Helmiaratti

Helmiaratti ("Pyrrhura lepida") on suomuarattien sukuun kuuluva papukaijalintu. Se laskettiin aiemmin rämeikköaratin alalajiksi. Suomenkielisen nimensä ja statuksen omana lajina suomenkielisessä nimiluettelossa se sai vuonna 2006.
Helmiaratti on Koillis-Brasilian kotoperäinen papukaija, joka elää Amazonin suistoalueen eteläpuolella Parán ja Maranhãon alueella. 
Siitä tunnetaan kolme alalajia: "P. l. lepida, P. l. coerulescens" ja "P. l. anerythra". Lajin holotyypin kuvaili Johann Georg Wagler Brasilian Amazoniasta 1832.
Taksonomia ja nimi.
Helmiaratin ja rämeikköaratin nimeäminen ei ole ollut yksioikoista. Helmiaratin nimi on monella muullakin kielellä helmiin viittaavaa: englanniksi pearly parakeet tai pearly conure, tanskaksi perleconure, ranskaksi conure perlée, kroatiaksi biserasta papiga ("helmillä koristeltu papukaija") tai italiaksi parrocchetto perlato. 
Rämeikköaratin tieteellinen nimi, "Pyrrhura perlata" viittaa myös helmiin, vaikka helmiaratti itse saa monella kielellä kantaa helmiin liittyvää nimeä. Lajien status omina lajeinaan ei ole aina ollut selkeä. Prioriteettiperiaate (Principle of priority) eliölajien nimeämisessä tarkoittaa tarkoittaa, että eliölle annettu vanhin tieteellinen nimi on voimassa oleva nimi: jos lajille on annettu useita nimiä, vanhin oikein julkaistu nimi saa etusijan.
Helmiin viittaava nimi oli annettu ensin lajille tai tyypille, joka nykyään tunnetaan rämeikköarattina ("Aratinga perlatus", Spix, 1824). Erheen taustalla on osin se, että nämä rämeikköaratit olivat nuoria - niiltä siis puuttui lajille tyypillinen punainen vatsa, jolloin linnut näyttävät hyvin paljon helmiarateilta.
Ulkonäkö.
Helmiaratti on kooltaan ja malliltaan samanlainen kuin muutkin suomuaratit. Se on noin 24 cm pitkä nokasta pitkän pyrstön kärkeen ja painaa noin 70 grammaa.
Laji muistuttaa paljon rämeikköarattia, mutta helmiaratilta puuttuu rämeikköaratille tyypillinen punainen vatsa. Kuten muillakin suomuarateilla, helmiaratin väritys on suomukuvioiden kirjavoima, eikä selkeitä värirajoja kuvioille välttämättä ole. Sillä on tumma pää ja lakki, vaaleanharmaat korvat ja nokan pielessä on sinistä ja vihreää höyhenystä. Harmaa jatkuu korvilta jonkun verran kaulalle, jossa se muuttuu turkoosiksi, yhä muuttuen vihreäksi, joka on linnun pääasiallinen väri. Sillä on punaiset siiven alapeitinhöyhenet, siniset siipisulkien yläpinnat ja tummanpunainen pyrstö. Nokka on kokonaan tumma, jalat tummanharmaat, silmät tummat ja silmiä ympäröi suvulle tyypillinen valkoinen ihoalue.
Laji muistuttaa ulkonäöltään rämeikköarattia, viherposkiarattia ja araukaria-arattia. Aikuisilla rämeikköarateilla on kuitenkin punainen vatsa, josta lajit erottaa helposti. Nuoret rämeikköaratit näyttävät erehdyttävän paljon helmiarateilta. Helmiaratilta puuttuu viherposkiaratille ja araukaria-aratille tyypillinen punainen/punertava vatsalaikku, ja muitakin tuntomerkkejä on.
Lemmikkinä.
Lajia tavataan Suomessakin lemmikkinä, se lienee yksiä yleisimpiä "Pyrrhura"-aratteja lemmikkinä.
Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa. Helmiarattia hankkivan kannattaa tiedostaa lintujen kipakka luonne ja panostaa oikeanlaisten koulutus- ja käsittelytapojen opetteluun jo ennen linnun hankkimista.
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.