tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hôtel Tassel

Hôtel Tassel on belgialaisen arkkitehti Victor Hortan suunnittelema asuintalo Brysselissä. Hôtel Tasselia pidetään yhtenä Brysselin ja koko Manner-Euroopan ensimmäisistä jugendtyyliä edustavista rakennuksista, vaikka talossa onkin sekä uusgoottilaisia että uusrokokoo-tyylisiä vaikutteita.
Hôtel Tassel rakennettiin vuosina 1892–1893 professori Emile Tasselin asunnoksi. Rakennuksen tekee moderniksi varsinkin lasin ja metallin käyttö, ja koko talo on eräänlainen kokonaistaideteos valaistus- ja sisustusratkaisuja myöten. Rakennuksessa on useita jugendille tyypillisiä tyylipiirteitä, kuten metallirunko, ja sisustuksen integroiminen rakenteisiin. Hôtel Tasselin kiinnekohta on sen kahdeksankulmainen eteisaula, josta elegantti portaikko johtaa eri kerroksiin. Jugendtyylille ominaista kaarevaa linjaa on käytetty sekä rakennuksen julkisivussa että sisätiloissa, muun muassa lattian mosaiikeissa, portaikon kaiteissa ja seinien koristemaalauksissa. Suurista ikkunoista lankeava luonnonvalo valaisee sisätilat kauniisti.
Victor Hortan Brysseliin suunnittelemat Hôtel Tassel, Hôtel Solvay, Hôtel van Eetvelde sekä Maison &amp; Atelier Horta lisättiin vuonna 2000 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Edvin Anger

Edvin Anger (s. 8. huhtikuuta 2002) on ruotsalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa IFK Hedemoraa.
Anger saavutti Lausannen nuorten olympialaisissa 2020 kultaa vapaan hiihtotavan sprintissä ja hopeaa crossissa. Nuorten MM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan kuudenneksi vapaan hiihtotavan sprintissä Lygnassa 2022. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli vapaan hiihtotavan parisprintissä viides ja perinteisen hiihtotavan sprintissä 29:s. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti pronssia perinteisen hiihtotavan parisprintissä ja viestissä sekä sijoittui perinteisen 10 kilometrin kilpailussa neljänneksi, vapaan hiihtotavan sprintissä 11:nneksi ja 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 14:nneksi.
Anger kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla marraskuussa 2022. Hän sai heti maailmancupin pisteitä oltuaan perinteisen hiihtotavan sprintissä kahdestoista. Kymmenen parhaan joukkoon hän selviytyi ensimmäisen kerran oltuaan viikkoa myöhemmin neljäs Lillehammerin vapaan hiihtotavan sprintissä. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan Tour de Skillä 2023–2024 toinen Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä. Hän sijoittui kolmanneksi Canmoren vapaan hiihtotavan sprintissä. Kaudella 2024–2025 Tour de Skillä hän sijoittui Toblachin 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan takaa-ajossa toiseksi. Kiertueen kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs. Les Roussesin perinteisen hiihtotavan sprintin Anger voitti. Engadinissa hän sijoittui toiseksi vapaan hiihtotavan sprintissä. Hän oli finaalin johdossa pitkän aikaa, kunnes maalin lähestyessä Johannes Høsflot Klæbo ohitti hänet ja otti ensimmäisen sijan. Anger sijoittui kolmanneksi Falunin perinteisen hiihtotavan sprintissä. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi ja sprintticupissa kolmanneksi. Kaudella 2025–2026 hän sijoittui Rukan 20 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kolmanneksi.
Nika Prevc

Nika Prevc (s. 15. maaliskuuta 2005) on slovenialainen mäkihyppääjä. Hän on kaksinkertainen maailmanmestari sekä maailmancupin kokonaiskilpailun voittaja. Myös hänen veljensä Peter, Domen ja Cene Prevc ovat menestyneitä mäkihyppääjiä.
Prevc saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia joukkuemäessä Lahdessa 2021. Zakopanessa 2022 hän voitti kultaa normaalimäessä ja joukkuemäessä sekä sai hopeaa sekajoukkuemäessä. Whistlerissä 2023 hän saavutti kultaa sekajoukkuemäessä sekä hopeaa normaalimäessä ja joukkuemäessä. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla hän voitti kultaa normaalimäessä, joukkuemäessä ja sekajoukkuemäessä Planicassa 2023.
Prevc sijoittui Planican MM-kilpailuissa 2023 normaalimäessä 17:nneksi ja joukkuemäessä neljänneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän voitti normaalimäen ja suurmäen maailmanmestaruuden sekä saavutti sekajoukkuemäessä hopeaa.
Prevc kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Nižni Tagilissa marraskuussa 2021. Hän sai heti maailmancupin pisteitä oltuaan normaalimäen kilpailussa 23:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs normaalimäen kilpailussa Ljubnossa uudenvuodenpäivänä 2022. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Hinzenbachin normaalimäessä helmikuussa 2023. Hän voitti kaudella 2023–2024 Engelbergin ja Garmisch-Partenkirchenin suurmäen kilpailut sekä molemmat Villachin normaalimäen kilpailut. Hän voitti Zaōn normaalimäen kilpailun. Ljubnon normaalimäessä hän saavutti kakkossijan ja voiton. Willingenissä hän sijoittui toiseksi. Hän oli toinen myös Hinzenbachissa ja Oslossa. Hän voitti Trondheimissa ja oli kolmas Planicassa. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun. Marraskuussa 2024 hän voitti Lillehammerissa kauden avauskilpailun. Hän oli joulukuussa kolmas Zhangjiakoussa ja voitti Engelbergissä. Vuodenvaihteessa hän voitti Garmisch-Partenkirchenissä ja Oberstdorfissa sekä sijoittui Villachissa toiseksi ja kolmanneksi. Tammikuun lopulla Zaōssa hän voitti perjantain kilpailun ja oli sunnuntaina kolmas. Helmikuussa hän voitti molemmat Lake Placidin, Ljubnon ja Hinzenbachin kilpailut. Maaliskuussa hän voitti Oslon suurmäessä ja Vikersundin lentomäessä. Vikersundin harjoituskierroksella hän hyppäsi uuden naisten maailmanennätyksen 236 metriä, mikä rikkoi Silje Opsethin edellisvuonna hyppäämän entisen ennätyksen 5,5 metrillä. Hän voitti myös molemmat Lahden suurmäen kilpailut. Hän voitti näin ollen kymmenen peräkkäistä maailmancupin osakilpailua ja kauden aikana yhteensä 15 osakilpailua. Nämä molemmat sivusivat Sara Takanashin vuonna 2016 tekemiä voittoennätyksiä. Prevc voitti maailmancupin kokonaiskilpailun 640 pisteen erolla Selina Freitagiin. Kaudella 2025–2026 hän sijoittui Lillehammerin toisessa kilpailussa kolmanneksi. Hän sijoittui Falunin normaalimäen kilpailussa toiseksi.
Abigail Strate

Abigail Strate (s. 22. helmikuuta 2001 Calgary) on kanadalainen mäkihyppääjä, sekajoukkuemäen olympiamitalisti.
Strate kuului Pekingin olympialaisissa 2022 Kanadan joukkueeseen, joka saavutti pronssia sekajoukkuemäessä. Normaalimäessä hän oli 23:s. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui normaalimäessä kymmenenneksi, suurmäessä 15:nneksi ja joukkuemäessä kuudenneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän oli normaalimäessä kuudes ja suurmäessä yhdestoista.
Strate kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Nižni Tagilissa joulukuussa 2016. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 26:s Pyeongchangin normaalimäen kilpailussa helmikuussa 2017. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Hinzenbachin normaalimäen kilpailussa helmikuussa 2022.
Strate saavutti ensimmäisen maailmancupin palkintosijansa oltuaan kolmas Hinterzartenin suurmäessä tammikuussa 2023. Kaudella 2023–2024 hän sijoittui Garmisch-Partenkirchenin suurmäessä kolmanneksi, Oberstdorfin suurmäessä toiseksi ja Villachin normaalimäessä kolmanneksi. Kaudella 2024–2025 hän oli kolmas Hinzenbachin normaalimäessä. Kaudella 2025–2026 hän sijoittui toiseksi Lillehammerissa.
Strate voitti Continental Cupissa viisi osakilpailua syys-lokakuussa 2022. Kauden 2022–2023 kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi.
Cunha

Cunha on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Paperikaarnamyrtti

Paperikaarnamyrtti ("Melaleuca alternifolia") on myrttikasveihin kuuluva kasvilaji. Se on peräisin subtrooppisesta Australiasta, ja sitä tavataan Queenslandin kaakkoisosissa ja pohjoisrannikolla sekä lähiseuduilla Uudessa Etelä-Walesissa. Sitä kasvaa joenrannoilla ja soisilla tasangoilla. Paperikaarnamyrtin öljyä myydään ihonhoitoon. Sillä saattaa olla antiseptisia ominaisuuksia.
Ulkonäkö ja koko.
Paperikaarnamyrtti on jopa 7 metriä korkeaksi kasvava pensas tai pieni puu. Sillä on paperimainen kaarna. Sen havunohuet lehdet järjestäytyvät vuorottain ja joskus sekavasti. Lehdet ovat pehmeitä, sileitä ja pitkulaisia muodoltaan. Ne ovat usein 10–35 mm pitkiä ja vain 1 mm ohuita. Niissä on myös paljon öljyä.
Kasvi kukkii useimmiten keväällä tai alkukeväästä. Röyhyisten kukkien seassa kasvaa myös teräviä, 3–5 cm mittaisia piikkejä. Siihen kasvavat 2–3 cm mittaiset puiset ja kuppimaiset hedelmät.
Käyttö.
Australian alkuasukkaat ovat perinteisesti käyttäneet teepuun lehtiä antiseptisesti. Vähäinen määrä kliinisiä tutkimuksia on osoittanut, että teepuuöljystä voi olla hyötyä aknen ja jalkasienen hoidossa. Siitä saattaa olla hyötyä joissakin muissakin tilanteissa, joissa antiseptisista aineista voi olla apua, mutta niistä ei ole riittävää tutkimusnäyttöä.
Teepuuöljy sopii ulkoisesti käytettynä useammille, mutta se voi aiheuttaa joillekin allergista ihottumaa. Raskaudenaikaisesta käytöstä ei ole näyttöä. Teepuuöljyä ei kannata käyttää sisäisesti, koska sillä on monia ikäviä haittavaikutuksia, kuten sekavuutta. Sitä pidetään myös myrkyllisenä sisäisesti käytettynä.
William F. Lamb

William F. Lamb (21. marraskuuta 1883 Brooklyn, New York, New York, Yhdysvallat – 8. syyskuuta 1952) oli yhdysvaltalainen arkkitehti. Hän oli yksi New Yorkissa sijaitsevan Empire State Buildingin pääarkkitehdeista.
Lamb valmistui Williams Collegesta ja Columbian yliopistosta. Hän liittyi artkkitehtitoimisto Carrère and Hastingsiin, mutta vaihtoi myöhemmin Shreve, Lamb &amp; Harmon -toimistoon. Siellä hän sai tehtäväkseen suunnitella Empire State Buildingin vuonna 1930.
Frognerin kirkko (Lier)

Frognerin kirkko () on Lierin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen ristikirkko vuodelta 1694.
Aryan Tari

Aryan Tari (s. 4. kesäkuuta 1999 Lier) on norjalainen shakin suurmestari. Hän aloitti pelaamisen viisivuotiaana ja voitti seitsemänvuotiaana alle 12-vuotiaiden Norjan-mestaruuden. Tari on voittanut aikuisten Norjan-mestaruuden kahdesti, vuosina 2015 ja 2019. Hän sai suurmestarin arvonimen vuonna 2016.
Lana Turnerin filmografia ja teatteriesiintymiset

Tämä on Lana Turnerin filmografia ja teatteriesiintymiset.
Revingehed

Revingehed on Ruotsin puolustusvoimien harjoitusalue noin 20 kilometriä Lundista itään. Alueen pinta-ala on 4 500 hehtaaria, josta noin 300 hehtaaria on metsää ja noin 250 hehtaaria vettä (Krankesjön).
Alueella toimii puolustusvoimien Etelä-Skånen rykmentti P7. Rykmentissä työskentelee 600 henkeä. Se on lähettänyt joukkoja muun muassa Afganistaniin, Irakiin, Kosovoon, Liberiaan sekä Maliin YK:n johtamaan operaatioon.Etelä-Skånen rykmentti P7 on Ruotsin tulevan Nato-jäsenyyden yhteydessä valmistautunut lähettämään joukkoja Naton Forward Land Forces (FLF) -joukkoihin Latvian pääkaupunki Riian ulkopuolella sijaitsevaan prikaatiin. Suunnitelma on, että prikaatin toiminnasta vastaavat vuorotellen Ruotsi ja Tanska. Ruotsalainen osa on toimintavalmis vuonna 2025. 
Vuodesta 2022 lähtien Etelä-Skånen rykmentti aloitti vuoden 2020 puolustuspäätöksen mukaisesti 7. koneellisen prikaatin perustamistyöt Revingehedissä. Etelä-Ruotsin puolustustus vahvistuu merkittävästi ja tarkoittaa käytännössä yhä vahvempia yksiköitä, joihin liikekannallepanon sattuessa tulee noin 6 000 sotilasta ja upseeria. Varusmiesten määrä kasvaa nykyisestä 320:sta noin 500:aan vuonna 2025. Rykmentti toteuttaa mittavan rakennusinvestoinnit, jossa rakennetaan useita uusia rakennuksia ja modernisoidaan olemassa olevia rakenteita vastaamaan vaatimuksia tehokkaammasta Ruotsin puolustuksesta. 
Ruotsin ja Yhdysvaltojen välisessä 6. joulukuuta 2023 allekirjoitetussa DCA-sopimuksessa on sovittu, että Yhdysvallat saavat tarvitaessa käyttöönsä Revingehedin rykmentin alueen.
Kummitusjuttu (elokuva)

Kummitusjuttu () on vuoden 1981 yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut John Irvin. Se perustuu Peter Straubin vuoden 1979 samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosassa nähdään muun muassa Fred Astaire, Melvyn Douglas, Douglas Fairbanks Jr. ja John Houseman.
Juoni.
Eräänä talvena uudenenglantilaisen Milburnin idyllisessä pikkukaupungissa alkaa tapahtua outoja asioita, jotka linkittyvät eräiden iäkkäiden miesten ylläpitämään yksityiseen seuraan, jonka jäsenet kertovat toisilleen kummitusjuttuja pitäkseen todelliset pelkonsa kurissa. Kun yksi seuran jäsenistä, Edward Wanderley (Douglas Fairbanks Jr.), kuolee kauhistuttavalla tavalla melkeinpä itsemurhaa muistuttavassa tapaturmassa, Edwardin poika Don Wanderley (Craig Wasson), joka oli jo aiemmin menettänyt myös veljensä Davidin vähintään yhtä merkillisessä tapauksessa, alkaa tutkia tapausta, jonka yhteydessä paljastuu hänen oman menneisyytensä tapahtumien jotenkin heijastelevan seuran jäsenten omaan salattuun menneisyyteen, joka yrityksistä huolimatta on palannut Milburniin kylväämään kuolemaa.
Jukka Bisi

Jukka Birger Bisi (s. 1960 Vaala) on suomalainen filosofian tohtori. Bisi työskenteli Metsähallituksen erätalousjohtajana vuodesta 2016 alkaen vuoteen 2024, jolloin hän jäi eläkkeelle. Aiemmin hän on ollut muun muassa Metsähallituksessa ylitarkastajana ja erätalouspäällikkönä sekä Pohjanmaan riistanhoitopiirissä riistapäällikkönä. Jukka Bisi väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2010 Oulun yliopistosta otsikolla Suomalaisen susikonfliktin anatomia. Aiemmin hän julkaisi yhdessä professori Sami Kurjen kanssa laajan Susipuhetta Suomessa -tutkimuksen, joka perustui muun muassa 30 susikeskusteluun, 15 sidosryhmätilaisuuteen ja kyselytutkimukseen. Tutkimukset saivat runsaasti huomiota mediassa.
Venäläis-tšetšenialainen ystävyysseura

Venäläis-tšetšenialainen ystävyysseura on () oli vuosina 2000–2006 toiminut järjestö, joka valvoi ihmisoikeuksia Tšetšeniassa ja Pohjois-Kaukasuksella. Järjestön päämaja oli Nižni Novgorodissa.
Järjestön puheenjohtaja Stanislav Dmitrievski tuomittiin 3. helmikuuta 2006 etnisen vihan lietsomisesta kahden vuoden ehdolliseen, kun järjestö oli julkaissut Aslan Mashadovin ja Ahmed Zakajevin lausuntoja. Järjestö sai viisi päivää aikaa erottaa Dmitrievski johtajan paikalta, mitä se ei tehnyt, jonka jälkeen se määrättiin suljettavaksi kahden kuukauden kuluessa. Laki ei-valtiollisista järjestöistä kieltää ekstremistmista tuomittujen toimisen kansalaisjärjestöjen johtopaikoilla. Korkein oikeus vahvisti päätöksen 23. tammikuuta 2007.
Varat järjestön toimintaan tulivat lähes täysin Euroopan unionilta, Yhdysvaltain hallituksen rahoittamalta National Endowment for Democracy -järjestöltä ja Norjan ulkoministeriöltä.
Toinen merkittävä järjestön johtaja oli toimittaja Oksana Tšelyševa. Järjestön toimintaa on pyritty jatkamaan eri keinoin, kuten Suvaitsevuuden tukisäätiö -järjestöllä sekä Helsingissä kotipaikkaansa pitävällä Venäjän ja Tšetšenian ystävyysseura -järjestöllä.
Vähärasvainen ruokavalio

Vähärasvainen ruokavalio on erään yhdysvaltalaisen määritelmän mukaan ruokavalio, jossa kaloreista enintään noin 30 prosenttia saadaan rasvasta. Erittäin vähärasvaiseksi kutsutaan ruokavaliota, jossa kaloreista enintään 15 prosenttia saadaan rasvasta. Nämä rajat voidaan asettaa muillekin tasoille.
Vähärasvaisen ruokavalion noudattamiseen kuuluu runsasrasvaisten ruoka-aineiden välttäminen tai korvaaminen vähärasvaisilla. Lihasta ja keitoista voidaan kaapia rasvat pois, paistorasvat voidaan kaataa pois tai paistetut ruoat voidaan korvata muulla tavoin valmistetuilla.
Vähärasvaista ruokavaliota on suositeltu etenkin laihduttamiseen ja ihannepainon ylläpitoon. Se alkoi saada puolestapuhujia etenkin 1970-luvulla ja oli 1980-luvulla suosionsa huipulla. Esimerkiksi Nathan Pritikinin laihdutusopas "The Pritikin Program for Diet and Exercise" ilmestyi vuonna 1979. Muita suosittuja vähärasvaisia ruokavalioita ovat olleet Ornishin dieetti, ja Scarsdalen dieetti. 
Vähärasvaista ruokavaliota on pidetty painonhallinnan kannalta edullisena, koska hiilihydraateissa ja proteiineissa on rasvaa vähemmän kaloreita painoyksikköä kohden. Yhdestä syödystä rasvagrammasta saa peräti 9 kilokaloria siinä kun proteiinista ja hiilihydraatista saa vain 4 kilokaloria grammaa kohti. Rasvan rajoittamisella on siis enemmän vaikutusta ruoasta saatujen kalorien vähentämisen kannalta kuin muiden makroravintoaineiden rajoittamisella samassa suhteessa, mikäli nautitun ruoan määrä ei kasva rasvapitoisuuden vähentyessä. 
Rasvan rajoittamisesta on uskottu olevan myös hyötyä kansanterveydelle, sillä etenkin tyydyttyneiden rasvojen ja transrasvojen on varsinkin ennen 2000-lukua arveltu nostavan kolesterolia ja lisäävän sydän- ja verisuonitautien riskiä. Esimerkiksi Yhdysvaltain ravitsemusviranomaiset ovat suositelleet tämän vuoksi vähärasvaista ruokavaliota.
Myös sappikivistä kärsiville suositellaan joskus vähärasvaista ruokavaliota, sillä se sopii heidän ruoansulatukselleen. Joskus myös ripulista, ärtyneestä suolesta, ruoan imeytymishäiriöistä ja rasvamaksasta kärsivät ovat hyötyneet vähärasvaisesta ruokavaliosta. Vähärasvainen ruokavalio saattaa vähentää ruoansulatusvaivoja myös laihdutusleikkauksen jälkeen.
Vähärasvaisia ruokavalioita on arvosteltu siitä, että niitä on vaikea noudattaa pitkiä aikoja, ja niistä voi seurata jojolaihduttamista. Myös terveydelle hyödyllisten tyydyttymättömien rasvahappojen saanti voi jäädä liian vähäiseksi.
MDAX-indeksi

MDAX-indeksi on Frankfurtin pörssin osakeindeksi. Indeksi sisältää DAX-indeksin jälkeen 50 suurinta yhtiötä. MDAX:ia on laskettu 19. tammikuuta 1996 lähtien. Laskentaperuste on 30. joulukuuta 1987, arvolla 1000 pistettä.
Luettelo indeksin yhtiöistä.
Indeksin yhtiöt 10. tammikuuta 2024:
Palman tuulivoimapuisto

