tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kelirikkoalus Aallokas

Kelirikkoalus Aallokas oli Laatokan rannikkojoukkojen käyttöön valmistettu laiva. Talvisodan alkaessa se aseistettiin kahdella 75 millimetrin tykillä ja muutettiin tykkiveneeksi Suomen Laatokan-laivastolle. Alus luovutettiin Moskovan rauhassa Neuvostoliitolle, joka nimesi sen "Šeksnaksi" (). Se romutettiin 26. kesäkuuta 1961.
Valmistus.
Jäänsärkijä tilattiin Sortavalan Telakka ja Konepaja Oy:ltä. Se laskettiin vesille 10. lokakuuta 1935.
Suomen merivoimissa.
Talvisodassa aseistettiin kahdella 75 mm:n tykillä ja kahdella 40 mm:n ilmatorjuntatykillä. Alus oli Suomen Laatokan-laivaston suurin ja uusin, joten se oli tykkiveneosaston lippulaiva. Kapteeniluutnantti Asikaisen johtamaan osastoon kuuluivat myös tykkiveneet "Aunus", "Tarmo" ja "Vulcan".
"Aallokas", "Tarmo" ja "Vulcan" tekivät 14. joulukuuta 1939 – 12. tammikuuta 1940 Laatokalla 11 partiomatkaa, joiden tarkoituksena oli tulittaa neuvostoliittolaisten asemia. "Aallokasta" tulitettiin ensimmäisen kerran maalta sen ollessa "Tarmon" kanssa retkellä, mutta laukaukset jäivät lyhyiksi eivätkä saaneet aikaan tuhoa. Näillä retkillä neuvostojoukkoja kohti ammuttiin yhteensä 150 kappaletta 75 mm:n kranaatteja. Tammikuun puolivälistä ei Laatokalla voitu käyttää kuin "Aallokasta" ja kahta muuta alusta, sillä jääpeite oli muille liian vahva. Alus sai 2. helmikuuta vähäisiä vaurioita ilmahyökkäyksessä ja muutama miehistön jäsen haavoittui. 
Moskovan rauhansopimuksen mukaisesti Laatokan-laivaston alukset jätettiin Laatokalle. "Aallokas" liitettiin 24. elokuuta 1940 Neuvostoliiton laivaston koulutusosastoon.
Neuvostoliiton laivastossa.
Jatkosodassa aluksen aseistuksena oli kaksi 76,2 mm:n tykkiä, yksi 20 mm:n ilmatorjuntatykki, kaksi 12,7 mm:n konekivääriä ja yksi nelinkertainen 7,62 mm:n konekivääri. Se luokiteltiin tykkiveneeksi ja liitettiin 3. elokuuta 1941 Neuvostoliiton Laatokan-laivastoon nimellä "Šeksna". Elokuussa alus suojasi laivaston muiden tykkiveneiden kanssa Hiitolan seudulla saarroksissa olevia Neuvostoliiton 142. tarkka-ampujadivisioonaa ja 198. moottoroitua jalkaväkidivisioonaa ja muiden joukkojen evakointia. Alus kuljetti vuoden 1941 lopulla muiden alusten tavoin rahtia piiritettyyn Leningradiin, mutta polttoaineen puute jarrutti kuljetuksia. 
Vuonna 1942 "Šeksna" oli kuljetusaluksena ja muiden laivojen suojana. Kuljetuslaivasto, johon alus kuului, joutui 28. elokuuta 1942 kahden italialaisen moottoritorpedoveneen hyökkäyksen kohteeksi, mutta "Šeksnan" tykkituli torjui hyökkäyksen. Alus kuului marraskuussa 1942 perustettuun erikoisosastoon, joten purjehduskausi kesti pidempään kuin edellisenä vuonna.
"Šeksna" poistettiin Laatokan-laivastosta 13. huhtikuuta 1943 ja luokiteltiin kuljetusalukseksi. Alus luokiteltiin yhteysveneeksi 29. marraskuuta 1947 ja poistettiin käytöstä 27. joulukuuta 1956, jolloin siitä tuli lämmitysvene "OT-33". Alus poistettiin 26. kesäkuuta 1961 laivastoluetteloista ja romutettiin.
Saint-Sulpicen kirkko

Saint-Sulpice [] on Pariisin toiseksi suurin kirkko. Se on pituudeltaan 113 metriä, leveydeltään 58 metriä ja korkeudeltaan 34 metriä ja on siten vain vähän pienempi kuin Notre Dame. Kirkko on omistettu Bourgesin piispalle Sulpicius Hurskaalle.
Kirkon viimeisteli Jean Chalgrin. Sen edustalla sijaitsee Place Saint-Sulpice -aukio.
Historiaa.
Kirkko on toinen vanhan roomalaisen kirkon perustusten paikalle rakennettu kirkko. Ensimmäinen rakennus oli 1200-luvulta, ja siihen tehtiin laajennuksia aika ajoin vuoteen 1631 saakka. Nykyisen rakennuksen peruskiven laski seurakuntapappi Jean-Jacques Olier vuonna 1646. Rakennustyöt jatkuivat 140 vuotta ja vuonna 1732 kirkko oli valmis lukuun ottamatta länsipäätyä, jonka rakentaminen aloitettiin 1776.
Saint-Sulpicen eteläisen transeptin ovi sytytettiin palamaan 17. maaliskuuta 2019. Rakennuksen sisätilat kärsivät vahinkoja palosta aiheutuneesta tuhkasta.
Urut.
Kirkon urut rakensi François-Henri Clicquot vuosina 1776–1781. Urut uudisti Aristide Cavaillé-Coll vuonna 1862, minkä jälkeen ne olivat Ranskan suurimmat. Cavaillé-Collin toivomuksesta pääurkuriksi tuli tällöin kuuluisa urkuvirtuoosi ja säveltäjä Louis-James-Alfred Lefébure-Wély. Hänen kuoltuaan urkurina toimi urkusinfonian isänäkin muistettu säveltäjä Charles-Marie Widor vuosina 1870–1933. Widoria puolestaan seurasi pääurkurina hänen oppilaansa säveltäjä Marcel Dupré, joka hoiti virkaa 1934–1971.
Aurinkokello.
Vuonna 1727 Saint-Sulpicen pappi Languet de Gercy määräsi kirkon uudistamisen yhteydessä rakennettavaksi aurinkokellon voidakseen määrittää kevätpäiväntasauksen, koska sen mukaan määräytyy pääsiäisen ajankohta. Lattiaan upotettiin pronssinen meridiaanilinja, jonka päähän pystytettiin 11 metriä korkea marmoriobeliski. Sen huipulla oli pallo ja risti. Valmistumisvuosi oli 1743. Kellon suunnitteli englantilainen kelloseppä ja astronomi Henry Sully.
Etelänpuoleiseen ikkunaan asetettiin linssisysteemi, joka ohjasi auringonvalon niin, että se osui talvipäivänseisauksena meridiaanilinjan obeliskinpuoleiseen päähän ja päiväntasauksina kuparilaattaan lähellä alttaria. Kelloa käytettiin hyväksi myös monissa tieteellisissä mittauksissa ja se tavallaan suojeli kirkkoa tuhoutumasta Ranskan vallankumouksen aikana.
Kulttuuria.
Jules Massenet’n oopperan "Manon" toinen näytös tapahtuu Saint-Sulpicessa.
Dan Brownin romaani "Da Vinci -koodi" vuodelta 2003 toi Saint-Sulpiceen turistivyöryn. Turistit halusivat nähdä ”Ruusulinjan”, jota nimitystä romaanissa käytetään aurinkokellon meridiaanilinjasta.
Tianna Bartoletta

Tianna Bartoletta (o.s. Madison, s. 30. elokuuta 1985 Elyria, Ohio) on yhdysvaltalainen yleisurheilija ja rattikelkkailija. Hän on pituushypyn ja 4 × 100 metrin viestijuoksun olympiavoittaja sekä pituushypyn kaksinkertainen maailmanmestari.
Vuonna 2005 Bartoletta voitti pituushypyssä NCAA-mestaruuden sisä- ja ulkoradoilla. Samana vuonna hän voitti Helsingin MM-kisoissa maailmanmestaruuden ennätyksellään 689. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän sijoittui alun perin toiseksi tuloksella 680, mutta nousi myöhemmin voittajaksi kun Tatjana Kotova hylättiin dopingin takia. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Bartoletta oli kymmenes tuloksella 647.
Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 Bartoletta oli 60 metrin juoksussa kolmas ajalla 7,09. Lontoon olympialaisissa 2012 hän juoksi aloitusosuuden Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 × 100 metrin viestin maailmanennätysajalla 40,82. 100 metrin juoksussa hän sijoittui neljänneksi. Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 Bartoletta oli 60 metrin juoksussa kolmas ajalla 7,06. Pekingin MM-kisoissa 2015 Bartoletta voitti pituushypyssä kultaa uudella ennätyksellään 714.
Bartoletta voitti pituushypyn olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 hypättyään viidennellä kierroksella ennätyksensä 717 cm. Lisäksi hän juoksi avausosuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen pikaviestijoukkueessa. 100 metrillä hän karsiutui välierissä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti pituushypyssä pronssia tuloksella 697.
Bartoletta on saavuttanut IAAF World Relays -kilpailujen 4 × 100 metrin viestissä kultaa 2014 ja hopeaa 2015. Hän on voittanut Yhdysvaltain mestaruuden sisäradoilla 60 metrin juoksussa vuosina 2012, 2014 ja 2015 sekä ulkoradoilla 100 metrin juoksussa vuonna 2014 ja pituushypyssä vuoaina 2015 ja 2017. 
Bartoletta on kilpaillut myös rattikelkkailussa ja sijoittui kolmanneksi ensimmäisessä rattikelkkailun maailmancupin osakilpailussaan marraskuussa 2012.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde
Hamekyttä 2

Hamekyttä 2 on "Hamekyttä"-elokuvan jatko-osa. Elokuvan pääosaa näyttelee Martin Lawrence. Elokuvan on ohjannut John Whitesell.
Juoni.
Malcolm (Martin Lawrence) saa potkut N.Y.C Agents työpaikastaan. Agentit tutkivat epäilyttävää Tom Fulleria (Mark Moses).
Malcolm ottaa itse tehtävän ja aloittaa hauskan komediahulluuden.
Gillo Pontecorvo

Gilberto "Gillo" Pontecorvo (19. marraskuuta 1919 Pisa, Italia – 12. lokakuuta 2006 Rooma, Italia) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on tehnyt poliittisia fiktioelokuvia, kuten elokuvat "Taistelu Algeriasta" (1966), joka sai Kultaisen leijonan Venetsian elokuvajuhlilla, "Queimada" (1969) ja "Kapo – keskitysleirin vartija" (1960). Pontecorvo toimi Venetsian elokuvajuhlien johtajana 1992–1996.
Pontecorvon veli oli ydinfyysikko Bruno Pontecorvo, joka loikkasi vuonna 1950 Suomen kautta Neuvostoliittoon.
Henrik Mennander

Henrik Mennander (s. 1978 Juva) on suomalainen musiikkivideoiden ja dokumenttielokuvien tekijä. Hän valmistui Lahden muotoiluinstituutin elokuva- ja TV-ilmaisun linjalta vuonna 2005. Opinnäytetyökseen hän ohjasi ja kuvasi dokumenttielokuvan "Naamioitu kapina".
Tuotanto.
Musiikkivideot.
Mennander on ohjannut ja käsikirjoittanut Ruoskan musiikkivideot ”Kiroan” (2002) ja ”Tuonen viemää” (2004). Hän on lisäksi ohjannut, käsikirjoittanut ja leikannut Ruoskan videot ”Mies yli laidan” (2006) ja ”Ei koskaan” (2008), Lovexin videon ”Turn” (2008) ja Katri Ylanderin videon ”Välitunnilla” (2007). Hän on myös ohjannut, käsikirjoittanut, kuvannut ja leikannut Neljä Ruusua -yhtyeen videon ”Tahdon”(2006). Iiwanajulman ”Absinttia” (2008) ja Distress of Ruinin ”The Ocean of Perdition” (2013) ovat hänen viimeisimpiä musiikkivideotuotoksiaan.
Televisio.
Mennander on värimääritellyt "Suurin pudottaja" -sarjan (2006) ja leikannut sekä värimääritellyt "VO2"-sarjaa vuonna 2009.
Elokuva.
Mennander on toiminut "Emmauksen tiellä" -elokuvassa (2001) valomiehen assistenttina ja "Keisarikunnan" (2004) gripharjoittelijana. Hän on myös ollut lyhytelokuvan "Pieni tarina syyllisyydestä" still-kuvaaja ja värimääritellyt elokuvan "Sanansaattaja" (2009).
Yksityiselämä.
Henrik on Ruoskan laulajan Patrik Mennanderin veli.
Huascarán

Huascarán on Andeihin kuuluva vuori Perussa. Se sijaitsee läntisillä Andeilla Cordillera Blanca -vuoriketjussa. Huascarán korkein huippu on 6 768 metrissä. Se on Perun korkein ja Etelä-Amerikan neljänneksi korkein vuori.
Ancashin maanjäristys aiheutti pohjoisrinteen merkittävän luhistumisen 31. toukokuuta 1970. Kivestä ja jäästä muodostunut vyörymä, joka syöksyi alas rinnettä, oli noin 1,5 kilometriä pitkä ja vajaan kilometrin leveä. Noin viiden minuutin päästä se peitti Yungayn kaupungin alleen, minkä seurauksena kuoli suurin osa kaupungin 25 000 asukkaasta.
Huascarán ympäristössä on Huascaránin kansallispuisto, joka on suosittua patikointi- ja vuorikiipeilyaluetta, ja joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Call of Duty 3

Call of Duty 3 on Treyarchin kehittämä ja Activisionin julkaisema "Call of Duty" -pelisarjaan kuuluva ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on julkaistu Xboxille, Xbox 360:lle, Wiille, PlayStation 2:lle ja PlayStation 3:lle.
Juoni keskittyy Normandian maihinnousun jälkeiseen operaatio Cobraan yhdysvaltalaisen, kanadalaisen, puolalaisen ja brittiläisen sotilaan perspektiivistä. Pelissä on ajettavia ajoneuvoja kuten panssarivaunuja, moottoripyöriä ja jeeppejä. Moninpeliä on mahdollista pelata Internetissä enintään 24 pelaajalla. Varsinaisia uudistuksia edelliseen osaan nähden oli ympäristön osittainen tuhoutuminen sekä kehittyneempi tekoäly. Myös pieni, mutta huomioimisen arvoinen seikka oli pelaajan tähdättäessä aseella olalta ruudun reunalla olevat alueet sumenivat ja muu alue tarkentui, luoden näin realistisen ”blur-efektin”. Myös käsikranaatin räjähdys pelaajan silmien edessä (muttei kumminkaan aivan lähellä, koska muuten se johtaisi kuolemaan) saattaa viedä pelaajalta väliaikaisesti näkökyvyn, joka kumminkin palautuu ensin mustavalkoisesta värilliseksi näyttäen näin erittäin realistiselta.
Pelaaminen.
"Call of Duty 3" on saanut ihan uuden ranking-asteikon, mitä aikaisemmissa sarjan osissa ei ole ollut. Huono puoli rankingissa on, että tämä ominaisuus on vain moninpelitoiminnossa. "Call of Duty 3":ssa ei ole kaksinkamppailua. Pelin ikäsuositus on Suomessa PEGI:n luokittelemana 15+ (PlayStation 3 -versio 16+).
Tarina.
Juoni.
"Call of Duty 3" alkaa kohtauksella, jossa sotamies Nichols saapuu erääseen tukikohtaan Saint-Lôssa. Huxley käskee Nicholsin ampua neljä kypärää putkeen, jotta tämä saisi viisi dollaria.
Michael Giacchino

