tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tuire Santamäki-Vuori

Tuire Inkeri Santamäki-Vuori (s. 26. joulukuuta 1952 Hyvinkää) on suomalainen kauppatieteiden tohtori. Hän aloitti Terveyden ja hyvinvointilaitoksen (THL) hyvinvointiosaston johtajana marraskuussa 2015. Aiemmin Santamäki-Vuori toimi valtiosihteerinä työ- ja elinkeinoministeriössä (2014–2015) ja valtiovarainministeriössä (2011–2014). Vuosina 1999–2011 hän oli Julkisten ja hyvinvointialojen liiton (JHL) puheenjohtaja ja 1991–1999 tutkimusjohtaja Palkansaajien tutkimuslaitoksessa.
Santamäki-Vuori valmistui ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulusta vuonna 1971. Hän jatkoi opintojaan Helsingin kauppakorkeakoulussa, josta hän valmistui vuonna 1974 ekonomiksi ja myöhemmin vuonna 1986 kauppatieteiden tohtoriksi. Vuonna 1991 hänet nimettiin taloustieteen dosentiksi Helsingin yliopistoon.
Vuosina 1979–1986 Santamäki-Vuori työskenteli tutkimus- ja opetustehtävissä Helsingin kauppakorkeakoulussa, Helsingin yliopistossa ja Suomen Akatemiassa. Vuonna 1986 hän siirtyi tutkijaksi Palkansaajien tutkimuslaitokseen, missä hän toimi vuoteen 1999 asti, jolloin hänet valittiin Kunta-alan ammattiliitto KTV:n toiseksi puheenjohtajaksi. Vuosina 2001–2005 hän toimi KTV:n puheenjohtajana. Vuonna 2006 KTV, Valtion ja erityispalvelujen ammattiliitto (VAL) sekä Valtion yhteisjärjestö (VTY) yhdistyivät Julkisten ja hyvinvointialojen liitoksi ja Santamäki-Vuori valittiin uuden ammattiliiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Hän toimi JHL:n puheenjohtajana vuoteen 2011 saakka. Hän on toiminut myös SAK:n valtuuston puheenjohtajana sekä työvaliokunnan jäsenenä.
1. syyskuuta 2011 Santamäki-Vuori aloitti valtiovarainministeri Jutta Urpilaisen määräaikaisena valtiosihteerinä. Toukokuussa 2014 Antti Rinteen noustua SDP:n johtoon ja valtiovarainministeriksi Santamäki-Vuori siirtyi Lauri Ihalaisen valtiosihteeriksi työ- ja elinkeinoministeriöön.
Santamäki-Vuori on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Punaryhäkäs

Punaryhäkäs ("Cystodermella cinnabarina") on havu- ja lehtimetsissä kasvava sieni. Sen itiöemä on pieni helttasieni, jossa on helposti erottuva punertava lakki. Ennen vuotta 2002 se kuului "Cystoderma"-sukuun "Cystoderma cinnabarinum"-nimisenä. Nimeä käytetään vieläkin joissain yhteyksissä. Toinen usein käytetty nimi on "Cystoderma terreyi".
Taksonomia.
Laji kuvattiin ensi kerran saksalaisen kasvitieteilijä Johannes Baptista von Albertinin ja yhdysvaltalaisen Lewis David von Schweinitzin teoksessa "Agaricus granulosus var. cinnabarinus". Laji on tunnettu myös nimillä "Agaricus terreyi" (Berk. ja Broome, 1870), "Armillaria cinnabarina" (Kauffman, 1922), "Lepiota cinnabarina" (Karsten, 1914) sekä "Cystoderma terreyi" (Harmaja, 1978).
Kuvaus.
Lakki on puoliympyrän, joka muuttuu kuperaksi, muotoinen ja sen halkaisija on enintään 8 cm. Lakin pinta on sinooperin, tiilenpunaisen tai ruosteen värinen. Pinnalla on myös hienoja rakeita. Malto on valkoista, miedon makuista ja melkein hajutonta. Heltat ovat kermanvalkoisia ja niitä on tiheästi. Jalka voi olla jopa 6 cm pitkä ja halkaisijaltaan 1,5 cm ja rakenteeltaan sipulimainen ja ontto.
Kasvuympäristö.
Punaryhäkästä löytää kesällä ja syksyllä yksittäisinä tai ryppäinä havu- ja lehtimetsistä useimmiten sammalten ja ruohon keskeltä. Se on hajottajasieni. Lajia on havaittu Kreikassa ja Turkissa männyn, tammen, kuusen sekä kastanjan lähettyviltä. Punaryhäkäs on levinnyt Aasiaan, Eurooppaan, Afrikkaan ja Pohjois-Amerikkaan, vaikka se on monin paikoin harvinainen. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on antanut sille statuksen "silmälläpidettävä laji".
Syötävyys.
Punaryhäkäs on kuvattu syömäkelvottomana, mutta harmittomana. Sitä kuitenkin syödään joillakin alueilla, kuten Hongkongissa.
Dark Cloud

Dark Cloud () on Level-5:n kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema toimintaroolipeli, joka on julkaistu vuonna PlayStation 2:lle. Siinä on roolipeliominaisuuksien lisäksi kaupunginrakennuspelin elementtejä. Pelille julkaistiin jatko-osa "Dark Chronicle" (myös nimellä "Dark Cloud 2") kaksi vuotta myöhemmin. Japanissa pelin musiikeista on julkaistu ääniraita.
Juoni.
Peli kertoo nuoresta Toan-pojasta, joka saa suuren tehtävän. Hänen kotikyläänsä hyökkää Dark Genie aiheuttamaan tuhoa. Toan menettää tajuntansa ja herätessään hänen eteen ilmestyy keijukuningas, joka kertoo kohtalostaan. Toan siirtyy kotikyläänsä Noruneen, joka on autioitunut ja kadonnut taloista. Toanin on palautettava kylä ennalleen. Hänen tehtävänsä on taistella tiensä syvemmälle luolastoon ja samalla kerätä Atloja, jotka ovat paloja Norunen kylästä. Uusia aseita ja tarvikkeita löytyy matkan varrelta, sekä muita henkilöitä liittyy sankarin seuraan.
Aseet.
Pelissä käytetään kaiken kaikkiaan kuudenlaisia erilaisia aseita; kullakin hahmolla on omat asevahvuutensa. Muun muassa tarinan protagonisti, Toan käyttää miekkoja, selviytyäkseen. Muilla hahmoilla esiintyviä aseita ovat: ritsat, nuijat/kirveet, rannerenkaat/rannekkeet, keihäät sekä pyssyt.
Pelaamisessa pääpaino kohdistuu myös aseiden kehittämiseen. Aseiden statseja, elementtejä ja attribuutteja voidaan kasvattaa. Tarpeeksi tiettyjä statseja saatuaan, voidaan ase muuttaa uuteen muotoonsa.
Marcia Rodd

Marcia Rodd (s. 8. heinäkuuta 1940 Lyons, Kansas) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Rodd syntyi Lyonsissa, Kansasissa ja hänen vanhempansa olivat Rosetta (o.s. Thran) ja Charles C. Rodd. Hän opiskeli draamaa Northwestern-yliopistossa. 1950-luvulla hän muutti New York Cityyn ja alkoi esiintyä lavoilla. 1960-luvun Rodd vietti esiintymällä Broadway-teatterissa sellaisissa esityksissä, kuin Neil Simonin näytelmässä "The Last of the Red Hot Lovers". Vuonna 1971 hän esiintyi draamaelokuvassa "Rakasta minua, rakasta minua" ("T.R. Baskin") Candice Bergenin kanssa, sekä "Little Murders" -elokuvassa vastanäyttelijänään Elliott Gould.
1970-luvun aikana Rodd esiintyi muutamissa elokuvissa sekä televisiota varten tehdyissä tuotannoissa ja jatkoi myös esiintymistä televisio-ohjelmissa. Hän esiintyi esimerkiksi sarjassa "M*A*S*H" kapteeni Lorraine Andersonina, joka oli majuri Margaret Houlihanin (Loretta Swit) aiempi luokkatoveri.
Roddin viimeisin rooli on vuoden 2003 esiintyminen yhdessä sarjan "Ilman johtolankaa" jaksossa.
Täyteinen

Täyteinen on haulikossa käytettävä luoti, jota käytetään yleensä pienten hirvieläinten, kuten valkohäntäpeuran, metsäpeuran tai metsäkauriin, metsästykseen. Täyteistä käytetään usein lähellä asutusta sen kimmokevaaran vähäisyyden takia.
Täyteisiä patruunoita on erilaisia, esimerkiksi Brenneke ja Sabot. Täyteisiä patruunoita voidaan ampua sekä sileällä että rihlatulla piipulla.
Ticinon Alpit

Ticinon Alpit on Lepontisten Alppien osa Sveitsin Ticinon kantonissa (). Sen korkein huippu on Monte Basòdino. Tärkeimmät laaksot ovat Levantina, Valle Verzasca, Valle Maggia ja Val di Blenio. Alueen ilmasto on erityinen yhdistelmä vuoristoilmastoa ja välimerenilmastoa – palmujen ja lumihuippuisten vuorten yhdistelmää on kuvailtu hätkähdyttäväksi. Matalammilla huipuilla on vuoristomajoja ja niiden rinteillä ja laaksoissa kulkee monia vaellusreittejä.
Agent

Agent oli Rockstar Northin kehityksessä ollut toimintapeli. Peli olisi sijoittunut myöhäiselle 1970-luvulle kylmään sotaan, jossa pelaaja johdetaan ”vakoilun ja salamurhaamisen maailmaan”. 
Pelin piti ilmestyä alun perin yksinoikeudella PlayStation 3:lle vuoden 2010 aikana Sony tiedotti projektista ensi kertaa heinäkuussa 2007, mutta tarkempia tietoja saatiin vasta E3 2009 -messujen tiedotustilaisuudessa. 
Vuonna 2012 Rockstar vahvisti, että pelin kehitys jatkuu, mutta ei kertonut julkaisupäivää. Samaan aikaan alettiin spekuloida, että peliä saatetaan säästää PlayStation 4:lle. Marraskuussa 2018 USPTO kuitenkin julisti "Agent"-tavaramerkin hylätyksi ja peliprojektin perutuksi.
Premier League Snooker

Premier League Snooker (lyhemmin Premier League) oli perinteinen snookerin ammattilaisten kutsuturnaus, johon ottivat osaa vuosittain lajin huippupelaajat. Turnaus ei kuulunut lajin viralliselle pääkiertueelle "Main Tourille", mutta sitä järjestettiin vuosina 1987–2012. Kuusinkertainen maailmanmestari Steve Davis kruunattiin tämän turnauksen ensimmäiseksi voittajaksi. Turnaus oli siitä erikoinen, että vuodesta 2005 alkaen pelaajalla oli 25 sekuntia aikaa suorittaa kukin lyönti, joten turnaus suosi nopeatempoisia pelaajia. Vuonna 2011 lyöntiaika lyhennettiin 20 sekuntiin ja katkaisueriin otettiin käyttöön snookerin shootout-säännöt.
Turnauksen sponsoreina ovat vuosien varrella toimineet "Rothmans", "Matchroom", "Stormseat", "Trusthouse Forte", "Lowen European", "Doc. Marten's", "Riley", "Altodigital.com", "Sportingbet.com", "Daily Star", "Hasseroder", "Betfair", "Betfred", "Partybets.com", "PartyPoker.com" sekä "PartyCasino.com".
Championship League.
Championship League Snooker (lyhemmin Championship League) on keväisin järjestettävä "Premier League" -turnausta alempi karsintaturnaussarja, jonka voittaja lunasti paikan pääsarjassa aina seuraavana syksynä. Pelaajat jaettiin seitsemän pelaajan ryhmiin, joiden voittajat kilpailivat keskenään paikasta pääsarjassa.
Voittajat.
Turnauksen ylivoimaisesti menestynein pelaaja on Ronnie O’Sullivan, joka voitti turnauksen kymmenen kertaa ja vuosina 2005–2008 peräti viidesti peräkkäin. Vuonna 2005 turnaus järjestettiin sekä keväällä että syksyllä. Muita menestyjiä ovat Stephen Hendry ja Steve Davis. O’Sullivan, Hendry ja Davis ovat voittaneet 27 järjestetystä turnauksesta 20.
Aldwych-teatteri

Aldwych-teatteri on teatteri, joka sijaitsee Aldwychissa Westminsterin kaupunginosassa Lontoon keskustassa. Teatteri luokiteltiin suojelukohteeksi 20. heinäkuuta 1971. Teatterissa on 1 200 istumapaikkaa.
Historia.
Alkuperät.
Teatteri rakennettiin silloisen (nykyään Novello-teatteriksi kutsutun) Waldorf-teatterin pariksi. Ne molemmat suunnitteli W. G. R. Sprague. Teatterin rahoitti Seymour Hicks, joka sai tukea Charles Frohmanilta, ja sen rakensi Balhamin Walter Wallis. Alkuperäiset koristukset olivat gregoriaanista tyyliä.
Aldwych-teatteri avattiin 23. joulukuuta 1905, ja sen avajaisnäytelmä oli "Blue Bell", joka on uusi versio Hicksin pantomiimista "Bluebell in Fairyland". Vuonna 1906 teatterissa esitettiin Hicksin "The Beauty of Bath" ja vuonna 1907 "The Gay Gordons".
Helmikuussa 1913 Serge Diaghilev ja Vaslav Nijinsky käyttivät teatteria omiin tarkoituksiinsa, esitykseensä "Le Sacre du Printemps" ennen kuin sitä alettiin esittää enemmän Pariisissa samana vuonna. Vuonna 1920 Basil Rathbone esitti majuri Whartonia näytelmässä "The Unknown". Vuosina 1925–1933 teatterista tuli Ben Traversin farssien koti, ja ne jopa tunnettiin paremmin nimellä "The Aldwych Farces" ('Aldwychin farssit').
1930-luvun puolivälistä suunnilleen vuoteen 1960 teatterin omisti Abrahamsin perhe.
2000-luku.
Vuoteen 2000 asti teatteri on isännöinyt monia näytelmiä, komedioita sekä musikaaleja. Andrew Lloyd Webberin musikaalia "Whistle Down the Wind" esitettiin vuoteen 2001 asti, ja "Fame"-musikaali sai nauttia pidennetystä esitysajasta vuosina 2002–2006. Syyskuusta 2006 lähtien teatteri on ollut Dirty Dancingin brittimusikaaliversion koti.
Marcus Brown

