tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Servance-Miellin

Servance-Miellin ​[sɛʁvɑ̃s mjɛlɛ̃] on Ranskassa Haute-Saônen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella sijaitseva kunta. Se sijaitsee Ognonjoen varrella, noin 22 kilometriä Luren kaupungista koilliseen.
Servance-Miellinin kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2017. Tällöin kaksi kuntaa Miellin ja Servance yhdistyivät.
Vuodelta 1689 peräisin olevassa Neitsyt Marian taivaaseenastumisen kirkossa on barokkityylinen alttaritaulu 1700-luvulta sekä lasimaalauksia 1900-luvulta. Vuonna 1906 rakennettu kunnantalo toimii myös kouluna. Keskuspaviljongin pohjoisosassa on tyttökoulu ja eteläosassa poikakoulu. 
Kunnan alue kuuluu osittain 220 neliökilometrin tasankoon nimeltään Plateau des mille étangs. Tätä ”Tuhannen lammen tasankoa” kutsutaan myös ”Pikku-Suomeksi” ("La Petite Finlande").
Jaakko Pietiläinen

Johan Jakob (Jaakko) Pietiläinen (6. lokakuuta 1877 Rautalampi – 3. kesäkuuta 1948 Suolahti) oli suomalainen tehtailija ja Suolahden Konepajan perustaja. Hänet tunnettiin myös "Vasara-Jaakko" nimellä.
Konneveden Perintöpietilässä syntynyt Jaakko Pietiläinen kävi Kuopion teollisuuskoulun ja Tampereen teknillisen oppilaitoksen kurssin 1902–1903. Hän muutti Suolahteen ja oli aluksi mukana Ali Riihijärven saha- ja verstasyrityksissä kunnes hän perusti vuonna 1908 yhdessä veljensä Wilhelm Pietiläisen (s. 1882) kanssa Suolahden Konepajan. Konepaja valmisti muun muassa sahakoneistoja, sorveja, höyrykattiloita ja höyrykoneita. Konepajan voimanlähteinä oli 13-hevosvoimainen höyrykone sekä 3 sähkögeneraattoria. Ensimmäisen maailmansodan aikana konepaja keskittyi valmistamaan kierresorveja Venäjän valtion tilauksesta. Myöhemmin konepaja erikoistui moottorien valmistukseen Pietiläisen patentoidessa moottoreihin liittyneitä keksintöjään.
Konepajan yhteydessä toimi myös telakka, jossa korjattiin laivoja ja valmistettiin koneistot ja rungot moniin Keiteleellä liikkuneisiin laivoihin, muun muassa Yläkeitele-laiva oli valmistettu telakalla. Pietiläinen rakansi Keski-Suomen opistolle luultavasti Keski-Suomen ensimmäisen keskuslämmitysjärjestelmän ja teki myös opistolle sähköä tuottaneen imukaasumoottorin. 1910-luvulla Suolahden Konepajalla oli enimmillään 20 työntekijää.
Vuonna 1909 Jaakko ja Wilhelm Pietiläinen suunnittelivat yhdessä Otto Hyvärisen kanssa vaneritehtaan rakentamista Temintaipaleelle Keiteleen ja Konneveden välisellä kannakselle mutta hanke kaatui rahoitusvaikeuksiin. Pietiläisen veljekset suunnittelivat sitten vaneritehtaan rakennuspaikaksi Suolahtea ja Wilhelm Pietiläinen osti 1912 tätä varten maa-alueen Kivilahdesta. Ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen ja rahoitusvaikeudet pysäyttivät myös tämän hankkeen. Vuonna 1918 Pietiläisen veljekset olivat perustamassa Oy Suolahden Tehtaat-yhtiötä, jonka vaneritehdas valmistui Suolahteen vuonna 1920.
Suolahden Konepaja teki konkurssin 1930-luvun alkupuolella Pietiläisen jouduttua maksamaan veljelleen Wilhelmille ja muille henkilöille antamiaan takauksia. Konepajan rakennukset ja irtaimisto myytiin pakkohuutokaupassa maaliskuussa 1933 Suolahden Puu Oy:lle. Konkurssin jälkeen Pietiläinen toimi seppänä Mutapohjassa. Pietiläinen on haudattu puolisonsa Lydian (o.s. Ahlberg) kanssa Suolahden Vanhalle hautausmaalle.
Plancher-Bas

Plancher-Bas on Ranskassa Haute-Saônen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella sijaitseva kunta. Se sijaitsee Rahinjoen varrella, noin 21 kilometriä Luren kaupungista itään.
Kunnan keskustassa oleva Saint-Pancracen kirkko on vuodelta 1488. Se tuhoutui rajussa tulipalossa vuonna 1771. Kirkon laiva ja kellotorni rakennettiin uudelleen seuraavana vuonna. Sisällä on kaksi alttaritaulua sekä kaksi puupatsasta, jotka ovat peräisin 1700-luvulta.
Semiprofessio

Semiprofessio on varsinaista professiota muistuttava ammattikunta, joka ei kuitenkaan kaikilta osin täytä professiolle asetettuja määritelmiä. Semiprofessioammatit saattavat esimerkiksi vaatia lyhyemmän koulutuksen kuin mitä varsinaisiin professioammatteihin edellytetään, tai ammatin harjoittajalle uskottu vastuu saattaa olla varsinaista professioammattia vähäisempää. Monet semiprofessiot ovat ammattikuntia, jotka työssään lähinnä avustavat professioammatin harjoittajia. Esimerkiksi hammaslääkäriä avustavat suuhygienistit tai lääkäriä avustavat sairaanhoitajat saatetaan mieltää semiprofessioiksi.
Semiprofessiota muista ei-professionaaleista ammattikunnista erottaa puolestaan esimerkiksi ammattikunnan pyrkimys luoda oma tieteenala ammattikunnan yhteiskunnallisen ja ammatillisen aseman vahvistamiseksi. Esimerkiksi hoitaja-ammatin kohdalla hoitotieteen voidaan ajatella olevan tämän kaltainen sairaanhoitaja-ammatin professioasemaa tukeva tieteenala. Usein oikeutta harjoittaa semiprofessioammattia myös säädellään lailla varsinaisten professioammattien tapaan.
Martinson

Martinson tai Martinsson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Maxell

Maxell on japanilainen yritys, joka valmistaa muun muassa CD- ja DVD-levyjä ja alkaliparistoja. Yrityksen entisiä tuotteita ovat olleet VHS- ja C-kasetit.
Suojuspolyypit

Suojuspolyypit (Leptothecata) on polyyppieläimiin kuuluva lahko. Lahkon lajeja tavataan meristä.
Taksonomia ja anatomia.
Suojuspolyyppeihin kuuluu noin 2 000 lajia. Lajien luokittelu heimoihin on perustunut polyyppi- ja meduusavaiheiden morfologiaan. Vaikka useat molekyylifylogeneettiset tutkimukset tukevat suojuspolyyppien asemaa monofyleettisenä lahkona, ei tästä ole täyttä varmuutta. Lahkon tasoa onkin ehdotettu kohotettavaksi ylälahkoksi ja jaettavaksi neljään uuteen lahkoon. Ne olisivat Lafoeida, Laodiceida, Macrocolonia ja Statocysta.
Suojuspolyyppien polyyppirunkokunnat ovat useimmiten haarautuneita ja pensasmaisia. Niitä suojaa kitiinistä muodostunut kuori. Kaikilla suojuspolyypeillä ei ole meduusavaihetta, mutta niillä joilla se on, on se muodoltaan lautasmainen. Sukupuolielimet sijaitsevat meduusan säteittäiskanavissa.
Yellowman

Winston Foster (s. 1956) , joka tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Yellowman, on jamaikalainen reggae- ja dancehall-DJ, joka tunnetaan myös nimellä King Yellowman. Hän oli suosittu Jamaikalla 1980-luvulla, ja useat silloin julkaistut kappaleet vakiinnuttivat hänen maineensa.
Finkensilta

Finkensilta () on silta Helsingissä Nihdin ja Korkeasaaren välillä. Se on osa Kruunusillat-hanketta yhdessä Merihaansillan ja Kruunuvuorensillan kanssa. Finkensilta avattiin 7. elokuuta 2025, ja aluksi se on käytössä ainoastaan jalan liikkuville Korkeasaaren eläintarhan asiakkaille. Silta aukeaa kaikille jalankulkijoille ja pyöräilijöille loppuvuodesta 2025 ja raitioliikenteen on määrä alkaa vuonna 2027.
Finkensilta on 293 metriä pitkä ja 18 metriä leveä. Jalankulku- ja pyöräilyväylien korkeus sillan keskivaiheilla on korkeimmillaan 9,7 metriä merenpinnasta, ja sillan alituskorkeus on 6,9 metriä. Se on tyypiltään jatkuva jännitetty betoninen palkkisilta, jossa on kuusi välitukea. Sillalla on kaksi raitiovaunuraidetta, kaksi jalkakäytävää ja kaksisuuntainen pyörätie. Sillalla ei sallita moottoriliikennettä, mutta hälytysajoneuvot voivat käyttää sitä pelastustehtävissä.
Finkensilta on nimetty Korkeasaaren eläintarhan ensimmäisen jääkarhun Finken mukaan.
Rakennustyöt.
Finkensillan rakennustyöt alkoivat lokakuussa 2021 ensiksi noin 300-metrisen teräksisen ja puisen työsillan rakentamisella. Työsillan avulla rakennettiin välituet ja kansi. Sillan raudoitustöitä tehtiin suunnilleen neljä kuukautta. Terästä asennettiin yhteensä 450 tonnin edestä. Vesieristystöitä tehtiin keväällä 2023. Sillan varsinainen betonivalu tehtiin huhtikuussa 2023, ja se kesti neljä vuorokautta. Betonia valettiin yhteensä noin 4 700 kuutiometriä. Sillassa käytettiin erikoisvalmisteista 67 Mpa-lujuusluokan betonia, jonka on tarkoitus kestää paremmin meriveden vaikutusta sekä jatkuvaa jäätymistä ja sulamista.
Finkensillan työsilta purettiin syksyllä 2023 ja sillan alittava vesiväylä avattiin veneilykauden alettua keväällä 2024.
Kotikatu – 1. tuotantokausi (1995–1996)

Kotikatu-televisiosarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yle TV1 -kanavalla vuosina 1995–1996. Sarjan pilottijakso esitettiin maanantaina 21.8.1995 ja ensimmäinen jakso toistuvalla esityspaikallaan torstaina 24.8.1995. 
YLE Tallennemyynti ja Finnkino julkaisivat vuonna 1999 neljä Kotikatu VHS-myyntivideota, jotka olivat yhdistelmiä ensimmäisen tuotantokauden alkujaksoista. Vuonna 2007 YLE Tallennemyynti ja Pan Vision julkaisivat tuotantokauden jaksot DVD:nä. Poikkeuksena VHS-julkaisuihin jaksot ovat DVD:llä kokonaisuudessaan, ja levy sisältää myös lisämateriaaleja.
Tammikuussa 2017 sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Yle Areenaan.
Ensimmäiseen tuotantokauteen perustuu myös kaksi Kotikatu-kirjasarjan romaania, "Kotiinpaluu" (1999) ja "Uusi kevät" (1999), joista ensimmäinen kattaa sarjan jaksot 1–17 ja toinen jaksot 18–37.
Berglind Björg Þorvaldsdóttir

Berglind Björg Þorvaldsdóttir (s. 18. tammikuuta 1992) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Islannin naisten maajoukkueessa kesäkuuhun 2022 mennessä 62 ottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia.
Berglind on edustanut Islantia vuosien 2017 ja 2022 Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Vuoden 2022 EM-turnauksessa hän teki maalin 1–1-tasapeliin päättyneessä alkulohko-ottelussa Belgiaa vastaan.
Berglind edustaa seuratasolla norjalaista Brannia. Aiemmin hän on pelannut kotimaansa lisäksi Italiassa, Alankomaissa, Ranskassa ja Ruotsissa.
Jurva jyrää!

Jurva jyrää! on Matti Jurva Orkesterin studioalbumi, joka julkaistiin 8. toukokuuta 2018. Solistina albumilla on Jukka Poika.
Solveig Gräsbeck

Solveig La Vonne Desirée Gräsbeck (s. 26. marraskuuta 1966 Turku) on suomenruotsalainen pianisti ja laulaja. Gräsbeck on säveltäjä Gottfrid Gräsbeckin ja pianisti La Vonne Gräsbeckin tytär. Hän on opiskellut Turun konservatoriossa.
Elämäkerta.
10-vuotiaana Solveig Gräsbeck osallistui sävellyskilpailuun, johon sai osallistua kaiken ikäiset vauvasta vaariin. Gräsbeck voitti jaetun ensimmäisen palkinnon, sekä toisen ja kolmannen palkinnon. Vuonna 1981 hän voitti ensimmäisen palkinnon Hannikaisen pianokilpailussa, sekä Turun ja Göteborgin musiikkitapahtumissa. Vuonna 1985 Gräsbeck voitti oma karsintansa Kevään Sävelessä omalla laulullaan saaden finaalipaikan. Samana vuonna hän teki ensimmäisen singlensä levy-yhtiö Ensio Musicin kanssa.
Solveig Gräsbeck esiintyi laulaen tai soittaen pianoa. Hän lauloi myös sisartensa Eva Gräsbeckin ja Yvonne Gräsbeckin kanssa ja osallistui perheensä järjestämiin konsertteihin niin ulkomailla kuin kotimaassakin. Vuonna 1997 Gräsbeckistä tuli Pianonsoiton opettaja Turun konservatorioon. Hän valmistui filosofian maisteriksi Åbo Akademista vuonna 2001. Vuonna 2019 Gräsbeck teki ensimmäisen CD:nsä "”Love Behind the Clouds”" Ari Hakulisen kanssa. Hän on pitkään vaikuttanut pianonsoiton opettajana.
Americobdella valdiviana

Americobdella valdiviana on suurikokoinen juotikaslaji, jota tavataan vain Etelä-Chilen rannikkometsissä. Se on anatomialtaan erikoinen juotikas, ja se luokitellaan sukunsa, heimonsa ja alalahkonsa ainoaksi lajiksi.
Ulkonäkö ja koko.
"Americobdella valdiviana" on huomattavan suurikokoinen juotikas: se voi kasvaa 27 senttimetriä pitkäksi. Lajin väritys vaihtelee paljon, mutta tummanharmaa on yleisin värimuoto. Muita muotoja ovat vaaleanharmaa ja oranssinkeltainen. Vaihtelua lisää vielä se, että osalla tumman- ja vaaleanharmaista yksilöistä kulkee kellertävät nauhat ruumiin sivuilla. 
Anatomialtaan "Americobdella valdiviana" on epätavallinen laji. Se on silmätön ja kärsätön juotikas, joka muistuttaa ruumiinmuodoltaan verijuotikkaita mutta lisääntymiselintensä puolesta kärsäjuotikkaita. "Americobdella valdivianalla" on pari tiehyitä, jotka yhdistävät siittiösäiliön (atriumin) munanjohtimiin, mikä on tyypillistä kärsäjuotikkaisiin kuluville kalajuotikkaille. "Americobdella valdiviana" on luultavasti perinyt piirteen kärsäjuotikkailta, joista se on kehittynyt. Laji onkin monessa mielessä kärsäjuotikkaiden ja kärsättömien juotikkaiden välimuoto.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"Americobdella valdiviana" elää vain Chilen eteläosassa, Valdivian lauhkeassa sademetsässä. Levinneisyysalue ulottuu Biobíon alueelta Los Lagosiin. Lajin elinympäristöä ovat rannikon vuoristoseuduilla kasvavat ikimetsät. Levinneisyysalueen kooksi on arvioitu 16 428 km².
Elintavat.
"Americobdella valdiviana" liikkuu sekä maassa että metsien puroissa. Se saalistaa lieroja. Laji on aktiivisempi sadekauden aikaan, kun sen saaliseläimet ovat runsaimmillaan.
Luokittelu.
"Americobdella valdiviana" on sukunsa ja heimonsa ainoa laji. Erikoisen anatomiansa takia se on luokiteltu välillä nielujuotikkaisiin (Erpobdelliformes), välillä leukajuotikkaisiin (Hirudiniformes). Lisäksi on ehdotettu, että se edustaa kehityslinjaa, joka on eriytynyt ennen kärsättömien juotikkaiden jakautumista nielu- ja leukajuotikkaisiin. Vuonna 2018 julkaistu fylogeneettinen analyysi tukee tätä käsitystä, ja tutkijat ovat ehdottaneet lajille omaa alalahkoa Americobdelliformes:
"Americobdella valdivianan" geneettistä monimuotoisuutta on tutkittu molekyylimenetelmin. Useista värimuodoista huolimatta kyseessä näyttäisi olevan vain yksi laji.
Uhanalaisuus.
Ihmisen toiminnan takia "Americobdella valdiviana" on uhanalainen laji. Sitä uhkaa elinympäristön tuhoutuminen ja pirstoutuminen. Valdivian ikimetsiä korvataan vierasperäisillä puuviljelmillä, viljely- ja laidunmailla sekä kaupunkialueilla. Lajista ei ole Kansainvälisen luonnosuojeluliiton (IUCN) julkaisemaa uhanalaisuusarviota, mutta vuonna 2021 eräs tutkijaryhmä arvioi IUCN:n kriteeristöä noudattaen, että "Americobdella valdiviana" on erittäin uhanalainen laji.
Mykola Kostomarov

Mykola Kostomarov, ; kirjailijanimiä: Jeremija Halka ja Ivan Bogutšarov , (16. toukokuuta 1817 Jurasivka, Ostrohozken piiri, Voronežin piiri – 19. huhtikuuta 1885 Pietari) oli ukrainalainen historioitsija ja kirjailija.
Elämänvaiheet.
Kostomarov valmistui Voronežin kimnaasista ja 1837 Harkovan yliopistosta. Hän opetti 1844–1845 historiaa Rivnen kimnaasissa ja Ensimmäisessä Kiovan kimnaasissa. Hän sai 1846 nimityksen apulaisprofessoriksi Kiovan yliopiston historian osastolle. Samana vuonna hän perusti Kyrilloksen ja Metodioksen seuran Vasyl Bilozerskyin, Panteleimon Kulišin, Mykola Hulakin, Taras Ševtšenkon ja muiden kanssa. Kostomarov muotoili teoksissaan yhteiskunnan ohjelman ja perusajatukset: kristillinen hurskaus, demokraattinen republikanismi, Ukrainan kansallinen renessanssi, ukrainalainen messianismi ja panslavistinen federalismi. Hänet pidätettiin 1847 muiden seuran jäsenten kanssa ja tuomittiin vuoden vankeuteen Pietariin Pietari-Paavalin linnoitukseen ja sen jälkeen karkotukseen.
Kostomarov oli karkotuksessa Saratovissa vuoteen 1856 ja työskenteli virkamiehenä. Kolmen vuoden kuluttua hän muutti Pietarin, jossa hänet nimitettiin yliopiston Venäjän historian professorin virkaan. Poliittisen aktiivisuutensa vuoksi hän joutui 1862 eroamaan yliopistovirasta, eikä hän voinut ottaa vastaan tehtäviä muista yliopistoista. Hän omistautui sittemmin yksinomaan tutkimustyölle.
Tieteilijä.
Kostomarov kirjoitti perusteoksia Ukrainan 1500–1700-luvun historiasta laajaan dokumenttiaineiston pohjalta, jonka hän kokosi Pietarin ja Moskovan arkistoista. Hän julkaisi aineistoa osittain teoksessa "Akty, otnosiaštšiesja k istorii Iuzhnoi i Zapadnoi Rossii" ('Etelä- ja Länsi-Venäjän historian dokumentteja', 1861–1878). Hän kirjoitti myös Venäjän historiasta ja Ukrainan historiallisista hahmoista.
Kostomarov oli Ukrainan historiankirjoituksen populistisen suuntauksen alullepanija. Hän oli sitä mieltä, että historiatieteiden tarkoitus on kuvata ihmisyhteisöjen menneisyyttä. Kostomarov tähdensi kirjoituksissaan Ukrainan kansan erillisyyttä ja historiallisen kehityksen ainutlaatuisuutta, joka toisin kuin puolalaisilla ja venäläisillä, ilmeni ukrainalaisilla vapaudenrakkautena, demokraattisena ja individualistisena henkenä.
Samoille ajatuksille perustui Kostomarovin etnografinen tutkimustyö. Hän julkaisi alalta useita tutkimuksia ja 1860–1880-luvulla myös journalistisia artikkeleita useissa lehdissä. Niitä on koottu ja julkaistu yksissä kansissa.
Kaunokirjailija.
Kostomarov on luokiteltu kirjailijana Harkovan romanttiseen koulukuntaan. Hän julkaisi kaksi historiallisia runoja sisältävää kokoelmaa salanimellä Jeremija Halka. Runojen kielelle on ominaista toisaalta kansanlaulujen sanaston ja fraseologian käyttö ja toisaalta pyrkimys nostaa kirjakielen tasoa. Hän kirjoitti myös näytelmiä, mutta ne eivät ole jättäneet jälkeä Ukrainan teatterin myöhempään kehitykseen. Hänen venäjänkielinen tuotantonsa on sitäkin merkityksettömämpää.
Sara Björk Gunnarsdóttir

Sara Björk Gunnarsdóttir (s. 29. syyskuuta 1990) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Islannin naisten maajoukkueessa kesäkuuhun 2022 mennessä 138 ottelua ja tehnyt niissä 22 maalia.
Sara siirtyi alkuvuonna 2011 kotimaansa Breiðablikista ruotsalaisseura Rosengårdiin. Hän pelasi Damallsvenskanissa 5,5 kauden aikana 111 ottelua ja teki niissä 34 maalia. Kesällä 2016 hän siirtyi saksalaisseura Wolfsburgiin, ja neljän kauden aikana hän pelasi Bundesliigassa 68 ottelua, joissa hän teki 12 maalia. Kaudet 2020–2022 Sara edusti Olympique Lyonnais'ta. Hän pelasi Ranskan pääsarjassa 17 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kesällä 2022 hän teki kaksivuotisen sopimuksen italialaisseura Juventuksen kanssa.
Dagný Brynjarsdóttir

Dagný Brynjarsdóttir (s. 10. elokuuta 1991) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän oli pelannut Islannin naisten maajoukkueessa kesäkuuhun 2025 mennessä 118 ottelua ja tehnyt niissä 38 maalia.
Dagný pelasi EM-kilpailuissa 2022 täydet minuutit Islannin kaikissa kolmessa ottelussa, joista jokainen päättyi tasapeliin 1–1. Hän teki joukkueensa maalin kolmannessa alkulohko-ottelussa Ranskaa vastaan. EM-kilpailuissa 2025 hän tuli kahdessa ottelussa vaihdosta kentälle ja pelasi yhdessä ottelussa täydet minuutit.
Dagný edusti seuratasolla viimeksi Englannin Superliigassa pelaavaa West Ham Unitedia. Hän pelasi vuosina 2021–2025 Superliigassa 67 ottelua ja teki niissä kymmenen maalia. Aiemmin hän on pelannut kotimaansa lisäksi Yhdysvalloissa ja vähän aikaa Saksassa.
Glódís Perla Viggósdóttir

Glódís Perla Viggósdóttir (s. 27. kesäkuuta 1995) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän oli pelannut Islannin naisten maajoukkueessa kesäkuuhun 2025 mennessä 136 ottelua ja tehnyt niissä 11 maalia.
Glódís pelasi EM-kilpailuissa 2022 täydet minuutit Islannin kaikissa kolmessa ottelussa, joista jokainen päättyi tasapeliin 1–1. EM-kilpailuissa 2025 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua ja teki maalin Norjaa vastaan.
Glódís edustaa seuratasolla saksalaista Bayern Müncheniä. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 2021–2022 Bundesliigassa 21 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2022–2023 hän teki 22 liigaottelussaan kolme maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi jälleen 22 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudella 2024–2025 liigaotteluita kertyi 18 ja maaleja kaksi. Hän voitti liigamestaruuden vuosina 2023, 2024 ja 2025. Vuosina 2015–2021 Glódís pelasi Ruotsissa, jossa hän edusti ensin Eskilstuna Unitedia ja sitten FC Rosengårdia. Hän voitti Ruotsin liigamestaruuden Rosengårdin joukkueessa vuonna 2019.
Guðrún Arnardóttir

Guðrún Arnardóttir (s. 29. heinäkuuta 1995) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän oli pelannut Islannin naisten maajoukkueessa kesäkuuhun 2025 mennessä 51 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Guðrún pelasi EM-kilpailuissa 2022 täydet minuutit kahdessa Islannin kolmesta ottelusta. EM-kilpailuissa 2025 hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa.
Guðrún edusti kotimaassaan vuoteen 2018 saakka Breiðablikia. Vuoden 2019 alussa hän siirtyi Ruotsiin, jossa hän edusti ensin 2,5 kautta Djurgårdens IF:ää ja sitten kaudet 2021–2025 FC Rosengårdia. Hän pelasi Damallsvenskanissa seitsemän kauden aikana 145 ottelua ja teki niissä 11 maalia. Hän siirtyi heinäkuussa 2025 portugalilaiseen Bragaan.
Sveindís Jane Jónsdóttir

Sveindís Jane Jónsdóttir (s. 5. kesäkuuta 2001) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän oli pelannut Islannin naisten maajoukkueessa kesäkuun 2025 loppuun mennessä 51 ottelua ja tehnyt niissä 14 maalia.
Sveindís pelasi EM-kilpailuissa 2022 avauskokoonpanossa Islannin kaikissa kolmessa ottelussa, joista jokainen päättyi tasapeliin 1–1. EM-kilpailuissa 2025 hän pelasi täyden ajan joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa ja teki maalin Norjaa vastaan.
Sveindís on edustanut heinäkuusta 2025 yhdysvaltalaista NWSL-seura Angel Cityä. Hän pelasi vuosina 2021–2025 Saksan Bundesliigassa Wolfsburgin joukkueessa 57 ottelua ja teki niissä 12 maalia. Hän voitti Bundesliigan mestaruuden vuonna 2022. Hän on aiemmin pelannut kotimaansa lisäksi Ruotsissa.
Karólína Lea Vilhjálmsdóttir

Karólína Lea Vilhjálmsdóttir (s. 8. elokuuta 2001) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Islannin naisten maajoukkueessa kesäkuun 2025 loppuun mennessä 54 ottelua ja tehnyt niissä 15 maalia.
Karólína pelasi EM-kilpailuissa 2022 täydet minuutit Islannin kaikissa kolmessa ottelussa, joista jokainen päättyi tasapeliin 1–1. Hän teki joukkueensa maalin toisessa alkulohko-ottelussa Italiaa vastaan. EM-kilpailuissa 2025 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua.
Karólína edustaa Italian Serie A:ssa Inter Milanoa, johon hän siirtyi heinäkuussa 2025. Hän siirtyi vuonna 2020 kotimaansa Breiðablikista saksalaisseura Bayern Müncheniin. Kaudet 2023–2025 hän pelasi lainalla Bayer Leverkusenissa. Hän on pelannut Saksan Bundesliigassa kauden 2024–2025 loppuun mennessä 67 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia.
Elísa Viðarsdóttir

Elísa Viðarsdóttir (s. 26. toukokuuta 1991) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Islannin naisten maajoukkueessa kesäkuuhun 2022 mennessä 46 ottelua.
Elísa edustaa seuratasolla Valuria. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Ruotsissa, jossa hän kausina 2014–2015 edusti Kristianstadia.
Hallbera Guðný Gísladóttir

Hallbera Guðný Gísladóttir (s. 14. syyskuuta 1986) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Islannin naisten maajoukkueessa kesäkuuhun 2022 mennessä 127 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Hallbera on kotimaansa lisäksi pelannut yhden kauden Italiassa ja kolme kautta Ruotsissa. Kaudella 2022 hän edustaa ruotsalaisseura Kalmaria, johon hän siirtyi saman maan AIK:sta. Kaudella 2017 hän edusti Ruotsissa Djurgårdenia. Italiassa hänen seuransa oli Sassari Torres kaudella 2013–2014.
Tine De Caigny

Tine De Caigny (s. 9. kesäkuuta 1997) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Belgian naisten maajoukkueessa kesäkuun 2025 loppuun mennessä 109 maaottelua ja tehnyt niissä 42 maalia.
De Caigny pelasi alusta loppuun joukkueensa kaikki kolme ottelua EM-kilpailuissa 2017 ja kaikki neljä ottelua EM-kilpailuissa 2022. Hän teki vuoden 2022 EM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Italiaa vastaan joukkueensa 1–0-voittomaalin.
De Caigny edustaa kotimaassaan Anderlechtia, johon hän palasi kesällä 2023. Aiemmin hän on edustanut kotimaassaan Anderlechtin lisäksi Club Bruggea ja Lierseä, Norjassa Vålerengaa sekä kausina 2021–2023 saksalaista Hoffenheimia. Hän pelasi Hoffenheimissa ensimmäisellä Bundesliiga-kaudellaan 21 ottelua, joissa hän teki viisi maalia, ja toisella kaudellaan 15 ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Tessa Wullaert

