Stenbergan linna

Stenbergan linna ("Teinperin linna") oli jyrkkäreunaiselle kalliolle rakennettu keskiaikainen linna Varsinais-Suomessa, Maskun Ohensaaressa. Stenbergan linnavuorelta on löydetty jäännöksiä rakennuksista, joiden arvellaan olleen linnoitettu kuninkaankartano. Paikalla on todennäköisesti ollut ulkomitoiltaan 13 × 13 m kokoinen muurattu tornilinna sekä pienempi 9 x 6,5 m kokoinen rakennelma, joka on tulkittu porrastorniksi, jonka kautta on kuljettu kallion laella sijainneeseen päärakennukseen.
Historia.
Stenbergasta on säilynyt useita keskiaikaisia asiakirjamainintoja, joista varhaisin on vuodelta 1398. Tuolloin maanpakoon lähtenyt Suomen laamannikunnan laamanni, Albrekt Mecklenburgilaisen kannattaja ritari Jaakko Abrahaminpoika Djäkn luovutti kartanon sekä Maskun Lellaisten, Kiveisten ja Ajoisenpään tilat Vybrud Korttummen hoitoon. Linna saattaa olla Turun linnanvoutina vuosina 1377–1399 toimineen Djäknin rakennuttama tai hänen yksityishenkilöltä hankkimansa. Nykyisen käsityksen mukaan se on todennäköisesti peräisin 1300-luvun lopulta. Aiemmin linnan ensimmäisen rakennusvaiheen arveltiin ajoittuneen 1100–1200-lukujen vaihteeseen.
Stenberga oli vuosina 1438–1444 ehdolla myös birgittalaisluostarin paikaksi. Albrektia seurannut kuningatar Margareeta I takavarikoi linnan ja vuonna 1438 kruunu lahjoitti kartanon Maskunjokilaaksoon perustetun Armonlaakson (, ) birgittalaisluostarin haltuun. Reformaation myötä kartano peruutettiin jälleen luostarilta kruunulle vuonna 1556. Tietoa siitä, milloin linna on raunioitunut ei ole. 
Albrekt Mecklenburgilaisen valtakausi oli Suomessa linnafeodalismin aikaa, jolloin uusi kuningas jakoi kannattajilleen palkkioksi läänityksiä ympäri Ruotsin valtakuntaa. Ritarit rakennuttivat mailleen pieniä linnoituksia, joista monet myös raunioituivat pian Albrektin valtakauden päätyttyä.
Sijaintipaikka.
Puolustusvarustus on sijainnut noin 12 metriä korkealla, 30 metriä leveällä ja 63 metriä pitkällä kalliolla, joka on aikanaan sijainnut muinaisessa Maskunjokisuussa meren lähellä. Maan kohoamisen vuoksi rantaviiva on siirtynyt vuosisatojen saatossa kauemmas. Jo varhaisia muinaislinnoja rakennettiin luonnonmuotojen suojaamiin paikkoihin, kuten korkeille kallioille. Myös Stenbergan linnavuoren jyrkkäreunainen kallio on soveltunut hyvin puolustustarkoitukseen. Arkeologi Jukka-Pekka Taavitsainen on ehdottanut tärkeäksi tarkastella kallioille, mäille ja saarille rakennettujen linnoitusten yhteyttä keskiaikaisiin sodankäynnin menetelmiin.
Arkeologiset kaivaukset.
Linnavuorta kävi 1800-luvulla tutkimassa A. Almberg sekä vuonna 1877 Maskun Kihlakunnan muinaisjäännöksiä Suomen Muinaismuistoyhtiön rahoituksella kartoittanut Kustaa Killinen. Killisen raportin mukaan kallion merenpuoleisella reunalla oli vielä tuolloin noin kahden sylen leveydeltä harmaakivestä, tiilestä ja kalkkiseoksesta tehdyn kivirakennuksen raunioita sekä paikoitellen vielä havaittavissa parin kyynärän paksuista kiviseinää. Muurisoraa oli runsaasti kallion juurella, etenkin sen länsipuolella, jonne hän arveli rakennuksen luhistuneen. Vuonna 1886 linnavuorella vieraili myös valtionarkeologi Hjalmar Appelgren, joka mainitsi Teinperin linnavuoren ajoittamattomat rauniot väitöskirjassaan "Suomen muinaislinnat" (1891)"." 
Vuonna 1908 linnavuorella suoritettiin arkeologi Juhani Rinteen johdolla laajat kaivaukset, jotka todensivat myös suullisen perimätiedon välittämän tiedon linnasta, joka oli sijainnut vuorella lähellä Teinperin säteritalon kotirakennusta. Kaivausten löytöluettelon mukaan 1900-luvun alussa oli jäljellä enää hajanaisia perustuksia. Löydösten perusteella arveltiin, että harmaakivisten ulko- ja väliseinien lisäksi kattoholveissa ja portaissa olisi käytetty tiiltä. Paikalta löydettyjen lasin ja laastinpalaset tulkittiin antavan viitteitä myös rapatuista seinistä ja lyijypuitteisista lasi-ikkunoista. Kaivauksissa löydettiin mm. rautaesineitä, eläinten luita, savipiipun pesä, poltettua savea sekä profiilitiiliä.
Kertomaperinne.
1800-luvulta on säilynyt myös Stenbergan linnavuoreen liittyvää kertomaperinnettä. Linnan tuhoutumista selittävän tarinan mukaan laivalla saapunut vihollinen ampui linnaa. Linnavuori oli kuitenkin maalattu muurin näköiseksi alhaalta asti, eikä linna sortunut ennen kuin petollinen nainen neuvoi vihollista ampumaan ylemmäksi. Parin virstan päässä linnavuoresta länteen kerrottiin myös sijainneen kahdesta vastakkaisesta kalliosta muodostuva rauma, josta laivat saattoivat kulkea. Suullisen perimätiedon mukaan niiden välissä kulki rautavitja, joka esti vihollisten laivojen kulun. 
Kiinteä muinaisjäännös.
Yksityisalueella sijaitseva Stenbergan linnavuori on osa arkeologista kulttuuriperintöä, joka kertoo Suomen historiasta ja asutuksesta. Valtakunnallisesti arvokas kiinteä muinaisjäännös on rauhoitettu Muinaismuistolain nojalla. Vuosina 2019–2020 Muinaisjäännösalueella raivattiin Museoviraston avustuksella kasvillisuutta. Linnavuorellta avautuu näkymä Maskunjoelle. Sen laella kasvaa alueen pitkästä asutushistoriasta kertovia ketokasveja. Linnavuoren lähellä sijaitsevat myös Länsitalon keto sekä Itätalon laidun ja rantaniitty, joista kumpikin inventoitiin valtakunnallisessa perinnemaisemaselvityksessä.