Marcus James Brown (s. 3. huhtikuuta 1974 West Memphis) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin BC Žalgirista. Hän on eniten pisteitä Euroliigassa tehnyt pelaaja.
Ura.
Brown pelasi yliopistokoripalloa Murrayn yliopistossa vuosina 1992–1996. Viimeisenä opiskeluvuotenaan hän teki 26,4 pistettä ottelua kohden ja hänet varattiin 46. pelaajana. Brown pelasi Detroit Pistonsin paidassa kauden 1996–1997 tehden 3,9 pisteen keskiarvot, mutta elokuussa 1997 hänet vapautettiin seurasta. Brown jatkoi koripalloa vasta maaliskuussa 1998, jolloin hän siirtyi ranskalaiseen Élan Béarnais Pau-Ortheziin. Syyskuussa 1997 hän siirtyi Vancouver Grizzliesiin, mutta joutui lähtemään seurasta jo tammikuussa ennen yhtään peliä. Vielä kaudella 1999–2000 Brown yritti päästä viimeisen kerran NBA:han, mutta joutui lähtemään Detroit Pistonsista pelattuaan joukkueessa kuusi ottelua. Joulukuussa 1999 Brown siirtyi takaisin Ranskaan, CSP Limogesiin, jossa hän pelasi loppukauden. Seuran paidassa hän voitti muun muassa Korać Cupin ja Ranskan mestaruuden.
Kaudeksi 2000–2001 hän siirtyi Benetton Trevisoon, jonka paidassa hän pelasi ensimmäistä kertaa Euroliigaa 19,9 pisteen keskiarvolla. Seuraavat kaksi kautta Brown pelasi Efes Pilsenissä voittaen kaksi kertaa maan mestaruuden. Vuonna 2003 Brown siirtyi TsSKA Moskovaan miljoonasopimuksella. Samalla hänestä tuli yksi parhaiten palkatuimmista yhdysvaltalaispelaajista Euroopassa. TsSKA:n paidassa hän voitti niin ikään kaksi maan mestaruutta. Vuonna 2005 Brown siirtyi Unicaja Málagaan, jossa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan Espanjan mestaruuden. Brown pelasi seurassa vielä toisen kauden ennen siirtymistään BC Žalgirisiin. Hän edusti seuraa yhden kauden ajan, kunnes hänet myytiin lainalle Maccabi Tel Aviviin. Kaudeksi 2009–2010 Brown teki paluun Žalgirisiin.
Vincent Gardenia

Vincent Gardenia (7. tammikuuta 1920 – 9. joulukuuta 1992) oli italialais-yhdysvaltalainen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä.
Varhainen elämä.
Gardenia syntyi Vincenio Scognamigliossa Napolissa, Italiassa. Hänen vanhempansa olivat Elisa ja Gennardo Gardenia Scognamiglio. Muutettuaan kaksivuotiaana Yhdysvaltoihin hän asui suurimman osan elämästään Brooklynissa, New Yorkissa. Lapsena hän esiintyi perhenäyttelyryhmässä italialaisamerikkalaisessa naapurustossa New Yorkissa ja sen ulkopuolella.
Ura.
Gardenia aloitti näyttelemisen teatterissa 28-vuotiaana, ja hänen teatteridebyyttinsä oli vuonna 1956 näytelmässä "The Man with the Golden Arm". Hän kuvaili rooliaan elokuvassa "Little Murders" "käännekohtana". Hän voitti Obie-palkinnon vuosina 1960 ja 1969.
Vuonna 1972 hän voitti Tony-palkinnon esiintymisestään näytelmässä "The Prisoner of Second Avenue", ja vuonna 1979 hän oli ehdokkaana parhaan musikaalinäyttelijän palkinnon saajaksi esiintymisestään musikaalissa "Ballroom". 
Televisiossa Gardenia voitti vuoden 1990 Emmy-palkinnon esiintymisestään "Age-Old Friendsissä" Hume Cronynin kanssa. Yksi hänen parhaiten muistetuista televisiorooleistaan oli hänen esiintymisensä Frank Lorenzona, Archie Bunkerin naapurina, sarjassa "Perhe on pahin" (1973–1974) sekä esiintyminen J. Edgar Hooverina minisarjassa "Kennedy" vuonna 1983.
Kuolema.
Gardenia kuoli sydänkohtaukseen Philadelphiassa vuonna 1992 ja hänet on haudattu Pyhän Charlesin hautausmaalle Farmingdalessa Long Islandilla New Yorkissa.
Aittojoki

Aittojoki on noin kymmenen kilometriä pitkä joki Oulujoen vesistössä Vaalassa. Se alkaa Kaihlasen kaakkoispäästä ja laskee Jaalangassa Oulujärven Leinolanlahteen. Järvien keskimääräisten pinnantasojen ero on 6,4 metriä. Matkalla joki alittaa kahdesti yhdystien 8832 sekä kerran Oulu–Kontiomäki-radan ja yhdystien 19018. Jokeen laskee pian Kaihlasen jälkeen idästä Isolta Lehmisuolta alkava Ryönjöpuro. Yhdystien 8832 länsipuolella joessa on Ojelmuksenniemen kohdalla Polvijärvi-niminen järvilaajentuma. Jokivarsi on maantiesiltojen tienoita lukuun ottamatta asumaton.
Blood of the Nations

Blood of the Nations on saksalaisen metalliyhtye Acceptin 12. studioalbumi. Se julkaistiin 20. elokuuta 2010. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen studioalbumi 14 vuoteen sekä ensimmäinen äänite laulaja Mark Tornillon kanssa. Albumi ensiesiintyi Suomen virallisen listan sijalla 9.
Normipäivä

"Normipäivä" on rap-artisti Asteen 19. toukokuuta 2010 julkaistu single hänen kolmannelta studioalbumiltaan "Nuorallatanssija". Single julkaistiin aluksi digitaalisena. CD-versio julkaistiin 26. toukokuuta 2010. Kappale sai ensisoittonsa radiossa YleX -kanavalla 21. toukokuuta.
Janne Turkki

Janne Turkki (s. 1977 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. 
Helsingissä syntynyt Turkki vietti lapsuutensa Tikkurilassa ja Nummelassa, ja on myöhemmin asunut myös Tampereella. Hän on ollut kiinnitettynä Porin teatteriin vuodesta 2002 lähtien. Teatteri- ja elokuvaroolien ohella Turkki on esiintynyt myös sijaisnäyttelijänä useissa elokuvissa.
Rovakatu

Rovakatu on Rovaniemen ydinkeskustassa sijaitseva katu, joka sijaitsee Maakuntakadun ja Kansankadun välissä. Se on Rovaniemen keskustan keskeisiä kauppakatuja ja yrityskeskittymiä. Myös kauppakeskus Sampokeskus sijaitsee osittain Rovakadun varrella. Joulun aikaan kadulla on jouluvalaistus.
Rovakatu on 910 metriä pitkä ja se on suuntaukseltaan etelälounaasta pohjoiskoilliseen. Katu alkaa Hallituskadulta ja päättyy Valtatie 4:lle johtavaan ramppiin sekä Kantatie 79:n risteykseen. Katu on kaksikaistainen ja kaksisuuntainen lukuun ottamatta Pekankadun ja Toripuistikon välistä osuutta, jossa ajosuunta on etelästä pohjoiseen. Kadun varret on koko pituudelta varattu pysäköintikäyttöön lukuun ottamatta yksisuuntaisen osan länsipuolista reunaa sekä Toripuistikon jälkeistä osuutta.
Rovakadun merkittävimmät poikkikadut ovat Ruokasenkatu, Koskikatu ja Toripuistikko. Kadulla ei ole joukkoliikennettä lukuun ottamatta Toripuistikolta ja Poromiehentieltä Valtatie 4:lle menevää osuutta.
Rovakatua on uudistettu viimeksi vuonna 2006.
Arthur Lumley St. George Lyster

 
Arthur Lumley St. George Lyster (27. huhtikuuta 1888 – 4. elokuuta 1957) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston amiraali, joka palveli kummassakin maailmansodassa. Hän oli Arthur Edward Lysterin vanhin poika.
Lumley Lyster astui 15. syyskuuta 1902 laivaston palvelukseen. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa 6. Kevyt risteilijäviirikössä sekä Suuressa laivastossa. Sota-aikaisista ansioistaan hänet palkittiin DSOlla sekä Italian kruunulla.
Sotien välillä hän palveli 1919 "HMS Renownilla". Hänet siirrettiin 28. joulukuuta 1922 1. Taistelulaivaviirikön tykistöupseeriksi Atlantin laivastoon "HMS Barhamille", mistä hän siirtyi 8. joulukuuta 1924 Amiraliteettiin vuoden loppuun saakka. Hän palveli Amiraliteetin hankintaosaston johtajanapulaisena 29. joulukuuta 1924 alkaen toukokuuhun 1926.
Hänet siirrettiin 22. marraskuuta 1926 "HMS Nelsonille" ensimmäiseksi perämieheksi, jossa hän palveli kesäkuuhun 1928. Hänet siirrettiin 8. tammikuuta 1929 hankintaosastolle. 1930-luvun alun hän suoritti erilaisia esiupseerikursseja.
Hänet määrättiin 1932 risteilijä "HMS Danaen" päälliköksi Länsi-Intian ja Amerikan asemalle. Hänet siirrettiin 11. tammikuuta 1933 Kotilaivaston 5. Hävittäjälaivueen komentajaksi aluksenaan "HMS Wallace", mistä tehtävästä hänet siirrettiin maihin 1. toukokuuta 1935.
Hänet määrättiin 7. joulukuuta 1937 Välimeren laivastoon "HMS Gloriousin" päälliköksi. Hänet siirrettiin 20. joulukuuta 1939 Scapa Flown komentajaksi ylennettynä kontra-amiraaliksi.
Hänet siirrettiin Välimeren laivastoon tukialusten komentajaksi aluksenaan "HMS Illustrious". Hänen johdollaan tukialusosasto hyökkäsi Taranton laivastotukikohtaan 11. marraskuuta 1940. Hänet siirrettiin 1941 5. merilordiksi ja laivaston ilmavoimien komentajaksi.
Hänet määrättiin 11. heinäkuuta 1942 Kotilaivaston lentotukialusten päälliköksi aluksenaan "HMS Indomitable", mistä hänet vapautettiin helmikuussa seuraavana vuonna.
Hän ei ole sijoitettujen luettelossa heinäkuun 1945 jälkeen. Hän jäi 27. heinäkuuta 1945 eläkkeelle. Hän kuoli 4. elokuuta 1957.
Flekkerøy

Flekkerøy on saari Kristiansandin kunnassa, Länsi-Agderin läänissä Norjassa. Se sijaitsee kaupungin keskustasta etelään. Saaren nimi juontaa juurensa sanasta "flekk", joka tarkoittaa viljeltyä maapalaa.
Historia.
Flekkerøy on vanha asuinpaikka, jossa sijaitsi tulliasema ja tärkeä kauppapaikka jo ennen Kristiansandin kaupungin perustamista 1641. Flekkerøy linnoitettiin jo 1555. Fredriksholmin linnoitus rakennettiin 1654 ja purettiin 1872. Toisen maailmansodan aikana saari oli saksalaisten linnoittama ja miehittämä.
Elinkeinoelämä.
Flekkerøyssä on sijainnut Kristiansandin rannikkoalueen kalastuslaivaston pääosa ja hyviä satamia sijaitsee sekä Ytre että Indre Flekkerøyn alueilla. Saarella on veneenlaskupaikka ja veneenkorjauspaja, kalojen vastaanottoasemia ja pakastamoja sekä nuotan- ja troolienvalmistusta. Saari on yhteydessä mantereelle 2 320 m pituisen meren alta kulkevan tietunnelin, "Flekkerøytunnelen"in, kautta, riksvei 457:ään.
Valkoisen hiekan kansa

Valkoisen hiekan kansa: Liiviläisten historiaa ja kulttuuria on Edgar Vaalgamaan kirjoittama liiviläisten historiaa ja kulttuuria käsittelevä kirja, joka ilmestyi vuonna 2001. Teos käsittelee liiviläisten menneisyyttä esihistoriasta alkaen, mutta keskittyy 1900-luvun historiaan ja erityisesti Vaalgamaan omiin muistelmiin tuolta ajalta. Kirjan jälkisanat on kirjoittanut Valda Šuvcāne, joka kertoo kirjassa liiviläisten neuvostoajan jälkeisistä vaiheista.
Kirja sai Lauri Jäntin säätiön erityismaininnan vuonna 2002. Kirjan kirjoittaja Edgar Vaalgamaa kuoli vuonna 2003 eli kaksi vuotta kirjan julkaisun jälkeen.
Songvårin majakka

Songvårin majakka sijaitsee Hellersøyn saarella Søgnen kunnassa, Länsi-Agderin läänissä, Norjassa, viisi kilometriä Ny-Hellesundista etelään.
Majakka perustettiin 1888. Sen valoteho on 42 500 cd ja majakka voidaan nähdä 14,5 merimailin päähän. Majakan sumusireeniksi asennettiin nautofoni vuonna 1950, joka poistettiin käytöstä 1987. Samana vuonna majakka automatisoitiin. Yhdeksän metrin korkuinen valvontatorni valmistui 2004.
Linda Williams (elokuvatieteilijä)

Linda Williams (1946 – 12. maaliskuuta 2025) oli yhdysvaltalainen elokuvatieteilijä.
Williams valmistui maisteriksi Kalifornian yliopistosta, Berkeleystä, ja tohtoriksi Coloradon yliopistosta. Hän työskenteli professorina Coloradon yliopistossa. Williams kirjoitti myös useita kirjoja. Hän tutki surrealististen elokuvien psykoanalyysiä, toimitti kirjan feministisestä elokuvakritiikistä ja elokuvien katsojista. Lisäksi Williams kirjoitti tutkimuksia muun muassa pornoelokuvista ja melodraamoista.
Master Bates

Master Bates (oik. Hannu Voutilainen, s. 1971) on kuopiolaisen industrial metal -yhtyeen Turmion Kätilöt basisti. Hän liittyi Turmion Kätilöihin miltei heti sen perustamisen jälkeen. Lisäksi hän soittaa bassoa myös 2 Times Terror- ja Kiukku -yhtyeissä. Voutilainen käyttää pääsoittimenaan neljäkielistä ESP Custom Shop Tom Araya -bassoa. 
Voutilainen on naimisissa radiojuontaja Petra Kalliomaan kanssa. Heidät vihittiin syyskuussa 2012. Voutilainen on työskenteli pitkään Kuopiossa toimineen Henry's Pubin ravintola- ja ohjelmapäällikkönä. Hän jätti ravintolapäällikön tehtävän muutettuaan vuodenvaihteessa 2012/2013 Helsinkiin.
Hypnoksen muistikirja

Hypnoksen muistikirja on René Charin proosarunon muotoon puettu aforismikokoelma, joka ilmestyi 1946. Hän kirjoitti sen vuosina 1943–1944 ollessaan vastarintaliikkeen palveluksessa. Teos on valittu vuoden aforismikirjaksi. 
Monille kielille käännetyn teoksen on suomentanut Kristian Blomberg, joka on kirjoittanut siihen myös esipuheen. Se ilmestyi suomeksi 2009 Savukeitaan kustantamana.
Char oli Heideggerin ja Camus’n lempirunoilija, erityisesti juuri "Hypnoksen muistikirjan" ansiosta. Char omisti teoksen Camus'lle. Myös Pentti Saarikoski oli viehtynyt Chariin ja mainitsee hänet, tosin nimeämättä, kokoelman Tanssiinkutsu runossaan XV.
"Hypnoksen muistikirjan" vuoden aforismikirjaksi valinnut raati perustelee valintaansa: "Teos puhuttelee vahvasti nykyihmistä sanahelinään ja pinnallisuuteen taipuvaisessa maailmassamme." Jo teoksen suomennoksen ilmestyessä sitä luonnehdittiin yhdeksi vuoden suurista käännöstapauksista. Teos on ollut Charin luetuin kirja. Hänelle kaavailtiin Nobel-palkintoa, ja asialla oli muun muassa Albert Camus, mutta Char kieltäytyi kunniasta jo etukäteen ja on paljolti siksi jäänyt tuntemattomaksi muun muassa Suomessa.
Char kuvaa teoksessa itseään käyttäen salanimeä Alexander, joka oli hänen koodinimensä vastarintaliikkeessä. Hän ei kuitenkaan nosta persoonaansa jalustalle vaan päin vastoin käyttää salanimeä etäännyttämiseen. Mietelmät ovat hyvin lyhyitä ja katkelmallisia, eivätkä ne vaadi lukijalta pitkäjännitteistä keskittymistä. Niistä puuttuu Charille muuten ominainen avaran maiseman luonnonkuvaus.
Teoksen analysoiduimpia teemoja on abstraktioiden vastainen eetos, ja hänen keskustelukumppaneitaan olivatkin eksistentialistit, kuten Camus ja Heidegger. Char suhtautui hyvin epäluuloisesti yhteisöihin: hän on esittänyt yhteisöjen muodostuvan, hallitsevan ja yhdistävän ihmisiä lähinnä pelon avulla: "Mikäli antaisin myötä raukkamaisuutta elämään kanavoivalle pelolle, saattaisin saman tien maailmaan joukon muodollisia ystävyyksiä, jotka varastaisivat turvani." Pelon edessä meni suostuu pienempää pahaan, vetäytyy ideologioiden taakse, tekee kompromisseja mutta menettää samalla vapauden ja kauneuden. 
Charille runous on aktivismiin johdattava yllyke, ellei peräti aktivismin yksi muoto. Runoutta lukeva ja kirjoittava pysyy riippumattomana. Charin niukkaan ilmaisuun latautuu hyvin paljon, ja assosiaatiot seuraavat toisiaan, ja häntä on verrattu Herakleitokseen sekä oraakkelien lauseisiin, joiden sisältö ilmenee vain lukuhetkellä. Siksi jokainen lukija joutuu kokemaan Charin tekstit yksin, ja lukukokemus yllättää: pieneen harmittomaan kirjaan tarttunut huomaa sen laskiessaan, että jotakin olennaista on muuttunut.
Char piilotti "Hypnoksen muistikirjan" käsikirjoituksen sodan jälkeen pitkäksi aikaa, ennen kuin ryhtyi muovaamaan sitä kirjan muotoon. Lopullisen toimitustyön teki Albert Camus.
Norjan kansallispäivä

Norjan kansallispäivää eli "perustus­lain päivää" (), tai paremmin Norjassa tunnettu sen päivämäärän mukaan nimellä syttende mai, vietetään vuosittain 17. toukokuuta. Kansallispäivää vietetään sen muistoksi, että 17. toukokuuta vuonna 1814 vahvistettiin Eidsvollin kansallis­kokouksen hyväksymä, suurelta osin vielä nykyisinkin voimassa oleva Norjan perustuslaki. Samassa yhteydessä Norja julistautui itsenäiseksi kuuluttuaan 1300-luvun lopulta saakka Tanskan yhteyteen. Jo samana vuonna Norja joutui kuitenkin luopumaan täydellisestä itsenäisyydestään ja liittymään Ruotsin kanssa personaaliunioniin, mutta sai pitää oman perustuslakinsa. Ruotsi-Norjan personaaliunioni purkautui vuonna 1905.
Päivä on Norjassa sekä yleinen, laki­sääteinen vapaa­päivä että liputus­päivä. Päivän juhlallisuuksiin kuuluvat monilla paikka­kunnilla järjestettävät koululaisten kulkueet.
Kilpikonnagrafiikka

Kilpikonnagrafiikka () on joidenkin ohjelmointikielten tukema tapa piirtää tietokonegrafiikkaa kursorin, "kilpikonnan" avulla. Aloitettaessa kursori sijoitetaan tyypillisesti keskelle ruutua, minkä jälkeen sille annetaan siirtymisohjeita.
Kilpikonnagrafiikkaa käytetään esimerkiksi Logossa, missä se on yksi tärkeimmistä ominaisuuksista.
Kilpikonnalla on kolme eri attribuuttia:
Alkuperäisessä Logo-ohjelmointikielen määritelmässä kilpikonnan attribuutteja muutettiin kuuden käskyn avulla: liikutus (kilpikonnan sijaintiin nähden eteenpäin codice_1 ja taaksepäin codice_2), suunnan muuttaminen (kilpikonnan vasempaan tai oikeaan päin kääntyminen tietyn astemäärän mukaan, codice_3 ja codice_4) ja kynän tilan muuttaminen (nosto tai lasku, codice_5 ja codice_6). Useimmissa Logon versioissa kilpikonnaa voi liikuttaa myös suoraan tiettyihin koordinaatteihin (esimerkiksi UCBLogon codice_7), ja kynällä voi olla myös eri attribuutteja (UCBLogossa esimerkiksi codice_8 vaihtaa kynän väriä) tai toimintoja (UCBLogossa codice_9 piirtää tekstin kilpikonnan sijaintiin).
Esimerkki: Neliön piirto
Historia.
Grafiikan esikuvana olivat ohjelmoinnin opetukseen tarkoitetut kilpikonna-robotit, jotka keksi Grey Walter 1940-luvun lopussa. Seymour Papert otti ominaisuuden Logoon.
Den Norske Amerikalinje

Den Norske Amerikalinje A/S oli norjalainen laivayhtiö. Osakeyhtiö perustettiin 1910 kansallisena yhtiönä, jota tukivat Norjan viranomaiset ja amerikannorjalaiset tahot. Se aloitti säännöllisen matkustajalaivaliikenteen Yhdysvaltojen ja Norjan välillä 1913. Matkustajalaivaliikenne SS Stavangerfjordilla, SS Bergensfjordilla ja SS Oslofjordilla muodostikin yhtiön ydinliiketoiminnan 50 vuoden ajan, joka loppui vuonna 1973.
Tämän jälkeen yrityksen laivat MS Sagafjord ja MS Vistafjord olivat risteilyliikenteessä ja vuodesta 1981 erityisesti autojen merikuljetustoiminnassa. Wilh. Wilhelmsen Group hankki yrityksen osake-enemmistön hallintaansa 1995 ja se yhdistyi Wilhelmsen Lines -yhtiön kanssa.
Mehmet Topal

Mehmet Topal (s. 3. maaliskuuta 1986 Malatya, Turkki) on turkkilainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista Fenerbahçea ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Ura.
Topal siirtyi Galatasarayhin vuonna 2006 ollessaan 20-vuotias. Aikaisemmat neljä kautta hän oli edustanut Dardanelsporia. Hän pelasi vain satunnaisesti ensimmäisellä kaudellaan istanbulilaisseurassa. Sarjaotteluita kertyi lopulta yhteensä 11.
Ruotsalaispelaaja Tobias Linderothin loukkaannuttua Topal sai mahdollisuutensa osoittaa kykynsä ja tehdä vaikutuksen seuran kannattajiin. Hän nousi joukkueen avauskokoonpanoon ruotsalaisen jatkettua loukkaantuneena. Topal kiitti Linderothia saamistaan avuista ja neuvoista, sekä toivoi ruotsalaiselle pikaista paranemista.
Huhtikuussa 2008 hänen sopimustaan jatkettiin viidellä vuodella, joka näin kestäisi vuoteen 2013 asti. Kausi 2007–2008 päättyi Galatasarayn mestaruusjuhliin ja hän sai myös kutsun Turkin maajoukkueeseen vuoden 2008 EM-kilpailuihin. Hän pelasi neljä ottelua Turkin edettyä välieriin saakka.
Kesällä 2008 Topalin huhuttiin siirtyvän David Moyesin valmentamaan Evertoniin, joka kuitenkin lopulta kariutui Galatasarayn vastustettua siirtoa. Topal menetti alun kaudesta 2009–2010 ollessaan loukkaantunut, mutta pelasi kuitenkin lopulta 24 sarjaottelua.
12. toukokuuta 2010 Topal siirtyi espanjalaisseura Valenciaan 5,5 miljoonan euron siirtokorvauksella. Sopimus oli pituudeltaan nelivuotinen. Hän siirtyi kuitenkin turkkilaiseen Fenerbahçeen heinäkuussa 2012. Hän voitti Turkin cupin 2013 ja liigamestaruuden 2014.
Topal on pelannut Turkin A-maajoukkueessa kaikkiaan 81 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Giovanni Battista Piranesi

Giovanni Battista Piranesi (4. lokakuuta 1720 Mogliano Veneto, Venetsian tasavalta – 9. marraskuuta 1778 Rooma, Kirkkovaltio) oli italialainen taidegraafikko, joka tunnetaan Roomaa käsittelevistä etsauksistaan ja kuvitteellisia ”vankiloita” esittävistä töistään.
Piranesin isä oli kivenhakkaaja ja rakennusmestari. Hän sai nuorena sedältään käytännön opetusta rakenne- ja vesirakennustekniikasta. Piranesin veli, joka oli kartusiaanimunkki, innoitti häntä kiinnostumaan historiasta ja antiikin Rooman saavutuksista. Vaikka Piranesi ei juuri saanut töitä arkkitehtuurin alalta, monipuolinen koulutus auttoi häntä myöhemmin urallaan.
Roomaan Piranesi muutti vuonna 1740. Hänestä tuli pian tämän jälkeen tunnetun graafikon, Giuseppe Vasin oppilas. Piranesi oppi Vasilta etsaustaidot. Vuonna 1745 Piranesi julkaisi 135 etsauksen sarjan Roomasta. Piranesin työt liioittelivat rakennusten kokoa, ja hän syvensi niissä myös varjojen ja valon suhdetta luodakseen kuviin dramaattisuutta. Vuosina 1749–1750 Piranesilta ilmestyi "Carceri d'Invenzione", jossa hän esitteli mielikuvituksellisia vankiloita.
Piranesi arvosti antiikin roomalaista taidetta suuresti. Hän esittikin etsausten avulla teoksessaan "Delle magnificenza ed architettura de'Romani" näkemyksen, että roomalaiset eivät olleet saaneet vaikutteita kreikkalaisilta, vaan ennemminkin maan entisiltä asukkailta, etruskeilta. Toisessa arkkitehtuuria käsitelleessä teoksessaan "Parere sull'architettura" Piranesi esitti, että antiikin roomalaisten rakennusten pohjalta pitäisi luoda uusi arkkitehtuurin suuntaus. Vaikka Piranesi vaikuttikin arkkitehtuurissa, ainoa hänen suunnittelemansa valmistunut rakennus oli "Santa Maria del Priorato" -kirkko.
Piranesin romantisoidut näköalat ja omaperäiset sisätilat ovat inspiroineet myöhempiä taiteilijoita, kuten taidemaalari Hubert Robertia ja kirjailija William Thomas Beckfordia. 1900-luvulla surrealistit arvostivat Piranesin töitä, ja kauhuelokuvien lavastajat käyttivät Piranesin etsauksia lähdeaineistona.
Johann Baptist Cramer

Johann (John) Baptist Cramer () oli saksalais-englantilainen pianisti ja säveltäjä. Mannheimissa syntynyt Cramer tuli Lontooseen vanhempiensa mukana jo vuoden vanhana. Hän debytoi pianistina kymmenvuotiaana, opiskeli pari vuotta Muzio Clementin oppilaana ja ryhtyi pian konsertoimaan ympäri Eurooppaa, joskaan hän ei uransa aikana konsertoinut erityisen paljon mannermaalla. Crameria kutsuttiin Englannissa nimellä ”Glorious John”, ja itse Beethovenin kerrotaan pitäneen häntä ajan ainoana merkittävänä pianistina.
Cramer oli klassisesti asennoitunut taiteilija, jonka mielisäveltäjiä olivat Mozart ja J. S. Bach. Hän oli ensimmäisiä pianisteja, jotka esittivät konserteissaan myös muita kuin omia sävellyksiään. Ulospäin Cramer näytti soittaessaan melkein liikkumattomalta, ja aikalaiset kuvasivat hänen sormiensa ikään kuin liukuvan koskettimelta toiselle. Ignaz Moscheles ylisti hänen laulavaa kosketustaan ja legatoaan. Cramerin uran loppupuolella uusien suuntausten jo vallitessa hänen tyylinsä koettiin kuitenkin kuivaksi ja vanhanaikaiseksi.
Cramerin etydeitä on käytetty 1900-luvullakin pianonsoiton opetuksessa.
Jedediah Grant

Jedediah Morgan Grant (21. helmikuuta 1816 – 1. joulukuuta 1856) oli eräs Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkon varhaisia johtajia. Vuodesta 1845 vuoteen 1854 hän toimi seitsenkymmenten koorumin johtajana. Vuonna 1854 kirkon presidentti Brigham Young nimitti hänet apostoliksi ja kutsui hänen ensimmäiseksi neuvonantajakseen ensimmäiseen presidenttikuntaan. 
Yhdessä presidentti Youngin kanssa Jedediah Grant aloitti nk. mormonireformaation, kirkon sisäisen uudistus- ja kurinpalautusliikkeen. Grant profiloitui mormonireformaation myötä tulisten, jopa fanaattisten ja raivokkaiden puheiden pitäjänä. Hän ruoski kirkon jäseniä heidän synneistään yksityiskohtia säästämättä sekä uhkasi katumattomia synnintekijöitä helvetin rangaistuksella. Grant vaati myöhempien aikojen pyhiltä tinkimätöntä kuuliaisuutta kirkon johdolle, erityisesti profeetta Youngille. Hän myös puolusti voimakkaasti sekä moniavioisuutta että verisovitusta.
Jedediah Grant vilustui erään saarnakiertueensa aikana ja menehtyi 1. joulukuuta 1856 keuhkokuumeeseen. Kirkon myöhempi presidentti Heber J. Grant on hänen poikansa.
Lännen Pallo

Lännen Pallo on entinen pesäpalloseura Turusta. Seura tunnetaan nykyään nimellä Turku-Pesis.
Historia.
Lännen Pallon perustaminen.
Seura perustettiin nimellä Lännen Pallo vuonna 1949. Pesäpallotoiminta alkoi seuran osalta kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla vuonna 1950. Miesjoukkueet pelasivat sarjaa vaihtelevasti vuoteen 1964 asti. Vuonna 1965 LäPa:n naisjoukkue nousi Suomen Mestaruussarjaan. 
Naisjoukkue pelasikin SM-sarjassa yhtäjaksoisesti aina vuoteen 1986 asti. Tuona aikana joukkue saavutti SM-kultaa vuonna 1982 ja SM-pronssia 1981. Mestaruusjoukkueessa pelasivat Sirpa Helin, Marjo Hellström, Minna Hämäläinen (nyk.Lamppu), Ritva Laine (nyk. Rekola), Jaana Lindqvist, Merja Raikko (nyk. Keskinen), Teija Räsänen (nyk. Penger), Kirsti Sinisalo (nyk. Juhala), Riitta Tuomi (nyk. Valtamäki), Seija Uusitalo (nyk. Korkeamäki), Minna Varjonen, Tuula Raittila (nyk. Puikkonen), pelinjohtaja ja valmentaja Simo Lehtonen, joukkueenjohtaja Matti Vaininen. Kaudeksi 1987 Lännen Pallo putosi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle.
Palkinnot ja huomionosoitukset.
Palkitut.
Lyöjäkuningatar:
Vuoden pesäpalloilija:
Rautatieläisten Liitto

Rautatieläisten Liitto oli suomalainen vuosina 1930–2011 toiminut rautatiealalla työskentelevien ammattiliitto. Keskusjärjestö SAK:hon kuuluneella liitolla oli noin 14 000 jäsentä vuonna 2010. Vuonna 2011 liitto yhdistyi Julkisten ja hyvinvointialojen liitto JHL:ään, johon muodostettiin Raideammattilaisten yhteisjärjestö.
Historia.
Liiton jäsenille tyypillisiä ammattinimikkeitä olivat konduktööri, vaihtotyönjohtaja, järjestelymestari, junamies, asetinlaitemies, vaihdemies, rataesimies, ratatyöntekijä, kiskohitsaaja, veturiasentaja, veturisähköasentaja, sähköasentaja ja turvalaiteasentaja. Liitto julkaisi jäsenlehteä "Rautatieläinen" (1921–2011) sekä lehtiä "Juna" ja "Opaste" (1945–1948). Liitto oli Kuljetusalan Ammattiliittojen Federationin (KAF) jäsen.
Rautatieläisten liitto muodostettiin vuonna 1930, mutta rautatieläisillä on ollut itsenäistä toimintaa jo vuodesta 1906 alkaen. Suomen Rautatieläisten Liitto lakkautettiin sisällissodan jälkeen 1918. Sitä seurasivat Suomen Rautatieläisten Ammattiliitto (1920–1926) ja Suomen Rautateiden Työntekijäin Liitto (1926–1930), joka lakkautettiin keskusjärjestö SAJ:n ja monien muiden liittojen tavoin. Uusi Suomen Rautatieläisten Liitto (SRL) perustettiin vuonna 1930, ja se liittyi Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliittoon. SRL liittyi Kansainväliseen kuljetustyöväen liittoon 1931. Ensimmäinen liiton ja Rautatiehallituksen välinen työehtosopimus solmittiin vuonna 1945. 1960-luvulla liiton ohella toimi uuteen SAJ:hin kuulunut Rautatieläisten Ammattiyhdistysten Liitto.
Rautatieläisten Liitto oli mukana neuvotteluissa Teollisuusalojen ammattiliiton perustamiseksi, ja vuonna 2009 liitto päätti aikeelle myönteisen jäsenäänestyksen jälkeen osallistua hankkeeseen. Päätös tehtiin kuitenkin ehdollisena, ja kun uusi liitto ei toteutunut aiotussa laajuudessa, liitto arvioi tilanteen uudelleen. Marraskuussa 2010 liiton valtuusto päätti yhdistymisestä JHL:ään. Fuusiossa JHL:n sisälle muodostettiin Raideammattilaisten yhteisjärjestö, johon Rautatieläisten liiton lisäksi tulivat mukaan JHL:n metro- ja raitioliikenteen ammattiosastot. "Rautatieläinen"-lehden tilalle muodostettiin JHL:n "Motiivin" liitteenä kuudesti vuodesti ilmestyvä "Venttiili". RAUTL:n valtuusto piti viimeisen kokouksensa joulukuussa 2011, ja toiminta uudessa organisaatiossa alkoi vuoden 2012 alussa. Toukokuussa 2013 Ilmailu- ja Rautatiekuljetusalan Työttömyyskassa ja Julkisten ja hyvinvointialojen työttömyyskassa hyväk­syivät sopimuksen IRKA:n yhdistymisestä JHL:n kassaan vuoden 2014 alusta alkaen.
Poliittiset sidonnaisuudet.
Preasidentinvaaleissa 2012 liitto tuki SDP:n Paavo Lipposen kampanjaa 30 000 eurolla ja Vasemmistoliiton Paavo Arhinmäen kampanjaa 3 500 eurolla.
Juan Ignacio Chela

Juan Ignacio Chela (s. 30. elokuuta 1979 Buenos Aires) on argentiinalainen tennispelaaja. Kaksinpelissä hän voitti kuusi ATP-turnausta ja oli parhaimmillaan maailmanlistan sijalla 15. Nelinpelissä hän saavutti kolme turnausvoittoa ja oli parhaimmillaan ATP-listan sijalla 33.
Tennisura.
Chela oli vuonna 2001 kolmen kuukauden kilpailukiellossa ATP-kiertueelta ja sai kahdeksan tuhannen dollarin sakon metyylitestosteronin käytöstä Cincinnati Masters-turnauksessa. 9. elokuuta 2004 hän saavutti uransa korkeimman sijoituksen kaksinpelin maailmanlistalla, ollessaan viidestoista. Australian avoimissa 2005 Chela hävisi kolmannella kierroksella Lleyton Hewittille.
Parhaimmillaan Chela pääsi Grand Slam -turnauksissa puolivälieriin Ranskan avoimissa vuosina 2004 ja 2011 sekä Yhdysvaltain avoimissa 2007.
Vuonna 2010 hän voitti Houstonin finaalissa Sam Querreyn 5–7, 6–4, 6–3, ja otti samalla ensimmäisen ATP-tason turnausvoittonsa yli kolmeen vuoteen. Matkalla voittoon hän voitti mm. Eduardo Schwankin, Lleyton Hewittin ja Horacio Zeballosin. Samana vuonna hän otti toisen turnausvoiton syyskuussa Bukarestissa voittamalla finaalissa Pablo Andújarin.
Chela lopetti uransa kauteen 2012.
Björn Phau

Björn Phau (s. 4. lokakuuta 1979 Weilerswist) on saksalainen tennispelaaja. Hänen äitinsä on saksalainen ja isä indonesialainen.
Tennisura.
Phau voitti Andre Agassin 7–5, 7–5 Dubain turnauksessa vuonna 2006. Haastattelussa Agassi kertoi, että Phau on yksi nopeimmista tennispelaajista, jonka hän on koskaan kohdannut. 19. kesäkuuta 2006 hän saavutti uransa korkeimman sijoituksen kaksinpelin maailmanlistalla, ollessaan 59:s.
Vuonna 2007 SAP Openissa Phau näytti rehellisyytensä, kun hän pelasi 1. kierroksella Konstantinos Economidisia vastaan. Pallo, jonka Phau löi Economidisille meni ulos, mutta linja-tuomari ei siihen reagoinut. Economidis palautti pallon, mutta Phau oli nähnyt lyöneensä pallon ulos, joten hän jätti lyömättä Economidisin palautukseen, ja piste tuli näin Economidisille. Lopulta Phau kuitenkin voitti ottelun ja pääsi toiselle kierrokselle. Huhtikuussa 2009 Houstonissa Phau hävisi Wayne Odesnikille 4–6, 3–6 semifinaalissa.
Firá

Firá () eli Thíra (Θήρα) tai Santoríni (Σαντορίνη) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Thíran kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Θήρας, "Dimotikí Enótita Thíras") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Thíran saarella Santorínin saariryhmässä, hallinnollisesti Thíran alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 14 005 ja varsinaisen Firán kaupungin väkiluku 1 616 (vuonna 2011). Firá on Santorínin pääkaupunki sekä Thíran kunnan kuntakeskus. Nimi Firá on oikeastaan Santorínin pääsaaren nimen Thíran toinen muoto.
Maantiede.
Firá sijaitsee Thíran saaren kuunsirpin muotoisella länsirannikolla. Se on rakennettu Santorínin kalderan reunalle noin 260 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Firán pohjoisosassa sijaitsevat Firostefánin ja Kontochórin kylät, jotka ovat nykyisin kasvaneet kiinni Firáan sen kaupunginosiksi. Rannassa kaupungin alapuolella sijaitsee pieni, vanha satama Órmos Firón. Se on nykyään retkiveneiden sekä risteilyalusten yhteysveneiden käytössä. Sataman ja kaupungin välillä kulkee köysirata sekä 600-askelmainen porrastettu tie.
Saaren lauttasatama Athiniós sijaitsee eri paikassa, noin 10 kilometriä Firásta etelään. Etäisyys Firásta Santorínin lentoasemalle on noin kuusi kilometriä. Firán pohjoispuolella samoin kalderan reunalla sijaitsee Imerovígli ja kaakkoispuolella Karterádos.
Historia.
Keskiajalla saaren pääkylä sijaitsi nykyisen Imerovíglin lähellä Skároksessa. Firán asutus alkoi kehittyä 1700-luvulla, kun saaren vanha venetsialainen ja katolinen yläluokka hylkäsi Skároksen toistuneiden maanjäristysten vuoksi. Kaupungin kehitys vauhdittui 1800-luvulla, kun merirosvojen uhka Egeanmerellä väheni.
Firá kärsi suuria vaurioita maanjäristyksessä 9. heinäkuuta 1956. Nykyisin kaupunki on saaren kaupallinen keskus sekä tärkeimpiä turistikeskuksia.
Firá oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Thíran kunnaksi yhdessä Oían kanssa.
Nähtävyydet.
Firán vanha rakennuskanta muodostuu perinteisistä kykladisista valkoisista taloista. Kaupungin tärkempiin nähtävyyksiin kuuluvat Esihistoriallisen Theran museo, joka esittelee erityisesti saaren minolaisen kauden löytöjä Akrotírista, sekä Firán arkeologinen museo, joka esittelee myöhempiä löytöjä antiikin ajalta. Tärkeimmät kirkot ovat Vapahtajan temppeliintuomisen katedraali sekä katolinen Johannes Kastajan katedraali. Kaupungin keskusaukiosta käytetään nimeä "Plateía Theotokópoulou". Siellä sijaitsee muun muassa Thíran saaren bussi- ja taksiliikenteen keskus. Firán kapeiden kujien varrella on paljon ravintoloita sekä koru- ja matkamuistoliikkeitä.
Firasta on ainutlaatuinen näkymä 18 kilometriä pitkän kalderan yli Néa Kaméni -tulivuorisaarelle, jonne tehdään laivaristeilyjä Órmos Firónin satamasta.
Kunnallisyksikön osat.
Firán kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Thirasía

Thirasía (), antiikin Therasia (), on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladeihin ja tarkemmin Santorínin saariryhmään. Saaren pinta-ala on 9,3 km² ja asukasluku 319 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Thíran kuntaan, Thíran alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä ja suurin asutus on Manolás eli Thirasían kylä.
Thirasía on Santorínin tuliperäisen saariryhmän toiseksi suurin saari, joka erkani pääsaaresta Thírasta tulivuorenpurkauksessa tiettävästi noin eaa. Saari sijaitsee Thíran saaren länsipuolella Santorínin kalderan länsireunalla. Thíran tavoin Thirasían kalderanpuoleinen reuna on hyvin jyrkkä. Thirasían ja Thíran välissä sijaitsevat pienemmät Néa Kaménin ja Palaiá Kaménin kraatterisaaret.
Antiikin aikana saarella sijaitsi Therasian kaupunki. Pyhä Irene Thessalonikalainen kuoli Therasian saarella roomalaisella ajalla vuonna 304, kun Santorínin saaret toimivat karkotuspaikkana. Hänestä koko saariryhmä sai myöhemmin venetsialaisella ajalla nimen ”Santa Irini” eli Santoríni.
Airport ’80 – Concorde

Airport '80 - Concorde ("The Concorde ... Airport ’79") on David Lowell Richin ohjaama yhdysvaltalainen katastrofielokuva vuodelta 1979. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Alain Delon, Susan Blakely ja Sylvia Kristel.
Elokuva on neljäs ja viimeinen osa matkustajalentokoneista kertovien katastrofielokuvien sarjassa, jonka aiemmat osat ovat "Kiitorata" (Airport, 1970), "Jättiläinen taivaalla" (Airport 1975, 1974) ja "Kaappaus Bermudan kolmiossa" (Airport ’77, 1977).
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano luonnehti elokuvaa tv-sarjatasoiseksi sekä juonen että näyttelijöiden suhteen ja antoi sille yhden tähden viidestä.
Knut August Palmberg

Knut August Palmberg (10. kesäkuuta 1844 Pohja – 11. marraskuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen insinööri, joka perusti Valkealaan Tirvan tehtaat. Näistä tehtaista kehittyi myöhemmin nykyinen Oy Woikoski Ab, joka valmistaa teknisiä ja lääkkeellisiä kaasuja sekä rakentaa ja suunnittelee alan laitteistoja ja jakelujärjestelmiä.
Palmbergin isä oli Pohjan seurakunnan kirkkoherra Anders Palmberg. Palmberg kävi Turun teknillistä reaalikoulua ja hän valmistui insinööriksi Tukholman teknillisestä instituutista. 
Vuodesta 1872 Palmberg oli valvomassa Kuusankoskelle rakennetun paperitehtaan rakennustöitä. Vuonna 1877 hän siirtyi Sippolaan perustetun Turpaan Ruutitehdas Oy:n johtajaksi ja jatkoi tässä tehtävässä aina vuoteen 1890, jolloin tehdas tuhoutui räjähdysmäisessä tulipalossa. Ruutitehtaan valvojana toimi kapteeni Lennart Forstén, joka yhdessä Palmbergin ja muutaman muun soittotaitoisen kanssa harrasti tehtaalla yhtyesoittoa.
Vuonna 1882 Palmberg perusti kimröökitehtaan Vehkalahden Koivuniemeen. Koivuhiilestä valmistettua kimröökiä käytettiin mustana väriaineena maaleissa sekä kirjapainojen painomusteessa ja sille löytyi vientimarkkinoita Venäjältä. Ostettuaan Tirvan koskien koskioikeudet Palmberg rakensi Tirvalle 1890 toisen kimröökitehtaan ohella myös sahalaitoksen, myllynkiviä valmistaneen Suomen Myllykivitehdas Oy:n tehtaan ja useita eri pajoja. Tehtaiden kuljetuksia varten Palmberg rakensi 1904 kapearaiteisen rautatien Tirvalta Kaipiaisten asemalle. Vuonna 1893 Palmberg osti myös kolmannen kimröökitehtaan Säkkijärven Joutsenkoskelta.
Vuonna 1913 Knut Palmbergin poika Bertil Palmberg perusti Tirvalle steariinia ja talkkia valmistaneen kemian alan tehtaan. Tehtaan rasvojenhydrauksessa tarvitsema vetykaasu valmistettiin vedestä elektrolyysin avulla ja prosessin sivutuotteena syntyi myös happikaasua, jota alettiin myydä paineastioihin pakattuna hitsauskaasuksi. Tirvan koskien vesimäärä ei riittänyt kasvavan kaasuntuotannon tarpeisiin ja niin Bertil Palmberg alkoi etsiä tehtaalle uutta sijoituspaikkaa. Tirvan tehtaan ohella Palmberg oli perustanut jo 1912 Helsingin Malmille asetyleenikaasutehtaan, joka oli Suomen ensimmäinen kaasutehdas.
Knut Palmbergin toinen poika Alfred A. Palmberg (1879–1928) oli ostanut Valkealan ja Mäntyharjun rajamailla sijainneen Voikosken rannalla olleen vanhan myllyn 1909 ja perustanut sinne myllynkivitehtaan. Alfred Palmberg ei kuitenkaan viihtynyt kauan Voikoskella, vaan siirsi tehtaansa Helsinkiin. Myöhemmin Alfred Palmberg perusti Helsinkiin insinööritoimiston ja 1907 omaa nimeään kantaneen rakennusliikkeen, joka on vuodesta 1975 alkaen ollut osa Lemminkäinen-yhtymää. Hän myi Voikosken alueen veljelleen Bertil Palmbergille ja tämä perusti sinne kemian alan tehtaan ja voimalaitoksen, jotka otettiin käyttöön 1920. Tirvan tehtaat osti 1928 Enso-Gutzeit Oy, joka harjoitti Tirvassa sahaus- ja höyläämötoimintaa aina vuoteen 1947 saakka. Voikosken kaasutehtaat jatkoivat toimintaa 1929 perustetun Oy Woikoski Ab:n omistuksessa.
Knut Palmberg oli naimisissa kaksi kertaa: