tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sandy Hook

Sandy Hook on kynnäs Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa. Noin 10 kilometriä pitkä kynnäs alkaa New Jerseyn rannikolta jatkuen kohti New Yorkin satamaa. Aikanaan kynnäs oli merkittävä maamerkki New Yorkin satamaan purjehtiville laivoille ja Yhdysvaltain asevoimat on käyttänyt sitä kaupungin puolustamiseen. Nykyisin huomattava osa kynnäästä on osa Gateway National Recreation Areaa ja se suosittu matkailukohde.
Maantiede.
Sandy Hook on kynnäs New Jerseyn Monmouthin piirikunnassa Atlantin valtameren rannikolla. Kynnään pituus on noin 10 kilometriä. Kynnäs alkaa new jerseyn rannikolta ja jatkuu pohjoiseenNew Yorkin satamaa kohti. Kynnään alussa on Long Branchin kaupunki, josta kynnäs jatkuu Monmouth Beachin ja Sea Brightin läpi. Kynnään pohjoiskärki kuuluu liittovaltion hallinnoimaan Gateway National Recreation Areaan. Kynnäällä on rannikkometsää, hiekkadyynejä ja rantoja, sekä marskimaata ja pensaikkoja. Alueella esiintyy vähintään 300 eri lintulajia.
Historiansa aikana nykyisen Sandy Hookin läpi on kulkenut salmia, jotka ovat eri aikoina avautuneet tai sulkeutuneet tehden kynnäästä saaren. Nykyisin saman estää vuiden 1896 jälkeen rakennettu rantavalli. 
Historia.
Henry Hudson löysi Sandy Hookin vuonna 1609. Hollantilaiset tunsivat sen nimellä "Sant Hoek". Paikasta tuli maamerkki New Yorkin satamaan purjehtiville laivoille. Newyorkkilaiset kauppiaat ja merimiehet rahoittivat vuonna 1764 avautuneen Sandy Hookin majakan rakentamisen kynnään pohjoiskärkeen. Majakka on Yhdysvaltojen vanhin edelleen käytössä oleva majakka. Vapaussodan aikana kynnään miehittivät britit. Sodan päätyttyä Yhdysvallat rakennutti Fort Gatesin linnoituksen vuonna 1812. Koko kynnäs ostettiin valtiolle vuonna 1814. Yhdysvaltain sisällissota pysäytti toisen kaavaillun linnoituksen rakentamisen. Kynnäälle valmistui kuitenkin kaksi Yhdysvaltain rannikkovartioston asemaa.
Asevoimat käyttivät kynnästä ampuma-alueena. New Yorkia tykeillään suojaava Fort Hancock valmistui vuonna 1895 ja kylmän sodan aikana kynnäällä tuotiin Nike-ohjuksia. Gateway National Recreation Area perustettiin vuonna 1972. Sandy Hook on yksi siihen kuuluvista kolmesta alueesta. Alue on suosittu matkailukohde.
Pulskiot

Pulskiot ("Cyphostemma") on viiniköynnöskasvien (Vitaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu reilut 250 lajia.
Pulskioita tavataan muun muassa Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa. Niitä ei kasva Suomessa luonnonvaraisina.
Béla Tóth

Béla Tóth (1857–1907) oli unkarilainen toimittaja ja kirjailija. Hän oli erinomainen tyylitaituri. Hän käänsi unkariksi kirjallisuutta, muun muassa kirjailijoita Alphonse Daudet, Paul Bourget, Georges Ohnet, Guy de Maupassant, François Coppée, Edmondo de Amicis.
Tóthin isä oli kirjailija Kálmán Tóth.
Cyphostemma adenocaule

Cyphostemma adenocaule on viiniköynnöskasvien (Vitaceae) heimoon, pulskioiden ("Cyphostemma") sukuun kuuluva kasvilaji, joka on ulkonäöltään hyvin muunteleva laji.
"Cyphostemma adenocaule" on köynnöstävä tai maanmyötäisenä kasvava ruoho, joka voi kasvaa useiden metrien pituiseksi. Kasvin tyviosat ovat toisinaan jokseenkin puutuneita. Lehdet ovat sormilehdykkäisiä ja kussakin lehdessä on 3–11 lehdykkää, tavallisimmin 5–7 lehdykkää. Lehtiruodit ovat tavallisesti 1–5,5 cm pitkiä, mutta joskus jopa 9,5 cm pitkiä. Lehtien lehdykät ovat ohuita ja muodoltaan soikeita tai soikeanpuikeita sekä suippokärkisiä. Lehdyköiden pituus vaihtelee 1,5–11,5 cm väliltä ja lehdyköiden leveys 1–7,5 cm väliltä. Lajin kukintona on 2–15 cm pitkä kiemura viuhko. Kukkien terälehdet ovat tavallisesti 2,2–4 mm pitkiä ja kellanvihreitä. Hedelmät ovat soikeita, 6–11 mm pitkiä ja halkaisijaltaan 4–7 mm leveitä, tavallisimmin 6–8 mm pitkiä ja 4–6 mm leveitä. Hedelmien väri vaihtelee punaisesta viininpunaiseen tai lähes mustaan.
"Cyphostemma adenocaule" -lajia tavataan laajalti Eritreassa, Somaliassa ja Etiopiassa. Laji kasvaa 35–1000 metrin korkeudessa.
"Cyphostemma adenocaule" -lajia on käytetty Somaliassa perinteisessä lääketieteessä.
McLaren Senna

McLaren Senna on McLarenin valmistama hyperauto, joka on jatkoa malleille F1 ja P1. Se on suunniteltu rata-ajoon sopivaksi, ja se on nimetty entisen McLarenin Formula 1 -kuljettajan Ayrton Sennan mukaan. Se voitti jokavuotisen pohjoismaisen Scandinavian Sports Car of the Year -urheiluautovertailun vuonna 2019.
Aiheesta muualla.
Senna McLarenin sivuilla
Slovenialainen keittiö

Slovenialainen keittiö on yhdistelmä paikallisia omaperäisiä tuotteita sekä erilaisia yhteisiä vaikutteita naapurimaista eri aikoina, erityisesti Keski-Euroopasta, Unkarista ja Jugoslaviasta. Ensimmäinen vaarsinainen slovenialainen keittokirja on vuodelta 1799, ja sen on koonnut Valentin Vodnik. Vuoristoisuudesta huolimatta maasta suuri osa on viljelysmaata. Maaseudun ruokakulttuuri poikkeaa kaupunkilaisesta, ja eri seuduilla on vaihtelua keskenään. Nykyään Slovenia markkinoi matkailuaan ruokaperinteen monipuolisuudella.
Ruokalajeista.
Lihaa on tarjottu perinteisesti ainoastaan viikonloppuisin sekä juhlapyhinä. Aineksina on käytetty paikallisesti kasvatettuja sianlihaa ja siipikarjaa. Makkaroita ja veripalttua on suosittu. Puuroja, keittoja ja pataruokia sekä muhennoksia on käytetty paljon. Kalaa ja mereneläviä on käytetty suhteellisen vähän. Sienet ja marjat ovat perinteisesti suosittuja. Koska myös lypsykarjaa on ollut, on monipuolisista juustoista tullut erityinen perinne, ja niitä on tehty sekä lehmän että lampaan maidosta. Alkoholijuomina on tarjoiltu olutta, viinejä ja toisinaan väkevämpiäkin. Tunnettu, mutta ehkä aliarvostettu ruokaviini on kuiva valkoviini Rizling. 
Slovenialaisia juustoja.
Lampaanmaidosta valmistettuja juustoja ovat bovški sir ja kraški ovčji sir. Lehmänmaitopohjaisia juustoja ovat bohinjski sir, mohant, nanoški sir, tolminc ja trnič.
Armise järv

