tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hjalmar Hultin

Otto Hjalmar Hultin (31. maaliskuuta 1871 Helsinki – 17. tammikuuta 1952) oli suomalainen pankinjohtaja ja opettaja.
Hultinin vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Otto Reinhold Hultin ja Serafina Holmberg. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1893 ja suoritti erikoistutkintoja ruotsin-, saksan- ja englanninkielissä 1906. Hultin teki opintomatkoja Ruotsiin ja Tanskaan 1899, Itävaltaan, Italiaan ja Sveitsiin 1904 sekä Skandinaviaan, Saksaan ja Englantiin 1906. 
Hultin toimi Matildedalin ja Kymintehtaan kansakoulujen johtajana 1893–1908. Hän oli Kansallispankin Kouvolan konttorin esimiehenä 1908–1919, Kansallispankin taloudenhoitajana vuodesta 1919, Kymintehtaan työväen sairas- ja apukassan toimitusjohtajana 1906–1908 sekä Kouvolan sähkö Oy:n perustajana ja toimitusjohtajana 1909–1919. 
Hultin oli Kouvolan taajaväkisen yhdyskunnan ja myöhemmin Kouvolan kauppalanvaltuuston puheenjohtajana, Kouvolan kansakoulun johtokunnan esimiehenä 1910–1919 ja eri suojeluskuntien esikuntien jäsenenä 1919–1928. Hän oli Oy Valistuksen johtokunnan jäsenenä vuodesta 1904 alkaen.
Hjalmar Hultin oli naimisissa 1894–1921 Aleksandra Johanna Kilkin (1871–1921) kanssa ja vuodesta 1922 Helmi Fredrika Adamssonin kanssa.
Julkaisuja.
Nimellä "Hj. Hultin":
Linden (New Jersey)

Linden on kaupunki Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa Unionin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 40 499.
Maantiede.
Linden sijaitsee New Jerseyn osavaltiossa Unionin piirikunnassa.
Historia.
Nykyisen Lindenin kaupungin alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat lenapet. Lenapet harjoittivat alueella metsästystä ja liikkuivat sen kautta kalastusalueilleen. Vanhoista intiaanien kulkureiteistä tuli monien myöhempien pääteiden pohjia.
Linden perustettiin vuonna 1664, ja alun perin se oli osa Elizabethtownia. Kaupungin nykyisen nimen taustalla on useampia teorioita. Yhden mukaan nykyisen Park Avenuen varrella aikanaan asunut rouva Tenney ei pitänyt tien silloisesta nimestä Dark Lane, ja hän muutti sen Linden Roadiksi yksinkertaisesti vaihtamalla tiekyltin. Toisen teorian mukaan nimi on johdettu lehmuspuusta ("linden"). Lehmus on puolestaan liitetty saksalaisiin siirtolaisiin. Vanhan kylän keskus oli vuonna 1745 rakennettu Wheatsheaf Tavern. 
Hallinnollisesti Lindenistä muodostettiin itsenäinen kokonaisuus vuonna 1861 ja kaupunki vuonna 1924. Nykyinen Linden oli pitkään maatalousaluetta, ja sen viimeinen maatila lopetti toimintansa vuonna 1960. Linden alkoi teollistua 1830-luvulla, kun sinne rakennettiin rautatie. Sittemmin kaupungissa toimivat esimerkiksi Standard Oil ja General Motors.
Talous.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosiansiot Lindenissä vuosina 2014–2018 olivat 68 870 USD ja henkilöä kohden 29 259 USD. 9,2 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö.
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 40 499 ja vuoden 2019 arvion mukaan 42 361. Kaupungin asukkaista 52,7 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 33,4 %), 31,2 % afroamerikkalaisia, 30,3 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 3,4 % aasialaisia. 50,9 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 34 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Crawford Chamberlain

Crawford Trotter Chamberlain (9. toukokuuta 1821 – 13. joulukuuta 1902) oli brittiläinen kenraali. Hän palveli Brittiläisessä Intiassa ja osallistui useisiin aseellisiin konflikteihin. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1884.
Elämäkerta.
Chamberlainin isä oli Yhdistyneen kuningaskunnan Brasilian-konsulina toiminut Henry Orlando Chamberlain. Sotamarsalkka Neville Bowles Chamberlain oli hänen vanhempi veljensä ja kenraalimajuri Thomas Hardy Chamberlain hänen nuorempi veljensä. Hän syntyi Lontoossa 9. toukokuuta 1821 ja sai koulutuksensa yksityiskouluissa ja tuutoroinnilla.
Vuonna 1837 Chamberlain liittyi Bengalin armeijaan Intiassa. Hänen yksikökseen määräytyi ennen pitkää 16. rykmentti. Hän osallistui ensimmäiseen afgaanisotaan ja siinä Ghaznin kaupungin piiritykseen. Vuonna 1845 hän matkusti toipilasmatkalle Kapmaahan, mistä palasi Intiaan seuraavana vuonna. Hän osallistui sekä ensimmäiseen että toiseen sikhisotaan.
Sepoy-kapinan aikana Chamberlain toimi ratsuväkiosaston päällikkönä ja riisui Multanissa aseista kaksi intialaista rykmenttiä, vaikka oli osan ajasta sairas. Hänet ylennettiin kapinan jälkeen everstiluutnantiksi ja myöhemmin vuonna 1862 everstiksi.
Chamberlain ylennettiin kenraaliluutnantiksi lokakuussa 1877 ja kenraaliksi tammikuussa 1880. Hän vieraili samana vuonna Englannissa ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1837. Vuonna 1884 hän jäi eläkkeelle. Hänelle myönnettiin Order of the Indian Empire -ritarikunnan korkeimman jäsenluokan jäsenyys vuonna 1897 kuningatar Viktorian hallitusvuosijuhlallisuuksissa.
Chamberlain kuoli Lordswoodissa lähellä Southamptonia 13. joulukuuta 1902. Hänet haudattiin Rownhamsiin.
Perhe.
Chamberlain avioitui ensimmäisen kerran Kapmaan siirtokunnassa vuonna 1845 Elizabeth de Wittin kanssa. Tämä kuoli 19. tammikuuta 1894, ja Chamberlain avioitui vuonna 1896 kenraalimajuri John Christien tyttären Augusta Victorian kanssa. Kummastakaan avioliitosta ei syntynyt lapsia.
Wieruszówin piirikunta

Wieruszówin piirikunta () on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 42 105. Piirikunta jakautuu seitsemään maalaiskuntaan, jotka ovat Bolesławiec, Czastary, Galewice, Łubnice, Lututów, Sokolniki sekä Wieruszów ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Lututów ja hallintokeskus Wieruszów.
Wieruszówin piirikunnan pinta-alasta 26 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Wieruszówin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa neljä prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Wieruszówin piirikunnassa oli 42 105 asukasta, joista 50,5 prosenttia naispuolisia ja 49,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 42 434 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 37 402 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2019 lopussa 18,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,1 prosenttia ja eläkeikäiset 20,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 409 lasta.
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2001

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 2001 käytiin 20. toukokuuta Vehkalahdella. 
Miehissä Suomen mestaruuden 4 km matkalta voitti Samuli Vasala ja mestaruuden 12 km matkalta voitti Jussi Utriainen. Joukkueissa miehissä Suomen mestaruuden 4 km ja 12 km matkoilta voitti Lahden Ahkera. Naisissa Suomen mestaruuden 6 km matkalta voitti jälleen viime vuoden tavoin Annemari Sandell ja joukkueissa mestaruuden voitti myöskin viime vuoden tavoin Viipurin Urheilijat. 
Suomen mestaruuden miesten 22-vuotiaiden ikäluokassa 6 km matkalta voitti Turo Inkiläinen ja mestaruuden 19-vuotiaiden sarjassa myöskin 6 km matkalta voitti Mårten Boström. Miesten 17-vuotiaiden ikäluokassa 4 km matkalta Suomen mestaruuden voitti Juha Puttonen. Naisissa Suomen mestaruuden 22-vuotiaiden ikäluokassa voitti edellisen vuoden tavoin Johanna Risku ja mestaruuden 19-vuotiaiden sarjassa voitti Elina Lindgren. Naisten 17-vuotiaiden ikäluokassa Suomen mestaruuden voitti Silja Tarvonen. Kaikissa naisten ikäluokissa matkoina oli 4 kilometriä.
Mitalistit.
Lähde:
Luc Clapiers de Vauvenargues

Luc Clapiers de Vauvenargues, Vauvenarguesin markiisi (6. elokuuta 1715 Aix-en-Provence – 28. toukokuuta 1747 Pariisi, Ranskan kuningaskunta) oli ranskalainen aatelinen, sotilas, kirjailija ja moralisti. 
Vauvenargues etsi ensin omaa täyttymystään sotilaallisessa kunniassa liittymällä armeijaan ja palvelemalla Puolan perimyssodassa (1733–1739) ja Itävallan perimyssodassa (1740–1748). Vuonna 1745 pettyneenä armeijaan ja terveytensä menettäneenä, Vauvenargues kääntyi vastahakoisesti kirjallisuuden puoleen keinona saavuttaa kuuluisuutta. Loppuelämänsä muutamat vuodet hän vietti Pariisissa köyhyydessä. Hänen harvojen ystäviensä joukossa olivat Ranskan akatemian sihteeri Jean-François Marmonteliin ja Voltaireen, joka auttoi ja tuki häntä. 
Vauvenargues'n teos "Maximes", ensimmäisen kirjoituksen mukaan myös "Introduction à la connaissance de l’esprit humain", ilmestyi vuonna 1746. Sen kauniista ja vakavahenkisistä mietteistä kuvastuu perimmäinen optimistinen maailmankatsomus, ja ne ovat François de La Rochefoucauldin kuuluisiin maksiimeihin verrattuna hyvin erilaisia. Kirjoituksissaan hän käsitteli ihmisen moraalisisia velvollisuuksia ja edellytti kaikkien uskonnollisten vakaumusten kunnioittamista. Hän uskoi ihmisen pohjimmaiseen hyvyyteen. Vauvenarguesin teoksia, "Oeuvres", on julkaistu postuumisti useita kertoja, ja mukaan on liitetty hänen kirjoitelmiaan ja kirjeenvaihtoa muun muassa Voltairen ja Mirabeaun kanssa.
Hän erottui aikalaistensa joukosta toiminnan ylistämisellä, jonka kautta hän uskoi saavutettavan täyttymyksen ja arvokkuuden. Tässä hän ennakoi kirjailija Stendhalia. Hän uskoi, että sankari on henkilö, jota voimakkaat intohimot ajavat saavuttamaan mainetta suorittamalla suuria tekoja – mieluiten (mutta ei välttämättä) sellaisia, jotka edistävät ihmiskunnan hyvinvointia.
Jo sotilaspalvelusaikanaan Vauvenargues oli alkanut kirjoittaa muistiin kokemuksiensa herättämiä ajatuksia, joita hän viimeisinä vuosinaan järjesti ja kokosi suunnittelematta kuitenkaan niistä tieteellistä filosofista teosta. Hän oli merkittävä itseoppinut filosofi ja aforistikko ja Jean-Jacques Rousseaun edeltäjänä pidetty.
"Maximes" sisältää laajahkon kirjoitelman ""Introduction à la connaissance de l'esprit humain" sekä muutamia lyhyempiä, kuten "Réflexions sur divers sujets", "Conseils à un jeune homme"", "Méditation sur la foi" ja "Paradoxes mêlés de réflexions et de maximes". Kirja menestyi kohtalaisesti aikanaan ja sen arvostus kasvoi ajan myötä.
Hän näyttää olleen deisti voltairelaiseen tapaan, vaikka hän vastusti Voltairea tämän arvostaessa epärationaalista ja emotionaalista kokemusta. Eriävistä näkemyksistään huolimatta Voltaire julisti "Maximes"'it mahdollisesti yhdeksi parhaista ranskankielisistä kirjoista.
Bełchatów

Bełchatów on kaupunki ja oma kuntansa Puolassa Łódźin voivodikunnassa. Se on Bełchatówin piirikunnan hallinnollinen keskus.
Bełchatówin työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 5,1 prosenttia. Työssäkäyvistä asukkaista 46,8 prosenttia työskentelee teollisuus- ja rakennusalalla, 16,4 prosenttia maatalousalalla, 12,4 prosenttia palvelualalla ja 2,4 prosenttia rahoitusalalla. Valtaosa ihmisistä on töissä hiiliteollisuudessa ja kaupungissa sijaitsee maailman saastuttavin ruskohiilivoimala.
Vuoden 2019 lopussa Bełchatówissa asui 56 973 asukasta, joista 51,4 prosenttia naispuolisia ja 48,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 17,7 prosenttia, työikäisten 61,9 prosenttia ja eläkeikäisten 20,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 545 lasta.
Bełchatówin 11 ystävyyskaupunkia vastaavaa yhteistyöaluetta ovat:
Bełchatówissa pelaavat lentopelloseura Skra Bełchatów sekä jalkapalloseura GKS Bełchatów.
Thrudgelmir

Thrudgelmir () on skandinaavisessa mytologiassa jotuni eli jättiläinen. Hän on Aurgelmirin eli alkujättiläinen Ymirin poika ja Bergelmirin isä.
Tuusulan nuorisovaltuusto

Tuusulan nuorisovaltuusto (; ) on vuonna 1998 perustettu uskonnollisesti ja puoluepoliittisesti sitoutumaton Tuusulan kunnan vaikuttamistoimielin. Se pyrkii parantamaan tuusulalaisten nuorten asemaa sekä heidän vaikuttamis- ja harrastusmahdollisuuksiaan. Nuorisovaltuusto on kuntalain 26 §:n edellyttämä nuorten vaikuttajaryhmä. Kunnanhallitus asettaa nuorisovaltuuston vaalituloksen perusteella. Nuorisovaltuusto tekee kannanottoja, lausuntoja ja aloitteita kunnanvaltuustolle sekä muille kunnan toimielimille nuorille tärkeistä asioista. Nuorisovaltuusto järjestää myös säännöllisin väliajoin maksuttomia tapahtumia nuorille, kuten Tuusulan taiteiden yössä olevan nuorisovaltuuston pisteen, jossa jaetaan tyypillisesti helium ilmapalloja. Nuorisovaltuusto kiertelee myös Tuusulan yläkouluilla, joissa nuorisovaltuutetut jakelevat nuorille tarroja ja muita oheistuotteita.
Tuusulan nuorisovaltuuston äänestetään kahdeksan jäsentä joka vuosi ja valtuutettujen toimikausi on kaksi vuotta. Kahdeksan valitun jäsenen lisäksi nuorisovaltuustoon valitaan kaksi varajäsentä.
Hietasirkku

Hietasirkku ("Rhopospina alaudina") on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Hietasirkku voi kasvaa 14–17 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Hietasirkkukoiras on yleisväritykseltään harmaa ja selässä on leveitä mustia raitoja ja otsa on tumma. Pyrstössä on valkoinen raita ja vatsa on väriltään valkoinen. Hietasirkkukoiraan nokka on pitkähkö ja keltainen. Lajin naaras on ruskea ja selässä on tummemman ruskeita juovia, pyrstössä on valkoinen juova. Nokka on valkoinen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Hietasirkkua tavataan Kolumbiasta Argentiinaan ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat kuivat Andien vuorten väliset laaksot ja niiden hietikko- ja pensaikkomaat. Toisinaan niitä tavataan aavikoiltakin. Useimmiten lintu elää 1 200–3 200 metrin korkeudessa. Hietasirkku liikkuu yksin tai pareittain.
Suttung

Suttung () on skandinaavisessa mytologiassa jotuni eli jättiläinen, jolla oli hallussaan runouden sima. Kun kääpiöt Fjalarr ja Galarr murhasivat hänen vanhempansa, Suttung otti kääpiöt, vei heidät merelle ja asetti heidät riutalle, joka peittyi nousuveden aikaan. Kääpiöt anoivat silloin armoa ja tarjosivat sovituksena Suttungin vanhempien murhasta arvokasta simaa. Suttung suostui ja vei siman kotiin, missä hän kätki sen kammioon Hnitbjörg-vuoren sisään ja asetti tyttärensä Gunnlodin vartioimaan sitä.
Kääpiöiden valmistama juoma oli runouden simaa, joka antoi juojilleen runouden ja viisauden lahjan. Aasojen johtaja Odin alkoi himoita sitä. Odin porasi tiensä kallion läpi ja vietteli Suttungin tyttären Gunnlodin, joka antoi siman Odinille. Odin joi kaiken siman ja lähti sen jälkeen lentämään kotkan muodossa Asgårdiin. 
Suttung oli kuitenkin huomannut petoksen, ja hänkin muutti itsensä kotkaksi. Suttung alkoi tavoittaa Odinia. Kun aasat näkivät Odinin lähestyvän Asgårdia, he laittoivat pihalle valmiiksi vateja. Odin sylki niihin siman. Suttung oli kuitenkin saada Odinin kiinni, ja siitä säikähtäneenä Odin virtsasi osan simasta. Tätä kutsutaan kehnojen riimittelijöiden osaksi. Vateihin kerättyä simaa annettiin jumalille sekä niille ihmisille, joilla oli runouden lahja. Runoutta kutsutaankin Odinin saaliiksi ja lahjaksi sekä jumalten juomaksi. Käsitettä ”Suttungin sima” käytetään usein runouden parafraasina.
Zduńska Wolan piirikunta

Zduńska Wolan piirikunta () on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 66 380. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Zduńska Wola. Kolme maalaiskuntaa ovat Szadek, Zapolice ja Zduńska Wola ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Szadek.
Zduńska Wolan piirikunnan pinta-alasta 21,9 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Zduńska Wolan piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa kuusi prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Zduńska Wolan piirikunnassa oli 66 380 asukasta, joista 51,6 prosenttia naispuolisia ja 48,4 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 120 835 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 56 060 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2019 lopussa 17,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,8 prosenttia ja eläkeikäiset 22,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,1 vuotta. Piirikunnassa syntyi 2019 elävänä yhteensä 566 lasta.
Lapin liikenne

Lapin liikenne kulkee Lapissa pitkin teitä, rautateitä ja ilmateitse. Lapissa sijaitsee muun muassa Suomen pohjoisin rautatieasema, Kolarin rautatieasema. 
Maantieliikenne.
Lapin tieyhteydet ovat liikennemääriin nähden melko kattavat etenkin pohjois-eteläsuunnassa. Valtatie 4 kulkee Etelä-Suomesta Kemin, Rovaniemen, Sodankylän ja Utsjoen kautta Norjan rajalle. Lisäksi siihen liittyy Sodankylässä valtatie 5. Maailman pohjoisin moottoritie sijaitsee Torniossa valtatiellä 29, joka jatkuu edelleen Ruotsin Haaparannalle. Lapissa on useita maanteiden rajanylityspaikkoja niin Ruotsin, Norjan kuin Venäjän vastaisilla rajoilla.
Rautatieliikenne.
Kolarin rautatieaseman lisäksi Lapissa sijaitsee rautatieasemia Rovaniemellä, Kemijärvellä, Misissä, Muurolassa, Tervolassa, Kemissä, Ylitorniolla ja Pellossa. Lapin rautatieasemilla on matkustajia vuosittain noin 670 tuhatta matkustajaa. Rautatieasemista keskeisimpiä ovat Rovaniemen, Kemin, Kemijärven ja Kolarin asemat. Matka Helsingistä Rovaniemelle junalla voi kestää jopa 12 tuntia.
Lentoliikenne.
Lapissa sijaitsee kaikkiaan viisi käytössä olevaa lentoasemaa. Lapissa suurin lentoasema on Rovaniemen lentoasema, joka on myös kolmanneksi suurin lentoasema Suomessa matkustajamäärällä mitaten. Muita lentoasemia Lapissa ovat Kittilän lentosema, Ivalon lentoasema, Enontekiön lentoasema ja Kemi-Tornion lentoasema.
Lapin lentoasemaverkko on maakunnan kokoon ja asukasmäärään nähden varsin kattava.
Talvella Lappiin menee suoria lentoja muun muassa Lontoosta, Manchesterista, Münchenista, Frankfurtista, Berliinistä ja Zürichistä.
Vuonna 2019 Lapin lentoasemilla oli 1,4 miljoonaa matkustajaa. Rovaniemen lentoasemalla kulki vuonna 2018 yli 570 tuhatta matkustajaa, Kittilässä 320 tuhatta, Ivalossa 210 tuhatta ja Kemi-Torniossa noin 100 tuhatta. 
Suomen lentoasemista vastaava Finavia toteutti Rovaniemen, Ivalon ja Kittilän lentoasemille yli 55 miljoonan euron arvoisen kehitysohjelman, jonka tarkoitus oli nostaa ja parantaa näiden lentoasemien asiakaskokemusta ja palvelutasoa.
Joukkoliikenne.
Paikallisliikennettä liikennöidään Lapissa Kemi-Tornion alueella, Rovaniemellä ja Kemijärvellä. Lapin alueella on useita kuljetus- ja linja-autoyrityksiä. Sekä lentoasemilta että rautatieasemilta on sujuvat joukkoliikenneyhteydet lähimpään keskustaan tai matkailukohteisiin.
Gustaf Wilhelm Liukkonen

Gustaf Wilhelm Liukkonen (7. lokakuuta 1844 Ristiina – 14. maaliskuuta 1916 Ristiina) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 
Liukkosen vanhemmat olivat tilanvuokraaja Wilhelm Liukkonen ja Katarina Hujanen ja puoliso vuodesta 1883 Gerda Maria Groundstroem. Liukkonen tuli ylioppilaaksi 1865 ja suoritti kameraalitutkinnon 1869 ja tuomarintutkinnon 1870. Varatuomarin arvon hän sai 1872. Hän työskenteli ensin senaatissa, hoiti tuomarinvirkoja ja toimi Kakolan johtajan apulaisena. Hämeenlinnan vankilan johtajaksi Liukkonen tuli 1878 ja toimi lääninkamreerina Hämeenlinnassa 1881–1908. Valtiopäivillä Liukkonen edusti talonpoikaissäädyssä Mäntyharjun tuomiokuntaa 1877–1878 ja porvarissäädyssä Hämeenlinnaa 1882, 1894 ja 1899. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1908.
Ismo Tuominen (virkamies)

Ismo Tapio Tuominen (s. 17. heinäkuuta 1964 Espoo) on suomalainen juristi ja virkamies.
Elämä ja ura.
Tuominen opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui maisteriksi vuonna 1987. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1990.
Tuominen työskenteli sosiaali- ja terveysministeriön ylitarkastajana vuosina 1993–1994, tuotevalvontakeskuksen ylitarkastajana 1995–2002 sekä STM:n hallitusneuvoksena 2002–2023. Hän on osallistunut merkittävässä määrin suomalaiseen lainvalmisteluun, kirjoittaen muun muassa alkoholi- ja tupakkalakeja, ja häntä on kutsuttu Suomen alkoholipolitiikan keskeisimmäksi virkamieheksi. Hän on myös ollut julkisuudessa esillä useisiin alkoholipolitiikkaa koskeviin kohuihin liittyen. Tuominen puolusti julkisuudessa ja eduskunnan valiokuntien kuulemisissa käsitystä siitä, että alkoholin etämyynti olisi Suomessa kiellettyä, vaikka laissa tällaista kieltoa ei ollut, ja väitti, että etämyynnin salliminen johtaisi Alkon alkoholin vähittäismyyntimonopolin purkamiseen. Syyskuussa 2021 eduskunnan apulaisoikeusasiamies Maija Sakslin antoi Tuomiselle huomautuksen lainvastaisesta toiminnasta liittyen yksityishenkilön tekemään tietopyyntöön EU-komission etämyyntiä käsittelevästä lausunnosta, johon vastaaminen viivästyi kahdella ja puolella vuodella, mikä ministeriön mukaan johtui inhimillisestä erehdyksestä. Tuominen myös vastasi ravintoloiden koronarajoituksia koskevien lakien valmistelusta koronapandemian aikana.
Lokakuussa 2023 Tuominen jäi virkavapaalle tehtävästään sosiaali- ja terveysministeriön hallintoneuvoksena ja siirtyi lakimieheksi elintarvikemarkkinavaltuutetun toimistoon. Hän toimi tammikuusta 2024 alkaen elintarvikemarkkinavaltuutetun Olli Wikbergin sijaisena tämän ollessa pidätettynä virastaan. Kesäkuussa 2024 sosiaali- ja terveysvaliokunta esitti Tuomista valiokuntaneuvoksen virkaan, mutta syyskuussa eduskunnan kansliatoimikunta nimitti virkaan hänen sijastaan Pirjo Kainulaisen.
Daryl Boyle

Daryl Boyle (s. 24. helmikuuta 1987 Sparwood, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalaissyntyinen saksalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa DEL-liigassa pelaavaa Schwenninger Wild Wingsia. Boyle laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Boyle debytoi Saksan DEL-liigassa kaudella 2011–2012 Augsburger Pantherin joukkueessa. Hän oli aikaisemmin pelannut Yhdysvalloissa AHL- ja ECHL-liigoissa sekä Kanadassa WHL-liigassa. Ensimmäisellä DEL-kaudellaan Boyle pelasi 52 ottelua tehopistein 7+16=23 keräten 18 rangaistusminuuttia ollen Augsburgerin tehokkain puolustaja. Seuraavat kaksi kautta Boyle toimi Augsburgerin kapteenina. Hän oli kummallakin kaudella joukkueen tehokkain puolustaja tehopisteillä 7+18=25 ja 4+22=26.
Boyle siirtyi kaudella 2014–2015 EHC Münchenin joukkueeseen. Hän pelasi uransa tähän asti tehokkaimman DEL-kauden tehden 44 ottelussa tehopisteet 11+20=31. Seuraavan kolmen kauden Boyle voitti Münchenin joukkueessa kolme Saksan mestaruutta. Boylen nykyinen sopimus EHC Münchenin kanssa päättyy kauden 2021–2022 jälkeen.
Maajoukkueura.
Boyle kuului Saksan olympiahopeaa voittaneeseen joukkueeseen Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018. Hän pelasi turnauksessa seitsemän ottelua keräten yhden syöttöpisteen ja kaksi rangaistusminuuttia. Venäjän MM-kilpailuissa 2016 Boyle keräsi kaksi syöttöpistettä ja neljä rangaistusminuuttia pelaamassaan kahdeksassa ottelussa.
Karl Johan Lund

Karl Johan Lund (13. joulukuuta 1844 Kristiinankaupunki – 9. helmikuuta 1904 Sotkamo) oli suomalainen tuomari, pormestari ja valtiopäivämies. 
Lundin vanhemmat olivat kauppias Anders Johan Lund ja Josefina Elisabet Hägglund ja puoliso vuodesta 1876 Matilda Hanna Roschier. Lund tuli ylioppilaaksi 1864 ja suoritti tuomarintutkinnon 1871, varatuomarin arvon hän sai 1874. Lund työskenteli auskultanttina Vaasan hovioikeudessa ja tuli oikeusneuvosmieheksi Kristiinankaupunkiin 1872. Kaupungin pormestarina hän toimi 1881–1892 ja sitten Kajaanin tuomiokunnan tuomarina. Valtiopäivillä Lund edusti porvarissäädyssä Kristiinankaupunkia 1885.
Asianajaja ja Loviisan pormestari Paul Åke Lund sekä Tornion pormestari Arne Lund olivat Karl Johan Lundin poikia.
Gustaf Edvard Lybeck

Gustaf Edvard Lybeck (15. marraskuuta 1851 Pirttikylä – 25. toukokuuta 1927 Kauhajoki) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. 
Lybeckin vanhemmat olivat rovasti Johan Jakob Lybeck ja Hilda Edvina Reuter ja puoliso 1878–1893 Sofia Lovisa Skogström. Lybeck tuli ylioppilaaksi 1871, suoritti teologian erotutkinnon 1874 ja vihittiin papiksi 1875. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1887. Lybeck sai rovastin arvon 1899. Hän oli valmistuttuaan Kustavin vt. kappalainen ja Tammelan kirkkoherran apulainen, Perttelin vt. kirkkoherra ja vt. pitäjänapulainen, Sauvon vt. kappalainen ja Kauhajoen vt. kirkkoherra. Kauhajoen kappalaiseksi hänet valittiin 1887 ja kirkkoherraksi 1891. Lybeck tuli vt. lääninrovastiksi keväällä 1916. Hän oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1905.
Hurtig

Hurtig on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Orange (Kalifornia)

Orange on kaupunki Orangen piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 139 911. Orange sai kaupunkioikeudet 6. huhtikuuta 1888.
Kaupunki sijaitsee Los Angelesin suuralueella.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 45,4 prosenttia on valkoisia, 36,8 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 11,8 prosenttia aasialaisia. 88,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 35,2 vuotta.
Albin Chalandon

Albin Chalandon (11. kesäkuuta 1920 Reyrieux – 29. heinäkuuta 2020) oli ranskalainen poliitikko ja pankinjohtaja.
Chalandon oli gaullisti ja toisen maailmansodan vastarintataistelun veteraani, joka osallistui Pariisin vapautukseen vuonna 1944. Hän valmistui humanistisista tieteistä. Chalandon perusti "Banque commerciale de Parisin" vuonna 1952. Hän toimi toukokuusta heinäkuuhun 1968 Ranskan teollisuusministerinä, vuosina 1968–1972 julkisten töiden ministerinä ja vuosina 1986–1988 oikeusministerinä. Vuosina 1977–1983 Chalandon johti Elf Aquitaine -yhtiötä.
Chalandon oli naimisissa journalisti Catherine Nayn kanssa ja kolmen lapsen isä. Hänellä oli Kunnialegioonan suurristi ja Croix de guerre 1939–1945.
Bob Budiansky

Bob Budiansky (s. 15. maaliskuuta 1954) on yhdysvaltalainen sarjakuvakäsikirjoittaja, päätoimittaja ja piirtäjä, joka tunnetaan parhaiten työstään Marvel Comicsin "Transformers"-lehdessä. Hän loi myös Marvelin Sleepwalker-hahmon ja käsikirjoitti sarjan kaikki 33 numeroa.
Tausta.
Budiansky syntyi New Yorkin The Bronxissa, missä hän kävi julkista koulua ja siirtyi sitten University at Buffaloon. Hän "palasi takaisin" sarjakuvien pariin yliopistossa 1970-luvun alussa. Hänen ensimmäinen julkaistu teoksensa oli "Superrunt" - yhteistyönä Charles "Sparky" Alzamoran kanssa, julkaistu University at Buffalon "The Spectrum" -lehdessä hänen opiskellessaan siellä.
Ura.
Budiansky työskenteli Marvelilla noin 20 vuotta. Hän oli vastuussa suuresta osasta Marvelin alkuperäisen "Transformers"-sarjakuvan käsikirjoittamisesta, ja keksi useimpien Transformers-hahmojen nimet, kuten Decepticonien johtajan Megatronin, Autobotien lääkärin Ratchetin ja Decepticon Ravagen. Hän kirjoitti myös useimmat "tech spec" -esittelyt hahmoista lelujen pakkauksissa jotka Hasbro tuotti 1980-luvulla, antaen jokaiselle hahmolle erillisen persoonallisuuden.
Pidettyään pitkän tauon Transformers-sarjasta, Budiansky kirjoitti uuden tulkinnan vuoden 1986 alkuperäisestä "" -piirroselokuvasta IDW Publishing -kustantamolle vuonna 2006 elokuvan 20-vuotisjuhlan kunniaksi.
Budiansky on myös piirtäjä. Hän piirsi Aaveajajan Johnny Blaze/Zarathos -version viimeiset vuodet, kuten myös suurimman osan "Aaveajaja"-kansikuvista vuodesta 1978 vuoteen 1983 ja käsikirjoitti sarjaa yhdessä sen viimeisen käsikirjoittajan J. M. DeMatteisin kanssa. "Aaveajajan" lopun jälkeen, Budiansky ja DeMatteis jatkoivat yhteistyötä "Namor"-lehden parissa. Budiansky muisteli: "Marc tyypillisesti suunnitteli tarinan rungon, keskusteli siitä kanssani, annoin hänelle palautetta, ehkä keksin pari uutta juonenkäännettä, ja ehdotin joitain kohtauksia jotka parantaisivat tarinan visuaalista ilmettä... Marc sai tämän neljän numeron sarjan kasaan paremmin kuin monet "Aaveajaja"-numerot jotka teimme yhdessä, joten mielestäni minulla oli vähemmän ansiota "Namor"-juonissa." Budianskyn "Namor"-kannet ovat varhaisia esimerkkejä yhteenliittyvistä kansista: kun kannet asettaa yhteen kahteen riviin, niiden taustat sulautuvat toisiinsa.
Vuodesta 1983 vuoteen 1996, Budiansky työskenteli Marvelissa päätoimittaja. Tänä aikana Budiansky oli vastuussa muun muassa lehdistä "Ihmeneloset", "Daredevil" ja "Hämähäkkimies".
Kunniamaininnat.
Vuoden 2010 BotCon-tapahtumassa Hasbro nimesi Budianskyn yhdeksi ensimmäisistä ihmisistä Transformers Hall of Famessa ansioistaan sarjan luonnissa.
Elämä.
Budiansky meni naimisiin Angela Goldmanin kanssa elokuussa 1991. Heillä on kaksi lasta: Emma ja David.
Zgierzin piirikunta

Zgierzin piirikunta () on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 166 113. Piirikunnan kolme kaupunkikuntaa ovat Głowno, Ozorków ja hallintokeskus Zgierz. Kuusi maalaiskuntaa taas ovat Aleksandrów Łódzki, Głowno, Ozorków, Parzęczew, Stryków sekä Zgierz ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Aleksandrów Łódzki ja Stryków.
Zgierzin piirikunnan pinta-alasta 18,9 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Zgierzin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 5,7 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Zgierzin piirikunnassa oli 166 113 asukasta, joista 52,5 prosenttia naispuolisia ja 47,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 164 227 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 156 725 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2019 lopussa 17,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 58,9 prosenttia ja eläkeikäiset 23,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,9 vuotta. Piirikunnassa syntyi 2019 elävänä yhteensä 1 372 lasta.
Egyptinhaarapalmu

Egyptinhaarapalmu ("Hyphaene thebaica") on haarapalmujen sukuun kuuluva palmukasvi.
Egyptinhaarapalmua esiintyy Länsi-Afrikasta Arabian niemimaalle ulottuvalla alueella. Kasvi on yleisin Saharan eteläpuolella Sahelin ja Sudanin vyöhykkeillä, mutta sitä tavataan myös Afrikan sarvesta Mosambikiin ulottuvalla alueella.
Egyptinhaarapalmu kasvaa jopa 20 metriä korkeaksi puuksi. Sen kasvuympäristöjä ovat kuivien savannien ja autiomaiden vesiuomat ja tulva-alueet, joissa pohjavesi on korkealla. Egyptinhaarapalmu kestää suolaista ja natriumpitoista maaperää sekä ajoittaisia tulvia.
Egyptinhaarapalmun lehdistä kudotaan koreja, hattuja, viuhkoja ja mattoja. Niistä punotaan köysiä ja niitä käytetään kattomateriaalina. Rungoista rakennetaan taloja ja tehdään kanootteja ja niitä käytetään polttopuina. Hedelmiä syödään ja niistä valmistetaan mustaa väriainetta nahkan värjäämistä varten. Lehtiä ja juuria käytetään kansanlääkinnässä. Afrikan sarven alueella puusta valutetaan palmuviiniä.
Kate Hooper

Kate Jon-Marie Hooper (s. 26. helmikuuta 1978 Auckland, Uusi-Seelanti) on australialainen vesipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kuului Australian kultaa voittaneeseen joukkueeseen Sydneyn kesäolympialaisten 2000 naisten vesipalloturnauksessa.
Hooper on pituudeltaan 177-senttimetrinen ja painaa 73 kilogrammaa.
Thomas von Westen

Thomas von Westen (13. syyskuuta 1682 – 9. huhtikuuta 1727) oli norjalainen luterilainen pappi ja lähetyssaarnaaja. Hän teki kolme lähetysmatkaa saamelaisten keskuuteen 1700-luvun alkupuolella.
Thomas von Westen oli lahjakas ja oppinut mies, joka pietistisen herätyksen saatuaan hakeutui saamelaisten lähetyssaarnaajaksi. Hän perusti Trondheimin "Seminarium Lapponicumin" ja johti sitä 1716–1727. Von Westen teki työtovereineen kolme laajaa lähetysmatkaa, kaksi Ruijaan ja yhden Nordlandin, Helgelandin ja Tromssan lääneihin. Hänen työtapansa oli pietistinen eli tavoitteena oli saada aikaan todellinen mielenmuutos ja pakanallisten tapojen ulkoisen hylkäämisen sijasta uuden opin syvällinen sisäistäminen. Tässä tarkoituksessa von Westen lähestyi ihmisiä hyvin intensiivisesti ja henkilökohtaisesti, minkä seurauksena hänelle kertyi runsaasti intiimiä rippitietoa saamelaisten elämästä ja kulttuurista, erityisesti näiden esikristillisestä uskomusmaailmasta. Nämä hän kirjoitti ns. "tunnustuskirjoihinsa". Muistiinpanot tosin tuhoutuivat Kööpenhaminan palossa 1793, samoin kuin hänen avustajineen keräämänsä mittava noitarumpukokoelmakin. Osa von Westenin ensikäden tiedoista lienee kuitenkin säilynyt hänen seuraajansa Hans Skanken ansioista, koska tämän oletetaan käyttäneen niitä lähetyshistoriassaan. Osia tästä on julkaissut J. K. Qvigstad 1943 ("&gt;Nordnorske Samlinger V:I").
Westenin työ sai seuraajia, esimerkiksi Jens Kildal (1683–1767) ja Johan Randulf (k. 1735), ja hän innosti papiston muun muassa lähetystyöhön myös Ruotsin puolelle lähettämällä näille saamelaisten "pakanallista taikauskoa" kuvailevan paimenkirjeen 1723. Von Westenin auktoriteetti saamelaisten esikristillisen uskomusmaailman tulkkina oli siinä määrin suuri, että monien samanaikaisten ja myöhempien kirjoittajien on havaittu olleen hänestä huomattavan riippuvaisia, minkä vuoksi lähdekriittiset ongelmat lappologian klassisten lähteiden "vonwesteniläisen" ryhmän sisällä ovat suuret.
Vonwesteniläiseen traditioon kuuluu lisäksi itsenäisenä osana Isaac Olsenin (1680–1730) kertomus. Saamea syntyperäisen tavoin osannut Olsen oli jo ennen von Westenin tuloa toiminut vuosia saamelaisten koulumestarina Ruijassa ja tehnyt lähetysmatkoja muun muassa Kuolaan. Von Westen taivutteli hänet Trondheimiin käännöstyöhön. Riitauduttuaan von Westenin kanssa Olsen kirjoitti varsin luotettavana pidetyn kuvauksen saamelaisesta muinaisuskosta. Sen on julkaissut J. K. Qvigstad 1910. Von Westenin ja hänen lähimpien seuraajiensa lähetysstrategiaan kuului saada paikalliset uskonnolliset johtajat, noidat, käännytetyiksi, mistä oli seurauksena, että heidän dokumenttinsa heijastavat erityisesti noitien tietoutta, eivät niinkään koko kansan käsityksiä.
Matti Hyvönen (opettaja)

Matti Hyvönen (30. marraskuuta 1882 Sortavalan maalaiskunta – 27. joulukuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja, puutarhaviljelijä ja puutarhakirjojen tekijä.
Hyvösen vanhemmat olivat maanviljelijä Olli Hyvönen ja Leena Laasonen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1910. Hyvönen opiskeli Ruotsissa 1904–1906 ja Mecklenburgissa 1912–1913.
Hyvönen oli kansakoulunopettajana Säkkijärvellä 1910–1917 ja Viipurissa vuodesta 1919 alkaen. Puutarhaviljelijänä hän toimi vuodesta 1917 alkaen.
Matti Hyvönen oli naimisissa vuodesta 1916 Aino Santapukin (1898–1986) kanssa. Hyvöset muuttivat Heinolaan vuonna 1918. Hyvönen kuoli vuonna 1958 ja hänet on haudattu puolisonsa kanssa Tuusulassa Paijalan hautausmaalle.
Julkaisuja.
Nimellä "M. Hyvönen":
Giuseppe Amadei

Giuseppe Amadei (18. maaliskuuta 1919 Guastalla – 6. marraskuuta 2020 Reggio nell'Emilia) oli italialainen demokraattisen sosialistipuolueen poliitikko.
Valmistuttuaan kirjallisuuden ja filosofian opinnoistaan Amadei työskenteli italian ja latinan opettajana. Hän aloitti poliittisen uransa Guastallassa heti toisen maailmansodan jälkeen. Amadeista tuli Italian edustajainhuoneen jäsen vuonna 1960 Alberto Simoninin kuoltua. Hän istui edustajainhuoneen jäsenenä vuoteen 1989. Näiden vuosikymmenten varrella Amadei kuului delegaatioihin, jotka vierailivat Israelissa ja Neuvostoliitossa.
Vuosina 1984–1989 Amadei oli Euroopan parlamentin jäsen. Hän vetäytyi aktiivisesta politiikasta vuonna 1992. Amadei myös johti urallaan vuonna Camillo Prampolinin perustamaa "La Giustizia" -lehteä. Politiikan ulkopuolella hänen intohimonsa oli kuvataide; hän keräili maalauksia sekä veistoksia ja toimi näyttelyiden kuraattorina. Amadei kuoli 101-vuotiaana Santa Maria Nuova -sairaalassa oltuaan viimeiset päivänsä siellä hoidettavana.
Plutarco Elías Calles

Plutarco Elías Calles (25. syyskuuta 1877 Guaymas, Sonora, Meksiko – 19. lokakuuta 1945 Mexico City) oli meksikolainen poliitikko ja sotilasjohtaja, joka toimi Meksikon presidenttinä 1924–1928, ja käytti valtaa seuraavien presidenttien taustalla perustamansa PNR-puolueen kautta.
Calles työskenteli opettajana ja baarimikkona ennen kuin liittyi Francisco Maderon vallankumouksellisiin joukkoihin, jotka vastustivat diktaattori Porfirio Diazia. Hän tuki Venustiano Carranzaa tämän kapinoidessa Victoriano Huertaa vastaan ja puolustautuessa Pancho Villan kapinallisilta.
Calles nimitettiin Sonoran kuvernööriksi, ja hän toteutti vallankumouksen tavoitteita maatalouden ja koulutuksen rakennemuutoksilla sekä horjuttamalla kirkon asemaa. Hän toimi lyhyesti ministerinä Carranzan hallituksessa, mutta erosi liittyäkseen Álvaro Obregónin presidentinvaalikampanjaan 1920. Obregón vuorostaan tuki Callesia seuraajakseen 1924.
Callesin kausi Meksikon johdossa päättyi 1934 kun Lázaro Cárdenas valittiin presidentiksi. Hän joutui lähtemään maanpakoon, palasi Meksikoon 1941 ja kuoli siellä 1945.
Ōdate

Ōdate () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Akitan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Ōdaten allaslaaksossa. Kaupungin läpi virtaavat Yoneshirojoki ja sen sivujoki Nagaki. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Aomorin prefektuuriin. Ōdatessa on 70 593 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 913,22 neliökilometriä.
Ōdate on vanhastaan ollut liikenteellisesti ja strategisesti merkittävä paikkakunta Yoneshiro- ja Nagakijokien välisellä ylänköalueella. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla se kehittyi Satake-klaanin haaran hallinnassa linnanaluskaupunkina, joka kuului Akitan daimiokuntaan. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Ōdatelle myönnettiin vuonna 1951. Kaupunkiin on sijoittunut puu-, puusepän- ja huonekaluteollisuutta, joka hyödyntää ympäröivien vuoristoalueiden sugimetsiä. Erityisesti kaupunki tunnetaan taivutetuista puuesineistä. Lisäksi siellä on metalli- ja koneteollisuutta, ja 1990-luvulle saakka siellä toimi suuri Hanaokan kaivos. Kaupunkia ympäröivillä maaseutualueilla tuotetaan riisiä, kesäsuolukan siemeniä ("tonburi") ja humalaa sekä harjoitetaan karjataloutta. Vuonna 2005 Ōdateen liitettiin Hinain ja Tashiron maaseutukaupungit.
Ōdate tunnetaan akita-koiran ja "koeyoshidori"-kanan kaupunkina; molemmat on nimitetty luonnonmuistomerkeiksi. Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu esimerkiksi Ōdate Hachiman-jinjan šintolainen pyhäkkö. Kaupungissa toimii myös useita kuumia lähteitä, kuten Ōtaki-onsen. Ōdatea palvelevat JR Higashi-Nihonin Ōu-päälinja ja Hanawa-linja. Ōdaten–Noshiron lentoasema sijaitsee viereisen Kita-Akitan kaupungin puolella.
Bayonne Bridge

Bayonne Bridge on Kill van Kullin salmen Bayonnesta New Jerseystä Staten Islandiin New Yorkin kaupungissa ylittävä teräskaarisilta. Silta valmistui vuonna 1931 ja nykyisin se on maailman viidenneksi pisin teräskaarisilta.
Piirteet.
Bayonne Bridge on Kill van Kull-salmen New Jerseyn ja New Yorkin välillä ylittävä teräskaarisilta Bayonnesta New Jerseyssä Staten Islandiin New Yorkissa. Sillan koko pituus on 7 160 jalkaa (n. 2 200 metriä) ja leveys 99,5 jalkaa (n. 30 m). Sillan alituskorkeus on 215 jalkaa (n. 65 m) ja kaaren korkeus 325 jalkaa (n. 100 m). Sillalla on neljä kaistaa liikenteelle.
Historia.
Bayonne Bridge oli yksi kolmesta Port of New York Authorityn kaavailemasta kolmesta sillasta New Jerseyn ja New Yorkin Staten Islandin välillä. Sillat rakennettiin osana New Yorkin metropolialueen kehäteiden verkoston rakennuttamista.
Sillan rakennuspaikaksi valittiin Bayonne, josta aikaisemmin oli liikennöinyt lautta. Suoraan lauttareitin päälle rakennettava silta ei vaatisi suuria muutoksia olemassaolevaan tieverkkoon sillan kummallakaan puolella. Sillan oli alun perin tarkoitus palvella vain moottoriliikennettä, jalankulkijoita ja pyöräilijöitä, mutta satamaviranomaiset halusivat siltaan myös vähintään kaksi raidetta junaliikenteelle, jotka oli tarkoitus lisätä joskus tulevaisuudessa. 1930-luvun laivojen korkeuden taklia sillan tuli myös olla 150 jalan korkeudessa ja tämä vaati maasillan rakentamista sillan molempiin päihin. Alun perin harkittiin yksinkertaisempaa riippusiltaa, mutta raideliikenteen vaatimusten takia sillan pääsuunnittelija Othmar H. Ammann päätyi kaarisiltaan. Ammanin kanssa siltaa suunnitteli arkkitehti Cass Gilbert.
Rakennustyöt alkoivat syyskuussa 1928, ja se valmistui etuajassa marraskuussa 1931. Liikenteelle se avautui 15. marraskuuta 1931. Sillan hinnaksi tuli 13 miljoonaa dollaria ja alkuperäinen budjetti alitettiin kolmella miljoonalla. Valmistunut silta ohitti New Yorkin Hell Gate Railroad Bridge-sillan maailman pisimpänä teräskaarisiltana. Bayonne Bridgen valmistumisvuonna Australiassa rakennettiin samankaltaista Sydney Harbour Bridge-siltaa, joka jäi kuitenkin 25 tuumaa Bayonne Bridgeä lyhyemmäksi. Bayonne Bridge menetti asemansa vuonna 1977 Länsi-Virginian New River Gorge Bridge-sillalle. Vuonna 2019 silta oli maailman viidenneksi pisin teräskaarisilta.
Vuonna 2013 aloitettiin sillan korotustyöt. Kill van Kull haluttiin avata uusille suurille Panamax-laivoille Panaman kanavan laajennustöiden jälkeen. Korotustyöt saatiin kokonaan päätökseen kesäkuussa 2019.
Neil Staebler

Neil Oliver Staebler (11. heinäkuuta 1905 Ann Arbor, Michigan – 8. joulukuuta 2000 Ann Arbor, Michigan) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Staebler sai Michiganin yliopistosta (Ann Arbor) taiteiden kandidaatin arvon vuonna 1926. Hän palveli Yhdysvaltain laivastossa vuosina 1943–1945. Staebler tuli valituksi demokraattien edustajana 88. Yhdysvaltain kongressin (1963–1965) jäseneksi Michiganista. Hän ei asettunut uudelleen ehdolle, mutta oli vuonna 1964 epäonnistuneesti ehdolla kuvernööriksi. Staebler oli Demokraattien kansallisen komitean jäsen vuosina 1961–1964 ja 1965–1968. Liittovaltion vaalikomissiossa hän oli jäsenenä huhtikuusta 1975 lokakuuhun 1978.
Umrao Jaan (vuoden 2006 elokuva)

Umrao Jaan on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut intialainen romanttinen draamaelokuva, jonka on ohjannut J. P. Dutta. Se perustuu Mirza Hadi Ruswan urdunkieliseen romaaniin "Umrao Jaan Ada", joka kertoo kuuluisasta lucknowilaisesta kurtisaanista. Elokuva on toinen intialainen versiointi romaanista vuoden 1981 samannimisen elokuvan jälkeen.
Vastaanotto.
Box Office India julisti "Umrao Jaanin" ”katastrofiksi”.
Frankie Carle

Frankie Carle (25. maaliskuuta 1903 Providence, Rhode Island – 7. maaliskuuta 2001 Mesa, Arizona) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti, lauluntekijä ja big bandin johtaja.
Carle soitti 1930-luvulla Mal Hallettin yhtyeessä. Heinäkuussa 1939 hän aloitti työskentelyn Horace Heidtin kanssa, ja hänen maineensa kasvoi Heidtin Musical Knights -yhtyeessä toimimisen myötä. Carlen oma kokoonpano debytoi vuonna 1944. Hänen kappaleistaan erityisen tunnetuksi tuli "Sunrise Serenade" (1938), josta tuli hitti Glenn Millerin esittämänä jo ennen kuin Carle levytti vuonna 1945 oman versionsa Columbialle. Carlen ohjelmistoon kuului niin big band -versioita Stephen Fosterin "Swanee Riverin" kaltaisista vanhoista kappaleista kuin aikansa asioita käsitelleitä kappaleita kuten voittoa toisessa maailmansodassa ennakoinut "I'm Going to See My Baby" (1944). Carle perusti oman radio-ohjelmansa. Hänen kanssaan yhteistyötä tehneisiin laulajiin kuului hänen oma tyttärensä Marjorie Hughes.
Carle ei tehnyt uusia äänityksiä 1940-luvun jälkeen, mutta piti vielä konsertteja 1980-luvulla.
Louise Slaughter

Louise McIntosh Slaughter (14. elokuuta 1929 Harlanin piirikunta, Kentucky – 16. maaliskuuta 2018 Washington DC) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Slaughter opiskeli mikrobiologiaa ja kansanterveystiedettä Kentuckyn yliopistossa, josta sai luonnontieteiden kandidaatin (1951) ja maisterin (1953) arvot. Hän istui New Yorkin osavaltion parlamentin alahuoneen jäsenenä vuosina 1982–1986 ja sitten Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuodesta 1987 kuolemaansa. Hän ehti edustaa demokraatteja kuudessatoista perättäisessä Yhdysvaltain kongressissa. Vuosina 2007–2011 Slaughter toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen sääntökomitean ensimmäisenä puhenaisena. Hän kuoli kesken viimeisen kautensa loukkaannuttuaan kotonaan sattuneessa kaatumistapaturmassa.
Slaughter sai vuonna 2006 George Eastman -kunniamitalin. Hän oli naimisissa miehensä Bobin kanssa 57 vuoden ajan, kunnes jäi leskeksi vuonna 2014. Pariskunnalla oli kolme tytärtä. Slaughter oli kuollessaan vanhin istuva kongressin jäsen.
Matti Hyvönen

Matti Hyvönen -nimisiä henkilöitä ovat:
Eunukki (kirja)

Eunukki on Kristina Carlsonin proosateos, jonka on julkaissut vuonna 2020 Otava.
Pienoisromaani "Eunukki" on 1120-luvun kiinalaisen hovieunukin, kuuluisan runoilijan Wang Wein kaiman, yksinpuhelu, jossa eunukki kertoo tarinansa siitä, kuinka hänet myytiin ja kuohittiin ja kuinka hän eli elämänsä Kiinan keisarin hovissa eri tehtävissä ja kuinka hän on nyt saavuttanut vanhuuden, 70 vuoden iän. Teos on julkaistu englanniksi nimellä "Eunuch" (Lolli Editions, 2023).
Arviot.
Anelma Järvenpää-Summanen kirjoittaa Maaseudun Tulevaisuudessa, että Carlsonilla on kykyä eläytyä menneiden aikojen ihmisiin ja oloihin. Kriitikko huomaa, että kirja saa luomaan ulkopuolisen katseen omaankin aikaamme: "Veitsien viillot jatkuvat, päämäärät vaihtuvat."
Arviossaan Demokraatissa Esa Mäkijärvikin kiittää Carlsonin eläytymiskykyä. Hän vertaa kertojaminää "Game of Thronesin" kollegaan:
Carlsonin kirjat ovat kirja kirjalta ohentuneet. Neljäs, "Eunukki", on alle satasivuinen, mutta, kuten Tommi Melender kirjoittaa Parnassossa:
Frans Oskar Möller

Frans Oskar Möller (9. maaliskuuta 1851 Kokkola – 9. toukokuuta 1924 Virtasalmi) oli suomalainen tuomari, pormestari ja valtiopäivämies, joka sai laamannin arvon vuonna 1921.
Möllerin vanhemmat olivat värjäri Karl Magnus Möller ja Brita Maria Rusk ja puoliso vuodesta 1878 Vera Maria Wåhlberg. Möller tuli ylioppilaaksi 1868 ja suoritti tuomarintutkinnon 1877, varatuomarin arvon hän sai 1875. Hän tuli varalääninsihteeriksi Kuopioon 1878 ja Raahen pormestariksi 1883, mutta siirtyi jo samana vuonna Kuopion pormestariksi vuoteen 1906 asti, jolloin hänestä tuli Rautalammin tuomiokunnan tuomari. Möller edusti porvarissäädyssä Kuopiota valtiopäivillä 1894 ja 1904–1905. 
Korkeimman oikeuden presidentti Oskar Möller ja oikeuskansleri Carl Gustaf Möller olivat Frans Oskar Möllerin poikia.
Perličky na dně

Perličky na dně (kirjaimellisesti ’Syvyyden helmet’) on vuonna 1966 julkaistu episodielokuva, joka perustuu Bohumil Hrabalin tarinoihin. Elokuva koostuu viidestä lyhytelokuvasta, jotka ohjasivat Jiří Menzel, Jan Němec, Evald Schorm, Věra Chytilová ja Jaromil Jireš. Elokuvaa on joskus pidetty tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon epävirallisena manifestina. 
Elokuvaa ei ole julkaistu Suomessa, joten sillä ei ole virallista suomenkielistä nimeä.
Episodit ja näyttelijät.
Alun perin tarinoita oli seitsemän. Lopullisesta elokuvasta kuitenkin karsittiin Ivan Passerin ohjaama "Fádní odpoledne" () ja Juraj Herzin puolituntinen "Sběrné surovosti" (). Kirjailijan lisäksi kaikkia lopullisen elokuvan episoideja yhdistää se, että niiden ohjaajat olivat opiskelleet Prahan televisio- ja elokuvakoulu FAMUssa.
"Smrt pana Baltazara".
Jiří Menzelin ohjaama "Smrt pana Baltazara" (kirjaimellisesti ’Herra Baltazarin kuolema’) kertoo tarinan vanhasta pariskunnasta, joka matkustaa moottoripyöräkilpailuun.
Näyttelijät
"Podvodníci".
Jan Němecin ohjaama "Podvodníci" (kirjaimellisesti ’Teeskentelijät’) kertoo tarinan kahdesta vanhuksesta sairaalassa. Kumpikin on keksinyt henkilöhistorian, jota kertoo toiselle.
Näyttelijät
"Dům radosti".
Evald Schormin ohjaama "Dům radosti" (kirjaimellisesti ’Onnen talo’) kertoo tarinan kahdesta vakuutusasiamiehestä, jotka menevät vierailulle taloon, jossa asuva eläintentäyttäjä on myös taidemaalari. Hän asuu yhdessä vanhan äitinsä kanssa. Talon kaikki seinät ovat täynnä maalarin naivistisia maalauksia.
Näyttelijät
"Automat Svět".
Věra Chytilován ohjaama "Automat Svět" () tapahtuu kahvilassa, jossa yksi asiakkaista hirttää itsensä. Kahvilan työntekijä soittaa lääkärin ja poliisit. Viereisessä talossa on menossa hääjuhla, jonka sulhanen lyö yhtä poliiseista ja pidätetään. Humalainen morsian ei tahdo jäädä yksin ja lähtee kahvilasta taiteilijan kanssa.
Näyttelijät
"Romance".
Jaromil Jirešin ohjaama "Romance" (kirjaimellisesti ’Romanssi’) kertoo nuorukaisen ja mustalaistytön rakkaustarinan.
Näyttelijät
Vastaanotto ja merkitys.
Uudella aallolla ei koskaan ollut muodollista poliittista manifestia tai ääneen lausuttuja yhteisiä esteettisiä tavoitteita. Uuden aallon tekiijöitä yhdisti lähinnä halu ravistella pölyttynyttä sosialistisen realismin elokuvakerrontaa. Myös episodielokuva "Perličky na dně" näkyvät tekijöiden erilaiset lähtökohdat ja esteettiset valinnat. Osa yksittäisistä episodeista on perinteistä elokuvakerrontaa, osa impressionistisia ja kokeellisia. Elokuvaa on kuitenkin usein pidetty uuden aallon epävirallisena manifestina. Elokuvan episodeissa näkyy yhteinen pyrkimys kuvata tavallisia ihmisiä ja ympäröivää yhteiskuntaa sankareiden ja eeppisten tapahtumien sijasta.
Markku Tapio Katajisto

Markku Tapio Katajisto (s. 19. heinäkuuta 1948 Lapua) on itseoppinut suomalainen kuvataiteilija. Öljyväri- ja sekatekniikkatöissään hän on kuvannut mm. surrealistisia ja raamatullisia aiheita sekä erilaisia asetelmia.
Katajisto on pitänyt satoja näyttelyitä kotimaassa ja ulkomailla.
Leonid Osipov

Leonid Mihailovitš Osipov (, 6. helmikuuta 1943 Moskova, Venäjän SFNT – 5. marraskuuta 2020) oli venäläinen vesipalloilija, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Osipov edusti Neuvostoliittoa kolmissa kesäolympialaisissa vuosina 1964, 1968 ja 1972 saavuttaen yhden olympiakullan ja yhteensä kolme mitalia. Hän saavutti Neuvostoliiton maajoukkueessa myös MM-hopeaa vuonna 1973 sekä Euroopan mestaruuden vuosina 1966 ja 1970. Osipov kuoli 77-vuotiaana 5. marraskuuta 2020.