tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kockelträsket

Kockelträsket on luonnonsuojelualueen ympäröimä karu ja kirkasvetinen metsäjärvi Inkoon lounaisosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 6,3 hehtaaria.
Maantiede.
Kockelträsket muistuttaa nelisakaraista tähteä. Sen ulottuvuus lounaasta koilliseen ja kaakosta luoteeseen on 400 metriä. Saaria ei ole ja rannat ovat melko suoria. Järveä ympäröi metsä ja suo. Kockelträsketin koillispuolella sijaitsee Vitträsket, etelässä sijaitsee Svartträsket. Kockelträsketin ja Svartträsketin välissä on haja-asutusta. Kockelträsketin pohjoisrannalta virtaa laskuoja alle sadan metrin päähän Vitträsketiin, Vitträsketistä puolestaan virtaa laskuoja Bruksträsketiin. Kockelträsketiin ei virtaa selkeitä tulo-ojia.
Kockelträsket (81.070.1.003) kuuluu Bruksträsketin valuma-alueeseen (81.070), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä (81). Bruksträsketin alueeseen kuuluu yhdeksän vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Kockelträsket on seitsemänneksi laajin Tåtelträsketin jälkeen.
Raitakillinen

Raitakillinen ("Aphanius danfordii") on hammaskilleihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Turkista. 
Koko ja ulkonäkö.
Raitakillinen voi kasvaa suurimmillaan 5–8 cm pitkäksi ja naaraat ovat koiraita kookkaampia. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Raitakilliskoiras on harmaa ja ruumiissa on 9–13 mustaa pystyjuovaa. Naaras on harmaa ja ruumiissa on tummia täpliä.
Levinneisyys ja elintavat.
Raitakillistä tavataan vain Turkista maan keskiosista Kızılırmak- ja Seyhanjokien valuma-alueilta. Se elää erityisesti runsaasti kasveja kasvavissa, mutta kirkasvetisissä lähteissä. Raitakillinen syö pieniä äyriäisiä ja hyönteisten, kuten hyttysten, toukkia. Lajin lisääntymisaika on toukokuusta syyskuulle. 
Raitakillinen luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Suurin uhka kannalle on lähde-elinympäristön häviäminen vedenoton vuoksi ja useat alueen lähteistä ovat kuivuneet. Myös vieraslajit ovat uhka.
Frances Parkinson Keyes

Frances Parkinson Keyes (1885 Charlottesville, Virginia, Yhdysvallat – 1970) oli yhdysvaltalainen viihdekirjailija ja toimittaja.
Keyes työskenteli toimittajana "Good Housekeeping" ja "The National Historical Magazine" -lehdissä. Hän hankki aineistoa kirjoihinsa matkoillaan Pohjois-Amerikassa ja Englannissa. Hän kirjoitti suosittuja romanttisia romaaneja, joita kriitikot arvostelivat juoneltaan harhaileviksi ja tyyliltään veltoiksi. Hänen esikoisromaaninsa "The Old Gray Homestead" ilmestyi 1932. Hän kirjoitti myös lastenkirjoja, runoja ja pyhimysten elämäkertoja sekä omaelämäkerran "Roses in December", joka ilmestyi 1960.
Gösta August Sackleen

Gösta August Sackleen (9. helmikuuta 1864 Helsinki – 9. syyskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, upseeri, yritysjohtaja ja valtiopäivämies.
Sackleenin vanhemmat olivat juristi, vapaaherra Lars August Sackleen ja Anna Maria Finelius ja puoliso Katarina Schestakoff. Sackleen toimi aluksi sotilasuralla, yleten Uudenmaan pataljoonassa kapteeniksi, mutta ryhtyi sitten liikealalle. Hän toimi useiden eri yritysten johtajana, mukaan lukien Ferdinand Tilgmannin yhtiöt, joiden palveluksessa hän oli vuoteen 1917 asti. 
Sackleen oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894 ja 1905–1906.
Hallo aus Berlin

Hallo aus Berlin (suom. "Hei Berliinistä") on brittiläinen saksan kielen opetussarja. Sarjaa alettiin esittää BBC Schools TV -kanavalla 19. syyskuuta 1996. Viimeinen jakso esitettiin 27. maaliskuuta 1997.
Jokaisessa jaksossa on oma teemansa. Lisäksi tietokoneanimoidut hahmot Rolli ja Rita (saks. "Rolli und Rita") esittävät musiikkikappaleen saksan kielellä.
Carpinteria

Carpinteria on kaupunki Santa Barbaran piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 13 264. Kaupunki perustettiin 28. syyskuuta 1965.
Carpinterian pormestarina toimii Wade Nomura.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 75,18 prosenttia on valkoisia, 2,40 prosenttia aasialaisia, 0,47 prosenttia afroamerikkalaisia ja 0,22 prosenttia intiaaneja. 15,95 prosenttia asukkaista ei ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 42,9 vuotta.
Hjalmar Frithiof Segercrantz

Hjalmar Frithiof (Fritiof) Segercrantz (20. kesäkuuta 1864 Lappträsk – 4. joulukuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen kauppias ja valtiopäivämies.
Segercrantzin vanhemmat olivat majuri, kruununvouti Johan Gustaf Emil Segercrantz ja Marja Melechin ja puoliso Elin Matilda Wellingk. Segercrantz vietti nuoruusvuotensa Haminassa, mutta harjoitti kaupallisia opintoja Turussa. Hän toimi aluksi kirjanpitäjänä, mutta hankki sitten omistukseensa rautakaupan Helsingistä. Segercrantz &amp; C:o -liikettä hän piti vuoteen 1920 asti. Segercrantz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1891, 1899, 1904–1905 ja 1905–1906.
Pankinjohtaja Johan Segercrantz oli Hjalmar Frithiof Segercrantzin veli.
Piiroinen Yhtiöt

Piiroinen Yhtiöt on vuonna 1949 perustettu salolainen valmistavan teollisuuden perheyritys, joka muodostuu kahdesta yrityksestä: Arvo Piiroinen oy:stä ja Metalli-Piiroinen oy:stä. Konserni valmistaa irtokalusteita, auditorioita, urheiluareenoiden katsomoita sekä metallikomponentteja pintakäsittelyin.
Tehdas sijaitsee Salossa, Meriniityn kaupunginosassa. Toimitusjohtajana toimii Risto Piiroinen.
Organisaatio.
Arvo Piiroinen oy.
Arvo Piiroinen oy on perustettu vuonna 1978, ja sen toimialana on Kaupparekisterissä metallien käsittely ja päällystäminen. Yhtiön toimialana on kalusteiden ja metallituotteiden valmistus, tuonti ja vienti sekä tukku- ja vähittäiskauppa..
Metalli Piiroinen oy.
Metalli Piiroinen oy on perustettu vuonna 1988, ja sen toimialana on Kaupparekisteri metallien käsittely ja päällystäminen. Yhtiön toimialana on metallituotteiden valmistus ja myynti..
Vastuuhenkilöt.
Toimitusjohtaja&lt;br&gt;
Risto Piiroinen, toimitusjohtaja (3/2014), hallituksen puheenjohtaja (12/2017)
Hallitus&lt;br&gt;
Pentti Bruun, hallituksen jäsen (12/2017)&lt;br&gt;
Antti Linna, hallituksen jäsen (12/2017)&lt;br&gt;
Timo Kaivonen, hallituksen varajäsen (12/2017)
Muut&lt;br&gt;
Leena Häkkinen, prokuristi (10/2013)&lt;br&gt;
Anna Kaivonen, prokuristi (10/2013)
Historia.
2000-luku.
Piiroinen toimitti musiikkitalon yli 1 200 istumapaikan katsomon, jossa käytettiin AUC40-tuolimallia.
2010-luku.
Mežaparksin suuri laululava (Mežaparks Great Bandstand) sijaitsee Latvian pääkaupungissa Riiassa. Laululavalla järjestetään viiden vuoden välein Latvian musiikki- ja tanssifestivaalit (Latvian Song and Dance Festival), joka on yksi maailman suurimpia festivaalitapahtumia. Unescon aineettoman kulttuuriperinnön listalle kuuluva tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran 1873, ja Mežaparksiin se muutti 1955. Piiroinen toimitti yli 30 000 istuinpaikkaa, jonka suunnittelussa huomio kiinnitettiin siirreltävyyden ja varastoinnin helppouteen sekä materiaalivalintoihin. Kaikki penkit on varustettu viivakoodein, ”älyä” lisäämällä penkit on yksilöity huollon, varastoinnin ja sijoittelun helpottamiseksi. Penkkien runko on kuumasinkittyä terästä ja istuinlankut alipaineessa erikoiskäsiteltyä, kovatkin sääolosuhteet kestävää mäntyä.
Bolshoy Ice Dome on vuonna 2012 valmistunut monikäyttöareena, joka toimi Sotšin vuoden 2014 talvilolympialaisten jääkiekkoareenana. Areenalla pelaa KHL-joukkue HC Sotshi. Piiroinen toimitti areenan 12 000 istuinta.
2020-luku.
13 000 istuimen katsomo monitoimiareenalle.
Maailman kauneimmaksi kuvattu Olympiastadion syntyi 1930-luvulla arkkitehtikilpailun tuloksena ja edustaa edelleen suomalaisen funktionalismin kirkkainta kärkeä. Uudistetun stadionin arkkitehtisuunnittelusta on vastannut työyhteenliittymä K2S ja NRT yhteistyössä ruotsalaisen arkkitehtitoimisto White Arkitekten ja alankomaalaisen Wessel de Jongen kanssa. Istuimien määrä on yli 36 000 kpl, materiaalina puukomposiitti.
Presidentintekijät

Presidentintekijät on Tuukka Temosen ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2014. Elokuvassa seurataan Sauli Niinistön presidentinvaalikampanjaa vuosina 2011–2012.
Tellervo, Tapion tytär

Tellervo, Tapion tytär (myös nimellä Diana) on Yrjö Liipolan pronssiveistos vuodelta 1928. Se sijaitsee Helsingissä Kolmikulman puistossa Kaartinkaupungin kaupunginosassa.
Historia.
Varhaisvaiheet.
Helsingin kaupunki tilasi tuolloin jo tunnetulta kuvanveistäjä Yrjö Liipolalta taideteoksen ydinkeskustassa sijaitsevaan Kolmikulmaan vuonna 1928. Se hankittiin Töölön Taidehallin näyttelyssä esillä olleen Liipolan "Diana"-pienoisveistoksen vuodelta 1924 perusteella. Veistos valettiin pronssiin Unkarin kuningaskunnassa, jossa taiteilija asusteli pitkiä vaiheita 1900-luvun alkupuolella.
Vuonna 1929 julkistetusta veistoksesta tuli pian yksi Helsingin kaupungin tunnetuimpia julkisia taideteoksia. Poikatyttöä kuvaava teos oli 1900-luvun alkuvuosikymmenien Euroopan kaupungeissa uuden naiseuden symboli. Diana sopi aikanaan urheilua ja ruumiinkulttuuria ihailevan nuoremman polven edustajaksi. Uuden vuosisadan ensimmäisten vuosien alastomuusliike pyrki poistattamaan alastomuudesta erotiikan ja normalisoi sitä täten taiteessa.
Nykypäivä.
Veistoksen kädessä oleva keihäs on saanut osansa toistuvasta ilkivallasta. Siinä roikutaan, jolloin se vaurioituu. Nykypäivään asti itse teos on säästynyt ilkivallalta. 
Kolmikulmaa uudistettiin vuonna 2007. Uudistuksien yhteydessä patsaan edustalla oleva vesiallas remontoitiin ja siihen asennettiin Dianan keihään kaarta kuvastavat suihkulähteet. molemmat Diana-veistokset kuuluvat nykyisin Helsingin taidemuseon taidekokoelmiin.
Nimikysymys.
Taideteos on saanut inspiraationsa eri tarustojen metsästävistä jumalattarista. Veistosta on kutsuttu aina nimillä Tellervo sekä Diana, sillä molemmat ovat metsästäviä jumalattaria - tosin eri maiden tarustoissa. Antiikin roomalaisen mytologian Dianan on kuvattu usein metsästävän jousella ja Kalevalan Tellervon taas keihäällä. Tämä on vaikuttanut myös kaupungin paikannimiin; puiston, jossa veistos sijaitsee, oikea nimi on Kolmikulma, mutta siitä käytetään myös nimeä Dianapuisto.
Belaja Rus

Belaja Rus (, ”Valkoinen Rus”) on valkovenäläinen puolue. Se on maan valtapuolue ja keskittyy etupäässä presidentti Aljaksandr Lukašenkan tukemiseen.
Puolue sai alkunsa järjestönä vuonna 2004 Hrodnassa. Kolme vuotta myöhemmin vastaava paikallisosasto perustettiin Minskiin, jonka jälkeen alettiin suunnitella kansallista järjestöä. Perustamiskokous pidettiin 17. marraskuuta 2007.
Vuonna 2016 Valko-Venäjän ylähuoneen puhemies ehdotti järjestön muuttamista poliittiseksi puolueeksi.
Vuonna 2020 puolueella oli oman ilmoituksensa mukaan 191 546 jäsentä.
Puolue keskittyy ideologian sijaan tukemaan maan presidenttiä ja kuvailee itseään koko kansan liikkeeksi, joka käy dialogia eri ihmisten, järjestöjen ja puolueiden kesken.
Sandro Key-Åberg

Sandro Gustav Key-Åberg (6. toukokuuta 1922 Dresden, Saksa – 5. kesäkuuta 1991 Tukholma, Ruotsi ) oli ruotsalainen kirjailija, koulutukseltaan filosofian kandidaatti.
Key-Åberg kirjoitti romaaneja, lyhytromaaneja, novelleja, näytelmiä ja runoteoksia. Lisäksi hän julkaisi kotiseutukuvauksia. Hänen esikoiskokoelmansa "Skrämdas läkas" ilmestyi 1950. Hänen runonsa ovat tiiviitä, ilmaisultaan jänteviä.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2021 kokoonpanot

Tämä on luettelo jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin 2021 nimetyistä urheilijoista. Pelaajan nimen yhteydessä on ilmoitettu hänen pelipaikkansa, pelinumeronsa kilpailuissa ja kaudella 2020–2021 edustamansa seura.
Lohko B.
Pääartikkeli: Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2021

Pääartikkeli: Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2021
Edistykselliset

Edistykselliset (latv. "Progresīvie") on latvialainen sosiaaliliberaalinen ja sosiaalidemokraattinen puolue. Sen puheenjohtajina toimivat Antoņina Ņenaševa ja Edmunds Cepurītis. Edistykselliset perustettiin yhdistyksenä vuonna 2011 ja puolue siitä tuli vuonna 2017.
Puolue haluaa lisätä terveydenhuollon ja sosiaaliturvan rahoitusta, torjua ilmastonmuutosta ja syventää Latvian yhteistyötä Pohjoismaiden kanssa.
Vuoden 2018 parlamenttivaaleissa puolue keräsi 2,61 % äänistä, eikä saanut yhtään edustajaa saeimaan. Europarlamenttivaaleissa vuonna 2019 puolueen kannatus oli 2,90 %, ja se ei saanut yhtään meppiä. Riian kaupunkivaaleissa 2020 puolue oli vaaliliitossa Attīstībai/Par!-puolueryhmittymän kanssa. Vaaliliitto keräsi 26,14 % äänistä ja sai 18 edustajaa 60-paikkaiseen valtuustoon. Myöhemmin liittouma pieneni valtuustossa, kun "Latvian kehityksen puolesta" -puolue erosi siitä.
Svartträsket

