tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mäntylahden rautatieasema

Mäntylahden rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Mäntylahden kylässä Lapinlahdella rataosalla . Se avattiin rataosan valmistuessa 1. heinäkuuta 1902 Lapinlahden aseman alaisena laiturina. Vuonna 1903 Mäntylahteen rakennettiin sivuraiteet ja laiturirakennus Bruno Granholmin Platformskjul III -piirustusten mukaan. Vuonna 1907 rakennettiin raide sahalle, ja vuonna 1947 laiturirakennusta laajennettiin. Mäntylahti muutettiin miehittämättömäksi 1. heinäkuuta 1970, ja henkilöliikenne lakkautettiin 3. kesäkuuta 1984. Laiturirakennus purettiin 1980-luvulla. Liikennepaikka lakkautettiin ja sivuraiteet purettiin 1990.
Dolyna

Dolyna () on kaupunki Ukrainan Ivano-Frankivskin alueen Kalušin piirissä. Dolyna sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Sivkajoen varrella, 58 kilometriä aluekeskus Ivano-Frankivskista länteen. Kaupunkiin saapuu Ivano-Frankivskista rautatieosuus, joka jatkaa edelleen Stryin risteysaseman kautta Lviviin; Dolynassa on rautatieasema.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Dolynan väkiluvuksi 20 641 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 väkiluku oli 20 903, joista pääosa oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia. 
Dolyna on ollut tunnettu kirjallisissa lähteissä suolakaivoksistaan jo Liettuan suuriruhtinaskunnan (myöhemmin Puola-Liettuan hallitsija Vladislav II Jagellon aikaan 1300-luvulla. On kuitenkin esitetty, että paikkakunnan suolakaivokset olisi avattu jo vuonna 979, mitä pidetään kaupungin perustamisvuotena. Magdeburgin kaupunginoikeudet se sai vuonna 1525. Vuonna 1857 siitä tuli kihlakuntakaupunki. Rautatieyhteys Stryihin ja rautatieasema valmistuivat 1875.
Dolyna on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Kalušin piiriin; tätä ennen se oli Dolynan piirin hallintokeskus. 
Kaupunki on ollut Dolynan öljykentän keskus 1950-luvulta lähtien. Maaöljyyn ja -kaasuun liittyvä teollisuus ovat keskeisiä teollisuudenaloja. Lisäksi vahvistettuja betonirakenteita, suolaa ja tiiliä valmistavaa sekä elintarvikkeita tuottavaa teollisuutta.
Dungeon &amp; Dragon

Dungeon &amp; Dragon on suomalaisen rap-artisti Eevil Stöön joulukuussa 2022 julkaistu albumi. Levyltä julkaistiin singleinä kappaleet ”Thunderdome” ja ”Nobody”, joista edellisestä on myös musiikkivideo. Albumin tuotti Dungeon Racks -nimellä toimiva tuottajakaksikko Janne Aarrelampi ja Mikko Virtala.
Ukkolan työväentalo

Ukkolan työväentalo (nykyään Ukkolan kylätalo) on entisen Enon kunnan (vuodesta 2009 lähtien osa Joensuun kaupunkia) Ukkolan kylässä sijaitseva entinen työväentalo.
Historiaa.
Ukkolan työväenyhdistyksen perustamisajankohdasta ei ole tietoa. Yhdistyksen talo valmistui vuonna 1928 talkootyönä. Rakennustarpeet saatiin lahjoituksina. Yhdistyksen jäsenistä suuri osa oli töissä Ukkolan sahalla.
1930-luvun alussa talo oli jonkin aikaa IKL:n hallussa. Sotien jälkeen yhdistyksen sisällä käytiin keskustelua SKDL:n osastoksi ryhtymisestä, mutta se päätyi kuitenkin pysymään Sosialidemokraattisessa puolueessa.
2010-luvun vaihteessa talo siirtyi Ukkolan kyläyhdistyksen omistukseen. Siitä remontoitiin talkoovoimin kylätalo.
Rakennus.
Talo on lautarakenteinen. Pärekatto vaihdettiin peltikatteeseen vuonna 1969. Sisäkatto ja seinät ovat paneloituja. Alun perin talo lämpeni puulla, vuonna 1977 siihen asennettiin sähkölämmitys.
Talossa oli alun perin juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä yhden huoneen ja keittiön asunto vahtimestaria varten. Lisärakennuksessa oli käymälät sekä varasto. Juhlasalin näyttämö purettiin vuonna 1973. Talon pinta-ala on 195 m², ja se on yksikerroksinen.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla järjestettiin monenlaista toimintaa, ja Ukkolan työväenyhdistys ei yhden luonnehdinnan mukaan ollut ”ahdasmielinen” sen suhteen, kuka talolla sai järjestää tilaisuuksia. Siellä esitettiin muun muassa ahkerasti näytelmiä, eivätkä kyläläiset juuri miettineet, että järjestäjänä oli poliittinen taho. Työväentalo oli tuolloin, ainakin ennen 1970-lukua, kylän ainoa ”kulttuurin näkemispaikka”. 
Työväenyhdistys järjesti myös joka talvi hiihtokilpailut. Niissä oli omat sarjat niin eri-ikäisille lapsille kuin aikuisillekin. Lähtö- ja maalipaikka oli työväentalon läheisyydessä, ja talolla oli mehutarjoilu. Siellä pidettiin myös kilpailujen jälkeen iltamat, joissa oli myös palkintojenjako. Vaikka Ukkolan sahan toimitusjohtaja ei muuten käynyt työväentalolla, hiihtoiltamissa hänen vierailunsa oli perinne.
Ainakin 1980-luvulla talo oli edelleen Ukkolan sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen käytössä, ja siellä järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, bingoa, urheiluharjoituksia, teatteria ja juhlia sekä esitettiin elokuvia.
Jari Lappalainen

Jari Pekka Lappalainen (11. maaliskuuta 1948 Kuopio – 16. kesäkuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen viulisti, joka toimi enimmäkseen kevyen musiikin alalla. Hän oli mukana noin 1 700 kappaleen levytyksissä ja soitti viulun ohella myös mandoliinia, kitaraa ja bassoa. Hän tuli tunnetuksi 1970-luvulla myös laulajana, tunnetuimpana kappaleenaan italialainen käännösiskelmä ”Kaiken kauniin rinnalla”, jonka hän levytti suomeksi ensimmäisenä.
Lappalainen opiskeli 13-vuotiaasta asti Kuopion musiikkiopistossa. Vuonna 1964 hän muutti 16-vuotiaana Tampereelle, jatkoi viuluopintoja Tampereen konservatoriossa ja liittyi Osvi Niemen yhtyeeseen. Myöhemmin hän soitti muun muassa Markku Aron, Kai Hyttisen, Viktor Klimenkon, Eino Grönin, Markus Allanin, M. A. Nummisen ja Reijo Taipaleen taustayhtyeissä ja perusti Tampereelle omankin tanssiyhtyeen. 
Helsingissä vuodesta 1976 asuessaan hän soitti usein Svenska Teaternin, Helsingin Kaupunginteatterin ja Uuden Iloisen Teatterin tuotannoissa. Hän kuului myös Vantaan viihdeorkesteriin ja työskenteli Kansallisoopperan orkesterissa, Savonlinnan oopperajuhlilla ja Radion sinfoniaorkesterissa. Vuonna 1981 hän liittyi Cumulus-yhtyeeseen, joka esiintyi myös Pohjois-Amerikassa ja Afrikassa.
Jari Lappalainen julkaisi omalla nimellään kaksi LP-levyä, viulualbumin "Tuttuja tangoja" (Scandia 1974) ja laulualbumin "Luonto kutsuu" (Discovox 1977).
Lappalaiselle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2009. Hänen viimeinen julkinen esiintymisensä oli joulukuussa 2017 Suomen 100-vuotisjuhlan vastaanotolla Ukrainan Kiovassa. Hän kuoli 74-vuotiaana kesäkuussa 2022.
Lappalainen on haudattu Malmin hautausmaalle.
Kiinanlikusteri

Kiinanlikusteri ("Ligustrum sinense") on oliivikasvien (Oleaceae) heimoon, likusterien ("Ligustrum") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kolmesta kuuteen metriä korkeaksi kasvava pensas tai pieni puu. Laji on lähes ainavihanta ja sen lehtiasento on vastakkainen. Lehdet ovat soikeita tai hieman vastapuikeita, 2,5–8 cm pitkiä ja tummanvihreitä. Hedelmät ovat mustia marjoja, joita linnut syövät ja levittävät kasvia samalla uusille alueille.
Kiinanlikusteri kasvaa luontaisena Kiinassa, mutta sitä tavataan muuallakin. Pohjois-Amerikassa lajia tavataan viljelykarkulaisena ja leviävänä vieraslajina etenkin Yhdysvaltojen kaakkoisosissa.
Iittalan työväentalo

Iittalan työväentalo oli entisen Kalvolan kunnan keskustaajamassa Iittalassa (vuodesta 2009 osa Hämeenlinnaa) sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Kalvolan työväenyhdistys perustettiin Iittalan asemanseudulla vuonna 1900. Se toimi alkuun wrightiläisenä työväenyhdistyksenä mutta liittyi pian Suomen Työväenpuolueeseen (vuodesta 1903 eteenpäin SDP). Yhdistyksen perustajat olivat asemanseudun käsityöläisiä, sillä vaikka Iittalan lasitehdas työllisti jo tuolloin 80 henkeä, lasinpuhaltajien palkat ja työolot olivat hyvät eivätkä he kiinnostuneet työväenyhdistyksen toiminnasta. Perustavassa kokouksessa paikalla oli noin 30 henkeä. Yhdistyksen sääntöhakemuksen allekirjoittajiin kuului muun muassa Yrjö Mäkelin.
Alkuun kokoukset pidettiin työväenyhdistyksen aktiivin, puuseppä Pekkarisen kotona; hänen verstastaan kutsuttiin toisinaan myös työväentaloksi. 
Kalvolan työväenyhdistyksen toiminta katkesi sisällissotaan. Vuoden 1929 alussa yhdistys herätettiin henkiin nimellä Iittalan työväenyhdistys. Jäsenet olivat osin samoja kuin vanhassa yhdistyksessä. Jäsenmäärä oli 1930-luvun alussa pieni, vain 10–15 henkeä. 
Vuonna 1929 yhdistys osti vuonna 1925 rakennetun omakotitalon työväentaloksi. Ostoa varten jouduttiin ottamaan useita lainoja muilta työväenyhdistyksiltä ja Helsingin Työväen Säästöpankilta. 
Sota-aikaan yhdistyksen toiminta oli lähes pysähdyksissä. Sotien jälkeen jäsenmäärä nousi nopeasti. Lavatanssit olivat suosittuja ja talo tansseille liian pieni, joten yhdistys rakensi talon viereen tanssilavan vuonna 1946. 
Talossa ei myöskään ollut kunnon lämmitystä. Yhdistys suunnittelikin uuden talon rakentamista, mutta suunnitelma ei toteutunut. Lopulta talo jäi käyttämättömäksi, rapistui ja myytiin purettavaksi vuonna 1969.
Toimintaa työväentalolla.
Heti talon hankinnan jälkeen siellä pidettiin kolmiviikkoiset kurssit järjestö- ja ohjelmatyöstä. Talolla alkoi vuonna 1933 toimia Iittalan sosialidemokraattinen työläisnuoriso-osasto, jonka jäsenmäärä oli pian yhtä suuri kuin kaikkien Kalvolan työväenyhdistysten yhteensä. Nuoriso-osastossa muun muassa retkeiltiin, urheiltiin ja harrastettiin näyttelemistä. 
Talolla pidettiin kokouksia ja muita tilaisuuksia, mutta suuremmat juhlat oli järjestettävä muualla tilojen pienuuden vuoksi.
Maria Vilkuna

Maria Vilkuna (s. 1948) on suomalainen kielitieteilijä. Hän on toiminut Helsingin yliopistossa suomen kielen lehtorina sekä Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksessa (nykyään Kotimaisten kielten keskus) tutkimusosaston johtajana.
Vilkuna on tutkimuksessaan keskittynyt suomen kielen syntaksiin. Hänen väitöskirjansa, joka valmistui 1989, käsitteli suomen kielen sanajärjestystä. Hän oli Ison suomen kieliopin kirjoittajakunnan jäsen. Hänen käsialaansa kieliopissa on syntaksin osuus.
Antero Lartola

Aarre Antero Lartola (1924–1994) oli suomalainen jalkapalloerotuomari, joka toimi kansainvälisenä erotuomarina vuosina 1962–1963. Hän tuomitsi urallaan 107 ottelua Mestaruussarjassa sekä muun muassa Suomen Cupin finaalin vuonna 1964. Porilainen Lartola oli erotuomarina kahdessa A-maaottelussa. Lartola tuomitsi PM-turnauksen ottelun Ruotsi–Tanska Solnassa vuonna 1962 sekä ystävyysottelun Neuvostoliitto–Unkari Moskovassa 1963.
Vuonna 1964 Lartola sai Suomen Jääkiekkoliitolta elinikäisen toimitsijakiellon, kun hänen väitettiin Porin Karhujen joukkueenjohtajana toimiessaan yrittäneen lahjoa RU-38:n maalivahtia. Kilpailukielto kumottiin myöhemmin, koska se oli annettu Lartolaa kuulematta. Lartola toimi pitkään myös eri sanomalehtien kuten "Helsingin Sanomien" urheiluavustajana.
Alexander Campbell (teologi)

Alexander Campbell (12. syyskuuta 1788 Ballymena, Antrimin kreivikunta, Irlanti – 4. maaliskuuta 1866 Bethany, Länsi-Virginia, Yhdysvallat) oli irlantilaissyntyinen yhdysvaltalainen uskonnollinen johtaja toisen suuren herätyksen aikana. Useat pohjoisamerikkalaiset kirkkokunnat, kuten "Churches of Christ", "Christian Churches and Churches of Christ", "Evangelical Christian Church in Canada" ja "Christian Church (Disciples of Christ)", juontavat juurensa Campbellin toiminnasta. 
Elämä.
Nykyisen Pohjois-Irlannin alueella syntynyt Campbell oli skotlantilaista syntyperää. Hänen isänsä Thomas Campbell (1763–1854) oli presbyteeri ja rehtori, joka muutti vuonna 1807 Yhdysvaltoihin, jossa hän yritti edistää kristittyjen yhtenäisyyttä koskevaa ohjelmaansa. Vuonna 1808 Alexander Campbell lähti perheen kanssa isänsä luokse, mutta haaksirikkoutui Skotlannin rannikolla ja opiskeli sitten pappisvirkaan Glasgow'n yliopistossa, jossa hän joutui skotlantilaisen valistuksen vaikutuksen alaiseksi ja opiskeli myös John Lockea. Vuonna 1809 myös Campbell ja loput perheestä lähtivät Yhdysvaltoihin. Siellä hän kannatti isänsä ohjelmaa ja nousi johtajaksi tämän perustamaan uskonnolliseen uudistusliikkeeseen, joka pyrki edistämään yksinkertaista evankelista kristillisyyttä. Hän alkoi saarnata ilman palkkaa vuonna 1810 ja asettui nykyisen Bethanyn alueelle Länsi-Virginiaan. Campbell ja hänen seuraajansa hyväksyivät upotuskasteen vuonna 1812, ja hän näytti hetkellisesti lähestyvän baptistien opillista kantaa, mutta jännitteet muista kysymyksistä johtivat heidän eroamiseensa baptisteista vuonna 1830. Vuonna 1832 hänen seuraajansa, jotka tunnettiin nimellä "Disciples of Christ", tai vain "Christians" (lempinimeltään "campbelliitit"), liittyivät Kentuckyn "Christians"-liikkeeseen, Barton W. Stonen seuraajiin, muodostaakseen uuden Disciples of Christ (Christian Church) -kirkon. 
Vuonna 1823 Campbell perusti ja toimitti "Christian Baptist" -lehteä (myöhemmin nimellä "Millennial Harbinger"). Hän kirjoitti tai toimitti noin 60 teosta. Campbellista kehittyi sekä saarnoissaan että kirjoituksissaan eri protestanttisten kirkkojen jyrkkä kriitikko. Hän vaatii kristittyjä luopumaan nimistä, uskontunnustuksista, tavoista ja uskontokuntien välisistä kiistoista ja liittymään kristilliseen yhteisöön "ilman muita yhteyden ehtoja kuin usko Herraan Jeesukseen Kristukseen".
Airi Tokola

Airi Tuulikki Tokola (s. 13. heinäkuuta 1957 Oulu) on suomalainen oopperalaulaja ja kirkkomuusikko. Hän on äänialaltaan dramaattinen sopraano.
Tokola valmistui kanttori-urkurin tutkinnolla Sibelius-Akatemiasta vuonna 1982 ja jatkoi siellä opintojaan, joiden päätteeksi hän sai lauludiplominsa vuonna 1986 Anita Välkin opiskelijana. Vuonna 1987 Tokola voitti Timo Mustakallio -laulukilpailun Savonlinnassa ja piti debyyttinsä konserttiartistina Sibelius-Akatemiassa. Samana vuonna hän teki ensimmäisen esiintymisensä oopperalaulajana Kuopiossa tulkitsemalla Donna Annan roolin Wolfgang Amadeus Mozartin oopperassa "Don Giovanni". Tokola lähti tämän jälkeen Wieniin suorittamaan korkeakoulutason jatko-opintoja opettajanaan professori Gerhard Kahry. Hän sai Wienissä opetusta myös muiden muassa Roman Ortnerilta. Tokola on osallistunut mestarikursseille, joiden pitäjien joukossa ovat olleet Birgit Nilsson, Kim Borg ja Herbert Brauer.
Vuosina 1988–1990 Tokolalla oli kiinnitys Wienin valtionoopperaan Studioon. Hän tulkitsi muun muassa Richard Wagnerin ja Richard Straussin oopperoiden rooleja. Hän osallistui keväällä 1991 Wienin valtionoopperan sekä Wienin filharmonikkojen vierailuun New Yorkin Carnegie Hallin satavuotisjuhlilla ja esiintyi tässä yhteydessä Straussin "Elektran" tuotannossa Lorin Maazelin johdolla. Tokola sai vuonna 1990 toisen palkinnon nuorille laulajille suunnatussa kansainvälisessä laulukilpailussa Wienissä. Samana vuonna hän esiintyi Savonlinnan oopperajuhlilla Sentan roolissa Wagnerin "Lentävässä hollantilaisessa". Vuosina 1992–1993 hän esiintyi Ilmajoen Musiikkijuhlilla Mrs. Kitinojan roolissa Atso Almilan oopperassa "Ameriikka", josta tehtiin myös levytys. Vuosina 1994–1995 Tokola tulkitsi Riitan roolin Joonas Kokkosen "Viimeisten kiusausten" esityksissä Oulun kaupunginteatterissa. Hän on tulkinnut myös konserttiohjelmistoa; hän on tehnyt myös monia solistisia esiintymisiä ja oopperaesiintymisiä sekä Suomessa että ulkomailla. Roolien joukossa on ollut Leonora Ludwig van Beethovenin "Fideliossa". Tammikuussa 1998 Tokola menestyi Giacomo Puccinin oopperan "Turandot" nimiroolissa Teatro Rosetumissa Milanossa.
Tokola esiintyi solistina suomalais-italialaisessa Beniamino Gigli -konsertissa Recanatissa vuonna 1997. Hän on esiintynyt useasti Beniamino Giglin muistoksi järjestetyissä konsertissa.
Tokola aloitti työskentelyn lehtorina Oulun konservatoriossa vuonna 1991. Sittemmin hänestä tuli Oulun ammattikorkeakoulun laulun yliopettaja. Tokolan johdolla ovat opiskelleet muiden muassa Jenni Hietala, Helena Juntunen ja Kaisa Ranta.
AM5

AM5 on AMD:n kehittämä suoritinkanta, joka otettiin käyttöön Zen 4 -mikroarkkitehtuurin julkaisun myötä. Se korvaa AMD:n aiemmin käyttämän AM4 -kannan.
AM5-kanta on AMD:n ensimmäinen kanta, joka tukee PCIe 5.0 -väylää ja DDR5-muistia.
AMD on luvannut tukevansa AM5-kantaa ainakin vuoteen 2025 asti. Vuonna 2024 AMD kertoi tuen jatkuvan ainakin vuoteen 2027 saakka.
Pomo Sapiens

Pomo Sapiens on suomalaisten rap-artistien Eevil Stöön ja Kuben vuonna 2017 julkaisema EP.
Levyn tuottivat Kube sekä Pehmee Goo.
Ruohometsän kansa (täsmennyssivu)

Ruohometsän kansa tarkoittaa seuraavia:
Adams kirjoitti kirjalle myös jatko-osan vuonna 1997, "Ruohometsän tarinoita".
Tsoksamidi

Tsoksamidi (C14H16NCl3O2) on aromaattinen amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa fungisidina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa tsoksamidi on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten asetoniin, kloroformiin ja etyyliasetaattiin. Aineen fungisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu tubuliiniin ja mikrotubuluksien muodostuminen estyy. Seurauksena solut eivät kykene jakaantumaan. Tsoksamidi tehoaa erityisesti munasieniin. Yhdisteen R-enantiomeeri on S-enantiomeeriä tehokkaampi.
Tsoksamidia valmistetaan nelivaiheisessa synteesireitillä lähtien 3,5-dikloori-4-metyylibentsoyylikloridista ja 3-amino-3-metyyli-1-pentyynistä.
Tsoksamidia käytetään esimerkiksi perunan ja viinirypäleiden munasienitautien torjuntaan. Yhdiste on hyväksytty käytettäväksi kasvinsuojeluaineena muun muassa Euroopan unionin alueella.
William Ellery Channing

William Ellery Channing (7. huhtikuuta 1780 Newport, Rhode Island, Yhdysvallat – 2. lokakuuta 1842 Bennington, Vermont, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja alkujaan kongregationalistipastori, myöhemmin amerikkalaisen unitarismin johtohamo. Hänen uskonnolliset ja aatteelliset näkemyksensä olivat tärkeimpiä vaikutteita Uuden-Englannin transsendentalisteille, joihin kuuluivat muun muassa Ralph Waldo Emerson ja Henry David Thoreau.
Elämä.
Arvostettuun sukuun syntynyt Channing opiskeli teologiaa Harvardissa, ja hänestä tuli pian menestyksekäs saarnaaja eri kongregationalistikirkoissa Bostonin alueella. Vuodesta 1803 kuolemaansa saakka hän toimi Bostonin Federal Street Churchin pastorina. Hänen teologiset näkemyksensä eivät olleet vielä tuolloin vakiintuneet, mutta 1800-luvun alussa Uudessa-Englannissa vallinneiden vanhoillisen ja liberaalin teologian edustajien kiistoissa hän asettui jälkimmäiselle kannalle. 
Vuonna 1819 hän piti pastori Jared Sparksin virkaanasettamisen yhteydessä Baltimoressa, Marylandin osavaltiossa, uraauurtavan unitaristisaarnan "Unitarian Christianity", jonka painoksia myytiin julkaisemisen jälkeen tuhansia kappaleita, ja joka oli yksi Yhdysvaltain unitarismin historian ratkaisevista hetkistä. Saarnassaan Channing hyökkäsi trinitarismia vastaan ja vaati, että liberaalit kristityt ja seurakunnat tunnustaisivat julkisesti unitaristisen vakaumuksensa. Tästä puheesta kuolemaansa asti Channing oli tunnustettu aatesuunnan johtajana. Hänen johdollaan perustettiin Bostonissa vuonna 1825 Amerikan unitaristien yhdistys (American Unitarian Association) edistämään unitaristien etuja. 
Vuonna 1816 hän piti sotaa käsittelevän saarnan, joka johti Massachusettsin rauhanyhdistyksen perustamiseen. Elokuussa 1821 hän teki Euroopan-matkan, jonka aikana hän tapasi Englannissa monia merkittäviä kirjailijoita, erityisesti William Wordsworthin ja Samuel Taylor Coleridgen. Palattuaan Amerikkaan elokuussa 1823 Channing jatkoi pastorin tehtäviään, mutta kiinnittäen aiempaa päättäväisemmin huomiota kirjallisuuteen ja yhteiskunnallisiin asioihin. Kaunopuheisena ja voimakkaana saarnaajana hän vaikutti paljon yleiseen mielipiteeseen muun muassa vankilaolojen parantamisessa ja raittiuden edistämisessä. Channing kannatti maltillista abolitionismia ja kirjoitti vuonna 1842 teoksen "The Duty of the Free States", joka oli vastalause Daniel Websterin opetuksille, jotka koskivat kansallisia orjalakeja.
Leena Kosola

Leena Maria Kosola (s. 17. elokuuta 1958 Kokkola) on suomalainen oopperalaulaja ja laulupedagogi, joka on äänialaltaan sopraano.
Kosola kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolassa vuonna 1977. Hän suoritti siellä myös opintoja pianonsoitossa ja Anni Kentalan johdolla laulussa Keski-Pohjanmaan musiikkiopistossa (sittemmin konservatorio). Vuonna 1982 Kosola suoritti solistidiplominsa Sibelius-Akatemiassa, jossa hänen opettajiaan olivat Gunni Granberg ja Tellervo Pajamies. Jatko-opintoja varten hän lähti Saksaan. Konserttiesiintyjänä hän debytoi Sibelius-Akatemian konserttisarjassa vuonna 1983. Vuosina 1981–1983 Kosola oli esiintyjänä Savonlinnan oopperajuhlilla. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Tampereen Oopperassa, Ilmajoen Musiikkijuhlilla ja Lappajärven musiikkipäivillä. Kansainvälisesti Kosola on konsertoinut Ruotsissa, Saksassa, Virossa ja Unkarissa. Hän esitti muun muassa Düsseldorfissa ja Dortmundissa pääosin subrettiosia ja operettia. Oopperarooleja hänellä on ollut muun muassa Gioacchino Rossinin "Sevillan parturissa" (Rosina).
Kosolalle myönnettiin vuonna 1980 ensimmäinen palkinto Timo Mustakallio -laulukilpailussa ja vuonna 1981 kolmas palkinto Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa. Vuonna 1986 Kosola aloitti opettamisen Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistossa Seinäjoella. Hän meni vuonna 1986 naimisiin oopperalaulaja, säveltäjä Kalevi Ollin kanssa. Hänellä on vuosina 1987 ja 1992 syntyneet kaksi tytärtä.
Mercedes-Benz EQA

Mercedes-Benz EQA (H243) on Mercedes-Benzin vuodesta 2021 lähtien valmistama crossover-tyyppinen sähköautomalli. Se perustuu Mercedes-Benz GLA-sarjan perusrakenteeseen.
Vuoden 2019 Euro NCAP -kolaritestistä EQA sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
The Dropout

The Dropout on kahdeksanosainen yhdysvaltalainen draamasarja Theranos-verikoeyrityksen ja sen 19-vuotiaana perustaneen Elizabeth Holmesin noususta ja tuhosta, kun kaikki lopulta paljastuu huijaukseksi. Holmesia näyttelee Amanda Seyfried, hänen miesystäväänsä ja liikekumppania Sunny Balwania Naveen Andrews, ja muissa keskeisissä osissa nähdään muun muassa Stephen Fry yrityksen turhautuneena biokemistinä, William H. Macy Holmesien perhetuttavana ja Sam Waterston, joka näyttelee yhtiön hallitukseen houkuteltua Yhdysvaltain entistä ulkoministeriä George Shultzia.
Sarja sai tuoreeltaan maaliskuussa 2022 varsin suopeita arvosteluja. Disneyn omistaman Hulun tuottama sarja on katsottavissa suomeksi tekstitettynä Disney+ -suoratoistopalvelussa.
Golden Globe -gaalassa "The Dropout" palkittiin vuoden parhaana tv-elokuvien ja -minisarjojen kategoriassa. Amanda Seyfried sai roolisuorituksestaan Golden Globen ja Emmyn.
Kotisairaala

Kotisairaala on potilaan kotona, hoivakodissa tai palvelutalossa tapahtuvaa terveydenhoitoa, jonka tavoite on tuottaa sairaalatasoista hoitoa. Se toimii ympärivuorokautisesti. Kotisairaalan antamaa hoitoa varten tarvitaan lääkärin lähete. Sen tavoittena on lyhentää sairaalahoidon kestoa. Potilaan tule itse haluta kotiin ja hänen tulee selviytyä päivittäisistä toiminnoista sekä tarvittaessa lisäavun hälyttämisestä itse, läheisten tai tukipalveluiden avulla. Sen hoidon piiriin eivät sovellu muistamattomat, sekavat potilaat tai potilaat, joilla on päihdeongelma. Potilaille turvataan tarvittaessa pääsy vuodeosastohoitoon, jos kotona ei pärjää. 
Potilasryhminä voivat olla esimerkiksi infektiopotilaat, haavapotilaat, vaikeasti sairaat lapsipotilaat sekä saattohoitopotilaat. Kotisairaalassa työskentelee lääkäreitä ja sairaanhoitajia sekä alan opiskelijoita. 
Itä-Suomen yliopiston professori Raimo Pöyhiä hieman liioitellen arvioi, että sairaaloissa annetaan jatkossa vain tehohoitoa, tehdään leikkauksia ja hoidetaan synnytyksiä. Hänen mukaansa kaikki muu voidaan tuoda kotiin arvioi Pöyhiä Helsingin Sanomissa 5. helmikuuta 2023 julkaistussa artikkelissa. Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialueella sairaala- sekä hoivapaikkoja karsitaan ja viedään hoitoa potilaiden koteihin. Vastaavia hankkeita on käynnissä noin puolessa hyvinvointialueita. Tämän toivotaan vähentävän menoja sekä hoitajien tarvetta. Kotisairaala tuo säästöjä perinteiseen sairaalaan verrattuna. Kotisairaalassa toimitaan usein hoitajien osaamisen varassa eikä potilas aina tapaa lääkäriä kertaakaan. Lääkärin tulee kuitenkin olla hoitajien tavoitettavissa aina. Suurimmat kulut kotisairaalassakin muodostuu henkilöstöstä. Jos hoitaja tapaa potilaan kotisairaalassa kolme kertaa vuorokaudessa, ovat kulut yhtä suuret kuin sairaalassa annetussa hoidossa. Jos käyntejä on taas vähemmän, on hoito halvempaa kuin sairaalassa. Tärkein potilasryhmä kotisairaalassa ovat potilaat, joilla käydään antamassa suonensisäistä antibioottihoitoa esimerkiksi keuhkokuumeen tai ruusuinfektion vuoksi. Australiassa ollaan eniten löydetty uusia potilasryhmiä kotisairaalahoidon piiriin. Yksi potilasryhmä siellä ovat syöpäpotilaat, joilla on verenmyrkytys. Näitä potilaita hoidetaan Australiassa kotona, koska sairaalassa he voisivat altistua uusille infektioille. Myös saattohoidon määrää kotisairaaloissa on lisätty. Tätä hoitoa potilaat ovat arvostaneet. Kansainvälisissä tutkimuksissa potilaiden näkökulmasta kotia on pidetty vapaana ja terapeutisena ympäristönä verrattuna sairaalaan. Viranomaiset eivät ole juuri saaneet kotisairaaloita koskevia valituksia. Kodit ovat ammattilaisille haasteellisia toimintaympäristöjä. Siellä hoitaja joutuu laittamaan oman persoonansa likoon ja hän joutuu itse hallitsemaan ajan käyttöään. Hoitajat ovat kotisairaaloissa motivoituneita työn itsenäisyyden ja haasteellisuuden johdosta. Pöyhiän mukaan sairaaloita on aiemminkin kadonnut. Tästä esimerkkinä Pöyhiä nostaa psykiatristen sairaaloiden sekä tuberkuloosisairaaloiden verkoston purun.
Kemény

Kemény on Transilvanian vanhimpia ja huomattavimpia sukuja. Sen jäseniin kuuluvat muun muassa:
Lis Groes

Anne Lisbeth "Lis" Groes (2. marraskuuta 1910 Kööpenhamina – 12. maaliskuuta 1974) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1960–1971 ja toimi Tanskan kauppa-, teollisuus- ja merenkulkuministerinä 1953–1957. Groes oli myös feministi ja toimi Dansk Kvindesamfund -järjestön puheenjohtajana 1958–1964.
Ernst Christiansen

Ernst Valdemar Christiansen (28. maaliskuuta 1891 Roskilde – 4. joulukuuta 1974) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän oli salkuton ministeri H. C. Hansenin hallituksessa 1955–1957 vastuualueenaan ulkopoliittiset kysymykset. Christiansen aloitti poliittisen uransa Socialdemokratisk Ungdomsforbund -nuorisojärjestössä. Hän toimi sen puheenjohtajana vuodesta 1913 vuoteen 1919, jolloin hän liittyi vastaperustettuun Tanskan vasemmistososialistiseen puolueeseen, jonka ensimmäinen puheenjohtaja hänestä tuli. Puolueen nimi vaihtui seuraavana vuonna Tanskan kommunistiseksi puolueeksi ja Christiansen jatkoi puheenjohtajana vuoteen 1926. Hän kuitenkin erosi puolueesta 1927 ja palasi sosiaalidemokraatteihin 1930.
Type 96 (panssariajoneuvo)

Type 96 on japanilainen panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvo, jota on valmistettu vuodesta 1995 lähtien. Vuoteen 2012 mennessä 340 ajoneuvoa on valmistettu. Ajoneuvoa ei ole viety muihin maihin johtuen Japanin lainsäädännöstä. Ajoneuvossa on Komatsun dieselmoottori. 9. joulukuuta 2022 Japanin puolustusministeriö ilmoitti suomalaisen Patria AMV:n korvaavan Type 96:n.
Korvaaminen.
Komatsu kehitti Japanin puolustusministeriön kanssa yhteistyössä uuden mallin, jonka oli tarkoitus korvata Type 96. 10. tammikuuta 2017 uusi prototyyppi luovutettiin testeihin. Uusi prototyyppi muistutti suunnittelultaan Patria AMV:tä ja amerikkalaista Strykeriä. Kehittelyyn investoitiin noin 41 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Prototyyppi oli 8,4 metriä pitkä, 2,5 metriä leveä ja 2,9 metriä korkea. Painoltaan uusi malli oli noin 20 tonnia ja voimanlähteenä oli 10,8-litrainen 500 hevosvoimaa kehittävä dieselmoottori. Ajoneuvo kykeni saavuttamaan 100 km/h nopeuden päällystetyillä teillä.
Japanin puolustusministeriö ilmoitti vuonna 2018 ettei se jatka prototyypin kehitystyötä, koska se ei kyennyt täyttämään vaatimuksia. Puolustusministeriö ilmoitti jatkavansa testejä Patria AMV:n, kanadalaisen LAV 6.0:n ja Mitsubishi Mobile Armored Vehiclen kanssa.
9. joulukuuta 2022 Japanin puolustusministeriö ilmoitti Patria AMV:n tulleen valituksi Type 96:n korvaajaksi. Japani hankkii jopa 810 AMV:tä.
Johann Gerhard Oncken

Johann Gerhard Oncken (26. tammikuuta 1800 Varel, Oldenburgin herttuakunta – 2. tammikuuta 1884 Zürich, Sveitsi) oli saksalainen kirjakauppias ja Saksan ja laajemmin Manner-Euroopan baptistiliikkeen perustaja. 
Elämä.
Alkujaan luterilainen Oncken lähti Leithiin Skotlantiin vuonna 1814 skotlantilaisen kauppiaan oppipojaksi ja sai vaikutteita sikäläisestä herätysliikkeestä. Vuodesta 1823 lähtien hän työskenteli Hampurissa "Continental Society for the Diffusion of Religious Knowledge over the Continent of Europe" -seuran lähetyssaarnaajana. Vuonna 1828 Oncken avasi yhteistyössä Edinburghin Raamattuseuran kanssa kirjakaupan. Tutkittuaan Raamattua itsenäisesti hän omaksui baptistiset näkemykset useita vuosia ennen kuin hänellä oli tilaisuus saada "uskovien kaste". Kuultuaan sattumalta, että amerikkalainen baptistiprofessori Barnas Sears jatkoi tutkimuksia Berliinissä, hän oli yhteydessä Searsiin ja sai kuuden muun kanssa kasteen Hampurissa vuonna 1834. Tämä seurakunta muodosti baptistien lähetystyön alkusysäyksen Saksassa ja pysyi sen keskuksena aina Saksan–Ranskan sodan jälkeiseen aikaan saakka. Hänen toimintansa johtavana evankelistana sekä Raamattujen ja traktaattien jakajana houkutteli liikkeelle uusia kannattajia. Baptistien määrä kasvoi Saksan valtionkirkkojen vastustuksesta huolimatta. Saksasta baptistit levittäytyivät Tanskaan, Ruotsiin, Sveitsiin, Itävaltaan ja Venäjälle. Vuonna 1849 he perustivat baptistikirkkojen liiton, johon kuului Oncken kuollessa yli 30 000 jäsentä yli kymmenessä Euroopan maassa. Vuonna 1878 Oncken testamenttasi kristillisen kustannustoimintansa baptistiliitolle. Onckenin teologia oli pääosin kalvinistista.
Jouni Järvelä

Jouni Järvelä (s. 11. kesäkuuta 1973 Imatra) on suomalainen jazzmusiikin saksofonisti ja säveltäjä. Hän on tulkinnut myös afroamerikkalaista musiikkia ja soittanut sopraano-, altto- sekä tenorisaksofonien ohella useita muita soittimia, kuten klarinetteja, huilua, pianoa ja melodicaa.
Järvelä varttui Imatralla ja kiinnostui siellä lapsena saksofoninsoitosta. Hänen viisi vuotta vanhemmasta siskostaan, Tanja Järvelästä tuli myöhemmin ammattimainen klarinetisti. Jouni Järvelä pääsi lapsena seurakunnan orkesteriin Imatra Big Bandiakin johtaneen Hannu Sopasen oppiin. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1992 ja sai heti opiskelupaikan Sibelius-Akatemian jazzosastolta. Tässä vaiheessa hän pääsi myös esiintymään tuuraajana UMO Helsinki Jazz Orchestran keikoilla. Järvelä valmistui Sibelius-Akatemian jazzosastolta maisterin arvolla ja otti lisäksi yksityistunteja muun muassa New Yorkissa. Hän osallistui myös klassisille sävellystunneille.
Järvelä pääsi UMO Helsinki Jazz Orchestran saksofonisektion äänenjohtajaksi. Hän on toiminut kokoonpanossa useissa rooleissa: solistina, kapellimestarina, taiteellisena suunnittelijana, tuottajana, säveltäjänä ja sovittajana. Järvelä on toiminut myös vapaana muusikkona lukuisilla levytyksillä ja radioäänityksissä. Hän on levyttänyt omaa musiikkiaan Jouni Järvelä Groupin kanssa. Kokoonpanossa ovat toimineet Järvelän lisäksi Samuli Mikkonen, Marzi Nyman, Lasse Lindgrén, Audun Kleive ja Marko Timonen. Vuonna 2008 Järvelä muodosti yhtyeen saksofonisti, klarinetisti, säveltäjä Lenny Pickettin kanssa. Music for 3 saxophones &amp; percussion -yhtyeessä ovat toimineet Järvelän sekä Pickettin kanssa Pepa Päivinen ja Jonatan Sarikoski. Hänen muita yhteistyökumppaneitaan ovat olleet Marouf Majidi (MA Rouf), Teea Aarnio, Django Bates, Itiberê Zwarg ja Hermeto Pascoal.
Järvelälle myönnettiin vuonna 1997 Suomen Saksofoniseura ry:n Josef Kaartinen -palkinto.
Rovaniemi Nordmen

Rovaniemi Nordmen on amerikkalaisen jalkapallon joukkue, joka pelaa II-divisioonassa ja jonka kotipelit pelataan Rovaniemen keskuskentällä. Seura perustettin vuonna 2013 ja sillä on myös naisten, sekä junioreiden joukkueet.
Ilja Jašin

Ilja Jašin (s. 1983) on venäläinen oppositiopoliitikko, joka sai 9. joulukuuta 2022 Venäjän valeuutislain perusteella 8,5 vuoden vankeustuomion. Jašin oli puhunut YouTube-kanavallaan Ukrainassa Butšassa Venäjän tekemistä veriteoista. Tuomioon kuuluu neljän vuoden kielto toimia internetissä. Hän oli tutkintavankeudessa heinäkuusta 2022.
Jašin sai valeuutislain perusteella syytteen Venäjän armeijaa koskevan valheellisen tiedon levittämisestä siten, että se voi vahingoittaa armeijan mainetta. Aiemmin lain perusteella on opposition kaupunginvaltuutettu Aleksei Gorinov saanut seitsemän vuoden tuomion. Maanpetossyytteen saanut oppositiopoliitikko Vladimir Kara-Murza istuu joulukuussa 2022 esitutkintavankeudessa. Jašin sai joulukuussa 2022 kahdeksan ja puolen vuoden vankeustuomion Butšan veritekojen käsittelystä videolla. Jašin vapautettiin elokuussa 2024 suuressa vankienvaihdossa, jossa Venäjä vapautti 16 länsimaista vankia ja länsimaat vapauttivat 8 venäläistä vankiaan.
Jašin on aloittanut poliittisen uransa liberaalin Jabloko-puolueen nuorisojärjestössä ja on tunnetuimpia oppositiopoliitikkoja niistä, jotka yhä ovat pysyneet Venäjällä aktiivisina.
Isoeväpalmu

Isoeväpalmu ("Caryota no") on eväpalmujen ("Caryota") sukuun kuuluva palmulaji. Isoeväpalmun alkuperäistä levinneisyysaluetta on kosteat vuoristometsät Borneon saarella Indonesiassa. Lajia viljellään subtrooppisella vyöhykkeellä, ja se on herkkä paleltumille sietämättä pienintäkään pudotusta pakkasrajan alapuolelle.
Gefle Dagblad

Gefle Dagblad (lyh. GD) on ruotsalainen vuonna 1895 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Gävle. Se ilmestyy viikon jokaisena päivänä, on poliittiselta linjaltaan liberaali ja kuuluu Bonnier-konserniin.
Malesianeväpalmu

Malesianeväpalmu ("Caryota urens") on eväpalmujen ("Caryota") sukuun kuuluva palmulaji. Lajin hedeltävät kalsiumoksalaattia, joka voi ärsyttää ihoa. 
Malesianeväpalmusta valmistetaan suosittua "toddy" -nimistä alkoholijuomaa käyttämällä sen mahlaa.
Transkribus

Transkribus on historiallisten asiakirjojen tekstintunnistuksen, kuva-analyysin ja rakenteiden tunnistamisen alusta.
Alusta syntyi kahden EU-projektin "tranScriptorium" (2013–2015) ja "READ" (Recognition and Enrichment of Archival Documents – 2016–2019) yhteydessä. Sen on kehittänyt Innsbruckin yliopisto. Heinäkuusta 2019 alkaen alustaa on ohjannut ja kehittänyt edelleen eurooppaosuuskunta Read-Coop. Suomessa Kansallisarkisto on osuuskunnan jäsen.
Alustaan on integroitu eri puolilla Eurooppaa toimivien tutkimusryhmien, kuten Valencian teknillisen yliopiston Pattern Recognition and Human Language Technology (PRHLT) -ryhmän ja Rostockin yliopiston Computational Intelligence Technology Lab (CITlab) -ryhmän, kehittämiä työkaluja.
Putyvl

Putyvl () on kaupunki Ukrainan Sumyn alueen Konotopin piirissä. 
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 15 260 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2011 asukkaita oli 16 329.
Putyvl on perustettu vuonna 988 ja mainitaan kirjallisissa lähteissä linnoituksena vuonna 1146. Venäjän keisarikunnan Kurskin kuvernementissä Putyvl oli kihlakuntakaupunki 1800-luvulla.
Ukrainan vuonna 2020 tekemän aluehallintouudistuksen jälkeen Putuvl on kuulunut Konotopin piiriin; tätä ennen se oli piirikeskus.
Baby shower

Baby shower eli vauvajuhla on alun perin yhdysvaltalainen juhla, jossa juhlitaan tulevaa äitiä ja pian syntyvää lasta. Toisin kuin isän järjestämät varpajaiset, baby showerit järjestetään äidille tyypillisesti ennen ensimmäisen lapsen syntymää ja niiden ajankohta sijoittuu synnytystä edeltävälle ajalle, tavallisesti viimeisille raskausviikoille.
Yhdysvalloissa baby shower -juhlia alettiin viettää 1940- ja 1950-luvuilla. Perinteisesti juhlan on järjestänyt äidin ystävä tai kaukaisempi sukulainen, kuten serkku tai täti. Nykyisin on tavanomaista, että niitä suunnittelevat myös esimerkiksi tulevien vanhempien sisarukset, vanhemmat tai appivanhemmat. Tulevan vanhemman itse järjestämät baby shower -juhlat ovat kuitenkin edelleen harvinaisia. Juhlaan kuuluu lahjojen antaminen, äidin hemmottelu ja neuvominen sekä erilaiset leikit. Tyypillinen baby shower -lahja on rullatuista vaipoista valmistettu vaippakakku.
Viirin hautausmaa

Viirin hautausmaa on vuonna 1936 perustettu Rovaniemen seurakunnan hautausmaa Rovaniemen Vanttauskoskella, Kemijoen pohjoisrannalla. Etäisyyttä Rovaniemen keskustaan on 56 kilometriä.
Yläkemijokilaisten kyläkokoukset olivat vuonna 1927 esittäneet seurakunnalle toiveita hautausmaan saamiseksi seudulle. Vain viirinkyläläisten esitys sai kannatusta, mutta hanke raukesi tuolloin. Asiaan palattiin uudestaan vuonna 1934, jolloin päätettiin sekä Viirin hautausmaan että joen eteläpuolelle tulevan Auttin hautausmaan perustamisesta. Opetusministeriö teki Viirin hautausmaan perustamispäätöksen helmikuussa 1936. Jerikko-nimisestä tilasta ostettu alue oli kooltaan 1,5 hehtaaria. Hautausmaata on myöhemmin laajennettu kolmen hehtaarin kokoiseksi.
Hautausmaalle valmistui ”hautauskappeli” ja kellotorni vuonna 1937. Piispa J. A. Mannermaa vihki hautausmaan käyttöön 11. lokakuuta 1937. Kello on sittemmin siirretty toiselle hautausmaalle. Vuosittain hautauksia on noin 30.
Viirin hautausmaalle on haudattu 57 sotien 1939–1945 sankarivainajaa. Wäinö Aaltosen suunnittelema muistomerkki on vuodelta 1959. Hautausmaalle on tuotu vuonna 1993 kynttiläkivi muualle haudattujen muistokynttilöitä varten.
Nerkoon rautatieasema

Nerkoon rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Nerkoon kylässä Lapinlahdella rataosalla . Se avattiin radan valmistuessa 1. heinäkuuta 1902 Lapinlahden aseman alaisena laiturina. Muutaman vuoden päästä paikalle rakennettiin sivuraiteet. Laiturirakennus rakennettiin Bruno Granholmin Platformskjul III -tyypin piirustusten mukaan luultavasti samaan aikaan sivuraiteiden kanssa. Rakennusta laajennettiin vuonna 1940.
Nerkoo muutettiin miehittämättömäksi 1. kesäkuuta 1964, ja tavaraliikenne lakkautettiin 1. lokakuuta 1976. Henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1983, ja liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 3. kesäkuuta 1984. Laiturirakennus ja sivuraiteet on purettu.
Jaakko Paalasmaa

Jaakko Samuli Paalasmaa (19. joulukuuta 1924 Helsinki – 15. helmikuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Paalasmaan vanhemmat olivat rovasti Väinö Gunnar Paalasmaa, aiemmin Solin, ja Aino Aleksandra Bäckman ja puoliso vuodesta 1945 Ellen Elina Taskila. Paalasmaa kävi kansakoulun ja neljä luokkaa keskikoulua, mutta suoritti sittemmin monia kursseja ja ammattitutkintoja. Hän oli Valtion turveteollisuuden keskusvaliokunnan Oulun ja Lapin läänien aluevalvoja 1945–1947, työntutkija Oulun Kauppa Oy:ssä, Oy H. W. Snellman Ab:ssa, Osuuskauppa Arinassa ja Ville Mattinen Oy:ssä 1948 ja Tehomenekki-konsultti 1949–1950. 
Keskon palveluksessa Paalasmaa oli työntutkija pääkonttorin neuvontaosastolla 1950–1952, rationalisointi- ja koulutustoimiston päällikkö 1953–1954, järjestelyosaston apulaisosastonjohtaja, henkilökunnan päällikön apulainen 1955–1957, Iisalmen konttorin johtaja 1957–1968, keskusvaraston johtaja 1968–1976 ja Joensuun konttorin johtaja vuodesta 1976. Iisalmen kaupunginvaltuuston jäsen Paalasmaa oli 1965–1968, minkä lisäksi hänellä oli useita muita luottamustehtäviä. Uuden Valamon ystävänä tunnettu Paalasmaa oli luostarin taloudellinen neuvonantaja 1977–1996 ja Valamo-säätiön asiamies 1988–1992. Sotilasarvoltaan hän oli reservin korpraali. Paalasmaa sai kauppaneuvoksen arvonimen 1982.
Auttin hautausmaa

Auttin hautausmaa on Rovaniemen seurakunnan vuonna 1938 perustettu hautausmaa Rovaniemen Autissa, Kemijoen eteläpuolella. Hautausmaan etäisyys Rovaniemen keskustasta on 72 kilometriä.
Yläkemijokilaisten vuonna 1927 kirkkovaltuustolle esittämä pyyntö hautausmaan rakentamiseksi ei menestynyt. Kyläläiset sitoutuivat vuonna 1934 kunnostamaan hautausmaaksi valtiolta ostamansa alueen, ja opetusministeriö antoi myönteisen päätöksen. Marraskuussa 1937 sai seurakunta vielä kyläläisiltä anomuksen hautausmaan perustamisesta, johon seurakunta myöntyi ehdolla, ettei hanke saa ”rasittaa seurakuntaa”. Hankkeen toimeenpanijana oli sitä varten perustettu Juoksuvaaran hautausmaayhdistys ry. Hautausmaan vihki käyttöön 27. marraskuuta 1938 pastori Pentti J. P. Seppänen. Yhdistys oli pyytänyt seurakunnalta käyttöönsä rikkonaista kirkonkelloa, jonka se saikin, vieläpä seurakunnan korjauttamana.
Yhdistyksen toiminta lopetettiin vuonna 1955, ja hautausmaa luovutettiin seurakunnalle. Seurakunnan mielestä hautausmaan paikka oli ”mitä suurenmoisin nähtävyys”, ja hautausmaalle teetettiin arkkitehti J. Kaikkosella hautausmaasuunnitelma. Wäinö Aaltosen suunnittelema sankarimuistomerkki pystytettiin vuonna 1959, sankarihautoja Autissa on 25. Muualle haudattujen muistelupaikaksi valmistui vuonna 1992 kynttiläkivi, jonka suunnitteli Veikko Kallunki.
Auttin hautausmaalla on hautauksia vuosittain runsaat kymmenen.
Jorma Pouttu

Jorma Olavi Pouttu (9. tammikuuta 1932 Kannus – 24. syyskuuta 2014 Kokkola) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Poutun vanhemmat olivat teurastamoyrittäjä Yrjö Pouttu ja Alvi Åkerfelt ja puoliso vuodesta 1954 Annikki Roiko. Pouttu kävi keskikoulun Kannuksen yhteiskoulussa 1948, suoritti useita liha-alan kursseja ja teki opintomatkoja. Hän oli Yrjö ja Alvi Poutun yrityksen, vuodesta 1957 Pouttu ja Pojat ja vuodesta 1976 Pouttu Oy teurashankkija, hankintapäällikkö 1948–1960 ja toimitusjohtaja 1960–1985 sekä Pouttu-konsernin konsernijohtaja 1985–1989. Jorma Poutun veljet kauppaneuvos Kauko Pouttu ja talousneuvos Arvo Pouttu toimivat hänen yrittäjäkumppaneinaan. Jorma Pouttu Oy:n omistaja hän oli vuodesta 1983. Poutulla oli myös luottamustehtäviä. Hän oli sotilasarvoltaan reservin alikersantti (1952). Kauppaneuvoksen arvonimen Pouttu sai 1982 ja Lihakeskusliiton kultaisen ansiomerkin 1992. Taiteilija Bo Aurén maalasi hänen muotokuvansa 1989.
Pekka Rontu

Lauri Pekka Rontu (11. maaliskuuta 1924 Vuoksela – 11. toukokuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Ronnun vanhemmat olivat maanviljelijä Konstantin Rudolf Rontu ja Amanda Elviira Inkiläinen ja puoliso vuodesta 1953 Heljä Pirkko Pakkanen. Rontu kävi kansakoulun ja Suomen Osuuskauppakoulun 1947–1948 ja suoritti useita ammatillisia ja liiketalouden kursseja. Hän oli Keski-Vuoksen Osuusliikkeen juoksupoika ja myyjä Äyräpään Pölläkkälässä 1938–1939, Osuusliike Pohjois-Hämeen myyjä Vilppulassa 1939–1941, Salon Seudun Osuusliikkeen myyjä Salossa 1941–1943, Keski-Vuoksen Osuusliikkeen keskusvaraston hoitaja Pölläkkälässä 1942, Rutalahden Maanviljelijäin Osuuskaupan keskusmyymälän hoitaja Leivonmäellä 1945–1947, Osuusliike Väinölän myymälätarkastaja Mäntsälässä 1948–1949 ja Keskolla Helsingin konttorissa konttoristi, myyjä ja konttorinjohtajan apulainen 1949–1953, yhtiön vaatetusalan myyntipäällikkö 1954–1958, tuotanto-osaston markkinointipäällikkö 1959, paahtimon isännöitsijä 1960–1971 ja elintarvikeryhmän tuoretavaraosaston johtaja vuodesta 1971. Ronnulla oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kersantti. Kauppaneuvoksen arvonimen Rontu sai 1982.
Arto Junttila

