tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Labore

Työn ja talouden tutkimus Labore (, ) on taloustieteellinen tutkimuslaitos, joka sijaitsee Economicumissa Helsingin Arkadiankadulla. Sitä ylläpitää kannatusyhdistys, johon kuuluvat Suomen ammattiliittojen keskusjärjestö, STTK ja Akava sekä niiden jäsenliittoja. Lisäksi Labore saa rahoitusta säätiöiltä, rahastoilta ja Suomen Akatemialta. Laboressa työskentelee 25 henkilöä, joista 19 on tutkijoita.
Labore tekee soveltavaa taloustieteellistä tutkimusta ja laatii suhdanne-ennusteita. Kolme keskeistä tutkimusaluetta ovat työmarkkinat, julkisen talouden tutkimus sekä makrotalous ja talouspolitiikka. Labore julkaisee Työpapereita-, Tutkimuksia- ja Raportteja-tutkimussarjoja sekä neljä kertaa vuodessa ilmestyvää lehteä "Talous &amp; Yhteiskunta".
Historia.
"Työväen taloudellinen tutkimuslaitos (TTT)" perustettiin jatkamaan Kansan markkinatutkimuslaitoksen toimintaa vuonna 1971. Nimeksi tuli "Palkansaajien tutkimuslaitos (PT)" vuonna 1993 ja nykyinen nimi otettiin käyttöön laitoksen 50-vuotisjuhlassa marraskuussa 2021.
Kirvesmies

Kirvesmiehellä tarkoitetaan yleensä rakennustyöntekijää, joka tekee puurakenteisiin ja niiden asentamiseen liittyviä töitä. Tällaisia töitä ovat esimerkiksi puurunkojen rakentaminen, laudoittaminen, betonimuottien valmistaminen, levyttäminen, lämpöeristeiden laittaminen, ovien ja ikkunoiden asentaminen, puuaitojen ja terassien valmistaminen. 
Rakennuskirvesmies.
Entisaikoina, kun talot tehtiin hirrestä, kirvesmiehen tärkein työkalu oli kirves ja talontekijää alettiin kutsua kirvesmieheksi. Nykyään talonrakentaminen on koneellistunut ja kirvesmiehellä on käytössään monenlaisia muita työkaluja, usein nykyään sähköisiä. Rakennusmateriaalit ovat muuttuneet siten, että raja puutöiden ja muiden töiden välillä on hämärtynyt. Rakennusten osia valmistetaan talotehtaissa ja talon pystytyspaikalle jäävän työn osuus pienenee.
Kirvesmiehet olivat entisaikoina erikoistuneet johonkin tiettyyn osa-alueeseen, oli kuuluisia kirkonrakentajia, sillanrakentajia ja koulujen rakentajia, pientalojen ja ulkorakennusten rakentajia. Tosin maataloissa usein rakennuksetkin tehtiin itse usein myös talkootyönä kyläläisten kesken.
Laivojen kirvesmies.
Laivoissa kirvesmies ("timperi", "timppa") ammattinimikkeenä tarkoitti itsenäisesti päivävuorossa työskentelevää korjausmiestä, jolle kuuluivat kaikki puurakenteiden huolto- ja korjaustyöt. Purjelaivoissa, joissa ei ollut metallirakenteita, kirvesmies paitsi rakensi varapuusta tarvittavat rakenteet särkyneiden tilalle myös huolsi muun muassa pumput ja ruorilaitteet sekä kerran viikossa kiipesi takilaan rasvaamaan eniten kuluvat kohteet. Myös suuremmissa vauriotapauksissa, kun laivaa jouduttiin esimerkiksi hinaamaan vuodon johdosta, vuotojen tukkimisen päävastuu kuului kirvesmiehelle. 
Jäänmurtajilla kirvesmies työskenteli aikaisemmin myös sukeltajan tehtävissä, näillä aluksilla kirvesmiehet yleisestä käytännöstä poiketen osallistuivat vahteihin.
TinyMUD

TinyMUD on MUD-lajityyppi, joka yleensä painottuu sosiaaliseen kanssakäymiseen taistelemisen tai pelaajahahmon kehittämisen sijaan. Yhdysvaltalainen James Aspnes kirjoitti ensimmäisen TinyMUDin vuonna 1989 pitkälti pelien "Monster" ja "Hunt the Wumpus" inspiroimana. Pelityyppi on vaikuttanut muun muassa MOO-, MUCK- ja MUSH-tyyppisten mudien kehitykseen.
TinyMUDeille ominaista ja oleellista on, että pelaajat laajentavat ja muokkaavat pelimaailmaa aktiivisesti pelin ollessa käynnissä ().
Osprey-luokan miinantorjunta-alus

Osprey-luokka on Yhdysvaltain laivaston 12 miinantorjunta-aluksen muodostama alusluokka, jonka alukset on valmistanut italialainen Intermarine S.p.A. Alukset on suunniteltu etsimään, määrittämään ja tuhoamaan ankkuroidut sekä pohja-asenteiset merimiinat. Alusten varusteisiin kuuluvat kaikuluotaimet, kuvausjärjestelmät, kaapelinleikkaajat ja kauko-ohjattavat miinanraivausjärjestelmät.
Luokan alukset ovat kooltaan maailman toiseksi suurimpia, ainoastaan Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinantorjunta-alukset ovat suurempia, täysin lasikuidusta valmistettuja aluksia. Ne on suunniteltu kestämään vedenalaisten räjähdysten aiheuttama shokkiaalto.
Alukset.
Yhdysvaltain laivastolle valmistettiin kaksitoista alusta Northrop Grumman Ship Systems (entinen Litton Avondale Industries) New Orleansissa ja Intermarine Savannahissa. Alukset otettiin palveluskäyttöön 1993–1999. Luokan alukset nimettiin lintujen mukaan lukuun ottamatta "USS Black Hawkia", joka nimettiin Sauk-intiaanien päällikön mukaan.
Luokan alukset on poistettu käytöstä 2006–2007. Kaksi aluksista myytiin Kreikan laivastolle ja kaksi Egyptin laivastolle. Yhdysvaltain presidentti vahvisti kongressin ehdotuksesta kahden aluksen siirron Liettuan laivastolle ja yhden Turkille. Näiden lisäksi kahden aluksen myynti Taiwanille ja yhden aluksen myynti Turkille on vahvistettu.
Heinätähtimö

Heinätähtimö ("Stellaria graminea") on hento, kohokkikasveihin kuuluva ruohokasvi, jonka tähtimäiset kukat ovat valkeat.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen, koheneva- tai rentokasvuinen heinätähtimö kasvaa 20–70 cm pitkäksi. Vaihtelevasti haarova varsi on sileä tai se on tyvestä korkeista, kartiomaisista nystermistä karhea. Lehdet ovat tasasoukkia tai suikeita, ruodittomia ja väriltään ruohonvihreitä tai heikosti sinivihreitä. Tavallisesti lehdet ovat tyvestä ripsilaitaisia. Kukinto on kaksihaarainen, tavallisesti runsaskukkainen harsu viuhko. Toisinaan kukinto on muuntunut yksikukkaiseksi. Kukinnon tukilehdet ovat kalvomaisia ja tavallisesti ainakin tyvestä karvalaitaisia. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verholehdet ovat selväsuonisia ja laidoilta karvaisia. Valkoiset, lähes tyveen saakka kaksiliuskaiset terälehdet ovat 3,5–6 mm pitkiä, tavallisesti verhiön pituisia tai sitä pitempiä. Heteiden ponnet ovat 0,5–0,7 mm pitkiä. Emiö on kolmilehtinen. Suomessa heinätähtimö kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava kota. Siemenet ovat kooltaan 0,6–1,4 mm.
Heinätähtimö on paljon hennompi kuin yleinen sukulaislajinsa pihatähtimö ("S. media") eli vesiheinä, ja sen kukat ovat pienemmät kuin kevättähtimöllä ("S. holostea"). Eniten Suomessa tavattavissa tähtimölajeista se muistuttaa kuitenkin luhtatähtimöä ("S. palustris") ja hyvin harvinaista idäntähtimöä ("S. hebecalyx").
Toisinaan heinätähtimö risteytyy suomentähtimön ("S. fennica") kanssa.
Levinneisyys.
Heinätähtimöä esiintyy Euroopassa Pohjois-Espanjasta ja Britteinsaarilta läpi mantereen Venäjälle saakka. Myös Islannissa kasvaa paikoin heinätähtimöitä. Laji puuttuu Euroopasta ainoastaan Pyreneiden niemimaan keski- ja eteläosista, Keski- ja Etelä-Italiasta ja Venäjän pohjoisimmista osista. Levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella yhtenäisenä Keski-Siperiaan ja Keski-Aasiaan asti. Itä-Siperiassa ja Itä-Aasiassa lajia tavataan satunnaisesti. Pohjois-Amerikkaan, erityisesti mantereen koillis- ja itäosaan, se on levinnyt ihmisen mukana.
Suomessa heinätähtimö on alkuperäislaji, jota tavataan koko maassa. Laji on hyvin yleinen Etelä-Lappia myöten. Pohjoisempaan päin laji harvinaistuu, mutta puuttuu vain korkeimmilta tunturialueilta pohjoisimmasta Lapista.
Elinympäristö.
Heinätähtimö kasvaa niityillä, pientareilla, metsänreunoilla, kalliopengermillä, hakamailla, viljelymailla, tienvarsilla ja rannoilla. Toisinaan laji muodostaa laajoja ja tiheitä kasvustoja.
Tommi Lindell