Tessa Wullaert (s. 19. maaliskuuta 1993) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Belgian naisten maajoukkueessa kesäkuun 2025 loppuun mennessä 146 maaottelua ja tehnyt niissä 93 maalia.
Wullaert pelasi alusta loppuun joukkueensa kaikki kolme ottelua EM-kilpailuissa 2017 ja muutamaa minuuttia vaille täyden ajan kaikissa neljässä ottelussa EM-kilpailuissa 2022. Hän teki vuoden 2017 EM-kilpailuissa maalin Alankomaita vastaan.
Wullaert on kesästä 2024 alkaen edustanut italialaisseura Interiä. Hän pelasi kaudella 2024–2025 Serie A:ssa 23 ottelua ja teki niissä kymmenen maalia. Aiemmin hän on kotimaansa seurojen lisäksi edustanut saksalaista Wolfsburgia kausina 2015–2018, englantilaista Manchester Cityä kausina 2018–2020 ja alankomaalaista Fortuna Sittardia kausina 2022–2024.
Syam

Syam on kunta Ranskassa Juran departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Ainjoen varrella, noin 40 kilometriä Lons-le-Saunier’n kaupungista itään.
Kunnan nähtävyys on 1800-luvulla rakennettu asuintalo "Château de Syam" ("Villa palladienne de Syam"). Sen rakennutti vuonna 1825 teräsyhtiön johtaja Emmanuel Jobez. Talon suunnitteli arkkitehti Champonnois l’Aîné. Hän sai innoituksen taloon 1500-luvun italialaisen arkkitehdin Andrea Palladion töistä. Talo on pohjaltaan neliön muotoinen ja sen julkisivua koristavat pilarit. Talon katolla on kupoli.
Elena Dhont

Elena Dhont (s. 27. maaliskuuta 1998) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Belgian naisten maajoukkueessa kesäkuun 2025 loppuun mennessä 42 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia.
Dhont pelasi EM-kilpailuissa 2022 avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme alkulohko-ottelua ja tuli vaihdosta kentälle tappiollisessa puolivälieräottelussa.
Dhont on edustanut kotimaassaan Gentiä ja Alankomaissa FC Twenteä. Hän siirtyi kesällä 2024 italialaisseura Sassuoloon. Hän pelasi kaudella 2024–2025 Italian Serie A:ssa 20 ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Pablo Torre

Pablo Torre Carral (s. 3. huhtikuuta 2003 Soto de la Marina) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista RCD Mallorcaa. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Julie Biesmans

Julie Biesmans (s. 4. toukokuuta 1994) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Belgian naisten maajoukkueessa 13. heinäkuuta 2022 mennessä 93 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Biesmans on edustanut kotimaassaan Standard Liègea, Englannissa Bristol Cityä ja vuodesta 2019 Alankomaissa PSV Eindhovenia.
Birte Weiss

Birte Weiss (s. 1. toukokuuta 1941) on tanskalainen toimittaja ja sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1971–1973, 1975–1984 ja 1987–2001 sekä toiminut Tanskan sisäministerinä 1993–1997, kirkkoministerinä 1994–1996, terveysministerinä 1996–1998 ja tutkimusministerinä 1999–2001. Vuosina 1984–1996 hän oli puolueensa varapuheenjohtaja.
Yksityiselämä.
Weiss on naimisissa toimittaja Ove Weissin kanssa. Heillä on kaksi poikaa, joista toinen, Lars Weiss, toimi Kööpenhaminan ylipormestarina vuosina 2020–2021.
Clara Matéo

Clara Matéo (s. 28. marraskuuta 1997 Nantes) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Ranskan naisten maajoukkueessa kesäkuun 2025 loppuun mennessä 37 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia.
Matéo edusti vuoteen 2016 saakka Vendée La Rochea. Sitten hän siirtyi FCF Juvisyyn, joka vuonna 2017 muutti nimekseen Paris FC.
Matéo voitti Ranskan joukkueessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2016. Samana vuonna hän saavutti alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa. Hän pelasi naisten EM-kilpailuissa 2022 neljä ottelua, joista kaksi alkulohko-ottelua avauskokoonpanossa, ja MM-kilpailuissa 2023 kaksi alkulohko-ottelua avauskokoonpanossa.
Lahokapot

Lahokapot (Boridae) on pimikkökuoriaismaisten yläheimoon kuuluva pieni kovakuoriaisheimo. Heimon suvuista Suomessa on tavattu vain "Boros"-suvun edustaja lahokapo ("Boros schneideri"). Maailmanlaajuisesti heimoa edustavia sukuja on kolme, joiden lajeja löytyy lähinnä Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta. Heimon kolme sukua jakautuvat kahteen alaheimoon.
Nicky Evrard

Nicky Evrard (s. 26. toukokuuta 1995) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Belgian naisten maajoukkueessa kesäkuun 2025 loppuun mennessä 73 maaottelua.
Evrard oli EM-kilpailuissa 2017 Belgian joukkueen varamaalivahtina. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi joukkueensa kaikki neljä ottelua.
Evrard on edustanut kotimaansa pääsarjassa KAA Gentiä ja Oud-Heverlee Leuvenia. Hän on edustanut Alankomaissa FC Twenteä, Espanjassa Sporting de Huelvaa ja Englannissa Chelseaa, mutta ainoan Englannin Superliigan ottelunsa hän pelasi lainalla Brightonin joukkueessa. Hän siirtyi kesällä 2024 alankomaalaisseura PSV Eindhoveniin, jossa hän on pelannut ykkösmaalivahtina.
Laura De Neve

Laura De Neve (s. 9. lokakuuta 1994) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Belgian naisten maajoukkueessa 13. heinäkuuta 2022 mennessä 56 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
De Neve edustaa kotimaassaan Anderlechtia.
Sari Kees

Sari Kees (s. 17. helmikuuta 2001) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Belgian naisten maajoukkueessa kesäkuun 2025 loppuun mennessä 39 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Kees pelasi alusta loppuun joukkueensa kaikki neljä ottelua EM-kilpailuissa 2022.
Kees siirtyi kotimaansa OH Leuvenista englantilaisseura Leicester Cityyn kesällä 2024. Hän pelasi kaudella 2024–2025 Englannin Superliigassa kuusi ottelua.
Jody Vangheluwe

Jody Vangheluwe (s. 15. heinäkuuta 1997) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Belgian naisten maajoukkueessa 13. heinäkuuta 2022 mennessä 11 maaottelua.
Vangheluwe edustaa kotimaassaan Club Bruggea.
Davina Philtjens

Davina Philtjens (s. 26. helmikuuta 1989) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Belgian naisten maajoukkueessa kesäkuun 2025 loppuun mennessä 127 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa helmikuussa 2008 ja on pelannut myös Belgian alle 17- ja alle 19-vuotiaiden maajoukkueissa.
Philtjens pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua EM-kilpailuissa 2017 ja kaikki neljä ottelua EM-kilpailuissa 2022.
Philtjens on kotimaansa seurojen lisäksi edustanut Alankomaissa Ajaxia kausina 2016–2018 sekä Italiassa Fiorentinaa kausina 2018–2020 ja Sassuoloa vuodesta 2020 alkaen. Hän on pelannut Italian Serie A:ssa seitsemän kauden aikana 138 ottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.
Katriina Wright

Katriina Wright (s. 4. helmikuuta 2003) on suomalais-yhdysvaltalainen pikajuoksija, joka kilpailee pääasiassa 400 metrin juoksussa.
Urheilu-ura.
Heinäkuussa 2022 Wright kertoi edustavansa maajoukkuetasolla Suomea. Toukokuussa hän oli juossut ajan 52,60, josta tuli 19-vuotiaiden naisten ikäluokan Suomen ennätys ja Wrightista samalla Suomen kaikkien aikojen tilaston seitsemänneksi nopein nainen 400 metrin matkalla. Wright edusti Suomea elokuussa 2022 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Calissa. Kisoissa hän oli oman välieränsä kuudes, mikä ei riittänyt finaaliin. Wright oli mukana myös neljänneksi sijoittuneessa Suomen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa sekä Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka jäi alkueriin. Alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa Espoossa 2023 hän sijoittui kuudenneksi sekä 400 metrillä että 4 × 400 metrin viestissä.
Henkilökohtaiset ennätykset
Yksityiselämä.
Wright on asunut San Diegossa ja opiskellut Eugenessa pääaineenaan psykologia. Hänellä on Yhdysvaltain ja isänsä suvun kautta Suomen kaksoiskansalaisuus. Hänellä on myös kenialaistaustaa.
Iida Ranne

Iida Ranne (28. syyskuuta 1995) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut pesäpalloilija. Hän pelasi koko uransa Raumalla Feran ja Lukon joukkueissa. Kausilla 2013 ja 2014 hän pelasi myös lainapelaajana Laitilan Jyskeen naisten Ykköspesisjoukkueessa. Ranne nousi kaudeksi 2014 naisten superpesisjoukkueen mukaan ja aloitti uransa lupaavasti tuoden 20 ottelussa 17 juoksua ja keräten 30 kärkilyöntipistettä. Talvella 2014 hän juhli joukkueensa kanssa tyttöjen Halli-SM-kultaa
Iida Ranne (28. syyskuuta 1995) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut pesäpalloilija. Hän pelasi koko uransa Raumalla Feran ja Lukon joukkueissa. Kausilla 2003 ja 2004 hän pelasi myös lainapelaajana Laitilan Jyskeen naisten Ykköspesisjoukkueessa. Ranne nousi kaudeksi 2004 naisten superpesisjoukkueen mukaan ja aloitti uransa lupaavasti tuoden 20 ottelussa 17 juoksua ja keräten 30 kärkilyöntipistettä. Kausi 2004 jäi lopulta hänen uransa viimeiseksi. Kaudella 2005 hän ei pelannut. Hän teki syksyllä 2005 sopimuksen Mansen kanssa kaudesta 2006, mutta ei lopulta pystynyt pelaamaan.
Ranne on joukkueensa kanssa juhlinut kolme kertaa tyttöjen Halli-SM-kultaa. 
Ranne pelasi naisten Superpesiksessä etenijäjokerina.
Foncine-le-Bas

Foncine-le-Bas on kunta Ranskassa Juran departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Sainejoen varrella, noin 52 kilometriä Lons-le-Saunier'n kaupungista itään.
Kunnan nähtävyys on 110 metriä korkea vesiputous Bief de la Ruine. Vesiputous on 350 metriä pitkä, ja se koostuu kolmestatoista peräkkäisestä putouksesta.
Puolan vuoden 2021 väestönlaskenta

Puolan vuoden 2021 väestönlaskenta () oli Puolan tilastoviraston Puolassa 1. huhtikuuta – 30. syyskuuta 2021 välisenä aikana suorittama väestönlaskenta. Sen valmistuminen kesti tavallista pidempään koronaviruspandemian vuoksi.
Väestönlaskennan tuloksena Puolan väkiluvuksi 31. maaliskuuta 2021 saatiin 38 036 100, mikä oli 1,2 prosenttia vähemmän kuin edellisen, vuoden 2011 väestönlaskennan tulos. Työikäisten osuus väestöstä putosi vuoden 2011 laskentaan verrattuna 3,0 prosentilla, alle 18-vuotiaiden osuus putosi 0,3 prosentilla ja yli 65-vuotiaiden osuus kasvoi 5,4 prosentilla. Kaupunkiväestön määrä väheni 657 000 asukkaalla ja maalaisväestön määrä kasvoi 181 300 asukkaalla. Voivodikunnista väkiluku kasvoi eniten Masovian voivodikunnassa (4,7 %) ja laski eniten Świętokrzyskien voivodikunnassa (6,6 %). Asuntojen määrä lisääntyi maassa 13,7 %.
Kone (muusikko)

Kone on suomalaisessa Lordi-yhtyeessä soittava muusikko ja yhtyeen kitaristi. Hän liittyi Lordiin keväällä 2022, kun yhtyeen alusta asti mukana ollut kitaristi Amen jätti yhtyeen toukokuussa 2022. Koneen ensimmäiset keikat Lordin kanssa oli Kuopion ja Vantaan Rock In The City -festivaalikiertueen keikoilla kesäkuussa 2022.
Tim Follin

Tim Follin (s. 19. joulukuuta 1970) on brittiläinen pelimusiikin säveltäjä.
Follin kiinnostui äänen tuottamisesta ohjelmallisesti ZX Spectrumilla kouluaikana ja hänen isoveljensä Mike Follin oli kiinnostunut tekemään pelejä. Ensimmäinen peli, jossa oli Timin musiikkia oli Miken peli "Subterranean Stryker". Myös muut pelejä tekevät kuten Stephen Tatlock halusivat hänen tekevän musiikkia heidän peleihinsä. Muita pelejä, joissa oli hänen musiikkia olivat "Star Firebirds" ja "Vectron". Kaikki kolme peliä julkaistiin Insight Softwaren kautta.
Follin sai työtarjouksen Software Creationsilta ja keskeytti opintonsa. Follin kertoi, että hänen koulutuksensa musiikkiin olisi vaatinut hänen olevan hyvä jossakin soittimessa ja totesi, ettei se olisi hänen tulevaisuutensa ja hän päätti ottaa vastaan tarjouksen. Työssä oli paljon vapautta kunhan ääni kuulosti "hyvältä". Myöhemmin nopeatahtisessa kehityksessä tuli vastaan tilanteita, joissa työ ei edistynyt ja hän halusi siirtyä toisaalle. Kun Malibu-sarjakuvakustantamo siirtyi peliteollisuuteen Follin järjesti muutamien henkilöiden siirtymisen uuteen yritykseen.
Segan ja Nintendon konsolien tullessa markkinoille musiikin tekeminen oli muuttunut ja musiikkia tehtiin enemmän tallennetussa muodossa. Kun Marvel osti Malibun vuonna 1994 sen peliosasto suljettiin. Follin siirtyi musiikista elokuviin ja ohjasi lyhytelokuvan sekä siirtyi mainosyhtiöön.
Merihaansilta