Armise järv (myös "4. Jõuküla järv") on Virossa Itä-Virumaalla Alutagusen kunnan Koldamäen kylässä sijaitseva järvi. Se katsotaan kuuluvan Jõugajärviin, jollainen on myös esimerkiksi Pesujärv.
Maantietoa.
Järvi on 350 metriä pitkä, 170 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,1 hehtaaria. Se sijaitseen metsämaastossa Armeiski mäen koillispuolella ojitetun metsäalueen luoteispuolella. Siinä ei ole saaria. Järven rantaviivan pituus on 830 metriä ja ainakin järven länsipuoliskon rannat ovat soistuneita. Järvi on autio eikä sinne tule tietä.
Luontoarvoja.
Järven metsäiset rannat ovat soistuneita ja rantat ovat mutapohjaisia. Järven kalasto on vähälukuinen, mutta ainakin hauki ja ahven viihtyy järvessä.
Historiaa.
Järven nimi selitetään kansanperineessä tarinassa armeijasta, joka piti muinoin leiriä järvellä. Toinen järveen liitettävä tarina on Varesmetsan suolle johtanut pitkospuista rakennetusta polusta tai jopa hirsiporrastiestä, joka alkoi järveltä ja johti suon taakse.
Vesistösuhteita.
Armise järv kuuluu Alajõen valuma-alueeseen. Siihen on johdettu itäpuolelta sen itärantaan lyhyt kuivatusoja, jonka kautta järven vesi myös laskee ojitusverkoston kautta lähellä virtaavaan Alajõgeen. Alajõgi laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Tallinna-päivä

 
Tallinna-päivä () on vuosittain järjestettävä Tallinnan kaupungin virallinen syntymäpäivä, jota vietetään 15. toukokuuta. Sinä päivänä vuonna 1248 Tallinna sai kaupunginoikeudet ja nämä Lyypekin lain nojalla myönnetyt oikeudet takasivat pääsyn pohjoiseurooppalaisten kaupunkien Hansaliittoon. 
Tallinna-päivän järjestäjinä toimii Tallinnan kaupunkihallitus ja opetustoimi.
Ensimmäinen maininta Tallinnasta on 15. kesäkuulta vuonna 1219, kun Henrik Lättiläisen Liivinmaan kronikassa kuvataan Tanskan kuninkaan Valdemar II:n ja Viron joukkojen välistä Lindanisen (nykyinen Toompean kukkulan) taistelua. Legendan mukaan taistelun aikana punavalkoinen risti putosi taivaalta merkkinä Jumalan tuesta ja varmisti tanskalaisille vaikean ja vaivalloisen voiton. 1200-luvun matkakuvauksissa kaupungista käytettiin nimitystä Ræfuelburgh (Reval), nimi tarkoitti ”tanskalaista linnaa” ja tanskalaisten valloitus kestikin vuoteen 1346. Kaupunkina Tallinnaa mainittiin ensimmäisen kerran v. 1238 eli jo 19 vuotta valloituksen jälkeen. Tanskan kuningas Eerik IV Plovpenning myönsi kaupunkioikeudet 15. toukokuuta 1248 Lyypekin lain nojalla ja liitti Tallinnan Itämeren reunoille 1200-luvulta lähtien muodostuneen Saksan kauppakaupunkien yhteiseen lyypekkiläisen oikeusalueeseen. Lyypekillä ja Tallinnalla oli kiinteät kauppasuhteet läpi keskiajan. Hansaliiton jäseneksi Tallinna pääsi vuonna 1285.
Kaupungin päivää vietettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2002. Tallinna-päivän järjestelyjen tavoitteena on lisätä tallinalaisten oman kotikaupungin ja sen historian tuntemusta, esitellä pääkaupungin nyky- että menneitä aikoja tarjoamalla sekä kansalaisille että vierailijoille monenlaisia maksuttomia kulttuuritapahtumia niin keskustan kuin kaupungin eri osien alueella. 
Avajaisten jälkeen klo 12.00 Raatihuoneen aukiolla Tallinna-päivän tapahtumat etenevät Vapaudenaukiolle, jossa järjestetään virolaisten klassikkoelokuvien ulkoilmanäytöksiä ja ilmaiskonsertti. Yhdeksi suosituimmiksi on vuosien mittaan tullut sanelukilpailu, jolloin kieltä ja kirjallisuutta arvostavassa kilpailussa osallistujille sanelutekstin lukee näyttelijä, mm. Märt Avandi.
Vuonna 2017 elvytettiin myös Lühikese jala (Lyhyen jalan)-portin seremonia pääministerin Jüri Rattaan taas kerran suostuessa siihen 13 vuotta kestäneen tauon jälkeen. Tallinna-päivän viettotavan mukaan pääministerin on koputettava suljettuun kaupungin porttiin Toompean puolella ja pyydettävä pääsyä Tallinnan alakaupunkiin, minkä jälkeen pormestari avaa hänelle portin. Tämän jälkeen he yhdessä suuntautuvat Raatihuoneentorille tervehtimään kaupunkilaisia. Tallinnan päivän järjestäjät ovat vahvistaneet, että perinteellä on pitkä historia. Aikoja sitten suljettiin portit Toompean ja alakaupungin välillä yöksi, jotta aateliset eivät pääsisi ryöstämään kaupunkilaisten kauppoja. Toompean ja alakaupungin johtajien tapaamisen tarkoituksena oli lievittää edellä mainittuja erimielisyyksiä.
Unescon maailmanperintökohteet Unkarissa

Unesco on nimennyt Unkarista kahdeksan kohdetta maailmanperintöluetteloon. Maailmanperintökohteet ovat merkittäviä kulttuuri- tai luontokohteita, joiden uskotaan olevan erityisen merkittäviä ihmiskunnalle. Periaate on kirjattu vuonna 1972 allekirjoitettuun Unescon yleissopimukseen kulttuuri- ja luonnonperinnön säilyttämisestä.
Unkarin ensimmäiset maailmanperintökohteet olivat Budapestin Tonavan rannat ja Budan linna sekä Hollókő, jotka liitettiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1987. Kaksi Unkarin maailmanperintökohteista on jaettu toisten valtioiden kanssa. Fertön/Neusiedlerseen kulttuurimaisema sijaitsee osittain Itävallan alueella. Aggtelekin ja Slovakian karstialueiden luolat sijaitsevat osittain Slovakian alueella.
Sulbaktaami

Sulbaktaami (C8H11SNO5) on sulfoneihin ja beetalaktaameihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään lääketieteessä antibioottien tehoa lisäävänä aineena.
Ominaisuudet ja käyttö.
Sulbaktaami on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on vesiliukoista. Aine on optisesti aktiivista ja sen ominaiskiertokyky on +251.Sulbaktaami itsessään on antibioottina teholtaan heikko tehoten lähinnä eräisiin "Neisseria"- ja "Acinetobacter" sukujen lajeihin. Sen sijaan se sitoutuu bakteerien tuottamiin beetalaktamaasientsyymeihin ja estää niiden toiminnan. Tämä parantaa beetalaktaamiantibioottien kuten penisilliinien ja kefalosporiinien tehoa. Sulbaktaamia käytetään yhdessä esimerkiksi ampisilliinin, metslosilliinin ja kefoperatsonin kanssa.
Valmistus.
Sulbaktaami on puolisynteettinen yhdiste. Ensimmäisessä vaiheessa 6-aminopenisillaanihaposta tehdään diatsoniumsuola, joka sitten bromataan. Muodostuvan tuoteen tioeetteriryhmä hapetetaan sulfoniksi ja bromiatomit pelkistetään vedyttämällä.
Maserati MC20

Maserati MC20 on Maseratin vuodesta 2020 lähtien valmistama superauto.
Malli esiteltiin syksyllä 2020. Keskellä sijaitseva moottori on kaksoisturboahdettu 3,0-litrainen V6 teholtaan 630 hevosvoimaa. Voima välitetään takapyörille kahdeksanportaisella kaksoiskytkinvaihteistolla. MC20 kiihtyy nollasta sataan 2,9 sekunnissa ja huippunopeus on 325 km/h. Autosta tulee myöhemmin saataville myös täyssähköinen versio.
Tšoibalsan

