tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
The Faceless

The Faceless on yhdysvaltalainen teknistä/progressivistä death metalia soittava yhtye. Yhtyeeltä on julkaistu tähän mennessä neljä täyspitkää albumia. The Faceless on yksi harvoista metalliyhtyeistä, joka käyttää osassa lauluistaan elektronisessa musiikissa usein käytettyä vokooderia.
Historia.
The Facelessin perustivat Kalifornian Encinossa vuonna 2005, kitaristi Michael Keene ja basisti Brandon Giffin. Yhtyeen ensialbumin "Akeldama" julkaisi vuonna 2006 Sumerian Records. Albumin äänityksen aikana vaihtui rumpali monta kertaa yhtyeen vakiojäsen Brett Batdorfin erottua yhtyeestä. Albumilla soitti neljä rumpalia. 
Loppuvuodesta 2008 julkaistiin yhtyeen toinen albumi "Planetary Duality", jolla The Faceless teki debyyttinsä Billboard 200 -listalla. Myyden Yhdysvalloissa noin 5 600 kopiota julkaisuviikollaan albumi oli kyseisellä listalla korkeimmillaan sijalla 119 sekä Billboardin Top Heatseekers -listalla toisena. Albumin julkaisun tiimoilta The Faceless lähti 2009 helmikuussa Pohjois-Amerikan-kiertueelle ruotsalaisen Meshuggahin ja yhdysvaltalaisen Cynicin kanssa. Yhtyeen oli myös mukana 2010 keväällä järjestetyllä Bonecrusher Fest -Europan-kiertueella mm. The Black Dahlia Murderin, 3 Inches of Bloodin, Necrophobicin ja Carnifexin lisäksi.
Huhtikuussa 2011 The Faceless ilmoitti vasta yhtyeestä eronneen basisti Jared Landerin tilalle Animosity- ja Reflux -yhtyeistä tunnetun Evan Brewerin. Brewerin liittymisen aikoihin ilmoitettiin myös hänen tulevasta "Alone" -sooloalbumista, joka julkaistiin Sumerian Recordsin kautta 28. kesäkuuta 2011. Brewerin omien sanojensa mukaan, hän ei ainoastaan ole ainoa muusikko koko albumilla, vaan joka ikinen ääni albumilla on tuotettu bassokitaran kanssa.
Vain kuukausi Brewerin liittymisen jälkeen The Facelessin kokoonpano muuttui jälleen, kun laulaja Demon Carcass eli Derek Rydquist päätti erota yhtyeestä. Rydquistin väliaikaiseksi tuuraajaksi valittiin Geoffrey Ficco, jonka asema sittemmin vakiintui, kun yhtyeen kitaristi Michael Keene virallisti yhtyeen Facebook-sivulla Ficcon vakituisen paikan yhtyeen laulajana. Ficcon laulua kuultiin yhtyeen esiintymiset poissuljettuna ensimmäistä kertaa uudella "The Eidolon Reality" -demolla.
The Facelessin MySpace-sivu lupailee uutta musiikkia vuoden 2011 aikana. "The Eidolon Reality" -demon lisäksi yhtye on julkaissut videon syksyn studionauhoituksistaan. Täyspitkän albumin arveltu julkaisuajankohta oli vuoden 2011 lopulla tai 2012 alussa, mutta pitkän viivästyksen jälkeen uuden "Autotheism" -albumin julkaisupäiväksi ilmoitettiin 14. elokuuta 2012. Albumi tullaan julkaisemaan Sumerian Recordsin kautta The Facelessin tehtyä uuden sopimuksen levy-yhtiön kanssa alkuvuodesta 2011. Yhtyeen kaksi edellistä täyspitkää on myös julkaistu Sumerian Recordsin kautta.
Yhtyeellä on yksi musiikkivideo -kappaleesta.
Jäsenet.
Entiset.
Sessiomuusikot
Leevi Kekkonen

Leevi Jalmari Kekkonen (9. syyskuuta 1908 Kotka – 9. maaliskuuta 1993) oli suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi kolme A-maaottelua vuosina 1934–1935. Hänen veljensä Tauno Kekkonen oli myös maajoukkuetason jalkapalloilija.
Ura.
Kekkonen aloitti uransa Työväen Urheiluliiton sarjoissa pelanneissa Ponnistuksessa ja Jyryssä. Vuonna 1928 hän edusti Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkuetta Moskovan spartakiadeissa. Koska sosialidemokraattien johtama TUL oli kieltänyt urheilijoitaan osallistumasta kommunistisen Punaisen urheiluinternationaalin järjestämiin Spartakiadeihin, erotettiin joukkueen pelaajat liiton jäsenyydestä vuotta myöhemmin. 
Ilman seuraa jäänyt Kekkonen oli tämän jälkeen mukana TUL:sta erotettujen jalkapalloilijoiden vuonna 1931 perustaman Helsingin Pallo-Veikkojen toiminnassa, mutta kun sitä ei hyväksytty Suomen Palloliiton jäseneksi, siirtyi hän vielä samana vuonna Helsingin Toverien riveihin. Kekkonen edusti seuraa vuoteen 1942 saakka ja voitti Suomen mestaruuden viimeisenä pelikautenaan. Kaikkiaan Kekkonen pelasi kahdeksan kauden aikana 105 Mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki kolme maalia. 
A-maajoukkueessa Kekkonen debytoi elokuussa 1934 Latviaa vastaan pelatussa ystävyysottelussa.
Yksityiselämä.
Kekkonen avioitui vuonna 1933 uimari Irma Lumivuokon kanssa.
Edwin Neal

Edwin Neal (s. 12. heinäkuuta 1945) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa "Texasin moottorisahamurhat" (1974).
Ura.
Opiskellessaan Texasin yliopistossa Austinissa Neal koe-esiintyi huvin vuoksi "Texasin moottorisahamurhiin" liftarin rooliiin ja sai roolin. Hänen seuraava roolinsa oli vasta vuonna 1985, elokuvassa "Future-Kill". 1990-luvulla hän näytteli lordi Zeddiä Power Rangers -sarjoissa Robert Axelrodin toimiessa hahmon äänenä. Näiden lisäksi hänellä on ollut myös pieniä rooleja elokuvissa, muun muassa Oliver Stonen "JFK:ssa".
Neal on lisäksi tehnyt runsaasti dubbauksia animesarjoihin ja -elokuviin sekä videopeleihin. Hänen ääniroolejaan ovat muiden muassa Dr. Robotnik anime-elokuvassa ' sekä Ghor pelissä '.
Liftaaja-hahmosta on tullut suosittu fanien keskuudessa ja Neal vierailee usein erilaisissa kauhuelokuvatapahtumissa tapaamassa faneja. Hän omistaa myös itse mittavan elokuvajulistekokoelman.
Tauno Kekkonen

Tauno Kekkonen (1. toukokuuta 1910 Kotka – 6. lokakuuta 1982) oli suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi kolme A-maaottelua vuosina 1935–1937. Myös hänen veljensä Leevi Kekkonen oli maajoukkuetason jalkapalloilija.
Ura.
Välihyökkääjänä esiintynyt Kekkonen aloitti uransa Työväen Urheiluliiton sarjoissa pelanneessa Jyryssä. Vuonna 1928 hän edusti Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkuetta Moskovan spartakiadeissa. Koska sosialidemokraattien johtama TUL oli kieltänyt urheilijoitaan osallistumasta kommunistisen Punaisen urheiluinternationaalin järjestämiin Spartakiadeihin, erotettiin joukkueen pelaajat liiton jäsenyydestä vuotta myöhemmin. 
Ilman seuraa jäänyt Kekkonen oli tämän jälkeen mukana TUL:sta erotettujen jalkapalloilijoiden vuonna 1931 perustaman Helsingin Pallo-Veikkojen toiminnassa, mutta kun sitä ei hyväksytty Suomen Palloliiton jäseneksi, siirtyi hän vielä samana vuonna Helsingin Toverien riveihin. Kekkonen edusti seuraa vuoteen 1942 saakka ja voitti Suomen mestaruuden viimeisenä pelikautenaan. Sotavuosien jälkeen hän edusti vielä kaksi kautta Suomensarjassa pelannutta Kallion Palloseuraa. Kaikkiaan Kekkonen pelasi kahdeksan kauden aikana 95 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 12 maalia.
A-maajoukkueessa Kekkonen debytoi elokuussa 1935 Saksaa vastaan pelatussa ystävyysottelussa.
Ammatiltaan Kekkonen oli muurarimestari. Hän menetti toisen silmänsä talvisodassa.
Libanon (vuoden 2009 elokuva)

