tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Asfalttisoturin viimeinen hidas

Asfalttisoturin viimeinen hidas on rap-artisti Ruudolfin kolmas studioalbumi. Albumin julkaisi Monsp Records 4. elokuuta 2010. Albumista julkaistiin vinyyliversio 24. marraskuuta 2010. Albumi sijoittui ilmestymisviikollaan (32/2010) Suomen virallisella listalla neljänneksi ja pysyi listalla viisi viikkoa eli viikot 32–36.
Taustatietoa.
Albumin ensimmäinen näytekappale ”Tööttää” julkaistiin syksyllä 2009. Toinen näytekappale ”Leikkii kotii” (mukana Hyzä) julkaistiin toukokuussa 2010. Molemmat kappaleet julkaistiin internetissä ladattavaksi ilmaiseksi. Kappaleista ”Voisitsä rakastaa asfalttisoturii” ja ”Tyyttää” on julkaistu musiikkivideot. Albumin tuotannosta vastaavat Ruudolf, Pianomies ja Karri Koira.
Kappaleet.
Vinyyliversion bonuskappale
Biitit.
+ Pianomies vastaa kappaleilla myös useista soittimista
Matti Paavonsalo

Matti Aimo Paavonsalo (s. 29. marraskuuta 1934 Karttula) on suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja toimitusjohtaja.
Koulutukseltaan Paavonsalo on valtiotieteen lisensiaatti.
Matti Paavonsalo on analysoinut Suomen poliittista elämää 1960-luvulta lähtien esimerkiksi Uuden Suomen (paperimuotoisen sanomalehden), Suomen Kuvalehden ja Helsingin Sanomien poliittisena kommentaattorina sekä omalla nimellään että nimimerkillä M.o.t. 
Ura.
Paavonsalo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1953 Kuopion lyseosta ja valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1957 pääaineenaan kansantaloustiede. Vuonna 1961 hänet promovoitiin maisteriksi ja vuonna 1969 hän valmistui valtiotieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta pääaineenaan yleinen valtio-oppi. Vuosina 1970–1971 Paavonsalo suoritti pankkimarkkinoinnin jatkoseminaarin Brysselissä, vuonna 1975 kansainvälisen Wilton Park -kutsuseminaarin Englannissa ja vuosina 1985–1986 liikkeenjohdon Lifim-kurssin.
Osuuspankkien Keskuspankin tiedotuspäällikkö 1961-67, Osuuspankkien Keskusliiton viestintäjohtaja ja johtokunnan varajäsen 1967–1985, OP-Julkaisut Oy:n toimitusjohtaja 1985–1996. Pankkien yhteisen tiedotustoimikunnan puheenjohtaja 1979-85 ja pankkien välisen kilpailun valvontatoimikunnan jäsen 1980–1986.
Paavonsalo on yli 50 vuoden ajan toiminut pää- tai sivutoimisesti journalismin alalla: Associated Pressin toimittaja, Uuden Suomen poliittinen toimittaja ja pakinoitsija (nimimerkki M.o.t.), Helsingin Sanomien kolumnisti, Katson radioarvostelija, YV-lehden ja Osuuspankkilehden päätoimittaja, Ikkunapaikka-WindowSeat -lehden matkailutoimittaja (travel writer). Tehnyt artikkeleja politiikasta, taloudesta ja maanpuolustuksesta.
Muuta toimintaa.
Sotasairaala 20:n sotilaspoikalähetti 1944, Yleisradion talouskommentaattori 1965–1970, Taloustieto ry:n johtokunnan jäsen jäsen 1965–1985, Suomen Unicefin markkinointiasiantuntija 1967–1972, Henkisen maanpuolustuksen suunnittelukunnan jäsen 1970–1977, HJK:n nuorisojaoston puheenjohtaja 1970–1974, Aleksis Kiven Seuran johtokunnan jäsen ja varapuheenjohtaja 1970–1984, Markkinointijohdon ryhmän ja sen Emeritusklubin jäsen 1972–, Etelä-Espoon Yhteiskoulun johtokunnan varapuheenjohtaja 1974–1976, Suomen Kulttuurirahaston Kannatusyhdistyksen jäsen 1980–, Helsingin kauppakorkeakoulun viestinnänopettaja 1981–1986, Aikakauslehtien Liiton johtokunnan jäsen 1982-86, Talouselämä Oy:n hallituksen jäsen 1983–1986, Julkisen sanan neuvoston jäsen ja varapuheenjohtaja 1987–1990, TK-Tiedotuskillan perustajajäsen, puheenjohtaja ja kunniapuheenjohtaja 1992–, Suomen sotaveteraaniliiton neuvottelukunnan jäsen 1995–2000. Matti Paavonsalo on reservin kapteeni.
Digimon Tamers

Digimon Tamers on kolmas Digimon-animesarja. Toisin kuin "Digimon Adventure" ja "Digimon Zero Two", tämä sarja sijoittuu vaihtoehtoiseen todellisuuteen, jossa aiemmat sarjat ovat vain fiktiota. Lisäksi tässä sarjassa taistelut sijoittuvat suurimmalta osin ihmisten maailmaan ja eräänlaisella korttipelillä on myös sarjassa vahva rooli.
Juoni.
Tarinan päähenkilö on poika nimeltä Takato Matsuki, joka haaveilee omasta digimonista. Eräänä päivänä Takato löytää digimon-korttiensa joukosta muista poikkeavan kortin. Hän vetää kortinlukulaitteensa läpi, jonka seurauksena laite muuttuu digiviceksi. Samana päivänä koulussa Takato piirtää unelmiensa digimonin, Guilmonin, muistivihkoonsa. Takaton ollessa lähdossä huoneestaan digivice alkaa itsekseen skannaamaan piirrosta ja muistivihon muita sivuja, minkä jälkeen digiviceen ilmestyy muna, josta myöhemmin kuoriutuu hänen piirtämänsä Guilmon. Takatosta tulee digimon-kesyttäjä ja muiden myöhemmin tapaamiensa digimonkesyttäjien avulla taistelee pahoja digimoneja vastaan ensin meidän maailmassamme ja myöhemmin Digimaailmassa.
Näyttelijät.
Suomi.
Sarjan alku- ja lopputunnarit kuultiin japaninkielisinä.
Totila

Totila (k. 552) oli ostrogoottien kuningas vuosina 541–552. Hänen alkuperäinen nimensä oli Baduila, ja tätä nimeä hän käytti lyöttämissään kolikoissa. Jälkimaailma tuntee hänet kuitenkin Totilana, sillä bysanttilainen historioitsija Prokopios kutsui häntä tällä nimellä.
Totila valtasi vuosina 542–550 Bysantilta Rooman ja melkein koko Apenniinien niemimaan Ravennaa lukuun ottamatta. Hän valloitti myös Sisilian, Sardinian ja Korsikan. Vuonna 544 keisari Justinianus lähetti kenraalinsa Belisariuksen Italiaan tekemään lopun goottien valloituksista. Totila pystyi silti valloittamaan Rooman vielä kahdesti, vuosina 546 ja 550. Belisarius valloitti välissä Rooman takaisin Bysantille, mutta vuonna 549 hänet kutsuttiin takaisin Konstantinopoliin. Totila jatkoi Bysantin uhmaamista, ja lopulta Justinianuksen oli vuonna 551 lähetettävä iäkkään Narseksen johtama armeija gootteja vastaan. Totila menetti laivastonsa Sena Gallician luona ja kaatui Taginaen taistelussa Narseksen johtamia bysanttilaisia vastaan. Totilan kuoltua hänen seuraajakseen valittiin Teja.
Ilkka J. Kari

Ilkka J. Kari (s. 16. maaliskuuta 1952 Karhula) on suomalainen toimitusjohtaja, insinööri ja entinen espoolainen kokoomusvaikuttaja, joka toimi muun muassa kahdeksan vuotta Espoon kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Nykyisin Kari toimii kiinteistöalalla. Kari on vihreiden ympäristö- ja ilmastoministeri Emma Karin isä.
Senioritalo Kultalampi.
Ilkka J. Kari suunnitteli Kari Management Company:n kautta Espoon Leppävaaraan yli 55-vuotiaille tarkoitettua korkeatasoista palvelutaloa työnimellä Kultalampi ja toimi hankkeen vetäjänä. Tarkoituksena oli rakentaa 110 palveluasuntoa sekä alakertaan ravintola, fysioterapiapalvelut ja kampaamo. Talon rakentaja toimi IdeaPro Oy ja rakentaminen alkoi keväällä 2007. Palvelutalon oli tarkoitus valmistua 2008, mutta rakentaminen ei sujunut aikataulussa vaan keskeytyi keväällä 2007. Lopulta rakennusyritys haettiin konkurssiin helmikuussa 2009 ja asunto-yhtiö puoli vuotta myöhemmin. 
Hiukan yli puolet rakennuksesta ehti valmistua. Keskeneräisen rakennuksen huoneistoista suurin osa oli tuolloin myyty ja ostajien etukäteen maksamat rahat jo käytetty. Konkurssipesä myi keskeneräisen rakennuksen sen suurimmalle velkojalle Sampo Pankille ja samalla asunnot muutettiin tavallisiksi asuinhuoneistoiksi. Asunto-osakeyhtiön nimi on nykyisin Leppävaaran Aurinkopiha. Poliisi tutkii tapausta törkeänä petoksena. Molemmat konkurssipesät vaativat yli 9 miljoonan euron saatavia ja epäilevät yhtiön varoja siirretyn ulkomaille.
Länsi-Uudenmaan poliisin tutkinnan valmistuttua heinäkuun puolivälissä 2013 vyyhdessä yksi pääepäiltyjä on Kari, joka on ollut keskeisessä asemassa sekä Kultalammessa että sen rakennuttajayhtiössä Idea-Prossa. Kultalammen rakennushankkeen rahoja käytettiin runsaat neljä miljoonaa euroa Yhdysvalloissa epäonnistuneisiin sijoituksiin. Helsingin käräjäoikeus hylkäsi syytteet, mutta kesällä 2017 Helsingin hovioikeus tuomitsi Karin viideksi vuodeksi vankeuteen ja tämä tuomio säilyi myös Korkeimmassa oikeudessa.
Lampan talo.
Ilkka J. Kari toimii Hotelli Helena Oy:n omistajana, jonka tarkoituksena oli saneerata Pohjois-Esplanadilla sijaitseva Helsingin kolmanneksi vanhin rakennus, Lampan talo, perhehotelliksi. Helsingin kaupunki myi talon Kari Management Companylle 3,2 miljoonalla eurolla huhtikuussa 2008. Kari sitoutui kunnostamaan suojellun tilan vuoden sisällä, mutta remontti jäi kesken. Helsingin kaupungin maanvuokrasopimuksen mukaan hotellin piti olla valmis vuoden 2010 lopussa. Muussa tapauksessa Karin yhtiölle lankeaa uhkasakko sekä sopimuksen irtisanominen. Syksyllä 2010 Hotelli Helena Oy jätti yrityssaneeraushakemuksen ja ilmoitti, että sopimus on myyty eteenpäin tuntemattomalle yhtiölle lähes 7 miljoonan euron hinnalla. Yhtiön ja kaupungin maanvuokrasopimuksen mukaan vuokrausoikeutta ei voi myydä erillään. Yrityssaneeraushakemus ei mennyt läpi ja niinpä Finnvera, Aktia Pankki ja Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Etera hakivat Hotelli Helenaa konkurssiin. Monien viivästyksien jälkeen Helsingin käräjäoikeus asetti yhtiön konkurssiin 10. maaliskuuta 2011.
Bioferme

Bioferme oli vuonna 1977 perustettu kaarinalainen perheyritys. Yritys kehitti, valmisti ja markkinoi kasviperäisiä elintarvikkeita ja luomutuotteita.
Bioferme ja sen Yosa-kuluttajabrändi siirtyivät maaliskuussa 2017 yrityskaupassa suomalaiselle Fazer-konsernille. Fazer on käynnistämässä Lifestyle Foods liiketoiminta-aluetta kehittämään viljapohjaisia maidottomia tuotteita, joihin Biofermen tuotteet kuuluvat.
Tuotteet.
Bioferme Oy:n päätuotteita olivat lusikoitavat kaurasta valmistetut Yosa-välipalat, juotavat Yosa Smoothiet ja ruoanlaittoon ja dippaukseen tarkoitetut Yosa Ruoka &amp; Dippi -tuotteet. Isoäidin-tuotesarjassa myytiin luomuhapankaalia, luomuhapankurkkuja ja glögiä.
Olia Tira

Olia Tira (s. 1. elokuuta 1988 Potsdam, Itä-Saksa) on moldovalainen laulaja joka vuonna 2009 Tira sijoittui Moldovan euroviisukarsinnassa neljänneksi kappaleella ”Unicul Meu”.
Tiran ensimmäinen albumi "Your Place or Mine?" julkaistiin joulukuussa 2006. Kaikki albumin kappaleet on kirjoittanut Ruslan Taranu.
Eurovision laulukilpailuissa.
Vuonna 2009 Tira sijoittui Moldovan euroviisukarsinnassa neljänneksi kappaleella ”Unicul Meu”.
Tira pääsi edustamaan Moldovaa vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa yhdessä SunStroke Projectin kanssa kappaleella ”Run Away”. He sijoittuivat finaalissa 22. sijalle.
Adyge mak

Adyge mak (Адыгэ макъ, ”Adygen ääni”) on Venäjällä Adygeian pääkaupungissa Maikopissa ilmestyvä adygenkielinen sanomalehti.
Ensimmäisen adygenkieliset sanomalehdet olivat Kubanin–Mustanmeren vuoristolaiskomissariaatin julkaisema "Krasne Kuban" (”Punainen Kuban”) vuonna 1918 ja Venäjän sähkösanomatoimiston Rostan vuosina 1920–1921 julkaisema yksisivuinen seinälehti "Sovetske Kuban" (”Neuvosto-Kuban”). Molemmat ilmestyivät Krasnodarissa arabialaisella kirjaimistolla 500–600 kappaleen painoksina. Vuonna 1922 perustettiin Adygeian puolue- ja neuvostoelinten venäjänkielinen äänenkannattaja "Tšerkesskaja pravda".
Alueen viranomaisten adygenkieliseksi äänenkannattajaksi perustettu "Adyge mak" ilmestyi Krasnodarissa kahdeksana A4-kokoisena ja nelisivuisena numerona vuonna 1923. Käsinkirjoitettu lehti monistettiin kivipainossa 500 kappaleen painoksena. Sen vastaava toimittaja Kazbek Mišurijev (Grigori Mišuris) sai sittemmin surmansa ”porvarillisena nationalistina” Stalinin vainoissa.
Vuonna 1926 perustettiin venäjän- ja adygenkielinen viikkolehti "Adygeiskaja žizn – Adyge pseuk" (”Adygeian elämä”), joka toimi NKP(b):n aluekomitean, alueen toimeenpanevan komitean ja ammattiliittokomitean äänenkannattajana. Nelisivuisen ja A3-kokoisen lehden painosmäärä oli 800 kappaletta. Vuonna 1929 sen adygenkielinen osa siirtyi latinlaiseen kirjaimistoon.
Lehti muuttui vuonna 1929 kolmipäiväiseksi ja sai nimen "Serp i molot – Guptše uat" (”Sirppi ja vasara”). Adygenkielinen osa muuttui erilliseksi lehdeksi vuonna 1930, ja vuonna 1931 siitä tuli päivälehti nimellä "Kolhoz byrak" (”Kohoosilippu”). Lehti muutti Krasnodarista Maikopiin vuonna 1936 ja siirtyi sittemmin kyrilliseen kirjaimistoon. Sen vastaava toimittaja Garun Bartšo ”puhdistettiin” vastavallankumouksellisena vuonna 1937.
Lehti sai nimen "Sotsialistitšeske Adygei" (”Sosialistinen Adygeia”) vuonna 1938. Se oli NKP:n aluekomitean ja alueneuvoston äänenkannattaja, jonka rinnalla julkaistiin venäjänkielistä "Adygeiskaja pravdaa". Viidesti viikossa ilmestyneen nelisivuisen ja A2-kokoisen lehden levikki nousi parhaimmillaan lähes 8 000 kappaleeseen.
Vuoden 1991 alussa lehden nimeksi otettiin jälleen "Adyge mak". Vuodesta 1992 lähtien se on ollut Adygeian tasavallan parlamentin ja hallituksen äänenkannattaja. Lehti ilmestyy viidesti viikossa kahdeksansivuisena ja A3-kokoisena. Sen painosmäärä oli 4 000 kappaletta joulukuussa 2023.
"Adyge makin" teemoja ovat Adygeian tasavallan yhteiskuntaelämä, talous ja politiikka sekä adygejen historia, kieli ja kulttuuri. Se vaihtaa sisältöä ja tekee yhteisiä projekteja muissa adygetasavalloissa ilmestyvien "Adyge psalen" ja "Tšerkes hekun" kanssa. Lehden adygeksi, venäjäksi ja turkiksi julkaistava Internet-sivusto tavoittaa myös tasavallan ulkopuolella asuvat adyget.
Ciutat Vella

