Hirschsprungin tauti

Hirschsprungin tauti on polygeeninen perinnöllinen sairaus, joka aiheuttaa muun muassa kroonisen ummetuksen. Hirschsprungin tauti nimettiin tanskalaisen lastenlääkärin Harald Hirschsprungin mukaan.
Esiintyvyys.
Taudin ilmaantuvuus on 1/5 000. Jokaista naista kohden sitä sairastaa 3,9 miestä. Tautia sairastavan sisaruksilla on 200-kertainen riski sairastua tautiin.
Syyt.
Hermoston vajaakehitys.
Normaalissa suolistossa suolen poikittaisten ja pitkittäisten lihaskerrosten välissä on Auerbachin hermopunos, joka vastaa suolen peristaltiikasta. Hirschprungin taudissa punos on vajaa paksusuolen ja peräsuolen alueelta, minkä takia kehittymätön osa suolesta on pysyvästi supistunut. Ulostetta alkaa kertyä supistuneen alueen eteen, mikä johtaa lopulta megakooloniin eli paksusuolen laajenemiseen. Sairaus ei välttämättä ole synnynnäinen vaan voi myös aiheutua esimerkiksi Parkinsonin taudin komplikaationa. Kysymyksessä ei aina ole edes itsenäinen sairaus vaan useiden kehitysvammasyndroomien mahdollinen oire.
Synnynnäisessä Hirschprungin taudissa hermostopunoksen vaurio syntyy hermopienan solumigraation aikana raskausviikoilla 5–7. 
Genetiikka.
Hirschsprungin tautiin vaikuttavia geenejä tunnetaan useita. Geneettiset tekijät vaikuttavat usein sikiökehityksen aikana hermopienan solujen migraatioon ja lisääntymiseen.
RET-geeni koodaa hermopienan solujen reseptoria, ja sen mutaatiot aiheuttavat Hirschprungin tautia. Geenimutaatio on merkittävin tautia aiheuttavista geeneistä, ja se on löydetty 35 %:ssa satunnaisista tautitapauksista. Perinnöllisissä tautitapauksissa mutaatio löytyy noin puolella taudin kantajista. RET-reseptorin ligandi GDNF toimii hyytymistekijänä migroiville soluille. Se ohjaa solut kohti seuraavaksi hermotettavaa suolen aluetta. GDNF muodostaa GFL-GFRα-kompleksin ennen sitoutumistaan RET-reseptoriin. Näin mutaatiot myös GDNF-ligandia tai sen kompleksia koodaavissa geeneissä voivat aiheuttaa Hirschsprungin tautia.
EDN3-ligandin sitoutuessa ENDRB-geenin koodaamaan reseptoriin käynnistyy signaalikaskadi, joka vaikuttaa kohdesolun lisääntymiseen ja erilaistumiseen. Signaalireitillä on tärkeä rooli migraation ylläpidossa, sillä erilaistuneet solut eivät voi edetä suolessa. Liian aikainen erilaistuminen siten hidastaa normaalia migraatiota, joka edelleen aiheuttaa Hirschprungin tautia. Mutaatiot reseptorin, ligandin tai ligandin aktivoivan ECE1-entsyymin geenissä aiheuttavat siten Hirschsprungin tautia.
Oireet.
Hirschsprungin taudissa paksusuolen ja peräsuolen alueella on hermoston puutteellisuudesta johtuva tukos. Suoleen kerääntyvä uloste aiheuttaa megakooloniksi kutsutun tilan, missä paksunsuolen seinä turpoaa. Uloste ei pääse tukoksen yli, mikä aiheuttaa ummetusta, vatsan pinkeyttä ja oksentelua. 
Toteaminen ja hoito.
Taudin diagnoosi tehdään yleensä pian syntymän jälkeen. Mikäli vastasyntyneen ensimmäinen uloste, niin kutsuttu lapsenpihka, ei tule 48 tunnin kuluessa syntymästä, on syytä epäillä Hirschsprungin tautia. Taudin todentamiseen voidaan käyttää suolen varjoainekuvausta, ja alustavan diagnoosin jälkeen hermoganglioiden puutos voidaan todeta solunäytteellä. Myös peräaukon sulkijalihaksen refleksiä voidaan käyttää diagnoosin varmentamiseen, kun lapsi on 12 päivää vanha.
Hirschsprungin taudin hoito on yleensä kirurginen. Lyhyessä ja keskilyhessä fenotyypissä tehdään niin kutsuttu TERPT "(transanal endorectal pull-through)" -leikkaus, jossa vaurioitunut osa suolta vedetään anuksen läpi ja leikataan pois. Mikäli leikkaus ei tuota haluttua tulosta, tautia voidaan hoitaa myös botuliiniruiskeella supistuneelle alueelle.