Frederick Lugard

Frederick John Dealtry Lugard (22. tammikuuta 1858 Fort St. George, Madras, Brittiläinen Intia – 30. marraskuuta 1945 Abinger, Surrey, Englanti) oli brittiläinen upseeri, siirtomaahallinnon virkamies ja Afrikan tutkimusmatkailija.
Lugard oli merkittävä hahmo Nigerian valtion synnyssä. Hänen hallintokaudellaan Pohjois-Nigerian protektoraatti ja Etelä-Nigerian protektoraatti yhdistettiin Nigerian siirtomaaksi ja protektoraatiksi. Lugardin tuleva vaimo Flora Shaw (Lady Lugard) keksi nimen "Nigeria" The Timesin artikkelissa vuonna 1897.
Elämä ja ura.
Lugard syntyi Intiassa lähetyssaarnaajavanhemmille. Hän kävi hetken Sandhurstin kuninkaallista sotakorkeakoulua ja astui vuonna 1878 palvelukseen Norfolkin rykmenttiin. Hän palveli toisessa afgaanisodassa 1879–1880, Sudanin sotaretkellä 1884–1885 ja Burmassa 1886–1887. Toukokuussa 1888 hän otti komentoonsa Njassamaan brittiläisten siirtolaisten järjestämän retkikunnan Njassajärven arabialaisia orjakauppiaita vastaan ja haavoittui vakavasti. Hän lähti Njassamaasta huhtikuussa 1889, ja samana vuonna hänet palkattiin Imperial British East Africa Company -yhtiöön. Sen palveluksessa hän tutki Sabakijokea ja sen lähialuetta ja laati suunnitelman arabien Sansibarissa pitämien orjien vapauttamiseksi. Vuonna 1890 yhtiö lähetti hänet Bugandaan, jossa hän varmisti brittiläisen ylivallan ja päätti levottomuudet, vaikkakaan ei ilman yhteenottoja. Maata hallinnoidessaan hän kiersi Ruwenzorin ympäri Edwardinjärvelle ja kartoitti suuren osan maata. Hän vieraili myös Albertinjärvellä. Vuonna 1892 Lugard palasi Englantiin, jossa hän vastusti menestyksekkäästi sitä, että Iso-Britannia luopuisi Ugandasta, mitä William Ewart Gladstonen neljäs hallitus tuolloin harkitsi. Royal Niger Company lähetti Lugardin vuonna 1894 Borguun, jossa hän sai paikallisten hallitsijoiden kanssa aikaan sopimukset, joissa tunnustettiin brittiläisen yhtiön suvereniteetti. Vuosina 1896–1897 hän johti retkikuntaa Ngamijärvelle British West Charterland Company -yhtiön puolesta. Britannian hallitus kutsui hänet takaisin ja lähetti hänet Länsi-Afrikkaan, jossa hänen tehtäväkseen annettiin koota alkuasukasjoukot suojelemaan Britannian etuja Lagosin siirtomaassa ja Nigerian sisämaassa Ranskan hyökkäyksiltä. Elokuussa 1897 hän perusti West African Frontier Force -joukot, joita hän johti joulukuun 1899 loppuun asti. Silloin erimielisyydet Ranskan kanssa saatiin sovittua, ja kun Royal Niger Company luopui peruskirjastaan, Lugard valittiin Pohjois-Nigerian ylikomissaariksi. Pohjois-Nigerian tosiasiallisesti hallinnassa oleva osa maata oli pieni, ja Lugardin tehtävää tämän laajan alueen järjestämisessä vaikeutti Sokoton sulttaanin ja monen muun fulaniruhtinaan sopimusrikkomukset. Vuonna 1903 onnistunut lyhyt kampanja Kanon emiiriä ja Sokoton sulttaania vastaan mahdollisti brittiläisen valvonnan laajentamisen koko protektoraattiin, ja kun Lugard syyskuussa 1906 luopui tehtävästään, koko maata hallinnoitiin brittiläisten viranomaisten valvonnassa. Vain kaksi kapinaa haittasi Lugardin paikallisilta saamaa hyväksyntää ja yhteistyötä. 1907–1912 hän toimi Hongkongin kuvernöörinä ja perusti Hongkongin yliopiston.
Lugard julkaisi vuonna 1893 teoksen "The Rise of our East African Empire", ja hän kirjoitti useita arvokkaita Pohjois-Nigeriaa koskevia raportteja. Hän julkaisi vuonna 1922 teoksensa "Dual Mandate in British Tropical Africa". Koko Afrikan hallintonsa ajan Lugard pyrki parantamaan alkuperäiskansojen tilannetta muun muassa kieltämällä mahdollisuuksien mukaan alkoholijuomien käytön ja tukahduttamalla orjaryöstöt ja orjuuden. Hänen politiikkansa oli tukea alkuperäisvaltioita ja heimopäälliköitä, niiden lakeja ja tuomioistuimia ja hallita alkuperäisväestön hallitsijoiden kautta. Britit sovelsivat Lugardin menetelmiä myös muualla Afrikassa. Lugard yhdisti Etelä- ja Pohjois-Nigerian 1. tammikuuta 1914 yhdeksi hallinnolliseksi kokonaisuudeksi. Nigerian itsenäistyttyä 1960 se säilyi Lugardin toimenpiteiden mukaisena yhtenäisenä valtiona, ja uusi valtio esti igbojen separatistisen Biafran valtion synnyn. Lugard lyötiin ritariksi 1901 ja tehtiin pääriksi 1928. Hän jatkoi yhteiskunnallista toimintaa eläkkeelle jäämisen jälkeenkin muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuoneessa.