Vähämadonlakit

Vähämadonlakit ("Deconica") on Strophariaceae-heimoon kuuluva sienisuku. Se sisältää aiemmin madonlakkeihin ("Psilocybe") luokiteltuja lajeja, jotka nykytiedon valossa ovat kuitenkin kaukaista sukua varsinaisille madonlakeille. Madonlakeista poiketen vähämadonlakeissa ei ole hallusinogeenisiä yhdisteitä.
Kuvaus.
Vähämadonlakit ja madonlakit ovat sekä makro- että mikroskooppiselta rakenteeltaan hyvin samanlaisia. Merkittävin ero sukujen välillä on se, että vähämadonlakit eivät sisällä psilosybiiniä, psilosiinia tai baeokystiiniä, jotka ovat madonlakeissa esiintyviä hallusinogeenisiä yhdisteitä. Myös madonlakkien kolhiintuessa tapahtuva sinertyminen, joka todennäköisesti johtuu psilosiinin hapettumisesta, puuttuu vähämadonlakeilta. Jotkin vähämadonlakit kuitenkin mustuvat niitä kolhittaessa, minkä voi sekoittaa madonlakkien sinertymiseen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Vähämadonlakkeja tavataan ympäri maailman. Lantamadonlakki ("Deconica coprophila") on kosmopoliitti laji, jota tavataan trooppisessa, subtrooppisessa ja lauhkeassa vyöhykkeessä. Toinen laajalle levinnyt laji on tummamadonlakki ("Deconica montana"), joka on lähes kosmopoliitti. Vähämadonlakkien itiöemiä tavataan kasvijäämien, ruohon ja sammalen seassa sekä lahopuussa, puunrungoilla ja lannassa.
Taksonomia.
Vähämadonlakit luokiteltiin pitkään madonlakkien sukuun ("Psilocybe") yhdessä psykoaktiivisia yhdisteitä sisältävien lajien kanssa. Molekyylianalyysit ovat kuitenkin vuodesta 2002 lähtien viitanneet siihen, että "Psilocybe" on tällä tavalla määriteltynä polyfyleettinen. Psykoaktiiviset ja ei-psykoaktiiviset madonlakit muodostavat nimittäin kaksi kladia, jotka ovat kaukaista sukua toisilleen. Ei-psykoaktiiviset lajit ovat ilmeisesti läheisintä sukua kantosienille ("Kuehneromyces").
Koska "Psilocybe"-suvun alkuperäinen tyyppilaji on ei-psykoaktiivinen tummamadonlakki, muutkin ei-psykoaktiiviset madonlakit pitäisi nimistösääntöjen mukaan luokitella "Psilocybe"-sukuun. Samalla psykoaktiiviset madonlakit pitäisi siirtää toiseen sukuun, jolle keksittäisiin uusi nimi. Tämä ei kuitenkaan ole mielekästä, koska "Psilocybe"-nimi yhdistetään vahvasti psilosybiinisieniin ja itse psilosybiini on saanut nimensä "Psilocybe"-suvusta. Vuonna 2011 kansainvälisessä kasvitieteen kongressissa hyväksyttiin, että "Psilocybe"-nimi säilytetään poikkeuksellisesti psykoaktiivisten madonlakkien nimenä. Ei-psykoaktiivisille lajeille vapaa nimi on "Deconica", jonka Worthington George Smith kuvasi "Agaricus"-suvun alasukuna vuonna 1870. "Deconica"-suvun suomenkieliseksi nimeksi on annettu vähämadonlakit.
Madonlakkien ja vähämadonlakkien luokittelusta heimoihin on vielä erilaisia näkemyksiä. Strophariaceae ahtaassa merkityksessä sisältää vähämadonlakit mutta ei madonlakkeja, kun taas Hymenogastraceae laajassa merkityksessä sisältää molemmat suvut. Vähämadonlakkien lajimäärästä ei ole selvyyttä, eikä kaikkia lajeja ei ole vielä siirretty oikeaan sukuun. Vuonna 2005 madonlakkeihin, jotka silloin sisälsivät myös vähämadonlakit, luettiin arviolta 277 lajia. Näistä sinertäviä, oletettavasti psykoaktiivisia lajeja oli 144, joten vähämadonlakkeja olivat mahdollisesti loput 133 lajia.
Molekyylitutkimukset ovat osoittaneet, että vähämadonlakkien kladiin kuuluvia lajeja on myös "Melanotus"-suvussa. "Melanotus" on vinokasmaisia sieniä sisältävä suku, johon luokiteltiin noin 33 lajia vuonna 2000. Jotkut ovat alkaneet pitää koko "Melanotus"-sukua vähämadonlakkien sektiona tai synonyyminä, mutta suvun tyyppilaji, "Melanotus bambusinus", on vielä sekvensoimatta. Suomessakin tavattava saravinokas ("Deconica phillipsii") on jo siirretty "Melanotus"-suvusta vähämadonlakkeihin.
Suomessa tavatut lajit.
Suomesta tunnetaan kymmenen lajia vähämadonlakkeja: