tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rantaleinikki

Rantaleinikki ("Ranunculus reptans", syn. "R. flammula" var. "reptans", "R. flammula" ssp. "reptans", "R. flammula" var. "glacilis") on pienikokoinen rantojen ja matalan veden leinikkilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Rantaleinikki kasvaa 5–40 cm pitkäksi, mutta on hyvin matalakasvuinen, korkeintaan 6 cm korkea. Kasvi on lähes kalju ja niukkahaarainen. Varsi on rento ja usein kaikista nivelväleistä juurehtiva. Nivelvälit ovat selvästi kaarevia ja vihreitä, ensimmäisen nivelvälin ollessa 1–1,5 mm paksu. Lehtiruoti on 1–6 mm pitkä. Lehtilapa on tavallisesti 0,5–2 cm pitkä, muodoltaan vaihdellen suikeasta tasasoukkaan, ehytlaitainen ja tylppä. Varsinkin pohjoisessa ja upoksissa kasvavilta yksilöiltä lehtilapa puuttuu usein. Keltaiset kukat ovat yksittäin. Ne ovat tavallisesti 5–10 mm leveitä ja niissä on kaksi kehäkiehkuraa. Sekä verho- että terälehtiä on viisi kappaletta. Verholehdet ovat siirottavia ja karisevia. Terälehdet ovat mesikuopallisia. Kukkaperä on suora, lyhyt ja uurteinen, kukkapohjus kalju tai karvainen. Suomessa rantaleinikki kukkii heinä-elokuussa, joskus myös toukokuussa. Hedelmistö koostuu 1,3–1,9 mm pitkistä pähkylöistä, joissa on pieni, 0,3–0,4 mm pitkä käyrä ota.
Rantaleinikki muistuttaa hyvin paljon sen suurempikokoista lähisukulaista ojaleinikkiä ("R. flammula"). Aikaisemmin rantaleinikkiä pidettiinkin ojaleinikin yhtenä muunnoksena tai alalajina. Ranta- ja ojaleinikki myös risteytyvät helposti keskenään kantalajien yhteisillä kasvupaikoilla.
Rantaleinikistä on olemassa ainakin seitsemän eri muunnosta.
Levinneisyys.
Rantaleinikin levinneisyysalue on sirkumpolaarinen (napaa kiertävä). Euroopassa lajin päälevinneisyysalue kattaa Pohjois-Saksan ja -Puolan, Baltian, Valko-Venäjän, Pohjois-Venäjän, Fennoskandian ja Islannin. Erillisiä esiintymiä on muun muassa Alpeilla, Etelä- ja Keski-Saksassa, Ranskassa ja Isossa-Britanniassa. Rantaleinikin levinneisyysalue jatkuu yhtenäisenä Venäjällä Aasian puolelle läpi Keski- ja Etelä-Siperian aina Kiinan ja Japanin pohjoisrajoille. Pohjois-Amerikassa laji on levittäytynyt lähes koko Alaskaan, Keski- ja Etelä-Kanadaan ja Yhdysvaltain pohjois- ja länsiosiin.
Suomessa rantaleinikki kuuluu alkuperäiseen kasvistoomme ja se on yleinen koko maassa.
Elinympäristö.
Rantaleinikki kasvaa järvien, jokien ja vähäsuolaisten murtovesilahtien avoimilla, kovahkopohjaisilla ja kivisillä rannoilla lähellä vesirajaa. Se voi kasvaa myös upoksissa lähes puolen metrin syvyyteen saakka. Upoksissa ollessaan rantaleinikki kukkii harvoin.
Lehtotähtimö

Lehtotähtimö ("Stellaria nemorum") on hento ja valkokukkainen kohokkikasvi. Lajin vanha suomenkielinen nimi on laaksotähtimö.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen ja rönsyllinen lehtotähtimö kasvattaa 20–60 cm pitkän varren. Haarainen varsi on karvainen, hoikka ja pysty tai koheneva. Kukattomat versot ovat kuitenkin rentoja. Vaaleanvihreät lehdet kasvavat pareittain vastakkain, ja ne säilyttävät pakkasista huolimatta värinsä myöhään syksyyn. Kukallisen verson alimmat lehdet ovat pitkäruotisia, ylimmät puolestaan ruodittomia. Lehtilapa on puikea, teräväkärkinen ja herttatyvinen. Kukinto on kaksihaarainen viuhko, joka joskus on muuntunut yksikukkaiseksi. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verholehdet ovat suippoja, kaljuja tai tyvestä hapsikarvaisia ja kiiltäviä. Valkoiset terälehdet ovat 12–16 mm pitkiä ja jakautuneet lähes tyveen asti kahdeksi hyvin kapekasi liuskaksi. Terälehdet ovat noin kaksi kertaa verholehden pituisia. Emiö on kolmilehtinen. Suomessa lehtotähtimö kukkii kesä-heinäkuussa. Hedelmä on lyhyt kota, joka aukeaa kuusiliuskaisesti. Laji leviää paitsi siemenistä, mutta se kasvattaa myös maanmyötäisiä syysversoja, joiden avulla se pääsee kasvamaan jo varhain keväällä.
Lehtotähtimö muistuttaa ulkonäöltään varsin paljon vataa ("Myosoton aquaticum"). 
Levinneisyys.
Lehtotähtimön levinneisyysalue on sirkumpolaarinen. Euroopassa sitä tavataan Pohjois-Espanjasta Länsi-Venäjälle. Levinneisyysalue on kuitenkin hajanainen varsinkin Länsi-Euroopassa. Lisäksi laji puuttuu Islannista, Irlannista ja suurimmasta osasta Ukrainaa. Kaukasuksella lehtotähtimöllä on erillinen esiintymisalue.
Suomessa lehtotähtimöä kasvaa harvakseltaan koko maassa. Runsaimmillaan laji on maan eteläosissa. Suomessa tavattavat lehtotähtimöt kuuluvat alalajiin ssp. "nemorum", suomenkieliseltä nimeltään pohjanlehtotähtimö.
Elinympäristö.
Lehtotähtimö kasvaa rehevien metsien aluskasvillisuutena. Se viihtyy lehdoissa, lehtokorvissa, rehevissä puronvarsissa ja usein myös lähteiden ympäristöissä. Lehtotähtimö voi hyvillä kasvupaikoilla muodostaa tiheitäkin kasvustoja, joissa muut kasvit eivät juurikaan saa tilaa.
Lehtotähtimöä pidetään erinomaisena kosteiden lehtojen tunnuskasvina. Suomessa se on kuitenkin kärsinyt monin paikoin lehtometsien katoamisesta ja kuivumisesta. Esimerkiksi Pohjois-Savosta laji on kokonaan hävinnyt.
A New Morning

A New Morning on Sueden viides studioalbumi. Se edustaa tyyliltään brittipopia ja julkaistiin Columbia Records -levymerkillä 30. syyskuuta 2002.
Single "Positivity" pääsi Britannian listoilla 16. ja "Obsessions" 29. sijalle. Levyn tuottivat Stephen Street, John Leckie ja Dave Eringa.
Suede hajosi albumin julkaisun jälkeen vuonna 2003.
Mansaaren lippu

Mansaaren lippu on Mansaaren kansallinen symboli. Lippu on pohjaväriltään kokopunainen ja lipun keskellä on "Triskelion", Mansaaren virallinen symboli, kolmijalka, jossa kolme polvestaan koukistettua haarniskoitua jalkaa ovat varpaat myötäpäivään.
Mansaaren lippu pohjautuu saaren viimeisen normannikuninkaan, Magnus III:n vaakunaan. Tämän vaakunan pohjalta modernisoitu vaakuna on Magnus-kuninkaan jälkeläisiä edustavan Skanke-suvun käytössä Norjassa.
Triskelionin juuret ovat ikivanhassa kelttiläisessä auringon symbolissa, jollainen on tavattu myös muutamilta muilta antiikin sivilisaatioilta, kuten mm. mykeneläisiltä. Myös Sisilian lipussa on samankaltainen symboli.
Mansaarelle rekisteröidyissä kauppalaivoissa käytetään Englannin kauppalaivaston lippua, johon on yhdistetty Mansaaren Triskelion.
Paimenmatara

Paimenmatara ("Galium album") on valkokukkainen voimakastuoksuinen monivuotinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Paimenmataran varsi voi kasvaa metrin mittaiseksi ja kasvupaikoille muodostuu usein takkuinen, rönsyllinen kasvusto. Koheneva varsi on särmikäs, kalju ja tyvestä vankka. Lehdet ovat tasasoukan suikeita tai pitkulaisia ja ne kasvavat kiehkuroina 6–8 lehden ryhminä varren ympärillä. Leveimmillään lehdet ovat kärkiosastaan, ja ovat lyhytotaisia ja usein hieman nahkeita. Pienet, 3–5 mm leveät tuoksuttomat kukat sijaitsevat laajoina harsuina viuhkoina kasvin latvassa. Niissä on tyypillisesti neljä valkoista terälehteä. Paimenmatara kukkii kesä-elokuussa.
Paimenmatara risteytyy helposti keltamataran ("G. verum") kanssa. Lajien risteymä tunnetaan nimellä piennarmatara ("G." × "pomeranicum"). Risteytyminen on harvinaistanut merkittävästi keltamataran esiintymiä Suomessa. Paimenmataraa muistuttavat saksanmatara eli etelänpaimenmatara ("Galium mollugo") ja Etelä-Suomessa lehtimetsässä hyvin harvinaisena kasvava harsomatara ("Galium intermedium").
Levinneisyys.
Paimenmataraa tavataan yleisenä koko Euroopassa ja paikoitellen myös Pohjois-Afrikassa. Ihmisen mukana laji on levinnyt vieraslajiksi myös muun muassa Pohjois-Amerikkaan. Suomessa paimenmatara on yleinen koko maassa pohjoista Lappia lukuun ottamatta.
Elinympäristö.
Paimenmatara kasvaa tuoreilla ja kuivilla niityillä, laitumilla ja tienvierillä.
Fulbright Center

Fulbright Center (Suomen ja Yhdysvaltain opetusalan vaihtotoimikunta) on Suomen ja Pohjois-Amerikan väliseen akateemiseen vaihtoon erikoistunut organisaatio. Fulbright Centerin keskeisenä tavoitteena on tukea suomalaisamerikkalaista koulutus- ja tutkimusyhteistyötä ja suomalaisen korkeakoulutuksen kansainvälistymistä. Fulbright Center jakaa apurahoja suomalaisille ja amerikkalaisille ja toimii Suomessa Yhdysvaltain ja Kanadan korkeakoulutuksen asiantuntijana.
Fulbright Centerin toimitilat ovat Helsingin Hakaniemessä Suomen Akatemian, Kansainvälisen liikkuvuuden ja yhteistyön keskus CIMOn ja opetushallituksen kanssa.
Fulbright Centerin nimi tulee senaattori J. William Fulbrightilta, jonka esityksen pohjalta maailmanlaajuinen stipendiohjelma on perustettu.
Rahoitus.
Fulbright Center on yksityinen, voittoa tavoittelematon organisaatio. Sen toimintaa rahoittavat Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö, Yhdysvaltain ja Kanadan valtiot, Suomen ja Yhdysvaltain hallitusten perustama tukisäätiö (Suomen ja Yhdysvaltain Stipenditoiminnan Tukisäätiö linkki) sekä yksityiset säätiöt ja suomalaiset korkeakoulut. Erityisesti yksityisen säätiöiden ja korkeakoulujen kanssa rahoitettujen yhteistyöstipendien määrä on viime vuosina kasvanut – yhteistyöstipendit mukaan lukien Fulbright Center myöntää vuositasolla yli 800 000 euroa stipendeinä Suomen ja Yhdysvaltain väliseen vaihtoon (2011).
Stipendiohjelmat.
Stipendiohjelmista laajin on ASLA-Fulbright.
Stipendiaatit.
Yli kuudenkymmenen toimintavuotensa aikana Fulbright Center on välittänyt Yhdysvaltoihin yli kolme ja puoli tuhatta suomalaista stipendiaattia lähes kaikilta elämänaloilta. Joukossa on monia nykypäivän yhteiskuntaelämän, kulttuurin ja elinkeinoelämän merkittäviä vaikuttajia. Suomeen on ohjelman kautta saapunut yli 1500 amerikkalaista stipendiaattia.
Johtokunta.
Fulbright Centerin kahdeksanhenkisen johtokunnan nimittävät Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö (4 suomalaista jäsentä) ja Yhdysvaltain Suomen-suurlähetystö (4 yhdysvaltalaista jäsentä). Yhdysvaltain Suomen-suurlähettiläs on johtokunnan kunniapuheenjohtaja.
Guernseyn lippu

Guernseyn lippu on Isolle-Britannialle kuuluvan Guernseyn itsehallintoalueen kansallinen symboli.
Nykyinen lippu on peräisin vuodelta 1985, ja sen valkoisella pohjalla lepää punainen Pyhän Yrjön risti, jonka päällä lepää vielä kultainen risti. Lipun mittasuhde on 2:3. Lipun uudistamisen syynä oli vanhan lipun liiallinen samankaltaisuus Englannin lipun kanssa.
Lipun kultainen risti edustaa Englannin kuningas Vilhelm Valloittajaa, joka oli myös Normandian herttua. Hänellä oli tällainen risti lipussaan Hastingsin taistelussa. Ristin oli hänelle antanut paavi Aleksanteri II. Vanhassa, 1936–1985 käytössä olleessa lipussa ei ollut kultaista ristiä, ja Pyhän Yrjön ristin sakarat olivat kapeammat.
Guernseylle rekisteröidyissä kauppa-aluksissa käytetään Englannin kauppalippua lisättynä kultaisella ristillä.
Carolina Kostner

 
Carolina Kostner (s. 8. helmikuuta 1987 Bolzano) on italialainen taitoluistelija. Hän on vuoden 2012 maailmanmestari, viisinkertainen Euroopan-mestari (2007, 2008, 2010, 2012 ja 2013) ja olympiapronssimitalisti Sotšin olympialaisista 2014.
MM-kilpailuissa Kostner on saavuttanut vuoden 2012 mestaruuden lisäksi hopeaa vuosina 2008 ja 2013 sekä pronssia vuosina 2005 ja 2011. EM-kilpailuista hänellä on mestaruuksien lisäksi hopeaa vuosilta 2009 ja 2011 sekä pronssia vuosilta 2006, 2014, 2017 ja 2018. Kostner on myös kahdeksankertainen Italian mestari.
Elämä ja ura.
Kostner aloitti luistelun vuonna 1990. Hänen äitinsä Patrizia oli kansallisen tason taitoluistelija 1970-luvulla ja isä Erwin pelasi jääkiekkoa Italian joukkueessa MM- ja olympiatasolla. Hänellä on myös kaksi veljeä, vuotta vanhempi Martin sekä kolme vuotta nuorempi, jääkiekkoa pelaava Simon Kostner. Kostnerin serkku ja kummitäti on Isolde Kostner, olympiahopeaa vuonna 2002 voittanut alppihiihtäjä.
Kostner harjoittelee valmentajansa Michael Huthin johdolla Saksan Oberstdorfissa. Hänen koreografeinaan toimii Lori Nichol.
Tammikuussa 2015 Italian olympiakomitea määräsi Kostnerin 16 kuukauden kilpailukieltoon. Olympiakomitean mukaan Kostner oli vuonna 2012 auttanut silloista poikaystäväänsä, kilpakävelijä Alex Schwazeria, välttelemään dopingviranomaisia. Lokakuussa 2015 kieltoa lyhennettiin ja Kostner on saanut kilpailla vuoden 2016 alusta alkaen.
Ohjelmat.
Lähde
Edwin Jarvis

Edwin Jarvis on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä hahmo, joka tunnetaan varsinkin Kostajien pitkäikäisenä hovimestarina. Jarvisin ensiesiintyminen tapahtui "Tales of Suspense" -lehden numerossa 59 (joulukuussa 1964).
Historia.
Jarvis on hovimestari, joka aloitti uransa Howard ja Maria Starkin palveluksessa. Pariskunnan kuoleman jälkeen Jarvis huolehti näiden suuresta kartanosta. Ennen uraansa hovimestarina Jarvis palveli Royal Air Forcessa.
Starkien poika, Tony Stark, lahjoitti myöhemmin Kostajille vanhempiensa kartanon, josta tuli supersankariryhmän päämaja. Jarvis ryhtyi samalla pitämään huolta myös Kostajien taloudenpidosta. Hän on palvellut uskollisesti jo vuosien ajan ja toiminut isähahmona useille uusille Kostajille.
Työhön on kuitenkin sisältynyt myös vaaroja: Jarvis miltei menetti silmänsä Pahuuden Mestarien hyökättyä kartanoon ja Mister Hyden hakattua häntä julmasti. Jarvis on ainoa, joka on pysynyt Kostajissa koko ryhmän olemassaolon aikana.
Voimat &amp; varusteet.
Jarvisilla ei ole varsinaisia supervoimia. Hän on kuitenkin palvellut useita vuosia RAF:ssa, jona aikana hän harrasti aktiivisesti nyrkkeilyä pitäen mestaruutta tappioitta itsellään kahden vuoden ajan.
Ultimate Edwin Jarvis.
Ultimate Marvel -universumissa Jarvis on avoimesti homoseksuaali ja palvelee ennen kaikkea Tony Starkin henkilökohtaisena hovimestarina. Tämä versio Jarvisista on myös huomattavasti paljon ivallisempi työnantajaansa kohtaan.
J.A.R.V.I.S..
Marvel Cinematic Universessa, alkaen elokuvasta "Iron Man", esiintyy hienostunut tekoäly J.A.R.V.I.S. (lyhenne nimestä Just A Rather Very Intelligent System), jonka ääninäyttelijänä elokuvassa toimi Paul Bettany. Tony Stark suunnitteli J.A.R.V.I.S.:n perustumaan edesmenneeseen palvelijaansa, Edwin Jarvisiin. J.A.R.V.I.S. huolehti aluksi vain kaikista Starkin kartanon kotiaskareista, mutta Starkin rakennettua Rautamiehen haarniskajärjestelmänsä hän lataa J.A.R.V.I.S.:n siihen auttamaan häntä. Elokuvassa "" Ultron tuhosi osan J.A.R.V.I.S.:ista, mutta Stark ja Bruce Banner latasivat selviytyneen osan hänestä Helen Chon luomaan ja Ultronilta varastettuun synteettisestä kudoksesta tehtyyn kehoon, josta tuli Vision.
J.A.R.V.I.S.:n esiintymisen johdosta elokuvissa, häntä on käytetty myös sarjakuvissa sekä animaatiosarjoissa.
Sten Söderström

Sten Håkansson Söderström (21. syyskuuta 1948 Kotka – 6. syyskuuta 1996 Vaasa) oli suomalainen vasemmistopoliitikko. Hän edusti kansanedustajana Suomen kansan demokraattisen liittoa (1979–1986) ja Demokraattista vaihtoehtoa (1986–1987). Söderström oli ammatiltaan lääkäri ja hän toimi aktiivisesti Lääkärin sosiaalinen vastuu -järjestössä sekä Sosialistisessa terveysrintamassa. Söderström oli myös kunnanvaltuutettu Mustasaaressa ja Vaasassa sekä presidentin valitsijamies 1982.
Sten Söderström liittyi Suomen kommunistiseen puolueeseen vuonna 1975. ssä toiminut Söderström valittiin kansanedustajaksi Vaasan läänin vaalipiiristä vaaleissa 1979. Söderströmiä tuki etenkin SKP:n oppositio eli niin sanotut taistolaiset. Vuoden 1981 edustajakokouksessa hänet valittiin SKP:n keskuskomitean varajäseneksi ja myöhemmin jäseneksi. SKP:n hajaannuttua 1980-luvun puolivälissä Söderström siirtyi Suomen kommunistisen puolueen (yhtenäisyys) ja Devan riveihin. Vuonna 1986 hänet valittiin SKPy:tä edeltäneen SKP:n järjestöjen keskuskomiteaan.
Söderström oli Suomi–Kuuba-seuran varapuheenjohtaja.
Vuonna 1980 Söderströmin tukiryhmä alkoi julkaista Työväen Pohjanmaa -lehteä. Söderström oli myös taistolaisten (vuonna 1988 lopettaneen) Arbetartidningen Enhet -lehden viimeinen päätoimittaja.
Vaasan kaupunginvaltuuston Kommunistien ja sitoutumattomien valtuustoryhmään kuulunut Söderström siirtyi Vasemmistoliiton ryhmään kesäkuussa 1990.
Sten ”Stena” Söderström kuoli hirvikolarissa syyskuussa 1996.
Dog Logan

Dog Logan on kuvitteellinen sarjakuvahahmo Marvel Comicsin "Origin"-sarjassa, joka kertoo Wolverinen varhaisista vaiheista.
Dog Loganin elämäkerta.
Dog Logan työskenteli isänsä, Thomas Loganin, kanssa Howlettin maatilalla 1800-luvun lopulla Albertassa, Kanadassa. Dog oli nuorena James Howlettin, tulevan Wolverinen, ja Rosen, maatilalla työskennelleen orvon, hyvä ystävä. Dog kerran jopa pelasti hukkuvan Jamesin joesta. Thomas, jolla oli ongelmia alkoholin kanssa, hakkasi poikaansa kieltäen tätä viettämästä aikaa ylemmän luokan kanssa ja lopulta Dogin maailmankuva vääristyikin.
Teini-iässä Dog oli julma ja sadistinen yrittäen jopa lähennellä Rosea. James sattumalta todisti Dogin teot ja kertoi tästä isälleen. Kostona Dog tappoi Jamesin koiran, minkä johdosta Dog sekä hänen isänsä karkotettiin tilalta. Vihoissaan Thomas palasi Dogin kanssa aseistettuna. Thomas päätyi ampunaan Jamesin isän, Johnin, minkä James näki. Surullisena ja vihaisena James hyökkäsi Thomasin ja Dogin kimppuun juuri kasvaneilla kynsillään. Hän viilsi Dogin kasvoja ja tappoi Thomasin. Tämän jälkeen hän pakeni Rosen kanssa tilalta.
Dog makasi maassa pidellen kasvojaan ja näki Johnin puolison, Elizabethin, ampuvan itsensä. Niin Dogista tuli tapauksen ainoa todistaja poliisien saapuessa ja hän kertoi Rosen tappaneen kaikki.
Vuosia myöhemmin Jamesin kuoleva isoisä palkkasi Dogin etsimään Jamesin ja tuomaan luokseen. Dog suostui, mutta tarkoituksenaan tappaa James. Dog oli kasvanut suureksi ja oli todella vahva.
Dog löysi Jamesin kaivoskaupungista ja saapui todistamaan Jamesin häkkiottelua toista työntekijää, Cookie Malonea, vastaan, joka myös vihasi Jamesia. Dog antoi Cookielle nyrkkiraudat, mutta tämä hävisi silti Jamesille ja Dog hyökkäsi itse Jamesin kimppuun. Dog väitti olevansa Jamesin isän tappaja, vaikka oikea tappaja oli hänen isänsä Thomas. Hän siis joko valehteli tai oli menettänyt muistinsa. James onnistui voittamaan Dogin, mutta ollessaan iskemässä tätä kynsillään, Rose astui hänen eteensä tarkoituksenaan estää Jamesia. James kuitenkin iski kynnet vahingossa Roseen, joka kuoli. Tämän jälkeen James pakeni metsään jättäen Dogin jälkeensä.
Teorioita ja huhuja.
Jotkut lukijat uskovat, että Thomas Loganilla olisi ollut suhde Elizabeth Howlettin kanssa ja he olisivat saaneet lapsen, James Howlettin. Tämä selittäisi huomattavan yhdennäköisyyden Thomasin ja aikuisen Jamesin välillä. Tämä myös tekisi Dogista Jamesin velipuolen ja tästä syystä Dog saattaisi olla mutantti omaten Jamesin kykyjä, kuten paranemiskyvyn.
Tätä ajatusta on myös jatkettu siihen, että Dog olisi Sapelihammas, Wolverinen tuleva vihollinen. Tämä perustuu Dogin ulkonäköön, joka muistuttaa huomattavasti Sapelihammasta, ja siihen, että Dogilla saattaisi olla paranemiskyky. Paul Jenkins on sanonut, ettei tarkoittanut Dogin olevan Sapelihammas, mutta hän jätti tuleville kirjoittajille mahdollisuuden päättää tästä.
Roland (ritari)