Ciutat Vella (esp. Ciudad Vieja) on yksi Barcelonan kaupungin kymmenestä hallintoalueesta. Se käsittää käytännössä koko Barcelonan vanhan kaupungin, jossa on jäljellä useita keskiaikaisia rakennuksia. Aluetta halkoo sekä paikallisten että turistien suosima maineikas La Rambla -kävelykatu, jonka varrelle myös suuri osa alueen kaupoista ja ravintoloista on keskittynyt. Vuoden 2005 väestönlaskennassa alueella oli 111 290 asukasta.
Ciutat Vella on jaettu neljään kaupunginosaan, jotka ovat La Barceloneta, El Gòtic, El Raval ja Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera.
Narinkka

&lt;mapframe width="245" height="245" latitude="60.169667" longitude="24.934833" zoom="15" text="Narinkkatori"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q11884006",
]
&lt;/mapframe&gt;
Narinkka tai Narinkkatori () on aukio Helsingin Kampissa. Sitä ympäröiviä rakennuksia ovat länsi­puolella Kampin keskus, idässä Kulttuurikasarmi, entinen Turun kasarmin talous­rakennus, ja etelässä Scandic-hotelli Simon­kenttä. Pohjoisessa aukio rajoittuu Salomonkatuun, joka on nykyään kävelykatu, etelässä aukion ja Simon­kadun välissä on Kampin kappeli (Hiljaisuuden kappeli). Aukio muodostettiin nykyiselleen Kampin keskuksen rakennus­töiden yhteydessä ja valmistui vuonna 2005. Tällöin se sai myös nimensä.
Aukiolla on järjestetty useita yleisö­tapahtumia, kuten erilaisia näyttelyitä, urheilu­kilpailuja sekä ulko­ilma­konsertteja. Vuonna 2007 torilla järjestettiin Helsingissä pidettyihin Eurovision laulukilpailuihin liittynyt Eurovillage-tapahtuma. Torilla sijaitsee vuonna 2006 paljastettu Eva Löfdahlin Yrittäjäveistos (Leverty), joka on pystytetty kutsukilpailun perusteella Suomen yrittäjien kunniaksi ja tunnustukseksi.
Historia.
Nykyisen Narinkka­torin paikalla oli aikoinaan Turun kasarmin piharakennuksia ja kasarmialueeseen liittynyt venäläisen sotaväen harjoitus­kenttä. Turun kasarmi tuhoutui Suomen sisällis­sodassa vuonna 1918, ja sen paikalle rakennettiin myöhemmin Lasipalatsi. Jäljelle jäi kuitenkin kasarmin talous­rakennus, nykyinen Kulttuurikasarmi, joka toimi Helsingin linja-autoasemana vuosina 1935–2005, kunnes linja-auto­asema siirrettiin Kampin keskuksen yhteyteen maan alle. Kauko­liikenteen lähtö­laiturit olivat linja-auto­aseman ja Lasi­palatsin välisellä aukiolla. Sen sijaan nykyisen Narinkkatorin paikalla oli saapuvien autojen laituri sekä pää­asiassa Pohjois-Espooseen ja Länsi-Vantaalle liikennöivien bussien lähtö­laiturit. Vanha rakennus peruskorjattiin viihde- ja tapahtumakeskukseksi vuosina 2021–2023, jolloin se samalla sai nykyisen nimensä.
Entinen Narinkka.
Narinkka sai nimensä Simonkadun varrella, nykyisen Scandic-hotelli Simonkentän paikalla vuosina 1876–1929 toimineesta torista, jossa etupäässä juutalaiset ja venäläiset myivät käytettyjä vaatteita. Nimi johtui venäjän sanoista на рынке ("na rynke", ’torilla’). Tämän niminen käytettyjen vaatteiden kauppapaikka oli Helsingissä ollut olemassa jo 1700-luvulla, aluksi nykyisen Päävartion paikalla, myöhemmin nykyisen Suomen Pankin tontilla, josta se siirrettiin Kamppiin, kun Suomen Pankin päärakennusta alettiin rakentaa.
Kampin entisen Narinkkatorin paikalla oli myöhemmin Haagan ja Konalan suuntaan liikennöivien bussien päätepysäkkialue Simonkenttä. Maastonmuotojen vuoksi jyrkkä kalliorinne erotti sen vieressä alempana, nykyisen Narinkkatorin paikalla, olleesta kaukoliikenteen laiturialueesta. Nykyisin sen paikalla on hotellirakennus.
Nimi on käytössä myös Helsingin kaupunginmuseon vuosittain julkaiseman, Helsingin historiaa käsittelevän Narinkka-kirjasarjan nimenä.
Amstel Gold Race 2010

Amstel Gold Race 2010 oli järjestyksessään 45. maantiepyöräilyn Amstel Gold Race -kilpailu. Se käytiin 257,4 kilometrin reitillä Maastrichtista Valkenburgiin 18. huhtikuuta 2010. 
Philippe Gilbert voitti kilpailun, ja hänestä tuli 16 vuoteen ensimmäinen kilpailun voittanut belgialainen.
Helsingin kielilukio