Libanon on israelilainen sotaelokuva, joka sai Kultainen leijona -palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla 2009. Israelilaisen Samuel Maozin ohjaama elokuva käsittelee Libanonin sotaa vuonna 1982, ja se kertoo sodasta panssarivaunun miehistön silmin. Elokuvaa on verrattu asetelmiltaan saksalaiseen Sukellusvene U-96 sotaelokuvaan. Elokuva perustuu osin Maozin omiin traumaattisiin sotakokemuksiin. Ohjaaja on kertonut, että vasta 20 vuoden kuluttua hän pystyi ryhtymään omakohtaisen aiheen käsittelyyn.
Juoni.
Elokuva alkaa, kun Israelin armeijan panssarivaunu saa käskyn siirtyä uuteen kohtaamispaikkaan. Vaunun miehistö koostuu neljästä asevelvollisesta, jotka eivät ole tuttuja toisilleen. Kohtaamispaikassa Israelin armeijan majuri tulee puhuttelemaan vaunuun sen miehistöä. Miehistölle kerrotaan, että heidät on alistettu majurin joukkueen suojaamiseen hänelle määrätyssä tehtävässä, jonka yksityiskohtia tämä ei heille kerro. Se kuitenkin kerrotaan, että tehtävä on Israelin rajan pohjoispuolella Libanonissa.
Elokuvassa kuvataan, miten lähes ahdistavan ahtaassa taistelupanssarissa nuoret varusmiehet saavat taistelun tulikasteesa ja miten se heihin vaikuttaa ja heitä muuttaa. Elokuvan tapahtuma-aika on runsas vuorokausi. Hyökkäykseen johtaneista tapahtumista vaunun miehistöllä on vain sirpalemaista tietoa, mikä lisää miehistön ahdistusta ja keskinäistä eripuraa.
Suuri osa elokuvaa on kuvattu vaunun sisällä tai vaunun periskoopin kautta pimeällä valonvahvistajalla.
Heidi Newfield

Heidi Newfield (s. 4. lokakuuta 1970 Healdsburg, Kalifornia) on yhdysvaltalainen countrylaulaja. Hän tuli alun perin tunnetuksi Trick Pony -yhtyeestä, jonka hän jätti vuonna 2006. Vuonna 2007 hän vieraili Cledus T. Juddin albumilla "Boogity, Boogity – A Tribute to the Comedic Genius of Ray Stevens".
Ensimmäisen sooloalbuminsa ("What Am I Waiting For") Newfield julkaisi Curb Recordsilla vuonna 2008. Albumi nousi "Billboardin" countrylistalla toiseksi. Sen ensimmäinen single oli "Johnny &amp; June". 
Trick Ponyn jäsenenä Newfield oli mukana kaikilla sen kolmella studioalbumilla: "Trick Pony" (2001), "On a Mission" (2003) ja "R.I.D.E." (2005).
Pemfigus

Pemfigus () on autoimmuunitauteihin kuuluva, harvinainen sairaus. Se muistuttaa paljon pemfigoidia, mutta on luonteeltaan ärhäkämpi ja pahimmillaan hengenvaarallinen.
Oireet.
Pemfiguksessa iholle ja limakalvoille syntyvät rakkulat aiheuttavat puhjetessaan kudoksien irtaantumista toisistaan.
Pemphigus vulgaris.
Vulgaris on pemfiguksen yleisin ja vakavin tyyppi, jota tavataan muun muassa iholla ja limakalvoilla. Rakkuloita syntyvät intraepiteliaalisesti, kun elimistön omat IgG-vasta-aineet tuhoavat epiteelin desmosomien desmogleiini 3 -molekyylejä.
Pemfigus erythematodes.
Erythematodes-tyyppisessä pemfiguksessa rakkulat esiintyvät pinnassa.
Hoito.
Kaikki tapaukset kuuluvat lääkärin hoidettaviksi. Vaikeissa tapauksissa tarvitaan kiireellistä sairaalahoitoa. Tavallisimmat hoidot ovat steroidit ja sytostaatit. Hoito kestää lyhyimmilläänkin vuosia, joissakin tapauksissa koko loppuiän.
Diagnoosi.
Pemfigus diagnosoidaan epiteelivasta-ainetestillä.
Pemfigoidi

Pemfigoidi () on autoimmuunitauteihin kuuluva sairaus. Sitä tunnetaan neljä eri tyyppiä. Niille on ominaista rakkuloiden muodostuminen, kun autoimmuunivaste kohdistuu epiteelisolujen tyvikalvoon. Suomessa tavataan parisataa uutta tapausta vuodessa.
Oireet taudin eri muodoissa.
Bulloosi pemfigoidi.
Bulloosissa eli niin sanotussa tavallisessa pemfigoidissa syntyy suurehkoja rakkuloita erityisesti raajoihin ja vartalolle. Tätä edeltävät kutina ja ihon läiskiintyminen. Bulloosia pemfigoidia esiintyy normaalisti vain yli 60-vuotiailla.
Limakalvopemfigoidi.
Limakalvopemfigoidissa muodostuu rakkuloita suun, nenän ja sukuelinten limakalvoille, joskus myös silmiin. Silmissä sidekalvon epiteelisolut keratinoituvat ja silmät kuivuvat. Seurauksena on sarveiskalvon sameneminen ja näkökyvyn heikkeneminen, pahimmassa tapauksessa sokeus.
Raskauspemfigoidi.
Raskauspemfigoidi on ulkoisesti tavallisen pemfigoidin kaltainen. Siinä rakkuloita syntyy raskauden loppupuolella tai heti sen jälkeen. Tämäkin tyyppi alkaa oireilla kutinalla. Joissakin tapauksissa rakkuloiden sijasta muodostuu vain läiskittäistä punoitusta. Raskauspemfigoidi uusiutuu usein myöhemmilläkin raskauskerroilla.
Epätyypillinen pemfigoidi.
Pemfigoidin neljäs tyyppi on ulkoisesti enemmän kyhmykutinan kuin muiden pemfigoidien kaltainen, jopa niin paljon, että tauteja on mahdotonta erottaa toisistaan ilman laboratoriotutkimuksia. Joskus taudit myös esiintyvät toisiinsa liittyneinä; tällöin kyhmykutina on aiheutunut pemfigoidista.
Diagnoosi.
Pemfigoidit diagnosoidaan näytepalalla, joka otetaan rakkulasta. Varmistusnäyte otetaan muualta ihosta, sillä jos on kyse pemfigoidista, vasta-aineita esiintyy ehjässäkin ihossa.
Hoito ja ehkäisy.
Tavallisimmat hoidot ovat steroidit ja paikallisesti kompressit. Tutkimuksissa on todettu apua tetrasykliinin ja nikotiiniamidin (B3-vitamiini) yhdistelmähoidosta. Ehkäisyä ei ole toistaiseksi tiedossa. Ainoa toimiva ”ehkäisy” on raskauspemfigoidin kohdalla pidättäytyminen uusista raskauksista.
Boy A

