän pelasi edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2018 liigacupin ottelussa Macclesfield Townia vastaan. Valioliigassa hän pääsi ainoan kerran kentälle elokuussa 2022 Manchester Cityä vastaan pelatun ottelun lopussa. Hän pelasi kolmessa alkulohko-ottelussa West Hamin voittaessa Konferenssiliigan kaudella 2022–2023. Hän pelasi lainasopimuksilla ykkösliigan Lincoln Cityssä tammi-toukokuussa 2020, mestaruussarjan Peterborough Unitedissa elokuusta 2021 tammikuuhun 2022, ykkösliigan Milton Keynes Donsissa tammi-toukokuussa 2022 ja mestaruussarjan Rotherham Unitedissa tammi-toukokuussa 2023. Hän siirtyi ykkösliigan Charltoniin tammikuussa 2024.
Coventry on pelannut useissa Irlannin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 28 ottelua maaliskuun 2019 ja syyskuun 2022 välillä, teki niissä kolme maalia ja toimi joukkueen kapteenina.
Volodymyr Šemet

Volodymyr Šemet (; 1. heinäkuuta 1873 Oleksandrivkan huuttori, Lubnyn piiri, Pultavan kuvernementti – 14. toukokuuta 1933 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen poliittinen aktivisti. Hänen veljensä oli Serhi Šemet.
Šemet oli maanomistaja Pultavan alueella ja Taras-veljeskunnan jäsen. Hänestä tuli Venäjän duuman jäsen vuonna 1905. Hän julkaisi sanomalehteä "Hliborob" (ilmestyi Lubnyssa 1905). Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli mukana perustamassa Kiovaan lyhytaikaista ukrainankielistä kimnaasia. Hän oli Ukrainan demokraattisen agraaripuolueen (1917) perustajajäsen ja Pultavan kuvernementin edustaja Keskus-radassa. Vuodesta 1919 hän oli tutkijana Ukrainan tiedeakatemiassa. Neuvostohallinnon aikana hän joutui poliittisen vainon kohteeksi ja kuoli nälkään.
Bennerleyn maasilta

Bennerleyn maasilta on maasilta, joka ylittää Erewashjoen laakson Englannissa. Se rakennettiin 1870-luvulla Great Northern Railwayn rautatiesillaksi. Se oli toiminnassa 90 vuoden ajan, mutta sen yli kulkeva linja lakkautettiin Beechingin leikkauksten seurauksena. Silta oli sen jälkeen vuosikymmenien ajan purku-uhan alla, vaikka se suojeltiin 1974. Jalankulun ja pyöräilyn väylänä silta avattiin 2022.
Historia.
Rakentaminen ja liikenne.
Yksityiset rautatieyhtiöt omistivat 1800-luvun puolivälissä Englannin rautatieverkoston. Erewashjoen laakson hiilikaivokset joutuivat käyttämään Midland Railwayn omistamia rautateitä, mikä nosti hiilen hintaa. Great Northern Railway halusi rikkoa Midland Railwayn monopolin ja rakentaa uuden jatkeen Derbyshiren ja Staffordshiren linjoilleen.
Great Northern Railway sai vuonna 1872 luvan rakentaa rata Nottinghamista Derbyyn ja siitä edelleen Eggington Junctioniin. Radasta lähti vielä pistoradat Erewashin hiilikaivoksille. Alueen helpoimmat ratalinjat olivat jo rakennettu, joten Great Northern Railway joutui rakentamaan ratansa hankalaan maastoon. Suurin ongelma oli soinen ja kaivoksien täplittämä Erewashinlaakso Awsworthin ja Ilkestonin välillä. Jokilaakson ylitse suunniteltiin kevytrakenteinen kankirautainen ristikkosilta. Bennerleyn maasilta rakennettiin 18 kuukaudessa vuosien 1877 ja 1878 aikana.
Bennerleyn maasilta avattiin tammikuussa 1878, ja sen yli kulki sekä tavara- että henkilöjunia noin 90 vuoden ajan. Sillalla kuljetettiin muun muassa hiiltä, rautamalmia ja olutta. Henkilöjunat yhdistivät Nottinghamin ja Derbyn, mutta myös rannikon lomakohde Skegness oli suosittu jatkoyhteys.
Beechingin raportti vuonna 1963 esitti Bennerleyn maasillan ylittäneen rautatielinjan lopettamista taloudellisen syiden takia. Viimeinen sillan ylittänyt henkilöjuna kulki 1964 ja viimeinen tavarajuna 1968. Kiskot poistettiin 1969.
Suojelu.
Sillan omistanut British Rail halusi purkaa rakennelman, koska sille ei ollut enää käyttöä, mutta purkukustannusten takia se jäi paikoilleen. Maasilta sai 1974 II*-tason suojelustatuksen, mutta British Rail vetosi seuraavana vuonna paikallisvaltuustoihin saadakseen purkuoikeuden. Rakennelman kohtalosta kysyttiin 1980 julkisuudessa, ja paikalliset asukkaat, valtuustot ja sidosryhmät alkoivat selvittää mahdollista muuttaa silta kävely- ja pyöräilyreitiksi. Maasillan suojelua varten perustetiin pian tämän jälkeen yhdistys.
Maasilta käytännössä hylättiin 1980-luvulla, ja monet vaativat sen tuhoamista maisemahaittojen ja turvallisuuskysymysten takia. Rautateiden yksityistämisen jälkeen silta siirtyi Sustransin sisarjärjestön Railway Pathsin omistukseen. Sustrain alkoi tutkia rakennelman soveltumista jalankulun ja pyöräilyn väyläksi. Paikalliset tukivat hanketta ja perustivat järjestön Friends of Bennerley Viaduct. Sillan kunnostustyöt maksoivat 1,7 miljoonaa puntaa, ja se avattiin elokuussa 2022.
Buzancy (Ardennes)