Arto Junttila (s. 1953) on pohjoissuomalainen musiikkitoimittaja, joka tunnetaan "Väylän pyörre" -sivuston ylläpitäjänä. Tornion Pohjola-Norden valitsi 2021 Arto Junttilan vuoden nordistiksi merkittävän kulttuurihistoriallisen teon tekemisestä tämän julkaistua "Keksin Laulu" -levyn sekä työstä tornionlaaksolaisen ja pohjoissuomalaisen musiikin hyväksi.
Ura.
Junttila on kirjoittanut musiikkiartikkeleita moniin suomalaisiin sanoma- ja musiikkilehtiin. Hän työskenteli Lapin Kansassa 1976–1985, Omassa Markassa 1986–1995 sekä Uusi Kansanmusiikki/Friiti-lehden vakiavustajana 1998–2005. 2000-luvulla hän julkaisi "Poppia Väylän pyörtheistä" -tietokirjan ja alkoi julkaista musiikkia Väylän Pyörre Records -nimellä. 2009 hän perusti Väylän pyörre -blogin, josta muodostui myöhemmin Väylän pyörre musiikkiuutiset -sivusto. 2010-luvulla hän julkaisi "Poppia Väylän pyörtheistä 2- sekä Musa-Lappi"-tietokirjat. Vuonna 2021 Junttila julkaisi ja kustansi säveltäjä Arto Tiesmaan kanssa Antti Keksin Vuoden 1677 Tornionjoen suurtulvan runoon pohjautuvan "Keksin Laulu" -levyn.
Väylän pyörre.
Väylän Pyörre on musiikkitoimittaja Arto Junttilan Suomen Lapin ja Tornionjokilaakson musiikkiin keskittyvä kokonaisuus, joka muodostuu Väylän Pyörre Records -nimellä julkaistuista levyistä, verkkolehdestä ja alueen musiikkihistoriasta kertovista kirjoista.. Vuodesta 2014 Väylän Pyörre on jakanut vuosittaista Keksi-musiikkipalkintoa pohjoisen kevyessä musiikissa vaikuttaville tahoille.
Vuonna 2021 osana Tornio 400 vuotta -tapahtumia Tornion Pop &amp; Jazz konservatorio Lappia järjesti konserttisarjan, jonka tarina ja käsikirjoitus perustuivat "Poppia Väylän pyörtheistä" -kirjoihin. Vuonna 2021 Väylän Pyörre -nettisivusto ja Tornion kaupunki järjestivät äänestyksen, jossa haettiin neljän vuosisadan torniolaista musiikkiviihdyttäjää.
Vuonna 2023 ilmestyi YouTubessa yli 50-minuuttinen dokumenttielokuva Tornion Kautta Rokki ja Poppi Jammattiin Suomeen (Historian hippuja ajalta ennen punkkia), joka kuvaa rikasta musiikillista rajankäyntiä Tornion ja Haaparannan välillä. Ensiesitys isolla laajakankaalla oli Tornio-päivillä 13.5. Aineen taidemuseon auditoriossa. 
Julkaisut.
Dokumenttielokuva
Heinäjoen koulu

Heinäjoen koulu on luokat 1–6 käsittävä peruskoulu Janakkalassa. Se sijaitsee viiden kilometrin päässä kunnan suurimmasta taajamasta, Turengista. Siellä työskentelee kaksi opettajaa, jotka opettavat 31 oppilasta. Koulun rehtori on Pekka Pihko, joka on myös Turengin ja Tanttalan koulujen rehtori.
Tanttalan koulu

Tanttalan koulu on luokkien 1–6 peruskoulu Tanttalan kylässä Janakkalassa kymmenen kilometrin päässä Janakkalan suurimmasta taajamasta, Turengista. Koulussa opiskelee 26 oppilasta, joita opettaa kaksi opettajaa. Koulun rehtori on Harri Suhonen. Koulu rakennettiin vuonna 1939.
Tanttalan koulu oli lakkautusuhan alla vuonna 2025, mutta Janakkalan kunnanvaltuusto päätti samana vuonna toistaiseksi säilyttää koulun.
Vampulan kirkonkylä

Vampulan kirkonkylä eli Sallila on entisen Vampulan kunnan hallinnollinen keskus. Nykyään Vampulan kirkonkylä kuuluu Huittisten kaupunkiin. Vampulan kirkonkylän väkiluku oli 447 vuonna 2021.
Salillan pohjoispuolella virtaava Loimijoki on keskusta-alueen kaunistus niin kesällä kuin talvellakin. Sallilassa sijaitsee Vampulan ainoa koulu, Sallilan koulu, jonka yhteydessä on leikkikenttä ja jääkiekkokaukalo. Lisäksi kylässä on Vampulan kirkko, kirjasto, kauppa, pankki ja muutama muu palvelupiste. 
Kylän pohjoispuolella virtaava Loimijoki on keskusta-alueen kaunistus niin kesällä kuin talvellakin. Sekä kirkko että Vampulan nykyinen ainoa koulu, samoin kuin kirjasto ja kunnantalo, kauppa, pankki ja muutama muu palvelupiste sijaitsevat kaikki Sallilassa.
Historia.
Muinaislöytöjen mukaan Sallilassa on ollut asutusta jo noin vuonna 3000 eaa., mutta vakiintunut asutus on muodostunut tiettävästi joskus 500–1000 jaa. Alue on entistä merenpohjaa ja antoi näin erinomaiset mahdollisuudet maanviljelylle ja karjanhoidolle ja soveltui myös tukinuittoon. Ensimmäinen kauppa perustettiin 1860-luvulla.
Vampulan ensimmäinen koulu rakennettiin Sallilaan Kylämäelle vuonna 1880. Lisärakennukset valmistuivat vuosina 1903 ja 1926, jolloin koulussa oli alakansakoulu, veistosali sekä opettajien asunnot. Opettajilla oli myös oma talli, navetta ja perunamaa. Peruskoulu aloitti Vampulassa 1. elokuuta 1973. Nykyisen muotonsa koulu sai vuonna 1978, jolloin vanhan tilalle rakennettiin täysin uusi.
Vampulan ensimmäisen kirjaston perusti vuonna 1862 pastori Creutlein kirkon sakaristoon. Vuonna 1917 kunta perusti kantakirjaston Sallilan kansakoululle seurakunnan luovuttamista kirjoista. Myöhemmin kirjasto siirrettiin kunnantalolle. Vuonna 1980 kirjasto sai oman kiinteistön Sallilan koulun viereen. Koulun laajennettua vuonna 1997 kirjasto siirtyi nykyiselle paikalle vanhan Säästöpankin kiinteistöön.
Ernst von Ungern-Sternberg

Ernst von Ungern-Sternberg (10. joulukuuta 1877 Parmel, Viro – 9. maaliskuuta 1959 Lohja) oli Virosta kotoisin ollut lohjalaisen Faneeri Oy:n toimitusjohtaja. Hän kuului von Ungern-Sternbergin baltiansaksalaiseen aatelissukuun. 
Ernst von Ungern-Sternbergin vanhemmat olivat Constantin Rudolf Gustaf von Ungern-Sternberg (1853–1932) ja Maria Alexandra Agnes von Rennenkampff (s. 1856). Hän suoritti lakitieteen kandidaatin tutkinnon Tarton yliopistossa vuonna 1903 ja opiskeli sitten vielä Berliinissä. Hän toimi asianajajana Tallinnassa 1904–1919 ja oli pankkiiriliike Hoeppener &amp; Co:n hallintoneuvoston jäsenenä 1908–1919. Ungern-Sternberg muutti sitten Suomeen Kymin Oy:n virkailijaksi. Vuonna 1923 hän erosi Kymin Oy:n palveluksesta ja meni Faneeri Oy:n palvelukseen ensin konttoripäälliköksi ja vuodesta 1924 yhtiön toimitusjohtajaksi.
Ernst von Ungern-Sternberg oli naimisissa Julie von Hoyningen-Huenen (1887–1961) kanssa. Heidän poikansa oli arkkitehti Erich von Ungern-Sternberg (1910–1989).