Boy A on John Crowleyn ohjaama draamaelokuva vuodelta 2007. Elokuva on Jonathan Trigellin samannimisen romaanin elokuvasovitus, ja se sisältää samankaltaisuuksia James Bulgerin tapauksen kanssa. Elokuvan pääosissa ovat Andrew Garfield, Peter Mullan ja Katie Lyons. Garfield sai roolisuorituksestaan British Academy Television Awardsin parhaan näyttelijän palkinnon.
"Boy A" kertoo 24-vuotiaasta miehestä, joka on viettänyt suurimman osan elämästään vankilassa toisen lapsen murhaamisesta. Pitkän vankilatuomion jälkeen hän yrittää aloittaa uutta elämää uuden identiteetin turvin.
Moisés Hurtado

Moisés Hurtado Pérez (s. 20. helmikuuta 1981 Sabadell, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti vuonna 2014 päättyneellä pelaajaurallaan Espanjan La Ligassa Espanyolia ja Granadaa sekä Kreikan Superliigassa yhden kauden ajan Olympiakosta. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Ura.
Hurtado on Espanyolin junioriakatemian kasvatti. Edustusjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä kaudella 2001–2002 mutta pelasi kuitenkin suurimman osan kaudesta reservijoukkueessa.
Pelattuaan kauden 2004–2005 lainalla Eibarissa Hurtado palasi takaisin Espanyoliin. Hänestä tuli tärkeä osa barcelonalaisjoukkueen keskikenttää. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa hän teki kaudella 2006–2007 kotiottelussa Celta Vigoa vastaan. Hurtado pelasi myös Sevillaa vastaan käydyssä vuoden 2007 UEFA Cupin finaalissa Hampden Parkilla. Hän kuitenkin joutui jättämään kentän 67. peliminuutilla saatuaan toisen varoituksensa.
Rocco ja hänen veljensä

Rocco ja hänen veljensä () on Luchino Viscontin ohjaama mustavalkoinen draamaelokuva vuodelta 1960. Elokuva kertoo suurperheen murtumisesta, sen muutettua köyhästä Etelä-Italiasta työn perässä Pohjois-Italian suurimpaan teollisuuskaupunkiin Milanoon. Nimihenkilö on Alain Delonin esittämä keskimmäinen viidestä pojasta. Tarina perustuu osin Giovanni Testorin novelliin "Cosa fai, Sinatra".
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa teki kukin luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Rocco" oli mukana heistä yhdeksän listalla. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni.
Aviomiehensä kuoleman jälkeen Rosaria Parondi (Katina Paxinou) päättää muuttaa perheensä kokonaisuudessaan Milanoon, jossa vanhin poika Vincenzo jo asuu. Saapuessaan kaupunkiin äiti ja veljet tapaavat Vincenzon juhlimasta kihlajaisiaan samalta seudulta kotoisin olevan Ginettan (Claudia Cardinale) kanssa. Alkuvaikeuksista selvittyään Rocco löytää töitä pesulasta ja Ciro opiskelun ohessa Alfa Romeo -tehtaasta. Simone (Renato Salvatori) päättää panostaa nyrkkeilyyn.
Draaman keskiöön nousevat pian sosiaaliset ristiriidat, veljesten väliset jännitteet sekä modernin suurkaupungin monimutkainen – ja usein karu – todellisuus. Näennäistä glamouria edustaa Simonelle pakkomielteeksi muodostuva prostituoitu Nadia (Annie Girardot). Tunteiden vuoristorata kääntyy alamäkeen ja päättyy traagiseen välienselvittelyyn, jonka jälkeen mikään ei ole enää entisellään.
Isfjorden

Isfjorden on Romsdalsfjordeniin kuuluva sivuvuono Møren ja Romsdalin läänissä Länsi-Norjassa. Vuono sijoittuu kokonaan Rauman kunnan alueelle.
Vuonon varrella sijaitsevat mm. Isfjordenin kylä ja Åndalsnesin kaupunki.
Pond Inlet

Pond Inlet () on pikkukylä Kanadassa, Nunavutin territoriossa, Qikiqtaalukin alueella. Kylä sijaitsee Baffininsaaren pohjoisrannalla, joka on kanadan arktisten saarten suurin ja itäisin saari. Pond Inletin iniuktiittinimi Mittimatalik tarkoittaa laskeutumispaikkaa (viitaten suureen kivilohkareeseen, jonne merilinnut laskeutuivat lepäämään). Kylän väkiluku on 1 315 (2006). Kylä sijaitsee tiettömällä alueella, ja ainoat liikenneyhteydet ovat vuosittaisen yhteysaluksen lisäksi lentokoneet. Kylän läheisyydessä sijaitsee Pond Inletin lentoasema.
Historia.
Alueella on ollut asutusta erittäin pitkään. Baffinin alueella on runsaasti Thulen kulttuurin jättämiä rakennusten raunioita. Arkeologisissa kaivauksissa on myös löydetty alueelta aikaisemman Dorsetin kulttuurin jättämiä jälkiä. Nykyiset inuiitit ovat liikkuessaan riistaeläinten perässä pystyttäneet alueelle talvi- ja kesäleirejään. Talvisin pääasiallisena kulkuvälineenä on toiminut koiravaljakko ja kesäisin liikuttiin lähinnä jalan. Asukkaat käyttivät kajakkia metsästämiseen mutta harvoin varsinaiseen matkustamiseen. Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli tutkimusmatkailija John Ross, joka rantautui vuonna 1818 noin viisi kilometriä itään kylän nykyisestä sijainnista ja nimesi alueen brittiläisen astronomin John Pondin mukaan. Ensimmäiset alueen pysyvät asukkaat siirsivät annetun nimen uuteen kylän nykyiseen sijaintipaikkaan.
Viimeaikaisissa tutkimuksissa on alueelta löydetty kangasmateriaalia, joka viittaisi viikinkien vierailuun alueella, mutta tätä ei ole pystytty toistaiseksi todistamaan.
Benedetto Santapaola

Benedetto Santapaola (4. kesäkuuta 1938) tunnettu usein myös nimellä don Nitto Santapaola oli aikanaan Sisilian Cosa Nostran Catanian alueen merkittävin mafiajohtaja ja Cosa Nostran entisen päälliköiden päällikön Salvatore "Toto" Riinan luottomies. Santapaola tuomittiin vuosina 1998 ja 2001 useisiin elinkautisiin vankeusrangaistuksiin murhien suunnitteluista ja tilauksista.
Köyhistä oloista lähtöisin ollut Santapaola nousi nopeasti Cosa Nostran hierarkiassa ja työskenneltyään Giuseppe "Pippo" Calderonen alaisuudessa hän pääsi myös Corleonen johtajasuvun suosioon, koska Corleonen suku näki Santapaolassa korvaajan vallanhaluiselle ja epäluotettavalle Calderonelle. Calderonen kuoltua Toto Riinan murhakäskystä vuonna 1978 Santapaola nousikin Catanian mafian johtoon ja vahvisti ensitöikseen järjestönsä suhteita corleonelaisiin ja omia suhteitaan Salvatore Riinaan. Santapaola hallitsi Catanian mafiaa kaikkiaan 15 vuoden ajan rautaisin ottein syyllistyen vähintään salaliittoihin ja useiden murhien suunnitteluun ja tilaukseen. 
Santapaola pidätettiin vuonna 1993 Catanian ulkopuolelta 11 vuoden etsinnän jälkeen ja tuomittiin vuosina 1998 ja 2001 tuomari Giovanni Falconen, tuomari Paolo Borsellinon, karabinieerien kenraalin Carlo Alberto dalla Chiesan ja toimittaja Giuseppe Favan murhien suunnitteluun ja tilaukseen osallistumisesta neljään elinkautiseen vankeusrangaistukseen.
Tuomiotkaan eivät estäneet Santapaolaa, sillä hänen uskotaan johtaneen perheensä avustuksella järjestönsä toimintaa vielä vuosia vankilastakin käsin, vaikka julkisesti järjestön johdossa olikin Santapaolan poika Vincenzo Santapaola.
Catanian poliittisessa elämässä taustalla vaikuttanut Santapaola tunsi Cosa Nostrasta valtion todistajiksi kääntyneiden mafiatodistajien mukaan läheisesti myös mafiayhteyksistä syytetyn ja osittain tuomitun Italian seitsenkertaisen pääministerin Giulio Andreottin.
Ilytš

