tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mavronéri (Peloponnesos)

Mavronéri (, myös "Mavranéria", Μαυρανέρια), antiikin Styks (, ), on joki Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se saa alkunsa samannimisestä vesiputouksesta, joka tunnetaan nykyisin myös nimellä "Hýdata Stygós" (Ύδατα Στυγός). Antiikissa joki yhdistettiin manalan virtaan Styksiin.
Maantiede.
Mavronéri-joki on Kráthis-joen sivujokia. Sen alkulähteenä toimiva vesiputous sijaitsee korkealla Aroánia- eli Chelmós-vuoren rinteessä noin metrin korkeudessa merenpinnasta laskettuna. ​Paikka on Kalávrytan kunnassa Akhaian alueyksikön alueella. Vesi tulee vuorelta useampana ryöppynä. Putouksen korkeus on noin 200 metriä, mikä tekee siitä yhden Kreikan korkeimmista. Vedet yhdistyvät virraksi, joka hieman alempana vuoren rinteessä yhdistyy Kráthikseen. Sen veden laskevat puolestaan Korintinlahteen. Vesiputouksen lähelle on hankala kulkea ja se vaatii kiipeilytaitoja. Kuivana vuodenaikana virrassa ei ole vettä.
Historia.
Antiikin aikana Styksin vesiputous sijaitsi Arkadiassa lähellä Nonakriin kaupunkia. Sen sijaintipaikka ja vesiputouksen ainutlaatuisuus tekivät selvästi vaikutuksen varhaisten aikojen kreikkalaisiin, ja niin Styksiin alettiin suhtautua pelonsekaisella kunnioituksella. Varhaisin maininta virrasta on Homeroksella, jolle se on ”syvä, suistuva Styks” ja ”synkeä Styks”. Hesiodos kuvaa sitä ilmauksilla ”Styksin kuuluisaa, kylmää vettä, joka putoaa korkeilta jyrkänteiltä” ja ”Styksin ehtymättömään, ikiaikaiseen veteen, joka virtaa karujen seutujen halki”. Kaikki nämä kuvaukset täsmäävät paikkaan.
Herodotos ei vaikuta käyneen itse paikalla, sillä hänen kuvauksensa on epätäsmällisempi. Hän sanoo Styksin olleen lähde Nonakriin kaupungissa, ja kuvaa sitä seuraavasti: ”Vähäinen, kalliosta valuva vesimäärä vuotaa notkoon, ja ylt'ympäri notkon kiertää aitaus” (eli seinämä). Samassa yhteydessä hän kertoo, että Kleomenes olisi vienyt Arkadian johtajat Styksille vannottaakseen heitä sen veden kautta tukemaan häntä yrityksessään. Virran myöhemmistä kuvauksista Pausaniaan antama on pisin ja paikkansapitävin. Hän kuvaa, että lähellä Nonakriin raunioita sijaitsi korkea jyrkänne, joka oli korkein minkä hän oli koskaan nähnyt, ja josta virtasi alas vettä, ja jota kreikkalaiset kutsuivat nimellä Styks.
Kreikkalaiset ja roomalaiset runoilijat siirsivät Arkadian Styksin näkymättömään maailmaan manalan Styks-joeksi. Myös alkuperäiseen vesiputoukseen suhtauduttiin suurella taikauskoisella kunnioituksella. Sen veden uskottiin olevan myrkyllistä, ja uskottiin myös, että sen vesi tuhoaa kaikkia astiat, joihin sitä yritettiin kerätä. Ainoana poikkeuksena oli, jos astia oli tehty hevosen tai aasin kaviosta. Kerrottiin jopa, että Aleksanteri Suuri olisi myrkytetty Styksin vedellä.
Joen nykyinen nimi Mavronéri tarkoittaa ”Mustaa vettä”. Se on tunnettu myös nimellä Drakonéria (Δρακονέρια) eli ”Pelottavat vedet”. Uskomus virran veden myrkyllisyydestä on säilynyt kansanuskomuksena nykyaikaan saakka. Ainakin vielä 1800-luvulla läheisten kylien asukkaat uskoivat, ettei mikään astia pidä Mavronérin vettä.
Néda

Néda () on joki Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen pituus on noin 32 kilometriä. Joki saa alkunsa Lýkaio-vuorelta ja se laskee Joonianmereen lähellä Elaían kylää. Loppupäässään joki toimii Eliin ja Messenian alueyksiköiden välisenä rajana.
Joki on Kreikan ainoita, joiden nimi on feminiinissä. Kreikkalaisessa mytologiassa se sai nimensä Neda-nymfistä. Tämä muuttui joeksi, ja hänen hiuksistaan tulivat joen vesiputoukset, joita on kolme. Neda-joki toimi jo antiikin aikana yläjuoksullaan Arkadian ja Messenian ja alempana Eliin ja Messenian maakuntien rajana.
Pámisos (Messenia)

Pámisos (), antiikin Pamisos (, ), on joki Messeniassa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se on Messenian suurin joki ja sen päähaaran pituus on noin 22 kilometriä. Joki saa alkunsa Lýkaio-vuoren suunnasta ja se laskee Messenianlahteen lähellä Messínin kaupunkia.
Antiikin aikana nimellä Pamisos viitattiin vain joen alajuoksun osuuteen. Yläjuoksulla päähaara tunnettiin nimellä Balyra (). Se sai vetensä kahdesta haarasta nimiltään Elektra () ja Koios (). Lähellä Ithome-vuorta (nyk. Ithómi) Balyra sai lisää vettä Leukasia () ja Amfitos () -joista. Nykyisin Balyra-haara on tunnettu yläjuoksullaan nimellä Vasilikós ja alajuoksullaan (tai joskus koko matkallaan) nimellä Mavrozoúmaina. Varsinaisen Pamisoksen katsottiin antiikin aikana olleen se haara, jonka lähteet ovat nykyisessä Ágios Flóroksen kylässä.
Antiikin aikana Pamisosta palvottiin jumalana.
Pámisos

Pámisos (, , ) voi viitata seuraaviin kohteisiin Kreikassa:
Olavi Jalava

Olavi Veikko Jalava (2. tammikuuta 1913 Helsinki – 4. kesäkuuta 1970 Kankaanpää) oli suomalainen vaatetusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Jalavan vanhemmat olivat kultaseppä Kustaa Adolf Jalava ja Anna Sofia Storm ja puolisot 1940–1948 Valentina Kurtze ja vuodesta 1948 Päivi Maria Kyllikki Heittola, aiemmin Klemola. Jalava kävi Helsingin suomalaista yhteiskoulua, mutta joutui keskeyttämään sen ja menemään rakennustöihin. Hänestä tuli kuitenkin 1930-luvulla Pallo-Paidan myyntiedustaja ja tekninen johtaja. Sen sisaryhtiöksi perustettiin 1945 Kankama-niminen yritys Kankaanpäähän, jonka toimitusjohtajaksi Jalava tuli yhtenä kolmesta yrityksen perustajasta. Kankama laajensi vaatetuotantoaan lasten- ja ulkoilu- ja retkeilyasuihin, vapaa-ajan pukineiden kysynnän kasvaessa. Se vaihtoi nimensä olympiavuonna 1952 Reima-Pukineeksi ja ryhtyi kehittämään ulkoilutekstiilien materiaaleja kumppaneiden kanssa. Jalava osallistui yhtiön johtajana aktiivisesti vaatetusteollisuuden yhteistyöhön ja oli muun muun muassa perustamassa Vaatetusteollisuuden Valtuuskuntaa, sittemmin nimeltään Vateva. 1960-luvulle tultaessa Reima-Pukine suuntautui aiempaa selvemmin lasten- ja nuorten pukineisiin, käyttäen tässä hyväksi myös kehittyvää televisiomainontaa, sekä ryhtyi harjoittamaan vientiä. Menestykseen vaikuttivat myös ns. enstex-materiaalin kehittäminen ja siitä valmistetut lasten ulkoiluhaalarit sekä tunnettujen vaatesuunnittelijoiden näkyvä käyttö. Jalava toimi Reima-Pukineen johdossa kuolemaansa saakka. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vain kaksi kuukautta ennen kuolemaansa, huhtikuun alussa 1970.
Polari (kielitiede)