Michael Giacchino (s. 10. lokakuuta 1967 Riverside, New Jersey) on yhdysvaltalainen säveltäjä, joka on säveltänyt musiikin useisiin elokuviin, televisiosarjoihin ja peleihin. Hän on opiskellut Juilliard Schoolissa ja New Yorkin visuaalisten taiteiden koulussa.
Giacchino aloitti säveltämällä videopelimusiikkia. Hänen ensimmäinen merkittävä työnsä oli DreamWorksin tuottamaan peliin "". Giacchino jatkoi tämän jälkeen yhteistyötä DreamWorksin kanssa on ja tehnyt orkesterimusiikkia muun muassa "Medal of Honor" -pelisarjaan.
Tuottaja J. J. Abrams löysi Giacchinon peleistä säveltämään musiikin "Alias"-televisiosarjaan. Giacchino jatkoi myös Abramsin seuraavassa sarjassa "Lost". Ensimmäisen merkittävän elokuvasävellyksensä Giacchino teki vuoden 2004 animaatioon "Ihmeperhe". Yhteistyö Abramsin kanssa jatkui myös elokuvassa "Vaarallinen tehtävä III", jonka sävellyksestä Giacchino on vastuussa. Myöhemmin Giacchino oli vastuussa animaation "Rottatouille" musiikista.
Giacchino on voittanut Emmyn parhaasta sävellyksestä televisiosarjassa ja ollut ehdolla muun muassa Grammy-palkintoon parhaasta sävellyksestä elokuvaan, televisiosarjaan tai muuhun visuaaliseen mediaan elokuvasta "Ihmeperhe". Vuonna 2010 Giacchino voitti parhaan musiikin Oscarin elokuvasta "Up – kohti korkeuksia".
Hassan Sardar

Hassan Sardar (s. 22. lokakuuta 1957 Karachi) on pakistanilainen maahockeypelaaja. Hän oli mukana Los Angelesin olympialaisissa 1984 Pakistanin kultaa voittaneessa joukkueessa. Eräiden mielestä Sardar on kaikkien aikojen paras pakistanilainen keskushyökkääjä maahockeyssa.
Hassan Sardar aloitti kansainvälisen uransa 1980-luvun alussa ja hän pelasi ensimmäistä kertaa maahockeyn MM-kisoissa vuonna 1982. Turnauksessa hän teki 11 maalia, ennätys joka on yhä voimassa. Pakistan voitti kisoissa kultaa.
Vuoden 1984 olympialaisissa hän oli tärkeä pelaaja kultaa voittaneessa Pakistanin joukkueessa.
Juhamatti

Juhamatti (oik. Jussi Matias Mäkelä, s. 11. maaliskuuta 1950 Lehtimäki) on iskelmälaulaja, joka aloitti uransa jo vuonna 1969. Suosituimmillaan Juhamatti oli 1980-luvulla, jolloin hän oli Suomen menestyneimpiä iskelmäartisteja neljällä kultalevyllään.
Juhamatin levytysura alkoi hänen voitettuaan "Iskelmä-haavi"-kilpailun vuonna 1975. Ensimmäinen albumi "Fanny Fanny" (levy-yhtiönä CBS) ilmestyi vuonna 1977. Juhamatin albumeista kultaa ovat myyneet "Rakkaudella – 14 suosituinta sävelmää" (ilmestyi 1982), "Voitko unohtaa" (1983), "Niin paljon kuuluu rakkauteen" (1984) ja "Vain yksi yö" (1985). Vuonna 2020 Juhamatti olisi viettänyt 70-vuotispäivää tekemällä "Elämä on hyvä" -nimisen konserttikiertueen, kunnes koronapandemia siirsi sen vuodella eteenpäin. Häneltä ilmestyi 2020 elämäkertakirja "Juhamatti – Elämä on hyvä", jonka on kirjoittanut Juha Mäntylä. 
Yksityiselämä.
Juhamatti on toista kertaa naimisissa ja hänellä on neljä lasta, kaksi kummastakin avioliitostaan.
Taru Tujunen

Taru Tujunen (s. 17. marraskuuta 1970 Tukholma, Ruotsi) on suomalainen poliitikko. Hän oli kokoomuksen puoluesihteeri vuosina 2006–2014. 
Varhainen elämä ja koulutus.
Koulutukseltaan Tujunen on kasvatustieteiden maisteri Joensuun yliopistosta. Hän oli vuosina 1996–1998 Suomen Opettajaksi Opiskelevien Liitto SOOL ry:n puheenjohtaja. Hän on myös entinen Suomen ylioppilaskuntien liitto ry:n (SYL) varapuheenjohtaja.
Ura politiikassa.
Vuodesta 2005 Tujunen on ollut Porvoon kaupunginvaltuutettu. Valtuustokaudella 2013–2016 hän on valtuuston toinen varapuheenjohtaja ja kokoomuksen valtuustoryhmän puheenjohtaja. Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Tujunen oli Sauli Niinistön vaalikampanjan kampanjapäällikkö. Aiemmin Tujunen toimi Kokoomuksen Naisten Liiton pääsihteerinä loppuvuodesta 2001 alkaen.
Tujunen on hallituksen puheenjohtaja kokoomuksen omistamissa tilipalvelu Kansallispalvelu Oy:ssä ja Suomen Kansallismedia Oy:ssä.
Kokoomuksen puoluesihteeri 2006–2014.
Taru Tujunen toimi kokoomuksen puoluesihteerinä vuosina 2006–2014. Hän toimi Jyrki Kataisen apulaisena puolueen johtamisessa puoluetoimistossa. Hänet laskettiin aikanaan Suomen politiikan vaikutus- valtaisimpiin taustavaikuttajiin. Hän ei esiintynyt julkisuudessa aktiivisesti, mutta taitavana mediataiturina hän saa kokoomuksen viestin tehokkaasti läpi.
"Iltalehden" Juha Keskisen mukaan Tujusen tuli varmistaa, että Katainen voi keskittyä töihinsä ja hymyssä suin kommentoida sallivasti ”yhtä sun toista” Tujusen hoitaessa taustalla ”laitataklaukset”. Puoluesihteerin vahvan aseman sanottiin herättävän Kataisen avustajakunnassa kateutta. Keskisen kommentti viittaa Kataisen tapaan hallita hallitusta ja puoluepolitiikkaa kabinettinsa avulla ja puolueen sisäisiä asetelmia puoluetoimistonsa avulla. Valtiojohtamisen asioita Katainen hoiti virkamiesten ja kabinettinsa virkamiestaustaisten avustajien avustuksella.
Puolueuran jälkeen.
Elokuussa 2014 Tujunen ilmoitti jättävänsä puoluesihteerin tehtävän ja siirtyvänsä lokakuussa Kirsi Pihan omistaman Ellun Kanat -viestintätoimiston toimitusjohtajaksi. Syyskuusta 2024 Tujunen on ollut Sitrassa vanhempana neuvonantajana.
Thergothon

Thergothon oli kaarinalainen metalliyhtye. Sen vuonna 1994 julkaistua levyä "Stream from the Heavens" pidetään yhtenä funeral doom -genren määritelleistä teoksista.
Yhtyeen rumpali Jori Sjöroos on tullut sittemmin tunnetuksi PMMP:n kappaleiden säveltäjänä.
Shaun Morgan

Shaun Morgan Welgemoed (s. 21. joulukuuta 1978 Pietermaritzburg, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen muusikko, joka tunnetaan Seether-yhtyeen laulaja-kitaristina sekä yhtyeen johtohahmona. Hänen suurimmat musiikilliset vaikuttajansa ovat olleet mm. Billy Corgan (Smashing Pumpkins), Kurt Cobain (Nirvana) sekä Jim Morrison (The Doors).
Morganilla on ollut alkoholiriippuvuus ja vuonna 2006 hän meni vieroitukseen. Nykyisin Morgan asuu Yhdysvalloissa. Morgan seurusteli pari vuotta Evanescencen laulaja Amy Leen kanssa. He erosivat Morganin alkoholin- ja sekakäytön takia. Morgan ei ole iloinen, että Lee on tuonut tämän julkisuuteen. Morganilla on tytär, ja hänellä ja kihlatullaan on toinen lapsi, joka on syntynyt vuonna 2006.
Lasse Wächter

 
Lasse Erik Wächter (10. elokuuta 1937 Pori – 22. helmikuuta 1998 Oulu) oli suomalainen kenraaliluutnantti. 
Wächterin vanhemmat olivat Henry Waldemar Wächter ja Irja Kyllikki Lehtonen ja puoliso vuodesta 1960 Pirjo Kaija Örmä. Miss Suomi, lentoemäntä Ritva Wächter on Lasse Wächterin sisar.
Wächter tuli ylioppilaaksi 1957 ja suoritti Kadettikoulun 1960 ja Sotakorkeakoulun 1971. Hän toimi Panssarivaunupataljoonan opetusupseerina Parolannummella 1960–1963, komppanianpäällikkönä 1964–1967 ja koulutus- ja järjestelytoimiston päällikkönä 1967–1969, Panssarikoulun linjanjohtajana 1963–1964, Panssariprikaatin esikunnan järjestelytoimiston päällikkönä 1971–1972 ja prikaatin komentajana 1987–1990, tasavallan presidenttien Urho Kekkosen ja Mauno Koiviston adjutanttina 1972–1984, sotilasasiamiehenä Washingtonissa ja Ottawassa 1984–1987, Etelä-Suomen sotilasläänin esikunnan erityistehtävissä 1987, Savo-Karjalan sotilasläänin komentajana 1990–1992 ja Pohjoisen maanpuolustusalueen komentajana vuodesta 1993. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 1996.
Wächter ylennettiin vänrikiksi 1958, luutnantiksi 1961, yliluutnantiksi 1964, kapteeniksi 1967, majuriksi 1972, everstiluutnantiksi 1976, everstiksi 1980, kenraalimajuriksi 1990 ja kenraaliluutnantiksi 1993. 
Wächter kuoli vuonna 1998 syöpään.
Olavi Heinonen

Olavi Ensio Heinonen (12. syyskuuta 1938 Kuopio – 4. syyskuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi korkeimman oikeuden presidenttinä 1990–2001. Hän oli koulutukseltaan oikeustieteen tohtori ja valtiotieteen tohtori. Heinonen oli korkeimman oikeuden kaikkien aikojen nuorin jäsen. Hänen väitöskirjansa rikosoikeuden alalta, "Velallisen konkurssirikoksesta", julkaistiin vuonna 1966.
Tasavallan presidentti Urho Kekkonen nimitti Heinosen korkeimman oikeuden jäseneksi vastoin korkeimman oikeuden yksimielistä kantaa Heinosen ollessa vain 32-vuotias rikosoikeuden apulaisprofessori Helsingin yliopistossa. Ennen valintaa Heinonen oli toiminut Suomen Demokraattisten Lakimiesten varapuheenjohtajana. Hän toimi tuolloin myös eduskunnan lakivaliokunnan sihteerinä. Sittemmin hänet valittiin korkeimman oikeuden presidentiksi vuonna 1990 korkeimman oikeuden tuella. Hän jäi eläkkeelle vuoden 2001 lopussa.
Heinonen toimi virkansa perusteella myös valtakunnanoikeuden puheenjohtajana vuonna 1993, kun käsiteltävänä oli ministeri Kauko Juhantaloon kohdistettu syyte.
Heinonen toimi eduskunnan oikeusasiamiehenä vuosina 1986–1989. Hän toimi vankilaoikeuden puheenjohtajana 1975–1984 ja osallistui monien vuosikymmenien ajan etenkin tuomioistuinlaitosta ja rangaistusten täytäntöönpanoa koskevaan julkiseen keskusteluun ahkerasti.
Heinonen oli Turun yliopiston kutsuma oikeustieteen kunniatohtori vuodelta 1995. Hänet valittiin vuoden Ressuksi vuonna 2002.
Vaikka Heinonen tuli tuomarinuralle poikkeuksellisella tavalla ja presidentti Kekkosen 70-vuotispäivähaastattelun tulehduttamassa ilmapiirissä, sekä tuomioistuinlaitoksen sisällä että ulkopuolella hänen on arvioitu toimineen tuomarina hyvin pätevästi ja puolueettomuuttaan kyseenalaistamatta.
Brunssi

Brunssi on aamiaisen ja lounaan yhdistelmä tai välimuoto (engl. "brunch" = "breakfast" + "lunch"). 
Brunssi aloitetaan yleensä kello 11–12, ja se voi kestää aina kello 15 asti. Brunssin juomiin kuuluvat tavallisesti kahvi ja tee, erilaiset mehut sekä erikoisuutena myös samppanja tai kuohuviini. Brunssissa ruoat on aseteltu noutopöytään. Brunssi on peräisin Englannista, mutta on tullut tunnetummaksi amerikkalaisena pyhäaamiaisena. Amerikkalaiseen brunssiin kuului alun perin munakokkelia, munakkaita, hyydytettyjä munia ja pekonia sekä aamiaismakkaroita. Brunssin luonteeseen kuuluu vapaamuotoisuus ja mutkattomuus.
Ai yori aoshi

Ai yori aoshi () on romanttinen animesarja.
Juoni.
Kaikki alkaa, kun nuori kimonoon pukutunut nainen harhailee Tokion juna-asemalla. Hän on eksynyt, eikä tiedä, millä lipulla pääsisi tahtomaansa paikkaan. Lisäksi hänen varvastossuistaan katkeaa nauha. Hän on 20-vuotias Aoi. Paikalle kuitenkin ilmestyy samanikäinen opiskelijapoika Kaoru, joka ystävällisesti korjaa Aoin kengän ja auttaa hänet junaan, jolla sattumoisin itse matkustaa. Junassa he tutustuvat toisiinsa hiukan ja Kaoru ajattelee, kuinka japanilaiseen perinneasuun pukeutunut tyttö harhailee yksin juna-asemalla. Aoi kuitenkin kertoo menevänsä tapaamaan kihlattuaan.
Kaoru koettaa auttaa Aoita löytämään oikean osoitteen, mutta kyseinen talo on purettu ja Aoi tuntuu epätoivoiselta. Siispä Kaoru kutsuu Aoin luokseen yöpymään. Kaorun luona selviää, että Aoi oli tulossa tapaamaan juuri Kaorua. Aoi pyytää, että saisi jäädä pidemmäksi aikaa, sillä hän on ollut koko ikänsä rakastunut Kaoruun.
Kun Aoi ja Kaoru olivat pieniä, heidän klaaninsa aikoivat jo naittaa nämä kaksi nuorta, mutta Kaorun isän kuoltua ja äidin paettua hän jäi orvoksi ja karkasi Hanabishi-klaanin luota. Hän kantaa yhä selässään klaanissa saatuja arpiaan.
Niinpä muutaman päivän aikana Kaoru ja Aoi rakastuvat uudelleen toisiinsa, kunnes Aoin manageri Miyabi, tiukka uranainen, tulee hakemaan Aoita takaisin kotiin. Aoi ja Kaoru kertovat olevansa kihloissa ja Kaoru saa luvan muuttaa Aoin ja Miyabin kanssa valtaisaan kartanoon, josta koko sarjan huumoriosuus alkaa. Taloon tuppautuu myös Kaorun vanha ystävä Tina Fostr, joka on kotoisin Amerikasta. Mukaan tule myös Kaorun ja Tinan yliopiston valokuvauskerhoon kuuluva todella tohelo tapaus Taeko. Siinä on Miyabin hermot kireällä.
Myöhemmin mukaan tulee myös teini-ikäinen Maiyu ja Taekon nuori serkku Chica, sekä valkoinen fretti nimeltä Uzume.
Jerabekin keskus

Jerabekin keskus on geometrian alaan kuuluva termi. 
Olkoon "ABC" teräväkulmainen kolmio, jonka korkeusjanat ovat AA', BB' ja CC'. Tällöin kolmioiden AB'C', CA'B' ja BC'A' leikkaavat samassa pisteessä, joka on Jerabekin keskus. Jerabekin keskus on aina kolmion "ABC" Eulerin suoralla.
Aiheesta muualla.
Jerabek Center – MathWorld
Unto Matikainen

Unto Osvald Matikainen (11. huhtikuuta 1915 Viipuri – 17. huhtikuuta 1985 Helsinki)oli suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti. 
Matikainen valmistui ylioppilaaksi Viipurin kaksoislyseosta vuonna 1936. Asevelvollisuuden jälkeen hän kävi Kadettikoulun, josta valmistui 1939 ja sodan jälkeen Sotakorkeakoulusta 1948 (ye-upseeri 1949). Matikainen palveli nuorempana upseerina Karjalan kaartin rykmentissä 1938–1939. Vuosina 1940–1942 hän toimi komppanianpäällikkönä 8. prikaatissa ja JR 8:ssa. Vuosina 1942–1944 hän toimi Kadettikoulussa kouluttajana. 
Sodan jälkeen Matikainen toimi toimistoupseerina pääesikunnassa 1945–1946 sekä opetti taktiikkaa Sotakorkeakoulussa 1949–1958. Savon prikaatissa hän toimi pataljoonan komentajana 1958–1959. Hämeen jääkäripataljoonaa hän komensi 1959–1962. Taistelukoulun johtajan apulaisena hän työskenteli vuonna 1962 ja 1962–1967 johti Taistelukoulua. Panssariprikaatin komentajana Parolannummella Matikainen oli vuodet 1967–1969. Seuraavaksi hän toimi Sisä-Suomen sotilasläänin komentajana 1969–1971, Sotakorkeakoulun johtajana 1971–1973 ja Pääesikunnan koulutuspäällikkönä 1973–1975.
Ylennykset: Vänrikki 1939, luutnantti 1940, kapteeni 1942, majuri 1951, everstiluutnantti 1957, eversti 1962, kenraalimajuri 1969, kenraaliluutnantti 1973.
Unto Matikaisen poika, YK:n Kyproksen joukkojen suomalaispataljoonassa jääkärinä palvellut Unto-Pekka Juhani Matikainen (1942-1964), kaatui 20. toukokuuta 1964 käydyssä tulitaistelussa.
Auvo Nuotio

Auvo Elis Nuotio (21. elokuuta 1917 Viipuri – 7. heinäkuuta 1985 Espoo) oli suomalainen laulaja, kuoronjohtaja ja näyttelijä. Nuotio aloitti laulajanuransa 1930-luvulla viipurilaisessa Sinipojat-yhtyeessä, joka teki muun muassa tanssikeikkoja. Sotien jälkeen hän teki myös joitakin rooleja silloisessa Suomalaisessa oopperassa, mutta ei kuulunut koskaan vakituisesti solistikuntaan. Pysyvää kiinnitystä tarjottaessa hän kieltäytyi.
Nuotio lauloi 1. tenoria Kipparikvartetissa vuosina 1950–1983 ja Bel canto -kvartetissa vuosina 1948–1985. Lisäksi hän teki yli kahden vuosikymmenen mittaisen uran muun muassa Helsingin NMKY:n Mieskuoron johtajana. Hän lauloi usein kuoron äänitteillä ja esiintymisissä soolo-osuudet ja teki mieskuorolle monia sovituksia. Hän oli kuoronjohtajana, vaikka ei ollut saanut siihen varsinaista koulutusta. 
Nuotion levytystuotanto koostui suurimmaksi osaksi iskelmistä. Hän näytteli 1950- ja 1960-luvulla muutamissa elokuvissa mutta esitti usein Kipparikvartetin jäsentä tai muusikkoa. Nuotio on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle, kortteliin 22b-19-366.
Nuotion poika Vesa Nuotio on esiintynyt trubaduurina sekä muun muassa Finntrio- ja Kivikasvot-kokoonpanojen jäsenenä. Veljenpoika Pekka Nuotio saavutti kansainvälistäkin menestystä oopperalaulajana.
Taavetti Lapveteläinen

Daavid (Taavetti) Lapveteläinen (19. marraskuuta 1860 Maaninka – 1. heinäkuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1911–1918. Sisällissodan aikana hän oli työväen pääneuvoston ja vallankumouksellisen ylioikeuden jäsen. Lapveteläinen vangittiin sodan loppuvaiheessa ja hän kuoli vankeudessa vuonna 1919.
Elämä.
Varhaiset vuodet.
Maaningan Käärmelahdessa syntyneen Taavetti Lapveteläisen vanhemmat olivat Petter Lapveteläinen (1821–1869) ja Maria Hoffren (s. 1826). Petter Lapveteläisen kuoltua hänen viljelemänsä Rantalan tila joutui pakkohuutokaupattavaksi ja perhe hajosi. Setä Pärtty Lapveteläinen otti Taavetin hoiviinsa, mutta hän joutui yhdeksänvuotiaasta saakka elättämään itsensä maatöillä. Lapveteläinen työskenteli kotiseudullaan renkinä vuoteen 1885, jolloin hän lähti radanrakentajaksi kiertäen työmaita Pohjois-Pohjanmaalla, Savossa ja Karjalassa. Vuonna 1897 Lapveteläinen muutti Kuopioon saatuaan työpaikan Nikolai Bomanin huonekalutehtaasta. Myöhemmin hän työskenteli myös kirvesmiehenä Leppävirralla toimineessa laivanveistämössä. 
Politiikassa.
Lapveteläinen lähti työväenliikkeen toimintaan vuonna 1900, jolloin hän liittyi Kuopion työväenyhdistykseen Lapveteläinen kuului sosialidemokraattiseen piiritoimikuntaan sekä vaikutti muun muassa Kuopion puuseppien ammattiosastossa ja Kuopion Työväen Osuuskaupan hallituksessa. Hän oli myös Kuopion kaupungin valtuusmies vuosina 1903–1905. Kansanedustajaksi Lapveteläinen valittiin vuonna 1911.
Sisällissota ja kuolema.
Sisällissodan sytyttyä Lapveteläinen valittiin maaliskuussa 1918 Työväen pääneuvoston sekä vallankumouksellisen ylioikeuden jäseneksi. Hän jätti molemmat tehtävät 5. huhtikuuta, jolloin punaisten johto evakuoitiin Viipuriin. Lapveteläinen vangittiin Helsingin taistelun jälkeen 24. huhtikuuta asunnoltaan Kruununhaasta ja vietiin aluksi Suomenlinnan vankileirille Iso-Mjölön saareen, josta kansanedustajat siirrettiin pian Sörnäisten vankilaan. Marraskuussa 1918 valtiorikosylioikeus tuomitsi Lapveteläisen elinkautiseen kuritushuonerangaistukseen valtiopetoksesta, mutta myöhemmin tuomio muutettiin armahduslakien nojalla 12 vuoden vankeudeksi. 
Lapveteläinen löydettiin kuolleena sellistään aamulla 1. heinäkuuta 1919. Samana yönä Sörnäisten kuritushuoneessa kuoli itsemurhan tehnyt kansanedustaja Juho Kujala. Lapveteläisen kuolemaa epäiltiin myös itsemurhaksi, minkä johdosta hänen sellissään olleet elintarvikkeet tutkittiin mahdollisten myrkkyjen varalta. Ruumiinavauksessa kuolinsyyksi todettiin kuitenkin aivohalvaus.
Lapveteläinen haudattiin Kuopion isolle hautausmaalle 6. heinäkuuta 1919. Kuopion työväentalolta lähteneestä hautajaissaattueesta muodostui suuri työväenliikkeen mielenosoitus, johon lehtitietojen mukaan osallistui noin 3 000 saattajaa. Lapveteläisen haudalla puhui muun muassa kansanedustaja Ville Vainio.
Yksityiselämä.
Lapveteläisen puoliso oli Jaakkimasta kotoisin ollut Amanda Stulanderin (s. 1868), jonka kanssa hän avioitui Sortavalassa vuonna 1891. Pariskunnalla oli kaksi tytärtä.
Kukkotappelu

