tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Magomed-Ali Dahadajev

Magomed-Ali Dahadajev (, puoluenimeltään "Mahatš", Махач; 1882 nykyisen Untsukulin piirin Untsukulin kylä, Dagestan – 22. syyskuuta 1918 Verhni Džengutai) oli dagestanilainen bolševikkijohtaja.
Magomed-Ali Dahadajev syntyi sepän perheeseen. Vuodesta 1900 hän opiskeli Pietarin liikenneinsinööri-instituutissa. Vuonna 1905 hän toimi yhtenä Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen Temir-Han-Šuran järjestön johtajista. Marraskuussa 1906 hänet karkotettiin Dagestanista. Vuonna 1910 Dahadajev valmistui instituutista ja työskenteli sen jälkeen insinöörinä Maikopin rautatiellä.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen Dahadajev osallistui Dagestanin bolševikkien toimintaan. Vuoden 1918 alussa hän oli perustamassa paikallista punakaartia, toukokuusta 1918 lähtien toimi alueen sota- ja vallankumousneuvoston jäsenenä ja sotakomissaarina. Myöhemmin hänet valittiin Dagestanin toimeenpanevan komitean ja sotaneuvoston jäseneksi. Yhdessä Ullubi Buinakskin kanssa hän johti Dagestanin puna-armeijaa. Syyskuussa 1918 Dahadajev jäi valkokaartilaisten vangiksi ja hänet ammuttiin. Petrovsk-Portin kaupunki nimettiin hänen mukaansa Mahatškalaksi vuonna 1922. Dahadajevin nimeä kantaa myös Dahadajevin piiri Dagestanissa.
Tsumadan piiri

Tsumadan piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 100 neliökilometriä. Asukkaita on 22 600 henkeä (vuonna 2009).
Tsumadan piiri sijaitsee Andijskoje Koisu -joen laaksossa Dagestanin länsiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu koillisessa Botlihin ja Ahvahin piireihin, idässä Šamilin piiriin, etelässä Tljaratan ja Tsuntan piireihin, lännessä Georgiaan ja luoteessa Tšetšenian tasavaltaan.
Piiriin kuuluu 23 maalaiskuntaa: Agvali, Etšeda, Gadiri, Gakko, Gigatl, Hušet, Huštada, Hvarši, Inhokvari, Kedi, Kotšali, Kvanada, Metrada, Nižneje Hvaršini, Nižnije Gakvari, Sasitli, Šava, Sildi, Tindi, Tissi, Tlondoda, Tsumada ja Verhneje Gakvari. Hallinnollinen keskus on Agvalin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 35.
Seudun kanta-asukkaita ovat andilaisia ja tseziläisiä kieliä puhuvat bagulalit, hvaršit, tindalit ja tšamalalit. Virallisesti heitä on pidetty avaareina. Vuonna 1944 osa väestöstä siirrettiin Tšetšeniaan, josta he sittemmin ovat muuttaneet Dagestanin tasankoseudulle.
Perinteisiä elinkeinoja ovat karjanhoito, maanviljely ja puutarhanhoito. Nykyään suurin osa työikäisestä väestöstä käy ansiotöissä piirin ulkopuolella. Vaikea sosioekonominen tilanne on aiheuttanut yhteiskunnallisia levottomuuksia.
Paikallislehtenä ilmestyy avaarinkielinen "Tsumadisezul garak" (”Tsumadan ääni”).
Liberty Records

Liberty Records oli alun perin amerikkalainen, vuonna 1955 perustettu levy-yhtiö. Tällä hetkellä se toimii EMI:n alaisuudessa Isossa-Britanniassa. Yhtiön artisteja ovat olleet mm. Garth Brooks, Canned Heat, Eddie Cochran, CCR, Hawkwind, Alexis Korner, Kenny Rogers ja The Stranglers. 
Alkuaikoina yhtiö keskittyi pääsääntöisesti orkesteri- ja elokuva-musiikkiin. Sittemmin se otti suojiinsa myös muiden genrejen artisteja, kuten rock and roll -muusikko Eddie Cochranin. Muita yhtiön alkuaikojen hittejä oli mm. The Chipmunksin "The Chipmunk Song (Christmas Don’t Be Late)".
1960-luvun alun isoin nimi Libertyllä oli teini-idoli Bobby Vee. Vuosikymmenen puolivälin jälkeen yhtiö rantautui Isoon-Britanniaan, jossa sen jakelijoina toimivat mm. Decca Records ja EMI. Libertyn englantilaisiin artisteihin kuuluivat mm. Bonzo Dog Band, Idle Race, The Aynsley Dunbar Retaliation, The Searchers ja Family. Transamerica Corporation, amerikkalainen vakuutusyhtiö, osti Libertyn vuonna 1968 ja yhdisti sen United Artist Recordsiin. Vuonna 1971 Libertyn nimi pudotettiin lopullisesti ja yhtiö jatkoi United Artist Records -nimellä. 
Vuonna 1979 yhtiö siirtyi EMI:lle, joka vuorostaan pudotti United Artist Records-nimen ja alkoi julkaista sen katalogia Liberty Recordsin nimellä. 1980-luvulla amerikkalainen Capitol Records julkaisi Libertyn kautta country-musiikkia. 2000-luvulla Liberty Records toimii edelleen EMI:n alaisuudessa julkaisten pääasiassa vanhempien yhtyeiden albumeja.
UKP

UKP on vuonna 1983 perustettu kaukalopallon erikoisseura Raumalta. Seuran virallinen nimi on Uturan kaukalopalloilijat ry, mistä myös lyhenne UKP tulee. UKP pelasi kauteen 2009–2010 Kaukalopalloliigassa, yhteensä 18. kautta pääsarjassa. Silti seura ei kertaakaan selviytynyt mitaleille vaan paras sijoitus oli neljäs, joka on tullut neljä kertaa. Liigan maratontaulukossa seura on toisena. 
Joukkueella ei tällä hetkellä ole mitään toimintaa pelaajien ja rahoituksen puutteen vuoksi. 
Joukkue pelaa kotiottelunsa Äijänsuon harjoitushallissa.
Aiheesta muualla.
Seuran kotisivut
Jouni Nikula

Jouni Nikula (s. 12. huhtikuuta 1978) on kokkolalainen muusikko, toimittaja ja kolumnisti. Hänen pääinstrumenttinsa on laulu. 
Oopperarooleja Nikula on tehnyt muun muassa Kokkola-operan tuotannoissa Taikahuilu, La veritá in cimento, Drei Wasserspiele, Pieni nokipoika ja Der Silbersee. Solistina hän on esiintynyt muun muassa tango- ja viihdeorkesteri Guardia Nuevan kanssa.
Nikula on levyttänyt bändeissä Requiem, Altaria, Isäntä Meidän ja Jack the Frost. Jack the Frostissa hän soittaa myös bassoa. Hän osallistui The Voice of Finlandiin kaudella 2018.
Pop-kokoonpano Duomion Nikula perusti yhdessä Ulla Nikulan kanssa syksyllä 2012. Duosta tuli myöhemmin Suuri Juhla. Suuri Juhla on tehnyt yhteistyötä tuottaja Jonas Olssonin kanssa. Suuren Juhlan ensimmäinen minilevy julkaistiin kevättalvella 2016. 
Nikula tekee soolouraa nimellä Joanton. Hän on julkaissut kolme sinkkua: Sudet, Vaikka joskus tuulee ja Pieni talo preerialla. Nikulalla on heviprojekti Kokkolan Keihäsmatkat, jonka ensijulkaisussa "Ystävän Laulu" "(joka ei ollut oikea)" yhdisteltiin käännösiskelmää ja saksalaista hevimetallia.
Kestävyysjuoksijana Nikula edusti Kälviän Tarmoa ja kuului juoksutalli Yökyöpeleihin 19-vuotiaaksi asti. 800-metrillä hänen ennätyksensä on 1:57.94.
Botlihit

Botlihit (botlihiksi буйхади, "buihadi") ovat andilaista botlihin kieltä puhuva kansa Dagestanissa Venäjällä. Väestönlaskennoissa heidät on yleensä luettu avaareiksi. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.
Botlihit asuvat Andijskoje Koisu -joen keskijuoksun vasemmalla rannalla Botlihin piirin Botlihin ja Miarson kylissä. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan botliheja oli 3 350 henkeä. Myöhemmin heitä on pidetty avaareina. 1990-luvun alussa botliheja arvioitiin olevan noin 6 000 henkeä. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa heitä rekisteröitiin kuitenkin vain 16 henkeä. Botlihin kielen puhujia laskettiin olevan 90 henkeä. Sivistyskielinään botlihit käyttävät avaaria ja venäjää.
1300–1400-luvuille saakka botlihit kuuluivat andilais-tseziläisten kansojen muodostamaan Didon liittokuntaan. Myöhemmin alueelle syntyi Tehnutsalin kyläkuntien liitto. Historiallisten lähteiden mukaan botlihit harjoittivat vielä 1300-luvun lopussa kristinuskoa ja perinteistä uskontoaan. 1500-luvulla he joutuivat Avarian kaanikunnan alaisuuteen ja kääntyivät muslimeiksi. 1820–1850-luvuilla botlihit osallistuivat aktiivisesti imaami Šamilin johtamaan Dagestanin ja Tšetšenian vapaustaisteluun.
Perinteisiä elinkeinoja ovat puutarhanhoito ja viininviljely sekä vähäisemmässä määrin terassiviljely ja karjanhoito. Käsityöammateista merkittävimpiä olivat villan ja nahkan käsittely. Botlihin kylä oli Dagestanin vuoristoseutujen tärkein kaupan keskus. Kylät sijaitsevat vuorten rinteillä. Kaksikerroksiset neliskulmaiset talot on rakennettu kivestä. Perinteinen vaatetus on samankaltainen kuin avaareilla. Ruokavalio koostuu vilja- ja maitotuotteista, lihasta, hedelmistä ja kasviksista. Suosittu ruokalaji on lihan tai maitotuotteiden kanssa syötävä hinkal.
Yhteiskuntajärjestyksen perustan muodostivat sukuyhteisöt. Ydinperhe oli pieni. Avioliitot solmittiin yleensä suku- tai kyläyhteisön sisällä. Suullisen kansanperinteen kielinä toimivat sekä botlih että avaari. Botlihin kylä oli Dagestanin vuoristoseudun islamilaisen sivistyksen keskus, jonne vuonna 1882 avattiin ensimmäinen maallinen koulu.
Suleiman Stalski

Suleiman Stalski (, lezgiksi СтӀал Сулейман, "Stal Suleiman"; 18. toukokuuta 1869 nykyisen Suleiman Stalskin piirin Ašaga-Stalin kylä, Dagestan – 23. marraskuuta 1937 Ašaga-Stal) oli lezgiläinen kansanrunoilija.
Elämäkerta.
Suleiman Stalski syntyi talonpojan perheeseen. Häi jäi varhain orvoksi, työskenteli 13-vuotiaasta lähtien renkinä ja myöhemmin 20 vuoden ajan Azerbaidžanin ja Keski-Aasian öljykentillä ja rakennustyömailla. Kotikyläänsä palattuaan hän eli maanviljelijänä. Venäjän kansalaissotaan hän osallistui puna-armeijan riveissä.
Luku- ja kirjoitustaidoton Stalski ryhtyi laatimaan runoja jo nuorena. Varhaistuotannossaan hän kuvaa yhteiskunnallista epäoikeudenmukaisuutta ja arvostelee vallanpitäjiä ja muslimipapistoa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän sepitti ajankohtaista vallankumous- ja kansalaislyriikkaa.
1930-luvun alussa Stalskin runoja alettiin julkaista Dagestanin lehdistössä lezgiksi ja myöhemmin myös venäjäksi ja muilla kielillä. Ensimmäinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1934. Samana vuonna Stalski sai Dagestanin kansanrunoilijan arvonimen. Vuonna 1934 Stalski osallistui myös Neuvostoliiton kirjailijaliiton ensimmäiseen edustajakokoukseen, jossa Maksim Gorki nimitti häntä ”1900-luvun Homerokseksi”. Vuonna 1935 hänet valittiin Dagestanin toimeenpanevan keskuskomitean jäseneksi.
1930-luvun jälkipuoliskolla Stalski tuli tunnetuksi koko Neuvostoliitossa maan puoluejohtajia ja yhteiskuntajärjestystä ylistävistä runoistaan. Vuonna 1936 hänet palkittiin Leninin kunniamerkillä. Stalskin mukaan nimettiin kulttuurilaitoksia, katuja, laivoja, öljy- ja kaasuesiintymä, Dagestanin kirjallisuuspalkinto ja yksi tasavallan hallintopiireistä.
Stalinin kuoltua ja Neuvostoliiton hajottua Stalskin tuotanto on unohdettu ja häneen on kohdistettu erilaisia ideologisia syytöksiä. Dagestanissa häntä pidetään kuitenkin edelleen merkkihenkilönä. Koska Stalski ei itse kirjoittanut runojaan, on epäselvää, missä määrin hänen nimissään julkaistut teokset ovat niiden muistiinmerkitsijöiden ja kääntäjien käsialaa. Runoilijan hengellinen ja rakkauslyriikka jäi aikanaan kokonaan julkaisematta.
Number Ones (Michael Jackson)

Number Ones on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin kuudes kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2003. Albumi koostuu Jacksonin listaykkösistä. Uutena materiaalina julkaistiin kappale ”One More Chance”, joka on myös albumin ainoa single. Albumia on myyty yli 12 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti.
Åländsk Samling

Åländsk Samling on poliittinen allianssi, joka koostuu Ahvenanmaan pääpuolueista. Tässä allianssissa kisataan Ahvenanmaan paikasta eduskunnassa. Sen edustaja muodostaa yhdessä RKP:n kanssa ruotsalaisen eduskuntaryhmän.
Ahvenanmaalta valitaan Suomen eduskuntaan aina yksi edustaja riippumatta alueen asukasluvusta. Ahvenanmaan vaalipiiri on eduskuntavaaleissa yksi vaalipiiri. Ahvenanmaalla toimivat eri puolueet kuin Manner-Suomessa, ne toimivat eduskuntavaaleissa, maakuntapäivien vaaleissa ja kunnallisvaaleissa. Presidentinvaaleissa ja europarlamenttivaaleissa ahvenanmaalaiset äänestävät samoja ehdokkaita kuin mannersuomalaisetkin. Ahvenanmaalta valittu edustaja (vuoden 2007 vaaleissa Elisabeth Naucler) kuuluu ruotsalaiseen eduskuntaryhmään. Vuonna 2015 eduskuntaan valittiin Ahvenanmaalta Mats Löfström. Åländsk Samlingin lisäksi vaaleissa vaikutti myös Ahvenanmaan liberaalit.
Åland Samling oli myös Ahvenanmaan maakunnassa toiminut poliittinen yhteistyöjärjestö. ÅS perustettiin vuonna 1957. 1950- ja 1960-luvuilla järjestössä vaikuttivat maakunnan kaikki poliittiset suuntaukset kansandemokraatteja lukuun ottamatta. Järjestössä oli erillisiä osastoja. Esimerkiksi sosialidemokraatit kuuluivat ÅS:n palkansaajien osastoon, josta on käytetty myös nimeä "Åländsk Samling II". Osastojen pohjalta kehittyi 1960-luvun lopulta lähtien maakunnan nykyinen puoluejako.
Kuoleman ja unohtamisen aikakirjat

Kuoleman ja unohtamisen aikakirjat on Kari Enqvistin vuonna 2009 ilmestynyt kirja. Enqvist pohtii suhdetta kuolemaan ja uskontoon.
Vastaanotto.
Jyrki Alenius arvioi "Helsingin Sanomissa", että kirja on ”kylmän universumin ilosanomaa”, joka ”lohduttaa enemmän kuin tuhat tyhjää lupaavaa filosofiaa”. Pekka Kymäläinen arvioi "Aamulehdessä", että Enqvist on kirjoittanut jälleen mielenkiintoisen kirjan, joka pureutuu uteliaasti ja tyylitajuja sekoittaen kuolemaan, ihmisyyteen ja uskontoon. "Suomen kuvalehden" avustajan Aku Heinosen mukaan kirja eroaa Enqvistin aikaisemmista teoksista siitä, että se filosofisempi ja että hän kuvailee nykysuuntauksen mukaisesti henkilökohtaisia kokemuksiaan kuolemasta.
Uskonnonfilosofia (vuoden 2003 kirja)

Uskonnonfilosofia on WSOY:n vuonna 2003 julkaisema artikkelikokoelma uskonnonfilosofiasta. Teoksen ovat toimittaneet Timo Helenius, Timo Koistinen ja Sami Pihlström.
Vastaanotto.
Ilkka Pyysiäinen kirjoitti "Tieteessä tapahtuu" -lehden arvostelussa, että teos on toimitettu edustamaan pääosin uskonnollista filosofiaa. Kristilliseen teologiaan keskittymisen kautta ei voi sanoa kovin paljon uskonnosta yleisenä inhimillisenä ilmiönä. Pyysiäinen korostaa, että uskontojen tutkimus tuottaa uskonnollisuudesta tietoa, jonka pohjalta uskonnon käsitettä voidaan eritellä. ”Ellei tätä tietoa oteta huomioon, uskonnonfilosofiasta tulee pelkkää spekulaatiota, joka kuvastaa vain filosofin omaa käsitystä uskonnosta”, Pyysiäinen sanoo. 
Pyysiäinen arvostelee myös teokseen ateismia käsittelevän artikkelin kirjoittaneen Ilkka Niiniluodon tavoin teologista käsitystä uskonnosta wittgensteinilaisena kielipelinä. Pyysiäisen mukaan uskonnon tutkimus voi vahvistaa, että suurin osa uskovaisista vaikuttaa ajattelevan, että heidän uskomuksensa koskevat todellisia olioita, joilla on oikeasti vaikutuksia todellisuudessa. ”Fideismi on epätoivoinen yritys varata uskonnolle edes pienen pieni nurkka, jossa kyyhöttää suojassa kaikelta mahdolliselta kritiikiltä”.
Miten miljoonia huijataan

Miten miljoonia huijataan – suurpetkuttajien värikäs historia on vuonna 2009 ilmestynyt Kari Narsin kirjoittama kirja rahan huijaamisen historiasta.
Nars valottaa tapauskuvausten kautta ihmisten herkkäuskoisuuden ja ahneuden historiaa. Historiaan jäänyt esimerkki on kenraali Gregor MacGregor, joka perusti 1820-luvulla Etelä-Amerikkaan haamuvaltion Poyaisin tasavallan ja myi sieltä maata hyväuskoisille englantilaisille ja ranskalaisille. Toinen historiaan jäänyt huijaus on 1920-luvulla Eiffel-tornin myyminen romuna liikemiehelle. Tuore esimerkki taas on pyramidihuijauksesta tuomittu Bernard Madoff, jonka huijauksen kohteeksi joutuivat niin tuttavapiiri kuin hyväntekeväisyysjärjestötkin. 
Mukana on myös kertomukset suomalaisesta pankinjohtajasta ja -huijarista Nils Idmanista sekä tutkinnan kohteena olevasta WinCapitasta, johon 10 000 suomalaista sijoitti rahojaan. Nars kysyy, miksi naiset eivät huijaa, ja on kehittänyt miesten käyttöön hajutestin.
Nars sai idean kirjaansa juuri WinCapitasta, jonka yhteydessä tuli usein esiin myös Idmanin nimi.
Hämmästellessään ihmisten sinisilmäisyyttä hän samalla rupesi miettimään, miten huijarit menettelevät.
Kauppatieteen tohtorina ja työuransa ansiosta Nars tuntee rahamaailman, ja rahan maailmassa liikkui edellinenkin teos "Raha ja onni", jossa hän pohtii omistamisen ja onnellisuuden suhdetta. Tässä teoksessa Nars paneutuu tapausselostuksen ohella huijauksen taustoihin, menettelytapoihin ja niiden seurauksiin. Hän myös analysoi rikollisten luonnetta ja toteaa, että kyse on psykopaateista, joilta puuttuu omatunto mutta joilla on kyky hurmata uhrinsa.
Naiset eivät myöskään joudu huijausten kohteeksi yhtä herkästi kuin miehet, koska esittävät hankalia kysymyksiä. Nars varoittaa, että jos jokin tuntuu liian hyvältä ollakseen totta, se ei todennäköisesti olekaan totta: kohtuuttoman suuri voittoprosentti ei ole totta.
Unisono (albumi)

Unisono on suomalainen yhtyeen Unisonon albumi, joka julkaistiin vuonna 1975. Ensimmäisen CD-painoksen levystä julkaisi Rocket Records 26. toukokuuta 2010.
Kappale ”Chorea Urbana” on omistettu kesällä 1975 tapaturmaisesti kuolleelle kitaristi Matti Kurkiselle.
"Helsingin Sanomien" Julius Heikkilä piti albumia tuoreeltaan punnittuna, jäsenneltynä ja harmonisena: ”Loppusilausta myöten häärätään korkeimman kotimaisen ammattiosaamisen ja ambitioitten herpaantumattomassa otteessa, ja horjahduksia, rikkeistä puhumattakaan, ei pääse osoittamaan.” Etenkin avauskappale ”TVL” toi Heikkilälle mieleen Weather Reportin. Albumin vähistä instrumenttisooloista hän nosti esiin ”Chorea Urbanan” vuorottelut Paroni Paakkunaisen saksofonin ja Pekka Pohjolan wah-wah-basson välillä. Saman lehden Lauri Karvonen ei pitänyt albumista yhtä paljon, mutta kehui kuitenkin mielestään monotonisten rumpu- ja bassostemmojen päälle luotuja sointivärejä. Kokonaisuutena hän luonnehti albumia viileän pessimistiseksi ja ehkä liiankin vähäeleiseksi.
Uskontoteoria

Uskontoteoria pyrkii kuvaamaan uskonnon tai uskontojen yleisiä piirteitä. Uskototeoriat voidaan jakaa uskonnon olemuksen (mitä uskonnot ovat) ja funktionaalisuuden (mikä on uskontojen tehtävä) teorioihin sekä reduktiivisiin (onko uskonto itse asiassa esim. psykologinen tarve) teorioihin. Osa antropologeista, kuten Clifford Geertz, ovat päätynyt primitiivisten kulttuurien etnografisista tutkimuksista tulokseen, että yleisteoriaa uskonnoista ei ole mahdollista luoda.
Vaikutusvaltaisia olemuksen teorioita ovat esittäneet Edward Burnett Tylor ja James George Frazer, Rudolf Otto (uskonnollinen kokemus) ja Mircea Eliade (uskontojen transsendenssinen täydellisyys, tarkoituksellisuus ja mytologiset piirteet).
Kuuluisia funktionaalisia teorioita ovat esittäneet Karl Marx (taloudellinen näkökulma), Sigmund Freud (näkemys uskonnoista neurooseina) ja Émile Durkheim (uskontojen sosiaalinen tehtävä). Myös Max Weber tutki uskonnon sosiologiaa.
Mrad Mahjoub

