tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kolmas maailma (kirja)

Kolmas maailma: uutta proosaa espanjankielisestä Amerikasta on vuonna 1966 julkaistu novelliantologia. Valikoiman on toimittanut ja suomentanut Matti Rossi. Kokoelman tunnetuimpia kirjailijanimiä ovat Jorge Luis Borges, Miguel Angel Asturias, Juan Jose Arreola, Horacio Quiroga ja Octavio Paz.
Vastaanotto.
Kerttu Manninen kiitti aikalaisarviossaan "Kolmatta maailmaa" siitä, että se toi suomalaisten tietoisuuteen latinalaisen Amerikan kirjallisuutta, jota aiemmin oli suomennettu hyvin vähän. ”Olisikin ollut suotavaa, että tähän espanjankielisen Amerikan proosan valikoimaan olisi liitetty sitä koskeva yleiskatsaus, sillä lyhyet kirjailijaesittelyt kunkin tekijänosuuden alussa eivät riittävästi pohjusta tietämättömälle kirjailijan asemaa enempää oman maansa kuin koko latinalaisen Amerikan kirjallisuudessa. Ilman katsaustakin tämä proosavalikoima on toki sekä kiinnostusta herättävä että nimistöltään edustava.”
Tähtimerietanat

Tähtimerietanat (Dorididae) on vapaakiduskotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Tähtimerietanat jaetaan kuuteen sukuun. Heimon lajit ovat kuorettomia ja ruumiinmuodoltaan soikeita tai pitkänomaisia. Suurimmat lajit voivat saavuttaa 20 cm:n pituuden. Tähtimerietanoiden manttelissa on useita nystyjä. Kidukset sijaitsevat peräaukon ympärillä.
Levinneisyys ja elintavat.
Tähtimerietanoita tavataan maailmanlaajuisesti meristä. Heimon lajien ravintoa ovat sienieläimet.
Moyle Interconnector

Moyle Interconnector on 500 megawatin merikaapeliyhteys Skotlannin ja Pohjois-Irlannin välillä. Tasasähkötekniikalla rakennettu yhteys kulkee 63 kilometrin matkan pääosin meren alla Ayrshiren Auchencroshista Antrimin kreivikunnan Ballycronan Moreen. Kaapelia operoi Mutual Energy ja se otettiin käyttöön joulukuussa 2001.
Historia.
Skotlannin ja Pohjois-Irlannin välistä kaapeli oli suunniteltu yli 30 vuotta ennen Moyle Interconnector -projektin käynnistymistä vuonna 1990. Kaapelin tarkempi suunnittelu alkoi merenpohjan tutkimuksilla, mitä seurasi sähkönsiirto-operaattorien Northern Ireland Electricity (NIE) ja Scottish Power välillä solmittu projektisopimus. Tasasähköyhteys oli todettu jo varhaisissa selvityksissä vaihtosähköyhteyttä paremmaksi ratkaisuksi, ja myöhemmät selvitykset vahvistivat havaintoa.
Kaapelin luvitus valmistui pitkittyneen suunnittelu- ja kuulemisprosessin päätteeksi vuonna 1998. Muuntoasemat saatiin luvitettua kahta vuotta myöhemmin vuonna 2000, jolloin käynnistyivät myös linkin rakennustyöt. Linkki käynnistettiin joulukuussa 2001 ja saatiin täyteen kaupalliseen käyttöön huhtikuussa 2002.
Kaapeli paransi sähkön toimitusvarmuutta ja madalsi energiakustannuksia Pohjois-Irlannissa. Vuonna 2007 tapahtuneen koko Single Electiricity Market|Irlannin kattavaan yhtenäiseen sähkömarkkinaan (, lyh. "SEM") siirtymisen jälkeen kaapeli on hyödyttänyt Pohjois-Irlannin ohella myös Irlannin tasavallan kuluttujia. Uusiutuva energiantuotanto on kasvanut merkittävästi koko Irlannissa, minkä seurauksena linkkiä on käytetty myös kasvavassa määrin ylituotannon siirtoon Skotlantiin. Integrated Single Electricity Marketiin (I-SEM) siirtyminen lokakuussa 2018 on edelleen vahvistanut Irlannin SEM-markkinan ja Ison-Britannian markkinaintegraatiota ja tehostanut Moyle Interconnectorin molemminsuuntaista hyödyntämistä.
Tekninen toteutus.
Moyle Interconnector koostuu Skotlannissa ja Pohjois-Irlannissa sijaitsevista 2 × 250 kV kaksoismonopolaarisista HVDC-muuntoasemista ja ne yhdistävistä kahdesta erillisestä 250 megawatin merikaapeleista, joiden pituus on 63 kilometriä. Kaapeliyhteyttä varten jouduttiin rakentamaan Skotlannin päässä myös uusi 64-kilometrinen 275 kilovoltin vaihtovirtayhteys. Nexans Norway toimitti siirtoyhteyden kaapeloinnit ja Siemens muuntoasemat. Hankkeen pääurakotisija oli Viridan Group.
Suola (täsmennyssivu)

Suola voi viitata seuraaviin asioihin:
Laure Cinti-Damoreau

Laure Cinti-Damoreau (alun perin "Laure-Cinthie Montalant"; 6. helmikuuta 1801 Pariisi – 25. helmikuuta 1863 Pariisi) oli ranskalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Cinti-Damoreau opiskeli pianonsoittoa, solmisaatiota ja harmoniaa Pariisin konservatoriossa. Lauluopetusta hän sai Charles-Henri Plantadelta, jonka opastamana hän pääsi tutustumaan Pariisin salonkeihin. Angelica Catalani kiinnostui Cinti-Damoreausta, joka pääsi vuonna 1816 debytoimaan Théâtre-Italieniin Lilan roolissa Vicente Martín y Solerin oopperassa "Una cosa rara". Taiteilijanimekseen Cinti-Damoreau omaksui tuolloin Angelica Catalanin italialaistaman nimen Cinti. Vuosina 1816–1818 hän esiintyi lähinnä sivurooleissa, mutta sai tunnustusta myös pääroolin tulkinnasta Manuel Garcían oopperassa "Il califfo di Bagdad". Vuonna 1819 Cinti-Damoreausta tuli Théâtre-Italienin vakituinen jäsen. Hän saavutti suosiota rooleilla muiden muassa oopperoissa "Sevillan parturi" (Rosina), "Don Giovanni" (Zerlina), "Varasteleva harakka" (Ninetta) ja "Tancredi" (Amenaide). Cinti-Damoreau oli vuodesta 1827 naimisissa laulajakollegansa Vincent-Charles Damoreaun kanssa.
Cinti-Damoreau oli vuosina 1825–1835 yksi Pariisin oopperan johtavista esiintyjistä. Hän oli siellä mukana kantaesittämässä oopperoita Gioacchino Rossinilta (muun muassa "Wilhelm Tell"), Daniel-François-Esprit Auberilta ja Giacomo Meyerbeeriltä. Cinti-Damoreau jatkoi uraansa vuosina 1836–1841 Opéra-Comiquessa, jossa hän pääsi Auberin suosikkiesiintyjäksi. Hän matkusti esiintymään myös Lontooseen, Brysseliin, Haagiin, Yhdysvaltoihin ja Pietariin. Vuosina 1833–1856 Cinti-Damoreau toimi Pariisin konservatorion ensimmäisenä naispuolisena laulunopettajana.
Cinti-Damoreau loi poikkeuksellisen suuren määrän rooleja uusissa oopperoissa. Myös ohjelmiston monipuolisuus teki hänen urastaan erityisen: hän oli yksi harvoista laulajista, jotka saavuttivat menestystä laajalti vaihtelevissa oopperalajeissa (opera buffa, opera seria, grand opéra, opéra comique). Laulu- ja opetustyönsä ohella Cinti-Damoreau julkaisi useita sävellyksiä ja kirjan "Méthode de Chant".
William Aiton