Polari oli kielivariantti tai salakieli (eli kryptolekti), jota käyttivät homoseksuaalit miehet Isossa-Britanniassa ja Irlannissa. Kieli lasketaan tätä nykyä luokittelemattomaksi ja kuolleeksi. Vuoteen 1967 asti homoseksuaalisuus oli laitonta Englannissa ja Walesissa. Seksuaalivähemmistöihin kuuluvat käyttivät polaria salatakseen suuntautumisensa.
Polarin uskotaan saaneen alkunsa viktoriaanisella kaudella. Kielen kulta-aika ajoittui 1930–1970-lukujen välille ja puhujat keskittyivät Lontooseen. 1950- ja 1960-luvuilla polarin popularisoi brittiläinen koomikko Kenneth Williams käytti kieltä radio- ja TV-ohjelmissaan, joita seurasi noin 20 milj. ihmistä. Kun homoseksuaalisuus dekriminalisoitiin 1960-luvulla, alkoi polarin käyttö taantua, sillä ihmisillä ei ollut enää halua tai tarvetta ilmaista seksuaalista suuntautumistaan erillisellä kielivariantilla.
Vuonna 2017 Cambridgessa pidettiin jumalanpalvelus polariksi. Valmistuneiden pappien sijaan jumalanpalveluksen pitivät teologian opiskelijat, mikä aiheutti kohun, jota Englannin kirkko joutui myöhemmin pahoittelemaan. Raamattu on käännetty polariksi. Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.
Sanasto.
Lähde:
Tarja Santalahti

Tarja Santalahti (s. 1960) on suomalainen seksologian asiantuntija ja Väestöliiton johtava psykoterapeutti, erikoissairaanhoitaja, tietokirjailija, sekä Väestöliiton Hyvinvointi Oy -yhtiön johtoryhmän jäsen. Koulutukseltaan Santalahti on vaativan erityistason kliininen seksologi ja erityistason psykoterapeutti. Psykoterapeuttina hänen viitekehyksensä on kognitiivisessa terapiassa, joskin hän käyttää myös integroivaa näkökulmaa tarpeen tullen.
Santalahti on kirjoittanut yhdessä Mika Lehtosen kanssa ensimmäisen suomenkielisen seksuaaliterapian perusteoksen "Seksuaaliterapia" (2016, PS-kustannus). Lisäksi häneltä on ilmestynyt teokset "Eikö se kuulu kenellekään? Rohkene kohdata seksuaalisesti kaltoinkohdeltu nuori" (2009, Väestöliitto), sekä pedagogisesti tärkeä nuorten seksuaalisuutta ja terveyttä käsittelevä kattava viisiosainen kokonaisuus "Nuorten seksuaalisuus ja seksuaaliterveys -opettajan opas". (2018, Duodecim) Santalahti on myös toiminut asiantuntijana, kouluttajana ja auktorisoijana monta kymmentä vuotta, tuonut seksuaalisuutta ja seksuaaliterveyttä esiin lukuisissa medioissa, haastatteluissa ja artikkeleissa vuosikymmenten ajan, sekä antanut lausuntoja ja toiminut asiantuntijana seksuaalisen väkivallan oireisiin ja vaikutuksiin liittyen oikeudessa.
William Leap

William Leap on yhdysvaltalainen antropologian professori emeritus, joka on tutkinut laventelilingvistiikkaa. 
Leap on väitellyt tohtoriksi Southern Methodist University -yliopistosta. 1990-luvun alussa hän oli mukana tutkimassa AIDSia sairastavien kielenkäyttöä ja sitä, miten nämä ihmiset puhuvat sairaudestaan. Lisäksi hän on työskennellyt Floridassa sukupuolentutkimuksen apulaisprofessorina.
Vuonna 1993 Leap oli mukana vetämässä laventelilingvistiikkaa käsittelevää konferenssia.
Kaikki kuninkaan miehet

Kaikki kuninkaan miehet tarkoittaa seuraavia:
Saint-Germain-des-Champs

Saint-Germain-des-Champs on kunta Ranskassa Yonnen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Avallonin kaupungista etelään.
Meix’n kylässä oli Pontaubertin Johanniittain ritarikunnan linna "Château du Meix", joka oli tärkeä Burgundin herttuakunnalle. Kaarle VII:n joukot valloittivat linnan vuonna 1433. Nykyään linnasta on jäljellä vain vähäinen raunio. 1500-luvulla rakennettu linna "Château de Railly" rakennettiin uudelleen vuonna 1860. Linna toimii nykyään juhlatilana.
Vuonna 1839 löydettiin kunnan alueelta roomalaisen Chagniatsin huvilan jäänteitä sekä pronssikautinen hauta Chagnisin tumulus.Saint-Germainin kirkko on uudelleen rakennettu vuonna 1869. Kirkon kellotorni on kuitenkin 1200-luvulta.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Päivi Polo

Päivi Marja-Leena Polo (ent. Päivi Polo-Kantola, s. 1961) on suomalainen naistentautien ja synnytysten erikoislääkäri, perinatologian erikoislääkäri, professori, dosentti, sekä lääketieteen ja kirurgian tohtori, joka johtaa Turun yliopistollisen keskussairaalan naistentautien osastoa. 
Polo on kirjoittanut tutkimuksia omista erikoisosaamisaloistaan, joihin kuuluvat muun muassa vaihdevuodet, hormonikorvaushoito, raskausajan ja synnytysten ongelmat, unilääketiede sekä raskauden ehkäisy. Hän on naisten unilääkevaikutusten, hormonikorvaushoidon sekä vaihdevuosien vaikutusten kansainvälinen asiantuntija, jonka useat tutkimukset erityisesti menopaussista on huomioitu laajasti kansainvälisillä foorumeilla. Polo on Suomen Menopaussitutkimusseuran kunniajäsen, ja hänen tutkimuksiaan on julkaistu myös useissa oppikirjoissa. Pololle on myönnetty yhteensä 13 tutkimuspalkintoa sekä kolme opetuspalkintoa. 
Polo oli naimisissa poliitikko ja piispa Ilkka Kantolan kanssa vuoteen 2005 saakka.
Ura.
Polo valmistui Turun yliopistosta lääkäriksi vuonna 1986 ja tohtoriksi vuonna 1999. Hänen väitöskirjansa käsitteli vaihdevuosien uniongelmia sekä hormonikorvaushoitoja, ja se palkittiin vuoden parhaana väitöskirjana Turun yliopistossa. Polo erikoistui gynekologiaan vuonna 1998, perinatologiaan vuonna 2001 ja unilääketieteeseen vuonna 2016, professorina hän aloitti Turun yliopistossa vuonna 2018. Polo on julkaissut uransa aikana tähän mennessä yhteensä 91 artikkelia, joista 63 on alkuperäisiä artikkeleita kansainvälisesti vertaisarvioiduissa lehdissä. Polo oli Suomen Menopaussitutkimusseuran puheenjohtaja vuosina 2004–2008, nykyään hän on kolmen lehden toimituskunnassa.
Kunniamaininnat ja palkinnot.
Lisäksi hän on saanut posteriesitysten palkinnon tieteellisissä tapahtumissa kahdeksan kertaa.
Fasismin vastustajien muistomerkki

