tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sian diskografia

Tämä on australialaisen laulaja-lauluntekijä Sian eli Sia Furlerin diskografia. Sia on julkaissut kymmenen studioalbumia sooloartistina ja yhden LSD-yhtyeen kanssa. 
Sia aloitti uransa 1990-luvulla australialaisen Crisp-yhtyeen solistina. Hän siirtyi yhtyeen hajottua soolouralle ja muutti Isoon-Britanniaan. Sia julkaisi ensimmäisen albuminsa "OnlySee" vuonna 1997 nimellä Sia Furler. Vuonna 2001 julkaistu albumi "Healing Is Difficult" oli hänen ensimmäinen albuminsa nimellä taiteilijanimellä Sia. Albumin single ”Taken for Granted” nousi Britannian singlelistalle.
Sia teki kansainvälisen läpimurtonsa vuonna 2014 julkaistulla albumilla "1000 Forms of Fear". Albumi on myynyt kulta-, platina- tai timanttilevyn verran useissa maissa. Sen singlet ”Chandelier” ja Elastic Heart” menestyivät hyvin listoilla. 
Myös seuraava albumi "This Is Acting" menestyi hyvin kaupallisesti. Albumi sisälsi hittikappaleet ”Cheap Thrills” ja ”The Greatest”. Sia julkaisi vuonna 2017 joululevyn "Everyday Is Christmas". Albumin kappaleesta ”Snowman” on tullut suosittu joululaulu. Se on noussut Suomessa listaykköseksi.
Sia on vieraillut monien muiden artistien kappaleilla. 2000-luvun alussa hän esiintyi Zero 7 -yhtyeen vierailevana solistina. Hän on tehnyt useita kappaleita DJ David Guettan kanssa, muun muassa hitin ”Titanium”. Sia on myös tehnyt useita kappaleita eri elokuviin ja televisiosarjoihin.
Sia perusti yhtyeen LSD yhdessä Diplon ja Labrinthin kanssa vuonna 2018. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa "Labrinth, Sia &amp; Diplo Present... LSD" samana vuonna. He ovat julkaisseet myös yhden remix-albumin.
Laulajanuransa lisäksi Sia on kirjoittanut kappaleita muille artisteille kuten Christina Aguileralle, Rihannalle Katy Perrylle, Britney Spearsille ja Will Youngille. Tunnettuja Sian tekemiä kappaleita ovat muun muassa Rihannan ”Diamonds”, Katy Perryn ”Chained to the Rhythm” ja Pitbullin ”We Are One (Ole Ola)”. Sia on toiminut tuottajana Kylie Minoguen ja Kate Piersonin albumeilla.
Ariana Granden diskografia

Yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä Ariana Grande on julkaissut seitsemän studioalbumia, yhden livealbumin, kaksi EP-levyä ja 56 singleä.
Reino Helanto

Reino Arvid Helanto, vuoteen 1926 Helander (15. kesäkuuta 1906 Viipuri – 11. syyskuuta 1984) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Helannon vanhemmat olivat ratamestari Arvid Helander ja Hanna Heinonen ja puolisot vuodesta 1931 Kaisa Karhi ja vuodesta 1967 Aulikki Maunu. Vuorineuvos Ilmari Helanto oli hänen veljensä. Reino Helanto valmistui insinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta vuonna 1929. Valmistuttuaan hän toimi rakennusalalla työpäällikkö-, suunnittelu- ja muissa tehtävissä. Hän osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan. Sotien jälkeen vuodesta 1945 Helanto oli veljensä kanssa perustamansa Teräsbetoni-yhtiön toimitusjohtaja. 
Teräsbetoni keskittyi teollisuusrakennusten ja -laitosten sekä siltojen, satamien ja julkisten rakennusten rakentamiseen, mutta rakensi myös asuntoja. Yritys oli aikanaan maan suurimpia rakennusalan liikkeitä ja kehitti myös rakentamisen ja rakennusmateriaalien käytön ja kuljetuksen menetelmiä. Sen sisaryhtiöitä olivat Betonikone ja Rakennusväline. SRV Viitoset osti Teräsbetonin 1990-luvun alussa. Helanto sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1966. Hän oli sotilasarvoltaan insinööriluutnantti (1941), kunniarajajääkärin arvon Helanto sai vuonna 1969.
Sirkka-Liisa Sjöblom

Sirkka-Liisa Sjöblom on suomalainen kirjallisuuden kääntäjä. Hän on suomentanut kauno- ja tietokirjallisuutta englannista ja ruotsista.
Sjöblom aloitti englannin kääntäjänä vuonna 1990 ja alkoi kääntää ruotsista 1990-luvun lopulla. 2000-luvun alussa hän käänsi pienkustantamo Book Studiolle, ja siirtyi yrityskaupan myötä kääntämään Gummerukselle. Sjöblom on kääntänyt erityisesti dekkareita, muun muassa Sue Graftonin aakkosdekkareita, Anna Janssonin Maria Wern ja Kristoffer Bark -sarjoja ja Viveca Stenin Sandhamn-sarjaa. Hän on suomentanut myös lastenkirjallisuutta, esimerkiksi uudet Pekka Töpöhäntä -suomennokset. Lisäksi Sjöblom on kääntänyt nuortenkirjoja ja keittokirjoja.
Sjöblom sai vuonna 2021 kirjallisuuden valtionpalkinnon. Palkintoperusteissa nostettiin esiin erityisesti Susanna Alakosken historiallisen "Bomullsängeln"-romaanin suomennos "Pumpulienkeli". Syksyllä 2021 Sjöblom palkittiin myös WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnolla merkittävästä tuotannosta ja elämäntyöstä. Tammikuussa 2024 hänelle myönnettiin Gummeruksen Kaarlen palkinto ansiokkaasta ja omistautuvasta suomennostyöstä.
Yutu Brown

Yutu Brown myös YB026 (oikealta nimeltään Yusuf Ibrahim Arab, s. 2002) on espoolainen rap-artisti. 
Hänen Nuteh Jonezin kanssa tekemänsä ja omakustanteena julkaistu kappale "Steppasin partyy" keräsi vuonna 2021 suosiota TikTokissa ja nousi Suomen virallisen singlelistan ensimmäiselle sijalle. Kappale pysyi listalla kahdeksan viikkoa.
YB026 kertoi lopettavansa musiikin uskonnollisten syiden takia vuonna 2022, mutta palasi musiikintekoon 9.2.2024 biisillään "Comeback".
Yutu Brown on somalitaustainen ja asuu Espoon Leppävaarassa sekä kuului L-City -nimiseen katujengiin.
Poliisi epäili ensimmäistä katujengitapausta tutkiessaan, että Yutu Brown olisi L-Cityn johtohahmo tai keulakuva. Häntä syytettiin, muttei tuomittu liittyen Milan Jaffin Kurdish Mafian ja L-Cityn jengisotaan.
Häntä ja kahta muuta syytetään myös Keski-Suomessa kesäkuussa 2021 tapahtuneista törkeistä pahoinpitelyistä.
Enontekiön Sanomat

Enontekiön Sanomat ("Esari") on Enontekiön kunnan paikallislehti, jonka ensimmäisen numero ilmestyi 25. tammikuuta 2006. Sen sivumääräksi valittiin 12, mutta teemanumeroissa sivumäärä on ollut suurempi. Lehden ilmestyminen aloitettiin keskiviikkoisin, mutta ilmestymispäivä siirtyi torstaihin. Sittemmin jakelu on toteutettu joka toinen torstai. Alusta pitäen lehti on jaettu ilmaiseksi kaikkiin Enontekiön talouksiin, minkä lisäksi tilaajia on ollut Enontekiön ulkopuolisessa Suomessa lähes 400 (2021).
"Enontekiön Sanomat" on keskittynyt uutisoinnissaan etenkin enontekiöläisiin ja heidän asioihinsa, mutta myös muu Tunturi-Lappi ja maan laajemmat pohjoisalueet ovat korostuneet aiheiden käsittelyssä. Lehden sisarlehtiä ovat "Luoteis-Lappi" ja "Kittilälehti". 
Lehden perusti Heikki Peura. "Enontekiön Sanomien" alkuperäinen kustantaja oli Heikki Peura Oy, josta vastuu siirtyi SLP Kustannukseen.
Veera Nelus