Mrad Mahjoub on tunisialainen jalkapallovalmentaja.
Ura.
Mahjoub valmensi Tunisian maajoukkuetta vuosina 1990–1993. Sittemmin hän on valmentanut seurajoukkueita pienellä menestyksellä. Mahjoubi johdatti muun muassa Club Africainin Tunisian cupin finaaliin, korvattuaan sveitsiläisvalmentaja Charles Roesslin kaudella 2002–2003. Kauden jälkeen hän otti vastuulleen CS Sfaxienin, jonka Mahjoub luotsasi Tunisian cupin ja Arabian Mestarien liigan voittoihin. Hän valmensi myös alkukaudesta 2004–2005 ES Sahelia, mutta sai potkut huonon menestyksen vuoksi. Samaisella kaudella hän otti vastuun Espérancesta, korvattuaan kesken kauden sveitsiläisvalmentaja Claude Andreyn. Hän palasi kahden kauden jälkeen joukkueen valmentajaksi sveitsiläisen Michel Decastel tilalle, joka oli kahden kauden aikana johdattanut kertaalleen Sfaxienin Tunisian mestariksi. Mahjoubin alaisuudessa Sfaxien pääsi aina Afrikan Mestarien liigan loppuotteluun saakka, mutta hän erosi tehtävistään joulukuussa 2006. Kauden jälkeen hän tuli kesken kauden 2007–2008 AS Marsan valmentajaksi. Kauden päätteeksi Mahjoub otti jälleen kesken kauden 2009–2010 valmennusvastuuta tällä kertaa JS Kairouanin peräsimessä.
30. elokuuta 2010 Mahjoub siirtyi kesken kauden Club Africainin päävalmentajaksi. Hänet kuitenkin erotettiin tehtävästään joulukuussa 2010.
Tony Fernandes

 Anthony Francis "Tony" Fernandes (s. 30. huhtikuuta 1964 Kuala Lumpur, Malaija, Malesia) on malesialainen Air Asia -lentoyhtiön omistaja ja toimitusjohtaja sekä malesialaistaustaisen Formula 1 -talli Caterhamin pääomistaja. Hän omistaa myös englantilaisen jalkapalloseura Queens Park Rangers FC:n
Arlit

Arlit on kaupunki Arlitin departementissa, Agadezin alueella, Nigerissä. Kaupungin asukasluku on 69 435 (2001). 
Kaupungista on matkaa Agadeziin 240 kilometriä ja pääkaupunkiin Niameyhin puolestaan noin 1 200 kilometriä.
Historia.
Nykyisen Arlitin alue oli 1900-luvun puoleenväliin saakka pelkkää autiomaata, jota asuttivat tuaregit. Alueelta löydettiin ensimmäisen kerran vähän ennen Nigerin vuonna 1960 tapahtunutta itsenäistymistä uraania. Lisää esiintymiä löydettiin vuoden 1960 aikana, ja niiden ansiosta perustettiin vuonna 1968 Nigerin ensimmäinen uraaninlouhintayritys SOMAIR eli Société des Mines de l'Aïr. Ensimmäinen avolouhos otettiin käyttöön vuonna 1971.
SOMAIR perusti alueelle kokonaan uuden kaupungin vuonna 1969 ja nimesi kaupungin Arlitiksi. Kaupunkiin saapui Nigerin eteläosista tuhansittain työvoimaa, samoin kuin Ranskasta saapui sadoittain ekspatriaatteja. Arlitia alettiin kutsua nimellä "petit Paris" eli ”Pikku-Pariisi”, sillä kaupunkiin perustettiin lentokenttä, supermarketteja, pankkeja, uudenaikainen sairaala ja uima-altaita. Niameysta Agadeziin johtava tie jatkettiin kulkemaan Arlitiin saakka, että louhittu uraani saataisiin kuljetettua rannikolle ja sieltä edelleen eteenpäin. Arlitin ja Agadezin välistä tietä kutsutaan leikillisesti nimellä "la route de l'uranium". COMINAK eli Compagnie des Mines d'Akouta alkoi vuonna 1975 louhia uraania jo suljetusta louhoksesta, joka sijaitsi kuuden kilometrin päässä Arlitista. Kumpikin yhtiö tuotti vuodessa noin 2 000 tonnia uraania. Kaupungin väkiluku oli vuonna 1977 10 386.
Uraanin kysyntä romahti 1980-luvulla, mikä haittasi Arlitin uraaniteollisuutta. Samalla vuosikymmenellä aluetta vaivannut kuivuus johti siihen, että karjansa menettäneitä tuaregeja alkoi muuttaa Arlitin hökkelikyliin. Kaupungin väkiluku oli vuonna 1988 32 272. Arlitin elinolosuhteet ja turvallisuus heikkenivät 1990-luvun alussa, kun tuaregit aloittivat Nigerin hallituksen vastaiset kapinointinsa ja Algerian vastainen raja suljettiin. Suurin joukoin ekspatriaatteja ja muutakin väestöä muutti pois Arlitista ja kaupungin työttömyysprosentti nousi. Nykyisin turvallisuustilanne alueella on parempi.
Nykyisin Arlitissa louhivat kaksi yhtiötä tuottavat vuodessa yhteensä 3 200 tonnia uraania ja työllistävät 1 600 ihmistä.
Arlitin ympäristöstä on hakattu suuria alueita puustoa polttopuuntarpeen tyydyttämiseksi. Hakkuut ovat hävittäneet Arlitin eläimistöä. Arlitin asukkaiden on kerrottu kärsivän maksa- ja keuhkosyövästä sekä astmasta, jotka ovat seurausta radioaktiivisesta säteilystä.
William McGonagall

William Topaz McGonagall (1825 tai 1830 – 29. syyskuuta 1902) oli Dundeessa asunut skotlantilainen kutoja, runoilija ja näyttelijä. Häntä pidetään usein yhtenä huonoimmista englanninkielisistä runoilijoista kautta aikojen.
McGonagall työskenteli kutojana, kunnes hän ”huomasi olevansa runoilija” vuonna 1877. Hänen ensimmäinen runonsa oli ”An Address to the Rev. George Gilfillan”, joka oli osoitettu toiselle samaan aikaan vaikuttaneelle kirjailijalle ja runoilijalle. Gilfillan totesi runosta, että ”Shakespeare ei ikinä kirjoittanut mitään tällaista”. Yksi McGonagallin kuuluisimpia runoja on ”The Tay Bridge Disaster”, joka kertoo 75 uhria vaatineesta Tayn rautatiesillan romahtamisesta 28. joulukuuta 1879.
McGonagallin runoja arvosteltiin siitä, että hän ei ymmärtänyt runollisia metaforia eikä runomitan ja rytmin merkitystä. Huono rytmitys ja heikot ja harhaanjohtavat kielikuvat osoittautuivat usein pikemminkin koomisiksi. McGonagall lausui runojaan julkisesti, ja luennoi dundeelaisissa pubeissa alkoholin käyttöä vastaan, yleisön heittäessä häntä mädillä kananmunilla ja vihanneksilla. Joidenkin myöhempien arvioiden mukaan McGonagall ymmärsi runojensa huonouden, ja nämä esitykset olivatkin varhaista performanssitaidetta. McGonagall pyrki myös näyttelemään, mutta joutui maksamaan siitä, että saisi esittää nimiosaa "Macbethissä". Esityksessä hän ei suostunut kuolemaan, koska kuvitteli Macduffin näyttelijän ottavan itselleen kaiken kunnian.
Kangeq

Kangeq tai Kangek oli Grönlannin lounaisrannikolla sijainnut kylä. Lähin kaupunki on 8,8 merimailin päässä sijaitseva Nuuk. Kylä hylättiin 1960-luvulla ja tällä hetkellä kylässä ei ole asukkaita. Taiteilija Aron Kangeqilainen (1822–1869) on kotoisin Kangeqista. Kylän kuvauksellisille raunioille turistit voivat päästä helikopterilla.
Mike Post

Mike Post (s. 1945 San Fernando, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Erityisesti hänet tunnetaan televisiomusiikistaan, jota hän on säveltänyt muun muassa poliisisarjoihin "Hill Street Blues", "Kova laki", "L.A. Law" ja "NYPD Blue".
Post toimi jo 24-vuotiaana orkesterinjohtajana "Andy Williams Show’ssa". Jo aiemmin hän oli toiminut sessiomuusikkona esimerkiksi Sammy Davis juniorin, Dean Martinin sekä Sonnyn ja Cherin levyillä. Post soitti kitaraa Sonnyn ja Cherin tunnetulla kappaleella ”I Got You Babe” vuonna 1965. Post voitti Grammy-palkinnon vasta 22-vuotiaana Mason Williamsin kappaleen ”Classical Gas” sovituksesta. Kaikkiaan hän on urallaan saanut viisi Grammy-palkintoa.
Viro talviolympialaisissa 2010

