tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Latinxua Sin Wenz

Latinxua Sin Wenz (, myös Sin Wenz, Latinxua Sinwenz, Zhongguo Latinxua Sin Wenz, Beifangxua Latinxua Sin Wenz tai Latinxua) on vähän käytetty mandariinikiinan latinisaatio. Sitä käytettiin aluksi ilman tooneja, koska ajateltiin, että toonit voitaisiin ymmärtää kontekstin perusteella. 
Latinxua oli ensimmäinen mandariinikiinaa äidinkielenään käyttävien henkilöiden kehittämä latinisaatio. Alun perin se kehitettiin Neuvostoliitossa ja sitä käyttivät Neuvostoliitossa asuneet kiinalaiset siirtolaiset kunnes suurin osa heistä poistui maasta. Tämän jälkeen latinisaatiota käytettiin hetken aikaa Pohjois-Kiinassa ennen kuin Kiinan kansantasavalta lakkautti sen käytön. 
Historia ja kehitys.
Työ Kiinan kielen kirjoittamiseksi latinalaisin kirjaimin alkoi Moskovassa jo vuonna 1928 kun alettiin pohtia keinoja, jolla Neuvostoliiton kaukoidässä sijaitsevilla alueilla asuville kiinalaisille voitaisiin opettaa luku- ja kirjoitustaito.
Latinxua poikkesi huomattavasti muista latinisaatioista, sillä sen oli tarkoitus korvata merkkien käyttö. Latinisaatiossa päätettiin käyttää latinalaisia aakkosia koska sen katsottiin toimivan kyrillistä kirjaimistoa paremmin. Toisin kuin Gwoyeu Romatzyh, joka käyttää hyvin monimutkaista järjestelmää kuvatakseen tooneja, latinxua ei kuvaa tooneja lainkaan. Latinxua ei myöskään ole sidottu mandariinikiinaan, vaan sitä voitaisiin käyttää kuvaamaan myös muita kiinan kieliä ja murteita.
Prototyyppi kielen latinisaatioksi valmistui vuonna 1929 ja järjestelmä valmistui vuonna 1931. 
Jonkin aikaa järjestelmä oli erittäin merkittävä ja sen avulla julkaistiin yli 300 teosta, joista otettiin yli puoli miljoonaa kopioita. Vuonna 1944 Kiinan hallitus kuitenkin päätti lakkauttaa järjestelmän käytön. Lakkauttamisen virallisena syynä oli, että järjestelmän opettajia ei ollut saatavilla tarpeeksi.
Tiukan vaakuna

Tiukan vaakuna oli Tiukan kunnan tunnus, joka oli saanut aiheensa lähes muuttumattomana Lapväärtti-Tiukan perinteisen kansanpuvun nauhoissa esiintyvästä ornamenttikuviosta.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 10. syyskuuta 1969. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultahirsi, jossa kaksi punaista punosruutua”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973, kun Tiukan kunta liittyi osaksi Kristiinankaupunkia yhdessä Lapväärtin ja Siipyyn kanssa.
Niittyliekosammal

Niittyliekosammal ("Rhytidiadelphus squarrosus") liekosammalten sukuun kuuluva isokokoinen sammallaji. Se voi kasvaa yli 15 senttimetriä pitkäksi. Yleisväriltään laji on kellanvihreää, ja varret ovat punaisenruskehtavia. Niittyliekosammal kasvaa yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa niityillä, lehtomaisissa metsissä, puistoilla ja laitumilla. Luontaisten kasvupaikkojensa lisäksi se ilmestyy myös hyvin usein pihanurmikoille. Uhanalaisuusluokittelussa se on elinvoimainen.
Abraham Stiller

Abraham Stiller (30. kesäkuuta 1885 Helsinki – 15. syyskuuta 1972) oli suomenjuutalainen liikemies, joka tunnettiin hyväntekijänä ja 1930–1940-lukujen vaikeina aikoina juutalaisten puolustajana sekä silloin kuten myöhemminkin suomenjuutalaisten itseoikeutettuna keskushahmona.
Orvoksi jääneellä Stillerillä oli menestyvä vaatetusliike Oy Stiller Ab, jonka toiminnasta hänen vaimonsa Vera Stiller vastasi. Abraham oli sionisti ja kannatti juutalaisvaltion perustamista Palestiinaan. Hänen veljensä oli elokuvaohjaaja Mauritz Stiller, ja hänen lapsenlapsensa on toimittaja Ruben Stiller.
Elokuvaohjaaja Klaus Härö on tehnyt Stillerin elämästä elokuvan "Ei koskaan yksin" (2025).
Mårten Wikström

Mårten Karl Fredrik Wikström (20. kesäkuuta 1945 Helsinki – 7. tammikuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen fysikaalisen biokemian professori ja rakennebiologian ja biofysiikan tutkimusohjelman aiempi johtaja Helsingin yliopiston biotekniikan instituutissa. 
Wikström pääsi ylioppilaaksi 1963 Brändö svenska samskolasta, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1971 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi samana vuonna. Lääketieteellisen kemian dosentti hän oli vuosina 1973–1983. 
Vuosina 1973–1982 hän oli apulaisopettajana Helsingin yliopistossa, josta vuosina 1975–1976 Pennsylvanian yliopiston vierailevana professorina. Fysikaalisen biokemian professorina hän toimi vuodesta 1983 eläkkeelle jäämiseensä saakka. Vuosina 1996–2006 Wikströmille oli myönnetty Suomen Akatemian akatemiaprofessuuri. Vuodesta 1998 hän johti rakennebiologian ja biofysiikan tutkimusohjelmaa Helsingin yliopiston biotekniikan instituutissa.
Hän oli Biohit Oyj:n hallituksen jäsen (1997–).
Professori Wikström oli Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1982, EMBO:n (European Molecular Biology Organization) jäsen vuodesta 1985, Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1992 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 2010.
Koulu- ja opiskeluaikanaan Wikström soitti rumpuja The Scaffolds -nimisessä rautalankayhtyeessä.
Wickström on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Domra

Domra () on venäläinen sormintasoitin, joka muistuttaa balalaikkaa. Siinä on pitkä otelauta ja kolme tai neljä kieltä. Nelikielistä domraa soitetaan pääasiassa Ukrainassa.
Domra on kehittynyt dombrasta, kaksikielisestä kielisoittimesta, jonka mongolivalloittajat toivat mukanaan Venäjälle. 
Tsaari Aleksei Mihailovitš kielsi domran soittamisen valtakunnassaan 1600-luvulla. Soittimet kerättiin ja poltettiin julkisesti roviolla. Kiellon tarkoituksena oli "kohottaa moraalia ja tuhota taikausko". Ajalta ei ole säilynyt ainuttakaan soitinta.
Markku Myllykangas

Markku Myllykangas (s. 1951 Kuopio) on suomalainen terveyssosiologian professori emeritus. Hän työskenteli Itä-Suomen yliopiston kansanterveystieteen yksikössä vuoden 2016 alkuun saakka, jolloin jäi eläkkeelle. Hän sai Tieteentekijöiden liiton Vuoden tieteentekijän palkinnon vuonna 2000. Hän on kirjoittanut muun muassa medikalisaatiosta, uskomushoidoista ja lääketieteen etiikasta.
Myllykangas valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1976 ja terveydenhuollon lisensiaatiksi Kuopion yliopistosta 1984. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1986. Vuonna 1989 Myllykangas nimitettiin terveyssosiologian dosentiksi.
Myllykangas on ollut mukana useissa oppikirjatyöryhmissä ja kirjoittanut yhdessä kansanedustaja Päivi Räsäsen kanssa keskustelukirjeisiin pohjautuvan kirjan "Mitä maksaa ihmishenki?" Vuonna 2009 ilmestyi Myllykankaan teos "Rahan raiskaama terveydenhuolto". Myllykangas tunnetaan myös kärkkäänä kolumnistina. Hänet valittiin vuonna 2008 "Helsingin Sanomien" julkaisemaan 30 suomalaisen toisinajattelijan luetteloon.
Ich tu dir weh

”Ich tu dir weh” on toinen single Rammsteinin kuudennelta albumilta "Liebe ist für alle da" ja se julkaistiin helmikuussa 2010. Kappaleen tuotti Jacob Hellner. Kappaleesta julkaistiin 21. joulukuuta 2009 "Visit-X":n internetsivuilla musiikkivideo, jonka ohjaajana oli ruotsalainen Jonas Åkerlund.
Kate Chopin

Kate Chopin (syntyjään Catherine O’Flaherty, 8. helmikuuta 1850 – 22. elokuuta 1904) oli yhdysvaltalainen proosakirjailija. Hänen novellinsa ja romaaninsa kuvaavat lähinnä Louisianan kreolien elämää. Nykyisin hänet tunnustetaan yhdeksi feministisen kirjallisuuden esitaistelijoista.
Chopin nousi aikanaan lukijoitten ja arvostelijoitten suosikiksi idyllisillä novelleillaan. Tilanne muuttui kuitenkin täysin, kun hänen esikoisromaaninsa "Herääminen" ("The Awakening", 1899) ilmestyi. Romaani kuvaa perheenäidin seksuaalista heräämistä ja aviorikosta. Tämä oli aikalaisyleisölle liikaa, varsinkin kun kirjailija ei millään tavalla tuominnut päähenkilönsä moraalittomaksi määriteltyä käytöstä. Tuossa närkästyneessä ilmapiirissä Chopinin kirjailijanura käytännössä tukahtui.
Jälkipolvien silmissä Chopin muistetaan nimenomaan "Heräämisen" kirjoittajana. Feministisessä kirjallisuudentutkimuksessa puhutaan naisten heräämisromaaneista (), joka on yksi naiskehitysromaanin muoto. Nimitys juontuu suoraan Chopinin romaanin nimeen.
Viialanjärvi

Viialanjärvi on pieni 1,4 hehtaarin järvi Luonnonmaalla Naantalissa. Järven rannat ovat soistuneet, ja niillä kasvaa runsas suolajisto. Järven rannalla on myös tervaleppäkorpi ja luhtaa.
Järven läheltä kulkee Seututie 189, jonka toisella puolella sijaitsee Metsäjärvi, johon Viialanjärvi laskee. Järven eteläpuolella on korkea 51,7 metrin korkuinen luonnonsuojelualue Linnavuori. Muutama sata metriä järven itä- ja eteläpuolella on runsaasti omakoti- ja rivitaloja.
Viialanjärven ympäri kiertää osittain pitkostettu luontopolku "Rinki", joka on osa Aurinkopolkua.
Sporttihitit Vol 9

Sporttihitit Vol. 9 on Smurffien yhdeksäs albumi. Se julkaistiin vuonna 2002. Albumi oli smurffilevyistä ensimmäinen joka ei saavuttanut myynnillään kultalevyyn oikeuttavaa määrää.
Avaruudessa Vol 5

Avaruudessa Vol. 5 on Smurffien viides albumi, joka julkaistiin vuonna 1998. Albumi saavutti marraskuussa 1998 kolme kultalevyä sekä platinalevyn.
Albumi sisältää lisäksi Karaoke-Smurffit -CD:n.
Kappaleet.
CD 2: Karaoke-smurffit
Rocky Fortune

Rocky Fortune oli yhdysvaltalainen viikoittainen kuunnelmasarja, jota NBC esitti lokakuusta 1953 maaliskuuhun 1954. Sarjan loi George Lefferts, ja sen nimiroolissa esiintyi Frank Sinatra. Sarjaa tehtiin yhteensä 25 jaksoa.
Rocky Fortunea esitettiin tiistaisin kello 21.30 itärannikon aikaa, välittömästi "Dragnetin" jälkeen. Sarja oli sponsoroimaton, ja sen ensimmäinen jakso, "Oyster Shucker", esitettiin 6. lokakuuta 1953.
Sinatran roolihahmo Rocky Fortune, oikealta nimeltään Rocco Fortunato, oli monitaitoinen nuori mies, joka vastaanotti erilaisia työtehtäviä Gridley Employment Agencylta. Sarjan aikana Fortune toimi muun muassa haastemiehenä, museo-oppaana, taksinkuljettajana, henkivartijana, rekkakuskina ja lomakeskuksen viihdevastaavana, useiden musiikkialan tehtävien ohella. Näissä tehtävissä hän päätyi tilanteisiin, joissa hän joutui jäljittämään rikollisia ja pelastamaan ihmisiä pulasta.
Rocky Fortunen roolihahmossa oli useita viitteitä Frank Sinatraan. Esimerkiksi jaksossa "Football Fix" Fortune alkaa kadulla kävellessään laulaa Sinatran kappaletta "I've Got the World on a String".
Fortunen ohella ainoa jatkuva roolihahmo sarjassa oli Barney Phillipsin esittämä poliisikersantti Hamilton J. Finger. Vierailevina näyttelijöinä sarjassa esiintyivät muun muassa Raymond Burr, Ed Begley ja Jack Kruschen.
Sarjan luonut George Lefferts oli myös sarjan pääkäsikirjoittajana, yhdessä Ernest Kinoyn kanssa. Aikaisemmin he olivat tehneet yhteistyötä muun muassa tieteiskuunnelmasarjojen "X Minus One" ja "Dimension X" parissa. Sarjan kertojana toimi Edward "Eddie" King.
Viimeinen jakso "Boarding House Doublecross" lähetettiin 30. maaliskuuta 1954, vajaa viikko sen jälkeen kun Sinatra oli saanut parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon roolistaan sotamies Angelo Maggiona elokuvassa Täältä ikuisuuteen. Sarjan lähestyessä loppuaan, lähes jokaisen jakson käsikirjoitukseen lisättiin fraasi "from here to eternity" viittauksena Sinatran elokuvarooliin.
Audiosaari

Audiosaari on suomalainen vuonna 2002 perustettu levymerkki, jonka puitteissa toimii myössaman niminen ohjelmatoimisto ja äänitysstudio.
Audiosaari levymerkillä levyttäneitä yhtyeitä ja artisteja ovat muun muassa Antti Kuosmanen, Jari Aaltonen, Kristiina Rytky, Mark Moon ja Sähköankerias. Audiosaari on alusta lähtien käyttänyt Internetin verkkosivuja ensisijaisena musiikinjulkaisukanavanaan.
Audiosaari toiminut lisäksi digitaalisena jakelijana seuraaville artisteille ja yhtyeille: Anna Sipilän Lapsi, Lasse Hyytinen, Sami Joensuu sekä Väinö Tuonela &amp; Kerettiläiset.
Patrick Gordon

Patrick Gordon (31. maaliskuuta 1635 – 29. marraskuuta 1699) oli skotlantilainen sotilas, joka nousi Venäjän armeijan kenraaliksi.
Gordon oli alhaisen aberdeenshirelaisen lairdin poika. Hänen isänsä tuki Stuart-sukua. Gordon palveli Ruotsin ja Puolan sekä saksalaisissa armeijoissa, kunnes vuonna 1661 siirtyi Venäjän armeijan palvelukseen. Hän kunnostautui Venäjän Turkkia vastaan käymässä sodassa 1666. Vuonna 1676 hän ystävystyi François Lefortin kanssa. Gordon kunnostautui vuonna 1687 Krimin kaanikuntaa vastaan käydyssä sodassa ja hänet ylennettiin kenraaliksi. Patriarkka ennusti katastrofia Venäjän armeijalle, koska sitä johti vääräuskoinen. 
Gordon auttoi 1689 Pietari Suurta vallankaappauksessa. Tästä palkkioksi Pietari antoi hänelle laajoja maa-alueita. Gordon osallistui vuosina 1695 ja 1696 Azovin sotaretkiin ja osallistui Azovin piiritykseen. Kun Venäjä oli vallannut Azovin, Gordonille annettiin tehtäväksi kaupungin linnoittaminen. Vuonna 1698 Gordon kukisti Aleksei Šein avustamana streltsien kapinan, kun Pietari oli kiertämässä Länsi-Eurooppaa. 
Gordonin pitämä päiväkirja on tärkeä historiallinen lähde.
Santeri Siimes

Santeri Siimes (s. 1981 Helsinki) on suomalainen säveltäjä, urkuri
ja kieltenopettaja.
Siimes opiskeli urkujen- ja pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa opettajinaan muun muassa Harri Viitanen, Meri Louhos ja Carlos Juris ja on lisäksi täydentänyt urkuopintojaan Naji Hakimin mestarikurssilla. Urkurina hän on omistautunut ennen muuta 1800- ja 1900-lukujen ranskalaisen koulukunnan musiikin esittämiseen. Siimes on esiintynyt niin solistina kuin kamarimuusikkona ja säestäjänä teini-ikäisestä lähtien, Suomen tärkeimmistä tapahtumista muun muassa Helsingin Urkukesässä sekä Urkuyö ja aaria -festivaalilla. 
Säveltäjänä Siimes on itseoppinut. Hänen tuotantonsa käsittää urkumusiikkia, muun muassa kaksitoista urkusinfoniaa, sekä piano-, kamari-, orkesteri- ja vokaaliteoksia. Vuonna 2011 hänen teoksensa Trois études voitti 2. palkinnon kansainvälisessä Aristide Cavaillé-Coll -sävellyskilpailussa Ranskassa
Musiikillisen työn ohella Siimes on opiskellut romaanista filologiaa Helsingin yliopistossa ja toiminut useiden romaanisten kielten opettajana. Hän opettaa nykyisin muun muassa galegon kieltä ja Galician kirjallisuutta Helsingin yliopistossa. Hän teki gradun galegon kielestä vertailevasta näkökulmasta. Hän on kääntänyt ruotsista galegoksi Astrid Lindgrenin kirjan "Rasmus på luffen" ("Rasmus ja kulkuri"). Romaanisten kielten lisäksi hän on opiskellut ja puhuu pariakymmentä muuta eurooppalaista kieltä, kuten liettuaa.
Siimes konsertoi Pariisin Notre-Damessa syyskuussa 2009. Ohjelmistossa oli Louis Viernen, René Viernen ja Léonce de Saint-Martinin teosten lisäksi Siimeksen oma sävellys "Suite en forme de messe basse" (2008).
Heinäkuussa 2010 ilmestyi Siimeksen ensimmäinen soololevy "Santeri Siimes : Œuvres pour orgue", joka sisältää hänen urkusinfoniansa numerot X ja XI sekä kappaleet Toccata ja Complainte. CD on äänitetty Helsingissä Kallion kirkossa, jonka lehteriurut sopivat hyvin Siimeksen ranskalaisvaikutteiseen urkusävellystyyliin.
Helsinki, ikuisesti

Helsinki, ikuisesti () on Helsingin kaupungista kertova, arkistomateriaaliin perustuva kompilaatiomuotoinen dokumenttielokuva. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Peter von Bagh. Suuri osa elokuvan kuvamateriaalista on otteita Helsingissä eri vuosikymmenillä kuvatuista fiktioelokuvista.
Arviot ja vastaanotto.
Sight &amp; Soundin kriitikko Jonathan Rosenbaum piti "Helsinki, ikuisesti" -elokuvaa "mestariteoksena" luetellessaan vuoden 2009 parhaita elokuvia. Rosenbaum arvioi sen olevan "monessa suhteessa paras". Myös Film Comment -elokuvalehti pitää elokuvaa vuosikymmenen parhaimmistoon kuuluvana.
Tutkimusalus Muikku

Tutkimusalus Muikku on entinen Etelä-Savon ympäristökeskuksen omistama merentutkimusalus. Aluksen tutkimuslaitteiden hankinnasta ja ylläpidosta, laboratoriotoiminnoista sekä käytön koordinoinnista vastasi Joensuun yliopisto. Kalastusteknisistä laitteista vastasi Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos.
Lokakuussa 2017 Muikku siirtyi Suomen Saaristokuljetus Oy:n hallintaan ja TMSJ Group Oy:n omistukseen. Yhtiö entisöi ja kunnosti alusta huomattavasti. Alus toimi hotellilaivana Helsingin Kauppatorilla talvikauden 2017–2018. Keväällä 2018 alus myytiin Raumalle ravintolakäyttöön. TMSJ Group Oy osti Muikun takaisin heinäkuussa 2022. Jatkossa Muikku toimii tilaus- ja reittiliikenteessä sekä satamassa ollessaan juhlatilana ja majoitusyksikkönä. Muikku on TRAFICOM:n katsastama kauppa-alus ja rekisteröity Suomen lipun alle. Aluksen kotisatama on Helsinki.
Tekniset tiedot.
Muikun runko on valmistettu teräksestä. Pituutta aluksella on 27,7 metriä, leveyttä 6,9 metriä ja syväys on 2,1 metriä. Laivan matkanopeus on 10 solmua.
Hampus Julius Oldenburg

Hampus Julius Oldenburg (28. maaliskuuta 1819 Tukholma, Ruotsi – 18. helmikuuta 1876 Viipuri) oli ruotsalaissyntyinen kauppias joka perusti vuonna 1851 Porin tulitikkutehtaan. 
Hän kuului vanhaan tukholmalaiseen kauppiassukuun, Oldenburgin isä Henrik Julius Oldenburg omisti aikoinaan Porissa toimineen Tuorsniemen lasitehtaan. Nuorempi Oldenburg muutti kaupunkiin vuonna 1841 ja meni naimisiin kauppias Johan Souranderin tyttären Sofia Albertinan (1821–1910) kanssa. Hän työskenteli Porissa aluksi Axel Wilhelm Wahrenin omistaman Oy Forssa Ab:n puuvillatehtaan tavaravaraston hoitajana ja toimi myös laivanvarustajana ennen tulitikkutehtaan perustamista.
Oldenburgin perustamasta tehtaasta kasvoi vuosien myötä Suomen suurin ja yksi Euroopan suurimpia tulitikkutehtaita, joka toimi Porissa aina vuoteen 1987 saakka. Hänen vuonna 1858 järjestämäänsä tehtaan osakeantia on pidetty Suomen historian ensimmäisenä osakehuijauksena. Vuonna 1861 Oldenburg ajautui pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin ja pakeni velkojiaan Pietariin. Hän joutui luopumaan tulitikkutehtaastaan ja muutti perheineen Viipuriin vuonna 1873, jossa vietti viimeiset elinvuotensa ja kuoli kolme vuotta myöhemmin.
Säädösohjailu

Säädösohjailu on valtion keino ohjata yhteiskunnallista kehitystä lainsäädännön avulla. Näin pyritään siihen, että viranomaiset, yhteisöt ja yksilöt toimisivat suotavana pidetyllä tavalla. Perusajatuksena on, että epäkohdat voidaan poistaa lakeja ja muita säädöksiä säätämällä tai muuttamalla. Käytännössä on kuitenkin ongelmia, joiden ratkaisemiseen on tarkoituksenmukaista käyttää muitakin keinoja. Tällaisia ovat esimerkiksi ympäristöongelmat, sukupuolten välinen tasa-arvo ja huumeongelmat. Säädösohjailu on tärkein ja laajin "oikeudellisen sääntelyn" osa-alue. Oikeudellisella sääntelyllä tarkoitetaan laajasti ymmärrettynä julkisyhteisöjen toimintaa, jolla pyritään ohjaamaan kansalaisten käyttäytymistä. Suppeammin ymmärrettynä se tarkoittaa vain yleisten sääntöjen luomista ja voimaan saattamista.
Demokraattisen oikeusvaltion ongelmat ovat yleensä moniulotteisia, jolloin lainsäädännön ohella tarvitaan muitakin keinoja. Valtio voi vaikuttaa lainsäädännöllä välittömästi lähinnä vain omaan organisaatioonsa ja sen toimintaan. Välillisiä vaikutuskeinoja ovat pyrkimykset ohjata muiden päätöksentekijöiden, kuten kuntien ja yhteisöjen, toimintaa. Tällöin ratkaisuvalta on muiden käsissä, eikä valtion säädösohjailu johda aina toivottuun tulokseen.
Valtion vaikutuskeinoja rajoittavat kansainväliset sopimukset, kotimainen ja kansainvälinen talouskehitys, teollisuuden kansainvälinen kilpailukyky, ideologiset syyt, julkisen vallan organisaation rajalliset voimavarat, asiantuntemus ja käytettävissä oleva aika. Ohjailun vastustajat vetoavat usein vapaaseen kilpailuun ja yksityiseen yritystoimintaan.
Eräs mahdollisuus jakaa yhteiskunnallisen ohjailun keinot on seuraava
Henna leuʹdd

Henna leuʹdd (myös nimellä Hennan leuʹdd) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut suomalainen lyhyt dokumenttielokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Heikki Huttu-Hiltunen. 
Juoni.
Henna Mäki on 14-vuotias kolttatyttö pohjoisimmasta Lapista läheltä Norjan ja Venäjän rajaa. Hän asuu Sevettijärven kylässä, jossa elää noin puolet Suomen kolttasaamelaisista. Harventuvassa joukossa Henna jatkaa kolttien vanhaa leuʹdd-lauluperinnettä. Hän opettelee leuʹddeja vanhoista ääninauhoista isoisänsä ja tätinsä kanssa. Yhdessä he matkustavat Norjan puolelle esiintymään turisteille.
Jaakko kulta

"Jaakko kulta" (Frère Jacques) on alkujaan ranskalainen lastenlaulu, joka tunnetaan hyvin laajalti eri maissa. Kappaleen tarkka alkuperä on tuntematon. Siitä on esitetty lukuisia teorioita, mutta todisteita minkään näkökannan puolesta ei ole löydetty. Kappaletta voidaan laulaa kaanonina.
Sanoitukset.
Ranskalaiset sanoitukset:
&lt;poem&gt;"Frère Jacques, frère Jacques,
"Dormez-vous? Dormez-vous?
"Sonnez les matines! Sonnez les matines!
"Ding, dang, dong. Ding, dang, dong."
&lt;/poem&gt;
Suomeksi kappale lauletaan yleensä näin:
&lt;poem&gt;Jaakko kulta, Jaakko kulta!
Herää jo! Herää jo!
Kellojasi soita! Kellojasi soita!
Pium paum poum, pium paum poum!
&lt;/poem&gt;
Suora käännös ranskasta:
&lt;poem&gt;Veli Jacques, Veli Jacques,
Nukutteko te? Nukutteko te?
Soittakaa aamukelloja! Soittakaa aamukelloja!
Ding, dang, dong. Ding, dang, dong.
&lt;/poem&gt;
Anouk Hoogendijk

Anouk Hoogendijk (s. 6. toukokuuta 1985 Utrecht, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa ja Alankomaiden maajoukkuetta.
Hoogendijk on edustanut Utrechtia alkaen vuodesta 2007, jolloin seuran naisjoukkue ja naisten Eredivisie perustettiin. Sitä ennen hän edusti Saestumia, jonka kanssa hän voitti kahdesti Alankomaiden-mestaruuden ja ylsi kauden 2006–2007 UEFA Cupin puolivälieriin.
Alankomaiden maajoukkueissa Hoogendijk on pelannut 14-vuotiaasta lähtien. Hän pelasi alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 2003, mikä oli ensimmäinen kerta kun alankomaalainen naisjoukkue osallistui arvokilpailuihin. Naisten maajoukkueessa Hoogendijk debytoi 6. elokuuta 2004 ottelussa Japania vastaan. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 2009 EM-kilpailuissa, joissa se ylsi välieriin. Hän oli avauskokoonpanossa joukkueensa kaikissa viidessä ottelussa ja teki ratkaisevan maalin rangaistuspotkukilpailussa Ranskaa vastaan turnauksen puolivälierissä.
Seksiorjuus

Seksiorjuus tai pakkoprostituutio on henkilön alistamista pitkäksi ajaksi erilaisia keinoja hyödyntämällä ja käyttäen tätä seksuaalisesti hyväkseen. Seksiorjuuteen liittyy usein ihmiskauppa.
Kansainvälisen rikostuomioistuimen Rooman perussäännön mukaan ”raiskaus, seksuaalinen orjuus, pakkoprostituutio, pakkoraskaus, pakkosterilisaatio tai muu yhtä törkeä seksuaalisen väkivallan muoto” on rikos ihmisyyttä vastaan silloin, kun se tehdään osana siviiliväestöön kohdistuvaa laajamittaista tai järjestelmällistä hyökkäystä ja hyökkäyksestä tietoisena.
Poikkeusaikoina, kuten sodassa, valloitetun alueen miehittäjävalta saattaa seksiorjuuttaa paikallista väestöä. Japani perusti laajenemissotansa aikana eri puolille Aasiaa bordelleja, joissa harjoitettiin lohtunaisiksi kutsuttujen naisten pakkoprostituutiota. Koreassa seksiorjuuteen pakotettuja naisia kutsutaan nimellä "chongshindae", muualla termillä "jugunianfu".
John Sholto Douglas

John Sholto Douglas, 9. Queensberryn markiisi (20. heinäkuuta 1844 – 31. tammikuuta 1900) oli skottilainen aatelismies, joka tunnetaan nimen antamisesta nykyaikaisen nyrkkeilyn säännöille sekä oikeusjutusta Oscar Wildeä vastaan. 
Queensberry oli innokas nyrkkeily- ja urheilumies. Hän oli yksi Amateur Athletic Clubin perustajista. Kyseessä oli yksi Britannian ensimmäisiä urheiluseuroja, jotka hyväksyivät jäsenikseen muita kuin yläluokan edustajia. Seura kehitti 12 modernin nyrkkeilyn sääntöä. Säännöt laati John Graham Chambers, mutta ne on nimetty Chambersin tukijan mukaan Queensberryn säännöiksi. 
Queensberry valittiin 1872 Ylähuoneeseen skottiaatelisten edustajana, mutta hän menetti myöhemmin paikkansa kieltäydyttyään ateistina vannomasta uskonnollista valaa kruunulle.
Oscar Wilde nosti Queensberryä vastaan kunnianloukkausjutun, kun tämä oli herjannut Wildeä sanalla "sondomite" (sodomite, sodomiitti). Queensberry ei hyväksynyt Wilden ja poikansa lordi Alfred Douglasin suhdetta. Kunnianloukkausjuttu kuivui pian kokoon, ja Wilde itse tuomittiin vankilaan törkeästä siveettömyydestä.
Uhrit 1918

Uhrit 1918 () on vuonna 2008 valmistunut suomalainen dokumenttielokuva. Elokuva kertoo Suomen sisällissodasta ja sitä seuranneesta ajasta. Elokuvan on ohjannut Seppo Rustanius, joka
on myös aikaisemmissa elokuvissaan käsitellyt Suomen sisällissotaan liittyviä aiheita.
Synopsis.
Vuoden 1918 sisällissodan aikana ja varsinkin sodan jälkimainingeissa teloitettiin tuhansia suomalaisia. Elokuva kertoo tästä ajasta kahden ihmisen, teloittajan ja teloitetun tarinoiden kautta. Elokuvassa seurataan punaisia teloittaneen suomenruotsalaisen lehtimiehen Erik Grotenfeltin sekä Kemijärvellä ammutun maalarin Matti Ollankedon vaiheita sisällissodan aikana.
Buenos Aires -luokka

Buenos Aires -luokka oli Argentiinan laivaston seitsemän hävittäjän muodostama alusluokka, jonka alukset tilattiin Britanniasta Vickers Armstrongin, Cammell Lairdin ja John Brown and Companyn telakoilta.
Luokan alukset muistuttivat suuresti Britannian kuninkaallisen laivaston G-luokan hävittäjää "HMS Glowwormia". Ne tarjosivat Argentiinan laivastolle modernin merikelpoisen hävittäjäluokan, joka yhdessä Veinticinco de Mayo -luokan risteilijöiden sekä risteilijä "ARA La Argentinan" ja vanhempien viiden Mendoza- ja Cervantes-luokkien hävittäjien kanssa Etelä-Amerikan suurimman merimahdin.
Toisen maailmansodan päätyttyä alusten puolen tuuman konekiväärit korvattiin kahdella yksiputkisella Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuunalla, jotka asennettiin savuhormien väliin. Taaemmat torpedoputket poistettiin 1956. Samassa yhteydessä taaempi etsintävaloteline laajennettiin ja sille asennettiin kaksi kaksiputkista Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuunaa. Lisäksi aluksille asennettiin tutkat.
Buick Y-Job

Buick Y-Job on amerikkalaisen autovalmistajan Buickin vuonna 1938 julkaisema konseptiauto. Auton suunnitteli Harley Earl, ja sitä pidetään maailman ensimmäisenä konseptiautona. Autossa oli muun muassa sähkökäyttöiset piiloon kääntyvät etuvalot, tähtäinristikon mallinen nokkakoriste ja muita myös Buickin myöhemmistä tuotantomalleista löytyneitä yksityiskohtia. 
Vuonna 2001 Buick valmisti Buick Y-Jobista modernisoidun version, joka esiteltiin nimellä Buick Blackhawk.
Nokkakoriste

Nokkakoriste on tavallisesti auton konepellin etureunassa keskellä sijaitseva koriste. Nokkakoriste voi olla esimerkiksi auton valmistajan tunnus tai pienoisveistos. Tunnetuimpia nokkakoristeita ovat Rolls-Roycen naishahmoinen Spirit of Ecstasy ja Mercedes-Benzin nokkakoristeena käyttämä kolmisakarainen tähti.
&lt;br clear="all"&gt;
Heksis

Heksis (; ) on antiikin filosofian termi, joka tarkoittaa dispositiota, taipumusta tai toiminnallista valmiutta. Termi on merkittävä Aristoteleen ajattelussa. Sen on tulkittu merkitsevän samaa kuin toinen potentiaalisuus.
Aristoteles.
Termin "heksis" lähtökohtana on kreikan kielen verbi "ekhein", joka viittaa jonkin omistamiseen tai jossain tilassa olemiseen. Termi käännetään usein ”valmiudeksi”, ”toimintavalmiudeksi” tai ”tilaksi”.
Aristoteles määrittelee "heksiksen" hieman eri tavalla eri teoksissaan. Teoksessa "Metafysiikka" "heksis" määritellään kolmella tavalla: 1) omistamisen tilana tai toimintana; 2) dispositiona, osien tietynlaisena järjestäytymisenä; sekä 3) tällaisen disposition osana:
Heksis on Aristoteleen mukaan siis eräänlainen dispositio ("diathesis"), jonka hän kuvaa samassa yhteydessä seuraavasti:
Kyseessä on erityisesti sen tyyppinen dispositio, minkä perusteella se jolla dispositio on, on valmiudessa johonkin hyvin tai huonosti, ja joko itsenäisesti tai suhteessa johonkin muuhun. Aristoteleelle "heksis" on näin osien järjestäytymistä; siten, että ne oikein järjestäytyneinä voivat toimia hyvin, vaikka ne voivat olla myös huonosti järjestäytyneitä. Hyvästä järjestäytymisestä hän käyttää esimerkkinä terveyttä, joka on ruumiin hyvä "heksis"; sairaus puolestaan on ruumiin huono "heksis".
Tilana "heksis" erotetaan Aristoteleen metafysiikassa toiseksi potentiaalisuudeksi, erotukseksi ensimmäisestä potentiaalisuudesta ("dynamis"). Esimerkiksi ihminen on luonnostaan oppiva, jolloin hänellä on ensimmäinen potentiaalisuus ("dynamis") oppia jotain; kun hän on oppinut, hänellä on toinen potentiaalisuus ("heksis") käyttää oppimaansa.
"Kategorioissa" Aristoteles asettaa "heksiksen" toisenlaisia dispositioita ("diathesis") vastaan siinä, että se on luonteeltaan niitä pysyvämpää. Esimerkkinä annetaan tieto ("episteme").
Eettisissä teoksissaan Aristoteles puolestaan tarkoittaa termillä luonteenpiirrettä. Hän asettaa "heksiksen" toista aktuaalisuutta eli "energeiaa" (toiminnan merkityksessä) vastaan käsitellessään "eudaimoniaa", ihmisen elämän oikeaa päämäärää. Tämä käännetään yleensä ”onnellisuudeksi”. "Heksiksen" vastakohdaksi asetetaan "energeia" samalla, kun Aristoteles pyrkii osoittamaan "eudaimonian" määritelmänsä — onnellisuus on hyveen mukaista toimintaa ("energeia") — oikeaksi.
Vihreät kuulat

Vihreät kuulat on Fazerin valmistama marmeladimakeinen, jota myydään rasioissa ja irtomakeisina. Finlandia-pakkauksessa on vihreiden kuulien lisäksi myös muunvärisiä kuulia.
Karl Fazer toi marmeladimakeisten reseptin ja tekijät Pietarista ja niitä on valmistettu 1800-luvun lopulta lähtien.
Värikkäitä marmeladikuulia valmistettiin jo 1902 Englannin kuninkaan Edvard VII:n kruunajaisiin. 
Kruunajaismarmeladin nimi muutettiin vuonna 1948 Finlandiaksi.
Vuonna 1929 Vihreitä kuulia alettiin valmistamaan Helsingissä Tehtaankatu 29:n tehtaassa. Valmistus siirtyi Fazerilaan Vantaalle, silloiseen Helsingin maalaiskuntaan, vuonna 1960. Vuosina 1987–1988 Ranualle rakennettiin uusi tehdas, jonne kuulien valmistus siirtyi. Ranualta tuotanto siirtyi Lappeenrantaan 1999 ja kuulien valmistus alkoi Lappeenrannassa vuonna 2000.
Kuulien puoliskot liitettiin yhteen käsipelillä vielä Ranuan tehtaalla. Uudella Lappeenrannan tehtaalla kone puristaa automaattisesti puoliskot yhteen ja ne siirtyvät sokerointirumpuun. Kuulat poimitaan ja pakataan edelleen yksitellen käsin.
Vuosittain kuulia valmistetaan 25 miljoonaa kappaletta, joista 17 miljoonaa syödään jouluna.
Vuonna 2017 Fazer toi markkinoille Vihreiden kuulien marmeladilla täytetyt jaffakeksit.
7. hetki

7. hetki oli suomalainen VipVisionin tuottama ajankohtaisohjelma, jota esitettiin Kolmoskanavalla vuosien 1988–1991 aikana. Ohjelmaa esitettiin sunnuntai-iltaisin niin sanottuun prime time -aikaan. Ohjelmia tehtiin yhteensä 70. Vakiolähetysten lisäksi esitettiin myös ylimääräisiä ohjelmia.
Ohjelman naisjuontajana toimi koko ajan Lenita Airisto, miesjuontajana ensin Seppo Heikki Salonen, sitten Tapani Ruokanen, Jörn Donner ja Jarmo Virmavirta. Ohjelmassa käsiteltyjä aiheita olivat muun muassa Berliinin muurin murtuminen, Persianlahden sota, Neuvostoliiton romahtaminen ja Baltian maiden itsenäistyminen sekä Suomen 1990-luvun alun lama. Jokaisessa ohjelmassa oli mukana vieraita, joiden kanssa toimittajat keskustelivat.
"Seitsemännen hetken" aiheet olivat asiapitoisia mutta käsittely viihteellistä. Ohjelma muistutti talk show’ta ja juontajat enemmän keskustelijoita kuin toimittajia. Heitä oli aina kaksi, samoin kuin vieraita. Lenita Airiston rooli oli hänen maineensa mukaisesti olla miesjuontajaa provosoivampi ja eläväisempi. Ohjelmakonseptissa oli samankaltaista juontajakeskeisyyttä ja suoran lähetyksen sähköä kuin Kolmoskanavan Timo T. A. Mikkosen tähdittämässä arki-iltapäivien makasiinissa "Tänään, tässä ja nyt"
Ohjelmien osia on nähtävillä Lenita Airiston internetsivuilla.
Parodia.
Lapinlahden Linnut ovat tehneet ohjelmasta parodisen sketsin, joka esitettiin heidän sketsisarjassaan "Maailman kahdeksan ihmettä". Markku Toikka esittää sketsissä toimittaja Ruokasta ja muut yhtyeen jäsenet ovat pukeutuneet Lenita Airistoiksi, jotka hokevat lausahdusta "Kyllä suomalainen mies haisee".
Kourulumijäkälä

Kourulumijäkälä ("Flavocetraria cucullata") on lumijäkälien sukuun kuuluva jäkälälaji. Ne ovat pensasmaisia 4–12 senttimetriä korkeita ja kasvavat tiiviinä tuppaina, joskus yksittäisinäkin. Väriltään kourulumijäkälä on keltainen tai harmaa. 
Kourulumijäkälän jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy usniinihappoa (C18H16O7) ja protolikesteriinihappoa (C19H32O4). Lajista on ennen valmistettu keittämällä värjäysainetta muun muassa Pohjois-Amerikassa.
Lajia tavataan lähes koko Suomessa ravinnepitoisilla paikoilla sekä soraharjuilla Tunturi-Lappia myöten. Se on muodoltaan pensasmaiseksi kasvava ja sen liuskat ovat kapeita ja kourumaisia. Niissä saatetaan tavata piikkejä tai sivuliuskoja. Kotelomaljoja tavataan hyvin harvoin; silloin ne ovat yleensä liuskoja tummempia.
Lehväsammalet

Lehväsammalet ("Mniaceae") on hiirensammalten lahkoon kuuluva heimo, jonka taksonomia on muuttunut viime aikoina paljon. Siihen kuuluu Suomessa seuraavien sukujen lajeja. 
Heimoon aiemmin kuuluneet suvut "Cinclidium" - kilpisammalet ja "Rhizomnium" - lähdelehväsammalet on siirretty heimoon "Cinclidiaceae". "Mielichhoferia" - kiisusammalet kuuluu nykyään heimoon "Mielichhoferiaceae".
Kampasimpukat

Kampasimpukat (Pectinidae) on nilviäisten heimo, jonka jäseniä tavataan kaikissa valtamerissä. Siihen kuuluu yli 350 lajia, jotka jaetaan noin 30 sukuun. Monia lajeja käytetään ruokana.
Kampasimpukan kuori on poimullinen, viuhkamainen ja monen mielestä ”perinteisen simpukankuoren muoto”: Botticellin maalauksessa Venus syntyy kampasimpukan kuoresta, ja öljy-yhtiö Shellin logo on saman muotoinen.
Kampasimpukoita viljellään ruoaksi; vuonna 2005 viljeltyjä kampasimpukoita tuotettiin 1 265 000 tonnia. Suurimpia tuottajamaita ovat Japani, Kiina, Chile ja Peru.
Kampasimpukat voivat uida ja ohjata suuntaa kuorenpuoliskoja liikuttelemalla. Toisin kuin monet muut simpukat, kampasimpukat eivät kaivaudu hiekkaan vaan liikkuvat aktiivisesti merenpohjan pinnalla.
Luokittelu.
Heimo: Kampasimpukat (Pectinidae)
Tunturilehväsammalet

Tunturilehväsammalet ("Cyrtomnium") on sammalten suku, johon kuuluu kaksi Suomessa kasvavaa lajia. Tunturilehväsammal on vaarantunut.
Ulkonäkö.
Lehväsammalilla on muihin sammaliin verrattuna isot lehdet. Tunturilehväsammalilla ei ole lehdissä punaista väriä, kuten monilla muilla lehväsammalilla.
Elinympäristö.
Tunturilehväsammalet kasvavat Pohjois-Suomessa kalkkikallioilla.
VASIMR

VASIMR eli Variable Specific Impulse Magnetoplasma Rocket () on sähkömagneettinen rakettimoottori. Sen toiminta perustuu radioaalloilla ionisoidun ajoaineen kiihdyttämiseen magneettikentällä.
Costaricalaissyntyinen NASAn entinen astronautti Franklin Chang-Diaz loi VASIMRin konseptin ja on työskennellyt sen kehityksen parissa vuodesta 1977. NASA on suunnitellut testaavansa VASIMRia Kansainvälisellä avaruusasemalla, jossa tämän moottorin avulla korjataan aseman rataa.
VASIMR voisi myös lyhentää mahdollisten tulevien Mars-lentojen kestoa.. Tällöin moottorin sähkönlähteenä kannattaa käyttää ydinreaktoria.
VASIMR on rakenteeltaan melko yksinkertainen. Rakenne muistuttaa jonkin verran sähköstaattista ionimoottoria. Sillä saadaan tätä suurempia työntövoimia. Näin VASIMR asettuu pienityöntövoimaisen, suuri-impulssimomenttisen ionimoottorin ja suurityöntövoimaisen, pieni-impulssimomenttisen kemiallisen raketin välimaastoon.
Varsinaisiin ionimoottoreihin verrattuna siinä ei ole plasman kanssa suoraan tekemisissä olevia elektrodeja tai hiloja eikä neutralointisuihkua.
VASIMR:n kehittäminen on ollut vaikeaa muun muassa sen takia, että se vaatii suprajohde-tekniikalla toteutettuja keveitä ja tehokkaita sähkömagneetteja. 
Toisaalta VASIMR kehittää runsaasti lämpöä mikä asettaa rakenteille ja materiaaleille suuria vaatimuksia. Tämäntyyppinen moottori tulee vaatimaan pitkillä lennoilla tehokkaan voimanlähteen, joka on ydinreaktori.
Pienitehoisemmat VASIMR:t saavat sähkönsä Auringon lähistöillä liikuttaessa aurinkopaneeleista.
VASIMR:n etuna on se, että se voi käyttää polttoaineenaan vetyä toisin kuin monet muut suunnitellut plasmarakettityypit. VASIMR:n kanssa kilpailevia ydinsähköisiä rakettiratkaisuja ovat muun muassa MPDT, PIT, PPT ja DS4G.
Toronton siunaus

Toronton siunaus joka tunnetaan myös nimillä Toronton herätys tai torontolaisuus on karismaattista liikehdintää, johon kuuluu muun muassa hallitsematonta naurua ja eläinten jäljittelyä, kuten haukkumista. Herätys käynnistyi tammikuussa 1994 Toronto Airport Vineyardissa, joka nykyisin tunnetaan Toronton lentokenttäseurakuntana (). Kyseinen seurakunta tuli poistetuksi Vineyard-liikkeen yhteydestä joulukuussa 1995 ja jatkoi toimintaansa itsenäisenä kirkkona. Toronton siunausta mukailtiin muutamissa suomalaisissakin seurakunnissa, esimerkiksi Suur-Helsingin seurakunnassa, City Agapessa, Krismassa ja Palatsiseurakunnassa.
Rtveli

Rtveli () on perinteinen georgialainen viinin- ja sadonkorjuujuhla. Siihen kuuluu juhla-aterioita, musiikkia ja muita juhlallisuuksia. Sitä vietetään tavallisesti syyskuun lopussa maan itäosassa ja lokakuun puolivälissä Länsi-Georgiassa. 
Georgiassa rtveli-perinne ulottuu muinaisiin aikoihin saakka. Sen juuret ovat syksyn yltäkylläisyyden ja sadonkorjuun juhlinnassa. Rtveli kestää yleensä useita päiviä. Sen aikana juhlijat aloittavat työt varhain aamulla ja päättävät päivän juhla-ateriaan, joka nautitaan viininkorjuusta kertovien kansanlaulujen säestyksellä.
Johan riitti!

Johan Riitti! () on kolmas romaani Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjassa ja ensimmäinen, jossa ei seikkaile velho Rincewind. Muori Säävirkku tavataan tässä kirjassa ensimmäistä kertaa. 
Kirja kertoo Eskarina Sepästä, maailman ensimmäisestä naisvelhosta ja siitä miten hän pääsee opiskelemaan näkymättömään yliopistoon. Eskarina Seppä esiintyy myös mm. Keskiyö ylläni (engl. "I Shall wear midnight) "-kirjassa
Heikki Huhtamäki

Vilho Heikki Huhtamäki (29. marraskuuta 1900 Lapua – 14. syyskuuta 1970 Helsinki) oli kauppaneuvos (1941), vuorineuvos (1945) ja nimeään kantavan elintarviketeollisuuden yhtymän Huhtamäki Oyj:n perustaja.
Henkilöhistoria.
Huhtamäen vanhemmat olivat leipuri Vilho Huhtamäki ja Hulda Puukila ja puolisot 1920–1953 Signe Hagström ja vuodesta 1953 Kirsti Kyllikki Kallioinen. Huhtamäki kävi kauppakoulun Vaasassa 1919 ja teki useita opintomatkoja Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. Hän oli Huhtamäen Tehtaat Oy:n toimitusjohtaja 1920–1931, Makeistehdas Oy Hellaksen eli sittemmin Huhtamäki-Hellas Oy:n toimitusjohtaja 1931–1935, Leipätehdas Ipnos Oy:n toimitusjohtaja 1935–1940 sekä Huhtamäki-yhtymä Oy:n pääjohtaja 1941–1952, johtokunnan puheenjohtaja 1940–1957 ja hallintoneuvoston varapuheenjohtaja vuodesta 1957. Huhtamäellä oli myös useita luottamustehtäviä. Taiteilija Heikki Nieminen on veistänyt (1984) ja taiteilija Emil Rautala (1947) maalannut hänen muotokuvansa. Mesenaatti, liike-elämän vaikuttaja Heikki Huhtamäen mukaan on nimetty katu ja aukio Alavudella ja katu Turussa sekä julkaistu postimerkki (2003).
Huhtamäki oli yhteiskunnallisesti suuntautunut yrittäjä, jolle yhteiskuntasuhde oli laajempi käsite kuin pelkkä suhde markkinoihin. Hänen yrittäjäkuvaansa kuuluivat monipuoliset kontaktit yhteiskunnan eri aloille. Huhtamäki on haudattu Alavudelle, jossa sijaitsee hänen patsaansa järven rannalla.
David Rudisha

David Lekuta Rudisha (s. 17. joulukuuta 1988) on kenialainen 800 metrin juoksija, matkan maailmanennätyksen haltija, olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Rudisha voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Pekingissä 2006 ajalla 1.47,40. Seuraavana vuonna hän voitti junioreiden Afrikan-mestaruuden Ouagadougoussa kilpailuennätyksellä 1.46,41. Addis Abeban Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2008 hän voitti kultaa ajalla 1.44,20. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui välierissä, mutta voitti samana vuonna ajalla 1.44,85.
Rudisha juoksi uuden Afrikan ennätyksen 1.42,01 Rietissä 6. syyskuuta 2009 rikkoen Sammy Koskein ennätysajan 1.42,28 vuodelta 1984. 10. heinäkuuta 2010 hän paransi ennätystään Heusden-Zolderissa aikaan 1.41,51, joka oli kautta aikain toiseksi paras Wilson Kipketerin maailmanennätyksen 1.41,11 jälkeen. Myöhemmin samana vuonna, 22. elokuuta Berliinissä Rudisha rikkoi Kipketerin vuonna 1997 juokseman ennätyksen ajallaan 1.41,09, joka oli kaksi sadasosaa parempi kuin Kipketerin ennätysaika. Viikkoa myöhemmin, 29. elokuuta, Rudisha paransi ennätyksen Rietissä lukemiin 1.41,01.
Rudisha voitti Nairobin Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2010 kultaa 800 metrillä ajalla 1.42,84. Hän voitti saman matkan myös Splitin maanosien cupissa. Hän voitti 800 metrin maailmanmestaruuden Daegussa 2011 ajalla 1.43,91.
Rudisha voitti Lontoon olympialaisissa 2012 kultaa uudella maailmanennätysajalla 1.40,91. Hän johti juoksua alusta alkaen ja ratkaisi voiton noin 300 metrin ennen maalia.
Rudisha sai hopeaa Glasgow’n Kansainyhteisön kisoissa 2014 ajalla 1.45,48. Hän voitti maailmanmestaruuden Pekingissä 2015 ajalla 1.45,84.
Rudisha juoksi Birminghamin Timanttiliigan osakilpailussa 5. kesäkuuta 2016 kaikkien aikojen toiseksi kovimman ajan 600 metrillä, kun hän voitti kisan tuloksella 1.13,10. Rio de Janeiron olympialaisissa hän voitti toistamiseen olympiakultaa 800 metrillä ajalla 1.42,15. Hän ei osallistunut vuoden 2017 Lontoon MM-kisoihin loukkaantumisensa vuoksi.
David Rudishan isä on Méxicon 1968 olympialaisten 4 × 400 metrin viestin hopeamitalisti Daniel Rudisha.
LV 665

LV 665 on HF-alueen kenttäradio. Radion valmistaja on Racal 
ja radion kaupallinen tuotenimi on Racal BCC39. Radiota suunniteltiin 1984-1986 ja sitä valmistettiin ainakin lokakuuhun 1990 saakka, jonka jälkeen alettiin valmistaa seuraajatyyppiä, Panther-H:a. 
Radion lähetysteho on 50 W ja kanavaväli 100 Hz.
Mont Blancin massiivi

Mont Blancin massiivi (; ) on Grajisiin Alppeihin kuuluva Mont Blancin ympärillä oleva vuoristoalue, joka sijaitsee Italian, Ranskan ja Sveitsin rajaseudulla.
Mont Blancin massiivin korkein huippu on Mont Blanc (4 811 m), joka on myös korkein Alppien vuoristoon kuuluvista huipuista.
Velhous verissä

Velhous Verissä () on kolmas romaani Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjassa. Se on jatkoa Rincewind-velhon seikkailuista. Edelliset olivat Magian väri ja Valon tanssi.
LV 407

LV 407 on HF-alueen kenttäradio, joka luokitellaan kantamansa perusteella armeijakuntaradioksi. Sen valmistaja oli Southcom (nyk. Loral Terracom) ja radion kaupallinen tuotenimi on SC-130. Radio on ollut muun muassa Yhdysvaltojen merijalkaväen käytössä nimityksellä AN/URC-87. Radio on kannettavaa tyyppiä ja sen taajuusalue on 2 MHz - 12 MHz. Kanavaväli on 1 kHz eli kanavia on 9 999 kappaletta. Radion lähetyslajit ovat A1, A3H ja A3J joko alemmalla sivunauhalla LSB tai ylemmällä sivunauhalla USB. Lähetysteho on keskimäärin 20 W PEP. Kantama on noin 30 km, avaruusaalloilla jopa noin 100 km. 
Yhteistä radiossa LV 217:n kanssa on se, että siinä voidaan käyttää samoja akkuja ja samaa kuulopuhelinta.
Pyramidit (kirja)

Pyramidit () on seitsemäs romaani Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjassa. Vuonna 1990 romaani voitti BSFA:n (British Science Fiction Association) vuoden kirja -palkinnon. Pyramidit on ensimmäinen yksittäinen tarina, joka sijoittuu kiekkomaailmaan.
Rakenne.
Pyramidit on yksi kahdeksasta Kiekkomaailma-kirjasta, jotka on jaettu lukuihin. Muita lukuihin jaettuja teoksia ovat Magian väri, Going Postal, Making Money, sekä erityisesti nuoremmille lukijoille suunnatut Mahtava Morris ja sivistyneet siimahännät, Vapaat pikkumiehet, Tähtihattu ja Talventakoja.
Eric

Faust Eric! () on yhdeksäs romaani Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjassa.
Juoni.
Nuori Eric haluaa tulla kuolemattomaksi, päästä maailman valtiaaksi ja saada maailman kauneimman naisen rakkauden. Päästäkseen tavoitteeseensa hän koittaa saada hallintaansa Kiekkomaailman taitavimman velhon, jotta tämä voisi täyttää hänen toiveensa. Taitavan loitsijan sijasta hän kohtaa Rincewindin, joka on velhoksi kovin taitamaton ja huono-onninen. Lisäksi Rincewindin kannoilla seuraa oikutteleva, omilla jaloillaan kulkeva Matkatavara. 
On sikäli omituista, että kirjan takakannesta puhutaan Ericistä Kiekkomaailman ainoana velhoihin erikoistuneena hakkerina, kun hän itse asiassa on nuori demonologi eikä koeta kutsua velhoa vaan sen sijaan demonin.
Taimi (nimi)

Taimi on suomalainen naisen etunimi, joka on saanut aiheensa nuorta kasvia tarkoittavasta sanasta taimi. Nimi on ollut käytössä 1800-luvun lopulta lähtien.. Vuoden 2019 loppuun mennessä Taimi on annettu nimeksi 15 343 naiselle sekä ennen vuotta 1940 myös hieman alle 40 miehelle.
Ivan Jovanović

Ivan Jovanović (s. 8. heinäkuuta 1962) on serbialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Elokuusta 2024 lähtien hän on toiminut Kreikan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Ura.
Pelaajana.
Jovanović aloitti peliuransa kotikaupunkinsa seurassa Dojnicassa, jossa hän pelasi nuoruusvuotensa. Vuonna 1984 hän siirtyi FK Radiin, jossa pelasi 121 ottelua. Jugoslavian pääsarjassa hän edusti seuraa 1987–1989. Vuonna 1989 Jovanović siirtyi kreikkalaiseen Iraklis Thessalonikiin. Hän edusti seuraa uransa loppuun saakka kymmenen kauden ajan. Hän pelasi seurassa 271 liigaottelua tehden 52 maalia. 
Valmentajana.
Lopetettuaan peliuransa Jovanović oli pari vuotta sivussa jalkapalloilusta, kunnes aloitti vuonna 2001 valmennusuransa kreikkalaisessa Niki Volosissa. Kesällä 2002 hän siirtyi Iraklis Thessalonikin päävalmentajaksi, mutta sai potkut joulukuussa kehnosti alkaneen kauden vuoksi.
Vuonna 2003 Jovanović palasi valmennustehtäviin siirtyen kyproslaisen APOEL FC:n päävalmentajaksi. Hän luotsasi Kyproksen suurseuran tuplamestariksi 2004. Seuraava kausi päättyi kuitenkin pettymykseen ja Jovanović jätti seuran palaten Kreikkaan. 
Kaudella 2005–2006 Jovanović toimi kreikkalaisen Panachaikin päävalmentajana. Vuonna 2007 hän palasi Iraklisin päävalmentajaksi. Tammikuussa 2008 hän jätti Iraklisin ja palasi APOEL FC:n päävalmentajaksi. Hän johdatti seuran kauden päätteeksi Kyproksen cup-mestariksi. Seuraavalla kaudella APOEL juhli seurahistoriansa kahdettakymmenettä liigamestaruutta. Syksyllä 2009 se teki seurahistoriaa etenemällä Mestarien liigan lohkovaiheeseen pudotettuaan ratkaisevalla karsintakierroksella tanskalaisen FC Kööpenhaminan yhteismaalein 3–2. Kaudella 2011/12 Jovanović jatkoi seurahistorian tekemistä APOELin peräsimessä luotsaamalla joukkueensa ensimmäisenä kyproslaisena ryhmänä Mestarien liigassa alkulohkosta jatkoon. Toukokuussa 2013 Jovanović ilmoitti jättävänsä seuran kauden 2012/13 päätteeksi. Hän voitti APOELin peräsimessä kolme Kyproksen mestaruutta. 
Kesäkuussa 2013 Jovanovićista tuli Al-Nasrin päävalmentaja. Hän luotsasi seuran President's Cupin mestariksi kaudella 2014/15 ja kaudella 2016 AFC Champions Leaguessa puolivälieriin. Kehnot tulokset Arabiemiirikuntien liigassa johtivat kuitenkin Jovanovićin potkuihin lokakuussa 2016.
Tammikuussa 2018 hän palasi Al-Nasrin päävalmentajaksi. Pesti päättyi edellisen tavoin potkuihin heikkojen tulosten vuoksi joulukuussa 2018. 
Kesäkuussa 2021 Jovanovićista tuli Panathinaikosin päävalmentaja. Panathinaikos voitti hänen alaisuudessaan keväällä 2022 Kreikan cupin. Panathinaikosin seurajohto erotti Jovanovićin joulukuussa 2023.
Elokuussa 2024 Jovanović nimitettiin Kreikan maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi.
Ian La Frenais

Ian La Frenais (s. 7. tammikuuta 1937) on brittiläinen televisiokäsikirjoittaja. Yhdessä Dick Clementin kanssa hän on kirjoittanut useita suosittuja televisiosarjoja.
La Frenais'n ja Clementin ensimmäinen menestyssarja oli BBC:n esittämä "The Likely Lads" (1964–1966). Muihin heidän yhteistyössä kirjoittamiinsa sarjoihin kuuluvat muun muassa "Hilut kintuissa" (1974–1977) ja "Näkemiin vaan, muru!" Yhteistyönä he tekivät myös muun muassa käsikirjoitukset Alan Parkerin ohjaamaan elokuvaan "The Commitments", ja animaatioelokuvaan "Virran viemää".
Yksin La Frenais on tehnyt "Lovejoyn" käsikirjoitukset John Grantin romaanien pohjalta, ja yhdessä Jimmy Nailin luonut "Spender " -televisiosarjan.