Roland (Hruodlandus) on Rolandin laulun keskushahmo ja sankari.
Rolandin laulussa kerrotaan Kaarle Suuren sodasta Espanjan ”saraseeneja” vastaan ja Pyreneillä tapahtuvasta väijytyksestä, jossa Roland kuolee. Eepoksessa saraseenit hyökkäävät Roncevauxin laaksossa frankkien armeijan jälkijoukkojen kimppuun, joita Roland komentaa. Roland haavoittuu kahakassa kuolettavasti ja puhaltaa torveensa Olifantiin kutsuakseen apua. Torven ääni on niin kimeä, että se surmaa lintuja taivalla ja saa saraseenit vetäytymään sekasorron vallassa. Torvi kuitenkin halkeaa kahtia ja Roland kuolee uskollisen palvelijansa käsivarsille ennen kuin Kaarle Suuri ehtii paikalle.
Tarinat Rolandista olivat keskiajalla hyvin suosittuja, ja esimerkiksi monissa Saksan kaupungeissa on niin sanottu "Rolandin pylväs", Rolandia esittävä suurikokoinen veistos. Rolandia esittävillä veistoksilla on käsissään miekka ja kilpi tuomiovallan vertauskuvina.
Legendan taustalla on todellinen taistelu, joka käytiin vuonna 778. Siinä baskit tuhosivat Espanjan sotaretkeltä vetäytyvän Kaarle Suuren armeijan jälkijoukon. Grimbergin Kansojen historian mukaan Rolandin laulun taustalla ollut taistelu oli suhteellisen vähäpätöinen kahakka, jossa baskit, eikä suinkaan maurit, hyökkäsivät Espanjasta vetäytyneen Kaarle Suuren armeijan jälkijoukkoon tuhoten sen. Rolandin esikuva oli suhteellisen vähämerkityksinen ruhtinas, joten laulu suuresti liioittelee sekä henkilön että tapahtuman merkitystä.
Kristilliset hyveet

Kristillisiä hyveitä on perinteisesti ajateltu olevan yhteensä seitsemän, joista kolme ns. teologista hyvettä. Oppi teologisista hyveistä on peräisin Tuomas Akvinolaiselta (1225–1274) hänen kirjastaan "Summa Theologiae." Hyveet on mainittu Uudessa testamentissa Paavalin ensimmäisessä korinttolaiskirjeessä (1. Kor. 13:13) ja ne ovat:
Neljä ns. kardinaalihyvettä ovat oikeamielisyys, viisaus, rohkeus ja kohtuullisuus. Nämä perustuvat Platonin hyveoppiin ja ne omaksuttiin osaksi kristillistä teologiaa uusplatonismin välityksellä.
Kristilliset paheet.
Kristinuskon mukaan on kahdentyylisiä paheita. Toiset ovat peräisin ihmisten ruumiillisesta rakenteesta, kuten kieroutuneet aistit (himo) ja toiset epäjumalien palvonnasta. Ensin mainitut ovat vähemmän merkittäviä kuin jälkimmäiset, vaikkakin syntisiä. Hengellisiä paheita ovat muun muassa jumalanpilkka (uskon väärinkäyttö), epätoivo (toivon väärinkäyttö), uskosta luopuminen, hurskauden käyttämättömyys ja välinpitämättömyys.
Keskiajan katolisen kirkon teologiassa ns. seitsemän kuolemansyntiä olivat seitsemän kristillisen hyveen vastakohtia. Näitä paheita olivat ylpeys, kateus, ahneus, viha, mässäily, himo ja valheellisuus. Seitsemän kuolemansyntiä ovat usein olleet kiinnostava aihe myös taiteessa, erityisesti kirjallisuudessa ja elokuvissa.
Delokalisaatio

Delokalisaatio on kvanttimekaniikan käsite, jolla kemiassa tarkoitetaan ilmiötä, jossa elektronin ei voida sanoa kuuluvan mihinkään tiettyyn sidokseen tai atomiin vaan se on molekyyliorbitaalilla, joka kattaa useamman peräkkäisen atomin. Kemiassa tällä on se merkitys, että sidosryhmä, jossa on delokalisoitunut elektroni, on paljon vakaampi kuin sidokset yksinään. Siksi yhdisteet, joissa on delokalisoituneita elektroneja, ovat vakaampia, ja niiden muodostuminen on entropian ja energian kannalta suotuisaa. Esimerkiksi aromaattinen yhdiste sisältää renkaan, jossa elektronit ovat delokalisoituneet, ja siksi rengas reagoi huonosti.
Bentseenirenkaassa elektronien delokalisaatiota voidaan korostaa piirtämällä vuorottelevien yksöis- ja kaksoissidosten sijaan yhtenäinen viiva kuten viereisessä kuvassa.
Delokalisoituneiden elektronien olemassaoloa voidaan havainnollistaa myös resonanssimuotojen avulla. Todellisuudessa resonanssimuodot edustavat ääripäitä, joiden välillä elektronitiheys voi vaihdella. Keskimääräinen elektronitiheys riippuu atomien elektronegatiivisuuksista.
Delokalisoituneet elektronit näkyvät ultravioletti-, ja näkyvän valon alueella, koska ne absorboivat useita sähkömagneettisen säteilyn aallonpituuksia. Orgaanisten väriaineiden kuten erilaisten musteiden väri perustuu siihen.
Ferroseeni

Ferroseeni eli bis(syklopentadienyyli)rauta(II) (Fe(C5H5)2) on vakaa, neutraali kemiallinen yhdiste, joka on kahden aromaattisen syklopentadienyyli-anionin ja yhden rauta(II)-atomin metallikompleksi. Se on vaaleanoranssi kiinteä aine, joka liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten bentseeniin, muttei veteen. Ferroseeni on tyypillinen metalloseeni eli aine, jossa kahden syklopentadieenin välissä on kaksiarvoinen metalli-ioni. Tällaista rakennetta nimitetään sandwich-rakenteeksi.
Syklopentadienyyli on viisihiilinen rengas, joka on syklopentadieenistä johdettu anioni ja jossa on muodollisesti kaksi kaksoissidosta. Se on kuitenkin aromaattinen yhdiste, ts. kaksoissidos-, eli π-elektronit jaetaan koko renkaan yli yhdelle yhteiselle orbitaalille. Metalloseeneissa koko syklopentadienyylirenkaan aromaattinen orbitaali sitoutuu metalli-ioniin. Metalli-ioniin sitoutuu siis viisi atomia, jolloin yhdistettä kutsutaan η5-yhdisteeksi (η5 lausutaan "pentahapto").
Ferroseeni reagoi aromaattiselle yhdisteelle tyypillisellä tavalla, eli aromaattisella substituutiolla, ei kuten karbanioni tai dieeni (alkeeni). Siitä on helppo valmistaa johdannaisia.
Ferroseenia valmistetaan 300 °C:n lämpötilassa syklopentadieenin ja raudan välisellä reaktiolla.
2 C5H6 + Fe → Fe(C5H5)2 + H2
Ferroseenilla itsellään on vähän käyttötarkoituksia. Ferroseeniä voidaan käyttää tetraetyylilyijyn korvikkeena vanhoihin autoihin, jotka on suunniteltu lyijybensiiniä varten. Ferroseenista on kuitenkin helppo valmistaa johdannaisia. Lääkekemiassa on havaittu, että tamoksifeenin ferroseenijohdannainen on solumyrkky, jota voidaan käyttää syövän hoitoon. Ferrosenyylifosfiineja käytetään metallikatalyytin ligandina; näitä katalyyttejä käytetään lääkkeiden ja maatalouskemikaalien valmistuksessa.
Ferroseenin moolimassa on 186,03 g/mol ja CAS-numero 102-54-5. Aineesta käytetään myös nimiä "rautadisyklopentadienyyli" ja "rautadi-2,4-syklopentadien-1-yyli".
Wake Me Up When September Ends

