tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Julián Álvarez

Julián Álvarez (s. 31. tammikuuta 2000 Calchín) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Primera Divisiónssa pelaavaa Atlético Madridia. Hän on pelannut Argentiinan maajoukkueessa vuodesta 2021, ja on maailmanmestari vuodelta 2022.
Seurajoukkueura.
Álvarez siirtyi River Platen junioreihin vuonna 2016 ja pelasi edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran vuoden 2018 loppukuukausina. Hän pelasi Argentiinan liigassa 74 ottelua ja teki niissä 34 maalia. hän voitti Argentiinan-mestaruuden 2021 ja Argentiinan cupin 2019. Hän siirtyi tammikuussa 2022 englantilaisseura Manchester Cityyn mutta jatkoi vielä kesään saakka lainalla River Platessa. Hän pelasi Cityn triplamestaruuteen päättyneellä kaudella 2022–2023 Englannin Valioliigassa 31 ottelua, joista 13 ottelua avauskokoonpanossa. Ensimmäiset kaksi maaliaan hän teki elokuussa Nottingham Forestia vastaan ja seuraavan marraskuussa Fulhamia vastaan. Kaikkiaan hän teki kauden aikana yhdeksän valioliigamaalia. Mestarien liigassa hän pelasi kymmenen ottelua ja teki kolme maalia, alkulohkossa yhden kotiotteluissa FC Kööpenhaminaa ja Sevillaa vastaan sekä valierässä yhden kotiottelussa Real Madridia vastaan. FA Cupin viidessä ottelussa hän viimeisteli kolme maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 36 valioliigaottelua, joissa teki 11 ja syötti yhdeksän maalia Cityn voittaessa jälleen mestaruuden. Mestarien liigan seitsemässä ottelussa hän teki viisi maalia. Seurajoukkueuiden MM-finaalissa hän teki kaksi maalia Cityn voittaessa Fluminensen 4–0. Hän voitti myös UEFA Super Cupin.
Álvarez siirtyi Primera Divisiónin Atlético Madridiin 75 miljoonan euron siirtosummalla elokuussa 2024.
Maajoukkueura.
Álvarez on pelannut Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa muun muassa ikäluokan MM-kilpailuissa 2019 ja alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi Pariisin olympialaisissa 2024 Argentiinan kaikki neljä ottelua.
Álvarez pelasi Argentiinan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2021. Hän on pelannut 12. elokuuta 2024 mennessä 36 A-maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia: maaliskuussa 2022 MM-karsintaottelussa Ecuadoria vastaan, syyskuussa 2022 ystävyysottelussa Jamaikaa vastaan, marraskuussa 2022 ystävyysottelusa Arabiemiirikuntia vastaan, MM-kilpailuissa 2022 alkulohkossa Puolaa vastaan, neljännesvälierässä Australiaa vastaan ja kaksi maalia välierässä Kroatiaa vastaan sekä Copa Américassa 2024 maalin Kanadaa vastaan niin alkulohkossa kuin välieräottelussakin. Hän pelasi yhdessä ottelussa Argentiinan voittaessa Copa Américan 2021. Argentiinan MM-kultajoukkueessa 2022 hän pelasi kaikissa seisemässä ottelussa ja oli viimeisessä viidessä pelissä avauskokoonpanossa. Copa Américan voittajajoukkueessa 2024 hän pelasi viisi ottelua.
Hohenlockstedt

Hohenlockstedt on kunta Steinburgin piirikunnassa, Schleswig-Holsteinin osavaltiossa, Saksassa.
Historia.
Vuosina 1915–1918 jääkäriliikkeen jäsenet hankkivat sotilaskoulutuksen Hohenlockstedtista, Lockstedter Lagerin harjoitusalueelta, ja muodostivat Jääkäripataljoona 27:n ja myöhemmin Suomen puolustusvoimat.
Faruq Z. Bey

Faruq Zinji Bey (alun perin "Jesse Davis"; 4. helmikuuta 1942 Detroit, Michigan – 1. kesäkuuta 2012 Detroit, Michigan) oli yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti, -huilisti ja -säveltäjä sekä runoilija.
Bey oli linja-autonkuljettajana työskennelleen isänsä ja kotiäitinä toimineen äitinsä viidestä lapsesta vanhin. Molemmat vanhemmat toimivat laulajina kirkko- ja gospelkuoroissa. Bey varttui Conant Gardensin alueella. Hän opiskeli eksistentialismia Wayne County Community College Districtissa ja oli myös Moorish Science Temple of America -järjestön opissa. Alun perin Bey soitti kontrabassoa. Hän suoritti palveluksen Yhdysvaltain ilmavoimissa ja muutti alkuperäisen nimensä palvelusaikansa jälkeen ensin Malikiksi, sitten Faruq Zinji Beyksi. 1960–1970-lukujen vaihteessa Bey profiloitui kehittyvien progressiivisten jazztyylien edustajana. Hän osallistui konsertteihin, joita sponsoroivat Detroit Artists Workshop ja Creative Arts Collective. Hän soitti myös säännöllisesti veljiensä Sadiq Muhammadin ja Jalil Beyn (joista molemmat ottivat uuden sukunimen käyttöönsä) kanssa Concept East Theatressa. Bey pääsi esiintymään lisäksi sellaisten artistien ja yhtyeiden kuin rumpali Roy Brooksin ja The Sun Ra Arkestran kanssa.
Bey perusti vuonna 1972 progressiivisen jazzin Griot Galaxy -yhtyeen. Sen kokoonpano vaihteli vuosien varrella. Suosituimmillaan yhtye oli 1980-luvulla, jolloin se myös kiersi Euroopassa. Muihin jäseniin kuuluivat David McMurray, Tani Tabbal ja Jaribu Shahid. Yhtye hajosi vuonna 1991. Bey oli joutunut 1980-luvulla liikenneonnettomuuteen ja ollut koomassa. Terveysongelmat jatkoivat Beyn vaivaamista. Tämä esti lähes vuosikymmenen ajaksi hänen esiintymisensä, mutta hän palasi sittemmin Conspiracy Winds Ensemble -yhtyeen kanssa ja perusti myös muita uusia kokoonpanoja.
Bey säesti muiden muassa M.L. Lieblerin Magic Poetry Bandia, Hakim Jamin Street Bandia, Ajaramu Sheltonia ja bluesmuusikko Robert B. Jonesia. Hän oli myös Odu Afrobeat Orchestran jäsen. Beyn muita yhteistyökumppaneita olivat Anthony Braxton, Roscoe Mitchell, Archie Shepp ja Leroy Jenkins. 2000-luvulla hän työskenteli ja levytti Northwoods Improvisers -kokoonpanon kanssa. Bey julkaisi runoteokset "Year of the Iron Sheep" ja "Etudes in Wanton Nasses". Lisäksi hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluu teoreettinen opaskirja "Toward a "ratio"nal aesthetic". Bey kuoli kotonaan 70-vuotiaana keuhkoahtaumatautiin ja muihin syihin.
Kiinansädepalmu

Kiinansädepalmu ("Livistona chinensis") on sädepalmujen ("Livistona") sukuun kuuluva palmulaji. Kiinansädepalmun alkuperäistä levinneisyysaluetta on Japani sekä Guangdongin maakunta Kiinassa.
Kiinansädepalmu kasvaa lähinnä subtrooppisessa ilmastossa.
Etelänsädepalmu

Etelänsädepalmu ("Livistona australis") on sädepalmujen ("Livistona") sukuun kuuluva palmulaji. Etelänsädepalmun alkuperäistä levinneisyysaluetta ovat Itä- ja Kaakkois-Australia, missä sitä esiintyy Uudessa Etelä-Walesissa, Queenslandissa ja Victoriassa.
Poro ja Riista

Poro ja Riista Oy, nimi vuoteen 1977 "Poro- ja Riistaosakeyhtiö" oli suomalainen Rovaniemen maalaiskunnassa vuosina 1937–1989 toiminut poronlihan hankintaa, jalostusta ja tukkumyyntiä sekä poronhoitotarvikkeiden myyntiä harjoittanut yritys. Yhtiön toiminta päättyi 1989 konkurssiin kun sen toiminnassa oli paljastanut väärinkäytöksiä.
Poro ja Riista Oy:n omistajina oli paliskuntia ja poronomistajia. Liikevaihto oli vuonna 1986 40 miljoonaa markkaa ja henkilökuntaa oli 50. Yhtiöllä oli 1965 perustettu sisaryhtiö "Paliskuntain Jäädyttämö Oy". Tuotantotilat sijaitsivat viimeksi Nikkarinkuja 5:ssä Rovaniemen maalaiskunnassa.
Vuonna 1989 paljastui että yhtiö oli toimittanut markkinoille suuret määrät säilytysongelmien vuoksi pilaantunutta poronlihaa sekä nostanut vientitukea väärin perustein syyllistyen veropetokseen. Poliisitutkinta alkoi tammikuussa 1989 ja yhtiö meni konkurssiin samana keväänä. Tornion kihlakunnanoikeus tuomitsi tammikuussa 1991 yhtiön entisen toimitusjohtajan Risto Saralan jatketusta törkeästä veropetoksesta ja väärennyksistä kolmeksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen. Lisäksi hänen oli palautettava valtiolle poronlihan viennistä aiheettomasti maksettuja hinnanerokorvauksia noin 14 miljoonan markan edestä.
Yhtiön toimintaa jatkoi 1989 perustettu "Poropolar Oy", vuodesta 1994 "Porokolmio Oy". Se toimi vuodesta 1993 alkaen vain kiinteistöyhtiönä omistaen Poro ja Risita Oy:n entiset tuotantotilat. Yhtiö lakkautettiin vuonna 2000. Toinen toimintaa jatkanut yritys oli "Lapin Liha Oy/Polarica Oy".
Laitilan lukio

Laitilan lukio on Laitilan keskustassa Varsinais-Suomessa toimiva toisen asteen yleissivistävää koulutusta tarjoava oppilaitos. Vuonna 2024 Laitilan lukiossa opiskeli 44 ensimmäisen vuoden opiskelijaa. Muista ei ole tietoa. Rehtorina toimii Kimmo Jalonen.
Laitilan kaupunki on lukuvuodesta 2019-2020 lähtien antanut uusille lukiolaisille kannettavan tietokoneen käyttöön 50 euron panttimaksua vastaan. Lukiotutkinnon suoritettuaan kannettavan saa pitää. Myös lukiokirjojen hankintaa tuetaan. Syyslukukaudesta 2021 lähtien aloittavia opiskelijoita koskee laki toisen asteen opintojen maksuttomuudesta. Tällöin lukiolainen saa tietokoneen ja oppikirjat ilmaiseksi.
The Babadook

The Babadook on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut australialainen kauhuelokuva. Se on ohjaaja Jennifer Kentin ensimmäinen kokopitkä elokuva, ja sen pääosissa näyttelevät Essie Davis ja Noah Wiseman. Elokuvan ensi-ilta oli Sundancen elokuvajuhlilla 17. tammikuuta 2014, minkä jälkeen se sai hyvän vastaanoton Yhdysvalloissa ja Euroopassa tuottaen lopulta 10,3 miljoonaa dollaria.
Juoni.
Elokuva kertoo uupuneesta yksinhuoltajaäidistä, Amelia Vanekista (Essie Davis), ja tämän kuusivuotiaasta pojasta Samuelista (Noah Wiseman), jonka käytös on muuttunut epävakaaksi: Sam rakentelee aseita kuvitteellista hirviötä vastaan ja vie niitä jopa kouluun asti. Eräänä iltana Sam pyytää äitiään lukemaan hänelle ponnahduskirjaa nimeltä "Herra Babadook". Kirjan Babadook on pitkä, kalpea, silinterihattuinen hirviö, joka piinaa niitä, jotka ovat saaneet tietää sen olemassaolosta. Kirjan sisältö käy yhä karmivammaksi, ja Amelia koittaa päästä siitä eroon, mutta Sam on vakuuttunut siitä, että Babadook on olemassa. 
Vastaanotto.
Rotten Tomatoes -sivustolla 98 prosenttia elokuvan arvioista on ollut myönteisiä, ja sitä pidettiin yhtenä vuoden 2014 parhaista elokuvista. Äkkisäikäytysten sijaan "The Babadook" onnistuu monien kriitikoiden mukaan luomaan aitoa kauhun tunnetta kertoen samanaikaisesti myös aidosti koskettavan tarinan. "Helsingin Sanomien" Leena Virtanen kehui elokuvaa ”tehokkaaksi” ja antoi sille kolme tähteä viidestä elokuvan televisioesityksen yhteydessä. "Ilta-Sanomien" Reija Karkkonen sanoi "The Babadookin" olevan ”mielenkiintoinen, omaperäinen ja hyvin näytelty” elokuva, joka ”rakentaa rauhassa pelottavaa ja ahdistavaa tunnelmaa sen sijaan, että turvautuisi säikyttelyihin”. 
Ensimmäisen "Manaaja"-elokuvan ohjaaja William Friedkin kehui "The Babadookia" Twitterissä ja sanoi, ettei ole koskaan nähnyt pelottavampaa elokuvaa. Elokuvatutkija Amanda Howellin mukaan elokuva yhdistää kauhuelokuvan ja taide-elokuvan keinoja, rinnastaen sen muihin lähiaikoina ilmestyneisiin taidetta ja kauhua yhdistäviin elokuviin, kuten "Pan’s Labyrinth" (2006), "Ystävät hämärän jälkeen" (2008) sekä "Antichrist" (2009).
Luettelo vuonna 1942 kuolleista henkilöistä

 
 * Kaatui toisessa maailmansodassa. ** Toisen maailmansodan siviiliuhri.
Annaleena Hakola

Annaleena Hakola (s. 1985) on Hakola-yhtiön toimitusjohtaja ja luova johtaja. Hän siirtyi Hakola Huonekalun toimitusjohtajaksi 8.6.2020. 
Luovana johtajana Hakola on uudistanut perinteisen pohjalaisen perheyrityksen brändiä voimakkaasti kuuden viime vuoden aikana. Hakola sai Vuoden perheyrittäjä 2020 -palkinnon tammikuussa 2021.
Emilia Hernesniemi

Emilia Hernesniemi (s. 1983 Oulu) on suomalaisen R/H-vaatemerkin toinen perustaja ja elokuvaohjaaja. Hernesniemi kirjoitti ylioppilaaksi Madetojan musiikkilukiosta keväällä 2003 ja valmistui Taideteollisen korkeakoulun vaatetuksen laitokselta vuonna 2009. Hän opiskelee Aalto-yliopistossa dokumenttielokuvan ohjausta. 
Hernesniemi perusti R/H-vaatemerkin yhdessä Hanna Riiheläisen kanssa vuonna 2010. Riiheläinen ja Hernesniemi opiskelivat samaan aikaan Taideteollisen korkeakoulun vaatetuksen laitoksella. Riiheläinen oli puhunut merkistä jo opintojen aikana. He päättivät käyttää maisteriopintojen loppuajan merkin kehittelyyn. Hernesniemen lopputyö käsitteli markkinoiden analyysiä Suomessa ja merkin suunnitelmaa viiden vuoden päähän. Joitakin lopputyön printtejä on jäänyt mallistoon edelleen elämään. Hernesniemen ja Riiheläisen ensimmäinen mallisto ilmestyi vuonna 2011.
Hernesniemi on ohjannut "Hei hei Tornio" -lyhytelokuvan, joka voitti parhaan lyhytelokuvan Jussi-palkinnon 2022. Hernesniemi ohjasi 2022 Jani Toivolan yhden miehen show'n "Jani Toivola: Rakkaudesta". Vuonna 2024 valmistui Hernesniemen käsikirjoittama ja ohjaamaa luovuudesta kertova 58-minuuttinen elokuva "Radical Creatives".
Katriina Virtanen

Katriina Virtanen on perheyhtiö Voglian toimitusjohtaja. Virtasen myötä vaatemerkki Voglia siirtyy kolmannen sukupolven aikaan. Virtanen aloitti toimitusjohtajana 1.9.2019.
Aiemmin Katriina oli Voglian myynti- ja markkinointijohtaja, josta isä Markku alkoi hiljalleen valmentaa uutta toimitusjohtajaa. Katriina on perehtynyt Voglian toimintaan ja muotialaan lapsuudestaan asti.
Satu Helkama

Satu Helkama (s. 1974) on perheyritys Helkama Emotor Oy:n toimitusjohtaja ja edustaa sukuyrityksen neljättä polvea. Satu Helkama on ollut Helkama Emotorin johdossa vuodesta 2010 ja pääomistajana päätoimisesti perheyrityksessä vuodesta 2005, jolloin yritys täytti sata vuotta.
Satu Helkama on koulutukseltaan lääkäri. Valmistuttuaan lääkäriksi Saksasta hän lähti erikoistumaan synnytyksiin ja naistentauteihin Helsingin yliopistollisen keskussairaalan Naistenklinikalle. Sadun isän Jukka Helkaman ollessa viimeistä vuottaan töissä Helkamalla, jätti Satu työnsä Naistenklinikalla ja tuli tutustumaan työhön kunnolla isänsä rinnalla. Helkama kokee, että lääkärin taustasta on ollut hyötyä myös yritysjohtajana.
Toimitusjohtajana Satu palautti Jopo-polkupyörien valmistuksen Taiwanista takaisin Hankoon.
Elina Arponen

Elina Arponen on suomalainen pelialan sarjayrittäjä. Hän on perustanut yhdessä Ville-Kalle Arposen kanssa vuonna 2011 Tribe Studios -pelifirman. Tribe on toiminut toukokuusta 2015 asti nimellä Palringo Finland.
Pelit alkoivat kiinnostaa Arposta toden teolla 90-luvulla. Arponen innostui netin tuomista mahdollisuuksista niin paljon, että haki opiskelemaan alaa. Teknillisessä korkeakoulussa hän päätti selvittää, millaisia elämyksiä tietokoneella voi ihmisille luoda.
Arponen on toiminut pelialalla neljässä eri yrityksessä, joista kahta hän on ollut perustamassa.
Tällä hetkellä Arponen työskentelee pelejä tekevän Quicksave-yrityksen toimitusjohtajana. Yritys tekee muun muassa pelejä erilaisten chat-palveluiden yhteyteen, kuten Facebookin Messenger-palveluun. Helmikuussa 2020 Quicksaven kehittämä chattipeli sai lisenssin Facebookin Instant Games -alustalle. Se, että pelit ovat integroituina pikaviestinsovellukseen, oli tuolloin verrattain uusi asia.
Saara Kankaanrinta

Saara Kankaanrinta (s. 1978, Joensuu) on suomalainen ympäristövaikuttaja, luonnonsuojelija ja yrittäjä, joka on perustanut Itämeren tilaa edistävän BSAG-säätiön sekä kaksi ekologista yritystä (Soilfood Oy ja Q Power Oy). Lisäksi hän istuu useiden yhtiöiden hallituksessa. 
Kankaanrinta on myös Luonnonvarakeskuksen johtokunnan varapuheenjohtaja. Hän on myös Turun yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan kunniatohtori (2022). 
Kankaanrinta kirjoittaa luontokolumnia kahden viikon välein Ilta-Sanomiin ja on ollut kahden kirjan kirjoittajana (Suomalaisen ruoan laatukirja ja Luonnollisia ajatuksia). 
Kankaanrinta on opiskellut poliittista historiaa ja valtio-oppia Turun yliopistossa. Ratkaiseva askel oman vahvan eetoksensa toteuttamisessa tapahtui opintojen jälkeen, kun Kankaanrinta pääsi töihin yhteiskuntasuhde- ja viestintäjohtajaksi John Nurmisen Säätiöön, Itämeren suojelun pariin.Työn laajentamiseksi ja vauhdittamiseksi, vuonna 2008, Ilkka Herlin, Anna Kotsalo-Mustonen ja Kankaanrinta perustivat Baltic Sea Action Groupin, viralliselta nimeltään Elävä Itämeri -säätiön, ja säätiön tarkoitukseksi kirjattiin ihmisen ja luonnon hyvinvoinnin edistäminen. Säätiö toteuttaa kunnianhimoisia, konkreettisia hankkeita rinnakkain. 
Ilmastonmuutoksen torjumisesta ja biodiversiteetin suojelusta on tullut viime vuosina Kankaanrinnalle tärkeä tavoite Itämeren suojelemisen rinnalle. 2018 lokakuussa Saara käynnisti Baltic Sea Action Groupissa Ilmatieteen laitoksen ja Sitran kanssa Carbon Action -pilottiprojektin. Siinä tutkitaan, miten hiilen varastoitumista ilmakehästä peltomaahan voidaan nopeuttaa suomalaisilla maatiloilla. Hanke on herättänyt kiinnostusta ympäri maailmaa. Mukana sen verkostossa on huippututkijoita nobelisti Rattan Lalista lähtien sekä satoja suomalaisia maatiloja ja ruokaketjun yrityksiä. Kankaanrinta on alustan aktiivinen puheenjohtaja. Alustan hankkeita on rahoitettu noin 50 miljoonalla, pääosin erilaisiin tutkimushankkeisiin. 
Kankaanrinta omistaa yhdessä puolisonsa Ilkka Herlinin kanssa Qvidjan koetilan Paraisilla. Tila on Carbon Actionin lippulaivatila, jossa tutkitaan uudistavaa maataloutta, jonka tärkein tavoite on maaperän kunnon parantaminen.
Vuonna 2019 Kankaanrinta palkittiin The Globe Energy Award -palkinnolla ympäristötekojensa ansiosta. Kankaanrinta sai Suomen luonnonsuojeluliiton Kultainen sulka -palkinnon 2022 kirjoituksistaan ”ymmärrettävästi ja tunteisiin vetoavasti ympäristökriisin syistä ja seurauksista”. Vuonna 2022 Kankaanrinnalle myönnettiin Turun yliopiston kunniatohtorin arvo. 
Kankaanrinta on naimisissa, kolmen lapsen äiti ja harrastaa luonnon lisäksi kirjallisuutta, taidetta, valokuvausta, sarjakuvia ja alkuviinejä.
Linnéa Mynttinen

Linnéa Mynttinen (s. 12. maaliskuuta 1936) on palkittu Punaisen Ristin Ennakkoluuloton Edelläkävijä -tunnustuksella. Punainen Ristin tunnustuksen voi saada yhteisöt tai ihmiset, jotka ovat edistäneet ihmisten yhdenvertaista kohtelua. Punaisen Ristin mukaan Mynttinen on toiminut rohkaisevana esimerkkinä ja on murtanut turvapaikanhakijoihin liittyviä stereotypioita. Hän on antanut turvapaikanhakijalle mahdollisuuden oppia kieltä ja edistänyt tämän kotoutumista. Tärkeää on ollut myös toivon antaminen ja mahdollisuus kuulua suomalaiseen yhteiskuntaan. 
Mynttinen otti tammikuussa 2016 irakilaisen pakolaisen, Ali Kemil al-Sammarnaien, henkilökohtaiseksi avustajakseen. Kirkkonummelainen Mynttinen nousi julkisuuteen osallistumalla paljon porua herättäneeseen Ylen A2-illan turvattomuuskeskusteluun maaliskuun alussa. Keskustelussa hän arvosteli suorin sanoin muukalaisvastaisuutta.
Maria Pennanen

Maria Pennanen (s. Ruotsi) on Frankfurtissa toimivan finanssiteknologian startup-kiihdyttämön perustaja, startup-neuvonantaja ja yksityissijoittaja.
Joulukuussa 2020 Pennanen julkaisi kirjan How to f*ck up your startup, joka kertoo start-up-yrittäjyyden sudenkuopista ja siitä, miten siinä onnistua. Vuonna 2021 eurooppalaisia startup-uutisia kertova EU-startups -sivusto listasi 50 vaikutusvaltaisinta naispuolista startup-yrittäjää ja sijoittajaa. Ainoa suomalainen nimi listalla oli Maria Pennanen.
Annamari Heikinheimo

Annamari Heikinheimo (s. 24. toukokuuta 1972 Jyväskylän maalaiskunta) on zoonoottisen mikrobilääkeresistenssin urapolkuprofessori Helsingin yliopiston Helsinki One Health -verkostossa. Työssään hän yhdistää tieteellistä tutkimusta viranomaistyöhön. Heikinheimo tutkii zoonoottista mikrobilääkeresistenssiä eli sitä, mikä on eläinten rooli bakteerien muuttumisessa vastustuskykyisiksi antibiooteille. Hän toimii myös tutkimusprofessorina Ruokavirastossa.
Heikinheimo uskoo, että HOH-verkoston monitieteisyys luo tutkimuksille uusia tulokulmia ja ratkaisumahdollisuuksia, jotka voivat synnyttää tieteen läpimurtoja. Uusia ratkaisuja tarvitaan Heikinheimon tutkimusalan, mikrobilääkeresistenssin selvittämiseksi. Heikinheimon mukaan mikrobilääkeresistenssi on eräs ihmiskuntamme suurimmista terveysuhkista. 
Heikinheimon väitöstutkimuksen tarkoituksena oli kehittää menetelmiä, joilla ruokamyrkytyksiä aiheuttava Clostridium perfringens -bakteeri voidaan tunnistaa.
Miten enkeleitä vietellään

Miten enkeleitä vietellään: lauluja Bertolt Brechtin runoihin rakkaudesta on suomalainen vuonna 1989 julkaistu musiikkialbumi, jolla Monna Kamu, Anneli Saaristo ja Liisa Tavi esittävät suomennoksia Bertolt Brechtin varhaisista eroottisista runoista. Tekstejä ovat laatineet monet suomentajat ja sävellyksiä useammat suomalaissäveltäjät. Kappaleet on sovittanut Eero Ojanen, joka myös tuotti albumin yhdessä Pekka Aarnion kanssa.
Albumi perustuu Työväen Musiikkitapahtumassa Valkeakoskella kesällä 1987 ensiesityksensä saaneeseen musiikkiteatteriesitykseen, jonka ohjasi Laura Jäntti. Produktiota esitettiin sittemmin ainakin Helsingin Savoy-teatterissa, ja vuonna 1989 Yle TV1 esitti siitä televisioon sovitetun, Erkki Kuparin ohjaaman version nimellä "Kuinka enkeleitä vietellään".
Pulkkila (Anttola)

Pulkkila on Anttolaan kuuluva kylä, joka sijaitsee noin 16 kilometrin päässä Anttolan keskustaajamasta. Nykyisin Anttola on osa Mikkelin kaupunkia. Pulkkilassa sijaitsee suurkokoinen Majaatlampi ja lukuisia muita pieniä lampia. Kylä on haja-asutusaluetta, kylä ei muodosta selkeää kyläkokonaisuutta, ja sitä ympäröivät lähinnä tiheät metsiköt ja aavat peltoaukeat. Pulkkilan kautta kulkee Kokkosenlahdelta Siikakoskeen päin kulkeva maantie.
Pulkkila on maalaismaisemaltaan perinteinen. Kylällä sijaitsee muun muassa talonpoikien asumuksena toiminut savupirtti, joka on merkitty nykyisin Museoviraston erityissuojelukohteeksi. Aiemmin Pulkkila on ollut pientalonpoikien asutusaluetta, jossa on ollut pienviljelyä ja karjataloutta.
Susanne Lothar

Susanne Lothar (15. marraskuuta 1960 Hampuri, Länsi-Saksa – 21. heinäkuuta 2012) oli saksalainen elokuva-, televisio- ja teatterinäyttelijä.
Ura.
Susanne Lothar oli vuosia "Deutsches Schauspielhaus" -teatterin riveissä, ja teki valkokangasdebyyttinsä vuoden 1983 elokuvassa "Oudot hedelmät" ("Eisenhans"). Hän näytteli aviomiehensä Ulrich Mühen kanssa avioparia Michael Haneken elokuvassa "Funny Games" vuonna 1997. Yhteistyö Haneken kanssa jatkui vielä elokuvissa "Pianonopettaja" (2001) sekä "Valkoinen nauha" (2009). Lotharin kaikki Haneken kanssa tehdyt elokuvat esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla.
Elise Hellberg

Elise Hellberg (1861–1927) oli suomalainen oopperalaulaja ja laulunopettaja. Äänialaltaan hän oli sopraano.
Hellberg syntyi Vaasassa kaupunginfiskaali Evert Hellbergin ja Elisabeth Jungin perheeseen. Hän kävi ruotsalaisen tyttökoulun ja omistautui sitten laulu- ja soitto-opinnoille Italiassa ja Ranskassa. Hänen opettajinaan toimivat mm. Pariisin konservatorion johtaja Jean Massenet sekä kuuluisa milanolainen laulunopettaja Fransesco Lamperti. 
Hellbergin laulajan ura oli menestyksekäs ja siihen sisältyi kiinnityksiä useisiin Italian oopperoihin. Uransa kannalta merkittävimmät vuodet 1880-1882 hän vietti Kreikassa työskennellen Ateenan oopperan hovioopperalaulajattarena. Hänet tunnettiinkin lisänimellä ”Ateenan satakieli”. Hellberg konsertoi myös Suomessa. Laulajan esitykset saivat yleisöltä lämpimän vastaanoton missä ikinä hän esiintyikään. 
Laulajan aktiivinen taiteilijanura katkesi, kun hän solmi avioliiton lääkäri Frithiof Liljebladin kanssa ja perhe muutti Poriin. Perheeseen syntyi tytär Ingeborg, joka sai äidiltään lauluopetusta ja kouluttautui äitinsä tavoin oopperalaulajaksi. Myöhemmin Elise Hellberg solmi uuden avioliiton hammaslääkäri Johannes Bengsin kanssa. Pariskunta asettui Helsinkiin, jossa Hellberg työskenteli laulunopettajana parin vuosikymmenen ajan.
Hellberg eli viimeiset vuotensa Tammisaaressa, jonne hänet myös haudattiin.
Penny Dreadful

Penny Dreadful on brittiläis-yhdysvaltalainen kauhusarja, jonka on luonut John Logan.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat pääasiassa viktoriaanisen ajan Lontooseen ja siinä on mukana tapahtumia ja hahmoja kauhukirjallisuuden klassikoista kuten Mary Shelleyn "Frankensteinista", Bram Stokerin "Draculasta" ja Oscar Wilden "Dorian Grayn muotokuvasta". Sarjan nimi viittaa 1800-luvun kauhusarjajulkaisuihin, ja nimen voi suomentaa esimerkiksi ”pennin kauhuksi”.
Sarjan 1930-luvun Los Angelesiin sijoittuva spin-off "" sai ensi-esityksensä Showtime-kanavalla 26. huhtikuuta 2020.
Juoni.
Ensimmäisen kauden tapahtumat alkavat vuoden 1891 Lontoosta, jossa seikkailija Malcom Murray ja hänen kumppaninsa Vanessa Ives palkkaavat yhdysvaltalaisen entisen sotilaan etsimään Murrayn tytärtä Minaa, jonka on siepannut yliluonnollinen olento. Heidän joukkoonsa liittyy myös nuori tohtori Victor Frankenstein, jota vainoaa hänen henkiin herättämänsä olento.
Sarjan toisella kaudella Vanessa Ivesia jahtaavat Evelyn Poolem johtamat noidat, jotka haluavat tuoda hänet mestarinsa Luciferin eteen. Frankenstein luo olennolleen vaimon ja poliisi etsii Chandleria hänen majatalossa tekemänsä murhan vuoksi.
Kolmannella kaudella hahmot ovat päätyneet eri puolille maailmaa, ja Kreivi Draculan saapuessa Lontooseen käydään lopullinen taistelu Vanessa Ivesin sielusta.
Pia Värri

Pia Värri on suomalainen pianisti ja säestäjä-coach. 
Värri työskentelee pääsääntöisesti Pariisissa, jossa hän toimii säestyksen lehtorina Crr de Boulogne-Billancourt:ssa, säestäjä-opettajana Pôle Supérieur de Paris-Boulogne:ssa sekä Cnsmd de Paris’n lauluosaston säestäjä-coachina. Hän on myös toiminut korrepetiittorina Suomen Kansallisoopperassa, Théâtre de Châtelet:ssa, Opéra de Lyonissa sekä Kokkolan Oopperassa. Värri on opettanut Joutsenon Taidekesän laulun- ja säestyksen kurssilla jo useiden vuosien ajan sekä toiminut Italiassa Castelluccio tra Musica e Natura -kesäkurssien säestäjänä.
Yhteistyötä Värrin kanssa ovat tehneet mm. kapellimestarit Sakari Oramo, Alain Altinoglu, Samuel Jean, Christophe Eschenbach ja Kasushi Ono sekä laulajat Anu Komsi, Karita Mattila, Sting ja Elvis Costello.
Yhdessä Anu Komsin kanssa Värri on kantaesittänyt ja levyttänyt useita suomalaissäveltäjien lauluja; säveltäjien Jouni Kaipainen, Olli Kortekangas, Per Henrik Nordgren, Jyrki Linjama ja Sebastian Fagerlund laulut Leinon runoihin sekä Kaija Saariahon Eino Leino laulusarjan kuin myös Saariahon laulut Pentti Saarikosken runoihin. 
Myös korrepetiittorina Värri on ollut mukana merkittävissä produktioissa; mm. Saariahon oopperan Emilie ja teoksen Mirage kantaesityksissä sekä Steve Nieven Welcome to the voice -oopperan kantaesityksessä Pariisissa.
Niche-pankki

Niche-pankit ovat raha-, luotto- ja maksuliikennettä harjoittavia yrityksiä, jotka ovat erikoistuneet tarjoamaan vain tiettyjä pankkipalveluja. Ne eivät ole täyden palvelun pankkeja, vaan rajaavat toimintaansa tietyntyyppisiin pankkipalveluihin. Niche-pankeille on tyypillistä, että niiden konttoriverkosto on suppea tai sitä ei ole lainkaan. Niche-pankit hoitavat asiakaskontaktinsa pääosin verkossa tai puhelimitse. Tilin käytöstä ja laskujen maksamisesta peritään vain vähän maksuja tai ei lainkaan. Niche-pankit ovat pääsääntöisesti keskittyneet vähittäispankkitoimintaan. Ruotsissa esimerkiksi Skandiabanken ja Länsförsäkringar Bank ovat niche-pankkeja.
Monet niche-pankit ovat ajan mittaan laajentaneet toimintaansa siinä määrin, että useita niistä voidaan kutsua yleispankeiksi tai täyden palvelun pankeiksi.
Suomessa niche-pankit eivät ole yleistyneet, ellei S-Pankin kaltaista kauppapankkia lasketa sellaiseksi.
Elämälle kiitos (albumi)

Elämälle kiitos, lauluja vuosilta 1979–1994 on Liisa Tavin kokoelma-albumi vuodelta 1998.
Harri Uusitorppa kuvasi uutuusalbumia "Helsingin Sanomissa": ”Sille on poimittu hänen parhaansa huippuhetkineen ja pohjakosketuksineen, hänen kokemusten kirjoma elämä laulajana ja lauluntekijänä; elämä jota hän ei ole osannut jakaa yksityiseen ja yleiseen. Tavi on ollut tekemisissään aina aika ehdoton.”
Bentsisotiatsolinoni

Bentsisotiatsolinoni (C7H5SNO) on isotiatsolinonijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen ja aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää säilöntäaineena ja biosidina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa bentsisotiatsolinoni on kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin. Bentsisotiatsolinoni estää bakteerien ja sienien kasvua. Yhdiste reagoi bakteerien ja sienien proteiinien kysteiiniaminohappojen kanssa, mikä johtaa toimimattomiin entsyymeihin. Se reagoi myös eräiden muiden biologisesti tärkeiden sulfidien kuten glutationin kanssa. Seurauksena on bakteeri- ja sienisolujen kasvun estyminen ja lopulta solujen kuolema. Bentsisotiatsolinoni voi herkistää ihoa ja aiheuttaa allergista ihottumaa.
Tavallisimmat tavat valmistaa bentsisotiatsolinonia ovat 2-(kloorisulfanyyli)bentsoyylikloridin ja ammoniakin välinen reaktio tai 2,2'-ditiodibentsamidin ja sulfuryylikloridin välinen reaktio. Nämä prosessit antavat kuitenkin vain alhaisen saannon ja vaativat myrkyllisten kemikaalien ja korkeiden lämpötilojen käyttöä. Tämän vuoksi bentsisotiatsolinonin valmistamiseksi on pyritty kehittämään vaihtoehtoisia menetelmiä.
Bentsisotiatsolinoni on hyvin yleisesti käytetty säilöntäaine ja biosidi muun muassa maaleissa, lakoissa, puhdistusaineissa, nahan ja muiden tekstiilien käsittelyssä. Teollisuudessa sitä lisätään esimerkiksi leikkausnesteisiin ja paperiteollisuuden prosessivesiin.
Liisa Tavi (albumi)

Liisa Tavi on Pekka Aarnion tuottama ja Pekka Tegelmanin sovittama Liisa Tavin esikoisalbumi vuodelta 1979.
"Helsingin Sanomien" Kalle Heikkinen kirjoitti Liisa Tavin onnistuvan ensialbumillaan ja toivotti tämän tervetulleeksi suomalaisten naislaulajien joukkoon. ”Liisa Tavi lähestyy kappaleitaan vaatimattomuudella, mutta tulkitsee esitykset päättäväisesti heleällä ja taipuisalla äänellään.” Kinnusesta Tavi on periaatteessa folktyylinen laulaja, mutta sovitusten jazzsävyt tuovat kappaleisiin persoonallisuutta: ”Sävellykset ovat varsin vaihtelevia, mutta niihin on kaikkiin onnistuttu saamaan jotain omaleimaista.”
Syksyllä 1979 julkaistu levy pysyi loppuvuoden ajan Suomen albumilistoilla viiden eniten myydyn joukossa.
Viitta ja Tikari (sarjakuvahahmo)

Viitta () (oikealta nimeltään Tyrone Johnson) ja Tikari () (oikealta nimeltään Tandy Bowen) ovat Marvel-kustantamon supersankarikaksikko. Hahmot loivat Bill Mantlo ja Ed Hannigan ja he esiintyivät ensi kerran lehden "Peter Parker, the Spectacular Spider-Man" numerossa 64 vuonna 1982.
Huhtikuussa 2016 Marvel Television toteutti hahmoille oman televisiosarjan "Cloak &amp; Dagger", jossa Aubrey Joseph näytteli Ty Johnsonia ja Olivia Holt näytteli Tandy Bowenia.
Fiktiivinen historia.
Tyrone ”Ty” Johnson ja Tandy Bowen tapasivat toisensa ensi kertaa New Yorkissa. Tyrone oli 17-vuotias poika, joka karkasi Bostonista vanhempiensa Otis ja Adina Johnsonin luota, kun hän ei puhehäiriönsä vuoksi pystynyt estämään poliisia ampumasta ystäväänsä, jota oli erehdyksessä epäilty kaupan ryöstöstä. Tandy oli 16-vuotias tyttö rikkaasta perheestä Shaker Heightsista, Ohiosta, joka karkasi, koska hänen äitinsä Melissa Bowen oli liian kiireinen supermalliuransa vuoksi viettämään aikaa tyttärensä kanssa. Kun he tapasivat, Tyrone harkitsi alun perin vain varastavansa Tandyn käsilaukun, mutta eräs toinen varasti sen ensin ja Tyrone pysäytti varkaan. Tämän jälkeen Tyronesta ja Tandystä tuli läheisiä ystäviä. Tandy oli kuitenkin naiivi ja Tyrone päätti suojella häntä, kun hämäräperäiset miehet tarjosivat Tandylle turvapaikkaa. Kaksikko toimitetaan rikolliskemisti Simon Marshallille, joka käyttää Silvermanen ja Maggian määräyksestä kehitettyä synteettistä heroiinia voidakseen tappaa nuoria ihmisiä. Johnson ja Bowen kuitenkin selviävät huumeen vaikutuksista hengissä ja saavat supervoimat. Tyrone huomaa pystyvänsä käyttämään pimeyttä ja hänelle kehittyy riippuvuus käyttää sitä muihin, mutta se helpottaa aina valoa käyttävän Tandyn ollessa lähellä. Tyrone piilottaa varjoisan ulkomuotonsa viittamaisella ilmiöllä, jonka luo piettämällä pimeyteen Marshallin kätyrit, jotka Tandy puolestaan tappaa valosta luoduilla tikareillaan. Tyrone ja Tandy alkavat kutsua itseään ”Viitaksi ja Tikariksi”, vannoen taistelevansa huumeita vastaan ja auttavansa muita kotoaan karanneita teini-ikäisiä. He kohtaavat toimintansa aikana paikallisen papin Francis Xavier Delgadon sekä rikosetsivä Brigid O’Reillyn, jotka aluksi vastustavat heidän toimiaan, mutta ryhtyvät myöhemmin heidän liittolaisikseen.
Musta Lumikki

Musta Lumikki on Matti Sokan ohjaama suomalainen yhteiskunnallinen draamaelokuva vuodelta 1971. Elokuvassa suomalainen sairaanhoitaja Satu ja somalialainen lääkäriopiskelija Adam rakastuvat toisiinsa. Satu tulee raskaaksi ja pariskunta joutuu kohtaamaan lähipiirissään esiintyviä ennakkoluuloja.
Juha Majanen

Juha Antti Majanen (s. 11. helmikuuta 1969 Halikko) on suomalainen juristi, joka valittiin vuonna 2021 valtiovarainministeriön kansliapäälliköksi valtiosihteerin nimikkeellä viisivuotiskaudelle 2021–2026. Hän seuraa tehtävässä Martti Hetemäkeä.
Majanen opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 2000. Hän on työskennellyt valtiovarainministeriössä vuodesta 2002 lähtien muun muassa hallinto- ja kehitysjohtajana ja budjettipäällikkönä sekä määräaikaisena kansliapäällikkönä Hetemäen jäätyä eläkkeelle. Uuden kansliapäällikön valintaprosessi pitkittyi, ja Majanen oli mukana vasta toisella hakukierroksella. Hänen nimityksensä varmistui maaliskuussa 2021.
Julisteiden liimaajat

Julisteiden liimaajat on Tuomo-Juhani Vuorenmaan ohjaama suomalainen yhteiskunnallinen draamaelokuva vuodelta 1972, joka perustuu Michel del Castillon romaaniin Julisteiden liimaaja. Elokuvassa suomalainen valokuvaaja Erkki ottaa kuvan maolaisesta mielenosoituksesta, joka päätyy kansainväliseen levitykseen, jonka jälkeen suojelupoliisi vie Erkiltä kuvien julkaisuluvat ja Erkki päättää osallistua voimakkaammin vallankumoukselliseen toimintaan.
Elokuvan kantaesitys oli ensimmäisillä Tampereen lyhytelokuvajuhlilla 21.2.1970. Yleisö suhtautui elokuvaan erittäin kielteisesti, jonka jälkeen levitysyhtiö Suomi-Filmi peruutti elokuvalle suunnitellut kaupalliset esitykset. Elokuvaa esitettiin tämän jälkeen erikoisnäytöksissä Tampereella ja Turussa vuosina 1972-1973.
Musiikki.
Elokuvan musiikin on säveltänyt Charlies-yhtye ja se on julkaistu vuonna 1970.
M&amp;J Dynastia

M&amp;J Dynastia Oy on vuonna 2015 perustettu telemarkkinoinnin yritys, jonka päätoimipaikka on Kuopio. Yrityksen toimistot sijaitsevat Kuopiossa ja Jyväskylässä. Yrityksen toimitusjohtajana toimii Mika Kekkonen. 
Yritys on Suomen Asiakkuusmarkkinointiliiton (ASML) Reilu työnantaja .
Tšekin läänit

Tšekin tasavalta () jakautuu 13 lääniin ("kraj") sekä niiden ulkopuolella olevaan pääkaupunkialueeseen ("hlavní město"). Aiemmin Tšekki jakautui 73 piiriin ("okresy", yksikkö "okres"), joiden toimivaltuudet lakkautettiin 1. tammikuuta 2003 toteutetussa paikallishallintouudistuksessa. Läänijako oli tosin otettu käyttöön jo aikaisemmin, tammikuussa 2000.
Imran Khan

Imran Khan -nimisiä henkilöitä ovat:
Pocket beagle

Pocket beagle on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Pocket beagle oli vain 20–25 cm korkea, ja joidenkin yksilöiden sanottiin olleen niin pieniä, että ne mahtuivat taskuun.
Luonne ja käyttäytyminen.
Vuonna 1615 julkaistussa herrasmiesten urheiluharrastuksia koskeneessa kirjoituksessa tulevia metsästäjiä suositeltiin hankkimaan "pieniä kinnasbeagleja", jotka toimivat sekä naisten seuralaisina että metsällä yhtä tehokkaasti kuin mikä tahansa ajokoira.
Alkuperä.
Kuninkaalliset metsästäjät jalostivat tämän beaglen kääpiöversion, jotta se mahtuisi heidän satulalaukkuihinsa. Täten se oli helppo kantaa metsästysalueelle, jossa se päästettiin irti. Kokonsa vuoksi se sopeutui myös paremmin työskentelemään vaikeakulkuisessa maastossa kuin kookkaammat ajokoirat. Elisabet I:n tiedetään omistaneen ajueellisen pocket beagleja, ja vuodelta 1575 peräisin olevassa maalauksessa kuningatar esiintyy yhden niistä kanssa. Kaikkien hänen omistamiensa yksilöiden sanottiin olleen niin pieniä, että niitä olisi voinut kuljettaa miesten hansikkaassa. 1800-luvun alkupuolella myös Yrjö III ja Yrjö IV omistivat pocket beagleja. Viimeiset merkinnät alkuperäisestä rodusta ovat 1800-luvun puolivälistä eversti Thorntonin ja 1850-luvulta herra Cranen omistamista ajueista. Normaalikokoinen beagle alkoi saavuttaa enemmän suosiota ja syrjäytti lopulta pienoismuunnoksensa.
Myöhäisviktoriaanisella aikakaudella oli havaittavissa pientä elpymistä, mutta rotu joutui tuolloin kaupallisten kasvattajien kynsiin, jotka jalostivat niin pieniä koiria kuin mahdollista ja käyttivät prosessissa runsaasti sisäsiitosta. Tästä johtuen "Viktoriaanisilla taskubeagleilla" alkoi esiintyä yhä enenevässä määrin lisääntymisongelmia: nartut eivät usein kyenneet synnyttämään normaalisti. Huonon maineen vuoksi suosio romahti merkittävästi. Kun brittiläinen Beagle Club perustettiin vuonna 1890, rekisteröitäviltä pocket beagleilta vaadittiin "todellista beaglen rotutyyppiä" ja "hyvälaatuisuutta". Ensimmäisen maailmansodan myötä jäljellä olleet pocket beagle -ajueet hajaantuivat ja 1920-luvulla elossa oli enää muutamia yksilöitä. 1930-luvun alussa rotu yritettiin vielä pelastaa, mutta jalostusohjelmaan löytyi ainoastaan yksi narttu, jonka kuoleman myötä vuonna 1935 koko rotu kuoli lopulta sukupuuttoon.
Etymologia.
"Pocket Beagle" tarkoittaa "taskubeaglea". Rotu tunnettiin myös nimillä "Glove Beagle" ("hanskabeagle"), "Mitten Beagle" ("kinnasbeagle"), "Sleeve Beagle" ("hihabeagle"), "Dwarf Beagle" ("kääpiöbeagle"), "Toy Beagle" ("kääpiöbeagle", sananmukaisesti "lelubeagle"), "Lap Beagle" ("sylibeagle"), "Lapdog Beagle" ("sylikoira-beagle"), "Singing Beagle" ("laulava beagle"), "Rabbit Beagle" ("kaniinibeagle") ja "Elizabethan Beagle" ("elisabethinbeagle").
Karkeakarvainen beagle

Karkeakarvainen beagle ("Wire-haired Beagle") on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Karkeakarvainen beagle oli sileäkarvaista vahvempi, sitkeämpi ja nopeampi.
Alkuperä.
Alun perin oli olemassa kaksi beagle-muunnosta, karkeakarvainen "pohjoinen" ja sileäkarvainen "eteläinen". Karkeakarvaisen uskottiin syntyneen karkeakarvaisten terriereiden ja sileäkarvaisten beaglejen välisistä risteytyksistä. Paksumman karvapeitteensä ansiosta karkeakarvainen sopeutui sileäkarvaista paremmin kylmempään ja ankarampaan ilmastoon. Vuonna 1930 eräs beagle-harrastaja kuvaili kirjoituksessaan karkeakarvaista beaglea harvinaiseksi niin jänismetsällä kuin näyttelyissäkin, ja lisäsi että rodun elvytys tulisi aloittaa mitä pikimmiten ennen kuin se kuolisi sukupuuttoon. Elvytystä ei kuitenkaan aloitettu, ja rotu painui pian unholaan.
Ei ole varmaa oliko karkeakarvainen ns. "walesinbeagle" ("Welsh Beagle") käytännössä samaa rotua kuin karkeakarvainen beagle.
Thaba Bosiu

Thaba Bosiu (joskus myös Thaba Bosigo) on vuori ja ylänkö Lesothossa sen pääkaupunki Maserun itäpuolella. Jyrkkien rinteiden suojaama ylänkö on ollut basothojen turvapaikka ja sitä pidetään myös Lesothon syntypaikkana. Nykyisin vuori on asumaton, mutta sillä on kylien jäänteitä ja sothopäällikköjen hautoja. Paikka on Lesothon kansallismonumentti ja se on myös Lesothon aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon.
Maantiede.
Thaba Bosiun vuori tai ylänkö sijaitsee Lesothon vuorien alarinteillä noin 50 kilometriä Caledonjoelta. Sen korkeus merenpinnasta on noin 1 804 metriä. Pääkaupunki Maseru sijaitsee vuorelta noin 24 kilometriä länteen. Thaba Bosiu kohoaa ympäröivästä laaksosta noin 100 metriä ja sen jyrkkien kallioiden reunustamalla huipulla on suhteellisen tasainen alue. Alue on hiekkakiveä. Ylängön pinta-ala vuoren huipulla on noin 2 km².
Historia.
Nimi Thaba Bosiu voidaan kääntää "vuoreksi yöllä". Nimi liittyy sothopäällikkö Moshoeshoen ja hänen seuraajiensa saapumiseen tarinan mukaan yöllä vuonna 1824. Moshoeshoe seuraajineen etsi turvapaikkaa kaoottisen lifaqanen kaudella. Thaba Bosiu muodosti kallioineen luontaisen linnoituksen, jolle alkoi kerääntyä yhä enemmän pakenevia. Moshoeshoen seuraajista Thaba Bosiulla tuli basothoja.
Afrikkalaisten heimojen välisten lifaqanen kauden sotien lisäksi Thaba Bosiu toimi turvana myös eurooppalaisilta. Britit yrittivät alistaa basothoja vuonna 1852 ja vuosina 1858–1868 käytiin sotia Oranjen vapaavaltion buureja vastaan. Moshoeshoe menetti huomattavan osan basothojen viljelykelpoisesta maasta buureille Thaba Bosiun sopimuksella vuonna 1866. Louis Wepener sai surmansa luodista hänen yrittäessään vallata Thaba Bosiuta 15. elokuuta 1865.
Moshoeshoe kuoli vuonna 1870 ja hänen seuraajansa Letsie I siirsi valtakeskuksensa Matsiengiin. Moshoeshoen kolmas poika Masopa Moshoeshoe jäi vuorelle ja uhmasi siltä käsin Letsie I:n arvovaltaa. Lerotholi pisti lopulta lopun sedälleen valtaamalla vuoren 1898. Vuorelle aikanaan rakennetut puolustusvarustukset purettiin ja asukkaat siirrettiin muualle. Seuraavat parikymmentä vuotta vuori oli asumaton.
Vuonna 1917 tuolloinen Basutomaan brittiläinen siirtomaahallinto alkoi maksaa vuoren ylläpidosta. Vuonna 1967 itsenäistynyt Lesotho julisti sen kansalliseksi monumentiksi. Vaikka vuori ei ole enää poliittinen keskus, se näyttelee tärkeää osaa kansallisessa identiteetissä. Se nähdään usein valtion syntypaikkana. Basothojen kansanperinteessä siihen on liitetty maagisia voimia. Se on samoista syistä myös ollut poliittisten hankkeiden lavaste. Moshoeshoe II:n koolle kutsumasta rukoustilaisuudesta syntyi verisiä yhteenottoja poliisin ja väkijoukon välillä joulukuussa 1966. Oppositio kokoontui vuorella vuoden 1998 levottomuuksien aikaan. Vuorella ei ole nykyisellään asutusta.
Thaba Bosiu on ollut Lesothon aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 2008.
Sankareiden illat

Sankareiden illat on Liisa Tavin toinen, vuonna 1980 julkaistu studioalbumi. Tavi osallistui albumin päätöskappaleella ”Nopea talven valo” Suomen euroviisukarsintaan 1980 mutta jäi viimeiselle sijalle.
Albumin nimkappale on balladi, jonka on säveltänyt Se-yhtyeen keulakuva Jari ”Yari” Knuutinen ja sanoittanut Hector. Kappaleen sanoituksessa mainitaan maailman merkittävin filosofi Platon ja sen sanoitus on hyvin filosofinen.
Kappaleet.
Kaikki sovitukset Pekka Tegelman.
Tekijät.
Muusikot.
Lähteet:
Tuotanto.
Lähde:
Kukkia muovipussissa

Kukkia muovipussissa on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Litku Klemetin 19. maaliskuuta 2021 julkaistu studioalbumi. Klemetti ja hänen levy-yhtiö kuvailevat albumia nimellä ”tyttöjen teinilevy”. Albumi on nauhoitettu Klemetin ja hänen aviomiehensä Pekka Tuomen kotistudiossa. Soundi-lehden toimittajat valitsivat levyn vuoden viidenneksi parhaaksi suomalaiseksi albumiksi. Levyllä olevat Klemetin sanoitukset ja Klemetin ja Tuomen sävellykset ja sovitukset olivat ehdokkaina Teosto-palkinnon saajaksi.
Kappaleet.
Sanoitukset Klemetti, sävellykset ja sovitukset Klemetti ja Tuomi, paitsi kappaleessa Mona sävellys Klemetti.
Luettelo lakkautetuista Suomen paperitehtaista

Lakkautetut paperitehtaat
Jurvelin

Jurvelin on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Harald Forss

Harald Forss (1911 Örebro, Ruotsi – 1996) oli ruotsalainen runoilija. Hän oli idyllikko, joka tuotannossaan muistuttaa 1920-1930-luvun Pär Lagerkvistia. Hänen runoilleen on ominaista naiivi romantiikka. Hän kirjoitti myös muistelmateokset "Skomakarstan" (1965) ja "Parnassen i S:ta Clara" (1968).
Forss kirjoitti niin oman nimensä kuin teostensa nimet pienillä alkukirjaimilla.
Luettelo puhekieleen vakiintuneista tavaramerkeistä

Tässä listassa on tavaramerkkejä ja mitätöityjä tavaramerkkejä, jotka ovat vakiintuneet yleiskielessä käyttöön minkä tahansa sanan tavoin.
Luettelossa on seuraavan kaltaisia sanoja:
Hubert Fichte

Hubert Fichte (1935 Perleberg, Brandenburg, Saksa – 1986 Hampuri, Länsi-Saksa) oli länsisaksalainen kirjailija. Hän oli silloisessa yhteiskunnassa monessa suhteessa ulkopuolinen – avioton lapsi, joka protestanttina kasvoi katolisessa orpokodissa, puolijuutalainen, homoseksuaali – ja tuotannossaan hän käsitteli ihmisiä, jotka elävät yhteiskunnan laitamilla. Hän on kirjoittanut lapsuudenkokemuksistaan muun muassa kirjoissa "Der Aufbruch nach Turku" (1963) ja "Das Waisenhaus" (1965) Hän kirjoitti myös Keski- ja Etelä-Amerikan sekakulttuureja käsitteleviä "etnopoeettisia" kirjoja.
Lars Forssell

Lars Forssell (1928 Tukholma, Ruotsi – 2007 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija ja Ruotsin akatemian jäsen. Hän kirjoitti aktiivisesti lehtiin. Esikoisrunokokoelma "Ryttaren" ilmestyi 1949. Hänen runotuotantonsa on vaikeaselkoista eikä siten nauti suurta suosiota. Hän on kirjoittanut myös laulurunoja ja ruotsintanut toisen maailmansodan jälkeistä ranskalaista laulurunoutta. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu näytelmiä.
Naamiot

Naamiot on Liisa Tavin albumi vuodelta 1984.
"Suomen Kuvalehden" Jorma Tuominen kuvasi pitkään odotettua albumia tuhlatuksi tilaisuudeksi huolimatta ammattitaitoisista studiomuusikoista. Hän vieroksui sen moralistista totisuutta ja surumielisyyttä: ”Sopiessaan Liisa Tavin ilmaisuun "Naamioiden" laulut samalla alleviivaavat sen kapeutta.”
Giuseppe Dessì

Giuseppe Dessì (1909 Cagliari, Sardinia, Italia – 1977 Rooma, Italia) oli italialainen kirjailija, jonka kirjojen tapahtumaympäristö on Sardinia. Hän kuvaa tapahtumia historiallisesta perspektiivistä. Esikoisromaani "San Silvano" ilmestyi 1939. Sen henkilöhahmoja Dessì käyttää myöhemmissäkin teoksissaan "I passieri" (1955) ja pääteoksessa "Varjojen maa" ("Paese d'ombre", 1972).
Dessì sai vuonna 1972 Premio Strega -palkinnon.
Eizik Meir Dick

Eizik Meir Dick eli Isaac Mayer Dick (1814 Vilna – 1893 Vilna) oli juutalainen kirjailija. Hän kirjoitti lyhyitä kertomuksia jiddišiksi ja hepreaksi. Suositut moralisoivat kertomukset mukailevat tunnettuja teoksia.
Per Anders Fogelström

Per Anders Fogelström (1917 Tukholma, Ruotsi – 1998) oli ruotsalainen kirjailija. Hän kuvasi teoksissaan erityisesti Tukholmaa ja sen asukkaita. Menestysromaani oli "Sommaren med Monika", jonka pohjalta Ingmar Bergman on ohjannut samannimisen elokuvan.
Moshoeshoen päivä

Moshoeshoen päivä on Lesothon kansallinen juhlapäivä, jota vietetään vuosittain 11. maaliskuuta.
Moshoeshoen päivää vietetään Lesothon perustajana pidetyn kuningas Moshoeshoen muistoksi. Juhlapäivää ehdottivat Basutoland Progressive Association -järjestön jäsenet vuonna 1913. Alkuperäisen ehdotuksen mukaan päivää oli tarkoitus viettää 12. maaliskuuta, jolloin Moshoeshoe solmi sopimuksen Basutomaan protektoraatin perustamisesta brittien kanssa. Päivä virallistettiin vuonna 1919 kansallisena juhla- ja vapaapäivänä.
Päivän ensimmäisissä juhlallisuuksissa Basutomaan brittiläinen asiamies Edward Garraway lahjoitti tuolloiselle kuninkaalle Griffith Lerotholille hopeisen pistoolin norsunluisella kahvalla. 1920-luvulta lähtien päivän yhteydessä alettiin järjestää esimerkiksi perinteisiä tanssi- ja lauluesityksiä sekä raveja. Eri koulujen oppilaat kilpailivat toisiaan vastaan laulukisoissa. Vuonna 1996 tuolloin vallassa ollut Basutoland Congress Party -puolue siirsi Moshoeshoen päivän nykyiselle päivämäärälleen 11. maaliskuuta. 11. maaliskuuta oli Moshoeshoen kuolinpäivä. Edellinen päivä katsottiin ongelmalliseksi brittien siirtomaahistorian takia.