tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gukovo

Gukovo () on kaivoskaupunki Rostovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donetsin hiililaakion (Donbass) itäosassa, aivan Ukrainan Luhanskin alueen rajan tuntumassa, 160 kilometriä Donin Rostovista pohjoiseen. Kaupungin kautta kulkee Kamensk-Šahtinskin Lihajan ja Ukrainan Luhanskin alueen rajan välinen Venäjän rautateiden pääratayhteys. Gukovosta johtaa toinen ratayhteys itään Zverevon risteyspaikalle. Siellä se kohtaa Lihajasta etelään Donin Rostoviin johtavan pääradan. Gukovosta on myös maantieyhteys Ukrainan Sverdlovskia kohti. Asukkaita on 67 278 (2010).
Historiaa.
Kasakkapäällikkö Gukovin vuonna 1802 perustaman asutuksen paikalle syntyi 1800-luvun lopussa Gukovskin kaivosyhdyskunta. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1955. Gukovo on yksi Rostovin alueen kivihiilen tuotannon keskuksista.
Osana Itä-Ukrainan kriisiä venäläismieliset kapinalliset suorittivat rajaloukkaukset Ukrainan itärajalla, ja kuljettivat sotatarvikkeita ja aseistettuja taistelijoita rajan yli. Yksi näistä, rajaloukkausten vuoksi Ukrainan sulkemista rajanylityspaikoista oli Venäjän Gukovon – Ukrainan Tšervonopartyzanskin raja-asemapari.
Morava

Morava () on joki Keski-Euroopassa. Se on antanut Määrille sen latinankielisen nimen "Moravia". Morava-joen lähteet ovat Määrin luoteisnurkassa Králický Sněžník -vuorella 1 380 metrin korkeudessa lähellä Tšekin ja Puolan välistä rajaa. Sieltä se virtaa kohti etelää ja yhtyy lopulta Tonavaan 354 kilometrin päässä lähteiltään.
Joen alajuoksu muodostaa rajan Tšekin ja Slovakian välillä, ja vielä myöhemmin Itävallan ja Slovakian välillä. Joen varrella on kaksi merkittävää kaupunkia: Slovakian pääkaupunki Bratislava sekä Olomouc Tšekin puolella.
Moravaan laskevia sivujokia on Bečva idässä. Se saa alkunsa Karpaateilta.
Gubkin

Gubkin () on kaupunki ja kaupunkipiiri Belgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Keski-Venäjän ylängön eteläosassa Oskolets-joen varrella 138 kilometriä Belgorodista koilliseen. Kaupunki ei kuulu Gubkinin piiriin, mutta on sen hallinnollinen keskus. Sen kautta kulkee Staryi Oskolin ja Sarajevkan välinen rautatie (Gubkinin asema) sekä Belgorodin ja Voronežin välinen maantie. Asukkaita on 88 000 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on syntynyt 1930-luvulla Kurskin magneettisen poikkeaman rautamalmiesiintymien hyödyntämisen yhteydessä. Louhoksen yhteyteen syntyneestä asutuksesta tuli vuonna 1939 taajama, joka nimettiin esiintymiä tutkineen geologian akateemikon Ivan Gubkinin mukaan. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1955. Kaupungin talous perustuu rautamalmin louhintaan ja rikastukseen.
Tehtävä – Pelastakaa kesäloma

Tehtävä – Pelastakaa kesäloma () on "Disneyn Välitunti" -piirrossarjaan pohjautuva animaatioelokuva, jonka tuotti Walt Disney Pictures. Se sai ensi-iltansa vuonna 2001.
Suomenkieliset äänet.
Muissa rooleissa: Jutta Annala, Marko Holmström, Antti Jaakola, Anssi Känsälä, Mari Laari-Miettinen, Elise Langenoja, Jan Lindroos, Juha Paananen, Pasi Ruohonen, Minna Tasanto, Jukka Teittinen, Pauli Virta, Sebastian Wennström, Max Wiberg
Grjazovets

Grjazovets () on kaupunki Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Ržavka-joen rannalla 47 kilometriä Vologdasta etelään. Kaupunki on Grjazovetsin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Arkangelin välinen M8-valtatie sekä Moskovan ja Vologdan välinen rautatie (Grjazovetsin asema). Asukkaita on 14 424 henkeä (vuonna 2023).
Paikalla sijainnut kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1538. Vuonna 1780 siitä tuli kaupunki ja ympäröivän kihlakunnan keskus. Vuonna 1872 rakennettiin sen kautta kulkeva rautatie. 1800–1900-lukujen vaihteessa Grjazovets oli huomattava pellavan ja voin tuotannon keskus, joka oli tunnettu myös pitsinnypläyksestä. Nykyään kaupungissa on lähinnä elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta.
Grjazi

Grjazi () on kaupunki Lipetskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin vesistöön kuuluvan Matyra-joen varrella 30 kilometriä Lipetskistä kaakkoon. Kaupunki on Grjazin piirin keskus. Siellä risteävät Moskovaan, Orjoliin, Voronežiin ja Volgogradiin johtavat rautatiet. Asukkaita on 46 500 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on saanut alkunsa 1800-luvun lopulla syntyneestä rautatieaseman asutuksesta. Vuonna 1938 siitä tuli kaupunki. Nykyään Grjazissa on lähinnä koneenrakennus- ja elintarviketeollisuutta.
Gremjatšinsk

Gremjatšinsk () on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Uralin länsirinteellä 174 kilometriä Permistä koilliseen. Kaupunki on Gremjatšinskin piirin keskus. Viiden kilometrin päässä sijaitsee Tšusovoin ja Solikamskin välisen rautatien Baskajan asema. Asukkaita on 11 400 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on syntynyt Kizelin kivihiiliesiintymän hyödyntämisen yhteydessä vuonna 1942. Vuonna 1949 siitä tuli kaupunki. Tuolloin huomattavan osan asukkaista muodostivat pakkotyövangit, karkotetut sekä saksalaiset sotavangit. 1960-luvulla hiilen louhinta kävi kannattamattomaksi ja viimeiset kaivokset suljettiin 1990-luvulla. Nykyään kaupungissa on puunjalostusteollisuutta, kaasukompressoriasema ja autotarviketehdas.
Maedi-visna-virus

Maedi-visna-virus eli lampaan lentivirus (lyh. MVV) on retroviruksiin kuuluva lampailla esiintyvä virus, joka infektoi makrofagi-linjan soluja. Maedi-visna-viruksen genomi muodostuu positiivisäikeisestä yksijuosteisesta RNA-molekyylistä, kuten muillakin lentiviruksilla. Maedi-visna-virus voi tarttua eläimestä toiseen pisaratartuntana, mutta se voi siirtyä myös joko vapaina viruksina tai infektoituneiden solujen mukana maidon tai ternimaidon kautta toiseen eläimeen.
Maedi-visna-viruksen aiheuttama tauti.
Maedi-visna on lampaiden virustauti, josta on kaksi muotoa. Maedi on hitaasti etenevä keuhkotulehdus, joka aiheuttaa keuhkokudoksen kovettumista ja hengitysvaikeuksia. Visna on keskushermostoon, lähinnä isoihin aivoihin kohdistuva tautimuoto. Kumpikin sana on islantia, ja ensimmäinen tarkoittaa keuhkojen kovettumista, jälkimmäinen rypistymistä, jolla viitataan aivokalvojen kovettumiseen. Vaikka nimet ovat islantia, tauti ei ole alun perin lähtöisin Islannista, vaan islantilaisten lampaiden tartunta tuli Etelä-Afrikasta tuotujen karakull-lampaiden mukana 1920-luvulla. Englanniksi taudista käytetään myös nimeä "Ovine progressive pneumonia". Tautiin ei ole hoitoa, vaan sairastuneet katraat hävitetään. Vastustustoimet vaihtelevat eri maissa tartuntatilanteen mukaan, mutta ainakin EU-maissa pyritään hävittämään tartunta.
Tauti etenee hitaasti ja oireita havaitaan vasta yleensä yli 2-3-vuotiailla eläimillä. Tautia ei ole Suomessa, mutta se aiheuttaa rajoituksia lampaiden maahantuonnille.
Bratislavan linna

Bratislavan linna on neliskulmainen, neljän kulmatornin kehystämä vanha linna Slovakian pääkaupungissa Bratislavassa. Se sijaitsee kukkulalla 150 metrin korkeudella merenpinnasta. Linnakukkula on ollut asuttuna kivi- ja pronssikausien vaihteesta saakka. Paikalla oli kelttiläisen kaupungin akropolis, se oli Rooman Limes-rajajärjestelmän osa, suuri slaavilainen linnoitus ja Suur-Määrin poliittinen, sotilaallinen ja taloudellinen keskus. Kivinen linna paikalle rakennettiin vasta 900-luvulla, kun alue oli osa Unkarin kuningaskuntaa. Linna muunnettiin goottilaiseksi anti-hussilaiseksi linnoitukseksi Sigismund Luxemburgilaisen hallinnassa vuonna 1430, siitä tuli renessanssilinna vuonna 1562 ja se rakennettiin uudelleen vuonna 1649 barokkityyliin. Kuningatar Maria Teresian aikana linnasta tuli loistokas kuninkaanlinna. Vuonna 1811 se kuitenkin tuhoutui tulipalossa lähes kokonaan ja jälleenrakennettiin vasta vuosina 1956-1968.
Rakennus on Bratislavan suosituimpia nähtävyyksiä, ja sieltä on hyvät näkoalat sekä Bratislavaan että rajan yli Itävaltaan ja hyvällä säällä Unkariin asti. Linnassa toimii Slovakian kansallismuseo.
Gorjatši Kljutš

Gorjatši Kljutš () on kylpyläkaupunki Krasnodarin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaukasusvuorten juurella Kubaniin laskevan Psekups-joen rannalla 65 kilometriä Krasnodarista etelään. Viiden kilometrin päässä kaupungista sijaitsee Krasnodarin ja Sotšin välisen rautatien Gorjatši Kljutšin asema. Asukkaita on kaupungissa 32 400 henkeä ja koko kaupunkipiirissä 59 300 (vuonna 2013).
Seudulla asuneet adygeit pakenivat Kaukasian sodan aikana Turkkiin. Vuonna 1864 perustettiin Gorjatši Kljutšin kylpyläpaikkakunta. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1965. Paikallisten kivennäislähteiden vettä käytetään mm. tuki- ja liikuntaelinten, ääreishermoston sekä ruoansulatuselimistön sairauksien hoitoon. Kaupunki on suosittu matkailukohde.
Veikko Kansikas

Veikko Kansikas (24. marraskuuta 1923 Kuusankoski – 6. syyskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen SKDL:ää ja SKP:tä edustanut poliitikko. Kansikas toimi kansanedustajana Kymen läänin vaalipiiristä vuosina 1959–1962 ja hän vaikutti Kuusankosken kunnallispolitiikassa.
Kansikas työskenteli 1940- ja 1950-luvuilla putkiasentajana. Vuonna 1947 työmies kävi Sirola-opiston ja hän alkoi saada luottamustehtäviä kansandemokraattisissa järjestöissä. Kansikas toimi valistussihteerinä 1947–1949 ja SKP:n Kouvolan alueen sihteerinä 1950–1952. Kansikas oli tuohon aikaan tunnettu kärkevistä lausunnoistaan, ja esimerkiksi vuonna 1949 SDP:n tiedustelu väitti hänen yllyttäneen kommunisteja aseiden hankintaan. Tutkija Kimmo Rentola on kuitenkin arvellut tietoja vahvasti paisutelluiksi. 1960-luvulla Kansikas lukeutui SKP:n enemmistöläisiin ja oppositio piti häntä oikeistorevisionistina.
Huhtikuussa 1959 Kansikas nousi kansanedustajaksi Toivo Kujalan kuoltua yllättäen. Eduskunnassa hän kuului laki-, puolustus- ja talousvaliokuntaan. Edustajana Kansikas joutui pian SKP:n puoluejohdon epäsuosioon. Ville Pessin mielestä uusi asema oli noussut miehelle päähän. Kansikas oli ehdolla eduskuntavaaleissa 1962, mutta hänet sivuutettiin mainonnassa ja tilalle nousi puoluejohdon voimakkaasti tukema Taisto Sinisalo. Kaksikko kamppaili paikasta myös vaaleissa 1966, jolloin Kansikas sai 3 578 ääntä – noin puolet vähemmän kuin Sinisalo.
Pudottuaan eduskunnasta Kansikas siirtyi ammattiyhdistysliikkeen palvelukseen. Hän oli ensin Rakennusliiton ja myöhemmin SAK:n työsuojelusihteeri. Vuodesta 1974 alkaen Kansikas työskenteli Vakuutusalan kuntouttamiskeskuksen työmarkkinakonsulttina.
Kansikas valittiin SKDL:n valitsijamieheksi presidentinvaaleissa 1950 ja 1962.
Gorodištše

Gorodištše () on kaupunki Penzan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Suran sivujoen Julovkan varrella 48 kilometriä Penzasta itään. Kaupunki on Gorodištšen piirin keskus. Asukkaita on 8 200 henkeä (vuonna 2005).
1000–1200-luvuilla nykyisen kaupungin paikalla sijaitsi Julovin muinaislinna, jonka oli rakentanut Volgan keskijuoksun varrella asunut burtassien kansanheimo. Eräiden tutkijoiden mukaan täällä oli Volgan Bolgariaan kuuluneen burtassien ruhtinaskunnan pääkaupunki. Vuonna 1681 paikalle rakennettiin Venäjän etelärajaa suojannut linnoitus. Vuonna 1780 Gorodištšestä tuli kaupunki ja samannimisen Penzan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Nykyään siellä on lähinnä puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Karoliina Niemelä

Karoliina Niemelä (s. 1960) on suomalainen kuvataiteilija. Hän valmistui maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1984. Hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Helsingissä vuonna 1987.
Niemelän teoksia löytyy muun muassa Oulun taidemuseon, Raahen kaupungin, Havannan Institute of Art and Designin, Taivalkosken kunnan ja Taideteollisen korkeakoulun kokoelmista.
Oman taiteellisen työnsä ohella Niemelä on opettanut kuvanveistoa ja keramiikkaa eri oppilaitoksissa.
Niemelä toimii Oulun ammattikorkeakoulun kulttuurin osastolla visuaalisen suunnittelun lehtorina. Hän toimii opetustyönsä ohella Sisältötoimisto Wariassa ja on toteuttanut graafista suunnittelua muun muassa Nokian matkapuhelinyksikölle, Oulun kaupungille ja Oulun yliopistolle. Hänen taiteellinen tekemisensä suuntautuu nykyään mediataiteen alalle. 
Kuntapolitiikkaan Niemelä on osallistunut ensimmäisen kerran 1989–1992 Oulun kaupungin kuvataidelautakunnan varajäsenenä. Hän on ollut Vihreiden ehdokkaana kunnallisvaaleissa ja hänet valittiin Oulun kulttuurilautakunnan jäseneksi kaudelle 2009–2012. Vuosina 2012–2017 Niemelä toimi Vihreiden varavaltuutettuna ja Sivistys- ja kulttuurilautakunnan jäsenenä. Vuodesta 2018 hän on toiminut Oulun teatterin hallituksessa.
Niemelä on Oulun taiteilijaseura -63 ry:n jäsen.
Gorodets

Gorodets () on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan vasemmalla rannalla 70 kilometriä Nižni Novgorodista luoteeseen. Kaupunki on Gorodetsin piirin keskus. Asukkaita on 30 700 henkeä (vuonna 2010).
Historia.
Kaupunki on perustettu 1100-luvun jälkipuoliskolla suojaamaan Rostovin ja Suzdalin ruhtinaskunnan itärajaa Volgan bolgaarien hyökkäyksiltä. Batu-kaanin joukot hävittivät sen vuonna 1238. Vuonna 1263 ruhtinas Aleksanteri Nevalainen kuoli Gorodetsissa paluumatkalla Kultaisesta ordasta Vladimiriin. 1200-luvun loppupuolelta lähtien Gorodets oli itsenäisen ruhtinaskunnan keskus ja huomattava kauppa- ja käsityöläiskaupunki. Edige-kaanin hävitettyä kaupungin vuonna 1408 se jäi rappiolle.
1700-luvulta lähtien Gorodets oli huomattava kauppapaikka ja laivanrakennuksen keskus. 1800-luvun lopulla paikkakunnalle syntyi teollisuutta. Nykyään Gorodetsissa on mm. laivanrakennus- ja puunjalostusteollisuutta.
Nähtävyyksiä ovat muinaista kremliä ja sen esikaupunkia ympäröineiden maavallien jäännökset sekä 1800-luvun ja 1900-luvun alun kiviset ja puiset asuintalot. Volgan rannalla sijaitsevissa kauppahallirakennuksissa järjestettiin aikoinaan markkinoita. 
Kaupunki nykyään.
Seutu on tunnettu kansanomaisista puukäsitöistään. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Rahantekijä

Rahantekijä () on D. J. Caruson ohjaama elokuva vuodelta 2005, jonka pääosissa näyttelevät Matthew McConaughey, Al Pacino ja Rene Russo.
McConaughey näyttelee Brandon Langia, entistä jalkapallotähteä, joka vahingoittuu ottelussa ja joutuu jättämään pelikentän lopullisesti. Hän kuitenkin löytää itsestään todella tarkan kyvyn ennustaa pelien lopputuloksia ja alkaa työskennellä vedonlyöntitoimistossa, jota johtaa Al Pacinon näyttelemä Walter Abrams.
Krasnovišersk

Krasnovišersk () on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Višera-joen rannalla 489 kilometriä Permistä pohjoiseen. Kaupunki on Krasnovišerskin piirin keskus. Asukkaita on 17 400 henkeä (vuonna 2008).
Kaupungin paikalla sijainneeseen Vižaihan taajamaan rakennettiin vuosina 1894–1897 metallitehdas. Vuodesta 1926 siellä toimi Solovetskin vankileirien osasto ja vuodesta 1929 lähtien erillinen Višeran vankileirihallinto. Vuonna 1930 vankityövoimalla ryhdyttiin rakentamaan sellu- ja paperitehdasta. Vuonna 1942 perustettiin Krasnovišerskin kaupunki.
Kaupungin tärkein yritys on OAO Višerabumprom, joka valmistaa hienopaperia, sahatavaraa ja kuitulevyjä. Tehtaan lähes puhdistamattomat jätevedet lasketaan Višeraan, jonka alajuoksu on pahasti saastunut. Lähistöllä louhitaan korkealaatuisia timantteja. Kaupungissa toimii vuonna 1980 avattu kotiseutumuseo.
Vuosina 1929–1933 Višeran leirillä kärsi tuomiotaan kirjailija Varlam Šalamov, joka kuvaa kokemuksiaan romaanissa ”Višera”. Vuonna 2007 Krasnovišerskiin pystytettiin kirjailijalle omistettu muistomerkki.
Titanoboa

Titanoboa cerrejonensis oli noin 60 miljoonaa vuotta sitten elänyt jättiläiskäärme ja samalla Titanoboa-suvun ainut tunnettu laji. Se painoi noin 1 100 kg ja sen pituus oli todennäköisesti ainakin 13 metriä. Käärmeen uskotaan syöneen krokotiileja, suuria kaloja ja makeanveden kilpikonnia. 
"Titanoboa cerrejonensis" eli Etelä-Amerikan alueella sademetsissä, ja sen uskotaan viettäneen lähes koko elämänsä veden äärellä. Titanoboan fossiilit löydettiin Cerren kivihiilikaivoksilta.
Aztra

Aztra (tunnetaan myös nimellä Hullu A, oikealta nimeltään Aleksi Vaittinen, s. 27. toukokuuta 1982) on suomalainen Lappeenrannan Kaukaalta kotoisin oleva nykyisin helsinkiläistynyt rap-artisti ja -tuottaja.
Ura.
Aztra on Kaucas-nimisen hip hop -yhtyeen alkuperäisjäsen, jonka kanssa hän on julkaissut yhden omakustanteen (2000) ja kaksi pitkäsoittoa "Saastaa suusta" (2003) ja "Lopunajanlaulut 2006" (2006). Aztra oli myös räppärin roolissa Tuomarin kanssa DJ Riimun Extacy East nimisellä tuottajalevyllä (1998). Aztra aka Hullu A ja Haho muodostivat duon nimeltä HahoHulluA. He julkaisivat ensimmäisen ja viimeiseksi jääneen omakustanteen/CD-R HahoHulluA2002 (2002). 
Aztran ensimmäinen sooloalbumi "Outoja päiviä" julkaistiin keväällä 2008 Ähky Recordsin kautta ja toinen albumi "Öis" omakustanteena 1. lokakuuta 2010. Aztran kolmas sooloalbumi "Kadonneen aarteen metsästys" julkaistiin omakustanteena 29. helmikuuta 2012. Albumin kappaleesta "Syssymmäl" julkaistiin musiikkivideo lokakuussa 2011. 
Aztra ja rap-artisti Eevil Stöö muodostavat MNTTT -nimisen duon, jonka albumi "Menetetyt" julkaistiin Monsp Recordsin kautta 1. elokuuta 2014. Albumi on suurimmaksi osaksi Aztran tuottama, siltä on julkaistu näytekappaleina kappaleet "Zombei" ja "F.A.A.R.A.O.". "Menetetyt" nousi Suomen virallisen albumilistan ykkössijalle.
Vuonna 2017 Aztra julkaisi neljännen sooloalbumin, joka kantaa nimeä Aamu4. Levyltä on julkaistu musiikkivideo ”Skutsi Mane”. Aamu4-levyn tyyli on hidastempoista trap ja gangsta vaikutteista elektronista räppiä. 
Aztra ja Eevil Stöö julkaisivat MNTTT:n toisen albumin 2020 vuonna 2019. Levystä tehtiin pieni vinyylipainos, joka myytiin nopeasti loppuun. Albumi ei kuitenkaan noussut listoille. Levyn taustoista vastaa useampi tuottaja. Muun muassa Slushher, Pehmee Goo, GoodJobLarry ja Sam Control. Levyn on äänittänyt ja miksannut Aztra. Kappaleista ADHD, Toisiks paskin flow ja SLM on tehty musiikkivideot. 
Aztra julkaisi kesällä 2020 viidennen sooloalbumin, joka kantaa nimeä ALLU. Albumin tyyli edustaa Bay Areaa. Levy on kokonaan Aztran tuottama. Levyllä vierailee Toge Rosonen, Eevil Stöö ja Anttti. Levyn julkaisijana toimii Eevil Stöön levy-yhtiö Katalombi records.
Sakaali (vuoden 1997 elokuva)

Sakaali on yhdysvaltalainen, vuonna 1997 ensi-iltansa saanut toiminta- ja jännityselokuva. Elokuvaa on sanottu usein virheellisesti vuoden 1973 samannimisen elokuvan uudelleenfilmatisoinniksi, mutta todellisuudessa yhteistä niissä on vain tarina nimettömästä salamurhaajasta ja tietyt juonen elementit.
Juoni.
Venäläinen mafiapomo palkkaa salamurhaajan, koodinimellä "Sakaali" (Bruce Willis), tappamaan FBI:n johtajan. Pian yhdysvaltalaiset saavat tästä vihiä ja aloittavat johtajan suojelun ja sakaalin etsimisen. FBI:n apulaisjohtaja Carter Preston (Sidney Poitier) haluaa ajojahtiin mukaan vielä jonkun sellaisen, joka tuntee murhaajan metodit. Tällaiseksi henkilöksi osoittautuu vankilassa viruva Declan Mulqeen (Richard Gere), entinen IRA:n palkollinen, joka suostuu sillä ehdolla, että hän saa tehtävän päätyttyä suorittaa vankeutensa jossain paremmassa paikassa.
Tuotanto.
Elokuvaa kuvattiin myös Suomessa: elokuvan alussa olevan venäläisen yökerhon ulkokuvat on kuvattu Helsingin Kapteeninkadulla. Lisäksi Helsinki-Vantaan lentoasemalla ja Porvoossa kuvatut kohtaukset esittävät juonen kannalta tärkeää osaa. 
Elokuvassa näytteli myös muun muassa suomalainen näyttelijä Jarmo Mäkinen Ghazzi Muradin henkivartijan roolissa.
Devín

Devín on Slovakian pääkaupungin Bratislavan hallinnollinen osa-alue, joka oli aikaisemmin oma itsenäinen kaupunkinsa. Se sijaitsee Tonava- ja Morava-jokien yhtymäkohdassa. Devinissä sijaitsevat Devínin linnan rauniot, joka on merkittävä arkeologinen kohde. Tonavan varressa oleva Karpaattien päässä oleva kukkula on nimeltään Devínin portti, joka laskettiin aikoinaan Unkarin kuningaskunnan läntiseksi portiksi.
Devíniin sijainti suurten jokien yhtymäkohdassa on tehnyt siitä aina strategisesti merkittävän paikan, ja Devínin linnankukkula on ollut asutettuna kivikaudelta asti. Sekä kelteillä että roomalaisilla oli siellä jo linnoitus. Napoleonin armeija tuhosi linnan 1809, ja siitä lähtien se on ollut raunioina.
Vuonna 1938 Natsi-Saksa otti Devínin kauppalan haltuunsa sen jälkeen, kun se oli liittänyt viereisen Itävallan itseensä Anschlussissa. Tällöin valtakunnan raja kulki Devínin ja Bratislavan välillä.
Vaikka Devín on osa pääkaupunkia, se on säilyttänyt pikkukaupunkimaisen luonteensa, ja alue on suosittua virkistysaluetta. Joet tulvivat siellä ajoittain; viimeaikaisista tulvista pahin sattui vuonna 2002.
Outoja päiviä

Outoja päiviä on Kaucas hip hop -yhtyeen jäsenen Aztran (entinen "Hullu A") ensimmäinen sooloalbumi. Albumi julkaistiin 8. huhtikuuta 2008, ja sen julkaisi Ähky Records. Albumi on musiikkityyliltään elektrovaikutteista hip hopia.
One World Without the End

One World Without the End on thrash metal -yhtye A.R.G:n vuonna 1991 julkaistu toinen albumi. Albumin julkaisun jälkeen yhtye lopetti, eikä uutta albumia julkaistu kuin vasta vuonna 2015.
Edelliseen, pääosin suoraviivaista thrash metalia sisältäneeseen "Entrance"-albumiin verrattuna "One World Without the End" sisältää monipuolisempia sävellyksiä ja lisäksi tuotantoon oli panostettu vahvemmin. Albumin tuottivat Nixu Nikula ja Antti Mommo, joka soittaa myös kosketinsoittimia albumilla. 
Monipuolisuus näkyy muun muassa pitkässä, melodisempiakin kohtia sisältävässä ”One World Without the End / Descent from the Heaven” -kappaleessa. Lisäksi mukana on cover Neil Youngin ”Hey Hey My My (Into the Black)” -kappaleesta. ”Happy Times” on lyhyt, pianolla soitettu instrumentaali. Koskettimia käytetään myös melodisen kitarakulun omaavassa avaus-introssa ”Last Dawn of Humanity”. Loput kappaleet edustavat perinteisempää thrash- ja speed metalia. Kappale ”Back to Life” julkaistiin 12-tuumaisena maxi-singlenä. 
Albumin julkaisun aikoihin heavy metal -musiikin ja sen alalajien suosio alkoi laskea alternative- ja grunge-musiikin tultua markkinoille ja tämän myötä myös A.R.G:n levynmyyntiluvut jäivät alhaiseksi ja bändin toiminta loppui parin vuoden kuluessa. Yhtye teki hyvin vastaanotetun paluun vuonna 2011, ja sittemmin Spinefarm julkaisi uudelleen myös sen molemmat albumit remasteroituina CD-painoksina.
Kappaleet.
Sovitukset A.R.G.
Remasteroidun CD-version bonuskappaleet:.
Bonuskappaleet otettu "Back to Life" -12″-maxi-singleltä.
Purppurajuovahuulikala

Purppurajuovahuulikala eli seeprahuulikala ("Pseudocheilinus octotaenia") on sini-punaraitainen koralliriuttojen kala. 
Koko ja ulkonäkö.
Purppurajuovahuulikala kasvaa noin 15 cm pitkäksi. Siitä on kaksi värimuotoa: toinen enemmän oranssi, toinen enemmän ruusunpunainen. Molemmissa on violetinsävyisiä vaakaraitoja. 
Alkuperä.
Purppurajuovahuulikala elää luonnossa Indopasifisella alueella Itä-Afrikasta Havaijille asti. Se elää yleensä luolissa ja rotkoissa, joissa on paljon selkärangattomia. Sitä tavataan ainakin 40 metrin syvyydelle asti.
Käyttäytyminen ja ravinto.
Purppurajuovahuulikala on melko rauhallinen ja piileskelee mielellään koloissa. Se syö lähinnä pieniä uivia äyriäisiä, mutta nyppii myös paikallaan pysyviä selkärangattomia kuten merisiilejä ja nilviäisiä.
Loistovilkuttaja

Loistovilkuttaja ("Paracheilinus carpenteri") on koralliriuttojen pienikokoinen huulikala.
Koko ja ulkonäkö.
Loistovilkuttaja kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Se on pohjaväriltään oranssinsävyinen, pään ja pyrstön lähellä on punaisia sävyjä. Nuoret yksilöt ovat punaisempia kuin aikuiset. Koiraan selkäevässä on pitkiä ruotoja. Kutuasuisen koiraan värit korostuvat ja esille tulee hohtavanvaaleansinisiä vaakajuovia ja pilkkuja.
Alkuperä.
Loistovilkuttaja elää luonnossa Tyynenmeren länsiosissa Filippiinien, Taiwanin ja Balin välisellä alueella.
Käyttäytyminen.
Vilkuttajien suku on saanut nimensä koiraiden soidinkäyttäytymisestä. Kutuvalmis koiras tekee nopeita syöksyjä pitkin riutan pintaa ja vilkuttelee upeita soidinvärejään.
Loistovilkuttaja saattaa hypätä ulos akvaariosta, joten kansi tai hyppysuoja on tarpeen. Ne tarvitsevat sekä vapaata uimatilaa että koloja piiloutumiseen.
Ravinto.
Loistovilkuttaja syö luonnossa planktonia, akvaariossa lihapitoista ruokaa.
Prostasykliini

Prostasykliini (C20H32O5) on eikosanoideihin kuuluva lipidi, prostaglandiini, joka laajentaa verisuonia ja estää verihiutaleiden tarttumista toisiinsa . Prostasykliiniä käytetään lääkkeenä nimellä epoprostenoli. 
Biosynteesi.
Elimistössä arakidonihappo muutetaan prostaglandiini H2:ksi, joka muutetaan edelleen endoteelisoluissa prostasykliinisyntaasientsyymin avulla prostasykliiniksi. Prostasykliini muuntuu nopeasti biologisesti vähemmän aktiiviseksi 6-keto-PGF1α:ksi.
Christel Liljeström

Christel Marina Liljeström (o.s. Björkell, s. 13. lokakuuta 1960 Helsinki) on suomalainen maanviljelijä ja poliitikko. Liljeström on ollut RKP:n varapuheenjohtajana kahteen otteeseen, vuosina 1995–1998 ja 2007–2010, ja toiminut Sipoon kunnallispolitiikassa vuodesta 1985.
Hän on ollut Folktingetin jäsen vuodesta 1993 ja hallituksessa 1997–2008. Kunnallistasolla Liljeström on ollut Sipoon kunnanvaltuutettuna vuodesta 1985, hallituksen jäsenenä vuodesta 1989 ja kunnanhallituksen puheenjohtajana 1999–2000, 2003–2004 ja 2005–2008. Sipoon kunnanvaltuuston puheenjohtajana hän on toiminut vuodesta 2009. Liljeström on ollut Suomen Kuntaliiton hallituksessa vuosina 2000–2004 ja 2007–2009 ja Itä-Uudenmaan liiton maakuntahallituksen puheenjohtajana vuosina 1999–2010.
Liljeström on koulutukseltaan ylioppilas, liikunnanohjaaja ja koulutus Västankvarnin maamieskoulusta. Hän meni naimisiin maanviljelijä Lars Johan Liljeströmin kanssa 28. marraskuuta 1981. Avioparilla on 1985 ostettu kotitila Sipoon Herralassa. Heillä on neljä lasta (1983, 1985, 1992 ja 1998 syntyneet), joista 1985 syntynyt on adoptoitu Kolumbiasta 1987.
Valtiotieteellinen yhdistys

Valtiotieteellinen yhdistys – Statsvetenskapliga föreningen r.y. on vuonna 1935 perustettu politiikan tutkimuksen kansallinen tiedeseura, jonka tavoitteena on edistää valtiotieteellistä tutkimusta ja valtiotieteellisten kysymysten harrastusta Suomessa sekä osallistua alan kansainväliseen tieteelliseen yhteistoimintaan. Se julkaisee "Politiikka"-lehteä ja järjestää vuosittain Politiikan tutkimuksen päivät.
Toiminta.
Valtiotieteellisen yhdistyksen tavoitteena on edistää valtiotieteellistä tutkimusta ja valtiotieteen harrastusta Suomessa. Lisäksi se osallistuu alan kansainväliseen toimintaan ja järjestää esitelmä- ja keskustelutilaisuuksia sekä julkaisee lehtiä ja kirjoja.
Yhdistystä johtaa johtokunta, jossa on puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja kymmenen muuta jäsentä.
Valtiotieteellinen yhdistys julkaisee vertaisarvioitua "Politiikka"-lehteä, "Politiikasta.fi"-verkkolehteä, "Politiikan tutkimus ja yhteiskunta" -jäsentiedotetta ja kirjasarjaa Books from Finnish Political Science Association. Lisäksi yhdistys järjestää vuosittain Politiikan tutkimuksen päivät.
Yhdistys edustaa Suomea International Political Science Associationissa ja Pohjoismaiden valtiotieteellisessä yhdistyksessä.
Historia.
Valtiotieteellinen yhdistys perustettiin vuonna 1935. Sen ensimmäiseksi puheenjohtakjaksi valittiin Yrjö Ruutu, joka jatkoi tehtävässä vuoteen 1952. Ensimmäisenä sihteerinä toimi Paavo Hirvikallio. Yhdistys pyrki saamaan jäsenikseen valtiotieteitä, valtio-oikeutta ja kansainvälistä oikeutta yliopistossa tutkineet ja näitä asioita harrastaneet henkilöt. Yhdistyksen nimeksi vahvistettiin vuoden 1953 säännöissä Valtiotieteellinen yhdistys – Statsvetenskapliga föreningen r.y.
Yhdistys perusti vuonna 1959 "Politiikka"-jäsenlehtensä. Sitä edelsi yhdistyksen vuosikirja "Valtio ja yhteiskunta" vuosina 1945–1956. Lehtimuodolla pyrittiin nykyaikaistamaan julkaisun ulkomuotoa ja lisäämään ajankohtaisuutta. Sisäiseen tiedotukseen tarkoitettu "Politiikan tutkimus ja yhteiskunta" perustettiin vuonna 1975.
Yhdistyksen perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja oli kansainvälisen politiikan professori Yrjö Ruutu vuosina 1935–1952. Muita puheenjohtajia ovat olleet muun muassa Erik Allardt sekä Göran von Bonsdorff.
Vivarin kanava

Vivarin kanava on eteläisessä Albaniassa sijaitseva kanava, joka yhdistää Välimereen, tarkemmin Joonianmereen, kuuluvan Korfunsalmen Butrintjärveen eli Butrintin laguuniin. Kanavassa virtaava vesi on suolaista. Kanava on noin 2,5 kilometriä pitkä, noin sata metriä leveä ja kuusi metriä syvä. Kanavassa esiintyy voimakas vuorovesi-ilmiö. Alun perin Vivarin kanava oli Bistrice-joen suu. Kanava yhdessä viereisen Vrinën alueen kanssa muodostaa kosteikon. Kanavan ylittää lautta.
Kanavan pohjoisrannalla sijaitsee suolamaita, jotka ovat tärkeitä lintujen ruokailupaikkoja. Vivarin kanavassa on runsas kalasto, ja kanava tunnetaankin siinä olevista kalanpyydyksistä. Pyydykset ovat talvisin ja keväisin auki, jotta kalat pääsevät Butrintjärvelle ja Alinuralahdelle lisääntymään. Kesällä ja syksyllä pyydykset suljetaan, kun kalat ovat palaamassa takaisin mereen. Esimerkiksi ankeriaat ovat yleisiä kaloja. Kanavan nimi ”Vivari” juontuu latinan kielen sanasta "vivarium", joka tarkoittaa ”kalasäiliötä”. Vivarin kanavan etelärannalla sijaitsee keinotekoisia mutapenkereitä, jotka rakennettiin tulvien estämiseksi 1960-luvun kuivatusohjelmissa.
Kanavan rannalla sijaitsee antiikin aikaisen Buthrotonin kaupungin arkeologinen alue eli Butrint, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Säämingin vaakuna

Säämingin kunnanvaakuna oli Säämingin kunnan tunnus, ja se oli saanut aiheensa kunnan historiasta. Vaakunan sakarakoro viittaa kunnan alueelle 1475 rakennettuun Olavinlinnaan. Myös oinaan pää liittyy Olavinlinnaan: linnassa pidettiin aikanaan mustaa pässiä, ”linnanpässiä”, valmistettavaksi Pyhän Olavin päivän juhla-ateriaksi. Erään pässeistä kerrotaan nousseen kerran muurille sarviaan heilutellen ja pitäen ääntä sorkillaan, jolloin hyökkäykseen valmistautunut vihollisjoukko oli paennut luullen tätä itse piruksi. Aaltokoroisen hirren kirkkovene muistuttaa aiemmista laajojen vesistöalueiden yli tehdyistä kirkkomatkoista.
Vaakunan ovat suunnitelleet Gustaf von Numers ja Viktor Räsänen, ja sen selitys on ”sakarakorokatkoisen kilven kultaisessa yläkentässä musta oinaanpää edestäpäin, mustassa alakentässä aaltokoroinen kultahirsi, jossa punainen, yhdeksänhankainen kirkkovene.” Säämingin kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan 14. maaliskuuta 1950, ja sisäasiainministeriö vahvisti sen käyttöön 4. heinäkuuta 1950.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi sen jälkeen kun Sääminki jaettiin Savonlinnan ja Punkaharjun kesken 1973.
Ylistaron Kilpa-Veljet

Ylistaron Kilpa-Veljet eli YKV on urheilun yleisseura Seinäjoen Ylistarossa, joka on perustettu 28. tammikuuta vuonna 1945. Seuran toimintaan kuuluvat ampumahiihto-, e-urheilu-, hiihto-, paini-, pesäpallo-, harraste- ja junioripesäpallo-, mäkihyppy ja yhdistetty-, suunnistus-, voimailu- ja yleisurheilujaostot sekä yhteinen lentopallo- ja sulkapallojaosto. Ennen Ylistaron Kilpa-Veljien perustamista Ylistarossa toimi kolme urheiluseuraa, jotka vuonna 1945 yhdistyivät yhdeksi yleisseuraksi. Nämä seurat olivat Ylistaron Veikot, Ylistaron Uurtajat ja Untamalan Urheilijat. Ajatus seurojen ja ylistarolaisen urheilun yhdistämisestä syntyi alun perin sodassa palvelleiden ylistarolaisten keskuudessa ja rintamalta kotiin palattuaan he toimeenpanivat ajatuksen.
Kempeleen Kiri

V.ja U-seura Kempeleen Kiri r.y. on kempeleläinen urheilun yleisseura, jonka lajeja ovat pesäpallo, yleisurheilu, ja maastohiihto. 
Pesäpallossa miesten joukkue pelasi ykköspesistä ja vuonna 2007 seura pääsi superpesiskarsintoihin. Vuonna 2015 miesten joukkue nousi Superpesikseen. Naisten joukkue nousi ykköspesikseen kaudeksi 2008, kun naisten Suomi-sarja ja ykköspesis yhdistyivät, ja Superpesikseen kaudeksi 2012.
Stadion.
Kempeleen Kiri pelaa kotiottelunsa Sarkkirannan pesäpallostadionilla, joka tunnetaan sponsorinimellä "Autofix1.com Areena". Kentän yleisöennätys syntyi vuonna 2015 ottelussa Oulun Lippoa vastaan, jota oli katsomassa 2 702 katsojaa. Stadion sijaitsee Sarkkirannan urheilukeskuksessa. Sinisellä tekonurmella varustettu kenttä tunnetaan myös lempinimellä "Sininen laguuni".
Palkinnot ja huomionosoitukset.
Palkitut.
Vuoden tulokas:
Andrej Sekera

Andrej Sekera (s. 8. kesäkuuta 1986 Bojnice, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa NHL:ssä pelaavaa Dallas Starsia. Sekera on Buffalo Sabresin 71. varaus.
Pelattuaan yhden kauden Slovakian pääsarjassa HK Dukla Trenčínin joukkueessa Sekera lähti Pohjois-Amerikkaan. Hän pelasi kaksi kautta Owen Sound Attackin joukkueessa OHL:ssä.
14. kesäkuuta 2006 Sekera teki kolmen vuoden sopimuksen Sabresin kanssa. 
Sekera teki ensimmäisen NHL-maalinsa 28. marraskuuta 2007 ottelussa St. Louis Bluesia vastaan.
Lokakuussa 2020 Sekera teki kahden vuoden ja yhteensä kolmen miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen Starsin kanssa.
Valais’n Alpit

Valais’n Alpit eli Wallisin Alpit tai Penniiniset Alpit (, , , , tai "Valais Alps") on Länsi-Alppeihin kuuluva vuorijono, joka sijaitsee osittain Sveitsin (Valais) ja osittain Italian (Piemonte ja Aostanlaakso) puolella.
Valais’n Alppien korkein huippu Dufourspitze (4 638 m) on myös Sveitsin korkein vuori.
Halichoeres marginatus

Halichoeres marginatus on koralliriuttojen pienikokoinen huulikala.
Koko ja ulkonäkö.
Halichoeres marginatus kasvaa 18 cm pitkäksi. Se on hiukan kyttyräselkäinen vihreän ja harmaanruskean vaakaraitainen kala.
Alkuperä.
Halichoeres marginatus on kotoisin indopasifiselta merialueelta. Sen levinneisyysalue ulottuu Punaiseltamereltä Mosambikiin, Havaijille ja Tuamotusaarille, Australian suurelle koralliriutalle ja Japaniin.
Nuijahuulikala

Nuijahuulikala ("Thalassoma amblycephalum") on koralliriuttojen huulikala.
Koko ja ulkonäkö.
Nuijahuulikala on pitkulainen kala, jolla on pieni suu ja nimensä mukaisesti tylppä pää. Se voi kasvaa 16 cm pitkäksi. Nuoret yksilöt ovat vihreitä tai ruskeita selkäpuolelta, niillä on valkoinen vatsa ja leveä tumma raita kyljessä. Pyrstön tyvessä on oranssit läikät ylhäällä ja alhaalla. Aikuiset koiraat ovat sinipäisiä, ja niillä on kellertävä raita kidusten takana ja punertava vartalo jossa on vihreitä pystyjuovia.
Alkuperä.
Nuijahuulikala on kotoisin indopasifiselta merialueelta.
Ravinto.
Nuijahuulikala syö luonnossa eläinplanktonia. Akvaariossa sille kelpaavat pakastetut ja hiutaleruoat, etenkin krillit ja artemia.
Erikkila

Erikkila valmistaa, myy ja huoltaa kevyt-, kääntöpuomi- ja pukkinostureita. Päätoimisto ja tehdas sijaitsevat Kirkkonummen Masalassa. Erikkila on perustettu vuonna 1912 Viipurissa. Tammikuussa 2018 japanilainen Kito Corporation osti Erikkila Oy:n koko osakekannan.
Ossi Kostia

Ossi Emil Kostia (ent. Costiander; 15. elokuuta 1905 Nurmijärvi – 27. joulukuuta 1976 Kangasala) oli suomalainen näyttelijä ja teatterineuvos.
Kostia teki elämäntyönsä Tampereen Työväen Teatterissa, jonka tunnettu luonne-, operetti- ja sankarinäyttelijä hän oli. Hänen tunnetuimpia roolejaan olivat "Romeon ja Julian" Romeo ja näytelmän "Kalle Aaltosen morsian" salapoliisin rooli. Lisäksi hän esitti Pyynikin kesäteatterissa muun muassa "Pohjantähti"-näytelmän debyyttiversiossa räätäli Halmeen osan. Aikaisemmin Kostia oli näytellyt Porin teatterissa. 
Kostia nähtiin uransa aikana vain kolmessa elokuvassa. Hänen suurin osansa oli meripoika Arvin rooli hänen serkkunsa Paavo Kostiojan ohjaamassa elokuvassa "Laivan kannella" (1938). Hänen tunnetuin roolinsa oli kuitenkin huru-ukko Oton osa elokuvassa "Opri" (1954), mistä hänet palkittiin miessivuosan Jussi-patsaalla. Lisäksi hän esitti lääkäriä elokuvassa "Sven Tuuva" (1958).
Kostia sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1957 ja teatterineuvoksen arvonimen 1975.
SVT World

SVT World, vuoteen 2009 saakka SVT Europa, oli vuosina 1988−2017 toiminut suomenruotsalaisille ja ulkoruotsalaisille tarkoitettu televisiokanava, joka on kooste Ruotsin yleisradioyhtiö SVT:n kanavien ohjelmatarjonnasta.
SVT World ohjelmatarjontaan oli koottu ensisijaisesti kummankin pääkanavan SVT1:n ja SVT2:n ruotsalaiset ohjelmat. Ruotsin ulkopuolella tuotettuja ohjelmia on SVT Worldin ohjelmistossa vähän tekijänoikeudellisista syistä. Pääosa Ruotsin ulkopuolisesta sisällöstä on tuotettu muissa Pohjoismaissa. Ohjelmat pyrittiin tällä kanavalla lähettämään samanaikaisesti kuin Ruotsissa, mutta jos tämä ei ole mahdollista 48 tunnin aikana Ruotsin lähetyksestä. 
SVT Worldin lähetykset loppuivat 30. huhtikuuta 2017 vähäisen jakelun vuoksi.
Historiaa.
SVT World aloitti lähetyksensä vuonna 1988 TV4-nimellä ja vain maanpäällisen antenniverkon ja kaapeliverkon välityksellä Etelä-Suomessa. 10. joulukuuta 1997 kanavan näkyvyysalue laajeni satelliittijakelun myötä koko Eurooppaan, ja tuolloin kanava sai nimen SVT Europa. Vuonna 2005 kanavan satelliittijakelu laajeni Afrikkaan, Aasiaan ja Australiaan. Kanava siirrettiin Suomen digitaaliseen maaverkkoon 1. syyskuuta 2007, kun Suomen analoginen maanpäällinen antenniverkko suljettiin. Analogisten televisiolähetysten aikaan SVT Europa näkyi Etelä-Suomen antenni- ja kaapeliverkoissa ilmaiseksi. Joulukuussa 2009 SVT Europa aloitti IPTV-lähetykset Pohjois-Amerikkaan ja vuoden 2010 alussa kanava vaihtoi nimensä SVT Worldiksi. Keväällä 2012 lähetysalue laajeni IPTV-jakelun myötä koko maailmaan.
Saatavuus.
Suomen ulkopuolella kanava näkyi satelliitin ja IPTV:n välityksellä, ja oli maksullinen. Suomessa SVT World näkyi maksullisena kanavana digitaalisissa antenni- ja kaapeliverkoissa syyskuusta 2007 syyskuuhun 2011, viimeiset kolme vuotta koko Suomessa. SVT World oli myös saatavilla kaapeli- ja IPTV-verkoissa maksullisena kanavana koko Suomessa. SVT Worldin lähetykset lakkautettiin omassa kanavapaikalla maaverkossa 1. syyskuuta 2011, mistä lähtien Yle Fem ja SVT World jakoivat kanavapaikan 5. Yle Femin ohjelmia esitettiin aamusta iltaan parhaaseen katseluaikaan: SVT Worldin ohjelmia myöhäisiltoina, öisin ja päivisin, kun Yle Femillä ei ollut lähetyksiä. Yhdistelmäkanava Yle Fem/SVT World oli ilmainen. Elokuun loppuun asti 2013 Yle Femin ohjelmat näkyivät koko Suomessa ja SVT Worldin ohjelmat vain Etelä-Suomessa ja rannikolla, mutta syyskuun alusta 2013 myös SVT Worldin ohjelmat lähetettiin koko Suomeen. Yle Teema ja Yle Fem yhdistyivät samalle kanavapaikalle 24. huhtikuuta 2017, mistä lähtien SVT World ei enää tuottanut ohjelmia Suomeen. Maxivisionilla kanava jatkoi vielä 30. huhtikuuta 2017 jälkeen maanantaihin 8. toukokuuta 2017 saakka, jonka jälkeen SVT World -kanavan lähetykset loppuivat kokonaan.
Satelliitin kautta kanavaa pystyi katsomaan Euroopassa, Afrikassa, Aasiassa ja Australiassa. IPTV-lähetykset olivat maailmanlaajuisia.
Mannaja

Mannaja on Sergio Martinon ohjaama spagettiwestern vuodelta 1977. Elokuva kertoo synkästä palkkionmetsästäjä Bladesta, jota näyttelee Maurizio Merli. Blade palaa kotikaupunkiinsa Suttonvilleen kostamaan lapsuutensa väärinkohtelun, mutta saa havaita äärikonservatiivisen McGowanin (Philippe Leroy) ja ilkeän Vollerin (John Steiner) ottaneen kaupungin valtaansa. "Mannaja" oli 1970-luvun puolen välin jälkeen kuolleen genrensä viimeisiä edustajia, mutta myös yksi arvostetuimpia. Ulkoasullisesti elokuva on hyvin synkkä: Suttonville on sateinen ja sumuinen kaupunki – Martinon mukaan näin tehtiin olosuhteiden pakosta, sillä muuten katsojat olisivat nähteet lavasteiden huonon kunnon.
AllMovien arvostelun mukaan "Mannaja" muistuttaa ulkoasultaan, musiikin käytöltään ja juoneltaan huomattavasti vuotta aiemmin ilmestynyttä Enzo G. Castellarin "Keomaa" sekä kymmentä vuotta aikaisempaa Sergio Corbuccin elokuvaa "Django – kostaja".
Näyttelijät.
Alla oleva lista ei ole täydellinen, vaan sisältää vain keskeisimpien roolien näyttelijät.
San Marino kesäolympialaisissa 2008

San Marino osallistui Pekingin kesäolympialaisiin 2008 neljän urheilijan voimin. Joukkue osallistui kolmeen eri urheilumuotoon, mutta ei onnistunut saavuttamaan yhtään mitalia. Parhaaseen saavutukseen ylsi naisten trap-ammunnassa kilpaillut Daniela Del Din, joka sijoittui 15:nneksi.
Yleisurheilu.
400 m, miehet.
"Bucci voitti juoksemalla vain kaksi kilpakumppaniaan."
Uinti.
"Nicolini oli alkuerien hitain, samoin Muccioli."
Dylan Armstrong

 
Dylan Armstrong (s. 15. tammikuuta 1981 Kamloops, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen kuulantyöntäjä. Hänen nykyisenä valmentajanaan toimii entinen moukarinheiton olympiakultamitalisti Anatoli Bondartšuk.
Ennen kuin Armstrong keskittyi täysin kuulantyöntöön vuonna 2004, oli hän myös lahjakas moukarin- ja kiekonheittäjä. Hän saavutti Pan-Amerikan juniorimestaruuskilpailuissa 1999 kultaa moukarinheitossa, hopeaa kuulantyönnössä ja pronssia kiekonheitossa. Hän pitää edelleen hallussaan moukarinheiton Pohjois-Amerikan lukio- ja nuorisotason ennätyksiä. Samasta lajista Armstrong voitti nuorten MM-hopeaa vuonna 2000.
Armstrong sai pronssia Jeux de la Francophonie -kilpailuiden kuulantyönnössä 2001. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui yhdeksänneksi. Saman vuoden Pan Amerikan kisoissa Rio de Janeirossa hän voitti kultaa tuloksella 20,10. Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 hän karsiutui loppukilpailusta.
Armstrong sijoittui Pekingin olympialaisissa 2008 kuulantyönnön loppukilpailussa alun perin neljänneksi häviten Valko-Venäjän Andrei Mih’nevitšille vain yhdellä senttimetrillä. Hänen finaalituloksensa 21,04 metriä oli silloinen Kanadan ulkoratojen ennätys. Vuonna 2014 Armstrong nousi kilpailun kolmanneksi kun Mih’nevitš hylättiin dopingin vuoksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui loppukilpailusta. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui alun perin neljänneksi Kanadan ennätyksellä 21,39, mutta nousi myöhemmin kolmanneksi Andrei Mih’nevitšin dopinghylkäyksen jälkeen. Armstrong työnsi 2. kesäkuuta 2010 Baunatalissa Kanadan ennätykseksi tuloksen 21,58 m. Delhin Kansainyhteisön kisoissa 2010 hän voitti kultaa tuloksella 21,02. 
Vuonna 2011 Armstrong paransi Kanadan ennätystä kahdesti työnnettyään huhtikuussa 21,72 m ja kesäkuussa 22,21 m. Daegun MM-kilpailuissa hän voitti hopeaa tuloksella 21,64 m ja Pan-Amerikan kisoissa Guadalajarassa kultaa tuloksella 21,30 m. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui loppukilpailusta. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui viidenneksi. Yleisurheilun MM-kilpailuissa Moskovassa 2013 Armstrong sijoittui kuulantyönnössä pronssille tuloksella 21,34. 
Armstrong on voittanut Kanadan mestaruuden kuulantyönnössä 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 ja 2012, moukarinheitossa 2000, 2001, 2002 sekä kiekonheitossa 2000.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde: IAAF ja Tilastopaja
Mayra Africano

Mayra Africano on venezuelalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa venezuelalaisessa "Tuhkimotarina"-telenovelassa Nereidan roolissa.
Bratislavan kynttilämielenosoitus

Bratislavan kynttilämielenosoitus 25. maaliskuuta 1988 oli ensimmäisiä kommunismin vastaisia mielenilmaisuja Tšekkoslovakiassa. Sen järjestämisen aloittivat roomalaiskatoliset aktivistit, jotka vaativat uskonnon harjoittamisen vapautta. Mielenosoituksessa ei pidetty puheita, vaan ihmiset polttivat kynttilöitä ja rukoilivat. Yli kaksituhatta henkeä kerääntyi Bratislavan keskustaan Hviezdoslavin aukiolle, ja lähikadulla oli tuhansia lisää. Poliisi vastasi väkivallalla - väkijoukkoja vastaan käytettiin pamppuja ja vesitykkejä. Kymmeniä ihmisiä pidätettiin ja ristikuulusteltiin tuntikausia, heidän joukossaan sellaisia, jotka sanoivat olleensa kaupungin keskustassa vain sattumalta.
Mielenilmaukset levisivät, ja kommunisminvastaisuus jatkui samettivallankumouksena.
Lepontiset Alpit

Lepontiset Alpit (, , , ) on Keski-Alppien osa, joka sijaitsee osittain Sveitsin (Valais, Ticino ja Graubünden), osittain Italian (Piemonte) puolella. Vuoristo on saanut nimensä alueella aikoinaan asuneen lepontii-kansan eli lepontilaisten mukaan.
Lepontisten Alppien korkein huippu on Monte Leone (3 553 m).
Stargardin piirikunta

Stargardin piirikunta () on piirikunta Länsi-Pommerin voivodikunnassa Puolan luoteisosassa. Piirikunnan keskuskaupunki on Stargard Szczeciński, jossa asui vuoden 2019 arvion mukaan 67 837 asukasta. Yhteensä koko piirikunnassa asui 120 186 asukasta vuonna 2019. Piirikunnan pinta-ala on 1 520 neliökilometriä.
Stargardissa rekisteröityjen ajoneuvojen rekisterikilven kirjaintunnus on ZST.
Matti Pelttari

Matti Juhani Pelttari (1. maaliskuuta 1943 Helsinki – 17. maaliskuuta 2018 Rovaniemi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1978–1983 ja Rovaniemen kaupunginjohtajana vuosina 1984–2003.
Pelttarille myönnettiin varatuomarin arvonimi vuonna 1971, mitä ennen hän oli kirjoittanut ylioppilaaksi vuonna 1962 ja valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1967. Hän oli Porin apulaiskaupunginsihteeri vuosina 1970–1975 työskenneltyään sitä ennen vuosina 1968–1969 Kotkan liikevaihtoverotoimiston jaostopäällikkönä ja valtionasiamiehenä. Apulaiskaupunginsihteerin tehtävästä hän siirtyi porilaisen Vaunu ja Varaosan toimitusjohtajaksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1980 saakka. 
Pelttari edusti kansanedustajana Turun läänin pohjoista vaalipiiriä ja toimi eduskunnassa lokakuusta 1978 maaliskuuhun 1983. Hän tuli eduskuntaan varaedustajan paikalta, Rissalan lentoturmassa kuolleen Kirsti Hollmingin tilalle, ja eduskuntavaaleissa 1979 hänet valittiin täydelle kaudelle. Hän vaikutti perustuslakivaliokunnassa ja laki- ja talousvaliokunnassa. Pelttari toimi poliittisella urallaan myös Porin kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä ja molempien varapuheenjohtajana, kokoomuksen puoluevaltuuston jäsenenä sekä presidentin valitsijamiehenä (1982).
Eduskuntauransa jälkeen Pelttari toimi vuosina 1983–1984 Porin raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä ja vuodesta 1984 Rovaniemen kaupunginjohtajana. Hän jäi kaupunginjohtajan tehtävästä eläkkeelle vuonna 2003.
Pelttari oli myös urheiluvaikuttaja. Hän oli vuodesta 1987 vuoteen 2003 jalkapalloseura Rovaniemen Palloseuran puheenjohtaja, mitä ennen hän oli ollut kahdeksan vuotta jääkiekkoseura Porin Ässien puheenjohtajana. Hän toimi myös Jalkapalloliiga ry:n puheenjohtajana, Suomen Palloliiton liittohallituksen jäsenenä ja Suomen Jääkiekkoliiton hallituksen jäsenenä. 
Pelttari oli naimisissa vuodesta 1965, ja hänellä on neljä lasta, kaikki tyttäriä.
Raimo Vuoristo

 Raimo Johannes Vuoristo (s. 1. maaliskuuta 1943 Viipuri) on suomalainen rovasti ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1987–1995.
Elämä ja ura.
Viipurissa syntyneen Vuoriston perhe siirtyi jatkosodan loppuvaiheessa evakkona Korpilahden Moksin kylään, josta he muuttivat vuonna 1947 vanhempien töiden perässä Harjavaltaan. Perheen isä työskenteli Outokummun tehtailla ja äiti muun muassa Harjavallan sairaalan keittiössä.
Ylioppilaaksi kirjoitettuaan Vuoristo valmistui teologian kandidaatiksi Turun yliopistosta 1970 ja suoritti pastoraalitutkinnon 1972. Hän työskenteli Kiukaisten vt. kirkkoherrana 1970, Tyrvään vt. kappalaisena 1970–1971 sekä Punkalaitumen kappalaisena 1971–1973, ennen valintaansa Rauman kaupunki- ja maaseurakunnan kappalaiseksi 1974. Vuosina 1999–2003 Vuoristo toimi Rauman kirkkoherrana.
Vuoristo oli mukana Sosialidemokraattisen Nuorisoliiton toiminnassa jo kouluvuosinaan. Raumalaisten sosialidemokraattien pyydettyä Vuoristoa ehdokkaaksi hän nousi eduskuntaan vuonna 1987. Kansanedustajana Vuoristo tunnettiin teologisesta lähestymistavastaan poliittisiin kysymyksiin. Hänen puheenvuorojaan luonnehdittiin filosofisiksi ja toisinaan jopa vaikeaselkoisiksi. Vuoristo jätti kansanedustajan tehtävät kahden eduskuntakauden jälkeen vuonna 1995 ja palasi kappalaisen virkaansa Raumalle. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuonna 1988.
Keltaevätonnikala

Keltaevätonnikala ("Thunnus albacares") on tonnikalalaji. Keltaevätonnikalat kasvavat suurimmillaan 9 vuoden ikään. Havaijilla keltaevätonnikala tunnetaan nimellä "Ahi" (Isosilmätonnikala tunnetaan samalla nimellä.)
Koko ja ulkonäkö.
Suurimmat tavatut yksilöt olivat enimmillään 239 cm pitkä ja 200 kilon painoisia. Keltaevätonnikalan selkä on tumman metallinsininen, pää, kyljet ja kaula hopeanharmaita (kyljissä ja kaulassa on myös sinertäviä laikkuja sekä 20 pystysuoraa viivaa laikuissa), kylkievät ja pyrstöevä ovat tummanharmaita, ensimmäinen selkäevä ja rintaevät ovat vaaleankeltaisia sekä pitkä toinen selkäevä, peräevä ja eväkkeet ovat kirkkaan keltaisia, siitä nimi keltaevätonnikala.
Esiintyminen.
Keltaevätonnikalaa tavataan trooppisissa (15–31 °C) vesissä Atlantissa, Intian valtameressä ja Tyynessä valtameressä. Keltaevätonnikalat liikkuvat parvissa joissa on usein myös muita samankokoisia kalalajeja (muita tonnikalalajeja ja hieman isompia kaloja). Parvissa voi olla jopa delfiinejä, pyöräisiä ja valashaita.
Ravinto.
Keltaevätonnikalat syövät muita pienempiä kaloja, äyriäisiä ja kalmareita.
Kalastus.
Keltaevä on suosittu urheilukalastuksen kohde. Kaupallisiin tarkoituksiin sitä pyydetään troolilla, pitkälläsiimalla ja nuotalla.
Keltaevätonnikala ruokana.
Keltaevätonnikalan liha on korkealaatuista ja on erinomaista grillaukseen. Siitä tehdään erityisesti Japanissa sushia ja sashimia.