Fasismin vastustajien muistomerkki on vuonna 1963 paljastettu muistomerkki, joka sijaitsee Helsingissä Malmin hautausmaalla. Paikalle on vuonna 1946 haudattu 17 jatkosodan aikana teloitettua tai muulla tavalla kuollutta kommunistia. Muistomerkin on tehnyt kuvanveistäjä Vilho Aalto.
Yhteishauta sijaitsee hautausmaan korttelissa 23 eli ”punaisessa korttelissa”, jossa ovat myös sisällissodan punaisten joukkohauta, toukokuussa 1918 tapahtuneiden Puustellinmetsän teloitusten uhrien joukkohauta sekä SKP:n johtohenkilöiden yhteishauta.
Historia.
Helsingissä teloitettiin jatkosodan aikana ainakin kuusi vastarintaliikkeessä toiminutta kommunistia, jotka on haudattu Malmin hautausmaan yhteishautaan. Lisäksi paikalle on haudattu viisi eri puolilla pääkaupunkiseutua ammuttua desanttia, viisi muista syistä surmansa saanutta kommunistia sekä yksi Turussa teloitettu. Teloitetut haudattiin aluksi merkitsemättömiin hautoihin eri puolille Malmin hautausmaata. Urho Kaipaisen ja Martta Koskisen haudoille ilmestyi kuitenkin jo sodan aikana salaa tuotuja muistolaattoja. 
Jatkosodan jälkeen vainajat laskettiin yhteishautaan 17. maaliskuuta 1946 Helsingin Ammatillisen Paikallisjärjestön järjestämässä tilaisuudessa. Saattajat kokoontuivat aluksi Hakaniemen torille, josta heidät kuljetettiin erikoisjunalla Malmin hautausmaalle. Hautaustilaisuudessa puhuivat HAP:n puheenjohtaja Yrjö Forsström, ministeri Matti Janhunen ja kansanedustaja Lyyli Heinonen, minkä lisäksi Laina Kanerva lausui Elvi Sinervon runon "Teloitetut". Lehtitietojen mukaan yleisöä oli paikalla noin 10 000 henkeä.
Haudalle saatiin muistomerkki vasta parikymmentä vuotta sodan päättymisen jälkeen. Jatkosodan vastarintaliikkeessä mukana olleiden kommunistien perustama Sodan ja Fasisminvastainen Työ ehdotti muistomerkkiä 1960-luvun alussa. Sisäministeriö hyväksyi hankkeen, mutta kirkko vastusti sitä kokiessaan fasisminvastaisen taistelun olleen suunnattu isänmaansa vapauden puolesta taistelleita vastaan. Muistomerkkihanke kuitenkin toteutui, ja muistomerkki paljastettiin 22. syyskuuta 1963. 
Vastaavia kommunistien yhteishautoja ja muistomerkkejä muualla Suomessa ovat ainakin Turun hautausmaalla sijaitseva "1941–44 veljeshauta", Porin Käppärän hautausmaalla sijaitseva "Vankiloihin sortuneiden SKP:n jäsenten muistomerkki" sekä Kemissä Ristikankaan hautausmaalla sijaitseva "Kunnia fasismin vastustajille".
Mirpur Khas

Mirpur Khas () on kaupunki Pakistanin Sindhin provinssissa. Kaupunki on perustettu vuonna 1806 ja aikanaan se toimi sindhiläisen Talpur-dynastian pääkaupunkina. Vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 234 133.
Maantiede.
Mirpur Khas sijaitsee Pakistanin Sindhin provinssin eteläosassa Let Wahin kanavan varrella.
Historia.
Mirpur Khasin lähialueella on pitkä historia. Aikanaan paikalla sijaitsi Kahoo Jo Daro -niminen buddhalainen asutuskeskus. Sen jäljiltä alueella on esimerkiksi stupien raunioita. Islamin sanotaan saapuneen alueelle Muhammad Bin Qasimin valloitusretkien aikana vuonna 712.
Nykyinen kaupunki on kuitenkin perustettu myöhemmin. Vuonna 1773 alueella nousi valtaan Talpur-dynastia, jonka hallitsijat käyttivät arvonimeä "mir". Mirpur Khas perustettiin vuonna 1806 ja se sai nimensä perustajansa Mir Ali Murad Talpurin mukaan. Kaupungista tuli Talpur-hallitsijoiden pääkaupunki, jollaisena se toimi aina Sindhin hallitsijoiden kärsittyä tappion Charles James Napierin johtamille briteille vuonna 1843. Mir Šer Muhammad Talpur jäi viimeiseksi Talpur-hallitsijaksi. Myöhemmin kaupunki oli osa Brittiläistä Intiaa.
Brittiläisessä Intiassa tehtiin useampia hallinnollisia muutoksia. Koko Sindh oli alkujaan osa Bombayn hallintoaluetta. Myöhemmin mudoostettiin Tharparkerin piirikunta, johon kuuluivat Umerkot ja Mirpur Khas. Umerkot oli tuolloin kahdesta kaupungista merkittävämpi piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Mirpur Khasin merkitys kasvoi kuitenkin Jamraon kanavan avaamisen myötä vuonna 1900. Mirpur Khasista thetiin kunta vuonna 1901 ja Tharparkarin piirikunnan hallinnollinen keskus vuonna 1906.
Intian jaon yhteydessä vuonna 1947 Mirpur Khasista tuli osa itsenäistä Pakistania. Koska kaupunki sijaitsi suhteellisen lähellä uutta rajaa Intian kanssa, sinne asutettiin suuri joukko Intiasta saapuvia pakolaisia. Vuonna 1990 Tharparkarin piirikunnasta lohkottiin uusi Mirpur Khasin piirikunta.
Talous ja liikenne.
Mirpur Khas on nykyisin alueen viljan, kankaiden ja puuvillan kaupan keskus. Kaupungissa on myös jonkin verran teollisuutta. Siellä tuotetaan esimerkiksi lannoitteita.
Kaupungista on maantieyhteys Umarkotiin, sekä maantie- ja rautatieyhteys Hyderabadiin.
Väestö.
Mirpur Khasin asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan perusteella 234 133. Vuoden 1998 laskennassa asukasluku oli 189 671. Vähemmistö lähiseudun asukkaista on hinduja.
Hasan Abdal

Hasan Abdal () on pikkukaupunki Pakistanin Punjabin provinssissa. Paikka tunnetaan etenkin paikallisesta lähteestään, jolla on uskonnollista merkitystä sikheilleja muslimeille. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 63 218.
Maantiede.
Hasan Abdal sijaitsee Pakistanin Punjabin provinssissa Attockin piirikunnassa. Attockin kaupunki sijaitsee Hasan Abdalista noin 40 kilometriä länteen.
Historia.
Hasan Abdal tunnetaan etenkin paikallisesta lähteestä, jolla on ollut pitkään uskonnollista merkitystä niin buddhalaisille, hindulaisille, muslimeille ja sikhiläisillekin. Paikan mainitsee jo kiinalainen buddhalainen matkailija Xuanzang 600-luvulla. Xuanxang viittaa käärmekuningas Elapatran vesialtaaseen. Myöhemmin paikka tunnettiin eri hallitsijoiden pysähdyspaikkana näiden matkatessa Kashmiriin. Paikalla on myös Suurmogulien valtakunnanaikaisia raunioita, joista yhteen on viitattu Akbarin tyttären hautana. Todellisuudessa tästä ei ole kuitenkaan varmuutta.
Hasan Abdalin lähteellä on kivi, jossa on kädenjäljen mukainen painauma. Painauma on eri uskonnoissa selitetty hieman eri tavoin. Lähde pulppuaa pinnalle kiven alta. Muslimit kutsuvat lähdettä nimellä Baba Walin lähde. Nimi Baba Wali on ilmeisesti viittaus ilmeisesti Kandaharista lähtöisin olevaan pyhimykseen nimeltä Hasan Abdal, joka saapui paikalle Timur Lenkin mukana. Lähde liittyy myös sikhiläiseen tarinaan. Sikhiläisessä versiossa kädenjälki on guru Nanakin, joka pysäytti kukkulalta alas vierineen kiven kädellään. Tarina tosin lienee myöhempää keksintöä Randžit Singhin valtakauden ajoilta. Paikalle perustettiin joka tapauksessa Panja Sahibibin gurdwara.
Väestö.
Hasan Abdalin asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 63 218. Vuoden 1998 vastaavassa laskennassa asukasluku oli 37 976.
Erkki Ratia

Erkki Antton Ratia (20. heinäkuuta 1914 Koivisto – 9. kesäkuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Ratian vanhemmat olivat merikapteeni Anton Ratia ja Eeva Emilia Kaukiainen ja puoliso vuodesta 1940 Päivi Rantasalo. Ratia tuli ylioppilaaksi 1932 Viipurin reaalikoulusta. Diplomi-insinööriksi Ratia valmistui Teknillisen korkeakoulun rakennusosaston tie- ja vesirakennuksen linjalta vuonna 1939. Hän oli valmistuttuaan insinööritoimisto Alfred A. Palmbergin palveluksessa ensin suunnitteluinsinöörinä ja sitten pääsuunnittelijana. Vuonna 1947 Ratia siirtyi Lemminkäisen teknilliseksi johtajaksi, yrityksen toimitusjohtaja hänestä tuli 1955 Pentti Heikkilän jälkeen. Ratian johdolla yritys kehitti paitsi teiden rakentamisen ja asvaltoinnin liiketoimintaa, myös muun muassa kattohuopa- ja betonituotantoa. Hänen aikanaan yhtiön liikevaihto yli kymmenkertaistui. Ratia osallistui myös aktiivisesti alansa järjestötyöhön. Hän oli Suomen Asfalttityönantajain Liiton puheenjohtaja 1947–1970, samoin kuin esimerkiksi Rakennusinsinööriyhdistyksen puheenjohtaja 1960–1962 ja Kattohuopayhdistyksen ja sen jaostojen puheenjohtaja vuodesta 1961 aina eläkkeelle jäämiseensä asti vappuna 1970. Lemminkäisen toimitusjohtajana häntä seurasi Harri Hintikka. Vuonna 1969 vakavasti sairastunut Ratia kuoli vain kuukauden päästä eläköitymisestään, kesäkuun alussa 1970. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän oli saanut huhtikuussa 1970.
Rex Warner

Rex Warner (1905 Birmingham – 1986 Wallingford) oli brittiläinen kirjailija. Hän opetti englantia 1928–1945 Egyptissä ja Kreikassa. Sen jälkeen hän oli vuoteen 1947 Ateenassa British Councilin alaisen oppilaitoksen British Institute of Higher Studies johtajana ja 1964–1974 Yhdysvalloissa Connecticutissa professorina. Hän kirjoitti romaaneja, historiallisia teoksia ja runoja ja käänsi englanniksi kreikkalaisia klassikoita.
Warnerista tuli 1930-luvulla antifasisti, mikä näkyy hänen kolmessa ensimmäisessä teoksessaan. Yksi niistä on dystopiaromaani "The Aerodrome" (1941), jossa Warner kuvaa fasistisen ilmatukikohdan ja moraalisesti rappeutuneen kylän yhteentörmäystä. Anthony Burgess otti teoksen luetteloonsa 99 parhaasta vuoden 1939 jälkeen julkaistusta englanninkielisestä teoksesta. Burgess vertasi teokseen kirjoittamassaan esipuheessa sitä George Orwellin romaaniin "Vuonna 1984", joka julkaistiin kahdeksan vuotta myöhemmin. BBC esitti vuonna 1983 teokseen perustuvan samannimisen televisioelokuvan, jonka ohjasi Giles Foster.
Warner käänsi Thukydideen "Peloponnesolaissodan" englanniksi osana Penguin Classics -kirjasarjaa. Käännös julkaistiin vuonna 1954, ja sitä myytiin yli miljoona kappaletta.
Boris Vasiljev

Boris Lvovitš Vasiljev (; 1924 Smolensk, Neuvostoliitto – 2013 Moskova, Venäjä) oli venäläis-neuvostoliittolainen kirjailija.
Vasiljevin isä oli sotilas, ja Vasiljevkin suoritti sotilasakatemian. Hän toimi koeajajana Uralilla. Hän liittyi NKP:n jäseneksi vuonna 1952.
Vasiljev aloitti 1955 näytelmillä, mutta hänen tunnetuin teoksensa on Karjala-aiheinen sotaromaani "Ja ilta oli rauhaisa" (1969). Sota-aiheinen on myös toisen maailmansodan aikaisista taisteluista Brestin linnakkeessa lähellä Puolan rajaa kertova "Ei kaatuneiden luettelossa" (1974). Sen sijaan "Älkää ampuko valkoisia joutsenia" kertoo maaseudun ihmisen uskosta hyvään ja häntä kohtaavista kärsimyksistä.
Integrata

Integrata Oy on suomalainen vuonna 2008 perustettu henkilöstöhallinnon yritys, joka tuottaa HR-alan kokonaispalvelua muotoilemalla henkilöstöhallinnon ja johtamisen palveluita. Yrityksen kotipaikka on Tampere, ja sen lisäksi sillä on toimipisteet Helsingissä, Porissa, Oulussa ja Turussa.
Organisaatio.
Integrata Oy:n emoyhtiö on Integrata Imperium Oy. Integratan perustajaomistajat Riku Heinonen, Tuomas Schwartz ja Veli-Ville Kasurinen työskentelevät emoyhtiö Integrata Imperiumin palveluksessa. Riku Heinonen on Integratan toimitusjohtaja.
Integratan hallituksen muodostavat Integratan perustajista Tuomas Schwartz ja Veli-Ville Kasurinen sekä kolme ulkopuolista jäsentä. Integratan hallitukseen valittiin Bitfactorynä aiemmin tunnetun Loihde Factoryn perustaja Janne Tuomikoski, Solitan CHRO Outi Sivonen sekä Vincitin perustaja ja nykyinen hallituksen puheenjohtaja Mikko Kuitunen.
Tunnustuksia.
Vuonna 2022 Integrata noteerattiin Financial Timesin ja Statistan FT 1000 Euroopan nopeimmin kasvavat yritykset -listalla, jossa se oli sijalla 980.
Tuotteet.
Integrata myy teknologiakumppaneidensa tuotteita (Sympa HR, Mepco HRM, LaaS, Acubiz. Visma M2, Nepton, Tiima, Quinyx ja Cornerstone). Integratan kehittämä tuote on HumHum HR -palkkahallinto- ja HR-sovellus.
Amjad Khan

Amjad Khan (12. marraskuuta 1940 Bombay – 27. heinäkuuta 1992 Bombay) oli intialainen näyttelijä, joka työskenteli pääasiassa hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hänet muistetaan parhaiten roiston roolistaan Gabbar Singhinä elokuvassa "Sholay" (1975).
Rusovaarnakala

Rusovaarnakala ("Triacanthodes ethiops") on vaarnakaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan indopasifiselta merialueelta. 
Koko ja ulkonäkö.
Rusovaarnakala voi kasvaa suurimmillaan 8–9 cm pitkäksi. Laji on ruumiinrakenteeltaan korkearuumiinen, litteähkö ja kuono työntyy hieman eteenpäin. Kalalla on kaksi selkäevää, joista etumainen on lyhyempi. Etumaisessa selkäevässä on kuusi terävää ruotoa. Väriltään rusovaarnakala on vaaleanpunainen ja vatsastaan vaaleampi. Ruumiissa on kolme keltaista poikkijuovaa.
Levinneisyys ja elintavat.
Rusovaarnakalaa tavataan alueelta, joka ulottuu Itä-Afrikasta Australiaan ja Japaniin asti. Laji elää tyypillisesti 50–125 metrin syvyydessä.
Arne Vasunta

Arne Eliel Vasunta alk. Palmroth (15. heinäkuuta 1891 Suodenniemi – 13. huhtikuuta 1943 Kajaani) oli suomalainen pappi ja lehtimies. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1910 Tampereen klassillisessa lyseosta. Papiksi hänet vihittiin vuonna 1913. Hän toimi Michiganissa siirtolaisten pappina ja Amerikansuomalaisen Kansalliskirkon esimiehenä 1917–1922 sekä opetti siellä dogmatiikkaa. Suomeen palattuaan hän oli sotilaspastorina Riihimäellä. Hän siirtyi Kajaaniin seurakunnan kappalaiseksi 1927, missä hän siirtyi evankelisesta herättäjäliikkeestä lestadiolaisuuteen. Hän kirjoitti runsaasti "Siionin lähetyslehteen" ja teki lähetystyötä Ruotsissa sekä uudelleen Yhdysvalloissa. "Kajaani"-lehden päätoimittajana hän oli vuosina 1930–1932. Hänen puolisonsa oli Helmi os. Kämäri ja hänellä oli neljä lasta.
Aatto Sallinen

Jalo Aatto Sallinen (3. tammikuuta 1906 Orimattila – 15. syyskuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka 1920–1930-luvuilla kuului kommunistisen nuorisoliikkeen johtohahmoihin. Myöhemmin jatkosodan aikana Sallinen oli yksi maanalaisesti toimineen SKP:n puheenjohtajan Yrjö Leinon poliittisista avustajista. Sallinen sai surmansa pidätyksen yhdeydessä sodan viimeisinä päivinä Helsingin Kalliossa.
Elämä.
Varhaiset vuodet.
Orimattilassa kivenhakkaajan poikana syntynyt Sallinen muutti 1920-luvun alussa Helsinkiin, jossa hän työskenteli metallimiehenä ja lähti mukaan kommunistiseen nuorisoliikkeeseen. Vuosikymmenen puolivälissä hän nousi yhdeksi Sosialistisen nuorisoliiton johtohahmoista. Kun viranomaiset lakkauttivat järjestön syksyllä 1926 Sallinen sai poliittisesta toiminnastaan puolentoista vuoden vankeusrangaistuksen. Vapauduttuaan hän jatkoi SNL:n seuraajaksi perustetun Suomen kommunistisen nuorisoliiton johtotehtävissä. Vuonna 1929 Sallinen valittiin Suomen Ammattijärjestön perustaman nuorisojaoston puheenjohtajaksi. Sallinen lähti vielä samana vuonna Neuvostoliittoon, jossa hän opiskeli Leningradissa Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa. Vuonna 1933 Sallinen palasi salaa Suomeen ja hänet määrättiin Kemiin SKP:n piiriorganisaattoriksi. Sallinen pidätettiin uudelleen marraskuussa ja keväällä hän sai 6 vuoden kuritushuonetuomion.
Sota-aika.
Sallinen vapautui talvisodan päätyttyä, jonka jälkeen hänet nimitettiin Helsingissä koottuun SKP:n uuteen kahdeksanhenkiseen johtoelimeen. Kesäkuun 1941 kommunistipidätysten myötä puolueen rivit harvenivat entisestään, jolloin puheenjohtaja Yrjö Leino nosti Sallisen ja Arnold Salmisen lähimmiksi avustajikseen. Sallisen rooli oli aikaisemmin jäänyt niin vähäiseksi, että hän onnistui välttämään pidätyksen. Sallisen päätehtäväksi muodostui rauhantyö, johon liittyi muun muassa sodanvastaisen materiaalin toimittamista ja levittämistä. Syksyllä 1941 hän oli perustamassa sotilaille, kutsuntaikäisille ja työvelvollisille suunnattua Suomen Kansan Vapauden Liittoa. Kesällä 1942 Sallinen jäi Leinon ainoaksi avustajaksi, kun viranomaiset pidättivät lähes 60 SKP:n toimitsijaa. 
Kuolema.
Syyskuussa 1944 vain neljä päivää ennen Moskovan välirauhan allekirjoittamista viisi Päämajan valvontaosaston miestä tuli pidättämään Sallista Pengerkatu 18:ssa sijaitsevasta asunnosta. Asunnosta kuului tappelun ääniä ja Sallinen sai ilmeisesti surmansa pidätyksen yhteydessä. Sisaren Valpolta saaman selityksen mukaan hän teki itsemurhan. Sallinen haudattiin Malmin hautausmaalle jatkosodan päättymisen jälkeen 1. lokakuuta 1944. Tapahtumasta muodostui suurmielenosoitus, joka samalla oli laillistetun SKP:n ensimmäinen julkinen tilaisuus. Hautajaisissa puhuivat muun muassa Sallisen elämänkumppani Aili Mäkinen sekä Veikko Sippola. Vuonna 1946 Sallisen jäännökset siirrettiin Malmin hautausmaan Fasismin vastustajien yhteishautaan.
This Is Gonna Hurt

This Is Gonna Hurt on hard rock -yhtye :n toinen albumi. Albumi julkaistiin 3. toukokuuta 2011.
Puijonlaakson kirjasto

Puijonlaakson kirjasto tai Puijonlaakson lähikirjasto on Kuopion Puijonlaakson ostoskeskuksessa sijaitseva yleinen kirjasto. Se on osa Kuopion kaupunginkirjastoa. Puijonlaakson kirjasto on eräs kaupunginkirjaston toimipisteistä, jonka aukioloaikaa on laajennettu itsepalvelukäytön avulla.
Takaisin merkitykseen

Takaisin merkitykseen on Sarparannan debyyttialbumi. Albumi julkaistiin 22. lokakuuta 2021.
Bill Zito

William Francis Zito Jr. (s. 16. syyskuuta 1964) on yhdysvaltalainen jääkiekkovaikuttaja, entinen lakimies ja pelaaja-agentti, joka toimii nykyisin NHL-seura Florida Panthersin toimitusjohtajana. Zito kasvoi Milwaukeen kaupungissa ja opiskeli University School of Milwaukeessa. Vuosina 1984-1987 Zito opiskeli Yalen yliopistossa ja pelasi eri jääkiekkojoukkueissa. Tämän jälkeen hän suoritti oikeustieteen tutkintonsa loppuun Wisconsinin yliopistossa. Valmistumisensa jälkeen Zito toimi harjoittelijana asianajotoimistoissa New Yorkissa ja Chicagossa. Vuonna 1995 Zito perusti ystävänsä Markus Lehdon kanssa pelaaja-agenttitoimisto Acme World Sportsin. Zito edusti Acme World Sportsin kautta monia NHL-pelaajia kuten Tim Thomasia, Tuukka Raskia, Antti Niemeä, Brian Rafalskia, James Wisniewskia ja Kimmo Timosta. Elokuussa 2013 Zito alkoi työskennellä Columbus Blue Jacketsin organisaatiossa. Kesäkuussa 2015 Zito nimettiin Blue Jacketsin AHL-joukkue Cleveland Monstersin toimitusjohtajaksi. 2. syyskuuta 2020 Zito nimettiin Florida Panthersin toimitusjohtajaksi.
Vasílis Vasilikós

Vasílis Vasilikós (, 18. marraskuuta 1933 Thessaloniki, Kreikka – 30. marraskuuta 2023 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen kirjailija.
Vasilikós asui sotilasdiktatuurin aikaan Pariisissa. Palattuaan Kreikkaan hän toimi vuosina 1982–1983 johtajana Kreikan yleisradiossa (ERT).
Vasilikós kirjoitti lyhyttä ja pitkää proosaa sekä runoja. Hänen läpimurtoteoksensa on kolmesta novellista koostuva "Lehti, Kaivo, Enkeli" (1960), joka sai menestystä myös ulkomailla. Hänen pääteoksensa on "Z" (1966), jonka aiheena on kansanedustaja Grigóris Lamprákisin murha sotilasdiktatuurin aikana 1963. Costa-Gavras ohjasi sen pohjalta elokuvan "Z – hän elää".
Lauri Junnila

