tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Auce

Auce (, ) on kaupunki Semigalliassa Latviassa, lähellä Liettuan rajaa. Vuonna 2016 siellä oli 2 712 asukasta.
Historia.
Ennen 1200-lukua Aucen alue oli osa semigallialaista Spārnenen maakuntaa. Semigallian valloituksen jälkeen 7. lokakuuta 1272 Doben linna luovutettiin Liivinmaan ritarikunnalle. Kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1426 nimellä "Owcze".
Jelgava – Mažeikiai -rautatien valmistuttua vuonna 1889 Aucen kylä alkoi kehittyä. Uudet tontit rakennettiin suureksi osaksi paroni August von der Reken omistaman Bēnen kartanon maille. Vuonna 1905 sosiaalidemokraatit polttivat kartanon, joka rakennettiin sittemmin uudelleen hieman pienempänä. Ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan keisarillinen armeija miehitti Aucen. Saksalaiset perustivat kaupungin läheisyyteen ilmailukoulun ja lentokentän (Artillerie-Fliegerschule Ost I).
Latvian itsenäistyttyä Aucesta tuli osa Latvian tasavaltaa. Vuonna 1920 vanha Aucen kartano kansallistettiin ja siitä tuli Latvian yliopiston omaisuutta, jota käytettiin maatalouden opiskelijoiden opetustilana. Vuonna 1924 Auce sai kaupunginoikeudet, ja vuodesta 2009 lähtien se on toiminut Aucen kunnan hallintokeskuksena.
Juhani Piilonen

Juhani Piilonen (3. marraskuuta 1941 Huittinen – 7. syyskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen historioitsija, joka oli erikoistunut paikallishistorioihin sekä itsenäisen Suomen alkuvaiheisiin. Piilonen nimitettiin Helsingin yliopiston professoriksi vuonna 2006.
Piilonen kirjoitti ylioppilaaksi Tyrvään yhteislyseosta 1962, jonka jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa. Vuonna 1982 Piilonen nimitettiin Helsingin yliopiston dosentiksi ja samana vuonna hän väitteli tohtoriksi sisällissodan punaisten kunnallishallinnosta. Väitös oli osa Opetusministeriön 1967 asettaman Punakaartin historiakomitean tutkimustyötä. Piilosen päätyö oli vuosina 1997 ja 2007 julkaistu suurteos "Sastamalan historia", joka käsitteli kahdeksan yläsatakuntalaisen pitäjän historiaa keskiajalta itsenäistymisen alkuvuosiin.
Li Xuan

Li Xuan (; s. 29. helmikuuta 1972 Hebei, Kiina) on kiinalainen puolustajana pelannut jääkiekkoilija. Hän pelasi Kiinan naisten jääkiekkomaajoukkueessa olympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa 1998 Naganossa ja 2002 Salt Lake Cityssä. MM-kilpailuissa hän edusti maajoukkuettaan Kanadassa 1997, Suomessa 1999, Kanadassa 2000, Yhdysvalloissa 2001 sekä Kanadassa 2004.
Jean-François Briand

Jean-François Briand (s. 1. maaliskuuta 1965 Angers, Maine-et-Loire) on ranskalainen ratameloja.
Briand kilpaili Barcelonan kesäolympialaisissa 1992, joissa Ranska karsiutui 1 000 metrin kajakkinelosessa välierissä. Joukkueeseen kuuluivat Briandin lisäksi Pierre Lubac, Sébastien Mayer ja Patrick Lancereau. Välimeren kilpailuissa Briand saavutti yhden hopeamitalin Ateenassa 1991.
Briand on pituudeltaan 181-senttimetrinen ja painaa 74 kilogrammaa.
Niina Keitel

Niina Keitel (s. 1975) on suomalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.
Keitel valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta. Hän on laulanut solistina Darmstadtin oopperassa (2007–2010), Mannheimin oopperassa (2010–2011) ja Suomen kansallisoopperassa (2011–2014). Vierailuja hän on tehnyt oopperataloissa eri puolilla maailmaa. Hän on myös esiintynyt oopperajuhlilla, kuten Savonlinnan oopperajuhlilla. Keitelin keskeisiin rooleihin ovat kuuluneet Carmen ("Carmen"), Judit ("Herttua Siniparran linna"), Octavian ("Ruusuritari") ja Preziosilla ("Kohtalon voima"). Vuosina 2013–2018 Keitel oli Lemin musiikkijuhlien taiteellinen johtaja. Hänen seuraajakseen tuli Tuulikki Närhinsalo.
Konserttiteoksista Keitelin ohjelmistoon ovat kuuluneet muiden muassa "Kullervo" (Sibelius) ja "Das Lied von der Erde" (Mahler).
Kapellimestareita, joiden johdolla Keitel on laulanut:
Keitel on laulanut Naxoksen ja Ondinen levytyksillä.
Scholzin tähti

Scholzin tähti (WISE J072003.20−084651.2) on kaksoistähtijärjestelmä, jossa punaista kääpiötä kiertää ruskea kääpiö.
Tähti nimettiin astronomi Ralf-Dieter Scholzin mukaan. Eric Mamajekin mallinnusten mukaan tähti kulki Oortin pilven ulkoreunan läpi noin 70 000 vuotta sitten käyden 0,8 valovuoden etäisyydellä Maasta. Tähteä ei voinut havaita paljain silmin, koska se oli kirkkaimmillaankin 11,4 magnitudia.
Himmeytensä, alhaisen ominaisliikkeen ja muiden tähtien läheisyyden vuoksi tähteä pystyttiin havainnoimaan vasta äskettäin. 65±12 Jupiterin massainen seuralainen on luultavasti ruskea kääpiö.
Nauhahuiskut

Nauhahuiskut ("Prenanthes") on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu yhdeksän lajia, joita esiintyy Euroopassa, Aasiassa ja Keski-Afrikassa.
Euroopassa esiintyy yksi nauhahuiskulaji, punanauhahuisku ("Prenanthes purpurea"), joka kasvaa luonnonvaraisena Länsi-Euroopasta Kaukasiaan. Punanauhahuisku on monivuotinen ruoho, joka muistuttaa ulkonäöltään läheisen "Lactuca"-suvun salaatteja, mutta on (violetin-)punakukkainen.
Piiskasalaatit

Piiskasalaatit ("Chondrilla") on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu 31 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Euroopassa, Aasiassa ja Afrikan pohjoisosassa. Laajimmalle levinnyt laji on isopiiskasalaatti, jota esiintyy Länsi-Euroopasta Länsi- ja Keski-Aasiaan sekä tulokaslajina Pohjois-Amerikassa ja Australiassa. Muista suomeksi nimetyistä piiskasalaattilajeista kaakonpiiskasalaatti esiintyy Itä-Euroopassa, Turkissa ja Kaukasiassa, haarapiiskasalaatti esiintyy Kreetalla.
Risuvalvatit

Risuvalvatit ("Launaea") on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu 57 lajia, joita esiintyy Espanjassa, Makaronesiassa, Afrikassa, Aasiassa, Australiassa ja Amerikan keskiosassa. Ne ovat läheistä sukua maitovalvateille ("Sonchus").
Risuvalvatit ovat yksi-, kaksi- tai monivuotisia ruohoja, joskus myös matalia varpupensaita. Pensasmainen laji on esimerkiksi Kanariansaarilla yleisenä kasvava pensasrisuvalvatti, jonka tiheän epäsäännöllisesti haarovat yleensä lehdettömät varret muodostavat risukasan näköistä kasvustoa.
Billy Strings

Billy Strings, oikea nimi William Apostol, (s. 3. lokakuuta 1992 Lansing) on yhdysvaltalainen kitaristi ja laulaja-lauluntekijä.
Stringsin isäpuoli soitti kitaraa ja lauloi Michiganin bluegrass-skenessä. Strings soitti kitaraa isäpuolensa yhtyeessä alakouluiässä. Teini-iässä hän soitti rockia ja oli mukana heavy metal -yhtyeessä.
Strings levytti "Rock of Ages" ja "Fiddle Tune X" -albumit mandoliininsoittaja Don Julinin kanssa ja soitti bluegrass-yhtyeessä M-23 Strings. Vuonna 2016 hän muutti Nashvilleen ja julkaisi sooloalbumin "Turmoil &amp; Tinfoil". Albumi "Home" (2019) voitti Grammy-palkinnon bluegrass-kategoriassa vuonna 2021 kuten myös albumi "Live Vol. 1" (2024) vuonna 2025.
International Bluegrass Music Association on valinnut Stringsin vuoden uudeksi artistiksi vuonna 2019, vuoden kitaristiksi vuosina 2019 ja 2021 sekä vuoden viihdyttäjäksi vuosina 2021, 2022 ja 2023. 
Diskografia.
Albumit.
1 Billy Strings, Don Julin
&lt;br&gt;2 Billy Strings, Don Julin
&lt;br&gt;3 Billy Strings, Terry Barber
Villaindri

Villaindri ("Avahi laniger") on Madagaskarin koillisosissa tavattava indri. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt villaindrin vaarantuneeksi lajiksi.
Koko ja ulkonäkö.
Villaindri urokset painavat 880–1 400 grammaa ja naaraat 1 100–1 600 grammaa. Niiden ruumiin pituus 250–295 mm ja hännän pituus 315–370 mm. Karvoitus on tiheä ja villava. Ruumiin yläpuoli on harmahtavan ruskea ja hieman punertava. Häntä on usein ruosteenpunainen. Ruumiin alapuoli ja rinta on harmaa. Reisien sisäpuoli on valkoinen. Naama on ruskea ja kulmakarvat ovat hieman muuta naamaa vaaleammat. Kuono on lyhyt ja tumma. Päässä on suuret pöllömäiset silmät, sekä pienet korvat.
Yleispiirteiltään villaindri on hieman saman näköinen, kuin kärppämakit. Villaindri on yleensä kuitenkin suurempi kokoinen ja sen korvat ovat huomaamattomammat.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Villaindriä tavataan Madagaskarin koillisosassa Marojejyn kansallispuistolta pohjoisessa Mantadian kansallispuistolle ja Analamazaotran suojelualueelle etelässä. Joitakin laikuttaisia alueita on metsillä myös Nesivolojoen varrella etelässä.
Villaindrin elinympäristö käsittää primaarisia ja sekundaarisia metsiä alankometsistä vuoristometsiin ainakin 1 625 metrin korkeuksille saakka. Analamazaotran suojelualueella villaindrejä on jopa 72–199 yksilöä per km². Se ei kuitenkaan todennäköisesti esiinny yhtä tiheään kaikilla muilla alueilla.
Elintavat.
Villaindri on yöaktiivinen. Monista muista yöaktiivisista kädellisistä poiketen villaindrit liikkuvat kiinteissä perheryhmissä. Yöaktiiviset kädelliset ovat tyypillisemmin yksineläjiä. Perheryhmän tyypillinen koko on viisi yksilöä ja se sisältää lisääntyvän parin ja näiden poikaset. Villaindrit viettävät päivänsä tiheän kasvillisuuden suojassa nukkuen tiiviisti perheryhmän kanssa yhteen pakkautuneena. Ne alkavat liikkua hämärän laskeutumisen jälkeen. Aktiivisimmillaan ne ovat muutama tunti hämärän laskeutumisen jälkeen ja muutama tunti ennen auringon nousua. Ennen ravinnon etsintään lähtöä yksilöt siistivät itseään ja toisiaan. Perheryhmän hajaantuessa ne viestivät toisilleen kimein vingahduksin.
Ravintoa etsitään perheryhmässä. Villaindrit käyttävät ravinnokseen monien eri puulajien lehtiä, sekä pienempiä määriä kukkia ja hedelmiä. Lisääntyvät parit liikkuvat yhden tai kahden hehtaarin kokoisella alueella, jota ne puolustavat tunkeilijoilta. Tyypillisen yön aikana kuljetaan 300–500 metriä. Parittelu tapahtuu huhtikuun tai toukokuun aikana. Poikasia syntyy syyskuussa tai lokakuussa kerrallaan yksi. Naaras kantaa poikasta selässään.
Villaindrin petoeläimiä ovat fossa, madagaskarinkanahaukka ja madagaskarinrosvohaukka.
Uhat ja suojelu.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt villaindrin vaarantuneeksi lajiksi. Kantojen uskotaan olevan laskussa ja lajin ennustetaan häviävän paikallisesti eri alueilta. Lajia uhkaa sen elinympäristöjen katoaminen esimerkiksi metsähakkuiden ja kaskiviljelyn takia. Lajia myös metsästetään paikoitellen yli kannan kantokyvyn.
Villaindri kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I. Sitä tavataan useiden eri kansallispuistojen ja suojeltujen alueiden alueella.
Lohjan rautatieasema

Lohjan rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Hanko–Hyvinkää-radalla Lohjalla.
Lohja avattiin liikenteelle 8. lokakuuta 1873. Paikalle rakennettiin Knut Nylanderin suunnittelema asemarakennus. Asemarakennuksen lisäksi Lohjalle rakennettiin kaksipaikkainen veturitalli ja vesitorni. Vuonna 1907 asemalta avattiin kapearaiteinen Lohjan sähkörautatie Lohjanjärven rannalle. Rata palveli järven rannalla sijaitsevaa selluloosatehdasta, mutta vuodesta 1912 lähtien rataa käytettiin myös muun rahdin ja matkustajien kuljettamiseen. Vuonna 1928 asemalta rakennettiin Lohjanjärven rannalle leveäraiteinen Lohjan satamarata, joka siirtyi tavaraliikenteen käyttöön. Matkustajaliikenne siirtyi uudelle radalle vuonna 1930, jolloin vanha rata purettiin.
Knut Nylanderin suunnittelema asemarakennus purettiin 1928, ja sen tilalle rakennettiin uusi. Henkilöliikenne Lohjalle lakkautettiin 25. syyskuuta 1983. Lipunmyynti suljettiin ja liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1997. Asemarakennus ja muita rakennuksia siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.
Anne Virkki

Anne Katariina Virkki (s. 1988) on suomalainen tähtitieteilijä joka on erikoistunut planeettatutkimukseen ja siihen liittyvään tutkalla suoritettavaan radiotähtitieteelliseen tutkimukseen. Hän on ollut vuodesta 2018 planeettaryhmän johtajana Arecibon observatoriossa.
Virkki aloitti lukion jälkeen opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 2006. Hän suoritti siellä kandidaatin, maisterin ja tohtorin tutkinnot fysiikan laitoksella. Hän oli jo opintojensa alusta saakka kiinnostunut asteroidien tutkimisesta. Hänen väitöstyönsä "Planetary surface characterization by modeling radar scattering" käsitteli asteroidien pinnan mallintamista tutkan sironnan avulla. Vuonna 2013 hän pääsi jatko-opintojen aikana vierailemaan Arecibon observatoriossa ja hakeutui myöhemmin sinne jatko-opiskeluun suoritettuaan tohtorin väitöksensä vuonna 2016. Hän on myös asunut Puerto Ricossa siitä lähtien, ja asui siellä kun Arecibon radioteleskooppi tuhoutui joulukuussa 2020.
Virkki on ollut vuodesta 2018 planeettaryhmän johtajana observatoriossa. Arecibon radioteleskooppia voitiin käyttää myös käyttää tutkana ja se oli maailman suurin tutka. Se on siten monipuolisempi kuin Kiinassa sijaitseva maailmaan suurin radioteleskooppi FAST. Virkki on asteroidien lisäksi tutkinut tutkalla myös muun muassa komeettojen komia ja Kuun kraatereita. Hän on julkaissut lukuisia tutkimuksia liittyen planeettojen tutkimiseen tutkan avulla.
Saunalahden lastentalo

Saunalahden lastentalo on päiväkoti ja neuvola Saunalahden kaupunginosassa läntisessä Espoossa.
Arkkitehtuuri.
Saunalahden lastentalo on Arkkitehtitoimisto JKMM Oy:n käsialaa. Talon koillispuolella kohoaa jyrkkä Kummelivuoren kallio, sen lounaispuolitse kulkee Kummelivuorentie. Talo sovitettiin pitkänomaiselle ja kapealle tontille siten, että se on tien suuntaan massiivinen ja linnamainen, pihan suuntaan sitä vastoin vähäeleisempi ja mittakaavaltaan pienempi. Kummelivuorentien puoleiset ikkunat vaihtelevat kooltaan, pihan suunnan ikkunat ulottuvat lattiasta kattoon.
Lastentalon keskellä kulkee pitkä, hämyinen käytävä, joka on verhoiltu ympäristön havupuiden värimaailmaa toistavalla akustoivalla tekstiilipinnalla. Ryhmätilat ovat käytävään nähden huomattavan valoisia ja ne avautuvat pihan suuntaan. Sisätiloihin on luotu taiteen keinoin kullekin ryhmälle tunnistettava ilme. Eteisaulojen kattosuppiloista lankeaa luonnonvaloa, ja niissä on graafikko Aimo Katajamäen suunnittelemia kuvioita.
Miia Huitti

Miia Huitti (o.s. Meskus, s. 1976 Keminmaa) on suomalainen stressivalmentaja ja hyvinvointialan yrittäjä. Hän valmistui vuonna 2001 Jyväskylän yliopistosta kauppatieteiden maisteriksi pääaineena johtaminen sekä humanististen tieteiden kandidaatiksi pääaineena germaaninen filologia. Huitti asuu perheineen Pirkkalassa.
Ura.
Miia Huitti on työskennellyt liike-elämässä pankki- ja rahoitusalalla sijoitusasiantuntijana, kehityspäällikkönä sekä pankinjohtajana vuosina 2001-2007 sekä henkilöstökonsulttina ja head hunterina vuosina 2007-2013. Pitkään jatkuneet vaativasta työstä aiheutunut stressi, suorituspaineet ja perhe-elämän haasteet johtivat loppuun palamiseen ja tarpeeseen hoitaa itseään säännöllisesti ja johdonmukaisesti. Hän hyppäsi pois uraputkestaan ja päätti keskittyä hyvinvointiin ja stressinhallintaan. Huitti tutustui psykologian tohtori Alexander Loydin kehittämään stressinhoitotekniikkaan ja hänestä tuli ensimmäinen suomalainen Paranemisen avain -valmentaja. Hän on julkaissut teoksen Stressikupla - Hyvää elämää ilman ahdistusta (Viisas Elämä, 2016), jossa käsitellään helppoja stressinhallinnan työkaluja ja stressistä vapautumisen keinoja. Kirjaan on koottu tarinoita ihmisiltä, jotka ovat helpottaneet elämäänsä Alexander Loydin kehittämiin menetelmiin perustuvien stressinhoitotyökalujen avulla. 
Vuodesta 2014 yrittäjänä toiminut Huitti luennoi stressinhallinnasta, stressin ennaltaehkäisevästä työstä ja itsensä johtamisesta. Hän myös valmentaa työyhteisöjä työhyvinvoinnin johtamisessa ja edistämisessä. Huitin kehittämä stressivalmennus keskittyy uupumuksen ennaltaehkäisyyn, itsetuntemuksen lisäämiseen sekä stressin oireiden, syiden ja seurausten ymmärtämiseen.
Keväällä 2020 Miia Huitti perusti Onnellisuustutkimusinstituutti ry:n. Yhdistyksen tarkoituksena on tuottaa tutkimusta suomalaisesta onnellisuudesta niin työelämän kilpailuetuna, työkyvyn perustana kuin eri elämän osa-alueiden hyvinvointia, terveyttä ja jaksamista lisäävänä tekijänä. Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys tekee riippumatonta tutkimusta onnellisuudesta eri osa-alueilla mm. työelämässä ja tarjoaa tätä tutkimusta käytännönläheisesti pureskeltuna niin kotimaisille kuin kansainvälisille toimijoille tukemaan heidän tekemistään.
Pelle (nimi)

Pelle on miehen etunimi, jota Skandinaviassa käytetään kutsumamuotona nimistä Per, Pehr, Peder, Peter ja Petter. Suomessa sitä voidaan pitää Pellervon lyhentymänä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Pelle on ollut vuoteen 2024 mennessä Suomessa virallisena etunimenä noin 50–70 miehellä. Ruotsissa nimi on huomattavasti yleisempi: siellä Pellejä on tilastoitu yli 2 500.
Pellellä ei ole virallista nimipäivää almanakassa, mutta Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemissa koirien, kissojen ja hevosten nimipäiväkalentereissa Pellen nimipäivä on 29. kesäkuuta.
Tunnettuja Pellejä.
Pelle taiteilijanimenä:
Pelle (täsmennyssivu)

Pelle voi tarkoittaa seuraavia:
Yoshiaki Uchida

Yoshiaki Uchida () on japanilainen taekwondo-ohjaaja ja entinen karateka. Hän voitti aktiiviurallaan Kyokushinin Japanin mestaruuden kahdesti ja kerran taekwondon Japanin mestaruuden.
Kilpaura.
Uchida saavutti ensi kerran menestystä 2005 Japanin mestaruuskisoissa kesäkuussa voitettuaan Artem Pukasin superraskaansarjan pronssiottelussa. Hän saavutti samana vuonna marraskuussa Japanin mestaruuden avoimessasarjassa. Uchida voitti loppuottelussa Osamu Shioshiman.
Uchida uusi Japanin mestaruutensa marraskuussa 2006 voitettuaan loppuottelussa Arthur Hovhannisyan. Hän voitti samassa turnauksessa myös tameshiwari murskauskilpailun 29 laudalla.
Uchida otteli vielä marraskuussa 2007 kolmipäiväisissä maailmanmestaruuskisoissa, jossa hän eteni neljännelle kierrokselle.
Taekwondo.
Karaten jälkeen Uchida siirtyi harrastamaan taekwondoa ja kilpaili Japanissa WTF-tyylisuunnan turnauksissa yli 87-kiloisten sarjassa. Lokakuussa 2011 hän saavutti Länsi-Japanin alueellisen turnauksen mestaruuden. Helmikuussa 2012 Uchida saavutti pronssia Japanin mestaruuskisoissa ja uusi pronssivoittonsa maaliskuussa 2014. Lopulta maaliskuussa 2015 Uchida otti ensimmäisen Japanin mestaruuden.
Dunlop-venttiili

Dunlop-venttiili on yleisin ja edullisin polkupyörän sisäkumiin yhdistetty venttiili, jonka keksijä on C. H. Woods. 
Muita venttiilityyppejä ovat Schrader ja Presta. Jos pumppu ei sovi tietylle venttiilityypille niin sopivaa adapteria käyttämällä soveltuu.
Gil Fronsdal