Wake Me Up When September Ends on punk-rock-yhtye Green Dayn kappale American Idiot -albumilta. Kappaleen kirjoitti yhtyeen laulaja/kitaristi Billie Joe Armstrong. Billie Joe on haastattelussa sanonut, että kappale on sävelletty hänen isänsä muistolle. Billie Joe oli tällöin vain 10-vuotias. Laulaessaan tämän laulun Billie Joe on monesti itkenyt.
Kappaleen musiikkivideo ottaa kantaa Irakin sotaan kertoen tarinan pariskunnasta, jota näyttelevät Evan Rachel Wood ja Jamie Bell.
Euroopan nuoret sosialistit

YES – Euroopan Sosialidemokraattiset Nuoret (), aiemmin nimeltään European Community Organisation of Socialist Youth (ECOSY), on eurooppalaisten ja Euroopan unionin sosialidemokraattisten nuorisojärjestöjen kattojärjestö. 
YES on Euroopan sosialidemokraattisen puolueen (PES) nuorisojärjestö ja sisarjärjestö Kansainväliselle sosialistisen nuorison liitolle (IUSY). YES on myös Euroopan parlamentin Sosialistien ja Demokraattien ryhmän virallinen nuorisojärjestö. Järjestön kotipaikka on Bryssel.
YES on Euroopan nuorisofoorumin (YFJ) täysvaltainen jäsen. YFJ toimii Euroopan neuvoston ja Euroopan unionin alueilla ja tekee tiivistä yhteistyötä molempien toimielinten kanssa.
Historia.
YES perustettiin marraskuussa 1992 nimellä European Community Organisation of Socialist Youth (ECOSY) Haagissa. Valmistelukomiteaan kuuluivat Philip Cordery (MJS, Ranska), Joris Jurriëns (JS-PvdA, Alankomaat), Jens Geier (Jusos, Saksa), Giustina Magistretti (Italia) ja Pascal Smet (Belgia).
Ennen vuotta 1992 eurooppalaisten nuorten sosialistien toimintaa oli koordinoitu IUSYn eurooppalaisten johtajien tapaamisissa. Samanaikaisesti perustettu European Socialist Youth (ESY) oli heikko järjestö, joka pian nimettiin uudelleen Eurooppa-komiteaksi, yhdeksi IUSY:n mannermaakomiteoista. 
YES:n organisaation perustaminen ei suinkaan tapahtunut vastustuksetta, sillä Ranskan, Itävallan, Saksan ja Ruotsin nuorisojärjestöt esittivät luotavaksi järjestöä, jonka tarkoituksena ei olisi ollut vain EU:n jäsenmaiden nuorten sosialistien yhteenliittymä, vaan se olisi koonnut yhteen kaikkien Euroopan maiden sosialistiset nuoret. Nykyään YESissä on myös jäsenjärjestöjä maissa, jotka eivät ole Euroopan unionin jäsenmaita. 
Järjestö sai nykyisen nimensä Young European Socialists (YES) 11. kongressissaan Bommersvikissä vuonna 2013. 
Täysjäsenjärjestöt.
Tarkkailijajäsenet
YES:n puheenjohtajat.
Ennen vuotta 1997 YESin puheenjohtajuus vaihtui EU:n puheenjohtajuuden mukaisessa kiertävässä järjestyksessä, mutta vuodesta 1997 lähtien järjestöllä on ollut erikseen valittu puheenjohtaja. Puheenjohtajina ovat toimineet:
Ladvo-Venka

Ladvo-Venka on Naantalin 9. kaupunginosa noin 5 kilometriä kaupungin keskustasta koilliseen. Kaupunginosassa on 70 asukasta (2005), ja se on siten väkiluvultaan Naantalin pienimpiä. Ladvo-Venka oli Naantalin pohjoisin kaupunginosa ennen vuoden 2009 kuntaliitoksia ja se sijaitsee Maskun ja Raision rajalla. Naapurikaupunginosia Naantalin puolella ovat Murikko ja Soininen.
Vengassa sijaitsee vuonna 2006 avattu 27-reikäinen golfkenttä Aurinko Golf, jossa pelattiin 30 000 kierrosta vuonna 2008. Golfkentän alue on 93 hehtaarin suuruinen, josta kaksi kolmasosaa on vaihtelevaa kallio- ja mäntymetsämaisemaa ja korkeuserot omaavaa maastoa. Loput alueesta on kumpuilevaa viljely- ja laidunmaata. Alueella on runsaasti omenapuita ja paikalla sijaitsikin ennen Vengan tila.
Vengan lounaisosaan alettiin rakentamaan vuoden 2010 aikana 24 kivitaloa Aurinkoportti-nimiselle uudelle omakotitaloalueelle. Alueelle rakennettiin tieyhteys Maskuntien–Immasentien kiertoliittymästä.
Isosuo.
Isosuo on Ladvo-Vengan pohjoisosassa sijaitseva alue, jossa toimii Naantalin, Raision ja Maskun kuntien rajalla Lounais-Suomen Jätehuolto Oy:n Isosuon jäteasema, joka on entinen kaatopaikka. Naantalin puolella on Turun Seudun Energiantuotanto Oy:n tuhkankaatopaikka eli Härkäsuon kaatopaikka, joka oli aikaisemmin Fortum Oyj:n omistuksessa. Keväällä 2019 TSE kertoi suunnittelevansa paikalle biopolttoaineterminaalia ja aikaisempaa laajempaa tuhkanläjitysaluetta. Näiden yhteenlaskettu pinta-ala olisi yli 20 hehtaaria. Rakennuksia ei paikalle ole tulossa, mutta mittavat maanrakennustyöt maksavat noin 2 miljoonaa euroa. Terminaalissa murskattaisiin puuta ja se toimisi varmuusvarastona. Hanketta perustellaan TSE:n Naantalin monipolttoainevoimalaitoksen toimintavarmuuden parantamisella. Isosuon alueen koillispuolella on Maskun kunnan pieni teollisuusalue. Isosuota ympäröivät alueet ovat pääasiassa maa- ja metsätalouskäytössä.
Naantalin kaupungin puhtaiden ylijäämämassojen läjitysalue eli Naantalin maankaatopaikka, Isosuon maankaatopaikka, otettiin käyttöön vuonna 1989. Sen pinta-ala on neljä hehtaaria ja sinne läjitetään rakennustyömaiden kaivuumassoja ja kiviainetta Naantalin alueelta, 5 000–10 000 kuutiometriä vuodessa. Maankaatopaikka kykenee vastaanottamaan maa-ainesta arviolta vuoteen 2020 saakka.
Isosuon alueen pintavedet purkautuvat Vaarjoen kautta mereen.
Luikkio

Luikkio on Naantalin 7. kaupunginosa noin 3 km kaupungin keskustasta pohjoiseen. Kaupunginosassa on 564 asukasta (2005), ja se saa nimensä sijainnistaan Luikkion­vuoren kupeessa. Luikkio sijaitsee meren rannalla, ja sen naapurikaupunginosia ovat Ruona-Pirttiluoto, Taimo ja Soininen.
Luikkio on omakotitalovaltainen asuinalue Luikkionlahden rannalla. Taimon koulu sijaitsee nimestään huolimatta Luikkion kaupunginosassa.
Tiikerikissa

Tiikerikissa eli orisilla tai onsilla ("Leopardus tigrinus", myös "Oncifelis tigrinus" tai "Felis tigrina") on kissaeläin ja läheistä sukua oselotille ja pitkähäntäkissalle.
Sen asuinalueita ovat Keski- ja Etelä-Amerikan trooppiset sademetsät. Tiikerikissa on yöeläin ja saalistaa jyrsijöitä ja lintuja. Tiikerikissan pituus on noin 40–50 senttiä, lisäksi häntä 40 senttiä. Vaikka mitat ovat suuremmat kuin tavallisella kotikissalla, tiikerikissa painaa vähemmän, 2–3 kiloa. Pienestä koostaan huolimatta kissa on hyvin aggressiivinen, erityisesti uros. Tiikerikissa kuuluu uhanalaisuusluokituksessa vaarantuneisiin lajeihin. Sitä metsästetään sen kauniin turkin tähden.
Lisääntyminen.
Tiikerikissan tiineysaika on 74–76 vuorokautta, ja emo synnyttää tavallisesti 1–3 pentua helmi-huhtikuussa. Pennun silmät avautuvat, kun se on 17 päivän ikäinen. Kaikki hampaat puhkeavat yhtä aikaa, ja pentu alkaa syödä kiinteää ravintoa 55 päivän ikäisenä.
Alalajit.
Tiikerikissa voidaan jakaa kahteen alalajiin. "L. t. guttulus" on eroteltu omaksi lajikseen "Leopardus guttulus".
Putkikellot

Putkikellot kuuluvat lyömäsoitinten ryhmään, metallofonien alaryhmään. Putkikellot koostuvat erimittaisista kromaattisesti viritetyistä metalliputkista, jotka on valmistettu yleensä messingistä. Putket ovat halkaisijaltaan 30–40 mm ja pituudeltaan 75–155 cm. Yleisimmissä putkikelloissa on 18 putkea (1½ oktaavia: C4–F5), harvinaisempia ovat 25 putken soittimet (2 oktaavia: F3–F5). Ääni syntyy, kun putkia lyödään pienellä nahka- tai muovivasaralla.
Ensimmäisen kerran putkikelloja käytettiin Pariisissa vuosien 1860 ja 1870 välillä. Pronssista valmistetut putkikellot patentoi englantilainen John Harrington. Arthur Sullivan oli ensimmäinen, joka sävelsi musiikkia putkikelloille vuonna 1886.
Klassisessa musiikissa putkikelloja käytetään matkimaan kirkonkellojen ääntä. Tällaisiin teoksiin kuuluvat muiden muassa John Philip Sousan marssi "Liberty Bell" ja Pjotr Tšaikovskin orkesterialkusoitto "Vuosi 1812". Ensimmäisen kerran putkikelloja käytettiin kirkonkellojen korvikkeina kuitenkin Giuseppe Verdin oopperoissa "Trubaduuri" (1853) ja "Naamiohuvit" (1859) sekä Giacomo Puccinin "Toscassa" (1900).
Putkikellot kuuluvat sinfoniaorkesterin soittimiin. Putkikellopeli tarkoittaa melkein samaa soitinta kuin putkikellot.
EnMAP

EnMAP on Saksan suunnittelema kaukokartoitussatelliitti. Sen akronyymi tulee sanoista "Environmental Mapping and Analysis Program", josta näkee, että satelliitti on ympäristön tilaa mittaava. Se laukaistaan vuonna 2011. Sen mittalaitteet toimivat näkyvän valon alueella. 
Sen toteuttaa Kayser-Threde-yhtiö.
Lievä kantrihuijaus

Lievä kantrihuijaus on Antti Raivion ja Ville Virtasen esittämien sketsihahmojen Akin &amp; Turon keväällä 1988 studioalbumi. Albumi sisältää cover-kappaleita, joita Aki ja Turo esittävät The Hepamamas -taustayhtyeen säestämänä.
Levyn tunnetuimpia kappaleita on singlenäkin julkaistu ”Mahti Sonni”, joka on käännös brittiläislaulaja Gary Glitterin kappaleesta ”Iʼm the Leader of the Gang (I Am)”. Kappale oli yksi vuoden 1988 suurimmista hiteistä singlejulkaisun ollessa Suomen listaykkösenä sekä myynti- että jukeboxlistoilla.
Itse albumi menestyi hyvin nousten Suomen albumilistan ykköseksi neljäksi viikoksi huhtikuussa 1988. Top 20 -albumilistalla levy oli touko- ja kesäkuussa, kunnes sijoitus putosi kahdenkymmenen ulkopuolelle. Yhteensä albumi pysyi Suomen albumilistoilla 12 viikkoa.
Albumi julkaistiin One Inch Rock -levymerkillä vinyylilevynä ja C-kasettina. Poptori julkaisi albumin CD-levynä vuonna 2000 ja uudelleen vuosina 2001 ja 2009. 
Osa albumin kappaleista on julkaistu myös Maukka Perusjätkän kanssa tehdyllä yhteiskokoelma-albumilla "Cool" (1997).
Kappaleet.
Kaikki sovitukset The Hepamamas.
Matemaattinen logiikka

Matemaattinen logiikka viittaa kahteen erilliseen tutkimusalueeseen: toisaalta formaalisen logiikan menetelmien soveltamiseen matematiikkaan ja matemaattiseen päättelyyn, ja toisaalta matemaattisten menetelmien soveltamiseen formaalisen logiikan esittämisessä ja analysoinnissa.
Varhaisin matematiikan ja geometrian käyttö logiikassa ja filosofiassa löytyy jo antiikin Kreikasta Eukleideelta, Platonilta ja Aristoteleelta. Rohkein yritys soveltaa logiikkaa matematiikkaan on epäilemättä ollut filosofi-loogikoiden Gottlob Frege ja Bertrand Russell logisismi. Heidän ajatuksensa oli, että matemaattiset teoriat olivat loogisia tautologioita, ja he pyrkivät osoittamaan tämän palauttamalla matematiikan logiikkaan. Tämä kuitenkin epäonnistui, mistä esimerkkinä Fregen ohjelman lamaannuttanut Russellin paradoksi ja Hilbertin ohjelman romuttanut Gödelin epätäydellisyyslause.
Sekä Hilbertin ohjelma että Gödelin vastine siihen olivat riippuvaisia toisesta matemaattisen logiikan osa-alueesta, matematiikan soveltamisesta logiikkaan todistusteorian muodossa. Vaikka epätäydellisyysteoreema oli luonteeltaan negatiivinen, Gödelin täydellisyyslause oli malliteorian tulos ja osoittaa, kuinka lähellä logisismi oli osoittautua todeksi: jokainen täsmällisesti määritelty matemaattinen teoria voidaan esittää ensimmäisen kertaluvun logiikan teorialla; Fregen todistuskalkyyli pystyi kuvaamaan koko matematiikan, vaikka ei "vastaakaan" sitä. Näin matemaattisen logiikan kaksi osa-aluetta osoittautuvat toisiaan täydentäviksi.
Jos todistusteoria ja malliteoria ovatkin olleet matemaattisen logiikan perusta, ne ovat muodostaneet vasta kaksi sen neljästä tukipilarista. Joukko-oppi sai alkunsa Georg Cantorin äärettömyyden tutkimuksista ja se on tuottanut monet matemaattisen logiikan haastavimmista ja merkittävimmistä ongelmista (kuten Cantorin lause, valinta-aksiooma ja kontinuumihypoteesi). Rekursioteoria kuvaa laskentaa logiikan ja aritmetiikan avulla. Sen klassisimpia saavutuksia ovat Alan Turingin Entscheidungsproblemin osoittaminen ratkaisemattomaksi sekä Churchin-Turingin teesi. Nykyisin rekursioteoria tutkii ennen kaikkea monimutkaisuuksia ja ongelmien (tehokasta) ratkeavuutta.
Heini Walter

Heini Walter (28. heinäkuuta 1927 – 12. toukokuuta 2009) oli sveitsiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui vain yhteen MM-sarjan Grand Prix kilpailuun, eikä onnistunut keräämään yhtään MM-pistettä.
John Campbell-Jones

Michael John Campbell-Jones (21. tammikuuta 1930 Leatherhead, Surrey – 24. maaliskuuta 2020 Camden, Lontoo) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kahteen Grand Prix -kilpailuun, mutta ei onnistunut keräämään yhtään MM-pistettä.
Pienoisen menestyksen urheiluautokilpailuissa 1958 jälkeen Campbell-Jones siirtyi Formula 2 -sarjaan. Vuonna 1962 hän liittyi Formula 1 -sarjaan Emeryson-tallin kuljettajana. Belgian Grand Prix'ssa auton vaihdelaatikko rikkoutui harjoituksissa, minkä seurauksena hän kilpaili lainatulla Lotuksella. Autosta josta kuitenkin meni vaihdelaatikko rikki, ja hän sijoittui sijalle 11. Vaikka menestystä F1:stä ei tullut, saavutti hän pientä menestystä pienemmistä luokista samana vuonna.
Kaudeksi 1963 hän siirtyi Tim Parnellin talliin, joka ajatti Lola-autoja. Tallissa hän osallistui vain Britannian Grand Prix'hin sijoittuen sijalle 13.
Terho (etunimi)

Terho on suomalainen miehen etunimi. Luontoaiheinen nimi johtuu tammen pähkinämäistä hedelmää tarkoittavasta sanasta terho. Nimi oli ehdokkaana kalenterinimeksi 1800-luvun puolivälin jälkeen ja tuli almanakkaan 1900-luvun alussa.
Nimi on annettu vuoden 2024 loppuun mennessä 3 902 suomalaiselle miehelle, myös noin 30 naiselle.
Kauko

Kauko on suomalainen henkilönnimi, yleensä miehen etunimi. Kauko on käytössä myös sukunimenä.
Alkuperä.
Kauko liittyy muinaissuomalaisiin henkilönnimiin "Kauka", "Kauki", "Kaukia" ja "Kaukoi", joiden merkitys lienee ollut ’etäällä asuva’, ’etäinen’. Nimiryhmästä on kehittynyt myöhemmin useita sukunimiä, Kaukon lisäksi esimerkiksi Kaukonen, Kaukola, Kaukanen, Kaukinen ja Kaukiainen.
Kaukon yleistyminen etunimenä ajoittuu kansallisromanttiseen kauteen. Nimen käyttöönottoa ehdotti H. A. Reinholm "Uudessa Suomettaressa" vuonna 1879. Kaukon on nähty pohjautuvan nimiin Kaukamoinen ja Kaukomieli, jotka esiintyvät kansanrunoissa. Kalevalassa "Kauko, Kaukomieli" on Lemminkäisen kertonimi. Tosiasiassa nimi on vanhempi; kansanrunous on vain tehnyt sen uudelleen tunnetuksi.
Yleisyys.
Etunimi Kauko on ollut Suomessa yleinen varsinkin 1920- ja 1930-luvuilla syntyneillä. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi oli maaliskuuhun 2025 mennessä annettu 24 256 miehelle ja ainakin viidelle naiselle.
Lisäksi Kauko on kirjattu väestötietojärjestelmään maaliskuuhun 2025 mennessä 639 suomalaisen sukunimeksi. Luvussa ovat mukana kuolleet ja sukunimeä vaihtaneet. Nykyisenä sukunimenä Kauko oli tuolloin 315 ihmisellä.
Nimipäivä.
Kaukon nimipäivä on 3. maaliskuuta. Suomalaisessa almanakassa nimi on ollut vuodesta 1908 lähtien (lukuun ottamatta vuosia 1941–1942). Aikoinaan kalentereissa on ollut sen rinnalla nimi Kaukomieli.
Vastineita.
Kaukon yleinen kutsumanimi on Kake. Virossa etunimeä Kauko vastaa muoto "Kaugo".
Germaanien saagoissa esiintyy yleisimmän nykykäsityksen mukaan fiktiivinen Suomen kuningas Faravid. Nimi on tulkittu muinaisgermaanikieliseksi käännökseksi Kaukomieli-nimestä.
Auvo

Auvo on suomalainen miehen etunimi, joka kuitenkin 1900-luvun alkuvuosikymmeninä annettiin toisinaan myös tytölle. Nimi johtuu pääasiassa runokielessä esiintyvästä, onnellisuutta tarkoittavasta sanasta "auvo". Kalevalassa auvo kuitenkin merkitsee kunniaa ja kaunistusta. Nimi on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 1 971 suomalaiselle miehelle ja 70 naiselle. Yrjö Karilas ehdotti vuonna 1919 Auvoa naisennimeksi.
Tuomo Tuomi

Tuomo Tapio Tuomi (26. lokakuuta 1929 Kouvola – 24. marraskuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja professori, oppiarvoltaan filosofian lisensiaatti (Helsingin yliopisto 1965). Hän toimi Sanakirjasäätiön johtajana (1966–1976) sekä Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen ensimmäisenä johtajana (1976–1994).
Tuomi tutki etenkin Suomen murteita. Hän kirjoitti muun muassa sanan "letto" merkityksen muuntumisesta Suomen eri alueilla käyttäen apuna maankohoamiskronologiaa. 
Tuomi toimi "Suomen murteiden sanakirjan" (SMS) neljän ensimmäisen osan päätoimittajana ja laati suomen kielen ensimmäisen käänteissanakirjan. Hän toimi myös "Virittäjän" päätoimittajana 1971–1979 ja "Kielipostin" päätoimittajana 1986–1993. Viimeisinä elinvuosinaan hän oli "Itämerensuomalaisen kielikartaston" ("Atlas linguarum fennicarum", ALFE) päätoimittaja.
Tunnustukset.
Tuomi sai merkittäviä tunnustuksia:
Tapiolan kuoro

Tapiolan kuoro on espoolainen lapsi- ja nuorisokuoro. Kuoron perusti Erkki Pohjola vuonna 1963. Tapiolan kuoro on yksi maailman arvostetuimmista lapsikuoroista ja se esittää niin kansanmusiikkia kuin myös hyvin vaativaa 1900- ja 2000-luvun kuoromusiikkia. Kuoro esiintyy aktiivisesti Suomessa ja ulkomailla, ja se on tehnyt kymmeniä levytyksiä. Vuosikymmenten aikana kuoro on tehnyt yli 60 kansainvälistä kiertuetta, joista kolme maailman ympäri.
Tapiolan kuorossa on noin 70 laulajaa, jotka ovat iältään 8–19-vuotiaita ja joista jokainen soittaa vähintään yhtä instrumenttia laulamisen lisäksi. Kuorolle on ominaista luonnollinen äänenkäyttö ja ilmaisu sekä laulun, soiton ja liikunnan monipuolinen yhdistäminen.
Kuoro on toimintansa aikana voittanut useita merkittäviä kuorokilpailuja, muun muassa BBC:n perustaman ja nykyisin Euroopan yleisradioliitto EBU:n organisoiman Let the Peoples Sing -kuorokilpailun pääpalkinnon Silver Rose Bowlin (1971). Vuonna 1996 Tapiolan kuorolle myönnettiin Unescon Esittävän taiteen palkinto, tuolloin ensimmäistä kertaa musiikin alalle.
Kuoron perustaja Erkki Pohjola johti kuoroa vuoteen 1994 asti, jonka jälkeen johtajana toimi Kari Ala-Pöllänen. Kuoron taiteellisena johtajana on elokuusta 2008 lähtien toiminut Pasi Hyökki, jonka oma taiteellinen ura on alkanut aikoinaan Tapiolan kuoron riveistä. Vuoden 2016 alusta kuoron tuottajan tehtäviä hoitaa Kipinä Productions Oy.
Tapiolan kuoro harjoittelee Espoossa ja sen toimintaa tukee Espoon kaupunki.
Vesna Vulović

Vesna Vulović (, 3. tammikuuta 1950 – 23. joulukuuta 2016) oli serbialainen lentoemäntä. Hän selvisi hengissä pudottuaan 10 160 metriä, kun Jugoslovenski Aerotransportin lento 367 räjähti, ja on näin korkeimmalta ilman laskuvarjoa pudonnut ja hengissä selvinnyt henkilö.
Lento.
Turma tapahtui 27. tammikuuta 1972 Hinterhermsdorfin yläpuolella Itä-Saksassa kun Jugoslovenski Aerotransportin Douglas DC-9-matkustajalentokone putosi räjähdyksen takia. Äärioikeistolaisen kroaattien Ustaša-järjestön asettamaa pommia on pidetty syynä räjähdykseen, ainakin Jugoslavian hallinnon taholta, mutta tätä ei ole osoitettu sitovasti toteen.
Kone syöksyi Tšekkoslovakian puolelle Srbská Kamenicen kylään. Räjähdys repi koneen kappaleiksi, mutta Vulović pelastui, koska hän joutui puristuksiin tarjoilukärryn ja seinän väliin koneen takaosaan: muut koneessa olleet menehtyivät koska he imeytyivät koneen ulkopuolelle äkillisen paineenmenetyksen vuoksi. Koneen rungon takaosa putosi metsään lumen peittämille vuorille, ja metsän uskotaan pehmentäneen törmäystä. Koneessa oli tapahtumahetkellä yhteensä 28 ihmistä. Vulović oli ainoa eloonjäänyt.
22-vuotiaan Vesna Vulovićin ei pitänyt alun perin olla koneessa kyseisellä lennolla, mutta hänet oli työvuoroa määrättäessä sekoitettu toiseen lentoemäntään, jolla oli sama etunimi. Vulovićilta murtui kallo, kolme nikamaa ja molemmat jalat. Yksi nikamista oli murskaantunut, minkä takia hän oli halvaantuneena lantiosta alaspäin. Hän kuitenkin sai kävelykykynsä takaisin useita kuukausia kestäneiden korjaavien leikkausten jälkeen. Toivuttuaan Vulović jatkoi työskentelyä samassa lentoyhtiössä, tosin ei enää lentoemäntänä, vaan toimistotyössä. Hän sai potkut vuonna 1990 osallistuttuaan Slobodan Miloševićia vastustaviin protesteihin.
Vesna Vulovićilla on Guinnessin korkeimmalta ilman laskuvarjoa hengissä putoamisen maailmanennätys. Vulović sai ennätystodistuksensa luovutustilaisuudessa Paul McCartneylta. Vulovićia pidettiin 1970-luvun lopussa kansallissankarina Jugoslaviassa.
Vulovic käytti julkisuuttaan hyväkseen osallistuessaan mielenosoituksiin maan entistä johtajaa Slobodan Miloševićia vastaan ja tukiessaan vaalikampanjoissa liberaaleja ehdokkaita.
Salaliittoteoriat.
Myöhemmin kaksi tšekkiläistä tutkijaa ovat väittäneet, että kone joutui jostain syystä vaikeuksiin, harhautui kurssistaan ja joutui syöksyyn, jolloin Tšekkoslovakian ilmavoimat ampui sen alas sen lähestyessä sotilasaluetta, jolla varastoitiin ydinaseita. Tällöin koneen hajoamiskorkeus olisikin ollut vain 800 metriä.
8. tammikuuta 2009 saksalainen tv-ajankohtaisohjelma "Tagesschau" kertoi internetsivuillaan uudelleen onnettomuudesta. Artikkelin mukaan koneen ampui alas Tšekkoslovakian ilmavoimat, koska kone oli todennäköisesti lähestynyt sotilasaluetta. Artikkelin mukaan kone lensi tuolloin vain 2 000–3 000 jalan korkeudessa. Artikkelissa väitettiin, että Tšekkoslovakian ja Jugoslavian salaiset palvelut olivat todennäköisesti lavastaneet kroaattien olleen koneen pommituksen takana.
Ohjevähittäishinta

Ohjevähittäishinta (lyhenne "ovh."; myös "ohjehinta", oh., "suositushinta", sh. tai "suositettu vähittäishinta", svh.) on hinta, jota valmistaja tai aikaisempi myyntiporras suosittelee tuotteelle ja joka on samanlaisesta hyödykkeestä kuluttajilta yleisesti peritty hinta. Ohjevähittäishinnan avulla voidaan vakiuttaa hinnat tietylle tasolle tietyillä alueilla, ja vaikka jotkin liikkeet myyvät tuotteita alle ohjevähittäishinnan, suurimmaksi osaksi hinta putoaa tämän alle vain alennuksessa olevilla tuotteilla.
Ohjevähittäishinta Suomessa.
Suomessa ohjevähittäishinnan esille tuontia kuluttajille valvoo Kuluttajavirasto. Kuluttajavirasto on määritellyt muun muassa, että markkinoinnissa viitattaessa ohjevähittäishintaan tulee elinkeinonharjoittajan voida osoittaa, että hänen ohjevähittäishinnaksi kutsumaansa hintaa peritään yleisesti kuluttajalta samanlaisesta hyödykkeestä.
Markkinatuomioistuin on taas katsonut, että puhuttaessa ohjevähittäishinnasta tarkoitetaan esimerkiksi valmistajan, aikaisemman myyntiportaan tai elinkeinonharjoittajien järjestön suosittelemaa, yleisesti perittyä hintaa samanlaisesta hyödykkeestä.
Kea

Kea ("Nestor notabilis") on uudenseelanninpapukaijoihin kuuluva lintu. Se elää Uuden-Seelannin Eteläsaaren metsissä, vuoristoalueilla ja avomailla.
Koko ja ulkonäkö.
Kea kasvaa noin 50 senttimetrin pituiseksi ja sukupuolesta riippuen noin kilon painoiseksi (urokset 900–1 100 grammaa, naaraat 700–900 grammaa). Höyhenpeite on oliivinvihreä, joskin siiven alapinta on helakanpunainen. Ylänokka on voimakkaasti kaareutunut, naaraalla hieman vähemmän kuin koiraalla, nokka on harmaa-mustan värinen. Nuorilla yksilöillä nokan tyvi ja silmäluomet ovat keltaiset. Keojen lento on voimakasta ja ne pystyvät lentämään hyvin myös myrskysäällä. Vankeudessa kea voi saavuttaa jopa 50 vuoden iän, luonnossa lintu elää jopa yli 30 vuoden ikään.
Ravinto.
Keat ruokailevat puussa tai maassa ja syövät hedelmiä, marjoja, lehtiä, hyönteisiä ja toukkia, mutta myös haaskoja. Ne hakeutuvat mielellään ihmisasumusten lähelle ruoanjätteiden toivossa. 
Pesintä ja lisääntyminen.
Pesintä tapahtuu yleensä heinä–tammikuussa, mutta myös ympärivuotisesti. Pesä on kallioluolassa, kivien alla, juurakon pimennossa tai ontossa puussa. Koiraat ovat moniavioisia. Naaras munii 2–4 munaa ja hautoo niitä 22–24 päivää, jonka ajan koiras tuo ruokaa naaraalle. Poikaset pysyvät pesässä kolmen kuukauden ajan. 
Levinneisyys ja uhat.
Keat ovat uhanalaisia metsästyksen ja vieraiden petojen, kuten kissojen, kärppien ja hillerien saalistuksen tähden. Lajia metsästettiin ankarasti aina vuoteen 1971 saakka, jolloin sen osittainen suojelu alkoi. Täyden suojelustatuksen lintu sai 1986. Populaation koon on arvioitu olevan noin 1 000–5 000 yksilöä.