Lauri Johannes Junnila (11. heinäkuuta 1908 Mynämäki – 31. tammikuuta 1988 Mynämäki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Junnila kävi Turun kansanopiston ja Tampereen teollisuuskoulun ja suoritti teknillisen alan kursseja. Hän työskenteli muun muassa Valtion lentokonetehtaassa ja Osuuskaupan konekorjaamon johtajana Perniössä, kunnes perusti konepajayrityksen Saloon 1949. L. Junnilan Konepaja -niminen yritys muutti Mynämäelle vuoden 1952 lopussa. Yhtiö valmisti monia erilaisia maatalouskoneita, joista tärkeäksi tuotteeksi tuli 1950-luvun puoliväliin mennessä traktorin nostolaitesovitteinen kylvökone. Yrittäjänä Junnila kehitti muitakin koneuutuuksia, kuten sokerijuurikkaiden nostokoneen vuonna 1964. Sen suunnittelu oli vienyt useita vuosia, mutta se syrjäytti kilpailevat ulkomaiset tuotteet Suomessa. Muita yrityksen tuotteita olivat muun muassa perunannostokone ja rivilannoitin. Muovin käyttöä maatalouskoneissa hyödyntämään Junnila perusti 1967 erillisen Teräs-Nailon -yhtiön Uuteenkaupunkiin. Junnila vaikutti merkittävästi paitsi maatalouskoneiden kehittämiseen ja valmistukseen, myös niiden viennin alkamiseen Suomessa. Hän myi yrityksensä Hankkijalle 1981 ja jäi eläkkeelle. Yrityksen viimeinen tanskalainen omistaja lopetti Kongskilde Jukon tuotannon Mynämäellä vuonna 2009. Junnila, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1970, oli Mynämäen kunnanvaltuuston jäsen 1965–1976. Hänet tunnettiin myös seurakunnallisista luottamustehtävistään.
Sandra Borch

Sandra Konstance Nygård Borch (s. 23. huhtikuuta 1988 Lavangen) on norjalainen keskustapuolueen poliitikko. Hän oli Norjan tutkimus- ja korkeakouluministeri Støren hallituksessa elokuusta 2023 tammikuuhun 2024. Tätä ennen hän oli saman hallituksen maatalous- ja ruokaministeri. Borch on istunut suurkäräjillä vuodesta 2017. Vuosina 2011–2013 hän oli Norjan keskustanuorten puheenjohtaja.
Borch ilmoitti 19. tammikuuta 2024 eroavansa ministerin virasta. Syynä oli hänen gradunsa paljastuminen osin plagioiduksi.
Muuta.
Borch on lyhytkasvuinen.
Astéri (järvi)

Astéri ( eli (Τεχνητή) Λίμνη Αστερίου, "(Technití) Límni Asteríou", "Astérin tekojärvi") on tekojärvi Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsee Akhaian alueyksikössä Dytikí Achaḯan kunnan ja Erýmanthoksen kunnan alueilla. Järvi on muodostettu patoamalla Parapeíros-joki.
Astérin tekojärvi rakennettiin Patraksen ja muun läntisen Akhaian vesihuollon turvaamiseksi. Siihen mahtuu noin 50 miljoonaa kuutiometriä vettä. Idean tekojärvestä nosti ensimmäisenä esille Akhaiasta kotoisin ollut Geórgios Papandréou vuonna 1963. Peíroksen–Parapeíroksen padon rakentaminen alkoi vuonna 2006 ja se valmistui vuonna 2020. Tekojärvi muodostettiin tämän jälkeen vuosina 2020–2021. Järvi on saanut nimensä läheisestä Astérin kylästä. Tekojärven alle jäi pieni Tóskesin kylä, josta asukkaat muuttivat pois vuonna 2009.
Parapeíros

Parapeíros (), antiikin Teutheas (), on joki Akhaiassa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se saa alkunsa Erýmanthos-vuorelta ja laskee Peíros-jokeen, jonka sivujoki se on. Joki on padottu, mikä muodostaa Astérin tekojärven.
Peíros

Peíros () eli Kamenítsa (Καμενίτσα) eli Nezerítiko (Νεζερίτικο), antiikin Peiros (, ) tai Akheloos (, ), on joki Akhaiassa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen pituus on noin 42,6 kilometriä. Joki saa alkunsa Erýmanthos-vuorelta ja laskee Patraksenlahteen lähellä Dytikí Achaḯan kunnan Gialóksen kylää.
Peíros on Akhaian vuolain joki. Sen suurin sivujoki on Parapeíros, antiikin Teutheas. Muita sivujokia ovat Serdiní sekä Vorílas eli Mégas Melás. Joen nimen arvellaan tulevan muinaiskreikan sanasta "peirō" (), ’puhkaista’, sillä se kulkee läpi Erýmanthos-vuorten. Nimet Kamenítsa ja Nezerítiko viittaavat seudun kyliin.
Antiikin aikana Peiros virtasi ohi Farain, jossa sitä kutsuttiin nimellä "Pieros" (). Strabon kutsuu jokea eräässä kohdassa nimellä "Melas" ().
Bussières (Yonne)

Bussières on kunta Ranskassa Yonnen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 18 kilometriä Avallonin kaupungista kaakkoon.
Cordoisin kylässä on roomalaisen huvilan jäänteet. Kunnan alueella on 1300-luvun linna "Châtelet de Villarnoux". Linna on listattu historiallisten monumenttien luetteloon. Saint-Jean-Baptisten kirkon kellotorni on vuodelta 1526.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Skepastó

Skepastó () eli Kerýneia (Κερύνεια) tai Kerýneio (Κερύνειο) on vuori Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen korkeus on metriä.
Skepastó-vuori sijaitsee Akhaian alueyksikön alueella Kalávrytan kunnan Plataniótissan kylän lounaispuolella. Vuorelta saa alkunsa Kerynítis-joki.
Vouliagméni (järvi Attikassa)

Vouliagméni ( eli Λίμνη Βουλιαγμένης, "Límni Vouliagménis") on järvi siitä nimensä saaneessa Vouliagménin kaupungissa Attikassa Kreikassa. Sen pinta-ala on noin 0,777 hehtaaria.
Vouliagméni-järvi, suomeksi ”Vajonnut järvi”, sijaitsee Vári-Voúla-Vouliagménin kunnassa Ymittós-vuoren eteläpäässä Vouliagménin kaupungin etelälaidalla lähellä Saroninlahden rantaa alueella, joka on osa niin kutsuttua Attikan Rivieraa. Ateenan keskustasta on järvelle noin 25 kilometriä. Järvi on noin 50 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna. Sen suurin pituus on noin 140 metriä ja leveys noin 55 metriä.
Vouliagméni on karstijärvi ja ollut alun perin maanalainen. Sen nykyinen muoto on syntynyt luolan katon romahdettua arviolta noin vuotta sitten. Järven pohjassa on satojen metrien pituudelta vedenalaisia luolia useassa eri kerroksessa. Vouliagménin vesi on peräisin kuumista lähteistä noin 50–100 metrin syvyydeltä, ja sen veden lämpötila on 22–29 °C ympäri vuoden.
Järvi on osa Natura 2000 -aluetta yhdessä muun muassa Ymittós-vuoren kanssa.
Vouliagméni (järvi Korinthiassa)

