Odo Clunylainen

Odo Clunylainen (878 tai 879 Akvitania – 18. marraskuuta 942 Tours) oli Clunyn luostarin toinen apotti ja merkittävä luostarilaitoksen uudistaja.
Lapsuus ja nuoruus.
Odo syntyi aatelisperheeseen, ja hänen isänsä nimi oli Abbo. Nuori Odo kasvatettiin Anjoun kreivi Fulk II:n ja Akvitanian herttua Vilhelm I:n hoveissa. Odon elämäkerturi Johannes Salernolaisen mukaan Odon vanhemmat olisivat pyhittäneet hänet lapsena pyhälle Martinukselle, 300-luvulla eläneelle Toursin piispalle. Odo sai nuorena alkeiskoulutuksen, jonka jälkeen hänet lähetettiin Akvitanian herttua Vilhelm I:n hoviin, jossa hänestä tuli sotilas. Odo sai 19-vuotiaana tietää pyhityksestään ja jätti välittömästi Vilhelmin hovin omistautuakseen Pyhän Martinuksen kanoniseen elämään. Odo vietti neljä vuotta Pariisissa 900-luvun alussa ja opiskeli siellä neljä vuotta musiikkia ja teologiaa kuuluisan oppineen Remigius Auxerrelaisen johdolla. Kotiin palattuaan hän vietti vuosia lähes erakkona pienessä sellissä opiskellen ja rukoillen. 
Noin 30-vuotiaana Odo päätti ryhtyä munkiksi Baumen luostariin, jonka apottina toimi Berno. Herttua Vilhelm perusti vaimonsa Ingelbergan kanssa Clunyn luostarin vuonna 910, ja Bernosta tuli sen ensimmäinen apotti. Clunyn luostarin perustamiskirjassa luostari vapautettiin kaikesta maallisesta vallasta, ja se asetettiin apostolien Pietarin ja Paavalin valvonnan sekä paavin suojeluksen alaiseksi ja määrättiin noudattamaan benediktiinien sääntöä, jonka läntisen luostarilaitoksen isä Benedictus Nursialainen oli laatinut luostarielämän ohjeistoksi 500-luvulla. Odo oli yksi Clunyn perustamiskirjan allekirjoittajista.
Clunyn apottina.
Berno laati testamenttinsa vuonna 926. Hän jakoi alaisuudessaan olleiden luostareiden kokonaisuuden kahteen osaan ja jätti siitä Odolle puolet. Tähän osaan kuuluivat Clunyn, Massayn ja Déolsin luostarit. Bernon kuoltua vuonna 927 Odosta tuli Clunyn apotti, ja hän alkoi vaatia kuninkailta ja paaveilta etuoikeuksia Clunyn perustamiskirjan määräysten turvaamiseksi. Heti ensimmäisenä vuonnaan apottina Odo sai Länsi-Frankian kuninkaalta Rudolfilta tätä koskevan peruskirjan. Vuonna 931 hän sai paavi Johannes XI:ltä vielä pidemmälle menevän peruskirjan, jossa Clunylle myönnettiin oikeus ottaa vastaan kenet tahansa toisen luostarin munkki, koska useimmat muut luostarit ”poikkesivat tarkoituksestaan”. Näin Odo loi mielikuvan Clunysta malliluostarina, ja pian häntä pyydettiin uudistamaan tai jopa ottamaan suoraan alaisuuteensa useita muita luostareita ja saattamaan ne noudattamaan benediktiinien sääntöä. Näitä luostareita olivat muun muassa Romainmôtier (929), Aurillac (n. 930), Fleury (n. 930), Sarlat (n. 930), Tulle (n. 930), Clermontin Saint-Allyre (n. 933), Saint-Pierre-le-Vif (Sens) (n. 933), Saint-Pierre-le-Vif (Sens) (n. 930) ja Aventinuksen Pyhän Marian luostari (noin 940), Montecassino (noin 940) ja Toursin Saint-Julien (942). Näiden luostareiden odotettiin noudattavan ruokavaliota, hiljaisuutta, rukousta, siveyttä sekä vetäytymistä koskevia vaatimuksia, jotka oli määrätty Clunyn sääntökirjassa.
Useimmat yllä mainituista luostareista sijaitsivat Ranskan eteläosissa ja Italiassa, joiden valtaapitäviin Odolla oli hyvät henkilökohtaiset suhteet. Odolla oli erityisen hyvät suhteet Rooman ruhtinas Alberic II:n kanssa, ja ruhtinas pyysi Odoa auttamaan Rooman ja sen lähialueiden luostareiden uudistamisessa. Odo keräsi lisäksi suuren määrän lahjoittajia Clunyn lähistöltä. Odon kaudella Clunyn luostari sai ainakin 82 maalahjoitusta. Monet lahjoitukset tarjottiin "pro anima" eli lahjoittajan sielun pelastamiseksi.
Odo kirjoitti myös useita merkittäviä teoksia, kuten "Collationes" ja "De vita sancti Gerardi". "De vita sancti Gerardi" kuvaa esimerkillistä soturia, joka taistelee yksinomaan rauhan puolesta, kieltäytyy verenvuodatuksesta ja käy säännöllisesti messussa.
Jälkimaine.
Odon ensimmäinen elämäkerta laadittiin pian hänen kuolemansa jälkeen, mutta hänen saavutuksiaan alettiin arvostaa vasta Clunyn kuudennen apotin Hugo Clunylaisen kaudella. Silloin rakennettiin Odolle omistettu kappeli, ja Odon muistopäivää alettiin viettää juhlallisemmin. Lisäksi laadittiin uusi versio hänen elämäkerrastaan. Myöhemmin Odoa jopa pidettiin luostarin ensimmäisenä isänä. Odon tärkein merkitys lienee siinä, että hän uudisti luostarilaitosta ja solmi läheiset suhteet Rooman paaviin.