Helsingin kielilukio (vuoteen 2014 asti Itäkeskuksen lukio) on lukio Helsingissä Myllypurossa. Se sijaitsee Myllypuron metroaseman länsipuolella. Lukion rehtorina toimii Sanna Manner, ja opiskelijoita oli noin 780 vuonna 2023. Lukiossa voi opiskella joko yleislinjalla, kielilinjalla tai englannin- ja suomenkielisellä linjalla. Vuonna 2023 yleislinjalla oli 152 aloituspaikkaa, kielilinjalla 60 paikkaa ja englannin- ja suomenkielisellä linjalla 60 paikkaa. Helsingin kielilukio muutti nykyiselle paikalleen kesällä 2023. Ennen sitä se sijaitsi Kajaaninlinnantiellä.
Itäkeskuksen lukiolla on valtakunnallinen kielten erityistehtävä. Koulun painotuksia ovat kielet ja kansainvälisyys, kulttuurien tuntemus, taiteet, kestävä kehitys ja tulevaisuuden taidot.
Samassa rakennuksessa lukion kanssa toimii Helsingin aikuislukion Myllypuron toimipiste.
Historia.
Lukion nimi oli alkujaan Itäkeskusksen lukio, ja se sijaitsi osoitteessa Kajaaninlinnantie 10. Helsingin opetuslautakunta päätti 29. lokakuuta 2013 lukion uudeksi nimeksi Helsingin kielilukio. Uusi nimi otettiin käyttöön 1. elokuuta 2014. Entisestä nimestään huolimatta lukio sijaitsi Myllypuron osa-alueella eikä Itäkeskuksen osa-alueella.
Vuonna 2020 Helsingin kielilukiolle alettiin suunnittelemaan uutta rakennusta Myllypuroon Kiviparintielle. Uuden rakennuksen rakennustyöt aloitettiin 2021, ja se suunniteltiin 900 opiskelijalle. Rakennus valmistui loppukesästä 2023, ja se otettiin käyttöön syyslukukauden 2023 alkaessa.
Vuonna 2021 Helsingin kielilukiossa sattui joukkotappelu. Tapauksesta tehtyyn rikosilmoitukseen kirjattiin kuusi pahoinpitelyä ja yksi pahoinpitelyn yritys. Lisäksi toinen ilmoitus tehtiin henkilökuntaan kuuluvan henkilön pahoinpitelystä. Uhreja oli tiedossa seitsemän ja epäiltyjä kaksi. Osalliset olivat henkilökuntaan kuuluvaa lukuun ottamatta koulun opiskelijoita. Tappelussa oli paikalla useita kymmeniä ihmisiä.
Midas (yhtye)

Midas oli suomalainen 1990-luvulla toiminnassa ollut humoristista elektronista hip hop-musiikkia esittävä yhtye. Vuonna 1990 julkaistiin yhtyeeltä singlet "Ehkäisy Rap (Venyy Mut Ei Pauku)" ja "Remufobia / Dj:n Työ". Seuraavana vuonna ilmestyi yhtyeen ensimmäinen ja ainoa studioalbumi "Kelpaisiko seksi?!". Vuonna 1993 yhtye julkaisi vielä singlenä coverversion Pelle Miljoonan hittikappaleesta "Tahdon rakastella sinua".
Musiikista ja tuotannosta vastasivat Hausmyllyn senaikaiset jäsenet. 
Yhtyeen yksi tunnetuimmista kappaleista on "Seksi on hauskaa selvinpäin", josta tehtiin tietoiskutyylinen musiikkivideo yhteistyössä Alkon sekä sosiaali- ja terveyshallituksen kanssa. Musiikkivideon tuottajana toimi Ruututieto Oy. Kyseistä musiikkivideota esitettiin Yleisradion televisiokanavilla tietoiskuna, elokuvateattereissa ja se sisällytettiin mainoksena muutamiin 1990-luvun alussa julkaistuihin videokasettijulkaisuihin. Musiikkivideossa esiintyivät muun muassa videon teon aikaan Kallion lukiossa opiskellut, myöhemmin laulajana tunnettu Maija Vilkkumaa sekä näyttelijä Vilma Melasniemi.
Tauno Vainio

Tauno Emil Vainio (9. joulukuuta 1910 Vehkalahti – 21. joulukuuta 1986) oli suomalainen pesäpalloilija.
Tauno "Tane" Vainio voitti pesäpallossa suojeluskuntajärjestön mestaruuden 1934 ja oli nostamassa Kotkan Innon joukkuetta SM-sarjaan 1935. Itä-Länsi-otteluun Vainio osallistui 1932, 1934 ja 1935. Vainio voitti myös piirinmestaruuksia pesäpallon lisäksi yleisurheilussa. Vainio toimi myös Innon toiminnanjohtajana 1940 -50 -luvun vaihteessa.
Tauno Vainion veljet Hannu ja Pauli olivat myös Itä-Länsi -tason pesäpalloilijoita.
Tauno Vainion poika oli Juha Vainio ja pojanpoika Ilkka Vainio
Roland Kuhn

Roland Kuhn (1912–2005) oli sveitsiläinen tutkija ja psykiatri. Hän on toiminut tuolloin baselilaisen lääkeyhtiön, J. R. Geigyn palveluksessa sekä Münsterlingenin psykiatrisen sairaalan uusien lääkeaineiden kokeilusta vastaavana lääkärinä. Kuhn yleni vuonna 1971 sairaalan johtavaksi lääkäriksi.
Koulutustaustansa tohtori Kuhn oli hankkinut Bernissä sekä Waldaun psykiatrisessa sairaalassa. Kuhn:in työssä yhdistyivät sekä orgaanisen kemian laaja osaaminen että humanismi. Roland Kuhn hallitsi myös freudilaisen psykoanalyysin. Hän kuului arvostettuun ”psykologiseen klubiin”, jonka kokouksiin hän osallistui Münsingenissa. Kuhn työskenteli sellaisten merkittävien henkilöiden, kuten Jacob Klaes:n, Max Müeller:n sekä Ludwig Binswanger:n kanssa.
Kuhn perehtyi tutkimustoiminnassaan alkuvaiheissaan aivoisen sähkötoiminnan mittaamiseen, jonka yhdeksi pioneeriksi hän tuli. Aivosähkökäyrät (EEG) olivat aikaisemmin tuntematonta aluetta.
Tieteellisen läpimurtonsa Kuhn suoritti tutkimalla uutta lääkeainetta, koodinimeltään "G22355". Valmiste nimettiin myöhempänä imipramiiniksi. Sitä kokeiltiin aluksi maanisiin ja psykoottisiin potilaisiin, joidenka oireita imipramiini pahensi. Kun samaa lääkettä kokeiltiin masennuspotilaisiin, saatiin aikaan positiivisesti dramaattisia hoitotuloksia, joita kuvailtiin "ihmeparanemisina". Tutkimustyö tapahtui imipramiinin osalta 1950-luvun alkuvuosista aina puoleenväliin saakka, eri esivaiheineen (G22150) kattaen tarkemmin vuosina 1950–1955. Vuonna 1958 annettiin uudelle, maailman ensimmäiselle erityisesti masennuksen hoitoon tarkoitetulle lääkevalmisteelle nimi "Tofranil".
Kaliriini

Kaliriini (englanniksi Kalirin) on muun muassa aivojen toimintaan vaikuttava proteiini, joka on havaittu olevan tärkeä aivojen synapsien välisten yhteyksien muodostumisessa. Kaliriinin geeni on mahdollisesti yhteydessä myös sydän ja verisuonisairauksiin. Reaktioissaan kaliriini tarvitsee kofaktorina magnesiumia.
Kaliriinia on erilaisia muotoja, joista Kaliriini-7:n vähäisyydellä aivoissa oletetaan olevan merkitystä skitsofrenian puhkeamisessa. Kaliriini on tärkeä myös muistin toiminnassa ja Alzheimerin taudilla on havaittu olevan myös yhteyksiä kalirin proteiinin toimintaan.
Muodostuminen.
Estradiolin on näytetty vaikuttavan Kalirin-7 proteiinin tuotantoon aivojen hippokampuksessa. Varsinkin miehillä estradiolia muodostuu aivoissa testosteronista ja stereoidien esiasteista aromataasin avulla. Estrogeenitasoja kehossa voidaan lisätä hormoniterapialla. Myös estrogeenin kaltaisia aineita sisältävien tuotteiden syönti kuten soija saattaa vähentää estrogeenimääriä.
Jetstorm

Jetstorm on kuvitteellinen robotti Transformers-universumissa.
Transformers: Generation 2.
Jetstorm oli julkaistu kahtena eri leluna, joista toinen oli Decepticon ja toinen Autobotti.
Beast Wars.
"Beast Wars"-sarjassa Jetstorm muuntautui hyttyseksi.
Transformers: Armada.
Jetstorm oli "ssa" yksi Tähtimiekan Mini-Coneista. Autobotit löysivät hänet Antarktikselta jaksossa "Sotilas".
Transformers: Animated.
"issa" Jetstrom on nuori Eliittivartioston soturi, joka on kaksoisveljensä, Jetfiren, ohella yksi ensimmäisistä lentävistä Autoboteista. He toimivat Sentinel Primen ja Jazzin alaisuudessa. Hän ja Jetfire kykenevät myös yhdistymään mahtavaksi taistelijaksi nimeltä Safeguard. Jetstorm käyttää asenaan tuulta. Jetstormin äänenä sarjassa on Phil LaMarr.
Transformers: Robots in Disguise.
"" Jetstorm on yksi palkkionmetsästäjän, Driftin Mini-Coneista. Jetstorm ja hänen ystävänsä Slipstream olivat ennen pikkurikollisia, mutta Drift muutti heidän elämänsä ja soi kunnian palvella ja oppia häneltä.
Päivägekot

 
Päivägekot ("Phelsuma") ovat kirkkaan vihreitä sademetsissä eläviä gekkoja. Tähän sukuun kuuluu viisi lajia, joista madagaskarinpäivägekko ("P. madagascariensis") on suosittu lemmikkieläin.
Koko ja ulkonäkö.
Päivägekkoja on eri kokoisia. Jotkin ovat alle 10-senttisiä ja jotkin yli 20 cm pitkiä. Kaikkia päivägekkoja yhdistää vihreä väritys. Niillä on myös punaisen sävyisiä raitoja.
Ravinto.
Päivägekot syövät pääasiassa erilaisia hyönteisiä, mutta myös makeat hedelmät maistuvat gekoille.
Islantilainen keittiö

Islantilainen keittiö käyttää monipuolisesti ja paljon kalaa, ja kalastus onkin aina ollut Islannin tärkein elinkeino. Lihaeläiminä pidetään ensisijaisesti lampaita ja karitsoja. Riistaruokaa ovat merilinnut ja luonnonvaraiset kanalinnut, kuten riekko, sekä poro. Islannin maaperän vuoksi viljelymahdollisuudet ovat vähäiset, joten vihannekset ja muut kasvikset ovat enimmäkseen tuontitavaraa. Kuumien lähteiden vedellä lämmitetään joitain kasvihuoneita.
Suosituimpia kaloja ovat kolja ja lohi. Turskaa pyydetään enimmäkseen vientiin. Valaanlihan käyttö on vähentynyt entisajoista. Kalaa valmistetaan ja nautitaan hyvin monin tavoin, myös kuivattuna.
Suosittuja ruokia ovat hapanmaitotuote skyr, savulammas, kleinur, laufabrauð ja bollur.
Keskitalven Þorrablót-juhlan aikaan syödään ”súrmatur” eli heran avulla säilöttyä ruokaa, verimakkaraa, kärvennettyjä lampaanpäitä ja säilöttyjä pässin kiveksiä sekä erityisenä erikoisuutena hapatettua haita. Ruoka voidaan nauttia islantilaisen paloviinan ("brennivín") kanssa.
Spencer Rice

Spencer Nolan Rice (s. 9. huhtikuuta 1963) on kanadalainen näyttelijä, joka esiintyi parhaan ystävänsä Kenneth Hotzin kanssa televisiosarjassa "Kenny vs. Spenny", jota esitettiin vuosina 2003–2010. Rice on ohjannut myös lyhytfilmejä ja toiminut tuottajana. Hän on esiintynyt myös useissa talk show -ohjelmissa.
Osmo Kupiainen

Osmo Aukusti Kupiainen (10. toukokuuta 1909 Viipuri – 22. syyskuuta 1987 Tampere) oli suomalainen pesäpalloilija ja poliittinen vaikuttaja.
Kupiainen teki merkittävää työtä pesäpalloilun hyväksi sääntöjen ja pelitaktiikan kehittäjänä sekä kouluttajana. Pelaajaurallaan hän kuului Viipurin Pallonlyöjäin suursarjajoukkueeseen varamiehenä. Vuoden 1932 Itä-Länsi-ottelussa hän toimi Idän joukkueenjohtajana. Vuosina 1931–1939 Kupiainen oli Pesäpalloliiton (PPL) päävalmentajana ja koulutustoiminnan johtajana. Vuosina 1939–1940 Kupiainen hoiti PPL:n toiminnanjohtajan tehtäviä. Kupiainen oli myös "Laaka" (myöhemmin "Kiri") -lehden päätoimittaja ja kirjoitti pesäpallosta eri lehtiin nimimerkillä "Piikki". Vuonna 1939 Kupiainen toimi matkanjohtajana Koripallon EM-kisoissa Kaunasissa. Kupiaiselle myönnettiin Pesäpalloliiton kultainen ansiomerkki, SVUL:n hopeinen ansiomerkki ja Suomen Urheilun hopeinen ansioristi. Hänet nimettiin 2012 pesäpallon kunniagallerian jäseneksi.
Kupiainen osallistui politiikkaan Kansallisen Edistyspuolueen viimeisenä puoluesihteerinä vuosina 1950–1951. Edistyspuolueen lopetettua toimintansa hän toimi Suomen Kansanpuolueen ensimmäisenä puoluesihteerinä. Vuosina 1952–1974 Kupiainen oli oikeistolaisen Suomalaisen Yhteiskunnan Tuki -säätiön toiminnanjohtajana.
Kapitulaatio (sopimus)

Kapitulaatio ( &lt; keskiajan latinan "capitulā're", allekirjoittaa sopimuksen pääkappaleet) oli kansainvälinen valtiosopimus, jonka perusteella valtiolla oli toisessa valtiossa oikeus konsulilainkäyttöön eli konsuliensa oikeus käyttää tuomiovaltaa. Tällöin valtion omat viranomaiset pääsivät tuomitsemaan toisessa valtiossa oleskelevia kansalaisiaan. Entisaikaan valtioiden suvereniteetin ei katsottu koskevan niinkään niiden aluetta vaan niiden alamaisia, joten tällaisten järjestelyjen ei katsottu olevan ristiriidassa sen kanssa. Eurooppalaiset valtiot solmivat kapitulaatiosopimuksia etenkin itämaisten valtioiden, kuten Ottomaanien valtakunnan kanssa. Kapitulaatiojärjestelmä ei ole ollut käytössä enää pitkään aikaan. Joissakin maissa se korvattiin sekatuomioistuimilla.
Varhaisina esimerkkeinä kapitulaation kaltaisista järjestelyistä on pidetty foinikialaisille muinaisessa Memfisissä 1200-luvulla eaa. myönnettyjä erioikeuksia, kalifi Harun al-Rašidin 800-luvulla frankeille myöntämiä takuita ja oikeuksia sekä Antiokian ruhtinaan ja Jerusalemin kuninkaan vuosina 1098 ja 1123 eräiden Italian kaupunkivaltioiden asukkaille antamia myönnytyksiä. Myöhemmin vastaavia käytäntöjä jatkoivat Bysantin keisarit ja Ottomaanien valtakunnan sulttaanit. Useimpien myöhempien kapitulaatiosopimusten esikuvana toimi Ranskan kuningas Frans I:n ja sulttaani Soliman Suuren keskenään vuonna 1536 solmima sopimus. 1700-luvun loppuun mennessä lähes kaikki Euroopan maat olivat solmineet kapitulaatiosopimuksen Ottomaanivaltakunnan kanssa. Tämä johti siihen, että eurooppalaiset saattoivat perustaa Ottomaanivaltakuntaan pankkeja ja kauppahuoneita, jotka saivat kilpailuedun, sillä niiden ei tarvinnut maksaa veroja paikalliselle hallinnolle.
Imperialismin aikana Euroopan maat saattoivat sotilaallisen voimansa turvin pakottaa muita maita solmimaan myös epätasapuolisia kapitulaatiosopimuksia. Esimerkiksi Ison-Britannian ja Kiinan sopimus vuodelta 1843 antoi brittien luoda oman oikeuslaitoksen Kiinaan, mutta ei myöntänyt kiinalaisille vastaavia oikeuksia Isossa-Britanniassa. Lisäksi koska eurooppalaiset oikeusistuimet olivat yleensä myötämielisiä eurooppalaisille, kiinalaisten osapuolten oli vaikea saada oikeutta eurooppalaisia koskeneissa oikeusjutuissa.
Ajan mittaan kapitulaatiosopimuksia alettiin itämaissa pitää epäedullisina ja järjestelystä haluttiin päästä eroon. Ottomaanien valtakunnassa kysymys nousi esiin 1800-luvun puolivälissä, mutta länsimaat vastustivat muutosta. Koko järjestelmä lopetettiin Turkin osalta Lausannen rauhansopimuksen yhteydessä 1923. Kiinan kapitulaatiojärjestelyt Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen kanssa olivat voimassa vuoteen 1943. Egyptissä kapitulaatiosopimukset korvattiin vuonna 1875 sekatuomioistuimilla, mutta nekin on sittemmin lakkautettu.
Sekatuomioistuin