Vouliagméni ( eli Λίμνη Βουλιαγμένης, "Límni Vouliagménis"), antiikin Eskhatiotis (, ), on järvi Korinthiassa Kreikassa. Sen suurin pituus on noin 1,9 kilometriä ja leveys noin 950 metriä, ja pinta-ala noin 1,5 neliökilometriä.
Vouliagméni-järvi, suomeksi ”Vajonnut järvi”, on suolavetinen järvi, joka sijaitsee Korintin kannaksen pohjoisosasta länteen Korintinlahteen työntyvällä Loutrákin-Perachóran niemellä lähellä sen kärkeä ja etelärannikkoa. Järven erottaa Korintinlahdesta noin 85 metrin levyinen kannas. Muilta puolilta järvi on vuorten ympäröimä. Kannaksen poikki on tehty kanava.
Antiikin aikana Eskhatiotis-järvi sijaitsi lähellä Heraionia. Järvi mainitaan vuoden 391 eaa. Lekhaionin taistelun yhteydessä, sillä Agesilaos sai siellä tiedon Ifikrateen saavuttamasta voitosta.
Kreikkalaisessa mytologiassa kerrotaan, että Gorgo, Megareuksen tytär ja Korinthoksen vaimo, heittäytyi järveen kuultuaan lastensa surmaamisesta. Tästä järvi sai nimen Gorgopis (). Hesykhios tulkitsi tämän Gorgopis-järven samaksi järveksi kuin Eskhatiotis. Toisen, nykytulkinnan mukaan Gorgopis viittaisi kuitenkin muuhun paikkaan lähempänä Megaraa, kuten Megaranlahteen. Aiskhyloksen "Agamemnonissa" Gorgopis mainitaan yhtenä etappina Troijan tuhosta kertoneen tuliviestin matkalla, ja myös sen reittiin sijainti Megaran suunnalla sopisi paremmin.
Vouliagméni

Vouliagméni (, transl. myös "Vuliagméni"; ”Vajonnut”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Åke Wassing

Åke Wassing (1919 Simtuna, Västmanland, Ruotsi – 1972) oli ruotsalainen kirjailija ja lauluntekijä. Hän työskenteli myös merimiehenä ja näyttelijänä. Hänen esikoisromaaninsa "Dödgrävarens pojke" ilmestyi 1958, jolloin hän oli jo tunnettu lauluntekijä. Neliosainen sarja kehityskertomusta syntyi, kun hän kirjoitti sille jatkoa romaanit "Slottet i dalen" (1960), "Grimman" (1963) ja "Gropen i skogen" (1965).
Kauko Käyhkö on levyttänyt Wassingin laulun suomennoksen "Nyt on taasen päivä kaunehimmillaan" ("Se nu tittar lilla solen in igen"). Suomennokseen sanat on tehnyt Reino Helismaa salanimellä Aarne Lohimies. Wassingin laulu "Alla kuiskivain kuusten" (Under granarnas blommande kottar) on julkaistu nuottina suomenkielisin sanoin, jotka on tehnyt Eila Vuori.
The Original High

The Original High on Adam Lambertin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 12. kesäkuuta 2015.
Komi-san wa, komyushō desu

Komi-san wa, komyushō desu () on Tomohito Odan manga, johon perustuva anime-versio on alkanut lokakuussa 2021 (englanniksi ). Anime-sovituksen tekijä on OLM Studio.
Mangan pohjalta on ilmoitettu tehtävän myös live-näytelty versio, jossa on kahdeksan jaksoa.
Mangan julkaisu alkoi vuonna 2016 "Weekly Shōnen Sunday" -lehdessä. Mangasta on julkaistu 30 "tankōbon"-kirjaa.
Juoni.
Sarjan päähenkilö on Shōko Komi, josta tulee ensimmäisenä koulupäivänä suosittu kauneutensa vuoksi, mutta jolla on vaikeuksia kommunikoida muiden kanssa. Shōkon vieressä istuva Hitohito Tadano saa selville Komin vaikeudet. Hitohito päättää auttaa Shōkoa tämän tavoitteessa saada sata ystävää ja jotta hän pääsee yli kommunikaatiovaikeuksistaan.
Sekasin Kollektiivi

Sekasin Kollektiivi on lukuisten toimijoiden yhteenliittymä, jota koordinoi MIELI Suomen Mielenterveys ry, Suomen Punainen Risti, Setlementtiliitto sekä SOS-lapsikylä. Se koordinoi Sekasin-chat nimistä chat-palvelua ja Sekasin Gaming palvelua.
Sekasin-chat.
Sekasin-chat on valtakunnallinen, laajasti avoinna oleva (ma–pe 9–24, la–su 15–24) 12–29-vuotiaille tarkoitettu keskustelupalvelu, joka tukee mielenhyvinvointia ja mielenterveyden ongelmista selviämistä. Palvelu on ilmainen, anonyymi ja luottamuksellinen. Diagnooseja tai lähetteitä ei tarvita – nuoren oma arvio avun tarpeesta riittää. Vastaajina toimii sosiaali-ja terveydenhuollon ammattilaisia sekä kouluteSekasin Kollektiivittuja vapaaehtoisia lukuisista eri järjestöistä ja seurakunnista. Chatin perusideana on tarjota nuorille tarjota keskusteluapua heitä vaivaavista asioista sekä auttaa nuoria löytämään omia voimavarojaan.
Suosionsa seurauksena Sekasin-chat on usein ruuhkautunut ja odotusajat voivat olla pitkiä. Palvelun kävijämäärät kasvavat varsinkin iltaisin ja kesällä. Vuonna 2020 yhteydenottoja Sekasin-chatiin oli yli 170 000
Historia.
Sekasin-chat avattiin viikoksi toukokuussa 2016 osana Ylen ja mielenterveysjärjestöjen yhteistä mielenterveyskampanjaa. Osana Sekasin-kampanjaa Yle tuotti samannimisen draamasarjan ja houkutteli somepersoonia kertomaan mielenterveysongelmistansa tarkoituksena rohkaista nuoria käsittelemään asiaa avoimemmin.
MIELI Suomen Mielenterveys ry haki loppuvuodesta 2016 rahoitusta toiminnan jatkamiseksi. Rahoitus saatiin Me-säätiöltä Suomen Mielenterveysseuralle vuosille 2017 ja 2018. Mielenterveysseura lähti tällöin koordinoimaan Sekasin-chatia, jonka toimintaa jatkettiin. Aukioloaikoja supistettiin tällöin alkuperäisestä 24/7:stä.
Sekasin Kollektiivi perustettiin koordinoimaan Sekasin-chatia alkuvuodesta 2021. Yhteinen visio on, ettei kukaan nuori jää pahan olonsa kanssa yksin.
Tunnustus.
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos myönsi vuonna 2021 Sekasin-chatille Kansanterveyspalkinnon.
Sekasin Gaming.
Sekasin Gaming on Suomen suurin syrjäytymistä ehkäisevä, matalankynnyksen apua tarjoava verkkoyhteisö. Sen tärkein muoto on kohtaamispaikka Discordin Sekasin-palvelimella. Yhteisö on auki 24 tuntia päivässä, ympäri vuoden. Sekasin Gaming tarjoaa nuorille vertaistukea, asiantuntevaa, monipuolista osaamista järjestöyhteistyön kautta ja tukea kaikkiin elämäntilanteisiin. Kaikki palvelut ovat ilmaisia ja anonyymejä.
Foissy-lès-Vézelay

Foissy-lès-Vézelay on kunta Ranskassa Yonnen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Curejoen varrella, noin 16 kilometriä Avallonin kaupungista lounaaseen.
Kunnan alueella sijaitsee Fontaines-saléesin arkeologinen alue, joka ulottuu myös pohjoispuolella olevan Saint-Pèren kunnan alueelle. Alueella on louhittu rautaa neoliittiselta kaudelta lähtien. Roomalaiset perustivat sinne kylpylän 200–100 eaa.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Rakkaudesta kirjaan

Rakkaudesta kirjaan -palkinto on Suomen Messusäätiön vuosina 2001–2021 jakama tunnustus lukemisharrastuksen hyväksi tehdystä työstä. Palkinnon voi saada yksityishenkilö tai yhteisö, joka on pitkään ja ansiokkaasti edistänyt lukemisharrastuksen ja kirjallisuuden asemaa tai muuten tehnyt kirjallisuutta tunnetuksi. Palkinto jaetaan Helsingin kirjamessuilla ja sen arvo on 5 000 euroa.
Vuonna 2022 palkinto korvattiin 15 000 euron arvoisella Kirja-alan edistämispalkinnolla. 
Rakkaudesta kirjaan.
Lähde
Riistaveden kirjasto

Riistaveden kirjasto tai Riistaveden lähikirjasto on Kuopion Riistaveden pitäjän Melalahden taajamassa sijaitseva yleinen kirjasto. Se on osa Kuopion kaupunginkirjastoa. 
Riistavedellä kirjojen lainaus sai alkunsa vuonna 1924 Melalahden vanhalla koululla. Kunnan oma kirjasto perustettiin vuonna 1929, ja lainaustoiminta käynnistyi varsinaisesti saman vuoden marraskuussa. Kesäkuuhun 2023 saakka käytössä ollut kirjastorakennus (Vaarutie 1; koordinatit ) oli rakennettu alkujaan muuhun tarkoitukseen 1920-luvulla. Elokuusta 2023 lähtien Riistaveden kirjasto siirtyi toimimaan uuteen Riistaveden monitoimijataloon, jossa myös Riistaveden yhtenäiskoulu aloitti.
Riistaveden aiemmassa Melalahden koulussa (alakoulu), sekä jossain määrin myös Riistaveden koululla (aiempi yläkoulu, nykyinen Riistaveden yhtenäiskoulu) kärsittiin huonosta sisäilman laadusta. Alkukesästä 2020 Kuopion kaupunginhallitus päätti rakennuttaa uudisrakennuksen yhtenäiskoululle aiemman Riistaveden koulun (nykyisen Riistaveden yhtenäiskoulun) tontille. Kesällä 2023 käyttöönotetun uudisrakennuksen yhteyteen rakennettiin palvelukeskus tai uudet tilat ainakin kirjastolle ja nuorisotoimelle. Samalla tavoiteltiin kirjaston aukioloaikojen laajentamista itsepalvelukirjaston avulla.
Quarré-les-Tombes

Quarré-les-Tombes on kunta Ranskassa Yonnen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 19 kilometriä Avallonin kaupungista etelään.
Quarré-les-Tombes on saanut nimensä kirkkoa ympäröivistä 112:sta kivisestä sarkofagista. Sarkofageihin on todennäköisesti haudattu 700- ja 800-luvuilla taisteluissa kaatuneita merovigisotilaita. Kirkko on uudelleenrakennettu 1500-luvulla, ja nykyisen asunsa se sai 1800-luvulla.
Kylän aukiolla on Pierre Vigoureux'n veistämä muistomerkki alueella toisen maailmansodan aikana toimineen vastarintaliikkeen muistolle. Vuonna 1944 kahdentuhannen maquisin rykmentti vapautti Quarré-les-Tombesin ja Avallonin.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Svensk Presstjänst

Svensk Presstjänst (lyhenne SPT) oli suomalainen ruotsinkielinen uutistoimisto. Se perustettiin vuonna 2017 ja sen omistivat yhdessä KSF Media, HSS Media ja Åbo Underrättelser. Uutistoimistossa työskenteli noin kymmenen toimittajaa ja kielenhuoltajaa. 
Uutistoimiston rahoituksesta noin 60 prosenttia oli valtion antamaa tukea ja 40 prosenttia asiakkailta saatuja maksuja. Lokakuussa 2021 SPT:n toiminnasta vastaava yhdistys Svensk Presstjänst Rf ilmoitti uutistoimiston lakkauttamisesta saman vuoden lopussa kannattavuusongelmien takia.
Arnold Salminen

Arnold (Aarno) Adolf Salminen (27. elokuuta 1902 Turku – 23. heinäkuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen puoluetoimija, joka oli jatkosodan aikana yksi maanalaisesti toimineen SKP:n puheenjohtajan Yrjö Leinon avustajista. Salminen pidätettiin kesällä 1942 ja hän kuoli sellissään kuulusteluissa tapahtuneen pahoinpitelyn seurauksena.
Elämä.
Toiminta puolueessa.
Salminen lähti kommunistiseen liikkeeseen 1920-luvulla ja opiskeli vuosikymmenen vaihteessa Moskovan Lenin-koulussa. Suomeen palattuaan hän toimi piiriorganisaattorina muun muassa Turun seudulla. Valpo luonnehti Salmista ”erittäin kiihkeäksi kommunistiksi”. Välirauhan aikana Salminen vaikutti Helsingissa, jossa hän toimitti puolueen maanalaisia lehtiä. Pidätysten harvennettua SKP:n rivejä puheenjohtaja Yrjö Leino nosti jatkosodan käynnistyttyä Salmisen ja Aatto Sallisen lähimmiksi avustajikseen. Heidän roolinsa puolueessa oli aikaisemmin jäänyt niin vähäiseksi, että molemmat olivat onnistuneet välttämään pidätyksen. Salmisen tehtäväksi tuli muun muassa hoitaa Leinon yhteyksiä salanimellä ”Heta Heiskanen”.
Pidätys ja kuolema.
Viranomaiset pääsivät Salmisen jäljille, kun puoluejohtoon kuulunut Väinö Laitinen pidätettiin joulukuussa 1941. Salmisen ohella Laitinen ilmiantoi Aimo Rikan, mutta Leinoa hän ei paljastanut. Salminen pidätettiin lopulta 20. heinäkuuta 1942 yhdysmiehenä toimineen räätäli Uuno Ulanderin asunnosta Kolmannelta linjalta. Väkivaltaiset kuulustelut aloitettiin Valpon tiloissa Ratakadulla kahden päivän kuluttua, jolloin Salmista kuulustelivat G. A. Seeve, T. E. Helldan, Freedy Kekäläinen ja Erkki Kuosmanen. Kuulustelupöytäkirjan mukaan Salminen paljasti tietonsa muun muassa Rikasta ja Leinosta sekä tämän puolisosta Alli Simolasta. Rikka itse epäili paljastumisestaan juuri Leinoa, koska Salmista pidettiin puolueelle viimeiseen asti uskollisena. 
Salminen kuoli sellissään pahoinpitelyn seurauksena yöllä 23. heinäkuuta. Valpon päällikkö Arno Anthonin ilmoitti aluksi hänen kuolleen sydänhalvaukseen, mutta ruumiinavauksen tehnyt professori Oiva Elo totesi kuolinsyyksi laajat ihonalaiset verenvuodot. Ensisijaiseksi kuolinsyyksi merkittiin kuitenkin maksatauti ja sepelvaltimoiden kalkkeutuminen. Salmisen jäännökset siirrettiin sodan jälkeen keväällä 1946 Malmin hautausmaalla sijaitsevaan Fasismin vastustajien yhteishautaan.
Oikeudenkäynnit.
Salmisen kuolemaa käsiteltiin Helsingin raastuvanoikeudessa kesäkuussa 1946, jolloin syytettynä olivat luutnantti Seeve ja etsivä Helldan. Raastuvanoikeus tuomitsi Seeven neljän vuoden ja Helldanin puolentoista vuoden kuritushuonerangaistukseen kuolemaan johtaneesta pahoinpitelystä. Vuoden kuluttua Turun hovioikeus kuitenkin hylkäsi molempien syytteet. Tapaus eteni vielä Korkeimpaan oikeuteen, joka antoi päätöksensä keväällä 1949. Helldanin vapauttava tuomio pidettiin voimassa, mutta Seeve sai 6 kuukautta vankeutta. Oikeus katsoi Seeven käyttäneen tarpeettoman kovaa väkivaltaa Salmisen yrittäessä kuulustelun aikana lyödä häntä.