tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Katja Esle

Katja Esle (oik. Katja Ängeslevä) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hänet valittiin ensimmäiseksi tangoprinsessaksi Seinäjoen Tangomarkkinoiden laulukilpailussa vuonna 1999. Vuonna 2016 hän voitti Tangomarkkinoiden sävellys- ja sanoituskilpailun kappaleella ”Sinua Rakastetaan”. 
Katja Eslen kirjoittama kaksikielinen kappale ”Vieni Qui” soitettiin MTV3:n Levyraadissa 24. helmikuuta 2024. Esle esitti sen italiankieliset osiot ja Virpi Piippo suomenkieliset osiot.
Juan García de Basurto

Juan García de Basurto (1477? – 1547) oli espanjalainen säveltäjä.
García de Basurto työskenteli useissa Espanjan kaupungeissa, kuten Toledossa, Tarazonassa ja Zaragozassa. Vuonna 1543 hänestä tuli Filip II:n "maestro de capilla". Hänen kuoltuaan häntä seurasi tässä virassa Pedro de Pastrana. García de Basurto kuului Pedro de Escobarin ohella ensimmäisiin Iberian niemimaalla requiemeja säveltäneisiin henkilöihiin.
Giuseppe Allevi

Giuseppe Allevi (1603/4 Piacenza tai Cremona – 18. heinäkuuta 1670 Piacenza) oli italialainen säveltäjä.
Allevi työskenteli Piacenzan tuomiokirkon "maestro di cappellan" tehtävissä vuosina 1654–1668. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu muun muassa requiem vuodelta 1662.
Etelä-Nummelan koulukeskus

Etelä-Nummelan koulukeskus on Vihdin Nummelassa sijaitseva koulukeskus. Rakennus on valmistunut tammikuussa 2024. Koulukeskuksessa toimivat suomen- ja ruotsinkieliset alakoulut, päiväkodit sekä nuorisotila. Koulukeskuksen toiminta käynnistyi 8. tammikuuta 2024. 
Koulukeskuksen rakentaja on YIT Suomi Oy. Hanke on toteutettu elinkaarimallilla. Tiloissa on hyödynnetty uusiutuvina energialähteinä maalämpöä ja aurinkosähköä. Rakennuksen on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Lukkaroinen Oy.
Koulukeskuksen ulkoseinällä ja liikuntasalissa on vihtiläisen taiteilijan Salla Ikosen muraaleja. Ulkona on kauriita, sisätiloissa useita eläinlajeja, joiden valintaan ja suunnitteluun oppilaat ovat osallistuneet.
G-molliasteikko

G-molliasteikko on g-sävelestä alkava sävelasteikko, jonka luonnolliseen variaatioon kuuluvat sävelet g, a, b, c, d, es, f ja g. G-mollin rinnakkaissävellaji on B-duuri ja muunnossävellaji G-duuri. 
G-mollin etumerkintä eri nuottiavaimilla.
Neljällä yleisimmällä avaimella.
&lt;score&gt;{ \new Staff \with{ \magnifyStaff #3/2 } « \time 4/16 \override Score.TimeSignature #'stencil = ##f { \clef treble \key g \minor s16 \clef alto \key g \minor s16 \clef tenor \key g \minor s16 \clef bass \key g \minor s16 } » }&lt;/score&gt;
Neljällä yleisimmällä nuottiavaimella (diskantti-, altto-, tenori- ja bassoavain) on vakiintuneet standardit, miten niille kirjoitetaan etumerkit. G-mollin etumerkit kirjoitetaan niille ylläolevin tavoin.
Steve Dobrogosz

Steve Dobrogosz (s. 26. tammikuuta 1956 Bellefonte, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -säveltäjä, joka on työskennellyt pitkään Ruotsissa.
Dobrogosz varttui Pohjois-Carolinan Raleigh’ssa ja opiskeli Bostonin Berklee College of Musicissa. Vuonna 1978 hän muutti Tukholmaan, jossa aloitti jazzuransa. Dobrogosz on urallaan työskennellyt myös popmusiikin ja klassisen musiikin parissa. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa oli "Songs" (1980, Caprice Records). Dobrogosz teki Radka Toneffin kanssa albumin "Fairy Tales" (1982). Hänen Berit Anderssonin kanssa tekemänsä yhteistyön tuloksena saivat alkunsa albumit "The Final Touch" (1989), "Jade" (1990) ja "Skin Balloon" (1993). Vuonna 1999 julkaistiin kokoelmatuplalevy "Best of Steve Dobrogosz &amp; Berit Andersson". Dobrogosz julkaisi 1990-luvulla myös albumin "Duckwalk" (1996) oman kvartettinsa kanssa sekä soolopianolevyn "Ebony Moon" (1998). Lyömäsoittaja Pétur Östlundin kanssa hän julkaisi levyn "Pianopieces" (1992) ja in kanssa levyn "Mass" (1997).
2000-luvun puolella Dobrogosz on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Anna Christofferssonin, Jeanette Lindströmin ja Annika Skoglundin kanssa. Dobrogoszin ensimmäinen yhteinen albumi Christoffersonin kanssa oli "It's Always You" (2006).
Aniara (ooppera)

Aniara on Karl-Birger Blomdahlin säveltämä kaksinäytöksinen science fiction -teemainen ooppera. Se on sävelletty vuosina 1957–1959. Kantaesitys pidettiin Tukholman kuninkaallisessa oopperassa 31. toukokuuta 1959.
"Aniara" on laadittu librettoon, jonka kirjoitti Erik Lindegren Harry Martinsonin "Aniara-"runoteoksen pohjalta. Ooppera kertoo ihmisten Marsiin evakuoimiseen tarkoitetun avaruusaluksen eksymisestä reitiltään ja katoamisesta loputtomalle avaruuslennolle. "Aniara" nousi aikakautensa menestyneimmäksi ruotsalaiseksi oopperaksi. Teoksen partituurin kustansi Schott Music. Kantaesityksen johti Sixten Ehrling. Ooppera sai myös kansainvälistä huomiota.
Anton Wilhelm Amo

Anton Wilhelm Amo (lat. "Antonius Guilielmus Amo Afer ab Aximo in Guinea") (1703–1756) oli ensimmäinen tunnettu afrikkalaistaustainen filosofi Saksassa. Hän syntyi Nkubeamissa lähellä Aximiaa nykyisessä Ghanassa.
Elämä ja työ.
Amo tuli Eurooppaan epäselviä reittejä pitkin. Hän tuli Amsterdamista Braunschweigin herttuan hoviin ja sai kasteen tämän suojeluksessa. Amo opiskeli Wittenbergissä ja väitteli siellä filosofian tohtoriksi. Työskenneltyään Jenassa, Hallessa ja Wolfenbüttelissä hän palasi Afrikkaan. 
Vastaanotto.
Viime vuosina Saksassa on ehdotettu julkisten aukioiden nimeämistä Amon mukaan, ja joissakin tapauksissa se on jo toteutettu (esim. Stuttgartissa). Häntä muistettiin useissa museonäyttelyissä, kuten "Anton Wilhelm Amo. Between the Worlds" Wittenbergissä vuonna 2024.
Vorošilovin piiri (Donetsk)