Veera Nelus (28. lokakuuta 1916 Narva – 18. heinäkuuta 1996 Tallinna) oli virolainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.
Nelus valmistui Narvan lukiosta vuonna 1935. Hän opiskeli laulua ajoittain Varvara Malaman johdolla vuosina 1938–1944 Ludmilla Hellat-Lemban luokassa. Vuosina 1944–1971 hän esiintyi Estonia-teatterin solistina. Lisäksi hän teki esiintymisiä konserttilaulajana. Vuonna 1955 Nelus esiintyi Tallinnfilmin elokuvassa "Kui saabub õhtu". Viron televisiossa on tallennettu videokatkelmia Neluksen esintymisistä oopperoissa "Lakmé", "I Capuleti e i Montecchi", "La traviata" ja "Rigoletto". Nelus sai Viron sosialistisen neuvostotasavallan ansioituneen taiteilijan arvonimen 1950. 
Nelus sai Viron teatteriliiton jäsenyyden vuonna 1966. Hänen puolisonsa oli Georg Taleš. Hänelle syntyi lapsi Veera Taleš.
Saint-Didier-sur-Arroux

Saint-Didier-sur-Arroux on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Arrouxjoen varrella, noin 22 kilometriä Autunin kaupungista lounaaseen.
Kunnan keskustassa oleva kirkko rakennettiin vuonna 1864 korvaten vanhan kirkon. Kirkon rakentamiseen käytettiin Thil-sur-Arroux'ssa olleen vanhan kirkon kiviä. Kirkon torni vaurioitui vuoden 1905 rajumyrskyssä, ja se rakennettiin uudelleen vuonna 1933.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Viveca Sten

Viveca Sten (s. 18. kesäkuuta 1959 Tukholma) on ruotsalainen rikoskirjailija.
Sten on koulutukseltaan juristi. Hänen esikoisteoksensa "I de lugnaste vatten" (suom. "Syvissä vesissä") ilmestyi vuonna 2008. Se aloitti Sandhamnin murhat -sarjan, jonka osia on myyty maailmanlaajuisesti yhteensä yli 4,5 miljoonaa kappaletta. Kirjasarjan pohjalta on tehty myös televisiosarja "Murha Sandhamnissa".
Sten on kirjoittanut myös tyttärensä Camilla Stenin kanssa nuorille suunnatun kolmiosaisen trillerisarjan.
Saint-Léger-sous-Beuvray

Saint-Léger-sous-Beuvray on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 19 kilometriä Autunin kaupungista länteen.
Kunta sijaitsee Mont Beuvrayn juurella. Vuorella oli gallialaisten pääkaupunki Bibracte, joka oli merkittävä oppidum. Vuoren huipulle rakennettiin Saint-Martin-kappeli 1800-luvulla, samalla paikalla olleen vuonna 1604 raunioituneen kappelin tilalle. 
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
On ruusu Iisain juuren

On ruusu Iisain juuren on suomenkielinen käännös saksankielisestä, laajalti tunnetusta joululaulusta "Es ist ein Ros entsprungen".
Laulun alkuperäisten sanojen kirjoittaja on jäänyt tuntemattomaksi. Virsi on julkaistu painettuna Kölnisssä 1599 kokoelmassa "Alte Catholische Geistiliche Kirchen-Gesang". Laulun on kirjoittanut muistiin mainzilainen munkki Conradus ja julkaissut sen rukouskirjassaan. 
Kaikkein varhaisimmassa tekstissä on uusimman tulkinnan mukaan ollut vain kaksi säkeistöä, jotka muodostivat kysymyksen, arvoituksen ja vastauksen. Ensimmäinen säkeistö on kertoo arvoituksen tavoin, miten juuri, ruusu on puhjennut kukkaan keskitalvella. Toinen säkeistö kertoo, mikä tämä juuri on: Maria ja sen kukka, Jeesus. Tätä rauhan valtakuntaa runoilija kaipasi uskonsotien ja talonpoikaiskapinoiden aikana. Pian myös protestanttiset kirkot ottivat tämän katolisen virren omiin virsikokoelmiinsa. Tekstiin liittyvään melodiaan on luterilainen säveltäjä Michael Praetorius tehnyt yhä lauletun neliäänisen sovituksen, ja se julkaistiin 1609 Pretoriuksen "Musae Sioniae VI" -kokoelmassa.
Virrestä on erimittaisia versioita, pisimmässä jopa 23 säkeistöä, mutta se tunnetaan yleisimmin vain kolmi- tai nelisäkeistöisenä. Se kertoo ruusun juuresta, joka alkaa kukkia keskellä talvea. ”Tuo kukka suloinen" – Die Wurze zart – on Iisain, kuningas Daavidin isän, suvun juuri (latinalainen nimimuoto Jesse esiintyy myös virren vanhoissa teksteissä). Vuonna 1844 yläfrankkilainen pappi Friedrich Layriz kirjoitti virren 1.–2. säkeistöjen lisäksi virteen kolme lisäsäkeistöä ja julkaisi virren "Der Evangelische Kirchengesang" -kokoelmassa. Layriz osallistui vanhojen virsien uudistus- ja julkaisutyöhön.
Laulu tunnetaan Suomessa useina käännöksinä. Kuorolauluna sen julkaisi ensimmäisen kerran Jyväskylän ensimmäinen musiikin lehtori, ”suomenkielisen kuorolaulun isä” E. A. Hagfors vuonna 1871 kokoelmassaan "Suomalainen lauluseppele." Sen jälkeen laulu otettiin muun muassa evankelisen liikkeen laulukirjaan, "Siionin kanteleeseen", vuonna 1892 ja Suomen Lähetysseuran vuonna 1903 julkaisemaan kokoelmaan "Hengellisiä lauluja ja virsiä". 
Virsi on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa numerolla 23, Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 113, Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirjassa "Cantemus" laulu 43 , Suomen Adventtikirkon laulukirjassa "Seurakunta laulaa", laulu 139 ja "Siionin kannel" -laulukirjassa laulu 9. Laulun tekstin on suomentanut Nestor Järvinen 1871. Virsikirjassa olevan tekstin on uudistanut Anna-Maija Raittila 1979. 
Suomessa tämän virren sävelmällä lauletaan myös toista jouluun liittyvää tekstiä "Tuo armon valkokyyhky", ja joskus se on mainittu Praetoriuksen sävellykseksi. Se on muun muassa "Hengellisen laulukirjan" laulu 46. Laulun tekstin alkuperä on tuntematon. Tämä teksti ei liity sisällöltään kovinkaan paljon saksankieliseen tekstiin "Es ist ein Ros", joka on muun muassa virsikirjassa olevan virren tekstin pohjana.
Hematoksyliini

Hematoksyliini (C16H14O6) on aromaattinen homoisoflavonoideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää analyyttisenä reagenssina, kudosten värjäyksessä ja tekstilien värjäyksessä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa hematoksyliini on kellertävää kiteistä ainetta, joka muuttuu valon vaikutuksesta punertavaksi. Yhdiste liukene niukasti kylmään veteen ja paremmin kuumaan. Se liukenee myös etanoliin ja dietyylieetteriin. Yhdisteen liuosten väri riippuu pH-arvosta eli se on pH-indikaattori. Alle pH:n 1 se on punainen, välillä 1–6 se on vaalean keltainen ja pH:n ollessa yli 6 väri on violetti. Hematoksyliini muodostaa värillisiä yhdisteitä useiden metallikationien kanssa. 
Hematoksyliiniä esiintyy luontaisesti sinipuun ("Haematoxylum campechianum") puuaineksessa. Sitä muodostuu kasvissa todennäköisesti sappankalkonista. Hematoksyliiniä eristetään sinipuusta uuttamalla kuumalla vedellä ja kiteyttämällä urean avulla.
Hematoksyliiniä käytetään metallien värityksissä. Se on eosiinin kanssa yhdessä käytettynä hyvin yleinen kudosten värjäysaine mikroskopiatutkimuksissa. Hapettuessaan hemateiiniksi se värjää kudokset sinivioleteiksi. Peittana käytetään metallisuoloja. Hematoksyliiniä on käytetty myös tekstiilien ja nahan värjäyksessä.
Kariba

Kariba on kaupunki Zimbabwen pohjoisosassa. Se on rakennettu Botererkwan kukkuloille Sambesi-joen etelärannalle. Kaupungista avautuvat näkymät Karibajärvelle sekä Kariban kuruun. Vuonna 2002 kaupungissa oli 22726 asukasta ja vuonna 2012 26112 asukasta.
Kariban kaupunki perustettiin vuonna 1957 Karibajärven padon rakennustyömaan työntekijöiden asuinpaikaksi. Myöhemmin Karibasta on tullut yksi Zimbabwen merkittävimmistä turistikohteista, sillä kaupungin lähellä sijaitsee Karibajärven lisäksi useita kansallispuistoja, muun muassa Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluva Mana Poolsin kansallispuisto.
Karibassa on kansainvälinen lentoasema.
Keltaviirumullo

Keltaviirumullo ("Mulloidichthys flavolineatus") on mullojen (Mullidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Sitä kalastetaan ruoaksi joissain maissa.
Koko ja ulkonäkö.
Keltaviirumullo kasvaa yleensä noin 25 senttimetrin mittaiseksi ja korkeintaan 43 senttimetrin mittaiseksi. Se voi painaa korkeintaan 423 grammaa. Lajilla on selkäevässään kahdeksan piikkiruotoa ja yhdeksän pehmeää ruotoa. Peräevässään sillä on yksi piikkiruoto ja seitsemän pehmeää ruotoa.
Keltaviirumullon selkäpuolen väritys vaihtelee harmaasta oliivinväriseen. Vatsa ja kyljet ovat vaaleat. Kyljissä on 1–2 pitkittäistä keltaista juovaa. Ensimmäisen selkäevän alapuolella on tumma täplä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Keltaviirumulloa tavataan indopasifiselta merialueelta. Sen levinneisyys ulottuu Punaiseltamereltä, Persianlahdelta ja Itä-Afrikasta Havaijille, Marquessaarille ja Pitcairnsaarten Ducie Islandille. Lajin levinneisyys rajoittuu pohjoisessa Riukiusaarille sekä Ogasawasaarille ja etelässä Lord Howen saarelle sekä Rapan saarelle. Keltaviirumullo on yleinen koko levinneisyysalueellaan, ja Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut sen vuonna 2016 elinvoimaiseksi lajiksi.
Keltaviirumullo käyttää ravinnokseen nilviäisiä, äyriäisiä, matoja, merisiilejä ja huokoseläimiä. Lajin elinympäristöä ovat hiekkapohjaiset laguunit ja riutat. Se muodostaa toisinaan parvia. Keltaviirumullo saavuttaa sukukypsyyden Mariaaneilla hieman yli kymmenen senttimetrin mittaisena.
Ulla Nordfors

Ulla Nordfors on suomalainen arkeologi, joka tunnetaan rautakautisten ja keskiaikaisten hautaustapojen tutkimuksesta. Hän on väitellyt tohtoriksi Turun yliopistosta vuonna 2021 (sukunimellä Moilanen). Nordfors työskentelee tutkijana Museokeskus Vapriikissa. Hän on myös bioarkeologian dosentti Turun yliopiston arkeologian oppiaineessa ja tutkija Turun yliopistossa fysiologian ja genetiikan oppiaineessa, jossa hänen asiantuntijuusalueeseensa kuuluu rautakauden, keskiajan ja varhaismodernin ajan hautaukset, menneisyyden ihmisten elintavat, muinais-DNA-tutkimus ja monitieteinen arkeologia.
Nordforsin Tyrvännön Suontaan Vesitorninmäen ristiretkiaikaista hautaa koskeva tutkimus (julkaistu sukunimellä Moilanen) sai vuonna 2021 huomattavaa kansainvälistä julkisuutta. Alun perin vuonna 1968 kaivetussa haudassa oli naisen vaatteisiin puettu vainaja, joka oli haudattu kahden miekan kanssa. Toista, pronssikahvaista miekkaa kutsutaan Suontaan miekaksi. Nordforsin johdolla tutkimusryhmä selvitti, että vainaja olikin geneettisesti mies, joka todennäköisesti kärsi ylimääräisen sukupuolikromosomin aiheuttamasta Klinefelterin oireyhtymästä. 
Nordfors on tutkinut myös Valkeakosken Toppolanmäen kalmistoa. Hän toimii arkeologisen verkkojulkaisun Kalmistopiirin päätoimittajana. Nordfors kuuluu arvostettuun International Sachsensymposion -tutkimusverkostoon ja toimii sen varapuheenjohtajana.
Palkinnot ja tunnustukset.
Suontaan haudan tutkimus huomioitiin vuonna 2023 Helsingin yliopiston biotieteiden artikkelipalkinnolla ja vuonna 2023 Elias Tillandz -palkinnolla, joka myönnetään vuosittain parhaalle turkulaiselle tutkimusartikkelille. Yksi Ruotsin kuninkaallisista akatemioista, Kuninkaallinen Kustaa Aadolfin Akatemia, on puolestaan palkinnut Nordforsin hautaustapojen variaatiota käsittelevän väitöskirjan vuonna 2023.
Kommunarkan metroasema

Kommunarka () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 20. kesäkuuta 2019.
Betsimisaraka

Betsimisaraka oli betsimisarakoiden kuningaskunta Madagaskarilla 1700-luvulla. Entisen merirosvon poika Ratsimilaho perusti kuningaskunnan yhdistämällä saaren itärannikolla useamman heimoalueen valtansa alle. Kuningaskunta hajosi sen kolmannen kuninkaan kuoltua vuonna 1791, ja Merina valloitti pian sen alueen.
Vigori Gbe

Vigori Gbe (s. 10. helmikuuta 2002) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Veikkausliigassa pelaavaa FC Hakaa.
Hiljainen pöytä läheltä orkesteria

Hiljainen pöytä läheltä orkesteria on Klamydian kahdeskymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 21. toukokuuta 2021. Albumin bonus-cd sisältää kaikki Vesku Jokisen "Vain elämää" -ohjelmassa esittämät kappaleet.
Saint-Nizier-sur-Arroux

Saint-Nizier-sur-Arroux on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Arrouxjoen varrella, noin 26 kilometriä Autunin kaupungista lounaaseen.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Millerin talo

Millerin talo on Runar Eklundin suunnittelema, vuonna 1926 valmistunut, Lahdessa sijaitseva rakennus. Se edustaa arkkitehtuuriltaan klassismia, mutta Vuorikadun puolisessa julkisivussa on nähtävissä myös uusbarokille tyypillisiä piirteitä.
Rakennus on saanut nimensä rakennuttajansa Lahden piirieläinlääkäri Karl Millerin mukaan. Hänellä oli talossa vastaanottotilat sekä asunto. Alun perin pihapiirissä oli myös ulkorakennus, jossa oli talli, autovajat ja talomiehen asunto.
Trishagion