Merihaansilta on Helsingin Sörnäisissä sijaitseva silta, joka yhdistää toisiinsa Merihaan ja Nihdin. Se on osa Kruunusillat-hanketta yhdessä Finkensillan ja Kruunuvuorensillan kanssa. Merihaansillan rakentaminen aloitettiin syksyllä 2022 ja se valmistui vuonna 2025. Jalankululle ja pyöräilylle silta avattiin 17. kesäkuuta 2025, ja raitioliikenteen suunnitellaan käynnistyvän sillalla vuonna 2027. Rakentaminen aloitettiin noin vuotta Finkensiltaa ja Kruunuvuorensiltaa myöhemmin, koska Merihaansillan valmistumisaikataulu on sidoksissa Hanasaaren voimalaitoksen toiminnan päättymiseen. Hiililaivat purkivat aiemmin kuormansa voimalan alueelle Hanasaarenlaiturissa, ja Merihaan ja Kalasataman Sompasaaren välinen laivaväylä lakkautettiin 1.8.2023. Maatukien ja työsillan rakentaminen aloitettiin samanaikaisesti Merihaassa ja Nihdissä.
Sillan pituus on 422 metriä. Sen alikulkukorkeus on 2,6–2,8 metriä, joka tekee sillasta varsin matalan. Nihdin päätyyn on rakennettu nosturien avulla avattava osuus, jota voidaan käyttää poikkeustapauksissa. Merihaansilta on tyypiltään teräsbetoninen jatkuva laattasilta, jota on kuvailtu laiturimaiseksi. Sillalla on kaksi raitiovaunuraidetta, kaksi jalkakäytävää ja kaksisuuntainen pyörätie. Sillalla ei sallita moottoriliikennettä, mutta hälytysajoneuvot voivat käyttää sitä pelastustehtävissä.
Rakennustyöt.
Merihaansillan paalutuksia alettiin rakentaa lokakuussa 2022, ja seuraavana talvena aloitettiin työsillan rakentaminen molemmilta rannoilta. Keväästä kesään 2023 työmaalla tehtiin kansirakenteen ja välitukien raudoitus-, muotti ja betonointitöitä.
Keskimmäisen kansilohkon betonivalu tehtiin heinäkuun alussa 2024.
Kiskoasennuksia tehtiin vuoden 2024 lopulla.
Rakennustöiden aikana useat asukasjärjestöt laativat kaupungille aloitteen Merihaansillan käyttöönotosta jalankulkijoille ja pyöräilijöille jo ennen vuotta 2027, jolloin raitioliikenteen odotetaan alkavan. Siltaurakka itsessään valmistui vuonna 2025. Merihaansillan avaaminen lyhentäisi esimerkiksi Sompasaaressa ja Nihdissä asuvien matkaa Hakaniemeen ja siitä edelleen keskustaan huomattavasti. Kruunusiltojen hankejohtajan mukaan tavoitteena on avata silta jalankululle ja pyöräilylle heti kun sen on mahdollista tehdä työmaan turvallisuutta ja sujuvuutta vaarantamatta. Syksyllä 2024 Kruunusillat-allianssi vahvisti sillan avattavan jalankululle ja pyöräilylle kesällä 2025.
Maaliskuussa 2025 sillan kiskoasennukset olivat jo valmiit, ja sillalla aloitettiin pintarakennetyöt, kuten reunakivien asennukset. Ajolanka-asennukset tehtiin alkukesän 2025 aikana.
Hiilisatamansilta.
Merihaansillan suunnittelussa ja rakentamisessa on varauduttu ylimääräiseen haaraan, Hanasaareen ulottuvaan Hiilisatamansiltaan, joka lähtisi Merihaansillan kupeesta läheltä Hakaniemenrantaa. Liitoskohdassa on varaus liikennevaloille ja suojatielle. Hiilisatamansilta ei kuitenkaan kuulu Kruunusillat-hankkeeseen eikä sen rakentamisesta ole tehty päätöstä. Silta olisi tarkoitettu vain pyöräliikenteelle ja jalankulkijoille.
Uusi Hakaniemensilta

Uusi Hakaniemensilta on Helsingissä sijaitseva teräsrunkoinen tieliikennesilta, joka ylittää Siltavuorensalmen. Se korvasi vuonna 1961 avatun vanhan Hakaniemen sillan, jota pidettiin huonokuntoisena. Kruunusillat-allianssi aloitti sillan rakennustyöt helmikuussa 2022 ja se avattiin liikenteelle 20. toukokuuta 2024. Uuden sillan valmistuttua alkoivat vanhan sillan purkutyöt, jotka valmistuivat syksyllä 2024. Täysin valmiiksi uusi silta todettiin huhtikuussa 2025. 
Arkkitehtuuri.
Uusi silta on vanhaa matalampi ja se yhdistyy Hakaniemenrantaan samassa tasossa, ja vanhan sillan suuret ajorampit Sörnäisten rantatien päästä puretaan. Näiden muutosten suunnitellaan palvelevan jalankulkua ja pyöräilyä ja parantavan maisemaa. 1960-luvulla erilaisten moottoritiesuunnitelmien lomassa rakennettu vanha silta ei vastaa nykynäkemystä kaupunkisuunnittelusta. Vapautuville alueille Hakaniemenrantaan tulee täydennysrakentamista ja uutta julkista rantaa.
Sillan pituus on 230 metriä ja alikulkukorkeus 4,7 metriä. Sillalla on kaksi ajokaistaa molempiin suuntiin ja ne yhdistyvät katuverkkoon valo-ohjattuina liittyminä. Ajoradan molemmilla puolilla on jalkakäytävä ja kaksisuuntainen pyörätie. Uudelta sillalta pääsee pohjoisen suunnasta Kruununhaan Silta­vuoren­rantaan. Vanha silta vietti pohjois–eteläsuunnassa vain Pohjoisrantaan, eikä Siltavuorenrantaan päässyt kääntymään. Siltavuorenranta on tarkoitus rakentaa uudelleen ja siirtää etelämmäksi lähemmäs asuintaloja. Sillan molempiin päihin on rakennettu jalankulun ja pyöräilyn alikulut, jotta rantareitti pysyy yhtenäisenä.
Rakennustyöt.
Rakennustyöt toteutettiin allianssimallilla. Valmistavia rakennustöitä alettiin tehdä alueella jo keväällä 2021. Näihin kuului muun muassa jätevesiviemärin siirtotyö pois uuden sillan linjauksen kohdalta. Varsinaiset rakennustyöt käynnistyivät helmikuussa 2022. Ensimmäisiä töitä olivat muun muassa rantamuurien purku, ruoppaus, työsillan rakentaminen ja paalutus. Työsilta ei ylittänyt koko salmea, vaan sen keskelle jätettiin tilaa vesiliikenneväylälle.
Vuoden 2023 alkupuolella sillan teräsrunko saatiin paikalleen. Sillan rakennustyöt jatkuivat vielä käyttöönotonkin jälkeen. Länsipuolinen jalankulku- ja pyöräilyväylä otettiin käyttöön vasta joulukuussa 2024, kun vanha silta oli purettu. Alikulut avattaneen rantareitin valmistuttua. Marraskuussa 2024 avattiin valo-ohjattu liittymä Hakaniemensillalta Siltavuorenrantaan. Viimeistelty silta luovutettiin tilaajalle eli Helsingin kaupungille huhtikuussa 2025. 
Avajaiset.
Sillan avajaisia vietettiin 20. toukokuuta 2024 puolenpäivän aikaan. Avajaisseremoniassa oli puhumassa kaupungin pormestari Juhana Vartiainen. Ensimmäisten tuntien aikana juhlavieraat pääsivät kävelemään sillan ajoradoilla, ennen kuin moottoriliikenne ohjattiin vanhalta sillalta uudelle iltapäivällä. Sen myötä vanha Hakaniemensilta suljettiin.
Vasyl Bilozerskyi

Vasyl Bilozerskyi (1825 Motronivka, Borznan piiri, Tšernihivin kuvernementti – maaliskuu 1899 Pietari) oli yhteiskunnallinen vaikuttaja ja kulttuurin parissa toiminut henkilö, journalisti ja opettaja. Bilozerskyi laati ohjelman maalaiskouluille ja muistion säännöiksi Kyrilloksen ja Metodioksen seuralle, johon hän kuului maltillisena. Veljeskunnan jäsenyyden vuoksi hänet karkotettiin Aunuksen kuvernementtiin Petroskoihin, jossa hän palveli kuvernöörin kansliassa. Hän asui 1850-luvulta alkaen Pietarissa, jossa hän julkaisi "Osnova"-nimistä aikakausjulkaisua (1861–1862). Hän piti yllä yhteyksiä galitsialaisiin ja kirjoitti lviviläisiin aikakausjulkaisuihin "Metaan" ja "Pravdaan".
Knut Wallin

Knut Leonard Wallin (2. marraskuuta 1866 Uusikaupunki – 5. tammikuuta 1948 Uusikaupunki) oli suomalainen kauppias, laivanvarustaja ja yrittäjä, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Wallinin vanhemmat olivat perämies Matts Ulrik Wallin ja Anna Gustafva Sahlberg ja puoliso vuodesta 1904 Cecilia (Cessie) Nyberg. Wallin kävi reaalikoulun ja toimi liikealalla vuodesta 1880. Hän oli perustajaosakas Raumalle 1890 ja Uteenkaupunkiin 1895 perustetussa tukku- ja vähittäismyyntiliike Lindén &amp; Wallinissa, joka laajensi toimintaansa sittemmin myös laivanvarustukseen sekä puutavaran, viljan ja siementen vientiin. Vuodesta 1915 yritys oli nimeltään toiminimi Knut Wallin. Uudenkaupungin kaupunginvaltuuston jäsen Wallin oli 1904–1909 ja 1914–1929 ja hänellä oli myös muita luottamustehtäviä. Wallin, joka oli myös perustaja ja osakas useissa paikallisissa yrityksissä, sai kauppaneuvoksen arvonimen 1920.
Kampintorni

Kampintorni on Helsingin Kampissa osoitteessa Fredrikinkatu 48 sijaitseva 11-kerroksinen toimistorakennus. Risto-Veikko Luukkosen suunnittelema rakennus edustaa tyyliltään modernismia, ja se valmistui vuonna 1962 osana Autotalon korttelia.
Tontilla oli aiemmin sijainnut linja-autotalleina toimineita matalia varastorakennuksia. Eteläisen Rautatiekadun puoleiset tontit omisti SOK:n alainen vakuutusyhtiö Pohja-Yhtymä. Uuden talon rakentamista varten perustettiin vuonna 1960 Pohja-Yhtymälle tytäryhtiö Kampintorni Oy. Rakennus valmistui vuonna 1962, neljä vuotta vieressä sijaitsevan Pohjantalon jälkeen. Kampintornin julkisivu oli alun perin verhoiltu 25 millimetrin paksuisilla vaaleilla marmorilaatoilla. 2000-luvulla hissiaulojen uusimisen lisäksi julkisivu remontoitiin, sillä marmorilaatat olivat käyristyneet ja halkeilleet. Ne korvattiin hiotuilla valkobetonisilla elementeillä, jotka valettiin erikoisvalmisteisilla muoteilla. Fredrikinkadun puoleinen kaksikerroksinen liikeosa on päällystetty mustalla graniitilla.
Rakennuksen tunnettu maamerkki on sen katolla pyörivä autovalmistaja Mercedes-Benzin tunnus. Valaistu tunnus on halkaisijaltaan 4,5 metriä, ja se on sijainnut paikallaan jo rakennuksen valmistumisesta asti. Se on historiansa aikana kaatunut kahdesti myrskytuulten voimasta. Sen pyörintäkoneisto huollettiin vuodenvaihteessa 2016.
Rakennuksen edustalla olevan pysäköintikentän tilalle on suunniteltu Cabriolet-uudisrakennusta, josta olisi suora yhteys Kampintorniin.
Mangaanifosfaatti

Mangaanifosfaatti (Mn3(PO4)2) on mangaani- ja fosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineena ja pinnoitteena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa mangaanifosfaatti on punaista kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan kolme kidemuotoa, jotka ovat kaikki alkeiskopiltaan monokliinisiä. Kidevedettömän aineen lisäksi tunnetaan myös kidevedellisiä muotoja esimerkiksi tri-, tetra- ja heptahydraatit (Mn3(PO4)2·3H2O, Mn3(PO4)2·4H2O ja Mn3(PO4)2·7H2O). Mangaanifosfaatti on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoihin.
Mangaanifosfaattia valmistetaan saostamalla veteen liukenevien mangaanisuolojen vesiliuoksesta fosfaaattien avulla. Toinen tapa on mangaanihydroksidin ja fosforihapon reaktio. 
Mangaanifosfaattia voidaan käyttää emalien ja lasitteiden värjäämiseen. Metalliseoksissa se toimii korroosiota estävänä pinnoitteena.
Puijari-Nick

Puijari-Nick ("No Good Nick") on yhdysvaltalainen draamakomediasarja, jonka ovat luoneet David H. Steinberg ja Keetgi Kogan. Sarjan pääosissa nähdään Siena Agudong, Lauren Lindsey Donzis, Kalama Epstein, Melissa Joan Hart ja Sean Astin, ja ensimmäinen osa sai ensi-iltansa Netflixissä 15.4.2019. Kausi kaksi julkaistiin 5. elokuuta 2019. Syyskuussa 2019 ilmoitettiin, että sarja peruttiin kahden kauden jälkeen.
Juoni.
13-vuotias Nicole "Nick" Franzellin kasvatti hänen isänsä Tony, joka johti suosittua Franzelli's-ravintolaa Portlandissa, Oregonissa. Kun Liz Thompson avasi Crescendo-ravintolan kadun toisella puolella, Thompsonin perhe käytti likaista taktiikkaa ajaakseen Franzellin kunkurssiin. Tony lainasi rahaa gangsterilta epätoivoisesti pitääkseen ravintolansa pystyssä ja joutui sitten vankilaan, koska hän ryösti lähikaupan maksaakseen takaisin gangstereille. Valtion huostaan ​​otettu Nick sijoitettiin korruptoituneiden sijaisvanhempien Sam ja Dorothy Harbaughin luo, jotka kouluttivat hänet huijariksi.
Sarja alkaa, kun Nick soluttautuu Thompsonien kotiin nimellä "Nicole Patterson" väittäen, että hänen vanhempansa kuolivat äskettäin auto-onnettomuudessa ja että Thompsonien perhe on hänen lähimmät elävät sukulaisensa. Isänsä ja Harbaughien vaikutuksen alaisena Nick yrittää varastaa rahaa ja arvoesineitä Thompsoneilta ja kostaa heille. Kuitenkin, kun hän kiinnittyy yhä enemmän perheeseen, Nickin uskollisuus jakautuu ja hän kamppailee toteuttaakseen suunnitelmansa.
Oona Jääskeläinen

Oona Jääskeläinen (s. 28. toukokuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Helsingin Palloseuraa, jonne hän siirtyi HFA Märskystä. Jääskeläisen kasvattajaseura on Puotinkylän Valtti.
Jääskeläinen teki Kansallisen liigan kaudella 2022 seitsemän maalia 23 ottelussa ja oli HPS:n paras maalintekijä. Kaudella 2023 hän teki 23 ottelussa kymmenen maalia ja oli jälleen joukkueensa paras maalintekijä. Kaudella 2024 hän pelasi 24 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia.
Jääskeläinen on edustanut Suomea alle 19- ja alle 23-vuotiaiden maajoukkueissa.&lt;ref name="hps/2"&gt;&lt;/ref&gt; Alle 19-vuotiaiden maaottelussa Viroa vastaan marraskuussa 2021 hän teki 20 minuutin aikana kahdeksan maalia. Suomi voitti ottelun 15–0.
Andezeno

Andezeno () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 2 029 asukasta.