Kukkotappelu on perinteinen laji, jossa kaksi tappelukukkoa usutetaan toisiaan vastaan. Kukot tappelevat yleensä kuolemaan asti. Kukkotappeluita järjestetään kilpailu-, viihde- ja vedonlyöntitarkoituksessa.
Historia.
Kukkotappelun uskotaan olevan kotoisin Aasiasta, missä sitä harrastettiin mahdollisesti jo viimeistään 2500 eaa. Englannissa kukkotappelusta tuli suosittua 1700-luvulla, mutta vuonna 1835 maa kielsi kukkotappelut ensimmäisenä maana maailmassa. Englannista kukkotappelu levisi Yhdysvaltoihin.
Ottelutapahtumat.
Tappelukukot jalostetaan erityisen aggressiivisiksi. Kukolla kasvaa jalan takaosassa kannus, jota se käyttää puolustaessaan itseään tai tapellessaan. Tappelukukon kannus yleensä leikataan pois ja korvataan keinotekoisella kannuksella, joka voi olla piikkimäinen tai veitsimäinen, ja se voi olla vain toisessa jalassa tai molemmissa jaloissa. On myös ottelumuoto, jossa kukot tappelevat kokonaan ilman kannuksia. Tämä ei kuitenkaan välttämättä vähennä kukkojen vammoja.
Yhdessä tapahtumassa järjestetään useita tappeluita. Tappelurinkiin asetetaan yleensä vastakkain kaksi samanpainoista kukkoa. Kasvattajat tuovat tapahtumaan omia kukkojaan ja maksavat osanottomaksun. Voittajakukon omistaja voittaa osanottomaksuista kootun rahapalkinnon. Ottelujen aikana katsojat lyövät vetoja voittajista.
Kukoille voidaan antaa piristeitä ennen ottelua. Kukkotappelu voi kestää pisimmillään jopa tunteja, ja kukot kärsivät tappeluissa vakavia vammoja. Omistajat yrittävät elvyttää ottelun aikana kukkojaan esimerkiksi imemällä verta niiden keuhkoista, jotta ne voisivat jatkaa tappelemista. Jos tappelu hiipuu, kukot voidaan siirtää pääareenalta sivuareenalle jatkamaan tappeluaan. Ottelu lopetetaan, kun toinen kukko on kuollut tai haavoittunut kuolettavasti. Myös voittaja usein kuolee vammoihinsa. Joskus vammautuneet voittajat usutetaan toisiaan vastaan joukkotappeluun.
Laillisuus.
Eläinten suojelujärjestöt vastustavat kukkotappelua eläinrääkkäyksenä lajin väkivaltaisuuden vuoksi. Lajia on vastustettu myös siihen liittyvän rahapelaamisen vuoksi. Kukkotappelut ovatkin laittomia monessa maassa, ja myös Yhdysvalloissa niistä on tehty laittomia osavaltio kerrallaan. Laillista ja suosittua laji on esimerkiksi Filippiineillä, Meksikossa ja Puerto Ricossa. Euroopassa kukkotappelut ovat laillisia joillain alueilla Ranskassa ja Espanjassa paikallisperinteenä.
Kukkotappelujen järjestäjät puolustavat lajia sillä perusteella, että tappeleminen on kukoille luonnollista käyttäytymistä.
Tykkivene Hämeenmaa

Tykkivene Hämeenmaa oli vuosina 1920–1953 Suomen merivoimien tykkivene, joka oli alun perin Venäjän keisarikunnan laivaston Suomessa valmistettu Golub-luokan vartioalus.
Valmistus.
Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi miina- ja suojaverkonlaskijan "Pingvinin" Kone ja Sillan veistämöltä Helsingistä. Alus laskettiin vesille 1917 ja liitettiin laivastoon 22. syyskuuta. Aluksen suunnittelussa oli otettu huomioon myös käyttö raskaassa miinanraivauksessa. Alustyyppi oli merikelpoinen ja voimakaskoneinen.
Palvelus.
Alus otettiin maaliskuussa 1918 Suomen sisällissodan punaisten laivastoon. Saksalaiset valtasivat huhtikuussa aluksen Helsingin valtauksen yhteydessä nimeten sen "Wulffiksi". Saksa luovutti marraskuussa aluksen Suomen merivoimille, joka nimesi sen "Hämeenmaaksi".
"Hämeenmaa" osallistui toiseen maailmansotaan sisaraluksensa "Uusimaan" tavoin. Alusta käytettiin talvisodassa rannikkovartiointiin pohjoisella Itämerellä ja tammikuussa 1940 saattajana. Se toimi kahden saattueen saattajana ennen paluutaan Turkuun hankalan jäätilanteen ja vaurioituneen potkurin takia.
Alus otti osaa Somerin taisteluun kesäkuussa 1942 ja piti taistelun lopussa vihollisen matalana tykkitulellaan. Alus kuitenkin vaurioitui Neuvostoliiton ilmavoimien lentokoneen hyökkäyksessä ja menetti neljä miestä kaatuneina ja yhdeksän haavoittuneina lentopommin räjähdettyä tyhjässä ammusvarastossa. Aluksen saamat vauriot korjattiin Helsingissä. "Hämeenmaa" vaurioitui 4. heinäkuuta 1944 tukiessaan Teikarin puolustusta. Sotatoimien päätyttyä alus osallistui miinanraivaukseen. Alus poistettiin palveluksesta 1952 ja romutettiin 1953.
Ainoa Hämeenmaan suomalainen sisaralus oli tykkivene "Uusimaa". Muita samaan luokkaan kuuluvia aluksia olivat venäläiset "Koršun" ja "Kobtšik", Chilen laivaston "Colocolo", "Leucoton", "Elicura" ja "Orompello".
Vetouistelu

Vetouistelu on eräs kalastamisen muoto, jossa yhtä tai useampaa viehettä vedetään veneen perässä. Jos kalastetaan useammalla kuin viidellä vavalla samaan aikaan, käytetään yleensä apuvälineinä vapatelineitä, moottoria sekä plaanareita (apuvälineitä jotka levittävät siimoja laajemmalle alueelle etteivät ne sotkeudu).
Vetouistelemalla Suomessa tavoittaa yleensä parhaimmin hauen, kuhan, taimenen, lohen ja raudun. Varsinkin lohikaloja uistelessa vedetään yleensä syvätakilan kanssa, joka on eräänlainen paino, jolla uistin saadaan jopa 30 metrin syvyyteen asti.
Joel (profeetta)