Vorošilovin piiri () on yksi Ukrainan Donetskin yhdeksästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Se sijaitsee Donetskin keskustassa. Vuonna 1973 perustetun piirin pinta-ala on 9,8 neliökilometriä. Piiri on nimetty neuvostojohtaja Kliment Vorošilovin mukaan.
Vorošilovin piiri sijaitsee Donetskin kaupungin keskustassa. Piirin naapurina on neljä muuta Donetskin kaupunkipiiriä, eli etelässä Leninin piiri, lännessä Kuibyševin piiri, pohjoisessa Kiovan piiri ja idässä Kalininin piiri.
Donetskin kaupunki ja sen Vorošilovin piiri on ollut vuodesta 2014 Venäjän tai sen nukkevaltion miehittämä, ja siten Ukrainan laillisen hallinnon ulkopuolista aluetta.
Piirin väestöarvio oli ennen vuonna 2014 alkanutta miehitystä noin 92 400 ihmistä., tai 94 168 (2001 ) tai 115 098 (VL 1989).
Vorošilovin piiri sijaitsee Donetskin keskiosassa. Lännessä piirin naapurina on Donetskin Kuibyševin piiri, pohjoisessa Kiovan piiri. Idässä vastassa on Kalininin piiri ja etelässä Leninin piiri.
Piirin alueella sijaitsevat muun muassa:
Werner Janssen

Werner Janssen (1. kesäkuuta 1899 New York – 19. syyskuuta 1990 Stony Brook) oli yhdysvaltalainen kapellimestari ja säveltäjä.
Janssen opiskeli Dartmouth Collegessa ja New England Conservatory of Musicissa. Hän sai myös Euroopassa opetusta orkesterinjohdossa Felix Weingartnerilta ja Hermann Schercheniltä sekä sävellyksessä Ottorino Respighiltä. Janssen työskenteli 1920-luvulla New Yorkissa pianistina kabareessä ja osallistui muun muassa Ziegfeld Folliesiin. Hän esiintyi usein vierailevana kapellimestarina Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Janssen esiintyi useita kertoja myös Helsingissä ja oli Jean Sibeliuksen mukaan tämän teosten taitavin tulkitsija. Hän saikin Sibelius-tulkinnoistaan Valkoisen Ruusun ritarikunnan tunnustuksen. Vuonna 1934 Janssen kutsuttiin johtamaan New Yorkin filharmonikkoja ensimmäisenä yhdysvaltalaissyntyisenä henkilönä. Janssen toimi vuosina 1937–1939 Baltimoren sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana ja johti vuosina 1940–1952 Hollywoodissa omaa Janssen Symphony -orkesteriaan. Hän toimi orkesterien pääkapellimestarina myös Utahissa, Oregonissa ja San Diegossa.
Säveltäjänä Janssen teki musiikin muun muassa elokuviin "Blockade" ja "The General Dies at Dawn". Tunnetuin hänen säveltämänsä elokuvamusiikki on "Yö Casablancassa" -elokuvasta (1946). Janssen oli kuudella eri elokuvalla ehdolla parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi.
Janssen oli kolmesti naimisissa. Yhden avioliitoistaan hän solmi näyttelijä Ann Hardingin kanssa. Janssenilla oli poika ja kaksi tytärtä.
Kiovan piiri (Donetsk)

Kiovan piiri () on yksi Ukrainan Donetskin yhdeksästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Piirin pinta-ala on 37,87 neliökilometriä.
Donetskin kaupunki ja sen Kiovan piiri on ollut vuodesta 2014 Venäjän tai sen nukkevaltion miehittämä, ja siten Ukrainan laillisen hallinnon ulkopuolista aluetta. Sotatoimissa osapuolet ovat käyttäneet kansainvälisen oikeuden mukaan kiellettyjäkin aseita kuten asutuskeskuksissa kiellettyjä rypäleammuksia, ja taistelujen seurauksena on tullut myös siviiliuhreja.
Piirin väestöarvio oli ennen vuonna 2014 alkanutta miehitystä noin 139 300 ihmistä., tai 139 177 (2001 ) tai 146 618 (VL 1989).
Kiovan piiri sijaitsee Donetskin kaupungin pohjoisosassa. Kaakossa Kiovan piirin naapurina on Donetskin Kalininin piiri, etelässä Vorošilovin piiri ja lännessä Kuibyševin piiri. Luotessa kaupunkipiirin rajoittuu Donetskin alueen Pokrovskin piiriin ja pohjoisesa Donetskin piiriin; idässä vastassa on Makijivkan kaupunki.
Piirin alueella sijaitsevat muun muassa:
Bittersweet Love

Bittersweet Love on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut David Millerin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Lana Turner, Robert Lansing, Celeste Holm, Robert Alda, Scott Hylands ja Meredith Baxter-Birney.
Juoni.
"Bittersweet Love" kertoo naimisiin menevästä ja sittemmin lasta odottavasta nuoresta pariskunnasta Michaelista ja Patriciasta, jotka saavat tietää olevansa sisaruspuolia.
Tuotanto.
Työnimillä "Jill Came Tumbling After" ja "Birthmark" kulkeneen elokuvan kuvaukset alkoivat 12. huhtikuuta 1976 ja päättyivät saman vuoden kesäkuun lopulla. Elokuva kuvattiin Kaliforniassa, kuten Los Angelesissa.
Ensi-ilta ja vastaanotto.
"Bittersweet Love" sai teatteriensi-iltansa Yhdysvalloissa 27. lokakuuta 1976. Ilmestyttyään elokuva sai elokuvakriitikoilta sekalaisia arvioita.
Margareta Hallin

Gunhild Margareta Hallin (20. helmikuuta 1931 Karlskoga – 9. helmikuuta 2020 Vantör) oli ruotsalainen oopperalaulaja (sopraano) ja säveltäjä.
Hallin opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Ragnar Hulténin johdolla ja teki debyyttinsä Tukholman kuninkaallisessa oopperassa vuonna 1955. Vuosina 1957 ja 1960 hän esiintyi Glyndebournen oopperafestivaalilla Yön kuningattaren roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin "Taikahuilussa". Hallinin ohjelmistoon kuului tässä vaiheessa myös muun muassa Gildan ("Rigoletto") ja Violettan ("La traviata") roolit Giuseppe Verdin teoksissa. Vuonna 1959 Hallin loi Sokean runoilijattaren roolin Karl-Birger Blomdahlin oopperassa "Aniara". Hän toisti roolin samana vuonna Edinburghissa ja vuonna 1960 Covent Gardenissa.
Hallin esiintyi Anne Truloven roolissa Igor Stravinskyn "Hulttion tien" Ruotsin-ensiesityksessä. Hän loi Theresen roolin Lars Johan Werlen oopperassa "Drömmen om Thérèse" vuonna 1964 ja osallistui myös Hans Geforsin "Christinan" kantaesitykseen vuonna 1986. Hallin sai hovsångerskan arvonimen. Hänelle myönnettiin Litteris et Artibus -mitali vuonna 1976, Ruotsin akatemian teatteripalkinto vuonna 1986 ja Hugo Alfvén -palkinto vuonna 2004. Hän oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1972.
Hallinin sävellystuotannon joukossa on lauluja, kamarimusiikkia ja oopperoita, kuten "Fröken Julie" ja "Den starkare". Hallin solmi ensimmäisen avioliittonsa viulisti-kapellimestari Inge Boströmin kanssa vuonna 1951. Avioliitosta syntyi tytär. Toisen avioliittonsa Hallin solmi näyttelijä Bengt Ekerotin kanssa. Avioliitosta syntyi poika.
Ragnar Ulfung

Ragnar Ulfung (s. 28. helmikuuta 1927 Oslo) on norjalainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan tenori. Hän vietti suurimman osan urastaan Ruotsissa.
Ulfung opiskeli Oslossa ja Milanossa. Debyyttinsä hän teki Oslossa 1952 tulkitsemalla Magadoffin roolin Gian Carlo Menottin "Konsulissa". Ulfung lauloi vuosina 1955–1958 Göteborgin Stora Teaternissa ja vuosina 1958–1983 Tukholman kuninkaallisessa oopperassa. Vuosina 1977–1978 hän oli Göteborgin Stora Teaternin taiteellinen johtaja. Ulfung esiintyi lisäksi muun muassa La Scalassa, Covent Gardenissa ja Metropolitan-oopperassa. Hänet tunnetaan myös Monostatoksen roolista Ingmar Bergmanin elokuvassa "Taikahuilu".
Ulfung on Pyhän Olavin ritarikunnan ritari. Hän sai Ruotsista hovsångaren arvonimen ja Litteris et Artibus -mitalin. Catarina Ericson-Roos kirjoitti Ulfungin elämäkertateoksen "Ragnar Ulfung: Jag måste sjunga annars dör jag" (2024).
Bengt Rundgren

Bengt Rundgren (21. huhtikuuta 1931 Karlskrona – 27. syyskuuta 2008 Vallentuna) oli ruotsalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan basso.
Rundgren valmistui Tukholman kuninkaallisesta musiikkikorkeakoulusta vuonna 1962. Hän teki oopperadebyyttinsä Wolfgang Amadeus Mozartin "Don Giovannissa" Tukholman kuninkaallisessa oopperassa vuonna 1962. Rundgren oli pysyvästi kiinnitettynä Tukholman kuninkaalliseen oopperaan vuoteen 1969 saakka ja tämän jälkeen Deutsche Oper Berliniin vuoteen 1998 saakka. Rundgrenin syvä bassoääni teki hänestä erityisen kysytyn Giuseppe Verdin ja Richard Wagnerin tulkitsijan, mutta hän tuli tunnetuksi myös Osminin ("Ryöstö Seraljista"), komtuurin ("Don Giovanni") ja Sarastron ("Taikahuilu") rooleista Mozartin teoksissa. Rundgren teki ensimmäisen esiintymisensä Bayreuthin musiikkijuhlilla vuonna 1969 ja esiintyi myös muun muassa Savonlinnan oopperajuhlilla. Merkittäviä oopperataloja, joissa Rundgren vieraili, olivat esimerkiksi Metropolitan-ooppera, La Scala ja Covent Garden.
Rundgren sai vuonna 1983 hovsångaren arvonimen.
Aurdal (taajama)

Aurdal on taajama Nord-Aurdalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,8 neliökilometriä ja asukasluku 658 vuonna 2023.
Aurdalin kirkko

Aurdalin kirkko () on Nord-Aurdalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1737.
Leira

Leira on taajama Nord-Aurdalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 1,1 neliökilometriä ja asukasluku 941 vuonna 2023.
Ulnesin kirkko

Ulnesin kirkko () on Nord-Aurdalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1200-luvulta.
Valdresin kulttuurihistoriallinen museo

Valdresin kulttuurihistoriallinen museo () on Nord-Aurdalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva kulttuurihistoriallinen ulkomuseo. Se on perustettu vuonna 1901, ja sinne on kerätty noin sata rakennusta. Museolla on myös paikallisen kansanmusiikin arkisto.
Valdresin kansanopisto

Valdresin kansanopisto () on Nord-Aurdalin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva kristillinen kansanopisto, joka on perustettu vuonna 1899. Sen omistaa Norjan NMKY-NNKY, ja siellä on vuosittain noin sata oppilasta. Opetustarjonta keskittyy talviliikuntaan ja ulkoaktiviteetteihin.
Ragnhild Hemsing

Ranghild Hemsing (s. 15. helmikuuta 1988 Valdres) on norjalainen hardangerviulisti. Siskonsa Eldbjørg Hemsingin kanssa hän perusti vuonna 2013 klassisen musiikin Hemsing-festivaalin, joka järjestetään vuosittain Aurdalissa.
Căprianan luostari

Căprianan luostari on ortodoksinen munkkiluostari Moldovassa Căprianan kylässä Codrin metsäöalueella noin 40 km pääkaupunki Chișinăusta koilliseen. Luostarissa on kolme kirkkoa. Sitä pidetään Moldovan kirjakielen, musiikin ja arkkitehtuurin kehtona.
Perimätiedon mukaan Aleksanteri Hyvä metsästi alueella 1400-luvulla, kun kauris kumarsi hänelle. Ruhtinas säästi kauriin ja nimesi paikan sen ja tyttärensä Anan mukaan (Capri-Ana), ja näki yöllä unta, että paikalle piti rakentaa mahtava luostari.
Luostarin kolmesta kirkosta vanhin on Neitsyt Marian taivaaseen ottamisen muistolle pyhitetty kirkko. Se on Moldovan vanhin edelleen käytössä oleva kirkko, peräisin 1420-luvulta. Kirkkorakennus on rakennettu uudelleen monia kertoja edellisen tuhouduttua maanjäristyksissä. Nykyinen rakennus on maanalaisten osien tyylin perusteella Tapani Suuren ajoilta, mutta sitäkin on remontoitu ja muutettu useasti.
Kommunistivallan aikoina 1962–1989 luostari oli maallisena kulttuuritalona, varastona ja sairaalana.
1990-luvulla luostarin aluleelta löytyi arkeologisissa kaivauksissa jäänteitä kirkosta Aleksanteri Hyvän ajoilta.
Teardown

Teardown on ruotsalaisen Tuxedo Labsin tekemä peli. Peli julkaistiin vuonna 2020 early access-vaiheessa, ja julkaistiin virallisesti 2022. Peli perustuu asioiden tuhoamiseen.
Ais-molliasteikko

Ais-molliasteikko on ais-sävelestä alkava sävelasteikko, jonka luonnolliseen variaatioon kuuluvat sävelet ais, his, cis, dis, eis, fis, gis ja ais. Ais-mollin rinnakkaissävellaji on Cis-duuri ja muunnossävellaji teoreettinen Ais-duuri. Koska kaikki sävelet ovat ylennettyjä, niin yleensä käytetään tämän enharmonista vastinetta, eli B-mollia.
Ais-mollin etumerkintä eri nuottiavaimilla.
Neljällä yleisimmällä avaimella.
&lt;score&gt;{ \new Staff \with{ \magnifyStaff #3/2 } « \time 4/16 \override Score.TimeSignature #'stencil = ##f { \clef treble \key ais \minor s16 \clef alto \key ais \minor s16 \clef tenor \key ais \minor s16 \clef bass \key ais \minor s16 } » }&lt;/score&gt;
Neljällä yleisimmällä nuottiavaimella (diskantti-, altto-, tenori- ja bassoavain) on vakiintuneet standardit, miten niille kirjoitetaan etumerkit. Ais-mollin etumerkit kirjoitetaan niille ylläolevin tavoin.
Pirkko Soininen

Pirkko Soininen (s. 1969 Lahti) on suomalainen kirjailija ja vapaa toimittaja, joka on kirjoittanut sekä runoutta että proosaa. Hän sai esikoisrunoteoksestaan "Murretut päivät" (2013) Runo-Kaarina-palkinnon. Sen jälkeen hän on kirjoittanut Eppu Nuotion kanssa kolmiosaisen taidemaailmaan sijoittuvan rikosromaanin sekä neljä elämäkertaromaania suomalaisista naistaitelijoista ja -kirjailijoista.
Ura.
Soininen opiskeli Turun yliopistosta, mistä hän valmistui maisteriksi yleisestä kirjallisuustieteestä. Hän on opiskellut lisäksi luovaa kirjoittamista Oriveden vapaassa kirjoittajakoulussa ja Kriittisessä korkeakoulussa.
Soinisen esikoisteos oli runokokoelma "Murretut päivät", josta hän voitti 2013 esikoisrunoilijoille tarkoitetun Runo-Kaarina-palkinnon. Soinisen toinen runokokoelma "Avataan siiven alta" ilmestyi 2016.
Soinisen ja Eppu Nuotion yhdessä kirjoittama rikosromaani "Nainen parvekkeella" julkaistiin 2016. Nuotio oli ottanut Soiniseen yhteyttä tämän "Tuulen naapurina" -blogin kautta, kun hän tarvitsi kuvailua Turusta romaaniinsa "Mutta minä rakastan sinua". He alkoivat kävellä yhdessä, ja Soininen ehdotti yhteisen kirjan tekemistä. Romaanin päähenkilö on dokumentaristi Salome Virta, joka alkaa etsiä Albert Edelfeltin teoksen "Nainen parvekkeella" sijaintipaikkaa. Soininen ja Nuotio kirjoittivat lopulta taidedekkarisarjasta kolmiosaisen. "Sakset tyynyn alla" (2018) liittyy Frederick William Elwellin maalaukseen ja "Punainen vaate" (2019) Elin Danielson-Gambogin omakuvaan.
Soinisen oma ensimmäinen proosateos on vuonna 2018 julkaistu "Ellen", joka kertoo taidemaalari Ellen Thesleffistä. Se on päiväkirjamuotoon kirjoitettu elämäkertaromaani, joka sijoittuu Thesleffin Firenzen-aikaan. Soininen kirjoitti "Ellenin" jälkeen elämäkertaromaanit Wivi Lönnistä, Maila Pylkkösestä ja Signe Branderista. "Valosta rakentuvat huoneet" (2021) kertoo arkkitehti Lönnin taistelusta aikansa sukupuoliroolien ja suvun paineiden keskellä. "Kipulintu" (2023) puolestaan on romaani runoilija Maila Pylkkösen traagisesta elämästä. Sen kehyskertomus sijoittuu Nikkilän mielisairaalaan. Samassa paikassa myös valokuvaaja Signe Brander muistelee elämäänsä romaanissa "Signe" (2024).
B-molliasteikko

B-molliasteikko on b-sävelestä alkava sävelasteikko. Luonnolliseen b-molliasteikkoon kuuluvat sävelet b, c, des, es, f, ges, as ja b. B-mollin rinnakkaissävellaji on Des-duuri ja muunnossävellaji B-duuri. 
Populaarimusiikin puolella, jossa käytetään paljon englanninkielistä sävelten nimeämistapaa, "b-mollilla" viitataan h-molliin, ja b-mollista käytetään nimeä "bb-molli". Suomen kielessä taidemusiikin puolella, jossa on saksalainen nimeämiskäytäntö, Bb tarkoittaa lähtökohtaisesti kuitenkin kaksoisalennettua H:ta, josta rytmimusiikin puolella käytetään yleensä nimeä "Beses".
B-mollia vastaa enharmonisesti ais-molli, jossa on seitsemän ylennystä.
B-mollin etumerkintä eri nuottiavaimilla.
Neljällä yleisimmällä avaimella.
&lt;score&gt;{ \new Staff \with{ \magnifyStaff #3/2 } « \time 4/16 \override Score.TimeSignature #'stencil = ##f { \clef treble \key bes \minor s16 \clef alto \key bes \minor s16 \clef tenor \key bes \minor s16 \clef bass \key bes \minor s16 } » }&lt;/score&gt;
Neljällä yleisimmällä nuottiavaimella (diskantti-, altto-, tenori- ja bassoavain) on vakiintuneet standardit, miten niille kirjoitetaan etumerkit. B-mollin etumerkit kirjoitetaan niille ylläolevin tavoin.
Syöpätautien klinikka

Syöpäkeskus, alk. "Sädehoitoklinikka" on Helsingissä Meilahden sairaala-alueella sijaitseva rakennus. Rakennuksen eri peruskorjausvaiheiden aikana vuosina 2009−2025 toimintaa on siirtynyt Kolmiosairaalaan ja vuonna 2023 valmistuneen Siltasairaalaan yhteyteen, alkuperäisen rakennuksen eteen rakennettuun Syöpäkeskukseen, osoitteessa Haartmaninkatu 4.
Vuonna 1962 valmistuneen rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Erkki Helamaa ja Veijo Martikainen. Rakennusta ei ole suojeltu asemakaavassa, vaikka rakennussuunnitelma perustuu yleisen arkkitehtikilpailun 1. palkintosijaan.
Historia.
Helsingin Yleisen sairaalan sädehoito-osasto sijaitsi alunperin Unioninkatu 38:ssa. Hyksin synnyn aikoihin 1950-luvulla sen tilat alkoivat käydä ahtaiksi sädehoidon yleistyttyä hoitomenetelmänä. Professori Sakari Mustakallio onnistui saamaan eduskunnan myötämieliseksi erillisen sädehoitoklinikan rahoittamiselle ja rakentamiselle. Klinikan suunnittelusta järjestettiin kutsukilpailu, jonka voittivat arkkitehdit Erkki Helamaa ja Veijo Martikainen. Rakennus toteutui hyvin samankaltaisena kilpailuehdotuksen kanssa ja sädehoito-osasto pääsi muuttamaan rakennukseen syyskuussa 1962.
Rakennukseen tuli 125 potilaspaikkaa sekä laajat poliklinikka- ja toimenpidetilat. Vuodeosastot sijoitettiin 8-kerroksisen potilastornin viiteen ylimpään kerrokseen. Kellarikerrokseen sijoitettiin raskasta säteilysuojausta vaativat tilat. Rakennus on Meilahden alueen ja ilmeisesti Suomen ensimmäinen "blokki jalustalla" -tyyppinen sairaala. Alkuperäistäisisäänkäyntiä korosti sen ylle lipaksi asettunut luentosaliosa, jollainen tehtiin myöhemmin myös Meilahden tornisairaalaan. Teräsbetonirunkoisen rakennuksen julkisivut on verhottu valkosementtimosaiikkipintaisilla elementeillä. Ikkunapuitteiden kehyksissä ja listoissa on käytetty kuparipeltiä. Kivijalka on verhottu tummanruskeilla keraamisilla laatoilla. 
Peruskorjaukset.
Rakennuksessa on tehty useita peruskorjauksia. Jo vuonna 2011 tarpeelliseksi todettua julkisivukorjausta ei voitu toteuttaa, koska rakennuksen piti olla tuolloin tyhjä. Vuonna 2013 HUSin valtuusto päätti uuden trauma- ja syöpäkeskuksen (Siltasairaala) rakentamisesta Meilahden tornisairaalan viereen. Syöpätautien klinikan sisäänkäyntiosat purettiin ja myös potilastorniosaa suunniteltiin purettavaksi uuden Siltasairaalan tieltä, mutta tämä suunnitelma ei toteutunut. Potilastorni peruskorjattiin vuosina 2009–2013. Vuonna 2015 rakennuksesta löytyi aikanaan tavallista eristemateriaalia eli asbestia, mikä mutkisti peruskorjaussuunnitelmia. Rakennuksen matala osa on ollut vuosina 2020–2025 peruskorjattavana. Vesivahingot aiheuttivat lisäkustannuksia.
Uudisrakennus Syöpäkeskus.
Haartmaninkadun puolella sijaitsee uusi, vuonna 2023 valmistunut Syöpäkeskus osoitteessa Haartmaninkatu 4, josta on käynti sisäistä ylikulkusiltaa myöten Siltasairaalaan. Paciuksenkadun puolelle on rakennettu uusi sisäänkäyntiosa huolto- ja potilasliikenteelle.
Suomen Hyönteistieteellinen Seura

Suomen Hyönteistieteellinen Seura ry on vuosina 1935–2022 toiminut hyönteistieteellinen yhdistys. Seuran tarkoituksena oli toimia hyönteisten tutkijoiden ja hyönteistieteen harrastajien yhdyssiteenä ja edistää hyönteisten tutkimusta.
Historia.
Seura sai alkunsa vuonna 1935, kun osa Helsingin Hyönteistieteellisen Yhdistyksen suomenkielisistä jäsenistä irtautui yhdistyksestä ja perusti oman seuran. Vuonna 2022 Helsingin Hyönteistieteellinen Yhdistys muutti sääntöjään ja nimi vaihtui Suomen Hyönteisseuraksi. Samalla Suomen Hyönteistieteellinen Seura siirsi varansa Suomen Hyönteisseuralle ja lakkautti toimintansa. Jäsenistö sai ilmoituksella siirtyä Suomen Hyönteistieteellisestä Seurasta uudistuneeseen Suomen Hyönteisseuraan.
Seuran julkaisuja.
Seura julkaisi Annales Entomologici Fennici -lehteä eli Suomen hyönteistieteellistä aikakauskirjaa vuosina 1935–1989 sekä Acta Entomologica Fennica -monografiasarjaa vuosina 1947–1989. Yhdessä Helsingin Hyönteistieteellisen Yhdistyksen, Suomen Perhostutkijain Seuran ja Turun Eläin- ja Kasvitieteellisen Seuran kanssa se osallistui Entomologica Fennica -lehden julkaisuun vuosina 1990–2019.
Organisaatio.
Seuran asioita hoiti vuosikokouksessa valittu hallitus, johon kuuluivat puheenjohtaja, varapuheenjohtaja, sihteeri, rahastonhoitaja, kirjastonhoitaja ja kaksi muuta jäsentä.
Twisters

Twisters on vuonna 2024 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen katastrofielokuva, jonka on ohjannut Lee Isaac Chung ja käsikirjoittanut Mark L. Smith. Se on itsenäinen jatko-osa vuoden 1996 elokuvalle "Twister". Pääosia esittävät Daisy Edgar-Jones, Glen Powell, Anthony Ramos, Maura Tierney, Brandon Perea ja Sasha Lane.
"Twisters" sai maailmanensi-iltansa Lontoon Leicester Squarella sijaitsevassa Empire-elokuvateatterissa 8. heinäkuuta 2024. Suomen-ensi-iltansa se sai 12. heinäkuuta 2024. Elokuva sai positiivisen vastaanoton.
Jonna Koponen

Jonna Pauliina Koponen (s. 21 lokakuuta 1977) on markkinoinnin, erityisesti digitaalisen murroksen professori. Hän työskentelee Itä-Suomen yliopiston kauppatieteiden laitoksella. Koposen tutkimuksen pääpainopisteet ovat etäjohtaminen ja digitaalinen viestintä, myynnin johtaminen, suhdemarkkinointi ja digitaalinen murros, sekä vuorovaikutusosaaminen ja tekoälyn merkitys johtamistyössä. Vuosien 2021-2026 aikana hän tutkii Suomen Akatemian rahoituksella etäjohtamista digitaalisen viestinnän avulla keskittyen erityisesti IT-alan yrityksiin Suomessa ja Japanissa. Lue lisää etäjohtamisen ja viestinnän blogista! Etäjohtamisen blogi
Jonnalla on monitieteinen opiskelutausta. Hän on sekä filosofian tohtori (viestintätiede) että kauppatieteiden tohtori (palvelujohtaminen). Koponen väitteli Itä-Suomen yliopistossa kauppatieteiden tohtoriksi 2021. Myynnin johtamisen alaan kuuluvassa väitöskirjassaan hän tutki myynnin vuorovaikutusosaamista modernin yritysten välisen suhdemyynnin kontekstissa.
Jonna Koponen on väitellyt myös Tampereen yliopistosta viestintätieteistä 2012. Väitöskirjassaan hän tutki lääketieteen opiskelijoiden vuorovaikutuskoulutusta. Hän vertaili kolmen kokemuksellisen oppimismenetelmän soveltuvuutta lääkärin vuorovaikutusosaamisen oppimiseen. 
Jonna Koponen valmistui ylioppilaaksi Leppävirran lukiosta 1996. Koponen opiskeli puheviestintää, draamakasvatusta, tanssi- ja liikuntapedagogiikkaa, suomen kieltä sekä yhteiskuntapolitiikkaa Jyväskylän yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi 2003. Hän suoritti myös aikuiskouluttajan pedagogiset opinnot Jyväskylän yliopistossa 2003.
Texas Hold ’Em (kappale)

Texas Hold ’Em on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijän Beyoncén musiikkikappale tämän albumilta "Cowboy Carter". Kappale julkaistiin 11. helmikuuta 2024 albumin ensimmäisenä singlenä yhdessä ”16 Carriages” -kappaleen kanssa. Singlejen julkaisu seurasi Super Bowl LVIII:n aikana esitettyä Verizonin mainosta, jossa Beyoncé vihjaili uudesta musiikista.
Kappaletta ovat olleet Beyoncén lisäksi kirjoittamassa ja säveltämässä Elizabeth Lowell Boland, Megan Bülow, Brian Bates, Nathan Ferraro ja Raphael Saadiq, ja sitä on ollut tuottamassa Nathan Ferraro sekä Killah B.
Kappaleesta julkaistiin bounce-vaikutteinen "Texas Hold ’Em (Pony Up) Remix" versio 4. huhtikuuta 2024. Vastaavia remix-versioita julkaistiin Beyoncén edellisen albumin "Renaissancen" kappaleista.
Menestys.
Kappale nousi ensimmäiseksi yhdysvaltalaisella Billboard Hot 100 -musiikkilistalla ja ensimmäiseksi suosituimpia countrykappaleita luetteloivalla "Billboardin" Hot Country Songs -listalla. Beyoncésta tuli ensimmäinen musta nainen, joka on yltänyt countrylistan kärkeen.
Kappaleet.
Texas Hold ’Em - Suoratoisto/digitaalinen lataus
Texas Hold ’Em (Pony Up) Remix - Suoratoisto/digitaalinen lataus
Luettelo kimalaislajeista

Tämä on luettelo koko maailman kimalaisista ryhmiteltynä alasuvuittain. Luettelo sisältää sukupuuttoon kuolleita kimalaislajeja mioseeni-, oligoseeni- ja eoseenikaudelta alkaen, joiden fossiilien löytöpaikka on mainittu lajin nimen perässä. Luetteloon on myös merkitty Suomessa vuoteen 2016 mennessä tavatut 37 kimalaislajia.
Erillinen pataljoona 14 (talvisota)

Erillinen pataljoona 14 (ErP 14) oli Kuhmon ja Sotkamon reserviläisistä ja alueen rauhanajan rajavartiostosta koottu Suomen puolustusvoimien pataljoona.
Varustaminen.
Suojajoukkoihin kuuluvana yksikkönä pataljoona sai keskimääräistä paremman varustuksen talvisodan muihin joukkoihin nähden. Määrävahvuuksia ei kuitenkaan kaikilta osin saavutettu.
Keskittäminen.
Pataljoona perustettiin tulevalla toiminta-alueellaan Kuhmossa ja oli jo 9. lokakuuta 1939 toimintavalmiina. Kuhmon kertausharjoituskeskuksen komentajana oli everstiluutnantti Frans Ilomäki, josta tuli alueelle sijoitetun Ryhmä Ilomäen komentaja. Erillinen pataljoona 14 oli ryhmän keskeisin yksikkö.
Pataljoona kuului Pohjois-Suomen ryhmän (P-SR) suojajoukkoihin. Sodan alkaessa 30. marraskuuta se oli ryhmittyneenä itärajan tuntumaan Kuhmon suunnassa.
Kuhmon suunnan viivytysvaihe.
Neuvostoliiton 54. vuoristodivisioona aloitti 30. marraskuuta hyökkäyksen, jolla se tunkeutui aina Kuhmon eteläpuolelle Jyrkänkoskelle. Ensimmäisen viikon viivytysvaiheessa keskeisin suomalaisyhtymä oli erillinen pataljoona 14. Kaikkiaan suomalaisia oli 1 200 miestä. 
Prikaati Vuokon aloitettua 8. joulukuuta vastahyökkäykset, jolloin erillinen pataljoona 14 siirrettiin varmistustehtäviin.
Kuhmon suunnan vastahyökkäys.
Tammikuun lopulla Kuhmon alueelle siirrettiin Suomussalmella voittoja saavuttanut Hjalmar Siilasvuon 9. divisioona. Pataljoona osallistui tällöin käynnistyneiseen vastahyökkäykseen.
Bombus polaris

Bombus polaris on yleinen arktinen kimalaislaji, jolla ei ole vielä vakiintunutta suomenkielistä nimeä. "Bombus polaris" on sosiaalinen kimalainen, joka pystyy selviytymään poikkeuksellisen alhaisissa lämpötiloissa, lähellä pakkasta. Sille on kehittynyt useita sopeutumia kylmissä olosuhteissa elämiseen. Sillä on paksumpi karvapeite kuin useimmilla muilla kimalaisilla ja se rakentaa hyvin eristettyjä pesiä.
Taksonomia.
"Bombus polaris" kuuluu "Alpinobombus" alasukuun. Alpinobombus alasuvun lajit esiintyvät arktisilla ja korkeilla alppialueilla. Euraasiassa elävä tunturikimalainen "Bombus pyrrhopygus" on erotettu vuoden 2015 jälkeen omaksi lajikseen "Bombus polaris" lajista, joka elää Pohjois-Amerikassa.
Jasinja

Jasinja () on kaupunkityyppinen taajama Taka-Karpatian alueen Rah’ivin piirissä Länsi-Ukrainassa. Taajama sijaitsee Tonavan suurimman sivujoen Tiszan vesistöön kuuluvan Tšorna Tysa -joen (Чорна Тиса) varrella, maanteitse noin 235 kilometriä aluekeskus Užhorodista itään.
Tammikuun keskilämpötila on -5,9 °C, heinäkuun +16,7 °C. Keskimääräinen vuosisademäärä on 898 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Jasinjan väkiluvuksi 8 565 asukasta (2022). Väestönlaskennan 2001 aikaan asukkaita oli 8 043. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 7 720 asukasta. 
Ensimmäinen historiallinen maininta Jasinjasta on vuodelta 1583. Hutsulien tasavalta julistettiin Jasinjassa 9. marraskuuta 1918; se oli osa lyhytaikaista (1918–1919) Länsi-Ukrainan kansantasavaltaa. Kaupunkityyppisen taajaman aseman paikkakunta sai 1947. Ukrainan vuonna 2020 laatiman aluejaon mukaan, ja myös ennen tätä aluejakoa, kaupunki on osa Rah’ivin piiriä. 
Taajaman tunnetuimpiin nähtävyyksiin lukeutuu puinen kirkko vuodelta 1824. Se on Unescon maailmanperintöluettelon kohteen Puolan ja Ukrainan Karpaattien puiset tserkvat osa, Jeesuksen ylösnousemuksen kirkko tai Jasinjan meidän Herramme ylösnousemuksen kirkko.
Les Mureaux

Les Mureaux on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee Seinen varrella, noin 40 km Pariisista luoteeseen.
Historia.
Kunnan alueella on ollut asutusta jo esihistoriallisella ajalla. Vuonna 1888 sieltä löydettiin dolmen, joka on peräisin ajalta 3000 vuotta eaa. Rooman vallan aikana Mureaux’ssa oli samanlaisen jokisatama kuin Lutetiassa. Keskiajalla Mureaux'n kylä oli Meulanin kreivien linnoitus. Ranskan kuningatar Brabantin Maria asettui sinne asumaan vuosina 1285–1321 miehensä, Ranskan kuninkaan Filip III:n kuoleman jälkeen. 1600-luvun alussa Mathieu de Vion peri Mureaux'n herruuden ja perusti Bechevillen tilan. Vuonna 1811 Bechevillen tilasta tuli Pierre Darun omaisuutta. Hän toivotti serkkunsa Stendhalin tervetulleeksi linnaan, jossa hän vietti kolme viikkoa. Tuona aikana hän yritti lähestyä isäntänsä vaimoa Alexandrine Darua, siinä kuitenkin epäonnistuen. Tapahtumista hän kertoo kirjassaan Punaista ja mustaa, tosin käyttäen henkilöistä ja paikoista eri nimiä. Pierre Darun poika Napoléon Daru rakennutti vuosien 1850 ja 1860 välillä nykyisen Château de Bechevillen. 
Teollistuminen.
Vuonna 1843 Les Mureaux'n asema valmistui Ranskan ensimmäisen rautatien varrelle, joka yhdisti Pariisin ja Le Havren. Tuolloin matka täältä Pariisin Gare Saint-Lazaren asemalle kesti tunnin ja 15 minuuttia. Kuntaan perustettiin radan valmistumisen jälkeen tiilitehdas, paperitehdas ja valimo. Ensimmäiset vesilentokoneet testattiin kunnan vesillä vuonna 1912, jonka jälkeen niiden valmistus aloitettiin Charles Pélabonin perustamassa tehtaassa. Vuonna 1933 Charles Lindbergh ja hänen vaimonsa laskeutuivat Les Mureaux'hun. Vuodesta 1965 lähtien Les Mureaux'n tuotantolaitosta käytettiin ensimmäisen ranskalaisen raketin tuotantoon. Vuonna 1973 Ariane-ohjelma käynnistettiin. Raketit suunnitellaan ja koottaan Les Mureaux'n tehtaalla, jonka jälkeen kantorakettielementit lastataan proomuun. Sillä ne siirretään Seineä pitkin Le Havreen, ja lopuksi laivataan yli Atlantin valtameren Ranskan Guayanaan ja siellä Kouroussa olevaan Guayanan avaruuskeskukseen. Vuonna 1952 Renault perusti suuren tehtaan naapurikaupunki Flins-sur-Seineen. Tätä varten myös Les Mureaux’n kaupunkiin rakennettiin runsaasti asuntoja Renaultin tehtaan työntekijöille. 
Olympialaiset.
Junayhteyden valmistuttua Les Mureaux'sta tuli vapaa-ajanviettopaikka, jonne pariisilaiset saapuivat sunnuntaisin. Useita kartanoita, hotelleja ja tavernoja rakennettiin. Vuonna 1894 pursiseura Cercle de la Voile de Paris muutti Les Mureaux'hun taidemaalari Gustave Caillebotten aloitteesta. Vuonna 1924 Cercle de la Voile de Paris isännöi Pariisin olympialaisten purjehdustapahtumia Les Mureaux'ssa.
John Hugenholtz

Johannes Bernhardus Theodorus Hugenholtz, tunnettu myös nimillä John Hugenholtz ja Hans Hugenholtz (s. 31. lokakuuta 1914 Vledder Drenthe, Alankomaat – k. 25. maaliskuuta 1995 Bentveld, Pohjois-Holland) oli alankomaalainen arkkitehti.
Ura.
Hugenholtz syntyi Vledderissä 31. lokakuuta 1914 rauhanaktivismia kannattaneeseen protestanttiseen pappisperheeseen, mutta perhe muutti hänen syntymänsä jälkeen ensin Purmerendiin vuonna 1918 ja Ammerstoliin 1924. Hugenholtz opiskeli lakimieheksi, mutta hän kiinnostui jo nuorena moottoriurheilusta. Hän työskenteli toimittajana kirjoittamalla erilaisia lehtiartikkeleita, joista osa käsitteli myös moottoriurheilua ja hän ajoi myös itse amatöörinä moottoripyöräkilpailuissa. 
Kilparatojen suunnittelutyön Hugenholtz aloitti 1940-luvulla, kun hän osallistui Zandvoortin radan suunnittelutyöhön. Hugenholtzin ohella alkuperäisen radan suunnittelijana on pidetty myös brittiläistä kilpa-autoilijaa Sammy Davisia. Radan myöhemmistä uudistustöistä on vastannut arkkitehti Jarno Zaffelli. 
Hugenholtz suunnitteli useita myös Formula 1 -sarjassa käytettyjä kilparatoja ja teki muutostöitä aikaisemmin käytössä olleisiin ratoihin: Zolder, Hockenheimring, Jarama, Ontario Motor Speedway ja Nivelles. Hugenholtzin suunnittelemista radoista tunnetuin on Japanissa sijaitseva Suzuka Circuit, jonka hän suunnitteli vuonna 1962 Hondan perustajan Sōichirō Hondan rahoittamana, koska Honda tarvitsi testiradan tuotantoautoilleen. Formula 1 -osakilpailu järjestettiin radalla ensimmäisen kerran vuonna 1987. Ajatuksen monimutkaisesta kahdeksikon muotoisesta radasta Hugenholtz sai lasten Scalextric-autoradoista. 
1970-luvulla Hugenholtz suunnitteli kilparatojen käyttöön turva-aidan, joka koostui tukipylväistä ja ketjullisista aidoista, mutta käytäntö hylättiin myöhemmin sen aiheuttamien vaaratilanteiden vuoksi. 
Kuolema.
Hugenholtz ja hänen vaimonsa Marianne Sophie van Rheineck Leyssius joutuivat autokolariin Zandvoortissa 10. tammikuuta 1995, missä Sophie kuoli heti ja Hugenholtz itse kolarista saamiinsa vammoihin pari kuukautta myöhemmin.
Muuta.
Hugenholtzin poika Hans Hugenholtz Jr. (s. 1950) on kilpa-autoilija.
Järjestötoiminta ja autojen suunnittelu.
Hugenholtz perusti useita kilpa-autoyhdistyksiä ja toimi niiden johtotehtävissä:&lt;br&gt;
Hugenholtz osallistui myös Dutch Barkleyn (1948) ja Delfinon (1989) autojen suunnitteluun, mutta niitä ei koskaan laitettu sarjatuotantoon.
Q5 (yhtye)

Q5 on Seattlessa vuonna 1983 perustettu yhdysvaltalainen hard rock -yhtye. Heidän ensimmäinen studioalbuminsa, nimeltään "Steel the Light", julkaistiin vuonna 1984. Yhtyeen perustajajäseniin kuuluu Floyd D. Rose, joka tunnetaan parhaiten kitaransoittoa mullistaneen vibrakampijärjestelmän kehittäjänä. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 1989, ehtien julkaista yhteensä kaksi albumia. Vuonna 2014 yhtye palasi keikkalavoille uusitulla kokoonpanolla ja kiersi maailmaa aina vuoteen 2019 saakka. Yhtye julkaisi tässä välissä myös kolmannen albuminsa. Nykyään kokoonpanossa on enää yksi alkuperäisjäsen, laulaja Jonathan Scott K.
Kynnäs

Kynnäs on tavallisesti pitkä särkkämuodostuma. Kynnäs on varsinkin meren ja laguunin erottava maakaistale.
FIA World Endurance Championship -kausi 2024

FIA World Endurance Championship -kausi 2024 oli FIA World Endurance Championship -sarjan 12. kausi.
Tämä oli sarjan ensimmäinen kausi ilman LMP2-luokkaa sen jälkeen, kun se hyllytettiin Hypercar- ja LMGT3-luokkien kasvaneen kysynnän vuoksi ja koko kauden lähtöluettelossa oli enintään 37 autoa. LMP2-luokka osallistuu edelleen Le Mansin 24 tunnin ajoon. Valmistajat voivat osallistua LMGT3-luokkaan enintään kahdella autolla per merkki. Isotta Fraschini ilmoittautui vetäytyvänsä sarjasta kesken kauden elokuussa 2024.
Kilpailukalenteri.
Kauden 2024 kilpailut:
Vesa-Matti Loiri (vuoden 1988 albumi)

Vesa-Matti Loiri on suomalaisnäyttelijä-muusikko Vesa-Matti Loirin yhdeksäs kokoelma-albumi vuodelta 1988. Albumi on "Kaksi levyä yhden hinnalla" -sarjan 13. julkaisu. Albumi julkaistiin Safir-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina.
Kokoelma sisältää Loirin 27 kappaletta vuosilta 1969-1977. Kappaleet ovat singlejen lisäksi albumeilta "4+20" (1971), "Vesku Suomesta" (1972), "Veskunoita" (1973) ja "Vesku Helismaasta" (1977).
Faliskin kieli

Faliskin kieli on itaalisten kielten ryhmään kuuluva sammunut indoeurooppalainen kieli. Kieltä puhuivat antiikin aikaan pienehköllä alueella Italian niemimaan keskiosissa Tiberin länsipuolella asuneet faliskit. Faliski on ollut hyvin läheistä sukua sen ympäristössä puhutulle latinan kielelle, mutta kaukaisempaa sukua umbrille ja oskille. Roomalaiset hävittivät faliskien keskuskaupunki Faleriin ("Falerii Veteres") luultavasti kapinan vuoksi vuonna 241 eaa., ja latinan oletetaan syrjäyttäneen heidän kielensä seuraavan vuosisadan kuluessa.
Latiumin alueelta on löydetty noin 300 faliskinkielistä kaiverrusta. Yli puolet niistä on peräisin "Falerii Veteresistä" (’vanha Falerii’), joka oli faliskikulttuurin merkittävin keskus ennen tuhoutumistaan. Loput kirjoituksista on löydetty "Falerii Novin" (’uusi Falerii’) kohteesta, johon roomalaiset siirsivät hävitetyn kaupungin asukkaat, sekä muista faliskimaan () asutuksista. Kieltä kirjoitettiin eteläetruskilaisten aakkosten paikallisella muunnoksella.
Tunnetut faliskinkieliset tekstit jaetaan yleensä kolmeen aikakauteen: paleofaliski, keskifaliski ja neofaliski. Neofaliski ajoitetaan tavallisesti alkamaan "Falerii Novin" rakentamisesta vuonna 241 eaa., mutta kahden aiemman tarkasta ajoituksesta ei ole selvää näyttöä. Paleofaliskiksi on luokiteltu pieni kokonaisuus juhla-aiheisia tekstejä, jotka ajoittuvat todennäköisimmin 700-luvulle eaa. Keskifaliskin kausi ajoitetaan yleisesti alkamaan 500–400-luvuilla eaa. ja päättymään "Falerii Veteresin" tuhoon. Tekstikorpus koostuu lähinnä yksityisistä kaiverruksista, kuten hautakirjoituksista, omistuksista ja signeeratusta keramiikasta.
MacNeill

MacNeill ja MacNeil ja Mac Neil ovat muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimiä
Eurooppatie E373

Eurooppatie E373 on noin 590 (toisen tulkinnan mukaan 563) kilometriä pitkä eurooppatie. Tien lähtee Yhdistyneiden kansakuntien UNECO:n dokumenttien mukaan lännessä Puolan Lublinista ja sen päätepiste on Ukrainan pääkaupunki Kiova. 
Tiemerkintöjen ja maantiekarttojen mukaan eurooppatie E373 alkaa Puolassa vasta linnuntietä noin 25 kilometriä Lublinista itäkaakkoon, Lublinin voivodikunnan Swidnikin piirikunnassa sijaitsevasta kansallisten maanteiden 12 ja 17 risteyksestä Piaskin kaupungin pohjoispuolella. Eurooppatie E373:n länsipää muodostuisi siis (2024 alun tilanteessa) Puolan kansallisen maantien 12 osuudesta Piaskista Ukrainan rajan Jagodzinin rajanylityspaikalle. Lublinin kaakkoispuolinen moottoriliikennetieosuus S12/S17 ei tällöin kuuluisi E373:een. Toisaalta Puola on rakentanut tieverkostoaan voimakkaasti. Kansallisen maantien 12 Piaskista Ukrainan rajalle johtavan osuuden uudistaminen S12-moottoriliikennetieksi on Puolan valtion tienrakennusosuunnitelmassa vuosille 2024–2027.
Ukrainassa se seuraa valtatietä M07, joka saapuu Kiovan kehätielle luoteesta.
Reitti.
(Lublin - Swidnik -) Piaski - Chełm - Dorohusk - Jagodzin - Ljuboml - Lukiv - Kovel - Sarny - Korosten - Borodjanka - Butša - Irpin - Kiova.
Eurooppatie E373:n retin kaupungeista suurimpia ovat (Lublin, mikäli E373:n katsotaan alkavan Lublinista,) Chełm, Kovel ja Kiova.
Rajanylityspaikka Dorohusk–Jagodzin.
Reitillä sijaitsevaa kansainvälistä rajanylityspaikkaa on Dorohusk (Puola) – Jagodzin (Ukraina) on luonnehdittu maiden välisen rajan suurimmaksi. Sen kautta kulkee noin 40 prosenttia maiden välisestä rahtiliikenteestä. Puolalaiset kuljetus- tai maatalousalan ihmiset ovat toistuvasti tukkineet ja ratkaisevasti hidastaneet raja-aseman kautta kulkevaa rekkaliikennettä ja Ukrainan ulkomaankauppaa viikkojen ajan Venäjän hyökkäyssodan 2022– aikana. Nämä toimet hidastivat esimerkiksi joulukuussa 2023 myös Ukrainan puolustautumiseen liittyviä rahteja. Raja-asemalta on raportoitu yli vuorokauden mittaisia rekkajonoja myös aiemmin, esimerkiksi vuonna 2020, jolloin raja-asemaa uudistettiin ja koronaviruksen vuoksi rajanylityksiä oli rajoitettu. Eurooppatien rajanylityspaikan (Dorohusk-Jagodzin) lähellä toimii myös rautatien rajanylityspaikka.
Vesa-Matti Loiri (albumi)

Vesa-Matti Loiri (albumi) voi tarkoittaa:
Erika Sunnegårdh

Erika Sunnegårdh (s. 1966) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Sunnegårdh syntyi muusikko Arne Sunnegårdhin tyttäreksi. Hän muutti 19-vuotiaana Yhdysvaltoihin ja sai maisterin arvon Aaron Copland School of Musicista vuonna 1999. Sunnegårdh teki oopperadebyyttinsä Giacomo Puccinin "Turandotin" nimiroolissa Malmön oopperassa vuonna 2004. Metropolitan-oopperassa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2006 Leonoren roolissa Ludwig van Beethovenin "Fideliossa". Sunnegårdh muutti Wieniin vuonna 2011. Vuonna 2017 hän esiintyi Suomen kansallisoopperassa Sebastian Fagerlundin oopperan "Höstsonaten" kantaesityksessä. Sunnegårdhin konserttiohjelmistoon ovat kuuluneet muiden muassa Giuseppe Verdin "Requiem", Gustav Mahlerin sinfonia nro 8 ja Beethovenin sinfonia nro 9.
Dahomey Gap

Dahomey Gap (Dahomeyn aukko) on kuiva savannikäytävä, joka on Länsi-Afrikan kahden sademetsävyöhykkeen välissä. Nämä sademetsävyöhykkeet tunnetaan Länsi-Guinean ja Keski-Afrikan Kongon vyöhykkeinä. Dahomey Gap ulottuu Ghanasta Atlantin rannikkoa pitkin Togoon ja Beniniin (ent. Dahomey). Rannikolla vyöhyke on noin 200 kilometriä leveä. 
Dahomey Gapin seurauksena Guinean ja Kongon alueiden kasvisto ja eläimistö eroavat toisistaan huomattavasti. Dahomey Gap on ollut kostea useita kertoja historian aikana, ja nykyisessä tilassa se on ollut noin 4 000 vuotta. Ilmaston vaihteluiden takia Dahomey Gap on toiminut tärkeänä eristysmekanismina aiemmin. Nykyään se on luultavasti vähemmän tärkeä kuin Volta- ja Niger-joet.
Tutkimustulosten mukaan Afrikan trooppisten sademetsien jakautumiseen vaikuttivat kvaternaarisen ilmaston muutokset. Dahomey Gap oli metsäinen Afrikan kostean holoseenikauden aikana ja mahdollisesti muilla interglasiaalijaksoilla. Avoin kasvillisuus kehittyi Dahomey Gapissa kuivemmissa olosuhteissa, erityisesti jäätiköiden ollessa suurimmillaan. Nykyään on jäänteitä puolilehtimetsistä, jotka sisältävät metsälajeja molemmista sademetsistä. Dahomey Gapin populaatio näyttää olevan peräisin kostealta holoseenikaudelta.
Thomas Sunnegårdh

Thomas Sunnegårdh (s. 11. heinäkuuta 1949) on ruotsalainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan tenori.
Sunnegårdh opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa ja Operahögskolanissa. Hän teki debyyttinsä Tukholman kuninkaallisessa oopperassa Benjamin Brittenin "Albert Herringin" nimiroolissa vuonna 1982. Sunnegårdh on tehnyt vierailuja eri puolilla Eurooppaa, Yhdysvalloissa ja Japanissa. Covent Gardenissa hän esiintyi ensimmäisen kerraan vuonna 1991. Sunnegårdh loi vuonna 1983 Tukholmassa Per Nørgårdin oopperan "Siddhartha" nimiroolin. Hän osallistui Erich Wolfgang Korngoldin "Die tote Stadtin" ja Karl-Birger Blomdahlin "Aniaran" levytyksiin.
Van Loo

Van Loo [fan lo:] on alankomaalainen taidemaalarisuku. jonka useat jäsenet työskentelivät 1600- ja 1700-luvuilla menestyksekkäästi monissa Euroopan maissa. 
Jakob van Loo (1614–1670) harjoitti Rembrandtin tyylistä taidetta ensin Amsterdamissa ja sitten Pariisissa. Hänen poikansa Louis van Loo (1640–1712) toimi niin ikään pääasiallisesti Ranskassa. Hän sai maalauksistaan muun muassa Pariisin taideakatemian ensimmäisen palkinnon.
Hänen poikansa Jean Baptiste van Loo (1684–1745) opiskeli aluksi Roomassa mutta työskenteli sittemmin hänkin Ranskassa maalaamassa muotokuvia ja mytologisia tauluja. Muotokuvamaalari oli myös hänen poikansa Louis Michel van Loo (1707–1771), Ranskan taideakatemian jäsen ja espanjalainen hovimaalari. Tämän veli Charles Amédée Philippe van Loo (1719–1790) toimi hovimaalaajana Berliinissä ja teki koristeellisia seinä- ja kattomaalauksia kirkkoihin, linnoihin ja teattereihin.