Tylihulin estuaari

Tylihulin estuaari, myös Tylihulin limaani () tai Tylihulin järvi, turkinkielinen nimi ”"Deli Gel"”, ”"Deli Goel"” tai ”"Deli Göl"” on estuaari eli Tylihuljoen uomaan muodostunut suolavetinen suistoalue lähellä Mustanmeren luoteista rannikkoa, Mykolajivin ja Odessan alueiden rajalla, Etelä-Ukrainassa.
Sijainti.
Tylihulin estuaari sijaitsee Mykolajivin alueen länsiosassa, neljän kilometrin päässä Mustastamerestä, noin 50–55 kilometriä Odessasta ja 80 kilometriä Mykolajivista. Odessan ja Mykolajivin alueiden välinen vesiraja kulkee aivan keskellä Tylihulin limaania. Suiston eteläosaan on rakennettu pato, jota pitkin kulkee valtatie E58/M14. Tylihulin molemmat rannat ovat luonnonsuojelualueita ja sen eteläosan niekkauksista löytyy luonnollista alkuperää olevia hiekkarantoja. Suistolla on myös Ramsarin sopimuksen mukainen kansainvälisesti merkittävän kosteikon asema.
Nimi.
Nimi Tylihul johtuu turkinkielisistä sanoista ”"deli gel"” tai ”"deli göl"” ja tarkoittaa ”hullua, rajua tai arvaamatonta” vesistöä. Sama koski myös Tylihuljokea, jota pidettiin levottomana varsinkin keväällä. Luultavasti paikallisen sään arvaamattomuus johti tähän, että turkkilaiset antoivat voimakkaisiin, pääasiassa pohjoisesta etelään ja päinvastoin puhaltaviin laaksotuuliin viittaavia nimiä. Jatkuvat rajut tuulet tekivät lähellä Hadžibeyn linnoitusta sijaitsevista vesistöistä arvaamattomia, jolloin niiden veden korkeus muuttui jatkuvasti, esiintyi äkillisiä petollisia aaltoja ja pyörteitä. Antiikin aikainen kaupunki, mistä Klaudios Ptolemaios ja Plinius vanhempi käyttivät nimeä Ordessos, kuvaillaan joskus paikkakunnaksi ”"Aksiakes"” (lat. ”"Axiaces"”) eli ”"Teligul"”joen varrella, joka on suuri estuaari, johon laskee samanniminen joki.
Estuaarin kuvaus.
Tylihulin estuaari sijaitsee Dnestrin ja Etelä-Bugin välisellä vesistöalueella 0,4 metrin korkeudessa merenpinnasta. Estuaari syntyi, kun noin 6 000 vuotta sitten Mustameri tulvi Tylihuljoen laaksoon, mikä vähitellen alkoi madaltua, joensuu liettyi ja jokivesien virtaus mereen pysähtyi. Tämän seurauksena entisen joensuun paikalle ilmestyi 1700–1800-luvuilla puolisuljettu murtovesilaguuni. Vaikka 1770–1830-lukujen topografisten karttojen mukaan suisto oli yhteydessä mereen hiekkasärkkien kanavien kautta, silti sen veden suolaisuus nousi 30:een massapromilleen. Mustastamerestä sen erotti noin 7 kilometrin pituinen ja 4 kilometrin levyinen Tylihulin hiekkasärkkä eli kynnäs. Joidenkin lähteiden mukaan silloin estuaarin pituus oli 15 kilometriä ja suolaa riitti niin, että tšumakit louhivat sitä myydäkseen ympäri Eurooppaa kuten Kujalnykin estuaarissakin. 1900-luvulla rakennettiin uusi kanava Mustaanmereen.
Tylihulin suiston pinta-ala on joko 135 neliökilometriä² tai vaihtelee 150 ja 170 neliökilometrin välillä, pituus on joko 60 tai 80, leveys 4,5 ja paikoin jopa 0,2 kilometriä. Sen keskimääräinen syvyys on 5 metriä ja suurin syvyys 21 metriä syvä, veden läpinäkyvyys voi olla jopa seitsemän metriä. Tämä on Etelä-Ukrainan syvin ja Mustanmeren alueen läpinäkyvin suisto. Lössimäiset ja savimaiset rannat ovat jyrkät ja lahtien halkaisemat. Tylihulin estuaariin laskevat Tylihuljoki pohjoisesta ja Tsareha koillisesta. Yksi maan eteläosien suurimmista koskemattomista aroista sijaitsee Tsarehajoen suulla.
Viime vuosisadan puolivälissä ihmiset käyttivät suiston vesivaroja välittämättä niiden täydentämisestä. Suiston muutosprosessiin on vaikuttanut myös padon ja tien rakentaminen Odessan ja Mykolajivin alueiden välille, minkä seurauksena syntyi penger. Vuonna 1959 pengerryksen alueelle rakennettiin yhdyskanava ja sen läpi etelätuulet toivat merivettä Tylihuliin. 1990-luvun alussa monet ihmiset saivat tontteja joen läheltä, johon he rakensivat patoja, kaivoivat kanavia ja tekivät kalalammikoita. Noin 170 kilometrin pituiselle rannikkoviivalle rakennettiin yhteensä 120 lampea ja patoa. Joesta täydennystä suisto alkoi saada enää parina kuukautena vuodessa. Myöhemmin kanava rapistui ja liettyi umpeen, jolloin aiemman kolmen metrin sijaan siinä oli syvyyttä enää 50 senttimetriä. Vuonna 2016 lokakuun 26-na päivänä uutisoitiin kanavan rakennustöiden alusta. Yli kaksi metriä syvän ja yli kaksikymmentä metriä leveän vesiuoman sulkurakenteen oli määrä mahdollistaa jopa kolmen ja puolen metrin korkuisten pienten alusten läpikulku. Vuonna 2017 joulukuuta lähtien käyttöön otettiin sekä keinotekoinen kanava että luiskallisen jalankulkusilta estuaarin vedenpinnan säätelemiseksi merivedellä. Kuivina kausina tähän suistoon virtaa vettä Mustastamerestä ja sadekausina vesimäärän lisääntyessä päästetään sitä takaisin mereen. Vettä lasketaan pois yleensä silloin, kun merivesi kirkastuu ja sen suolapitoisuus on 10–12 ppm tai alle sitä, joko talvella tai keväisin ja syksyisin. Kanava kuitenkin jatkaa liettymistään, mikä myös laskee vedenpintaa estuaarissa.
Keskimääräinen veden lämpötila kesällä on +23° ja talvella 0°–+3°. Kanavan ansiosta estuaarin suolapitoisuus oli 13 promillea tai vaihteli 14–23 promillen välillä, mutta vuonna 2017 se ylsi yli 30 promillen. Tällaisen suolapitoisuuden ansiosta talvella suisto ei juurikaan jäädy. Suiston pohjalla on mustaa mutaa tai muun muassa Euroopan suurin rikkivetyliete-esiintymä, jolla on lääkinnällisiä ominaisuuksia.
Kasvisto ja eläimistö.
Hylihulin jokisuistoa ympäröivät aroalueet ja sen rannikko on yhdistelmä matalaa vettä, rantoja ja suolaisia marskimaita, joiden kasvillisuus koostuu erilaisista hydrofiilisistä kasvilajeista ja ruoikoista sekä useista kotoperäisistä lajeista. Kanavan ansiosta merestä kantautuu katkarapuja ja nilviäisiä, hopeakylki- ja kelttikaloja. Kallioiset rannat, poukamat, lukuisat saaret ja pienet järvet, joiden veden koostumus vaihtelee, tekevät siitä erinomaisen vesilintujen talvehtimis-, pesimä- ja syys- ja kevätmuuttopaikan. Lintujen suositummat pesimispaikat ovat estuaarin yläosan ruovikkoalueet ja alaosan matalikkojen hiekkasaaret. Täällä voi tavata noin 220, jopa lähes 270 lintulajia, nokikanoja, valkoposkihanhia, jalohaikaroita, mukaan lukien harvinaisia kyhmyjoutsenia, pikku- ja kalatiiroja, ristisorsia, pikku-, musta- ja harmaahaikaroita, myös Punaiseen kirjaan lueteltuja kapustahaikaroita, meriharakoita, pikkumerimetson, kelta- ja valkohaikaroita, täällä voi tavata pelikaaneja. Ornitologien havaintojen mukaan 3. toukokuuta v.2020 ensimmäistä kertaa suiston alueelle ilmestyi noin 15 vaaleanpunaista flamingoa. Kausittaisten muuttojen aikana suistossa ja sen rannikolla lintujen kokonaismäärä nousee joskus 50 000 yksilöön.
Estuaarin vesissä ja rannikkoalueella elää 56 kala-, 5 sammakkoeläin-, 8 matelija-, 120 lintu- ja 26 nisäkäslajia. Paikka on täynnä hyvin säilyneitä noin 600 kasvi- ja lähes 350 korkeampaa kasvilajia, joista 18 on punaisessa kirjassa. Yleisimpiä eläimiä ovat sudet, ketut, kärpät, jänikset, hamsterit, myös metsäkauriit ja tänne on ilmestynyt Keski-Aasian sakaali.
Käyttö.
Ympäristöasiantuntijat pitävät Tylihuljoen suistoa yhtenä Ukrainan ekologisesti puhtaimpana ja tärkein syy tähän on alueen kehittymätön infrastruktuuri, mikä tekee mahdottomaksi saastuttaa vettä teollisuuspäästöillä ja muilla jätteillä. Tiettyjä ongelmia aiheuttaa mineraalilannoitteiden pääsy estuaariin lähellä olevilta viljelysmailta. Tylihulin suurin ainutlaatuisuus on sen veden korkea suolapitoisuus 30–32 ppm, kun taas Mustassameressä tämä luku on vain 17–18 ppm. Joissakin paikoissa estuaarin pohja on peittynyt mustaan lietteeseen, joten niiden rikkivetyliete-esiintymien lääkinnällisiä ominaisuuksia käytetään tuki- ja liikuntaelimistön sairauksien, iho-ongelmien ja hermoston hoitoon. Terveyden edistämiseen käytetään myös Krasnoukrainkan, Atamanan ja Anatolyevan kynnäitä, joille mahtuu noin tuhat ihmistä päivässä.
Viiden hiekkaniemensä ja koko rannikolla hallitsevan kipakan tuulen ansiosta Tylihulin estuaari on riippuliito-, varjoliito-, leija- ja purjelautailijoiden suosima paikka.
Täysimittaisen hyökkäyksen alusta alkaen Tylihulin suistoalueesta tuli yksi Etelä-Ukrainan suosituimmista lomakohteista, myös suosittujen urheilulajien harrastamis- ja kalastuspaikka. Tylihulin estuaarissa sijaitsee Ukrainan ensimmäinen ja ainoa osteriviljelmä, joka viljelee yli 13 osterilajiketta. Pilottihankkeen aikana litteiden ostereiden kannalta vallinneiden suotuisten olosuhteiden ansiosta Tylihul Geopark käynnistää suunnitelman asentaa valtava määrä riuttapalloja eurooppalaisille litteille ostereille osana ennallistamisohjelmaa 2023–2025.
Ukrainan suurin tuulipuisto sijaitsee Tylihulin estuaarin rannalla. Suunniteltu sähköntuotantokapasiteetti ylittää 400 miljoonaa kWh eli puolet Mykolajivin alueen tarvitsemasta sähköstä. Rakennus on suunniteltu neljään vaiheeseen, joihin tulee 80 turbiinia, jokainen 80-metrisillä lapoilla varustettu gondolihissi painaa 120 tonnia ja gondolin korkeus on 125 metriä. Jos turbiinin keskiö asennetaan tornin huipulle, kukin tuulimylly kohoaisi 181 metrin korkuiseksi, mitä vain Kiovan 385 metrin korkuinen televisiotorni on korkeampi.
Eliittirypälelajikkeiden viljelyalueet sijaitsevat Tylihulijoen suiston aurinkoisilla rinteillä.
Tylihulin estuaarin suojelualueet.
Estuaarin itä- ja länsirannalla on kaksi samannimistä alueellista maisemapuistoa, vuonna 1995 luotu Tylihulin alueellinen luonnonsuojelupuisto (Mykolajivin alue) ja vuonna 1997 perustettu Tylihulin alueellinen luonnonsuojelupuisto (Odessan alue). Luonnonsuojelupuiston alue on siitä kasvanut 1 700 hehtaarilla v. 2025 mennessä ja siihen kuuluu viisi suojelualuetta, joista yksi on kansallisesti merkittävä lintutieteellinen riistansuojelualue. Tylihul on toiminut myös tärkeänä kosteikkolintujen suojelualueena ja luonnollisena elinympäristönä. Limaanin alueella on kerääntymissaaria, suolaniittyjä ja hiekkaisia niemiä, joista yhden kärkeen perustettiin paikallinen lintutieteellinen suojelualue "Tylihulin kynnäs". Estuaarin keskiosaan perustettiin kansallinen lintutieteellinen suojelualue "Kosa Strilka" tai ”Strelkan kynnäs”. Suojelualueet tarjoavat elinympäristön Ukrainan punaiseen kirjaan luetelluille kasveille ja linnuille.