William Aiton (1731 Hamilton, Lanarkshire, Skotlanti – 2. helmikuuta 1793 Lontoo) oli skotlantilainen kasvitieteilijä ja puutarhuri. Hän oli Kew Gardens -puutarhan ensimmäinen hoitaja ja sen kehittäjä.
Elämä ja ura.
Aiton syntyi pienessä kylässä Hamiltonin lähellä Lanarkshiressä ja perehdytettiin lapsena puutarhurin työhön. Vuonna 1754 hän tuli Lontooseen etsimään työtä, ja Chelsea Physic Garden -puutarhan silloinen puutarhuri Philip Miller palkkasi hänet apulaiseksi. Vuonna 1759 hänet nimitettiin ensimmäiseksi hoitajaksi Kewin kasvitieteelliseen puutarhaan, joka oli tuolloin Walesin leskiprinsessa Augustan omistuksessa. Aiton nosti pian puutarhan aseman merkittäväksi, loi sen arvostetun maineen ja kartutti sen kokoelmia. Vuonna 1783 hänet ylennettiin Kew'n ja Richmondin kuninkaallisten metsästys- ja huvipuutarhojen johtajaksi, ja hän säilytti samalla entisen virkansa. Samalla Yrjö III rakennutti hänelle talon Kew'hen. Vuonna 1789 hän julkaisi teoksen "Hortus Kewensis", joka on luettelo Kewin kuninkaallisessa puutarhassa viljellyistä kasveista. Tähän arvostettuun teokseen, joka sisältää 5 600 kasvin luettelon, hän käytti suuren osan vapaa-ajastaan yli kuudentoista vuoden ajan. Toinen painos ilmestyi vuosina 1810–1813 viitenä niteenä Aitonin vanhimman pojan William Townsend Aitonin toimittamana. Hän sai apua Daniel Solanderilta, Joseph Banksin herbaarion silloiselta kuraattorilta, jolle Kew'n ja muiden tärkeiden puutarhojen kasvit lähetettiin nimettäviksi. Jonas Dryander, Banksin toinen avustaja, auttoi myös Aitonia. Kuoltuaan William Aitonin seuraajaksi Kewin johtajaksi tuli hänen poikansa William Townsend Aiton. Hänen toinen poikansa John Townsend Aiton vastasi Windsorin kuninkaallisesta puutarhasta.
Tähti (Wöyh!)

Tähti on Wöyh! -yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin 6. tammikuuta 2023. Albumin sävellyksistä vastaa Antti Hyyrynen, ja sanoituksista Jussi Hyyrynen.
Maria Chiara

Maria Chiara (s. 1939 Oderzo) on italialainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan sopraano. Hän esiintyi varhaisella urallaan lyyrisissä rooleissa, mutta tuli sittemmin tunnetuksi myös dramaattisena sopraanona.
Chiara opiskeli Venetsian Conservatorio Benedetto Marcellossa vuosina 1960–1965 basso Antonio Cassinellin johdolla. Hän myös meni Cassinellin kanssa naimisiin. Lisäksi Chiara oli Maria Carbonen oppilaana Torinossa. Hän teki debyyttinsä vuonna 1965 Desdemonan roolissa Giuseppe Verdin "Otellon" esityksessä Dogen palatsissa. Tämän jälkeen hänet kutsuttiin esiintymään Amsterdamiin, Brysseliin, Pariisiin ja Napolin Teatro San Carloon. Chiara esiintyi ensimmäisen kerran Arena di Veronan festivaalilla vuonna 1969 Liùna ("Turandot"); hänen kanssaan esiintyi Plácido Domingo. Vuonna 1970 Chiara esiintyi Arena di Veronan festivaalilla Micaelan roolissa "Carmenissa".
1970-luvulla Chiara oli aktiivinen eri puolilla Eurooppaa. Hän teki esimerkiksi Münchenin- ja Wienin-debyyttinsä vuonna 1970. Berliinissä, Hampurissa ja Maggio Musicale Fiorentino -juhlilla hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1971. Chiara teki La Scalan -debyyttinsä vuonna 1972 Micaelan roolissa ja Covent Gardenin -debyyttinsä Liùna vuonna 1973. Yhdysvalloissa hän esiintyi ensimmäisen kerran Giacomo Puccinin "Manon Lescautin" nimiroolissa Chicagossa 1977. Vielä samana vuonna hän esiintyi Metropolitan-oopperassa Violettana ("La traviata"). Chiara oli ottanut varhaisen askeleen kohti aiempaa dramaattisia rooleja jo esiintymällä "Toscan" nimiroolissa Teatro San Carlossa 1974. 1980–1990-luvuilla hän esiintyi monesti "Aidan" nimiroolissa, esimerkiksi Arena di Veronan festivaalilla vuosina 1980–1986 ja Luciano Pavarottin kanssa La Scalassa vuonna 1985.
Chiara jatkoi musiikin parissa toimimista aktiivisena opettajana näyttämöltä vetäytymisensä jälkeen.
Seitsemän viisasta mestaria

Seitsemän viisasta mestaria () on keskiaikainen, viidestätoista novellista koostuva runomuotoinen teos. Teoksen päähenkilön nimenä on Syntipas tai Sindibâd. Se on lähtöisin Persiasta, ja siitä tehtiin 800-luvulta alkaen erikielisiä käännöksiä ja proosatekstejä. Näin siitä muodostui helppolukuinen kansankirja, jonka erikielisissä käännöksissä on monia eri vaikutteita. Teoksia julkaistiin eri nimillä, kuten "Sinbad-kirja", "Sindibâd", "Filosofi Syntipaksen kirja", "Historia septem sapientum", "Sept Sages de Rome" ja "Sieben weise Meister" (vuodelta 1473).
Teoksen oletetaan olevan alun perin Intiasta, mutta sen vanhin tunnettu versio on 800-luvun Persiasta.
Theophilus London

Theophilus London (s. 1987 Trinidad) on yhdysvaltalainen rap-artisti ja laulaja.
Trinidadilaissyntyinen London vietti lapsuutensa New Yorkissa. Hän on julkaissut levyjä vuodesta 2011 lähtien. Hänen toistaiseksi merkittävin levynsä on "Bebey" (2020). Londonista tehtiin katoamisilmoitus joulukuussa 2022. Häneen oli viimeksi saatu yhteys 15. lokakuuta 2022. Hän oli siihen asti aktiivinen Instagramissa. Perhe on ollut viimeksi yhteydessä häneen heinäkuussa 2022. London löytyi tammikuun alussa kutakuinkin kunnossa.
Letsile Tebogo

Letsile Tebogo (s. 7. kesäkuuta 2003) on botswanalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja sekä viestin maailmanmestari.
Tebogo voitti 100 metrin kultamitalin kaksi kertaa peräkkäin yleisurheilun alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuosina 2021 ajalla 10,19 ja 2022 alle 20-vuotiaiden maailmanennätysajalla 9,91. Ennätys on edelleen hänen hallussaan. Hän saavutti kummallakin kerralla 200 metrillä hopeaa.
Tebogo voitti 200 metrin Afrikan-mestaruuden Saint Pierressä 2022 tuulituloksella 20,26. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin välierissä. Heinäkuussa 2023 Tebogo juoksi Afrikan ennätyksen 200 metrin matkalla aikaan 19,50.
Tebogo voitti 100 metrin hopeaa Budapestin MM-kilpailuissa 2023 maansa ennätysajalla 9,88. 200 metrillä hän saavutti pronssia ajalla 19,81. Hän juoksi toisen osuuden Botswanan voittaessa kultaa World Athletics Relays -kilpailujen 4 × 400 metrin viestissä Nassaussa 2024. Pariisin olympialaisissa 2024 hän voitti 200 metrin kultaa Afrikan ennätysajalla 19,46. 100 metrillä hän sijoittui kuudenneksi Botswanan ennätyksellä 9,86. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi ankkuriosuuden Botswanan saavuttaessa hopeaa Afrikan ennätysajalla 2.54,53.
Tebogo juoksi Tokion MM-kilpailuissa 2025 toisen osuuden Botswanan kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. 200 metrillä hän sijoittui neljänneksi. 100 metrin loppukilpailusta hänet hylättiin vilppilähdön vuoksi.
Tebogo on voittanut kahdeksan Timanttiliigan osakilpailua, joista seitsemän 200 ja yhden 100 metrillä, vuosina 2023–2025.
Tebogon lempinimi on ”Schoolboy” nuorena saavutetun menestyksen myötä. Itsevarman tyylinsä ja ennätystensä vuoksi Tebogoa on verrattu nuoreen Usain Boltiin.
Karjalohjan työväentalo

