Venäjän Kulitsa

 
Kulitsa (; , ) on slaavilaisten perinteinen leipä, jota leivotaan pääsiäisenä. Sana ”"kulitsa"” tulee kreikkalaisesta "κόλλιξ" -sanasta ja on pyöreäksi tai soikeaksi muotoiltu leipä. Se on tuttu jo 1700-luvulta. Kulitsa valmistetaan pähkinöillä, hedelmillä tai sokerilla runsaasti maustetusta voitaikinasta. Kulitsa sekä pasha muodostavat pääosan kirkossa pyhitetyistä pääsiäisruoista. Hyvänä pääsiäistapana pidetään pääsiäiskakkujen ja väritettyjen kananmunien antaminen lahjaksi. Kulitsa koristellaan usein kahdella kirjaimella ХВ (lat. HV), joka venäjän kielessä äänettään Hristos voskrese! (Христос Воскресе!), eli "Kristus nousi kuolleista".
Kulitsan alkuperä.
Pääsiäiskakun (kulitsan) alkuperästä on ainakin kaksi erilaista versiota. Yksi versioista liittyy slaavilaiseen pakanuuteen. Uskotaan, että kulitsan prototyyppi oli ollut Venäjällä jo kauan ennen kristinuskoon kääntymistä. Muinaiset slaavit leipoivat erikoisleipää keväällä ennen kylvämistä. Leivällä kunnioitettiin Äiti Maata, jotta se olisi antelias ihmisiä kohtaan ja antaisi hyvän runsaan sadon. Leipää lahjoitettiin myös luonnolle, että suotuisa sää auttaisi saamaan hyvän sadonkorjuun.
Kristinuskon tullessa pakanalliset rituaalit Venäjällä vähitellen katosivat slaavien elämästä. Tapahtui kahden täysin erilaisen uskonnon sulautuminen, joka johti kummankin perinteiden sekoittumiseen. 
Kulitsa historian toinen versio on kreikkalaista alkuperää. Kulitsa, samalla kuin kristinusko, tuli Venäjälle Kreikasta. Tämän pääsiäiskakun prototyyppinä oli kreikkalainen pyhä leipä nimeltään "artos". "Artos" oli mainittu ensimmäisen kerran jo 1100-luvulla. Juuri "artos" leivotaan ja pyhitetään nykyaikaisessa ortodoksisessa kirkossa. Pyhän leivän kotiversio eroaa selvästi kirkkoversiosta. Tämä on juuri se pääsiäiskakku, jota kutsutaan nimeltään kulitsa ja josta nykyaikainen pääsiäisleivonta koostuu. 
Kulitsan merkitys ortodoksisessa kirkossa.
Tullessaan Bysantin valtakunnasta Venäjälle kristinusko toi mukanaan pääsiäisjuhlan. Pääsiäisestä tuli iso juhlapäivä, jota kutsutaan "Suureksi päiväksi", ja tätä päivää edeltävä viikko tunnetaan Suurena (Pyhänä) viikkona.
Perinteen mukaan, kun Jeesus jakoi pääsiäisaterian apostolien kanssa, hän julisti leivän olevan "hänen ruumiinsa". Niin leivästä tuli Kristuksen tunnusmerkki. Hänen taivaaseen ylösnousemuksen jälkeen kukaan apostoleista ei ottanut Kristuksen paikkaa pöydän ääressä. Sen sijaan leipä laitettiin pöydän vapaaseen paikkaan. Tämä kunniamerkki tarkoitti Jumalan läsnäoloa, ja pääsiäiskakku (kulitsa) on nykyaikana ”Herran pojan osa” uskonnollisille ihmisille.
Pääsiäisenä kulitsa on juhla-aterian olennainen osa. Pääsiäisen aattona, "Suurena lauantaina", juhla-ateria pyhitetään kirkossa. Aterian pyhittäminen on uskonnollisten tahto ylläpitää Pyhän Hengen perinnettä. 
Kulitsaan liittyvät enteet.
Useat kiellot ja määräykset liittyivät ennen vanhaan kulitsan valmistamiseen. Joillakin Venäjän alueilla (esimerkiksi Karpaateilla) leipää ei saanut laittaa uuniin "paljain" käsin. Usein talon emäntä ei uskaltanut istua kulitsan leivontaprosessin aikana, jotta leipä ei lässähtäisi. Voronežin maakunnassa oli tapana leipoa pääsiäiskakkua ovi lukittuna: jotta pääsiäisleipä onnistuisi, vieraita ei saanut olla talossa. Talo oli myös pidettävä rauhallisena ja hiljaisena. Uskottiin, että kulitsasta tulisi upea ja maukas siellä, missä ihmiset eivät kiroilleet eivätkä moittineet. 
Kulitsan ulkoasun mukaan oli tapana ennustaa perheenjäsenten kohtaloa ja tulevaa satoa: korkea, kokonainen ja kaunis pääsiäisleipä tarkoitti menestysvuotta perheelle. Jos kulitsa lässähti tai halkesi, taloudessa odotettiin onnettomuutta. Ontoksi sisäpuolelta paistettu leipä oli talonväen kuolemanmerkki.&lt;br&gt;