Svartträsket on matala ja rehevä järvi Inkoon lounaisosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 6,1 hehtaaria.
Maantiede.
Svartträsketin pituus on 380 metriä. Saaria ei ole. Järven läheisyydessä on peltoa, metsää ja suota. Pohjoispuolella sijaitsee luonnonsuojelualueen ympäröimä Kockelträsket. Svartträsketiin virtaa vettä lännestä, Svartträsketistä virtaa vettä itään Backavikeniin, joka on 0,2 metriä merenpinnan yläpuolella sijaitseva kluuvijärvi.
Svartträsket (81V072.1.001) kuuluu Välialueeseen (81V072), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä (81). Välialueen 81V072 muut yli hehtaarin laajuiset vakavedet ovat Kjulböleträsket, Storgropen ja Lillgropen.
Lihava (järvi)

Lihava on matala järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 12,1 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 20 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Lihavan pituus kaakosta luoteeseen on 650 metriä. Saaria ei ole. Järven rannalla on haja-asutusta ja metsämaata. Etelärannalla on maatalousmaata. Lihavaan virtaa vettä lounaasta Kaiturista, pohjoisesta Tytylammesta ja idästä Kakolammesta. Lihavan eteläkolkasta lähtee laskuoja Vähä Ruokjärveen, jonka korkeustaso on 1,5 metriä Lihavaa alempi.
Asutus ja maatalous kuormittavat Lihavaa, jonka vesitilavuus on keskisyvyyden ja pinta-alan perusteella vain noin 150 000 kuutiometriä eli 150 miljoonaa litraa.
Lihavan kalastoon kuuluu muun muassa ahven ja hauki, kasvilajeja edustavat muun muassa ulpukka ja lumme.
Lihava (23.074.1.010) kuuluu Hämjoen valuma-alueeseen (23.074), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Hämjoen alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä; niiden nimet ovat varsin epätavallisia, kuten Sevolampi, Kivimäen Kaita, Lihava ja Laiha.
Laiha (järvi)

Laiha on tummavetinen, matala humusjärvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 9,1 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 19 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Laihan pituus kaakosta luoteeseen on 550 metriä. Saaria ei ole. Järven rannalla on haja-asutusta ja metsämaata. Laihan koillisrannalle virtaa laskuoja pohjoisesta, Laihasta ei lähde selkeitä laskuojia. Laiha sijaitsee Vähä Ruokjärven ja Iso Ruokjärven välissä. Lihava-järvi sijaitsee kilometrin Laihasta luoteeseen.
Laiha (23.074.1.009) kuuluu Hämjoen valuma-alueeseen (23.074), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Hämjoen alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä; niiden nimet ovat varsin epätavallisia, kuten Sevolampi, Kivimäen Kaita, Lihava ja Laiha.
Kivimäen Kaita

Kivimäen Kaita on järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 13,2 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 20 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Kivimäen Kaita on länsi–itäsuuntaisesti pitkänomainen. Rantaviivaltaan mutkittelevasta pääaltaasta työntyy kaakkoon pieni lahti. Saaria ei ole. Järven rannalla on haja-asutusta ja metsämaata. Luoteessa on peltotilkkuja, koillisessa on Kivimäki, joka kohoaa noin 100 metriä merenpinnan yläpuolelle, eli yli 25 metriä järven pinnan yläpuolelle. Kivimäen Kaitaan virtaa vettä soilta ja pelloilta. Kivimäen Kaidan länsikolkasta virtaa laskuoja Hossiasuon halki Ruonaan, joka sijaitsee noin 800 metriä länteen. Ruonasta vedet virtaavat etelään.
Kivimäen Kaitaa tutkittiin kesällä 2014, jolloin se luokiteltiin ravinnepitoisuuksien perusteella keskimääräisen reheväksi.
Kivimäen Kaita (23.074.1.014) kuuluu Hämjoen valuma-alueeseen (23.074), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Hämjoen alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä; niiden nimet ovat varsin epätavallisia, kuten Sevolampi, Kivimäen Kaita, Lihava ja Laiha.
Ruona (järvi)

Ruona on järvi Lohjan länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 9,4 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 21 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Ruona kaareutuu lännestä kaakkoon, reitti järven länsirannalta kaakkoisrannalle on noin 650 metriä. Saaria ei ole. Järveä ympäröi metsämaa, pohjoisessa on haja-asutusta. Ruonanniemi järven etelärannalla kohoaa yli 100 metriä merenpinnan yläpuolelle. Ruonaan virtaa laskuoja Kivimäen Kaidasta, joka sijaitsee noin 800 metriä itään. Ruonasta vedet virtaavat etelään Tytylammen ja Lihavan kautta Vähä Ruokjärveen. Ruonan luoteispuolella sijaitsee Siitoonjärvi ja lounaispuolella Enäjärvi.
Ruona (23.074.1.013) kuuluu Hämjoen valuma-alueeseen (23.074), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Hämjoen alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä; niiden nimet ovat varsin epätavallisia, kuten Sevolampi, Kivimäen Kaita, Lihava ja Laiha.
Montboudif

Montboudif () on kunta Ranskan keskiosassa Cantalin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 62 kilometria Saint-Flourin kaupungista luoteeseen.
Montboudif kuuluu Artensen luonnolliseen alueeseen Ranskan keskiylängöllä. Kunta sijaitsee keskellä Parc naturel régional des volcans d'Auvergnen luonnonpuistoa, Puy de Sancyn vuoren eteläpuolella.
Bingerville

Bingerville on kunta Abidjanin autonomisessa piirikunnassa Norsunluurannikolla. Se sijaitsee Ébrién laguunin rannalla 18 kilometriä Abidjanin keskustasta itään. Kunnassa on 91 300 asukasta (vuonna 2014).
Markkinapaikasta alkunsa saanut Bingerville oli Norsunluurannikon pääkaupunki vuosina 1900–1934. Se on nimetty Louis-Gustave Bingerin mukaan. Kun Abdijanista tuli pääkaupunki, Bingerville jäi aliprefektuurin keskukseksi. Se on kasvanut nopeasti Abidjanin läheisyyden ansiosta.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja kaupankäynti. Bingerville on tärkeä koulukaupunki ja matkailun keskus. Sen nähtävyyksiin kuuluvat siirtomaa-ajan rakennukset ja kasvitieteellinen puutarha.
Siitoonjärvi

Siitoonjärvi on matala ja vähähumuksinen järvi Uudenmaan ja Varsinais-Suomen rajalla. Sen eteläosa sijaitsee Lohjan alueella, keski- ja pohjoisosa Salon alueella. Järven pinta-ala on 54 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 22 kilometriä luoteeseen ja Salon keskustasta 33 kilometriä itään. Suomusjärven kirkonkylä sijaitsee nelisen kilometriä Siitoonjärveltä lounaaseen.
Maantiede.
Siitoonjärven pituus lännestä itään on 1,1 kilometriä, allas on pohjois–eteläsuunnassa varsin tasaleveä, enimmillään runsaat 600 metriä. Saaria ei ole. Rannoilla on suhteellisen paljon asutusta, valuma-alue on enimmäkseen metsäistä. Siitoonjärveen laskee suo-ojia, Siitoonjärvi laskee Enäjärveen, joka sijaitsee puoli kilometriä etelään. Enäjärven korkeustaso on noin yhdeksän metriä Siitoonjärveä alempi. Siitoonjärven luoteispuolella sijaitsee Lahnajärvi, kaakossa on muun muassa Ruona ja Kivimäen Kaita.
Siitoonjärven ekologinen tila on erinomainen.
Siitoonjärvi (23.074.1.016) kuuluu Hämjoen valuma-alueeseen (23.074), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Hämjoen alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Siitoonjärvi on neljänneksi laajin.
Remppa vai muutto Suomi

Remppa vai muutto Suomi on suomalainen televisiosarja, jossa kaksi kiinteistöalan ammattilaista mittelevät toisiaan vastaan leikkimielisessä kisassa siitä, valitsevatko osallistujat jäädä sisustusarkkitehdin remontoimaan kotiinsa vai muuttaa kiinteistönvälittäjän löytämään toiseen asuntoon. Ohjelma perustuu kanadalais-yhdysvaltalaiseen "Love It or List It" -formaattiin. Ohjelman ensimmäinen kausi alkoi 26. elokuuta 2021 Nelonen-kanavalla. Ohjelman toinen kausi alkoi syyskuussa 2022 ja kolmas kausi helmikuussa 2025. 
Ohjelman kahden ensimmäisen kauden pääosissa ovat Bo LKV:n kiinteistönvälittäjä Anne Ramsay ja sisustusarkkitehti Marko Paananen. Remontin työnjohtajana on Juha Myllykangas. Kolmannella kaudella Paananen ja Myllykangas jatkoivat ohjelmassa, mutta ohjelman pääyhteistyökumppaniksi vaihtui RE/MAX ja sitä myötä kiinteistövälittäjäksi Ramsayn tilalle tuli Nina Schönberg.
Ohjelman joka jaksossa yhden perheen kotia remontoidaan. Samalla heille esitetään vaihtoehtoisia muuttokohteita. Remontin päätyttyä perhe päättää, jääkö omaan remontoituun kotiin vai muuttaako.
Ohjelma on voittanut Kultainen Venla -palkinnon parhaan lifestyle-ohjelman kategoriassa vuonna 2021.
Pirunlinnan Suonia

Pirunlinnan Suonia on humuspitoinen metsäjärvi Lohjan lounaisosassa läntisellä Uudellamaalla. Varsinais-Suomen raja kulkee 150 metriä järven eteläpuolitse. Järven pinta-ala on 9,2 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 24 kilometriä länteen.
Maantiede.
Pirunlinnan Suonian pituus lounaasta koilliseen on 900 metriä. Järvi on varsin tasaleveä, enimmillään noin 150 metriä. Saaria ei ole. Järveen virtaa vettä lännestä Peukalosuolta, järven pohjoiskolkasta lähtee laskuoja koilliseen Särkilammen kautta Nummijärveen, jonka korkeustaso on 14,5 metriä alempi. Pirunlinnan Suonian pohjoispuolella sijaitsee Sikajärvi ja etelässä Iso-Suonia.
Pirunlinnan Suonia (24.032.1.010) kuuluu Kurkelanjärven alueeseen (24.032), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kiskonjoen–Perniönjoen vesistössä (24). Toinen jakovaihe on Kurkelanjoen alue (24.03). Kurkelanjärven alue levittäytyy Lohjanjärven länsipuolelle, se käsittää 25 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Nummijärvi ja Kurkelanjärvi ovat laajimmat.
Kjulböleträsket

Kjulböleträsket on järvi Snappertunassa Raaseporin kaakkoisosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 11 hehtaaria.
Maantiede.
Kjulböleträsketin pituus lännestä itään on 500 metriä. Saaria ei ole. Järven kaakkoisosassa on pitkulainen lahti, jonka eteläkolkasta lähtee laskuoja Suomenlahden Kjulbölevikeniin, jonne etäisyys on 600 metriä. Kjulböleträsketin pohjoispuolella avautuu kulttuurimaisema, muissa ilmansuunnissa on metsää ja suota.
Kjulböleträsket (81V072.1.002) kuuluu Välialueeseen (81V072), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä (81). Välialueen 81V072 muut yli hehtaarin laajuiset vakavedet ovat Svartträsket, Storgropen ja Lillgropen.
Mārtiņš Staķis

Mārtiņš Staķis (s. 4. heinäkuuta 1979 Tukums) on latvialainen poliitikko. Hän on toiminut Riian pormestarina lokakuusta 2020 alkaen. Hän erosi kaupunginhallituksen sisäisten erimielisyyksien takia 5. heinäkuuta 2023.
Stakis opiskeli vuosina 2007–2008 Helsingin kauppakorkeakoulussa. Staķisin äiti, Dagnija Staķe, on myös ollut mukana politiikassa ja toimi maansa aluekehityksestä ja paikallishallinnosta vastaavana ministerinä.
Toukokuussa 2021 Riiassa pelattujen jääkiekon MM-kisojen aikaan Kreikasta Liettuaan matkalla ollut lentokone pakotettiin laskeutumaan Valko-Venäjälle. Valko-Venäjä pidätti koneessa olleen oppisitioaktivisti ja toimittaja Raman Pratasevitšin Minskissä, mihin häntä kuljettanut EU:n sisäisellä lennolla ollut matkustajakone pakotettiin laskeutumaan tekaistun pommiuhan nojalla. Tämän seurauksena Mārtiņš Staķis oli mukana laskemassa kisa-alueella olleita Valko-Venäjän lippuja alas ja korvasi ne Valko-Venäjän opposition käyttämällä valko-puna-valkoisella valtion entisellä kansallislipulla. Tämän jälkeen Valko-Venäjä karkotti koko Latvian suurlähetystön väen maastaan. Latvia vastasi tähän samalla tavoin.
Staķis on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Äidinkielensä latvian lisäksi hän osaa myös sujuvaa englantia ja venäjää..
Linholm

Linholm on saari Espoon itäsaaristossa. Se sijaitsee Tvijälpin ulkoilusaaren ja Småholmin koillispuolella ja kuuluu Westendin kaupunginosaan. Linholmin ja Westendin manneralueen välinen etäisyys on noin neljäsataa metriä.
Linholmin pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Saari on yksityisomistuksessa, sen länsipuolella sijaitsee kaksi pienempää saarta, joiden nimi on Linholms Gräsgrund (Parikarit). Linholm ja Linholms Gräsgrund ovat huvilasaaria, kartan mukaan ne on yhdistetty toisiinsa kävelysilloin.
Hanasaaren kulttuurikeskus ja Karhusaaren taidekeskus sijaitsevat noin kilometrin Linholmista itäkoilliseen.
Ådholms Långgrund

Ådholms Långgrund on saari ja luonnonsuojelualue Espoon itäsaaristossa. Se sijaitsee nelisen kilometriä Matinkylän Nokkalan venesatamasta itäkaakkoon. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Ådholms Långgrund kuuluu Matinkylään.
Ådholms Långgrundin pinta-ala on noin kaksi hehtaaria, luonnonsuojelualueen pinta-ala on kolme hehtaaria. Saaren länsipuolella sijaitsee Stora Ådholmen, kaakossa on Korkeakupu ja pohjoisessa Käärmesaari. Ådholms Långgrundin pituus kaakosta luoteeseen on lähes puoli kilometriä, suurin leveys on noin sata metriä. Saari on valtaosin silokalliota, kallioiden välissä kasvaa niittyjä ja kasvistoltaan runsaita juotteja. Niityillä kasvaa muun muassa suola-arhoa ja tahma-ailakkia. Ådholms Långgrund on arvokas lintusaari, siellä pesii muun muassa lokkeja, punajalkavikloja ja tyllejä.
Axel Kielland

Axel Kielland (1907 Stavanger, Norja – 1963 Oslo, Norja) oli norjalainen kirjailija. Hän työskenteli "Dagbladetin" toimittajana. Saksan miehittäessä Norjaa hän lähti maanpakoon Ruotsiin. Hänen merkittävimpiä teoksiaan ovat näytelmät, mutta hän kirjoitti myös romaaneja ja matkakuvauksia.
Axel Kiellandin isoisä oli kirjailija Alexander Kielland.
Korkeakupu

Korkeakupu () on saari Helsingin ja Espoon rajalla. Se sijaitsee seitsemän kilometriä Helsingin keskustasta lounaaseen. Espoon osalta Korkeakupu kuuluu Matinkylään.
Korkeakuvun itäosa kuuluu Helsinkiin ja länsiosa Espooseen. Saaren pinta-ala on noin puoli hehtaaria ja korkeus merenpinnasta viisi metriä. Pituus etelästä pohjoiseen on 100 metriä. Noin 80 metriä luoteeseen sijaitsee Ådholms Långgrundin luonnonsuojelualue, noin 230 metriä etelään sijaitsee Hellmaninkupu. Korkeakupu on jokamiehenoikeuksien piirissä.
Aithiopis

Aithiopis (, ; ”Runo aithiopialaisesta”) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi Troijan sodan tapahtumista "Iliaan" ja "Pienen Iliaan" välisenä aikana, mukaan lukien Akhilleuksen kuolema. Se luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen ja tarkemmin Troijan kyklokseen. Eepos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia.
"Aithiopis"-eepos kirjoitettiin jonkin verran myöhemmin kuin Homeroksen nimiin laitetut eepokset. Se ajoitetaan joskus noin vuoteen 776 eaa. tai 700-luvun eaa. puoliväliin, ja joskus vasta vuoden 700 eaa. jälkeiselle ajalle. Sen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Arktinos Miletoslaista. Vaikka "Aithiopis" oli myöhäisempi kuin "Ilias", se sisältää aineistoa, jonka uskotaan palautuvan "Iliasta" varhaisempaan hypoteettiseen eepokseen, joska käytetään tutkimuksessa nimitystä "Memnonis", joka kertoi Akhilleuksen kuolemasta ja hautajaisista. Sama runoelma on vaikuttanut mahdollisesti myös "Iliaaseen". Vaikka "Aithiopis"-eepos onkin kadonnut, sillä on ollut merkittävä vaikutus myöhempään runouteen käsittelemiensä myyttien osalta.
Sisältö.
"Aithiopis" koostui viidestä kirjasta. Sen tapahtumat seurasivat ajallisesti "Iliaan" tapahtumia ja edelsivät niin kutsutun "Pienen Iliaan" tapahtumia. Eepos kertoi Troijan liittolaisten Penthesileian ja Memnonin saapumisesta sotaan sekä heidän kuolemastaan Akhilleuksen käden kautta kostoksi Antilokhoksen kuolemasta. Eepos kertoi myös Akhilleuksen omasta kuolemasta ja hautaamisesta. Se sisälsi myös kertomukset Akhilleuksen aseiden myöntämisestä Odysseukselle Aiaan sijaasta sekä viimeksimainitun itsemurhasta, jotka tunnetaan myös "Pienestä Iliaasta". Eepoksen nimi viittaa Aithiopiaan, jonka kuningas Memnon oli.
Kerronnallisesti eepos käsitti muutaman viikon ajanjakson, josta vain muutama päivä on varsinaista toimintaa, samaan tapaan kuin "Iliaassa". Eepoksen läpi kulkeneena teemana on saattanut olla Akhilleuksen nousu kaikkien aikojen täydellisimmäksi soturiksi ja kuolema lopulta kaikkein suurimman voiton hetkellä. Myöhempi toimittaja on kuitenkin lisännyt eepoksen loppuun kömpelöhkön siirtymän kohti "Pienen Iliaan" alkua.
Eepoksesta on säilynyt kolme katkelmaa myöhemmissä antiikin aikaisissa teoksissa. Ensimmäinen ja pisin niistä on peräisin Prokloksen teoksesta "Khrestomatheia". Muut kaksi ovat Homeroksen ja Pindaroksen skoliasteilta.
Alkmaionis

Alkmaionis (, ), myös Alkmeonis (, ), oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi Alkmaionin vaiheista. Se luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen ja tarkemmin Theban kyklokseen. Eepos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia.
"Alkmaionis"-eepoksen tarkkaa ajoitusta ei tunneta. Se saattaa olla peräisin 500-luvulta eaa. Myöskään eepoksen kirjoittajaa ei tunneta, eikä sitä tiedetty myöskään antiikin aikana. Kaikissa säilyneissä lainauksissa kirjoittajaksi mainitaan vain ”"Alkmaioniksen" kirjoittaja”. Eepos on saanut inspiraationsa varhaisemmasta "Epigonoi"-eepoksesta, joka puolestaan perustui vielä vanhempaan "Thebais"-eepokseen, jonka myös "Alkmaioniksen" kirjoittaja tunsi. Sisäisten viitteiden perusteella eepos vaikuttaisi syntyneen Kypseloksen ajan Korintissa. Joskus on esitetty, että "Alkmaionis" olisikin vain toinen nimi "Epigonoille" tai jollekin sen osalle. Tämä sopisi sinällään antiikin aikaiseen käytäntöön, sillä myös esimerkiksi "Odysseian" eräät jaksot tunnetaan myös omilla nimillään, mutta teorialle ei silti ole riittäviä perusteita.
Sisältö.
Eepoksen kirjojen lukumäärää ei tunneta. Runoelma kertoi Alkmaionista, joka oli Amfiaraoksen poika ja yksi epigoneista eli sotapäälliköistä, jotka kävivät onnistuneeseen sotaretkeen Thebaa vastaan kostona isiensä sotaretken epäonnistumisesta. Runoelman sisältö jakautuu kolmeen pääaiheeseen, jotka ovat mainittu sotaretki; Alkmaionin suorittama äitinsä Erifylen murha kostona Amfiaraoksen kuolemasta; sekä hänen seikkailunsa eri puolilla Kreikkaa.
Eepoksesta on säilynyt seitsemän katkelmaa. Niiden perusteella eepos on paitsi edeltävien Theban kykloksen eeposten jatkoa, myös muodosti linkin Troijan sodasta kertoneeseen Troijan kyklokseen. Kertomuksen tapahtumat sijoittuvat "Epigonoi"- ja "Kypria"-eeposten väliseen aikaan.
Runoelman katkelmia on säilynyt muun muassa Athenaioksen, Strabonin ja Pseudo-Apollodoroksen kautta sekä Euripideen näytelmien skolioissa.
Epigonoi