Buzancy on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 21 kilometriä Vouziers’n kaupungista itään.
Markiisi d’Augeard rakennutti "Château d’Augeardin" linnan 1700-luvulla. Linnaan, jota hän kutsui nimellä "pieni Versailles", kuului näyttävät hevosenkengän muotoon rakennetut hevostallit sekä muotopuutarha kanavineen. Markiisi d’Augeard oli Ranskan kuningatar Marie Antoinetten sihteeri. Ranskan suuri vallankumous teki kuningattaren aseman heikoksi. Markiisi d’Augeard tarjosi kuningattarelle pakoreitin ja mahdollisuuden majoittua linnaan huomaamattomasti. Kuningas Ludvig XVI kuitenkin halusi mennä Varennesiin, missä heidät pidätettiin. Markiisi d’Augeard joutui pakenemaan ulkomaille, koska hän oli ollut kuningattaren kanssa tekemisissä. Hänen omaisuutensa takavarikoitiin ja myytiin. Myöhemmin tulipalossa pahasti vaurioitunut linna tuhoutui vuonna 1808, mutta talli ja puisto kanavineen ovat edelleen olemassa. 
Kunnassa sijaitsevaa Saint-Germainin kirkkoa koristaa 1300-luvulta peräisin oleva portaali, jonka yläpuolella on ruusuikkuna. Pariovien välissä sijaitsee kirkon suojeluspyhimyksen Saint-Germainin patsas. 
Kunnan alueella sijaitsee ensimmäisen maailmansodan aikainen sotilashautausmaa, jonne on haudattu 5 923 saksalaista sekä yksi itävaltaunkarilainen sotilas.
A. R. Koskinen