Gil Fronsdal (s. 1954) on Norjassa syntynyt yhdysvaltalainen buddhalainen opettaja, kirjailija ja tutkija. Hän on harjoittanut buddhalaisuutta sekä japanilaisessa sōtō zen- että kaakkoisaasiaalaisessa theravada-perinteessä vuodesta 1975. Hän oli vipassana-opettaja Jack Kornfieldin oppilas, ja nykyisin hän on yksi Spirit Rock Meditation Centerin opettajista. Hänet vihittiin sōtō zen -papiksi San Francisco Zen Centerissä vuonna 1982, ja hän sai dharmasiirron Mel Weitsmanilta, Berkeley Zen Centerin apotilta.
Fronsdal on opettanut buddhalaisuuden harjoittamista vuodesta 1990. Hän on Redwood Cityssä, Kaliforniassa sijaitsevan Insight Meditation Center -retriittikeskuksen perustaja ja pääopettaja, ja hänellä on myös buddhalaisuuden tutkimuksen tohtorin tutkinto Stanfordin yliopistosta. Hän on kirjoittanut useita kirjoja buddhalaisuudesta sekä kääntänyt englanniksi Buddhan opetusten kokoelman "Dhammapada".
Marskivihvilä

Marskivihvilä eli kaislavihvilä ("Juncus maritimus") on vihviläkasvien (Juncaceae) heimoon ja vihvilöiden ("Juncus") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja suurikokoiseksi kasvava vihvilälaji.
Marskivihvilä voi kasvaa noin 50–100 senttimetriä korkeaksi ja sen varret kasvavat suikertavasta juurakosta yksittäin. Varret ovat sileitä ja sinivihreitä. Lehdet ovat pitkiä ja lehtien tyvitupet kiiltävänruskeita. Marskivihvilän kukinto on monikukkainen ja kukinnossa on monia kukkarykelmiä eri korkeuksilla. Kukinnon tukilehti on pitkä ja ylöspäin siirottava. Marskivihvilä kukkii heinäkuusta syyskuulle. Hedelmä on teräväkärkinen, kiiltävä sekä ruskea pähkylä.
Marskivihvilää esiintyy Euroopassa varsinkin rannikoilla Itämeren eteläosaan asti. Ruotsissa lajia tavataan harvinaisena maan eteläosissa Skånesta Öölantiin savisilla merenrannoilla ja rantaniityillä. Lajia ei kasva Suomessa.
Kennewick (Washington)

Kennewick on kaupunki Bentonin piirikunnassa Yhdysvaltojen Washingtonin osavaltiossa, Columbia-joen varrella. Väkiluku oli 84 347 vuonna 2019.
Columbia-joen rannalta löydettiin vuonna 1996 esihistoriallisen ihmisen jäänteet. Ikäisekseen luuranko on yksi täydellisimmistä koskaan löydetyistä. Hanford Siten rakentaminen 1940-luvulla vauhditti kaupungin kasvua ja se on nykyäänkin tärkeä työllistäjä
CDHR3

Kadheriineihin liittyvä perheenjäsen 3 (, lyh. CDHR3) on solukalvoproteiini, jota epiteelisolut tuottavat keuhkoputkessa aikusilla sekä keuhkoissa sikiöillä. Proteiinin tarkoitusta ei ole saatu selville, mutta kadheriineihin kuuluvien proteiinien tehtävät usein liittyvät solujen välisten vyöliitosten muodostamiseen. CDHR3:n kuitenkin tiedetään olevan sidoksissa astman kehittymiseen pienillä lapsilla ja sen on tunnistettu olevan reseptori yleiselle flunssan aiheuttajalle, rinovirus-C:lle 
Merkitys lääketieteessä.
CDHR3 proteiinille on tunnistettu kaksi alleelia, G ja A, joiden erona on yhden kysteiiniaminohapon vaihtuminen tyrosiiniksi paikalla 529. A-alleelia kantavilla yksilöillä on lisääntynyt riski sairastua astmaan. AA-homotsygoottien ja GA-heterotsygoottien keuhkoputken epiteelisoluissa CDHR3-proteiinia tuotetaan enemmän, kuin GG-homotsygooteilla. Tämä saattaa olla syynä sille, että A-astmariskialleelia kantavat lapset ovat alttiimpia rinovirus-C infektiolle. Vakavat tai toistuvat hengitystieinfektiot voivat aiheuttaa vaurioita, jotka pienten lasten keuhkojen kehittyessä edistävät edelleen astman todennäköisyyttä .
Olli-Pekka Peltola

Olli-Pekka Peltola (s. 8. syyskuuta 1969 Kyyjärvi) on suomalainen ampumahiihtäjä. Peltola osallistui vuoden 1998 talviolympialaisiin, jossa hän tuli sijalle kahdeksan ja vuoden 2002 talviolympialaisiin, jossa hän tuli sijalle 73. Vuoden 2002 talviolympialaisissa Peltola kilpaili 10 kilometrin sprintin ja vuoden 1998 talviolympialaisissa 4 x 7,5 kilometrin viestin. Peltolan seura on Lahden Hiihtoseura.
Helena Pietilä

Helena Pietilä (o.s. Koskinen, s. 27. heinäkuuta 1947 Pertunmaa) on suomalainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija. Hän edusti aktiiviurallaan Pertunmaan Urheilijoita, ja on pituudeltaan 164 cm.
Pietilä voitti 3 000 metrin Suomen-mestaruuden Seinäjoella 1975 ajalla 9.28,88. Hän sai samalla matkalla SM-hopeaa 1974. 1 500 metrillä hän oli Kalevan kisoissa parhaimmillaan neljäs 1974. Hän voitti sisäratojen Suomen-mestaruuden Vierumäellä 1974 sekä 800 metrillä ajalla 2.18,9 että 1 500 metrillä ajalla 4.38,8.
Pietilä sijoittui 49:nneksi maastojuoksun MM-kilpailuissa 1976. Hän juoksi kaikkiaan kahdeksan maaottelujuoksua vuosina 1974–1975 sijoittuen parhaimmillaan 1 500 metrillä toiseksi Turun hallimaaottelussa maaliskuussa 1974 halliennätyksellään 4.31,4 ja Suomi–Ruotsi-maaottelussa Tukholmassa 1975.
Pietilä juoksi 1 500 metrin ennätyksensä 4.24,33 Helsingissä 1974 ja 3 000 metrillä 9.28,31 Tukholmassa 1975.
Marjatta Muttilainen

Marjatta Vilhelmiina Muttilainen (o.s. Olkkonen, myöh. Kiviniemi, s. 21. elokuuta 1946 Virrat) on suomalainen hiihtäjä. Muttilainen osallistui vuosien 1968 ja 1972 talviolympialaisiin. Vuoden 1968 talviolympialaisissa hän sijoittui viidellä kilometrillä sijalle 11 ja viestissä sijalle neljä sekä 1972 talviolympialaisissa kymmenellä kilometrilla sijalle 22. Vuoden 1970 MM-kilpailuissa hän sijoittui 10 kilometrillä yhdeksänneksi.
SM-kilpailuissa Muttilainen saavutti kultaa 5 kilometrillä vuonna 1968, 10 kilometrillä ja viestissä 1969, viestissä vuosina 1975 ja 1976, ja hopeaa 10 kilometrillä ja viestissä 1972 sekä yhteensä seitsemän pronssia vuosina 1967–1974.
Hafnium(IV)oksidi

Hafnium(IV)oksidi (HfO2) eli hafniumdioksidi tai hafnia on hafnium- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään erikoislasien ja muiden hafniumyhdisteiden valmistukseen, ydintekniikassa ja elektroniikassa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa hafnium(IV)oksidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteellä on useita kidemuotoja eli se on polymorfista. Huoneenlämpötilassa stabiilein muoto on alkeiskopiltaan monokliininen ja muuttuu kuumennettaessa 1 700 °C:n lämpötilaan tetragoniseksi ja edelleen kuutiolliseksi noin 2 600 °C:n lämpötilassa. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee eräisiin kuumiin väkeviin happoihin, esimerkiksi vetyfluoridiin, ja väkeviin vahvoihin emäsliuoksiin. Hafnium(IV)oksidilla on suuri dielektrinen vakio.
Valmistus ja käyttö.
Hafnium(IV)oksidia voidaan valmistaa kuumentamalla metallista hafniumia happivirrassa 400 °C:n lämpötilassa. Sitä muodostuu myös kuumennettaessa useita hafniumyhdisteitä.
Hf + O2 → HfO2
Hafnium(IV)oksidilla on suuri taitekerroin, minkä vuoksi sitä käytetään erikoislasien valmistukseen. Yhdisteestä valmistetaan myös muita hafniumyhdisteitä, kuten hafnium(IV)kloridia. Yhdisteen korkean dielektrisen vakion vuoksi sitä käytetään porttioksidina kondensaattoreissa piidioksidin sijaan ja metallioksidipuolijohdekanavatransistorien valmistamiseen.
Bizi (artisti)

Bizi (oikealta nimeltään Ade Iduozee) on nigerialaissuomalainen trap-artisti. Hän yhdistelee musiikissaan trap- ja R&amp;B-musiikkia. Bizi kiinnitettiin vuonna 2017 JVG:n levy-yhtiö PME Recordsin riveihin. Aiemmin hän teki englanninkielistä musiikkia "Sideshow"-nimellä. Bizi tuli tunnetuksi vuonna 2018 julkaistulla "Ääniviesti"-levyllä ja Tippan kanssa yhteistyössä tehdyllä EP-llä "TRAPPIST."
Tuomo Ojala

Tuomo Juhani Ojala (s. 19. syyskuuta 1979 Lahti) on suomalainen lumilautailija. Ojala osallistui vuoden 2002 talviolympialaisiin ja tuli sijalle 30 kilpaillen half-pipea. Ojala on koulutukseltaan matemaatikko ja filosofian tohtori. Vuonna 2016 Ojalasta tuli Suomen Lumilautaliiton puheenjohtaja.
Jussi Taka

Jussi Taka (s. 25. huhtikuuta 1993 Rovaniemi) on suomalainen lumilautailija. Taka osallistui vuoden 2014 talviolympialaisiin ja sijoittui lumilautakrossissa sijalle 33. Taka on laskenut lumilautakrossia myös Eurooppa- ja maailmancupissa vuodet 2010-2015 ja Takan paras sijoitus maailmancupissa oli neljä. Hän sijoittui kolmanneksi nuorten MM-kisoissa vuonna 2012. Taka lopetti ammattilaisuransa vuonna 2015.
Taka valmistui fysioterapeutiksi Lapin ammattikorkeakoulusta vuonna 2020. Hän omistaa Vimma Valmennus &amp; Fysioterapia Oy:n Rovaniemellä.
Pistinvihvilä

Pistinvihvilä ("Juncus acutus") on vihviläkasvien (Juncaceae) heimoon, vihvilöiden ("Juncus") sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji, jota voidaan käyttää myös puutarhakasvina.
Pistinvihvilä voi kasvaa noin 1,5 metriä korkeaksi. Sen kukat sijaitsevat sykeröinä varren latvassa ja ovat kaksineuvoisia sekä tuulipölytteisiä. Pistinvihvilä kukkii kesäkuussa.
Pistinvihvilä kasvaa hiekkaisilla merenrannoilla ja dyyneillä sekä paikoittain myös marskimailla. Pistinvihvilä voi kasvaa sekä maalla että vedessä. Pistinvihvilää tavataan eteläisessä Euroopassa Ranskasta itään ja etelään, Isossa-Britanniassa, Pohjois-Afrikassa sekä Makaronesiassa. Puutarhassa pistinvihvilä kasvaa täydessä valossa tai puolivarjossa kostealla tai märällä kasvupaikalla.
Seppo Reijonen

Seppo Olavi Reijonen (s. 29. huhtikuuta 1944 Sortavala) on suomalainen mäkihyppääjä. Reijonen osallistui vuoden 1968 talviolympialaisiin ja tuli sijalle 40.
Erik Frank

Erik Emil Frank (12. marraskuuta 1899 Tuusula – 5. tammikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen pyöräilijä. Frank osallistui vuoden 1924 kesäolympialaisten maantieajoon. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui sijalle 52 ja joukkuekilpailussa sijalle 13.
Ester Roeck-Hansen

Ester Linnéa Roeck-Hansen (o.s. Andersson; 12. elokuuta 1897 Uddevalla, Ruotsi – 14. kesäkuuta 1987 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen näyttelijä.
Lavinto

Lavinto on kylä Hausjärvellä. Se on tiivis rivikylä, jonka historiallinen rakenne on säilynyt poikkeuksellisen hyvin nykypäivään saakka. Säilynyt rakennuskanta on pääasiassa peräisin 1800-luvulta. 
Vanhan Hämeentien (nyk. seututie 290) varrella sijaitsevat Lavinnon neljä kantatilaa; Yli-Lemola, Huttala, Ali-Leimola ja Yli-Mattila. Talot sijaitsevat tiivinä ryhmänä metsäisen mäen reunassa. Kyläkeskuksen pohjoispuolella avautuu viljelymaisema. 
Hausjärven kuntakeskukseen Oittiin on Lavinnolta matkaa noin kymmenen kilometriä. Lähin kaupunki on Riihimäki. 
Nimen alkuperä.
Kylän nimen pohjana saattaa olla murresana lavi, joka tarkoittaa niin vitsakesta väännettyä lehmän kytkyttä kuin hevosen luokin muotoista esinettä, johon metsästäjällä oli tapana ripustaa ansalankansa.
Historia.
Lavinnon kylä rakennettiin monien Hausjärven vanhimpien kylien tapaan Vanhan Hämeentien varrelle ja kylä lienee asutettu 1300-luvun kuluessa. Keskiajan lopulla kylässä oli neljä taloa;: Ollilla, Miekkala, Lemola ja Huttala. Ollilasta lohkaistiin vuonna 1624 Mattila. Vuonna 1784 kylään muodostettiin isojaon yhteydessä kolme uudistaloa; Syrjä, Lepomäki ja Sydänmäki. Näistä Lepomäki oli alkujaan Miekkalan alainen torppa. Lavinnon kyläkeskuksen koillispuolelle rakentui 1800- ja 1900-luvun kuluessa itsellisasutuksen alue.
Aimo Mäkinen Areena

Aimo Mäkinen Areena on 8. marraskuuta 2011 Helsingin Vuosaareen avattu jäähalli. Aimo Mäkinen Areena toimii Vuosaaren Viikinkien kotihallina.
Halli.
Aimo Mäkinen Areenalla on kaksi jääkiekkokaukaloa, 170 hengen katsomo, 230 neliön liikuntatila, kuntosali ja kahvila. Jäähallissa toimii myös Pro Sharp Shop -niminen luistintenteroitusliike. Halli maksoi yhteensä noin 7 miljoonaa euroa. Jäähalli sijaitsee Kartanon kentän yhteydessä. Jäähallin lähellä sijaitsee myös Vuosaari Golf. Aimo Mäkinen Areena on maailman ensimmäinen jäähalli, jossa on sähköä säästävä ja vähemmän lämpöä tuottava LED-valaistus.
Nimeäminen.
Jäähalli sai nimensä suomalaisen jääkiekkovaikuttaja Aimo Mäkisen mukaan. Aimo Mäkinen testamenttasi 2,4 miljoonaa euroa jäähallin rakentamista varten. Rahojen tarkoituksena oli rakentaa suomalaisille jääkiekkojunioreille halli.
Uudelleennimeämiskohu.
Vuonna 2014 jäähallin edessä ollut Aimo Mäkisen nimikyltti irrotettiin ja tilalle siirrettiin Kuljetusrinki -nimisen yhtiön mainos. Mainospaikka hallin edestä oli myyty jätehuolto- ja kuljetusyhtiölle.
Lavincourt

Lavincourt on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 70 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 4,70 neliökilometriä.
Lavincourtin väkiluku on pienentynyt yhdellä asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 71 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli sama kuin vuoden 2007 väestönlaskennassa.
Gustaf Janson (kirjailija)

Gustaf Janson (Jansson) (2. elokuuta 1866 – 10. syyskuuta 1913) oli ruotsalainen kirjailija. 
Jansson herätti ensi kerran huomiota uudenaikaisella robinsonadilla "Paradiset" (1900) ja julkaisi sen jälkeen romaaneja, kertomuksia ja kuvauksia eri aiheista. Seuraava romaani "Abrahams offer" (1901) kuvailee buurisotaa ja oli vielä suurempi menestys. "Nils Dobblare" (1903), jonka tapahtumat sijoittuvat osin Itämerenmaakuntiin, on seikkailuromaani 1500-luvulta. "Det gamla huset" (1904–1905) on avioliittokertomus, "Ön" (1908) sisältää kuvauksia Tukholman saaristosta, "I mörkret" (1909) on työläisromaani, jossa kuvataan kaivosonnettomuuden hirveyksiä. "Lögnerna" (1911) on pasifistinen kertomus Italian barbareskisodasta.
Jansson käsittelee teoksissaan ajankohtaisia aiheita olematta kuitenkaan sensaatiohakuinen. Hän ei ole sidoksissa kirjallisiin tyyleihin eikä koulukuntiin. Hänen teoksiaan on käännetty useille kielille, ja hän oli omana aikanaan Ruotsin luetuimpia kirjailijoita.
Janssonin puoliso Emmy Amanda Janson, s. "Hagberg" (s. 1. joulukuuta 1875 Tukholma), omaksui Janssonin kuoleman jälkeen sukunimen "Gustaf-Janson". Hän on kirjoittanut muutamia aikalaisromaaneja, kuten "Tempelbygget", 2. p. 1916, "Ester Brandel", 1918, "Murarna falla", 2. p. 1920. Jansonien poikia olivat kirjailija Gösta Gustaf-Janson. ja Gudmund Gustaf-Janson.
Suomennetut teokset.
Tekijänimellä Gustaf Jansson paitsi erikseen mainitut:
Richecourt

Richecourt on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 59 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 6,23 neliökilometriä.
Richecourtin väkiluku on pienentynyt kahdella asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 61 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 63, eli siellä asui neljä asukasta enemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Myślibórzin piirikunta

Myślibórzin piirikunta () on Puolan piirikunta Länsi-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 65 638. Piirikunta jakautuu viiteen maalaiskuntaan, jotka ovat Barlinek, Boleszkowice, Dębno, Myślibórz sekä Nowogródek Pomorski. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Myślibórzin kaupunki.
Myślibórzin piirikunnan pinta-alasta 42,1 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Myślibórzin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,7 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Myślibórzin piirikunnassa oli 65 638 asukasta, joista 50,9 prosenttia naispuolisia ja 49,1 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 68 100 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 51 785 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 17,3 prosenttia, työikäisten 60,8 prosenttia ja eläkeikäisten 22 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 508 lasta.
Pintheville

Pintheville on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 110 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 5,18 neliökilometriä.
Pinthevillen väkiluku on kasvanut 37 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 73 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 102, eli siellä asui kahdeksan asukasta enemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Bernard Dadié

Bernard Binlin Dadié (10. tammikuuta 1916 Assinie – 9. maaliskuuta 2019 Abidjan) oli norsunluurannikkolainen kirjailija ja poliitikko.
Dadié kasvoi katolisessa perheessä ja muutti etunimensä kasteen yhteydessä Koffista Bernardiksi. Hän kävi alakoulun Grand-Bassamissa ja yläkoulun Bingervillessä. Dadién kouluaikana kirjoittamaa näytelmää "Les villes" (1933) pidetään Saharan eteläpuolisen ranskankielisen Afrikan ensimmäisenä teatterikappaleena.
Dadié opiskeli vuodesta 1934 Senegalissa William Pontyn normaalikoulussa ja valmistui hallintovirkailijaksi vuonna 1936. Hän kuului Ranskan Länsi-Afrikan sivistyneistön ensimmäiseen sukupolveen. Opiskeluaikanaan Dadié kirjoitti näytelmän "Assémien Déhylé, roi du Sanwi" (1936), jota esitettiin Dakarissa ja Pariisissa. Hän työskenteli kouluhallinnon johtajana Ranskan mustan Afrikan instituutissa vuosina 1936–1947.
Dadié ryhtyi 1940-luvulla kirjoittamaan runoja, joita hän julkaisi kokoelmina "Afrique debout!" (1950), "La ronde des jours" (1954) ja "Hommes de tous les continents" (1967). Hän osallistui négritude-liikkeeseen ja oli mukana Alioune Diopin perustamassa "Présence Africaine" -kulttuurilehdessä. Dadié palasi vuonna 1947 Norsunluurannikolle, jossa hän työskenteli tiedotuslaitoksen palveluksessa. Dadié toimi myös Rassemblement démocratique africain -järjestöön kuuluneen Norsunluurannikon demokraattisen puolueen lehdistösihteerinä ja oli siksi vangittuna helmikuusta 1949 maaliskuuhun 1950. Dadién vankilamuistelmat "Carnets de prison" julkaistiin vuonna 1981.
Dadié keräsi kansansatuja ja tarinoita ja julkaisi niitä kokoelmina "Légendes africaines" (1954), "Le pagne noir" (1955) ja "Contes de Koutou-as-Samala" (1982). Hän jatkoi myös teatteriharrastustaan ja oli vuonna 1953 mukana perustamassa Norsunluurannikon kulttuuri- ja kansanperinnekeskusta. Vuodesta 1957 lähtien Dadié työskenteli Norsunluurannikon koulu- ja kulttuurihallinnossa ja vuosina 1977–1986 hän toimi maan kulttuuri- ja tiedotusministerinä. Hän julkaisi romaanit "Climbié" (1956), "Les jambes du fils de Dieu" (1980) ja "Commandant Taureault et ses nègres" (1980) sekä kuusi näytelmää. Dadién ulkomaanmatkat tuottivat matkakuvaukset "Un nègre à Paris" (1959), "Patron de New York" (1964) ja "La ville où nul ne meurt" (1968).
Dadién teosten teemat liittyvät hänen yhteiskunnalliseen ja poliittiseen ajatteluunsa. Niissä keskeisellä sijalla on kolonialismin kritiikki. Dadié sai Grand prix littéraire d’Afrique noire -kirjallisuuspalkinnon vuonna 1965.
Seregno

Seregno on kunta Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. Se kuuluu Monza e Brianzan maakuntaan.
Maantiede.
Seregno sijaitsee Lombardian länsiosassa ja Monza e Brianzan maakunnan pohjoisosassa, joka on historiallisen Brianzan alueen eteläosaa. Seregno on osa Milanon tiheään asuttua pohjoista esikaupunkivyöhykettä, joka ulottuu aina Sveitsin rajalle ja paikoin sen ylikin. Etäisyys Monzan keskustasta on noin 10 kilometriä luoteeseen ja Milanon keskustasta on noin 20 kilometriä pohjoiseen.
Historia.
Seregnon historian ulottumisesta Rooman valtakunnan aikaan ei ole pitävää näyttöä. Roomalaistie Via Mediolanum-Bellasium (antiikinaikainen maantie Milanosta Bellagioon) kulki nykyisen Seregnon kautta.
Seregnon nimen kirjoitusasu on vaihdellut vuosituhansien kuluessa. Latinalainen kirjoitusasu on Seregnium. Nimi juureutunee roomalaisen prinsessa Flavia Serenan (370–408) nimestä, Serena oli Theodosius I:n veljentytär. Veljen nimi oli Onorio. Seregno on todennäköisesti saanut alkunsa varhaiskeskiaikana. Siitä kasvoi yksi Lombardian väekkäimmistä paikkakunnista ja se pysyi vapaana feodaalijärjestelmästä. Ensimmäinen varma todiste Seregnosta hallinnollisesti järjestäytyneenä yhteisönä on vuodelta 1273.
1200-luvulla Seregnoon viitataan termillä borgo, joka tarkoittaa ympäröivästä maaseudusta elinkeinorakenteellisesti erottuvaa pikkukaupunkia tai suurta kylää. Keskiajan kuluessa Della Torren ja Viscontin suvut hamusivat valtaa myös Seregnon alueella ja myös uskonnolliset toimijat, kuten San Vittoren luostari Medan kaupungissa, osallistuivat valtapeliin. Viscontin suku veti lopulta pisimmän korren. Seregno jakautui keskiaikana kahtia, joten tarvittiin kaksi kirkkoa. Jako ulottui myös maalliseen elämään, ja päättyi vasta 1700-luvulla. Tuolloin vanhat kirkot purettiin, ja tilalle rakennettiin nykyinen San Giuseppe. Jako oli päättynyt. Ensimmäinen kunnallinen valtuusto valittiin 1821.
Toisen maailmansodan jälkeen muuttoliike Etelä-Italiasta kasvatti Seregnon väkilukua, sittemmin muuttovoittoa on tullut ulkomailta. Seregnon väkiluku kaksinkertaistui 1950-luvulta 2020-luvulle.
Seregnon merkkirakennuksia ovat muun muassa San Giuseppen kirkko eli Basilica collegiata di San Giuseppe, joka valmistui 1781, ja keskiaikainen kellotorni Torre del Barbarossa.
Talous ja liikenne.
Seregnon elinkeinorakenne on monipuolinen. Kaupungissa on muun muassa kemianteollisuutta, tekstiiliteollisuutta ja mekaanista teollisuutta. Seregnon rautatieasema, Stazione di Seregno, sijaitsee rataosuudella Chiasso–Milano. Kaupunki kuuluu Milanon paikallisliikenteen piiriin. Maantieliikenteen merkittävä akseli on Strada statale 36 del Lago di Como e dello Spluga (SS 36). SS 36 kulkee Milanosta Splügenpassin solaan.
Inre Notgrundet

Inre Notgrundet on noin 20 aarin laajuinen kalliosaari Espoon ulkosaaristossa. Virallisessa kaupunginosajaossa se kuuluu Suvisaaristoon. Inre Notgrundet sijaitsee Lehtisaarten kaakkoispuolella ja Notgrundetin luoteispuolella Helsingin merialueen länsirajan tuntumassa. Etäisyys Helsingin keskustasta noin kaksitoista kilometriä lounaaseen. Saarella on betonista rakennettu loisto, joka on väritykseltään ylhäältä alas punavalkoinen.
Notgrundet

Notgrundet on noin 10 aarin laajuinen kalliosaari Espoon ulkosaaristossa. Virallisessa kaupunginosajaossa se kuuluu Suvisaaristoon. Notgrundet sijaitsee Lehtisaarten ja Inre Notgrundetin kaakkoispuolella Helsingin merialueen länsirajan tuntumassa. Etäisyys Helsingin keskustasta on noin kaksitoista kilometriä lounaaseen.
Notgrundetin rannat ovat jyrkemmät kuin usean muun Espoon ulkosaariston kalliosaaren. Jo 50 metrin päässä rannasta saavutetaan lähes kahdeksan metrin syvyys. Likaantuneisuusluokaltaan Notgrundet oli vuosina 1979–2007 joko luonnontilainen tai lievästi häiriintynyt.
Anarkismi Ruotsissa

Anarkismi Ruotsissa ei ole tuore ilmiö, sillä Mihail Bakunin ilmoitti anarkismia olevan Ruotsissa jo vuonna 1866. Kuten Saksassa ja Alankomaissa, myös ruotsalaisella anarkismilla oli vahvoja syndikalistisia taipumuksia. Varhaisimpia merkittäviä ruotsalaisia anarkisteja oli taiteilija Ivan Aguéli, joka pidätettiin ja tuomittiin Pariisin "kolmenkymmenen oikeudenkäynnissä". Merkittäviä anarkisteja olivat myös Anton Nilson, Leon Larsson, Axel Holmström, Albert Jensen, ja Hinke Bergegren. Bergegren toimitti ja julkaisi viikkolehteä "Under röd flagg" yhdeksän numeroa maalis-kesäkuussa 1891. Lehden toimitustyössä oli anarkokommunistisia taipumuksia. Siinä julkaistiin otteita merkittävien eurooppalaisten anarkistien Pjotr Kropotkinin, Leo Tolstoin ja Élisée Reclusin kirjoituksista.
Anarkistiset ideat olivat tärkeitä Ruotsin sosiaalidemokraattisessa työväenpuolueessa sen perustamisesta, vuodesta 1889, lähtien 1900-luvun alkuun asti. Bergegren johti puolueen anarkistista ryhmää Ungsocialisterna (’Nuorsosialistit’). Bergegren ja Ungsocialisterna erotettiin SDP:stä 1906 ja 1908 välillä.
Näkymätön puolue oli hajanainen taisteluryhmä, jonka perustivat Ruotsin parlamentin ulkopuolisen vasemmiston eri puolet, erityisesti Ruotsin Anarkosyndikalistinen nuorisoliitto. Tarkoitus oli korostaa työpaikkojen ja katujen todellista politiikkaa verrattuna Riksdagenin parlamentaariseen politiikkaan. Ryhmä hajosi 16. syyskuuta 2006.
Anarkosyndikalistinen ammattiliitto Sveriges Arbetares Centralorganisation perustettiin vuonna 1910. 
Vuodesta 1898 ilmestynyt ruotsalainen aikakauslehti "Brand" on vanhin jatkuvasti ilmestynyt anarkistinen aikakauslehti.
Monet ruotsalaiset anarkistit liittyivät ja taistelivat CNT-FAI:n kanssa Espanjan vallankumouksen aikana 1936–1939. Heidän joukossaan olivat Nisse Lätt ja Axel Österberg. He julkaisivat Espanjasta myöhemmin silminnäkijän raportteja.
Tunnettu kirjailija Stig Dagerman oli anarkisti koko elämänsä ajan. Lundn anarkistiryhmä oli pieni anarkistiliike, joka syntyi vuoden 1968 mielenosoitusten seurauksena.
Yksi monista pienistä anarkistiryhmistä on vasemmistolainen queer-anarkistiryhmä Fag Army, joka aloitti ensimmäisen toimintansa 18. elokuuta 2014 kakuttaessaan terveys- ja sosiaaliministerin, kristillisdemokraattien johtajan Göran Hägglundin.
Vattukobben

Vattukobben on noin 1,5 hehtaarin laajuinen silokalliosaari Espoon ulkosaaristossa. Virallisessa kaupunginosajaossa se kuuluu Matinkylään. Vattukobben on osa Vattukobben-Vettakobbenin luonnonsuojelualuetta, joka sijaitsee välittömästi Stora Ådholmenin itäpuolella. Etäisyys Helsingin keskustasta on noin kahdeksan kilometriä lounaaseen.
Vattukobben-Vettakobbenin luonnonsuojelualue on uhanalaisen selkälokin pesimäalue. Siellä viihtyvät myös kyhmyjoutsen sekä tukka- ja isokoskelo. Vattukobbenilla on kalliokasvillisuutta ja kivisiä niittyjä, kasvilajistoon kuuluu tyypillisen ulkosaariston kasvien ohella lintujen mukanaan tuomia lajeja, kuten pihakrassi.
Vettakobben