Trishagion (kr. "tris-hagion", "kolmesti pyhä") on Pyhälle kolminaisuudelle suunnattu esirukous tai litania, joka on osa liturgiaa useimmissa itäisissä kirkkokunnissa, Suomen ortodoksinen kirkko mukaanluettuna. Ortodoksisessa käytössä se tunnetaan myös Kolmipyhäveisuna tai Pyhän Kolminaisuuden veisuna.
Se on käytössä myös katolisessa kirkossa ja monissa protestanttisissa kirkoissa, ennen kaikkea osana pitkäperjantain sanajumalanpalvelusta. Trishagion lisäyksellä "...ja koko maailmaa" on myös Jumalan laupeuden ruusukon loppurukous. 
Nimitystä käytetään myös Sanctus-hymnin alkuosasta: "Pyhä, pyhä, pyhä Herra Sebaot!"
Historia.
Trishagion on vanhaa perua ja mahdollisesti apostolista alkuperää. Legendan mukaan keisari Theodosius II:n valtakaudella (408-450) Konstantinopoliin iski maanjäristys, ja ihmisten rukoillessa apua eräs lapsi kohosi ilmaan huutaen "Kyrie eleision" ("Herra, armahda meitä!"). Sitten hän laskeutui takaisin maahan, kehotti ihmisiä rukoilemaan hymnin sanoin, ja kuoli. 
Eri kielillä.
Suomeksi Trishagion kuuluu "Pyhä Jumala, pyhä Väkevä, pyhä Kuolematon, armahda meitä!"
Latinaksi: "Sanctus Deus, Sanctus Fortis, Sanctus Immortalis, miserere nobis."
Kreikaksi: Ἅγιος ὁ Θεός, Ἅγιος ἰσχυρός, Ἅγιος ἀθάνατος, ἐλέησον ἡμᾶς. ("Hágios ho Theós, Hágios iskhyrós, Hágios athánatos, eléēson hēmâs.")
Veera Taleš

Veera Taleš (s. 22. marraskuuta 1950 Tallinna) on virolainen konsertti- ja oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Taleš valmistui Tallinnan valtionkonservatoriosta Ludmilla Issakovan luokalta 1978. Hän täydensi opintojaan Nina Dorliakin johdolla Moskovassa vuonna 1979 ja Ludmila Braunin johdolla Riiassa 1984. Taleš opetti vuosina 1978–2003 Tallinnan valtionkonservatoriossa (vuodesta 1995 Viron musiikki- ja teatteriakatemia). Hän työskenteli myös Tallinnan Georg Ots -musiikkikoulussa.
Taleš esiintyi opintojensa aikana Estonia-teatterin oopperanäytöksissä; rooleja hänellä oli 1970-luvulla esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozartin oopperoissa "Don Giovanni" ja "Figaron häät". 1970–1990-luvuilla hänen konserttiohjelmistoonsa kuului sellaisia teoksia kuin Benjamin Brittenin "A Wedding Anthem", Antonín Dvořákin Stabat Mater, René Eesperen "Ave Pater", Joseph Haydnin "Luominen", "Vuodenajat" sekä B-duurimessu, Wolfgang Amadeus Mozartin "Kruunajaismessu", Henry Purcellin "Te Deum", Franz Schubertin G-duurimessu ja Erkki-Sven Tüürin "Ante finem saeculi". Taleš on esiintynyt lisäksi kamarilaulajana Virossa ja ulkomailla, kirkkokonserteissa ja kuorojen kanssa. Näitä kuoroja ovat olleet Eesti Televisiooni ja Raadio Segakoor, Viron filharmoninen kamarikuoro, Viron kansallinen mieskuoro ja Tallinna Kammerkoor.
Talešin isä oli Georg Taleš ja äiti Veera Nelus.
Boardercross

Boardercross on laskettelupuisto Baqueira / Beretin talviurheilukeskuksessa Naut Aranissa Espanjassa.
Laskettelupuisto on toiminut lumilautailun maailmancupin lumilautacrosskilpailuiden isäntäpaikkana.
Senterungdommen

Senterungdommen (suom. Keskustanuoret; vuosina 1949–1962 "Bygdefolkets Ungdomsfylking") on vuonna 1949 perustettu norjalainen poliittinen nuorisojärjestö. Sen emopuolue on Norjan keskustapuolue.
Historia.
Norjan keskustapuolue, tuolloiselta nimeltään Bondepartiet (suom. Talonpoikaispuolue) perusti viimeisenä suurena puolueena oman nuorisojärjestön vuonna 1949. Nuorisojärjestön alkuperäinen nimi oli "Bygdefolkets Ungdomsfylking", ja vuonna 1962 se sai nykyisen nimensä, kun emopuolue oli kolme vuotta aiemmin nimetty Keskustapuolueeksi. Senterungdommen oli suurimmillaan 1970-luvun alussa, jolloin sillä oli noin 6 000 jäsentä.
Politiikka.
Senterungdommen sijoittaa itsensä poliittiseen keskustaan. Se vastustaa palvelujen keskittymistä ja kannattaa aktiivista aluepolitiikkaa sekä maaseudun perinteiden vaalimista. Se vastustaa huumepolitiikan höllentämistä, kannattaa ETA-jäsenyyden korvaamista kauppasopimuksilla ja haluaa säilyttää valtionkirkon sekä monarkian. Lisäksi se kannattaa tiukkaa maahanmuuttopolitiikkaa.
Sančuari

Sančuari on norjalainen saamelaisyhtye, joka perustettiin vuonna 1984. Se on lähtöisin Koutokeinosta. Pääasiallisina jäseninä ovat toimineet Svein Egil Oskal ja Heaika Hætta.
Sančuarin tyyli perustuu joikuun, johon on yhdistetty nykyaikainen säestys. Tyylistä onkin käytetty nimitystä "joikrock". Vuonna 2000 Sančuarille myönnettiin Áillohaš-palkinto.
Georg Taleš

Georg Taleš (30. toukokuuta 1912 Pietari – 30. lokakuuta 1997 Tallinna) oli virolainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan baritoni.
Taleš asui vuodesta 1913 Virossa. Hän opiskeli laulamista yksityisesti Varvara Malaman johdolla vuosina 1934–1937. Vuosina 1937–1938 hän suoritti opintoja Tallinnan konservatoriossa, ja vuosina 1939–1940 häntä opetti Ludmilla Hellat-Lemba sekä vuosina 1940–1941 Aleksander Arder. Lisäksi Taleš opiskeli vuosina 1938–1939 Milanossa stipendin turvin. Hän työskenteli 1930-luvulla oopperasolistina Milanossa ja operettisolistina Tallinnassa ennen uraansa Estonia-teatterin solistina (1938–1970). Taleš esiintyi myös konserttilaulajana ja toimi opetustehtävissä. Hänet nähtiin Tallinnfilmin elokuvassa "Metskapten" (1971).
Taleš sai kansainvälisessä laulajien kilpailussa Wienissä pronssimitalin vuonna 1937. Vuonna 1950 hänet nimitettiin Viron sosialistisen neuvostotasavallan ansioituneeksi taiteilijaksi, ja vuonna 1951 hänelle myönnettiin Stalin-palkinto. Taleš oli naimisissa Veera Neluksen kanssa, ja Veera Taleš on hänen tyttärensä.
Ray Abruzzo