Anders (Antti) Robert Koskinen (31. lokakuuta 1872 Veteli - 24. toukokuuta 1921 Turku) oli suomalainen kuoronjohtaja, kapellimestari ja säveltäjä. Hän toimi muun muassa Turun työväenyhdistyksen laulu- ja soittoryhmien johtajana vuosina 1907-1918. 
Elämä ja ura.
Keski-Pohjanmaalla syntynyt Koskinen työskenteli nuoresta lähtien suutarina Pietarissa. Hän opiskeli paikallisessa musiikkiopistossa ja ryhtyi vuosisadan vaihteessa johtamaan suutarien ammattiosaston kuoroa. Vuonna 1905 kuoro voitti ensimmäisen palkinnon Kansanvalistusseuran laulujuhlilla Turussa. Vuonna 1906 Koskinen valittiin Turun työväenyhdistyksen soittokunnan sekä mies- ja naiskuorojen johtajaksi. Työväenyhdistyksen mieskuoro voitti hänen johtamanaan ensipalkinnon Viipurin laulujuhlilla 1908. Vuonna 1909 hän toimitti työväenlauluja sisältäneen kirjan yhdessä Seth Heikkilän, Hilja Pärssisen ja Kaarlo Terhin kanssa. 
Koskinen sovitti lukuisia kappaleita kuoroille ja sävelsi myös itse. Hänen tunnetuin teoksena on torvisoittokunnalle sävelletty "Muistoja Pietarista". Suurin osa Koskisen sävellyksistä kuitenkin katosi sisällissodan yhteydessä. Sisällissodan aikana Koskinen toimi Turun punakaartin soittokunnan johtajana. Sodan jälkeen Koskinen pakeni Neuvosto-Venäjälle, josta hän keväällä 1920 palasi Turkuun. Koskinen jätti kuoronjohtajan tehtävät ja ryhtyi "Sosialistin" toimittajaksi vastaten ulkomaanosastosta ja toimien myös lehden musiikkiarvostelijana. Hän kuoli sydänkohtaukseen 48-vuotiaana.
Chatel-Chéhéry

Chatel-Chéhéry on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 28 kilometriä Vouziers’n kaupungista kaakkoon.
Notre Dame de Chéhéryn luostari on alkujaan 1100-luvulla rakennettu sisterssiläisluostari. Luostari joutui jatkuvien ryöstelyiden kohteeksi Ranskan uskonsodissa 1500-luvulla ja samalle se tuhoutui osittain. Luostari rakennettiin kuitenkin uudelleen 1700-luvun puolivälissä uusklassiseen tyyliin. Luostari on yksityisomaisuutta ja sinne on mahdollista vierailla vain ajanvarauksella.
Armenialainen katedraali

Armenialainen katedraali (, ) eli Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen katedraali on Armenian apostolisen kirkon Ukrainan hiippakunnan katedraali Lvivissä.
Lvivin armenialaisyhteisö rakensi kirkon vuosina 1363–1370; katedraali siitä tuli vuonna 1367. Kirkon suunnitteli sleesialainen arkkitehti Doring Anissa sijainneen katedraalin pohjalta. Vuonna 1437 kirkko ympäröitiin arkadigallerialla, vuonna 1571 rakennettiin kellotorni, vuonna 1630 rakennettiin läntinen laiva, ja vuonna 1682 kirkon yhteyteen perustettiin benediktiininen nunnaluostari. 1600-luvulla kirkon yhteyteen perustettiin armenialainen pankki ja 1700-luvulla arkkipiispojen palatsi. Katedraalin vieressä sijaitsi armenialainen tuomioistuin.
Vuosina 1908–1927 katedraalia restauroitiin. Neuvostoaikana katedraali suljettiin; sinne sijoitettiin vuonna 1947 Lvivin taidegallerian varasto ja vuonna 1953 Lenin-museon varasto. Vuonna 2000 katedraali palautettiin armenialaisyhteisölle, ja jumalanpalveluksia jatkettiin tammikuussa 2001. Samana vuonna paavi Johannes Paavali II vieraili katedraalissa. Vuonna 2003 Armenian apostolisen kirkon katolikos Karekin II vihki kirkon.
Theodor Hermann Pantenius

Theodor Hermann Pantenius (1843–1915) oli saksalainen kirjailija. Hän oli kotoisin Itämerenmaakunnista. Hän oli aikakauslehtien "Daheim" ja "Velhagen &amp; Klasings Monatshefte" päätoimittaja. Hän julkaisi Itämerenmaakuntien elämää kuvaavia romaaneja, esimerkiksi "Wilhelm Wolfschild", 1873, "Das rote Gold", 1881, "Kurländische Geschichten", 1892, ja Venäjän historiaa "Geschichte Russlands", 1908 ja "Der falsche Demetrius", 1904.
Brasilian ylänkö