Ilytš (, ) on Petšoran sivujoki Komin tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 411 kilometriä, valuma-alueen laajuus 16 000 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 47 kilometrin päässä joen suusta 177 kuutiometriä sekunnissa.
Ilytš saa alkunsa Uralin länsirinteiltä, virtaa ensin etelään ja alajuoksullaan Petšoran alangolla kohti länttä. Yläjuoksu on asumatonta, alajuoksulla on muutamia kyliä. Suurimmat sivujoet ovat Kogel ja Palju. Joen itäpuolella sijaitsee Petšora–Ilytšin luonnonpuisto.
Mariano Zabaleta

Mariano Zabaleta (s. 28. helmikuuta 1978 Tandil) on argentiinalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla sijalle 21 huhtikuussa 2000. Davis Cupissa Zabaleta edusti Argentiinaa neljässä maaottelussa vuosina 1999–2003.
Yhdysvaltain avoimissa 2001 Zabaleta voitti muun muassa Sébastien Grosjeanin, Greg Rusedskin ja Xavier Malissen ja selviytyi puolivärieriin saakka. Puolivälierissä hän kuitenkin hävisi Marat Safinille suoraan kolmessa erässä. Hän selviytyi Ranskan avoimissa 2002 ja 2003 neljännelle kierrokselle. Hän on voittanut kolme ATP-kaksinpeliturnausta.
Frans Wilhelm Rothsten

Frans Wilhelm Rothsten (14. syyskuuta 1833 Pori – 19. heinäkuuta 1900 Turku) oli suomalainen filosofian maisteri joka toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran sihteerinä.
Rothstenin vanhemmat olivat Porin puuseppien vanhin Abraham Rothsten ja Maria Sofia Hjulberg. Hän kävi Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1851. Rothsten valmistui filosofian kandidaatiksi 1855 ja maisteriksi 1857.
Rothsten toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran sihteerinä 1870–1900. Hän kuoli kesällä 1900 ollessaan matkalla Turussa.
George Grey (hiihtäjä)

George Grey (s. 22. heinäkuuta 1979 Sidcup, Lontoo, Englanti) on kanadalainen entinen maastohiihtäjä.
Maastohiihdon maailmancupissa Grey kilpaili ensimmäisen kerran vuonna 2001. Paras maailmancupin sijoitus Greyllä on kolmas sija Whistlerin parisprintistä vapaalla hiihtotavalla, jossa hän hiihti yhdessä Alex Harveyn kanssa. Paras henkilökohtainen saavutus maailmancupissa hänellä on 16. sija Davosin 15 km:n perinteisen hiihtotavan kisasta joulukuulta 2008 ja Canmoren 15 km:n vapaan hiihtotavan kisasta joulukuulta 2005.
Grey sijoittui Vancouverin olympialaisissa 2010 yhdistelmäkilpailussa kahdeksanneksi. MM-kilpailuissa hän on ollut 4 × 10 kilometrin viestissä viides Liberecissä 2009 ja parisprintissä kuudes Oberstdorfissa 2005. Hän lopetti uransa vuonna 2011.
Kapina laivalla (vuoden 1935 elokuva)

Kapina laivalla (, Suomessa myös "Kapina laivassa" ja "Kapina kannella") on Frank Lloydin ohjaama yhdysvaltalainen seikkailuelokuva vuodelta 1935. Elokuva pohjautuu Charles Nordhoffin ja James Norman Hallin romaaniin "The Bounty Trilogy" (1932), joka perustuu HMS Bountyn historialliseen kapinaan vuonna 1789. Pääosissa näyttelevät Clark Gable ensimmäinen perämies Fletcher Christianina, Charles Laughton kapteeni William Blighinä ja Franchot Tone kadetti Roger Byamina.
Juoni ja historiallinen tausta.
Elokuva kertoo brittialus HMS Bountyn matkasta vuonna 1787, jolloin aluksen tehtävänä oli kuljettaa leipäpuun taimia Tahitilta Karibialle orjaplantaasien ravinnoksi. Kapteeni Bligh johtaa alusta ankaralla ja sadistisella otteella, käyttäen ruoskintaa, aliravitsemusta ja nöyryytystä kurin ylläpitämiseksi. Tämä johtaa jännitteisiin miehistön keskuudessa, ja lopulta ensimmäinen perämies Fletcher Christian johtaa kapinan Blighiä vastaan. Kapinan seurauksena Bligh ja hänen kannattajansa jätetään pienelle veneelle, kun taas Christian ja kapinalliset jäävät Tahitille. Elokuva romantisoi osin tapahtumia, esimerkiksi esittäen Christianin rakastumisen tahitilaiseen naiseen ja Blighin nöyryytyksen oikeudenkäynnissä, vaikka todellisuudessa Bligh eteni myöhemmin vara-amiraaliksi.
Tarina pohjautuu tositapahtumiin ja vaikutti aikoinaan brittien suhtautumiseen merilakeihin ja kurinpitokäytäntöihin. Elokuva toimii allegoriana, jossa laiva kuvastaa yhteiskuntia, työpaikkoja tai perheitä, ja teemat kuten vallan väärinkäyttö, sorrettujen asema ja kapinan välttämättömyys ovat ajankohtaisia edelleen.
Tuotanto ja vastaanotto.
Elokuva kuvattiin autenttisissa ympäristöissä, kuten Tahitilla ja Kaliforniassa, ja sen huolellinen lavastus sekä merikohtaukset luovat uskottavan 1700-luvun merielämän tunnelman. Valmistuessaan se oli MGM-studion kallein tuotanto sitten "Ben-Hurin" (1925), ja se keräsi 4,5 miljoonaa dollaria ollen vuoden 1935 tuottoisin elokuva. "Kapina laivalla" voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon vuonna 1935, mutta oli ainoa elokuva (vuoteen 2009 mennessä), joka voitti tämän palkinnon ilman muita Oscar-voittoja, vaikka se sai kahdeksan ehdokkuutta, mukaan lukien Gable, Laughton ja Tone parhaasta miespääosasta. "The New York Times" valitsi elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Teemat ja merkitys.
Elokuvan vahvuuksia ovat sen eeppinen seikkailu, hyvän ja pahan kamppailu sekä moraalinen kertomus vallan väärinkäytöstä. Charles Laughtonin esittämä Bligh on yksi elokuvahistorian ikimuistoisimmista konnista, kun taas Clark Gablen roolisuoritus Christianina tuo esiin syvän vääryyden kokemuksen. Elokuva käsittelee vallan keskittymistä, kurinpidon rajoja ja kapinan seurauksia, ja sitä pidetään yhtenä Hollywoodin suurista klassikoista, joka viihdyttää ja herättää syvällisiä ajatuksia. Se on myös parhaana filmatisointina pidetty versio Bountyn kapinasta.
Palkinnot.
Voitetut Oscar-palkinnot:
Oscar-ehdokkuudet
Oscar-ehdokkuudet
Mokšen pravda

Mokšen pravda (Мокшень правда, ”Mokšan totuus”) on Saranskissa Mordvan tasavallassa ilmestyvä mokšankielinen sanomalehti.
Lehden historia alkaa Moskovassa vuonna 1921 perustetusta mordvalaisesta "Jakstere tešte" -lehdestä. Se ilmestyi lähes kolmen vuoden ajan mokšan ja ersän kielillä. Vuonna 1924 Penzassa alkoi ilmestyä ensimmäinen kokonaan mokšankielinen lehti "Od vele" (”Uusi kylä”). Vuonna 1932 se sai nimen "Mokšen pravda".
Lehdellä on ollut huomattava merkitys mokšan kirjakielen ja mordvalaisen kirjallisuuden kehityksessä. Vuonna 1973 se ilmestyi kolmesti viikossa 8 000 kappaleen painoksena.
Nykyään lehti ilmestyy tabloid-kokoisena ja 16-sivuisena kerran viikossa. Julkaisijoina toimivat Mordvan parlamentti, hallitus ja lehden toimitus. Levikki on noin 4 500 kappaletta.
Johan Kristian Svanljung

Johan Kristian Svanljung (25. elokuuta 1829 Raahe – 12. joulukuuta 1891 Helsinki) oli suomalainen juristi ja kirjailija, joka käytti nimimerkkejä "Gammal", "J.Kr.S.", "Jussi Kanervainen", "Kr.", "Teräs", "Er.. Teräs" ja "Erik Teräs".
Henkilöhistoria.
Svanljungin vanhemmat olivat Raahen kaupunginnotaari, raatimies Karl Gustaf Svanljung ja Katarina Serafia Frieman. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja Vaasan lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1848. Svanljung suoritti tuomarintutkinnon 1852, oli samana vuonna Vaasan hovioikeuden auskultanttina ja sai varatuomarin arvon 1856. Hän toimi Vaasan kämnerinoikeuden puheenjohtajana 1857–1868 ja Vaasan oikeusraatimiehenä 1869–1891. Svanljung toimi myös asianajajana.
Svanljung kannatti suomalaisuutta ja suomen kielen aseman parantamista sekä toimi useiden suomalaisten ja ruotsalaisten sanomalehtien avustajana. Hän oli ruotsalais-suomalaista laki- ja virkakielen sanastoa koonneen ja toimittaneen komitean jäsen 1882–1883 ja kuului Vaasan suomalaisen yhteislyseon johtokuntaan koulun perustamisesta eli vuodesta 1880 lähtien.
Svanljung oli naimisissa kaksi kertaa, ensin vuodesta 1858 Sofia Lundmanin (k. 1887) kanssa ja sitten vuodesta 1889 Alma Nylundin (k. 1930) kanssa. Hänen poikiaan ensimmäisestä avioliitosta olivat asianajaja John Svanljung, kauppias, laivanvarustaja Gustaf Svanljung ja rehtori, professori ja valtiopäivämies Knut Svanljung.
Nicolás Lapentti

Nicolás Alexander Lapentti Gómez (s. 13. elokuuta 1976 Guayaquil) on ecuadorilainen entinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän sijoittui ATP-maailmanlistalla kuudenneksi marraskuussa 1999. Hän on kerran pelannut Grand Slam -turnauksen välierissä. ATP-turnauksia hän voitti viisi kaksinpelissä ja kolme nelinpelissä. Davis Cupissa hän edusti Ecuadoria 38 maaottelussa vuosina 1993–2010.
Uransa lopettamisesta hän ilmoitti tammikuussa 2011.
Ura.
Lapentti voitti ensimmäisen ATP-turnauksensa Bogotássa syyskuussa 1995 voitettuaan loppuottelussa Miguel Tobónin. Australian avoimissa 1999 Lapentti voitti muun muassa Thomas Johanssonin ja Karol Kučeran ja selviytyi turnauksen välieriin. Välierissä hän hävisi Thomas Enqvistille suoraan kolmessa erässä. Wimbledonissa 2002 Lapentti voitti neljännellä kierroksella Arnaud Clémentin. Puolivälierissä hän hävisi David Nalbandianille viidessä erässä.
Yksityiselämä.
Hänen nuorempi veljensä Giovanni on myös tennispelaaja.
Olympus E-3

Olympus E-3 oli 2000-luvun lopulla Olympuksen kameramallien lippulaiva, jota valmistettiin 2007–2010. Etsinpeilillä varustettu järjestelmäkamera suunniteltiin ammattilaiskuvaajien tarpeisiin. E-3 seurasi E-1 -mallia, joka julkaistiin marraskuussa 2003. E-3 tuotettiin koodinimellä Olympus E-P1 ja julkaistiin 17. lokakuuta 2007. E-3, kuten kaikki muutkin Olympuksen E-sarjan kamerat, tukeutuvat Four Thirds -standardiin.
E-3-mallin seuraajana vuonna 2010 esitelty E-5 jäi Olympuksen viimeiseksi peilillä varustetuksi järjestelmäkameraksi. Vuonna 2017 Olympus lopetti Four Thirds -standardin tuotteiden valmistuksen ja keskittyi vuonna 2008 lanseeratun peilittömän Micro Four Thirds -standardin tuotteisiin.
Natalia Zeta

Natalia Zeta (myös "Natalia Z", "Natalia Sport"; s. 29. joulukuuta 1983 Santander, Kantabria) on espanjalainen pornonäyttelijä. Hänet palkittiin parhaan espanjalaisen naissivuosan esittäjän Ninfa-palkinnolla "Festival Internacional de Cinema Eròtic de Barcelonassa" 2006. Zeta on esiintynyt muun muassa elokuvassa "Business of Pleasure".
Mother Brain

Mother Brain (マザーブレイン, "Mazā Burein") (suom. "Äitiaivo") on kuvitteellinen hahmo Nintendon luomassa Metroid-sarjassa. Hän esiintyy monissa Metroid-peleissä päähenkilö Samuksen viimeisenä vastustajana.
Yleistä.
Mother Brain nähtiin ensimmäisen kerran vuonna 1986 NES:ille julkaistussa "Metroid"-pelissä, jossa Mother Brain oli pelin viimeinen vastustaja. Mother Brain oli alun perin muinaisen Chozo-rodun luomus, jonka tarkoituksena oli kontroloida mielellään metroideja, jotka Chozo-rotu oli myös luonut SR-388 -planeetalle tarkoituksena hävittää X-parasiitit (ks. "Metroid Fusion"). Mother Brain kuitenkin petti Chozot ja liittoutui avaruuspiraattien (englanniksi "Space Pirates") kanssa, varmistaen Chozojen tuhoutumisen. Tämä kerrotaan virallisessa "Metroid" -mangassa.
Planeetta Zebesin keskuksessa Tourianissa elävä Mother Brain muodostuu suurista piikikkäistä aivoista, joiden edessä hänellä on yksi silmä. Sekä ensimmäisessä pelissä että sen Game Boy Advancella julkaistussa uusintaversiossa "" Mother Brain on pelin viimeinen vastustaja. Kamppailun aikana olento pysyttelee lasikuvun sisällä tykkien ja uhkaajiin kohdistuvien tulirenkaiden suojellessa sitä.
Mother Brain nähtiin jälleen sarjan kolmannessa osassa "Super Metroidissa". Hahmo on jälleen Samuksen viimeinen vastustaja. Mother Brain pystyy ensimmäistä kertaa puolustamaan itseään uuden kyborgivartalonsa ja hypersäteen avulla. Samus saa hypersäteen itselleen, kun häneen leimautunut Metroid hyökkää Mother Brainin kimppuun ja siirtää siltä saamansa energian Samukselle. Kun Mother Brain tuhoutuu, planeetan itsetuhomekanismi käynnistyy ja Zebes tuhoutuu.
Tämän jälkeen Mother Brain ei ole varsinaisesti esiintynyt pelisarjassa Samuksen vastustajana. "" -peli alkaa takaumalla "Super Metroidin" lopusta ja Samuksen taistelusta Mother Brainia vastaan. Mother Brainia ei varsinaisesti nähdä edellä mainitun takauman jälkeen koko pelissä. Pelissä tosin tavataan ihmishahmoinen androidi nimeltään MB, joka on Mother Brainista kehitetty tekoäly tutkimusaseman väen voidakseen hallita Galaktisen Federaation bioaseiksi kasvatettuja klooneja.
Muuta.
Mother Brain tavataan myös Kapteeni N -sarjakuvissa ja siihen perustuvassa animaatiosarjassa. Kummassakin hän on pääkonna. Animaatiosarjassa hänen äänenään toimi Levi Stubbs.
Hugo af Schultén

Karl Hugo Brynolf af Schultén (26. heinäkuuta 1850 Helsinki – 27. heinäkuuta 1891 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri, vapaaherra ja toimittaja.
Henkilöhistoria.
Af Schulténin vanhemmat olivat senaattori Otto Reinhold af Schultén (1798–1884) ja hänen 1. vaimonsa Anna Karolina Törnqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1867 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1873. Af Schultén toimi Nya Pressen-lehden toimittajana ja oli vuodesta 1881 alkaen Helsingin polyteknillisessä opistossa ranskan kielen opettajana. Hän oli Suomen Taideseuran sihteerinä sekä Svenska Teaternin hallituksen jäsenenä.
Af Schultén oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882 ja 1885. Af Schultén oli myös harrastajavalokuvaaja. Hän toimi 1889 Helsinkiin perustetun Amatörfotografklubbenin puheenjohtajana ja kuvasi muun muassa piilokamerakuvia käyttäen pientä helposti kätkettävää kameraa.
Emmanuel College

Emmanuel College on yksi englantilaisen Cambridgen yliopiston 31 collegesta. Sen perusti Sir Walter Mildmay, kuningatar Elisabet I:n valtiovarainministeri, vuonna 1584 entisen dominikaaniluostarin paikalle. Mildmay oli itse käynyt Christ's Collegea kuitenkaan valmistumatta. Hänen tavoitteenaan oli lähinnä tarjota koulutusta protestanttisiksi papeiksi opiskeleville. Nykyään collegen opiskelijat lukevat kaikkia oppiaineita.
Emmanuel College on vaikuttanut Yhdysvaltojen historiaan merkittävällä tavalla: pari vuotta Emmanuel Collegesta valmistumisensa jälkeen nuori mies nimeltä John Harvard muutti Uuteen-Englantiin vuonna 1637. Hänen testamenttilahjoituksensa antoi Newtownissa perusteilla olleelle collegelle niin merkittävän alkusysäyksen, että instituutio nimettiin vuonna 1638 kuolleen Harvardin mukaan Harvardin yliopistoksi. Toinen Emmanuel Collegen alumni, Newtownissa pappina toiminut Thomas Shepard, vaikutti siihen, että tämä Massachusettsin kaupunki uudelleennimettiin Cambridgeksi Englannin Cambridgen mukaan. Emmanuel Collegen alumnit muodostivat peräti kolmanneksen niistä noin sadasta Cambridgen yliopiston alumnista, jotka muuttivat 1630-luvulla Englannista Massachusetts Bayn koloniaan saavuttaakseen vapaammat olosuhteet puritanistiselle ajattelulleen.
Seychellienharakkatasku

Seychellienharakkatasku ("Copsychus sechellarum"), aiemmalta nimeltään seychellienharakkarastas on erittäin uhanalainen Seychellien graniittisaarilla tavattava sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Seychellienharakkatasku on noin 18–21 cm pitkä, ja aikuinen lintu on väritykseltään sinisenkiiltävän musta, lukuun ottamatta leveää valkoista siipijuovaa. Nokka ja koivet ovat väriltään niin ikään mustat. Nuorten lintujen höyhenistä puuttuu aikuisille tyypillinen kiilto, mutta muuten ne muistuttavat ulkonäöltään aikuisia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Seychellienharakkataskun levinneisyys on laajimmillaan käsittänyt kahdeksan Seychellien alueen saarta. 1960-luvun puolivälissä lajia tavattiin ainoastaan Frégatesaarelta. Nykyään laji pesii myös Cousin-, Cousine- ja Aridesaarilla. Laji on hävinnyt Mahélta, La Diguelta, Mariannelta, Praslinilta, South EastIslandilta sekä Alphonselta, jonne se yritettiin siirtoistuttaa. Seychellienharakkataskun alkuperäistä elinympäristöä ovat rannikkoseudun metsät. Nykyään lajia voidaan tavata ruokailemasta maan keskiosien tasangoilla, viljelyksillä ja myös puutarhoissa.
Käyttäytyminen.
Lajin ravinto koostuu pääasiassa hyönteisistä. Erityisesti lintu syö torakoita. Torakkakannan tiheys on erityisen suuri graniittisaarilla verrattuna korallisaariin. Hyönteisien lisäksi seychellienharakkatasku syö myös hedelmiä ja merilinnuilta tippuvia kaloja sekä pieniä matelijoita, kuten liskoja.
Laji pesii puiden koloihin tai lehvästöihin. Pesä on kuppimainen ja naaras munii yleensä yhden, harvemmin kaksi munaa, joiden hautominen kestää noin kolme viikkoa. Pesimäkausi kestää ympäri vuoden.
Kanta ja uhat.
Vuonna 1965 seychellienharakkataskuja arvioitiin olleen elossa vain noin 15 yksilöä. Suojelutoimet ja lintujen siirto muille alkoivat 1990-luvulla ja nykyään kannan koon arvioidaan olevan hieman vajaat kaksisataa yksilöä.
Kannan vähenemisen syyksi arvellaan elinympäristön vähenemistä plantaasien takia. Lisäksi saarelle levinneet kissat ja rotat ovat vähentäneet seychellienharakkataskujen määrää. Lajia saalistavat myös tornipöllöt ja seychellienharakkataskun kanssa samasta ravinnosta kilpailee pihamaina. Kantaa voivat uhata eräät bakteeriperäiset sairaudet. Ongelmana on myös koirasvaltainen sukupuolijakauma saarilla, joille lajia on yritetty kotiuttaa uudelleen. Jakauma johtuu sukukypsien naaraiden kuolemista, joiden tarkkaa syytä ei tiedetä.
Nivelen naksuminen

Nivelen naksuminen on yleinen, pääasiassa vaaraton oire ihmisillä. Se voi olla tarkoituksellista tai tahdosta riippumatonta.
Kehityskulku.
Nivelen ylitse kulkee lihasten päihin kiinnittyneitä jänteitä. Nivel liikkuu silloin kun lihas supistuu ja vetää jänteen kireälle. Liukuessaan nivelpintoja pitkin ja luunreunojen yli jänteet ja jännekalvot voivat luiskahdella kohoumien ja syvennysten välillä, mikä voi aiheuttaa ääntelyä. Ääntely on kuitenkin normaalia ja yleistä, täysin vaaratonta eikä viittaa mihinkään sairauteen. Naksahtelu ei tarkoita sitä, että nivel olisi löysä, vaan myös tiukat ja vahvat nivelet voivat naksahdella .
Niilo Sala

Niilo Edvard Sala (sukunimi aik. "Sarelius"; 17. marraskuuta 1856 Kemijärvi – 15. elokuuta 1892 Berchtesgaden, Saksa) oli suomalainen näyttelijä ja näytelmäkirjallisuuden suomentaja.
Ura.
Hän toimi kansakoulunopettajana Porissa, kun Suomalainen Teatteri vieraili kaupungissa vuonna 1881. Sala innostui välittömästi teatterista, erosi työstään ja liittyi mukaan teatteriseurueeseen. Lahjakkaaksi näyttelijäksi osoittautuneesta Salasta tuli pian teatterin kantavia voimia ja hän oli mukana myös päättämässä teatterin ohjelmistosta. Salasta kaavailtiin myös Suomalaista Teatteria johtaneen Kaarlo Bergbomin seuraajaa. 
Vuonna 1892 Sala lähti pitkälle opintomatkalle Keski-Eurooppaan. Matkan aikana hän alkoi kärsiä mielenterveydellisistä ongelmista ja joutui sairaalahoitoon. Päästyään sairaalasta Niilo Sala ampui itsensä 15. elokuuta 1892.
Reijo Tirronen

Reijo Tirronen (11. lokakuuta 1849 Pielisjärvi – 6. toukokuuta 1893 Viipuri) oli suomalainen toimittaja, opettaja ja runoilija, joka käytti nmimerkkejä "JO" ja "-jo" .
Tirrosen vanhemmat olivat työmies, palovartija Tahvo Tirronen ja Elisa Sokuri. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1872 Kuopion lukiosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Tirronen oli kotiopettajana sekä vt. opettajana Möhkön ruukilla Ilomantsissa sekä Helsingin ja Hämeenlinnan kansakouluissa. Hän toimi sittemmin alkeisopettajana 1882–1886 Leväisen maanviljelyskoulussa Kuopion läänissä, vt. opettajana Joensuun lyseossa useaan otteeseen, vt. historian lehtorina Kymölän seminaarissa keväällä 1887 sekä viimeksi 1891–1892 opettajana Säkkijärven kirkonkylän kansakoulussa. Reijonen työskenteli lisäksi aputoimittajana useissa sanomalehdissä ja vastuunalaisena toimittajana Laatokka-lehdessä 1887–1888 ja Suomalainen-lehdessä 1890.
Reijonen kirjoitti runoja Savo-Karjalaisen osakunnan "Koitar"-albumiin nimimerkillä "Reijo". Hän teki myös suomennoksia ja keräsi Suomen Muinaismuistoyhdistyksen matka-apurahan turvin tietoa Ilomantsin kihlakunnan muinaisjäännöksistä.
Reijonen kuoli toukokuussa 1893 Viipurin Diakonissalaitokselta sairasteltuaan jonkin aikaa sitä ennen.
Francois Pienaar

Jacobus Francois Pienaar (s. 2. tammikuuta 1967 Vereeniging) on eteläafrikkalainen entinen rugby unionin pelaaja ja yksi maan maajoukkueen menestyneimmistä kapteeneista kautta aikojen. Hänen pelipaikkansa oli "flanker".
Pienaarin merkittävin saavutus oli johdattaa Etelä-Afrikan rugbymaajoukkue maailmanmestaruuteen kotikisoissa vuonna 1995. Joukkue kohtasi finaalissa turnauksen ennakkosuosikkina pidetyn Uuden-Seelannin ja voitti ottelun jatkoajalla.
Seuratasolla Pienaar pelasi vuosina 1989–1996 Transvaalin provinssin joukkueessa. Maailmanmestaruuden jälkeen Pienaar siirtyi Englantiin Saracens-joukkueeseen, jossa hän toimi pelaajavalmentajana. Pienaar lopetti pelaajauransa vuonna 2000, mutta jatkoi valmentajana ja seuran toimitusjohtajana. Vuonna 2000 Pienaar valittiin rugbyn "Wall of Fameen" ja hän sai kunniatohtorin arvon Hertfordshiren yliopistosta.
Clint Eastwoodin vuonna 2009 ensi-iltansa saaneessa vuoden 1995 rugbyn maailmanmestaruudesta kertovassa elokuvassa "Invictus – voittamaton" Pienaaria esitti näyttelijä Matt Damon.
Florent Serra

Florent Serra (s. 28. helmikuuta 1981 Bordeaux) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut tenniksen ATP-maailmanlistalla sijalle 36 kesäkuussa 2006. Hän on voittanut kaksi ATP-turnausta kaksinpelissä. Grand Slam -turnauksissa hän on kaksi kertaa selviytynyt kolmannelle kierrokselle.
Tennisura.
Joulukuun lopulla 2002 Serra selviytyi karsintojen kautta ensimmäiseen ATP-turnaukseensa. Ensimmäisen kierroksen ottelunsa hän hävisi Martin Verkerkille. Hän teki Grand Slam -debyyttinsä Ranskan avoimissa 2004.
Ensimmäisen ATP-turnausvoittonsa Serra saavutti syyskuussa 2005 Bukarestissa. Turnauksen loppuottelussa hän voitti Igor Andrejevin. Tammikuussa 2006 hän voitti Adelaiden ATP-turnauksen voitettuaan loppuottelussa Xavier Malissen.
Erzjan pravda

Erzjan pravda (Эрзянь правда, ”Ersän totuus”) on Saranskissa Mordvan tasavallassa ilmestyvä ersänkielinen sanomalehti.
Lehti on perustettu Moskovassa vuonna 1921 nimellä "Jakstere tešte" (”Punainen tähti”). Mordvan autonomisen alueen muodostamisen yhteydessä vuonna 1930 toimitus muutti Saranskiin. Vuodesta 1931 lähtien lehti ilmestyi nimellä "Erzjan kommuna" (”Ersän kommuuni”). Nykyisen nimensä se sai vuonna 1957.
Lehdellä on ollut huomattava merkitys ersän kirjakielen ja mordvalaisen kirjallisuuden kehitykselle. Vuonna 1978 se ilmestyi kolmesti viikossa 7 000 kappaleen painoksena.
Nykyään lehti ilmestyy tabloid-kokoisena ja 16-sivuisena kerran viikossa. Julkaisijoina toimivat Mordvan parlamentti ja hallitus. Levikki on yli 3 000 kappaletta.
Ernst Rönnbäck

Oskar Ernst Viktor Fredrik Rönnbäck (8. helmikuuta 1838 Loimaa – 23. marraskuuta 1893 Turku) oli suomalainen toimittaja ja valtiopäivämies. 
Henkilöhistoria.
Rönnbäckin vanhemmat olivat kappalainen Pehr Rönnbäck ja Eva Sofia Idman. Hän tuli ylioppilaaksi 1857 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1867. Rönnbäck toimi "Åbo Underrättelser" -lehden päätoimittajana 1868–1875 sekä sen jälkeen Suomen Talousseuran sihteerinä ja samalla "Åbo Tidningin" päätoimittajana 1883–1885. Hän otti osaa Turun kunnalliselämään ja oli muun muassa 1890 kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Hän oli yksi liberaalisen puolueen ohjelman allekirjoittajista 1880 ja hänet valittiin porvarissäädyssä Turun edustajaksi valtiopäiville 1882, 1885, 1888 ja 1891. Kaikki puolueet äänestivät häntä myös valtiopäiville 1894, mutta hän ehti kuolla ennen niiden kokoontumista. Rönnbäck kuoli naimattomana. Hänen haudalleen pystytettiin muistomerkki, jota varten koottiin varat yleisellä keräyksellä.
Johannes Alfthan

Johannes Alfthan (4. heinäkuuta 1830 Viipuri – 20. lokakuuta 1893 Tukholma) oli suomalainen toimittaja, kirjankustantaja ja ruotsiksi kirjoittanut kirjailija. Hän julkaisi valtaosan tuotannostaan Ruotsissa.
Alfthanin vanhemmat olivat viipurilainen tukkukauppias ja kynttilätehtailija, kuvernementinsihteeri Anton Alfthan ja Helena Schroeder. Hän kävi Viipurin lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1847. Alfthan erotettiin Helsingin yliopistosta hänen esitettyään ajatuksia jotka olivat liian vapaamielisiä viranomaisille Euroopan hullun vuoden 1848 jälkimainingeissa. Hän muutti Viipuriin, ryhtyi 1851 kirjakauppiaaksi ja kustantajaksi sekä julkaisi Wiborg-lehteä 1855-1860. Liiketoimet eivät kuitenkaan sujuneet odotetusti ja niinpä Alfthan myi lopulta omistamasa kirjapainon, kirjakaupan ja sanomalehden. Hän asettui asumaan perheineen vaimonsa perinnöksi saamaan Vahvaniemen taloon.
Konkurssin tehtyään ja vaimonsa kuoltua 1866 Alfthan muutti Tukholmaan perheen kahden vanhimman pojan kanssa kolmen nuoremman lapsen jäädessä Suomeen sukulaisten ja ystävien kasvatettavaksi. Ruotsissa Alfthan hankki elantonsa kirjallisilla töillä muun muassa romaanilla ja kertomuksilla. Hän toimi myös aikakauskirjojen avustajana. Alfthan eli loppuvuotensa suuressa köyhyydessä ja hän menetti näkönsä viimeisenä elinvuotenaan.
Kenraali ja kuvernööri Georg von Alfthan oli Johannes Alfthanin veli. Osuustoimintamies, Hankkijan ensimmäinen toimitusjohtaja Benjamin Alfthan oli Johannes Alfthanin ja tämän puolison Viktorina Tavastin poika.
Eräiden leipomotuotteiden valmistevero

Eräiden leipomotuotteiden valmistevero oli Suomessa 1964–1966 käytössä ollut valmistevero, jota kannettiin maassa valmistetuista ja maahan tuoduista leipomotuotteista niiden nettopainon mukaan. Veroa oli maksettava korpuista, korppujauhoista, kakuista, tanskalaisista wienerleivistä, kekseistä ja vohveleista. Kotimainen valmistaja sai tuotteiden raaka-aineiden kotimaisten ja maailmanmarkkinahintojen erotuksena maataloustuotteiden markkinointirahastosta valmisteveron suuruisen summan itselleen. Verosta oli vapautettu ulkomaille vietävät valmisteet.
Tämän valmisteveron tarkoituksena oli ratkaista maataloudesta saatavien raaka-aineiden kotimaisten ja maailmanmarkkinahintojen erosta aiheutuva ongelma. Veron avulla luotiin sellainen järjestelmä, joka toisaalta oli EFTA-konvention mukainen ja toisaalta turvasi kotimaisen teollisuuden kilpailuedellytykset tuontisuojan alentuessa. Valmisteveroa kannettiin samansuuruisena sekä kotimaassa valmistetuista että maahan tuoduista tuotteista. Kotimainen valmistaja sai vähentää maataloustuotteiden markkinointirahastosta suoritettavaa määrää vastaavan summan maksettavasta valmisteverosta. Näin kotimaiset valmistajat eivät joutuneet maksamaan valmisteveroa tai anomaan palautusta, koska sekä valmistevero että vähennettävä hintaero olivat yhtä suuret. Tuontituotteista sen sijaan valmistevero kerättiin täysimääräisenä.
Vuosina 1967–1994 veron nimenä oli "eräiden elintarviketuotteiden valmistevero". Veroa oli maksettava korpuista, korppujauhoista, rinkeleistä, rinkelitaikinasta tehdyistä tangoista, kaakuista, tanskalaisista wienerleivistä, kekseistä, vohveleista, suklaajäätelöstä sekä eräistä kastikkeista, keitoista ja liemistä. Vuonna 1968 verollisiksi tuotteiksi tulivat makeutettu kaakaojauhe, kaakaotahna sekä jäätelö- ja vanukasjauheet. Seuraavina vuosina verollisiksi tulivat muun muassa jauhetuista manteleista sokerin tai hunajan kera tehdyt massat, kääretortut, ruisleipä, muut ruokaleivät, ruisnäkkileivät. Vuodesta 1980 lähtien verollisten tuotteiden luettelo oli yli 5 sivua pitkä ja 1993 lähtien 9 sivun pituinen.
Ziegfeld, naisten kuningas

Ziegfeld, naisten kuningas ("The Great Ziegfeld") on Robert Z. Leonardin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 1936. Se perustuu löyhästi Florenz Ziegfeldin (1867-1932) elämään ja ”Ziegfeld Follies” (1907-1931) revyysarjaan. Elokuvassa on muun muassa Walter Donaldsonin ja Irving Berlinin alkuperäistä musiikkia.
Elokuva palkittiin parhaan elokuvan Oscarilla. Elokuva muistetaan ennen kaikkea Luise Rainerin näyttelijäsuorituksesta, josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Oscarilla, sekä siitä että mukana oli alkuperäisen Ziegfeld Follies -revyyn esiintyjiä, muun muassa Fannie Brice (jonka elämästä musikaali Funny Girl kertoo).
Palkinnot.
Voitetut Oscar-palkinnot:
Oscar-ehdokkuudet
Karpio

Karpio (, ) on vanha suomalainen kuivan tavaran tilavuuden mittayksikkö. Tavallisesti yksi karpio vastasi kolmasosa tynnyriä, kymmentä kappaa tai 21 kannua. Kun yksi kappa on 4,58 litraa, on yksi karpio 45,8 litraa. Joillakin paikkakunnilla karpio tarkoitti tilavuusmittaa, jonka suuruus vaihteli 5–10 kapan välillä.
"Karpionmaa" tarkoitti pellon tai kasken pinta-alaa, johon voitiin kylvää yksi karpio viljaa. Sen suuruus vaihteli siten, että yksi karpionmaa vastasi puolta panninmaata tai 1/4–1/2 tynnyrinalaa.
Milan Jovanović (jalkapalloilija, s. 1981)

Milan Jovanović (, s. 18. huhtikuuta 1981 Bajina Bašta, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura.
Jovanović teki ensiesiintymisensä Vojvodinassa kaudella 1999–2000. Vuonna 2003 hän siirtyi ukrainalaiseen Šah’tar Donetskiin, jossa peliaika jäi kuitenkin hyvin vähälle. Ennen siirtymistään Standard Liègeen vuonna 2006, hän pelasi kaksi vuotta Lokomotiv Moskovassa. Hän edusti myös belgialaista Anderlechtia.
Jovanović pelasi ensimmäisen maaottelunsa Serbian maajoukkueessa 2. kesäkuuta 2007 Suomea vastaan. Hän onnistui samaisessa ottelussa myös maalinteossa, kun Serbia voitti ottelun 2–0.
Fairfield (Kalifornia)

Fairfield on kaupunki Solanon piirikunnassa Kaliforniassa lähellä viininviljelysaluetta Napa-laaksoa. Vuoden väestönlaskennassa sen asukasluku oli 96 178. Asukastiheys oli tuolloin 986,3/km². Kaupungin pinta-ala on 98,8 km², josta vettä 3,3 km².
Kaupungin on perustanut 1859 kapteeni Robert H. Waterman. Siellä on Travisin lentotukikohta ja Jelly Belly -makeistehdas. Sen sisarkaupunki on Suisun City, joka on sen naapurikaupunki.
Gaiole in Chianti

Gaiole in Chianti on kunta Italian Toscanassa. Se sijaitsee Sienan maakunnassa. Asukkaita kunnassa on vajaat 3 000.
Historiaa.
Gaiole on kehittynyt Massalonejoen laaksoon, mikä on ollut sopiva paikka kaupan käynnille. Laakso on ollut asuttu jo ensimmäisellä vuosituhannella. Ihmiset ovat tulleet ympäröiviltä kukkuloilta käymään kauppaa, ja Gaiolesta on tullut koko laakson keskus. Viralliset dokumentit vuodelta 1215 osoittavat paikan tärkeyden kauppapaikkana jo varhain.
Alueen tärkeys lisääntyi vuonna 1300 lähikaupunkien sotilasliiton ”Lega del Chianti” synnyttyä. Se kattoi Gaiolen lisäksi myös Raddan ja Castellinan. Liitto muodosti seudulle poliittiset ja hallinnolliset rajat Firenzen alaisuudessa, joka tarvittaessa edellytti sekä rahaa että sotilaita.
Koska Gaiole sijaitsee Firenzen ja Sienan välisellä rajalla, oli se vuosisatoja jatkuvien hyökkäysten ja ryöstelyiden kohteena, kunnes vuonna 1555 Firenze lopullisesti kukisti Sienan.
Lain takaama järjestelmä jatkui kuitenkin Medicin ja Lorenan aateliperheiden alaisuudessa vuoteen 1776 saakka, minkä jälkeen Chiantin kunnat ovat olleet nykyisellään.
Nähtävyyksiä.
Gaiole in Chiantin kylässä olevien nähtävyyksien lisäksi on lähiseudulla myös linna, Castello di Meleto, joka toimii myös hotellina, sekä entinen luostari, Badia a Coltibuono.