tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Niko Minkkinen

Niko Minkkinen (s. 11. lokakuuta 2004 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue TUTO Hockeyssa lainalla SM-liigajoukkue JYPistä. Hän pelaa pääasiassa TUTOn U20-joukkueessa. Minkkinen laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Minkkinen on JYPin kasvatti. Toukokuussa 2022 hän teki seuran kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen. Samana kesänä OHL-joukkue Guelph Storm varasi Minkkisen 35. pelaajana ja hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2022–2023. Minkkinen pelasi siellä alkukaudella 13 ottelua tehopistein 1+3=4, kunnes hän joutui sivuun nilkkavamman vuoksi marraskuussa 2022. Joulukuussa Minkkisen uutisoitiin jättävän joukkueen ja palaavan loppukaudeksi Suomeen. Hän pelasi loppukaudella kaksi ottelua JYPin U20-joukkueessa.
Kesäkuussa 2023 JYP uutisoi käyttäneensä Minkkisen sopimuksessa olleen option ja tehneen hänen kanssaan kaksivuotisen jatkosopimuksen. Hän aloitti kauden 2023–2024 Minkkinen aloitti seuran U20-joukkueessa. Hän sai tililleen ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa 15. joulukuuta 2023 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan, kun Tobias Winberg ja Jesse Pulkkinen oli valittu maajoukkueisiin. Minkkinen merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. Hän jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Minkkinen pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä tammikuussa 2024.
Elokuussa 2024 JYP lainasi Minkkisen toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella KeuPa HT:n Mestis-joukkueeseen. Hän ei pelannut siellä kuitenkaan otteluakaan ja oli sivussa alkukauden 2024–2025. Marraskuussa 2024 JYP lainasi Minkkisen TUTO Hockeyn U20-joukkueeseen. Hän pelasi siellä kuitenkin vain kolme ottelua. Minkkinen pelasi myös yhden ottelun seuran Mestis-joukkueessa.
Maajoukkueura.
Minkkinen pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2022, jolloin hän voitti pronssia. Minkkinen edusti Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta myös Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2021, jolloin hän voitti kultaa. Minkkinen oli yksi kuudesta puolustajasta, joka onnistui turnauksessa kerran maalinteossa. Yhteensä hän on pelannut 14 nuorten ja 11 poikien maaottelua.
Sakartvelos respublika

Sakartvelos respublika (საქართველოს რესპუბლიკა, ”Georgian tasavalta”) on Georgian pääkaupungissa Tbilisissä ilmestyvä georgiankielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin kesäkuussa 1920 nimellä "Komunisti" (კომუნისტი, ”Kommunisti”). Se ilmestyi pian tapahtuneen lakkauttamisensa jälkeen nimillä "Sakartvelos komunisti" (საქართველოს კომუნისტის, ”Georgian kommunisti”) ja "Akhali komunisti" (ახალი კომუნისტი, ”Uusi kommunisti”). Bolševikkien valloitettua Georgian lehti alkoi ilmestyä alkuperäisellä nimellään maaliskuussa 1921. Nykyään "Sakartvelos respublikaa" pidetään vuosina 1918–1921 ilmestyneen samannimisen lehden perillisenä.
"Komunisti" oli Neuvostoaikana Georgian kommunistisen puolueen keskuskomitean sekä Georgian sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Se oli tasavallan tärkein sanomalehti, jonka rinnalla ilmestyivät muun muassa venäjänkielinen "Zarja Vostoka", azerinkielinen "Sovet Gürcüstanı" ja armeniankielinen "Sovetakan Vrastan". Kuudesti viikossa julkaistun lehden levikki oli 700 000 kappaletta vuonna 1980.
Vuonna 1990 lehdestä tuli Georgian korkeimman neuvoston äänenkannattaja. Se sai aluksi nimen "Akhali Sakartvelo" (ახალი საქართველო, ”Uusi Georgia”) ja samana vuonna nimen "Sakartvelos respublika". Nykyään "Sakartvelos respublikaa" julkaisee Marina Kandelakin omistama Tanadgoma-1 -yhtiö. Lehti saa rahoitusta Georgian valtiolta ja se tunnetaan vihapuheen ja lännenvastaisen propagandan levittäjänä.
Matias Wasenius

Matias Wasenius (1. heinäkuuta 1872 Helsinki – 12. joulukuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja rehtori.
Matias Waseniuksen vanhemmat olivat osakeyhtiöiden Tervakoski ja Oravi-Haapakoski toimitusjohtaja, pääkonsuli Adolf Fredrik Wasenius (1829–1903) ja Mathilda Catharina Charlotta Hjorth. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1896 ja filosofian maisteriksi 1897. Wasenius teki opintomatkoja Freiburgiin 1894, Heidelbergiin 1899, Pariisiin 1897–1898 sekä Saksaan 1904, 1923 ja 1933.
Wasenius oli Helsingin yliopiston kirjaston palveluksessa vuodesta 1892 lähtien ja toimi viimeksi vanhempana amanuenssina 1907–1911. Hän oli Nya svenska läroverketin uusien kielten opettajana 1898–1938 ja toimi myös koulun rehtorina 1919–1920 sekä 1924–1937.
Wasenius oli Uusfilologisen yhdistyksen sihteerinä 1900–1905, Ruotsalaisen teatterin yhdistyksen sihteerinä 1914–1925 sekä yhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1926 ja Ruotsalaisen teatterin valtuuskunnan jäsenenä vuodesta 1925. 
Matias Wasenius kuoli 66-vuotiaana pitkällisen sairauden jälkeen joulukuussa 1938. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
It’s Crazy It’s Party

It’s Crazy It’s Party on rap-artisti Käärijän single, joka julkaistiin 15. syyskuuta 2023. Kappaleesta julkaistiin myös musiikkivideo. Kappaleella vierailee virolainen Tommy Cash, jolle Käärijä oli ehdottanut yhteisen kappaleen tekemistä kesällä 2023. Kappaleen nimi on peräisin iskulauseesta, jota Käärijä käytti ollessaan mukana Eurovision laulukilpailussa 2023.
Levy-yhtiö Warner Music Finlandin mukaan ”It’s Crazy It’s Party” on rapin, metallin ja elektronisen musiikin sekoitus. Kappaleen on kuvailtu olevan rakenteeltaan hyvin samanlainen kuin Käärijän aikaisempi single, Euroviisuissa menestynyt ”Cha cha cha”. "Helsingin Sanomien" konserttiarviossa ”It’s Crazy It’s Party” -kappaletta kutsuttiin ”euroviisumenestyksen epätoivoiseksi pitkittämisyritykseksi”. Myös "Iltalehti" uutisoi kappaleen saaneen kritiikkiä liiasta samankaltaisuudesta ”Cha cha chan” kanssa.
Bazacle

Bazacle (myös Chaussée du Bazacle) on Garonnejoen kohta, josta on päässyt ylittämään joen kahlaamalla. Samalla se on ollut syy Toulousen kaupungin syntyyn tähän kohtaan joen varteen. Bazacleen perustettiin kelluvat myllyt 1100-luvulla, jotka myöhemmin korvattiin joen rantaan rakennetuilla myllyillä. 1300-luvulla myllyn omistajat perustivat maailman ensimmäisen tunnetun osakeyhtiön, Société des moulins de Bazacle. Vuonna 1888 Société Toulousaine d'Electricité muutti myllyt vesivoimalaitokseksi, jonka sähköllä valaistiin Toulousen keskustaa. Vuonna 1946 valtiollinen sähköyhtiö EDF osti alueen. EDF Bazacle Complex tarjoaa yleisölle opastettuja kierroksia toimivassa vesivoimalassa.
Svobodnaja Gruzija

Svobodnaja Gruzija (Свободная Грузия, ”Vapaa Georgia”) oli Georgian pääkaupungissa Tbilisissä vuoteen 2014 saakka ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti.
Vuonna 1922 perustetun lehden nimenä oli ensin "Pravda Zakavkazja" (”Taka-Kaukasian totuus”), mutta se sai pian nimen "Zarja Vostoka" (”Idän sarastus”). Se oli 1930-luvun lopulle saakka Neuvostoliiton kommunistisen puolueen Taka-Kaukasian aluepiirikomitean ja Taka-Kaukasian federaation toimeenpanevan keskuskomitean äänenkannattaja. Myöhemmin siitä tuli Georgian kommunistisen puolueen sekä Georgian sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston lehti.
"Zarja Vostoka" oli neuvostoaikana yksi Georgian tärkeimmistä sanomalehdistä, jonka rinnalla ilmestyivät muun muassa georgiankielinen "Komunisti", azerinkielinen "Sovet Gürcüstanı" ja armeniankielinen "Sovetakan Vrastan". Kuudesti viikossa julkaistun lehden painosmäärä oli 140 000 kappaletta vuonna 1980.
Lehti sai vuonna 1991 nimen "Vestnik Gruzii" (”Georgian viestinviejä”) ja samana vuonna nimen "Svobodnaja Gruzija". Talousvaikeuksista kärsinyt lehti joutui joutui harventamaan ilmestymistään ja lakkasi lopulta viikkolehtenä vuonna 2014.
Cunninghamin laki

Cunninghamin laki () on laki, jonka mukaan ”"paras tapa saada oikea vastaus Internetissä ei ole kysyä kysymystä, vaan kirjoittaa väärä vastaus"”.
Ward Cunningham itse lievensi vuonna 2015 omistajuuttaan lakiin (tai suhtautuu lakiin epävarmasti) kutsumalla sitä ”"vääräksi lainaukseksi, joka kumoaa itsensä levittäytymällä internetissä"” ja sanomalla, että hän ”"en ole milloinkaan ehdottanut kysymyksen esittämistä väärällä vastauksella"”.
Pääpiirteet.
Cunninghamin lain ehdottajana pidetään entistä Intelin johtajaa Stephen McGeadya. McGeady viittasi vuonna 2010 The New York Timesin kieliblogissa keskusteluun, jonka hän kävi 1980-luvulla Wikin ( 1995) keksijän Cunninghamin kanssa. Steven McGeadyn mukaan Cunningham antoi hänelle tämän neuvon hetken mielijohteesta 1980-luvun alussa, joten McGeady nimesi tämän "Cunninghamin laiksi".
Vaikka laki viittasi alun perin vuorovaikutukseen Usenetissä, sitä on käytetty kuvaamaan muiden verkkoyhteisöjen, kuten Wikipedian toimintaa. 
Se on synonyymi ranskankieliselle ilmaisulle ”"prêcher le faux pour savoir le vrai"" ("saarnaa väärästä tunteaksesi todellisen"), ja erään teorian mukaan Cunninghamin laki on muunnos tästä ranskankielisestä ilmaisusta.
Tämän lain sanotaan liittyvän psykologiseen motivaatioon ajatella, että ihminen ei halua vaivata itseään vastaamalla kysymykseen, joka on vain avunhuuto. Jos kysymys on sen sijaan lähtökohdiltaan tai perustavanlaatuisesti väärässä, ihminen tuntee tarvetta korjata virheen.
Fiktiivisen kirjallisuuden hahmo Sherlock Holmes on tehnyt lakiin epäsuorasti viittaavia lausuntoja, joita voidaan pitää merkkinä siitä ikään kuin hän olisi tiennyt tästä laista. Tämän voi huomata repliikeistä romaanissa "Neljän merkki".
Pelinkehitysohjelma

Pelinkehitysohjelma tai pelinteko-ohjelma tarkoittaa ohjelmistoa, jota voidaan käyttää apuna videopelin toteuttamisessa. Pelinkehitysohjelmien avulla voi tehdä hahmoja, NPC-hahmojen tekoälyn, käyttöliittymätoimintoja, ääniefektejä ja montaa muuta asiaa. Pelimoottorin tai muokkausohjelman valinnalla voi olla suuri vaikutus minkälaisen pelin voi tehdä.
Pelinkehitykseen tarkoitettuja ohjelmistoja on hyvin erilaisia: pieniä ja pitkälle erikoistuneita ovat esimerkiksi Bitsy ja Ren'py, suurempia työkaluja ovat esimerkiksi Unity ja Unreal Engine. Erikoistuneet ohjelmat voivat olla suunnattu tiettyä lajityyppiä varten, esimerkiksi PuzzleScript on suunnattu tietynlaisia pulmapelejä varten kun taas Godot Engine, Unity ja Unreal Engine ovat laajempaan käyttöön. Eräät ohjelmat ovat saatavilla ilmaiseksi ja jotkin ovat maksullisia.
Kehityksessä voidaan käyttää lisänä lukuisia muita ohjelmia suunnitteluun, tuotantoon, ohjelmointiin sekä grafiikan, animaation ja äänen tekemiseen. Pelinkehitykseen suunnattujen työkalujen lisäksi voidaan useita muita ohjelmia, joilla on käyttöä myös pelinkehityksen ulkopuolella eivätkä siten ole varsinaisesti pelinkehitysohjelmia.
Historia.
Varhaiset pelit kehitettiin aina tyhjästä alusta alkaen, mutta 1980-luvulla yleistyi työkalujen uudelleen käyttäminen uusien pelin kehityksessä, jotka usein kuuluivat samaan lajityyppiin. Esimerkiksi SCUMM sai useita päivityksiä ja oli käytössä pelitaloissa 20 vuoden ajan, mutta ei koskaan ollut julkisesti saatavilla (kehitetty LucasArtsin omaan käyttöön). Työkaluja kuten Shoot-'Em-Up Construction Kit julkaistiin yleisesti myyntiin. 1990-luvulla "Doomin" julkaisun myötä termi pelimoottori yleistyi.
Sääntö 34

Sääntö 34 () on internet-meemi, jossa väitetään, että internet-pornografiaa on olemassa kaikista mahdollisista aiheista. Käsite kuvataan yleisesti fanitaiteena, jossa normaalisti ei-eroottiset henkilöt, asiat ja esineet osallistuvat seksuaaliseen käyttäytymiseen ja/tai toimintaan.
Säännön keksi toimittajien mukaan brittiläinen Peter Morley-Souter, joka törmäsi netissä Lassi ja Leevi -sarjakuvasta tehtyyn erotiikkaan ja teki aiheesta nettisarjakuvan vuonna 2005.
Siten muita Internetin sääntöjä ei vielä ollut olemassa, ennen kuin ne 
anonymous kehitti lisää ja ne postattiin Encyclopedia Dramaticaan 2006 tienoilla. 4chanilla kehitettiin uusia versioita ja Christopher Poolen sanotaan kirjoittaneen säännöt uudelleen. Poole antoi kunnian sääntöjen täydentämisestä Gaia Online -pelisivustolle.
Vuonna 2006 julkaistuissa säännöissä sääntönä #1 oli vielä "älä puhu säännöistä 2-33", joita ei ollut. Sääntöjen vaikuttimena olivat esimerkiksi Fight Club (älä puhu X:stä), Monty Python (sääntöä numero 6 ei ole), Douglas Adamsin "Linnunradan käsikirja liftareille" (tuo aina pyyhe mukana), South Parkin kalsaritontut (??? - liikevoittoa!).
Oleksandr Šlih’ter

Oleksandr Šlih’ter (; 1. marraskuuta 1868 Lubnyi, Poltavan lääni – 2. joulukuuta 1940 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen bolsevikkivallankumouksellinen, taloustieteilijä, diplomaatti ja virkailija. Hän oli Ukrainan tiedeakatemian (VUAN) täysjäsen vuodesta 1929. Opiskeltuaan Harkovan yliopistossa ja Bernin yliopistossa (1889–1891) hän työskenteli maanalaisessa Venäjän sosiaalidemokraattisessa työväenpuolueessa Kiovassa ja Zlatopilissa, ja hänet pidätettiin ja karkotettiin useita kertoja. Vaikka hän vastusti Mykola Skrypnykin näkemyksiä kansallisesta kysymyksestä, hänet pidätettiin vuonna 1937, mutta hän selviytyi hengissä Stalinin vainoista.
Šlih’ter liittyi bolsevikkeihin ja osallistui vuonna 1903 yleislakon järjestämiseen Kiovassa. Vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän järjesti rautatietyöläisten lakkoja Ukrainassa, Kiovan yleislakon ja muita vallankumouksellisia toimia. Marraskuussa 1917 hän osallistui bolsevikkien vallankumoukseen Pietarissa, ja vuosina 1918–1919 hän oli Vladimir Leninin pakkolunastuskomissaari Venäjällä ja Siperiassa (1918) ja Ukrainassa (1919).
Neuvostovallan aikana Šlih’ter toimi eri tehtävissä. Hän oli Tambovin kuvernementin toimeenpanevan komitean puheenjohtajana (1920), Venäjän, Neuvostoliiton ja Ukrainan keskuskomitean jäsen; Neuvosto-Ukrainan ulkoasioiden kansankomissariaatin täysivaltainen edustaja ja sen kollegion jäsen (1923–1927); Ukrainan kuluttajaosuuskuntien liiton johtaja (1923); Ukrainan keskusjohtokomitean puheenjohtajiston jäsen (1923–1937); Ukrainan kommunistisen puolueen organisaatiotoimiston jäsen (1924–1926); Harkovan Artemin kommunistisen yliopiston rehtori (1924–1927); Ukrainan kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsen (1925–1937) ja politbyroon ehdokas (1926–1937); Ukrainan maatalouskomissaari (1927–1930); VUANin maatalouden sosialistisen jälleenrakennuksen -instituutin johtaja (1928–1934); Ukrainan marxismi-leninismin instituutin johtaja (1930–1931) ja marxismi-leninismin tieteellisten tutkimuslaitosten ukrainalaisen yhdistyksen puheenjohtaja (1931–1933); Ukrainan tiedeakatemian (nykyisin NANU) varapuheenjohtaja (1931–1938); ja Ukrainan SNT:n tuotantoresurssien tutkimusneuvoston puheenjohtaja (1934–1937).
Šlih’ter kirjoitti artikkeleita taloudellisista, historiallisista ja poliittisista aiheista. Harkovassa julkaistiin 1930–1932 neliosainen laitos hänen valituista teoksistaan ja Kiovassa 1959 valikoima. Osa hänen kirjoituksiaan maatalouskysymyksestä ja Neuvostoliiton varhaisesta pakkolunastuspolitiikasta ilmestyi Moskovassa vuonna 1975.
Flamanvillen ydinvoimalaitos

Flamanvillen ydinvoimalaitos sijaitsee Ranskan Normandiassa. Voimalassa on kolme reaktoria. Laitoksen omistaa Électricité de France.
Flamanvillen kaksi ensimmäistä reaktoria ovat Framatomen toimittamia 1330 megawatin painevesireaktoreita. Ensimmäisen reaktorin rakentaminen aloitettiin joulukuussa 1979, ja se aloitti sähköntuotannon joulukuussa 1985. Toista reaktoria alettiin rakentaa toukokuussa 1980, ja sähköntuotanto alkoi heinäkuussa 1986.
Flamanvillen kolmas reaktori on 1630 megawatin EPR-painevesireaktori, jonka toimitti Areva. Sen rakennustyöt aloitettiin joulukuussa 2007, ja reaktorin odotettiin valmistuvan vuonna 2012. Rakennusprojekti viivästyi pahasti. Suuria ongelmia tuotti Arevan Creusot’n takomolla valmistama reaktorin paineastia. Vuonna 2015 havaittiin, että sen teräksen hiilipitoisuus on suunniteltua korkeampi. Ranskan ydinturvallisuusviranomainen on vaatinut, että paineastian kansi vaihdetaan uuteen. Vuonna 2018 havaittiin ongelmia sekundääripiirin hitsisaumoissa, ja niiden korjaaminen viivästytti projektia lisää ja aiheutti kustannuksia. Reaktori alkoi tuottaa sähköä joulukuussa 2024. Reaktorin kustannusarvio on noussut alkuperäisestä 3,3 miljardista eurosta 13,2 miljardiin.
Sabtšota Apkhazeti

Sabtšota Apkhazeti (საბჭოთა აფხაზეთი, ”Neuvosto-Abhasia”) oli Abhasian pääkaupungissa Suhumissa ilmestynyt georgiankielinen sanomalehti.
Vuonna 1937 perustettu lehti toimi Georgian kommunistisen puolueen Abhasian aluekomitean sekä Abhasian autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattajana. Sen rinnalla ilmestyivät venäjänkielinen "Sovetskaja Abhazija" ja abhaasinkielinen "Apsny kapš". Viidesti viikossa julkaistun lehden painosmäärä oli 23 000 kappaletta vuonna 1980.
Lehti sai nimen "Apkhazetis khma" (აფხაზეთის ხმა, ”Abhasian ääni”) vuonna 1990. Vuonna 1993 se siirtyi Abhasian sodan takia Tbilisiin, jossa se ilmestyi pakolaishallituksen viikkolehtenä vuoteen 2005 saakka.
Letterbox Media

Letterbox Media Oy on kustannus- ja jakeluyhtiö, joka julkaisee 40 lähilehteä Suur-pääkaupunkiseudun alueella. Lisäksi se julkaisee neljää teemalehteä, matkailuoppaita ja asiakaslehtiä.
Letterbox Jakelut tarjoaa postijakelupalveluja yrityksille pääkaupunkiseudulla. Jakeluryhmä hallinnoi lisäksi lähes tuhannen noutolehtitelineen puolivaltakunnallista verkkoa. Yhtiöön kuuluu myös deski.fi tiedotepalvelu, joka jakaa mediatiedotteitaan toimittajien ja bloggaajien saataville.
Letterbox Media Oy:n ja konserniyhtiöiden yhteenlaskettu liikevaihto 2023 on noin 1,5 miljoonaa euroa. Yhtiöllä on viisi osakkeenomistajaa.
Letterbox Median toimitilat sijaitsevat Helsingissä Hämeentiellä. Tiloissa työskentelee yhtiön hallintoa, lähilehtien toimitus ja myyntiryhmä. Lähitiedon toimipiste on Helsingin Malmilla ja Wheelmedian Espoon Olarissa.
Historia.
Letterboxin ensimmäinen lähilehti oli vuonna 2007 Herttoniemen-Laajasalon alueella ilmestymisensä aloittanut Hellas-lehti. Seuraavien kymmenen vuoden aikana uusia lähilehtiä perustettiin yli kolmekymmentä.
Vuonna 2020 Letterbox Media osti lähes 30 vuotta pääkaupunkiseudulla toimineen Puoli kaupunkia -kaupunkilehden julkaisuoikeudet. Varsinaisesti konserni syntyi vuonna 2022 kun Letterbox Media Oy osti Koillis-Helsingin Lähitieto Oy:n koko osakekannan ja samassa yhteydessä lopetettiin Lähitieto-lehden kanssa alueellisesti päällekkäin ilmestyneet Malmi-lehti, Jakomäki-lehti ja Viikki-lehti.
Vuonna 2022 lehtiperhe kasvoi Wheelmedia Oy:n koko julkaisutoiminnan sisältäneellä liiketoimintakaupalla.  Samalla Letterboxin liiketoiminnot jaettiin neljään tulosryhmään: Lähilehdet, Wheelmedia, Letterbox jakelut ja Lähitieto.
Aiheesta muualla.
Verkkosivut
Katerina Tihonova

Katerina Vladimirovna Tihonova (, s. 31. elokuuta 1986 Dresden, Itä-Saksa) on venäläinen tanssija, matemaatikko ja fyysikko. Hän on Vladimir Putinin ja tämän entisen vaimon Ljudmila Putinan tytär. Putin on kertonut välttävänsä perheestään puhumista julkisuudessa eikä ole nimennyt tyttäriään, mutta ainakin Tihonovan ja hänen vanhemman siskonsa Marija Vorontsovan tiedetään olevan Putinin lapsia.
Elämä ja ura.
Tihonova on saanut siskoaan Vorontsovaa enemmän julkista näkyvyyttä, koska loi uran akrobaattisessa rock'n'roll-tanssissa. Hän sijoittui parinsa kanssa viidenneksi kansainvälisessä kilpailussa vuonna 2013. Samana vuonna Tihonova meni naimisiin "Venäjän nuorimmaksi miljardööriksi" luonnehditun Kirill Šamalovin kanssa. Pariskunta erosi sittemmin. Tihonova sai Moskovan valtionyliopistosta maisterin oppiarvon matematiikassa ja fysiikassa. Vuonna 2019 hän väitteli avaruusteknologiaa koskeneella väitöskirjalla luonnontieteiden tohtoriksi Moskovan valtionyliopistosta. Väitöstyön ohjaaja oli Viktor Sadovnitši. Tihonova on ollut laatimassa lukuisia tieteellisiä julkaisuja muiden venäläisten tutkijoiden kanssa. Hän johtaa Moskovan valtionyliopiston alaista tiedesäätiö Innopraktikaa. Valtion rahoittaman Innopraktikan tarkoitus on ollut avaruuskeskuksen kehittäminen; lisäksi se on tukenut teknologisia kehityshankkeita Afrikassa. Helmikuussa 2020 Tihonova nimitettiin myös Moskovan valtionyliopiston alaisen tekoälyinstituutin johtajaksi.
Elokuussa 2022 "Spiegel" paljasti Tihonovan käyneen viime vuosien aikana Saksassa yli kaksikymmentä kertaa Venäjän federaation suojelupalvelun (FSO) saattueen kanssa. Käynnit oli salattu Saksan hallinnolta ja viranomaisilta, eivätkä Saksan tiedusteluviranomaiset olleet ilmeisesti olleet tietoisia käynneistä. Baijeriin suuntautuneiden matkojen arveltiin liittyneen Tihonovan suhteeseen balettitanssija Igor Zelenskin kanssa. Zelenski oli johtanut huhtikuuhun 2022 saakka Bayerisches Staatsballettia, ja hänen on oletettu olevan isä Tihonovan tyttärelle, joka oli 4-vuotias elokuussa 2022.
Suhde Putiniin.
Putin ei tiettävästi ole ollut tiiviissä yhteydessä aikuisiin tyttäriinsä. Hänen uskotaan piilottaneen omaisuuttaan luovuttamalla sitä perheenjäsentensä haltuun. Euroopan unioni, Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta, Japani ja Uusi-Seelanti ovatkin asettaneet pakotteita Tihonovaa vastaan.
Putin ei ole julkisesti nimennyt kumpaakaan tiedossa olevista tyttäristään. Hän on kertonut hänellä olevan tyttäriä, mutta hän on kertonut pidättäytyvänsä puhumasta perheestään julkisuudessa ja antavansa sen sijaan tytärtensä rakentaa omaa elämäänsä. Putin on viitannut tyttäriinsä esimerkiksi kiertoilmauksella "nämä naiset". Putinin elämäkerran kirjoittanut Natalija Gevorkjan spekuloi vuonna 2017, että Tihonova voisi tulla valituksi Putinin aseman perijäksi vuonna 2024.
Gürcüstan

Gürcüstan (”Georgia”) on Georgian pääkaupungissa Tbilisissä ilmestyvä azerinkielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin vuonna 1922. Sen nimenä oli aluksi "Yeni fikir" (”Uusi ajatus”), vuodesta 1927 "Yeni kənd" (”Uusi kylä”) ja vuodesta 1939 "Sovet Gürcüstanı" (”Neuvosto-Georgia”). Lehti lakkasi vuonna 1945. Vuosina 1957–1959 julkaistiin venäjänkielisen "Zarja Vostokan" käännöslehteä "Şərqin şəfəqi" ja vuonna 1960 alkoi jälleen ilmestyä "Sovet Gürcüstanı".
"Sovet Gürcüstanı" oli Georgian kommunistisen puolueen sekä Georgian sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 40 200 kappaletta vuonna 1984.
Lehti sai nimen "Gürcüstan" vuonna 1990. Se on Georgian valtion omistama ja rahoittama ja ilmestyy nykyään kerran viikossa. Lehden levikki on noin 3 000 kappaletta.
Dallasin–Fort Worthin metropolialue

Dallasin–Fort Worthin metropolialue () on 7,6 miljoonan asukkaan alue Yhdysvalloissa. Alue käsittää 11 piirikuntaa Texasin osavaltiossa. Metropolialueen keskuskaupungit ovat Dallas ja Fort Worth ja muita keskeisiä kaupunkeja ovat muun muassa Arlington, Plano, Irving, Frisco, McKinney, Garland ja Denton.
Andrei Sihra

Andrei Osipovitš Sihra (; 1773 Vilna – 1850 Pietari) oli venäläinen säveltäjä ja muusikko, joka erikoistui seitsenkieliseen venäläiseen kitaraan.
Sihra syntyi musiikin opettajan perheeseen. Hänellä oli tšekkiläiset juuret, mutta hänen sukunsa oli jo 1600-luvulla muuttanut Venäjän silloisille länsialueille. Sihra sai ainoan musiikillisen koulutuksen isältään. Nuorena hän esiintyi konserteissa harpistina Vilnassa ja sen ympäristössä. Hän soitti myös kuusikielistä kitaraa ennen omistautumistaan seitsenkielisen kitaran soitolle ja ohjelmiston luomiselle sen soittajille. Sihra muutti vuoden 1801 alussa Moskovaan. Hän perusti oman koulukuntansa seitsenkielisen kitaran soitossa ja opetti monia sittemmin tunnetuiksi tulleita muusikoita. Venäjän historiallisen seuran elämäkerrallisessa henkilöhakemistossa Sihraa on luonnehdittu "venäläisten kitaristien patriarkaksi". Vuonna 1812 Sihra siirtyi mahdollisesti Napoleonin sodankäynnin ja Moskovan tulipalon luoman kaaoksen seurauksena Pietariin, jossa vietti loppuelämänsä ajan. Hän eli vanhoilla päivillään köyhyydessä.
Uuden ohjelmiston säveltämisen lisäksi Sihra julkaisi lukuisia pedagogisia teoksia.
Frisco (Texas)

Frisco on kaupunki Yhdysvalloissa Texasin osavaltiossa. Vuoden 2020 väestönlaskennassa Friscossa oli 200 509 asukasta. Kaupunki sijaitsee Collinin ja Dentonin piirikunnissa. Frisco kuuluu Dallasin–Fort Worthin metropolialueeseen.
Frisco oli Yhdysvaltain nopeimmin kasvava kaupunki vuosina 2010–2019.
Väestö.
Vuonna 2020 Friscon väkiluku oli 200 509. Arvion mukaan asukkaista valkoisia on 51,2 %, aasialaisia 27,0 %, mustia 8,6 % ja alkuperäisasukkaita 0,2 %. Asukkaista 10,3 % kuuluu kahteen tai useampaan rotuun. 32,8 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 26,5 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Kim Yong-ju

Kim Yong-ju (; 1920 – n. 15. joulukuuta 2021) oli pohjoiskorealainen poliitikko. Hän oli Kim Il-sungin nuorempi veli ja siten edusti myyttistä Paektuvuoren verilinjaa, johon Pohjois-Korean hallitsijat kuuluvat.
Japanin viranomaiset lähettivät Kim Yong-jun vuonna 1940 Mantšuriaan neuvomaan Kim Il-sungia luopumaan Korean niemimaata miehittäneen Japanin vastaisesta toiminnasta ja antautumaan Tokiolle. Kim Yong-ju oli toisen maailmansodan päättyessä Shanghaissa. Hän siirtyi sieltä Souliin ja palasi syksyllä 1945 Kim Il-sungin kutsumana Pjongjangiin. Kim Yong-ju opiskeli Moskovassa. 1960-luvulla hänen katsottiin olevan toiseksi korkeimmassa asemassa Pohjois-Korean valtahierarkiassa veljensä jälkeen. Kim Yong-ju oli avainasemassa songbun-luokkajärjestelmän kehittämisessä. Siinä kansalaiset jaetaan 51 alaryhmään kolmessa pääryhmässä, jotka on muodostettu kansalaisten koetun luotettavuuden mukaan. Kim Yong-ju oli myös aloitteellinen puhdistuksissa, jotka kohdistuivat Neuvostoliitolle ja Kiinalle myötämielisiin kommunisteihin Pohjois-Koreassa. Hän opetti Kim Il-sungin pojalle Kim Jong-ilille valtapuolueen käytäntöjä. Kim Jong-ilin asema voimistui, ja jo 1970-luvulla Kim Il-sung puhui sisäpiirissä suunnitelmastaan nimittää oma poikansa valtion johtoon hänen jälkeensä.
Vuonna 1972 Kim Yong-ju osallistui Etelä- ja Pohjois-Koreoiden väliseen vuoropuheluun. Etelä-Koreasta saapunut delegaatio tapasi hänet tuolloin. Delegaatioon kuului muun muassa Etelä-Korean yhdistymisministerinä myöhemmin toiminut Kang In-duk, joka sittemmini muisteli Kim Yong-jun vaikuttaneen hyväluontoiselta mieheltä, joka oli suhtautunut ystävällisesti Etelä-Korean edustajiin. Kim Yong-ju kuitenkin katosi julkisuudesta vuoden 1972 aikana. Hänen kyvyttömyytensä enää tavata Etelä-Korean edustajia selitettiin sairastumisella. Helmikuussa 1974 Kim Yong-ju sai jälleen näkyvyyttä tullessaan nimitetyksi Pohjois-Korean varapääministeriksi. Vuonna 1976 hän kuitenkin katosi taas julkisuudesta. Pohjois-Koreasta loikanneiden mukaan Kim Yong-ju oli pudonnut suosiosta ja tullut häädetyksi maaseudulle. Lisäksi Etelä-Korean kansallinen tiedustelupalvelu sai tiedon, jonka mukaan Kim Il-sung oli kuvannut veljeään sopimattomaksi seuraajakseen.
Joulukuussa 1993 Kim Yong-ju valittiin Kim Pyong-sikin kanssa Pohjois-Korean varapresidentiksi ja Korkeimman kansanneuvoston varapuheenjohtajaksi. Samalla hänestä tuli ensimmäistä kertaa Korean työväenpuolueen politbyroon jäsen. Ilmeisesti Kim Yong-ju pääsi Pjongjangiin Kim Jong-ilin katsoessa asemansa isänsä seuraajana riittävästi turvatuksi. Kim Yong-ju ei kuitenkaan tehnyt julkisia esiintymisiä tämän jälkeen. Hänellä oli Kim Il-sungin ja Kim Jong-ilin ritarikuntien ritarin arvot. Pohjois-Korean valtiollinen media uutisoi 15. joulukuuta 2021 Kim Yong-jun kuolleen. Kuoleman ajankohtaa ei täsmennetty. Kim Yong-ju oli ennen kuolemaansa vanhin elossa ollut hallitsijasuvun jäsen.
Pak Kil-yon

Pak Kil-yon (; s. 1942/3) on pohjoiskorealainen diplomaatti ja poliitikko.
Pak aloitti diplomaattiuransa vuonna 1969 Myanmarissa. Hän toimi ensimmäisen kerran Pohjois-Korean pysyvänä YK-edustajana vuosina 1986–1996, minkä jälkeen hänestä tuli Pohjois-Korean varaulkoministeri. Pak palasi Pohjois-Korean pysyväksi YK-edustajaksi vuonna 2001. Vuonna 2008 hänen seuraajakseen tuli Sin Son-ho, jolloin Pak pääsi taas varaulkoministerin asemaan. 1. lokakuuta 2012 YK:n yleiskokouksessa puhuessaan hän syytti Etelä-Koreaa sekä Yhdysvaltoja vastakkainasettelusta ja varoitti pienenkin kipinän Korean niemimaalla voivan johtaa ydinsotaan. Vuonna 2019 Etelä-Korean hallinto oletti Pakin olevan eläkkeellä, koska hän ei ollut esiintynyt julkisuudessa yli viiteen vuoteen.
Han Song-ryol

Han Song-ryol (; s. 17. kesäkuuta 1954 Pohjois-Pyeongan) on pohjoiskorealainen diplomaatti ja poliitikko.
Ura.
Han valmistui Kim Il-sungin yliopistosta ja liittyi Pohjois-Korean ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1980. Hän toimi maansa vara-YK-edustajana vuosina 2002–2006. Tammikuussa 2003 Han tapasi Santa Fessä New Mexicon kuvernööri Bill Richardsonin, joka oli aiemmin ansioitunut vaativissa neuvotteluissa muiden muassa Fidel Castron ja Saddam Husseinin kanssa. Han on toiminut myös Pohjois-Korean varaulkoministerinä. Vuonna 2015 hänet nimitettiin ulkoministeriön Yhdysvaltain asioiden jaoksen pääjohtajaksi.
Robert Egan kuvasi vuonna 2010 kirjassaan "Eating with the Enemy" ystävällisiä välejään Han Song-ryoliin.
Nykyinen tilanne.
Eteläkorealaisen hallituslähteen mukaan loppuvuodesta 2018 saatiin tieto merkittävistä muutoksista Han Song-ryolin asemassa. Lehti "Chosun Ilbo" väitti tammikuussa 2019, että Han ja viisi muuta pohjoiskorealaista virkamiestä oli lähetetty ideologiseen uudelleenkoulutukseen Komdokin kaivokselle Etelä-Hamgyeongiin. Etelä-Korean Yhdistymisministeriön virkamies kertoi, ettei hänellä ollut tietoa asiasta. Etelä-Koreaan loikannut diplomaatti Thae Yong-ho oli jo haastattelussa vuonna 2017 kertonut, että Han Song-ryolin vävy ja lapsenlapsi olivat joutuneet poliittisten vankien leirille. Han Song-ryolin vävyn isä oli kertoman mukaan joutunut myös puhdistuksen uhriksi, koska hänen välinsä teloitettuun Jang Song-thaekiin oli katsottu liian läheisiksi.
Papillon (vuoden 2017 elokuva)

Papillon on Michael Noerin ohjaama elokuva, joka on Charrièren romaaniin perustuvan elokuvan uudelleenfilmatisointi, se sai ensi-iltansa vuonna 2017. Sen on käsikirjoittanut Aaron Guzikowski, ja sen pääosia näyttelevät Charlie Hunnam ja Rami Malek.
Juoni.
Elokuvan tapahtumat alkavat vuoden 1931 Pariisista jossa ”Papillon” (Charlie Hunnam) on loisteliasta elämää viettävä kassakaappimies. Hänen loistelias elämänsä hänen tyttöystävänsä Nenetten (Eve Hewson) kanssa kokee karun lopun kun hänet pidätetään murhasta syytettynä. Syyte johtuu ilmeisesti siitä että hän jätti antamatta kaikkea viimeisimmän keikan saaliista pomolleen, vaan piti muutamia jalokiviä itsellään. Hänet tuomitaan murhasta elinkautiseen vankeuteen Etelä-Amerikassa, ja matkalla sinne hän tapaa laivalla väärentäjä Louis Degan (Rami Malek), jolle hän tarjoaa suojelua saadakseen tältä rahoitusta suunnittelemaansa pakomatkaan.
Näyttelijät.
Lähde:
Kang Sok-ju

Kang Sok-ju (; 29. elokuuta 1939 Etelä-Pyeongan – 20. toukokuuta 2016 Pjongjang) oli pohjoiskorealainen diplomaatti ja poliitikko. Hänen on kuvattu olleen maansa johtava diplomaatti ja Kim Jong-ilin läheinen luottomies. Hän oli Kim Jong-ilin serkku.
Kang sai kandidaatin oppiarvon ranskan kielessä Pjongjangin vieraiden kielten yliopistosta. Hän opiskeli myös Kiinassa. Hän aloitti uransa Korean työväenpuolueen kansainvälisten asioiden jaoksessa 1970-luvun alkupuolella ja pääsi sittemmin puolueen kansainvälisten asioiden johtajaksi. Vuonna 1986 Kang pääsi ensimmäiseksi varaulkoministeriksi, jona hän toimi vuoteen 2010 saakka. 1990-luvulta lähtien Kang esiintyi usein Kim Jong-ilin seurassa tämän ollessa vuorovaikutuksessa ulkomaalaisten johtajien kanssa. Vuonna 1994 Pohjois-Korea suostui sopimukseen plutoniumin tuotantokeskuksensa sulkemisesta Yongbyonin ydintutkimuslaitoksessa energia-apua vastaan. Kansainväliset suhteet paranivat ja Kang tapasi tätä seuranneina vuosina moneen otteeseen Yhdysvaltain keskeisiä päättäjiä, mutta sopimus menetti merkityksensä 2000-luvun alussa. Kang kertoi lokakuussa 2002 Pohjois-Korean olevan oikeutettu ydinaseisiin, mikä Yhdysvalloissa tulkittiin tunnustukseksi uraanin rikastamisesta ydinaseita varten. 1990-luvulla käytyjen neuvottelujen yhteydessä Kang oli kuitenkin saanut maailmanlaajuista huomiota ja noussut yhdeksi harvoista kansainvälisesti tunnetuista pohjoiskorealaisista päättäjistä. Hän istui monta kautta Korkeimmassa kansanneuvostossa ja sai vuonna 1992 Kim Il-sungin ritarikunnan ritarin arvon.
Lokakuussa 2007 Kang osallistui Pjongjangissa tapaamiseen Etelä-Korean presidentti Roh Moo-hyunin kanssa. Syyskuussa 2010 hän siirtyi ulkoministeriön palveluksesta yhdeksi lukuisista Pohjois-Korean varapääministereistä. Samana vuonna hän sai nimityksen Korean työväenpuolueen politbyroon täysjäseneksi, jona toimi vuoteen 2015 saakka. Huhtikuussa 2014 Kang nimitettiin jälleen Korean työväenpuolueen kansainvälisten asioiden johtajaksi. Tässä asemassa hän teki vierailuja ulkomaille ja vastaanotti ulkomaisia delegaatioita Pjongjangissa. Vuonna 2015 Kang alkoi vetäytyä julkisesta elämästä sairauden takia, vaikkakin hän pysyi seitsemännessä puoluekokouksessa vuonna 2016 puolueen keskuskomitean jäsenenä. Hän kuoli ruokatorven syöpään 76-vuotiaana toukokuussa 2016.
Korean Broadcasting Systemin väitteen mukaan Kang vietti luottomiehen asemastaan huolimatta jonkin aikaa uudelleenkoulutusleirillä oppimassa vallankumouksellista kuria tehtyään 1990-luvun alussa useita merkittäviä päätöksiä konsultoimatta puoluetta. Kangin veli Kang Sok-song johti Korean työväenpuolueen historiaa tutkinutta pohjoiskorealaista ajatuspajaa.
Karpinskin instituutti

Yleisvenäläinen tieteellis-tuotannollinen geologinen instituutti, nimetty A. P. Karpinskin mukaan (, ВСЕГЕИ, VSEGEI) eli Karpinskin instituutti () on Venäjän valtion hallitsema geologinen tutkimusinstituutti. Se toimii luonnonvarojen ja ekologian ministeriön ja liittovaltion maaperän käytön viraston alaisuudessa. A. P. Karpinski oli venäläinen geologi.
Instituutti perustettiin Geologisena komiteana (Geolkom, Геолком) keisari Aleksanteri III:n käskyllä tammikuussa 1882 valtion omaisuuden ministeriön kaivososaston alaisuuteen.
Laitos joutui myöhemmin nettimeemien kohteeksi, koska nimen lyhenne voidaan ymmärtää englannista omaksutun 'gay'-sanan (гей) mukaan muodossa "kaikki homoja". Instituutti on 2023 ilmoittanut ottaneensa lyhyeksi nimekseen käyttöön muodon Karpinskin instituutti.
Jon Tolaas

Jon Tolaas (3. kesäkuuta 1939 Vågsøy – 1. syyskuuta 2012 Nordfjordeid) oli norjalainen opettaja ja kirjailija. Häneltä ilmestyi neljä runokokoelmaa, romaani ja novellikokoelma. Lisäksi hän kirjoitti kirjan unien tulkitsemisesta.
Kråkenesin majakka

Kråkenesin majakka () on Kinnin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva majakka. Se perustettiin vuonna 1906, automatisoitiin 1986 ja jätettiin miehittämättömäksi 1991.
Hendanesin majakka

Hendanesin majakka () on Kinnin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva majakka. Se perustettiin vuonna 1914, automatisoitiin 1952 ja jätettiin miehittämättömäksi samana vuonna.
Nakari

Nakari on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Skongenesin majakka

Skongenesin majakka () on Kinnin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva majakka. Se perustettiin vuonna 1870, automatisoitiin 1985 ja jätettiin miehittämättömäksi samana vuonna.
Ulvesundin majakka

Ulvesundin majakka () on Kinnin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva majakka. Se perustettiin vuonna 1870 ja jätettiin miehittämättömäksi 1985.
Alarik Gummerus

Alarik "Teppa" Gummerus (4. maaliskuuta 1879 Rantsila – 4. tammikuuta 1933 Tampere) oli suomalainen insinööri ja matkakirjailija.
Alarik Gummeruksen vanhemmat olivat rovasti ja valtiopäivämies Aleksanteri Gummerus ja Alma o.s. Nordlund. Hänen veljiään olivat Tampereen piispa Jaakko Gummerus, Vientirauha-lakonmurtajakaartin johtaja Martti Pihkala, urheiluvaikuttaja Lauri "Tahko" Pihkala, piirieläinlääkäri Kaarlo Gummerus ja maanviljelystalouden professori Rurik Pihkala.
Gummerus suoritti lyseossa keskikoulukurssin ja Helsingin teollisuuskoulun kurssin. Hän valmistui paperiteknikoksi Chalmersin teknillisestä opistosta Göteborgissa. Gummerus työskenteli sen jälkeen paperitehtaissa Yhdysvalloissa vuosina 1901–1903.
Suomeen palattuaan Gummerus oli ensin Tainionkosken tehtaiden ja sitten koneliike Aatran palveluksessa. Vuonna 1912 hän siirtyi suomalaisten Dubrovkaan lähelle Pietaria perustaman paperitehtaan palvelukseen. Pari vuotta myöhemmin Gummerus tuli Tampereelle Näsijärven Pahvitehdas Oy:n paperimestariksi, ja vuonna 1918 hänet nimitettiin tehtaan teknilliseksi johtajaksi. Tätä tehtävää Gummerus hoiti sitten kuolemaansa saakka.
Gummerus teki vaimonsa Siirin kanssa kesällä 1927 kylpylämatkan Tšekkoslovakiaan Pistyanin pikkukaupunkiin. Retken päivittäisistä tapahtumista tekemiensä muistiinpanojen pohjalta hän julkaisi sitten matkakirjan "Pistyanin-reissu" (Arvi A. Karisto 1928).
Gummerus kuoli 53-vuotiaana tammikuussa 1933. Hänet haudattiin Pihtiputaalle.
Teoksia.
Nimellä "Teppa Gummerus":
Vrastan

Vrastan (Վրաստան, ”Georgia”) on Georgian pääkaupungissa Tbilisissä ilmestyvä armeniankielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin vuonna 1920 nimellä "Karmir astgh" (Կարմիր աստղ, ”Punatähti”). Se sai nimen "Martakotš" (Մարտակոչ, ”Taistelukutsu”) vuonna 1923, "Proletar" (Պրոլետար, ”Proletaari”) vuonna 1927, "Khorurdajin Vrastan" (Խորհրդային Վրաստան, ”Neuvosto-Georgia”) vuonna 1938 ja "Sovetakan Vrastan" (Սովետական Վրաստան, ”Neuvosto-Georgia”) vuonna 1940.
"Sovetakan Vrastan" oli neuvostoaikana Georgian kommunistisen puolueen keskuskomitean sekä Georgian sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 33 000 kappaletta vuonna 1980.
Lehti sai nimen "Vrastan" vuonna 1990. Se ilmestyy nykyään viikkolehtenä, jonka päätehtävänä on kertoa Georgian tapahtumista ja edistää suhteita Armeniaan.
Meta (lehti 1863–1864)

Meta (, 'Tavoite') oli ukrainalainen kuukausittain ilmestynyt aikakauslehti, joka ilmestyi Lvivissä syyskuusta 1863 tammikuuhun 1864 ja uudestaan vuonna 1865. Sen aiheet käsittelivät kulttuuria ja yhteiskunnallisia kysymyksiä. Lehteä julkaisi nuorten populistien ryhmä, ja sen päätoimittaja oli Ksenofont Klymkovytš. Lehti sisälsi runoja, proosaa, artikkeleita historiallisista ja etnografisista aiheista, kronikan ajankohtaisista tapahtumista ja raportteja Ukrainan elämästä muun muassa Kiovassa ja Harkovassa
Lehden säännöllisiin kirjoittajiin kuului merkittäviä kirjailijoita sekä Venäjän hallitsemasta Ukrainasta (esimerkiksi Panteleimon Kuliš, Danylo Mordovets) että Länsi-Ukrainasta (Juri Fedkovytš).
Meta alkoi ilmestyä uudestaan maaliskuussa 1865. Se ilmestyi ensin kaksi kertaa kuussa ja sitten kerran kuussa joulukuuhun asti (18 numeroa). Lehden huomion kohteena oli nyt aiempaa vähemmän kirjallisuus ja enemmän politiikka. Lisäksi lehdessä kerrottiin Halytsko-Ruska Matytsia -seuran toiminnasta. Avustajia olivat Stepan Katšala, Jevhen Žarski, P. Pavlusevitš ja Marko Vovtšok (kaksi raporttia Pariisista).
Face

Face on englantia ja tarkoittaa suomeksi kasvoja. Se tarkoittaa myös muun muassa seuraavia:
Liv

Liv tai LIV voi viitata esimerkiksi seuraaviin asioihin:
Ruotsinpihlajat

Ruotsinpihlajat ("Scandosorbus") on ruusukasvisuku, johon kuuluu kaksi pihlajalajia.
Lajit:
Ruotsinpihlajaa esiintyy Itämeren alueella ja Norjassa. "Scandosorbus liljeforsii"ta esiintyy Ruotsissa, Norjassa ja Britteinsaarilla. Ruotsin- ja kotipihlajan risteymä tunnetaan myös Ahvenanmaalta Getasta mutta eri lajinimellä.
S/S Great Western

S/S Great Western avasi säännöllisen höyrylaivaliikenteen Atlantin poikki. Se saapui Bristolista New Yorkiin 23. huhtikuuta vuonna 1838. Atlantin ylitys vei kaksi viikkoa, mikä oli puolet purjealusten käyttämästä ajasta. Aluksen uppouma oli 1440 tonnia.
Lauri Laakso

Lauri Edvard Laakso (5. helmikuuta 1906 – 12. joulukuuta 1928) oli suomalainen luontofilmien kuvaaja, joka hukkui kuvausmatkallaan Porvoon ulkosaaristossa joulukuussa 1928.
Lauri Laakso lähti 8. joulukuuta 1928 Helsingistä laivalla Svartbäckiin ja sieltä edelleen kaksi-kolme päivää myöhemmin pienellä ulkolaitamoottoriveneellä Andersholma-nimiseen saareen kuvatakseen siellä lintuja sekä ampuakseen harvinaisia lintuja täyttämistä varten. Andersholmaan saavuttuaan Laakso jatkoi matkaansa Långöra-nimiselle ulkosaariston luodolle. Hänellä oli mukanaan teltta ja kokoonpantava vuode, koska hän aikoi viettää luodolla pari päivää. Kun hän ei palannut tältä retkeltään aloitettiin etsinnät, jotka eivät kuitenkaan johtaneet tulokseen. Laakson oli ollut määrä palata kotiin 19. joulukuuta mennessä, jolloin hänen oli tarkoitus pitää Lintutieteellisen yhdistyksen kokouksessa esitelmä matkastaan ja esittää kokouksessa saaristossa ottamansa elokuva. Kummaltakaan saarelta ei Laaksoa tai hänen venettään löydetty ja otaksuttiin että Laakso oli hukkunut joulukuun puolivälissä vallinneen pohjoismyrskyn aikana. Laakson moottorivene löydettiin myöhemmin murskautuneena Porkkalan seudulta. Keväällä 1929 Viron viranomaisia pyydettiin suorittamaan Laakson etsintöjä Viron rannikolla ja myös etsintöjä Porvoon saaristossa jatkettiin jäiden lähdettyä.
Laakso aloitti elokuvansa kuvaukset jo keväällä 1928 lintujen kevätmuuton aikana Långörin ja Brunskärin luodoilla Porvoon ulkosaaristossa. Hän oli havainnut näillä luodoilla muuttolintujen levähdys- ja ruokailupaikkoja. Laakso joutui jo kerran ennen viimeistä retkeään viettämään ankaran myrskyn vuoksi neljä vuorokautta luodolla. Laakson jäljelle jääneistä filmimateriaalista koostivat hänen veljensä ja eräät asiantuntijat elokuvan Porvoon saaristosta ja saarilla oleskelevista linnuista. 47 minuutin pituinen elokuva "Saaristolintuja" esitettiin kutsuvieraille 10. marraskuuta 1929 Edison-teatterissa Helsingissä.
Barend Symons

Barend Symons tai Sijmons (1853–1935) oli alankomaalainen filologi. Hän oli Groningenin yliopiston professori.
Symons oli germaanisten sankaritarujen tutkija. Paulin suureen kokoomateokseen "Grundriss der germanische Philologie" (3. osa) hän kirjoitti esityksen sankaritarusta (Heldensage, 2. p., s. 606–734). Muita julkaisuja on laajalla johdannolla varustettu "Kudrun"-eepoksen kriittinen teksti (1883).
Karan Singh Grover

Karan Singh Grover (s. 23. helmikuuta 1982 New Delhi, Intia) on intialainen malli ja näyttelijä, joka tunnetaan työstään televisiosarjoissa kuten "Dill Mill Gayye" ja "Qubool Hai". Lisäksi hän on näytellyt hindinkielisissä elokuvissa kuten "Alone" ja "Hate Story 3".
Vuonna 2019 Grover teki paluun televisioon sarjassa "Kasautii Zindagii Kay". Vuonna 2019 hän teki myös digitaalisen debyyttinsä verkkosarjassa "". Vuonna 2020 hän esiintyi toimintatrilleriverkkosarjassa "Dangerous". Vuonna 2021 hän esiintyi verkkosarjassa "Qubool Hai 2.0". Grover nähdään pian merkittävässä roolissa elokuvassa "Fighter", joka saa ensi-iltansa 25. tammikuuta 2024.
Grover on naimisissa näyttelijä Bipasha Basun kanssa ja heillä on tytär.
Canal de Montech

Canal de Montech on Ranskassa Tarn-et-Garonnen departementissa sijaitseva kanava. Se yhdistää Canal latéral à la Garonnen Tarnjokeen.
Kanava rakennettiin samaan aikaan Canal latéral à la Garonnen kanssa, ja molemmat valmistuivat vuonna 1856. Kanava on 11 kilometriä pitkä, ja siinä on yhdeksän sulkua sekä yksi kaksoissulku. Kanava jouduttiin sulkemaan vuonna 1996 penkereiden vuotamisen vuoksi, mutta se kunnostettiin ja avattiin uudelleen vuonna 2006. Kanava liittyy Canal latéral à la Garonneen Montechin kunnan alueella, ja Tarnjokeen Montaubanin kunnan alueella. Montaubanissa on kanavaan rakennettu satama Port Canal.
Sovet Ermənistanı

Sovet Ermənistanı (”Neuvosto-Armenia”) oli Armenian pääkaupungissa Jerevanissa ilmestynyt azerinkielinen sanomalehti.
Neuvosto-Armenian ensimmäinen azerinkielinen sanomalehti oli Jerevanissa vuosien 1920–1921 vaihteessa ilmestynyt "Kommunist" (”Kommunisti”), joka lakkasi armenialaisten otettua kaupungin jälleen haltuunsa. Sitä seurasi vuosina 1921–1922 "Rəncbər" (”Kyntäjä”) ja vuodesta 1925 lähtien "Zəngi" (”Hrazdan”). Lehti sai nimen "Qızıl şəfəq" (”Punainen aamunkoitto”) vuonna 1929, "Kommunist" vuonna 1937 ja "Sovet Ermənistanı" vuonna 1939.
"Sovet Ermənistanı" oli Armenian kommunistisen puolueen keskuskomitean sekä Armenian sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 20 000 kappaletta vuonna 1984.
Lehti lakkasi vuonna 1989 azerien jouduttua pakenemaan Armeniasta Vuoristo-Karabahin konfliktin aikana.
Wartburgin festivaali

Wartburgin festivaali oli 18. lokakuuta vuonna 1817 Wartburgin linnan lähistöllä järjestetty, vaikutusvaltaisen ja isänmaallisen Saksan yleisen ylioppilasliiton (saksaksi "die Burschenschaft") mielenosoituksellinen tilaisuus, jonka yhteydessä poltettiin julkisesti kirjoja. Poltetuiksi joutuivat kirjat, joiden katsottiin olleen ristiriidassa "saksalaisen hengen" kanssa. Sellainen oli esimerkiksi Napoleonin lakikirja Code Napoléon. Festivaalia edelsi Wartburgin marssi, joka järjestettiin osaksi Martti Lutherin julkisen esiintymisen 300-vuotismuiston, osaksi Leipzigin taistelun nelivuotispäivän kunniaksi. Nuoret opiskelijat olivat tyytymättömiä Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III:n toteutumattomaan lupaukseen valtiosäännöstä, Saksan liittoon, jolla ei ollut todellista valtaa, ja liittopäivien toimintaan.
Symons

Symons on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Therme Erding

Therme Erding on suuri kylpyläkompleksi Erdingissä, Saksan Baijerissa. Se on maailman suurin lämpökylpylä.
Historia.
Vuonna 1983 yhdysvaltalainen öljy-yhtiö Texaco teki alueella koeporauksia, mutta öljyn sijasta löytyikin rikkipitoista vettä. Therme Erding avattiin 3. lokakuuta 1999 ja sittemmin sitä on laajennettu. HMS Victory -teemainen Hotel Victory avautui vuonna 2014.
Kylpylä.
Kylpylässä on useita eriteemaisia alueita, kuten Galaxy-vesipuisto, koko perheelle. Yhteensä koko kylpylässä on 28 vesiliukumäkeä. Yli 16-vuotiaille on niin sanottu "tekstiilivapaa" alue, jossa on paljon rentoutumisaltaita ja -hoitoja sekä yli 20 erilaista saunaa, eikä siellä käytetä uima-asuja.
Symonds

Symonds on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Simmonds

Simmonds on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Sydän-Laukaan koulu

Sydän-Laukaan koulu on yläaste Laukaassa. Koulun rehtorina toimii Ulla Rytkönen. Koulun alueella toimii myös Laukaan lukio sekä Pohjoisen Keski-Suomen ammattiopisto eli Poke. Koulun käytössä oleva rakennus peruskorjattiin vuonna 2007. Kolmen oppilaitoksen yhteinen rakennusryhmä luotiin laajentamalla vanhaa koulutaloa.Uusi rakennus otettiin käyttöön syksyllä 2020.
Sydän-Laukaan koulu sijaitsee Laukaan kirkonkylällä. Oppilaita koulussa lukuvuonna 2023-2024 on noin 490 ja opettajia noin 50.
Iryna Tsilyk

Iryna Tsilyk () (s. 1982) on ukrainalainen elokuvaohjaaja, kirjailija ja käsikirjoittaja. 
Tsilyk opiskeli Kiovan kansallinen teatteri-, elokuva- ja televisioyliopistossa.
Hän on tullut tunnetuksi muun muassa palkitusta dokumenttielokuvastaan "Maapallo on sininen kuin appelsiini" (2020, ). Tämä elokuva nostettiin Ukrainan elokuvahistorian sadan parhaan elokuvan listan sijalle 34 (Dovženko-keskus, 2021).
Tsilyk on kirjoittanut kahdeksan runo-, proosa- tai lastenkirjaa (vuoteen 2023 mennessä).
Laura Juntunen

Laura Juntunen (s. 1991 Raahe) on suomalainen tietokirjailija ja vapaa toimittaja. Hänen esikoisteoksensa "Subutex-kaupungin kasvatit" käsittelee huumausaineita käyttäviä raahelaismiehiä. Teos pohjautuu kirjailijan huumausaineita käyttävän lapsuudenystävän elämään, jota Juntunen seurasi kahden vuoden ajan teosta varten. Juntunen itse jätti nuoruutensa päihdepiirit 18-vuotiaana. Teos oli ehdolla Oulun kirjailijaseuran Botnia-palkinnon saajaksi vuonna 2023. Teos voitti samana vuonna Nextoryn "E-book Awards" -sähkökirjapalkinnon, koska sitä oli luettu palvelussa eniten alusta loppuun asti. Juntunen tuotti samasta aihepiiristä myös "Subutex-Suomen naiset" -podcastin. 
Juntusen seuraava teos "Tyttö joka en" julkaistiin keväällä 2024. Se on omaelämäkerrallinen teos tyttöihin kohdistuvasta sukupuolittuneesta väkivallasta lapsuudesta aikuisuuteen. Teos oli ehdolla Botnia-palkinnon saajaksi vuonna 2024. Juntunen sai Suomen tietokirjailijat ry:n vuoden 2025 Tietokirjailijapalkinnon.