Karjalohjan työväentalo on Särkijärven kylässä Karjalohjalla Lohjan kaupungissa sijaitseva työväentalo. 
Historiaa.
Karjalohjan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Vuonna 1907 yhdistyksessä oli 32 jäsentä, 24 miestä ja 8 naista. Yhdistys asetti vuonna 1907 rakennustoimikunnan, joka aloitti heti tontin etsinnän työväentaloa varten. Maaliskuussa 1909 ostettiin tontti Särkijärven rannalta 400 markalla. Tämän jälkeen ostettiin osa Varppulan talon vanhasta asuinrakennuksesta työväentalon tarpeiksi. Myös hirsiä hankittiin talon rakennuspuiksi. Yhdistyksen rahat hupenivat näihin ostoihin, ja lisäksi piti ottaa lainaa paikalliselta torpparilta ja Karjalohjan Säästöpankilta. Yhdistys oli saanut lainat maksetuiksi vuonna 1917. Työväentalon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1909, ja samana vuonna pidettiin jo ensimmäiset arpajaiset omassa talossa. Talon vihkiäiset olivat lokakuussa 1909.
Vuonna 1917 Hangossa maihin nousseita saksalaissotilaita majoitettiin työväentalossa. Talo saatiin takaisin yhdistyksen haltuun toukokuussa 1919 huonossa kunnossa. Kirjasto oli hävinnyt, ja irtaimisto oli rikki. Yhdistyksen lippu oli kadonnut, eikä sitä saatu koskaan takaisin. Talon korjaus aloitettiin vuonna 1920. Vuonna 1931 työväentalon ovia ja ikkunoita tervattiin. Viranomaiset saivat tekijät heti kiinni, ja heidät tuomittiin maksamaan sakkoja ja korvauksia työväenyhdistykselle. Tämä oli harvinaista lapualaisvuosina.
Rakennus.
Työväentalo on voitu pitää hyvässä kunnossa enimmäkseen arpajaistuotoilla. Vuonna 1980 työväentaloa uudistettiin. Siihen rakennettiin uusi ravintolaosa ja nykyaikaiset saniteettitilat.
Toimintaa työväentalolla.
Työväentalolla järjestettiin ensimmäinen vappujuhla jo valmistumisvuonna 1909. Myös hyvin menestyneitä iltamia järjestettiin. Aluksi humalaiset aiheuttivat iltamissa häiriöitä. Nimismies kielsikin työväentalolla iltamat ja ohjelmalliset viikkokokoukset. Lähettyvillä toimi viinakauppiaita ja pontikkatehtailijoita, joita onnistuttiin saamaan syytteeseen laittomasta toiminnasta. Työväentalosta ei haluttu roskaväen metelöimispaikkaa.
Työväentalon tärkein tapahtuma on ollut jokavuotinen arpajaisjuhla. Sitä on vietetty talon pihapiirissä. Ohjelmassa on ollut kilpailuja, pelejä ja poliittinen tilannekatsaus. Juhla on kerännyt aina suuren joukon väkeä. Vaikka rahoilla olisi ollut tarvetta omaankin käyttöön, lahjoitettiin vuonna 1922 tuotoista 20 prosenttia varattomille kansakoululaisille ja vuonna 1929 osa tuotoista Särkijärven kansakoulun vähävaraisten oppilaiden vaatetukseen. Talo on edelleen käytössä, ja sitä vuokrataan erilaisiin tapahtumiin.
Lukuhaaste

Lukuhaaste on usein listan muodossa esitetty vaihteleva määrä tehtäviä, joissa luetaan erilaisia kirjoja. Haasteiksi nimetyt tehtävät innostavat lukemaan monipuolisesti. Lukuhaasteet hyödyntävät myös yhteisöllisyyttä ja sosiaalista mediaa.
Kunkin haastekohdan suorittaminen vaatii yleensä tietynlaisen kirjan lukemista. Haasteena voi olla lukea punakantinen kirja tai alaikäisestä päähenkilöstä kertova romaani. Kouluissa käytössä olevasta lukudiplomista poiketen kirjat voi valita vapaasti ja säännöt ovat väljiä.
Suomessa tunnetuimpia lukuhaasteita on Helsingin seudun kirjastojen Helmet-lukuhaaste, mutta monilla kirjastoilla on omansa, ja haasteita suunnataan eri ikäisille. Listan ohella haasteet voidaan tuoda esille esimerkiksi bingoruudukon avulla. Tehtävänä voi olla myös lukea tietty minuuttimäärä eri paikoissa, villasukat jalassa tai taskulampun valossa.
Lukuhaasteita järjestetään Suomen ulkopuolella muun muassa Australiassa Premier's Reading Challenge ja PopSugar Reading Challenge sekä Englannissa Summer Reading Challenge 1999 alkaen.
Bateman

Bateman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Audi R8 LMP

Audi R8 on Audin valmistama Le Mans Prototype -luokan kilpa-auto, joka voitti Le Mansin 24 tunnin ajot viidesti vuosina 2000, 2001, 2002, 2004 ja 2005. R8 saavutti 63 voittoa 80 kilpailussa.
Auto kehitettiin Audin vuoden 1999 autosta Audi R8R. Auton monokokki on valmistettu hiilikuitukomposiitista. Auton moottori on kahdella turboahtimella varustettu 3.6 litran V8-moottori, joka tuottaa noin 600 hevosvoimaa. Moottori käyttää bensiiniä ja sen seuraajat R10, R15 ja R18 käyttävät dieseliä.
Auto kehittyi vuosina 2001-2005 hieman pääasiassa vastauksena sääntöihin, joilla pitovoimaa ja tehoa pyrittiin rajoittamaan. Auton aerodynamiikan suunnitteli Michael Pfadenhauer, rungon Wolfgang Appel, ja moottorin Ulrich Baretzky.
Kanen aikakirjat

Kanen aikakirjat () on yhdysvaltalaiskirjailija Rick Riordanin kirjoittama nuortenkirjasarja. Sarjan kolme osaa julkaistiin vuosina 2010–2012. Otava julkaisi Ilkka Rekiaron suomentamat romaanit vuosina 2011–2013.
Kirjasarja pohjautuu muinaisen Egyptin mytologiaan ja sijoittuu samaan maailmaan kuin Riordanin "Percy Jackson" -sarja. Se kertoo teini-ikäisistä sisaruksista, Carterista ja Sadiesta, jotka polveutuvat egyptiläisistä faaraoista ja ovat voimakkaita taikureita. Kun sisarusten egyptologiaa tutkiva isä katoaa, muinaiset jumalat alkavat heräillä. Nuorten vastuulle jää maailman pelastaminen.
Hahmot.
Päähenkilöt.
Carter Kane.
Carter Kane on kirjasarjan päähenkilö ja Sadien isoveli. Hän on Julius ja Ruby Kanen vanhin lapsi. Sarjan tapahtuma-aikaan 14-vuotias Carter on matkustellut ympäri maailmaa isänsä kanssa äitinsä kuolemasta saakka. Matkustelun takia hän on käynyt kotikoulua isänsä opettamana ja on samalla oppinut paljon Egyptistä. Carterilla on khopesh-miekka.
Sadie Kane.
Sadie Kane on toinen kirjasarjan päähenkilöistä ja Carterin pikkusisar. Hän on Julius ja Ruby Kanen nuorin lapsi. Rubyn kuoleman jälkeen tämän vanhemmat saivat Sadien huoltajuuden ja Sadie kasvoi isovanhempiensa luona Lontoossa. Kirjasarjassa Sadie on 12-vuotias.
Sivuhenkilöt.
Julius Kane.
Julius Kane on Carterin ja Sadien isä. Hän on ammatiltaan menestynyt egyptologian tutkija, joka on erikoistunut egyptiläiseen taikuuteen. Julius oli naimisissa Rubyn kanssa ennen tämän kuolemaa.
Ruby Kane.
Ruby Kane on Carterin ja Sadien äiti. Ruby on kuollut salaperäisessä onnettomuudessa lasten ollessa hyvin nuoria. Julius ei ole koskaan paljastanut Carterille ja Sadielle näiden äidin todellista kuolinsyytä. Ammatiltaan Ruby oli muinais-DNA:n tutkimiseen erikoistunut antropologi.
Amos Kane.
Amos Kane on Juliuksen veli eli Carterin ja Sadien setä. Hän on joutunut pitämään etäisyyttä veljensä lapsiin, mutta kertoo sisaruksille lopulta suvun alkuperästä. 
Elokuvasarja.
Riordan ilmoitti vuonna 2020, että kirjasarja tullaan sovittamaan Netflixin elokuvasarjaksi. Sarjan ensimmäiseen osaan perustuva elokuva oli vuonna 2022 vielä kehitysvaiheessa. Sen käsikirjoittajaksi on nimetty Diandra Pendleton-Thompson, joka on aiemmin osallistunut televisiosarjojen "" ja "Stranger Things" käsikirjoittamiseen.
In Victory

In Victory on kansainvälinen metallimusiikki-projekti, jota johtaa espanjalainen kitaristi Víctor Angulo González. In Victory kuvaa heidän soundiaan uplifting metal, tämä on yhdistelmä power metal, sinfoninen metalli ja lyyrinen lähestymistapa, joka on suunnattu inspiroivaan ja motivoivaan.
Historia.
In Victory julkaisi ensimmäisen EP:nsä,"Uplifting Metal", vuonna 2019, yhteistyössä Samy Saemannin kanssa (ex- Freedom Call) ja Glyndwr Williams (Power Quest).
Sittemmin he ovat julkaisseet EP:n nimeltä "Ecstasy of the Enlightened" vuonna 2020; ja kolme sinkkua: "The Prophecies Will Unfold (Orchestral Version)", yhteistyössä Rikard Sundénin kanssa (ex- Sabaton) ja Örebron yliopiston kuoro ja orkesteri Ruotsissa, "The Pulse of the Heart", "Here We Stand", ja "Till the Break of Dawn".
Jäsenet.
In Victoryn muodostavat kitaristi ja säveltäjä Víctor Angulo González, laulaja Kim Arefäll, basisti Joonas Ylänne sekä rumpali ja tuottaja Topias Kupiainen. Jälkimmäinen on myös osa suomalaista konsernia Arion ja ääniteknikko Stratovarius, bändi, jossa hänen veljensä, Matias Kupiainen hän on kitaristi.
Hanna Sobatško-Šostak

Hanna Sobatško-Šostak, , (15. joulukuuta 1883 Skoptsi, Perejaslavin piiri, Pultavan kuvernementti – 3. joulukuuta 1965 Tšerkizovo, Moskovan alue, Neuvostoliitto) oli kansantaiteen ja kansanomaisen koristemaalauksen mestari.
Sobatško-Šostak aloitti 1910 Skoptsissa A. Semigradovan ja Je. Prybylskan kansantaiteen työpajassa kirjontamallien ja kilim-kuvioiden maalaamisen. Hän asui vuodesta 1932 Tšerkizovossa ja suunnitteli koristemalleja paikalliselle vaatetustehtaalle. Hänen kukka- ja eläinaiheisille maalauksilleen ovat ominaisia dynaamiset sommitelmat, epäsymmetria ja voimakkaat värit. Sobatškon töitä oli näytteillä Kiovassa ja muualla Neuvostoliitossa sekä Länsi-Euroopassa ja Yhdysvalloissa. H. Mjestjetškinin kirja hänestä ilmestyi Kiovassa 1965.
Andor

Andor voi tarkoittaa seuraavia:
Se on etunimi muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Se on sukunimi muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Luettelo Suomen työväentaloista

Luettelo Suomen työväentaloista sisältää työväentalot (kansantalot) maakunnittain ja kunnittain.
Nykyisin käytössä olevat.
Luettelon tässä pääosiossa ovat ne työväentalot, jotka edelleen ovat työväenyhdistysten omistuksessa. Sijaintikunnat on merkitty sen mukaan, mihin kuntaan talon sijaintipaikka nykyisin kuuluu. Lisäksi on sulkuihin usein merkitty kuntaliitoksessa lakkautettu kunta, jonka entisellä alueella talo sijaitsee. Suluissa olevat vuosiluvut tarkoittavat talon valmistumisvuotta tai vuotta, jolloin työväenyhdistys on ostanut alkujaan muuhun tarkoitukseen rakennetun talon.
Puretut tai myydyt.
Tässä luettelossa olevat talot eivät enää ole työväenyhdistysten omistuksessa. Osa niistä on purettu. Suluissa olevat vuosiluvut tarkoittavat aikaa, jonka talo on ollut työväenyhdistyksen omistuksessa. Kunnat on yleensä merkitty sen mukaan, mihin kuntaan talon sijaintipaikka kuului sitä rakennettaessa; jos kunta on myöhemmin liitetty toiseen kuntaan, on rakennuksen nykyinen sijaintikunta eräissä tapauksissa merkitty sulkuihin.
Partille Tidning

Partille Tidning (lyh. PT) on ruotsalainen vuonna 2004 perustettu verkkolehti. Se ilmestyi alun perin ilmaisjakelulehtenä, mutta ajautui konkurssiin 2019. Syksyllä 2020 Stampen Media -konserni osti konkurssipesän ja alkoi julkaista "Partille Tidningiä" tilattavana verkkolehtenä vuonna 2021.
Tähtisumutusta

Tähtisumutusta on Kake Singersin albumi vuodelta 1979.
Maria Caniglia

Maria Caniglia (5. toukokuuta 1905 Napoli – 16. huhtikuuta 1979 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Caniglia opiskeli Napolissa Agostino Rochen johdolla. Roche oli myös Caniglian tulevan säännöllisen yhteistyökumppani Ebe Stignanin opettaja. Caniglia teki vuonna 1930 debyyttinsä Torinossa Chrysothemiksen roolissa Richard Straussin "Elektrassa". Hän keskittyi jo tässä vaiheessa vahvasti spintorooleihin, vaikka La Scalan koelaulussa 1929 kapellimestarit Ettore Panizza, Carlo del Campo ja Gino Marinuzzi olivat suositelleet laulajalle keskittymistä alun perin lyyriseen ohjelmistoon. Pian Caniglia esiintyi Magdana Ottorino Respighin "La campagna sommersassa" Genovassa, "Lohengrinin" Elsana Roomassa ja Marian roolissa Ildebrando Pizzettin "Lo stranierossa" La Scalassa. La Scalassa Caniglia eteni päärooleihin muun muassa Italo Montemezzin "La notte di Zoraimassa" ja Pietro Mascagnin "Le mascheressa". Tätä seurasivat esiintymiset wagnerilaisissa rooleissa, kuten Sentana "Lentävässä hollantilaisessa" ja Sieglindenä "Valkyyriassa". Caniglia oli johtava sopraano La Scalassa, kunnes lähti sieltä vuonna 1951. Hänen laajaan ohjelmistoonsa kuuluivat roolit muiden muassa lukuisissa Giuseppe Verdin oopperoissa, Giacomo Puccinin "Manon Lescautissa" ja vuonna 1937 Respighin "Lucrezian" sekä Christoph Willibald Gluckin "Iphigénie en Tauriden" nimirooleissa.
Caniglia teki ensiesiintymisensä Salzburgin musiikkijuhlilla vuonna 1935, Buenos Airesin Teatro Colónissa 1937 ja Covent Gardenissa 1937. Vuonna 1936 hän loi Roxanen roolin Franco Alfanon "Cyrano de Bergeracissa" Roomassa, ja vuonna 1937 hän esiintyi "Aidassa" ensimmäisissä Caracallan kylpylöillä pidetyissä oopperajuhlissa. Metropolitan-oopperassa Caniglia esiintyi ensimmäisen kerran Desdemonan roolissa "Otellossa" Giovanni Martinellin vastaesiintyjänä vuonna 1938. Italian hallinto kuitenkin takavarikoi taiteilijoiden passit toisen maailmansodan aikana, joten Caniglia ei päässyt jatkamaan esiintymisiä Yhdysvalloissa eikä Isossa-Britanniassa.
Vuonna 1939 Caniglia meni naimisiin säveltäjä, kapellimestari Pino Donatin kanssa. Toisen maailmansodan jälkeen hän esiintyi jälleen Buenos Airesissa Normana ja Adrienne Lecouvreurina. Vuonona 1950 hän oli johtava tähti La Scalan vierailevissa esiintymisissä Lontoossa. Caniglia jatkoi uraansa lähdettyään La Scalasta 1951. Vuonna 1959 hän jäi eläkkeelle esiinnyttyään Toscana Kairossa. Caniglia esiintyi useimpien aikansa johtavien italialaisten kapellimestarien johdolla. Näihin kuuluivat Victor de Sabata, Franco Ghione, Antonio Guarnieri, Vittorio Gui, Gino Marinuzzi, Ettore Panizza, Gabriele Santini ja Tullio Serafin. Tunnetuksi tuli varsinkin Caniglian tenori Beniamino Giglin kanssa tekemä yhteistyö. Caniglia teki levytyksiä His Master's Voicelle (kaikki Giglin kanssa) ja Cetra Recordsille.
Uolevi Lassander