Sekatuomioistuin oli tuomioistuin, jonka jäseninä oli sekä tuomioistuimen kotimaan kansalaisia että ulkomaalaisia. Ne olivat toimivaltaisia rikosasioissa ja pienissä riita-asioissa, joissa ainakin yhtenä osapuolena oli ulkomaalainen. Sekatuomioistuinten käyttöönotto merkitsi kapitulaatioiden lieventymistä. Sekatuomioistuimia perustettiin Turkissa 1800-luvun puolivälistä lähtien ja Egyptissä vuodesta 1876. Egyptissä oli neljä sekatuomioistuinta, joista kolme oli alituomioistuimia ja yksi valitustuomioistuin. Sekatuomioistuinten lopettamisesta sovittiin 1937 Montreux'ssä solmitussa sopimuksessa, jonka mukaan ne tuli lakkauttaa vuoden 1949 loppuun mennessä. Käytännössä ne lopettivat toimintansa jo aiemmin. Turkissa niiden toiminta lakkasi jo ensimmäisen maailmansodan aikoihin ja Egyptissä Montreux'n sopimuksen perusteella.
Kansainvälinen sekatuomioistuin.
Kansainvälinen sekatuomioistuin oli nimitys sellaisille ensimmäisen maailmansodan jälkeen perustetuille tuomioistuimille, joissa yksityishenkilöillä oli rajattu oikeus ajaa kannetta valtiota vastaan.
Skate 3

Skate 3 on EA Black Boxin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema rullalautailuun perustuva urheilupeli, joka on "Skate"-pelisarjan kolmas osa. Peli julkaistiin toukokuussa 2010 PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle.
Pelaaminen.
Peliin on lisätty kolme vaikeustasoa. Helppo ("easy") tekee hypyistä ilmavampia, nopeuttaa pyörimistä ja tekee grindeistä ”magneettisempia”, jolloin lauta pysyy paremmin reilissä. Normaali ("normal") on hyvä pelisarjaa ennenkin pelanneille. Vaikea ("hardcore") taas muuttaa peliä toiseen suuntaan ja tekee hypyistä matalampia, grindeistä vaikeampia, vauhdin ottamisesta hitaampaa ja muuttaa temppujen tekemisen vaikeammaksi.
Skate Park on myös iso ominaisuus "Skate 3":ssa. Tämä ominaisuus antaa pelaajalle mahdollisuuden rakentaa omia parkkeja. Kun oma skeittaamispuisto on valmis, voit rullalautailla Skate Parkissasi ystäviesi kanssa netissä. 
Pelin tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Port Carvertonin kaupunkiin. Toisin kuin "Skate 2":ssa kaupunki on paljon värikkäämmän näköinen ja sallivampi skeittaamisen suhteen; kun skeittaat vartijan ohi hän ei lähde perääsi, Kaupunki jakaantuu kolmeen alueeseen: yliopisto- ja teollisuusalueeseen sekä keskustaan. Yliopistoalueella on jyrkkiä alamäkiä ja isoja avoimia alueita. Keskustassa taas on tasaisia reunoja ja reilejä. Teollisuusalueella on muun muassa mahtava louhos, joka koostuu yli 10 000 käsintehdystä kivestä.
"Skate 3":ssa on myös harjoitusosio ”Stereo Skate School”, jossa voi opetella uusia temppuja Coach Frankin kanssa. Coach Frankille äänensä on antanut Jason Lee.
Demo.
Demo julkaistiin 15. huhtikuuta 2010. Se sisältää osia harjoitusosiosta, kaksi aluetta Port Carvertonin yliopistoalueelta sekä neljä haastetta, joita voit pelata yksin. Niistä kahta voi pelata myös internetissä tiimihaasteina. Demossa on 20 minuutin aikarajoitus, jonka jälkeen peli nollaantuu ja voit joko poistua tai aloittaa alusta.
Pauli Hannula

Pauli Edvard Hannula (11. marraskuuta 1902 Kärkölä – 26. toukokuuta 1981 Lahti), oli suomalainen pesäpalloilija ja shakkitaituri.
Pauli ”Pali” Hannula voitti pesäpallossa kaikkiaan neljä Suomenmestaruutta 1925 ja 1929–1931 (Lahden Mailaveikot). Hannula oli myös shakissa 1. luokan pelaaja ja kirjepelissä hän kuului Mestariluokkaan ja voitti muun muassa 1951 "Deutsche Schachzeitung" -lehden kirjepeliturnauksen ensimmäisenä ulkomaalaisena.
Kuusisto (albumi)

Kuusisto on Mieskuoro Laulu-Miesten 95-vuotisjuhlissaan vuonna 2009 julkaisema, Taneli ja Ilkka Kuusiston musiikkia sisältävä tallenne.
Talo Ranskassa

Talo Ranskassa on vuonna 2009 kuvattu ja Yle Teema -kanavalla kevään 2010 aikana esitetty tosi-TV-pohjainen ranskan kielen opetussarja ja siihen liittyvä samanniminen verkkokurssi. Ohjelmaa juonsi Ella Kanninen. Sarja on jatkoa aiemmille sarjoille "Talo Espanjassa" ja "Talo Italiassa".
Kilpailun kulku.
Kilpailuun valittiin hakijoiden joukosta seitsemän kilpailijaa, jotka matkustivat Montpellier’hen Etelä-Ranskaan, jossa he aloittivat ranskan opiskelun ranskankielisen opettajan johdolla. Kirjalliset kokeet ja käytännön kieliharjoitukset toimivat pudotustehtävinä, joiden kautta kussakin jaksossa yksi kilpailija pudotettiin kilpailusta, kunnes voittaja oli selvillä. Opiskelun lomassa kilpailijoille järjestettiin myös vapaa-ajan ohjelmaa. Katsojille näytettiin myös Montpellier’n ja sen ympäristön matkailukohteisiin liittyviä inserttejä.
Verkkokurssi.
Yleisradion nettisivuilla julkaistiin mm. kilpailijoille tehdyt koekysymykset ja kilpailijoiden blogimerkintöjä sitä mukaa kuin ohjelma eteni. Näin jokaisella oli mahdollisuus seurata kilpailijoiden edistymistä ja opiskella ranskaa samaan tahtiin heidän kanssaan.
Fever (Bullet for My Valentinen albumi)

Fever on walesilaisen metalliyhtye Bullet for My Valentinen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 27. huhtikuuta 2010. Albumilta julkaistiin singlet "Your Betrayal" ja "The Last Fight". Albumi on tyyliltään huomattavasti rauhallisempi kuin kaksi edellistä, ja siinä on vain vähän huuto-osuuksia. Albumi sai hyvän vastaanoton, ja melko hyvät arvostelut. Laulaja Matt sanoi, että kappale "Alone" on heidän pimein juttunsa koskaan. Jotkut yhtyeen fanit pettyivät albumiin, koska se sisälsi huomattavan vähän huuto-osuuksia.
Albumi debytoi sekä Yhdysvaltain Billboard 200 -listan että Suomen virallisen listan sijalla 3. Suomen albumilistalla pysyi listalla yhteensä 11 viikkoa.
Sergei Harkov

Sergei Vladimirovitš Harkov (, s. 17. marraskuuta 1970 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen venäläinen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Harkov voitti Soulin 1988 olympialaisissa Neuvostoliittoa edustaen kultaa telinevoimistelun joukkuekilpailussa ja permannolla. Hän sijoittui henkilökohtaisessa moniottelussa neljänneksi ja hypyssä kuudenneksi. Atlantan 1996 olympialaisissa hän edusti Venäjää ja voitti kultaa joukkuekilpailussa sekä sijoittui nojapuilla kahdeksanneksi.
Harkov voitti Birminghamin MM-kilpailuissa 1993 kultaa rekillä sekä saavutti hopeaa moniottelussa. Lausannen EM-kilpailuissa 1990 hän saavutti hopeaa moniottelussa ja permannolla sekä pronssia hevosella. Budapestin EM-kilpailuissa 1992 hän saavutti permannolla pronssia.
Notkea maa

Notkea maa on rap-artisti Notkean Rotan sooloalbumi. Albumin julkaisi Monsp Records 26. toukokuuta 2010.
Notkea maa nousi ilmestymisviikollaan (22/2010) Suomen virallisen listan sijalle 43. Albumi putosi listalta seuraavalla viikolla. Erikoisliikkeiden myyntiä mittaavalla Rumban listalla levy vietti viikon sijalla 13.
Taustatietoa.
Albumilta julkaistiin kaksi maistiaiskappaletta "Syö! Juo! Nai!" sekä nimikkokappale "Notkea maa". Kappaleesta "Syö! Juo! Nai!" julkaistiin myös musiikkivideo kesäkuussa 2010.
Kuution kahdentaminen

Kuution kahdentaminen eli Deloksen probleema on yksi kolmesta jo antiikin Kreikassa pohdituista ratkaisemattomista geometrisista konstruktiotehtävistä. Tehtävänä on muodostaa kuutio, jonka tilavuus on kaksi kertaa niin suuri kuin annetun kuution. Tällaisen kuution sivun on oltava yhtä suuri kuin alkuperäisen kuution sivu kerrottuna luvun 2 kuutiojuurella formula_1 ≈ 1,25992105. Vuonna 1837 Pierre Vantzel todisti, että tehtävää ei voida ratkaista harpilla ja viivaimella.
Nimitys "Deloksen probleema" johtuu tarinasta, jonka mukaan probleema olisi askarruttanut Kreikan Delos-saaren asukkaita. Tarinan mukaan saarelle levisi ankara ruttoepidemia. Tällöin saarelaiset kysyivät Delfoin oraakkelilta, mitä olisi tehtävä, jotta rutosta päästäisiin eroon. Oraakkeli vastasi, että Apollo oli suuttunut, koska hänen kunniakseen saarelle pystytetty kuutiomainen alttari oli liian pieni: sen olisi pitänyt olla kaksi kertaa niin suuri kuin se oli. Ensin saarelle aiottiin pystyttää uusi alttari, joka olisi ollut kaikkiin suuntiin kaksi kertaa alkuperäisen suuruinen, mutta tällöin sen tilavuus olisikin ollut kahdeksan kertaa alkuperäisen kokoinen..
FC Hämeenlinnan kausi 2010

FC Hämeenlinna lähti kauteen 2010 nuorentuneella joukkueella, joka oli ennakkoarvioista huolimatta asettanut tavoitteekseen sijoituksen sarjan kuuden parhaan joukossa. Joukkueen kapteenina toimi edelliskaudella lopettaneen Jani Sipilän korvnnut seuralegenda Olli Lehtimäki. Valmentajana jatkoi Teuvo Palkki. Palkki, joka oli ollut mukana jo vuonna 1992 pelaajana joukkueessa, lopetti uransa tähän kauteen.
FC Hämeenlinna sijoittui Ykkösessä sijalle 10. ja eteni Suomen Cupissa 4. kierrokselle.
Kilpailut ja ottelut.
Suomen Cup.
FC Hämeenlinna osallistui muutaman kauden tauon jälkeen Suomen Cupiin ja eteni kilpailussa neljännelle kierrokselle, jossa vastaan asettunut FC Haka oli vahvempi maalein 1-2. Ensimmäisessä ottelussa FC Hämeenlinna kaatoi naantalilaisen VG-62:n alkuhetkien rynnistyksellä, kun Mikko Kalervo ja Jukka-Pekka Tuomenoja veivät Valkoiset nopeaan johtoon. Ottelun loppulukemat viimeisteli upealla vapaapotkulla nuori Eetu Kokkinen.
Hakaa vastaan pelatussa kotiottelussa Valkoisten parhaat tilanteet tulivat ensimmäisellä puoliajalla Arber Istrefille, joka ei onnistunut maalinteossa ottelun alussa ja toisen puoliajan kovassa hämeenlinnalaispainostuksessa Ilpo Vernolle sekä lopulta yliajalla ottelun kaventaneelle Tuomenojalle. Hakaa vastaan pelatussa ottelussa myös Olli Lehtimäki avasi kautensa pelaten erinomaisen ottelun. Muita erikoisuuksia oli Jere Suomalaisen pelaaminen laitapuolustajana joukkueen puolustajapulan vuoksi.
3. kierros
4.kierros
Ykkönen.
FC Hämeenlinnan kausi 2010 oli vaikea. Hämeenlinna otti ensimmäisen voittonsa viidennessä ottelussa Oulussa OPS-jp:n vieraana, mutta kotona täyteen pistepottiin pystyttiin vasta elokuussa 16. kierroksella, kun FC KooTeePee kaatui kotona 2-0. FC Hämeenlinna kärsi myös pahoista loukkaantumisista kauden aikana, sillä liigasta takaisin kotiin palannut Jussi Heikkinen oli sivussa koko kauden ja ykkösmaalivahtina kauteen lähtenyt Antti Ekholm loukkaantui heinäkuun lopussa.
Kausi päättyi kuitenkin iloisissa tunnelmissa, sillä viimeisellä kierroksella PS Kemistä otettu vierasvoitto ratkaisi tulevalle kaudelle Ykkösen sarjapaikan ja sysäsi tiukan taistelutoverin, TPV:n Kakkoseen.
Nu au Plateau de Sculpteur

Nu au Plateau de Sculpteur on Pablo Picasson öljyväriteos, jonka hän maalasi vuonna 1932. Teoksessa esiintyy hänen rakastajattarensa Marie-Thérèse Walter.
Teos myytiin 106 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla Christie’sin huutokauppakamarissa New Yorkissa vuonna 2010. Myyntihinta oli korkein huutokaupassa taideteoksesta koskaan maksettu.
Simo Pursiainen

Simo Pursiainen () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa sotilaana Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajana Valkoisessa armeijassa. 
Perhe ja koulutus.
Pursiaisen vanhemmat olivat työmies Nehemias Pursiainen ja Eeva Sohvia Airaksinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Tyyne Maria Jokelan kanssa. Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1924. Hän suoritti 1. Divisioonan rehumestari- ja kuormastonhoitajakurssin vuonna 1924. 
Jääkärikausi.
Pursiainen työskenteli puuseppänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 3. huhtikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 23. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Pursiainen astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueen varajohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Viipurissa, jossa hän haavoittui pahasti 25. huhtikuuta 1918. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Pursiainen palveli sisällissodan jälkeen 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, josta muodostettiin myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoona. Hänet siirrettiin 11. lokakuuta 1918 alkaen Savon jääkärirykmentti 3:een, josta taasen muodostettiin Uudenmaan rykmentti. Hän toimi rykmentissä 1. komppanian vääpelinä ja 18. syyskuuta 1920 lähtien I pataljoonan kuormastovääpelinä. Hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1934 alkaen Tampereen rykmentin viestiosastoon ja määrättiin radioaliupseeriksi sekä 15. joulukuuta 1936 alkaen viestikomppanian vääpeliksi.
Talvi- ja jatkosota.
Pursiainen osallistui talvisotaan kolonnanjohtajana Kenttätäydennyspataljoona 10:ssä ja myöhemmin vääpelinä Jalkaväkirykmentti 19:n 8. komppaniassa. Hän osallistui talvisodan taisteluihin Taipaleessa. Välirauhan aikana hän toimi samassa tehtävässä, mutta nyt 9. komppanian vääpelinä. Myöhemmin hänet siirrettiin kuormastovääpeliksi Huoltopataljoona 2:een ja edelleen vääpeliksi Eläinlääkintäkomppaniaan. Jatkosotaan hän osallistui kuormastovääpelinä Lahden suojeluskuntapiirissä. Myöhemmin hän toimi vääpelinä Lahden suojeluskuntapiirin Toimituskomppaniassa vuoteen 1942 saakka, jonka jälkeen hän toimi edellä mainitun komppanian päällikkönä sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Hänet on haudattu Lahden Levon hautausmaalle.
LVDS

LVDS () on matalajännitteinen ja eromuotoinen signaalinsiirtotapa elektroniikan logiikkapiireissä nopeita signaaleita varten. LVDS-signaali terminoidaan noin 100 ohmin vastuksella, eromuotoinen jännite on noin 350 mV ja yhteismuotoinen jännitetaso on noin 1,2 V. LVDS-signaalin kytkemistä varten tarvitaan johdinpari, joka on siirtoimpedanssiltaan noin 100 ohmia. Siirtonopeudessa päästään luokkaan Gbit/s. LVDS-datasiirron etuna on pienehköt tehohäviöt pienen jännite-eron takia ja häiriöttömyys eromuotoisen signaalinsiirron takia. LVDS-signaaleita käytetään esim. PC:n SCSI, FireWire, DisplayPort-liitännöissä ja PCI Express -korteissa.
Filmgoer

Filmgoer on vuonna 1999 perustettu elokuvasivusto, joka kuuluu Suomen vanhimpiin toiminnassa oleviin elokuva-alan julkaisuihin. Sivusto julkaisee elokuvaharrastajien arvosteluja elokuvista sekä näkemyksiä elokuvasta, televisiosta ja niitä ympäröivistä ilmiöistä. 
Päätoimittajana on vuodesta 2015 lähtien toiminut Aleksi Salonen. Toimitukseen kuuluu vuonna 2016 seitsemän toimittajaa. Filmgoer.fi-sivusto uudistui kesällä 2012.
S/S Koral

S/S Koral oli alun perin Saksan keisarikunnan laivaston miinanraivaaja "SMS M 59". Alus oli nimellä "Prezidentas Smetona" Liettuan merivoimien lippulaiva ennen Neuvostoliiton miehitystä, minkä jälkeen se liitettiin Neuvostoliiton laivastoon "Primūnas". 
Valmistus.
Saksan keisarikunnan laivasto tilasi miinanraivaaja "M 59:n" Deschimag-Werk Seebeckin telakalta. Se laskettiin vesille 31. lokakuuta 1917 ja otettiin palvelukseen 30. marraskuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin laivastoluettelosta 24. lokakuuta 1921. Se myytiin 2. elokuuta 1922 miljoonalla Saksan markalla pariisilaiselle yhtiölle. Vuonna 1927 alus myytiin 289 000 litillä Liettuan laivastolle, joka antoi sille Liettuan ensimmäisen presidentin Antanas Smetonan mukaan nimen "Prezidentas Smetona". Aluksen tehtävinä olivat muun muassa rannikon suojaaminen salakuljettajilta ja toimia koulutusaluksena. Laivaan tehtiin lukuisia muutoksia ja vuonna 1935 se nimettiin "Antonas Smetonaksi" ja edelleen 22 kesäkuuta 1940 alus sai nimen "Primūnas".
Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan alus liitettiin elokuussa Neuvostoliiton laivastoon, joka nimesi sen aluksi "Otlichnikiksi". Siitä tehtiin sisäasianministeriön vartiolaiva, jolloin se nimettiin "Koraliksi".
"Koral" muutettiin uudelleen miinanraivaajaksi. Se upposi 11. tammikuuta 1945 Helsingin satamasta lähdettyään Saksan laivaston sukellusveneen "U-745" torpedoimana. Vuonna 2007 Viron viranomaiset paikansivat hylyn, joka lepää Suomenlahdella, 35 kilometrin päässä Tallinnasta ja 80 metrin syvyydessä.
Kikunae Ikeda

Kikunae Ikeda (8. lokakuuta 1864 – 3. toukokuuta 1936) oli japanilainen kemisti ja Tokion keisarillisen yliopiston kemian professori, joka vuonna 1908 selvitti, mihin umami-maku perustui. Hän havaitsi, että se yhteinen ainesosa, joka sai aikaan lihan, tomaatin ja merilevän maun oli glutamaatti, joka saa aikaan "umami"-aistimuksen.
Ikeda patentoi natriumglutamaatin valmistuksen.
Yleisälykkyys

Yleisälykkyydellä tarkoitetaan sitä älykkyystestauksessa havaittua säännönmukaisuutta, että henkilöiden tulokset erityyppisiä älyllisiä kykyjä mittaavissa testeissä korreloivat yleensä positiivisesti keskenään. Yleisälykkyyden toi esiin ensimmäisenä englantilainen psykologi ja tilastotieteilijä Charles Spearman vuonna 1904. Hän havaitsi, että koululaisten arvosanat toisiinsa liittymättömissä kouluaineissa näyttivät olevan keskinäisessä riippuvuussuhteessa siten, että kukin oppilas sai eri aineista tyypillisesti samantasoisia arvosanoja. Spearman selitti havainnon niin, että henkilön älyllinen suoritus riippuu kahdesta yhtäaikaisesti vaikuttavasta tekijästä: ensinnäkin kaikenlaisiin älykkyyttä vaativiin tehtäviin liittyvästä laajasta ja yleisestä kyvystä ja toiseksi vain tietynlaiseen älykkyystyyppiin (esimerkiksi verbaalinen tai matemaattinen älykkyys) liittyvästä erityiskyvystä. Edelliselle hän antoi nimeksi "general intelligence" eli "g", suomeksi yleisälykkyys. Myöhemmin yleisälykkyyden käsite on saanut laajan hyväksynnän älykkyystutkimuksessa.
Tilastollisesti yleisälykkyys voidaan todentaa faktorianalyysin tai pääkomponenttianalyysin avulla. Saman henkilön tekemien erilaisten testien tulosten yhteisvaihtelua parhaiten selittävä muuttuja on "yleinen älykkyystekijä" eli "g-tekijä" ("general intelligence factor", "g factor").
Älykkyystestien korrelaatiot yleisälykkyyden kanssa vaihtelevat. Mitä vahvemmin testi korreloi yleisälykkyyden kanssa, sitä "g"-latautuneempi sen katsotaan olevan. Testin "g"-latausta pidetään tärkeänä, koska testin ennustevaliditeetti riippuu enimmäkseen siitä. Jotta testi mittaisi yleisälykkyyttä luotettavasti, sen tulee olla sisällöltään riittävän monipuolinen ja laaja.
Yleisälykkyydellä on monia biologisia korrelaatteja. Näitä ovat muun muassa otsalohkon massa ja aivojen kokonaismassa. Yleisälykkyyden heritabiliteetti on hieman suurempi kuin älykkyysosamäärän, joten ÄO-tulosten heritabiliteetti selittyy enimmäkseen yleisälykkyyden heritabiliteetilla.