Vettakobben on noin 0,4 hehtaarin laajuinen silokalliosaari Espoon ulkosaaristossa. Virallisessa kaupunginosajaossa se kuuluu Matinkylään. Vettakobben on osa Vattukobben-Vettakobbenin luonnonsuojelualuetta, joka sijaitsee välittömästi Stora Ådholmenin itäpuolella. Långgrundetin luonnonsuojelualue sijaitsee Vettakobbenin itäpuolella. Etäisyys Helsingin keskustasta on noin kahdeksan kilometriä lounaaseen.
Vattukobben-Vettakobbenin luonnonsuojelualue on uhanalaisen selkälokin pesimäalue. Siellä pesivät myös meri- ja harmaalokki, kyhmyjoutsen, haahka sekä tukka- ja isokoskelo. Kasvilajistoon kuuluu tyypillisen ulkosaariston kasvien ohella lintujen mukanaan tuomia lajeja, kuten pihakrassi ja kylänurmikka.
Hokuto (Hokkaidō)

Hokuto () on Japanin kaupunki Hokkaidōn saarella Hokkaidōn prefektuurissa. Se sijaitsee Oshiman yleiskehitystoimiston alueella Hokkaidōn ja Oshiman niemimaan eteläosassa. Etelässä kaupunki rajautuu Tyynenmeren Hakodatenlahteen ja Tsugarunsalmeen, sisämaassa on vuoristoalueita. Hokutossa on 45 736 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 397,44 neliökilometriä.
Hokuto on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2006 liittämällä yhteen Kamiison ja Ōnon maaseutukaupungit. Kaupungin nimi merkitsee Otavaa ja sen valitsi komitea yli 1 300 ehdotuksen joukosta. Hokuto on kasvanut sen itäpuolella sijaitsevan Hakodaten esikaupunkina. Andō-klaanilla oli seudulla residenssi jo 1400-luvulla. Kun Hakodaten satama avattiin ulkomaankaupalle vuonna 1855, Matsumaen daimiokunta perusti Hokutoon paikallisen hallintokeskuksen ("jin’ya"). 1800-luvun lopulta lähtien alueelle rakennettiin sementtitehtaita ja sittemmin myös öljynjalostamoja. Hokuto on Hokkaidōn vanhinta riisinviljelyaluetta. Riisin lisäksi siellä tuotetaan vihanneksia, hedelmiä, maitoa ja lihaa. 
Hokutossa toimii jo Meiji-kaudella perustettu Japanin ensimmäinen trappistiluostari, Tōbetsun trappistiluostari. Hokutoa palvelevat JR Hokkaidōn suurnopeusjunayhteys Hokkaidō Shinkansen ja Hakodate-päälinja sekä Dōnan Isaribi -rautatien Dōnan Isaribi -rautatielinja.
Otnäsin kartano

Otnäsin kartano () sijaitsi nykyisen Otaniemen kaupunginosassa kaakkoisessa Espoossa. Sen päärakennus purettiin oppilaitosten tieltä 1960-luvulla. Otnäsin historia liittyy osin myös Hagalundin kartanon historiaan.
Historia.
Vuoden 1540 maakirjan mukaan Otaniemen kylä koostui kolmesta talosta. Ne sijaitsivat tiiviinä kokonaisuutena keskellä peltoja maaston korkeimmalla kohdalla. Vuonna 1577 tataarit hyökkäsivät Uudenmaan rannikolle ja polttivat muun muassa Otaniemen kylän, joka kuitenkin pysyi asuttuna. Talot yhdistettiin 1614–1630 kruunun tilaksi, joka sai säterivapauden 1664. Syntyi Otnäsin säterikartano, joka siirtyi yksityisomistukseen 1600-luvun lopussa. Tuolloin siitä tehtiin ratsutila. 1700-luvun alun levottomina aikoina Otnäsin kartano autioitui, mutta se asutettiin jälleen 1730-luvulla. Kartanon alue laajeni ja uusia torppia perustettiin. Vuonna 1810 niitä oli kahdeksan.
Isonjaon myötä Otnäsin kartanon perijät jakoivat maat kahtia, jolloin Otnäsin länsipuolelle perustettiin Hagalundin kartano. 1860-luvun taitteessa kartanot liitettiin jälleen toisiinsa. Vuonna 1921 ne erotettiin uudelleen. Myöhemmin 1920-luvulla Otnäsin kartanon omistajat myivät tiluksensa kolmelle yksityishenkilölle, jotka perustivat Otnäs gård ab:n, jonka osake-enemmistö siirtyi pankin haltuun 1930-luvulla. Suomen valtio osti 1949 pankilta Otaniemen maita uutta kampusaluetta varten ja ensimmäiset koulurakennukset kohosivat 1950-luvun alussa. Otnäsin kartanon vanha päärakennus purettiin 1960-luvun alussa. Kartanosta on säilynyt näyttävä lehmuskuja, joka sijaitsee 2010-luvulla käyttöönotetun Aalto-yliopiston metroaseman tuntumassa.
Otnäsin päärakennus oli puurakenteinen. Keskellä oli kaksi kerrosta ja päädyt olivat matalampia. Lehmuskujan varrella sijaitsi suurehkon maalaistalon kokoinen puinen piharakennus.
Otnäsin kartanokokonaisuuteen kuului myös Kivimiehen laiturialue ja Furunäsin huvila.
Boleszkowice

Boleszkowice on maalaiskunta Myślibórzin piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 2 849. Kunnan hallinnollinen keskus on Boleszkowicen kylä.
Myślibórzin piirikunnan asukkaista 4,3 prosenttia asuu Boleszkowicen kunnassa ja sen pinta-alasta 11 prosenttia kuuluu Boleszkowicen kuntaan. Kylät Boleszkowicen kunnassa ovat Boleszkowice, Chlewice, Chwarszczany, Gudzisz, Kaleńsko, Namyślin, Porzecze, Reczyce ja Wysoka.
Boleszkowicen väkiluku on vähentynyt 10,3 prosentilla vuosien 2002–2019 välisenä aikana. Vuoden 2019 lopussa 49 prosenttia asukkaista oli naispuolisia ja 51 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 17,6 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 63,8 prosenttia ja eläkeikäiset 18,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,1 vuotta. Vuonna 2019 Boleszkowicen kunnassa syntyi 23 lasta.
Nicumo

Nicumo on ylivieskalainen, vuonna 2009 perustettu, englanniksi laulava metalliyhtye. Yhtye on julkaissut kolme albumia. Uusin albumi on keväällä 2020 julkaistu "Inertia".
Ishikari

Ishikari () on Japanin kaupunki Hokkaidōn saarella Hokkaidōn prefektuurissa. Se sijaitsee Ishikarin kehitystoimiston alueella Japaninmeren Ishikarinlahden rannikolla. Kaupungin eteläosa rajautuu Sapporoon ja siellä mereen laskee Ishikarijoki, pohjoisosat ovat vuoristoisia. Ishikarissa on 58 297 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 722,42 neliökilometriä.
Ishikarin nimi on peräisin Ishikarijoelta ja sitä kautta ainun kielestä. Historiallisesti Ishikari kehittyi kalastajakylänä Ishikarijoen suulla. Ennen Meiji-kautta joki oli tärkeä reitti Hokkaidōn sisäosiin. Tämä alue on edelleen maaseutumainen, ja siellä viljellään riisiä ja vihanneksia. Kaupungin eteläosa on sen sijaan kasvanut 1970-luvulta lähtien voimakkaasti Sapporon lähiönä. Sinne on rakennettu myös teollisuutta ja Ishikarinlahden uusi satama. Kaupungissa on muun muassa metalli- ja koneteollisuutta sekä logistiikkaa. Kaupunkioikeudet Ishikarille myönnettiin vuonna 1996. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Atsutan ja Hamamasun kyläkunnat. 
Ishikarin pohjoisosa kuuluu Shokanbetsun–Teurin–Yagishirin puolikansallispuistoon. Alueella sijaitsee esimerkiksi Ofuyumisakin niemi.