Tommi Lindell (s. 1966) on suomalainen musiikin monitoimihenkilö, joka on säveltänyt, sovittanut, soittanut ja tuottanut monilla eri levyillä, hän on vaikuttanut esimerkiksi kokoonpanossa Lindelltronics, The Swinghufvuds, Allekirjoittanut, Tapaus Lindell, Veijo Midi &amp; Modulit sekä ollut bändisoittajana Bluesshakers, Rinneradio ja Raptori -yhtyeissä. Lindell oli yksi Frank Pappa Show:n ja Yle TV1:n Hotelli Sointu -ohjelmien tekijöistä.
Lindellin musiikkiopinnot alkoivat 1980-luvun alkupuolella Oulunkylän Pop- ja Jazz-konservatoriossa.
Maan tapa -kappale.
Lindell käytti vuonna 1989 julkaisemassaan kappaleessa ”Maan tapa” mm. poliitikkojen korulauseita sekä Yleisradion lähetyksen lopettamissignaalia. Kun kappale soi Yöradion lähetyksessä, se katkaisi lähetyksen osassa Suomea, muun muassa Espoon Kivenlahdessa. Yle kielsi tästä syystä kappaleen soittamisen. Vuonna 2024 hän julkaisi siitä uuden "Maan tapa 2024 remix -version" jossa oli sanat oli päivitetty Orpon hallituksen ministerien sanomisiin ja leikkauksiin.
Hevonhierakka

Hevonhierakka ("Rumex longifolius") on 50–120 cm korkea jäykkävartinen monivuotinen ruohokasvi.
Ulkonäkö.
Hevonhierakan lehdet ovat poimulaitaisia, 3–4 kertaa leveyttään pitempiä ja jopa 35 cm:n pituisia. Lehtiruodin tyvellä vartta ympäröi kalvomainen korvaketuppi. Hevonhierakka kukkii heinä-elokuussa. Sen kukinto on pystyhaarainen, tiheä, tähkämäinen ja melkein lehdetön. Kukat ovat pienet ja vihertävät. Hevonhierakalla on voimakas pysty pääjuuri. Se lisääntyy helposti katkenneista juurenkappaleista. Yksi hevonhierakka voi tuottaa yli 15 000 siementä. Pähkylät ovat tummanruskeita, noin 3 mm pitkiä ja kolmisärmäisiä. Siemenet jäävät usein ruskeina roikkumaan talventörröttäjäksi kuivahtaneessa varressa vielä lumentulon jälkeenkin. Ne voivat levitä laajalle alueelle tuulen mukana lumihankea pitkin.
Levinneisyys Suomessa.
Hevonhierakka on Suomessa joutomaiden muinaistulokaskasvi. Se on yleinen lähes koko maassa. Vain Lapin pohjoisosissa se on harvinaisempi.
Elinympäristö.
Hevonhierakka kasvaa lähinnä ihmisen muokkaamissa paikoissa kuten pihoissa, tienvierillä, joutomailla, laitumilla ja puutarhoissa. Sitä löytyy myös rannoilta. Hevonhierakka suosii typpipitoista maata.
Vilho Auvinen

Vilho Johannes Auvinen (26. tammikuuta 1907 Kuopio – 17. marraskuuta 1946 Kuopio) oli suomalainen näyttelijä.
Auvinen oli näyttelijä-ohjaaja Vili Auvisen isä. Lyhyen uransa aikana Auvinen ehti näytellä kahdessakymmenessä elokuvassa. Hän toimi näyttelijänä muun muassa Helsingin Kansanteatterissa, Viipurin Kaupunginteatterissa ja Kuopiossa.
Hopeahanhikki

Hoikkahopeahanhikki eli hopeahanhikki ("Potentilla argentea") on ruusukasvien heimoon ja sormihanhikkien sukuun kuuluva pienehkö keltakukkainen kasvilaji. Hopeahanhikki luokitellaan usein yhdeksi muuntelevaksi lajiksi, mutta toisinaan se on jaettu useammaksi eri lajiksi, kuten hoikkahopeahanhikki ("Potentilla argentea") ja tanakkahopeahanhikki ("Potentilla neglecta", syn. "Potentilla argentea" subsp. "neglecta").
Ulkonäkö ja koko.
Hopeahanhikki on 15–30 senttimetrin korkuiseksi kasvava monivuotinen ruohokasvi. Kasvin lehdet ovat viisisormiset, alapinnaltaan valkonukkaiset ja hopeankiiltoiset. Myös varsi ja lehden päälliosa on harvahkon hopeanvärisen karvan peitossa. Puhtaankeltaisen kukan halkaisija on 5–7 millimetriä.
Levinneisyys.
Hopeahanhikkia esiintyy sekä Euroopassa että Aasiassa. Lisäksi laji on levinnyt ihmisen mukana Pohjois-Amerikkaan.
Elinympäristö.
Hoikkahopeahanhikin ensisijaista elinympäristöä ovat kuivat niityt, kedot ja nummet. Sitä tavataan myös ratavalleilla, joutomailla ja tienpientareilla.
Alalajit.
Hopeahanhikilla on monia alalajeja, joista Suomessa esiintyvät ainakin ketohopeahanhikki ("Potentilla argentea" subsp. "argentea"), rentohopeahanhikki ("Potentilla argentea" subsp. "demissa"), sirohopeahanhikki ("Potentilla argentea" subsp. "decora"), pulskahopeahanhikki ("Potentilla argentea" subsp. "dissecta") ja liuskahopeahanhikki ("Potentilla argentea" subsp. "acutifida").
Huopavoikeltano

Huopavoikeltano eli huopakeltano ("Pilosella officinarum", syn. "Hieracium pilosella") on keltakukkainen asterikasvien heimoon kuuluva kasvilaji tai hieman toisistaan eroavien pikkulajien ryhmä.
Ulkonäkö.
Huopakeltanon lehdet kasvavat ruusukkeena tiiviisti maata vasten, ja osa niistä saattaa talvehtia lumen alla. Lehden alapinta on valkean, huopaa muistuttavan nukkakarvoituksen peitossa. Lehtien keskeltä nousee 5–25 cm korkea kukkavana, jonka päähän tulee vaaleankeltainen, voikukkaa muistuttava, mutta sirompi mykerökukinto. Hedelmävaiheessa mykerökukinto muuttuu hahtuvapalloksi.
Kasvupaikka.
Huopakeltano kasvaa paahteisen kuivilla paikoilla melko vähäravinteisessa maassa, kuten hiekkakedoilla, sorakuopilla, metsien ahomaisilla reunuksilla, tien- ja pellonpientareilla, pihojen matalilla ja kuivilla töyräillä tai kallionkupeilla.
Levinneisyys.
Suomessa huopakeltanoa tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa.
Käyttö.
Kuivatulla huopakeltanolla on lääkitty silmäsairauksia, maksavaivoja, ripulia, suolitulehdusta, malariaa ja nenäverenvuotoa. Tieteellinen nimi "officinarum" tarkoittaa rohtoa.
Isotalvikki