Tšoibalsan () on Mongolian neljänneksi suurin kaupunki Ulan Batorin, Erdenetin ja Darhanin jälkeen. Kaupungin nimi oli Bayan Tümen (Баян Түмэн) vuoteen 1941 asti, jolloin se nimettiin uudelleen kommunistijohtaja Horloogijn Tšoibalsanin kunniaksi. 
Tšoibalsan on Dornodin provinssin pääkaupunki. Kaupungin hallintoyksikön virallinen nimi on Kherlen sum, ja sen pinta-ala on 281 neliökilometriä. Kaupunki sijaitsee Kerulen-joen varrella 747 metriä merenpinnan yläpuolella.
Historia.
Tšoibalsanin paikalla on ollut kauppa-asema vuosisatojen ajan. 1800-luvulla se kasvoi kaupungiksi, ja siitä tuli seuraavalla vuosisadalla itäisen Mongolian taloudellinen keskus. Kaupungin nimi oli Bayan Tümen (Баян Түмэн) vuoteen 1941 asti, jolloin se nimettiin uudelleen kommunistijohtaja Horloogijn Tšoibalsanin kunniaksi.
Puna-armeijan ja Japanin keisarilliseen armeijaan kuuluneen Kwantungin armeijan väliset Halhin-Golin taistelut tapahtuivat lähellä Tšoibalsania. Tämän vuoksi kaupungissa sijaitsee taistelun sankarille Georgi Žukoville omistettu museo.
Väestö.
Vuonna 1994 Tšoibalsanin asukasluku oli 45 490, vuonna 2000 41 714, vuonna 2003 36 142, vuonna 2007 39 500 (53,2% provinssin väestöstä) ja vuonna 2008 38 150 (51,2% provinssin väestöstä). Pääosa kaupungin asukkaista on halha-mongoleja, mutta siellä asuu myös burjaatteja, bargoja ja üzemchinejä. Lisäksi kaupungissa asuu kiinalaisia maahanmuuttajia, joilla on kaupungissa Mongolian ainoa chinatown Ulan Batorin ulkopuolella.
Ilmasto.
Tšoibalsanissa vallitsee kylmä, puolikuiva ilmasto, johon kuuluvat äärimmäisen kylmät ja kuivat talvet sekä lämpimät, kosteammat kesät. Lämpötilaltaan se muistuttaa läheisesti kosteaa mannerilmastoa, mutta eroaa tästä kuivien talvien takia. Alin kaupungissa mitattu lämpötila on ollut -41,6 ° C, ylin puolestaan 41,2 ° C (kirjattu 25. kesäkuuta 2010).
Liikenne.
Tšoibalsanin lentokentällä on yksi päällystetty kiitotie, ja sieltä kulkevat säännölliset lennot Ulan Batoriin sekä Kiinan Sisä-Mongolian Hulunbuirin ja Manzhoulin kaupunkeihin.
Kristen Connolly

Kristen Nora Connolly (s. 12. heinäkuuta 1980 Montclair, Essexin piirikunta, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan Danan roolista elokuvassa "The Cabin in the Woods" (2011), Christina Gallagherin roolista televisiosarjassa "House of Cards" (2013–2014) sekä Jamie Campbellin roolista televisiosarjassa "Zoo" (2015–2017).
Andréa Syngroú

Andréa Syngroú () on katu Ateenassa Kreikassa. Se on kaupungin pääväyliä keskustasta lounaaseen päin. Se on nimetty pankkiiri ja poliitikko Andréas Syngróksen mukaan.
Andréa Syngroú -valtakatu saa alkunsa Athanasíou Diákou -kadun risteyksestä Olympoksen Zeuksen temppelin arkeologisen alueen lounaispuolelta. Se kulkee Kallithéan ja Néa Smýrnin esikaupunkien läpi ja päättyy Palaió Fáliroon lähellä Saroninlahden rantaa. Katu noudattaa samaa reittiä, joka on ollut pääväyliä kaupungista rannikolle antiikin ajoista saakka. Nykyisen kadun rakentaminen alkoi vuonna 1898. Kadun pituus on noin 4,7 kilometriä.
Kadun varrella sijaitsevat muun muassa Syngroú-Fixin metroasema ja Kansallinen nykytaiteen museo.
Clémentine-Hélène Dufau

Clémentine-Hélène Dufau (18. elokuuta 1869 – 18. maaliskuuta 1937 ) oli ranskalainen, isänsä puolelta baskitaustainen taidemaalari.
Elämänvaiheita.
Dufau kärsi lapsuudessaan huonosta terveydestä ja vietti sen tähden paljon aikaa vuoteessaan. Saadakseen aikansa kulumaan paremmin hän ryhtyi piirtämään. 
Perhe muutti Pariisiin, jotta tytär pääsisi aloittamaan taideopinnot. Hänen opettajinaan oli aikansa kuuluisuuksia, kuten William-Adolphe Bouguereau. Vuoden 1895 Salon des Artistes myönsi hänelle palkinnon. Tämä auttoi uralla eteenpäin ja hän sai muiden töiden ohella julistetilauksia. 1900-luvun vaihteessa hänen työnsä saivat hyviä arvosteluja ja ne olivat arvostettuja Pariisin älykköpiireissä. Valtio tilasi häneltä seinämaalauksia Sorbonnen yliopiston uudisrakennukseen,
Dufaun yksityiselämään kuului syvä rakkaus kirjailija Edmond Rostandin poikaan Mauriceen. Maurice oli homoseksuaali ja Dufau alkoi muokata persoonallisuuttaan androgyyniksi. Vähitellen Dufaun ura hiipui ja hän alkoi viettää hiljaiseloa, ensin Antibesissa ja myöhemmin pienessä Pariisin ateljeessaan.
1990-luvulla Dufaun työt löydettiin uudestaan. Niitä on tullut merkittäviin taidehuutokauppoihin, missä hinnat ovat vaihdelleet 400- 15 500 Yhdysvaltain dollarin välillä.
Athinás

Athinás (, ”Athenen katu”) on katu Ateenan keskustassa Kreikassa. Se yhdistää Monastirákin Omónoiaan. Katu on nimettu Athene-jumalattaren mukaan.
Athinás-katu on vanhan Ateenan pääkatuja. Se sijaitsee kaupungin 1800-luvulla suunnitellun katukolmion (Ermoú, Stadíou, Panagí Tsaldári) keskellä, ja kulkee pohjois-eteläsuunnassa Monastiráki-aukiolta Ermoú-kadun risteyksestä Omónoia-aukiolle. Kadun pituus on noin 800 metriä. Athináksen tärkeimpiin poikkikatuihin kuuluvat Evripídou, Sofokléous ja Lykoúrgou -kadut. Kadun itäpuolella kulkee samansuuntainen Aiólou-katu.
Kadun varrella sijaitsevat muun muassa Ateenan kaupungintalo, Plateía Kotziá eli Kotziáksen aukio sekä Ateenan kunnallinen agora eli Varvákeios-agora (kauppahalli).
Chílton

Chílton () tai Hilton on pieni kaupunginosa Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee Ateenan ydinkeskustan itäpuolella Vasilíssis Sofías ja Vasiléos Konstantínou -valtakatujen risteyskohdan ympäristössä ja kuuluu kaupungin 1. suuralueeseen. Kaupunginosa on saanut nimensä sen suuresta Hilton-hotellista, joka on koko Ateenan maamerkkejä.
Kaupunginosan rajat ovat epäselvät, sillä suuren ja maineikkaan hotellin rakentamisella oli aikanaan vuonna 1963 suuri vaikutus alueiden arvostuksiin Ateenassa, ja ilmaisu ”Hiltonin lähellä” tai ”Hiltonin takana” tuli tarkoittamaan mitä tahansa korttelia hotellin tienoilla, joka haluttiin kuvata hyvämaineiseksi. Kaupunginosan pohjoispuolella sijaitsevat Evangelismóksen ja Kolonákin kaupunginosat, itäpuolella Ilísia, eteläpuolella Pagkráti ja länsipuolella Anáktora. Kaupunginosaa palvelee muun muassa läheinen Evangelismóksen metroasema.
Iródou Attikoú

Iródou Attikoú (, ”Herodes Atticuksen katu”) on katu Ateenan keskustassa Kreikassa. Se on nimetty Herodes Atticuksen mukaan.
Iródou Attikoú -katu kulkee pohjois-eteläsuunnassa Kansallispuutarhan itäpuolella. Sen pituus on noin 630 metriä, ja se saa alkunsa Vasilíssis Sofías -valtakadulta ja päättyy Vasiléos Konstantínou -valtakadulle.
Kadun kiinteistöjen hinnat ovat Kreikan kalleimmat ja myös koko Euroopan kalleimpien joukossa. Neliöstä on (vuonna 2008) maksettu noin – euroa, mikä on samaa tasoa Lontoon arvoalueiden kanssa. Kadun varrella sen itäpuolella sijaitsevat muun muassa Kreikan presidentin virka-asunto presidentinpalatsi puutarhoineen sekä pääministerin virka-asunto eli Máximoksen palatsi.
Kifisías

Kifisías (, ”Kifisián valtakatu”) on katu Ateenan metropolialueella Kreikassa. Se on Ateenan pääväylä pohjoiseen päin.
Kifisías-valtakatu saa alkunsa Ateenan Ampelókipoin kaupunginosassa, jossa se jatkaa Vasilíssis Sofías -valtakatua ja suuntautuu pohjoiskoilliseen varsinaisen Ateenan alueelta kohti esikaupunkeja. Se kulkee Filothéi-Psychikón, Chalándrin ja Amaroúsion läpi ja päättyy Kifisiássa, jossa se vaihtuu Eleftheríou Venizélou -valtakaduksi. Kadun pituus on noin 19,3 kilometriä.
Mitropóleos

Mitropóleos (, ”Katedraalin katu”) on katu Ateenassa Kreikassa. Sen nimi viittaa kaupungin katedraalikirkkoon eli Neitsyt Marian ilmestyksen katedraaliin ("Mitrópoli"), jonka pohjoispuolelta se kulkee.
Mitropóleos-katu saa alkunsa Sýntagma-aukion lounaiskulmasta Filellínon-kadun risteyksestä. Se kulkee itä-länsisuunnassa Plákan kaupunginosan pohjoisosan halki ja päättyy Monastirákin kaupunginosaan Aiólou-kadun risteykseen. Kadun varrella sijaitsevat katedraalikirkon ja katedraalin aukion ("Plateía Mitropóleos") lisäksi myös muun muassa Panagía Gorgoepíkooksen kirkko sekä (Neitsyt Marian) Pyhän voiman ("Agía Dýnami") kirkko. Kadun pituus on noin 580 metriä.
Juha Tammenpää

Juha Tammenpää (s. 1959 Vaasa) on suomalainen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan erityisesti surrealistisesta taidegrafiikastaan, jossa on vaikutteita primitiivisestä taiteesta eri puolilta maailmaa. 
Juha Tammenpää varttui taidegraafikko Tapani Tammenpään poikana ja pääsi vuonna 1979 ensi kertaa mukaan valtakunnallisiin pistenäyttelyihin. Ensimmäisen oman näyttelynsä hän piti Vaasassa 1981. Kansainvälinen taidegrafiikan katselmus Länsi-Saksan Frechenissä vuonna 1983 palkitsi Tammenpään näyttelyn parhaana taiteilijana. Päätoimiseksi taiteilijaksi Tammenpää ryhtyi vuonna 1985 ja sai seuraavana vuonna kuvataiteen valtionpalkinnon.
Tammenpäätä luonnehditaan mielikuvitukselliseksi tarinankertojaksi, jonka työt ovat tutkimusmatkoja ihmismielen syövereihin ja käyttäytymisen taustalla vaikuttaviin tunteisiin ja henkisyyteen. Helsingin Sanomien Pessi Rautio kuvasi häntä vuonna 1996 luotettavaksi surrealistiksi, jonka jokainen pieni kuva outoine otuksineen tarjoaa ”riittävästi psykoanalyyttistä makusteltavaa”.
Tammenpään teoksia on lähes neljässäkymmenessä julkisessa kokoelmassa Suomessa sekä useissa taidekokoelmissa noin 12 muussa maassa.
Vuonna 2009 Tammenpään 50-vuotisjuhlanäyttely "Hypnos &amp; Thanatos" oli esillä Kuntsin modernin taiteen museossa Vaasassa. Grafiikan lisäksi esillä oli pastellitöitä sekä kollaasitekniikalla tehtyjä akryylimaalauksia. 60-vuotisnäyttelynsä "Riippumaton legenda" Tammenpää piti vuonna 2019 vaasalaisessa Galleria Printmakersissä.
Tammenpäälle myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2022 alusta alkaen.
Kutnon piirikunta

Kutnon piirikunta () on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 96 569. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Kutno. Kymmenen maalaiskuntaa ovat Bedlno, Dąbrowice, Krośniewice, Krzyżanów, Kutno, Łanięta, Nowe Ostrowy, Oporów, Strzelce sekä Żychlin ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Krośniewice ja Żychlin.
Kutnon piirikunnalla on yhteistä rajaa Włocławekin, Gostyninin, Łowiczin, Łęczycan ja Kołon piirikuntien kanssa. Sen pinta-alasta arviolta viisi prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Kutnon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa kahdeksan prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Kutnon piirikunnassa arvioitiin olevan 96 569 asukasta, joista 51,9 prosenttia naispuolisia ja 48,1 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 102 234 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 68 442 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 15,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 59,4 prosenttia ja eläkeikäisten 24,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,9 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 746 lasta.
Óthonos

Óthonos (, ”Oton katu”) on katu Ateenan keskustassa Kreikassa. Se on nimetty Kreikan ensimmäisen kuninkaan Oton mukaan.
Óthonos kulkee itä-länsisuunnassa Ateenan keskusaukion Sýntagma-aukion etelälaidalla. Se saa alkunsa Filellínon-kadun risteyksestä ja päättyy Vasilíssis Amalías -valtakadun risteykseen.
Patisíon

Patisíon (, ”Patísian katu”), alkuosaltaan virallisesti 28is Oktovríou (, ”28. lokakuuta -katu”), on katu Ateenassa Kreikassa. Se kulkee kaupungin keskustasta pohjoiseen kadulle nimensä antaneeseen Patísian kaupunginosaan.
Patisíon-katu saa alkunsa Panepistimíou-kadun risteyksestä Omónoia-aukion itäpuolelta ja päättyy Áno Patísiaan. Sen pituus on noin 4,5 kilometriä. Kadun eteläosa Panepistimíou-kadulta Plateía Amerikís -aukiolle saakka tunnetaan virallisesti 28is Oktovríou -katuna, mikä viittaa Óchi-päivään, mutta nimi ei ole jäänyt kovin yleiseen käyttöön; sen sijaan koko katuun viitataan tavallisesti Patisíon-nimellä. Eteläpäässä katua jatkaa Aiólou-katu, joka jatkuu Plákaan.
Katu rakennettiin vuonna 1841 seuramaan jo antiikin ajalta periytynyttä reittiä. Kadun varrella sijaitsevat Plateía Amerikís -aukion lisäksi myös muun muassa Ateenan kansallinen teknillinen korkeakoulu, Kansallinen arkeologinen museo ja Ateenan kauppakorkeakoulu.
Plateía Kotziá

Plateía Kotziá () eli "Kotziáksen aukio", virallisesti Kansallisen vastarinnan aukio (Πλατεία Εθνικής Αντίστασης, "Plateía Ethnikís Antístasis"), on aukio Ateenan keskustassa Kreikassa.
Aukio on rakennettu vuonna 1831. Se on aiemmin ollut omistettu juristi ja poliitikko Kóstas Kotziákselle. Vuodesta 1977 se on ollut virallisesti omistettu Kreikan kansalliselle vastarinnalle toisen maailmansodan ja Kreikan miehityksen (1941–1944) aikana, mutta aukion vanha nimi on edelleen yleisesti käytössä. Aukio on tunnettu myös lukuisilla muilla nimillä, kuten Kunnantalon aukio (Πλατεία Δημαρχείου, "Plateía Dimarcheíou"), Kunnallisen teatterin aukio (Πλατεία Δημοτικού Θεάτρου, "Plateía Dimotikoú Theátrou"), Uuden teatterin aukio (Πλατεία Νέου Θεάτρου, "Plateía Néou Theátrou"), Postitalon aukio (Πλατεία Ταχυδρομείου, "Plateía Tachydromeíou"), Kansallispankin aukio (Πλατεία Εθνικής Τραπέζης, "Plateía Ethnikís Trapézis"), Gymnaasin aukio (Πλατεία Γυμνασίων, "Plateía Gymnasíon"), Ludvigin aukio (Πλατεία Λουδοβίκου, "Plateía Loudivíkou") ja Kanónia (Κανόνια, ”Kanuunat”).
Aukio sijaitsee vanhan Ateenan keskustassa Omónoian kaupunginosassa Athinás-kadun varrella. Sen laidalla sijaitsee lukuisia uusklassista arkkitehtuuria edustavia rakennuksia, kuten Ateenan kaupungintalo tai oikeammin kunnantalo, Kreikan kansallispankin päärakennus ("Mégaro Georgíou Strátou") sekä Ernst Zillerin suunnittelema Meláksen palatsi ("Mégaro Melá").
Aukion koilliskulmassa on arkeologinen alue, jonkoa löydöksiin lukeutuu muun muassa antiikin Ateenan kaupunginmuurin eli Themistokleen muurin Akharnain portin raunioita sekä asuinrakennusten ja keramiikkapajojen jäänteitä ja hautoja.
Karl Oskar Fontell

Karl Oskar Fontell (26. helmikuuta 1853 Geta – 17. toukokuuta 1930 Espoo) oli suomalainen pappi, opettaja ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Henkilöhistoria.
Fontellin vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Josef Wilhelm Fontell ja Johanna Augusta Bomansson ja puolisot vuodesta 1882 Karolina Lundenius (k. 1896) ja vuodesta 1898 Olga Alexandra Sumelius. Fontell suoritti teologian erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1877, pastoraalitutkinnon hän suoritti 1881. Hän oli kappalainen Tampereella 1881–1907, vt. kirkkoherra siellä 1903–1905 ja kirkkoherra Espoossa vuodesta 1907. Uskonnonopettajana Tampereella Fontell toimi 1885–1886 ja oli useita vuosia Tampereen kaupunginvaltuuston ja Espoon kunnanvaltuuston jäsen. Hän sai rovastin arvon 1910. Fontell oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905.
Agronomi P. V. Fontell ja fyysikko Nils Fontell olivat Karl Oskar Fontellin poikia toisesta avioliitosta.
Vasiléos Georgíou A'

Vasiléos Georgíou A' () on katu Ateenan keskustassa Kreikassa. Se on nimetty kuningas Yrjö I:n mukaan.
Vasiléos Georgíou A' -katu kulkee itä-länsisuunnassa Ateenan keskusaukion Syntagma-aukion pohjoislaidalla. Se saa alkunsa Filellínon-kadun risteyksestä ja päättyy Vasilíssis Amalías ja Vasilíssis Sofías -valtakatujen risteykseen. Kadun pohjoislaidalla sijaitsevat eräät Ateenan kalleimmista hotelleista, kuten perinteikäs Grande Bretagne -hotelli.
Vasiléos Konstantínou

Vasiléos Konstantínou (, ”Kuningas Konstantinin valtakatu”) on katu Ateenassa Kreikassa. Se on rakennettu seuraamaan entisen Ilissos-joen uomaa ja nimetty kuningas Konstantin I:n mukaan.
Vasiléos Konstantínou -valtakatu saa alkunsa Vasilíssis Ólgas -valtakadun ja Ardittoú-kadun risteyksestä läheltä Panathinaïkó-stadionia, ja se päättyy Vasilíssis Sofías -valtakadun risteykseen Chíltonin kaupunginosassa sille nimen antaneen Hilton-hotellin kohdalla. Sen pituus on noin 1,3 kilometriä. Kadun varrella sijaitsee Panathinaïkó-stadionin lisäksi myös muun muassa Kansallisgalleria.
Vasilíssis Ólgas

Vasilíssis Ólgas (, ”Kuningatar Olgan valtakatu”) on katu Ateenassa Kreikassa. Se on nimetty kuningatar Olgan mukaan.
Vasilíssis Ólgas -valtakatu kulkee suunnilleen itä-länsisuunnassa Kansallispuutarhan ja Zappeionin alueen sekä Olympoksen Zeuksen temppelin arkeologisen alueen välistä. Se saa alkunsa Vasilíssis Amalías -valtakadun risteyksestä ja päättyy Ardittoú- ja Vasiléos Konstantínou -katujen risteykseen. Kadun pituus on noin 510 metriä.
Vasilíssis Sofías

Vasilíssis Sofías (, ”Kuningatar Sofian valtakatu”) on katu Ateenan keskustassa Kreikassa. Se on nimetty kuningatar Sofian mukaan.
Vasilíssis Sofías -valtakatu kulkee Ateenan keskustan Sýntagma-aukiolta Vasilíssis Amalías -valtakadun risteyksestä koilliseen Ampelókipoin kaupunginosaan, missä se päättyy Alexándras- ja Kifisías-valtakatujen risteykseen. Sen pituus on noin 2,7 kilometriä. Katu jatkuu Kifisías-valtakatuna kohti pohjoisia ja koillisia esikaupunkeja.
Kadun varrella sijaitsee lukuisia huomattavia rakennuksia, muun muassa Kreikan parlamenttitalo, Benaki-museo, Kykladisen taiteen museo, Bysanttilainen ja kristillinen museo, Sotamuseo, Hilton-hotelli, Ateenan konserttitalo ("Mégaro Mousikís"), Egyptin, Italian, Ranskan ja Yhdysvaltain suurlähetystöt sekä Pýrgos Athinón -tornitalot.
Valentin Vodnik

Valentin Vodnik (3. helmikuuta 1758 Zgornja Šiška, Kranjska, Habsburgien monarkia – 8. tammikuuta 1819 Ljubljana) oli slovenialainen fransiskaanipappi, runoilija, kääntäjä ja kirjoittaja. Hän oli valistusajan merkittävä vaikuttaja ja opettaja ja slovenialaisen kansallistunteen herättäjä. Hän auttoi muun muassa Raamatun kääntämistä omalle kielelleen. Lisäksi hän perusti vuonna 1797 ensimmäisen sloveeninkielisen sanomalehden "Lublanske novice" (suom. "Ljubljanan uutiset"). Hän pyrki tekemään myös saksalais-slovenialais-latinalaista sanakirjaa, joka kuitenkin jäi kesken.
Ferenc Mező

Ferenc Mező (tunnetaan myös nimellä Grünfeldin Ferenc; 1885–1961) oli unkarilainen runoilija. Hän osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa voitti kultaa epiikassa teoksellaan ”Olympialaisten historia”. Hän kirjoitti myös kirjan unkarilaisten olympiasuorituksista sekä toimi Kansainvälisen olympiakomitean jäsenenä ja maansa olympiakomitean puheenjohtajana.
Łęczycan piirikunta

Łęczycan piirikunta () on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 49 747. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Łęczyca. Seitsemän maalaiskuntaa ovat Daszyna, Góra Świętej Małgorzaty, Grabów, Łęczyca, Piątek, Świnice Warckie sekä Witonia ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Piątek.
Łęczycan piirikunnalla on yhteistä rajaa Kutnon, Łowiczin, Zgierzin, Poddębicen ja Kołon piirikuntien kanssa. Sen pinta-alasta 5,7 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Łęczycan piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,6 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Łęczycan piirikunnassa oli 49 747 asukasta, joista 51,5 prosenttia naispuolisia ja 48,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 52 447 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 38 620 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2019 lopussa 16,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,8 prosenttia ja eläkeikäiset 23,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,1 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 407 lasta.
Eva-Marie Håkansson

Eva-Marie Gunilla Håkansson (s. 7. lokakuuta 1960 Ljungby) on ruotsalainen uimari. Hän edusti Ruotsia naisten 100 metrin rintauinnissa, 200 metrin rintauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauinnissa Moskovan kesäolympialaisissa 1980 sekä 100 metrin rintauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauinnissa Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984. Pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailuissa Håkansson saavutti Jönköpingissa 1977 EM-pronssia 200 metrin rintauinnissa. Hän edusti Ruotsia myös Länsi-Berliinin MM-kilpailuissa 1978 sekä Splitin EM-kilpailuissa 1981.
Ammanin julistus

Ammanin julistus () on viime aikojen näkyvin yritys määritellä islamin yhteistä sisältöä. Julistus hyväksyttiin 9. marraskuuta 2004 Jordanian pääkaupungissa Ammanissa. Seuraavana vuonna sitä täydennettiin tarkentavalla asiakirjalla "Ammanin julistuksen kolme kohtaa". Asiakirjojen liikkeelle panevana voimana oli Jordanian kuningas Abdullah II. Julistuksen liitteineen hyväksyi 200 uskonoppinutta yli 50 maasta. Asiakirja keskittyi määrittelemään sitä, ketkä ovat muslimeita, miten poissulkeminen islamista (takfir) tapahtuu sekä periaatteita, jotka liittyvät uskonnollisten mielipiteiden vahvistamiseen (fatwa). 
Vaikka julistuksen oli tarkoitus olla maailmanlaajuisen muslimiyhteisön keino käydä sisäistä keskustelua, se suunnattiin myös länsimaille Irakin sodan, syyskuun 11. päivän terroritekojen ja terrorisminvastaisen sodan jälkeiseksi osoitukseksi siitä, että islamistinen terrorismi on tuomittavaa. 
Asiakirjan mukaan sellainen henkilö on muslimi, joka seuraa jotakin neljästä islamilaisen lain sunnikoulukunnasta (Hanafi, Maliki, Shafi`i tai Hanbali)"," kahdesta šiiakoulukunnasta (Ja`fari tai Zaydi) tai kuuluu Ibadi -koulukuntaan tai Thahiri -koulukuntaan. Lisäksi todetaan, että asharilaisuus, suufilaisuus tai salafismi eivät ole uskosta luopumista.
Joukko muslimijohtajia julkaisi erillisiä fatwoja, joilla annettiin virallinen tuki Ammanin julistukselle. Näiden joukossa ovat muun muassa Ali Khamenei ja Aga Khan IV.
Ghazantšetsotsin katedraali

Ghazantšetsotsin katedraali () on armenialainen katedraali Şuşan kaupungissa Vuoristo-Karabahin kiistellyllä, mutta kansainvälisesti osana Azerbaidžania tunnutetulla alueella. Katedraali on valmistunut vuonna 1887.
Rakennus.
Ghazantšetsotsin katedraali sijaitsee Şuşan kaupungin keskustassa Vuoristo-Karabahissa. Katedraali on rakennettu valkoisesta kalkkikivestä. Sen tilojen mitat ovat 34,7x27x47 metriä. Sen julkisivun eri puolilla on apsikset. Katedraalin kupolin korkeus on 17 metriä. Rakennukseen kuuluu kolme sisäänkäyntiä (läntinen, itäinen ja pohjoinen).
Historia.
Şuşa oli perustettu Karabahin kaanikunnan pääkaupungiksi 1700-lvun puolivälissä ja se kasvoi yhdeksi alueen tärkeimmistä keskuksista. Ghazantšetsotsin katedraalin rakennuttivat kaupunkiin armenialainen porvariluokka ja sen suunnitteli Simon Ter-Hakobian. Rakennustyöt alkoivat vuonna 1868 ja valmistuivat vuonna 1887. Valmistuessaan se oli yksi suurimmista armenialaisista kirkoista. Şuşa kärsi mittavia tuhoja etnisissä väkivaltaisuuksissa maaliskuussa 1920 ja sittemmin kaupunki oli yksi azerien keskuksista Karabahissa.
Kirkko suljettiin kommunistien valtaannousun jälkeen. Rakennus kärsi vahinkoja Neuvostoliiton kaudella. Sitä käytettiin muun muassa viljavarastona. Sen rekonstruktiotyöt aloitettiin yleisestä painostuksesta 1980-luvulla. Vuoristo-Karabahin sodan aikana Şuşaa hallitsivat ensin azerit, mutta armenialaiset valtasivat sen toukokuussa 1992. Suurin osa kaupungista poltettiin valtauksen jälkeen. Armenialainen kirkko kuului kuitenkin harvoihin kunnostettuihin rakennuksiin. 
Armenia syytti Azerbaidžania katedraalin tulituksesta Vuoristo-Karabahin yhteenottojen alettua jälleen vuonna 2020. Azerien vallattua Şuşan saman vuoden marraskuussa heitä syytettiin puolestaan kirkon tilojen töhrimisestä. Toukokuussa Azerbaidžanin uutisoitiin aloittaneen paikalla kunnostustyöt, joiden ilmoitettu tarkoitus oli "palauttaa kirkko alkuperäiseen muotoonsa". Azerbaidžanissa on esitetty väitteitä, joiden mukaan kirkko oli alun perin venäläisortodoksinen eikä armenialainen, ja että armenialaiset olivat tehneet siihen muutoksia 1990-luvulla.
Lauro de Bosis

Lauro Adolfo De Bosis (9. joulukuuta 1901 Rooma – 3. lokakuuta 1931 Livorno) oli italialainen runoilija, lentäjä ja fasismin vastaisen liikkeen puolestapuhuja.
De Bosis osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa voitti hopeaa draamassa teoksellaan "Icarus", joka sisälsi piilotettua kritiikkiä fasismia kohtaan. Hän seurusteli yhdysvaltalaisen näyttelijän Ruth Draperin kanssa.
De Bosis kannatti aluksi Italian diktaattori Benito Mussolinia, koska toivoi tämän kohentavan valtion hyvinvointia ensimmäisen maailmansodan jäljiltä. Hän muutti myöhemmin kantaansa ja liittyi fasismin vastustajien liikkeeseen, kun näitä alettiin vainota ja teloittaa. De Bosiksen viimeinen merkittävä poliittinen kannanotto tapahtui vuonna 1931, kun hän pudotti lentokoneestaan fasismihallintoa kritisoivia lentolehtisiä Rooman kaduille, minkä seurauksena hän pakeni lentämällä Välimerelle ja katosi sen yläpuolella.
VIDA Arena

VIDA arena on Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla (SHL) pelaavan Växjö Lakersin kotiareena.
Areena avattiin 17. syyskuuta 2011. Areenan kapasiteetti on 5 750.
Balilla

Giovan Battista Perasso, lempinimeltään Balilla (Liguurin kielessä "pieni pallo" tai "pikkupoika"), oli genovalainen poika, joka käynnisti kapinan Genovan kaupungin miehittäneitä Habsburgien joukkoja vastaan vuonna 1746 Itävallan perimyssodan aikana. Balillan sanotaan käynnistäneen kansannousun 5. joulukuuta heittämällä itävaltalaisjoukkoja kivellä.
Noin vuosisata myöhemmin Italian yhdistymisen aikana Balillasta luotiin tietoisesti myyttinen italialainen patriootti ja kansallissankari, vaikkakaan genovalaisten vuoden 1746 kapina itävaltalaisia vastaan ei ollut luonteeltaan nationalistinen. Vuonna 1847 Goffredo Mamelin sanoittamassa Italian kansallislaulussa Il Canto degli Italiani Balilla mainitaan säkeessä "I bimbi d'Italia / si chiaman Balilla" ("Italian lapset / ovat nimeltään Balilla"). Balillan mukaan nimettiin esimerkiksi Italian kuninkaallisen laivaston Balilla-luokan sukellusveneet, Fiat 508 Balilla -automalli sekä Italian kansallisen fasistipuolueen nuorisojärjestö Opera Nazionale Balilla.
Josipina Turnograjska

Josipina Turnograjska oik. Josipina Toman, o.s. Urbančič (4. heinäkuuta 1833 Preddvor, Itävallan keisarikunta – 1. kesäkuuta 1854 Graz, Itävallan keisarikunta) oli slovenialainen kirjailija, runoilija ja säveltäjä. Häntä pidetään ensimmäisenä slovenialaisena naiskirjailijana ja -säveltäjänä.
Josipina syntyi maalaisaateliseen sukuun Turnin linnassa. Josipina oli kahdeksanvuotias, kun hänen isänsä kuoli. Josipinaa opettivatkin hänen äitinsä sekä pappi ja hengellinen kirjailija Lovro Pintar. Pintarin vaikutuksesta Josipina innostui sloveenin kielestä. Hän sai oppia myös latinasta, italiasta, kreikasta ja muista slaavilaisista kielistä sekä matematiikasta, historiasta ja maantieteestä. Alojz Globočnikin opetuksessa Josipinasta kehittyi myös taitava pianisti.
Josipina Turnograjskan kirjallinen ja musiikillinen ura oli varsin lyhyt, sillä hän julkaisi vuosien 1851–1853 aikana 38 tekstiä. Ensimmäiset kirjoitukset olivat lyhyitä tarinoita, joissa oli moraalinen opetus. Sen jälkeen hän laajensi historiallisiin kertomuksiin ja käsitteli muun muassa poliittisia tapahtumia ja slaavilaista identiteetiä.
Turnograjskalta on säilynyt muutamia sävellyksiä, ja häntä pidetäänkin ensimmäisenä slovenialaisena naissäveltäjänä. Säveltämisen hän aloitti 17-vuotiaana, ja hänen ensimmäinen teoksensa on tehty Lovro Tomanin runoon. Sitä esitettiin vuonna 1851 Grazissa slovenialaisten yliopisto-opiskelijoiden tapahtumassa. Turnograjska muitakin sävellyksiä on esitetty julkisesti. Hän sävelsi myös "singspieliä", joka perustui France Prešerenin runoon. Se jäi kuitenkin keskeneräiseksi.
Josipina Turnograjska meni vuonna 1853 naimisiin runoilija ja valtiomies Lovro Tomanin kanssa. He muuttivat Graziin, missä Turnograjska kuoli jo seuraavana vuonna synnytyksen ja tuhkarokon aiheuttamiin komplikaatioihin. Hänet haudattiin Grazin St. Leonhardin hautausmaalle.
Kroatian sosiaaliliberaalinen puolue

Kroatian sosiaaliliberaalinen puolue (kro. "Hrvatska socijalno-liberalna stranka", lyh. HSLS) on kroatialainen liberaali puolue, joka on perustettu vuonna 1989. Se on ALDE-puolueen liitännäisjäsen.
Viimeisimmissä vaaleissa puolue sai kaksi edustajaa parlamenttiin: Dario Hrebak ja Darko Klasić. 
Vuonna 2013 järjestetyssä kansanäänestyksessä, jossa äänestettiin avioliiton määrittelemisestä miehen ja naisen väliseksi liitoksi, puolue kampanjoi ehdotusta vastaan.
Dmitri Djomin

Dmitri Albertovitš Djomin (, s. 1966 tai 1967 Valko-Venäjän SNT , Neuvostoliitto – 28. lokakuuta 2020 Venäjä) oli merkittävä vienankarjalainen soitinrakentaja, kansanperinteen ylläpitäjä ja muusikko. Hänellä oli tapana esitellä monipuolisia taitojaan yleisölle niin puhallin- kuin kielisoittimillaankin. Hän toimi Petroskoin valtiollisen konservatorion esimiehenä. Hän kävi muun muassa Suomessa lukuisia kertoja ja toimi yhdessä muusikko Arto Rinteen kanssa muun muassa Sattuma ja Myllärit-yhtyeissä, ja hän on myös levyttänyt.
Oskar Thiede

Oskar Thiede (1879–1961) oli itävaltalainen kuvanveistäjä. Hän osallistui vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin, joissa voitti hopeaa kuvanveiston mitaleissa ja rintasoljissa teoksellaan "Eight Sports Plaques". Myös yhdeksän olympiakultamitalia voittanut suomalainen yleisurheilija Paavo Nurmi oli Thieden mitalien aiheena.
Hansika Motwani

Hansika Motwani (s. 9. elokuuta 1991 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä. Hän työskentelee pääasiassa tamilinkielisessä elokuvateollisuudessa, mutta on esiintynyt myös telugun-, hindin-, kannadan- ja malajalaminkielisissä elokuvateollisuuksissa.
Sindhitaustainen Motwani syntyi nykyisessä Mumbaissa ja aloitti uransa lapsinäyttelijänä. Hän teki ensiesiintymisensä aikuisena teluguelokuvassa "Desamuduru" vuonna 2007 ja voitti parhaan naistulokkaan Filmfare Awards South -palkinnon. Hänen ensimmäinen tamilielokuvansa oli menestynyt "Mappillai" vuonna 2011. Muita tamilinkielisiä menestyselokuvia ovat olleet muun muassa "Engeyum Kadhal" (2011), "Velayudham" (2011), "Oru Kal Oru Kannadi" (2012), "Theeya Velai Seiyyanum Kumaru" (2013), "Singam II" (2013) ja "Aranmanai" (2014).
Miltiades Manno

Miltiades Manno (3. maaliskuuta 1880 – 1935) oli unkarilainen soutaja ja taiteilija. Hän osallistui vuoden 1932 Los Angelesin olympialaisiin, joissa voitti hopeaa kuvanveistossa teoksellaan "Paini". Vuoden 1912 Tukholman olympialaisiin Manno osallistui soudussa.
Kroatian kansanäänestys 2013

Kroatian perustuslakia koskeva kansanäänestys järjestettiin 1. joulukuuta 2013. Siinä kysyttiin äänestäjien mielipidettä koskien ehdotettua muutosta maan perustuslakiin, jolla oli tarkoitus määritellä avioliitto vain miehen ja naisen väliseksi liitoksi.
Kyseessä oli Kroatian kolmas kansanäänestys: vuonna 1991 äänestettiin Jugoslaviaan kuulumisesta ja vuonna 2012 EU-jäsenyydestä.
Tausta ja kampanjointi.
Ehdotus sai alkunsa katolilaiseen kirkkoon linkittyneestä kansanliikkeestä nimeltä "U ime obitelji" ("Perheen nimeen"), joka onnistui keräämään 700 000 allekirjoitusta kansanäänestyksen järjestämiseksi. Kroatian sosiaalidemokraattinen pääministeri Zoran Milanović ilmoitti jo ennen kansanäänestyksen järjestämistä, ettei tule äänestämään muutoksen puolesta ja kutsui kansanäänestyksen järjestämistä "suvaitsevaisuuden puutteeksi".. 
Ehdotuksen puolesta kampanjoi etupäässä katolilainen kirkko. Myös muut paikalliset uskonnolliset yhteisöt, kuten ortodoksisen, evankelisen ja kalvinistisen kirkkojen sekä Kroatian islamilaisen ja juutalaisen yhteisöjen edustajat, asettuivat yhtenäisessä kannanotossaan ehdotuksen puolelle.
Kroatian vanhin sanomalehti "Novi list" ilmoitti olevansa ehdotusta vastaan.
Tulokset.
Yli kaksi-kolmannesta äänestäjistä kannatti ehdotusta huolimatta maan melko hyväksyvästä ilmapiiristä homoseksuaalisuutta kohtaan.
Culfa

Culfa eli historiallinen Julfa () on kaupunki Culfan piirikunnassa Azerbaidžaniin kuuluvassa Nahitševanin autonomisessa tasavallassa.
Kaupunki sijaitsee Araksjoen varrella Iranin rajalla. Kaupungin aikanaan silkkikaupasta tunnettu historiallinen armenialainen väestö siirrettiin pääosin Iraniin 1600-luvulla. 
Maantiede.
Culfa sijaitsee Araksjoen pohjoisrannalla Nahitševanin kaupungin eteläpuolella. Culfan pohjoispuolella kohoaa vuoria. Araksjoen eteläpuolella on Iran. Ympäröivä seutu on osa kaakkoon leviävää tuliperäistä vyöhykettä. Alue karua ja kivikkoista.
Historiasta.
Culfan eli historiallisen Julfan vaiheista ennen 1500-lukua tiedetään vain hyvin vähän. Sen asukkaita olivat armenialaiset, jotka tunnettiin silkkikauppiaina. Julfan merkitys kasvoi historiallisen Armenian jouduttua muslimien käsiin. Monet armenialaiset pakenivat turvallisemmiksi koetuille alueille ja osa asettui kauppareittien varrelle. Julfa houkutteli paikalle monia armenialaisia kauppiaita, koska se sijaitsi hyvällä reitillä kohti Jerevania, Erzurumia ja Tbilisiä. Silkkiä saatiin puolestaan läheisiltä Karabahin, Širvanin, Gilanin ja Mazandaranin alueilta. Raakasilkkiä myytiin etenkin kohti Eurooppaa. Vuonna 1600 Julfassa vieraillut englantilainen John Cartwright arvioi sen asukasluvun olleen noin 10 000 ja kaupungin käsittäneen 2 000 rakennusta.
Julfa säästyi aluksi Persian safavidien ja osmanien välisiltä tuhoisilta sodilta, joihin usein liittyi poltetun maan taktiikka. Ei ole täysin vaarmaa, sattuiko kaupunki olemaan yksinkertaisesti taistelujen selustassa, vai olivatko sen asukkaat vain tarpeeksi rikkaita maksamaan heidät hävitykseltä säästäneitä lunnaita vihollisarmeijoille. Vuosina 1589–1590 šaahi Abbas I teki sotaretken osmaneja vastaan. Hän valtasi aikaisemmin menettämänsä Tabrizin ja Nahitševanin viipyen jonkin aikaa joukkoineen Julfassa. Vuonna 1604 hän hyökkäsi edelleen kohti Karsia, mutta joutui vetäytymään osmanien vastahyökkäyksen alettua. Abbas käytti jälleen poltetun maan taktiikkaa, mikä tällä kertaa koski myös Julfaa. Koko kylä tuhottiin ja sen asukkaat pakkosiirrettiin Araksjoen yli Iraniin. Monet Julfan armenialaiset päätyivät Isfahaniin, jossa armenialainen kaupunginosa tuli tunnetuksi nimellä Uusi-Julfa.
Muutamia armenialaisia palasi Julfaan myöhemmin 1600-luvulla. Vanhasta Julfasta jäi jäljelle sen historiallinen hautausmaa. Venäjä rakennutti rautatien Tabriziin Julfan kautta jonkin aikaaennen ensimmäistä maailmansotaa. Neuvostoliiton kaudella siitä tuli raja-asema Iranin kanssa. Azerbaidžanin asevoimat muuttivat historiallisen armenialaisen hautausmaan ampuma-alueeksi vuosien 1998 ja 2002 välillä. Hautuasmaa tuhottiin kokonaan vuoteen 2005 mennessä.
Väestö.
Azerbaidžanin tilastokeskuksen mukaan Culfan asukasluku oli vuoden 2020 alussa noin 13 500.
Rosa ’Agnes’

"Rosa" ’Agnes’ on keltakukkainen, "Rosa" Rugosa-ryhmään eli tarhakurtturuusuihin kuuluva ruusulajike.
Alkuperä.
"Rosa" 'Agnes' on kurtturuusun ("Rosa rugosa") ja persiankeltaruusun ("Rosa foetida" 'Persiana') risteytys, jonka kehitti kanadalainen William Saunders 1900-luvun alkupuolella. Ruusu julkistettiin vuonna 1922. Ruusu on nimetty William Sandersin puolison Agnes Saundersin mukaan.
Kuvaus.
"Rosa" 'Agnes' kasvaa 1–1,5 metriä korkeaksi pystyversoiseksi pensaaksi. Versoissa on runsaasti piikkejä. Lehdet ovat pienehköjä kuten persianruusulla, tummanvihreitä, kiiltäviä ja voimakkaasti kurtistuneita. Lajike kukkii Suomessa juhannukselta noin kolmen viikon ajan. Kukat ovat halkaisijaltaan 7–8 cm, täysin kerrannaiset, keskeltä vaalean- tai voinkeltaiset, reunoilta vaaleammat. Terälehtiä on yli 40. Heteet ovat keltaruskeat. Kukassa on mieto vadelman tuoksu. Lajike muodostaa vain vähän juurivesoja. Kiulukoita ei kehity. Ruusu kasvaa parhaiten aurinkoisessa paikassa, kalkitussa, kuivahkossa ja runsasmultaisessa maaperässä. "Rosa" 'Agnes' menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–III.
Brigitte Engerer

Brigitte(-Marie-Raymonde) Engerer (27. lokakuuta 1952 Tunis – 23. kesäkuuta 2012 Pariisi) oli ranskalainen pianisti.
Engerer aloitti pianonsoiton 4-vuotiaana ja opiskeli Pariisin konservatoriossa vuosina 1963–1969. Vuonna 1969 hän pääsi stipendillä Moskovan konservatorioon, jossa sai opetusta Stanislav Neuhausilta ja josta valmistui vuonna 1975. Hän pysyi Moskovassa vielä yhdeksän vuoden ajan tämän jälkeen. Engerer palkittiin Kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa (1974) ja Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa (1978). Vuonna 1980 Herbert von Karajan kutsui hänet soittamaan Berliinin filharmonikkojen kanssa näiden satavuotisjuhlallisuuksissa. Tämä edisti merkittävästi Engererin uraa. Hän pääsi tekemään esimerkiksi debyyttinsä New Yorkin filharmonikkojen kanssa Zubin Mehtan johdolla. 
Engerer teki kamarimusiikillista yhteistyötä muiden muassa Olivier Charlierin, Henri Demarquetten ja Boris Berezovskin kanssa. Levytyksiä hän teki esimerkiksi Robert Schumannin, Modest Mussorgskin ja Franz Lisztin teoksista Mirarelle ja Harmonia Mundille. Engerer piti viimeisen konserttinsa Théâtre des Champs-Élyséesissä 12. kesäkuuta 2012 ja kuoli 23. kesäkuuta. Hän oli sairastanut syöpää vuosien ajan. Engerer oli naimisissa kirjailija Yann Queffélecin kanssa ja oli pianisti Anne Queffélecin käly. Engererillä oli tytär ja poika.
Engerer sai Kunnialegioonan upseerin (2004) ja Kansallisen ansioritarikunnan komentajan (2011) arvot.