Ray Abruzzo (s. 12. elokuuta 1954 Queens, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Abruzzo tunnetaan muun muassa televisiosarjasta "Sopranos", jossa hän esitti Little Carmine Lupertazzia. Abruzzo on näytellyt myös John Zorellia "Dynastiassa" sekä Mike McGuirea "Oikeus ja kohtuus" -sarjassa. Hänellä on ollut rooleja myös televisio-ohjelmissa "", "Enkelin kosketus", "L.A. Law", "Mad Men", "Murhasta tuli totta", "NYPD Blue" sekä "Silkkiä ja luoteja".
Puerto Ricon jääkiekkomaajoukkue

Puerto Ricon jääkiekkomaajoukkue edustaa Puerto Ricoa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Puerto Ricon jääkiekkoliitto. Puerto Rico hyväksyttiin vuonna 2022 Kansainväisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi. Vuonna 2025 maassa oli yksi jäähalli ja 164 rekisteröityä miesjääkiekkoilijaa. Joukkuetta ei ollut sijoitettu tuolloin jääkiekon maailmanrankingiin. Puerto Ricon maajoukkue on ottanut osaa LATAM Cupiin.
Venezuelan jääkiekkomaajoukkue

Venezuelan jääkiekkomaajoukkue edustaa Venezuelaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Joukkue toimii Venezuelan jää- ja rullakiekkoliiton (esp. "La Asociación Venezolana de Hockey Sobre Hielo y en Línea") alaisuudessa. Joukkue otti ensi kertaa osaa kansainvälisiin peleihin vuonna 2018, kun se osallistui LATAM Cupiin. Maa ei ole Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen.
Oi herää, pikku Betlehem

Oi herää, pikku Betlehem on suomenkielinen käännös englanninkielisestä joululaulusta "O little town of Bethlehem". Laulusta on tehty käännöksiä monille kielille.
Laulun sanat runoili 1868 pyhäkoulua varten yhdysvaltalainen Phillips Brooks (1835–1893), episkopaalisen kirkon piispa Massachusettsissa. Herätteen virteen hän sai käynnistään Betlehemissä jouluna 1865. Englanninkielisen tekstin painopisteitä ovat joulun tapahtumapaikan, Betlehemin kuvailu ja joulun tapahtumien sisällön tulkinta. Hän on kertonut kokemuksestaanː ”Muistan, miten seisoin vanhassa kirkossa Betlehemissä, lähellä sitä paikkaa, jossa Jeesus syntyi. Muistan miten koko kirkko kaikui tuntikausia loistavia ylistyshymnejä Jumalalle; jälkeen päin minusta on aina uudelleen tuntunut kuin kuulisin nuo äänet ja soinnut, jotka tunsin niin hyvin ja jotka kertovat toinen toisilleen Vapahtajan ihmeellisestä syntymäyöstä"
Yhdysvalloissa tekstiin liittyi Brooksin seurakunnan urkurin Lewis H. Rednerin kirjoittama sävelmä. Kun teksti tuli 1906 "The English Hymnal" -kokoelmaan, sen toimittaja, säveltäjä Ralph Vaughan Williams halusi siihen toisen sävelmän, joka pohjautuu englantilaiseen balladiperinteeseen. Sävelmä on vanha englantilainen kansanlaulu, joka tunnetaan nimellä "Forest Green". Williams oli itse merkinnyt sen muistiin 1903. Lauluun on liitetty molemmat sävelmät myös Suomessa. Rednerin sävelmä on käytössä muun muassa Siionin kanteleessa ja Hengellisessä laulukirjassa.
Brooksin laulussa oli alkuaan viisi säkeistöä, mutta siitä on olemassa säkeistömäärältään erilaisia versioita.
Laulusta on tehty useita suomennoksia, muun muassaː
Aarne Viisimaa

Aarne Viisimaa (vuoteen 1935 "Arnold-Peeter Vismann"; 25. marraskuuta 1898 Sangaste – 2. lokakuuta 1989 Tukholma) oli virolaissyntyinen tenori, näyttelijä ja teatteriohjaaja.
Viisimaa valmistui vuonna 1927 Georg Stahlbergin luokalta Tarton konservatoriosta. Hän opiskeli myös taloustiedettä Tarton yliopistossa vuosina 1920–1924. Hän sai laulussa lisäopetusta Armanda Degli Abbatilta Saksassa vuonna 1923 sekä Wienissä ja Budapestissa vuonna 1926. Viisimaa lauloi Vanemuinen kuorossa vuosina 1917–1920. Vuosina 1920–1927 hän toimi solistina ja ohjaajana Vanemuinessa, sitten vuoteen 1944 Estonia-teatterissa.
Viisimaa lähti Virosta vuonna 1944. Hän asui sitten Suomessa ja vuodesta 1945 Ruotsissa. Hän työskenteli vuoteen 1958 näyttelijänä ja ohjaajana ruotsinvirolaisten teattereissa. Lisäksi hän esiintyi konsertti- ja kirkkolaulajana. Viisimaa on haudattu Viroon. 
Viisimaa oli Vello Viisimaan isä. Hänen sisaruksensa tytär oli Heli Viisimaa.
Vello Jürna

Vello Jürna (1. joulukuuta 1959 Väike-Maarja – 12. kesäkuuta 2007 Laulasmaa) oli virolainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan tenori.
Jürna valmistui Tallinnan Georg Ots -musiikkiopistosta Raimond Alangon luokalta vuonna 1985 ja Viron musiikkiakatemiasta vuonna 1991. Jälkimmäisessä häntä olivat opettaneet Hendrik Krumm ja Ivo Kuusk. Lisäksi Jürna suoritti mestarikursseja Savonlinnan oopperajuhlilla Shen Xiangin johdolla 1990, Accademia Verdianassa Carlo Bergonzin johdolla 1990–1991 ja Milanon konservatoriossa Jenny Anveltin johdolla 1996. 
Jürna esiintyi Estonia-teatterin solistina vuosina 1989–1996 ja vapaana solistina vuodesta 1996. Hän oli vierailevana solistina Norjan kansallisoopperassa vuosina 1992–1993, Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa 1992–1996, Stora Teaternissa (Göteborg) 1994–1995 ja Oulun kaupunginteatterissa 1996–1999. Hän esiintyi kamarilaulajana monissa maissa, kuten Virossa, Italiassa, Norjassa, Ruotsissa, Suomessa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa.
Jürna sai ensipalkinnon Viron laulajien kilpailussa vuonna 1989, yleisöpalkinnon Italian Viotti–Valsesia-kilpailussa 1992 ja Viron tasavallan kulttuuripalkinnon 1992. Väike-Maarjan musiikkifestivaali omistettiin Jürnan muistolle, ja hänen mukaansa on nimetty Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa laulajille järjestettävä kilpailu.
Saint-Prix (Saône-et-Loire)

Saint-Prix on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 22 kilometriä Autunin kaupungista länteen.
Kunta tunnetaan myös nimellä Saint-Prix-en-Morvan. Sen alueella oleva 901 metriä korkea Haut-Folin on Morvanin korkein huippu, joka kuuluu Bois du Roin massiiviin. 
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Annika Idman

Annika Idman (s. 2004) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja/wingback. Kansallinen liigassa ja Naisten Suomen Cup:issa Idman on edustanut FC Honkaa kausina 2022-24. Kaudella 2025 Idman edusti PK-35:ttä, tehden Suomen Cup pelissä maalin. Idman pelasi myös joissain Athenen peleissä. Heinäkuun lopussa Idman siirtyi lainasopimuksella loppukaudeksi Turun Palloseuraan, jossa pelasi heti täydet minuutit Kansallisen Ykkösen voittoisassa TPS-RoPS ottelussa.
2010 jalkapallon pelaamisen aloittanut Idman on Espoon Palloseuran kasvatti, jonka ikäluokkansa kilpajoukkueessa hän oli voittamassa useita nuorisoturnauksia, kuten Stadi Cup, Helsinki Cup, SPL Lopputurnaus, Oulu Girls Cup, Hippo-turnaus, HJK Spring Cup, Viggan Invitational Cup (Elite) ja Saltsjö-Boo IF Invitational. Club Atletico de Madrid voittamassa AIK:n Lennart Johansson Academy Trophyssä joukkue voitti pronssiottelussa Mancester Cityn. Barcelona Golden Cupissa joukkue taipui finaalissa RCD Espanyolille.
Idmanin kausi EPS TB Akatemiassa huipentui 2021 Suomen mestaruuteen T18 SM-sarjassa, jossa hän pelasi kaikissa 18 pelissä.
Kaudella 2022 Idman pelasi FC Hongassa 15 liigapelissä (491 min) ja 5 Suomen Cup pelissä. Lisäksi hän pelasi VJS:ssä kahdessa Naisten ykkösen pelissä tehden yhden maalin, FC Hongassa viidessä T18 SM-sarjan pelissä tehden neljä maalia ja TU18 maajoukkueessa kaksi peliä.
Kaudella 2023 Idman pelasi FC Hongassa 20 liigapelissä (884 min) tehden yhden maalin sekä 2 Suomen Cup pelissä (148 min). Lisäksi Idman pelasi EPS:ssa kolmessa kakkosen pelissä (263min).
Idman on pelannut Suomen U16, U17 ja U18 nuorisomaajoukkueissa. Hänen vahvuuksiaan ovat nopeus, suunnan muutokset ja kahteen suuntaan pelaaminen.
Alfred Karindi

Alfred Karindi (vuoteen 1935 "Karafin"; 30. toukokuuta 1901 Kõnnu – 13. huhtikuuta 1969 Tallinna) oli virolainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja.
Karindi opiskeli Tarton musiikkiopistossa vuodesta 1920 urkujensoittoa Johannes Kärtin johdolla. Hän valmistui samasta oppilaitoksesta Heino Ellerin sävellysoppilaana vuonna 1927. Vuonna 1931 hän valmistui Tallinnan konservatoriosta ulkopuolisena opiskelijana urkujensoitossa ja sävellyksessä. Hänen opettajiaan olivat August Topman ja Artur Kapp. Karindi toimi Tarton oppilaitoksissa musiikinopettajana vuodesta 1921 ja opetti vuosina 1928–1932 Tarton yliopistossa. Lisäksi hän opetti Tallinnan konservatoriossa vuosina 1940–1950 ja 1955–1969. Vuodesta 1944 hän oli siellä musiikin teorian laitoksen johtaja ja vuodesta 1946 professori. Karindin opiskelijoiden joukossa olivat Aime Tampere, Gennadi Podelski ja Ira Trilljärv. Vuonna 1950 Karindi joutui pidätetyksi; tämän jälkeen hän oli vuoteen 1954 vankileirillä Mordvassa.
Karindi työskenteli urkurina Tarton Maarja-kirkossa 1925–1929, Tarton yliopiston kirkossa 1929–1933 ja Tallinnan Kaarli-kirkossa 1933–1940 sekä 1948. Hän sai laajaa tunnustusta improvisaatiotaidoistaan. Karindi johti myös lukuisia kuoroja Tartossa ja Tallinnassa. Vuonna 1957 hän perusti oman kuoronsa, joka vuonna 1992 otti käyttöön nimen Alfred Karindi -sekakuoro. Tämän kuoron johtajana hän toimi kuolemaansa saakka. Säveltäjänä Karindin tuotanto koostuu enimmäkseen kuoro- ja urkuteoksista sekä yksinlauluista. Hän sävelsi kuitenkin myös orkesteriteoksia (kuten sinfonian), kamarimusiikkia ja kantaatteja. Lauluja Karindi teki sellaisten kirjoittajien kuin Anna Haavan, Kaarel Korsenin, Juhan Liivin, Villem Ridalan ja Karl Eduard Söötin sanoihin. Karindin urkusävellysten joukossa on muun muassa neljä sonaattia.
Karindi oli Viron säveltäjäliiton jäsen vuosina 1944–1950 ja jälleen vuodesta 1954. Hän sai tunnustuksia, kuten Viron sosialistisen neuvostotasavallan valtiopalkinnon (1948). Karindi on haudattu Tallinnan Metsäkalmistoon. Vuonna 1986 muistolaatta avattiin hänen synnyinpaikkaansa Kõnnun kylään.
Olav Roots

Olav Roots (26. helmikuuta 1910 Uderna – 30. tammikuuta 1974 Bogotá) oli virolainen kapellimestari, pianisti ja säveltäjä.
Roots valmistui vuonna 1931 Tarton musiikkiopistosta, jossa oli opiskellut pianonsoittoa Adelheid Hippiuksen ja Artur Lemban sekä sävellystä Heino Ellerin johdolla. Vuosi myöhemmin hän valmistui Tallinnan konservatoriosta ulkopuolisena opiskelijana. Roots johti 19-vuotiaana Vanemuine-teatterin kesäkonsertteja. Vuosina 1933–1935 hän jatkoi opiskelua Alfred Cortot'n johdolla. Lisäksi hän oli Itävallassa Felix Weingartnerin ja Nicolai Malkon opissa. Vuosina 1931–1935 Roots opetti pianonsoittoa ja musiikin teoriaa Tarton musiikkiopistossa. Vuosina 1935–1944 hän opetti Tallinnan konservatoriossa kamarimusiikkia ja orkesterinjohtoa. Roots johti valtionradion ja Estonia-teatterin yhteistä orkesteria ensimmäisen kerran 23. marraskuuta 1934. Roots toimi Valtion radioyhtiön sinfoniaorkesterin (nyk. Viron kansallinen sinfoniaorkesteri) ensimmäisenä pääkapellimestarina vuosina 1939–1944. Valtion radioyhtiön sinfoniaorkesterin johdossa hän kantaesitti monia virolaisteoksia, kuten Eduard Tubinin neljä ensimmäistä sinfoniaa. Roots oli aktiivinen myös soolopianistina ja kamarimuusikkona. Natsi-Saksan miehityksen aikana (1941–1944) hän kiersi useita Euroopan kaupunkeja ja täydensi opintojaan Salzburgissa Clemens Kraussin johdolla.
Syksyllä 1944 Roots emigroitui Ruotsiin, jossa opetti musiikkia, piti sooloresitaaleja, kirjoitti musiikkiaiheisia kolumneja ja soitti solistina Eduard Tubinin pianokonsertinon esityksessä, jossa kapellimestarina toimi Carl von Garaguly. Roots ei kuitenkaan löytänyt Ruotsissa kapellimestarin töitä. Vuonna 1952 Hubert Aumere kutsui hänet johtamaan Kolumbian kansallista sinfoniaorkesteria Kolumbiaan. Hänestä tuli maassa Bogotán konservatorion luennoitsija ja sitten Kolumbian kansallisen sinfoniaorkesterin pääkapellimestari. Klassisen ohjelmiston klassikkoteosten ohella Roots johti Kolumbiassa useiden Eduard Tubinin teosten esityksiä. Vuonna 1955 hän johti esityksessä Tubinin viidennen sinfonian, vuonna 1957 kontrabassokonserton (solistina Manuel Verdeguer) ja vuonna 1959 seitsemännen sinfonian. Roots vieraili myös useiden muiden eteläamerikkalaisten orkesterien kapellimestarina.
Roots sävelsi kamari- ja vokaalimusiikkia sekä orkesteriteokset "Muunnelmia ja passacaglia A. Kappin teemasta" (1959) ja "Sinfonia" (omistettu Kolumbian kansalliselle sinfoniaorkesterille). Sinfonia kantaesitettiin Bogotássa 10. marraskuuta 1967 säveltäjän itsensä johdolla. Viron kansallinen sinfoniaorkesteri esitti sen ensimmäisen kerran 26. helmikuuta 2010 Arvo Volmerin johdolla. Roots sai Kolumbian kunniakansalaisuuden vuonna 1967.
Veikko Valli

Veikko Valli (s. 1976) on suomalainen yrittäjä ja Suomen kunniakonsuli Oregonin osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Valli on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi Hankenista pääaineenaan rahoitus ja suorittanut Chartered Alternative Investment Analyst (CAIA) -tutkinnon. Päätoimenaan Valli työskentelee Snowstorm Capital LLC:n sijoitusjohtajana keskittyen ison datan hyödyntämiseen eurooppalaisten osakkeiden tulosyllätysten ennustamisessa. 
Valli on työskennellyt rahoitusalalla Helsingissä, San Franciscossa ja Lontoossa yrityskauppojen, osakeanalyysin ja rahastosijoittamisen asiantuntijana.
Opiskeluaikanaan hän toimi muun muassa Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajana vuonna 1999 , Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön YTHS:n varapuheenjohtajana vuonna 2000 ja edustajana Hankenin yliopiston hallituksessa.
Valli on toiminut Suomen kunniakonsulina Oregonin osavaltiossa vuodesta 2021 ja asunut Portlandissa vuodesta 2016.
Hanbali

Hanbali () on yksi neljästä suuresta sunnalaisen islamin lakikoulukunnasta. Se on saanut nimensä irakilaisen imaami Ahmad ibn Hanbalin (k. 855) mukaan. Hanbali-koulukunta on sunnakoulukunnista pienin ja konservatiivisin. Sen kannattajia on eniten Saudi-Arabiassa.
Ahmad Ibn Hanbal.
Ahmad ibn Hanbal oli islamilainen imaami, "hadith"-oppinut, teologi ja askeetti. Hän oli imaami Shafi'in luotto-oppilas, josta Shafi'i totesi: ”Lähtiessäni nyt Bagdadista sinne ei jäänyt ketään enemmän jumalaa pelkäävää, oppineempaa Pyhässä laissa, pidättyväisempää synnistä, hurskaampaa tai tietävämpää miestä kuin Ibn Hanbal.” Kun hän myöhemmin muodosti oman laintulkintansa, hän nojautui pääasiassa Koraanin teksteihin, "haditheihin" ja oppineiden yksimielisyyteen ("Ijma") antaen vain vähän arvoa analogialle ("qiyas"). Kellerin mukaan hän oli šarian suurista imaameista todennäköisesti kaikkein oppinein "hadith"-tieteissä.
Minna von Knorring

Wilhelmina Mathilda Augusta "Minna" von Knorring (19. helmikuuta 1846 Vaasa – 13. helmikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä. Hän saavutti 1900-luvun alussa suosiota lauluillaan.
Elämä.
Von Knorring oli Eugen von Knorringin ja Helena Catharina Schwenzonin (1822-1901) tytär. Hän kuului Knorringien aatelissukuun. Perhe muutti Helsinkiin isän päästyä senaatin virkamieheksi. 
Minna von Knorring kävi koulua Helsingin Svenska Fruntimmersskolanissa syyskuusta 1854, mutta lopetti koulunkäynnin vuonna 1856 sairauden takia. Muuta koulutusta koskevaa tietoa von Knorringista ei ole säilynyt. Hänen siskonsa Agata Lovisa von Knorring (1844–1871) lopetti koulun samoista syistä; kaksi pikkuveljeä kuoli vuonna 1855 tuhkarokkoon ja täsmentämättömään sairauteen. Von Knorring oli perheen toiseksi vanhin lapsi, ja hänellä oli kuusi aikuisiksi elänyttä sisarusta. Sisaruksiin kuuluivat Eugen Carl Egenolf von Knorring (1848-1911), Anton Leonard von Knorring, kuvataiteeseen ja teatteriin perehtynyt Olga Elisabet Alexandrine von Knorring von Törne (1856-1946), jonka poika oli säveltäjä Bengt von Törne sekä diplomi-insinööri, valtiopäivämies Frans Axel Herman von Knorring (1860-1904).
Von Knorringin tiedetään saaneen vuodesta 1894 saakka eläkettä Ritarihuoneen aatelisneitojen eläkesäätiöltä, johon hän oli liittynyt vuonna 1856. Lisäksi hän ansaitsi vuokraamalla asunnossaan ollutta huonetta. Greta von Klossen (1899–1981) tiedon mukaan Minna von Knorring kirjoi lisäksi koristeellisia lampunkupuja myyntiin Helsingissä.
Musiikki.
Von Knorringilta on säilynyt sävellyksiä 1900-luvun alusta lähtien. Tietoa ei ole hänen mahdollisesta tätä edeltäneestä työstään musiikin parissa.
Useiden von Knorringin laulujen sanat olivat hänen Agata-siskonsa pojan Hjalmar Procopén käsialaa. Osa lauluista oli säveltäjän itsensä sanoittamia. Kappaleita esittivät Aino Acktén, Wäinö Solan, Jenny Spennertin, Irma Tervanin, Thérèse Hahlin, Signe Liljequistin, Aina Mannerheimin ja Agnes Poschnerin kaltaiset laulajat. Jenny Spennert sisällytti konsertteihinsa usein ylimääräisenä kappaleena von Knorringin laulun "Har du en vän", josta tehtiin Spennertin tulkitsemana äänitys vuonna 1913. Von Knorringin sävellyksiä kustansi Helsingfors nya musikhandel. 
Von Knorringin laulut ovat usein melankolisesti melodisia, ja niissä yhdistellään kansanlaulunomaisuutta dramaattisiin vaihteluihin sekä voimakkaisiin tunteisiin. 
Osaan von Knorringilta julkaistuista nuoteista on merkitty sovittajan tai säestyksen laatijan nimimerkki. Greta von Klossen perimätietoon perustuvien kirjallisten lähteiden mukaan tällaisia avustajia olisivat olleet muiden muassa Bengt Carlson, Erik Furuhjelm, Oskar Merikanto ja Bengt von Törne. Tietoa siitä, miksi apua tarvittiin, ei ole, mutta aikakaudella vallinneet sukupuolinormit eivät olleet naispuolisia säveltäjiä kohtaan suopeita, mikä saattaa osaltaan selittää asiaa.
Von Knorring sävelsi laulujensa lisäksi teoksen "Nocturne" (1910) viululle ja pianolle. Hän oli aktiivinen säveltäjänä, kunnes kuoli 71 vuoden iässä.
Yhdistetty talviolympialaisissa 2022

Yhdistetyssä kilpailtiin Pekingin 2022 talviolympialaisissa 9.–17. helmikuuta National Ski Jumping Centressä ja National Cross-Country Skiing Centressä, Zhangjiakoussa.
Yhdistetyssä oli yhteensä kolme tapahtumaa: miesten normaali- ja suurmäen kilpailut (molemmissa 10 km hiihto) sekä suurmäen joukkuekilpailu.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+8)."
Aikataulu.
Seuraavassa listassa on kaikkien kolmen tapahtuman aikataulut.
Lihavoidut tapahtumat ovat loppukilpailuja.
Lahti–Kouvola–Kotka-lähijunaliikenne

Lahden, Kouvolan ja Kotkan välinen lähijunaliikenne on Lahti–Kouvola-radalla ja Kotkan radalla Lahden seutukunnan, Kouvolan seutukunnan ja Kotka-Haminan seutukunnan alueella toimivaa paikallisjunaliikennettä, jota liikennöi VR. Lähijunat pysähtyvät Lahden, Kouvolan ja Kotkan kaupunkien sekä Iitin kunnan alueilla olevilla rautatieasemilla. Junavuoroja ajetaan jokaisena viikonpäivänä linjatunnuksella ja Helsinkiin päättyvät tai sieltä alkavat vuorot tunnuksella . 
O-lähijunatunnus otettiin käyttöön 5. tammikuuta 2022. O-tunnuksella korvattiin Lahden, Kouvolan ja Kotkan välillä kulkeneet taajamajunat. O-juna pysähtyy seuraavilla asemilla: Villähde, Nastola, Uusikylä, Kausala, Koria, Kouvola, Myllykoski, Inkeroinen, Tavastila, Kymi, Kyminlinna, Paimenportti ja Kotka. Linjalta on yhteydet Helsingin seudun lähiliikenteen (Z-juna) ja Riihimäki-Lahti-lähijunaliikenteen (G-juna) juniin sekä Lahden kautta Helsinkiin kulkeviin kaukojuniin Lahdessa.
Liikennöinti.
O-lähijunat eivät noudata tiettyyn vuoroväliin perustuvaa liikennöintiaikataulua, mikä poikkeaa muusta VR:n lähiliikenteestä. Osa Z-lähijunista liikennöi Kouvolan ja Helsingin välillä, joten ne kuuluvat tällöin osittain Lahden ja Kotkan sataman väliseen lähiliikenteeseen. Viikonloppuisin O- ja Z-lähijunia ajetaan Lahden ja Kouvolan välillä selvästi vähemmän arkipäiviin verrattuna. Epäsäännöllinen liikennöintiaikataulu periytyy O-lähijunaa edeltäneiltä Lahti-Kouvola-Kotkan satama-taajamajunilta.
Huom. Z-lähijunavuoro Kouvolasta Helsinkiin klo 5:00 ei pysähdy Lahden ja Kouvolan välisillä asemilla.
Huom. Z-lähijunavuoro Kouvolasta Helsinkiin klo 4:50 ei pysähdy Lahden ja Kouvolan välisillä asemilla.
Kalusto.
Kaikki O-lähijunavuorot ajetaan Sm2-kalustolla. Öisin klo 0:10 Helsingistä Kouvolaan, arkipäivisin klo 4:50 Kouvolasta Helsinkiin ja viikonloppuisin klo 13:33 Kouvolasta Helsinkiin ajettavat Z-lähijunavuorot ajetaan esteettömällä Sm4-kalustolla. Z-lähijunavuorot Kouvolasta Helsinkiin klo 5:27 ja Helsingistä Kouvolaan klo 15:30 ajetaan useasta Sm2-yksiköstä koostuvalla junalla sekä vuorot Kouvolasta Helsinkiin klo 6:27 ja Helsingistä Kouvolaan klo 16:35 ajetaan esteellisellä veturivetoisella Eil-lähiliikennevaunuista koostuvalla junalla. Kalustotiedot ovat tammikuulta 2022.
VR:n tavoitteena on korvata kaikki liikenteessä olevat Sm2-junayksiköt sekä Eil-lähiliikennevaunut uusilla Sm7-junilla 2020-luvulla, joten O-lähijunia tullaan ajamaan tulevaisuudessa eri kalustolla.
Melodi Grand Prix 2020

Melodi Grand Prix 2020 oli Norjassa 11. tammikuuta – 15. helmikuuta 2020 järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Norjan edustaja vuoden 2020 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon lähetettiin noin 800 kappaletta, joista 25 valittiin kilpailuun. Kilpailuun kuului viisi semifinaalia, joihin kilpailijat oli jaettu alueittain sekä finaali. Semifinaalit pidettiin viitenä peräkkäisenä lauantaina 11. tammikuuta – 8. helmikuuta H3 Arenalla Fornebussa. Kussakin semifinaalissa kilpaili neljä kappaletta, jotka jaettiin kahteen pariin. Ensin online-äänestyksellä kummastakin parista äänestettiin toinen kaksintaisteluun, josta toinen äänestettiin finaaliin. Lisäksi kilpailussa oli viisi suoraa finalistia, joista kukin promosi itseään yhdessä semifinaalissa.
Finaali pidettiin 15. helmikuuta Trondheim Spektrumissa Trondheimissa. Finaalissa voittaja valittiin kolmella kierroksella. Ensimmäisellä kierroksella kymmenestä finalistista neljä äänestettiin toiselle kierrokselle. Toiselta kierrokselta kaksi äänestettiin kaksintaisteluun, jossa voittaja valittiin. Kilpailun voitti Ulrikke Brandstorp kappaleella ”Attention”.
Kilpailun kulku.
Ensimmäinen semifinaali.
Ensimmäinen semifinaali eli Etelä-Norjan alueellinen semifinaali Kilpailtiin 11. tammikuuta. Semifinaali keräsi 592 000 katsojaa.
Toinen semifinaali.
Toinen semifinaali eli Itä-Norjan semifinaali kilpailtiin 18. tammikuuta.
Kolmas semifinaali.
Kolmas semifinaali eli Keski-Norjan alueellinen semifinaali kilpailtiin 25. tammikuuta.
Neljäs semifinaali.
Neljäs semifinaali eli Länsi-Norjan alueellinen semifinaali kilpailtiin 1. helmikuuta.
Viides semifinaali.
Viides semifinaali eli Pohjois-Norjan alueellinen semifinaali kilpailtiin 8. helmikuuta.
Finaali.
Finaali kilpailtiin 15. helmikuuta. Finaalin tulokset oli tarkoitus päättää online-äänestyksellä. Kuitenkin teknisen vian vuoksi ensimmäisellä kierroksella online-äänestys epäonnistui ja neljä toiselle kierrokselle jatkajaa päätti 30-henkinen vararaati. Finaali keräsi 950 000 katsojaa.
Michael Billen

Michael Billen (4. lokakuuta 1955 – 4. tammikuuta 2022) oli saksalainen poliitikko. Hän oli Saksan kristillisdemokraattisen unionin jäsen, hän palveli Rheinland-Pfalzin maapäivillä vuosina 1996–2020. Billen kuoli leukemiaan 4.1.2022 66-vuotiaana.
Marondera

Marondera, aikaisemmalta nimeltään Marandellas, on kaupunki Zimbabwen koillisosissa. Kaupungissa oli vuonna 2002 51847 asukasta ja vuonna 2012 61998 asukasta.
Marondera perustettiin alun perin vuonna 1890 majapaikaksi Salisburyn (nykyisen Hararen) ja Umtalin (nykyisen Mutaren) väliä kulkeneille ihmisille. Paikka nimettiin määräysvaltaa pitäneen barozwikansan päällikön, Maronderan mukaan. Paikka tuhoutui kuitenkin šonakansan vastarinnan myötä vuonna 1896 ja se siirrettiin noin 6 km pohjoiseen, Salisburysta (Hararesta) Beiraan johtaneen rautatien varteen. Maronderasta tuli kylä vuonna 1913 ja kaupunki vuonna 1943. Toisen buurisodan aikaan Marondera toimi brittiläisten sotatoimien näyttämönä ja toisessa maailmansodassa se toimi ilman asuinpaikkaa jääneiden puolalaisten turvapaikkana.
Nykyisin Marondera on metsäteollisuuden sekä maatalouden paikkakunta ja siellä tuotetaan markkinoille puutavaraa, tupakkaa, maissia, lihaa sekä maitotaloustuotteita. Marondera on myös koulutuksen keskus ja siellä sijaitsee Grasslands Research Station, joka on yksi Zimbabwen maatalouden tutkimusasemista.