tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hans Vaihinger

Hans Vaihinger (25. syyskuuta 1852, Nehren – 18. joulukuuta 1933, Halle) oli saksalainen filosofi, joka tunnetaan Kant-tutkijana sekä teoksen "Philosophie des Als Ob" kirjoittajana.
Vaihinger julkaisi selittävän teoksen "Commentar zu Kants Kritik der reinen Vernunft" (1881–1892), jossa hän käsittelee vain Kantin teoksen alkua. Hän julkaisi aikakauskirjaa "Kant-Studien" (vuodesta 1896 alkaen). Vaihinger julkaisi vuonna 1911 nuoruudessaan kirjoittamansa teoksen "Die Philosophie des Als Ob", jossa hän esittää mielenkiintoisen filosofisen kannan, eräänlaisen "idealistisen positivismin".
Vaihinger syntyi Saksassa Württembergissä Nehrenissä, lähellä Tübingeniä ja kertomansa mukaan kasvoi hyvin uskonnollisessa ilmapiirissä. Hän opiskeli filosofiaa, teologiaa, luonnontieteitä sekä matematiikkaa Tübingenissä, Leipzigissa ja Berliinissä. Myöhemmin hänestä tuli filosofian opettaja ja professori Strasbourgiin, ennen kuin hän muutti Halleen vuonna 1884. Vuodesta 1892 lähtien hän hoiti filosofian professuuria Hallen yliopistossa. Hän joutui eroamaan virastaan vuonna 1906, kun hänen näkönsä heikkeni.
Teoksessaan "Philosophie des Als Ob" Vaihinger katsoi, etteivät ihmisolennot voi koskaan tuntea maailman todellista pohjarakennetta, vaan he rakentavat ajatusjärjestelmiä ja olettavat niiden vastaavan todellisuutta: he toimivat "ikään kuin" maailma vastaisi malleja. Tämän havainnollistamiseksi hän käytti esimerkkejä luonnontieteistä, kuten protoneja, elektroneja ja sähkömagneettista säteilyä. Mitään näistä ei voida havaita suoraan, mutta tiede teeskentelee niiden olevan olemassa ja käyttää näihin oletuksiin perustuvia havaintoja uusien ja parempien rakennelmien luomiseen. Oppia kutsutaan fiktionalismiksi.
Filosofia ulottuu kuitenkin luonnontieteen ulkopuolelle. Ei voida koskaan olla varmoja, että maailma jatkaa olemistaan vielä huomennakin, mutta yleensä odotetaan, että näin tapahtuu. Individuaalipsykologian perustaja Alfred Adler sai paljon vaikutteita Vaihingerin ajatuksista. Myöhemmin James Hillman kehitti Vaihingerin ja Adlerin ajatuksia edelleen.
Vaihinger ansioitui myös Immanuel Kantin filosofian tutkijana. Hänen kestävin saavutuksensa on "Kant-Studien"-lehden perustaminen, joka on yhä merkittävimpiä Kant-tutkimuksen foorumeita. Lisäksi Vaihinger tulkitsi teoksessaan "Kant – ein Metaphysiker?" Kantin "Puhtaan järjen kritiikkiä" omintakeisesti.
Maija Poppanen (elokuva)

Maija Poppanen ("Mary Poppins") on vuonna 1964 ensi-iltansa saanut musikaalielokuva, jonka on ohjannut Robert Stevenson. Elokuva on Disneyn näytelmäelokuva, mutta siinä on myös animaatiokohtauksia. Se pohjautuu P. L. Traversin "Maija Poppanen" -kirjasarjaan. Elokuvan pääosissa ovat Julie Andrews ja Dick Van Dyke.
Julie Andrews palkittiin Maija Poppasen roolistaan parhaan naispääosasan Oscarilla ja lisäksi elokuva palkittiin myös parhaasta musiikista, kappaleesta, leikkauksesta sekä erikoistehosteista oltuaan ehdolla 13 kategoriassa.
Elokuva valittiin vuonna 2013 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. 
American Film Institute listasi "Maija Poppasen" vuonna 2006 kuudenneksi kautta aikojen. 
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Maija Poppasen" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Elokuvalle tehtiin jatko-osa "Maija Poppasen paluu", joka sai ensi-iltansa vuonna 2018, 54 vuotta ensimmäisen elokuvan jälkeen.
Näyttelijät.
Suomenkieliset äänet.
Elokuva dubattiin suomeksi vuonna 1998 videojulkaisua varten. Dubbauksen toteutti Tuotantotalo Werne sekä käänsi ja ohjasi Pekka Lehtosaari.
Jatko-osa.
Rob Marshallin ohjaama jatko-osa "Maija Poppasen paluu" saa ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. joulukuuta vuonna 2018. Maija Poppasta näyttelee Emily Blunt.
Elokuva sijoittuu Lontooseen 20 vuotta ensimmäistä elokuvaa myöhemmin. Anna ja Mikko Pankki ovat kasvaneet aikuiseksi ja Maija Poppanen saapuu Mikon ja tämän kolmen lapsen luo. Elokuvassa näyttelevät Bluntin lisäksi muun muassa Lin-Manuel Miranda ja Meryl Streep, joka näyttelee Poppasen serkkua Topsya. Elokuvan käsikirjoittaa David Magee. Elokuvan musiikin säveltää Marc Shaiman ja hän myös luo uusia lauluja elokuvaan Scott Wittmanin kanssa.
Eugène Ionesco

Eugène Ionesco (synt. "Eugen Ionescu"; 26. marraskuuta 1909 Slatina, Romania – 29. maaliskuuta 1994 Pariisi, Ranska) oli romanialaissyntyinen näytelmäkirjailija. Ionesco luetaan niin sanotun absurdin teatterin tärkeimpiin nimiin. Hän tarkasteli näytelmissään inhimillistä vuorovaikutusta ja rajoituksia, joita kieli sille asettaa. 
Ionesco asui suurimman osan elämästään Ranskassa. Hän myös kirjoitti lähes koko tuotantonsa ranskaksi. Hän aloitti näytelmien kirjoittamisen 30-vuotiaana. Ensimmäiset kymmenen vuotta kului pienen pariisilaisen avantgarde-teatterin näytelmäntekijänä, ennen kuin Ionesco alkoi saada tunnustusta suurilla näyttämöillä. 
Ionescon ensimmäisten näytelmien keskiössä on usein pariskunta, joiden ympärillä tapahtuu burleskeja asioita. Ionesco kuvaa maailman epätodellisuutta huumorin keinoin. Hän ei kuitenkaan käsittele teemaa abstraktioilla vaan konkreettisilla kuvilla, esimerkiksi näyttämön esineiden nopealla lisääntymisellä. Vuodesta 1957 alkaen Ionescon näytelmissä alkoi esiintyä Bérenger-niminen pelokas pieni mies. Tämän hahmon kautta Ionesco kuvaa esimerkiksi totalitarismin syntyä "Sarvikuonot"-näytelmässä (1959). 
Ionescon tunnetuimpia näytelmiä ovat "Kalju laulajatar", "Oppitunti", "Sarvikuonot" ja "Tuolit". Niitä kaikkia on esitetty myös Suomessa. Vuonna 1955 Ionescon näytelmä "Uusi vuokralainen" sai maailmanensi-iltansa helsinkiläisessä Lilla Teaternissa.
Veitsen valossa

Veitsen valossa (KRÄLP 44 / KRÄKCD 44) on suomalaisen Miljoonasade-yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 8. maaliskuuta 1989. Levystä ei ole otettu uusintapainoksia.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Matti Nurro, sanoittanut Heikki Salo ja sovittanut Miljoonasade, ellei toisin mainittu.
Oksana Bajul

Oksana Serhijivna Bajul (, s. 16. marraskuuta 1977 Dnepropetrovsk, Ukrainan SNT) on ukrainalainen taitoluistelija ja olympiavoittaja. Hän asuu nykyisin New Jerseyssä Yhdysvalloissa.
Ura.
Oksana Bajul oli vasta 15-vuotias, kun hän voitti vuonna 1993 taitoluistelun maailmanmestaruuden. Seuraavana vuonna hän voitti olympiakultaa Lillehammerin talviolympialaisissa 16-vuotiaana. Olympiakulta oli jäädä haaveeksi, kun Bajul loukkaantui kesken kisojen. Hän törmäsi lyhytohjelman jälkeisissä harjoituksissa Saksan Tanja Szewczenkon kanssa, mutta luisteli kuitenkin vapaaohjelman luvallisten kipulääkkeiden avulla. Bajul oli Ukrainan ainoa olympiavoittaja talvikisojen osalta aina vuoteen 2014 asti.
Bajul siirtyi ammattilaiseksi heti vuoden 1994 talviolympialaisten jälkeen, vaikka ikänsä puolesta hän olisi ehtinyt luistella vielä monissa arvokisoissa. Oksana Bajul saavutti amatööriurallaan olympiakullan, maailmanmestaruuden ja kaksi EM-hopeaa.
Ura ei jatkunut enää valoisissa merkeissä. Bajul joutui käymään polvileikkauksessa. Lääkäri neuvoi häntä olemaan palaamatta jäille kahteen kuukauteen. Oksana Bajulin manageri ja kasvattiäiti "Galyna Zmijevska" teki kuitenkin miljoonan dollarin sopimuksen ja Bajul palasi jäille jo kahden viikon päästä leikkauksesta. Tämä ja iän myötä tulleet kehon muutokset vaikuttivat Bajulin tekniikkaan eikä luistelu ollut enää yhtä valloittavaa kuin amatööriaikana.
Lisääntyneet ammatilliset ja henkilökohtaiset ongelmat ajoivat Bajulin alkoholin pariin. Vuonna 1997 hänet pidätettiin, kun hän oli kolaroinut humalassa. Myöhemmin hän kävi katkaisuhoidossa ja on ajoittain luistellut taitoluistelutapahtumissa muun muassa "Broadway on ice" -show’ssa. Bajul on myös esiintynyt televisiossa reality-show’ssa muun muassa julkkispokerissa ja "Master of Champions" nimisessä ohjelmassa tuomaristossa. Ohjelma oli eräänlainen kykyjenetsintäohjelma, jossa erilaisten erikoisten taitojen omaavat kilpailivat siitä, kuka on ohjelman paras.
Luettelo Lucky Luke -albumeista

Tässä on luettelo kaikista Suomessa ilmestyneistä Lucky Luke -albumeista. Suluissa on Suomen ilmestymisvuosi.
Jukka Santala

Jukka Santala (s. 10. syyskuuta 1985 Helsinki, Suomi) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Vuoden 2005 tammikuussa tuolloin vielä keskuspuolustajana pelannut Santala siirtyi Helsingin Jalkapalloklubista Skotlantiin Glasgow Rangersin riveihin. Santala ei kuitenkaan saanut joukkueessa peliaikaa ja siirtyi joksikin aikaa lainalle kakkosdivisioonan Partick Thistlen riveihin. Partick Thistlessä Santala sai peliaikaa ja siirtyi pelipaikaltaan hyökkääjäksi. Hän teki 19 ottelussa 11 maalia. Kun lainasopimus päättyi eikä Santala päässyt edelleenkään Rangersissa pelaamaan, siirtyi hän Tanskaan FC Nordsjællandin joukkueeseen tehtyään testipelissä viisi maalia. 2006 hän lukeutui maalimäärältään liigan parhaiden maalintekijöitten joukkoon. 2009 Santala pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mjällbyn joukkueessa. Kaudeksi 2010 hän palasi Suomeen Veikkausliigaan Hakan joukkueeseen. Elokuussa 2010 Haka ja Santala purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä ja hyökkääjä siirtyi loppukaudeksi Ykkösen Rovaniemen Palloseuraan.
Kauden 2011 Santala pelasi Ykkösessä FC KooTeePeen joukkueessa.Kauden 2012 Santala Pelasi PK-35 Vantaa:n riveissä viimeistellen 23 ottelussa 9 maalia. Vuoden 2012 Marraskuussa Santala solmi 2-vuotisen sopimuksen Kakkosessa pelaavan KTP:n kanssa. Vuoden 2013 Tammikuussa Santala mursi pohjeluunsa minkä takia Santala oli sivussa yli 4 kuukautta täten missaten kauden 2013 alun.
Juhani Kirpilä

Vilho Valter Juhani Kirpilä (28. syyskuuta 1931 Helsinki – 3. elokuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja taiteen kerääjä.
Kirpilä syntyi Helsingissä Vilho Kirpilän ja Hilja Saukkosen perheeseen, mutta perhe muutti pian Puolangalle, missä hänen isänsä toimi pitkään kunnanlääkärinä. Kirpilä kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1949, opiskeli Helsingissä ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1956. Reumatologiaan erikoistunut Kirpilä toimi pitkään Reumaliitossa ja piti yksityisvastaanottoa. Hän kirjoitti monta vuotta Kauneus ja Terveys -lehteen pakinoita nimimerkillä ”Ohimennen”. Niissä hän kertoi oman ammattialansa tapahtumista ja maailmanmatkoistaan erityisesti kulinarismin ja gastronomian näkökulmasta.
Toukokuussa 1967 Kirpilä ehdotti pakinassaan alkoholistien lähettämistä keskitysleireille, mutta totesi, ettei sillä ole hyvää kaikua, vaikka "se tässä tapauksessa olisi mitä käyttökelpoisin". Hän kieltäytyi vastaamasta toimittajien haastattelupyyntöihin lääkärin etiikasta. 
Kirpilän taidekokoelma sai alkunsa, kun hän osti 1950-luvun alussa ensimmäisellä palkallaan Maria Wiikin pastellimaalauksen. Vajaassa neljässä vuosikymmenessä hän keräsi kokoelman, joka käsitti töitä 1800-luvun lopulta 1970-luvulle, suurin osa figuratiivisia maalauksia. Lisäksi kokoelma sisältää veistoksia, grafiikkaa, akvarelleja, piirustuksia sekä erän venäläistä posliinia. Kirpilä testamenttasi 534 teosta käsittävän kokoelmansa ja kotinsa Suomen Kulttuurirahastolle. Niistä muodostettiin Helsingissä osoitteessa Pohjoinen Hesperiankatu 7 sijaitseva, yleisölle vuonna 1992 avattu Taidekoti Kirpilä. Sibelius-Akatemialla on taidekodin tiloissa konserttitoimintaa. 
Kirpilä toimitti Sisko Motin ja Anna-Marja Oksan kanssa 818-sivuisen matrikkeliteoksen "Suomen lääkärit 1962", jonka Suomen lääkäriliitto julkaisi 1963.
Loittorengas

Loittorengas on valokuva- tai elokuvakameran osa, joka asetetaan objektiivin ja kameran väliin. 
Loittorengas muuttaa objektiivin tarkennusaluetta siten, että objektiivi pystyy tarkentamaan lähemmäs kuin ilman loittorengasta, mutta ei pysty ollenkaan tarkentamaan kauas, eli siitä on hyötyä niin sanotussa lähikuvauksessa, jossa kuvataan lähietäisyydeltä pieniä kohteita kuten hyönteisiä.
Loittorenkaita on eri pituisia eri polttovälin linssien kanssa käytettäväksi ja eri tarkennusetäisyyksien saavuttamiseksi. Tarkennusetäisyyden pienentyessä samalla polttovälillä lähikuvauksen suurennussuhde kasvaa, mutta samalla objektiivin valovoima heikkenee. Jos loittorenkaan pituus on sama kuin objektiivin polttoväli, huononee valovoima puoleen. Parhaat loittorenkaat sisältävät sähköiset liitännät objektiivin ja kameran väliseen tiedonsiirtoon.
Arkajalka

Arkajalka on ensimmäinen Suomessa ilmestynyt Lucky Luke -sarjakuva-albumi. Albumin käsikirjoittaja on René Goscinny. Albumin ovat suomentaneet Soile Kaukoranta ja Heikki Kaukoranta.
Juoni.
Vanha Harold Lucius "Baddy" Badminton on kuollut ja hänen tilansa on jäänyt ilman omistajaa. Baddylla on enää yksi perivä sukulainen, Waldo Badminton, ja hän saapuu Englannista Yhdysvaltoihin hoitamaan Baddylta perimäänsä tilaa. Jack Ready -niminen roisto haluaa joukkioineen vallata tilan itselleen. Baddy oli ennen kuolemaansa kirjoittanut kirjeen, jossa hän käskee Lucky Lukea huolehtimaan Waldosta ja pitämään konnat poissa tilalta. Näin siis myös Lucky Luke joutuu tarinaan mukaan. Waldo ei hätkähdä roistoista ja hän yhdessä Baddyn ystävän Intiaani-Samin kanssa puolustavat itseään ja tilaa niin, että Lucky Lukekin on ihmeissään. Lukenkin apua tarvitaan, kun Ready on saanut Waldon ja tämän hovimestarin Jasperin vangittua ja on vähällä hirttää heidät. Lucky Luken avulla Jack Ready joukkioineen saadaan häädetyksi kaupungista ja Waldo voi jatkaa elämäänsä perimällään tilalla.
Tyttö sillalla

Tyttö sillalla (La fille sur le pont) on vuonna 1999 julkaistu ranskalainen elokuva. Elokuvan ohjasi Patrice Leconte ja käsikirjoitti Serge Frydman. Pääosia näyttelevät Vanessa Paradis ja Daniel Auteuil. Elokuva on ranskankielinen ja kuvattu mustavalkoisena. 
Elokuva oli ehdokkaana parhaan ulkomaisen elokuvan BAFTA- ja Golden Globe-palkinnoille. Se oli ehdokkaana parhaaksi ranskalaiseksi elokuvaksi sekä myös muun muassa parhaasta ohjauksesta ja käsikirjoituksesta César-elokuvapalkinnolle. Molemmat päänäyttelijät saivat César-elokuvapalkintoehdokkuudet, joista Daniel Auteuil voitti parhaan ranskalaisen miesnäyttelijän kategoriassa.
Andy Todd

Andrew Todd (s. 21. syyskuuta 1974 Derby, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Derby Countyä. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja, mutta pelaa myös puolustavana keskikenttäpelaajana.
Vuonna 1992 alkaneella ammattilaisurallaan Todd on edustanut Derbyn lisäksi Middlesbroughia, Swindon Townia, Boltonia, Charltonia, Grimsbya, Burnleyta ja Blackburn Roversia.
Igor Bezrodnyi

Igor Semjonovitš Bezrodnyi (; 7. toukokuuta 1930 Tbilisi, Transkaukasian SFNT, Neuvostoliitto – 30. syyskuuta 1997 Helsinki) oli neuvostoliittolainen viulutaiteilija ja professori, lisäksi hän opetti ja johti orkestereita. Hän johti Moskovan akateemista kamariorkesteria 1976–1981 ja Turun kaupunginorkesteria 1986–1990. Hän opetti Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1990 aina kuolemaansa vuonna 1997 asti. Moskovan konservatoriossa Bezrodnyi ehti hoitaa professuuria yli 40 vuotta. Bezrodnyin äiti oli viulupedagogi Tatjana Pogozeva.
Virmajuurikasvit

Virmajuurikasvit (Valerianaceae) on Cronquistin luokittelujärjestelmässä Dipsacales-lahkoon kuuluva kaksisirkkaisten kasvien heimo. Siihen kuuluu noin 350 lajia, jotka jaetaan 14 sukuun. Ne kasvavat luonnonvaraisina pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä sekä Etelä-Amerikassa Andeilla. Suvun kasveja käytetään koristekasveina sekä lääkekasvina – ”valeriaana” on perinteinen unilääke. Myös salaatteihin käytetty vuonankaali ("Valerianella locusta") kuuluu tähän heimoon.
Tieteellisten seurain valtuuskunta

Tieteellisten seurain valtuuskunta (TSV) on suomalainen tieteenharjoittamisen ja tiedepolitiikan asiantuntijaelin. Valtuuskuntaan kuuluu 298 jäsentä, joista 294 on tieteellisiä seuroja ja neljä akatemioita. Jäsenseurat edustavat laajasti tieteen eri tutkimusaloja, ja niihin kuuluu yli 260 000 henkilöjäsentä. Valtuuskunnan tehtävänä on edistää jäsenseurojen yhteistyötä ja toimintaedellytyksiä, kehittää tieteellisen tiedon välitystä ja julkaisutoimintaa sekä edistää tutkimustiedon tunnetuksi tekemistä ja käyttöä yhteiskunnassa.
Valtuuskunta perustettiin Keisarillisen Suomen Senaatin antaman määräyksen nojalla vuonna 1899. Vuonna 2007 tuli voimaan laki Tieteellisten seurain valtuuskunnasta (938/2006).
Tieteellisten seurain valtuuskunta julkaisee "Tieteessä tapahtuu" -lehteä. Valtuuskunta on mukana järjestämässä joka toinen vuosi yleisen tiedetapahtuman Tieteen päivät ja vuosittain Tieteiden yön. Valtuuskunta jakaa vuosittain Vuoden tiedekirja -palkinnon yhdessä Suomen tiedekustantajien liiton kanssa.
Valtuuskunta ylläpitää julkaisukeskusta, joka koostuu Tieteellisen kirjallisuuden vaihtokeskuksesta, julkaisuvarastosta, julkaisupalveluyksiköstä ja myyntinäyttely Tiedekirjasta. Tiedekirja - Vetenskapsbokhandeln sijaitsee Helsingin Snellmaninkadulla. Siellä myydään TSV:n jäsenseurojen julkaisuja. Vuodesta 2018 lähtien TSV on vastannut kansallisesta avoimen tieteen koordinaatiosta opetus- ja kulttuuriministeriön rahoituksella.
Valtuuskunnan yhteydessä toimivat Tutkimuseettinen neuvottelukunta, Tiedonjulkistamisen neuvottelukunta ja Julkaisufoorumi.
Valtuuskunta toimii Tieteiden talossa, Helsingissä, jonne se sai tilat vuonna 1997. Kirkkokadulla sijaitsevassa talossa pidetään luentoja, esitelmiä, vastaanottoja ja koulutustilaisuuksia.
Kauhu

Kauhulla tarkoitetaan voimakasta pelontunnetta, varsinkin sellaisissa tapauksissa, joissa siihen liittyy tuntemuksia jonkin asian tai tilanteen hirveydestä tai karmeudesta. Kauhu voi aiheuttaa fyysisiä oireita kuten vapinaa, hikoilua, huimausta, sydämentykytystä ja hyperventilaatiota.
Martin Heidegger kirjoittaa Terho Pursiaisen "perikauhuksi" kääntämästä kaiken merkityksen katoamisen aiheuttamasta kauhusta ("der Angst". Pelko on saksaksi "die Angst".).
Harri Filppa

Harri Filppa (s. 1980) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä, kuvittaja ja graafinen suunnittelija. Oulun sarjakuvakeskuksen toiminnanjohtajana työskentelevä Filppa on julkaissut kaksi lapsille suunnattua "Vastarannan siili" -sarjakuvakirjaa ja omaelämäkerrallisen "Kuolema meidät erotti" -albumin. "Kuolema meidät erotti" oli vuoden 2018 Sarjakuva-Finlandia-palkintoehdokkaana. Vuonna 2024 Filppa sai Suomen sarjakuvaseuran myöntämän sarjakuvaneuvoksen arvonimen.
Lapin yliopistosta taiteiden maisteriksi valmistunut Filppa teki pro gradu -työnsä sarjakuvamuotoisena. Mainossarjakuvaa käsittelevä gradu on julkaistu nimellä "Tiedettä ja sarjakuvaa". Hänen sarjakuviaan on lisäksi julkaistu esimerkiksi "Oulu-lehdessä", nuorisolehti "Kaaoksessa", "Oulun ylioppilaslehdessä", "Ilta-Sanomissa" ja "Sarjarissa". Filppa toimittaa Oulun sarjakuvaseuran nettilehti "Ruutukaavaa".
Vasco Rossi

Vasco Rossi (s. 7. helmikuuta 1952 Zocca, Italia) on Italian tunnetuimpia laulaja-lauluntekijöitä. 26-vuotisen uransa aikana hän on julkaissut 21 albumia ja kirjoittanut noin 130 laulua. Lisäksi Rossi on kirjoittanut sanoituksia muille artisteille.
Rossi on tunnettu epäsovinnaisesta elämäntyylistään, ja häntä on myös kritisoitu siitä. Hän on kärsinyt ehdollisen tuomion huumausaineiden hallussapidosta. Myös hänen lauluissaan puhutaan rankoista aiheista koruttomalla tavalla, ja hän kutsuukin itseään "provocautoreksi", provosoivaksi lauluntekijäksi.
Rossin tunnetuimpiin lauluihin kuuluvat "Albachiara" ja "Vita spericolata".
Viron instituutti

Viron instituutti () on Lennart Meren vuonna 1989 perustama organisaatio, jonka tarkoituksena on esitellä virolaista kulttuuria ulkomailla.
Tallinnan lisäksi Viron instituutilla on nykyisin kaksi toimipistettä ulkomailla: Budapestissä ja Helsingissä. Instituutti järjestää kulttuuritapahtumia ulkomailla ja kustantaa aihepiireittäin Viroa esitteleviä julkaisuja sekä kolmea kulttuurilehteä englanniksi. Viron instituutti hallinnoi myös sekä viroksi että englanniksi julkaistua kulttuurikalenteria kultuur.info sekä Viroa käsittelevää verkkotietosanakirjaa Estonica.
Viron Suomen-instituutti on ensimmäinen Viron ulkomaille perustama kulttuuriedustusto. Toimitilat olivat vuoteen 2010 saakka Mariankadulla vuonna 1998 avatussa Baltia-keskuksessa. Nykyään instituutin toimitilat ovat syksyllä 2010 avatussa Eesti Maja - Viro-keskuksessa, jossa pitävät majaa myös muut Suomen suuret Viro-toimijat. Helsingissä instituutin pääasiallisena tehtävänä on virolaisen kulttuurin ja Viron kulttuuripolitiikan tunnetuksi tekeminen Suomessa sekä maiden kulttuurisuhteiden kaikkinainen edistäminen. Instituutti panostaa erityisesti nuorten keskuudessa tehtävään työhön tarjoten mm. tietopaketteja kouluille ja tietoja opiskelumahdollisuuksista Virossa. Lisäksi instituutti pyrkii palvelemaan Suomessa asuvia virolaisia.
Elmo (nimi)

Elmo on miehen nimi. Nimi johtuu mahdollisesti germaanisten kielten kypärää tai suojelusta tarkoittavasta sanasta "helm", mutta voi olla myös muunnos latinalaisesta nimestä "Erasmus". Toisten tietojen mukaan Elmo on johdettu naisennimestä Elma. Pyhä Elmo (oik. Formian Pyhä Erasmus) on merenkulkijoiden suojeluspyhimys, jonka mukaan ovat saaneet nimensä myös Pyhän Elmon tulet. 
Vuoden 2019 loppuun mennessä Elmo-nimisiä henkilöitä oli Suomen väestörekisteriin merkitty noin 2 040.
Vain nopeat elävät

Vain nopeat elävät (KRÄLP 49 / KRÄKCD 49) on suomalaisen Miljoonasade-yhtyeen neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 22. marraskuuta 1989.
Levyn tekemiseen käytettiin vain viisi vuorokautta, koska se äänitettiin studiolivenä. Levyä tehdessään yhtye yöpyikin Takomo-studiolla. Levyn kannessa olevan hirven pään on piirtänyt Seppo Välimäki, joka on ollut Heikki Salon kanssa samassa autotallibändissä 1970-luvulla.
Albumista julkaistu sekä puna- että sinikantinen versio.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Heikki Salo ja sovittanut Miljoonasade, ellei toisin mainittu.
Hilja Mörsäri

Hilja Karoliina Mörsäri (24. elokuuta 1932 Karunki – 13. kesäkuuta 2016 Hämeenlinna) oli suomalainen kirjailija, kirjallisuusvaikuttaja ja äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja.
Mörsäri debytoi runokokoelmalla "Kolme vuodenaikaa" vuonna 1958. Hän julkaisi lisäksi kaksi muuta runokokoelmaa ja teoksen "Päivien ja unten kirjasta", joka sisältää ”vuosien varrella kertyneitä marginaalimerkintöjä, aforismeja ja impressioita”.
Mörsäri teki tai oli mukana tekemässä kymmentä kirjallisuuden ja kirjoittamisen oppi- ja harjoituskirjaa sekä toimitti useita artikkelikokoelmia ja kaunokirjallisia antologioita. Hän toimi luennoitsijana, kouluttajana ja kriitikkona sekä kirjoitti esseitä oman alansa julkaisuihin ja kolumneja sanomalehtiin. Hän suomensi Edith Södergranin aforismit kokoelmaksi "Kaikkiin neljään tuuleen" (2013).
Vuonna 2006 Mörsäri palkittiin WSOY:n Kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnolla.
Lehtisaari (Säynätsalo)

Lehtisaari (joskus myös Lehtissaari) on Päijänteen saarella Jyväskylän Säynätsalossa sijaitseva taajamamaisesti rakennettu asuinalue. Se muodostaa Lehtissaaren nimeä kantavan Jyväskylän 32. kaupunginosan. Sen pinta-ala on 0,7 neliökilometriä. Lehtisaaren yhdistää Säynätsalon saareen Louhunsalmen riippusilta ja Muuratsaloon Lemmensilta. Lehtisaari muistuttaa maaperältään Säynätsalon saarta mutta on pinnanmuodoiltaan vaihtelevampi.
Postivaunut (Lucky Luke -albumi)

Postivaunut on järjestyksessä toinen Suomessa ilmestynyt Lucky Luke -sarjakuva-albumi. Albumin on käsikirjoittanut René Goscinny ja piirtänyt Morris. Se julkaistiin suomeksi 1971 Jouni Tihman suomentamana.
Juoni.
Wells Fargo &amp; Co. -kuljetusyhtiö on pahoissa vaikeuksissa. Yhtiön postivaunujen kimppuun on hyökätty yhä useammin, joten yhtiö menettää paljon rahaa ja ihmisten luottamuksen. Siksi yhtiö pyytää Lucky Lukea suojaamaan isoa kultalastia kuljettavaa postivaunua sen matkalla Denveristä San Franciscoon. Joukkoon liittyy mitä erikoisimpia matkustajia, ja Lucky Luke on varma, että vaunun kimppuun hyökätään. Monet hyökkäykset torjutaan, ja on myös lähellä, etteivät intiaanit ota heitä vangikseen. Kaiken lisäksi selviää, että matkustajien joukossa on petturi, joka kuitenkin vangitaan myöhemmin. Myöhemmin myös selviää, etteivät postivaunut edes ole kuljettaneetkaan kultaa, vaan pelkkiä kiviä. Koko matkan tarkoituksena oli siis vain osoittaa, että Wells Fargo on todellakin luottamuksen arvoinen.
Tähdet, tähdet

Tähdet, tähdet on Rauli Badding Somerjoen kuudes studioalbumi vuodelta 1983. Albumi oli Somerjoen toinen yhteistyö rautalankayhtye Agentsin kanssa. Albumin suurimmaksi hitiksi nousi Somerjoen säveltämä ja sanoittama ”Tähdet, tähdet” -kappale. ”Tähdet, tähdet” -kappaleen lisäksi Somerjoen sävellyksiä ovat myös ”Pellavapää” sekä ”Liikaa viinaa”, joissa Somerjoki käyttää salanimiään Teppo Räme ja G.A. Johanssonin perikunta. 
"Suomen Kuvalehdessä" Jorma Tuominen kehui albumiarvostelussaan Somerjoen yhteistyötä Esa Pulliaisen kanssa ja kehittymistä rokkilaulajasta katoamassa olevan lajin, perinteisen tanssimusiikin, todelliseksi suuruudeksi: ”Tulkitseepa hän valssia tai rokkia, tunne tulee esiin herkkinä pieninä nyansseina, jotka suomalainen kokee ja ymmärtää.” Tuominen pohti, että jos enää on musikkia josta kaikenikäiset pystyvät nauttimaan, "Tähdet, tähdet" on sitä.
Albumi julkaistiin vuonna 1983 vinyylilevynä ja C-kasettina. Vuonna 2000 albumi julkaistiin ensimmäistä kertaa remasteroituna CD-painoksena, jossa oli mukana yksi bonuskappale.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sovittanut Esa Pulliainen, ellei toisin mainita. Vuoden 2000 CD-painoksen mukaan kappaleen ”Mä aion istuu vain” suom. san. Esa Pulliainen ja kappaleen ”Sua rakastan silti” san. Rauli Somerjoki. Vuodesta 2008 lähtien ”Yölinjalla”-kappaleen alkuperäiseksi nimeksi merkitty ”I Walk the Line” ja kappaleen säveltäjäksi countrylaulaja Johnny Cash. 
Vuoden 2000 remasteroitu CD-painoksen bonuskappale.
Bonuskappale ”Rakkauden kiertokulku” julkaistiin alun perin kokoelmalevyllä "Rakkauden kiertokulku – Teinienkelistä Tähtiin Tähtiin vuonna 1984.
Inge Dekker

Inge Dekker (s. 18. elokuuta 1985 Assenissa, Drenthen provinssissa, Alankomaissa) on alankomaalainen uimari ja olympiavoittaja.
Dekker teki arvokisadebyyttinsä lyhyen radan EM-uinneissa 2001 Antwerpenissä. Ateenassa 2004 Dekker oli mukana voittamassa pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä joukkueessa, jossa olivat lisäksi Inge de Bruijn, Marleen Veldhuis ja Chantal Groot. Hänen ensimmäinen pitkän radan arvokisavoittonsa tuli pitkän radan EM-uinneissa 2006 Budapestissä, jossa hän voitti 100 metrin perhosuinnin ajalla 58.35.
Pekingissä 2008 Alankomaiden viestijoukkue voitti olympiakultaa olympiaennätysajalla 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Dekkerin ohella joukkueessa uivat Ranomi Kromowidjojo, Femke Heemskerk ja Marleen Veldhuis. Lontoossa 2012 Alankomaat sai samalla joukkueella hopeaa.
Nuoli ja väri

Nuoli ja väri (MUSHLP 1 / MUSHCD 1) on suomalaisen Miljoonasade-yhtyeen viides studioalbumi. Se julkaistiin 6. maaliskuuta 1991.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Heikki Salo.
Jesse James (albumi)

Jesse James on kolmas Suomessa ilmestynyt Lucky Luke -sarjakuva-albumi. Albumin käsikirjoittaja on René Goscinny. Albumi ilmestyi Suomessa 1972 Soile Kaukorannan ja Heikki Kaukorannan suomentamana.
Juoni.
Jesse James on rikollinen, joka Robin Hoodia luettuaan päättää ryhtyä "Lännen Robin Hoodiksi" tietysti vain periaatteenaan ryöstää mahdollisimman paljon rahaa. Mukaan hän pyytää veljensä Frank Jamesin, joka harrastaa kirjallisuutta ja siteeraa Shakespearea puheissaan, sekä serkkunsa Cole Youngerin, joka on yksi Youngerin rikollisveljeksistä. Yhdysvaltain poliisi lähettää Lucky Luken nappaamaan Jesse ja hänen kumppaninsa kiinni. Jesse ja hänen koplansa ryöstävät junia ja sen jälkeen he siirtyvät olelemaan Texasin osavaltion puolelle, sillä siellä heitä ei ole etsintäkuulutettu. Aluksi Jesse, Frank ja Cole luovat kaupungeissa mielikuvaa, että he ovat kunniallisia kansalaisia. Se on kuitenkin peitetarina, sillä todellisuudessa veljekset hautovat suurta junaryöstöä. Se kuitenkin epäonnistuu ja Lucky Luke saa napattua koplan ja palautettua heidät vankilaan.
Bowling for Soup

Bowling for Soup on yhdysvaltalainen punk rock -yhtye, joka perustettiin Wichita Fallsissa, Texasissa vuonna 1994. Yhtye tuli erityisesti tunnetuksi "1985" ja "Girl All The Bad Guys Want"-kappaleistaan. Yhtyeen matkan varrella kappaleiden tyyli on vaihdellut metallimusiikista punk rockiin. Yhtyeen kappaleiden sanoitukset ovat yleensä humoristisia, mutta jäsenten "aikuistuessa" kappaleet ovat muuttuneet enemmän alternative rockiksi kuin punk rockiksi. Yhtyeen nimi on lainattu Steve Martinin "Bowling for Shit-'rutiinistaan'" vuonna 1979 julkaistussa komedia-albumissaan Wild and Crazy Guy. Bowling for Soupilla oli vuonna 2008 merkittävä rooli, sillä se esitti Sonic Unleashedin tunnuskappaleen, "Endless Possibilityn".
Oulun läänin eteläinen vaalipiiri

Oulun läänin eteläinen vaalipiiri oli Suomen eduskuntavaalien vaalipiiri, joka käsitti silloisen Oulun läänin eteläisen osan, mukaan luettuna Oulun kaupunki ja Kainuu. Kun Lapin lääni muodostettiin vuonna 1938, muodostui Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä ja Oulun läänin pohjoisen vaalipiirin niiden kuntien alueesta, jotka eivät liittyneet Lapinmaan vaalipiirin tapaan Lapin läänin vaalipiiriin, yksi Oulun lääni alueella oleva vaalipiiri, Oulun läänin vaalipiiri. 
Vaalipiirin kunnat olivat Alavieska, Haapajärvi, Haapavesi, Hailuoto, Hyrynsalmi, Kajaani, Kajaanin maalaiskunta, Kalajoki, Kempele, Kestilä, Kuhmo, Kärsämäki, Liminka, Lumijoki, Merijärvi, Muhos, Nivala, Oulainen, Oulu, Oulujoki, Oulunsalo, Paavola, Paltamo, Pattijoki, Piippola, Pulkkila, Puolanka, Pyhäjoki, Pyhäjärvi, Pyhäntä, Raahe, Rautio, Rantsila, Reisjärvi, Revonlahti, Ristijärvi, Saloinen, Sievi, Siikajoki, Sotkamo, Suomussalmi, Säräisniemi (nykyinen Vaala), Temmes, Tyrnävä, Utajärvi, Vihanti, Vuolijoki ja Ylivieska.
Paikat puolueittain.
Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä valittiin aina 13 kansanedustajaa. Vaalipiirin suurin puolue oli Maalaisliitto, joka ennen Suomen itsenäistymistä tosin kamppaili tasaväkisesti Suomalaisen puolueen ja sosialidemokraattien kanssa. 1920-luvulla SDP jäi vasemmiston keskinäisessä kamppailussa äärivasemmistoa pienemmäksi.
1930-luvulla toiminut Kansanpuolue sai historiansa ainoat kansanedustajat Oulun eteläisestä vaalipiiristä. Myös Suomen pienviljelijäin puolue sai alueelta edustajan kahdesti.
Maalaisliiton Kyösti Kallio valittiin vaalipiiristä eduskuntaan kaikissa siellä käydyissä vaaleissa.
Petšora

Petšora (ven. ja komiksi Печо́ра, ) on Barentsinmeren Petšoranlahteen laskeva joki Venäjällä Komin tasavallassa ja Nenetsian autonomisessa piirikunnassa. Sen pituus on 1 809 kilometriä, valuma-alueen laajuus 322 000 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus joen suussa 4 100 kuutiometriä sekunnissa. Idässä joen valuma-aluetta rajaa Ural, lännessä Timanin selänne.
Petšora saa alkunsa Uralvuoriston länsirinteiltä Komin tasavallan kaakkoiskulmassa. Se virtaa Petšoran alangon halki kohti pohjoista, kääntyy Usajoen suun jälkeen länteen ja Pižman alapuolella jälleen kohti pohjoista. 130 kilometrin päässä jokisuusta Petšora jakautuu kahdeksi haaraksi ja muodostaa leveän suiston. Virtaus on suurimmillaan toukokuussa tapahtuvan kevättulvan aikana. Suurimmat sivujoet ovat vasemmalta puolelta Severnaja Mylva, Kožva, Ižma, Pižma, Tsilma ja Sula, oikealta Ilytš, Štšugor, Usa, Laja ja Šapkina.
Tärkeimmät satamat ovat Narjan-Mar, Ust-Tsilma, Petšora ja Troitsko-Petšorsk. Säännöllistä laivaliikennettä on kesäisin Troitsko-Petšorskiin sekä keväällä ja syksyllä Ust-Unjaan saakka. Suuret alukset nousevat Narjan-Mariin 110 kilometrin päähän merestä. Joella harjoitetaan mm. lohen, siian ja muikun kalastusta.
A.A.B. Tuotanto

A.A.B. Tuotanto Oy oli vuonna 1982 toimintansa aloittanut suomalainen levy-yhtiö, jonka omistivat Polarvoxin Leena Juuranto sekä Johanna-levymerkin Atte Blom. Vuosina 1982–1984 yhtiö toimi monen Johanna-levymerkillä julkaistun levyn tuotantoyhtiönä ja levy-yhtiönä. Yhtiöllä oli tämän jälkeen myös omat levymerkit AAB ja AAB-Tuotanto. 
A.A.B. Tuotannon artisteja olivat muun muassa Pelle Miljoona, Tuomari Nurmio, Dave Lindholm, Hanoi Rocks ja Rauli Badding Somerjoki. A.A.B. Tuotanto toimi sekä eräiden vanhojen Johanna-merkin äänitteiden uudelleen- että ensijulkaisijana. Uusia Johanna-albumeja se julkaisi noin neljäkymmentä.
A.A.B. Tuotannon toiminta hiljeni 1990-luvun lopulla. Vuonna 1998 Love Kustannus osti A.A.B. Tuotannon tuotantokatalogin sekä julkaisuoikeudet, ja maaliskuussa 2000 yhtiö hakeutui konkurssiin . A.A.B. Tuotannon katalogi siirtyi vuonna 2010 Universal Musicin haltuun, kun Universal osti Love Kustannuksen.
European Cyclists’ Federation

European Cyclists’ Federation (lyhenne ECF) on Euroopan pyöräilyjärjestöjen kattojärjestö.
ECF perustettiin 31. lokakuuta 1983 Kööpenhaminassa pyöräilyalan kansalaisjärjestöjen yhteistyöelimeksi. ECF:n yleistavoitteena on vähentää liikenteen ympäristöhaittoja aikaansaamalla kulkumuotosiirtymää motorisoidusta liikenteestä pyöräilyyn niin päivittäisessä kuin vapaa-ajan liikkumisessakin.
Keskeinen toimintatapa on alan tutkimus- ja muun tiedon levittäminen, muun muassa Velo City -konferenssin avulla. ECF on edustettuna muun muassa YK:n alaisessa Euroopan liikenneministerien konferenssissa (CEMT) sekä EU:n kolmessa eri direktoraatissa.
Syyskuun 11. päivänä 1983 oli perustamisasiakirjan allekirjoittanut 12 pyöräilyorganisaatiota seitsemästä eri maasta
Hyytelörakko

Hyytelörakko eli rakkulakasvain eli "ganglio" on viskoosia, hyytelömäistä, kirkasta eritettä sisältävä tarkkarajainen pyöreähkö kyhmy tai patti nivelen tai jänteen kohdalla sijaitseva nivelkapselin tai jännetupen pullistuma. Se on eräänlainen hyvänlaatuinen kasvain. Sen syntymiseen vaikuttavat esimerkiksi tapaturma tai nivelärsytys, mutta yleensä mitään selvää aiheuttavaa tekijää ei voida osoittaa. Hyytelörakko voi olla pienen herneen tai pähkinän kokoinen. Se esiintyy yleensä ranteessa ("ganglion carpi"), useimmiten kämmenselän puolella.
Hyytelörakon hoito.
Hyytelörakkoa neuvottiin aikoinaan hoitamaan iskemällä se rikki kovalla, tylpällä esineellä. Nykyään niitä hoidetaan yleisimmin punktiolla, eli imemällä patin nestemäinen sisältö pois paksulla neulalla. Samalla onteloon voidaan ruiskuttaa kortisonia ja antibakteerista ainetta. Punktion jälkihoidoksi suositellaan rakon hierontaa, jotta vaiva ei uusisi. 
Jos hyytelörakko on erityisen hankala, se leikataan. Hyytelörakon poistoleikkaus on päiväkirurginen toimenpide ja tehdään useimmiten puudutuksessa.
Tuomas Hannikainen

Tuomas Touko Tapani Hannikainen (ent. Ollila; s. 10. maaliskuuta 1965 Myrskylä) on suomalainen kapellimestari ja viulisti.
Hannikainen suoritti Sibelius-Akatemiassa viulunsoiton diplomin vuonna 1988 ja kapellimestaridiplomin vuonna 1991 Jorma Panulan opissa. Hän on täydentänyt opintojaan muun muassa Ilja Musinin oppilaana Pietarin konservatoriossa vuosina 1990–1992 sekä eri mestarikursseilla. Vuonna 2018 hän väitteli musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemiassa aiheenaan Jean Sibeliuksen ooppera "Neito tornissa".
Vuodet 1994–1998 Hannikainen toimi Tampereen kaupunginorkesterin ylikapellimestarina sekä taiteellisena johtajana. Tätä seurasi vakituisen kapellimestarin toimi Tapiola Sinfoniettassa yhdessä Jean-Jacques Kantorowin kanssa (vuodet 1999–2001). Vuosina 2001–2003 hän oli West Australian Symphony Orchestran (Perth) päävierailija. Vuosina 2005–2009 hän toimi periodisoittimilla soittavan Kuudennen kerroksen orkesterin taiteellisena johtajana Helsingissä. Vuoden 2009 alusta on hän ollut yhtenä Keski-Pohjanmaan Kamariorkesterin neljästä kapellimestarista, ja vuonna 2011 Joroisten Musiikkipäivien taiteellisena johtajana.
Tuomas Hannikainen (Ollila) on viulisti Arvo Hannikaisen (1897–1942) tyttärenpoika.
Iivari Kainulainen

Iivari Kainulainen (27. maaliskuuta 1874 Käkisalmi – 11. marraskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä, joka lukeutui 1910-luvulla maansa suosituimpiin laulajiin.
Kainulainen oli suutarimestarin poika, joka työskenteli ennen viihdeuraansa räätälinä. Hän debytoi Suomalaisessa teatterissa 13. lokakuuta 1901, jolloin hän näytteli Huotarin osan "Tukkijoella"-näytelmässä. Hän saavutti suurimman menestyksensä teatterin saralla laulunäytelmissä. Kainulaisen elämäntavat eivät kuitenkaan olleet parhaita mahdollisia, ja elämäntyylinsä vuoksi hän joutui jättämään teatterin. Tämän jälkeen hän aloitti kuplettilaulajan uran. Kainulaisen suosiota verotti kuitenkin se, että hänen oman ohjelmistonsa määrä oli varsin vähäinen. Hän esitti muun muassa kansansävelmiä sekä Oskar Merikannon ja Erkki Melartinin sävellyksiä. On myös otaksuttu, että Kainulaisen veli, kirjailija Ruupert Kainulainen, olisi tehnyt hänelle kappaleita. Levytysuransa Kainulainen päätti vuonna 1929. 1930-luvulla Kainulainen esiintyi muun muassa kahdessa Valentin Vaalan elokuvassa. Merkittävin Kainulaisen elokuvarooleista oli pursimies Pirske Erkki Karun ohjaamassa Georg Malmstén -”esimusikaalissa” "Meidän poikamme merellä".
Guy Lacombe

Guy Lacombe (s. 12. kesäkuuta 1955 Villefranche-de-Rouergue, Ranska) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen ammattilaisjalkapalloilija.
Ura pelaajana.
Lacomben pelaajauran suurin saavutus on jalkapallon olympiakulta Los Angelesin olympialaisissa 1984 Ranskan maajoukkueessa. 
Meriitit
Ura valmentajana.
Heinäkuussa 2009 hän aloitti AS Monacon päävalmentajana. Lacomben johdolla Monaco sijoittui kauden 2009/10 päätteeksi kahdeksanneksi. Kesällä 2010 joukkue joutui luopumaan keskikentän sielustaan Nenêstä eivätkä peliesitykset syksyllä 2010 olleet edelliskauden veroisia. Lopullinen niitti seurajohdolle oli Monacon putoaminen Coupe de Francesta amatöörijoukkue SO Chambéry Footia vastaan tammikuussa 2011. Ottelun jälkeen Lacombe sai potkut tehtävistään. 
Marraskuussa 2012 Lacombesta tuli Al-Waslin päävalmentaja. Pesti päättyi potkuihin jo helmikuussa 2013. 
Meriitit
Nicky Wire

Nicky Wire (oikealta nimeltään Nicholas Allen Jones, s. 20. tammikuuta 1969 Tredegar, Wales) on walesilaisen Manic Street Preachers -yhtyeen basisti ja sanoittaja. Wiren veli, Patrick Jones, on tehnyt yhtyeen musiikkivideoita.
Wire tunsi muut Manic Street Preachersin jäsenet jo peruskoulusta. Hän toimi yhdessä Richey James Edwardsin kanssa yhtyeen sanoittajana vuosina 1989–1995 aina Edwardsin katoamiseen saakka, jolloin päävastuu lyriikoista siirtyi Wirelle.
Syyskuussa 1993 Wire meni naimisiin lapsuudenystävänsä Rachelin kanssa, ja heillä on vuonna 2002 syntynyt tytär Clara. Wire ei päässyt häämatkansa takia bändinsä esiintymiseen Tops of the Popsissa. Basistin puuttumista eivät asiasta tietämättömät kuitenkaan heti huomanneet, koska hänen sijaisenaan toimineella basistilla oli Mikki Hiiri -naamio päässään.
Syksyllä 2006 Nicky julkaisi oman soololevyn I Killed the Zeitgeist.
Sooloura.
Albumit
Singlet
Viipurin läänin itäinen vaalipiiri

Viipurin läänin itäinen vaalipiiri oli Suomen eduskuntavaalien vaalipiiri, joka käsitti Viipurin läänin itäisen osan eli osan Karjalan kannasta ja Laatokan Karjalan. Karjalan siirtoväki äänesti oman kotiseutunsa ehdokkaita entiseen asuinpaikaansa perustuvassa vaalipiirissä vielä vuosien 1945 ja 1948 eduskuntavaaleissa. Viipurin lääni kuitenkin korvattiin nimessä ja vaalipiiristä tuli Kymen läänin itäinen vaalipiiri. Vuoden 1948 eduskuntavaalissa Kymen läänin vaalipiirit yhdistettiin yhdeksi vaalipiiriksi.
Vaalipiiriin kuuluivat Käkisalmen ja Sortavalan kaupungit, Lahdenpohjan kauppala sekä Antrean, Harlun, Heinjoen, Hiitolan, Impilahden, Jaakkiman, Joutsenon, Jääsken, Kaukolan, Kirvun, Kivennavan, Korpiselän, Kurkijoen, Kyyrölän (liitettiin Muolaaseen vuonna 1934), Käkisalmen, Lumivaaran,Metsäpirtin, Muolaan, Parikkalan, Pyhäjärven, Rautjärven, Raudun, Ruokolahden, Ruskealan, Räisälän, Sakkolan, Salmen, Simpeleen, Soanlahden, Sortavalan, Suistamon, Suojärven, Terijoen, Uukuniemen, Valkjärven, Vuokselan, Vuoksenrannan ja Äyräpään maalaiskunnat. Toisen maailmansodan jälkeen kunnista jäi Suomeen Joutseno (liitettiin Lappeenrantaan vuonna 2009), Rautjärvi, Ruokolahti, Parikkala, Saari (liitettiin Parikkalaan vuonna 2005), Simpele (liitettiin Rautjärveen vuonna 1973) ja Uukuniemi (liitettiin Parikkalaan vuonna 2005). Jääsken Suomeen jääneistä osista ja osista Joutsenoa ja Ruokolahtea muodostettiin Imatra.
Puolueiden kannatus.
Viipurin itäisestä vaalipiiristä valittiin eduskuntaan 17 kansanedustajaa, paitsi vuonna 1939, jolloin edustajia oli yksi enemmän. Maalaisliitto oli vuodesta 1919 vaalipiirin hallitseva puolue. Se sai eduskuntavaaleissa 49–59 prosenttia äänistä ja enemmistön paikoista. Vielä autonomian aikana SDP ja Suomalainen puolue kykenivät voittamaan Maalaisliiton ja nuorsuomalaisetkin olivat vahvasti edustettuina.
Maalaisliitto.
Kannaksen ydinalue muodosti 18 kunnan yhtenäisen alueen, joka oli Maalaisliiton kannatusaluetta. Ydinaluekunnat ryhmittyivät pääasiallisesti Viipuri–Sortavala sekä Hiitola–Rautu rautatie- ja maantiereittien varsille. Tästä päätellen liikenneyhteyksillä on saattanut olla osuutta alueen muotoutumiseen. Kannatukseltaan Kannas oli vahvin Maalaisliiton ydinalueista. Kannatuksen mediaani vuosina 1919–39 oli 64,0 %. Uukuniemi oli alueen maalaisliittolaisin kunta yli 75,0 % mediaanikannatuksella. Kannatuksen ydinalue putosi jyrkästi, joten Maalaisliiton vaikutusalue oli jokseenkin olematon.
Arlo Guthrie

Arlo Davy Guthrie (s. 10. heinäkuuta 1947 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen folk-laulaja ja kitaristi. Hän oli suosionsa huipulla 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa. Hänen isänsä oli kuuluisa folk-muusikko Woody Guthrie. 
Elämä ja ura.
Arlo Guthrie syntyi 1947 Brooklynissa New Yorkissa. Hänen isänsä Woody Guthrie oli tunnettu folk-muusikko ja äitinsä Marjorie Greenblatt tunnettu tanssija, joka oli kiertänyt Martha Graham Dance Companyn mukana. Vanhemmat erosivat kun Arlo oli nuori, mutta hän pysyi läheisenä isänsä kanssa ja kasvoi tunnettujen muusikoiden ympäröimänä.
Guthrie piti ensimmäisen konserttinsa 13-vuotiaana vuonna 1961. Hän nousi pian tunnetuksi folk-muusikoksi ja esiintyi yhdessä esimerkiksi Bob Dylanin ja Joan Baezin kanssa. Guthrie esitti 1967 Newport Folk Festivalilla suositun 18-minuuttisen omakohtaisen tarinansa "Alice's Restaurant Massacree", joka kertoo roskaamisesta ja kutsuinnoissa hylkäyksestä. Tarina tuli Guthrien esikoisalbumille "Alice's Restaurant", joka julkaistiin myöhemmin samana vuonna, muutama viikko Woody Guthrien kuoleman jälkeen. Tarinasta tehtiin myös elokuva "Alicen ravintola" (1969), jossa Guthrie itsekin esiintyi. Albumi teki Guthriesta tähden ja 1960-luvun vastakulttuurin ikonin.
Guthrien toinen albumi "Arlo" (1968) ja kolmas "Running Down the Road" (1969) olivat myös menestyksiä. Guthrie esiintyi Woodstockissa 1969. Hän levytti hitin ”City of New Orleans” vuonna 1972. Juha Vainio käänsi kappaleen suomeksi ja Karma-yhtye levytti sen nimellä ”Hyvää huomenta, Suomi”.
Guthrien ura oli huipussaan 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa, mutta hän on jatkanut levyttämistä ja konsertointia senkin jälkeen. Hän perusti oman levy-yhtiön nimeltä Rising Son Records. Guthrie on myös näytellyt televisiosarjoissa. Hän osti Massachusettsista kirkon, jossa toimii nyt Guthrie Center, joka tarjoaa paikallisia ja kansainvälisiä sosiaalipalveluja HIV-tuesta meditointikeskukseen.
Helmikuussa 2008 Guthrie ilmoitti kannattavansa presidenttiesivaaleissa republikaanista Ron Paulia, joka muun muassa kannatti veroviraston ja tuloverotuksen sekä julkisen sosiaaliturvan ja kehitysavun lakkauttamista. Hän perusteli sitä sanomalla: ”Hän vaikuttaisi olevan ainoa presidenttiehdokas, joka oikeasti uskoo maamme perustuslakiin”.
Guthriella on vaimonsa Jackien kanssa neljä lasta. Jackie kuoli 2012.
TARGET-järjestelmä

TARGET-järjestelmä ("Trans-European Automated Real-time Gross Settlement Express Transfer") on Euroopan keskuspankin maksumekanismista ja euroalueen maiden kansallisten keskuspankkien omista maksujärjestelmistä muodostettu kansainvälinen maksujärjestelmä. 
TARGET-järjestelmää käytetään euro-määräisten rahansiirtojen suorittamiseen sekä euromaasta toiseen että euromaiden sisällä. Järjestelmä otettiin käyttöön vuonna 1999 euron syntyessä. Järjestelmää käyttää noin 10 500 pankkia (sivukonttorit ja tytäryhtiöt mukaan lukien) ja vuonna 2005 siinä käsiteltiin päivittäin keskimäärin 296 306 kansainvälistä ja kotimaista maksutapahtumaa, joiden arvo oli noin 1,9 biljoonaa euroa.
Järjestelmän käyttäjät liittyvät siihen kansallisten maksujärjestelmien kautta. Suomen osalta TARGET-järjestelmään on liitetty Suomen Pankin ylläpitämä shekkitilijärjestelmä ("BOF-RTGS"). Shekkitilijärjestelmään pääsevät käyttäjiksi eli "tilinhaltijoiksi" julkisen valvonnan alaisena olevat Euroopan talousalueella (ETA) toimivat luottolaitokset sekä erityisistä syistä myös 
Euroopan keskuspankki on käynnistänyt hankkeen järjestelmän jatkokehittämiseksi. Suunnitelmien mukaan uudella järjestelmällä, TARGET2:lla, voitaisiin korvata kokonaan kansallisten keskuspankkien maksujärjestelmät, joiden varaan nykyinen järjestelmä on rakennettu. TARGET2-järjestelmän käyttöön on tarkoitus siirtyä asteittain siten, että ensimmäiset maat ottaisivat sen käyttöön 17. marraskuuta 2007 ja viimeiset 19. toukokuuta 2008.
Tauno Luiro

Tauno Johannes Luiro (24. helmikuuta 1932 Rovaniemi – 29. lokakuuta 1955 Rovaniemen mlk.) oli suomalainen mäkihyppääjä. Seuratasolla Luiro edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa. 
Vuonna 1950 Tauno Luiro saavutti mäkihypyssä poikien Suomen mestaruuden ja seuraavana vuonna nuorten Suomen mestaruuden Antti Hyvärisen ollessa toisella sijalla. Luiro hyppäsi Oberstdorfissa 2. maaliskuuta 1951 silloisen maailman kaikkien aikojen pisimmän mäkihypyn, 139 metriä. Hän rikkoi edellisen ennätyksen neljällä metrillä. Uusi ennätys säilyi maailmanennätyksenä vuoteen 1961, jolloin Jugoslavian Joze Slibar hyppäsi kaksi metriä pidemmälle. Ensimmäinen suomalainen, joka hyppäsi Luiroa pidemmälle, oli Juhani Ruotsalainen, joka vuonna 1972 hyppäsi 162 metriä. 
Helmikuussa 1951 Luiro oli ensimmäinen ei-norjalainen, joka voitti nuorten mäkikilpailun Holmenkollenilla. Oslon olympialaisissa vuonna 1952 Luiro oli 18:s.
Luiro oli mäkihyppääjä Tauno Käyhkön eno. Luiron pikkuveli Erkki Luiro edusti Suomea yhdistetyssä Innsbruckin olympialaisissa 1964.
Luiro sairasti diabetesta, ja vuonna 1955 hän sairastui keuhkotuberkuloosiin, johon menehtyi Muurolan parantolassa. Suomen Hiihtoliitto oli myöntänyt Luirolle ansiomerkkinsä vain hetkeä ennen kuolinuutisen saapumista.
Vuonna 2010 Luiro valittiin Suomen urheilun Hall of Fameen. Helmikuussa 2017 hänet valittiin Hiihtomuseon pohjoismaisten hiihtolajien kunniagalleriaan.
Njala

Njala ("Tragelaphus angasii") on nautojen alaheimoon kuuluva eteläisen Afrikan sorkkaeläinlaji.
Koko ja ulkonäkö.
Naaraat ja urokset ovat hyvin erinäköisiä, sillä urokset ovat tummanruskeita ja niillä on 60–83 senttimetriä pitkät kierteiset sarvet. Urokset ovat myös tuuheaharjaisia kaulasta, vatsan alaosasta ja selästä, kun taas naaraat ovat uroksia vaaleamman ruskeita ja niiden raidat erottuvat paremmin. Naaraiden korvat ovat myös suuremmat. Tämän lisäksi naaraat ovat voimakasrakenteisempia ja niiltä puuttuvat myös sarvet. Urosten säkäkorkeus on 100–115 senttimetriä, naaraiden vain 80–100 senttimetriä. Painoa naaraalla on noin 60 kiloa ja uroksella jopa 140 kiloa.
Levinneisyys.
Njalat elävät Namibiassa, Malawissa, Mosambikissa, Zimbabwessa Swazimaassa ja Etelä-Afrikan itäosissa.
Elinympäristö.
Njalat elävät vesistöjä reunustavissa tiheiköissä ja miombo-savanneilla sekä jokivarsimetsissä alueilla, joissa on paljon puustoa.
Elintavat ja lisääntyminen.
Njalanaaraat elävät vasojen kanssa pienissä ryhmissä. Urokset elävät yksikseen. Naaraat elävät suunnilleen 85 hehtaarin laajuisella alueella ja urokset 65 hehtaarin alueella. Njalaurokset eivät perusta reviirejä, mutta toisia uroksia kohdatessaan ne testaavat paremmuutensa pörhistämällä valkoisia selkäkarvojaan ja häntäänsä. Sarvia näytetään mutta niitä ei muuten käytetä, joten oikeita yhteenottoja ei ole. Vahvimmat urokset parittelevat naaraan kanssa sen paripäiväisen kiiman aikana, vasat syntyvät kuivana kautena seitsemän kuukauden kantoajan jälkeen. Poikaset vieroitetaan puolivuotiaina.
Njalojen vihollisia ihmisten lisäksi ovat isot petonisäkkäät ja vasoja vievät mm. kotkat ja paviaanit, joita njalat seuraavat kuivana kautena, paviaanien pudottaessa lehtiä maahan. Njalat ovat aina varuillaan: poikaset makaavat hiljaa ruohikossa kun emo on poissa. Njalat syövät ruohoa, lehtiä ja hedelmiä. Niiden elinikä on korkeintaan 16 vuotta. Laji ei ole uhanalainen ja se elää monella suojelualueella etenkin Etelä-Afrikassa, toisin kuin sen lähin sukulainen vuorinjala, joka elää Etiopiassa ja on uhanalainen.