tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Paron kansainvälinen lentoasema

Paron kansainvälinen lentoasema () on kansainvälinen lentoasema Parossa Bhutanissa. Se on maan neljästä lentokentästä ainoa kansainvälinen.
Historia.
Paron lentokenttä rakennettiin alun perin 1960-luvun lopussa Intian asevoimia varten. Kenttä oli hyvin pieni ja Intian asevoimat käyttivät sitä helikopterilentotoimintaan. Myöhemmin kenttää on laajennettu ja parannettu muutaman kerran. Bhutanin kansallinen lentoyhtiö Druk Air perustettiin vuonna 1981 ja se aloitti lennot vuonna 1983. Matkustajaterminaali valmistui vuonna 1999. Lentoasema oli vuoteen 2011 asti maan ainoa lentokenttä ja yhä ainoa kansainvälinen.
Lentoasema.
Lentoaseman kiitotie on 2 265 metriä pitkä ja asfalttipäällysteinen. Lentoasemalla on yksi terminaali.
Lentoasema on hankalassa paikassa yli 2 500 metrin korkeudessa merenpinnasta ja läheiset vuorenhupuit yltävät jopa 5 400:n metriin. Lähestyminen Paroon tehdään manuaalisesti, vain päivällä ja hyvällä näkyvyydellä, koska lentoasemalla ei ole kunnollista mittarilaskeutumisjärjestelmää tai avustavaa tutkaa. Paron lentoasemaa pidetään yhtenä maailman haastavimmista lentokentistä ja vain muutama kymmentä lentäjää on koulutettu laskeutumaan sinne. Vain kaksi lentoyhtiötä, Druk Air ja Bhutan Airlines, lentävät säännöllisesti Paroon, joka on niiden kotikenttä.
Haspansädekaisla

Haspansädekaisla ("Cyperus haspan") on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon, sädekaislojen ("Cyperus") sukuun kuuluva kasvilaji. Lajinimi on joskus kirjoitettu myös muodossa "Cyperus halpan".
Haspansädekaisla on yksi- tai monivuotinen heiniä muistuttava kasvilaji. Kasvaessaan yksivuotisena sen juuret ovat ohuita ja rihmamaisia, mutta monivuotisena se kasvattaa lyhyehköjä juurakoita. Varret voivat kasvaa yksittäin tai mättäinä ja ne kasvavat 10–60 cm korkeiksi.
Haspansädekaisla kasvaa monenlaisilla kosteilla sekä kuivemmilla kasvupaikoilla, kuten harvapuustoisissa metsissä, vuorten rinteiden heinikkomailla, jokien ja purojen varsilla, soilla, joutomailla, tienvarsilla sekä riisipelloilla ja muilla viljelysmailla. Lajia tavataan merenpinnan tasosta aina noin 1600 metrin korkeuteen asti. Laji kasvaa luonnossa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla suuressa osassa Afrikkaa ja sieltä Aasian läpi Australiaan yltävällä alueella.
Haspansädekaisla on tavallinen rikkaruoho tropiikin ja subtropiikin viljelysmailla, mutta lajia on myös kerätty luonnosta paikallisesti joihinkin käyttötarkoituksiin; esimerkiksi jotkin heimot Itä-Afrikassa ovat valmistaneet kasvista kaliumpitoisia suoloja. Suola valmistetaan suodattamalla vettä lajin tuhkan läpi ja haihduttamalla sitten vesi pois, jolloin jäljelle jää veden tuhkasta liuottama kaliumsuola. Lajin eri osia on myös käytetty erilaisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin ja lajin varsia on käytetty punontatöihin, kuten mattoihin ja koreihin.
Mouhijärven helluntaiseurakunta

Mouhijärven helluntaiseurakunta on Sastamalan Mouhijärvellä toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1936. Seurakunnan toimintaan kuuluu jumalanpalvelusten ja Sanan ja rukouksen iltojen lisäksi lähetysillat, miestoiminta ja Hyvän Sanoman illat.
Historia.
Helluntaiherätyksen toiminta Mouhijärvellä alkoi 1930 Topias Sutelan ja Tarmo Pohjalan toiminnan kautta. Vaajasen koti muodostui toiminnan keskuspaikaksi ja herätys kosketti ennen kaikkea Mierola-Tervamäen suunnilla asuvien ihmisten sydämiä. Kokouksia jatkettiin syksyllä Tarmo Pohjalan ja Antti Rautavan julistaessa evankeliumia. Helmikuussa 1931 oli uskoontulleita jo 35. Uskoontulleita kastettiin yleensä Kirkkojärvessä, kastajina Tarmo Pohjala ja Eino Heinonen.
Mouhijärven helluntaiseurakunta järjestäytyi seurakunnaksi 1. lokakuuta 1936 ja siihen liittyi 23 henkeä. Sen ensimmäiseksi nimeksi tuli "Helluntaiseurakunta Mouhijärvellä". Seurakunta kokoontui pääasiassa kodeissa kolme kertaa viikossa. Sotien aikana syntynyt siirtolaisuusliike antoi voimakkaan sysäyksen helluntaiseurakunnan toiminnalle.
Vuonna 1964 seurakunta sai ensimmäiseksi työntekijäkseen saarnaaja Lauri Väyrysen. Hän palveli seurakuntaa vuoteen 1966 saakka. Yleisen valistuksen mukaan mouhijärviläisten suhtautuminen helluntailaisuuteen on muuttunut, mutta vielä kesällä 1985 kaadettiin kahdesti kokousteltta ja revittiin äänenvahvistimien johdot irti kesken kokouksen.
Mouhijärven helluntaiseurakunta on osallistunut myös lähetystyöhön. Seurakunnan toiminta oli 1970-luvulla hiljaiseloa piristyen jälleen 1980-luvulla. Vuosina 1986-1987 oli herätystä ja useita kastettiin. Paikkakunnalle muutti myös muualta uskovia perheitä.
Seurakunnan 80-vuotisjuhlaa vietettiin kesällä 2016 telttajuhlien muodossa oman kiinteistön pihalla.
Karvian helluntaiseurakunta

Karvian helluntaiseurakunta on Karviassa toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1936. Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelukset ja Sanan ja rukouksen illat.
Historia.
Kantin kylässä syntyi vuonna 1927 voimakas vapaaevankelinen herätys, kun Ville ja Selma Ala-Rämi pitivät hengellisiä kokouksia Karviassa, muun muassa Karvian pappilassa. Uskoontulleiden kokouksia pidettiin Kantin, Sarankylän ja Ämmälän kylissä. Yrjö Anttila oli Kauhavalla kosketuksissa helluntaisanoman kanssa ja toi sen mukanaan Karviaan.
Karvian helluntaiseurakunnan perustava kokous pidettiin Kantin kylässä 9. marraskuuta 1936. Seurakunnan ensimmäiseksi vanhimmaksi valittiin Herman Virta Honkajoelta. 1. elokuuta 1937 järjestettiin suuri kastetilaisuus Karvian kesäjuhlien yhteydessä. Tuolloin seurakuntaan kastettiin 14 jäsentä. Seurakunta piti vuosien 1935–1961 aikana kokouksia erityisesti Karvian varavankilassa.
1950-luvulla Karvian Sarankylässä syntyi kymmenien uskoontulleiden herätys. Vilho Mäkelä ja Taisto Vahtera pitivät herätyskokouksia vuonna 1957 muun muassa Nuorisoseuran talossa. Kirkonkylältä kokoukset laajenivat Kauhajoen puolelle Nummikosken kylään. Lähes puolet kylän väestöstä tulivat herätyksen piiriin. 1960-luvulla Juhani Rikalainen piti Alkavan kylässä kokouksia ja myös toimintaa jatkettiin myös Nummijärven kylässä.
Seurakunta hanki oman evankelioimisteltan vuonna 1966. Karvian helluntailähetys perustettiin 23. maaliskuuta 196 ja se merkittiin yhdistysrekisteriin lokakuussa 1969. Seurakunta järjestäytyi uudelleen 1976. Vuosina 1977–1981 seurakunnan päätoimisena työntekijänä toimi Lauri Louhisuo. Tähän aikaan seurakunnan toiminta oli vilkasta ja useat vierailivat Niilo Yli-Vainion kokouksissa Lapualla. Yli-Vainio vieraili kahteen otteeseen myös Karviassa. Molemmat tilaisuudet vetivät yleisöä arviolta noin 1 000 henkeä. Karviassa alkoi 1980-luvun alussa nuorisoherätys, joka virvoitti seurakunnan toimintaa.
Rukoushuone.
Karvian helluntaiseurakunta sai vuonna 1987 käyttöönsä rukoushuoneen. Tätä ennen seurakunta kokoontui kodeissa ja myös kunnan kerhohuoneissa. Karvian helluntaiseurakunnan "Metsäpirttiin" kunnostettiin kokoussali 70–80 hengelle. Rukoushuone vihittiin käyttöön 11. lokakuuta 1987.
Parkanon helluntaiseurakunta

Parkanon helluntaiseurakunta eli Parkanon kotiseurakunta (aik. Parkanon Betania-seurakunta) on Parkanossa toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1938. Seurakunnan toimintaan kuuluu jumalanpalvelusten ja Sanan ja rukouksen iltojen lisäksi ruokajakelu ja yhteiskristilliset kaupunkirukoukset.
Historia.
Helluntaiherätys saapui Parkanoon Valto Kuusiston toiminnan myötä 1920-luvun alussa. Myös Yliskylässä pidettiin kokouksia samoihin aikoihin. Varsinainen herätys alkoi kuitenkin 1922 Vahojärvellä. Ensimmäinen kastetilaisuus järjestettiin Viitikonjoen rannassa 1922. Herätys leivisi Vahojärveltä käsin Yliskylään ja Aureseen.
Parkanon Betania-seurakunta perustettiin maaliskuussa 1938 Arvo Ylirönnin kotona. Seurakunnan toiminnasta tuli perustamisen jälkeen yhtenäisempää. Seurakunta piti kokouksia ja ompeluiltoja kodeissa. Tampereen Saalem-seurakunta tuki voimakkasti 1930-luvulla Parkanon työtä. Seurakunnan läpimurto tapahtui heinäkuussa 1950 pidettyjen telttajuhlien yhteydessä. Parkanon telttajuhlilla kävi runsaasti ihmisiä ja väki lisääntyi päivä päivältä.
Seurakunnan toimintaa pidettiin kodeissa, joista Ahveniuksen koti muodostui lähes vakituiseksi kokouspaikaksi. Ahtauden vuoksi suuremmat tilaisuudet pidettiin Päivölässä ja kouluissa. Vuonna 1973 seurakunta vuokrasi kokouspaikakseen Parkanon Reserviupseerien kerhohuoneen, jossa se kokoontui viiden vuoden ajan. Parkanon helluntaiseurakunta tuki lähetystyötä aluksi Satakunnan Lähetysrahaston kautta. Vuonna 1979 seurakunta aloitti yhteistyön Kihniön. Karvian, Kurjenkylän, Suodenniemen ja Mouhijärven helluntaiseurakuntien kanssa.
Rukoushuone.
Seurakunta osti 3. tammikuuta 1978 keskeiseltä paikalta Osuusliike Satapohjan toimitalon, joka saneerattiin seurakunnan tarpeita vastaaviksi. Muutostyöt tehtiin suurelta osin talkootyönä.
Younger Brother

Younger Brother on Simon Posfordin ja Benji Vaughanin vuonna 2003 perustama elektroninen duo. Heidän debyyttialbuminsa A Flock of Bleeps julkaistiin vuonna 2003, jota seurasivat The Last Days of Gravity vuonna 2007 ja Vaccine vuonna 2011.
Tehtyään remixin hyväntekeväisyyslevylle Simon Posford (Shpongle, Hallucinogen) ja Benji Vaughan (Prometheus) perustivat yhtyeen.
16. elokuuta 2014 Benji Vaughan ilmoitti nuorempien veljien Facebook-sivulla, että hän "hiljenee hetkeksi" ja että "on aika kadota muutamaksi vuodeksi".
Nimi.
Yhtyeen nimi on peräisin Kogin profetiasta. Kogit pitivät itseään vanhempana veljenä ja sanoivat, että maapallon ja ympäristön tuhoamisen tekisivät länsimaalaiset, joita kutsutaan nuoremmaksi veljeksi. Simon Posford ja Benji Vaughan kuvailevat tätä Twisted DVD:llä vuodelta 2007 haastattelussa. Katkelmia tästä profetiasta löytyy kappaleesta "Evil and Harm".
Tuotanto.
"A Flock of Bleeps".
Twisted Recordsilla julkaistusta albumista A Flock of Bleeps tuli kulttiklassikko underground electronica -skenessä ja se sisälsi sellaisia kappaleita kuin "Crumblenaut" ja "Finger". Tämä johti kysyntään nähdä heidät livenä ja he ovat soittaneet keikkoja Lontoosta Tokioon, New Yorkista Moskovaan.
"The Last Days of Gravity".
Live-esitysten innoittamana Simon ja Benji päättivät siirtyä pois ensimmäisen albumin A Flock of Bleeps puhtaasta elektronisesta soundista ja luoda orgaanisemman soundin. Koska heillä ei ollut yhtyettä, he soittivat instrumentit itse ja värväsivät pitkäaikaisen ystävänsä ja entisen Leftfield-laulajan Ruu Campbellin esittämään laulun. Tuloksena oli Last Days of Gravity, jonka kuvituksen teki Storm Thorgerson, joka oli työskennellyt myös Pink Floydin, Alan Parsonsin ja Led Zeppelinin albumeilla. Vuonna 2007 julkaistu albumi jäi täpärästi vuoden 2008 Mercury Music Prize -ehdokkuuden ulkopuolelle ja se sai positiivisia arvosteluja. He palasivat myös soittamaan "Younger Brother Live" -yhtyeen kanssa Boulderissa ja Denverissä, Coloradossa ja Kaliforniassa, johon kuuluivat Marc Brownstein (The Disco Biscuits, Electron) bassossa, Tom Hamilton (Brothers Past, The American Babies, Electron) kitarassa ja Joe Russo (The Benevento/Russo Duo, Furthur, Joe Russon Almost Dead, Bustle In Your Hedgerow, The American Babies, Electron) rummuissa Japanissa, Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa.
Vuonna 2009 Younger Brother tuotti "Phoenix in Dynamite Skyn" brittiläiseen kulttielokuvaan Heartless, jonka ohjasi Philip Ridley. 
"Vaccine".
Heidän kolmas albuminsa Vaccine, joka nauhoitettiin Yhdysvaltalaisen kokoonpanon kanssa (Marc Brownstein The Disco Biscuitsista, Joe Russo 
Benevento/Russo Duosta ja Furthur &amp; Tom Hamilton Brothers Pastista), tuli saataville 4. huhtikuuta 2011.
"Vaccine Electronic".
Vuonna 2014 yhtye kehitti sovelluksen mobiililaitteille ja julkaisi vaihtoehtoisen remix-albumin nimeltä Vaccine Electronic ilmaisena suoratoistona käyttäjille, jotka asensivat sen.
Tuukka Sandström

Tuukka Sandström (5. lokakuuta 1980 Jyväskylä) on suomalainen lastenkirjailija, esseisti, suomentaja ja kustantaja. Hän julkaisee kirjoja yrityksensä Idiootin nimissä. 
Sandström on opiskellut Tampereen ja Tarton yliopistoissa ja Venäjällä taloustieteiden akatemiassa kirjallisuustieteitä, historiaa, filosofiaa sekä viron ja venäjän kieltä. Kustantamon ensimmäinen julkaisu oli Sandströmin esikoisteos "Taksipuhetta" (2009). Kirja perustuu Sandströmin kahden vuoden mittaiseen työskentelyyn taksikuskina. Sittemmin kustantamo on julkaissut muidenkin tuotantoa.
Sandström asuu Haminassa vanhassa maalaistalossa puolisonsa kuvittaja Varpu Erosen ja lastensa kanssa.
Onversaagd-luokka

Onversaagd-luokka oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston kuuden miinanraivaajan muodostama alusluokka, jonka alukset olivat todellisuudessa Yhdysvaltain laivaston Aggressive-luokan aluksia.
Yhdysvaltain laivasto luovutti 1954–1955 alukset MDAP-sopimuksen nojalla. Niissä oli puurunko, ja niiden voimanlähteenä oli magnetisoimattomasta metalliseoksesta valmistetut dieselmoottorit.
Alukset.
Vuonna 1966 alukset siirrettiin saattajiksi, jolloin niiden runkonumeroiksi muutettiin A 854 – A 859. Kaksi vuotta myöhemmin "Onbevreesd", "Onvervaard" ja "Onverdrotten" muutettiin miinantorjuntaryhmien johto- ja huoltoaluksia. Vuonna 1972 "Onverschrokken" siirrettiin torpedokoealukseksi, jolloin se nimettiin uudelleen "Hr. Ms. Mercuuriksi".
Seljen luostari

Seljen tai Seljan luostari oli benediktiiniluostari Seljan saarella nykyisen Stadin kunnan alueella Norjassa. Se perustettiin todennäköisesti 1000-luvun lopulla ja lakkautettiin vuonna 1470. Luostarista ovat jäljellä rauniot, joilla käy noin 3 000–4 000 matkailijaa vuosittain.
Seljen kirkko

Seljen kirkko () on Stadin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1866.
Leikangerin kirkko (Stad)

Leikangerin kirkko () on Stadin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1866.
Ervikin kirkko

Ervikin kirkko () on Stadin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1970.
Katja Kärki

Katja Kärki (s. 1985) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa, "Jumalan huone", ilmestyi vuonna 2019. Kärjen toinen romaani, "Eeled" (2021), oli Lappi-kirjallisuuspalkintoehdokkaana 2023. Hänen kolmas romaaninsa, "Evan neljä elämää" (2024), kertoo kuvataiteilija Eva Ryynäsestä.
Kärki on koulutukseltaan äidinkielen ja kirjallisuuden sekä suomi toisena kielenä -opettaja ja sanataideohjaaja. Hän asuu Rovaniemellä.
Selja (saari)

Selja tai Selje on saari Stadin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Sen pinta-ala on 1,6 neliökilometriä ja vuonna 2001 siellä oli viisi asukasta. Seljalla sijaitsevat Seljen luostarin rauniot.
Lars Barmen

Lars Barmen (s. 3. helmikuuta 1963 Selje) on norjalainen kokki. Hän juonsi omaa "Barmeny"-ohjelmaansa NRK:lla vuosina 1997–2001 ja on julkaissut useita keittokirjoja.
Jens Stub

Jens Stub (3. maaliskuuta 1764 Nordfjordeid – 24. lokakuuta 1819 Tresfjorden) oli norjalainen pappi ja Eidsvollin kansalliskokouksen osallistuja. Hän toimi pappina ensin Alattiossa ja vuodesta 1801 Veøyssä.
Kansallinen ansioritarikunta (Bhutan)

Kansallinen ansioritarikunta on bhutanilainen ritarikunta, joka perustettiin 7. marraskuuta 2008 kuningas Jigme Khesar Namgyal Wangchuckin käskystä. Sitä myönnetään tunnustuksena ansioista tai poikkeuksellisesta palveluksesta Bhutanin hyväksi.
Ritarikunnassa on kolme luokkaa:
Vammalan helluntaiseurakunta

Vammalan helluntaiseurakunta (aik. Tyrvään Siion-seurakunta (1945–1962), Vammalan Siion-seurakunta (1962–1968)) on Sastamalassa toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1945. Seurakunnan johtava pastori on Matti Karvinen. Seurakunnan toimintaan kuuluu jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö, nettiradio sekä lähetystyön tuki ja tuki vilnalaiselle ystävyysseurakunnalle.
Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.
Historia.
Sastamalan ensimmäiset helluntaikokoukset pidettiin vuonna 1929 Tyrvään Roismalassa Hanna Lönnrothin toiminnan seurakuksena. Lönnroth piti kokouksia Tyrvään seudulla muun muassa Karkussa, Kiikassa ja Keikyällä. Artturi Kukkula, Frans Kalliomäki, Jalmari Lehtovirta ja Vieno Laine pitivät Tyrväällä kokouksia kesällä 1939. Tyrvään ja Roismalan uskovat järjestäytyivät seurakunnaksi 3. lokakuuta 1940 ja perustamiskokous pidettiin Selinin kodissa.
Sodan jälkeen toiminta painottui Myllymaan ja Orissuon suunnalle. Täällä syntyi herätystä ja toisen seurakunnan perustaminen koettiin aiheelliseksi. Tyrvään Siion-seurakunnan perustava kokous pidettiin Yrjö Lanteen kodissa 16. heinäkuuta 1945. Ensimmäinen seurakunta jäi pienemmäksi ja vähitellen sen jäsenet siirtyivät Tyrvään Siion-seurakuntaan.
1950-luvun puolivälissä seurakuntaa koetteli hajaannus. Seurakunnasta irtaantui ryhmä, joka aloitti erillisen toiminnan. Artturi Kukkulan saarnaaja-aikana irtaantuneet kuitenkin palasivat seurakunnan yhteyteen. Rukoushuoneen valmistumisen jälkeen seurakunnan toiminta keskittyi pääosin uuteen kokoussaliin, mutta kokouksia pidettiin myös ympäristössä. Seurakunnan nimi muutettinin Vammalan Siion-seurakunnaksi 1962 ja Vammalan helluntaiseurakunnaksi 1987.
Rukoushuone.
Seurakunta ryhtyi suunnittelemaan vuonna 1949 oman rukoushuoneen hankkimista. Sopiva tontti löytyi Varikonkadun varrelta. Rakennustyöt aloitettiin keväällä 1951. Seurakuntalaiset osallistuivat runsain joukoin talkoisiin. Rukoushuone vihittiin käyttöön 18. marraskuuta 1951. Rukoushuoneen koko riitti aina 1980-luvun lopppuun asti, jollloin seurakunnan jäsenmäärä oli yli 260.
Saarnaajat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Vammalan helluntaiseurakunnan saarnaajina:
H’otin

H’otin () on kylä ja aiempi kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Sumyn alueen itäosassa Sumyn piirissä. Kylä sijaitsee Dneprin sivujoen Pselin vesistöön kuuluvan Olešnijoen varrella, maanteitse 25 kilometriä aluekeskus Sumysta pohjoiseen ja linnuntietä noin 10 kilometriä Venäjän rajalta etelään. 
Tammikuun keskilämpötila on −7,7 ja heinäkuun +19,5 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 550 millimetriä.
Onnen Venäjän hyökkäyssotaa väkiluvuksi arvioitiin 2 290 (1.1.2022). Vuonna 1989 taajamaan kirjattiin 3 770 asukasta. Sodan vuoksi osa väestöstä on evakossa.
Historia.
Paikkakunta on tunnettu 1300-luvun lopulta lähtien. Kaupunkityyppisen taajaman asema sillä oli vuosina 1968-2024. Ukraina lakkautti tammikuussa 2024 kaupunkityyppisiset taajamat osana Neuvostoliittoon liittyvistä käsitteistä luopumista, ja H’otin muuttui kyläksi. Muutoksessa kaupunkityyppisistä taajamista tuli väkiluvun, taajamarakenteen ja harkinnan mukaan joko kaupunkeja (; tämä edellytti aseman hakemista ja parlamentin päätöstä), taajamia () tai kyliä (). 
Heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä H’otinista säilyi osana Sumyn piiriä, kuten se oli ollut aiemminkin. 
Venäjän hyökkäyssodan aika.
Venäjä miehitti H’otinin taajaman 24. helmikuuta 2022 osana Ukrainaan kohdistamaansa hyökkäyssotaa (2022–). Ennen huhtikuun 2022 alkua tapahtuneen vetäytymisensä jälkeen Venäjä on jatkanut kylän tuhoamista lukuisilla sotilaallisilla iskuilla ja tihutöillä. Niissä on saanut surmansa monia siviilejä, useita on loukkaantunut ja rakennuksia on romuttunut. Hyökkäykäävä osapuoli on iskenyt toistuvasti muun muassa tykistöasein (tykein, kranaatin- ja raketinheittimin), räjähdelennokein tai FPV-räjähdedronein, ohjuksin ja liitopommeja käyttäen. Esimerkkejä tammi-huhtikuulta 2024 (vain pieni osa iskuista) Myös valtakunnan rajan yli tunkeutuneet sabotoijat ovat tehneet surmatöitä.
Henryk Chmielewski

Henryk Chmielewski (myös Henry Chemel Yhdysvalloissa); 8. tammikuuta 1914 Hollywood, Florida – 15. marraskuuta 1998 Hollywood, Florida, Yhdysvallat) oli puolalainen nyrkkeilijä, joka voitti Euroopan mestaruuden vuonna 1937. Pian sen jälkeen hän siirtyi ammattinyrkkeilijäksi Yhdysvaltoihin, jossa eli loppuelämänsä.
Kansallinen menestys.
Chmielewski saavutti yhteensä kolme Puolan mestaruutta - kevyessä sarjassa (alle 61,2 kg) vuonna 1931 ja keskisarjassa (alle 72,6 kg) vuosina 1933 ja 1936. Hän edusti Puolan nyrkkeilymaajoukkuetta 16 kertaa, joista voitti 12 ja hävisi 3 ottelua ja yksi oli ratkaisematon.
Puolan edustajana olympialaisissa ja EM-kisoissa.
Chmielewski osallistui keskisarjaan (alle 72,6 kg) vuoden 1936 Berliinin olympialaisten nyrkkeilyssä. Hän hävisi välierissä Norjan Henry Tillerille ja luovutti kolmannen ottelun Argentiinan Raúl Villarrealille. Loppusijoitus oli siis 4. Hän oli kuitenkin ensimmäinen puolalainen nyrkkeilijä, joka pääsi olympialaisten välieriin.
Seuraavana vuonna Chmielewski kilpaili Milanon EM-kisoissa. Niissä hän voitti Euroopan mestaruuden keskisarjassa (alle 72,6 kg) kukistaen loppuottelussa Hollannin Gerhardus Dekkersin. Sitä ennen välieräottelussa Chmielewski oli kukistanut pistein Berliinin kisojen vastustajansa Norjan Tillerin. Samana vuonna hän edusti Eurooppaa ottelussa Amerikkaa vastaan. Ensimmäisessä ottelussaan toukokuun lopulla 1937 Chigacossa hän hävisi amerikkalaiselle Al Wardlowille pistein, mutta toisessa kesäkun alussa Kansas Cityssä hän otti voiton tyrmäyksellä Floyd Hallista. 
Amatööriuransa aikana Chmielewski otteli 157 ottelua, joista hän voitti 133, 11 tasapeliä ja hävisi 13.
Ammattilaisura Amerikassa.
Chmielewski nyrkkeili ammattilaisena joulukuusta 1938 maaliskuuhun 1949. Ammattilaisena otellessaan Amerikassa hän käytti nimeä Henry Chemel. Parhaimmillaan hän oli neljäntenä ammattilaisten keskisarjan nyrkkeilijöiden "The Ring"-listalla vuonna 1945. Tunnetuin hänen vastustajistaan oli Jake LaMotta, jonka hän kohtasi LaMottan uran alkuvaiheessa kesäkuussa 1942 häviten ottelun. 
Hän otteli kaikkiaan 79 ottelua, joista hän voitti 55.
Urheilu-uran jälkeinen aika.
Henryk Chmielewski toimi urheilu-uransa jälkeen laivamekaanikkona. Hän oli elämänsä aikana naimisissa kolme kertaa, ja hänellä oli kaksi poikaa ensimmäisestä avioliitosta.
Krasnopillija

Krasnopillija () on taajama Ukrainan Sumyn alueen itäosassa Sumyn piirissä. Taajama sijaitsee Dneprin sivujoen Pselin vesistöön kuuluvien Zakobyllja- ja Tonkajokien yhtymäkohdassa, 40 kilometriä aluekeskus Sumysta itäkaakkoon ja linnuntietä 11 kilometriä Venäjän Belgorodin alueen rajalta länteen. Taajamassa on rautatieasema.
Tammikuun keskilämpötila on −7,8 ja heinäkuun +19,6 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 510 millimetriä.
Ennen Venäjän hyökkäyssotaa (2022–), taajaman väkiluvuksi arvioitiin 7 769 (1.1.2022). Vuonna 2001 asukkaita oli 8 935, joista selkeä valtaosa ukrainalaisia. Vuonna 1989 taajamaan kirjattiin 9 469 asukasta. Sittemmin sodan jatkuessa monet taajaman asukkaista ovat siirtyneet evakkoon, ja monet nuorista miehistä ovat rintamalla. 
Historia.
Krasnopillija perustettiin, kun vuosina 1640-1645 rakennettiin ympäröiviä suojalinjoja Belgorodin ja laajemmin Venäjän tsaarikunnan eli Moskovan Venäjän etelärajojen suojaamiseksi Krimin tataarien ja nogaiden hyökkäyksiltä. Tataarit hyökkäisivät paikkakuntaa vastaan erityisesti vuosien 1659, 1663 ja 1668 aikana. Vuonna 1673 Krasnopillijan linnoitetussa varustuksessa asui 1 136 ihmistä. Kun Venäjästä kehittyi keisarikunta, jonka rajat siirtyivät, paikkakunnan puolustuksellinen merkitys väheni 1700-luvun ensimmäisen neljänneksen aikana. Vuonna 1886 asukkaita oli 5 656 ja vuonna 1913 jo 7 486. 1900-luvun alussa rakennettiin rautatie. 
Kaupunkityyppisen taajaman asema sillä oli vuosina 1956-2024. Ukraina lakkautti tammikuussa 2024 kaupunkityyppisiset taajamat osana Neuvostoliittoon liittyvistä käsitteistä luopumista, ja Krasnopillija muuttui taajamaksi. Muutoksessa kaupunkityyppisistä taajamista tuli väkiluvun, taajamarakenteen ja harkinnan mukaan joko kaupunkeja (; tämä edellytti aseman hakemista ja parlamentin päätöstä), taajamia () tai kyliä (). Heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä Krasnopillijasta tuli osa Sumyn piiriä; tätä ennen se oli Krasnopillijan piirin hallintokeskus. 
Venäjän hyökkäyssodan aika.
Venäjä miehitti Krasnopillijan taajaman runsaan kukauden ajaksi Ukrainaan kohdistamaansa hyökkäyssodan alussa (2022–). Miehittäjien raportoitiin esimerkiksi varastaneen oppilaitosten tietokonelaitteistoja ja videokameroita, hajoittaneen kalusteita ja särkeneen ikkunoita. Maaliskuun 2022 lopulla tapahtuneen vetäytymisensä jälkeen Venäjä on jatkanut taajaman tuhoamista lukuisilla sotilaallisilla iskuillaan, erityisesti tiheästi tehdyillä tykistöiskuillaan. Niissä on saanut surmansa monia siviilejä, useita on loukkaantunut ja rakennuksia on romuttunut. Hyökkäykäävä osapuoli on iskenyt toistuvasti muun muassa tykistöasein (tykein, kranaatin- ja raketinheittimin), räjähdelennokein tai FPV-räjähdedronein, ohjuksin ja liitopommeja käyttäen. Esimerkkejä tammi- ja huhtikuulta 2024 (vain pieni osa iskuista)
On ne meurt que deux fois

On ne meurt que deux fois (”Kuolet vain kahdesti”) on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut Jacques Derayn ohjaama ranskalainen neo-noir-tyylinen rikos- ja jännityselokuva, jonka pääosissa ovat Michel Serrault ja Charlotte Rampling. Elokuva perustuu Derek Raymondin vuonna 1984 julkaistuun romaaniin "He Died with His Eyes Open", jonka pohjalta Jacques Deray ja Michel Audiard sovittivat käsikirjoituksen.
Elokuva palkittiin tuomariston palkinnolla vuoden 1985 Montrealin elokuvajuhlilla, ja Jean Penzer palkittiin elokuvasta parhaan kuvauksen Césarilla.
Juoni.
Rikoskomisario Robert Staniland (Michel Serrault) tutkii pianistin kuolemaa. Hän tapaa murhan uhrin rakastajattaren Barbara Sparkin (Charlotte Rampling), joka tunnustaa rikoksen. Staniland ei kuitenkaan usko häntä havaintojensa ja kokemuksensa perusteella ja ryhtyy selvittämään totuutta yllättävin tuloksin.
Ensi-ilta ja vastaanotto.
"On ne meurt que deux fois" julkaistiin elokuvateattereissa Ranskassa 9. lokakuuta 1985. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana yli miljoona katsojaa.
Bhutanin kielet

Bhutanissa puhutaan monia kieliä: Ethnologuen mukaan maassa tavataan 21 elävääkieltä, joista 14 luokitellaan uhanalaisiksi.
Dzongkha.
Bhutanin perustuslain 1. artiklan mukaan dzongkha on maan kansalliskieli. Dzongkha on ollut kansalliskieli jo vuodesta 1971 lähtien, ja kielen tarkoitus on toimia bhutanilaisen identiteetin osana.
Bhutanin asukasluku on 772 000, mutta dzongkhaa puhuu äidinkielenään vain 171 080. Kieli on pakollinen oppiaine kaikissa Bhutanin kouluissa ja maan itä- sekä eteläosissa se toimii lingua francana.
Nepali.
Nepali on ainoa Bhutanissa puhuttava kieli, joka ei kuulu sinotiibetiläisiin, vaan indoeurooppalaisiin kieliin. Maantieteellisesti nepalin puhujat sijoittuvat maan eteläosiin. Nepalin puhujat saapuivat näille alueille 1900-luvulla, ja Bhutanissa puhuttavaan nepaliin viitataan toisinaan nimellä "lhotsampikha".
Nepalia puhuu arviolta 265 000 henkilöä.
Muut kielet.
Dzongkhan ja nepalin lisäksi muut kielet, joilla on yli 10 000 puhujaa:
Bhutanilainen viittomakieli on luotu kielitieteilijöiden avulla kotiviittomien pohjalta Parossa sijaitsevassa kuurojen koulussa.
Vieraat kielet.
Englantia puhutaan yleisesti ja sitä myös käytetään kouluissa, hallinnossa, mediassa ja teollisuudessa, vaikka sillä ei ole minkäännäköistä lain takaamaa asemaa virallisena kielenä. Englannin kieli levisi Bhutaniin 1770-luvulla Brittiläisestä Intiasta käsin.
Hindi on myös näkyvä vieras kieli Bhutanissa johtuen maan tiiviistä suhteista Intiaan. Esim. hindinkielisiä televisio-ohjelmia ja elokuvia esitetään Bhutanissa. 
Ainoa vieras kieli, jota maan kouluissa opetetaan, on englanti. Bhutanin paikallisia vähemmistökieliä ei juurikaan opeteta kouluissa.
Kaakkois-Suomen Osuuspankki

Kaakkois-Suomen Osuuspankki ("OP Kaakkois-Suomi") on Kaakkois-Suomessa toimiva OP Ryhmään kuuluva osuuspankki. Se yhdistyi Etelä-Karjalan Osuuspankin ja Kymenlaakson Osuuspankin kanssa Kaakkois-Suomen Osuuspankiksi keväällä 2024.
Historiaa.
Etelä-Karjalan Osuuspankki.
Etelä-Karjalassa toiminut osuuspankki. Vuonna 2019 Etelä-Karjalan, Luumäen, Parikkalan ja Simpeleen Osuuspankkien hallitukset hyväksyivät suunnitelman uudesta Etelä-Karjalan Osuuspankista. Uusi pankki aloitti toimintansa seuraavana vuonna. 
Kymenlaakson Osuuspankki.
Kymenlaaksossa toiminut osuuspankki aloitti toimintansa vuonna 2012 jolla tarkoituksena oli siirtää lisää työntekijöitä asiakaspalveluun. Siihen yhdistyivät Kymijoen Osuuspankin lisäksi Haminan, Kotkan ja Kouvolan seutujen osuuspankit ja Virolahden osuuspankki.
Kaakkois-Suomen Osuuspankki (2024–).
Etelä-Karjalan Osuuspankki ja Kymenlaakson Osuuspankki fuusioituivat Kaakkois-Suomen Osuuspankiksi toukokuun ensimmäisenä päivänä. Pankin kotipaikka on Lappeenranta ja hallintokonttori Kouvola.
Ensio Firearms KAR-21

Ensio Firearms KAR-21 ("Käräjämies Automatic Rifle", ) on suomalaisen Ensio Firearmsin valmistama modulaarinen rynnäkkökivääri.
KAR-21:stä on siviilikäyttöön tarkoitettu itselataava malli ja viranomais- sekä sotilaskäyttöön tarkoitettu myös sarjatulta ampuva malli.
Suunnittelu.
KAR-21:n on suunnitellut Toni Käräjämies. Ase on itselataava ja sen toimintaperiaate on lyhytiskuinen kaasumäntä pyörähtävällä lukolla. Laukaisukoneisto on alumiinia ja täysin Ensio Firearmsin omaa suunnittelua. Jotkin osat ovat erittäin yleisen AR-15:n kanssa yhteensopivia, vaikka ase onkin toiminnaltaan uniikki. Aseen Picatinny-kiskoihin ja M-LOK -kiinnityspisteisiin voi kiinnittää erilaisia lisävarusteita. Ase painaa itsessään 3,7 kilogrammaa.
KAR-21:n erityispiirre on sen vaihtokaliiperisuus piipun ja muutaman muun osan vaihtamalla. Tällä hetkellä kaliiperivaihtoehtoina ovat .223 Remington (sotilasversio 5,56×45 mm NATO) ja .308 Winchester (sotilasversio 7,62×51 mm NATO). Muutostyö on yksinkertainen ja nopea, joten se voidaan tehdä jopa kenttäolosuhteissa.
Ensio Firearmsin mukaan ase on ainoa tavanomainen automaattikivääri maailmassa, joka pystyy ampumaan sekä lyhyttä että pitkää kivääripatruunaa samaa alarunkoa, ylärunkoa ja luistia käyttämällä. Modulaarisuus mahdollistaa saman aseen käytön rynnäkkökiväärinä, mutta myös esimerkiksi tukiampujan kiväärinä tai muissa tehtävissä, joissa tarvitaan raskaampaa patruunaa. Tämän etuna on, että armeijan tarvitsisi ostaa useiden asemallien sijaan vain yhtä.
Yeti Airlines

Yeti Airlines Pvt. Ltd. on toukokuussa 1998 perustettu nepalilainen lentoyhtiö. Sen kotipaikka on Tribhuvanin kansainvälinen lentoasema ja sillä on kahdeksan kohdeasemaa.
Historia.
Ang Tshering Sherpa perusti Yeti Airlinesin vuonna 1998, jolloin sen laivastoon kuului kaksi de Havilland Canada DHC-6 Twin Otteria, minkä ansiosta yhtiö pystyi lentämään Nepalin vuoristoisessa maastossa. Yeti Airlines aloitti lennot elokuussa 1998. Vuonna 2007 Yeti Airlines yritti yhteistyötä Air Arabian kanssa, mutta yhtiö lopetti toimintansa poliittisten jännitteiden vuoksi. Vuonna 2009 Yeti Airlines perusti lyhyitä matkoja operoivan tytäryhtiön, Tara Airin. Vuonna 2014 yhtiö teki yhteistyösopimuksen Chinese Tibet Airlinesin kanssa.
Vuonna 2013 kaikki nepalilaiset lentoyhtiöt, Yeti Airlines mukaan lukien, saivat lentokiellon Euroopan ilmatilaan. Kiellon piti olla voimassa kymmenen vuotta, mutta sitä pidennettiin.
15. tammikuuta 2023 Yeti Airlinesin ATR 72-500 -mallinen lentokone joutui onnettomuuteen miehistön virheen takia, jolloin kaikki 72 koneessa ollutta saivat surmansa.
Laivasto.
Yeti Airlinesin laivastoon kuuluu nykyisin seitsemän lentokonetta, joista kaikki ovat joko ATR 72 tai ATR 42 -mallisia. Sen laivastoon on kuulunut ennen onnettomuuskone ATR 72, seitsemän BAe Jetstream 41 -konetta, kolme de Havilland Canada DHC-6 Twin Otter -konetta, yksi Embraer EMB 120 Brasilia ja kolme Saab 340 -konetta.
Letňany

Letňany on Tšekin pääkaupungin Prahan kaupunginosa ja maarekisterialue. Vuonna 2021 siellä asui 21  702 asukasta. Letňany muodostaa yksinään Praha 18 hallintopiiriin. Tšekin suurin ostoskeskus OC Letňany sijaitsee Letňanyssä.
Historia.
Ensimmäiset kirjalliset maininnat Letňanystä ovat vuodelta 1347. Vuonna 1850 se sai hallinnollisesti itsenäisen kylän aseman. Letňanyn pysyi kuitenkin asukasluvultaan pienenä aina 1900-luvun alkupuolelle saakka, kun Vysočanyssä sijanneiden tehtaiden työntekijät alkoivat muuttaa alueelle. 
Tšekkoslovakian itsenäistyttyä Letňanystä muodostui yksi tasavallan lentokoneteollisuuden keskittymistä. Muun muassa Letov ja Avia rakensivat tehtaansa tänne. Tuolloin alueelle rakennettiin myös kaksi lentokenttää.
Nykyään Letňany tunnetaan erityisesti Tšekin suurimmasta ostoskeskuksta, OC Letňanystä. Siellä käy viikoittain noin 70 000 asiakasta. Ostoskeskuksen yhteydessä on myös elokuvateatteri sekä vesipuisto.
Letňanystä muodostettiin oma hallintopiirinsä Praha 18 vuonna 2002.
Väestö.
Lähteet:
Urheilu.
Jääkiekkojoukkue HC Letci Letňanyn kotistadion sijaitsee Letňanyssä.
Orlando Rojas

Orlando Rojas on venezuelalainen professori. Hän toimii vierailevana professorina Aalto-yliopiston biotuotteiden ja biotekniikan laitoksella. Hänen h-indeksinsä on 96, ja hänen julkaisujaan on siteerattu 46 000 kertaa . 
Orland Rojas toteuttaa monitieteistä biopohjaisten materiaalien tutkimusta. Hän työskentelee pääasiassa suurten kokopintojen materiaalien, kuten kuitujen (mikro/nanokuidut), kuituverkkojen, hiukkasten ja kolloidisten järjestelmien parissa. Rojas tutkii pinta-aktiivisten aineiden ja biopolymeerien adsorptiokäyttäytymistä käyttämällä pintaplasmonitunnistus- ja XPS-tekniikoita sekä kuvantamista ja valonsirontaa . Vuonna 2018 hän sai 2,5 miljoonan euron suuruisen erittäin arvostetun European Research Council Advanced Grant -tutkimusrahoituksen.
Gustaf Aminoff (yritysjohtaja)

Gustaf Aminoff (2. huhtikuuta 1884 Astrahan, Venäjä – 11. huhtikuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra ja yritysjohtaja. 
Perhe.
Aminoff oli vapaaherra, merikapteeni Ivan Alexander Aminoffin ja Augusta Lovisa Josefina Janssonin poika. Hän avioitui Auli Anna Augusta Cannelinin kanssa New Yorkissa vuonna 1907. Cannelin oli metsänhoitaja Tomas Alexander Cannelinin ja Alfhild Ingeborg Muhrin tytär. Pariskunta sai kolme lasta: Eugen Aminoffin, Gregori Aminoffin ja Cecil Aminoffin. Eugen ja Gregori syntyivät Yhdysvaltain Baltimoren kaupungissa. Vuori-insinööri Erik Aminoff oli hänen veljensä. 
Ura.
Aminoff valmistui insinööriksi vuonna 1905 Helsingin teknillisestä korkeakoulusta, jota kutsuttiin tuolloin polyteknilliseksi opistoksi. Hän muutti Yhdysvaltoihin ja toimi Baltimore Copper Smelting &amp; Rolling Companyn palveluksessa laboratorion johtajana ja teknillisenä apulaisjohtajana vuoteen 1913. 
Hän muutti takaisin Suomeen ja siirtyi Elektrometallurgiska Aktiebolagetin isännöitsijäksi 1915–1918. Aminoff toimi saman yrityksen toimitusjohtajana vuosina 1918–1927. Hän oli Elektrometallurgiska Aktiebolagetin omistaja yhdessä teollisuusjohtaja Berndt Grönblomin kanssa.
Hän toimi Vuoksenniskan teknillisenä johtajana Turun ja Nokian tehtailla sekä yrityksen toimitusjohtajana 1926–1927. Tämän jälkeen Aminoff toimi Arabian varatoimitusjohtajana vuosina 1928–1930.
Aminoff ehti toimimaan kauppa- ja teollisuusministeriön komission puheenjohtajana, Outokummun kaivoksen johtokunnan jäsenenä, K.H. Renlundin säätiön Suomen käytännön geologisen tutkimuksen puheenjohtajana ja Kemianteollisuus-yhdistyksen puheenjohtajana. 
Hän oli armeijan insinöörien esikunnan päällikkö vuonna 1918. Aminoff oli reservin majuri.
Benjamin Griveaux

Benjamin-Blaise Griveaux (29. joulukuuta 1977 Saint-Rémy) on ranskalainen renessanssipuolueen poliitikko, joka toimi hallituksen tiedottajana vuosina 2017–2019 pääministeri Édouard Philippen johdolla. Vuosina 2017–2021 hän toimi myös kansalliskokouksen jäsenenä edustaen Pariisin 5. vaalipiiriä, joka kattaa 3. ja 10. kaupunginosat.
Entistä sosialistipuolueen (PS) jäsentä Griveaux’ta on usein kuvattu yhdeksi presidentti Emmanuel Macronin lähimmistä poliittisista liittolaisista. Hän oli LREM:n ehdokas Pariisin pormestariksi vuoden 2020 kunnallisvaaleissa, ennen kuin vetäytyi seksiskandaalin vuoksi, ja tilalle tuli terveysministeri Agnès Buzyn.
Hän on valmistunut HEC Paris’sta ja Sciences Posta.
Loimaan kaupunginvaltuusto

Loimaan kaupunginvaltuusto on Loimaan kaupungin kuntalain mukainen ylintä päätösvaltaa käyttävä elin, joka vastaa kaupungin toiminnasta ja taloudesta.
Toimikausi 2021–2025.
Kaupunginvaltuusto.
Loimaan kaupunginvaltuusto koostuu 37:stä kaupunginvaltuutetusta ja 6:sta valtuustoryhmästä. Valtuutetut valitaan valtuustoon neljän vuoden välein järjestettävissä kuntavaaleissa.
Kaupunginvaltuuston suurimmat valtuustoryhmät ovat Keskustan valtuustoryhmä yhdellätoista valtuutetulla, Kokoomuksen ja Kristillisdemokraattien valtuustoryhmä seitsemällä valtuutetulla sekä Perussuomalaisten ja sitoutumattomien valtuustoryhmä kuudella valtuutetulla. Valtuustoon nousi viidellä valtuutetulla pitkästä aikaa puolueista riippumaton, vuoden 2021 kuntavaaleja varten perustettu valitsijayhdistys nimeltään Meidän Loimaa -yhteislista.
Kaupunginvaltuuston puheenjohtajana toimii Tarja Mäki-Punto-Ristanen (Kok+KD). Valtuuston 1. varapuheenjohtajana toimii Olavi Ala-Niissilä (Kesk). Valtuuston 2. varapuheenjohtajana toimi kahden ensimmäisen vuoden ajan Pasi Markula (MLYL) ja toimii kahden jälkimmäisen vuoden ajan Timo Lahtinen (PS+SIT). Valtuuston 3. varapuheenjohtajana toimii Timo Tamminen (SDP).
Kaupunginhallitus.
Loimaan kaupunginhallitukseen kuuluu 11 jäsentä kaupunginvaltuustosta, joista jokaisella on henkilökohtainen varajäsen. Kaupunginvaltuuston puheenjohtajistolla on kaupunginhallituksen kokouksissa puhe- ja läsnäolo-oikeus.
Kaupunginhallituksen puheenjohtajana toimii Teija Ek-Marjamäki (Kesk), 1. varapuheenjohtajana Anne Onnela (Kok+KD) ja 2. varapuheenjohtajana Marke Tissari (SDP). Hallituksen toimikausi kestää koko vaalikauden eli neljä vuotta.
Koostumus vaaleittain.
Loimaan kaupungin suurin puolue oli vasemmistolainen SKDL, kunnes sen ohitti kokoomus vuoden 1984 kunnallisvaaleissa. Vuonna 1988 kokoomus menetti yhden paikan, jolloin paikkoja oli yhtä paljon SKDL:n kanssa valtuustokaudella 1989–1992. Tämän jälkeen kokoomus pysyi Loimaan suurimpana ja vasemmistoliitto SKDL:n seuraajana toiseksi suurimpana puolueena vuoden 2004 vaaleihin asti.
Kaupungin ja Loimaan kunnan välisen 2005 tapahtuneen kuntaliitoksen johdosta Loimaan kuntalaiset asettuivat ehdolle ja äänestivät ehdokkaita Loimaan kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2004. Tällöin keskusta nousi Loimaan suurimmaksi puolueeksi. Keskusta sai tällöin Loimaalla seitsemäntoista paikkaa, mikä oli kaksitoista paikkaa enemmän edellisvaaleihin verrattuna.
Katso myös.
Loimaaseen liitetyissä kunnissa ennen niiden lakkauttamista toimineet valtuustot:
Soinlahden koulu

Soinlahden koulu on Iisalmessa sijaitseva peruskoulun ala-aste. Lukuvuonna 2024–2025 koulussa opiskeli 46 oppilasta kolmessa yhdysluokassa. Koulussa työskenteli viisi päätoimista henkilökunnan jäsentä ja osa-aikaisesti kolme muuta opettajaa. Koulu järjestää nuorimmille oppilaille myös iltapäivätoimintaa.
Iisalmeen perustettiin vuonna 1920 Soinlahden koulu -niminen koulu, joka oli kuitenkin jo 1970–1980-lukujen vaihteessa vuokrakäytössä asuin-, liike- ja varastotiloina. Sittemmin rakennus siirtyi kokonaan asuinkäyttöön. Nykyiseen sijaintiin rakennettiin vuonna 1979 koulurakennus. Vuonna 2024 valmistui samalle tontille uusi koulurakennus.
Gustaf Aminoff

Gustaf Aminoff -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Hemikorporektomia

Hemikorporektomia (eng. "hemicorporectomy" tai "trans-lumbar amputation", lat. "hemisomato-tmesis") on radikaali kirurginen toimenpide, jossa potilaan vartalo amputoidaan vyötäröstä alas päin esimerkiksi sairauden, kasvaimen tai onnettomuuden seurauksena. Amputaatiossa potilaalta poistetaan alaraajat, sisäiset sekä ulkoiset sukuelimet, lanneranka, virtsaelimet, lantion luut sekä anus ja peräsuoli. Hemikorporektomia on massiivinen operaatio, jota suositellaan lähinnä vasta viimeisenä vaihtoehtona potilaalle, jolla on vakavia, mahdollisesti kuolemaan johtavia sairauksia lantiossa tai sen välittömässä ympäristössä. Tällaisia voivat olla esimerkiksi osteomyeliitti (luutulehdus), kasvaimet, vakavat vammat tai luuhun asti edenneet painehaavat. 
Vuoteen 2009 mennessä lääketieteessä oli raportoitu yhteensä 66 hemikorporektomia-tapausta.
Jigme Drukpa

Jigme Drukpa (s. 1969) on bhutanilainen laulaja ja dramnyen-luutun soittaja.
Drukpa sai opetusta Aup Dopaylta. Vuonna 1993 hän valmistui Sherubtse Collegesta, minkä jälkeen hän lähti Norjaan ja suoritti maisterin tutkinnon etnomusikologiassa. Drukpa sai tukea kuningas Jigme Singye Wangchuckilta. Hän työskenteli Kuninkaallisessa esittävien taiteiden akatemiassa, kunnes erosi vuonna 2008 ja oli ehdokkaana Bhutanin ensimmäisissä demokraattisissa vaaleissa. Niissä hän ei kuitenkaan menestynyt. Drukpa aloitti työskentelyn mediayhtiön palveluksessa neuvonantajana ja tutkimusvirkailijana. Lisäksi hänet nimitettiin Jigme Khesar Namgyel Wangchuckin alaiseen opetusneuvostoon. Drukpa johti vuodesta 2010 omaa kiertävää musiikkikouluaan ennen paluutaan Norjaan, jossa hän suoritti toisen tutkinnon musiikkiterapeuttina vuonna 2017.
Drukpa on esiintynyt laajalti kansainvälisesti vuodesta 1993 lähtien. Vuonna 1998 hän julkaisi albumin "Endless Songs from Bhutan". Drukpa on tehnyt kansainvälistä yhteistyötä monia eri kansallisuuksia edustaneiden muusikoiden kanssa. Hän sävelsi musiikin Khyentse Norbun elokuviin "Kulkureita ja taikureita" ja "Hema Hema". Drukpa on Society for Ethnomusicologyn jäsen. Lisäksi hän on toiminut norjalais-bhutanilaisen ystävyysseuran puheenjohtajana.
Aarhusin tuomiokirkko

Aarhusin tuomiokirkko on Aarhusin hiippakunnan tuomiokirkko, joka sijaitsee näkyvällä paikalla Aarhusin keskustassa. Kirkko on omistettu merenkulkupyhimys Pyhälle Klemensille, ja siksi kirkkoa kutsutaankin Pyhän Klemensin kirkoksi. Kirkko on rakennettu sadan vuoden ajan 1100-luvun lopulta lähtien. 1400-luvulla kirkon länsiosaan rakennettiin nykyinen 92 metriä korkea torni. Tornin nykyinen ulkoasu on peräisin vuodelta 1931. 1400-luvulla kirkkoon lisättiin freskokoristelu sekä uusi alttaritaulu, Bernt Notken teos vuodelta 1479. Kirkko on 93 metrin pituudellaan Tanskan pisin.
Aarhusin tuomiokirkko korvasi valmistuessaan aikaisemman tuomiokirkon, jonka jäännökset ovat edelleen nykyisen "Vor Frue Kirken" alla.
Vor Frue -kirkko

Vor Frue -kirkko () eli Kööpenhaminan tuomiokirkko on Kööpenhaminan hiippakunnan tuomiokirkko, joka sijaitsee näkyvällä paikalla Kööpenhaminan Indre Byssä. Paikalla on sijainnut kirkko 1100-luvulta lähtien ja nykyinen kirkko on valmistunut vuonna 1829. Piispa Absalon raknnutti paikalle 1100-luvulla goottilaisen kirkon, joka tuhoutui kahdesti tulipalossa. Nykyinen kirkko on rakennettu 1829. Kirkon torni on peräisin keskiajalta. Yksi tornin kelloista on Tanskan vanhin, vuodelta 1490 ja toinen 4 tonnin painollaan Tanskan suurin. Kirkko tunnetaan kuvanveistäjä Bertel Thorvaldsenin veistoksesta Kristuksesta ja 12 opetuslapsesta. Kirkon tunnistaa jyhkeästä ja vaaleasta pylväiköstä. Kirkon nykyhistorian merkittävimpiä tapahtumia on Tanskan kuninkaan Frederik X:n ja Mary Donaldsonin häät vuonna 2004.
Polyakryyliamidi

Polyakryyliamidi eli PAA tai PAAm polymeeri, jonka monomeeri on akryyliamidi. Yhdistettä käytetään muun muassa vedenpuhdistukseen.
Ominaisuudet.
Polyakryyliamidin molekyylimassa on useimmiten 500 000–15 000 000 g/mol. Se on haurasta ja amorfista kiinteää ainetta. Polymeerin sulamispiste on 246 °C ja lasisiirtymälämpötila on 153–195 °C. Tarkan lasisiirtymälämpötilan määrittäminen on vaikeaa, koska polyakryyliamidin joukossa on usein vettä tai muuta liuotinta. Polyakryyliamidi liukenee hyvin veteen ja lisäksi muun muassa etyleeniglykoliin, dimetyylisulfoksidiin ja morfoliiniin. Aine hydrolysoituu hitaasti happamissa oloissa ja nopeammin emästen vaikutuksesta. Polyakryyliamidin tiheys on noin 1,3 g/cm3.
Valmistus ja käyttö.
Polyakryyliamidia valmistetaan akryyliamidista radikaalipolymeroinnilla. Reaktio suoritetaan vedessä happamissa oloissa ja radikaali-initiaattoreina käytetään atsoyhdisteitä tai orgaanisia tai epäorgaanisia peroksideja.
Polyakryyliamidia käytetään flokkuloivana aineena ja sakeuttavana aineena vedenpuhdistuksessa, öljyteollisuudessa sekä malminjalostuksessa. Sitä käytetään myös apuaineena paperinvalmistuksessa. Polyakryyliamidista valmistetaan myös muita polymeerejä muuntamalla amidiryhmän rakennetta.
Edith Lamroth

Edith Lamroth (6. toukokuuta 1879 – 1964) oli suomalainen näyttelijä.
Edith Lamroth aloitti näyttelijäuransa 1909 Turussa ja oli näyttelijänä Turun Ruotsalaisessa Teatterissa 1909–1919. Hän oli Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa näyttelijänä 1919–1927 ja muutti sitten Ruotsiin. Lamroth palasi Suomeen vuonna 1937 ja liittyi näyttelijäksi Turun Ruotsalaiseen Teatteriin.
Lamroth esiintyi pääasiassa opereteissa, muun muassa opereteissa "Viulukuningas", "Puolalaista verta" ja "Geisha".
Georg Nicolai Achen

Georg Nicolai Achen (1860–1912) oli tanskalainen taidemaalari. Hän sai ensi opetuksensa Niels Christian Kierkegaardilta sekä 1877–1883 Kööpenhaminan taideakatemiassa ja opiskeli parisen vuotta myös Peder Severin Krøyerin johdolla. Asetettuaan vuodesta 1882 näytteille useita maisemia ja henkilömaalauksia hän sai 1889 Pariisin salongin kunniamaininnan teoksestaan "Sairaita P. Helenan haudalla" sekä 1890 Taideakatemian myöntämän Udstillingsmedaillenin eräästä muotokuvasta. Muotokuvamaalarina Achen oli myöhemminkin suosittu sekä kotimaassaan että ulkomailla hienon muoto- ja värikäsittelynsä vuoksi.
Cyrus West Field

Cyrus West Field (30. marraskuuta 1819 Stockbridge, Massachusetts, Yhdysvallat – 12. heinäkuuta 1892 New York City, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen liikemies, joka muistetaan ensimmäisen transatlanttisen kaapelin toteuttamisesta.
Elämä ja ura.
Field oli juristi David Dudley Fieldin ja Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomarin Stephen Johnson Fieldin nuorempi veli. 15-vuotiaana hänestä tuli virkailija newyorkilaisen A. T. Stewart &amp; Co:n liikkeessä, jossa hän työskenteli kolme vuotta. Hän työskenteli sitten kaksi vuotta veljensä Matthew Dickinson Fieldin kanssa paperitehtaassa Leessä Massachusettsissa. Vuonna 1840 hän aloitti itsenäisesti paperiliiketoiminnan Westfieldissä Massachusettsissa, mutta hänestä tuli melkein heti osakas New Yorkissa toimivaan paperin tukkukauppaan E. Root &amp; Co:hon, joka kuitenkin epäonnistui seuraavana vuonna. Field perusti pian sen jälkeen lankonsa kanssa yrityksen Cyrus W. Field &amp; Co., ja vuoteen 1853 mennessä hän oli kerännyt suuren omaisuuden, maksoi Rootin velat ja vetäytyi aktiivisesta liiketoiminnasta. Samana vuonna hän matkusti taiteilija Frederic Edwin Churchin kanssa Etelä-Amerikassa. Vuonna 1854 hän kiinnostui veljensä Matthew'n kautta insinööri Frederick Newton Gisbornen hankkeesta, joka koski Newfoundlandin halki kulkevaa lennätintä, ja häntä kiehtoi ajatus Atlantin yli kulkevasta lennätinkaapelista, johon liittyen hän kysyi neuvoja Samuel Morselta ja Matthew Fontaine Maurylta. Peter Cooperin, Moses Taylorin, Marshall Owen Robertsin ja Chandler Whiten kanssa hän perusti New York, Newfoundland &amp; London Telegraph Company -yhtiön. Kun hän oli varmistanut maihinnousuoikeudet Amerikan puolella valtamerta, hän ja insinööri John Watkins Brett, joka oli nyt hänen tärkein liikekumppaninsa, ottivat yhteyttä insinööri Charles Tilston Brightiin Lontoossa, ja joulukuussa 1856 he perustivat Isossa-Britanniassa Atlantic Telegraph Companyn. He saivat valtionavustuksen sekä Ison-Britannian että Yhdysvaltain hallituksilta. Kaapelin laskemista yritettiin epäonnistuneesti elokuussa 1857 ja kesäkuussa 1858, mutta lopulta kaapeli saatiin laskettua 7. heinäkuuta - 5. elokuuta 1858 välisenä aikana. Jonkin aikaa viestejä välitettiin, mutta lokakuussa kaapelista tuli käyttökelvoton sen eristyksen pettämisen vuoksi. Field ei kuitenkaan luopunut yrityksestä, ja lopulta heinäkuussa 1866, edellisen vuoden epäonnistuneen yrityksen jälkeen, kaapeli laskettiin ja otettiin onnistuneesti käyttöön. Yhdysvaltain kongressi myönsi hänelle kultamitalin, ja hän sai monia muitakin kunnianosoituksia sekä kotimaassa että ulkomailla. Vuonna 1877 hän osti enemmistöosuuden New York Elevated Railroad Companysta, jonka toimitusjohtajana hän toimi vuosina 1877-1880. Hän työskenteli Jay Gouldin kanssa Wabashin rautatien loppuunsaattamiseksi, ja hän myös osti The New York Evening Express- ja The Mail -sanomalehdet ja yhdisti ne The Mail and Express -sanomalehdeksi, jota hän johti kuuden vuoden ajan. Field kärsi kuitenkin raskaita taloudellisia tappioita myöhempinä vuosinaan.