Epigonoi (, ) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi epigonien sotaretkestä Thebaa vastaan. Se luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen ja tarkemmin Theban kyklokseen. Eepos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia.
"Epigonoi"-eepoksen kirjoittajaa tai tarkkaa ajoitusta ei tunneta. Myöhemmän antiikin aikana se laitettiin joko Homeroksen tai Antimakhos Teoslaisen nimiin. Ainakin se vaikuttaisi olevan peräisin Vähästä-Aasiasta. Eepos perustui varhaisempaan "Thebais"-eepokseen, ja yhdistettiin mahdollisesti tästä syystä Homerokseen. Ajatus Homeroksesta eepoksen kirjoittajana kyseenalaistettiin kuitenkin jo 400-luvulla eaa.
Eepos muodosti "Oidipodeia"- ja "Thebais"-eeposten ohella eeppisen kykloksen Thebaan sijoittuvan osan. Myöhempi eepos "Alkmaionis" perustui "Epigonoihin".
Sisältö.
Eepos kertoi nimensä mukaisesti epigoneista eli seitsemän Thebaa vastaan taistelleen sotapäällikön jälkeläisistä ja heidän onnistuneesta sotaretkestään Thebaa vastaan kostona isiensä sotaretken epäonnistumisesta. Sota päättyy Theban tuhoon. Ajallisesti eepoksen tapahtumat sijoittuvat näin "Oidipodeia"- ja "Thebais"-eeposten jälkeiseen aikaan. Eepoksen kirjojen lukumäärää ei tunneta, mutta sen kooksi mainitaan runosäettä.
Eepoksesta on säilynyt kolme katkelmaa myöhemmissä teoksissa. Yksi niistä on eepoksessa "Homeroksen ja Hesiodoksen kilpa", toinen Fotioksella ja kolmas Apollonios Rhodoslaisen "Argonautikan" skoliassa. Katkelmien kautta eepoksen tarkemmasta sisällöstä tiedetään vain hyvin vähän. Katkelmiin kuuluu ainoastaan yksi suoraan lainattu heksametrisäe eepoksesta.
Nostoi

Nostoi (, ”Paluut”) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi kreikkalaisten paluusta kotiin Troijan sodasta. Se luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen ja tarkemmin Troijan kyklokseen. Eepos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia.
"Nostoi"-eepos ajoitetaan 600- tai 500-luvulle eaa. Näin se kirjoitettiin myöhemmin kuin Homeroksen nimiin laitetut eepokset "Ilias" ja "Odysseia". Sen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Agiasta tai Eumelosta.
Eepos edustaa nimensäkin puolesta "nostos" (mon. "nostoi") -lajityyppiä eli sankarien kotiinpaluusta kertovaa genreä, jonka tunnetuin edustaja on "Odysseia". Eeppisessä kykloksessa "Nostoi" edeltää "Odysseiaa" tarjoten sen tapahtumille taustan, siinä missä "Telegoneia" jatkaa "Odysseiaa".
Sisältö.
"Nostoi" koostui viidestä kirjasta. Se kertoi kreikkalaisten heerosten paluusta kotiin Troijan sodasta ja tähän liittyneistä tapahtumista, päättyen sotajoukon päälliköiden Agamemnonin ja Menelaoksen paluuseen. Sen tapahtumat sijoittuvat näin "Iliaan" ja "Odysseian" väliseen aikaan, ennen Odysseuksen kotiinpaluuta.
Eepoksesta on säilynyt kuusi katkelmaa myöhemmissä antiikin aikaisissa teoksissa. Ensimmäinen ja pisin niistä on peräisin Prokloksen teoksesta "Khrestomatheia". Muita lähteitä ovat muun muassa Athenaioksen "Deipnosofistai" ja Pausaniaan "Kreikan kuvaus" sekä Klemens Aleksandrialainen ja Eustathios.
Proklos tiivistää eepoksen seuraavasti. Athene saa aikaan riidan Agamemnonin ja Menelaoksen välille koskien paluuta Troijasta. Agamemnon pyrkii lepyttämään Athenen vihan. Diomedes ja Nestor lähtevät purjehtimaan kotiin ja pääsevät turvallisesti perille. Tämän jälkeen lähtee Menelaos, joka päätyy Egyptiin viiden jäljellä olevan laivansa kanssa, loppujen tuhouduttua merellä. Kalkhaan, Leonteen ja Polypoiteen joukot kulkevat maateitse Kolofoniin, missä haudataan siellä kuollut Teiresias.
Kun Agamemnon ja hänen joukkonsa ovat lähdössä Troijasta, ilmestyy Akhilleuksen haamu, joka yrittää estää heitä kertomalla, mikä heitä odottaisi. Euboialla Kaferidien kallioilla raivonnut myrsky surmaa Aiaan. Neoptolemos kulkee Thetiin varoituksesta maateitse, saapuu Traakiaan ja tapaa Odysseuksen Maroneiassa. Hän hautaa matkalla kuolleen Foiniksin ja jatkaa kotiin. Aigisthos ja Klytaimnestra murhaavat Agamemnonin tämän palattua kotiin. Orestes ja Pylades kostavat murhan. Lopuksi Menelaos palaa kotiin.
Näin eepos on päättynyt lähes siihen mistä "Odysseia" jatkaa.
Oidipodeia

Oidipodeia (, joskus myös "Oidipodia", ; ) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi nimensä mukaisesti Oidipuksesta. Se luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen ja tarkemmin Theban kyklokseen. Eepos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia.
"Oidipodeia"-eepos on ajoitettu 700-luvulle eaa. Sen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Kinaithon Spartalaista. Eepos muodosti "Thebais"- ja "Epigonoi"-eeposten ohella eeppisen kykloksen Thebaan sijoittuvan osan.
Sisältö.
Eepoksen kirjojen lukumäärää ei tunneta. Sen kooksi mainitaan runosäettä. Eepos kertoi todennäköisesti Thebaan sijoittuvien myyttien alkuosan. Ainakin siihen kuuluivat Sfinksin ja Oidipuksen tarina.
Eepoksesta on säilynyt kolme katkelmaa myöhemmissä antiikin aikaisissa teoksissa, muun muassa Pausaniaan teoksessa "Kreikan kuvaus" sekä Euripideen skoliastilla. Eepos esitti Oidipus-myytistä osittain vaihtoehtoisen version: Pausanias sanoo, että sen mukaan Oidipus ei olisi saanut lapsia äitinsä ja vaimonsa Iokasten kanssa, niin kuin usein esitetään. Sen sijaan lasten äiti olisikin ollut Euryganeia.
Eepoksesta on säilynyt vain yksi suora lainaus, kaksi heksametrisäettä, Euripideen skoliastilla:
Pieni Ilias

Pieni Ilias (myös "Pikku-Ilias"; , ) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi Troijan sodan tapahtumista "Iliaan" tapahtumien ja Akhilleuksen kuoleman jälkeen, mukaan lukien Troijan puuhevosen rakentaminen. Se luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen ja tarkemmin Troijan kyklokseen. Eepos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia.
"Pieni Ilias" kirjoitettiin jonkin verran myöhemmin kuin Homeroksen nimiin laitetut eepokset "Ilias" ja "Odysseia". Sen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Leskhestä, jonka katsottiin olleen lesboslainen joko Pyrrhasta tai Mytilenestä. Kirjoittajaksi mainitaan kuitenkin myös Kinaithon Spartalainen. Teos saattaa olla peräisin 600-luvulta eaa., sillä Leskhes on ajoitettu noin vuoteen 660 eaa.
Teoksesta on tunnettu eri vaiheessa antiikkia eri pituisia versioita. Aristoteles ja Pausanias vaikuttavat tunteneen pidemmän version kuin Proklos myöhäisantiikin aikana useita satoja vuosia myöhemmin.
Sisältö.
"Pieni Ilias" koostui neljästä kirjasta. Se kertoi Troijan sodan loppuvaiheesta Akhilleuksen kuoleman jälkeen ja ennen Troijan tuhoa. Ajallisesti sen tapahtumat seurasivat "Iliaan" ja "Aithiopiksen" tapahtumia, je edelsivät "Troijan tuhon" ("Iliū persis") tapahtumia.
Eepoksesta on säilynyt 14 katkelmaa myöhemmissä antiikin aikaisissa teoksissa, mikä on selvästi enemmän kuin suurimmasta osasta muista eeppisen kykloksen kadonneista teoksista. Ensimmäinen ja pisin niistä on peräisin Prokloksen teoksesta "Khrestomatheia". Muita on peräisin muun muassa Pausaniaan teoksesta "Kreikan kuvaus" sekä eri runoilijoiden skoliasteilta. Lainauksista seitsemän on suoria, ja niiden kautta on säilynyt yhteensä 26 heksametrisäettä runoelmasta.
Katkelmien perusteella eepos kertoi muun muassa seuraavista tapahtumista:
Eepoksen loppuosa on päällekkäinen "Troijan tuhon" kanssa. Päällekkäisyyttä arvioidaan olleen alun perin enemmänkin. Kun runoelmaa lyhennettiin, tämä vaikuttaa tapahtuneen ainakin lopusta päällekkäisyyden vähentämiseksi.
Aristoteles katsoi "Runousopissaan", että "Pieni Ilias" käsitteli ”yhtä henkilöä ja yhtä ajanjaksoa ja toimintaa, jossa on lukuisa määrä osia”. Hänen mukaansa eepoksessa olisi aineksia ainakin kahdeksaan tragediaan. Hänen tragedioille ehdottamansa nimet kertovat eepoksen keskeisistä aiheista ja henkilöistä: "Riita aseista", "Filoktetes", "Neoptolemos", "Eurypylos", "Odysseus kerjäläisenä", "Lakonian naiset", "Ilionin tuho" ja "Lähtö" sekä "Sinon" ja "Troijan naiset".
Lohjan rukoushuone

Lohjan rukoushuone (aiemmin n.k "Lembergin huvila") sijaitsee Lohjan keskustassa, Uudellamaalla. Rukoushuoneen omistaa Suomen Adventtikirkko ja se on valmistunut vuonna 1920 Evankelisluterilaisen Nuorisoliiton Lohjan osaston rakentamana. Rakennuksessa toimii Lohjan adventtiseurakunta. Lohjan rukoushuone on suojeltu rakennus.
Historia ja arkkitehtuuri.
Lohjan rukoushuone rakennettiin talkootyönä ja se valmistui vuonna 1920. Rakennus edustaa tyyliltään myöhäistä jugendia.
Rakennuksen on rakennuttanut Evankelisluterilaisen Nuorisoliiton Lohjan osasto, joka osti tarkoitusta varten niin kutsutun Lembergin huvilan. Rakennus ei kuitenkaan sellaisenaan sopinut nuorisoliiton tarpeisiin vaan sitä laajennettiin lahjoitusvaroin ja -materiaalein. Juhlasalin piirustukset laati ilmaiseksi arkkitehti Albert Leidenius ja talo vihittiin käyttöön 10. lokakuuta 1920.
Lohjan rukoushuone oli hetken myös Lohjan seurakunnan käytössä 1920–1940-luvuilla ennen kuin Lohjan seurakuntakeskus valmistui.
Sota-aikaan rakennus oli muun muassa sotilasmajoituskäytössä. Jatkosodan aikana Lohjan rukoushuoneelle majoitettiin inkeriläisiä pakolaisia.
Rukoushuoneen ylläpito kävi ajan saatossa kuitenkin kalliiksi ja vuonna 1981 se myytiin Lohjan Säästöpankille. Huonokuntoista rakennusta uhkasi purkutuomio ja alueelle suunniteltiin kerrostaloja. Suunnitelmat kuitenkin peruuntuivat, kun Oskar Salosen säätiö osti rukoushuoneen Lohjan Säästöpankilta ja remontoi rakennuksen arkkitehti Yrjö Warvaksen suunnitelmien mukaan. Remontin yhteydessä muun muassa entisöitiin ikkunat, maalattiin lattiat ja katto, sekä laajennettiin keittiötä ja asennettiin vanhojen kamiinoiden tilalle sähkölämmitys. Remontin jälkeen rakennus siirtyi Suomen Adventtikirkon omistukseen.
Luettelo Helsingin kaupunginvaltuutetuista, 2017–2021

Valtuustokauden 2017–2021 Helsingin kaupunginvaltuutetut valittiin kuntavaaleissa 2017. Helsingin kaupunginvaltuusto koostuu 85:stä edustajasta.
Kaupunginvaltuutetut.
Valtuustoryhmät on lueteltu paikkamäärien mukaisesti. Edustajat on lueteltu valtuustoryhmiensä sisällä heidän vaalissa saamansa äänimäärän mukaan.
Alun perin Piraattipuolueen listalta valittu Petrus Pennanen kertoi 2. joulukuuta 2019 perustavansa uuden puolueen ja valtuustoryhmän nimeltä Avoin puolue.
Josep Almudéver Mateu

Josep Eduard Almudéver Mateu (30. heinäkuuta 1919 Marseille – 24. toukokuuta 2021) oli espanjalainen sotilas, joka oli viimeinen tunnettu elossa ollut Espanjan sisällissodan kansainvälisten prikaatien jäsen.
Almudéver syntyi Ranskassa espanjalaisten siirtotyöläisten perheeseen. Hän vietti varhaislapsuutensa Marseillessa ja Casablancassa, josta perhe palasi kotiseudulleen Alcàsseriin vuonna 1930. Espanjan sisällissodan sytyttyä Almudéver valehteli ikänsä ja liittyi 16-vuotiaana tasavaltalaisarmeijaan. Mateun oikea ikä paljastui hänen haavoituttuaan Teruelin rintamalla, jonka jälkeen Almudéver kotiutettiin alaikäisenä. Almudéverilla oli kaksoiskansalaisuus, jonka turvin hän värväytyi ranskalaisena kansainvälisiin prikaateihin ja taisteli Carlo Rossellin mukaan nimetyssä pataljoonassa. 
Kun prikaatit hajotettiin vuonna 1938 Almudéver kotiutettiin Ranskaan, josta hän pian palasi isänsä kanssa takaisin rintamalle Alicanteen. Sodan päätyttyä Almudéver vangittiin huhtikuussa 1939 Albateran keskitysleirille. Hän sai kuolemantuomion, joka muutettiin 12 vuoden vankeudeksi. Almudéver pääsi ehdonalaiseen hyvän käytöksen johdosta vuonna 1942. Vapauduttuaan hän liittyi diktaattori Francoa vastaan taisteleviin sisseihin ja pakeni vuonna 1947 Ranskaan, jossa vietti loppuelämänsä.
Almudéver kuoli 101-vuotiaana toukokuussa 2021. Almudéverin poismenoa kunnioitti muun muassa Valencian itsehallintoalueen presidentti Ximo Puig, joka muistosanoissaan totesi, etteivät Eurooppa ja demokratia milloinkaan unohda häntä.
Poikkeusolot

Poikkeusolot määrittää Suomessa valmiuslaki (1553/29.12.2011). Lain 3 §:n mukaan poikkeusoloja ovat:
1) Suomeen kohdistuva aseellinen tai siihen vakavuudeltaan rinnastettava hyökkäys ja sen välitön jälkitila;
2) Suomeen kohdistuva huomattava aseellisen tai siihen vakavuudeltaan rinnastettavan hyökkäyksen uhka, jonka vaikutusten torjuminen vaatii tämän lain mukaisten toimivaltuuksien välitöntä käyttöön ottamista;
3) väestön toimeentuloon tai maan talouselämän perusteisiin kohdistuva erityisen vakava tapahtuma tai uhka, jonka seurauksena yhteiskunnan toimivuudelle välttämättömät toiminnot olennaisesti vaarantuvat;
4) erityisen vakava suuronnettomuus ja sen välitön jälkitila; sekä
5) vaikutuksiltaan erityisen vakavaa suuronnettomuutta vastaava hyvin laajalle levinnyt vaarallinen tartuntatauti. 
Kun valtioneuvosto toteaa yhteistoiminnassa tasavallan presidentin kanssa maassa vallitsevan poikkeusolot, voidaan valtioneuvoston asetuksella säätää valmiuslain säännösten soveltamisen aloittamisesta. Tämä asetus voidaan antaa määräajaksi, enintään kuudeksi kuukaudeksi. Siinä on mainittava, miltä osin tämän lain mukaisia toimivaltuuksia voidaan soveltaa ja missä niitä sovelletaan jos niitä ei tarkoiteta sovellettaviksi koko maan alueella. Asetus on välittömästi saatettava eduskunnan käsiteltäväksi. Eduskunta päättää, voiko asetus jäädä voimaan vai onko se kumottava osittain tai kokonaan. Se myös päättää, että onko asetus voimassa säädetyn vai sitä lyhyemmän ajan. Jollei käyttöönottoasetusta ole viikon kuluessa sen antamisesta toimitettu eduskunnalle, asetus lakkaa olemasta voimassa. Kun eduskunta on päättänyt, käyttöönottoasetuksessa mainittuja säännöksiä voidaan alkaa soveltaa siltä osin kuin eduskunta ei ole päättänyt, että asetus on kumottava.
Jos käyttöönottoasetuksen käsittely ei ole mahdollista, voidaan valtioneuvoston asetuksella voidaan säätää, että toimivaltuussäännöksiä voidaan soveltaa välittömästi. Tällainen asetus voidaan antaa kolmen kuukauden määräajaksi ja se on välittömästi annettava eduskunnan käsiteltäväksi. Jos asetusta ole viikon kuluessa sen antamisesta toimitettu eduskunnalle, asetus lakkaa olemasta voimassa. Jos eduskunta päättää, asetus on kumottava osittain tai kokonaan.
Valtionneuvosto totesi 16. maaliskuuta 2020 yhteistoiminnassa tasavallan presidentin kanssa, että Suomessa vallitsevat poikkeusolot. Perusteluina tälle pidettiin valmiuslaissa tarkoitettua erityisen vakavaa suuronnettomuutta vastaavaa, hyvin laajalle levinnyttä yleisvaarallisia tartuntatautia. Poikkeusolot päättyivät kolmen kuukauden päästä 16. kesäkuuta 2020 . Toisen kerran valtionneuvosto totesi 1. maaliskuuta 2021 yhteistoiminnassa tasavallan presidentin kanssa Suomessa vallitsevan poikkeusolot. Tällä kertaa poikkeusolot olivat voimassa 27. huhtikuuta 2021 asti.
Tõnu Kilgas

Tõnu Kilgas (13. elokuuta 1954 Tartto – 25. toukokuuta 2021) oli virolainen näyttelijä ja laulaja (baritoni). 
Elämä ja ura.
Kilgas syntyi vuonna 1954 Tartossa. Hänen vanhempansa Ellen Kaarma ja Lembit Mägedi olivat näyttelijöitä Vanemuine-teatterissa. Kilgas opiskeli laulua ja kuoronjohtoa tarttolaisessa Heino Elleri Muusikakoolissa ja valmistui sieltä vuonna 1977. Hän työskenteli vuosina 1976–84 Vanemuine-teatterissa ja vuosina 1984–2001 Estonia-teatterissa. Sittemmin hän työskenteli Vanalinnastuudio-teatterissa ja vapaana ammatinharjoittajana. Teatterin ja oopperan lisäksi hän esiintyi uransa aikana myös elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten "Õnne 13:ssa" Harry Ahvenen roolissa sarjan alusta lähtien (1993–2020). Syksyllä 2020 hän kertoi sairastuneensa syöpään. Hän kuoli toukokuussa 2021.
Jordanka Fandăkova

Jordanka Fandăkova (; s. 12. huhtikuuta 1962 Samokov, Bulgarian kansantasavalta) on bulgarialainen poliitikko, joka toimi Sofian pormestarina vuosina 2009–2023. Hän edustaa GERB-puoluetta ja tuli valituksi neljännelle pormestarikaudelleen vuoden 2019 paikallisvaaleissa. Hän ei hakenut jatkokautta vuonna 2023, jolloin pormestariksi valittiin Vasil Terziev. Ennen uraansa pormestarina Fandăkova toimi Sofian pormestari Boiko Borisovin apulaispormestarina vuosina 2005–2009. Borisovin noustua pääministeriksi vuonna 2009 Fandăkova toimi muutama kuukautta hänen ensimmäisen hallituksensa koulutusministerinä. Aloittaessaan pormestarina Fandăkova oli ensimmäinen nainen Sofian pormestarina.
Fandăkova valmistui Sofian yliopistolta pääaineenaan Venäjän kieli. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli opettajana ja rehtorina Sofian Vladislav Gramatik -koulussa numero 73. Hän oli opettajana vuosina 1985–1998 ja rehtorina 1998–2005.
Hiroshi Kikuchi

Hiroshi Kikuchi (, kirjailijanimi Kan Kikuchi; 27. joulukuuta 1888 Takamatsu – 6. maaliskuuta 1948 Tokio) oli japanilainen kirjailija, toimittaja ja kustannusyhtiön perustaja. Hän julkaisi tunnetuimmat teoksensa vuosina 1917–1920.
Kikuchi tutustui lukiossa Ryūnosuke Akutagawaan ja Masao Kumeen. Myöhemmin opiskellessaan heidän kanssaan yliopistossa Kikuchi perusti Akutagawan ja Kumen kanssa kirjallisuuteen keskittyvän aikakauslehden "Shinshicho". 
Kikuchin viihteellisissä kirjoissa on selkeä juoni ja kerronta on suoraa. Hän menestyi myös kustannustoiminnalla. Kikuchi perusti vuonna 1935 Akutagawan muistoksi nuorille kirjailijoille tarkoitetun Ryūnosuke Akutagawa -palkinnon.
Kikuchin tarina ”Mumei sakka no nikki” (1918) paljastaa hänen entisiin luokkatovereihinsa kohdistuvan kateutensa. Hänen tarinaansa ”Tadanaokyo gyōjō ki” (1918) huomioitiin laajasti. Muita tunnettuja töitä ovat näytelmät "Chichi kaeru" (1917) sekä "Okujo no kyojin" (1916) ja novelli ”Shinju Fujin” (1920).
Anatoli Kim

Anatoli Kim (ven. "Анато́лий Андре́евич Ким"; syntynyt 15. kesäkuuta 1939) on venäjänkielinen kirjailija.
Kimin korealainen isänisä tuli Venäjälle noin vuonna 1906. Muu perhe jäi Koreaan, ja hän avioitui uudestaan Venäjällä ja sai kolme poikaa, joista Andrei on Anatoli Kimin isä. Isä Andrei päätyi myöhemmin pakkosiirrossa muiden Sahalinin korealaisten kanssa Kazakstaniin, missä Anatoli Kim syntyi. Hän puhui kahdeksanvuotiaaksi pelkästään koreaa, mutta unohti kielen myöhemmin täysin. Anatoli Kim asui joitakin vuosia Etelä-Koreassa venäjän kielen opettajana ja tutustui taustaansa, mikä oli silmiä avaava kokemus.
Kimin tuotanto edustaa maagista realismia.