Palman tuulivoimapuisto on Varsinais-Suomen Somerolla Palmanharjulla (Palmankalliolla) sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii neljä tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 17 megawattia ja vuosituotanto on noin 50 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston on rakentanut Ilmatar Energyn tytäryhtiö Ilmatar Somero Oy, sen omistaa Ilmatar Somero Oy ja sitä operoi Ilmatar Service Oy.
Yleistä.
Palman tuulivoimapuisto sijaitsee mäkisellä alueella Someron keskustaajamasta pari kilometriä koilliseen päin. Tuulipuiston pituus on 1,3 kilometriä, leveys 600 metriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 35 hehtaaria. Voimalat sijaitsevat 115–130 metrin korkeudella mpy.
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa V150-mallia, jonka napakorkeus on 105 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 150 metriä, ja jonka kapasiteetti on 4,3 megawattia.
Tuulipuistoon on tieyhteys Pikku-Joensuusta. Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan 20 kilovoltin jännitteellä keskustaajaman pohjoispuolella sijaitsevalle Palman sähköasemalle, josta sähkö siirretään kantaverkkoon.
Historiaa.
Hankkeelle myönnetyn suunnittelutarveratkaisun yhteydessä on selvitetty alueen luontoarvot sekä tehty kattavat tuulivoimapuiston ympäristövaikutusarviot 2012. Palman tuulivoimapuistoon myönnettiin vuonna 2015 rakennusluvat neljälle tuulivoimalalle. Rakennusluvan laillisuutta edelsi siitä tehty valitus. Ympäristölautakunnan maaliskuussa 2015 tekemästä päätöksestä valitettiin, mutta Turun hallinto-oikeus hylkäsi valituksen joulukuussa 2015. Erityinen tapaus oli kesämökin rakennusluvan hylkääminen toukokuussa 2014, koska se aiottiin rakentaa liian lähelle suunniteltua tuulivoimalaa. Hylkäyksestä valitettiin Turun hallinto-oikeuteen, joka kuitenkin hylkäsi valituksen kesäkuussa 2016 ja palautti asian ympäristölautakunnan käsittelyyn. Rakennuslupa sai siten lainvoimaisuuden.
Yhtiö oli varautunut aloittamaan maastossa valmistelevat maastotyöt, mutta hanke koki lisäviiveitä. Uutisen kertomat tiedot sisälsivät tuolloin tuulivoimaloita, joiden napakorkeus oli 120 metriä ja tuuliturbiinin halkaisija 177,5 metriä. Suunnitelmassa lähimmät asuinrakennukset sijaitsivat 700 metrin etäisyydellä. Tämä ei olisi haitannut ollenkaan, jos melumittauksissa yöllinen melutaso olisi jäänyt alle 40 desibelin. Rakennustarkastajan mukaan voimaloiden vaikutusalueella sijaitsi useita vapaa-ajan asuntoja yöllisen vähintään 35 desibelialueen sisällä.
Rakentaminen aloitettiin vuonna 2021 ja seuraavana vuonna tehtiin kallioiselle mäelle kallioporauksia perustusten kiinnityksiä varten. Seuraavana keväänä valettiin tuulivoimaloiden varsinaiset perustukset. Ensimmäistä tuulivoimalaa pystytettiin heinäkuussa 2023 ja koko tuulivoimapuisto valmistui viimeistään lokakuussa 2023.
SDAX-indeksi

SDAX-indeksi on Frankfurtin pörssin osakeindeksi. Indeksi sisältää MDAX-indeksin jälkeen 70 suurinta yhtiötä. SDAX:ia on laskettu 21. kesäkuuta 1999 lähtien. Laskentaperuste on 30. joulukuuta 1987, arvolla 1000 pistettä.
Luettelo indeksin yhtiöistä.
Indeksin yhtiöt 10. tammikuuta 2024:
Malo Gusto

Malo Arthur Gusto (s. 19. toukokuuta 2003 Décines-Charpieu) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa. Pelipaikaltaan hän on oikea laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Villefontainessa varttunut Gusto liittyi vuonna 2016 Olympique Lyonnaisin junioriakatemiaan. 
Lyonin edustusjoukkueessa Gusto teki ensiesiintymisensä 24. tammikuuta 2021 Ligue 1:n ottelussa Saint-Étienneä vastaan. Hän tuli vaihdosta kentälle Bruno Guimarãesin tilalle ottelun 90. minuutilla.
Kaudella 2021–2022 Gusto vakiinnutti paikkansa Lyonin avauskokoonpanossa ja pelasi ensimmäistä kertaa myös Eurooppa-liigassa. Hän pelasi kaudella 30 pääsarjaottelua, joissa hän antoi neljä maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa hän pelasi seitsemän ottelua ja antoi yhden maalisyötön.
29. tammikuuta 2023 Gusto siirtyi englantilaisseura Chelseaan vuoteen 2030 ulottuvalla sopimuksella. Siirtosummaksi uutisoitiin noin 35 miljoonaa euroa. Hän pelasi kuitenkin loppukauden 2022–2023 lainalla Lyonissa. 
Gusto debytoi Chelseassa 13. elokuuta 2023 Valioliigan kauden avausottelussa Liverpoolia vastaan, kun hän korvasi Reece Jamesin ottelun 76. minuutilla. Hän pelasi kauden aikana 27 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa 19, ja syötti kuusi maalia. Hän pelasi täyden ajan tappiolisessa liigacupin loppuottelussa. Kaudella 2024–2025 Gusto pelasi 32 valioliigaottelua. Chelsean voittamassa Konferenssiliigassa hän pelasi viisi ottelua, mukaan lukien loppuottelu Real Betisiä vastaan, jossa hän pelasi 45 minuuttia. Seurajoukkueiden MM-kilpailuissa hän pelasi kaikki seitsemän ottelua. Voitokkaassa loppuottelussa hän syötti Chelsean avausmaalin.
Maajoukkueura.
Gusto on pelannut Ranskan maajoukkueissa vuodesta 2018 lähtien. Ranskan A-maajoukkueessa Gusto pelasi ensimmäistä kertaa 13. lokakuuta 2023 voitollisessa EM-karsintaottelussa Alankomaita vastaan. Hän tuli vaihdosta kentälle ottelun 80. minuutilla Jonathan Claussin tilalle.
Muuta.
Gustolla on portugalilaisia ja martiniquelaisia sukujuuria. Hänellä on Ranskan lisäksi myös Portugalin kansalaisuus.
Albrekt (1490–1545)

Albrekt (28. kesäkuuta 1490 – 24. syyskuuta 1545 Mainz) oli Mainzin vaaliruhtinas ja arkkipiispa ja Magdeburgin arkkipiispa. Hän oli Brandenburgin vaaliruhtinaan Johannes Ciceron poika. Hänet muistetaan ennen kaikkea siitä, että uskonpuhdistaja Martti Luther hyökkäsi Albrektin aneiden myyntiä vastaan 95 teesissään.
Elämä ja ura.
Suoritettuaan Frankfurt an der Oderin yliopistossa ennemminkin humanistisia kuin teologisia opintoja hän aloitti kirkollisen uran, ja vuonna 1513 hänestä tuli Magdeburgin arkkipiispa ja Halberstadtin hiippakunnan hallinnoija. Vuonna 1514 hän sai Mainzin vaaliruhtinaskunnan, ja vuonna 1518 hänestä tehtiin kardinaali. Maksaakseen Mainzin tuomiokapitulin palliumin ja muut virkaanastumisestaan aiheutuvat kulut Albert oli lainannut Fuggereilta suuren summan rahaa ja saanut paavi Leo X:ltä luvan järjestää hiippakunnassaan aneiden myyntiä saadakseen varoja lainan takaisinmaksuun. Tätä työtä varten hän sai dominikaanipappi Johannes Tetzelin palvelukseensa. Luther tuomitsi tämän käytännön 95 teesissään. Albert vaikutti näin välillisesti voimakkaasti uskonpuhdistuksen käynnistymiseen. Vuoden 1519 keisarinvaalien lähestyessä Kaarlen (myöhemmin keisari Kaarle V) ja Ranskan kuninkaan Frans I:n kannattajat anoivat innokkaasti Albertin ääntä, ja hän näyttää saaneen suuren summan rahaa äänestä, jonka hän lopulta antoi Kaarlelle. 
Albertin vapaamielisyys, hänen ystävyytensä Ulrich von Huttenin kanssa ja hänen poliittiset pyrkimyksensä näyttävät herättäneen toiveita siitä, että hänet saataisiin uskonpuhdistuksen puolelle, mutta vuoden 1525 talonpoikaissodan jälkeen hän asettui lopullisesti katolilaisuuden kannattajien joukkoon ja kuului niihin ruhtinaihin, jotka tapasivat heinäkuussa 1525 Dessaussa sopiakseen toimenpiteistä katolisen uskon puolustamiseksi. Hänen vihamielisyytensä reformaattoreita kohtaan ei kuitenkaan ollut yhtä äärimmäistä kuin hänen veljensä Joakim I:n, Brandenburgin vaaliruhtinaan, ja hän näyttää toimineen rauhan puolesta, vaikka hän oli jäsenenä Nürnbergin liitossa, joka perustettiin vuonna 1538 Schmalkaldenin liiton vastapainoksi. Reformaatio eteni kuitenkin hänen valtakunnissaan, ja hän joutui myöntämään Magdeburgin asukkaille uskonnonvapauden 500 000 guldenia vastaan. Viimeisinä vuosinaan hän oli entistä suvaitsemattomampi protestantteja kohtaan ja suosi jesuiittojen opetusta valtakunnissaan. Maallisena ruhtinaana hän hallitsi hyvin; hän otti käyttöön uudistuksia oikeudenkäytössä, poliisijärjestelmässä ja kaupankäynnissä. 
Albert koristeli Hallen katedraalin ja Mainzin katedraalin ylellisesti ja otti tunnuslauseekseen sanat "Domine, dilexi decorem domus tuae". Hän oli taiteen ja oppineiden tukija, ja Erasmus Rotterdamilainen kuului hänen ystäviinsä. Hänet haudattiin Mainzin katedraaliin. Hänen haudallaan on taiteellinen muistomerkki.
Polypropyleeniglykoli

Polypropyleeniglykoli tai PPG on polyeettereihin kuuluva polymeeri. Polypropyleeniglykolilla on useita käyttökohteita.
Ominaisuudet.
Polypropyleeniglykolin molekyylimassa on tavallisimin 200–18 000 g/mol. Yhdisteen ominaisuudet riippuvat molekyylimassasta. Molekyylimassaltaan alle 6 000 g/mol olevat polymeerit ovat jähmeitä nesteteitä ja tätä korkeammat vahamaisia kiinteitä aineita. Polypropyleeniglykolin sulamispiste on -40–73 °C ja lasisiirtymälämpötila on -77 – -73°C. Molekyylimassaltaan pienet polypropyleeniglykolit (alle 700 g/mol) liukenevat veteen. Polymeeri liukenee myös useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin ja dikloorimetaaniin. Polypropyleeniglykolin tiheys on 1,01–1,02 g/cm3.
Valmistus ja käyttö.
Polypropyleeniglykolia valmistetaan lähtien propyleenioksidista ja initiaattorialkoholista 80–120 °C:n lämpötilassa. Useimmiten käytetyt initiaattorit ovat etyleeniglykoli, propyleeniglykoli tai glyseroli. Glyserolia käytettäessä polymeeriketjusta tulee haarautunut. Katalyyttinä voidaan käyttää joko happoja tai emäksiä. Useimmiten teollisuudessa käytetyt katalyytit ovat natrium- tai kaliumhydroksidit tai ammoniakki.
Polypropyleeniglykolia käytetään erityisesti polyuretaanivaahtojen ja -elastomeerien valmistukseen. Lisäksi sitä käytetään kosmetiikassa, tekstiilienkäsittelyssä, voiteluaineena, lämmönsiirtoaineena, pintaaktiivisena aineena ja muiden yhdisteiden valmistukseen.
Bruno Héroux

Louis Carl Bruno Héroux (20. joulukuuta 1868 – 14. helmikuuta 1944) oli saksalainen taidemaalari, graafikko, typografi ja exlibris-taiteilija. Héroux syntyi Leipzigissa Louis Héroux’n ja Minna o.s. Zimmermannin pojaksi. 
Taiteilija kuoli vakavaan sisätautiin. Hänen viimeiset päivät olivat synkkiä, koska hänen painolevynsä tuhoutuivat Leipzigin pommituksissa 1943.
Tapio Eerola

Tapio Eerola (s. 3. lokakuuta 1958) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on Suomen Kennelliiton "Koiramme"-lehden pitkäaikainen päätoimittaja. Eerola kasvattaa hovawartteja ja toimii kansainvälisen hovawartliiton IHF:n varapuheenjohtajana. 
Eerola on kasvattanut myös muutamia muita koirarotuja. Hän on kirjoittanut kaikki koirarodut esittelevän kirjan "Suomen Koirarodut" vuonna 1997 sekä kotimaisista roduista kertovan kirjan "Suomalaiset koirarodut" vuonna 2014. Eerola sai ulkomuototuomarioikeudet vuonna 1993 ja toimii kaikkien koirarotujen tuomarina Finnish Dog Show:ssa. 
Eerola oli ehdolla eduskuntavaaleissa Keskustan puolueesta vuonna 2015, molemmissa kuntavaaleissa myöskin Keskustan puolueesta ehdolla, vuonna 2017 ja vuonna 2021. Hän ei tullut valituksi kyseisissä vaaleissa.
Konrad Celtes

Konrad Celtes tai Celtis (oikealta nimeltään "Konrad Pickel"; 1. helmikuuta 1459 Wipfeld, Unterfranken – 4. helmikuuta 1508 Wien) oli saksalainen humanisti ja latinaksi kirjoittanut runoilija. Hän herätti Saksassa kiinnostusta sekä antiikin oppineisuutta että Saksan muinaisuutta kohtaan.
Elämä ja ura.
Celtes oli Pickel-nimisen (jonka kreikankielinen käännös on Celtes) viininviljelijän poika. Hän lähti jo varhain kotoaan välttääkseen isänsä ammatin harjoittamisen, opiskeli Kölnin ja Heidelbergin yliopistoissa ja hän pääsi Johann von Dalbergin suojelukseen ja Rudolf Agricolan oppilaaksi. Tämän jälkeen hän vaelsi jonkin aikaa "kiertävänä oppineena" pitäen humanistisia luentoja Erfurtissa, Rostockissa ja Leipzigissa. Leipzigissa hän julkaisi ensimmäisen teoksensa "Ars versificandi et carminum" (1486). Vuonna 1486 hän matkusti Roomaan, jossa hänellä oli ystävälliset suhteet Julius Pomponius Laetukseen. Italiassa hän tutustui Firenzessä Marsilio Ficinoon, Bolognassa Beroaldukseen ja Venetsiassa Sabellicukseen ja kuuluisaan kirjapainajaan Aldus Manutiukseen. 
Vuonna 1487 hänet seppelöitiin Saksan runoilijaksi (poeta laureatus), kun keisari Fredrik III suoritti seremonian Nürnbergin valtiopäivillä. Hän opiskeli matematiikkaa ja tähtitiedettä Jagiellonian yliopistossa Krakovassa ja tuli vuonna 1491 Ingolstadtin yliopiston runouden ja retoriikan professoriksi. Vuonna 1497 Maksimilian I nimitti hänet professoriksi Wienin yliopistoon, jossa Celtes perusti italialaisten mallien mukaan humanistisen tutkimuksen keskuksen, Sodalitas Danubianan. Hän edisti järjestelmällisyyttä opetusmenetelmissä, pyrki puhdistamaan latinaa oppineiden keskinäisestä kanssakäymisestä ja edistämään erityisesti kreikan opiskelua. Hän perusti matkoillaan oppineiden seuroja. 
Celtes oli myös kiinnostunut kotimaansa historiasta ja maantieteestä. Hän löysi ensimmäisenä Regensburgin Pyhän Emmeranin luostarissa Gandersheimin nunna Hrotsvithan huomattavat latinankieliset runot, joista hän julkaisi painoksen (1501), sekä Tabula Peutingerianan, Rooman valtakunnan kartan. Hänen teoksiinsa kuuluivat Tacituksen Germania-teoksen (1500) ja Barbarossaa käsittelevän 1200-luvun runon "Ligurinus" (1507) painokset. Celtesin tuotoksissa isänmaallisuus ja Italian vastaisuus ovat hallitsevia teemoja. Celtesin runous on vapaamielistä ja eroottista. Hän oli epikurolainen, ja monien humanistien tapaan hän arvosti muinaisia pakanallisia ihanteita kristillisiä enemmän.
Allied Land Command

Allied Land Command (LANDCOM) on sotilasliitto Naton taktisen tason johtoporras, eräänlainen esikunta kaikille jäsenmaiden maavoimille. Johtoportaan päämaja sijaitsee İzmirissä Turkissa. Allied Land Commandista käytetään joskus suomenkielistä nimeä Naton maavoimaesikunta.
Historia.
Allied Land Command perustettiin nykyisellään 1. joulukuuta 2012, kun johtoportaita yksinkertaistettiin. Izmirissä on ollut komentokeskus jo kauan ja aiemmin siellä on toiminut ennen muun muassa Naton Allied Land Forces South-Eastern Europe (LANDSOUTHEAST). Nykyään Allied Land Commandin tehtävä on suunnitella ja hallita Naton yhteisiä maaoperaatioita.
TA-125 -indeksi

TA-125-indeksi eli Israelin pörssi-indeksi on Tel Avivin pörssin merkittävin indeksi. Indeksiä pidetään Israelin talouden vertailuindeksinä. Indeksi koostuu 125 markkina-arvoltaan suurimmasta osakkeesta, jotka sisältyvät myös TA-35 ja TA-90-indekseihin.
Luettelo indeksin yhtiöistä.
Indeksin yhtiöt 10. tammikuuta 2024:
Podilin piiri

Podilin piiri () on yksi Ukrainan pääkaupungin Kiovan kymmenestä hallinnollisesta piiristä (kaupunkipiiristä). Podilin piiri sijaitsee Kiovan ydinkeskustassa, Dneprin oikeanpuoleisella eli länsirannalla.
Naapuripiirejä ovat Petšerskin piiri ja Ševtšenkon piiri etelässä, Svjatošynin piiri lännessä, Obolonin piiri pohjoisessa sekä Dnipron piiri Dneprin vastarannalla idässä.
Podilin kaupunginosa, joka on osa Podilin piiriä, on osa Kiovan vanhaa kaupunkia. Podilin alueen rajat ovat vaihdelleet Kiovan aluejakojen mukaan. Podilin piiri on perustettu vuonna 1921, nykyinen piirien jako on vuodelta 2001.
Podilin piirissä sijaitsevat muun muassa:
Eric Ragnar Sventenius

Eric Ragnar Sventenius (1910−23. kesäkuuta 1973), syntyjään Erik Ragnar Svensson oli ruotsalainen kasvitieteilijä, joka tutki erityisesti Kanariansaarten kasvistoa. Hän oli mahdollisesti itse oppinut kasvitieteilijä sekä myös taiteilija ja kielitieteilijä, jonka intohimona oli Kanariansaarten kasviston suojeleminen. Kaiken kaikkiaan Sventeniuksen elämästä ei kuitenkaan tiedetä kovin paljoa.
Sventenius syntyi Skirön kylässä Smålannissa. Hän oli jo lapsena kiinnostunut puutarhanhoidosta ja 20-vuotiaana hän lähti Ruotsista ulkomaille opiskelemaan ja työskentelemään. Sventeniuksen on arveltu opiskelleen Erfurtissa, Luganossa ja Prahassa, mutta hänen opinnoistaan ei ole varmoja tietoja.
Vuonna 1934 Karl Faust kutsui Sventeniuksen sekä muita kasvitieteilijöitä Blanesiin Espanjan Costa Bravalle suunnittelemaan uudistettavaa Marimurtran kasvitieteellistä puutarhaa. Sventenius toimi Marimurtran kasvitieteellisen puutarhan johtajana vuodesta 1935 syyskuuhun 1940, jolloin Faust irtisanoi hänet johtajan tehtävästä. Tuolloin Euroopassa oli käynnissä toinen maailmansota ja Sventenius oli köyhä ja koditon. Hän vetäytyi Barcelonan lähelle Montserratin luostariin, jossa hän opiskeli latinaa ja hoiti luostarin kasvikokoelmaa sekä puutarhaa. Luostarissa Sventenius myös ystävystyi munkki Adeodato Marcetin kanssa.
Vuonna 1942 Sventenius vaihtoi nimensä Erik Svenssonista Eric Sventeniukseksi ja seuraavana vuonna 1943 hän siirtyi kasvitieteilijäksi Teneriffalle. Siellä hänen ensisijainen työtehtävänsä oli tutkia Kanariansaarten kasvistoa, ja sitä hän tekikin loppuelämänsä ajan.
Sventeniuksella oli pitkä suhde saksalaisen Lotti Kercherin kanssa ja heidän oli ilmeisesti tarkoitus mennä naimisiin. Sventenius kuitenkin kuoli auto-onnettomuudessa puutarhansa edustalla Kanariansaarilla 23. kesäkuuta 1973.
Sventenius julkaisi kaiken kaikkiaan 23 tieteellistä julkaisua, joissa hän kuvasi tieteelle kaksi uutta sukua sekä noin sata tieteellistä nimeä, joista osa oli lajinsisäisten taksonien ja risteymien nimiä. Nimistä noin 60 on edelleen käytössä olevia tieteellisiä lajinimiä, joskin osa lajeista luokitellaan nykyisin eri sukuun. Sventeniuksen kunniaksi on nimetty asterikasvisuku "Sventenia" sekä kymmenkunta muuta eri heimoihin kuuluvaa kasvilajia. Auktorinimi on Svent.
Johannes Aventinus

Johannes Aventinus (oikealta nimeltään "Johannes Turmair" tai "Thurmayr"; 1. helmikuuta 1477 Abensberg, Baijeri – 9. tammikuuta 1534 Regensburg) oli saksalainen humanisti ja historioitsija. Häntä on kutsuttu "Baijerin Herodotokseksi".
Elämä ja ura.
Johannes Turmair otti Aventinum-nimen synnyinkaupunkinsa Abensbergin latinankielisen nimen mukaan. Opiskeltuaan Ingolstadtissa, Wienissä, Krakovassa ja Pariisissa hän palasi Ingolstadtiin vuonna 1507, ja hänet nimitettiin vuonna 1509 Baijerin ja Münchenin edesmenneen herttuan Albrekt IV:n kahden nuoremman pojan, Ludvigin ja Ernstin, kotiopettajaksi. Hän pysyi tässä tehtävässä vuoteen 1517, kirjoitti latinankielisen kieliopin ja muita oppikirjoja oppilaidensa käyttöön ja matkusti vuonna 1515 Ernstin kanssa Italiassa. Vuonna 1517 Baijerin herttua Vilhelm IV nimitti hänet Baijerin historiankirjoittajaksi ja hän sai tehtäväkseen kirjoittaa maan historian. Monet hänen tätä tarkoitusta varten keräämistään tärkeistä asiakirjoista ovat säilyneet vain hänen kopioissaan. Saatuaan Annales Boiorum -teoksen valmiiksi vuonna 1521, hän ryhtyi kirjoittamaan siitä saksankielistä versiota nimeltä "Bayerische Chronik", jonka hän sai valmiiksi joitakin vuosia myöhemmin. Teos oli ensimmäinen merkittävä saksankielinen historiikki. Hän oli mukana perustamassa "Sodalitas litteraria Angilostadensis" -järjestöä. Vaikka Aventinus ei lopullisesti omaksunut protestanttista uskoa, hän suhtautui myötätuntoisesti reformaattoreihin ja heidän opetukseensa ja osoitti voimakasta vastenmielisyyttä munkkeja kohtaan. Hän myös vastusti pyhiinvaelluksia ja aneita. Tästä syystä hänet vangittiin vuonna 1528, mutta hänen ystävänsä saivat pian hänet vapaaksi. Hänen loppuelämänsä oli jokseenkin levotonta. 
Seitsemässä niteessä julkaistu "Annales" käsittelee Baijerin historiaa yhdessä maailmanhistorian kanssa varhaisimmista ajoista vuoteen 1460 asti. Aventinus osoittaa voimakasta myötätuntoa keisarikuntaa kohtaan sen taistelussa paavinvaltaa vastaan. Teos jossain määrin ennakoi nykyaikaista tieteellistä historian tutkimusmenetelmää. "Annales" julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1554, mutta monet tärkeät kohdat jätettiin tästä painoksesta pois, koska ne vastustivat roomalaiskatolisia. Nicholas Cisner julkaisi täydellisemmän painoksen Baselissa vuonna 1580. Aventinus kirjoitti muitakin vähemmän tärkeitä kirjoja.
Hanhi, joka muni kultamunia

Hanhi, joka muni kultamunia tai Hanhi ja kultamuna on Aisopoksen faabeli nro 87 Perryn indeksin mukaan. Tarina kertoo maanviljelijästä ja hänen kultaisia munia munineesta hanhestaan. Joissain versioissa hanhi on korvattu kanalla. Satu on julkaistu suomeksi ainakin Hanhiemon satuaarteessa vuonna 1954.
Eräs tulkinta faabelin opetuksesta on, että ihmiset haluavat usein saada enemmän kuin tarvitsevat ja samalla menettävät senkin vähän, mitä heillä jo oli.
Juoni.
Satu kertoo ahkerasta, mutta köyhästä maanviljelijästä. Eräänä päivänä hän löytää hanhen pesästä kultaisen munan. Hän alkaa käydä hanhen pesällä päivittäin ja löytää joka kerta uuden kultamunan. Kun maanviljelijä keksii myydä munia markkinoilla, tulee hän vähitellen hyvin rikkaaksi.
Hän ei kuitenkaan pidä siitä, että hanhi munii vain yhden munan päivässä, vaan hän haluaisi rikastua nopeammin. Eräänä päivänä hän päättääkin tappaa hanhen siinä toivossa, että hän saisi sillä tavoin kaikki kultamunat yhdellä kertaa. Kuolleen hanhen sisällä ei kuitenkaan ollut yhtään munia, ja niin maanviljelijä menetti hanhensa.
Justus Jonas

Justus Jonas (oikealta nimeltään "Jodocus Koch"; 5. kesäkuuta 1493 Nordhausen – 9. lokakuuta 1555 Eisfeld) oli saksalainen luterilainen uskonpuhdistaja. Hän oli Martti Lutherin työtoveri, ja hänellä oli merkittävä rooli uskonpuhdistuksen alkuvaiheen tilaisuuksissa, erityisesti Marburgin uskontokeskustelussa (1529) ja Augsburgin valtiopäivillä (1530).
Elämä ja ura.
Opiskellessaan Erfurtin yliopistossa Jonas muutti nimensä 1500-luvun saksalaisten oppineiden yleisen tavan mukaisesti. Hän tuli kyseiseen yliopistoon vuonna 1506, opiskeli oikeustiedettä ja humanistisia tieteitä ja valmistui maisteriksi vuonna 1510. Vuonna 1511 hän meni Wittenbergiin, jossa hän suoritti oikeustieteen tutkinnon. Hän palasi Erfurtiin vuonna 1514 tai 1515, hänet vihittiin papiksi ja vuonna 1518 hänet ylennettiin tohtoriksi molemmissa tiedekunnissa ja nimitettiin St. Severin kirkkoon kaniikiksi, johon liitettiin oikeustieteen professuuri. Hän ihaili Erasmuksen humanismia ja otti kreikan ja heprean kielen opetusohjelmaan tullessaan Erfurtin yliopiston rehtoriksi toukokuussa 1519. 
Jonas kääntyi Lutherin puolelle vasta Lutherin ja Johann Eckin välisen Leipzigin väittelyn jälkeen. Hän lähti Lutherin mukana Wormsiin vuonna 1521, ja Saksin vaaliruhtinas Fredrik Viisas nimitti hänet siellä Wittenbergin yliopiston kanonisen oikeuden professoriksi. Lutherin oleskellessa Wartburgissa Jonas oli yksi aktiivisimmista Wittenbergin reformaattoreista. Hän omistautui saarnaamiselle ja väittelyille ja auttoi uskonpuhdistusta kääntämällä Lutherin ja Melanchthonin teoksia saksaksi tai latinaksi tapauksesta riippuen. Merkittävä oli erityisesti hänen Augsburgin tunnustuksen puolustuksen käännös. Seuraavat 20 vuotta hän järjesteli tapaamisia ja tilaisuuksia sekä oli diplomaattisessa työssä ruhtinaiden kanssa. Vuonna 1541 hän aloitti menestyksekkään saarnaretken Hallessa. Hänestä tuli Hallen kirkkojen superintendentti vuonna 1542. Vuonna 1546 hän oli läsnä Lutherin kuolinvuoteella Eislebenissä ja piti hautajaissaarnan, mutta samana vuonna herttua Morits karkotti hänet herttuakunnasta. Tuosta ajasta kuolemaansa saakka Jonas ei löytänyt vakaata toimeentuloa. Hän vaelsi paikasta toiseen saarnaten ja meni lopulta Eisfeldiin vuonna 1553, jossa hän kuoli. Hän oli ollut naimisissa kolme kertaa.
(Pri)sons

(Pri)sons on suomalainen rikostoimintaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Esa Jussila. Elokuva tuli ensi-iltaan helmikuussa 2024.
Elokuva kertoo hämärämiesten ja rikollisten porukasta, jotka joutuvat liittoutumaan taistellakseen alamaailman kauppapaikkaa uhkaavia palkkamurhaajia vastaan. Elokuvaa on lähdetty markkinoimaan mahdollisesti "Suomen väkivaltaisimpana elokuvana", ja sille on määrätty ikärajaksi K-18 raaistavan sisältönsä vuoksi.
Maksym Kryvtsov

Maksym Oleksandrovytš Kryvtsov (; 22. tammikuuta 1990 Rivne – 7. tammikuuta 2024) oli ukrainalainen runoilija, sotilas ja kansalaisaktivisti. Hänestä käytettiin kutsumerkkiä "Dali".
Kryvtsov aloitti runojen kirjoittamisen teini-ikäisenä. Hän osallistui Kiovassa Ukrainan vallankumoukseen 2014 johtaneisiin mielenosoituksiin ja valmistui vuonna 2014 Kiovan kansallisesta teknologia- ja suunnitteluyliopistosta. Vuosina 2014–2015 Kryvtsov taisteli Oikean sektorin puolisotilaallisten vapaaehtoisjoukkojen viidennessä pataljoonassa. Vuosina 2016–2019 hän palveli Ukrainan kansalliskaartin nopean toiminnan joukoissa (nykyinen Rubiž-prikaati). Kryvtsov työskenteli myös rintamalta palanneiden ukrainalaissotilaiden sopeutumista tukevassa keskuksessa. Hän palasi rintamalle Venäjän aloitettua täysimittaisen hyökkäyksen Ukrainaan helmikuussa 2022.
Kryvtsovin runoja ilmestyi useissa antologioissa. Vuonna 2023 ilmestyi Naš Format -kustantamon julkaisemana hänen runokokoelmansa "Virši z bijnytsi". Ukrainan PEN nimesi teoksen yhdeksi vuoden 2023 parhaista ukrainalaisista kirjoista. Euromaidan Pressin mukaan Kryvtsov oli yksi lupaavimmista luovista kyvyistä maassaan. Hän kaatui sodassa tammikuussa 2024. Kirjailija Ljubko Derešin mukaan Kryvtsov kirjoitti rintamalla myös romaania, joka jäi keskeneräiseksi hänen kuollessaan. Yurcash-yhtye on käyttänyt sanoituksinaan Kryvtsovin runoja.
Givaudan

Givaudan on sveitsiläinen aromaattisten yhdisteiden, aromien, tuoksujen ja värien valmistaja. Givaudan valmistaa tuotteita elintarviketeollisuuden ja panimoalan tarpeisiin. Yhtiön tuotteita käytetään laajalti myös kosmetiikka- ja hygieniatuotteissa. Yhtiöllä on sivuliike Suomessa.
Kuehne + Nagel

Kuehne + Nagel on sveitsiläinen logistiikka-alan yritys. Yritys tarjoaa logistisia kokonaisratkaisuja. Yhtiö on erikoistunut kansainvälisiin kuljetuksiin sekä huolintapalveluihin. Yrityksen kuljetuspalveluita ovat meri- ja lentorahti, maantiekuljetukset sekä varastointipalvelut.
Mihail Lisitsyn

Mihail Aleksandrovitš Lisitsyn (; 13. joulukuuta 1872 Duhovštšina – todennäköisesti 3. kesäkuuta 1918 Pietari) oli venäläinen kirkkomusiikin säveltäjä, rovasti, kirjoittaja ja musiikkikriitikko.
Lisitsyn valmistui Smolenskin teologisesta seminaarista ja toimi siellä kuoronjohtajana. Vuosina 1888–1889 hän opiskeli musiikin teoriaa S. Vorobjevin johdolla. Lisitsyn pääsi vuonna 1893 Kiovan teologiseen akatemiaan, jossa myös johti kuoroa. Vuonna 1897 hän väitteli teologian tohtoriksi. Väitöskirjatyön ohjaajana toimi Aleksei Dmitrijevski. Lisitsyn asettui Pietariin, jossa hänen kehitykseensä säveltäjänä vaikutti erityisesti Semjon Pantšenkolta saatu oppi. Lisitsyn hyödynsi hengellisissä sävellyksissään vaikutteita muun muassa varhaisesta venäläisestä polyfoniasta, 1700–1800-lukujen vaihteen italialaisesta tyylistä ja saksalaisen myöhäisromanttisen harmonian piirteistä.
Johannes Brenz

Johannes Brenz (24. kesäkuuta 1499 Württemberg – 11. syyskuuta 1570 Stuttgart) oli saksalainen luterilainen uskonpuhdistaja. Hän oli Württembergin uskonpuhdistuksen pääasiallinen johtaja.
Elämä ja ura.
Brenz opiskeli vuodesta 1514 alkaen Heidelbergin yliopistossa, pääasiassa Johannes Oecolampadiuksen johdolla ja hänet vihittiin papiksi vuonna 1520, mutta vuoteen 1523 mennessä hän oli lopettanut messun viettämisen ja alkanut puhua uskonpuhdistuksen puolesta. Hän liittyi varhain Lutherin seuraajiin. Hän otti vastaan kutsun saarnata Schwäbisch Hallissa vuonna 1522 ja pysyi siellä 26 vuotta. Hän laati siellä kaksi kirkkojärjestystä vuosina 1526 ja 1543 ja niihin liittyvät avioliitto-, koulu- ja köyhäinhoitojärjestykset sekä usean kateketiikkateoksen. Vuonna 1525 kapinalliset talonpoikaisjoukot hyökkäsivät Schwäbisch Halliin, ja Brenz kehotti vastarintaan. Brenz esitti talonpoikaissotaan liittyen samoja näkemyksiä kuin Luther, mutta rauhallisemmin. Keisarin voitettua Schmalkaldenin sodan 1546 Brenz joutui pakenemaan kaupungista kun keisarilliset joukot valtasivat sen. Hän palasi pian takaisin, mutta kun hän kieltäytyi alistumasta Augsburgin interim -välirauhaan, joutui hän vuonna 1548 pakenemaan lopullisesti. Hän oli osallistunut merkittävästi ajan opillisiin kiistoihin; hän oli uskollisesti toiminut Philipp Melanchthonin puolella Augsburgin valtiopäivillä, vastusti sitten voimakkaasti ajatusta väkivaltaisesta vastarinnasta keisarin suunnitelmia vastaan; hän oli avustanut Nürnberg-Ansbachin (1532) ja Württembergin (1536) kirkkojärjestysten valmistelussa, ja myöhemmin hän oli itse jonkin aikaa johtanut uskonpuhdistustyötä. Württembergin herttua Kristoffer kutsui hänet kirkolliseksi neuvonantajakseen. Brenz laati niin sanotun Confessio Wirtembergican Trenton kirkolliskokousta varten vuonna 1551 Saksan luterilaisten yksimielisen uskon ilmaisuksi, ja hän itse osallistui hetkellisesti kirkolliskokoukseen. Vuodesta 1553 kuolemaansa saakka hän oli Stuttgartin provosti ja herttuan neuvonantajana koko Württembergin kirkollisen järjestelmän johtaja. Hänen lukuisiin teoksiinsa tältä ajalta kuuluu muun muassa Württembergin toinen ja lopullinen kirkkojärjestys (1559). Hän osallistui ahkerasti myös hyvin moninaisiin kirkollisiin neuvotteluihin sekä Saksassa että sen ulkopuolella. 
Brenziä voidaan luonnehtia yhdeksi reformaation toisen sukupolven tärkeimmistä henkilöistä. Hän puolusti Lutherin ajatuksia ehkä uskollisemmin kuin yksikään muu aikalainen kaikkia niistä poikkeavia suuntia vastaan. Hänen tiukka luterilaisuutensa näkyy erityisesti eukaristiaopissa, joka oli hänen todellinen teologinen päätyönsä. Hänen "Syngramma Suevicum" -teoksensa (1525) on yksi klassisimmista aidosti luterilaisen opin ilmauksista Zwinglin ehtoolliskäsitystä vastaan. Brenzin tiukasta ortodoksisuudesta huolimatta hän oli suvaitsevainen erityisesti anabaptisteja kohtaan. Saarnaajana hän oli yksi reformaation ajan ahkerimpia ja merkittävimpiä.
Tamara Milaškina

Tamara Andrejevna Milaškina (; 13. syyskuuta 1934 Astrahan – 10. tammikuuta 2024) oli venäläinen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Milaškina opiskeli vuodesta 1953 musiikkikorkeakoulussa Astrahanissa. Hän siirtyi Moskovan konservatorioon, josta valmistui Olena Katulskan luokalta vuonna 1959. Milaškina voitti laulukilpailun Moskovan Nuorisofestivaalilla vuonna 1957. Hän teki toukokuussa 1958 debyyttinsä Bolšoi-teatterissa Tatjanan roolissa Pjotr Tšaikovskin oopperassa "Jevgeni Onegin". Hänestä tuli myös ensimmäinen neuvostoliittolainen oopperalaulaja, joka esiintyi Milanon La Scalassa. Milaškinalla oli rooleja muiden muassa Tšaikovskin, Sergei Prokofjevin, Giuseppe Verdin ja Giacomo Puccinin oopperoissa.
Milaškina vetäytyi Bolšoi-teatterista, mutta kiersi sen jälkeenkin aktiivisesti ulkomailla. Hän teki esiintymisiä muun muassa Italiassa, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Saksassa, Kreikassa ja Japanissa. Milaškina sai Leninin kunniamerkin, Työn punalipun kunniamerkin, ja Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen. Hän oli naimisissa oopperalaulaja Vladimir Atlantovin kanssa.
Liernen kansallispuisto

Liernen kansallispuisto () on yksi Norjan 48 kansallispuistosta. Se sijaitsee Liernen kunnassa Ruotsin vastaisella rajalla. Kansallispuisto avattiin vuonna 2004 ja sen pinta-ala on 333 neliökilometriä. Alueella elää suuri määrä vesilintulajeja ja karhukannan tiheys on Norjan korkein. Kasvisto ei ole erityisen monipuolinen, mutta erilaisia sieniä esiintyy runsaasti.
Nordlin kirkko

Nordlin kirkko () on Liernen kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1873.
Theodor Hesselberg

Hans Theodor Hesselberg (7. tammikuuta 1885 Lierne – 10. marraskuuta 1966 Oslo) oli norjalainen meteorologi. Hän johti Norjan ilmatieteen laitosta vuosina 1915–1955.