Joel () kuuluu Raamatun Vanhassa testamentissa mainittuihin profeettoihin. Hän eli noin 800 vuotta eaa, mutta täyttä varmuutta tästä ei ole. Hän saattoi elää joskus Joasin hallituskauden – ennen vuotta 850 eKr. – ja Juudan heimon pakkosiirtolaisuudesta Babyloniasta palaamisen välillä. Joel toimi profeettana Juudan maassa.
Profeetan nimiin on laitettu Raamatun Vanhan testamentin yksi kirja, Joelin kirja.
Ortodoksinen kirkko muistelee profeetta Joelia vuosittain lokakuun 19. päivänä.
Nimi Joel tarkoittaa 'Herra on Jumala'. Vuoden 1938 raamatunsuomennoksessa profeetan nimi kirjoitettiin "Jooel".
Kalle Valta

Kalle Valta (27. marraskuuta 1876 Lapinlahti – 6. maaliskuuta 1955 Pielavesi) oli suomalainen pienviljelijä ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1927–1930 ja 1932–1936.
Elämä.
Lapsuus ja nuoruus.
Lapinlahden Viitamäessä syntyneen Kalle Vallan vanhemmat olivat maanvuokraaja Pekka Valta (synt. Lappeteläinen, 1850-1896) ja maaninkalainen Maria Virkkunen (s.1856). Perhe muutti myöhemmin Pielaveteen Löytynjärven, Pangan ja Tuovilanlahden kylien rajamaille syrjäiseen Särkisenpään metsätorppaan. Monipäisen lapsikatraan esikoisena hän joutui jo pienenä isänsä kanssa ansiotyöhön, eikä käynyt kuin kiertokoulua. Valta työskenteli nuoruusvuosinaan myös kirvesmiehenä, kunnes peri kotitorppansa isän kuoltua 1896. 
Työväenliikkeeseen.
Valta osallistui kuntakokouksiin ja oli eri lautakunnissa jo ennen yleistä äänioikeutta. Vuonna 1907 hän oli perustamassa Pielaveden työväenyhdistystä ja liittyi samalla sosialidemokraattisen puolueen jäseneksi. Hän kuului myös Löytynjärven työväenyhdistykseen. Vuonna 1910 Valta oli perustamassa Suomen Maanvuokraajain Liittoa ja toimi myöhemmin Pielaveden osaston puheenjohtajana. Syksyn 1917 yleislakon aikana Pielavedellä ei esiintynyt levottomuuksia, eikä pitäjään myöskään perustettu punakaartia. Valta pidätettiin kuitenkin sisällissodan aikana helmikuun lopussa ja vietiin Kuopion vankileirille. Heinäkuussa Valta sai viisi vuotta kuritushuonetta avunnannosta valtiopetokseen, kun hänen katsottiin syyllistyneen kiihotukseen. Todistajien mukaan Valta oli sodan alkupäivinä arvostellut suojeluskuntia ja käynyt Kuopiossa tapaamassa Taavi Tainiota. Pielaveden työväentalolla pitämässään puheessa hänen väitettiin sanoneen suojeluskuntien hyökkäävän työväestöä vastaan myös Pielavedellä. Vallan kerrottiin myös pelästyttäneen erään kansakoulunopettajattaren pahanpäiväisesti kommentoidessaan Vaasan senaatin levittämää flaijeria. Pielaveden suojeluskunnan lausunnon mukaan hänen ei kuitenkaan tiedetty yllyttäneen kapinaan. Valta kielsi myös itse toimineensa kiihottajana ja arveli tulleensa vangituksi joko puoluetoimintansa johdosta tai pelkästä väärinkäsityksestä.
Kansanedustajana.
Valta armahdettiin jo syksyllä 1918. Torpparilain voimaantulon jälkeen hän avusti paikallisia vuokraviljelijöitä maanlunastukseen liittyvissä koukeroissa. Samalla Valta raivasi Särkisenpäästä mallitilan, josta tuli pienviljelijöiden suosima tutustumiskohde. Vuonna 1927 hänet valittiin eduskuntaan. Seuraavissa vaaleissa Valta jäi varasijalle, mutta nousi jälleen kansanedustajaksi 1932 Taavetti Nuutisen kuoltua. Hän uusi paikkansa seuraavissa vaaleissa. Valta oli presidentin valitsijamies vuosina 1931, 1937, 1940 ja 1943. Hän oli myös pitkäaikainen Pielaveden kunnanvaltuutettu, SDP:n puoluevaltuuston jäsen ja Tuovilanlahden sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen puheenjohtaja. Lisäksi Valta kuului muun muassa Osuusliike Kallan hallintoneuvostoon. 
Perhe.
Kalle Vallan puoliso oli pielavetinen Aada Korhonen (s. 1874), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1898. Heillä oli yhdeksän lasta.
2-merkaptobentsotiatsoli

2-merkaptobentsotiatsoli on orgaaninen yhdiste (tioli), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan keltaisia kiteitä, joilla on pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on C7H5NS2. 2-merkaptobentsotiatsolista käytetään myös nimityksiä "bentsotiatsolitioli", "bentsotiatsoli-2-tioli" ja "MBT".
2-Merkaptobentsotiatsoli on eräs kumiseoksissa käytetty niin sanottu kumikemikaali. 2-Merkaptobentsotiatsoli on myös sahoilla käytettävän Kemtox sinistymisenestoaineen, 2-(tiosyanometyylitio)bentsotiatsolin (TCMTB) pääaineenvaihduntatuote.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä.
Mario Power Tennis

Mario Power Tennis on Camelot Software Planningin kehittämä ja Nintendon julkaisema urheilupeli. Peli on julkaistu Nintendo GameCubelle vuonna .
Peli kuuluu "Mario Tennis" -sarjaan.
Turnauksessa taistellaan tietokoneen pelaamia hahmoja vastaan joko 1 vastaan 1 tai 2 vastaan 2. Tennistä pelatessa on mahdollisuus käyttää niin sanottuja superlyöntejä.
Tämä peli julkaistiin myös Wiille "NEW PLAY CONTROL!" versiona vuonna 2009.
Tioglykoli

Tioglykoli on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C2H6OS ja rakennekaava HSCH2CH2OH. Tioglykolista käytetään myös nimityksiä "2-hydroksietaanitioli", "monotioetyleeniglykoli" ja "2-merkaptoetanoli".
Tioglykolin moolimassa on 78,1 g/mol, sulamispiste &lt;100 °C, kiehumispiste 157 °C, tiheys 1,1 g/cm3, sekoittuu veteen, leimahduspiste 74 °C o.c., itsesyttymislämpötila 295 °C ja CAS-numero 60-24-2. 
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Ärsyttää silmiä, ihoa, ja hengitysteitä.
Irving Langmuir

Irving Langmuir (31. tammikuuta 1881, New York – 16. elokuuta 1957, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen teollisuuden kemisti ja fyysikko, joka tutki erityisesti elektronien irtautumista kuumista metallipinnoista. Tietoja hän käytti hyväkseen hehkulamppujen kehitystyössään General Electric -yhtiössä 1909–1950, mutta Langmuir teki useita merkittäviä keksintöjä myös fysiikan ja kemian perusilmiöiden tutkimuksessa.
Nuoruus ja perhe.
Irving Langmuir syntyi Charles ja Sadie (omaa sukua Comings) Langmuirin perheeseen. Perheessä oli entuudestaan jo kaksi poikaa ja myöhemmin perheeseen syntyi Irvingille myös pikkuveli. Koulutukseltaan Irving Langmuir oli metallurgian insinööri. Hän valmistui 1903 metalli-insinööriksi Columbia Universitystä ja jatkoi opintojaan Walther Hermann Nernstin (Nobelin kemianpalkinto 1920) alaisuudessa fysikaalisessa kemiassa saavuttaen tohtorin tutkinnon 1906 Göttingenin yliopistossa. Palattuaan takaisin Yhdysvaltoihin hän siirtyi General Electricin palvelukseen. Vuonna 1912 hän meni naimisiin Marion Mersereaun kanssa ja he saivat kaksi lasta, pojan ja tyttären.
Tieteellinen työ.
Langmuir oli monipuolinen tutkija, joka kehitti hehkulamppujen suojakaasuja ja hehkulankoja, elektroniputkien hehkukatodeja sekä öljyjen molekyylitason ominaisuuksia. Vuonna 1909 Langmuir pestautui General Electric -yhtiön tutkimuslaboratorioon Schenectadyyn, jonka apulaisjohtajana hän toimi 1932–1950. Sotatarviketuotannon aikana Langmuir kehitti taistelukentän savuverhoja ja sukellusveneiden havaitsemiskeinoja.
Langmuir keksi muun muassa kaasutäytteisen hehkulampun ja löysi atomaarisen vedyn. Nobelin kemianpalkinnon hän sai vuonna 1932 työstään pintakemian alalta. Hän oli ensimmäinen teollisuuden kemisti, joka sai Nobelin palkinnon. Hänen mukaansa on nimetty muun muassa yhtälöitä, menetelmiä, ja tieteellinen aikakausjulkaisu "Langmuir".
Pintakemiaa Langmuir alkoi tutkia yhdessä assistenttinsa Katherine Blodgettin kanssa myöhempinä vuosinaan. He tutkivat ohuita kalvoja ja molekyylien adsorptiota pinnoilla. Yhdessä he esittelivät käsitteen "monolayer", joka tarkoittaa yhden molekyylin paksuista kerrosta. Urallaan Langmuirille myönnettiin lukuisia arvostettuja palkintoja.
Terence Hill

Terence Hill, oik. Mario Girotti, (s. 29. maaliskuuta 1939 Venetsia, Italia) on italialainen näyttelijä, joka on näytellyt italowesterneissä sekä useissa elokuvissa Bud Spencerin kanssa.
Elämä.
Girottin isä oli italialainen kemisti Girolamo Girotti ja äiti saksalainen Hildegard Girotti (o.s. Thieme). Lapsuutensa Hill vietti Dresdenissä, missä perhe selviytyi toisen maailmansodan aikaan liittoutuneiden pommituksista. Nuoruudessaan hän harrasti uintia, ja uinnin kautta hän ajautui myös elokuvien pariin, mistä italialainen elokuvantekijä Dino Risi löysi hänet Hillin ollessa 12-vuotias. 
Näyttelijäura.
Hillin ensimmäinen elokuva oli vuonna 1951 valmistunut "Loma gangsterin kanssa". Hän jatkoi näyttelijänuraansa rahoittaakseen opintonsa ja moottoripyöräilyharrastuksensa. Opiskeltuaan kolme vuotta kirjallisuutta Rooman yliopistossa hän ryhtyi keskittymään täysipainoisesti näyttelemiseen.
Näyteltyään kreivi Cavriaghin roolin Luchino Viscontin elokuvassa "Tiikerikissa" hän solmi sopimuksen roolista Saksassa tehtävissä Karl Mayn kirjoihin perustuvissa lännenelokuvissa. Niiden ansiosta hän saavutti mainetta saksankielisessä Euroopassa. 
Girotti palasi 1966 Italiaan näyttelemään elokuvassa "Luoja armahtaa – minä en". Lomaillessaan Almeriassa hän tapasi tulevan vaimonsa, amerikkalaissyntyisen Lorin. Pariskunta sai pojat Ross ja Jess. Ross Hill kuoli liikenneonnettomuudessa vuonna 1990. 
Girottia pyydettiin muuttamaan nimensä elokuvaa "Luoja armahtaa – minä en" varten. Hänellä oli vuorokausi aikaa valita yksi tarjotusta 20 nimen listasta. Hän valitsi nimen Terence Hill, koska se miellytti häntä eniten, ja lisäksi nimessä oli samoja kirjaimia kuin hänen äitinsä nimessä (Hildegard Thieme). Samoihin aikoihin hän tapasi myös tulevan vaimonsa. Julkisuussyistä elokuvan tekijät kertoivat, että ”Hill” on hänen vaimonsa sukunimi. Tosiasiasa Lori Hillin tyttönimi on Zwicklbauer.
Hill näytteli useissa humoristisissa lännenelokuvissa, monissa yhdessä aisaparinsa Bud Spencerin kanssa. Erityisen menestyneitä Hill–Spencer-elokuvia olivat "Nimeni on Trinity – paholaisen oikea käsi" (1970) ja jatko-osa "Trinity ratsastaa jälleen" (1971). Kaksikon elokuvat muistetaan erityisesti lukuisista hiotuista joukkotappelukohtauksista, joissa Hillin akrobaatin taidot tulivat esiin. Vuonna 1973 hän näytteli yhdessä Henry Fondan kanssa Sergio Leonen ideoimassa ja tuottamassa westernparodiassa "Nimeni on Nobody". 
Hill on näytellyt myös Lucky Lukea ja ohjannut ainakin yhden Lucky Luke -elokuvan, jossa hän on itse pääosassa. Sittemmin hän on esiintynyt lukuisissa elokuvissa ja muissa tuotannoissa Yhdysvalloissa, jossa hän nykyään asuu ja toimii elokuvatuottajana. Hill näytteli myös kahdessa Hollywood-elokuvassa, vuonna 1976 valmistuneessa "Mr. Billionissa" ja 1977 valmistuneessa "Hornanmarssissa". Toivottua läpimurtoa ei kuitenkaan tullut.
Yle TV2 on esittänyt vuodesta 2009 alkaen sarjaa "Isä Matteon tutkimuksia", jossa Hill on pääroolissa rikoksia ratkovana pappina Isä Matteona. Sarjan kahdestoista tuotantokausi esitettiin Yle Teema -kanavalla vuonna 2020.
V. T. Aaltonen

Viktor Toivo Aaltonen (25. syyskuuta 1889 Uusikirkko Tl – 24. maaliskuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä ja Metsäntutkimuslaitoksen professori. 
Henkilöhistoria.
Aaltosen vanhemmat olivat kauppias Juho Viktor Aaltonen ja Helena Stenfors. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1921 oli Märta Heikel (1891–1932) ja toinen vuodesta 1939 Tyyne Alina Mantere. Aaltonen tuli ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta 1909, suoritti metsänhoitotutkinnon 1913, jolloin hänestä tuli myös metsäkonduktööri, ja valmistui filosofian maisteriksi 1916, lisensiaatiksi 1917 ja tohtoriksi 1920. Breslaun yliopistossa hän opiskeli 1922–1923. Aaltonen toimi Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen assistenttina 1918–1919, Evon metsäkoulun johtajana 1919–1921, metsähallituksessa metsänhoidon tarkastajana 1921–1923 ja sitten Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen metsämaaopin professorina. Hän oli Suomen merkittävin metsämaan tutkija, mutta tutki myös maasäteilyä.
Aaltonen toimi Vapaa-ajattelijain liiton puheenjohtajana 1954–1955 ja julkaisi useita uskontokriittisiä teoksia, kuten "Miksi en ole kristitty".
Sawara-ku

Sawara-ku () on yksi Japanin Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa sijaitsevan Fukuokan kaupungin seitsemästä suuralueesta. Fukuokan ydinkeskustan länsipuolella sijaitseva suuralue ulottuu Hakatanlahdelta pohjoisessa kaupungin eteläosan vuoristoalueille. Sawara-kun pinta-ala on 95,87 neliökilometriä ja siellä on 217 770 asukasta (vuonna 2017).
1. toukokuuta 1982 asti Sawara-ku oli osa laajempaa Nishin suuraluetta, josta se erotettiin yhdessä Jōnanin suuralueen kanssa. Sawara-kun alueella sijaitsevat muun muassa Fukuoka Tower, Fukuokan kaupunginmuseo, Fukuokan kaupunginkirjasto, Nishijin Praliva -kauppakeskus ja Seinan Gakuin -yliopisto.