Isotalvikki ("Pyrola rotundifolia") on pääasiassa rehevissä metsissä kasvava valkokukkainen talvikkilaji. Laji on levinnyt laajalle Eurooppaan ja Siperiaan. Suomessa sitä tavataan koko maassa.
Ulkonäkö ja koko.
Isotalvikki kasvattaa rönsyilevän maavarren, josta nousee 10–30 cm korkeita lehdettömiä kukkavarsia. Lehdet kasvavat kukkavarsien juurella ruusukkeina lähellä maanpintaa. Ruusukelehdet talvehtivat vihreinä. Lehdet ovat 1–5 cm pitkiä, paksuhkoja, sileitä ja pyöreähköjä. Lehden ruoti on siipipalteeton. Kukinto on pysty terttu. Valkoiset tai vihertävän valkoiset kukat ovat nuokkuvia, ja kukkien punertava emi on selvästi näkyvillä. Isotalvikki kukkii kesä-elokuussa. Isotalvikki elää sienten kanssa symbioosissa, ja saa ravintonsa sienijuurillaan.
Isotalvikista tunnetaan useita alalajeja, joista Fennoskandiassa esiintyy kolme: nimialalaji etelänisotalvikki (ssp. "rotundifolia"), pohjanisotalvikki (ssp. "norvegica") sekä dyyni-isotalvikki ("ssp. maritima"). Alalajit erottaa toisistaan lähinnä kokonsa puolesta sekä lehtien muodosta. Isotalvikki voi risteytyä pikkutalvikin kanssa niiden yhteisillä kasvupaikoilla
Levinneisyys.
Etelänisotalvikkia tavataan Pohjois-, Keski- ja Itä-Euroopassa sekä Venäjällä pitkälle Siperiaan asti. Länsi-Euroopan mereisimmillä alueilla se on harvinaisempi kuin sisämaassa. Pohjantalvikkia esiintyy pääasiassa Kölivuoristossa ja pohjoisessa myös alavammilla alueilla Kuolan niemimaalle ja Vienanmeren ympäristöön asti. Dyyni-isotalvikkia tavataan vain suppealla alueella Pohjanmeren rannikolla Tanskasta Pohjois-Ranskaan.
Suomessa isotalvikkia tavataan koko maassa. Etelä-Lappiin saakka vallitseva alalaji on etelänisotalvikki. Pohjanisotalvikkia tavataan Kainuun korkeudelta pohjoiseen, ja alalaji on yleisimmillään Pohjois-Lapissa.
Elinympäristö.
Isotalvikkia tavataan tuoreissa ja lehtomaisissa kangasmetsissä, lehdoissa, rehevissä korvissa, letoilla, tunturiniityillä ja -kankailla. Pohjanisotalvikki on kalkinsuosija.
The Funkiest

The Funkiest oli Helsingin keskustan laidalla Mechelininkadulla Töölössä sijainnut, joulukuussa 1995 perustettu levykauppa. The Funkiestissä myytiin lähinnä rap-levyjä sekä jonkun verran 1960–1970-lukujen rhythm and blues-, funk- ja soul-musiikkia. 
Huhtikuussa 2016 The Funkiestin omistaja Juha Vakkari ilmoitti lopettavansa liikkeen kannattamattomana. 
Fjuu Records.
The Funkiestin alla toimi myös levy-yhtiö Fjuu Records, joka julkaisi levyjä muun muassa Ruudolfilta ja Loost Koosilta. Fjuu Recordsilta ilmestyi historiansa aikana 33 julkaisua.
Shayne Toporowski

Shayne Angelo Toporowski (s. 8. joulukuuta 1975 Paddockwood, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen pelaajauransa päättänyt jääkiekkoilija. 
Ura.
Toporowski on pelannut useissa eri seuroissa ja kahdeksassa eri sarjassa. SM-liigassa hän on edustanut Espoon Bluesia, Lahden Pelicansia, Tampereen Ilvestä, Rauman Lukkoa, Lappeenrannan SaiPaa ja Tampereen Tapparaa. Toporowski edusti Lukkoa neljän kauden ajan.
Toporowski on Los Angeles Kingsin 2. kierroksen . Hän on pelannut NHL:ssä kolme ottelua Toronto Maple Leafsin joukkueessa. Lisäksi Toporowski on pelannut Saksan DEL-liigassa, Ruotsin Elitserienissä, Venäjän superliigassa, Irlannin Super Leaguessa, American Hockey Leaguessa ja juniorisarja WHL:ssä.
Kausi 2008–2009 oli Toporowskille ehkä uransa parhaimpia, koska hän oli SaiPan paras pistemies koko kauden ajan tehoilla 18+28=46. Kaudeksi 2010–2011 Toporowski siirtyi Tapparaan yksivuotisella sopimuksella. Tappara-vuoden jälkeen Toporowski pelasi yhden kauden Itävallassa monikansallisessa EBEL-liigassa pelaavan Villacher SV:n riveissä. Viimeisen kautensa Toporowski pelasi Yhdysvalloissa CHL-liigan Quad City Mallardsin joukkueessa, jossa kantoi varakapteenin A-tunnusta ja toimi joukkueen pelaaja-valmentajana.
2013–2014 Toporowski toimi yliopistojoukkue College of the Holy Cross'in apuvalmentajana ja vuodesta 2014 alkaen hän on toiminut Worcester State Universityn päävalmentajana alemmassa yliopistoliigassa.
Pelityyli.
Toporowski on arvostettu henkilö pelaajien keskuudessa. Lukossa hän oli joukkueen kapteeni. Lisäksi hän toimi SaiPan kapteenina varsinaisen kapteenin Ville Kohon loukkaannuttua. Toporowski tunnetaan pelaajana, joka taistelee ja tekee kovasti töitä joukkueelle. Kovanaamana tunnettu Toporowski on tapellutkin SM-liigassa muutamaan otteeseen.
Purtojuurikasvit

Purtojuurikasvit (Dipsacaceae) on kaksisirkkaisten Dipsacales-lahkoon luokiteltu, aiemmin omaksi heimokseen luokiteltu kasviheimo. Siihen kuului 290 lajia, jotka jaettiin 11 sukuun. Nykyisin tämä heimo on Dipsacoideae-alaheimo kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimossa.
Purtojuurikasvit kasvavat luonnonvaraisina Euraasiasta Uuteen-Guineaan ulottuvalla alueella ja Afrikassa. Suomessa kasvavat luonnossa purtojuuri ("Succisa pratensis") ja ketoruusuruoho ("Knautia arvensis"). Lisäksi joitain lajeja viljellään koristekasveina.
Vanamokasvit

Vanamokasvit (Linnaeaceae) on Dipsacales-lahkoon kuuluva kaksisirkkaisten kasvien heimo. Siihen kuuluu noin 36 lajia, jotka jaetaan neljään tai viiteen sukuun. Ne kasvavat luonnonvaraisina lauhkeassa ja vileässä vyöhykkeessä. Useimmat vanamokasvit ovat varpuja tai köynnöksiä, ja niiden kukat ovat kellon tai suppilon muotoisia. 
Nykyisin vanamokasvit luokitellaan usein osaksi kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimoa.
Circuit de Charade

 
Circuit de Charade on moottorirata lähellä Clermont-Ferrandia Ranskassa. Siellä on ajettu Formula 1 -kisoja 1965, 1969, 1970 ja 1972 sekä muita pienempiä kilpailuja. Rata rakennettiin sammuneen tulivuoren viereen 1958. Jotkut kuljettajat kuvailivat rataa "mutkikkaammaksi ja nopeammaksi versioksi Nürburgringistä".
Ranskan Grand Prix siirtyi Charadelta Paul Ricardin radalle sen jälkeen, kun Helmut Marko loukkasi silmänsä 1972.
Radan uusi, lyhyempi versio (3,86 km) on vielä käytössä muun muassa Formula 3 -sarjassa.
Mito

Mito () on Japanin Ibarakin prefektuurin pääkaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Nakajoen varrella. Kaupungissa on 270 472 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 217,32 neliökilometriä. Mito on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Mitossa sijaitsee tunnettu Kairaku-enin puutarha, joka on yksi Japanin kolmesta suuresta puutarhasta. Puutarhan rakensi Tokugawa Akinari vuonna 1842. Keväällä tuhannet ihmiset käyvät puutarhassa ihailemassa japaninaprikoosin kukintoa. Mitossa järjestetään myös Mito-kōmon-festivaali. Kaupunki on tunnettu suositusta Miton nattōsta.
Mito oli Aizawa Seishisain johtaman uuskungfutselaisten Miton koulukunnan kotipaikka.
Historia.
Ensimmäiset Yamaton kansan asukkaat asettuivat Miton alueelle 500-luvulla. Heian-kauden lopulla Baba Sukemoto, Taira-klaanin sotaherra muutti Mitoon ja rakennutti sinne linnan. Miton linna vaihtoi aikojen mittaan omistajaa useita kertoja. 1500-luvulla daimio Satake Yoshinobu valloitti sen, mutta joutui luovuttamaan linnan Tokugawa Ieyasulle vuoden 1603 Sekigaharan taistelussa. Ieyasun pojasta Tokugawa Yorifusasta tuli tämän jälkeen Miton linnanherra. Yorifusa kuului yhteen niistä kolmesta Tokugawa-suvun haarasta, jotka ylläpitivät linnoituksia Edon ympärillä. Togukawan suku hallitsi Mitoa aina 1800-luvun puoleen väliin, kunnes Edon sotilashallinto syrjäytettiin.
Nykyinen Miton kaupunki muodostettiin 1. huhtikuuta 1889, ja sen väkiluku oli tuolloin 25 000. Mitosta tehtiin prefektuurin pääkaupunki, ja vuonna 1900 Jōban-linja yhdisti kaupungin Tokioon. Vuoteen 1910 mennessä puhelinlinjat ja sähkövalaistus saatiin koko kaupunkiin. Vaikkakin kolme neljäsosaa kaupungista paloi maan tasalle toisen maailmansodan lopussa, kohosi kaupungin väestöluku 70 000:n vain muutamassa vuodessa ja jatkaa kasvuaan yhä.
Nykyisin Mito on pääasiassa hallinnollinen ja kaupallinen keskus. Suurin osa prefektuurin teollisuudesta sijaitsee Tsukuban kaupungin ympärillä. Mitoon on myös kasvanut pienimuotoista turismia lähinnä Kairaku-enin puiston houkuttelemana. Myös paikalliset museot, jotka ovat keskittyneet Tokugawa-suvun historiaan, vetävät yleisöä.
Liikenne.
Miton rautatieasema sijaitsee Jōban-linjan varrella ja Jōban-moottoritie yhdistää kaupungin Tokioon ja Tsukubaan etelässä sekä Hitachiin ja Iwakiin pohjoisessa. Suigun-linja kulkee pohjoiseen Kōriyamaan ja Mito-linja länteen Oyamaan. Läheisin suuri lentokenttä on Naritan kansainvälinen lentoasema.
Lerici-luokan miinantorjunta-alus

Lerici-luokka on Italian merivoimien neljän miinantorjunta-aluksen muodostama alusluokka, jonka alukset ovat italialaisen Intermarine S.p.A.:n valmistamia.
Suunnittelu.
Voimanlähteenä on yksi Wärtsilä NSD BL230-8M -dieselmoottori, joka tuottaa 1 176 kilowatin tehon säätölapapotkurille. Lisäksi aluksella on kolme aktiiviperäsintä miinojenetsintää varten. Aluksilla on komento- ja valvaontajärjestelmänä Datamat. Kaikuluotaimina ovat FIAR SQQ-14/IT ja miinantorjuntajärjestelminä Gaymarine Pluto ja MIN. Aluksen omasuojana on yksi Oerlikonin 20 millimetrin 70 pituuskaliiperin Mk10 -ilmatorjuntakanuuna.
Ursus (olut)

Ursus on romanialainen panimo ja olutmerkki. Ursusta valmistettiin vuoteen 2010 asti Cluj-Napocan kaupungissa, ja se on yksi Romanian vanhimmista ja myydyimmistä olutmerkkeistä.
Historia.
Cluj-Napoca oli vanha roomalainen varuskuntakaupunki, mistä tietotaito oluen panemiselle alueella sai alkunsa. Vuonna 1878 kaupunkiin perustettiin ensimmäinen virallinen panimo, Czell. 
Vuoden 1928 alussa panimon nimeksi vaihdettiin Ursus. Romanian valtio otti 11. kesäkuuta 1948 panimon valtion omistukseen. Valtion omistuksessa yhtiön rakenteita järjesteltiin uudelleen, ja vuonna 1748 perustettu Timișoaran panimo sulautettiin pääyhtiöön.
Ursus oli ensimmäinen yksityistetty yhtiö Romaniassa vuoden 1989 vallankumouksen jälkeen. Vuonna 1996 panimojätti SABMiller osti yhtiön. 
Marraskuussa vuonna 2010 yhtiö ilmoitti lopettavasa Cluj-Napocan panimon ja siirtävänsä tuotannon muihin pisteisiin; näin Ursuksen 132-vuotinen historia kaupungissa päättyi.
Gaeta-luokan miinantorjunta-alus

Gaeta-luokka on Italian merivoimien kahdeksan miinantorjunta-aluksen muodostama alusluokka. 
Hankinta.
Italia tilasi 1998 Intermarine S.p.A.:lta kuusi paranneltua Lerici-luokan alusta ja lisäksi vielä kaksi vuonna 1992. Luokan alusten propulsio- ja asejärjestelmät ovat lähes identtiset Lerici-luokan kanssa, mutta alusten kokoa on kasvatettu pituutta 52,45 metriin ja uppouma 720 tonniin. Propulsiojärjestelmän tehoa on kasvatettu suorituskyvyn parantamiseksi. Gaeta-luokaksi nimetyt kahdeksan alusta luovutettiin Italian laivastolle vuoden 1996 loppuun mennessä.
Gaeta-luokan tyyppisten alusten tuotanto jatkui Yhdysvalloissa, jonka laivasto tilasi kaksitoista Osprey-luokan miinantorjunta-alusta.
Ordre national du Mérite

Ordre national du Mérite () on ranskalainen ansioritarikunta. Se perustettiin 3. joulukuuta 1963.
Myöntämisperusteet.
Ritarikunnan suurmestari on Ranskan tasavallan presidentti, joka myöntää kaikki ritarikunnan kunniamerkit ministerien ehdotusten perusteella. Myöntämisperusteena on sotilas- tai siviiliansiot Ranskan hyväksi tehdyssä työssä. Nämä ansiot eivät kuitenkaan ole niin suurenmoisia, että niitä palkittaisiin kunnialegioonalla.
Nimityksistä ja ylennyksistä puolet on ritarikunnan sääntöjen mukaan mentävä naisille. Ylennykset ritarista upseeriksi tapahtuvat aikaisintaan 5 vuoden kuluttua ja tämän jälkeen ylempiin luokkiin aikaisintaan 3 vuoden kuluttua. Ylennyksiä tehdään kahdesti vuodessa.
Kansallisen ansioritarikunnan oli tarkoitus korvata useita vanhempia ranskalaisia ritarikuntia. Uuden ritarikunnan perustamisen myötä seuraavat ritarikunnat laukkautettiin 1. tammikuuta 1964:
Tunnukset.
Ritarikunnassa on kunnialegioonan tavoin viisi luokkaa:
Nauhan perusväri on sininen.
Emmanuelle Béart

Emmanuelle Béart (s. 14. elokuuta 1963 Saint-Tropez, Ranska) on ranskalainen elokuva-, teatteri- ja televisionäyttelijä. Hänet tunnetaan myös työstään Unicefin hyväksi.
Syyskuussa 2023 sai ensi-iltansa Béartin tuottama dokumenttielokuva "Such a Resounding Silence", jossa hän keroo tulleensa 10-vuotiaana sukulaisensa raiskaamaksi, mutta ei paljasta kuitenkaan raiskaajan nimeä.
Mikael Reuter

Gunnar Egid Roger Mikael Reuter (s. 17. toukokuuta 1943 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija ja kielitieteilijä. Hän työskenteli Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen ruotsin kielen osastossa vuodesta 1976, 1987–1992 erikoistutkijana ja 1992 alkaen osaston johtajana; hän jäi eläkkeelle vuonna 2008. Reuter toimitti vuosina 1986–2013 "Hufvudstadsbladetissa" ilmestynyttä "Reuters ruta" -palstaa, jossa käsiteltiin ajankohtaisia kielen ilmiöitä ja kielenhuoltoa. Vuonna 2001 hänet promovoitiin Uumajan yliopiston kunniatohtoriksi. Reuter on Axel Olof Freudenthal -mitalisti.
Mikael Reuterin isä oli professori Ole Reuter. Hänen tyttärensä on elokuvakriitikko Andrea Reuter.
Mahamiru-luokan miinantorjunta-alus

Mahamiru-luokka on Malesian laivaston neljän miinantorjunta-aluksen muodostama alusluokka. Alukset valmisti italialainen Intermare Lerici-luokasta. Italian laivaston tilauksen jälkeen toteutettu Malesian laivaston tilaus oli Intermaren ensimmäinen miinantorjunta-alusten vientikauppa.
Suunnittelu.
Alusten propulsiojärjestelmä on suurin ero yksiakseliseen ja moottoriseen Lerici-luokkaan. Malesialle toimitettuihin aluksiin on asennettu kaksi 1760 kilowatin MTU-dieselmoottoria, jotka on kytketty kumpikin omaan akseliin. Akselit pyörittävät kahta säätökulmapotkuria. Elektroniikka on Thomsonin toimittama ja siihen kuuluvat taistelunjohtojärjestelmä TSM2060, kaikuluotaimet TSM2022 ja PAP104.
Lähteet.
Huon-luokan miinantorjunta-alus

Huon-luokka on Australian laivaston miinantorjunta-alusten muodostama alusluokka, joka perustuu italialaisen Intermare S.p.A:n Italian laivastolle toimittamiin Gaeta-luokan aluksiin. Aluksilla on parannetut majoitustilat sekä parannettu miinanetsintäkyky.
Suunnittelu.
Luokan aluksille on ominaista räjähdyksen paineaallon kestävyys ja pieni magneettinen heräte, mitkä on saatu aikaiseksi runkomateriaalien valinnalla sekä muotoilulla. Alusten ominaisuudet mahdollistavat niiden käytön vaikeissa olosuhteissa.
Miinantorjuntavälineistönä aluksille on asennettu jopa 1 000 metrin mittausetäisyyteen kykenevä kaikuluotain sekä kaksi Boforsin Double Eagle -miinanraivausvälineistöä.
Alukset.
Luokan ensimmäinen alus tilattiin 2. kesäkuuta 1993.
Ohuè-luokan miinantorjunta-alus

Ohuè-luokan miinantorjunta-alukset ovat italialaisen Intermare S.p.A.:n Nigerian laivastolle valmistamien kahden aluksen muodostama miinantorjunta-alusluokka. Nigeria laivasto tilasi alukset 1983.
Luokan alukset poikkeavat Italian laivastolle valmistetuista Lerici-luokan ja Malesian laivastolle valmistetuista Mahamiru-luokan aluksista, vaikka runko on rakenteeltaan ja kooltaan vastaava. Koneisto ja taistelujärjestelmät ovat täysin uudelleen suunnitellut. Pääkoneina on kaksi MTU dieselmoottoria, jotka on kytketty kahteen vesisuihkuvetolaitteeseen. Nämä mahdollistavat 16 solmun maksiminopeuden. Aluksen tarvitsema sähkö tuotetaan kahdella apukoneella, jotka on sijoitettu vesirajan yläpuolelle magneettisen jäljen sekä veteen johtuvan äänen pienentämiseksi. Taistelunjohtojärjestelmä on Thomsonilta kuten Sintra TSM 2022 -kaikuluotain miinojen etsintään ja tunnistamiseen sekä kaksi Gaymarinen valmistamaa Pluto-miinantorjuntalaitetta. Alusten viestijärjestelmänä on Aeromaritime ja aseistuksena on yksi 30 millimetrin ja kaksi 20 millimetrin tykkiä.
Lat Ya -luokan miinantorjunta-alus

Lat Ya -luokka on Thaimaan laivaston kahden vuonna 1999 valmistuneen miinantorjunta-aluksen muodostama alusluokka.
Suunnittelu.
Alukset valmisti italialainen Intermare Gaeta-luokan miinantorjunta-alusten pohjalta, mutta niiden järjestelmät poikkeavat. Propulsiojärjestelmän kaksi MTU:n 710 kilowatin moottoria vastaa Yhdysvaltain laivaston Osprey-luokan järjestelmää Voith Schneider -propelleineen, joilla alukset saavuttavat 14 solmun nopeuden. Niiden elektroniikkajärjestelmä koostuu Atlas Elektronikin taistelunjohto- ja valvontajärjestelmästä ATLAS MWS 80-4 sekä asennetusta ATLAS DSQS-11M-kaikuluotaimesta.
Alusten omasuojana on 30 millimetrin tykki ja miinanraivaukseen on kaksi Gaymarinen Pluto Plus -järjestelmää.
Lähteet.
Viitteet.
Ernest Dimnet

Ernest Dimnet, (9. kesäkuuta 1866 Trélon, Ranska – 8. joulukuuta 1954 Pariisi) oli ranskalais-amerikkalainen pappi ja kirjailija.
Opintonsa hän suoritti katolisessa koulussa ja yliopistossa ja erikoistui klassillisten aineiden lisäksi englannin kieleen. Vuoteen 1923 saakka hän toimi katolisen yliopiston opettajana Lillessä ja Pariisissa, kunnes omistautui kirjallisille töilleen sekä luennoimiseen ulkomailla, varsinkin Amerikassa. Jo vuonna 1919 Dimnet oli saanut kutsun Yhdysvaltoihin, jonne hän asettuikin niin pysyvästi, että häntä voidaan pitää ranskalais-amerikkalaisena kirjailijana. 
Toisen maailmansodan alkaessa hän kuitenkin jälleen oleskeli Pariisissa, minne hän myös jäi koko saksalaismiehityksen ajaksi. ”"Amerikka olisi ollut liian mukava paikka aikana, jolloin Ranska oli jätetty oman onnensa varaan"”, Dimnet myöhemmin selitti päätöstään. ”"En halunnut paeta kotimaastani, vaan valitsin Pariisin. Olin yksi miljoonista, jotka kärsivät nälkää ja kylmyyttä, ärtynyt ja ironinen, pettynyt mutta yhä odottavan optimistinen."” Sodan jälkeen Dimnet vielä pariin otteeseen kävi luennoimassa Yhdysvalloissa, minkä jälkeen hän lopullisesti palasi Pariisiin. Siellä hän myös kuoli vuonna 1954.
Ensimmäiset teoksensa, muun muassa tutkimuksen englantilaisista Brontë-sisaruksista, Dimnet kirjoitti ranskan kielellä, mutta vasta Amerikassa englanninkielisinä julkaistut "The Art of Thinking" (1928) ja "What We Live by" (1932) tuottivat hänelle todellisen maailmanmaineen. "Ajattelemisen Taito" ilmestyi Suomessa vuonna 1930 ja "Mitä varten elät?" vuonna 1934.
Luettelo Johanna Kustannuksen artisteista

