tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ágios Ioánnis (Chaniá)

Ágios Ioánnis () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Sfakián kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 25 (2021).
Ágios Ioánnisin kylä sijaitsee Kreetan lounaisosassa noin kaksi kilometriä sisämaahan saaren etelärannikosta ja noin 93 kilometriä etelään Chaniásta. Se on saanut nimensä siellä olevasta Pyhälle Johannekselle ("Ágios Ioánnis") omistetusta kirkosta.
Ágios Ioánnis muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Αγίου Ιωάννου, "Dimotikí Koinótita Agíou Ioánnou"), johon kuuluu varsinaisen Ágios Ioánnisin kylän lisäksi Arádainan kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 28 (2021). Kylien välinen etäisyys on noin viisi kilometriä.
Ágios Vasíleios (Iraklion)

Ágios Vasíleios () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Viánnoksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 123 (2021).
Ágios Vasíleioksen kylä sijaitsee Kreetan eteläisissä keskiosissa noin 64 kilometriä kaakkoon Iraklionista. Se on rakennettu noin 560 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna.
Ágios Vasíleios muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Αγίου Βασιλείου, "Dimotikí Koinótita Agíou Vasileíou"), johon kuuluvat varsinaisen Ágios Vasíleioksen kylän lisäksi kylät Latómia, Néa Árvi ja Xerókampos. Koko yhdyskunnan väkiluku on 274 (2021).
Almyrída

Almyrída () voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Almyrída (Réthymno)

Almyrída () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Mylopótamoksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 10 (2021).
Almyrídan kylä sijaitsee suunnilleen Kreetan pohjoisrannikon puolivälissä noin 41 kilometriä länsiluoteeseen Iraklionista ja noin 38 kilometriä länteen Réthymnosta. Se on osa Sísesin kyläyhdyskuntaa. Antiikin ajan Kytaionin kaupungin arvellaan sijainneen nykyisen kylän tienoilla. Kylän lähellä sijaitsee pieni Alykín ranta.
Vera Bajeva

Vera Mihailovna Bajeva (; s. 29. maaliskuuta 1936 Ufa) on venäläinen koloratuurisopraano.
Bajeva valmistui Uralin Musorgski-valtionkonservatoriosta vuonna 1959. Hän voitti kolmannen yleisneuvostoliittolaisen Glinka-laulukilpailun Moskovassa vuonna 1965. Bajeva on työskennellyt Uralin Musorgski-valtionkonservatoriossa vuosina 1968–1973 ja sitten vuodesta 1982. Hänestä tuli professori vuonna 1996. Bajevan ohjelmistoon on kuulunut ooppera- ja kantaattiaarioita, romansseja, kansanlauluja ja muun muassa Reinhold Glièren konsertto lauluäänelle ja orkesterille.
Bajeva esiintyi solistina Sverdlovskin akateemisten valtionfilharmonikkojen kanssa vuosina 1959–2000. Hän sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1986 ja Jekaterinburgin kunniakaupunkilaisen arvonimen vuonna 1993.
Amirás

Amirás () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Viánnoksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 244 (2021).
Amirásin kylä sijaitsee Kreetan eteläisissä keskiosissa noin 62 kilometriä kaakkoon Iraklionista. Se on rakennettu noin 680 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän arvellaan syntyneen mahdollisesti jo Kreetan arabivallan aikana, sillä sen nimen katsotaan palautuvan arabian kielen sanaan "amir", ”emiiri". Toisen maailmansodan aikaisen saksalaismiehityksen aikana vuonna 1943 natsit surmasivat useita kyläläisiä. Kylässä on tapahtumia muistava muistomerkki. Amirásin tärkeimmät kirkot on omistettu Arkkienkeli Mikaelille ("Archángelos Michaíl"), Pyhälle Nikolaokselle ("Ágios Nikólaos") ja Pyhälle Georgiokselle ("Ágios Geórgios").
Amirás muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Αμιρά, "Dimotikí Koinótita Amirá"), johon kuuluvat varsinaisen Amirásin kylän lisäksi kylät Árvi, Kolýmpoi ja Patéles. Koko yhdyskunnan väkiluku on 698 (2021).
Illuminata

Illuminata on itävaltalainen power metal/goottimetalliyhtye. Yhtye on perustettu vuonna 2006.
Linkopallonheitto

Linkopallonheitto on yleisurheilulaji, jossa heitetään kumipalloa. Suoritus tapahtuu yleisurheilukentän keihäänheittopaikalta yhdellä kädellä palloon kiinnitetystä heittoremmistä. Laji on kehitetty 1800-luvun lopussa Saksassa. Linkopallonheitto oli muun muassa 1920-1930-luvuilla järjestettyjen työläisolympialaisten ohjelmassa. Linkopallonheitoin maailmanennätys on länsisaksalaisen kiekonheittäjän Alwin Wagnerin vuonna 1982 heittämä 86,92.
Laji on Suomen Perinneurheiluliiton ohjelmassa. Liiton sääntöjen mukaan miesten linkopallo painaa 1 000 grammaa ja naisten 700 grammaa. Palloon kiinnitetyn heittolenkin enimmäispituus on 40 cm. 
Suomen ensimmäinen virallinen linkopallonheittokilpailu järjestettiin toukokuussa 1926 Turun Weikkojen kansainvälisten yleisurheilukilpailujen yhteydessä. Kilpailun voitti F. J. Leino tuloksella 46,37. Suomen Aarne Franzén voitti linkopallonheiton vuoden 1931 työläisolympialaisissa Wienissä tuloksella 52,79.
Aleksandr Dolski

Aleksandr Aleksandrovitš Dolski (; s. 7. kesäkuuta 1938 Sverdlovsk) on venäläinen laulaja-lauluntekijä, kitaristi, näyttelijä ja runoilija.
Dolski valmistui vuonna 1963 sekä Uralin polyteknillisestä Kirov-instituutista että musiikkikoulusta. Hän sai jo 1950-luvulla toisen palkinnon kitaristina Neuvostoliiton ensimmäisessä toisen maailmansodan jälkeisessä varieteetaiteilijoiden kilpailussa. Dolski muutti vuonna 1975 Leningradiin. Hänestä tuli vuonna 1979 Leningradin miniatyyriteatterin esiintyjä. Hän voitti kuudennen yleisneuvostoliittolaisen varieteetaiteilijoiden kilpailun. Dolski on esiintymisissään käyttänyt kuusikielistä kitaraa.
Dolski aloitti jo lapsena laulujen tekemisen omiin runoihinsa. Hänen laulujaan on käytetty myös elokuvissa. Hän on julkaissut sekä levytyksiä että kirjoja ja esiintynyt toistuvasti Venäjän ulkopuolella. Dolskille myönnettiin Venäjän kunniataiteilijan arvonimi.
Lev Dutkovskyi

Lev Tarasovytš Dutkovskyi (; 9. huhtikuuta 1943 Kuty, Ivano-Frankivskin alue – 16. toukokuuta 2023 Tšernivtsi) oli ukrainalainen säveltäjä ja lauluntekijä.
Dutkovskyi perusti vuonna 1966 VIA-yhtyeen Smeritška. Hän kirjoitti ja sovitti sille muun muassa kappaleet ”Snižynky padajut” (1966), ”Bažannja” (1967) ja ”U Karpatah’ h’odyt osin” (1968). Dutkovskyi kiersi kokoonpanon kanssa Neuvostoliitossa ja sen ulkopuolella. Hän teki neljätoista äänitystä Melodija-levymerkille vuosina 1970–1991. Dutkovskyi perusti yleisukrainalaisen Jaremtšuk-varieteelaulufestivaalin vuonna 1996. Hänelle myönnettiin vuonna 1997 Ukrainan presidentin suurpalkinto rockkantaatista ”Diva Marija, h’rany nam Ukrajinu”. Samana vuonna Dutkovskyi sai Ukrainan kansantaiteilijan arvonimen. Vuonna 2019 hänelle myönnettiin Ukrainan ansioritarikunnan toisen luokan kunniamerkki.
Marija Slavina

Marija Aleksandrovna Slavina (; 17. kesäkuuta 1858 Pietari – 1. toukokuuta 1951 Pariisi) oli venäläissyntyinen, Neuvostoliiton aikana Ranskaan muuttanut oopperalaulaja. Hän tulkitsi sekä mezzosopraano- että kontra-alttorooleja.
Slavina syntyi näyttelijäperheeseen ja opiskeli teatteria sekä balettia Pietarin keisarillisen seurueen teatterikoulussa. 1870-luvun loppupuolella hän opiskeli Pietarin konservatoriossa. Hän teki debyyttinsä Mariinski-teatterissa vuonna 1879 "Aidan" Amneriksen roolissa Eduard Nápravníkin kutsusta. Slavina pysyi Mariinski-teatterin laulajana, kunnes siirtyi Aleksandrinskin teatteriin vuonna 1917. Hänen ohjelmistoonsa kuului rooleja paitsi Giuseppe Verdiltä, myös muiden muassa Gioacchino Rossinilta, Richard Wagnerilta, Camille Saint-Saënsilta, Christoph Willibald Gluckilta, Richard Straussilta, Georges Bizet'ltä ja lukuisilta venäläisiltä säveltäjiltä. Slavina osallistui Verdin "Requiemin" Venäjän-ensiesitykseen vuonna 1881. Hän meni naimisiin paroni Georgi Medemin kanssa.
Slavina opetti yksityisesti ja kaudella 1919–1920 Pietarin konservatoriossa. Muutettuaan Ranskaan hän opetti jonkin aikaa Pariisin venäläisessä konservatoriossa. Hän teki esiintymisiä myös Pariisin Opéra-Comiquessa, Monte Carlossa ja Buenos Airesissa. Nápravník ja Aleksandr Glazunov omistivat Slavinalle sävellyksiä.
Sakari Alanko

Sakari Mikonpoika Alanko (synt. Zaharia Nikiforovitš Dorofejev, 5. syyskuuta 1885 Uhtua – 13. marraskuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen varatuomari.
Elämä.
Vienan Karjalassa syntynyt Alanko muutti kahdeksanvuotiaana sukulaistensa luokse Raumalle. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta 1904 ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1912. Opiskeluaikoinaan Alanko oli perustamassa Vienan Karjalaisten Liittoa. Valmistuttuaan hän toimi Kurun ja Teiskon sekä Nastolan piirien nimismiehenä. Virassa ollessaan Alanko joutui suorittamaan Venäjän armeijan asepalveluksen Mikkelin varuskunnassa, koska hänellä ei vielä ollut Suomen kansalaisuutta.
Sisällissodan aikana Alanko osallistui koillisrintaman taisteluihin tiedusteluosaston päällikkönä. Sodan päätyttyä hänet nimitettiin 1918 Tampereen poliisilaitoksen etsivän osaston johtajaksi. Vuosina 1927–1928 Alanko muodosti Gustaf Ignatiuksen, Anton Kotosen, F. J. Leinon ja O. A. Wilkmanin kanssa valtioneuvoston asettaman komitean, joka laati mietinnön rikospoliisin uudistamisesta. Vuodesta 1929 lähtien Alanko työskenteli Valtion poliisikoulun opettajana ja hän oli myös koulun varajohtaja vuodesta 1936. Jatkosodan käynnistyttyä 1941 Alanko nimitettiin Kansanhuoltoministeriön tarkkailuosaston päälliköksi. 
Alanko kuoli sydänkohtaukseen Helsingissä 57-vuotiaana.
Werner Krauss

Werner Johannes Krauss (23. kesäkuuta 1884 - 20. lokakuuta 1959) oli saksalainen näyttelijä, joka tunnetaan pääroolistaan Tohtori Caligarina ekspressionistisessa kauhuelokuvassa "Tri Caligarin kabinetti" (1920) sekä useista rooleistaan natsi-Saksan aikaisessa juutalaisvastaisessa propagandaelokuvassa "Vallanhimo" (1940). Krauss oli yksi Saksan suosituimpia näyttelijöitä 1900-luvun alkupuolella, mutta hänen yhteistyönsä natsien kanssa teki hänestä hyvin kiistellyn hahmon; Kraussia kiellettiin esiintymästä teatterissa ja elokuvissa Saksassa ensimmäisinä toista maailmansotaa seuraavina vuosina, ja hän joutui osallistumaan denatsifikaatio-ohjelmiin ennen kuin hän sai taas esiintyä Saksassa. Lisäksi hänen esiintymisensä aiheuttivat tämänkin jälkeen protestointia, erityisesti Berliinissä paikallisten juutalaisten keskuudessa.
Esch-sur-Alzette (kantoni)

Esch-sur-Alzette () on kantoni Luxemburgin lounaisosassa. Se on sekä toiseksi väkirikkain että toiseksi tiheimmin asuttu kantoni Luxemburgin kantonin jälkeen. Se rajoittuu Belgiaan ja Ranskaan rajoille. Kuten muutkin Luxemburgin kantonit, Esch-sur-Alzetten kantoni on perustettu 31. elokuuta 1795.
Hallinnolliset alueet.
Esch-sur-Alzetten kantoni koostuu seuraavista neljästätoista kunnasta ja kaupungista:
Enkefaliini

Enkefaliini on pentapeptidi, joka osallistuu nosiseption (kivun tunteen) säätelyyn kehossa. Enkefaliineja kutsutaan endogeenisiksi ligandeiksi, koska ne ovat sisäisesti johdettuja (ja siten endogeenisiä) ja sitoutuvat ligandeina kehon opioidireseptoreihin. Vuonna 1975 löydettiin kaksi enkefaliinin muotoa, joista toinen sisältää leusiinia ("leu") ja toinen metioniinia ("met"). Molemmat ovat proenkefaliinigeenin tuotteita.
Petra Poutanen

Petra Poutanen (s. 23. toukokuuta 1984 Raahe) on suomalainen kokeellista musiikkia tekevä ja esittävä muusikko, kuoronjohtaja sekä soitinrakentaja, joka valmistaa itse soittimia omaa musiikkiaan varten. Poutanen on työskennellyt myös teatterin parissa.
Poutanen esiintyy soolona taiteilijanimellä Pelkkä Poutanen ja hänen soolotuotannossaan yhdistyvät muun muassa klassinen musiikki, kansanperinne, taidepop, noise ja roots. Hän hyödyntää esityksissään live-elektroniikkaa, kuten looppausta ja vokaalimusiikin, kuten kurkkulaulun ja virsien laulutekniikoita. Lisäksi hän työskentelee erilaisten kokoonpanojen ja kuorojen kanssa.
Pelkkä Poutanen julkaisi soolouransa esikoisalbumin "Pyhä veri vuotaa" Eclipse Musicin kautta 7. tammikuuta 2022. Albumin tekemiseen varsinkin sovituksissa on osallistunut myös äänisuunnittelija Joonas Outakoski.
Yhtye ja kuorot.
Ennen sooloalbumia Poutanen on tehnyt musiikkia jo UTU-yhtyeensä kanssa, joka on julkaissut tähän mennessä kolme albumia. "Russian Poets" ilmestyi 2017, "Pieces of Unknown" 2016 ja "Love Collection: By the Ashes That Used to Be the Everlasting Fire" ilmestyi syksyllä 2024. Kokoonpano keskittyy pääosin Poutasen säveltämän musiikin esittämiseen.
Poutanen on johtanut Tellus-kuoroa vuosina 2014–2023, tällä hetkellä hän toimii johtajana kahdelle kuorolle: Tampereen Ihankaikkinen Kuninkaallinen Tuomiokuoro ja Väki.
Palkinnot ja muut tunnustukset.
Pyhä veri vuotaa -albumi oli ehdolla 2023 Teosto-palkinnon saajaksi. Albumi oli myös Emma-palkintoehdokkaana vuoden etno -luokassa vuonna 2022 sekä brittiläisen Songlines-lehden kymmenen parhaan albumin joukossa. Vuonna 2024 Pelkkä Poutanen valittiin mukaan globaaliin musiikki- ja showcase-tapahtuma Womexiin Manchesteriin.
Koulutus ja perhe.
Poutanen on etnomusikologian kandidaatti Tampereen yliopistosta vuodelta 2010. Hänellä on myös kansanmusiikin maisterin tutkinto Sibelius-Akatemiasta vuodelta 2017. Tutkintojen lisäksi hän on opiskellut kuoron johtamista Tanskassa.
Poutasen perheeseen kuuluu yksi lapsi ja he asuvat Tampereella.
Ebrima Darboe

Ebrima Darboe (s. 6. kesäkuuta 2001 Bakoteh) on gambialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Serie B:ssä pelaavaa Frosinonea, lainalla AS Romasta ja Gambian maajoukkuetta. 
Darboe on AS Roman kasvatti ja hän teki debyyttinsä joukkueessa toukokuussa 2021. Hän oli seurasta lainalla Itävallassa LASK Linzissa ja toisessa Serie A -joukkue Sampdoriassa. Kesällä 2024 
Darboe oli Gambian joukkueessa AM-kilpailuissa 2021 ja 2023. 
Seurajoukkueura.
Darboe siirtyi AS Roman junioriakatemiaan vuonna 2019. Lokakuussa 2019 hänet kutsuttiin Serie A:n otteluun AC Milania vastaan, mutta hän ei pelannut ottelussa.
Darboe teki ammattilaisdebyyttinsä AS Roman edustusjoukkueessa 2. toukokuuta 2021 Serie A:n ottelussa Sampdoriaa vastaan kaudella . AS Roma hävisi ottelun 2–0. Darboe pelasi saman kauden aikana neljässä muussa sarjaottelussa ja myös yhdessä Eurooppa-liigan välieräottelussa Manchester Unitedia vastaan.
Kaudella 2021–2022 Darboe sai vastuuta pääasiassa vain Konferenssiliigassa, jossa hän pelasi neljä ottelua. Hän pelasi kaudella vain yhdessä Serie A-ottelussa.
Darboe oli loukkaantuneena lähes koko kauden 2022–2023 eikä pelannut kauden aikana otteluakaan.
Kesällä 2023 Darboe siirtyi lainalle itävaltalaiseen LASK Linziin syyskaudeksi 2023. Hän pelasi lainallaan viidessä Itävallan Bundesliigan ottelussa, kahdessa Eurooppa-liigan ottelussa ja yhdessä Itävallan cupin ottelussa. 
Tammikuussa 2024 Darboe lainattiin uudestaan, tällä kertaa Serie B:hen Sampdoriaan. Hän esiintyi ensimmäistä kertaa joukkueessa Serie B:n ottelussa helmikuussa 2024 Modenaa vastaan. Lainan aikana hän pelasi Serie B:ssä 14 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. 
Elokuussa 2024 Darboe siirtyi lainalle Frosinoneen. Hän debytoi joukkueessa vanhaa seuraansa Sampdoriaa vastaan Serie B:n ottelussa samassa kuussa. Syyskuun 2024 puoleenväliin mennessä hän on pelannut Frosinonessa neljä sarjaottelua.
Maajoukkueura.
Darboe pelasi ensimmäisen ottelunsa Gambian maajoukkueessa kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Nigeriä vastaan. 
Darboe pelasi Gambian maajoukkueessa Kamerunissa järjestetyissä Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2021, joissa Gambia hävisi puolivälierissä Kamerunille lukemin 2–0. Yhteensä Darboe on pelannut Gambian maajoukkueessa 17 ottelua. Hän on edustanut maata myös Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2023, joissa hän pelasi kaksi ottelua. Gambia hävisi kilpailuissa kaikki kolme lohko-otteluaan Senegalille, Guinealle ja Kamerunille.
Darboe on pelannut maajoukkueessa myös seitsemän ystävyysottelua ja viisi AM-karsintaottelua.
Yksityiselämä.
Darboen veli Balagie Darboe ja serkku Muhammed Bah pelaavat jalkapalloa AS Roman junioriakatemiassa.
Lähteet.
Rautadioksidi

Rautadioksidi tai rautaperoksidi (FeO2) on raudan oksidi, joka löydettiin vuonna 2016, kun kiinalainen tutkijaryhmä (Hu ym.) onnistui valmistamaan sitä. He valmistivat sitä rauta(III)oksidin ja happikaasun (O2) välisellä reaktiolla 75 GPa:n paineessa ja noin 1600 K:n lämpötilassa.
Rautadioksidi sisältää raudan ja hapen välisen sidoksen, jonka sidospituus on 1,792 Å, sekä peroksidien kaltaisen kahden happiatomin välisen sidoksen, jonka sidospituus on 1,937 Å. Rautadioksidin on arveltu olevan rakenteeltaan samankaltainen kuin pyriitti eli rautadisulfidi (FeS2), mutta rikkiatomien tilalla on happiatomit. Sidospituuksiin perustuvien laskelmien perusteella raudan hapetusaste rautadioksidissa olisi kuitenkin lähempänä +III:a, eikä +II niin kuin se on pyriitissä.
Basilisk (manga)

Basilisk () on Futaroh Yamadan käsikirjoittama ja Masaki Segawan piirtämä manga, josta on tehty myös animeversio. Mangan julkaiseminen alkoi vuonna 2003. Animen esittäminen alkoi vuonna 2005. Animen on ohjannut Fuminori Kizaki. Mangaa julkaisee suomeksi Punainen jättiläinen.
Tarina.
Tarina sijoittuu vuoteen 1614, jolloin kaksi ninjaklaania taistelee vallanperinnästä ja omasta asemastaan.
Anarkofeminismi

Anarkofeminismi on feministinen suuntaus, joka yhdistää anarkistiset ja feministiset ideat. Se arvostelee sekä patriarkaalista yhteiskuntajärjestelmää että valtiollista valtaa, ja pyrkii luomaan yhteiskunnan, jossa naisten ja muiden niin sanottujen marginalisoitujen ryhmien oikeudet ja vapaudet ovat keskiössä.
Anarkofeministit uskovat, että patriarkaatti ja valtiovalta ovat toisiinsa kytkeytyneitä ja että todellinen vapautuminen vaatii molempien rakenteiden purkamista. He korostavat, että naisten vapautuminen ei voi tapahtua ilman laajempaa yhteiskunnallista muutosta, joka haastaa hierarkiset valtarakenteet.
Anarkofeminismi yhdistää usein teemoja, kuten sukupuolten tasa-arvo, seksuaalinen vapautuminen, ekologisuus ja yhteisöllisyys. Se kannustaa ihmisiä toimimaan yhdessä ja luomaan vaihtoehtoisia, hierarkiattomia yhteisöjä, joissa kaikilla on mahdollisuus osallistua päätöksentekoon.
Anarkofeminismi nousi 1800-luvun loppupuolella Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Yleisen anarkistisen liikkeen laajempien tavoitteiden lisäksi anarkofeminismi tarjosi naiseuden mallin, joka ilmaisi naisten seksuaalisen itsemääräämisoikeuden taloudellisena ja henkilökohtaisena imperatiivina, mikä puolestaan tarjosi radikaalin vaihtoehdon äänioikeusliikkeelle ja kriittisen kehyksen modernille feminismille.
Antoninus Piuksen pylväs

Antoninus Piuksen pylväs oli Rooman Campus Martiuksen alueella nykyisen Palazzo Montecitorion länsipuolella sijainnut muistopylväs, joka oli omistettu Rooman keisari Antoninus Piukselle. Itse pylväs tuhoutui 1700-luvulla, mutta sen jalusta on säilynyt ja nykyään esillä Vatikaanin museoissa.
Kuvaus.
Koristelematon pylväs oli Egyptin punaista graniittia. Se oli 14,75 metriä korkea ja 1,9 metriä paksu. Pylvään säilynyt jalusta on marmoria. Jalustan etusivun reliefiveistos esittää Antoninus Piuksen ja hänen vaimonsa Faustinan apoteoosia, jossa siivekäs genius nostaa heidät kotkien ympäröimänä taivaaseen Roma-jumalattaren ja Campus Martiuksen henkilöitymän katsellessa vieressä. Jalustan kahdella muulla sivulla olevat reliefit esittävät Antoninus Piuksen hautajaiskulkuetta.
Historia.
Pylväs pystytettiin vuonna 161 kuolleen Antoninus Piuksen seuraajien ja adoptiopoikien Marcus Aureliuksen ja Lucius Veruksen valtakaudella, mikä ilmeni jalustassa alkuaan olleesta kreikankielisestä piirtokirjoituksesta. Pylvästä ei mainita antiikin kirjallisissa lähteissä, mutta se on kuvattu eräissä Marcus Aureliuksen aikana lyödyissä kolikoissa.
Pylväs pysyi pystyssä yli 1500 vuotta mutta hautautui pääosin maan alle ja jäi Montecitorion palatsin viereen rakennetun lasaristien kirkon puutarhan alueelle. Paavi Klemens XI määräsi vuonna 1703 pylvään kaivettavaksi kokonaan esiin, jolloin se saatiin samalla tunnistettua. Siihen saakka läheistä Marcus Aureliuksen pylvästä oli luultu Antoninus Piuksen pylvääksi. Vastuun pylvään nostamisesta saivat arkkitehti Carlo Fontana ja hänen poikansa Francesco, joiden välisestä työnjaosta tosin on ristiriitaisia tietoja. Ensimmäinen yritys vuonna 1704 epäonnistui, ja kun pylväs seuraavana vuonna saatiin nostettua, se oli tiettävästi hajonnut kolmeen osaan. Se vietiin Piazza di Montecitorio -aukiolle ja jätettiin vuosiksi lojumaan näkyvistä peitettynä. Pylväs siirrettiin vuonna 1741 Montecitorion palatsin sivupihalle, missä se vaurioitui lisää tulipalossa vuonna 1759. Pylvästä ei enää yritetty korjata, ja sen osia käytettiin Pius VI:n aikana Piazza di Montecitoriolle pystytetyn Montecitorion obeliskin sekä mahdollisesti myös eräiden muiden Rooman egyptiläisten obeliskien ja rakennusten korjaamiseen.
Pylvään jalusta kunnostettiin vuosina 1706–1708 ja paljastettiin 1740-luvulla yksinään Piazza di Montecitoriolla, mistä se siirrettiin vuonna 1789 Vatikaanin palatsin Cortille della Pigna -sisäpihalle. Jalustan reliefit olivat vaurioituneet pahoin siirtojen yhteydessä, mutta kuvanveistäjä Giuseppe de Fabris kunnosti ne vuosina 1841–1846 paavi Gregorius XVI:n toimeksiannosta. Ne ovat nykymuodossaan pääosin de Fabrisin kädenjälkeä, mukaan lukien useimpien hahmojen päät, sillä alkuperäiset olivat tuhoutuneet. Jalusta on nykyään näytteillä Vatikaanin museoiden pinakoteekin viereisellä sivupihalla ("Cortile della Pinacoteca").
Natalja Harlampjeva

Natalja Ivanovna Harlampjeva (; s. 1. syyskuuta 1952 Magan) on Sahan tasavallasta kotoisin oleva venäläinen runoilija ja toimittaja, joka on kirjoittanut teoksia jakuutin kielellä. Hänen runouttaan on käännetty venäjäksi, kazakiksi, tataariksi ja ukrainaksi. Harlampjevan yli kahdestakymmenestä kirjasta suurin osa koostuu runoudesta, mutta hän on julkaissut myös proosaa.
Harlampjeva valmistui kirjeenvaihdolla suoritetuista opinnoista Jakutian valtionyliopiston historian ja filologian laitokselta. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa "Aeroplan" ilmestyi vuonna 1976. Hänelle myönnettiin Jakutian Komsomol-palkinto runokokoelmasta "Kyhyl Nurguhun" (1986). Harlampjeva hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1988. Hän on saanut Jakutian kansanrunoilijan ja Venäjän federaation ansioituneen kulttuurityöläisen arvonimet. Hänelle on myönnetty monia palkintoja, kuten Venäjän suuri kirjallisuuspalkinto ja kazakstanilainen Alaš-palkinto.
Tornion VPK

Tornion VPK eli Tornion vapaapalokunta on Torniossa toimiva Lapin vanhin vapaapalokunta, joka perustettiin 1891. Palokunta toimii Lapin pelastuslaitoksen sopimuspalokuntana ja suorittaa tehtäviä Tornion ammattipalokunnan tukena. Tornion VPK:n toiminnot keskittyvät miehistöharjoituksiin, 10–15-vuotiaiden nuorisotoimintaan ja alueen muiden paloasemien kanssa suoritettaviin sammutus- ja pelastustehtäviin.
Historia.
Tornion VPK päätettiin perustaa 31. tammikuuta 1891, kun kaupungin vanha palojärjestys todettiin tehottomaksi ja sekavaksi. Vuosina 1901–1902 VPK osti tontin ja rakennutti uuden toimitalon Tornion Suensaaren Itärannalle. Palokunnan yhteydessä toimi myös kulttuuripalveluita, kuten torvisoittokunta, näyttämöseura ja elokuvateatteri. Elokuvateatteritoiminta loppui keväällä 2011.
1938 VPK perusti poikaosaston, jonka nimi sittemmin vaihtui nuoriso-osastoksi. 1961 perustettiin naisosasto, joka hoiti muun muassa varainkeruuta. Vuonna 1973 kaupunkiin perustettiin oma vakituinen palokunta, joka aluksi käytti VPK:n tiloja. 1977 ammattipalokunta muutti toisiin tiloihin ja VPK:n rooli alkoi vakinaistua ammattipalokuntaa avustavana sopimuspalokuntana. 
Kalusto.
1920-luvulla VPK:n kalusto kehittyi ja käyttöön tuli muun muassa 250 litran tynnyriruisku, palopostiajoneuvo ja moottoriruisku. 1930-luvulla VPK muokkasi käytettynä hankitusta kuorma-autosta palokunnan ensimmäisen paloauton. Kalustoa päivitettiin ja 1970-luvulle tultaessa VPK:lla oli käytössään neljä paloautoa sekä ambulanssi. Vuonna 1958 VPK sai uuden paloauton ja vastuu kaluston huollosta siirtyi kaupungille. Nykyään kalusto koostuu kolmesta modernista paloautosta varusteineen.
Emma Sarkisjan

Emma Tigranovna Sarkisjan (; s. 23. toukokuuta 1935 Voronež) on venäläinen ooppera- ja konserttilaulaja, joka esiintyi aluksi mezzosopraanona.
Sarkisjan valmistui Anatoli Dolivon luokalta Moskovan konservatoriosta. Hän liittyi vuonna 1960 Stanislavskin ja Nemirovitš-Dantšenkon mukaan nimettyyn Moskovan akateemiseen musiikkiteatteriin. Sakirsjanille myönnettiin ensimmäinen palkinto Bukarestin kansainvälisessä Enescu-laulukilpailussa vuonna 1961. Lisäksi hänet palkittiin kansainvälisessä Prahan kevät -laulukilpailussa vuonna 1959. Sarkisjan saavutti menestystä Walter Felsensteinin ohjaamassa "Carmen"-tuotannossa ja jatkoi yhteistyötä Felsensteinin kanssa Komische Oper Berlinissä 1970-luvulla. Vuonna 1991 hän liittyi Novaja opera -teatteriin sen perustamisen yhteydessä. Sarkisjan on kiertänyt laajalti Venäjällä ja ulkomailla myös resitalistina. Hänen konserttiohjelmistoonsa on kuulunut muun muassa teoksia Robert Schumannilta, Manuel de Fallalta, Enrique Granadosilta, Pjotr Tšaikovskilta ja Sergei Rahmaninovilta.
Sarkisjan esiintyi vuonna 2007 alttoroolissa (Njanja) Daniel Barenboimin johtamassa "Jevgeni Oneginin" tuotannossa Salzburgin musiikkijuhlilla. Hän on esiintynyt samassa roolissa myös Dmitri Tšernjakovin tuotannoissa Bolšoi-teatterissa. Sarkisjan on opettanut Venäjän teatteritaiteen akatemiassa. Hänelle myönnettiin Venäjän kunniataiteilijan arvonimi vuonna 1970 ja Venäjän kansantaiteilijan arvonimi vuonna 2001.
Luxemburgin kantonit

Luxemburg on perustuslaillinen suurherttuakunta ja sisämaavaltio jonka hallintoalueen muodostaa 12 kantonia.
Luxemburgin kantonit.
Luxemburgin suurherttuakunnan 12 kantonia ovat:
Piirit, kantonit ja kunnat.
Luxemburg on jaettu kahteentoista kantoniin. Nämä kaksitoista kantonia on jaettu 102 kuntaan eli kaupunkeihin, joilla on oma paikallishallinto.
Luxemburgin entiset kolme piirikuntaa (ranskaksi: "districts", saksaksi: "Distrikte", luxemburgiksi: "Distrikter") olivat Luxemburgin suurherttuakunnan ylimmän tason hallintoalueita. Piirit jaettiin kantoneihin. Piirit (ja kantonit) perustettiin 24. helmikuuta 1843. Vuonna 1857 Merschin alue luotiin Merschin ja Redangen kantoneista. Tämä neljäs piiri kuitenkin lakkautettiin vuonna 1867. Lokakuussa 2015 kaikki kolme piiriä lakkautettiin.
Ivan Jašugin

Ivan Petrovitš Jašugin (; 11. elokuuta 1907 Tverin kuvernementti – 30. marraskuuta 1992 Pietari) oli neuvostoliittolainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan basso.
Jašugin hankki alun perin maatalousalan koulutuksen. Hän muutti vuonna 1923 Kiovaan ja opiskeli siellä laulua vuosina 1929–1932. Jašugin muutti vuonna 1932 Leningradiin ja opiskeli kaupungin konservatoriossa vuoteen 1938 saakka Sofja Mirovitšin johdolla. Hän oli vuosina 1938–1959 Kirov-teatterin solisti ja oli teatterin kanssa evakuoituna Molotoviin vuosina 1941–1944. Jašugin opiskeli Marxismi-leninismin instituutissa vuosina 1947–1949. Hän sai Venäjän SFNT:n kunniataiteilijan (1947) ja kansantaiteilijan (1957) arvonimet. Vuonna 1951 hänelle myönnettiin Stalin-palkinto. Jašuginin oopperaohjelmistoon kuului teoksia muiden muassa Giuseppe Verdiltä, Charles Gounod’lta, Mihail Glinkalta, Aleksandr Borodinilta, Modest Musorgskilta, Pjotr Tšaikovskilta, Nikolai Rimski-Korsakovilta, Dmitri Kabalevskilta, Borys Ljatošynskyiltä ja Tihon Hrennikovilta.
Mariinski-teatterista lähdettyään Jašugin esiintyi konserttilaulajana, jonka ohjelmistoon kuului venäläisiä ja ukrainalaisia lauluja sekä teoksia Johann Sebastian Bachilta, Georg Friedrich Händeliltä, Wolfgang Amadeus Mozartilta ja Ludwig van Beethovenilta. Vuosina 1965–1982 Jašugin työskenteli lauluopettajana Leningradin konservatoriossa.
Severi Koivusalo

Severi Koivusalo (s. 31. lokakuuta 1990) on suomalainen elokuvaohjaaja, tuottaja ja muusikko, joka työskentelee Aurora Studiosilla ja sen tytäryhtiössä Helsinki-filmillä elokuva- ja tv-tuottajana. Koivusalo on valmistunut taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston elokuvataiteenlaitokselta. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa, laulaja Pepe Willbergistä kertova "Pepe" julkaistiin 4. lokakuuta 2024. 
Hänen tuottamiaan hankkeita ovat muun muassa JP Siilin elokuva "Sieniretki" (2022) sekä Minna Lindgrenin Ehtoolehto-kirjoihin perustuva tv-sarja (ohj. Taru Mäkelä), joka julkaistaan vuonna 2025. Hän toimi osatuottajana Mikko Mäkelän elokuvassa "Sebastian", joka sai ensi-iltansa vuoden 2024 Sundancen elokuvajuhlilla.
Koivusalo toimii rumpalina yhtyeissä Nössö Nova, Liila Jokelin ja Hustle Fuzz.
Koivusalo on Reposaaressa järjestettävän Sensommar Filmfest -elokuvafestivaalin festivaalijohtaja ja toinen perustaja. Koivusalon isä on elokuvaohjaaja Timo Koivusalo.
Jeppo windfarm

Jeppo windfarm eli Jepuan tuulivoimapuisto on Pohjanmaalla Uusikaarlepyyn Jepualla sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 2 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 7 megawattia. Tuulivoimapuiston on rakentanut EE Primus Oy, sen omistaa FP Lux Wind Primus Oy ja sitä operoi WDP .
Tuulivoimalat olivat Uusikaarlepyyn ensimmäiset tuulivoimalaitokset.
Yleistä.
Tuulivoimalaitokset sijaitsevat Jepualla Kengon ja Finskaksin puolivälisen yhdystien 7320 puolimatkassa. Voimala-alue sijaitsee tien lähistöllä Norrmossenin koillispuolella suo- ja peltoalueen välisessä metsäsaarekkeessa. Matkaa Jepuan taajama-alueelle on neljä kilometriä. Voimaloiden välimatka on 530 metriä ja ne sijaitsevat 22–25 metrin korkeudella mpy.
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen vestaksen valmistamaa V126-mallia, jonka napakorkeus on 137 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 126 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,45 megawattia. Voimaloiden kokonaiskorkeudeksi suunniteltiin 200 metriä.
Historiaa.
Maaliskuussa 2011 uutisoitiin, että Pohjanmaalla Uusikaarlepyyssä suunniteltiin laajojen tuulivoimapuistojen rakentamista. Maakunnan vaihemaakuntakaavaan oli merkitty näkyviin tuulivoimalle suositeltuja alueita. Jepualle merkitty tuulivoimapuisto tuli PROCON Finland Oy:n hankkeeksi ja sen osayleiskaavaan liittyvät rakennusluvat hyväksyttiin kesäkuussa 2014. Tuulivoimapuisto myytiin keväällä 2016 tanskalaiselle European Energylle, joka rakensi tuulivoimapuiston valmiiksi vuonna 2017 tytäryhtiönsä EE Primus Oy:n nimissä.
Uutiset.
Joulukuussa 2023 perustettu Jeppo Vindkraft Ab Oy ei näytä liittyvän tähän tuulivoimapuistoon.
Ivan Demidov (jääkiekkoilija)

Ivan Demidov (s. 10. joulukuuta 2005 Sergijev Posad, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on oikea laitahyökkääjä tai keskushyökkääjä. Demidov edustaa NHL-joukkue Montreal Canadiensia. Canadiens varasi hänet ensimmäisellä kierroksella viidennellä varausvuorolla . Demidov pelasi SKA Pietarin joukkueessa 71 KHL:n runkosarjan ottelua ja teki niissä 19 maalia ja 49 tehopistettä. Huhtikuussa 2025 Demidov teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Canadiensin kanssa. Demidov teki NHL-debyyttinsä kotiottelussa Chicago Blackhawksia vastaan 15. huhtikuuta 2025. Hän teki debyytissään tehot 1+1.
Emilija Tsallagova

Emilija Maksimovna Tsallagova (; s. 3. marraskuuta 1947 Naltšik) on venäläinen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan sopraano. Hän sai Venäjän kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1993.
Tsallagova valmistui Gnesin-musiikkiakatemiasta vuonna 1970 ja liittyi Pohjois-Ossetian ooppera- ja balettiteatteriin. Hän sai koulutusta myös Bolšoi-teatterissa Jelizaveta Šumskajalta. Tsallagovan ohjelmistoon on kuulunut rooleja muiden muassa Giuseppe Verdin, Giacomo Puccinin, Pjotr Tšaikovskin, Hristofor Plijevin ja Ilja Gabarajevin oopperoissa. Tsallagova on kiertänyt esiintyjänä Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Afrikassa. Hänelle myönnettiin vuonna 2005 Pohjois-Ossetia-Alanian Hetagurov-valtionpalkinto.
Jukka Leino

Jukka Leino viittaa seuraaviin henkilöihin:
Rui Andrade

Rui Pinto de Andrade (s. 23. syyskuuta 1999 Luanda) on angolalais-portugalilainen moottoriurheilija.
Ura.
Formulat.
Andrade aloitti kilpauransa formulaluokissa vuonna 2018 ajaen Espanjan Formula 4 -sarjaa. Hän sijoittui 43 pisteellään sarjan 12:nneksi. Vuonna 2019 Andrade kilpaili Formula 4 UAE -sarjassa saavuttaen kuusi palkintosijoitusta sijoittuen sarjassa viidenneksi. Hän ajoi samaisena vuonna myös EuroFormula Open -sarjaa ja keräsi kuusi pistettä kauden aikana. Vuonna 2020 Andrade jatkoi EuroFormula Open -sarjassa sijoittuen pisteissä 14:nneksi.
Kestävyyskilpailut.
Vuonna 2021 Andrade siirtyi kestävyyssarjoihin ajaen European Le Mans Series -sarjassa LMP2-luokassa. Hänen autokuntansa G-Drive Racing sijoittui sarjassa kahdeksanneksi yhden palkintosijoituksen saavuttaneena. Samana vuonna Andrade ajoi Asian Le Mans Series -sarjassa ja sijoittui kolmanneksi. Vuonna 2022 Andrade ajoi FIA World Endurance Championship -sarjassa Team WRT -tallissa LMP2-luokassa. Hänen autokunta voitti kauden aikana yhden kilpailun sijoittuen sarjassa neljänneksi. Vuonna 2023 Andrade jatkoi sarjassa ja voitti mestaruuden LMP2-luokassa. Samana vuonna heidän autokunta sijoittui Le Mansin 24 tunnin ajossa luokassaan toiseksi. Vuonna 2024 Andrade siirtyi GT-autoihin ja on ajanut LMGT3-luokassa FIA WEC -sarjassa ja IMSA SportsCar Championship -sarjassa GTD-luokassa.
Kirsi Alaniva

Kirsi Alaniva (s. 1979) on suomalainen kirjailija ja vapaa toimittaja. Hän on kirjoittanut sekä lapsille että aikuisille suunnattuja teoksia. Esikoisromaani "Villa Vietin linnut" (Savukeidas, 2016) sai Tiiliskivi-palkinnon. 
Ura.
Kirsi Alaniva on valmistunut ammattikorkeakoulusta viestinnän linjalta ja opiskellut yleistä kirjallisuustiedettä ja luovaa kirjoittamista Turun yliopistossa.
Alanivan esikoisromaani "Villa Vietin linnut" sai Tiiliskivi-palkinnon. Raati piti romaania harvinaisen kypsänä ja valmiina esikoisteoksena. 
Esikoisromaanin jälkeen Alaniva kirjoitti kaksi kuolemaa käsittelevää teosta, lastenkirjan "Luutarhan tarinoita" (Karisto, 2020) yhdessä kuvittaja Marjo Nygårdin kanssa sekä esseististä kerrontaa ja autofiktiota yhdistelevän teoksen "Kuplat" (Karisto, 2021). 
Lastenkirja Luutarhan tarinoita löytyy myös audiosarjana Yle Areenasta.
Vuonna 2024 Alanivalta ilmestyi yhdessä kuvittaja Marjo Nygårdin kanssa lasten kuvakirja "Elli ja sata napaa" (WSOY, 2024), joka käsittelee ihmiskehojen moninaisuutta.
Luxemburgin kansallisarkisto

Luxemburgin kansallisarkisto () on Luxemburgin valtion virasto, joka on perustettu vuonna 1968. Viraston toimenkuva on arkistointi Luxemburgin alueella. Sen tehtäviä ovat asiakirjojen luokittelu, dokumentointi ja säilyttäminen.
Kansallisarkiston tehtävä on varmistaa kansallisen kulttuuriperintöön kuuluvien asiakirjojen säilyminen, toimia arkistotoimen asiantuntijaviranomaisena sekä edistää kansalliseen kulttuuriperintöön kuuluvien yksityisten asiakirjojen säilyttäminen sekä uusien kokoelmien hankinta. Lisäksi arkisto huolehtii kulttuuriperintöön kuuluvien asiakirjojen tarjoamisen tutkijoiden käyttöön.
Karamleš

Karamleš (, ) on pikkukaupunki Irakin Niniven maakunnassa lähellä Mosulia. Vuonna 2020 paikalla asui noin 1 500 henkilöä. Paikalliset ovat pääasiassa kaldealaiskatolisia kristitttyjä.
Maantiede.
Karamleš sijaitsee Pohjois-Irakissa Niniven maakunnassa. Kaupunki sijaitsee tiellä, joka yhdistää Qaraqošin 5 kilometriä kaupungista etelään Bartellaan 10 kilometriä pohjoiseen. Alue eli niin sanottu Niniven tasanko Mosulin lähellä tunnetaan joukosta kristittyjä kyliä.
Historia.
Nykyisen kaupungin nimen taustasta on esitetty useita teorioita. 1200-luvulla elänyt maantieteilijä Yaqut viittasi nimen juontuvan arameankielisistä sanoista "Karam lét", joka vapaasti kääntäen viitaa viinitarhattomaan paikkaan. Orientalisti Jean-Maurice Fiey kirjoitti nimen "Kar-méš" juontuvan Assyrian valtakunnasta ja tarkoittavan tuhottua kylää. Hänen mukaansa paikka mainitaan löydöksissä Balawatista. Alueeseen Karamlešisa on myös viitattu mahdollisena Aleksanteri Suuren ja Dareios III:n välisen Gaugamelan taistelun taistelukenttänä, joskin toiset tutkijat uskovat sen käydyn pohjoisempana.
Alue kääntyi kristinuskoon ilmeisesti varhain ja vuonna 562 jaa. paikallisten mainitaan auttaneen rakentamaan lähelle nykyisen Mar Barbaran luostariin. Kristityt olivat alkujaan nestoriolaisia ja nykyisin kaldealaiskatolisia. Alue kärsi myöhemmin hävityksiä useissa eri sodissa. Mongolit iskivät vuonna 1235 ja heidän mainitaan surmanneen paikallisia kaupungin kirkossa. Nadir Šah häbitti aluetta vuonna 1743. Vuonna 1828 paikallinen katolinen lähetyssaarnaaja mainitsee väkivaltaisuuksien, sairauksien ja muiden seikkojen hävittäneen vähintään puolet alueen kristitytstä väestöstä.
Äärijärjestö Isisin taistelijat valtasivat Karamlešin vuonna 2014 ja sen asukkaat pakenivat. Irakilaiset joukot jälleenvaltasivat sen vuonna 2016.
Väestö.
Karamlešin asukasluku oli yhden arvion mukaan vuonna 2020 noin 1 500. Ennen vuotta 2014 asukasluku oli noin 3 000. Paikalliset ovat pääasiassa kaldealaiskatolisia kristittyjä.
Alankomaiden kansallisarkisto

Alankomaiden kansallisarkisto () on Alankomaiden pääarkisto, joka sijaitsee Haagissa. Arkistolaitos hallinnoi kuninkaan kabinetin, ensimmäisen ja toisen jaoston, entisten siirtokuntien ja kaikkien ministeriöiden arkistoja. Siellä on myös lukuisia kansallisesti tärkeitä yksityisiä arkistoja, kuten kotimaassa ja ulkomailla tunnettujen poliitikkojen, vaikutusvaltaisten perheiden, kerhojen ja kattojärjestöjen, uskonnollisten yhteisöjen ja yritysten arkistot.
Tšekin senaatin vaalit 2024

Tšekin senaatin vaalit 2024 järjestettiin 20.–21. syyskuuta 2024. Toinen kierros järjestettiin 27.–28. syyskuuta. Vaaleissa valittiin 27 jäsentä maan 81 jäsenisestä senaatista. Ne järjestettiin samaan aikaan vuoden 2024 aluevaalien kanssa.
Tausta.
Vaaleja edeltäneessä senaatissa enemmistö senaattoreista edustaa edustajainhuoneen hallituspuolueita ODS:aa, KDU-ČSL:aa, STAN:ia, TOP 09:aa sekä piraatteja. Prahan vaalipiireissä ehdokkaina oli myös useita entisiä presidenttiehdokkaita kuten Jiří Drahoš, Pavel Fischer sekä Marek Hilšer.
Vaalivuonna Tšekin senaatti oli saanut kritiikkiä osakseen kun se ei ratifionut kansainvälistä perheväkivallan ehkäisemiseen pyrkinyttä Istanbulin sopimusta.
Keski-Eurooppaa syyskuussa 2024 koetelleet tulvat vaikeuttivat äänestysmahdollisuuksia erityisesti itäisessä Määrissä.
Vaalijärjestelmä.
Tšekin senaattiin valitaan kolmasosa sen jäsenistöstä joka toinen vuosi. Vuonna 2024 vaalien ensimmäinen kierros järjestetään 20.–21. ja toinen 27.–28. syyskuuta. Jokainen vaalipiiri valitsee vain yhden senaattorin, joten jos ensimmäisellä kierroksella kukaan ehdokkaista ei saa äänien enemmistöä, järjestetään toinen kierros.
Vaaleissa voi asettua ehdolle kuka tahansa Tšekin kansalainen, joka on täyttänyt vähintään 40 vuotta. Ehdokkaan ei tarvitse asua vakituisesti vaalipiirissään. Senaattori ei voi toimia samanaikaisesti Tšekin presidenttinä taikka tuomarina, mutta ministeriys, pormestarius taikka kuvernööriys on mahdollista. Senaattorin toimikausi on kuusi vuotta, jonka jälkeen jatkokauden hakeminen on mahdollista.
Vaalipiirit.
Vaaleissa valittiin senaattorit samoista vaalipiireistä kuin vuoden 2018 senaatin vaaleissa.
Äänestäminen.
Äänioikeus on jokaisella viimeistään 21. syyskuuta 2024 18-vuotta täyttävällä Tšekin kansalaisella, joilla on vakituinen asuinpaikka vaaleihin kuuluvassa vaalipiirissä. Vaaleissa ei voi äänestää ulkomailta käsin.
Tulokset.
1. kierros.
Ensimmäisen kierroksen äänestysprosentti oli 30,47 prosenttia.
Lähde:
2. kierros.
Toisen kierroksen äänestysprosentti oli 17,54 prosenttia.
Lähde:
Fótis Ioannídis

Fótis Ioannídis (; s. 10. tammikuuta 2000) on kreikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa Panathinaikosia. Hän on pelannut Kreikan A-maajoukkueessa vuodesta 2022.
Ioannídis siirtyi Levadiakosin junioreihin vuonna 2016 ja nousi edustusjoukkueeseen kaudella 2017–2018. Hän pelasi kahden kauden aikana 22 superliigaottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja kaudella 2019–2020 toisella sarjatasolla 19 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Hän siirtyi elokuussa 2020 superliigajoukkue Panathinaikosiin, jossa hän on pelannut neljän kauden aikana 113 liigaottelua ja tehnyt niissä 30 maalia. Hän voitti Kreikan cupin vuosina 2022 ja 2024. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Eurooppa-liigan alkulohkossa kuusi ottelua ja teki niissä viisi maalia.
Ioannídis pelasi Kreikan alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Kreikan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2022 Kansojen liigan otteluissa Kyprosta ja Pohjois-Irlantia vastaan. Hän on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 13 A-maaottelua, joissa hän on ollut kymmenen kertaa avauskokoonpanossa ja tehnyt viisi maalia: yhden marraskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Ranskaa vastaan, yhden maaliskuussa 2024 EM-jatkokarsintaottelussa Kazakstania vastaan, kaksi syyskuussa 2024 Kansojen liigan ottelussa Suomea vastaan ja yhden kolme päivää Suomi-ottelun jälkeen Kansojen liigan ottelussa Irlantia vastaan.
Fótis Ioannídisin isä Vasílis Ioannídis pelasi jalkapalloa kymmenisen vuotta Kreikan pääsarjassa ja kolme ottelua Kreikan A-maajoukkueessa.
Seppo Ruotsalainen (arkkitehti)

Seppo Ilmari Ruotsalainen (16. toukokuuta 1908 Kuopio – 30. huhtikuuta 1994) oli suomalainen arkkitehti.
Ruotsalainen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion lyseossa 1928 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosastolta 1935. Lisäoppia hän hankki tekemällä opintomatkoja useisiin Euroopan maihin.
Työuransa Ruotsalainen aloitti Lääkintöhallituksen piirtäjänä 1935 ja siirtyi sieltä arkkitehtitoimisto Ole Gripenbergin piirtäjäksi 1936. Suunnittelijan uransa hän aloitti arkkitehti Jalmari Peltosen arkkitehtitoimistossa, jossa työskenteli vuodet 1936–1940. Kulutusosuuskuntien Keskusliiton rakennusosastolla Ruotsalainen työskenteli arkkitehtina 1940–1947 ja Helsingin kaupungin liitosalueen rakennustarkastajana 1947–1948. Pääkaupunkiseudulta Ruotsalainen muutti Kuopioon, jossa työskenteli kaupungin asemakaava-arkkitehtina ja rakennustarkastajana 1948–1951 ja kaupunginarkkitehtina vuodesta 1951 lähtien. Eläkkeelle hän jäi 1973. Sivutoimenaan Ruotsalainen opetti 1940-luvulla Helsingin yliopistossa ja Kuopion teknillisessä koulussa rakennusoppia. Päätyönsä ohessa hän harjoitti yksityisyrittäjänä arkkitehtisuunnittelua vuodesta 1935 lähtien ja piti omaa arkkitehtitoimistoa 1948–1976.
Ruotsalainen oli Suomen Arkkitehtiliitto SAFA:n, Suomen kunnallisteknillisen yhdistyksen, Kunnallisinsinöörit ja arkkitehdit -järjestön sekä Kuopion teknillisen seuran jäsen.
Ruotsalaisen suunnittelemia kohteita ovat muun muassa
Operaatio Majava

Operaatio Majava (engl. "Hoppers") on vuonna 2026 ensi-iltansa saava yhdysvaltalainen tietokoneanimoitu komediaelokuva, jonka tuottavat Walt Disney Pictures ja Pixar. Sen on ohjannut Daniel Chong ja kirjoittanut Jesse Andrews ja Chong.
Konstantin Rodzajevski

Konstantin Vladimirovitš Rodzajevski (; 11. elokuuta 1907 Blagoveštšensk – 30. elokuuta 1946 Moskova) oli venäläinen vaikuttaja, joka johti Venäjän fasistista puoluetta vuosina 1931–1945 Harbinissa Mantšurian ollessa Japanin miehittämänä. Hänen puolueestaan käytettiin myös nimityksiä Yleisvenäläinen fasistipuolue ja Venäjän fasistiliitto.
Rodzajevski syntyi juristiperheeseen ja pakeni vuonna 1925 Harbiniin. Hän kouluttautui juristiksi itsekin. Rodzajevski kannatti perinteistä venäläistä autokratiaa, johon kuuluivat messiaanispiirteinen ortodoksisuus ja tsaarin syvä kunnioitus. Hänen mukaansa lokakuun vallankumous johti Venäjän siirtymiseen kansainvälisten juutalaisten pääomapiirien hallitsemaksi. Hän kannatti kommunistien tavoitteleman maailmanvallankumouksen sijaan kansallista vallankumousta, jossa venäläinen kansakunta ottaisi voiton ”juutalais-masonistisista internationalisteista”. Rodzajevski julkaisi osana poliittista toimintaansa lehtiä "Naš put" ja "Natsija".
Rodzajevski järkyttyi Neuvostoliiton ja natsi-Saksan välien lämpenemisestä vuonna 1939 Molotov–Ribbentrop-sopimuksen myötä. Operaatio Barbarossan alettua saksalaiset suhtautuivat välinpitämättömästi Rodzajevskin vetoomuksiin hänen omien ehdokkaidensa asettamisesta vastuuasemiin Neuvostoliiton miehitetyissä osissa. Neuvostoliiton hyökättyä Japaniin elokuussa 1945 Rodzajevski ajautui omien sanojensa mukaan hengelliseen kriisiin. Hän kirjoitti kirjeen Josif Stalinille ja tunnusti aiemmat virheensä. Niistä suurimpana Rodzajevski piti sitä, ettei hän ollut aiemmin ymmärtänyt stalinismin olevan ihanteellinen venäläisen fasismin toteutuma. Rodzajevski tarjoutui Stalinin palvelukseen. Lokakuussa 1945 neuvostodiplomaatti houkutteli hänet palaamaan Neuvostoliittoon antamalla ymmärtää, että hänen kyvyilleen olisi käyttöä. Rodzajevski kuitenkin tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin Lubjankassa seuraavana vuonna.
Elio

Elio on vuonna 2025 ensi-iltansa saava yhdysvaltalainen tietokoneanimoitu komediaelokuva, jonka tuottavat Walt Disney Pictures ja Pixar. Sen ovat ohjanneet Domee Shi, Madeline Sharafian ja Adrian Molina. Elokuvan ensi-ilta on Yhdysvalloissa 20. kesäkuuta 2025 ja Suomessa 27. kesäkuuta 2025.
Avaruusseikkailun päähenkilö on Elio, jolla on vilkas mielikuvitus ja joka on erittäin kiinnostunut mahdollisesta elämästä avaruudessa. Kun nämä ulkoavaruuden vieraat lopultakin ottavat yhteyttä, Eliota luullaan vahingossa Maan suurlähettilääksi koko muussa universumissa.
Ääninäyttelijät.
Muissa rooleissa: Ada Karvinen, Anniina Sangsawang, Eelis Ignatius, Elisa Espinosa, Emma Louhivuori, Hanna Mönkäre, Hanna Pakarinen, Isa Antas, Jemina Haukka, Juhani Rajalin, Juuso Heikkilä, Kari Leppälä, Kari Starck, Madli Vosoberg, Maria Takaki, Mikko Laiho, Navi Gill, Noa Ollikainen, Osku Ärilä, Peter Kanerva, Remi Sirkiä, Saana Norra, Saara Lehtonen, Valtteri Turunen, Vili Orava
Sydänläppä

Sydänläppä on sydämessä sijaitseva rakenne, joka estää veren takaisinvirtauksen sydämen lokeroiden välillä. Sydämessä on yhteensä neljä läppää. Hiippaläppä ja trikuspidaaliläppä sijaitsevat eteisten ja kammioiden välissä vastakkaisilla puolilla sydäntä, ja aorttaläppä ja pulmonaaliläppä sijaitsevat kammioiden ja suurten valtimoiden välissä.
Sydänläppiin voi tulla myös sairauksia, kuten sydämen läppävikoja tai sydänläppien tulehdus eli endokardiitti. Vaikea läppävika haittaa sydämen kykyä pumpata verta. Joillain ihmisillä sydänläpissä on synnynnäisiä rakennevikoja. Jos potilaan omassa sydänläpässä on ongelma, läppä on mahdollista korvata tekoläpällä. Tekoläppä kestää käytössä ainakin 10 vuotta.
Toiminta.
Sydänläpät avautuvat ja sulkeutuvat sydämen sykkeen tahdissa. Kun läppä on auki, veri voi virrata sen läpi seuraavaan kohteeseensa sydämessä. Kun läppä on puolestaan kiinni, veri ei pääse virtaamaan takaisin päin väärään suuntaan. Läppien sulkeutumisäänet voi kuulla stetoskoopilla.
Tingelstadin kirkko

Tingelstadin kirkko () on Granin kunnassa Norjassa sijaitseva tiilinen pitkäkirkko vuodelta 1866.
Moenin kirkko

Moenin kirkko () on Granin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1914.
Ålin kirkko (Gran)

Ålin kirkko () on Granin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1930.
Ålin kirkko

Ålin kirkko voi tarkoittaa seuraavia:
Grymyrin kirkko

Grymyrin kirkko () on Granin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 2003.
Pinjaisten lähetysseurakunta

Pinjaisten lähetysseurakunta () on Raaseporin Pinjaisissa toimiva vapaaseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1889. Seurakunnan rukoushuone sijaitsee Pinjaisten kylässä Egnahemin puistotien varressa. Puinen rukoushuone on rakennettu vuonna 1905 ja sitä kutstuaan myös Billnäsin temppeliksi. Seurakunta kuuluu Missionskyrkan i Finland -kirkkokuntaan. Pinjainen oli yksi ensimmäisiä vapaakirkollisen liikkeen maaseututyön paikkoja Uudellamaalla. Liikkeen vaikutus alkoi Pinjaisten tehtaalla vuosien 1886–1887 aikana.
Sinieväkilli

 
Sinieväkilli ("Lucania goodei") on amerikankilleihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Yhdysvaltojen itäosissa.
Koko ja ulkonäkö.
Sinieväkilli kasvaa useimmiten noin 3 cm pitkäksi, ja voi suurimmillaan saavuttaa 5–6 cm:n pituuden. Laji on ruumiinrakenteeltaan hoikka ja litteähkö. Sinieväkilli on hopean- tai ruskehtavan harmaa ja suomujen reunat ovat tummat. Kalan kyljessä kulkee musta sahakuvioinen juova. Lisääntymisaikana koiraan selkä- ja peräevät muuttuvat sinisiksi ja pyrstöevä punaiseksi. Naaraan evät ovat läpikuultavat.
Levinneisyys ja elintavat.
Sinieväkillin luontainen levinneisyysalue ulottuu Floridasta Etelä-Carolinaan ja sitä tavataan lisäksi istutettuna tai karanneena Pohjois-Carolinasta ja Alabamasta. Lajin elinympäristöä ovat järvet, lammet ja purojen suvantopaikat. Kala syö pieniä selkärangattomia eläimiä. Sinieväkilli kutee vesikasvillisuuden joukkoon.
Sinieväkilliä voidaan pitää akvaarioissa.