Viro osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 30 urheilijan vahvuisella joukkueella. Maa saavutti yhden mitalin, kun Kristina Šmigun-Vähi hiihti hopealle 10 kilometrin vapaalla hiihtotavalla. Olympialaisten mitalitilastossa Viro sijoittui 25. sijalle. Šmigun-Vähi kantoi Viron lippua kisojen päättäjäisissä, avajaisissa kunnian sai ampumahiihtäjä Roland Lessing.
Maastohiihtäjä Andrus Veerpalusta tuli näissä kisoissa ensimmäinen kuusiin talviolympialaisiin osallistunut virolainen urheilija.
Joukkue.
Ampumahiihto.
Miehet
Naiset
Maastohiihto.
Miehet
Naiset
Birkebeinerrennet

Birkebeinerrennet on Norjassa vuosittain järjestettävä maastohiihtokilpailu. Kilpailun 54 kilometrin pituinen reitti kulkee Renasta Lillehammeriin. Birkebeinerrennet on osa Worldloppet-kilpailusarjaa.
Birkebeinerrennet on saanut nimensä Norjan keskiajan birkebeineistä, jotka pelastivat alaikäisen Haakon IV Haakoninpojan joutumasta kilpailevan baglien ryhmittymän käsiin. Birkebeinit veivät Haakonin turvaan hiihtämällä läpi erämaan. Muistona tästä kaikilla osanottajilla on selkäreput.
Sisimiut

Sisimiut () on kaupunki Grönlannin länsirannikolla. Se on Qeqqatan kunnan hallinnollinen keskus. Kaupungissa asuu 5 582 asukasta (2020). Luku on kasvanut vuodesta 2007, jolloin asukkaita oli Sisimiutissa 5 344. Sisimiut on Grönlannin toiseksi suurin kaupunki. Sisimiut sijaitsee noin 75 kilometriä napapiirin pohjoispuolella. Kaupungissa on Grönlannin pohjoisin jäävapaa satama.
Historia.
Sisimiutissa on ollut asutusta noin 4 500 vuotta. Inuitit, jotka nykyään muodostavat valtaväestön, saapuivat alueelle noin tuhat vuotta sitten. Hans Egede, norjalainen lähetyssaarnaaja, saapui vuonna 1721 ja perusti kaupunkiin kirkon. Useita 1700-luvulla rakennettuja taloja on säilynyt Sisimiutissa. 1900-luvulla kaupunkiin perustettiin teollistumisen myötä kalatehdas ja kaupallinen satama.
Nykyään.
Sisimiutin palveluihin kuuluvat muun muassa lukuisat kaupat, pankki, lukio, hostelli, hotelleja, konferenssikeskus, useita kirkkoja, kirjasto, postitoimisto ja sairaala. Kaupungissa on lämmitetty ulkoilmauimala, joka on rakennettu paaluille jottei ikirouta sulaisi. Tiet ovat päällystettyjä kaupungissa ja lentokentälle johtavalla tiellä, mutta kuten muualla Grönlannissa, kaupunkien välille ei ole rakennettu teitä. Turismi on nykyään yhä tärkeämpi elinkeino.
Liikenne.
Sisimiutin lentokentällä on lyhyt kiitotie, jota voivat käyttää vain pienemmät lentokoneet. Lentoliikenne Grönlannin ulkopuolelle tapahtuu Kangerlussuaqin lentokentän kautta. Sisimiutista lennetään säännöllisesti lukuisiin muihin kaupunkeihin Grönlannissa, kuten Nuukiin. Lisäksi kesällä liikennöi Arctic Umiaq Line -yhtiön matkustajalautta Sisimiutin ja muiden länsirannikon asutuskeskusten välillä. Itilleqiin ja Sarfannguitiin kulkee lautta viikoittain. Talvella koiravaljakkoreitit ovat avainyhteys pohjoisempana sijaitseviin kyliin. Useiden vuosien ajan on keskusteltu 170 kilometrin pituisen tien rakentamisesta Kangerlussuaqiin.
Taitoluistelu talviolympialaisissa 2010

Vancouverin talviolympialaisissa 2010 kilpailtiin taitoluistelussa 23. kerran olympiatasolla ja 21. kerran talviolympialaisissa. Vancouverissa taitoluisteltiin neljässä eri lajissa (naisten- ja miesten yksinluistelu, pariluistelu ja jäätanssi) 14.–25. helmikuuta. Kilpailupaikkana toimii Pacific Coliseum, joka isännöi myös kisojen kaukalopikaluistelukilpailuja.
Aikataulu.
Pariluistelu.
15. helmikuuta
Miesten yksinluistelu.
18. helmikuuta 
Jäätanssi.
22. helmikuuta 
Naisten yksinluistelu.
25. helmikuuta
Motel Royal

Elokuvatuotantoyhtiö Motel Royal Finland Oy oli suomalainen vuosina 2003–2014 toiminut tuotantoyhtiö, joka tuotti pääasiassa mainoksia. Yhtiön vastaavana tuottajana toimi Mika Sylvin.
Motel Royal on valittu Voitto-mainoselokuvakilpailussa vuoden tuotantoyhtiöksi vuosina 2005–2007 ja 2009. Yhtiön tuotannoista Rane Tiukkasen ohjaama "Seppälä by Hanna Sarén -sarja" (Seppälä) valittiin samassa kilpailussa vuoden 2008 Grand Prix -palkinnon saajaksi. Osmo Waldénin ohjaama "Meidän äitipä" (Saarioinen) valittiin vuonna 2007 MTV3:n yleisöäänestyksessä kaikkien aikojen parhaaksi suomalaiseksi televisiomainokseksi.
Pianolanka

Pianolanka on erityisen luja teräslankalaatu, jota käytetään pianojen ja kitaroiden kielissä, kalastusvieheissä sekä pienoismalleissa. Sitä valmistetaan karkaistusta hyvin hiilipitoisesta teräksestä, jousiteräksestä. Murtolujuus on erityisen korkea, 2 200 – 2 482 megapascalia. Langan täytyy olla erittäin vakiolaatuista, koon vaihtelun alle kahdeksan mikrometriä, koska muuten se kuuluu häiritsevästi moderneissa musiikki-instrumenteissa. Pianolangasta voi myös tehdä jousia.
Pianolankaa myydään usein keloissa ja sen katkaisuun tarvitaan erikoisleikkureita.
Orion (musiikinteko-ohjelmisto)

Orion (Platinum) on saksalaisen Synapse Audio Softwaren musiikkiohjelmisto. Aiemmissa versioissa nimellä "Orion Platinum", myöhemmin v. 2008 versiosta 7.5 eteenpäin pelkästään nimellä "Orion".
Ohjelmisto tukee kaikkia musiikintuotantovaiheita, sävellyksestä miksaukseen ja masterointiin. Tuetut ulkoiset rajapinnat ovat VST, DirectX ja ReWire. 
Kappaleista voidaan luoda WAV- tai MP3-tiedostoja. Audio-ulostulon resoluutio ulottuu 16bit/44.1kHz:sta 32bit/192kHz:aan. Viimeisimmät ohjelmistoversiot tukevat Windows Vistaa, moniydinprosessointia ja ovat 64-bittisiä.
Orioniin sisältyy mm. seuraavat generaattorit (ohjelmistosyntetisaattorit):
Mikko Laine (jääkiekkoilija, 1976)

Mikko Laine (s. ) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija.
Laine on pelannut vuosina 1999–2008 SM-liigassa Bluesissa, HIFK:ssa, HPK:ssa ja Kalpassa. Laine voitti Suomen mestaruuden HPK:ssa kaudella 2005-2006.
Eurajoen kirkko

Eurajoen kirkko eli Kustaa Aadolfin kirkko sijaitsee Eurajoen kirkonkylässä Eurajoen hautausmaan keskellä. Kirkko rakennettiin puusta Ruotsin intendenttikonttorin piirustusten mukaan, ja se valmistui vuonna 1803. Kirkko on tornillinen, erivartinen ristikirkko ja siinä on tilaa noin 650 henkilölle ja se toimii myös tiekirkkona.
Kirkon alttaritaulun on maalannut tuntematon taiteilija. Sen aiheena on kolmiyhteinen Jumala. 30-äänikertaiset ja 3-sormioiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1970. Urkujen julkisivu on Zachariassen-uruista vuodelta 1892.
Kellotapulin kolmesta kellosta vanhin on vuodelta 1690. Kirkon ympärillä on hautausmaa, jolla olevan sankarivainajien muistomerkin on suunnitellut arkkitehti Jaakko Paatela ja toteuttanut kuvanveistäjä Jyrki Sailo. Hautausmaalle on pystytetty Karjalaan jääneiden ja menneiden sukupolvien muistomerkit.
Eurajoen kirkko on Eurajoen seurakunnan pääkirkko. Seurakunnan muihin kirkkorakennuksiin kuuluu Irjanteen kirkko Irjanteen kylässä noin 6 kilometrin päässä Eurajoen keskustasta sekä vuonna 2017 Eurajokeen liitetyllä Luvialla sijaitseva Luvian kirkko.
Regina Sterz

Regina Sterz (o.s. Mader, s. 23. maaliskuuta 1985) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka kilpailee enimmäkseen vauhtilajeissa.
Alppihiihdon maailmancupissa Sterz kilpaili ensimmäisen kerran Altenmarkt-Zauchenseessa 14. tammikuuta 2007. Ensimmäisen pistesijansa hän sai oltuaan 23:s Lake Louisenn supersuurpujottelussa joulukuussa 2008. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Banskon supersuurpujottelussa maaliskuussa 2009. Sterzin paras maailmancupin sijoitus on viides sija Cortina d'Ampezzon syöksylaskusta tammikuulta 2013.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Sterz oli syöksylaskussa neljästoista ja Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 23:s. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui supersuurpujottelussa 17:nneksi ja syöksylaskussa 18:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli supersuurpujottelussa yhdestoista
Martin Cikl

Martin Cikl (s. 17. elokuuta 1987 Varnsdorf) on tšekkiläinen mäkihyppääjä.
Cikl teki debyyttinsä Continental Cupissa helmikuussa vuonna 2002, ja hän on voittanut kaksi Continental Cupin kisaa. Marraskuussa vuonna 2007 Cikl teki debyyttinsä mäkihypyn maailmancupissa, Kuusamossa. Paras maailmancupin sijoitus Ciklillä on yhdeksäs sija Engelbergistä vuodelta 2007.
Kurt Walldén

Kurt Woldemar Walldén (18. lokakuuta 1906 Helsinki – 14. toukokuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja pianotaiteilija. Hänen vanhempansa olivat molempien oikeuksien kandidaatti Evert (Woldemar) Walldén ja musiikinopettaja Elin (Mathilda) Walldén o.s. Bergström. Lapsena Kurt Walldén oppi tuntemaan nuotit ennen kirjaimia. Äidin alkuopetuksen jälkeen hänestä tuli Fanny Flodin-Gustafssonin oppilas. Walldén tähtäsi pianistin uralle, mutta äiti halusi hänen opettelevan kelvollisemman ammatin kuin epävarman taiteilijan työn. Niinpä Walldén ryhtyi opiskelemaan lakia.
Walldén kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1924, suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1929 ja sai varatuomarin arvon 1932. Hän työskenteli Helsingin maistraatin ja raastuvanoikeuden yhteisen arkiston apulaisarkistonhoitajana 1930–1936, ylimääräisenä oikeusneuvosmiehenä 1936–1945, nuorempana oikeusneuvosmiehenä 1945–1947, vanhempana oikeusneuvosmiehenä 1947–1966 ja Lohjan tuomiokunnan tuomarina 1966–1976. Hän toimi myös Helsingin terveydenhoitolautakunnan virkaa tekevänä sihteerinä 1939–1940.
Pianonsoittoa Walldén opiskeli Helsingissä opettajinaan Fanny Flodin-Gustafsson (vuoteen 1929) ja Elli Rängman-Björlin. Pariisista hän haki oppia 1931 ja 1935 Lazare-Lévyn, Nadia Boulangerin ja Suzanne Guébelin johdolla. Lisäksi hän osallistui Eduard Erdmannin pianokursseille 1937 ja Alfred Cortot'n kursseille 1949. Walldén piti ensikonserttinsa 1929 ja konsertoi sen jälkeen kotimaassa ja ulkomailla. Hän esiintyi Baltian maissa sekä Ruotsissa ja Tanskassa sekä Ruotsin, Tanskan ja Ranskan radiossa. Hän tulkitsi erityisesti romantiikan ajan säveltäjiä ja suomalaista musiikkia. Pianonsoittoa hän opetti yksityisesti ja Sibelius-Akatemiassa (1945–1946 ja 1948) sekä Jyväskylän konservatorion virkaa tekevänä ensimmäisenä opettajana 1958–1964. Hänen luottamustoimiaan musiikkialalla olivat Helsingin musiikkilautakunnan sihteerin toimi 1949–1966, Sibelius-Akatemian johtokunnan jäsenyys 1946–1966, Suomen solistiyhdistyksen johtokunnan jäsenyys, Musiikkikirjastoseuran puheenjohtajuus sekä Pohjoismaiden esittävien taiteilijoiden neuvoston presidentin toimi 1966–1968.
Rajala Pro Shop

Rajala Pro Shop on kameroita, kiikareita, valokuvaustarvikkeita, kaukoputkia ja tulostimia myyvä liikeketju, joka on laajentunut Turusta muihinkin Suomen kaupunkeihin ja Ruotsiin. Liikevaihto on noin 24 miljoonaa euroa. Yrityksen liikkeet tunnettiin aiemmin nimellä Rajala Camera. Yhtiön virallinen nimi on Osakeyhtiö Osk. Rajala.
Historia.
Perustaja Oskari Rajala aloitti valokuvaajana ja valokuvaustarvikkeiden kauppiaana vuonna 1919. OR-merkkisten kameroiden valmistus aloitettiin 1930-luvulla Suomen Kameratehtaassa, jonka lyhenne SKT oli kaikissa valmistetuissa malleissa. Turussa sijainnut tehdas tuhoutui sota-ajan pommituksissa 1940-luvulla. Sota-aikana ei myöskään saatu tuontilisenssejä valokuvaustarvikkeille. 
Värikuvien valmistus aloitettiin omassa Color-Kolmio-laboratoriossa 1960-luvulla, jolloin avattiin myymälät myös Paimioon ja Poriin. Valokuvaustarvikkeiden maahantuonti aloitettiin uudelleen 1970-luvulla, jolloin myös perustettiin audiovisuaaliseen alaan erikoistunut AV-Rajala. 1990-luvulla perustettiin myymälät Raisioon ja Helsinkiin.
Palkintoja ja tunnustuksia.
Rajala käyttää vain kierrätyskemiaa, ottaa metallin ja muovit kierrätykseen ja poistaa raskasmetallit jätekemioista. Varsinais-Suomen Agenda 21 palkitsi Rajala Cameran vuoden ympäristötekopalkinnolla. Vuonna 2001 Varsinais-Suomen Yrittäjät ry valitsi Rajalan vuoden perheyritykseksi.
"Mikrobitti"-lehti testasi nettikuvien laadun kahdeksassa kuvavalmistamossa vuonna 2003, ja Rajala Camera voitti testin.
Myymälät.
Rajala Pro Shop -myymälöitä on Helsingissä, Espoossa, Turussa, Tampereella ja Oulussa. Vuonna 2008 Rajala avasi myymälät myös Tukholmassa ja Malmössä.
Fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasi

Fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasi on entsyymi, joka osallistuu glukoneogeneesiin. Se muuttaa oksaloetikkahapon fosfoenolipalorypälehapoksi ja hiilidioksidiksi. Entsyymiä on kaikissa selkärankaisissa ja lisäksi monissa kasveissa, bakteereissa, hiivoissa, hyönteisissä, nilviäisissä ja sienissä.
Muodot.
Fosfoenolipuryvaattikarboksikinaasi voidaan jakaa kahteen ryhmään entsyymin sijainnin mukaan. Entsyymiä on mitokondrioissa ja sytosolissa esiintyvät muodot. Kyyhkyjen, kanojen ja kanien maksassa esiintyvä fosfoenolipuryvaattikarboksikinaasi on mitokondriaalista muotoa ja kotihiirillä ja rotilla entsyymiä on vain sytosolissa. Ihmisillä, marsuilla ja lehmillä entsyymiä on yhtä paljon sekä mitokondrioissa että sytosolissa. Sytosolinen ja mitokondriaalinen muoto eroavat rakenteeltaan, immunologisilta ominaisuuksiltaan ja kinetiikaltaan.
Fosfaattiryhmän lähteet.
Fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasi paitsi poistaa oksaloetikkahaposta hiilidioksidimolekyylin, myös fosforyloi tuotteen. Eläimillä ja joillakin bakteereilla fosfaattiryhmän lähde on yleensä guanosiinitrifosfaatti, joka muuttuu guanosiinidifosfaatiksi. Kasvit ja eräät bakteerit käyttävät ATP:tä ja osa bakteereista pyrofosfaatti-ionia.
Fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasi kasveissa.
Fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasia tavataan C4-yhteyttävissä kasveissa, kuten nopeakasvuisissa trooppisissa ruohoissa. Fosfoenolipalorypälehappo muutetaan kasvin lehtien mesofyllikudoksessa oksaloetikkahapoksi ja edelleen asparagiinihapoksi. Asparagiinihappo siirretään johtosolukkoon, missä aminotransferaasientsyymi muuttaa asparagiinihapon jälleen oksaloetikkahapoksi. Sytosolissa fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasi muuttaa oksaloetikkahapon fosfoenolipalorypälehapoksi. Vapautuva hiilidioksidi siirtyy viherhiukkasiin, joissa siitä valmistetaan sokeria.
Olosuhteet, aktivaattorit ja inhibiittorit.
Fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasi toimii parhaiten, kun lämpötila on eliöstä riippuen 25–80 °C ja pH 6,2–8,8. Entsyymin toiminnalle hyvin tärkeä aktivaattori on mangaani-ioni. Myös magnesiumionit aktivoivat entsyymiä, mutta eivät ole aivan yhtä tehokkaita. Entsyymin inhibiittoreita ovat muun muassa kaliumvetykarbonaatti, α-ketoglutaarihappo sekä eräät metallit, kuten koboltti ja kromi, jotka muodostavat yhdisteitä guanosiinitrifosfaatin kanssa.
Maagiset luvut

Ydinfysiikassa maagiset luvut ovat luvut, jotka vastaavat protonien tai neutronien lukumäärää sellaisessa atomiytimessä, jossa ytimen kuorimallin kuoret ovat täysiä. Maagisia lukuja ovat 2, 8, 20, 28, 50, 82 ja 126.
Ytimillä, joissa protonien, neutronien tai molempien lukumäärä on jokin maaginen luku, on suurempi sidosenergia nukleonia kohti kuin muilla ytimillä, joiden massaluku on sitä lähellä. Täten ne ovat verrattavissa jalokaasujen järjestyslukuihin (2, 10, 18, 36, 54 ja 86), jotka vastaavat täysiä ja samalla erityisen stabiileja elektronikuoria siten, että jalokaasut ovat kemiallisesti passiivisia, jota paitsi monet muutkin alkuaineet muodostavat yhdisteissään sellaisia ioneja, joissa elektronien lukumäärä on sama kuin jossakin jalokaasuatomissa.
Alkuaineet, joiden järjestysluku eli protonien lukumäärä ytimessä on maaginen luku, ovat:
Teoreettisesti on päätelty, että myös luku 184 on maaginen. Kaikki nuklidit, joissa protonien tai neutronien lukumäärä on näin suuri, ovat kuitenkin epästabiileja eikä sellaisia ole toistaiseksi voitu valmistaakaan, mutta on päätelty, että tällaisten puoliintumisaika olisi selvästi pidempi kuin muiden yhtä raskaiden nuklidien. Täten ne muodostaisivat nuklidikarttaan stabiilisuuden saarekkeen.
Kaksoismaagiset ytimet.
Erityisen suuri sidosenergia on ns. "kaksoismaagisilla" ytimillä, joissa sekä protonien että neutronien lukumäärä on maaginen luku. Sellaisia ovat helium-4 (4He), happi-16 (16O), kalsium-40 (40Ca), kalsium-48 (48Ca), nikkeli-56 (56Ni) ja lyijy-208 208Pb), jotka kaikki ovat stabiileja.
Kevyin kaksoismaaginen nuklidi on helium-4. Se on samalla maailmankaikkeuden yleisin useamman kuin yhden nukleonin käsittävä nuklidi. Tähdissä vapautuukin runsaasti energiaa vety-ytimien fuusioituessa helium-4-ytimiksi. Tämän nuklidin erityinen stabiilius ilmenee myös siinä, että raskaimpien ytimien hajotessa niistä ei irtoa yksittäisiä protoneja tai neutroneja vaan alfahiukkasia, jotka ovat juuri helium-4-ytimiä.
Sellaisillakin kaksoismaagisilla nuklideilla, jotka eivät ole stabiileja, on usein huomattavasti pidempi puoliintumisaika kuin muilla nuklideilla, joissa neutronien lukumäärä poikkeaa saman alkuaineen stabiileista isotoopeista yhtä paljon. Tällainen on esimerkiksi vuonna 1999 löydetty nikkeli-48, jossa on poikkeuksellisen vähän neutroneja verrattuna protoneihin.. Toisaalta tinalla on kymmenen stabiilia isotooppia, enemmän kuin millään muulla alkuaineella, ja yksikään tinan stabiileista isotoopeista ei ole kaksoismaaginen, mutta kaksoismaagiset isotoopit 100Sn ja 132Sn ovat huomattavasti pitkäikäisempiä kuin sellaiset tinaisotoopit, joiden massaluku on välin 100–132 ulkopuolella.
Lyijy, jonka järjestysluku 82 kuuluu maagisiin lukuihin, on raskain alkuaine, jolla on stabiileja isotooppeja. Luonnossa esiintyvät radioaktiiviset hajoamissarjat päättyvätkin lyijyn isotooppeihin, joista yleisin, lyijy-208, on kaksoismaaginen ja samalla raskain tunnettu stabiili ydin.
Kari-Finn

Kari-Finn Oy on suomalainen perheyritys. Yritys on KFR Hollola Oy:n tytäryhtiö.
Yrityksen päätuote on pintakytkin, kaapelinsa varassa roikkuva kytkinkartio, joka kallistuu nestepinnan vaihteluiden mukaan. Kari-Finn Oy ilmoittaa omiin markkinatutkimuksiinsa perustuen Kari-pintakytkimen olevan markkinoiden ainoa tuote, jossa saadaan useita toimintoja yhdellä kellukkeella. Tämän tuotteen keksi yrityksen perustaja, keksijä ja sähköteknikko Mauno Kari. Päätuotteensa lisäksi yritys valmistaa muita sähköelektronisia tuotteita, kuten nesteen johtavuuteen perustuvia elektrodikytkimiä, kekoontuvien aineiden pinnanvalvontaan tarkoitettuja siilokytkimiä, räjähdysvaarallisiin tiloihin tarkoitettuja valopintakytkimiä, lämpötilaan perustuvia palosulakkeita, vesitiiviitä pumppukaapeliliittimiä sekä pumppaamoiden ohjauskeskuksia. Vuonna 2008 yritys valmisti yli 50.000 pintakytkintä.
Historia.
Kari-Finn Oy on perustettu vuonna 1965. Yrityksen nimi oli ensin T:mi Mauno Kari, myöhemmin Kari-Finn Ky. Vuonna 1974 Kari-Finn Ky alkoi ruiskuvalamaan pintakytkimiin tarvittavat muoviosat itse ja ylijäämäkapasiteetilla valmistettiin muoviosia alihankintana myös muille yrityksille. Vuonna 1988 yritys jakautui kahtia: Kari-Finn Oy keskittyi pintakytkinten valmistukseen ja tytäryhtiö Muovisto Oy muoviosien tuotantoon. Vuonna 2008 perustettiin uusi emoyhtiö, KFR Hollola Oy, joka jatkossa huolehtii konsernin johtamispalveluista, hallinnosta, rahoitustoiminnoista sekä tutkimus- ja tuotekehityspalveluista. Samalla Kari-Finn Oy:sta ja Muovisto Oy:sta tuli KFR Hollola Oy:n tytäryhtiöitä. Vuonna 2015 Muovisto Oy irtautui konsernista. Kari-Finn Oy ja KFR Hollola Oy työllistävät noin 15 henkilöä.
Vuonna 1989 suoritettiin yrityksessä sukupolvenvaihdos, kun Mauno Karin kaksi vanhinta poikaa otti komentoonsa niin Kari-Finn Oy:n kuin Muovisto Oy:n hänen itsensä jäädessä eläkkeelle. Perheen kolmas ja nuorin poika liittyi vahvuuteen muutamaa vuotta myöhemmin.
Kansainväliset tunnustukset.
Kari-pintakytkin on palkittu vuonna 1977 Brysselin Kansainvälisillä keksintömessuilla kultamitalilla sekä Brysselin kaupungin mitalilla laajaan vientiin yltäneenä tuotteena. Tuolloin pintakytkimiä vietiin kaikkiin Euroopan maihin, USA:han, Etelä-Afrikkaan sekä Japaniin. Myöhemmin mukaan ovat tulleet muun muassa Australia, Uusi-Seelanti, Singapore, Indonesia sekä Malesia. 2010-luvulle tultaessa Kari-pintakytkimien vienti oli laajennut jokaiselle mantereelle.
Jaakko Aalto

Jaakko Johannes Aalto (1. syyskuuta 1912 Viipuri – 14. helmikuuta 1940 Kuhmo) oli suomalainen pesäpalloilija ja poliisikonstaapeli.
Jaakko ”Jaska” Aalto oli erinomainen sijoituslyöjä ja liikkuva polttaja, joka käytti ensimmäisenä niin sanottua taittoheittoa. Aalto pelasi kaikissa 1930-luvun Itä–Länsi-otteluissa, vuosina 1932–1933 sekä 1935–1939 Lännen puolella ja vuonna 1934 Idän puolella. Samoina vuosina hän pelasi suursarjassa. Suomen mestaruutta ei Aalto kuitenkaan koskaan saavuttanut.
TPU:ssa Aalto voitti Hämeen aluemestaruuden 1936 ja piirinmestaruuden 1937–1938; poliisien valtakunnallinen mestaruus tuli 1932 ja 1936 ja hopea 1933 ja 1934. Aalto kaatui pelitoverinsa Jaakko Kilven sissipataljoonan lähettinä 1940. Myös hänen veljensä Toivo oli pesäpalloilija.
Pohjolan kartan historia

Pohjolan kartan historia – myyteistä todellisuuteen on vuonna 2006 ilmestynyt teos, jossa esitellään Pohjolan kartan muotoutumista antiikin ajoista 1800-luvulle. Kirjoittaja on ruotsalaisen kartografian uranuurtaja, professori Ulla Ehrensvärd, joka pohjaa tekstin omiin tutkimuksiinsa ja esittää karttojen sisällöistä osin aiemmista poikkeavia tulkintoja. 
Kirjan ilmestymiseen liittyi John Nurmisen Säätiön kokoelmista koottu karttanäyttely Sederholmin talossa Helsingissä. Samoja karttoja on hyödynnetty runsaasti myös kirjan kuvituksessa. Materiaali on suurelta osin aiemmin julkaisematonta. John Nurmisen säätiö on julkaissut meriaiheista ja karttakirjallisuutta ja järjestänyt vuosien varrella useita kirjoihin liittyviä historiallisten karttojen näyttelyjä.
Entisajan kartoissa on ollut maantieteellisen tiedon ohella muutakin informaatiota, ja niitä saatettiin vääristellä ja jättää puutteellisiksi aivan tietoisestikin. Pohjolasta karkotettu katolinen piispa Olaus Magnus piirsi paaville annettavaksi "Carta marinan" (1539), joka vilisi hirviöitä mutta antoi myös informaatiota Ruotsin elintavoista. Ruotsin 1600-luvun suurvalta-ajan kartoista puolestaan saatettiin jättää koko Pohjanlahti pois vihollisten karkottamiseksi, vaikkakin siihen mennessä merihirviöt ja muut taruolennot olivat niistä jo kadonneet. Sitä ennen, keskiajalla, kirkon kannalta väärien tietojen esittäminen kartoissa toi jopa hengenmenon riskin. 1800-luvun kartoista on tehty myös huumoriversioita, joissa Venäjä on voitu kuvata lonkeroitaan Euroopan ylle kurkottelevaksi mustekalaksi.
Karttojen värien säilyminen kirkkaina johtuu siitä, että ne on aikoinaan tehty lumppupaperille ja väriaineissa on käytetty luonnon mineraalipigmenttejä.
Ulla Ehrensvärd valottaa teoksessa itse karttojen ohella kartantekijöiden eli kartografien elämää ja uraa. Teos ei ole vain katselukirja, vaan oppikirja ja perusteos, joka tarjoaa Pohjoismaiden historiasta kiinnostuneelle valtavan määrän tietoa.
Teos on ilmestynyt myös englanniksi.
Kalle Hagert

Kaarlo ”Kalle” Hagert (16. joulukuuta 1911 Pietari – 5. heinäkuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen liikemies. Romanitaustaisen Hagertin perhettä kutsuttiin 1950-luvulla ”mustalaisten kuninkaallisiksi”.
Elämä.
Kalle Hagert syntyi vuonna 1911 Pietarin Rääpyvässä Ida Maria ja Pekka Hagertin vanhimpana lapsena. Vuonna 1914 perhe muutti Laatokan Karjalan Salmille. Jatkosodan aikana Hagert palveli rakuunana vuonna 1941 Rukajärvellä. Reserviin päästyään Hagert muutti Poriin, jossa hän työskenteli pika-ajurina. Vuonna 1950 Hagert asettui puolisoineen Helsinkiin, jossa hän perusti useita liikeyrityksiä ja johti omistamaansa Kaitarannan tallia. Hagert omisti myös tunnettuja ravihevosia, kuten kahdesti kuningatarkilpailuun osallistuneen Reippaan-Liisan. Vuonna 1965 Hagertit muuttivat Ruotsiin, josta he palasivat takaisin Suomeen keväällä 1969. Kalle Hagert kuoli Helsingissä heinäkuussa 1970. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle. 
Kalle Hagertin elämäkerta julkaistiin vuonna 1976 WSOY:n kustantamassa "Legenda jo eläessään" -sarjassa. 
Perhe.
Kalle Hagertin puoliso oli Sortavalassa syntynyt Elli Maria Blomerus (1909−1986), jonka kanssa hän avioitui 1943. Yksi heidän lapsistaan oli Allan Hagert. Perhe asui Helsingin Vallilassa Vallilantie 20:ssa olleessa talossa, jota myöhemmin kutsuttiin Hagertin taloksi. Talo paloi vuonna 1995.