Tämä on luettelo Johanna Kustannuksen artisteista.
Ensimmäisellä ja toisella Johanna Kustannuksella on ollut paljon samoja artisteja. Ensimmäisen konkurssin jälkeen monet jatkoivat uraansa toisessa, ja lisäksi toinen on julkaissut ensimmäisen levyjä uudelleen.
Martin Dahlin

Martin Dahlin (s. 16. huhtikuuta 1968 Lund, Ruotsi) on entinen ruotsalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. 
Dahlin oli tärkeässä roolissa Ruotsin maajoukkueessa, kun Ruotsi voitti pronssia vuoden 1994 MM-kisoista, ja teki turnauksessa neljä maalia. Hän kuului maajoukkueeseen myös vuoden 1992 EM-kotikisoissa, jossa Ruotsi ylsi välieriin saakka. Yhteensä Ruotsin maajoukkueessa Dahlin teki 29 maalia 60:ssä pelaamassaan ottelussa. 
Vuonna 1993 Dahlin valittiin Ruotsin vuoden parhaaksi jalkapalloilijaksi. Aktiiviurallaan hän edusti Malmöä, Borussia Mönchengladbachia, AS Romaa, Blackburn Roversia ja HSV:tä.
Cha Am

Cha Am () on amphoe ja kaupunki Phetchaburin provinssissa Thaimaassa Siaminlahden länsirannalla. Kaupunki sijaitsee valtatie 4:n varrella noin 160 km Bangkokista. Naapuriprovinssit ovat Rachaburi ja Samut Songkhram pohjoisessa ja Prachuap Khiri Khan etelässä. Cha Am on nykyisin suosittu rantalomakohde, ja se on kuuluisa hiekkarannoistaan. Hua Hinin rantalomakohde sijaitsee 25 km etelään. Amphoen väkiluku on 45 981 henkeä (2000).
Historia.
Amphoe perustettiin 1897 nimellä "Na Yang". Vuonna 1914 keskus siirrettiin Ban Nong Chokin kylään (nykyään Tha Yang) – samalla nimi muutettiin amphoe Nong Chokiksi. Toisen maailmansodan jälkeen virkaistuin siirrettiin Cha Amin tamboniin, jolloin alueen nimeksi tuli vastaavasti amphoe Cha Am.
Elokuussa 2006 julkistettiin suunnitelma uudesta provinssista, joka perustettaisiin kuninkaan 80-vuotissyntymäpäivän kunniaksi 2007. Suunnitelman toteutuessa Cha Am siirtyisi uuden provinssin alaisuuteen. 
Nähtävyyksiä.
Cha Amin kaupungista etelään noin kahden kilometrin päässä sijaitsee kuninkaallinen "Mrigadayavanin palatsi" (), joka rakennettiin 1924 Rama VI:lle. Palatsi on tehty tiikkipuusta, ja se on entisöity vanhaan asuunsa.
Andy van der Meyde

Andy van der Meyde (s. 30. syyskuuta 1979 Arnhem, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Ajaxin akatemiasta valmistunut van der Meyde teki ensiesityksensä joukkueessa 18-vuotiaana ottelussa FC Twentea vastaan 12. marraskuuta 1997. Vuonna 1999 hän meni vuodeksi lainalle Twenteen. 32 lainaottelussa hän teki kaksi maalia. Laina-ajan jälkeen van der Meyde palasi Ajaxiin, jossa pelasi 86 ottelua ennen kuin siirtyi Interiin neljällä miljoonalla punnalla.
Kaudella 2004–2005 29:n Interissä pelatun ottelun jälkeen van der Meyde ilmoitti etsivänsä uutta seuraa ja 31. elokuuta 2005 Everton osti keskikenttäpelaajan kahdella miljoonalla punnalla. Ensiesityksensä Evertonissa hän teki paikallisottelussa Liverpoolia vastaan 25. maaliskuuta 2006. Van der Meyden sopimus Evertonin kanssa päättyi kesällä 2009. Maaliskuussa 2010 hän teki kauden loppuun kestävän sopimuksen PSV Eindhovenin kanssa. Van der Meyde lopetti ammattilaisuransa hetkeksi. Hän teki joulukuussa 2011 loppukauden kestävän sopimuksen Hollannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Topklassessa pelaavan WKEn kanssa.
Alankomaiden maajoukkueessa van der Meyde pelasi ensi kerran toukokuussa 2002 2–0-voitto-ottelussa USAa vastaan. Yhteensä 18 ottelua maajoukkueessa pelannut van der Meyde edusti maataan vuoden 2004 EM-kisoissa.
Suomi BV Cupissa 2006

Suomen jalkapallomaajoukkue osallistui Vietnamissa pelattavaan vuosittaiseen jalkapalloturnaukseen, BV Cupiin ensimmäistä kertaa vuonna 2006. Suomi ei päässyt turnaukseen parhaalla miehistöllään, koska samaan aikaan pelattiin vuoden 2008 EM-kisojen karsintaottelu Suomen ja Armenian välillä. Suomen joukkue koostuikin lähinnä olympiajoukkueen pelaajista, vahvistettuna muutamalla kokeneemmalla pelaajalla.
Suomi voitti lopulta turnauksen maalieron perusteella. Toiseksi sijoittunut Kamerunin alle 23-vuotiaiden joukkue päästi yhden maalin Suomea enemmän, ja hävisi näin turnausvoiton. Turnauksessa Suomen kuudesta maalista neljä tehnyt FC Hongan hyökkääjä Roni Porokara valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi. 
Pelaajat.
Alun perin joukkueeseen valittiin FC Hakaa edustava Toni Lehtinen, FC Lahtea edustava Kari Arkivuo ja Helsingin Jalkapalloklubin Veli Lampi, mutta he jäivät sivuun turnauksesta. Lehtisen tilalle valittiin Jarno Parikka, Arkivuon tilalle Erfan Zeneli ja Lammen korvasi Juska Savolainen. 
Ottelut.
15. marraskuuta 2006
Kokoonpano:
Korhonen - Kansikas, Halsti, T. Aho, H. Aho - Manninen (53' Zeneli), Kujala, Vellamo, Taulo (65' Savolainen) - Sorsa (90' Hauhia), Porokara (79' Parikka)
17. marraskuuta 2006
Kokoonpano:
Maanoja - Kansikas, Halsti (46' T. Aho), Portin, Hauhia - Zeneli, Gustafsson (62' Vellamo), Savolainen, Sorsa (72' Manninen) - Parikka (46' Kujala), Vuorinen (79' Porokara) 
19. marraskuuta 2006
Kokoonpano:
Korhonen - Kansikas, Halsti, T. Aho (72' Portin), Hauhia - Zeneli, Vellamo (67' Gustafsson), Savolainen (55' Taulo), Manninen (67' Sorsa), Kujala - Porokara (79' Parikka)
Toni Koivunen

Toni Koivunen (s. 27. marraskuuta 1971 Lahti) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Koivunen pelasi urallaan SM-liigassa yli 800 ottelua. Lisäksi hän kiekkoili uransa aikana Ruotsin, Tanskan ja Ranskan pääsarjoissa. Nykyään hän toimii Iitti Hockeyn valmentajana.
Ura.
Seurajoukkueissa.
Koivunen pelasi ensimmäiset miesten ottelunsa kaudella 1988–1989 Kiekkoreippaassa I-divisioonassa. Kaudeksi 1990–1991 Reipas nousi SM-liigaan, ja Koivunen pelasi kauden aikana 37 liigaottelua. Hän pelasi SM-liigassa Reippaassa kolme kautta, kunnes siirtyi kaudeksi 1994–1995 I-divisioona-joukkue SaPKoon, josta hän palasi kesken kauden SM-liigaan, ja Lukkoon.
Kaudeksi 1995–1996 Koivunen siirtyi JyP HT:hen, Jyväskylään. JyP HT:ssä Koivunen teki myös läpimurtonsa, kun kaudella 1996–1997 hänelle merkittiin 49 ottelussa 33 tehopistettä. Jyväskylässä Koivunen pelasi lopulta viisi kautta. Hän siirtyi kaudeksi 2000–2001 Bluesiin, jossa Koivunen joutui tyytymään pienempään rooliin kuin JYPissä. Koivunen pelasi Bluesissa lähinnä joukkueen kolmoskentässä. Kauden jälkeen hän palasi Lahteen ja Pelicansin riveihin.
Pelicansissa Koivunen nousi joukkueen kapteeniksi. Hän vaihtoi Pelicansin kaudeksi 2002–2003 Ruotsin Elitserien Timrå IK:hon, jonka kanssa teki kahden vuoden sopimuksen. Timråssa Koivunen pelasi reilun kauden, sillä kausi 2003–2004 käynnistyi häneltä huonosti, ja seurajohto antoi hänelle luvan etsiä uutta seuraa. Koivunen palasikin Pelicansiin. Pelicans jumittui kuitenkin SM-liigassa sarjan viimeiseksi, ja joukkue alkoi kesken kauden luopua pelaajistaan. Aivan SM-liigan siirtorajan lopulla Koivunenkin vuokrattiin JYPiin.
Koivunen aloitti jälleen kauden 2004–2005 Pelicansissa. Kausi sujui Koivuselta huonosti, sillä hän teki vain seitsemän pistettä. Seuraavalla kaudella Koivunen kuitenkin teki jälleen 23 pistettä, ja kaudella 2007–2008 hän teki uudeksi piste-ennätyksekseen 4+36. Kaudella 2008–2009 Koivunen joutui olkapääleikkaukseen lokakuussa 2008, ja joutui useaksi kuukaudeksi sivuun joukkueen kokoonpanosta.
Lokakuussa 2009 Koivunen pelasi 800. SM-liigan runkosarjaottelun, ja hänestä tuli kuudes tuon rajapyykin ylittänyt liigakiekkoilija. Aktiivipelaajista vain Marko Tuulolalla ja Jan Latvalalla on enemmän pelejä tilillään. Pari kuukautta myöhemmin Pelicans purki Koivusen sopimuksen. Hän siirtyi joulukuussa 2009 loppukaudeksi Tanskan pääsarjan Herning Blue Foxiin. Hän voitti Tanskassa pronssia.
Kaudeksi 2010–2011 Koivunen siirtyi Ranskan pääsarjan Morzine-Avoriaziin. Koivunen pelasi Morzinessa kaksi kautta, ja jälkimmäisellä kaudellaan hän toimi lisäksi valmennusryhmässä. Hän ilmoitti lopettavansa uransa keväällä 2012.
Maajoukkueessa.
Koivunen on pelannut kaksi kertaa junioritasolla Suomen maajoukkueessa arvokisoissa. Ensimmäisen kerran hän edusti Suomea 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1989, jolloin Suomi sijoittui pronssille. Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Koivunen pelasi Suomen puolesta 1991.
Jouko Puhakka

Jouko Yrjö Puhakka (5. toukokuuta 1922 Kontiolahti – 4. helmikuuta 2002 Joensuu) oli pohjoiskarjalainen kirjailija. Hän on tunnettu nuortenkirjoistaan, kalastustarinoistaan ja näytelmistään, erityisesti 1960-luvun lopun maaltamuuttoa kuvaavasta näytelmästä "Hyvästi, Mansikki" (1969), jonka kantaesitys oli Joensuun kaupunginteatterissa. Pro Finlandia -mitalin hän sai 1972.
Ennen kirjailijanuraansa hän toimi muun muassa myllärinä ja ammattikalastajana muun muassa Höytiäisellä. Hän osallistui 17-vuotiaana vapaaehtoisena talvisotaan ja haavoittui sodassa.
Chris Fehn

Christopher Michael Fehn (s. 24. helmikuuta 1972) on metalliyhtye Slipknotin entinen lyömäsoittaja. Hän laulaa myös taustalauluja uusimmilla levyillä. Fehn käytti esiintymisissä pinokkio-maskiaan, jossa oli yleensä vetoketju suun kohdalla. Yhtyeellä on myös toinen lyömäsoittaja, Shawn Crahan. Fehn erotettiin yhtyeestä 18. maaliskuuta 2019, hänen haastettua yhtyeen oikeuteen raha-asioiden pimittämisestä.
Suutari

Suutari on käsityöläinen, joka korjaa ja valmistaa kenkiä. Suutarinverstas kuului ennen vanhaan yleensä jokaiseen kylään. Jotkut suutarit valmistivat kenkänahat itse. Kaupungeissa oli suurempia suutarinverstaita, joissa oli suutareita palkollisina. Kenkää tehtäessä nahka vedettiin puusta valmistetun ”jalkamuotin”, ns. lestin päälle ja neulottiin kokoon erityisellä suutarin kaksisilmäisellä neulalla, jolla voidaan neuloa kaksisuuntaisesti. Myös pohjat tehtiin nahasta ja kiinnitettiin neulomalla. Nahka piti rei´ittää ennen neulomista erityisellä terävällä piikillä ns. naskalilla. Neulomiseen käytettiin pikilankaa.
Suomessa nahkurin työt ja eläimen muokkaaminen valmiiksi jalkineeksi asti on kuulunut 1600-luvulle saakka suutarille. Myöhemmin suutarin ja nahkurin työt eriytyivät omiksi ammateikseen.
Suutarin ammatin voi nykyään jakaa ainakin kahteen ryhmään. 
1. Pikasuutari, jonka periaatteena on , että kaikki korjaustyöt tehdään asiakkaan odotellessa. Yleisimmät työt ovat korkolapun ja puolipohjan vaihtoja. 
2. Suutari. Suutari valmistaa liikkeessään kenkiä, laukkuja, vöitä tai muita nahkatuotteita mittatilaustöinä. Suutari korjaa rikkoontuneet nahkatuotteet ja muodontaa tuotteita asiakkaan käyttötarkoituksen mukaan. 
Koska nykyään on käytössä monia erilaisia materiaaleja; kumit, muovit, nahat, keinoaineet, tekstiilit ja muut materiaaliyhdistelmät, ovat suutarin työskentelymenetelmät muuttuneet suuresti entiseen verrattuna. Suutarin työ on edelleen käsityötä. 
Rajasuutari oli ammattikuntalaitoksen aikana mestarintutkintoa suorittamattoman suutarin nimitys.
The Distillers

The Distillers on entinen yhdysvaltalainen punk rock -yhtye, joka toimi vuosina 1998–2006. Yhtyeen kokoonpano muuttui alun jälkeen useaan otteeseen, ja ainoa pysyvä jäsen oli yhtyeen perustaja Brody Dalle. Hän myös kirjoitti yhtyeen kaikkien kolmen albumin kappaleet. Brody Dalle perusti maaliskuussa 2007 yhdessä Tony Bevilacquan ja Alain Johanneksen kanssa Spinnerette-yhtyeen ja on sittemmin esiintynyt myös sooloartistina. 
Ura.
Punk-yhtye The Distillers sai alkunsa loppuvuodesta 1998, kun australialaissyntyinen Brody Dalle tapasi basisti Kim Chin työpaikalla ja he huomasivat jakavansa yhteisen intohimon soittamiseen. Pian kaksikko löysi rinnalleen Detroitista kotoisin olevan kitaristin Rose Casperin sekä rumpali Matt Youngin. Brody oli tuolloin naimisissa Rancid-yhtyeen kitaristin Tim Armstrongin kanssa, ja hänet tunnettiin tuolloin nimellä Brody Armstrong.Yhtye solmi levytyssopimuksen Epitaphin kanssa, ja sen omaa nimeään kantava debyyttialbumi julkaistiin huhtikuussa 2000. "Sing Sing Death House" ilmestyi samana vuonna, mutta se julkaistiin uudelleen alkuvuodesta 2002 ”Seneca Falls” -kappaleen yllättävän suosion myötä. The Distillersia verrattiin mediassa usein Courtney Loveen ja PJ Harveyyn.
Tässä vaiheessa Chi oli jättänyt yhtyeen liittyäkseen X-yhtyeen laulajan Exene Cervenkan johtamaan Original Sinners -yhtyeeseen. Hänen tilalleen astui basisti Ryan Sinn. Young seurasi Chitä, ja Casper puolestaan erosi bändistä ”Seneca Fallsin” menestyksen huipulla. Kesään 2002 mennessä Distillersin kokoonpano koostui Armstrongista, Sinnistä ja uudesta rumpalista Andy ”Outbreak” Granellista. Yhtye suunnitteli yhteiskiertueita No Doubtin ja Garbagen kanssa samaiselle syksylle.
Kitaristi/laulaja Tony Bradley liittyi The Distillersin riveihin juuri ennen kolmannen albumin ja yhtyeen ensimmäisen major label -julkaisun nauhoituksia. "Coral Fang" julkaistiin vuonna 2003 Sire Records -yhtiön kautta. Tämän albumin myötä Brody Armstrong palasi käyttämään nimeä Brody Dalle. Hän oli eronnut Tim Armstrongista samana vuonna. 
Granelli jätti yhtyeen alkuvuodesta 2005 siirtyäkseen soittamaan Darker My Love -yhtyeeseen, ja kesään mennessä myös Sinn oli lähtenyt. Hän liittyi myöhemmin Angels and Airwavesiin. Vaikka huhut yhtyeen hajoamisesta levisivät, Dalle ja Bradley kiistivät ne ja ilmoittivat sen sijaan jäävänsä tauolle. Vuoden 2006 loppuun mennessä Dalle ja Bradley ilmoittivat virallisesti The Distillersin lopettamisesta. He perustivat yhdessä uuden yhtyeen nimeltä Spinnerette. Dalle on sittemmin myös alkanut esiintyä sooloartistina.
Vuonna 2020 yhtye palasi esiintymislavoille. Paluu keskeytyi kuitenkin koronaviruspandemian vuoksi. Vuonna 2021 The Distillers julkaisi livealbumin "Live in Lockdown". Albumi sisältää yhdeksän kappaletta, jotka äänitettiin livenä yhtyeen vuoden 2020 livestream-keikan aikana. Toukokuuhun 2025 mennessä The Distillers ei ole esiintynyt tammikuun 2020 jälkeen.
Sanna Tahvanainen

Sanna Erika Tahvanainen (s. 13. toukokuuta 1975 Dragsfjärd) on suomenruotsalainen kirjailija. Hän toimi "Hufvudstadsbladetin" kolumnistina 1998–2004.
Ura.
Tahvanainen on koulutukseltaan filosofian maisteri kirjallisuustieteestä. Hän on opiskellut kirjallisuutta Åbo Akademissa sekä tanskalaista kirjallisuutta ja naistutkimusta Aarhusin yliopistossa Tanskassa.
Tahvanaisen esikoisteos, runokokoelma "Fostren", ilmestyi vuonna 1994 hänen ollessaan 19-vuotias. Hän on kirjoittanut myös kolumneja, romaaneja, näytelmiä, kuunnelmia ja lastenkirjoja. Vuonna 2016 Tahvanaisen lastenkirja "Lohikäärmeunia" oli Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkintoehdokas. "Kurre Keikari ja popcornit" (2017) oli Runeberg Junior -palkintoehdokkaana.
Tahvanainen asui yli kymmenen vuotta Maarianhaminassa, mistä hän muutti Helsinkiin vuonna 2013. Hänen perheeseensä kuuluu tytär.
Mauno Mäkelä

Mauno Ilmari Mäkelä (7. maaliskuuta 1916 Helsinki – 17. lokakuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen elokuvatuottaja ja kauppaneuvos (1973). Hän esiintyi kahdesti myös näyttelijänä, elokuvissa "Iskelmäketju" vuodelta 1959 ja "Luottamus" vuodelta 1976.
Mäkelän vanhemmat olivat toimitusjohtaja Väinö Mäkelä ja Anna Lindfors. Hän valmistui ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1935. Teknillisestä korkeakoulusta hän valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1940. Mäkelä on haudattu Vihtijärven hautausmaalle.
Filmografia.
"Tuottajana, ellei erikseen mainittu."
Lesti

 
Lesti on jalkineen sisällä sitä tehtäessä tai säilytettäessä käytettävä tuki. Lesti valmistetaan yleensä puusta, esimerkiksi koivusta. 
Kenkää tehtäessä suutari venyttää kengän päällisen, johon kenkä ommellaan kokoon. Lesti vedetään kengän valmistuttua pois kengän sisältä. Lestin avulla saadaan erittäin hyvin jalkaan sopiva kenkä.
"Lepolestejä" käytetään valmiin kengän muodon säilyttämiseen, hajun poistamiseen ja kuivattamiseen. Lepolestit asetetaan kengän sisään käytön jälkeen.
Sanonta ”Suutari pysyköön lestissään” tarkoittaa, että ”kukin tehköön vain sitä mihin pystyy, pitäköön huolen vain omista asioistaan”.
Naskali

Naskali on suutarin käyttämä piikki, jolla ennen ompelua rei’itetään nahka. Naskaleita on kahta tyyppiä; suora ja käyrä. Suoraa naskalia käytettiin kengän pohjan reikien tekemiseen ja käyrää muiden, esimerkiksi saapasvarren saumojen reikien tekemiseen.
Jäänaskaliksi sanotaan piikkityökalua, jolla pelastaudutaan, kun on pudottu jäihin.
Fredrik Idestam

Knut Fredrik Idestam (28. lokakuuta 1838 Tyrväntö – 8. huhtikuuta 1916 Helsinki) oli Nokia Ab:n perustaja ja toimi sen toimitusjohtajana vuosina 1871–1895. 
Idestam syntyi Tampereen masuunin omistajan, vuorimestari Gustaf Idestamin poikana. Idestam oli sinnikäs ja ennakkoluuloton. Hän oli Saksan matkallaan saanut tietoonsa menetelmän, jolla puusta valmistetaan paperia. Tämä aiempaa edullisempi menetelmä kyllä jo tunnettiin Suomessa, mutta vasta Idestam rohkeni ottaa sen käyttöön. Filosofian maisteri ja vuori-insinööri Fredrik Idestam perusti ensimmäisen puuhiomotehtaansa Tampereelle vuonna 1865. Kyseistä vuotta on myös pidetty Nokia Oyj:n historian alkupisteenä. Idestam kävi esittelemässä puuhiokettaan Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1867 ja voitti sillä pronssia. Kun saksalainen esikuva sai kultamitalin, menetelmä ja laitteistot herättivät huomiota. Idestamin menetelmä levisikin sitten Suomessa varsin nopeasti ja sitä hyödynsi muun muassa G. A. Serlachius.
Idestam perusti toisen tehtaansa vuosina 1868–1869 Nokialle ja hankki yhtiönsä omistukseen Nokian kartanon maita. Vuonna 1871 hänen tehtaistaan muodostettiin osakeyhtiö nimeltään Nokia Aktiebolag, ja Idestam pysyi yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1895. 
Tehtaan ensimmäisen paperikoneen myötä vuonna 1880 Idestam laajensi yhtiön tuotantoa puuhiokkeesta paperiin. Häntä pidetäänkin puuta raaka-aineena käyttävän paperiteollisuuden isänä Suomessa. Hän perusti Nokialle myös Suomen ensimmäisen sulfiittiselluloosatehtaan vuonna 1885. Idestam toimi myös Suomen Paperiyhdistyksen hallituksen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana vuosina 1892–1903.
Idestamd oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1867, 1877–1878, 1891 ja 1904–1905.
Fredrik Idestamin muistopatsas paljastettiin Nokialla hänen syntymänsä 100-vuotispäivänä 28. lokakuuta 1938.
Kumertau

Kumertau (, ) on noin 62 800 asukkaan kaupunki Baškortostanin tasavallan eteläosassa Venäjällä, 250 kilometriä tasavallan pääkaupungista Ufasta etelään. Paikallishallinnollisesti se muodostaa oman kaupunkipiirinsä, jossa kaupungin lisäksi on noin 4  000 maaseutuasukasta.
Asukasluvun kehitys:
Kumertau perustettiin vuonna 1947, siitä tuli piirin hallintokeskus vuonna 1949 ja kaupunki vuonna 1953.