Uolevi ("Ötö") Lassander (6. tammikuuta 1924 Suojärvi – 10. maaliskuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen musiikkialan vaikuttaja.
Lassander syntyi rautatieläisperheeseen sittemmin luovutetun Karjalan alueella. Hän oli rintamamies ja sotaveteraani. Lassander kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1945 ja suoritti ylioppilasmerkonomin tutkinnon. Musiikkiharrastuksensa kautta hän liittyi Ylioppilaskunnan Laulajiin vuonna 1950. Hän eteni valtakunnallisiin järjestötehtäviin ja toimi vuosina 1971–1989 Suomen Mieskuoroliiton toiminnanjohtajana. Lisäksi hän oli Sulasolin liittosihteerinä vuosina 1989–1994.
Lassander toimitti monia "Laululipas"-julkaisuja, virolaisia kuorolaulukokoelmia ja duettoalbumeja. Hän laati kokonaisnuottilaitokset kaikista mieskuorolauluista, jotka olivat säveltäneet Jean Sibelius, Leevi Madetoja, Selim Palmgren, Erik Bergman ja Einojuhani Rautavaara. Lassander oli virolaisten säveltäjien Gustav Ernesaksin ja Veljo Tormiksen erityisavustaja Viron neuvostomiehityksen aikana. Hän oli Tuglas-seuran ja Viron kuoroliiton kunniajäsen, minkä lisäksi hänelle myönnettiin harvinainen Viron valtion Maarianmaan risti. Suomen Mieskuoroliiton kunniajäsen Lassanderista tuli 4. maaliskuuta 1995. Lassander on toimittanut yhdessä Arvo Kuikan kanssa Suomen Mieskuoroliiton julkaiseman teoksen "Sotaveteraanin laulukirja" (2005) ja muita kuoronuotteja.
Veljo Tormis omisti Lassanderille kalevalaisen teoksensa "Laulusild".
Jukka Kankainen

Jukka Jyry Kankainen (7. huhtikuuta 1932 Viipuri – 15. joulukuuta 2019 Nurmijärvi) oli suomalainen säveltäjä, kuoronjohtaja ja musiikkineuvos.
Kankainen aloitti koulunkäynnin Lapualla ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1953. Tämän jälkeen hän opiskeli Oulun opettajakorkeakoulussa ja valmistui vuonna 1955 kansakoulunopettajaksi. Hän solmi yli 60 vuotta kestäneen avioliiton opettajaksi myös valmistuneen Lean kanssa ja sai neljä lasta. Kankainen työskenteli alun perin kyläkoulujen opettajana Pohjois-Suomessa, mutta siirtyi kokonaan musiikkialalle osallistuttuaan Klemetti-Opiston kesäkursseille. Hän pääsi opettamaan musiikkia Oriveden Opistoon. Vuosina 1972–1984 Kankainen oli Klemetti-Opiston johtaja. Vuosina 1977–1984 hän toimi Sulasolin toiminnanjohtajana ja vuosina 1987–1994 puheenjohtajana. Hän oli myös Fazer-Musiikin taiteellinen johtaja vuosina 1984–1990. Kankaiselle myönnettiin Sulasolin kultainen jäsenmerkki vuonna 1994.
Kankaisen isä oli Tauno Kankainen.
Työ säveltäjänä ja kuoronjohtajana.
Kankainen johti perustamaansa Vantaan Naislaulajat -kuoroa.
Kankaisen kiinnostui säveltämisestä Harald Andersénin johtamassa Klemetti-Opiston kamarikuorossa bassona laulamisen myötä. Hän laati kaikkiaan noin kaksisataa teosta, joihin kuuluu erityisesti kuoromusiikkia. Kankaisen pääteokseksi on luonnehdittu pääsiäisaikaan runsaasti esitettyä "Luukas-passiota". Kirkollista käyttöä varten laatimiinsa sävellyksiin hän sai vaikutteita herännäisyydestä. Kankaisen tunnetuimpien teosten joukossa ovat myös "Waltari"- ja "Kivi"-sarjat, Kalevala-aiheiset laulut ja Vantaa-teemaan liittyvät laulut. Lisäksi Kankainen teki lukuisia kuorosovituksia. Osa hänen teoksistaan on herättänyt kansainvälistä kiinnostusta; "Waltari-sarja" pääsi osaksi useiden kuorojen säännöllistä ohjelmistoa Japanissa.
Kankainen sävelsi myös lapsikuorolle.
Vordingborg

Vordingborg on keskustaajama Tanskassa Vordingborgin kunnassa, Sjællandin alueella. Vuonna 2022 siellä oli 11 943 asukasta.
Kaupunkia ympäröivän kolmen suuren kartanon vuoksi yhtenäinen kaupunkikehitys ei ole ollut mahdollista. Kartanoiden muodostaman renkaan sisällä kaupungissa on 12 000 asukasta ja 17 868 asukasta, kun otetaan huomioon kolme satelliittikaupunkia Ørslev, Nyråd ja Stensved, jotka sijaitsevat vastaavasti 1, 3 ja 5 kilometrin päässä Vordingborgista. Koko Vordingborgin kunnassa on 45 463 asukasta.
Historia.
Vordingborg perustettiin 1100-luvulla Valdemar I:n vendien vastaiseksi puolustuslinnakkeeksi rakentaman linnan ympärille. Aikoinaan kaupunki oli kansalliskokous Danehofin suosituin kokoontumispaikka, ja Tanskan vanhin kansallinen säädös julkaistiin siellä vuonna 1241. Kaupunki sai peruskirjan vuonna 1415.
Vanha Vordingborgin kunta yhdistettiin 1. tammikuuta 2007 Kommunalreformenin (vuoden 2007 kunnallisuudistus) seurauksena Langebækin, Mønin ja Præstøn kuntiin, jolloin muodostui laajennettu Vordingborgin kunta.
Maantiede.
Vordingborg sijaitsee 85 km Kööpenhaminasta ja 106 km Odensesta. Kaupunki sijaitsee Sjællandin saarella ja on yhteydessä Falsterin saareen Farøn ja Storstrømin siltojen kautta.
Nähtävyydet.
Kuningas Valdemar IV Atterdagin 1360-luvulla rakennuttaman Vordingborgin vanhan kuninkaallisen linnan rauniot ovat kaupungin kuuluisin nähtävyys. Ainoa linnasta kokonaan säilynyt osa on 26 metriä korkea Hanhitorni ("Gåsetårnet"), suurin yhdeksästä päälinnan tornista. Hanhitornin nimi tulee tornin huipulla olevasta kultaisesta hanhesta. Legendan mukaan Valdemar IV Atterdag käytti symbolia Hansaliiton pilkkaamiseen. Nykyinen kullattu hanhi asetettiin paikalleen vuonna 1871. Torni siirrettiin kansalliselle säätiölle 24. joulukuuta 1808 ja on siten ensimmäinen suojeltu historiallinen muistomerkki Tanskassa. Raunion paikalla sijaitsee myös historiallinen puutarha.
Vordingborgissa sijaitsee Etelä-Sjællandin museo ("Sydsjællands Museum").
Kaupungissa järjestetään joka heinäkuu festivaali, Vordingborg Fest Week ("Vordingborg Festuge").
Vordingborgin lähetin on yksi Tanskan korkeimmista torneista.
Tanskan puolustusvoimien ylläpitämä kasarmi ("Vordingborg Kaserne") sijaitsee kaupungin laidalla.
Inge Borkh

Inge Borkh (alun perin "Ingeborg Simon"; 26. toukokuuta 1921 Mannheim – 26. elokuuta 2018 Stuttgart) oli saksalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Borkh syntyi perheeseen, jonka isä oli juutalainen. Perhe pakeni Natsi-Saksasta vuonna 1935 ja asettui ensin Geneveen, sitten Wieniin. Anschlussin (1938) jälkeen Borkh palasi Sveitsiin, jossa tapasi basso Fritz Ollendorffin. Borkhin äidin puoleisessa suvussa oli paljon laulajia, mutta Borkh itse aloitti koulutuksensa näyttelijänä. Ollendorffin suosituksesta hän kuitenkin keskittyi lauluäänensä kehittämiseen. Borkh opiskeli Milanossa ja teki ensimmäisen esiintymisensä Luzernissa omaksumallaan Inge Borkh -taiteilijanimellä. 1940-luvulla hän asui Sveitsissä ja siirtyi nopeasti kevyemmästä lyyrisestä ohjelmistosta raskaampiin rooleihin. Näihin kuuluivat Senta ("Lentävä hollantilainen", Wagner), Giacomo Puccinin "Toscan" ja "Turandotin" nimiroolit sekä Leonoran roolit Giuseppe Verdin oopperoissa "Trubaduuri" ja "Kohtalon voima".
Borkh tuli tunnetuimmaksi Richard Straussin oopperoiden "Elektra" ja "Salome" nimirooleista. Vuonna 1951 hän myös saavutti merkittävän menestyksen Gian Carlo Menottin "Konsulin" Magda Sorelin roolissa Berliinissä vain vuosi teoksen kantaesityksen jälkeen. Vuonna 1958 Borkh teki ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa Salomena Dimitri Mitropouloksen johdolla. Lontoon Royal Opera Housessa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1959 jälleen Salomen roolissa. Borkh debytoi myös muun muassa San Franciscossa, mutta hänen uransa pääpaino pysyi Manner-Euroopassa. Metropolitan-oopperassa hän teki vielä esiintymisiä "Valkyyrian" (Wagner), "Nainen vailla varjoa" -oopperan (R. Strauss) ja "Fidelion" (Beethoven) tuotannoissa.
Borkh vetäytyi oopperasta esiinnyttyään vuonna 1973 Palermossa Elektrana. Hän kuitenkin teki vielä esiintymisiä monologioilla ja kabareetaiteilijana. Borkh teki vähän kaupallisia levytyksiä, mutta arvostetuksi on noussut esimerkiksi Mitropouloksen johtama "Elektran" liveäänitys Salzburgin musiikkijuhlilta vuodelta 1957. Borkh julkaisi omaelämäkertateoksen "Ich komm' vom Theater nicht los..." vuonna 1996. Hän oli naimisissa bassobaritoni Alexander Welitschin (k. 1991) kanssa, ja hänellä oli poikapuoli.
Ruotsin ralli 1988

Ruotsin ralli 1988 (viralliselta nimeltään "38. International Swedish Rally") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1988. Kilpailu järjestettiin 4. – 6. helmikuuta 1988 Karlstadissa. Kilpailu oli kauden toinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli (suunniteltu pituus oli ). Kilpailuun lähti 158 autokuntaa, joista 67 pääsi maaliin.
"Vauhdin Maailma" -lehden mukaan FISA huomautti järjestäjiä, että vaikka kilpailujen ei pitänyt ylittää 600 kilometriä niiden ei pitäisi myöskään olla paljoa sen alle.
Akropolis-ralli 1987

Akropolis-ralli 1987 (viralliselta nimeltään "34. Acropolis Rally") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1987. Kilpailu järjestettiin 31. toukokuuta – 3. kesäkuuta 1987 Ateenassa. Kilpailu oli kauden kuudes ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Kilpailu oli suurelta osin samanlainen kuin edellisenä vuonna, mutta asfalttipäällysteiset erikoiskokeet oli jätetty pois.
George Arnott Walker Arnott

George Arnott Walker Arnott (6. helmikuuta 1799 Edinburgh, Skotlanti – 17. huhtikuuta 1868 Glasgow, Skotlanti) oli skotlantilainen kasvitieteilijä.
Elämä ja ura.
Arnott vietti varhaisvuodet Edensheadissa ja Arlaryssa Fifen ja Kinrossin rajalla. Vuonna 1807 hän lähti Edinburghiin, kirjautui yliopistoon vuonna 1813 ja suoritti maisterin tutkinnon vuonna 1818. Hän opiskeli sitten oikeustiedettä ja hyväksyttiin asianajajaksi vuonna 1821. Ammatti ei kuitenkaan kiinnostanut häntä, ja hän luopui siitä pian. Hänen huomionsa oli noin kolme tai neljä vuotta aiemmin kiinnittynyt kasvitieteeseen, ja tälle tutkimukselle hän omistautui nyt tutustuen Robert Wightiin ja Robert Kaye Grevilleen sekä hieman myöhemmin William Jackson Hookeriin. Vuonna 1821 hän lähti Ranskaan, jossa hän työskenteli Pariisin herbaariossa ja julkaisi kaksi sammalia käsittelevää artikkelia. Sen jälkeen hän vieraili Espanjassa ja Venäjällä. Vuosina 1830–1840 hän työskenteli William Jackson Hookerin kanssa laatimassa selvitystä kapteeni Frederick William Beecheyn Tyynenmeren ja Beringinsalmen matkoilla kerätyistä kasveista, ja tämä selvitys julkaistiin vuonna 1841 neljässä niteessä. Näiden kymmenen vuoden aikana hän julkaisi aktiivisesti Etelä-Amerikasta, Intiasta ja Senegambiasta peräisin olevien uusien kasvien kuvauksia eri aikakauslehdissä. Arnott teki yhteistyötä Wightin kanssa teoksissaan "Illustrations of Indian Botany" ja "Prodromus Floræ peninsulæ Indiæ Orientalis". Vuonna 1839 hän otti tilapäisesti Hookerin paikan Glasgow'n yliopiston kasvitieteen lehtorina, ja vuonna 1845 hänet nimitettiin yliopiston kasvitieteen professoriksi, ja hän jätti Arlaryn vuonna 1846 ja asettui asumaan Glasgow'hun. Vuonna 1850 hän osallistui Hookerin kanssa "British Flora" -teoksen kuudenteen painokseen. Samoihin aikoihin hän ryhtyi tutkimaan diatomeja, joista hän muodosti laajan ja arvokkaan kokoelman ja julkaisi useita selvityksiä aiheesta. Hänen suuret kokoelmansa siirtyivät myöhemmin Glasgow'n yliopiston omistukseen.
Sanabriajärvi

Sanabriajärvi () on Espanjassa Zamoran maakunnassa sijaitseva järvi. Järven pinta-ala on 3,47 neliökilometriä ja se sijaitsee noin tuhannen metrin korkeudessa merenpinnan yläpuolella. Järviallas on syntynyt Würm-jäätiköitymisvaiheen seurauksena, ja järvi on Espanjan sekä koko Iberian niemimaan suurin jäätikön synnyttämä järvi. Järvi koostuu kahdesta altaasta, joista itäisemmän altaan syvin kohta on 53 metrissä ja läntisemmän altaan 46 metrissä.
Sanabriajärveä ympäröivien metsien pääpuulaji on pyreneittentammi ("Quercus pyrenaica"). Järvessä on havaittu elävän seitsemän eri kalalajia. Järvialue on osa Sanabriajärven luonnonpuistoa. Järveä lähin kaupunki on historiallinen Puebla de Sanabrian pikkukaupunki.
Marfan valot

Marfan valot (myös "Marfan aavevalot") ovat Yhdysvalloissa Texasissa Marfan kaupungin lähellä usein, mutta epäsäännöllisesti lähellä maanpintaa näkyviä tähtimäisiä valoja. Niiden alkuperä on ollut pitkään arvoitus. Nykyisen tutkimuksen mukaan suurin osa niistä on autojen valoja.
Valot.
Ensimmäinen kirjauttu havainto oli lehmipoika Robert Ellisonin vuonna 1883 tekemä. Valot näkyvät parhaiten pieneltä katselualueelta, johon kaupunki on rakennuttanut katoksen.
Marfan valot ovat tähtimäisiä ja liikkuvat hitaasti. Valot liikkuvat, hajoavat, sulautuvat toisiinsa, katoavat, ilmaantuvat uudestaan.Valot ovat yleensä keltaoransseja, mutta punaista, vihreää ja sinistäkin on havaittu Ne näkyvät aina kirkkaina öinä.
Valoja näkyy lähinnä sektorilla, joka on kaupungin järjestämästä havaintopaikasta länteen-etelään, eniten lounaaseen kohti Chinatin vuoria. Päänäkymissektori on televisiotornin ja Chinatin vuorten välissä, katsoen virallisesta havaintopaikasta.
Selitys.
Marfan valoja on monesti väitetty virvatuliksi, aaveiksi, ufoiksi jne. Erään kertomuksen mukaan ne tulisivat kauan sitten murhatun apassijohtajan haamun lyhdystä.
Tutkimusten mukaan suurin osa niistä on kuitenkin kaukaa näkyviä autojen ajovaloja ja leiritulia.
Ajovaloselitys vahvistuu näillä perusteilla: valtatie 67 näkyy havaintopaikalta. Valojen ilmaantumistiheys eri aikoina vastaa valtatien liikenteen määrää näinä aikoina. Valojen liikesuunta on sama kuin valtatien. Tutkijoiden kokeessa auton etuvalojen vilkutus näkyi havaintopaikalta, näyttäen Marfan valolta. Kokeilijoiden auton ohittaneen auton valot näkyivät myös.
Seutu on kuivaa aroa tai aavikkoa, ja melko korkealla merenpinnasta. Näin valot voivat näkyä kauas, ilman että niiden lähteitä tunnistaa. Näin päivän ja yön lämpötilaerot ovat melko suuria. Lämmin ilma nousee yöllä ylöspäin luoden kuplamaisia valoa taittavia linssejä, jotka liikkuvat.Tämä aiheuttaa valojen liikehtimisen, vilkkumisen, katoilut jne.
67-valtatien ajovalot näkyvät noin 25-30 km päästä sopivassa säässä.
Hedvig Indebetou

Hedvig Sofia Amalia Indebetou (1. huhtikuuta 1844 – 25. huhtikuuta 1933) oli ruotsalainen kääntäjä ja lastenkirjojen kirjoittaja.
Hedvig Indebetou oli tehtaanomistajan Carl Gustaf Indebetoun ja hänen vaimonsa Dorothea Almgrenin tytär. Indebetoun juuret olivat Hollannin Flanderissa, mistä esivanhemmat olivat muuttaneet Ruotsiin 1600-luvun puolivälissä. Hänen perheensä hankki Katrineholmin lähellä olevan Beckershofsin kartanon Östra Vingåkersin pitäjässä. Hedvig Indebetou oli nuorin viidestä sisaruksesta. Vuonna 1859, 15-vuotiaana, hän muutti setänsä luokse Södermalmiin Tukholmaan, joka huolehti hänen kasvatuksestaan.
Vuosina 1867–1877 hän toimi yksityisopettajana ja alkoi samalla kirjoitella tarinoita lastenlehtiin. Vuonna 1884 hän kirjoitti kuvitetun satukokoelman "Ängsblommor", sekä vuonna 1896 kuvitetun tarinakokoelman "Fåglalåt". Samalla Hedvig Indebetou aloitti pääasiassa englanninkielisten lasten- ja nuortenkirjojen kääntämisen. Ensimmäinen käännös "När pappa kommer hem" on vuodelta 1883. Hän teki useita käännöksiä moniin nuorten kirjasarjoihin. Käännettyjä kirjailijoita olivat muiden muassa Susan ja Anna Bartlett Warner, Frederick Marryat, Lucy Peacock, Kate Douglas Wiggin, Louisa May Alcott sekä Bret Harte.
Puebla de Sanabria

Puebla de Sanabria on pikkukaupunki Espanjassa Zamoran maakunnassa. Se on Sanabrian comarcan hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Kaupunki sijaitsee Zamoran maakunnan luoteisosassa Tera- ja Castro-jokien välisellä alueella. Sanabriajärvi sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä kaupungista.
Puebla de Sanabriassa on useita historiallisesti ja arkkitehtonisesti merkittäviä kohteita eri vuosisadoilta. Runsaan kulttuuriperintönsä myötä kaupunki merkittiinkin vuonna 1994 historialliseksi kokonaisuudeksi ja vuodesta 2017 lähtien se on ollut osa Espanjan kauneimpien kylien verkostoa ("Pueblos más bonitos de España").
Puebla de Sanabrian merkittävimpiä kohteita ovat Benaventen kreivin linna sekä Santa María del Azoguen kirkko. Benaventen kreivin linna on Benaventen neljännen kreivin, Rodrigo Alonso Pimentelin 1400-luvun puolessavälissä rakennuttama täydellinen keskiaikainen linnoitus. Santa María del Azoguen kirkko on puolestaan 1100-luvulla rakennettu romaanilaistyylinen kirkko, jota on kuitenkin muokattu merkittävästi 1500-, 1600- ja 1700-luvuilla. Lisäksi kaupungintalo merkitty rakennusmonumentiksi.
Non2en2e

Non2en2e (tyylitetynä NON2EN2E) on rap-artisti Iben kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 2. joulukuuta 2022. Non2en2e on jatko-osa Nonsense-abumille. Idea toisesta osasta syntyi loppuvuonna 2019, ja sen työstäminen alkoi 2020 heti perkele!-albumin jälkeen.
Johnny English (elokuvasarja)

Johnny English on James Bondia ja vastaavanlaisia elokuvia parodioivan elokuvasarjan nimi. Jokaisessa elokuvassa pääosaa näyttelee Rowan Atkinson, jonka hahmo, Johnny English, perustuu Neal Purvisin, Robert Waden ja William Daviesin käsikirjoitukseen. Sarjaan kuuluu kolme elokuvaa: "Johnny English" (2003), "Johnny English – uudestisyntynyt" (2011) ja "Johnny English iskee jälleen" (2018).
Elokuvien taloudellisesta menestyksestä huolimatta ne saivat ristiriitaisia arvioita kriitikoilta.
Elokuvat.
"Johnny English" (2003).
Pääosassa on vakoojaa näyttelevä Rowan Atkinson. Hänen pitää apurinsa Boughin (Ben Miller) kanssa tutkia Britannian kruununjalokivien varkautta. Pääepäiltyinä ovat ranskalainen yrittäjä Pascal Sauvage (John Malkovich) ja Lorna Campbell (Natalie Imbruglia).
"Johnny English – uudestisyntynyt" (2011).
Munkkiluostariin itseään etsimään lähtenyt salainen agentti Johnny English palautetaan työtehtäviin, kun kansainvälinen palkkatappajien ryhmittymä uhkaa Kiinan pääministerin henkeä.
"Johnny English iskee jälleen" (2018).
Hakkerit vievät kaikkien vakoojien tiedot salaiselta palvelulta. Joku on pakko saada selvittämään asiaa, joten on palkattava hommaan jo agenttihommista eläköitynyt nykyinen sisäoppilaitosopettaja Johnny English.
Aikuisviihde Suomessa

Aikuisviihteen eri aihealueista ei ole paljoa tietoa juuri Suomen ja suomalaisten tarkastelukulmasta. Aikuisviihteen ja suomalaisten välinen yhteys on yhä pimennossa oleva asia.
Laki.
Aikuisviihdevideoiden levittämiseen ikärajaksi on asetettu 18 vuotta. Kuluttaja ei syyllisty rikokseen, vaikka olisikin alle 18-vuotias. Lapsisisältöisen ja eläinsisältöisen aikuisviihteen levittäminen ja jälleenmyynti on laitonta, tähän ei kuitenkaan lukeudu animaatio- tai piirrosaikuisviihdemateriaali.
Kyselyt.
Vuoden 2015 FINSEX:in teettämän kyselyn mukaan 83 % suomalaismiehistä ja 58 % suomalaisnaisista piti aikuisviihdettä erittäin kiihottavana.
Sivustot.
Vuoden 2013 maaliskuussa suosituin suomalaisten käyttämä aikuisviihdesivusto oli Pornhub. Similarwebin tilastoinnin mukaan se oli joulukuussa 2022 Suomen kaikista suosituin aikuisviihdesivusto ja kahdeksikymmeneksiensimmäiseksi suosituin verkkosivusto, sijoittuen Ylilaudan (#20) ja Suomi.fi-portaalin (#22) väliin. Muita suosittuja aikuisviihdesivustoja Suomessa ovat XVideos, xHamster, XNXX ja Stripchat.
Kulutus.
Maaliskuussa 2013 tilastoitiin, että suomalaiset kuluttivat 144 miljoonaa minuuttia aikuisviihdesivustoilla. Kyseisillä sivustoilla kävi yhteensä noin 1,740,000 henkilöä.
Mieltymykset.
Pornhub-sivuston mukaan vuosina 2021 ja 2022 suomalaisten suosituin aikuisviihdekategoria oli naisten välinen lempiminen. Vuonna 2023 suomalaisten lempikategoria oli peräaukkoyhdyntä, joka oli myös kaikista mieluisin kategoria muissakin Pohjoismaissa.
Ahmoon työväentalo

Ahmoon työväentalo on Ahmoon kylässä Karkkilan kaupungissa sijaitseva työväentalo. 
Historiaa.
Ahmoon ja Haaviston työväenyhdistys Oras perustettiin joulukuussa 1905. SDP:n puoluetilaston mukaan yhdistyksen jäsenmäärä oli 260 vuonna 1907, minkä jälkeen se putosi huomattavasti. Työväenyhdistys osti vuonna 1911 entisen maalaistalon päärakennuksen. Taloa laajennettiin vuonna 1917 juhlasiivellä. Tämä mahdollisti työväentalon entistä monipuolisemman käytön. Kansalaissodan aikana talo oli punakaartin esikuntana. Lapualaisvuosina työväenyhdistys lakkautettiin ja työväentalo pakkohuutokaupattiin vuonna 1932, josta Karkkilan työväenyhdistys lunasti talon. Ahmoon eteläinen pienviljelijäyhdistys osti talon vuonna 1934. Vuonna 1947 valtioneuvosto lunasti talon ja luovutti sen SKP:n Ahmoon yhdistykselle.
Rakennus.
Työväentalon pinta-ala on 280 m². Talossa on 118 m²:n juhlasali ja 40 m²:n näyttämö. Talossa on lisäksi pieni keittiö ja ravintolatila sekä tarvittavat saniteettitilat. Talo on peruskorjattu vuosina 2010–2018. Kaikki ulko- ja sisäpuoliset pinnat on uusittu talon perinteitä kunnioittaen. Talo on väritykseltään ja ilmapiiriltään kodikas.
Tuorilan työväentalo

Tuorilan työväentalo on Tuorilan kylässä Karkkilan kaupungissa sijaitseva työväentalo. 
Historiaa.
Tuorilan ja Järvenpään työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Yhdistys osti tontin Tuorilan kylästä. Muistitiedon mukaan tässäkin tonttikaupassa olisi jouduttu käyttämään niin kutsuttuja välikäsiä, joita ilman työväenyhdistysten oli vaikeaa ostaa tonttimaata. Ensimmäinen maininta talosta oli SDP:n vuoden 1909 puoluetilastossa. Vuonna 1945 työväenyhdistys siirtyi SKDL:n jäsenjärjestöksi.
Rakennus.
Työväentalon pinta-ala on 270 m². Talossa on 103 m²:n juhlasali ja 48 m²:n näyttämö. Talossa on lisäksi pieni keittiö ja ravintolatila sekä tarvittavat saniteettitilat. Taloa on peruskorjattu useaan otteeseen vuosina 1997–2007. Talo lämpiää puulla ja sähköllä. Vesi saadaan omasta kaivosta.
Toimintaa työväentalolla.
Työväentalon vakiokäyttäjinä oli alkuvuosina oman yhdistyksen lisäksi myös Pyhäjärven Sos.dem. kunnallisjärjestö. Tuorilan työväentalolla järjestettiin monet yhteiset vappujuhlat.
Karkkilan Vuotinaisten työväentalo

Vuotinaisten työväentalo oli Vuotinaisten kylässä Karkkilan kaupungissa sijainnut keskeneräiseksi jäänyt työväentalo.
Historiaa.
Vuotinaisten työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Yhdistys valitsi vuonna 1920 rakennustoimikunnan, joka sai vapaat kädet työväentalon rakentamiseen. Työväentalon rakentamista vaikeutti yhdistyksen taloudellinen tilanne. Yhdistykselle oli luvattu laina, joka olisi ollut kuitenkin nostettavissa vasta talon valmistumisen jälkeen. Talon rakentaminen keskeytettiin talveksi vuonna 1920. Talon saatiin kuitenkin rakennettua vesikattoon saakka, mutta tämän pidemmälle se ei koskaan valmistunut. Talo myytiin vuonna 1929 Högforsin tehtaalle, joka purki talon.
Hot Rod (elokuva)

Hot Rod on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Akiva Schaffer ja käsikirjoittanut Pam Brady. Andy Samberg esittää elokuvassa Rod Kimbleä, aloittelevaa stunt-esiintyjää, jonka isäpuoli Frank (Ian McShane) käyttäytyy jatkuvasti pilkkaavasti ja epäkunnioittavasti häntä kohtaan. Kun Frank sairastuu, Rod alkaa keräämään rahaa hänen sydänoperaatiotaan varten tekemällä isoimman stunttinsa. Muita rooleja esittävät muun muassa Jorma Taccone, Sissy Spacek, Will Arnett, Danny McBride, Isla Fisher ja Bill Hader.
Elokuvan musiikit on säveltänyt Yes-yhtyeen kitaristi Trevor Rabin. Soundtrack sisältää myös useita ruotsalaisen rock-yhtye Europen tekemiä kappaleita.
"Hot Rod" tuli teatterilevitykseen Yhdysvalloissa 3. elokuuta 2007. Elokuva oli taloudellinen floppi, tuottaen ainoastaan 14 miljoonaa dollaria 25 miljoonan dollarin budjetilla. Se sai ilmestyessään myös ristiriitaisen vastaanoton: sitä kritisoitiin eritysesti käsikirjoituksesta ja huumorista. Myöhemmin elokuva on alkanut nauttia kulttielokuvan mainetta.