Brasilian ylänkö () on suuri ylänkö Brasilian keski- ja kaakkoisosissa. Se käsittää yli puolet Brasilian maa-alueesta ja sijaitsee pääosiltaan Minas Geraisin, São Paulon, Goiásin ja Mato Grosson osavaltioissa.
Ylänkö on keskimäärin 1 000 metriä merenpinnan yläpuolella, ja sille ovat ominaisia matalat vuoret, mäkiset ylämaat ja ylätasangot, kuten Mato Grosson ja Paranán ylänkö. Sen korkein huippu on 2 891 metriä korkea Pico da Bandeira, joka sijaitsee Espírito Santon ja Minas Geraisin osavaltioiden rajalla. Geologisesti alue muistuttaa pohjoisempana sijaitsevaa Guyanan ylänköä.
Osa-alueet.
Laajuutensa vuoksi Brasilian ylänkö jaetaan yleensä osa-alueisiin. Maantieteilijä Aroldo de Azevedo esitti vuonna 1949 seuraavaa jakoa:
Kalsiumhydridi

Kalsiumhydridi (CaH2) on kalsium- ja hydridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä ja pelkistimenä. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kalsiumhydridi on valkoista tai harmahtavaa kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen ja rakenne muistuttaa lyijykloridin rakennetta. Kalsiumhydridi reagoi veden kanssa muodostaen vetyä, ja vetyä muodostuu myös kuumennettaessa ainetta voimakkaasti. Aine ei liukene orgaanisiin liuottimiin.
Tavanomaisin tapa valmistaa kalsiumhydridiä on kuumentaa kalsiumia vetyilmakehässä 300–400 °C:n lämpötilaan. Muita tapoja ovat kalsiumkarbonaatin tai kalsiumkloridin kuumentaminen vedyn kanssa.
Ca + H2 → CaH2
Kalsiumhydridiä käytetään kuivausaineena veden poistamiseen orgaanisista liuottimista, orgaanisissa reaktioissa muodostuvan veden poistamiseen ja emäksenä additio- ja kondensaatioreaktioissa. Muita käyttökohteita ovat eräiden metallioksidien pelkistäminen metalleiksi ja pienimuotoiset vedynvarastointisovellukset.
Yhteiskassa

Yhteiskassa () on useiden eri rikollisryhmittymien hallinnollinen elin, joka toimii Virossa. Yhteiskassa käsittelee erilaisia alamaailman asioita, joita ovat esim. ryhmien väliset kiistat ja erimielisyydet, toimialojen jako sekä vangittujen avustaminen. Yhteiskassan alaisuudessa toimivilla ryhmillä on myös toimintaa Suomessa.
Astrid Øyre Slind

Astrid Øyre Slind (s. 9. helmikuuta 1988) on norjalainen maastohiihtäjä. 
Ura.
Slind saavutti uransa ensimmäisissä arvokilpailuissa Planican MM-kilpailuissa 2023 kultaa viestissä ja pronssia yhdistelmäkilpailussa. 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli kymmenes. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kuudenneksi, 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kahdeksanneksi, 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kymmenenneksi ja saavutti viestissä hopeaa.
Slind on kilpaillut pääasiassa Ski Classics -sarjassa, jossa hän on voittanut 12 osakilpailua ja sijoittunut kokonaiskilpailussa kerran toiseksi ja kahdesti kolmanneksi.
Maastohiihdon maailmancupissa Slind kilpaili ensimmäisen kerran Holmenkollenin 30 kilometrin perinteisen kilpailussa maaliskuussa 2008 ja ensimmäiset pisteensä hän saavutti Davosissa saman vuoden joulukuussa. Hän ei kilpaillut maailmancupissa vuosien 2015–2021 aikana ollenkaan. Ensimmäistä kertaa kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui Val di Fiemmen perinteisen sprintissä tammikuussa 2023 oltuaan yhdeksäs. Ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa hän saavutti samassa kuussa Les Roussesin 20 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa sijoituttuaan kolmanneksi. Hän oli samalla kaudella toinen Oslon 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Kaudella 2024–2025 hän sijoittui Rukan 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa kolmanneksi. 
Slind sijoittui kolmanneksi Lillehammerin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa. Hän saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Davosin 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa. Tour de Ski-kiertueella hän sijoittui Toblachin 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kolmanneksi. Hän voitti Toblachin 20 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailun ja 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan takaa-ajon. 
Slind sijoittui kolmanneksi Val di Fiemmen 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa. Samalla paikkakunnalla käydyssä, loppunousuun päättyneessä 9 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli toinen. Hän sijoittui toiseksi myös Tour de Skin kokonaiskilpailussa, 47,5 sekuntia Therese Johaugille hävinneensä. Hän sijoittui kolmanneksi Les Roussesin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa. Hän voitti Engadinin 20 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Hän sijoittui toiseksi Cognen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa. Hän sijoittui toiseksi Holmenkollenin 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa. Hän sijoittui toiseksi Lahden 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs ja normaalimatkojen cupissa toinen.
Paektuvuoren purkaus 946

Paektuvuoren purkaus 946 oli Pohjois-Korean ja Kiinan rajalla sijaitsevan Paektuvuoren suuri purkaus vuonna 946 tai 947. Vuonna 2016 julkaistun tutkimuksen mukaan purkauksessa saattoi vapautua ilmakehään jopa 45 megatonnia rikkiä, mutta purkauksen vaikutus Maapallon ilmastoon jäi kuitenkin yllättävän vähäiseksi. Esimerkiksi Tamboran vuoden 1815 purkauksessa rikkiä vapautui ilmakehään vain 28 megatonnia, mutta seurauksena oli kesätön vuosi 1816.
Ilmastoa viilentävää vaikutusta saattoi pienentää vuoren pohjoinen sijainti ja purkauksen ajoittuminen talveen, jolloin ilma oli kylmempää ja rikkihiukkaset laskeutuivat maahan nopeammin. Suurin osa rikistä saattoi vapautua myös ennen varsinaista purkausta, jolloin se ei edes päässyt kohoamaan korkealle ilmakehään ja leviämään laajalle.
Vuonna 2021 vulkanologit arvioivat, että kyseessä oli todennäköisesti luultua pienempi VEI-6-luokan eikä VEI-7-luokan purkaus, jossa vapautui 40–98 kuutiokilometriä ainetta – noin puolet aikaisemmista arvioista.
Oscar Roty

Louis Oscar Roty (1846–1911) oli ranskalainen mitalinkaivertaja. Hänen opettajiaan olivat Auguste Dumont ja Hubert Ponscarme. Roty nosti Jules Clément Chaplainin ja eräiden muiden ohella mitalitaiteen 1800-luvun lopulla tasolle, jolla se oli ollut vain renessanssin aikana. Hänen ihanteelliset, realistiset teoksensa ovat siron maalauksellisia.
Rotyn tunnetuimpia teoksia ovat Louis Pasteurin 70-vuotissyntymäpäivän ja Eugène Chevreulin 100-vuotissyntymäpäivän kunniamitalit sekä plaketit "In labore quies" ja "Lampaiden paimenetar". Lisäksi hän suunnitteli Ranskan rahojen mallin "kylvävä vapaudenjumalatar", jota käytettiin myös ranskalaisissa postimerkeissä.
Yli-Maarian koulu

Yli-Maarian koulu, lyhenne YMA, on Pohjois-Turussa sijaitseva yhtenäiskoulu. Yli-Maarian koulu sijaitsee Monitoimitalo Ypsilonissa, jossa on tiloja perusopetukselle, varhaiskasvatukselle, kirjastolle, nuorisopalveluille, kouluterveydenhoidolle ja neuvolapalveluille. Pääkoulussa on noin 700 oppilasta, minkä lisäksi Moision yksikössä on tarkoitus olla noin 150 oppilaspaikkaa luokille 1–6. Koulun rehtorina toimii Marianne Ulfstedt. 
Yli-Maarian koulun toinen yksikkö on Moision yksikkö.
Yli-Maarian koulu aloitti toimintansa vuonna 2018. Oppilaat tulevat luokille 1–6 pääsääntöisesti Moisiosta ja Yli-Maariasta ja luokille 7–9 Moisiosta, Yli-Maariasta, Paattisilta ja Jäkärlästä. Koulussa ei ole erityisluokkia, vaan se tarjoaa perusopetusta kaikille oppilaille. 
Koulun on suunnitellut arkkitehti arkkitehti Mikko Uotila ja rakennushankkeen päätoteuttajana on toiminut Hartela Oy:n, Ramboll Finland Oy:n, Granlund Turku Oy:n ja Arkkitehtitoimisto Mikko Uotila Oy:n hanketta varten perustama ryhmittymä. Arkkitehti Uotilan mukaan Yli-Maarian monitoimitalo Ypsilon on virikkeellinen, monikäyttöinen ja innovatiivinen toimintaympäristö, jossa eri-ikäiset käyttäjät pystyvät toimimaan pitkin päivää tarpeidenmukaisissa tilakokonaisuuksissa. Yli-Maarian koulussa luokkatilojen välillä ei ole käytäviä, joten joihinkin luokkiin kuljetaan toisten luokkien läpi. Koulun henkilökunta ja oppilaat ovat todenneet, että jatkuva läpikulku ja viereisistä tiloista kantautuva meteli häiritsevät opetusta ja oppimista. Tämän vuoksi koululle on suunniteltu remonttia, jossa lisättäisiin käytäviä ja tehtäisiin tilojen välillä liikkumisesta sujuvampaa.
Stepan Banderan patsas (Ternopil)

Stepan Banderan patsas on Ukrainalaisten nationalistien järjestön johtajaa Stepan Banderaa esittävä patsas Ternopilissa Ukrainassa. Se julkistettiin 26. joulukuuta 2008 Stepan Banderan syntymän satavuotisjuhlapäivänä. Patsaan graniittinen jalusta on 2,5 metriä korkea, ja pronssinen varsinainen patsas on neljä metriä korkea.
Patsaasta järjestettiin suunnittelukilpailu, johon osallistui seitsemän ehdotusta. Kilpailun voitti Roman Vilhušynskyin ehdotus, jonka mukainen patsas valettiin Orion-tehtaalla. Patsasta ei kuitenkaan ehditty päällystää kuparilla, joten se maalattiin ruskeaksi julkistamistilaisuutta varten ja päällystettiin myöhemmin.
Iru Khetšanovi

Irina ”Iru” Khetšanovi (, s. 3. joulukuuta 2000 Tbilisi, Georgia), joka tunnetaan myös mononyymisti nimellä Iru, on georgialainen laulaja ja lauluntekijä. Hän voitti vuoden 2011 Lasten Eurovision laulukilpailun yhtyeen Candy jäsenenä kappaleella "Candy Music". Vuonna 2023 hän voitti "The Voice Georgian" viidennen tuotantokauden, joten hän edusti Georgiaa vuoden 2023 Eurovision laulukilpailussa.
Ura.
Khetšanovi syntyi 3. joulukuuta 2000 Tbilisissä. Lapsena hän osallistui erilaisiin laulukilpailuihin. Vuonna 2011 hän edusti Georgiaa 2011 Lasten Eurovision laulukilpailussa Armenian Jerevanissa tyttöyhtyeen Candy jäsenenä. Ryhmä voitti kilpailun 108 pisteellä.
Vuonna 2019 Khetšanovi osallistui Georgian Idolsiin. Vuonna 2021 hän julkaisi debyyttisinglensä "No Jerk Around Me".
Vuonna 2022 Khetšanovi esiintyi osana Lasten Eurovision laulukilpailun väliaikanumeroa, jossa useat kilpailun edelliset voittajat esittivät voittokappaleensa. Hän oli myös kirjoittanut Mariam Bigvavan kappaleen "I Believe", joka oli Georgian kyseisen vuoden edustuskappale. Bigvava sijoittui kilpailussa kolmanneksi.
Myöhemmin samana vuonna Khetšanovi osallistui "The Voice Georgian" viidenteen tuotantokauteen. Hän voitti kilpailun 2. helmikuuta 2023 ja täten edusti Georgiaa vuoden 2023 Eurovision laulukilpailussa Liverpoolissa kappaleella "Echo".
Lähteet.
Juankosken ruukki

Juankosken ruukki () oli 1746 manttaalikomissaari Brynolf Brunoun kanssaosakkaansa Kuopion silloisen kirkkoherran Henrik Argillanderin perustama ruukki Juckaisjoen rannalle Kuopion pitäjän alueelle. Erikoisuutena oli ainoastaan järvi- ja suomalmin käyttäminen raudan valmistuksen raaka-aineena.
Historia.
Perustajilta ruukin hallinta siirtyi Tigerstedtien aatelissuvulle. Ensimmäisen sadan vuoden aikana raudan tuottaminen ei ollut kannattavaa. Suurin ongelma oli hiilen saanti, koska paikalliset asukkaat eivät hyväksyneet puitten kaatamista hiilenpolttoa varten heidän kaskimailtaan. Lokakuussa 1810 talonpojat murhasivat ruukin patruuna Fredrik Jonatan Ekholmin. Ruukin valimossa valmistettujen valurautaisten patojen, uunin luukkujen, silitysrautojen ja muiden tuotteiden myyntiä varten perustettiin 1859 rautakauppa. Siitä kehittyi nykyinen Carlson-myymäläketju. Venäläinen Ponomarev-suku tuli ruukin omistajaksi 1800-luvun loppupuoliskolla. Heidän aikanaan parani raudan laatu ja tuotantomäärät nousivat uusien tuotantomenetelmien ansiosta. He saivat aikaiseksi jonkinlaisen sovun paikallisten asukkaiden kanssa. Saimaan kanavan valmistuminen 1856 vilkastutti kaupankäyntiä uuteen pääkaupunkiin Pietariin.
Victor Vernicos

Victor Vernicos Jørgensen (, s. lokakuu 2006) kreikkalais-tanskalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän edusti Kreikkaa vuoden 2023 Eurovision laulukilpailussa Liverpoolissa kappaleella ”What They Say”.
Ura.
Vernicos syntyi lokakuussa 2006 Ateenassa tanskalaiselle isälle ja kreikkalaiselle äidille. Hän aloitti pianotunnit neljävuotiaana, laulutunnit kahdeksanvuotiaana ja kitaratunnit kymmenvuotiaana. Hän aloitti omien kappaleiden kirjoittamisen 11-vuotiaana ja on tuottanut omaa musiikkiaan vuodesta 2021 lähtien.
Vuonna 2022 Vernicos ilmoitti lähettäneensä kappaleen Kreikan yleisradioyhtiölle ERT:lle, jotta sitä voitaisiin harkita mahdollisena osallistujana vuoden 2023 Eurovision laulukilpailuun. ERT ilmoitti 30. tammikuuta 2023, että Vernicos oli valittu edustamaan Kreikkaa vuoden 2023 Eurovision laulukilpailussa Liverpoolissa.
Because of You (Gustaphin kappale)

Because of You on belgialaisen laulajan Gustaphin kappale. Kappale voitti Belgian euroviisukarsinnan "Eurosongin" ja edusti Belgiaa vuoden 2023 Eurovision laulukilpailussa Liverpoolissa. Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 182 pistettä ja sijoittui seitsemänneksi.
Lähteet.
Pekingin eläintarha

Pekingin eläintarha () on läntisessä Pekingissä sijaitseva vuonna 1906 avattu eläintarha, jota ylläpitää Kiinan valtion rahoittama Pekingin puisto- ja metsätalousvirasto. Sen kokoelmissa oli vuonna 1998 noin 485 eläinlajia ja yli 4000 eläintä. Eläintarha tunnetaan siitä, että sen kokoelmassa on myös harvinaisia aasialaisia eläinlajeja. Se on Kiinan vanhin eläintarha, Pohjois-Kiinan vanhin julkinen puisto ja ensimmäinen eläintarha, jossa isopanda lisääntyi.
Eläintarhan perusti leskikeisarinna Cixi. Vuosien 1911–1949 välillä eläintarha toimi maatalouden koetilana, jonka jälkeen Kiinan hallitus päätti remontoida sen ja avata jälleen yleisölle.
Wuling

Liuzhou Wuling Automobile Industry Co., Ltd. (toimii nimellä Wuling Motors; ) on kiinalainen autonvalmistaja, jonka perustivat Liuzhou Wuling Motors Co., Ltd. (lyhennetty "Wuling Group") ja Wuling Automobile Group Holdings Ltd.
Yritys valmistaa moottoreita ja erikoisajoneuvoja, nimittäin minisähköautoja, henkilöautoja, kuorma-autoja ja linja-autoja sekä autonosia.
Yhtiöllä on myös SAIC-GM-Wuling (SGMW) -niminen yhteisyritys SAIC:n ja General Motorsin kanssa.
William Engseth

William Engseth (s. 1. elokuuta 1933 Målselv) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1989–1997 ja toimi Norjan kunta- ja työministerinä 1987–1988 sekä liikenne- ja viestintäministerinä 1988–1989. Vuosina 1990–1994 hän oli Norjan urheiluliiton puheenjohtaja.