Kaapo Murros

David Gabriel (Kaapo Taavetti) Murros (vuoteen 1895 Ahlqvist, 29. heinäkuuta 1875 Tampere – 17. maaliskuuta 1951 Tampere) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja varatuomari. Hän vaikutti jonkin aikaa myös työväenliikkeessä ja toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1910–1914.
Elämä.
Nuoruus.
Kaapo Murroksen vanhemmat olivat Hämeenkyrössä syntynyt seppä David Nestor Ahlqvist (1843–1880) ja tamperelainen Juliana Vilhelmina Dahlberg (1843–1899). Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1895 hän opiskeli jonkin aikaa Helsingin yliopistossa, kunnes päätti ryhtyä toimittajaksi. Vuosina 1898–1901 Murros työskenteli "Aamulehdessä", "Tampereen Sanomissa", "Päivälehdessä" ja "Kalevassa". Ensimmäisen sortokauden aikana hän joutui lähtemään maanpakoon vastustettuaan asevelvollisuuskutsuntoja. Marraskuussa 1901 Murros matkusti Yhdysvaltoihin. Michiganiin asettunut Murros asui Calumetissa, Hancockissa ja Kalevan suomalaisyhteisössä työskennellen "Päivälehden", "Siirtolaisen", "Työmiehen" ja "Soihdun" toimittajana. 
Työväenliikkeessä.
Murros kiinnostui työväenliikkeestä Yhdysvalloissa, jossa hän osallistui muun muassa Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön toimintaan. Syndikalistisesta IWW-ammattiliitosta vaikutteita ottanut Murros esitti näkemyksiään vuonna 1905 julkaisemassaan kirjassa "Suuret haaveilijat". Kotimaahan palattuaan hän työskenteli "Sosialistin" toimittajana 1906–1907 ja "Kansan Lehden" päätoimittajana 1907–1909. Sosialidemokraattiseen puolueeseen liityttyään Murroksesta tuli Tampereen työväenyhdistyksen johtokunnan jäsen. Hän oli myös Suomen Sosialidemokraattisen Sanomalehtimiesliiton ensimmäinen puheenjohtaja 1907-1909.
Kevään 1907 eduskuntavaalien jälkeen Murros arvosteli Aleksanteri Järvenpään, Taavi Tainion ja N. R. af Ursin kaltaisia revisionistisia puolueveteraaneja, jotka olivat valmiita yhteistyöhön porvarien kanssa. Murros ei arvostanut eduskuntaa sen vähäisten valtaoikeuksien vuoksi, vaan korosti ammattiyhdistysliikettä ja osuustoimintaa. Vuoden 1909 puoluekokouksen alla julkaisemassaan pefletissä Murros kyseenalaisti parlamentarismin kokonaan. Puoluekokouksessa hän teki ehdotuksen, jossa eduskuntatyö olisi siirretty toissijaiseen asemaan. Murroksen mukaan porvarillisten lakin paikkaamisesta ei ollut hyötyä köyhälistölle ja lisäksi vaalitaistelut tulivat taloudellisesti kalliiksi. Varat olisi sen sijaan käytettävä sosialistisen tietoisuuden levittämiseen ruohonjuuritason valitustyön kautta. Hän kannatti myös kunnallissosialismia, jossa tuotanto otettaisiin kuntien haltuun. Murroksen syndikalistinen antiparlamentarismi ei juurikaan saanut vastakaikua puoluekokousedustajien keskuudessa. Ainoita ymmärtäviä puheenvuoroja esitti K. H. Wiik, kun taas innokkaimmat vastustajat löytyivät Otto Wille Kuusisen johtamista siltasaarelaisista.
Syksyn 1909 Murros työskenteli Tampereen Työväen Teatterin johtajana. Hän oli jo parin vuoden ajan hyökännyt "Kansan Lehdessä" teatterinjohtaja Tilda Vuorta vastaan. Murroksen mielestä TTT:n ohjelmisto oli liian viihteellinen ja työväennäytelmät puuttuivat tyystin. Viimein keväällä 1909 hänen kannattajansa onnistuivat savustamaan Vuoren tehtävästään. Murros toimi teatterinjohtajana seuraavan syyskauden ajan ilman mitään aikaisempaa teatterikokemusta. Tampereen teatterihistoriaa tutkineen Juha Hurmeen mukaan hän ”rysäytti taiteelliseen ja kaupalliseen haaksirikkoon”, jonka seurauksena Vuori pyydettiin vuodenvaihteessa takaisin. Tampereen Työväen Teatterista lähdettyään Murros siirtyi Turkuun "Sosialistin" päätoimittajaksi. Helmikuussa 1910 hänet valittiin kansanedustajaksi. Murros jätti eduskunnan kahden vaalikauden jälkeen 1914, jolloin hän vetäytyi työväenliikkeestä. Murros ei myöskään ollut osallisena sisällissodan tapahtumissa, mutta joutui silti lyhyeksi aikaa valkoisten vangiksi ja oli jopa tulla ammutuksi.
Juristina.
Kansanedustajana ollessaan Murros jatkoi opintojaan Helsingin yliopistossa. Hän suoritti oikeustutkinnon 1913 ja perusti asianajotoimiston Tampereelle. Vuonna 1918 Murros sai varatuomarin arvon. Murros työskenteli Tampereella asianajajana vuoteen 1922, jonka jälkeen hän toimi lyhyen aikaa Tampereen raastuvanoikeuden vt. oikeusneuvosmiehenä ja Korpilahden vt. nimismiehenä. Vuosina 1923–1928 Murros oli asianajajana Vilppulassa ja hoiti myös vuoden ajan nimismiehen virkaa. Tampereelle palattuaan hän työskenteli toisena kaupunginvoutina 1928–1942. Murros oli innokas kotiseutumies. Hän kuului Tampere-Seuran perustajiin ja oli yhdistyksen julkaiseman "Tammerkoski"-lehden päätoimittaja 1938–1947. Kaapo Murros kuoli Tampereella 75-vuotiaana maaliskuussa 1951. Hänet on haudattu perhehautaan Kalevankankaan hautausmaalle.
Kirjallinen tuotanto.
Murros aloitti kirjailijanuransa jo 1899 "Kalevala"-aiheisella runoelmallaan "Marjatta". 1900-luvun alussa hän julkaisi useita poliittisia kirjoja. Myöhemmin 1930- ja 1940-luvulla Murros kirjoitti näytelmiä, runoja sekä Tampereen historiaa käsitteleviä novellikokoelmia ja tutkielmia. Murros suomensi venäläisen anarkistin Pjotr Kropotkinin teoksen "Taistelu leivästä" sekä Karl Marxin ja Friedrich Engelsin "Kommunistisen manifestin". Lisäksi hän käänsi muun muassa Robert Blatchfordin, Georg Ebersin, Jack Londonin ja August Strindbergin tuotantoa sekä insinööri Hermann Kauffmanin muistelmateoksen ja Pehr Adrian Gaddin tutkielman Ylä-Satakunnan kihlakunnan taloudellisista oloista. Murros kirjoitti myös kuunnelmia Yleisradiolle. Hänen tekstiensä pohjalta on valmistunut televisioelokuvat "Hopeapislaakinen syöskumipiippu" (1965) ja "Pelitoosa" (1972). Murrokselle myönnettiin Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto vuosina 1944 ja 1949.
Perhe.
Kaapo Murroksen puoliso oli Kemissä syntynyt Fredrika Sofia ”Sohvi” Stark (1881–1951), jonka kanssa hän avioitui 1902. Perheessä oli neljä lasta. Heidän vanhin lapsensa Lydia Tellervo (1903–1918) kävi Tampereen Suomalaista Yhteiskoulua ja oli sisällissodan aikana vapaaehtoisena Johanneksen koulun tiloissa toimineessa Punaisen Ristin sotasairaalassa. Hän sai surmansa Tampereen taistelun yhteydessä sairaalaan osuneessa valkoisten tykistötulituksessa. Tellervo Murroksen nimi on yhteiskoulun tiloihin vuonna 1923 ripustetussa vapaustaistelijoiden muistotaulussa. Perheen nuorin poika Pentti (1914–1941) kaatui jatkosodassa. Arkkitehti Berndt Blom oli Murroksen velipuoli.