tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ikegami

Ikegami () on Tokion kaupunginosa Ōtan erillisalueella. Se sijaitsee Ōtan keskiosassa Yamanoten ylängön reunamilla. Ikegami on rakentunut merkittävän Ikegami Honmon-jin buddhalaisen temppelin ympärille ja Tōkyū-rautatieyhtiön Ikegami-rautatielinjan varrelle. Laaja temppelialue muodostaa myös tärkeän viheralueen.
Ikegamin kaupunginosan pinta-ala on 1,64 neliökilometriä, ja se jakautuu kahdeksaan osa-alueeseen, jotka on numeroitu Ikegami 1-chōme–Ikegami 8-chōme. Niissä on yhteensä 31 045 asukasta (tammikuussa 2025). Kaupunginosan väestötiheys on siten noin 18 900 asukasta neliökilometrillä.
Historia.
Paikannimi Ikegami lienee peräisin siitä, että alue sijaitsee sen pohjoispuolella olevan Senzokun lammen ("ike") yläpuolella ("kami").
Ikegami kehittyi historiallisesti Ikegami Honmon-jin Nichiren-buddhalaisen temppelin portineduskaupunkina. Temppelin historia ulottuu Kamakura-kaudelle 1200-luvulle, kun munkki Nichiren oli paikallisen aatelisen Ikegami Munekatan vieraana. Paikalle perustettiin temppeli, jossa Nichiren lienee kuollut.
Ennen kuin Ikegami liitettiin Tokion kaupunkiin, se kuului itsenäiseen Ikegamin maaseutukaupunkiin osana Ebaran piirikuntaa.
Kaupunkikuva ja rakennukset.
Ikegami sijaitsee sisämaassa Ōtan erillisalueen keskellä. Ikegami Honmon-jin temppelialue sijaitsee kaupunginosan pohjoisosassa, Ikegamin asema liikealueineen kaupunginosan keskellä temppelin eteläpuolella. Niiden välissä virtaa pieni Nomikawa-niminen joki. Ikegamin naapurikaupunginosia ovat pohjoisessa Minami-Magome, idässä Chūō, etelässä Nishi-Kamata ja Higashi-Yaguchi sekä lännessä Chidori, Kugahara ja Naka-Ikegami. Kaupunginosassa on säilynyt historiallisen temppelineduskaupungin piirteitä.
Ikegami Honmon-jin laaja temppelialue käsittää useita rakennuksia ja sivutemppeleitä puutarhoineen. Temppeli on rakennettu kukkulalle, jolle johtaa 96 askelman kiviportaikko. Merkittävimpiin rakennuksiin kuuluu Kantōn alueen vanhin pagodi ("gojūnotō"). Alueella on myös useiden tunnettujen henkilöiden hautoja, kuten kirjailija Kōda Rohanin ja vapaapainija Rikidōzanin haudat. Temppelialueen koillispuolella sijaitsee Honmonjin puisto ja luoteispuolella Ikegamin luumupuutarha.
Ikegamin kaupunginosa tunnetaan "kuzumochi"-jälkiruoasta, joka on fermentoitua vehnätärkkelystä. Muun muassa kuzumochia tarjoileva Yorozuyan sake-kauppa on lisätty Japanin kulttuuriomaisuuden luetteloon.
Liikenne.
Ikegamia palvelee Tōkyū-rautatieyhtiön Ikegami-linja, joka pysähtyy Ikegamin asemalla kaupunginosan keskellä Ikegami Honmon-jin eteläpuolella. Linja liittää kaupunginosan pohjoisessa Gotandaan, etelässä Kamataan.
Ikegamin länsirajalla kulkee pohjois–eteläsuuntainen Japanin valtatie 1. Sen kanssa risteää itä–länsisuuntainen valtakatu Ikegami-dōri eli Tokion prefektuurintie 421, joka kulkee kaupunginosan läpi.
Sokea kelloseppä

Sokea kelloseppä on brittiläisen biologin Richard Dawkinsin vuonna 1986 ilmestynyt tietokirja, joka esittelee evoluutiota. Kirjan ohella Dawkins julkaisi teoksen argumenttia havainnollistavan tietokoneohjelman, joka kehittää kaksiulotteisia muotoja. Teoksen mukaan monimutkaistenkin elävien rakenteiden takana on suunnittelun sijasta satunnainen muuntelu ja luonnonvalinta. Teoksen on suomentanut Risto Varteva ja sen julkaisi suomeksi WSOY vuonna 1989.
Astrid Stampe Feddersen

Astrid Stampe Feddersen (1852–1930) oli tanskalainen naisasianainen. Hän toimi Tanskan naisliiton puheenjohtajana vuosina 1913–1918.
Nuuks Pladsin metroasema

Nuuks Pladsin metroasema on Kööpenhaminan metron M3-linjan asema, joka sijaitsee Nuuks Pladsilla, Jagtvej’n edustalla, Kööpenhaminan Nørrebron kaupunginosassa. Asema sijaitsee Aksel Møllers Haven ja Nørrebros Runddelin asemien välissä. Asema avattiin 29. syyskuuta 2019.
Jutta Bojsen-Møller

Jutta Bojsen-Møller (1837–1927) oli tanskalainen opettaja ja naisasianainen. Hän toimi Tanskan naisliiton puheenjohtajana vuosina 1894–1910, jona aikana järjestön jäsenmäärä seitsenkertaistui tuhannesta seitsemääntuhanteen.
Pyhän Elisabetin ritarikunta

Pyhän Elisabethin ritarikunta () oli baijerilainen ritarikunta, joka oli tarkoitettu naisille. Ritarikunnan perusti Baijerin vaaliruhtinas Kaarle Teodorin vaimo Elisabeth Auguste von Pfalz-Sulzbach 18. lokakuuta 1766.
Mallia otettiin venäläisestä Pyhän Katariinan ritarikunnasta ja se on nimetty Elisabet Pyhän mukaan. Ritarikunnalla palkittiin hyväntekeväisyyden saralla ansioituneita naisia, joiden tuli olla katolilaisia ja aatelisia. Lisäksi heidän tuli maksaa neljän dukaatin pääsymaksu ritarikuntaan. Ritarikunta oli ekslusiivisin naisille tarkoitettu ritarikunta Saksan keisarikunnassa ja se lakkautettiin monarkian kaatumisen myötä vuonna 1918. Uudet nimitykset ritarikuntaan teki Baijerin kuninkaan nimittämä naispuolinen suurmestari. Uusien nimitysten määrää ei ollut rajoitettu.
Ritarikunnassa oli vain yksi luokka:
Shy Martin

Shy Martin (oikealta nimeltään Sara Hjellström; s. 1993) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä, joka on kotoisin Lerdalasta. Hän opiskeli musiikkia Örnsköldsvikissä, missä hän perusti Nirob Islamin ja Frerik Danielssonin kanssa Södra Station -nimisen yhtyeen. Hjellström on tehnyt yhteistyötä muun muassa Kygon, Alan Walkerin, Astrid S:n, Jess Glynnen, Icona Popin ja Tove Styrken kanssa. Hänen omia kappaleitaan on kuunneltu Spotifyssä yli miljardi kertaa.
Birgitte Berg Nielsen

Birgitte Berg Nielsen (1861–1951) oli tanskalainen naisasianainen. Hän toimi Tanskan naisliiton puheenjohtajana vuosina 1892–1893.
Gammel Strandin metroasema

Gammel Strandin metroasema on Kööpenhaminan metron M3 ja M4-linjojen asema, joka sijaitsee Gammel Strandilla Kööpenhaminan vanhassakaupungissa. Asema sijaitsee Kongens Nytorvin ja Rådhuspladsenin asemien välissä. Asema avattiin 29. syyskuuta 2019.
Dead Island 2

Dead Island 2 on Deep Silver Dambuster Studiosin kehittämä toimintapeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 4:lle, PlayStation 5:lle, Windowsille, Xbox Onelle ja Xbox Series X/S:lle.
Pelaaminen.
Pelaaja voi valita pelattavan henkilön useista vaihtoehdoista, joilla on yksilöllisesti kyvyt. Pelissä on pomovastustajia, joiden voittamiseksi on opittava vastustajan liikkeet. Pelissä voi hiiviskellä vastustajien ohi tai käyttää useita erilaisia aseita.
Kehitys.
Pelin kehityksestä ilmoitettiin vuonna 2014 ja sen julkaisuajaksi ilmoitettiin vuosi 2015. Aikaisemmat osat kehitti Techland, joka vaihtui Techlandin aloitettua "Dying Light" -pelin. "Dead Island 2:n" kehittäjäksi kerrottiin Yager, joka oli juuri saanut valmiiksi "" -pelin. Kehittäjä vaihtui Yagerista Sumo Digitaliin vuonna 2015, jonka jälkeen kehittäjäksi tuli Dambuster Studios vuonna 2019. Dambuster aloitti pelin uudestaan lähes täysin ja piti vain tapahtumapaikan. Pelin hahmoista tehtiin eksentrisiä ja yliampuvia todentuntuisien sijaan.
Deep Silverin entinen viestintävastaava Martin Wein on kertonut, että pian vuoden 2014 paljastuksen jälkeen pelistä kerättiin palautetta, jonka mukaan peli oli huono eikä siinä ollut mitään, mikä teki alkuperäisestä pelistä hauskan. Studio halusi jatkaa oman näkemyksensä mukaan välittämättä palautteesta, jolloin kehittäjää vaihdettiin. Weinin mukaan huono peli olisi tuottanut jotain, mutta olisi tappanut tuotesarjan.
Vastaanotto.
Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7/10. Peliä kutsuttiin hysteerisen hauskaksi satiiriksi Los Angelesista, mutta kritisoitiin uusien ideoiden puutteesta. Pelin melee-taistelua sanottiin hauskaksi ja hahmoja muistettaviksi.
Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7/10. Arvostelussa tarinaa kutsuttiin unohdettavaksi ja hahmoja rasittaviksi. Moitteita sai myös ammuskelun toiminta. Kehuja sai vauriomalli ja tutkimisen hauskuus.
Myynti.
Peli myi ensimmäisenä viikonloppuna yli miljoona kappaletta. Toukokuuhun 2023 mennessä peli oli myynyt yli kaksi miljoonaa kappaletta. Toukokuuhun 2024 mennessä peli oli myynyt kolme miljoonaa kappaletta.
Anne Bruun

Anne Kirstine Bruun (14. helmikuuta 1853 Varde – 11. heinäkuuta 1934 Kalundborg) oli tanskalainen opettaja ja naisasianainen. Hän toimi Tanskan naisliiton puheenjohtajana vuonna 1890 ja oli ensimmäinen nainen Tanskan opettajaliiton keskushallituksessa. Bruun kannatti miehille ja naisille samaa palkkaa samasta työstä ja vastusti prostituutiota.
Brigitte Manceaux

Brigitte Manceaux (15. joulukuuta 1914 Pariisi – 21. huhtikuuta 1963 Gassin) oli ranskalainen pianisti ja musiikkivaikuttaja.
Manceaux oli Jeanne Poulencin ja André Manceaux’n vanhin tytär. Hän oli säveltäjä Francis Poulencin siskontytär. Manceaux opiskeli Pariisin konservatoriossa Marguerite Longin luokalla. Hän piti konsertteja, jotka usein liittyivät Francis Poulencin työhön, mutta työskenteli ennen kaikkea musiikinopettajana. Manceaux oli läheinen Poulencin kanssa ja toimi tämän sihteerinä sekä musiikillisena neuvonantajana. Poulenc pyysi tältä ohjeistusta sävellystyössään. Manceaux kuoli äkillisesti pian Poulencin kuoltua, minkä jälkeen Poulencin talon Noizayssa peri Manceaux’n nuorempi sisko Rosine.
Manceaux’n ja Poulencin kirjeenvaihto julkaistiin kokoelmassa "Lettres inédites à Brigitte Manceaux" (2019), jonka toimitti Pierre Miscevic. Poulencin Viulusonaatti on omistettu Manceaux’lle.
Public Universal Friend

Public Universal Friend (, synt. Jemima Wilkinson; 29. marraskuuta 1752 Cumberland, Rhode Islandin ja Providence Plantationsin siirtokunta – 1. heinäkuuta 1819) oli yhdysvaltalainen saarnaaja. Sairastuttuaan vakavasti vuonna 1776 hän väitti kuolleensa ja syntyneensä uudelleen sukupuolettomaksi evankelistaksi nimeltään Public Universal Friend eikä sen jälkeen käyttänyt syntymänimeään eikä sukupuoleen viittaavia pronomineja. Hän käytti sukupuolineutraaleja vaatteita ja saarnasi Yhdysvaltain koillisosissa synnistä, katumuksesta ja pelastuksesta. Hänen seuraajistaan muodostui uskonnollinen yhteisö nimeltään Society of Universal Friends ().
Public Universal Friend oli syntyjään kveekari. Monet hänen opetuksistaan pohjautuivatkin kveekarien oppeihin, mutta niihin sekoittui myös mystiikkaa. Hän kehotti hylkäämään maalliset nautinnot ja tavoittelemaan sen sijaan hengellistä kasvua, ja puhui ihmisten vapaan tahdon ja orjuuden lakkauttamisen puolesta. Hän kannusti seksuaaliseen pidättyvyyteen ja julisti sukupuolten olevan Jumalan edessä tasa-arvoisia. Hänellä kerrotaan olleen erittäin hyvät tiedot Raamatusta ja muisti väitetysti ulkoa pitkiäkin osuuksia.
Nykytermein Public Universal Friend määritellään usein muunsukupuoliseksi.
Claire Croiza

Claire Croiza (14. syyskuuta 1882 Pariisi – 27. toukokuuta 1946 Pariisi) oli ranskalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan mezzosopraano.
Croiza syntyi irlantilais-yhdysvaltalaisen isän ja italialaisen äidin tyttärenä. Hän omisti uransa ensimmäiset viisitoista vuotta oopperalle, mutta tuli tunnetuksi varsinkin ranskalaisen taidelaulun tulkitsijana. Croiza osallistui Edward Elgarin teoksen "The Dream of Gerontius" Ranskan-ensiesitykseen ja tulkitsi Klytemnestran roolin Richard Straussin "Elektran" ensimmäisessä Brysselin-tuotannossa. Hän lauloi muiden muassa Francis Poulencin, Arthur Honeggerin, Albert Rousselin ja Pierre de Brévillen säestämänä. Croiza tutustui taidelaulun esittäjänä Henri Duparciin, Gabriel Fauréen, Vincent d’Indyyn ja Claude Debussyyn, joiden kanssa hän ystävystyi.
Croiza opetti laulua École normale de musique de Parisissa vuodesta 1922 ja Pariisin konservatoriossa vuodesta 1934.
Street Fighter 6

Street Fighter 6 on Capcomin kehittämä ja julkaisema taistelupeli, joka julkaistiin 2. kesäkuuta 2023 PlayStation 5:lle, Microsoft Windowsille ja Xbox Series X/S:lle.
Pelaaminen.
Pelissä on kampanjamoodi, verkkopelissä toimiva keskus ja joukko yksinpeliominaisuuksia. "World Tour" on yksinpelikampanja, jossa pelaaja luo hahmon itselleen ja pelaa kolmannessa persoonassa. Alussa tutkittavana on "Final Fight" -pelistä tunnettu Metro City.
Vastaanotto.
Peli sai IGN:arvostelussa arvosanaksi 9/10. Pelin "Drive System" -mekanismi sai kehuja lisäyksenä pelimekaniikkaan ja verkkopeliä kutsuttiin virheettömäksi. Peli sai "The Guardianin" arvostelussa viisi tähteä viidestä.
The Invincible

The Invincible on Starward Industriesin kehittämä ja 11 bit Studiosin julkaisema seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 5:lle Windowsille.
Pelaaminen.
Peli perustuu Stanislaw Lemin teokseen "Voittamaton", mutta ei noudata täysin sen tarinaa. Pelaaja on biologi, joka herää avaruuspuvussa planeetalla Regis III. Pelaaja ei ole varma missä muu aluksen miehistö on tai miten hän on päätynyt planeetalle. Pelaajan ainoana seurana on radioyhteyden välityksellä toiseen henkilöön.
Vastaanotto.
Peli sai "PC Gamerin" arvostelussa arvosanaksi 77 %. Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 5/10.
Hi-Fi Rush

Hi-Fi Rush on Tango Gameworksin kehittämä ja Bethesda Softworksin julkaisema toimintapeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille ja Xbox Series X/S:lle sekä seuraavana vuonna PlayStation 5:lle.
Pelaaminen.
Peli on rytmipohjainen toimintapeli, jossa rokkitähdeksi pyrkivä Chai käyttää kitaraansa taistelussa robotteja vastaan.
Vastaanotto.
Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Peli voitti The Game Awards -palkinnon parhaasta äänisuunnittelusta. Peli voitti BAFTA-palkkinnon parhaasta animoinnista.
Estádio Dr. Magalhães Pessoa

Estádio Dr. Magalhães Pessoa on Leiriassa Portugalissa sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 2003. Stadionin kapasitetti on vajaa 24 000 katsojaa.
Estádio do Bessa Século XXI

Estádio do Bessa Século XXI on Portossa Portugalissa sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1972. Stadionin kapasiteetti on hieman yli 28 000 katsojaa.
Estádio D. Afonso Henriques

Estádio D. Afonso Henriques on Guimarãesissa Portugalissa sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 2003. Sen kapasitetti on 30 000 katsojaa.
Estádio Algarve

Estádio Algarve on Algarven alueella Portugalissa sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 2003. Sen kapasitetti on hieman yli 30 000 katsojaa.
Estadi Nacional

Estadi Nacional on Andorra la Vellassa sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 2014. Sen kapasitetti on 3 306 katsojaa.
Vazgen Sargsjanin tasavallan stadion

Vazgen Sargsjanin tasavallan stadion on Jerevanissa Armeniassa sijaitseva urheilustadion, joka avattiin vuonna 1935. Sen kapasiteetti on yli 14 000 katsojaa.
Estadio Metropolitano de Fútbol de Lara

Estadio Metropolitano de Fútbol de Lara on Cabudaressa Venezuelassa sijaitseva jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 2007. Sen kapasitetti on hieman yli 40 000 katsojaa.
Louise Kirkby Lunn

Louise Kirkby Lunn (8. marraskuuta 1873 Manchester – 17. helmikuuta 1930 Lontoo) oli brittiläinen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan mezzosopraano.
Kirkby Lunn opiskeli Albert Visettin johdolla Royal College of Musicissa. Hän sai varhaista huomiota esiintymisellään Charles Villiers Stanfordin oopperassa "Shamus O’Brien". Kirkby Lunn lauloi muun muassa Carl Rosa Opera Companyssa ja Covent Gardenissa. Hän esiintyi myös kansainvälisesti. Kirkby Lunn tulkitsi useita Richard Wagnerin oopperarooleja ja tuli tunnetuksi Amneriksen roolista Giuseppe Verdin oopperassa "Aida". Ooppera- ja oratorio-ohjelmiston lisäksi hän esitti yksinlauluja saksan, ranskan ja englannin kielellä.
Kaçanik

Kaçanik (, ) on kaupunki ja kunta Kosovossa. Se sijaitsee Kosovon kaakkoisosassa Ferizaj’n piirissä. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väkiluku oli 33 409 asukasta.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Kaçanikin 33 409 asukkaasta 33 362 oli albaaneja, 20 bosniakkeja, 5 romaneja, 2 turkkilaisia, 1 aškaali ja 1 serbi. 7 asukasta kuului muihin etnisiin ryhmiin ja 11 ei määritellyt etnisyyttään.
Suzanne Adams

Suzanne Adams (28. marraskuuta 1872 Cambridge, Massachusetts – 5. helmikuuta 1953 Lontoo) oli yhdysvaltalaissyntyinen, sittemmin Isoon-Britanniaan asettunut ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Adams sai opetusta Jacques Bouhylta ja opiskeli lisäksi Mathilde Marchesin johdolla Pariisissa. Hän teki oopperadebyyttinsä Pariisissa Juliana Charles Gounod’n oopperassa "Romeo ja Julia" 9. tammikuuta 1895. Hän lauloi Pariisin oopperassa vuoteen 1898 saakka. Adams teki Julian roolissa myös Covent Garden -debyyttinsä 10. toukokuuta 1898 ja työskenteli siellä vuoteen 1904 saakka. Hän teki samassa roolissa ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperan kanssa 8. marraskuuta 1898 seurueen ollessa kiertueella Chicagossa. Muodollisen Metropolitan-oopperan-debyyttinsä New Yorkissa hän teki 4. tammikuuta 1899.
Adams kuului Metropolitan-oopperan seurueeseen vuoteen 1903 saakka. Hän oli samalla aktiivinen oratoriosolisti Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Adams vetäytyi oopperalavoilta miehensä, sellisti Leo Steinin kuoltua vuonna 1904. Hän kuitenkin työskenteli vaudeville-esiintyjänä Lontoossa ja opetti siellä sitten laulua. Adamsin muita rooleja Julian ohella olivat Donna Elvira, Marguerite de Valois ja Micaëla.
Emmy Destinn

Emmy Destinn (alun perin "Ema Kittl"; 26. helmikuuta 1878 Praha – 28. tammikuuta 1930 České Budějovice) oli tšekkiläinen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Destinn opiskeli Maria Loewe-Destinnin johdolla ja omaksui tämän mukaan taiteilijanimensä. Hän teki debyyttinsä Berliinissä vuonna 1898 Santuzzan roolissa Pietro Mascagnin oopperassa "Cavalleria rusticana". Destinn esiintyi Richard Straussin "Salomen" nimiroolissa sen ensiesityksissä Berliinissä ja Pariisissa vuonna 1906. Hän teki Covent Garden -debyyttinsä Lontoossa vuonna 1904 Donna Annan roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin "Don Giovannissa". Destinn tulkitsi Metropolitan-debyytissään Giuseppe Verdin "Aidan" nimiroolin vuonna 1908. Hänen muihin rooleihinsa kuuluivat Minnie ("La fanciulla del West"), Pamina ("Taikahuilu"), Valentine ("Hugenotit") ja Eva ("Nürnbergin mestarilaulajat").
The Sinking City

The Sinking City on Frogwaresin kehittämä toimintaseikkailupeli, joka on julkaistu vuonna .
Pelille on kehitteillä jatko-osa "The Sinking City 2".
Pelaaminen.
Inspiraatio pelin maailmaan on peräisin H.P. Lovecraftin kauhutarinoista. Pelissä yksityisetsivä Charles Reed, joka kärsii painajaismaisista näkymistä, matkustaa kuvitteelliseen tulvivaan Oakmontin kaupunkiin etsimään vastauksia. Peli on kolmannesta persoonasta kuvattu etsivätarina, joka sijoittuu 1920-luvulle.
Pelaaja toimii yksityisetsivänä, jonka tehtävänä on selvittää, mikä on ottanut vallan kaupungista ja sen asukkaiden mielistä. Tutkittavana on avoin maailma, jossa liikkuminen tapahtuu jalan, veneellä tai sukelluspukua käyttäen. Pelin tutkimusjärjestelmä mahdollistaa tapauksia ratkaisemisen eri tavoilla, ja pelaajan valinnat vaikuttavat lopputuloksiin. 
Vastaanotto.
Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7.8/10. Peli sai myönteistä palautetta tarinasta, ympäristöstä ja muistiinpainuvista hahmoista. Liikkuminen avoimessa pelimaailmassa, taistelumekanismi ja tutkimusjärjestelmä saivat kielteistä palautetta rasittavina. Peli sai "PC Gamerin" arvostelussa arvosanaksi 66 %. Suurimmaksi ongelmaksi sanottiin, että tutkittavat tapaukset eivät olleet mielenkiintoisia.
Eternal Strands

Eternal Strands on Yellow Brick Gamesin kehittämä ja julkaisema toimintaroolipeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 5:lle, Windowsille ja Xbox Series X/S:lle.
Pelaaminen.
Pelin päähenkilö Brynn kuuluu vähenevään joukkoon magian käyttäjiä ja hänen on tutkittava mysteerejä saadakseen väkensä kodin takaisin. Pelissä on jättiläismäisiä vastustajia, joita pitkin voi kiivetä. Pelaajalla on käytettävissään fysiikkapohjaisia voimia, joilla voi heitellä esineitä. Taisteluissa Brynn hyödyntää ympäristöä ja lämpötiloja; hän voi esimerkiksi ohjata lohikäärmeen tulihenkäyksen jääolentoja vastaan. Lisäksi hän voi kiivetä lähes kaikkialle ja käyttää arkaanisia taitojaan luodakseen uusia reittejä. Brynn voi myös katkoa puita estääkseen vastustajan tuliaseet tai käyttää telekineettistä voimaa repiäkseen kiviä maasta.
Vastaanotto.
Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7/10. Arvostelun mukaan pelin taistelu on vahvalla pohjalla, mutta tarina ei vaikuta. Peli sai Eurogamerin arvostelussa neljä tähteä viidestä. Arvostelun mukaan peli näyttää upealta, mutta se vaikuttaa pienen ryhmän ensimmäiseltä peliltä. Loppua kohden pelissä esiintyy ilmeisestä täytettä, ja toiveena oli että peli olisi vaatinut pelaajan tulevan turvallisesti toimivalta alueelta useammin.
Jesuiittateatteri

Jesuiittateatteri oli jesuiittojen johtamien koulujen opetusohjelmaan kuulunut näyttämöllinen esitys, jonka aihe oli peräisin Raamatusta, kirkkohistoriasta tai pyhimyslegendoista. Kirkon voittokulkua julistavien esitysten kieleksi oli määrätty latina, mutta tätä pyrittiin kiertämään ja samalla helpottamaan tapahtumien seuraamista käyttämällä kansankieltä. Julistustehtävän vuoksi jesuiittateatterin esitystapa oli vanhoillinen. Toisaalta esitykset edistivät kulissinäyttämön käytön leviämistä. Toisinaan esityksissä oli mukana laulu- ja tanssikohtauksia, ja muutenkin jesuiittateatteri ja ajan oopperaesitykset ottivat vaikutteita toisiltaan. Molemmissa pyrittiin loistokkuuteen lavastuksen, pukujen ja varhaisten valaistusratkaisujen avulla.
Ensimmäinen tunnettu näytäntö toteutettiin Messinassa 1551. Jesuiittakoulujen perustamisen mukana tämä harrastus levisi laajalle, ja näytäntöjä oli eniten 1600-luvun alkupuoliskolla. Monet jesuiittojen oppilaista saivat jesuiittanäytelmistä vaikutteita kirjoittamiinsa näytelmiin. Tällaisia henkilöitä olivat muun muassa Pierre Corneille ja hänen veljensä Thomas Corneille, Carlo Goldoni, Molière ja Voltaire.
Kingdom Come Deliverance II

Kingdom Come: Deliverance II on Warhorse Studiosin kehittämä ja Deep Silverin julkaisema toimintaroolipeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 5:lle, Windowsille ja Xbox Series X/S:lle.
Pelaaminen.
Peli jatkaa suoraan tilanteesta, johon edellinen "Kingdom Come Deliverance" päättyi. Ryöväreiden hyökkäyksen myötä päähenkilö Henry menettää kaiken omistuksensa ja on aloitettava tyhjästä vieraalla ja vihamielisellä alueella.
Vastaanotto.
Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9/10. Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 9/10. Peli sai "The Guardianin" arvostelussa neljä tähteä viidestä. Peli sai Eurogamerin arvostelussa arvosanaksi kolme tähteä viidestä.
Myynti.
Peli myi vuorokaudessa yli miljoona kappaletta julkaisun jälkeen.
Triangle Strategy

Triangle Strategy on Artdink Corporationin ja Netchubiyorin kehittämä, ja Square Enixin julkaisema taktinen roolipeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo Switchille ja Windowsille.
Pelaaminen.
Peli sijoittuu maailmaan nimeltä Norzelia, jossa kuningaskunnat ovat sodassa suolan takia. Peli tutkii keskiaikaisen maailman oikeutuksia käydä sotaa resursseista sekä sen vaikutuksista. Pelin taistelut ovat vuoropohjaisia isometrisesti kuvatussa ruudukossa. Jokaisella vuorolla jokainen hahmo voi liikkua ja suorittaa toiminnon, jonka lisäksi valitaan mihin suuntaan hahmo jää katsomaan. Hahmon selustasta ja sivustasta tehdyt hyökkäykset voivat aiheuttaa paljon vahinkoa. Kentissä on esteitä ja korkeusvaihteluita, jotka eivät vaikuta suojaan mutta antavat etuaseman.
Vastaanotto.
Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8/10. Arvostelun mukaan pelissä on kiehtova tarina ja monimutkaisia hahmoja, vaikuttavia päätöksiä ja lähestyttäviä taisteluita. Kritiikkiä peli sai tarinan hitaasta aloituksesta ja ennaltamääritellyistä luokista, sekä aseiden joustamattomuudesta.
Jumalan läsnäolon harjoitus

Jumalan läsnäolon harjoitus () on ranskalaisen karmeliitan, veli Laurentiuksen (alkuaan Nicólas Herman, n. 1610–1691), keskusteluista ja kirjeistä tämän kuoleman jälkeen koottu hengellinen kirja. 
Veli Laurentius oli maallikkoveli, joka työskenteli pariisilaisen luostarin keittiössä ja myöhemmin suutarinverstaassa. Hänen hengellisen elämänsä muodoksi tuli lakkaamaton harjoittautuminen tietoisuuteen Jumalan läsnäolosta erityisesti siten, että hän pyhitti pienimmätkin askareensa Herralle. Hänestä tuli monien munkkien ja kaupungin asukkaiden sielunhoitaja. Hänen antamansa neuvot kokosi kirjaksi Pariisin piispan avustaja, veli Joseph de Beaufort, ja teos alkoi nopeasti levitä, pian myös protestanttien keskuuteen. Edelleen lukuiset nykykirjoittajat viittaavat veli Laurentiukseen, koska katsovat saaneensa häneltä keskeisiä hengellisen elämän vaikutteita, esimerkiksi Rick Warren ("Tavoitteena elämä", Päivä 2005), Mark Buchanan ("Kesytetty Jumala", Päivä 2005) ja Ari Puonti ("Lepo sinussa – Sielunhoidon teologisia perusteita ja nykysuuntauksia", Päivä 2005).
Veli Laurentiuksesta kerrotaan, että hän teki luostarin keittiössä kahden ihmisen työt mutta ei koskaan vaikuttanut hätäiseltä. Hän sanoi, ettei erilaisten tehtävien asioiden aika eroa rukouksen ajasta. "Keittiöni hälinässä ja kolinassa, kun moni ihminen huikkailee yhtä aikaa eri asioita, Jumala on minussa suurena tyyneytenä, ikään kuin olisin polvillani". Häntä luonnehdittiin harvinaisen viisaaksi ja rakastavaksi ihmiseksi, jonka sanat ”olivat niin ihania ja innoittivat niin suuresti kuulijoita, että he lähtivät pois läpikotaisin Jumalan rakkaudesta vakuuttuneina”.
Arma 4

Arma 4 on Bohemia Interactive Studion kehittämä realistinen sotilassimulaatio ja ensimmäisen persoonan ammuntapeli, jonka on määrä ilmestyä vuonna 2027.
"Arma 4" on neljäs pääosa suositussa ArmA-pelisarjassa ja hyödyntää studion uutta Enfusion Engine -pelimoottoria, joka mahdollistaa entistä realistisemmat grafiikat, fysiikat ja tekoälyn. Peli keskittyy taktiseen ja yhteistyöpohjaiseen moninpeliin, jossa pelaajat suorittavat sotilasoperaatioita laajoilla ja yksityiskohtaisilla taistelukentillä.
Julkistus ja alustat.
"Arma 4:n" julkistaminen tapahtui 16. lokakuuta 2024 Tšekin kansallisen sinfoniaorkesterin konsertin lopussa, jossa esitettiin musiikkia Bohemian peleistä, kuten "Arma 3", "DayZ", "Ylands" ja "Vigor." Konsertin loppukohtauksessa "Arma 4:n" logo ja vuoden 2027 julkaisuikkuna vilahtivat nopeasti ruudulla. Peli on tulossa sekä PC:lle että konsoleille, mutta tarkempia tietoja pelin sisällöstä, pelimekaniikoista tai graafisista uudistuksista ei ole vielä julkaistu.
Pelin ominaisuudet ja ympäristö.
Vaikka "Arma 4:stä" ei ole vielä virallisia yksityiskohtia, vihjeitä pelin sisällöstä on saatu. Heinäkuussa 2025 julkaistussa Bohemia Interactiven kulissien taakse kurkistavassa videossa esiteltiin “Arma map of the Cold War” – kylmän sodan aikakauteen sijoittuva kartta, joka sijaitsee fiktiivisellä saarella. Haastattelussa mainittiin, että saari voisi sijaita Puolan ja Ruotsin välissä, mutta tarkempia tietoja ei paljastettu. Elokuussa 2025 Bohemian pääkehittäjä Philip Doksanský kertoi tšekkiläiselle lehdelle, että "Arma 4:n" kartta on noin 900 neliökilometriä, mikä tekee siitä valtavan peliympäristön. Kartta on niin suuri, että Enfusion Engine -pelimoottoria on täydennettävä lisäratkaisuilla grafiikan laadun ylläpitämiseksi.
Olli Ruuskanen

Olli Juhani Ruuskanen (s. 12. heinäkuuta 1945 Tampere) on suomalainen lääkäri ja infektiotautiopin emeritusprofessori. 
Olli Ruuskanen syntyi Matti Uolevi Ruuskasen ja Minna Emilia Nenosen perheseen. Hän avioitui 1970 Susanna Lammisen kanssa. Ruuskanen tuli ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1964 ja valmistui Tampereen yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1971. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli siellä 1974. 
Ruuskanen oli Tampereen yliopistossa anatomian assistentti 1968–1975, lastentautien apulisopettaja 1982–1993, infektiotautien apulaisprofessori 1994–1999 ja sitten professori. Tampereen yliopistollisessa sairaalassa hän oli lastenklinikan apulaislääkäri 1976–1978 ja tartuntatautien apulaislääkäri 1981. Ruuskanen on ollut lisäksi vieraileva tutkija Yhdysvalloissa kahteen otteeseen, 1979–1980 ja 1991–1992, sekä Sveitsissä 1985–1986. Hän on julkaissut tutkimuksia muun muassa lasten infektiosairauksista ja immunologiasta.
Charlotte Cederschiöld

Charlotte Cederschiöld (o.s. Lundahl; s. 28. syyskuuta 1944 Gävle) on ruotsalainen maltillisen kokoomuksen poliitikko. Hän opiskeli valtiotieteitä Tukholman yliopistossa, mistä hän valmistui vuonna 1970. Cederschiöld valittiin Tukholman läänin aluevaltuustoon vuonna 1979 ja valtiopäiville 1988. Vuosina 1995–2009 hän oli Euroopan parlamentin jäsen.
Cederschiöld työskenteli 1970-luvulla simultaanitulkkina Berliinissä, missä hän auttoi itäsaksalaisia opiskelijoita loikkaamaan länteen. Ruotsin ja saksan lisäksi hän osaa englantia ja ranskaa.
Malou Lindholm

Malou Lindholm (etunimi toisinaan kirjoitusmuodossa "MaLou"; s. 18. lokakuuta 1948 Tukholma) on ruotsalainen ympäristöpuolueen poliitikko, joka toimi europarlamentaarikkona vuosina 1995–1999. Hän oli 1980-luvulla mukana perustamassa ympäristöpuoluetta, mutta erosi siitä vuonna 2004. Syyksi Lindholm kertoi pettymyksen siitä, että ympäristöpuolue liittyi Euroopan vihreään puolueeseen ilman puolueen sisäistä keskustelua ja lakkasi tavoittelemasta Ruotsin EU-eroa.
Magdalene Agyei

Magdalene Agyei (s. 14. toukokuuta 1999 Vantaa) on suomalainen koripalloilija. Hän on pituudeltaan 177-senttimetrinen ja pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Korisliigassa Torpan Poikia.
Agyei on Klaukkalan NMKY:n kasvatti. Hän voitti Helsingin NMKY:n joukkueessa 19-vuotiaiden Suomen-mestaruuden kaudella 2017–2018.
Agyei pelasi Korisliigassa ensimmäisen kerran Espoo Basket Teamin joukkueessa kaudella 2018–2019 ja sai 20 ottelussaan peliaikaa keskimäärin runsaat 20 minuuttia. Hän siirtyi Torpan Poikiin vuonna 2019. Hän saavutti Korisliigassa SM-pronssia kaudella 2021–2022 ja SM-hopeaa kaudella 2022–2023 sekä voitti Suomen-mestaruuden kaudella 2023–2024. Kauden 2022–2023 saavutuksiin kuului myös Suomen cupin voitto. Agyei palkittiin Korisliigassa vuoden puolustuspelaajana kausina 2021–2022 ja 2023–2024. Kaudella 2021–2022 hän teki kausikohtaiset pistekeskiarvoennätyksensä, runkosarjassa 9,8 pistettä ja pudotuspeleissä 10,3 pistettä. Levypalloja hän on ottanut parhaimmillaan ottelua kohden runkosarjassa 6,0 kaudella 2019–2020 ja pudotuspeleissä 5,5 kaudella 2021–2022.
Agyei on pelannut 13 maaottelua alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa, kaksi maaottelua haastajamaajoukkueessa ja 14 maaottelua naisten maajoukkueessa.
Agyei opiskelee leipuri-kondiittorikoulussa. Hänen serkkunsa Nanayaw Awuah-Addae on SM-liigatason koripalloilija.
Mabel Malherbe

Mabel Catherine Malherbe (9. elokuuta 1879 – 1. helmikuuta 1964) oli eteläafrikkalainen poliitikko, toimittaja ja naisten äänioikeusaktivisti. Hän oli Pretorian ensimmäinen naispormestari vuosina 1931–1932. Vuonna 1934 hän oli yksi ensimmäisistä naisista, joka valittiin Etelä-Afrikan parlamenttiin.
Mabel toimi Toisen buurisodan aikana Punaisen Ristin tehtävissä ja tapasi silloin tulevan aviomiehensä, asianajaja Kenne N. de Kock Malherben. Sodan jälkeen Mabel pakeni Alankomaihin ja opiskeli sairaanhoitajaksi. Hänelle kasvoi vakaumus auttaa kansaansa kaikin tavoin. Hän palasi Pretoriaan vuonna 1904 ja meni naimisiin saman vuoden huhtikuussa. Perheen kotikieli oli englanti, mutta julkisissa yhteyksissä he puhuivat afrikaansia.
Mabel Malherbe aktivoitui pian poliittisesti. Vuonna 1914 hän oli Kansallisen naispuolueen perustajajäsen. Malherbe ja pastorinrrouva Elsie van Broekhuizen olivat suureen itsenäisyyskongressiin jäseniä Bloemfonteinissa tammikuussa 1919. He tapasivat kenraali J. B. M. Hertzogin. Malherbe kysyi tämän kantaa naisten äänioikeudesta, ja Hertzog lupasi kertoa, kun sen aika tulisi. Sillä välin naisia oli koulutettava ymmärtämään tulevat tehtävänsä ja velvollisuutensa äänioikeutettuina kansalaisina.
Malherbe perusti ensimmäisen afrikaansinkielisen naistenlehden "Die Boerevrou" (1919-1931), johon hänen kuuluisa enonsa Eugène Marais kirjoitti säännöllisesti. Motivaatioona naistenlehden perustamiseen oli jakaa neuvoja lastenhoitoon, terveydenhuoltoon ja kodinhoitoon liittyvissä asioissa. Lehti tarjosi paitsi opetusta myös viihdettä ja ajankohtaisia asioita, jotta tieto niistä leviäisi myös maaseudun naisille.
Malherbe toimi Pretorian kaupunginhallituksessa vuosina 1927–1933, ja vuonna 1932 hänestä tuli koko maan ensimmäinen naispormestari. Äidinkielen arvostus sai hänet keräämään rahaa siihen, että Transvaal University College (nykyään Pretorian yliopisto) itsenäistyi afrikaansin kieliseksi yliopistoksi 1930-luvulla.
Margareta Tammelina

Margareta Sofia Tammelina (s. 1690-luvulla – k. 1724 tai 1725) oli Mouhijärven kirkkoherran tytär ja kappalaisen vaimo, joka tuomittiin kuolemaan kolminkertaisesta aviorikoksesta.
Elämä.
Margareta Tammelina oli Mouhijärven kirkkoherran Matthias Tammelinuksen ja tämän vaimon Elisabet Boëlian tytär. Hän muutti perheensä mukana Mouhijärvelle vuonna 1704 isänsä saatua kirkkoherran viran.
Noin 20-vuotiaana, maaliskuussa 1716, Margareta naitettiin kappalainen Henrik Anckerukselle, joka oli häntä noin 40 vuotta vanhempi ja jäänyt leskeksi kaksi vuotta aiemmin. Pariskunta asettui Tervamäen rustholliin. Avioliitto ajautui vaikeuksiin jo kahden kuukauden jälkeen, kun Henrik Anckerus näki vaimonsa toisen miehen sylissä. Tämän jälkeen kappalainen ei enää koskenut vaimoonsa. Avioliiton selibaatista huolimatta Margareta sai kolme lasta: Elisabeth Marian (s. 1717), Margaretan (s. 1719) ja Henrikin (s. 1720). Lasten isiksi todistettiin myöhemmin sotilas Jaakko Simonpoika, naantalilainen porvarispoika Tuomas Tuomaanpoika ja sotamies Henrik Kallberg. Raivostunut aviomies yritti nostaa syytteen vaimoaan vastaan, mutta venäläismiehityksen aikana oikeutta ei jaettu, ja Margaretan asema kirkkoherran tyttärenä suojeli häntä.
Henrik Anckerus kuoli vuonna 1723, minkä jälkeen Margareta Tammelina joutui oikeuden eteen. Hänen vanhemmatkaan eivät voineet enää auttaa, sillä isä oli kuollut edellisenä vuonna ja äiti oli kuollut matkalla Turkuun. Mouhijärven uusi kirkkoherra Mikael Polviander, joka oli tehnyt Anckeruksen kanssa sopimuksen Tervamäen rusthollin hallinnasta, ajoi syytettä Margaretaa vastaan. Heinäkuun 1723 käräjillä Margareta Tammelina suhtautui syytöksiin huolettomasti väittäen aviomiehen levittäneen juoruja vain vanhuudenheikkouttaan. Hän ei tunnustanut eikä katunut kihlakunnanoikeudessa. Vasta lokakuussa 1724 kihlakunnanoikeus antoi lopullisen päätöksensä, jossa Margareta tuomittiin Mooseksen lain mukaan kuolemaan huoruudesta.
Margareta Tammelina vangittiin ja vietiin Turun linnaan, missä hovioikeuden käsittelyssä hän vihdoin tunnusti tekonsa. Hänet kuljetettiin joulun alla 1724 kotiseudulleen mestattavaksi. Tarkkaa kuolinpäivää tai -tapaa ei tunneta, sillä pyövelin kuittia ei ole säilynyt eikä Mouhijärven kirkonarkistosta löydy merkintää asiasta. Helmikuussa 1725 kihlakunnanoikeus totesi hänen kärsineen rangaistuksensa.
Sarah Gates

Sarah Gates (s. 7. tammikuuta 1999) on kanadalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takapelaaja tai laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 177-senttimetrinen. Hän edustaa Suomen Korisliigassa helsinkiläisseura Torpan Poikia.
Gates edusti Kanadan yliopistosarjoissa McMaster Universityä kausina 2017–2023. Hän aloitti ammattilaisuransa kaudella 2023–2024 Saksan Bundesliigassa Wings Leverkusenin joukkueessa, mutta kausi keskeytyi marraskuussa tulleeseen pahaan loukkantumiseen. Hän siirtyi kesällä 2024 Suomen Korisliigassa pelaavaan Torpan Poikiin.
Leonore Veenemans

Leonore Veenemans (1935–1973) oli eteläafrikkalainen iskelmä- ja oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. 
Veenemans saavutti suurta suosiota kevyen musiikin alalla, hänen suosituin kappaleensa oli "Liefste Madelein". Hän julkaisi lukuisia iskelmälevyjä. Hänen intohimonsa oli kuitenkin ooppera. Hän esiintyi lukuisissa päärooleissa ja sai kriitikoilta kiittäviä arvosteluja. Butterfly oli yksi hänen parhaista rooleistaan. Juuri ennen kuolemaansa Leonorea pyydettiin laulamaan Mimin rooli oopperan La bohème elokuvaversiossa.
Veenemans kuoli auto-onnettomuudessa heti 38-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen.
Diskografia.
Veenemans julkaisi 7 albumia. Lisäksi hänen musiikkiaan on useilla kokoelmalevyillä.
Beata Henrikintytär

Beata Henrikintytär (1718 Vöyri – 30. tammikuuta 1774 Vöyri) oli talollisen tytär ja piika, joka tuli tunnetuksi aviottoman lapsen äitinä 1700-luvun puolivälissä. Hän oli poikkeuksellinen esimerkki naisesta, joka aviottomasta lapsestaan huolimatta onnistui myöhemmin solmimaan kunniallisen avioliiton ja rakentamaan elämänsä uudelleen.
Elämä.
Beata Henrikintytär syntyi isonvihan aikaan talollisen tyttärenä Vöyrillä. Hän työskenteli 32-vuotiaana piikana vänrikki Anders Tujulinin luona, jossa hän tuli raskaaksi vuonna 1750. Lapsen isä oli vänrikki Hans Henrik de Carnall Suomenlinnasta.
Tujulin, josta myöhemmin tuli pitäjän nimismies, ajoi Beatan asiaa ja kirjoitti de Carnallille. Upseeri yritti lahjoa Tujulinia 6 plootulla, jotta tämä saisi Beatan syyttämään jotakuta toista miestä lapsen isäksi. Beata joutui käymään kolmet käräjät, joissa hän pysyi itsepintaisesti kertomuksessaan. Lopulta talvella 1753 de Carnall tunnusti isyytensä ja sai tuomionsa: 10 talarin sakot sekä kirkollisen rangaistuksen. Beata tuomittiin 5 talarin sakkoon, ja de Carnallin tuli maksaa lisäksi 5 talaria pojan kasvatuksesta.
Huolimatta aviottomasta lapsestaan Beata pääsi Vöyrin pappilan piiaksi vuonna 1753 ja solmi kunniallisen avioliiton sotilas Mats Matsinpoika Savarisen kanssa vuonna 1756, 38-vuotiaana. Beata Henrikintytär kuoli leskenä poikansa luona vuonna 1774.
Beatan poika Hans Henrik, joka oli rohkeasti nimetty isänsä kaimaksi, päätyi Maalahden pitäjänräätäliksi ja otti sukunimekseen Eklöf. Hänen ja vaimonsa Beata Matsintytär Skåtarsin suku kasvoi myöhemmin hyvin laajaksi.
Karin Balk

Karin Balk (s. 1400-luvulla, k. 1500-luvulla) oli aatelissukuinen nainen, joka tuli tunnetuksi traagisesta tapauksesta. Hän synnytti aviottoman lapsen isäpuolensa kanssa ja surmasi vastasyntyneen lapsensa. Hänelle langetettiin kuolemanrangaistus, mutta vaikutusvaltaisten sukulaisten avulla tuomio jäi panematta täytäntöön.
Elämä ja rikos.
Karin Balk oli Vehmaan Hinnuristen kylän suurimman tilan omistajan Måns Balkin ainoa tytär. Karinin äiti oli todennäköisesti aatelinen Margareta Andersintytär Lindelöf, joka oli Suomen tuolloisen piispan Magnus Olain (Tavast) sukulainen.
1480-luvulla tapahtunut rikos selviää Ivar Flemingin vuoden 1548 maakirjaan tallennetuista naapureiden kertomuksista. Isänsä kuoltua Karin tuli raskaaksi isäpuolensa Särkilahden Olof Kirveen kanssa. Tutkijoiden näkemykset tapahtumien ajankohdasta vaihtelevat, minkä vuoksi ei ole varmaa, oliko Karin tapahtuma-aikaan jo aikuinen vai vielä lähes lapsi.
Synnytyksen jälkeen vastasyntynyt lapsi löydettiin tungettuna uuniin, kun talon väki palasi kirkosta. Lapsi oli ilmeisesti tarkoitus polttaa jäljettömiin. Nimismies oli kuitenkin saanut tietoja tapauksesta ja oli varustautunut hirttämään Karinin ja polttamaan hänen ruumiinsa. Karin Balkia ei kuitenkaan teloitettu, sillä hänen äitinsä kiiruhti Turkuun linnanpäällikön luo ja lahjoitti tälle hopeakulhon. Näin Karin säilytti henkensä ja pääsi myöhemmin jopa kunniallisiin naimisiin rälssimiehen Henrik Larsinpojan kanssa.
Karinin ja Henrikin poika Jöns Henrikinpoika sekä tämän pojat Mats ja Pål tunnettiin paikkakunnalla hyvin vielä vuosikymmeniä myöhemmin, vaikka he olivatkin muuttaneet toisaalle. Vanhana ja köyhänä Karin Balk sai tukea Ivar Flemingiltä, jonka suku oli saanut haltuunsa osan Karinin suvun maista.
Bessie Braddock

Elizabeth "Bessie" Margaret Braddock (o.s. Bamber, (1899-1970) oli englantilainen ammattiyhdistysaktiivi ja työväenpuolueen poliitikko. 
Braddock oli Liverpoolin ensimmäinen naisparlamentaarikko. Hänet valittiin kansanedustajaksi Liverpool Exchangessa vuonna 1945, ja hänen parlamenttiuransa jatkui 24 vuotta. Braddock oli kiihkeä ja elinikäinen sosialisti. Ateisti Braddock oli yksi 1960-luvun lopulla perustetun parlamentaarisen humanistiryhmän varhaisimmista jäsenistä. Hän kävi koko uransa taistelua, Harold Wilsonin sanoin, "epäitsekkäästi, ei oman paikan tai aseman, vaan oman kansansa puolesta".
Braddockin perhe oli aktiivinen työväenliikkeessä. Hänen äitinsä Mary Bamber auttoi köyhiä vuosisadan alussa, ja Bessie näki lapsena työttömien hädän soppajonoissa. Mary Bamber edusti työvbäenåuooluletta Liverpooolin kaupunginvaltuustossa vuodesta 1919. Bessie valittiin Liverpoolin kaupunginvaltuustoon vuonna 1930, ja edisti kaupungin slummien hävittämistä. 
Parlamentissa Bessie Braddock ajoi monia vähäosaisten ihmisten asiota eikä kaihtanut näyttäviäkään tempauksia saadakseen äänensä kuuluviin. Yksityiselämässään hän oli vaatimaton, ei meikannut, juonut alkoholia tai tupakoinut, ja vietti lomansa Englannin rannikolla.
Kali Pocrnic

Kali Pocrnic (s. 25. kesäkuuta 2001) on kanadalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takapelaaja. Hän on pituudeltaan 160-senttimetrinen. Hän edustaa Suomen Korisliigassa helsinkiläisseura Torpan Poikia.
Pocrnic edusti Kanadan yliopistosarjoissa Carleton Universityä. Hän voitti Kanadan yliopistomestaruuden kausina 2022–2023 ja 2023–2024, ja molemmilla kerroilla hänet valittiin lopputurnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hän siirtyi kesällä 2024 Suomen Korisliigassa pelaavaan Torpan Poikiin.
Burrata

Burrata on italialainen lehmän- tai puhvelinmaitojuusto. "Burrataa" valmistetaan mozzarellasta, josta se eroaa hyvin pehmeällä valuvalla täytteellään, joka on silputtua juustomassaa ja kermaa. Tuorejuustona "burrata" käytetään nopeasti sen valmistamisen jälkeen. 
Burrata on lähtöisin Andriasta Etelä-Italian Apulian alueelta ja sen nimi viittaa voimaisuuteen. Juustoa alettiin valmistamaan 1920-luvulla mozzarellan valmistuksen sivussa. Burrata valmistetaan yleensä lehmänmaidosta tehdystä mozzarellasta, mutta puhvelinmaitokin on mahdollista. Mozarellan tapaan "burrataa" valmistetaan "pasta filata"-menetelmällä. Valmistettaessa osa venytetystä juustomassasta silputaan, jolloin syntyy "stracciatellaa". Juustomassasta syntyneestä herasta erotellaan kerma, johon lisätään "stracciatella". Muu juustomassa leikataan ja muotoillaan nelikulmoiksi, jotka taitellaan pussimaisiksi. Pussit täytetään "stracciatellan" ja kerman sekoituksella, minkä jälkeen pussi solmitaan umpeen. Lopputuloksena on hyvin ohutkuorinen juusto, jonka pehmeä sisältö valuu kun juustoa leikataan.
Valmis "burrata" on kooltaan tyypillisesti noin 10–12 cm ja painoltaan alle 500 g. "Burratan" käyttöikä on lyhyt. Se on tarkoitus käyttää 48 tunnin sisällä sen valmistuksesta. Tämä aiheuttaa logistisen ongelman. Koska juustoa ei voi viedä kovin kauas, se on usein myös harvinaista ja kallista. Aikanaan juustot oli tapana kääriä soihdunlehtiin ("vizzo"), mutta nykyisin käytetään muovia. Italiassa "burrataa" myydään erikoistuneissa kaupoissa, juustokaupoissa tai ravintoloissa, jotka ostavat juustoa paikallisilta valmistajilta tai valmistavat sitä itse. 1990-luvulla "burrataa" alettiin tarjoilla "gurmee"-ravintoloissa myös ulkomailla.
Anna Gardziella

Anna Gardziella (s. 17. maaliskuuta 2008) on suomalainen koripalloilija. Hän on pituudeltaan 186-senttimetrinen ja pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Korisliigassa Torpan Poikia.
Gardziella on Torpan Poikien kasvatti. Hän saavutti 17-vuotiaiden SM-hopeaa ja oli sarjan levypallotilaston ykkönen kaudella 2022–2023.
Gardziella pelasi Korisliigassa ensimmäisen kerran Torpan Poikien joukkueessa kaudella 2022–2023. Hän saavutti SM-hopeaa ja pelasi tuolla kaudella 14 runkosarjaottelua vajaan 13 minuutin peliajalla. Ottelua kohden hän teki 4,2 pistettä ja otti 2,4 levypalloa. Kauden saavutuksiin kuului myös Suomen cupin voitto. Kaudella 2023–2024 Gardziella pelasi Korisliigassa 12 runkosarjaottelua ja yhdeksän pudotuspeliä ja voitti Suomen-mestaruuden. Hänen pistekeskiarvonsa oli runkosarjassa 3,6 ja pudotuspeleissä 4,4, sekä vastaavat levypallolukemat 2,1 ja 1,7. Hän pelasi edelleen myös I-divisioonassa Torpan Poikien kakkosjoukkueessa. Kaudella 2024–2025 Gardziella saavutti SM-hopeaa.
Gardziella on pelannut 33 maaottelua alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa, yhdeksän maaottelua alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa ja 18 maaottelua alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi alle 16-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2023. Vuonna 2024 hän pelasi alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa Suomi sijoittui kahdeksannneksi, ja alle 16-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa, joissa Suomi voitti kultaa. Vuonna 2025 hän saavutti alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa hopeaa, ja hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Jänis (Karjalan tasavalta)

Jänis () on Läskelän taajamaan kuuluva kylä Karjalan tasavallan Pitkärannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Jänisjoen länsirannalla varsinaisen Läskelän luoteispuolella. Jänis ja Läskelä ovat kasvaneet yhteen ja muodostavat yhtenäisen taajama-alueen, mutta ovat virallisesti erillisiä asutuskeskuksia.
Jänis kuului Läskelän maalaiskuntaan ennen vuotta 2023, jolloin kaikki Pitkärannan piirin kunnat lakkautettiin hallintouudistuksessa. Vuonna 2012 kunnan oman väestönlaskennan mukaan Jäniksessä oli 501 asukasta.
Jäniksessä on vuoden 2012 tietojen mukaan toiminut muun muassa maitoa ja naudanlihaa tuottava "OOO Ladožskoje" sekä kalankasvattamo. Läskelän rautatieasema sijaitsee kylän lounaispuolella.
Kylä sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman Harlun kunnan alueella, mutta asutusnimi ei ollut vielä Suomen aikaan käytössä. Alue on kuulunut Läskelän, Pohjuksen ja Nukuttalahden kylille.
Jumalkuninkuus

Jumalkuninkuus on poliittinen järjestelmä, jossa hallitsijaa pidetään jumalallisena tai pyhänä tai hänellä katsotaan olevan erityinen suhde yliluonnollisiin voimiin. Hallitsijan käsittäminen kirjaimelliseksi jumalolennoksi on historiallisesti harvinainen ilmiö. Kuninkuuteen on kuitenkin yleisesti liitetty pyhinä pidettyjä ominaisuuksia.
Jumalkuninkuuden otti ihmistieteiden käsitteenä käyttöön valistusfilosofi Giambattista Vico. James Frazer käsitteli aihetta vertailevan uskontotieteen klassikkoteoksessaan "The Golden Bough" (1890). Frazerin mukaan uskonto sai alkunsa jumalkuninkaan ympärille rakentuneista hedelmällisyyskulteista. Valtakunnan menestyksen nähtiin olevan sidoksissa hallitsijan hedelmällisyyteen ja elinvoimaan. Kuninkaan terveyden heiketessä hänet surmattiin, jolloin jumalallinen voima rituaalisesti siirrettiin seuraavaan hallitsijaan. Frazerin mukaan jumalkuningas voitiin surmata myös koko yhteisön syntien sovituksena. Tuoreempi tutkimus ei pidä Frazerin käsityksiä uskottavina.
Cacio e pepe

Cacio e pepe on italialainen pastaruoka. Pastan ohella sen kaksi perusraaka-ainetta ovat mustapippuri ja Pecorino Romano-juusto. Se on peräisin Rooman maaseudulta Latiumin alueelta Rooman valtakunnan kaudelta. Tärkeä osa pastan valmistusta on pastan, juuston ja pippurin sekoittaminen, jolloin juusto muuttuu kermaiseksi kastikkeeksi.
Cacio e pepe on peräisin Italian Rooman maaseudulta ("campagna Romana") Latiumissa ja sitä pidetään edelleen tyypillisesti roomalaisena pastana. "Cacio" on juustosta käytetty nimi Keski- ja Etelä-Italian murteissa. Termi on johdettu latinan sanasta "caseus". "Cacio e pepessä" käytetään Pecorino Romano -lampaanmaitojuustoa, joka on lähtöisin Latiumin alueelta, mutta jota nykyisin valmsitetaan etenkin Sardiniassa ja Toscanassa. "Pepe" eli "pepe nero" on mustapippuri, jota alettiin käyttämään Italialaisessa keittiössä Rooman valtakunnan laajentuessa. Pecorino Romano on puolestaan hyvin säilyvää juustoa, jollaista pitivät usein mukanaan Rooman legioonalaiset.
"Cacio e pepeä" voidaan periaatteessa valmistaa mistä tahansa pastalaadusta, mutta perinteisin vaihtoehto on "tonnarelli". "Tonnarelli" on munapastaa ja se on leikattu neliskulmaisena. Pastaa keitetään al dente ja se lisätään tuoreen juustoraasteen ja karkeasti jauhetun mustapippurin päälle. Tämän jälkeen lisätään kauhallinen keittovettä ja pasta pyöritellään voimakkaasti. Kuuma ja tärkkelyspitoinen keitinvesi emulgoi juuston kermaiseksi kastikkeeksi. Jotkut kokit saattavat vielä lisätä oliiviöljyä keitinveteen tai suoraan pastaan ja juustoon. Yleisesti ottaen pastan valmistuksen on tarkoitus olla hyvin yksinkertaista ja monimutkaisemmat valmistustavat ovat saattaneet herättää kiistelyä "oikeasta" valmistustavasta.