tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Taasjärvi

Taasjärvi () on Söderkullan taajamassa Sipoossa sijaitseva järvi. Sen pituus on 800 metriä ja leveys 300 metriä. Järven pinta-ala on 18,4 hehtaaria, ja sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä. Taasjärven ympäristössä on runsaasti asutusta, ja järven itäpuolella asutus jatkuu järven rantaan asti. Länsirannalla on uimaranta.
Taasjärven vedenpinnan korkeus on 19,2 mpy. Järven lasku-uoma lähtee koillisnurkasta ja virtaa ensin koilliseen, sitten etelään ja yhtyy Hangelbybäckeniin. Vedet päätyvät lopulta Suomenlahteen Hängelbyvikenin kohdalta.
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty nimellä Tasträsk. Vuosien 1957, 1963, 1967, 1978 ja 1991 peruskartoissa järvi oli merkitty nimellä Tasträsket ja vain järven itäpuolella oli asutusta.
Storträsk

Storträsk voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Maija Hurme

Maija Hurme (s. 1976) on suomalainen kuvittaja ja graafikko. Hän kuvittaa lastenkirjojen lisäksi oppikirjoja ja tekee grafiikkaa Ylelle.
Hurme valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Svenska social- och kommunalhögskolanista vuonna 2004 pääaineenaan journalistiikka ja sivuaineena historia. Hän on opiskellut historiaa myös Helsingin yliopistossa. Vuosina 1998–2005 Hurme työskenteli City-lehden ad-assistenttina ja 2005–2007 "Borgåbladetin" taittajana. Hän työskenteli "Hufvudstadsbladetin" uutisgraafikkona ja taittajana 2007–2023.
Maija Hurme on tehnyt kirjoja yhdessä puolisonsa Anssi Hurmeen kanssa. Ensimmäinen yhteinen teos "Peiton alla" ilmestyi vuonna 2012. "Lepakkopoika" (2014) oli Arvid Lydecken -palkintoehdokkaana vuonna 2015. Myös Hurmeen kuvittama ja Hanna Lundströmin kirjoittama lasten runoteos "Rassel prassel puss" (suom. "Onnenkuplia") oli Arvid Lydecken -ehdokas vuonna 2015. Vuonna 2015 Hurmeen kuvittama ja Tuula Korolaisen sekä Riitta Tuluston toimittama "Lasten oma vuosikirja" sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon.
Maija ja Anssi Hurmeen teos "Varjostajat" oli lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-ehdokas vuonna 2018 sekä Tulentakantaja-palkintoehdokas 2019. Hurme oli kirjan kuvituksella myös Rudolf Koivu -palkintoehdokas saaden tuomariston kunniamaininnan. Vuonna 2022 ilmestyi teos "Kaikki löytämäni viimeiset" ("Alla mina sista"), joka oli Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkintoehdokas. Vuonna 2025 Hurmeen teos "Mistä kaikki päivät tulevat?" ("Var kommer alla dagar ifrån?") valittiin lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-ehdokkaaksi.
Hurme on Kuvittajat ry:n puheenjohtaja 2021–2022. Hän toimi aiemmin kaksi vuotta yhdistyksen varapuheenjohtajana. Hurmeen äidinkieli on suomi, mutta hän oppi ruotsin koulussa Maksamaalla ja on käytännössä kaksikielinen.
Läntinen konferenssi (NBA)

Läntinen konferenssi () on Pohjois-Amerikassa pelattava miesten koripallosarja. Se on toinen kahdesta konferenssista, jotka muodostavat National Basketball Associationin (NBA), toinen on Itäinen konferenssi. Konferenssissa on 15 joukkuetta, jotka on jaettu kolmeen divisioonaan, Tyynenmeren, Luoteiseen ja Lounaiseen divisioonaan.
The New York Times Magazine

The New York Times Magazine on "The New York Timesin" sunnuntaipainos. Artikkelit ovat tavanomaisia lehtijuttuja pitempiä, ja kirjoittajina on tunnettuja henkilöitä. Lehden päätoimittaja on ollut vuodesta 2014 Jake Silverstein, joka oli yllättävä valinta tehtävään.
Karjalohjan pappila

Karjalohjan pappila (ruots. "Karislojo prästgård") on Lohjan Karjalohjalla, Uudellamaalla sijaitseva entinen pappila, eli kirkkoherran virka-asunto. Pappilan päärakennus on rakennettu 1828-1830. Karjalohjan pappilan rakennukset ovat suojeltu rakennussuojelulailla.
Lohjan seurakunta myi Karjalohjan pappilan yksityiselle taholle vuonna 2020.
Historia ja arkkitehtuuri.
Karjalohjan pappila on sijainnut samalla paikalla Lohjanjärven rannalla 1600-luvulta lähtien. Pappilan nykyinen päärakennus on rakennettu vuosina 1828–1830 H. J. Svahnin johdolla ja se toimi Karjalohjan seurakunnan kirkkoherran virka-asuntona aina 2000-luvulle asti. Vuonna 2020 Lohjan seurakunta, johon Karjalohjan seurakunta liitettiin 2013, myi Karjalohjan pappilan yksityiselle taholle.
Karjalohjan pappilan tunnuspiirteitä on sen mansardikatto, etufasadin kuisti ja takafasadin koristeellinen avoveranta. Puisen rakennuksen toisessa päädyssä sijaitsee kivinen laajennusosa, jossa on aiemmin sijainnut Karjalohjan kirkonarkisto. Kivinen osa on rakennettu palonkestäväksi. Pappilan sisustuksen alkuperäisistä kiinteistä osista on säilynyt muun muassa vanhoja kaakeliuuneja.
Karjalohjan pappilan pihapiiriin kuuluu päärakennuksen lisäksi, kivinavetta, kivinen viljamakasiini, luhtiaitta, talli ja entinen pehtoorin rakennus.
Alumiininitraatti

Alumiininitraatti (Al(NO3)3) on alumiini- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää useissa eri sovellutuksissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa alumiininitraatti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdiste esiintyy useimmiten kidevedellisenä nonahydraattina (Al(NO3)3·9H2O), jonka alkeiskoppi on romboedrinen. Alumiininitraatti liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös etanoliin ja asetoniin. Kuumennettaessa aine hajoaa alumiinioksidiksi. Muiden nitraattien tavoin alumiininitraatti on voimakas hapetin.
Alumiininitraattia valmistetaan neutraloimalla alumiinihydroksidia typpihapolla. Toinen tapa on alumiinisulfaatin ja niukkaliukoisia sulfaatteja muodostavien metallinitraattisuolojen reaktio.
Al(OH)3 + 3 HNO3 → Al(NO3)3 + 3 H2O
Alumiininitraattia käytetään alumiinioksidipaperien valmistamiseen, peittana tekstiilien värjäyksessä, muuntajien ytimissä, harvinaisten maametallien metallurgiassa uuttamiseen ja fenolien ja fenyylieetterien nitraamiseen.
Michael Lindsay-Hogg

Michael Lindsay-Hogg (s. 5. toukokuuta 1940 New York) on yhdysvaltalaissyntyinen elokuva-, televisio- ja teatteriohjaaja, joka on tehnyt valtaosan urastaan Britanniassa. Hän ohjasi 1960-luvulta alkaen monia musiikkiesitystallenteita muun muassa The Beatlesille ja vielä 1980-luvulla muun muassa The Rolling Stonesille ja Paul Simonille. Hänen ohjauksessaan syntyi myös The Beatlesin viime vaiheita kuvaava televisiodokumentti "Let It Be" (1970), jonka kuvausvaiheista tammikuussa 1969 Peter Jackson ohjasi vuonna 2021 ensiesitetyn lähes kahdeksantuntisen dokumenttisarjan "". 
Lindsay-Hogg ohjasi yhdessä Charles Sturridgen kanssa 1980-luvun arvostelu- ja yleisömenestykseksi nousseen televisiosarjan "Mennyt maailma" (Brideshead Revisited, 1981). Hänen muihin näytelmäelokuviinsa kuuluvat rikoskomedia "Kauneuden kohde" (The Object of Beauty, 1991), irlantilaisesta kirjailijasta kertova "Tähtitaivas" (Frankie Starlight, 1993) ja Beckettin näytelmään perustuva "Huomenna hän tulee" (Waiting for Godot, 2001).
Vuonna 2011 ilmestyi Michael Lindsay-Hoggin omaelämäkerta "Luck and Circumstance: A Coming of Age in Hollywood, New York and Points Beyond." Siinä hän kirjoittaa muun muassa suhteestaan Orson Wellesiin, jota on vihjailtu hänen biologiseksi isäkseen ilman että asiasta on saatu varmuutta. Lindsay-Hoggin äiti oli irlantilais-yhdysvaltalainen näyttelijä Geraldine Fitzgerald ja virallinen isä tämän tuolloinen puoliso, englantilainen Sir Edward Lindsay-Hogg, jolta poika on perinyt baronetin arvon.
Pirttijärvi (Pori)

Pirttijärvi on Porissa entisen Ahlaisten kunnan alueella sijaitseva kylä. Se sijaitse Merikarvian rajan tuntumassa valtatie 8:n varrella noin 27 kilometrin päässä Porin keskustasta. Pirttijärvellä on myös samanniminen soistunut järvi.
Sisällissodan aikana helmikuussa 1918 kylässä käytiin Ahlaisten rintaman taisteluja. Pirttijärvellä on kolmen punaisten surmaaman merikarvialaisen talollisen muistomerkki.
Vieras maa

Vieras maa on suomalaisartisti Antti Railion 14. helmikuuta 2014 julkaistu debyyttialbumi.
Mielenrauhaa (Antti Railion albumi)

Mielenrauhaa on suomalaisartisti Antti Railion 22. joulukuuta 2019 julkaistu joulualbumi.
Ikuisuus (Antti Railion albumi)

Ikuisuus on suomalaisartisti Antti Railion 2. lokakuuta 2020 julkaistu studioalbumi.
Hogg

Hogg on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Palojoki (Enontekiö)

Palojoki (pohjoissaameksi "Bálojohka") on merkittävä Muonionjoen sivujoki, joka virtaa Enontekiön Palojärvestä Altaan menevän tien alta lounaaseen Palojoensuuhun. Siellä se yhtyy Muonionjokeen yhdyttyään idästä Hetasta tuleviin vesiin. Joessa on monipuolisesti eri kalalajeja, ja se soveltuu muun muassa perhokalastukseen ja pilkintään. Palojoki on kelvollinen myös melontaan.
Peter Nicolai Arbo

Peter Nicolai Arbo (18. kesäkuuta 1831 Buskerud – 14. lokakuuta 1892 Kristiania) oli norjalainen taidemaalari.
Arbo opiskeli Kööpenhaminan taideakatemiassa 1851–1852 sekä Düsseldorfissa 1852–1855 ja 1857–1858. Arbo sai paljon vaikutteita ranskalaiselta taidemaalari Jean-Louis-Ernest Meissonierilta, joka maalasi etenkin sotaan liittyviä maalauksia. Arbo perehtyi myös eläinten kuvaukseen. Useat hänen maalaustensa aiheet perustuvat historian tapahtumiin tai mytologiaan. Arbo maalasi myös monia muotokuvia. Hänen päätöitään ovat "Åsgårdsreien" (1872), "Valkyrjer" (1869) ja "Karl XVs kroning" (1882).
Kuwaitin naisten jääkiekkomaajoukkue

Kuwaitin naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Kuwaitia naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Joukkue koottin ensimmäistä kertaa vuonna 2007, mutta sen toiminta hiipui. Kuwaitin naisten maajoukkue osallistui ensimmäisen kerran naisten kansainväliseen turnaukseen lokakuussa 2017. Tuolloin maassa oli 443 rekisteröityä pelaajaa, joista naisten osuus oli 246 kiekkoilijaa. Miehiä oli vähemmän, vajaat sata.
Joukkue osallistui keväällä 2019 IIHF:n Women’s Challenge Cup of Asian 1. divisioonan kilpailuihin Abu Dhabissa Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Syksyllä 2019 naisjääkiekkoilijoita oli runsaat 200. Naisten maajoukkueessa pelasi kolmoissiskokset, ja heidän lisäkseen joukkuueessa pelasi kaksi muuta heidän siskoaan. Kaudella 2022–2023 joukkue osallistui Aasian ja Oseanian -mestaruuskilpailuihin, joissa maa jäi viimeiseksi eli kahdeksannelle sijalle. Samalla kaudella joukkue ylsi pronssille kuuden joukkueen Developement Cupin turnauksessa, jonka myös järjesti Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF.
Tammikuussa 2023 rekisteröityjä naisjääkiekkoilijoita oli 165 ja miehiä oli edelleen vähemmän, 130. Toisin kuin miesten maajoukkuetta, Kuwaitin naisten jääkiekkomaajoukkuetta ei ollut tuolloin sijoitettu maailmanrankingissa. Vuoden 2025 alussa naisjääkeikkoilijoita oli 150, eikä joukkuetta ollut sijoitettu rankingiin.
Karjalohjan kirjasto

Karjalohjan kirjasto on Lohjan Karjalohjalla sijaitseva yleinen kirjasto. Kirjasto sijaitsee vuonna 1875 rakennetussa vanhassa koulutalossa, jossa entinen Kirkonseudun Kansakoulu aloitti toimintansa 1890-luvun lopulla. Kirjasto on Karjalohjalla toiminut aiemmin myös kunnantalolla ja nykyisen Karjalohjan koulun rakennuksessa. Nykyisissä tiloissaan kirjasto toimii jo toistamiseen. Kirjasto muutti restauroituihin tiloihin vuonna 1997. Karjalohjan kirjasto kuuluu Läntisen-Uudenmaan LUKKI-kirjastoihin joka on Lohjan, Karkkilan ja Vihdin kirjastojen yhteenliittymä.
Karjalohjan kirjasto on osa Karjalohjan kirkonkylän kulttuurimaisemaa. Kirjaston ullakolla sijaitsee näyttelytila Kulttuurivintti, jossa järjestetään vaihtuvia näyttelyitä.
Libanonin jääkiekkomaajoukkue

Libanonin jääkiekkomaajoukkue edustaa Libanonia kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Libanonin jääkiekkoliitto liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 2019. Vuonna 2022 maassa oli 90 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa, mutta ei yhtään jäähallia tai muutakaan kaukaloa. Tilanne oli sama vuonna 2025, mutta pelaajamäärä oli pudonnut 50 pelaajaan. Maan ainut kaukalo muunnettiin televisiostudioksi vuonna 2009. Koska maan valmiudet jääkiekon pelaamiseen ovat alkeelliset, ovat maan jääkiekkoilijat pyrkineet tekemään lajia tunnetuksi. Monet libanonilaistaustaiset jääkiekkoilijat ovatkin kanadanlibanonilaisia.
Libanonilla ei ollut vuonna 2025 sijoitusta jääkiekon maailmanrankingissa.
Tunnettuja libanonilaistaustaisia jääkiekkoilijoita.
Yksi tunnetuimmista libanonilaistaustaisista jääkiekkoilijoista lienee Nazem Kadri, joka on syntynyt Kanadassa ja Kanadan kansalainen. Hän onkin edustanut Libanonin sijaan maajoukkuetasolla Kanadaa. Tiettävästi ensimmäinen NHL:ssä pelannut libanonilaistaustainen pelaaja on John Hanna. Vaikka hän opetteli luistelemaan vasta 13-vuotiaana, hän pelasi lopulta 198 NHL:n runkosarjaottelua 1950- ja 1960-luvuilla. Myöhemmin hän toimi päävalmentajana eri joukkueissa WHA:ssa sekä AHL:ssa. Hänen poikansa pelasi myös OHL:ssä ja AHL:ssa. Lisäksi libanonilaistaustaisista pelaajista NHL:ssä on pelannut Montrealissa syntynyt Alain Nasreddine, jonka isä on Libanonista ja äiti kanadanranskalainen. Nasreddine pelasi urallaan 74 runkosarjaottelua NHL:ssä ja toimii nykyisin New Jersey Devilsin apuvalmentajana, jo kuudetta kauttaan. Kaudesta 2022–2023 hän on toiminut Dallas Starsin apuvalmentajana. Hänkään ei ole edustanut urallaan Libanonia. Ed Hatoum pelasi myös urallaan 47 NHL-ottelua 1960- ja 1970-luvuilla. Hän on syntynyt Libanonissa ja omaa maan kansalaisuuden Yhdysvaltain kansalaisuuden ohella.
Libanonin naisten jääkiekkomaajoukkue

Libanonin naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Libanonia kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Libanonin jääkiekkoliitto liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 2019. Vuosina 2022–2023 maassa oli 64 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa, mutta ei yhtään jäähallia tai muutakaan kaukaloa. Näin oli myös vuoden 2025 alussa, minkä lisäksi pelaajien määrä oli vähentynyt hieman. Maan ainut kaukalo muunnettiin televisiostudioksi vuonna 2009. Monet libanonilaistaustaiset jääkiekkoilijat ovat kanadanlibanonilaisia.
Naisten jääkiekkomaajoukkuetta ei ollut sijoitettu maailmanrankingissa vuosina 2023–2025.
Sven Kalisch

Sven Kalisch (s. 21. maaliskuuta 1966 Hampuri), aikaisemmin "Muhammad Sven Kalisch" on saksalainen juristi ja entinen islamilainen teologi, joka irtautui islaminuskosta. Hän oli Saksan liittotasavallan ensimmäinen islamin professori, joka koulutti yliopistossa koulujen islaminopettajia. Nykyään hän opettaa Münsterin yliopistossa Lähi-idän myöhäisantiikin aatehistoriaa. 
Elämä.
Sven Kalisch kääntyi protestanttisesta kristinuskosta 15-vuotiaana šiialaisen islamin zaidilaiseen suuntaukseen ja vaihtoi etunimensä Muhammadiksi. Vuonna 1997 hän suoritti oikeustieteellisen tohtorintutkinnon aiheena islamilainen oikeustiede. Hän toimi asianajajana vuoteen 2001. Vuonna 2002 hän pätevöityi islamintutkimuksen kentälle tutkielmalla "Fiqh und Usul-al-fiqh in der Zaidiya. Die historische Entwicklung der Zaidiya als Rechtsschule". Sen jälkeen hän toimi islamin dosenttina Hampurin yliopistossa. 
Kalisch oli vuodesta 2004 Münsterin yliopiston islamin professorin virassa ja opetti tulevia islaminopettajia saksalaisiin kouluihin. Vuonna 2008 hän päätyi käsitykseen, ettei Muhammedia todennäköisesti koskaan ollut olemassa. Muhammedin ohella Kalisch alkoi epäillä myös Abrahamin, Mooseksen, Jeesuksen ja eri uskontojen profeettojen olemassaoloa. Kalisch luopui islamista 42-vuotiaana, minkä jälkeen alettiin miettiä hänen oikeuttaan pitää hallussa islamilaisen teologian professuuria. Yliopiston johdon kanssa käytyjen neuvottelujen tuloksena sovittiin, että hän edustaa vastedes ”Lähi-idän jälkiantiikin aatehistorian” oppituolia. Professorin työhuone on salainen, ja hän elää poliisivartiossa, koska islamista luopuminen rangaistaan "šaria"-lain mukaan kuolemantuomiolla.
Tutkimus.
Kalisch katsoo, että muslimit eivät koskaan ole olleet edes kiinnostuneita kysymyksestä, oliko Muhammed historiallinen henkilö. Islam esittää Muhammedissa mielikuvan täydellisestä ihmisestä "(ma'sum)", joka on jäljittelemisen arvoinen. Jokainen projisoi tähän hahmoon sen, minkä haluaa. Muhammed on symboli eikä historiallinen henkilö.
Kalisch on huomauttanut "haditheihin" liittyvästä kehäpäätelmästä. "Hadithit" kertovat, mikä on oikea usko, mutta tullakseen hyväksytyksi niiden täytyi olla sellaisten henkilöiden välittämiä, joilla jo oli oikea usko. Oikea usko täytyi siis tietää jo ennen kuin tiedettiin, mikä oli "hadithin" sisältö eli oikea usko. Juuri tämän takia sunnit ja šiiat eivät ole vieläkään päässeet sopuun siitä, mitkä "hadithit" ovat luotettavia ja mitkä eivät.
Kalisch lähestyi islamista luovuttuaan islamintutkimuksen Saarbrückenin koulukuntaa, johon kuuluvat muun muassa Karl-Heinz Ohlig, Gerd R. Puin ja Christoph Luxenberg, jotka kaikki ovat toimineet Saarlandin yliopistossa Saarbrückenissä. Koulukunnan edustajat pitävät Koraania alun perin kristillisenä tekstinä, jonka alkukieli oli syyroaramea arabian kielen sijasta. Muhammedia pidetään käännösvirheen perusteella syntyneenä hahmona, jota kristinuskon pohjalta kehittyvä uskonto tarvitsi omaksi profeetakseen. Koulukunta on osa historiallis-kriittistä islamintutkimusta ja edustaa sen radikaaleinta laitaa.
Jeanette Gustafsdotter

Jeanette Gustafsdotter (s. 1965) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän oli Ruotsin kulttuuri- ja demokratiaministeri vuosina 2021–2022. Hän on koulutukseltaan mediaan ja tekijänoikeuksiin erikoistunut juristi ja työskennellyt urallaan muun muassa toimittajana, toimitusjohtajana ja viestintäpäällikkönä sekä Ruotsin museoliiton pääsihteerinä.
Malawinpallio

Malawinpallio ("Tabernaemontana stapfiana") on oleanterikasvien (Apocynaceae) heimoon, pallioiden ("Tabernaemontana") sukuun kuuluva kasvilaji.
Malawinpallio on puulaji, joka kasvaa tavallisesti enintään 25 metriä korkeaksi, poikkeuksellisesti jopa 35 metriä korkeaksi. Sen latvus on tavallisesti leveä ja rungon halkaisija on enintään 90 cm.
Malawinpallio kasvaa metsissä 700–2500 metrin korkeudella merenpinnasta. Tavallisesti lajia tavataan muun muassa jokien varsilta. Luonnossa lajia tavataan itäisessä Afrikassa Ugandasta ja Keniasta Zimbabween ja Mosambikiin ulottuvalla alueella.
Malawinpalliota voidaan käyttää erilaisiin tarkoituksiin. Esimerkiksi lajin kaarnaa, siemeniä ja juuria on käytetty korkean verenpaineen hoitoon. Puusta saadaan myös lateksinkaltaista ainetta, jota on käytetty lääkinnällisiin tarkoituksiin. Lajin puuaines on pehmeää ja vaalean kellertävää tai ruskehtavaa ja sitä on käytetty paikallisesti rakentamiseen sekä polttopuuna.
Vihvilälilja

Vihvilälilja ("Aphyllanthes monspeliensis") on parsakasvilaji, joka on ainoa suvussaan ja alaheimossaan. Laji muodostaa yksinään parsakasvien vanhimman, muutaman kymmenen miljoonaa vuotta vanhan kehityshaaran. Vihviläliljan maanpäällinen kasvusto koostuu mätästävästä tuppaasta kukkavanoja, jotka ovat kasvin vihreä yhteyttävä osa, eivätkä lehdet. Vanat päättyvät harvakukkaisiin kukintoihin, jotka koostuvat sinisistä 6-kehälehtisistä kukista. Kasvin kukat muistuttavat eniten kurjenmiekkakasveihin kuuluvia silmiöitä. Vihvilälilja esiintyy luonnonvaraisena läntisellä Välimerellä, Lounais-Euroopassa ja Luoteis-Afrikassa.
Toksinen maskuliinisuus

Toksinen maskuliinisuus tarkoittaa maskuliinisina pidettyjä piirteitä, jotka ovat miehille ja heidän lähipiirilleen haitallisia. Näitä ovat monet hallitsevuuteen, kovuuteen, aggressioon, tunteettomuuteen ja syrjintään liittyvät piirteet.
Termiä käytetään yleensä kuvaamaan kapeita, perinteisiä tai stereotyyppisiä maskuliinisia normeja, jotka muotoilevat poikien ja miesten elämää. Vaikka maskuliinisuus voi olla vahingollista, toksisella maskuliinisuudella ei tarkoiteta kaiken maskuliinisuuden olevan sellaista.
Termiä käytti ensimmäisen kerran psykologi Shepherd Bliss, joka halusi näin erottaa miesten negatiiviset ja positiiviset piirteet.
Vaikutukset.
Sosiokulttuuristen toksisen maskuliinisten käyttäytymistapojen on tutkittu lisäävän antisosiaalista käytöstä sekä miehillä että naisilla. Toksiseen maskuliinisuuteen kuuluva tunteiden ilmaisun rajaaminen voi aiheuttaa miehille aleksitymiaa.
Audi Q4 e-tron

Audi Q4 e-tron on Audin vuodesta 2021 lähtien valmistama crossover-tyyppinen sähköautomalli. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin esimerkiksi Volkswagen ID.4 ja Škoda Enyaq.
Vuoden 2021 Euro NCAP -kolaritestistä Q4 e-tron sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Q4 e-tron sijoittuu kooltaan mallistossa polttomoottorikäyttöisten Q3- ja Q5-mallien väliin. Autosta on saatavana myös Sportback-versio, jonka kattolinja on muotoiltu viistommaksi. Akkukokoja on kaksi erilaista ja mallivaihtoehtoja yhteensä kolme. Perusmalli on 35, jossa on 51 kilowattitunnin akku ja 170 hevosvoiman tehoinen sähkömoottori. 40-mallissa on 77 kilowattitunnin akku ja 204-hevosvoimainen sähkömoottori. Malliston huipulla on nelivetoinen 50 quattro, jossa on 77 kilowattitunnin akku ja molemmilla akseleilla oma sähkömoottorinsa, joiden yhteisteho on 299 hevosvoimaa. Toimintamatkat ovat 333 (35), 508 (40) ja 480 kilometriä (50 quattro).
Audi e-tron GT

Audi e-tron GT on Audin vuodesta 2020 lähtien valmistama edustusluokan neliovinen sedan-korinen sähköautomalli, joka jakaa tekniikkansa Porsche Taycanin kanssa.
Audi e-tron GT (2020–).
Audi e-tron GT Concept -prototyyppi esiteltiin konseptiautona Los Angelesin autonäyttelyssä marraskuussa 2018. Marraskuussa 2020 Audi julkaisi valokuvia tuotantomallista. Tuotantomalli noudattelee konseptiauton muotoilua vahvoilla lokasuojilla, aggressiivisilla ajovaloilla ja suurella kuusikulmaisella jäähdytinsäleikön jäljitelmällä. Loivasti kalteva kattolinja päättyy yksiosaisiin takavaloihin, jotka on yhdistetty valonauhalla. Toisin kuin konseptiversiossa, tuotantoautossa on näkyvät ovenkahvat.
e-tron GT perustuu samalle alustalle kuin Porsche Taycan. 40 prosenttia autojen osista on identtisiä. Aivan kuten Taycan, myös e-tron GT on korimalliltaan neliovinen sedan urheilullisesta coupé-tyylisestä siluetistaan huolimatta.
e-tron GT:n sarjatuotanto alkoi joulukuussa 2020, kaksi kuukautta ennen virallista ensiesittelyä. Toisin kuin Belgiassa valmistetut e-tron- ja e-tron Sportback -mallit, se on ensimmäinen Audin sähköauto, joka valmistetaan Audin kotimaassa Saksassa Neckarsulmin tehtaalla. Audi esitteli virallisesti e-tron GT:n 9. helmikuuta 2021.
Audi e-tron GT:n täyssähköinen voimansiirto saa voimansa akusta, jonka nettokapasiteetti on 84 kilowattituntia (bruttokapasiteetti 93,4 kWh) sekä kahdesta sähkömoottorista. Auto kiihtyy 0–100 km/h 4,1 sekunnissa, saavuttaa huippunopeuden 245 km/h ja sen suurin jatkuva teho on 350 kilowattia (469 hv), joka voi nousta väliaikaisesti 390 kilowattiin (523 hv). e-tron GT:stä on saatavana myös RS-versio, joka kiihtyy 0–100 km/h 3,3 sekunnissa, saavuttaa huippunopeuden 250 km/h ja jonka suurin jatkuva teho on 440 kilowattia (590 hv), joka voidaan tilapäisesti nostaa 475 kilowattiin (637 hv).
Suurin laskennallinen toimintamatka on 463 kilometriä. Ajoneuvon virallinen EPA-matka yhdellä latauksella on 383 kilometriä. "Edmunds"-autosivuston suorittamissa testeissä auto ylitti EPA-luokituksensa saavuttaen 439 kilometriä.
Joaquim Salarich

Joaquim Salarich Baucells (s. 2. tammikuuta 1994 Vic, Espanja) on espanjalainen alppihiihtäjä.
Salarich sijoittui MM-kilpailujen pujottelussa 30:nneksi Beaver Creekissä 2015 ja 25:nneksi St. Moritzissa 2017 sekä keskeytti 2019 Äressa ja 2021 Cortina d'Ampezzossa sekä 2018 Pyeongchangin ja 2022 Pekingin olympialaisissa.
Salarich kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Madonna di Campiglion pujottelussa joulukuussa 2015. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan viidestoista Val d’Isèren pujottelussa joulukuussa 2021. Kymmenen parhaan joukossa hän debytoi oltuaan kahdeksas Garmisch-Partenkirchenin pujottelussa helmikuussa 2022. Parhaimmillaan hän on sijoittunut viidenneksi Méribelin pujottelussa maaliskuussa 2022.
Itävallan arkkiherttuakunta

Itävallan arkkiherttuakunta () oli merkittävä valtio Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa sekä Habsburgien monarkian keskus, joka oli olemassa vuosina 1453–1806. Arkkiherttuakunnan pääkaupunki oli Wien.
Saksalainen viittomakieli

Saksalainen viittomakieli () on pääsääntöisesti Saksan kuurojen yhteisön käyttämä viittomakieli. Lisäksi sitä käytetään jonkin verran myös Belgiassa saksankielisillä alueilla. Sen lähimmät sukulaiskielet ovat puolalainen ja israelilainen viittomakieli.
Kielellä on noin 80 000 käyttäjää.
Ensimmäinen kuuroille tarkoitettu koulu perustettiin Leipzigiin vuonna 1788. Viittomakielen käyttö opetuskielenä kiellettiin vuonna 1880. Kiinnostus viittomakielen tutkimusta kohtaan nousi 1970-luvulla ja kuurojen yhteisö alkoi ajamaan kielellisiä oikeuksiaan sekä lisäämään tietoisuutta tilanteestaan. Saksan liittohallitus tunnusti viittomakielen omaksi kielekseen vuonna 2002.
Rovaniemen I hautausmaa

I hautausmaa eli ensimmäinen hautausmaa on Rovaniemen seurakunnan vanhin virallinen hautausmaa, joka sijaitsee Rovaniemen keskustassa Sairaalanniemellä nykyistä pääkirkkoa vastapäätä.
Hautausmaa perustettiin vuonna 1632 valmistuneen kirkon ympärille ja oli käytössä vuoteen 1837 asti. Hautausmaalle arvioidaan haudatun yli 3 000 vainajaa.
Hautausmaan vanhin muistomerkki on Esaias Fellmanin ja hänen vaimonsa muistomerkki 1800-luvun alusta. Hautausmaalla sijaitsee myös Evert Porilan suunnittelema vuoden 1918 Vapaussodan sankaripatsas. Kyseinen muistomerkki paljastettiin vuonna 1921. Patsaan jalustassa on 22 vainajan nimet ja teksti: "Tietä raivasitte isänmaan vapauteen, siitä kiitoksemme teille".
Vuonna 1955 paljastettiin vanhojen kirkkojen muistopatsas. Ensimmäinen kirkko on ollut paikalla 1632–1688 ja toinen 1688–1817. Kellotornin muistokivessä on teksti: "Täsä oli Rovaniemen ensimmäinen v. 1689 rakennettu vasittu kellotapuli. Sen sijalle pystytethin v. 1765 uusi, joka tuhothin sovasa v. 1944."
Vuonna 1955 ensimmäisellä hautausmaalla paljastettiin myös muistokivi, joka pystytettiin menneiden sukupolvien muistoksi.
Rovaniemen kirkosta ja sen viereisistä I ja II hautausmaasta muodostuu yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Annett Gröschner

Annett Gröschner (s. 1964 Magdeburg) on saksalainen kirjailija.
Ura.
Annett Gröschner opiskeli germanistiikkaa Itä-Berliinissä ja Pariisissa. 1990-luvulta lähtien hän on käynnistänyt lukuisia tutkimus-, kirja- ja näyttelyprojekteja tai ollut sellaisissa osallisena. Toimittajana hän kirjoittaa eri lehtiin, muun muassa taz, Freitag ja Literarische Welt. Vuodesta 2015 alkaen hän on toiminut kulttuurijournalismin vierailevana professorina Berliinin taideyliopistossa. Annett Gröschner on asunut Berliinissä vuodesta 1983 lähtien. Gröschnerillä on yksi poika (s. 1989) ja kaksi lastenlasta.
Kirjat.
Suomennetut kirjat
Kirjat alkuperäiskielellä
Petsamon läänin vaakuna

Petsamon läänin vaakuna oli 14.2–31.12.1921 toimineen lyhytikäisen Petsamon läänin heraldinen tunnus. Vaakunan suunnitteli taiteilija Eric O. W. Ehrström ja sen heraldinen selitys kuului ""mustassa kentässä päälletysten kolme halkaistua kullanväristä turskaa"." Vaakunan alkuperäisessä mallissa kilpeä ympäröivät lisäksi sen yläreunasta lähtevät sini-valkoiset sianmustikka- eli variksenmarjavarvut. Aiheet kuvasivat Petsamon alueen elinkeinoja ja luontoa.
Vaakuna vahvistettiin sisäasiainministeriön asetuksella 27. tammikuuta 1921 ja se säilyi läänin käytössä vuoden 1921 loppuun, jolloin Petsamon lääni liitettiin osaksi Oulun lääniä. Vaakuna oli aikanaan poikkeuksellinen, sillä vuonna 1919 antamallaan asetuksella valtioneuvosto oli poistattanut käytöstä läänien aiemmin käyttämät vaakunat. Suomen luovutettua Petsamon Neuvostoliitolle Moskovan rauhassa 1940 on läänin vaakunaa käytetty Petsamon epävirallisena perinnevaakunana.
Pääosan entisestä Suomen Petsamosta nykyisin kattava Venäjän Petsamon piiri järjesti vuonna 2017 suunnittelukilpailun vaakunan valitsemiseksi piirin käyttöön. Kilpailun vaakunaehdotuksista osa perustui vanhaan Petsamon läänin vaakunaan käyttämällä aiheinaan vaakunan halkaistuja turskia. Petsamon piirin kunnallishallinto päätyi kuitenkin ottamaan käyttöönsä muun aiheisen vaakunan, joka perustui 1970-luvulla suunniteltuun neuvostotunnukseen.
Välimerenroussi

Välimerenroussi ("Hoplostethus mediterraneus") on rousseihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä. 
Koko ja ulkonäkö.
Välimerenroussi voi kasvaa suurimmillaan 42 cm pitkäksi, ja tavanomainen pituus on 10–20 cm. Lajin ruumis on soikea, korkeahko ja litteä. Pää, silmät ja suu ovat suuret. Pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut. Vatsassa on rivi karkeita luusuomuja. Väriltään välimerenroussi on selästään punertava ja kyljistään ja vatsastaan hopeanharmaa. Evät ovat punaiset.
Levinneisyys ja elintavat.
Välimerenroussia tavataan Atlantin länsiosista Uudesta-Englannista Brasiliaan ja itäosista Islannista Etelä-Afrikkaan, sekä Välimerestä. Laji elää myös Punaiseltamereltä Etelä-Afrikkaan ulottuvalla alueella ja Australian ja Uuden-Seelannin lähellä. Kala liikkuu 100–1 500 metrin syvyydessä. Välimerenroussin ravintoa ovat erityisesti äyriäiset, mutta se voi syödä myös kaloja ja pääjalkaisia. Välimerellä lajin lisääntymisaika on toukokuusta marraskuulle. 
Välimerenroussia kalastetaan kaupallisesti.
Esko Kahela

Esko Kahela (9. syyskuuta 1928 Kotka – 20. tammikuuta 2007 Algarve Portugali) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Kahelan vanhemmat olivat kapteeni Fredrik Wilhelm Kahela ja Kerttu Sofia Pitkänen ja puolisot Anne-Marie Beckman ja Heljä Viteli. Kahela tuli ylioppilaaksi Kankaanpään yhteislyseosta ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun sähköosastolta 1953. Hän toimi kymmenkunta vuotta Vaasassa Strömbergin työpajainsinöörinä ja suunnittelutoimiston päällikkönä, lyhyemmän ajan Huhtamäki-yhtymän palveluksessa ja vuosikymmenen tehtaanjohtajana Opa-yhtiössä.
Enston palvelukseen Kahela tuli 1973, yrityksen ostaman Sähkövaruste-yhtiön toimitusjohtajaksi ja sittemmin myös Enston varatoimitusjohtajaksi. Enston perustajan ja toimitusjohtajan Ensio Miettisen siirtyessä sivuun yhtiönsä johdosta Kahelasta tuli hänen seuraajansa 1979. Tätä tehtävää Kahela hoiti neljätoista vuotta, vuoteen 1994 asti. Ensto kehittyi Kahelan johdossa yli tuhannen henkilön ja kahdenkymmenen erillisen yhtiön kansainväliseksi konserniksi. Teollisuusneuvoksen arvonimen Kahela sai vuonna 1988.
HMS Latona

HMS Latona on ollut nimenä neljälle Britannian kuninkaallisen laivaston aluksella.
Mestarietsivä Peppunen

Mestarietsivä Peppunen () on japanilainen lastenkirjasarja, jota Suomessa kustantaa Nemo. Sarjaa tekevät kirjailija Yoko Tanaka (s. 1976) ja kuvittaja Masahide Fukasawa (s. 1981), jotka käyttävät yhteistä nimimerkkiä "Troll".
A.E.I.O.U.

A.E.I.O.U. on Habsburgien hallitsijasuvun ja heidän valtakuntiensa, kuten Itävallan arkkiherttuakunnan, käyttämä historiallinen tunnuslause. Mottoa käytti ensimmäisenä Fredrik III vuonna 1437, ollessaan vielä Steiermarkin herttua. Hän merkitsi sillä omaisuuttaan ja se koristi hänen rakennuttamiaan rakennuksia.
A.E.I.O.U. on nykyään itävaltalaisen Theresian sotilasakatemian ("Theresianische Militärakademie") tunnuslause ja Austria-Forum-sivuston verkkotietosanakirjan tunnus.
Merkitys.
Tunnuslauseen kirjaimiin on sovitettu lukuisia eri merkityksiä, yleensä saksaksi tai latinaksi. Seuraavat ovat niistä eräitä tunnetuimpia:
Aatu Itkonen

Aatu Itkonen (s. 2001) on suomalainen taikuri, juontaja, puhuja ja malli. Hän on kotoisin Kouvolasta, mutta asuu Tampereella. Itkonen tunnetaan parhaiten osallistumisestaan "Talent Suomen" seitsemännelle tuotantokaudelle yhdessä mentalisti Jari Hynysen kanssa. He kuitenkin putosivat ohjelmasta toisessa semifinaalissa.
Itkonen on myös ollut juontamassa useita televisio-ohjelmia. Hän aloitti taikurin uransa jo 13-vuotiaana lapsuuden kotikaupungissaan Kouvolassa.
Kauneuden kohde

Kauneuden kohde ("The Object of Beauty") on Michael Lindsay-Hoggin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1991. Sen pääosia näyttelevät Andie MacDowell ja John Malkovich.
Juoni.
Elokuvassa Lontoon hienostohotelliin jumiutunut, maailmaa kiertävä yhdysvaltalainen pariskunta alkaa olla puilla paljailla eikä hotellilaskun maksamiseen löydy rahaa. Mies työskentelee raaka-ainemeklarina, ja muuan kaakaolasti on pysähtynyt lähtömaan vallankumouksen takia. Hän saa idean ansaita rahaa realisoimalla naisystävänsä aviomieheltään saaman Henry Mooren pienoisveistoksen, joka kuitenkin yllättäen katoaa ja sekaannus on valmis. Kolmas tärkeä henkilö on kuuromykkä ja vähävarainen huonesiivooja (Rudi Davies).
Vastaanotto.
"Chicago Sun-Timesin" elokuvakriitikko Roger Ebert kuvasi elokuvaa tapakomediaksi, jonka henkilöhahmoja tuskin olisi edes olemassa ilman heidän yhteiskuntaluokkiaan määritteleviä elämäntyylejä. Tarinan pohjavirtana on hänestä henkilöhahmojen oppiminen luottamaan ja rakastamaan toisiaan. Ebert antoi elokuvalle kolme ja puoli tähteä neljästä. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä ja luonnehti sitä hyvin näytellyksi, brittiläisen henkeväksi mutta tyhjänpäiväiseksi salonkikomediaksi. "Helsingin Sanomien" Helena Yläsen mielestä "Kauneuden kohde" tarjoaa ”fiksua viihdettä, joka ei tekeydy tärkeäksi”. Hänestä elokuvan pohjimmainen teema on täydellisyyden tavoittelu. Ylänen näki elokuvassa yhtymäkohtia Max Ophülsin aatelistarinaan "Salaperäiset korvarenkaat" (1953). Hän moitti eniten elokuvan käännösvirheeltä vaikuttavaa suomalaisnimeä.
Brett Leason

Brett Leason (s. 30. huhtikuuta 1999 Calgary Alberta Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa koeaikasopimuksella NHL-seura Minnesota Wildia. Washington Capitals varasi Leasonin toisella kierroksella 56. varausvuorolla . Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja hän laukoo oikealta. 
Syyskuussa 2025 Leason teki koeaikasopimuksen Minnesota Wildin kanssa.
Broadway Tower

Broadway Tower on lähellä Broadwayn kylää Worcestershiren kreivikunnassa Cotswoldsin kukkulajonon toiseksi korkeimmalla kohdalla sijaitseva torni Englannissa. Sen pohja on 1 024 jalkaa (312 metriä) merenpinnan yläpuolella, mutta itse torni on korkeudeltaan 65 jalkaa (20 metriä) korkea. Tornin on suunnitellut arkkitehti James Wyatt ja se valmistui vuonna 1798.
Inger Støjberg

Inger Beinov Støjberg (s. 16. maaliskuuta 1973 Hjerk) on tanskalainen poliitikko ja perustamansa Tanskademokraattien puheenjohtaja. Hän kuului aiemmin Venstre-puolueeseen ja oli vuosina 2021–2022 sitoutumaton. Hän toimi tasa-arvoministerinä 2009–2010, työministerinä 2010–2011 ja maahanmuuttoministerinä 2015–2019, joista vuosina 2015–2016 myös asuntoministerinä. Vuosina 2019–2020 hän oli puolueensa varapuheenjohtaja. Hän istui kansankäräjillä vuosina 2001–2021.
Støjberg suoritti maisterin tutkinnon (MBA) Aalborgin yliopistossa 2013.
Kansankäräjät äänesti 2. helmikuuta 2021 äänin 141-30 (enemmistön saamiseksi tarvitaan 90 ääntä) sen puolesta, että Støjbergiä vastaan aloitettaisiin virkasyyteoikeudenkäynti Tanskan virkasyytetuomioistuimessa.Joulukuussa 2021 Støjberg tuomittiin virkamiestuomioistuimessa 60 päivän ehdottomaan vankeuteen laittomasta väärinkäytöksestä ja hallinnollisesta epäkohdasta ministerivastuulain ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen (8 artikla) nojalla.
Syynä oli Støjbergin maahanmuuttoministerinä vuonna 2016 antama määräys erottaa turvapaikanhakijapariskunnat toisistaan, mikäli toinen osapuoli oli alaikäinen. Støjbergin mukaan toiminnan tarkoituksena oli estää lapsiavioliittoja. Tuomion seurauksena Støjberg erotettiin parlamentista.
Agathe

Agathe (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Agden kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Agathe oli alun perin kreikkalainen siirtokunta ja kauppa-asema. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi.
Maantiede.
Agathe sijaitsi nykyisin nimellä Hérault tunnetun joen suistossa. Joen suussa sijaitsevana paikka sopi hyvin kaupankäyntiin Gallian sisäosiin päin. Kaupunki oli rakennettu kukkulalle, joka on myöhemmän keskiaikaisen ja nykyisen kaupungin korkein kohta.
Agathe oli lähistönsä ainoa kreikkalaiskaupunki. Kauempana siitä itään sijaitsi Massalia ja etelään Iberian puolella Rhode ja Emporion. Roomalaisella kaudella Agathesta länteen sijaitsivat Baeterrae ja Narbo. Muutamia kilometriä Agathesta sisämaahan sijaitsi paikkallisen heimon "oppidum" nimeltä Bessan.
Historia.
Agathe oli Massalian perustama kauppa-asema, joka perustettiin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. jo pian sen jälkeen, kun fokaialaiset olivat perustaneet Massalia itsensä. Kaupankäynnin lisäksi sen tehtäviin kuului rannikon suojaaminen paikallisia barbaariheimoja vastaan.
Myöhäisantiikin aikana 400-luvulla jaa. Agathesta tui piispanistuin. Kaupungissa järjestettiin kirkolliskokous vuonna 506.
Rakennukset ja löydökset.
Agathen kaupunki on ollut linnoitettu, ja sen muurien ympäröimän alueen koko on ollut kreikkalaisella ajalla noin 200 × 200 metriä. Roomalaisaikainen kaupunki ei vaikuta olleen tätä suurempi.
Suurin osa kaupunkiin liittyvistä arkeologisista löydöistä on tehty varsinaisen kaupungin ulkopuolelta joen rannalta ja merestä. Niihin lukeutuu muun muassa kaupankäynnistä todistavia amforoita ja muuta keramiikkaa. Varhaiselta kristilliseltä kaudelta on löydetty kahden muurien ulkopuolelle rakennetun basilikakirkon rauniot.
Athenopolis

Athenopolis () oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se sijoitetaan nykyisen Saint-Tropezin kaupungin paikalle.
Athenopolis sijaitsi Gallia Narbonensiksen rannikolla. Antiikin lähteistä ei saa selvää kuvaa kaupungin sijainnista. Se sijoitetaan jonnekin Olbian ja Forum Juliin välille, ja nykyisin sijaintipaikaksi arvellaan Saint-Tropezia.
Myöskään Athenopoliin historiasta ei tiedetä antiikin lähteistä juuri mitään. Kaupunki oli Massalian alaisuudessa. Stefanos Byzantionlainen mainitsee liguurien "Athenai"-nimisen kaupungin, joka voi olla sama paikka. Varro taas mainitsee "athenaiopolitait" ("Athenaeopolitae"), mikä viitannee etnonyyminä tämän saman kaupungin asukkaisiin.
Hemeroskopeion

Hemeroskopeion (, ) eli Dianion (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Iberiassa eli nykyisen Espanjan alueella. Se sijaitsi nykyisen Denian kaupungin paikalla.
Hemeroskopeion oli alun perin kreikkalainen siirtokunta. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi.
Maantiede.
Hemeroskopeion sijaitsi Iberian itärannikolla Dianionin eli Artemisionin () niemellä. Paikalla sijaitsi Efesoksen Artemiille omistettu temppeli, josta se oli saanut nimensä. Strabonin mukaan samalla seudulla Sucro-joen ja Carthago Novan välillä ja lähellä jokea sijaitsi kolme kaupunkia, jotka kaikki olivat massalialaisten perustamia, ja joista Hemeroskopeion oli merkittävin ja ainoa jonka nimi tunnetaan. ​Pomponius Mela kutsui niemeä nimellä Ferraria sen rautakaivosten vuoksi.
Niemen lähellä sijaitsivat saaret Planesia ja Plumbaria. Strabonin mukaan Hemeroskopeionin lähellä sijaitsi järvi, jonka ympärysmitta oli 400 stadioninmittaa. Sen arvellaan viittaavan nykyiseen Albufera de Valencia -järveen, joka sijaitsee pohjoisempana lähellä Valenciaa ja on nykyisin pienempi. Roomalaisella kaudella kaupungin alue oli Hispania Tarraconensiksen provinssia.
Historia.
Hemeroskopeion oli Massalian perustama siirtokunta. Niemi oli valittu kaupungin paikaksi, jotta se saattoi toimia valvonta-asemana (), mistä kaupunki sai nimensä. Stefanos Byzantionlaisen lainaama Artemidoros sanoo kaupungin olleen keltiberien kaupunki, jonka perustivat fokaialaiset. Ajan kuluessa paikka alettiin tuntea paremmin Artemiin temppelistään, ja nimi siirtyi myös kaupungille, niin että roomalaisella kaudella se tunnettiin ennemmin Artemiin roomalaiseen vastineeseen Dianaan viittaavalla nimellä Dianion.
Sertorius käytti niemeä tukikohtanaan, sillä se muodostaa luonnonlinnoituksen ja näkyy kauas merelle. Plinius vanhempi mainitsee Dianiumin asukkaat ("Dianenses") Carthago Novan "conventuksen" "civitas stipendariana". Kaupungin lyömiä rahoja tunnetaan. Avienuksen aikana sen enempää kaupunki kuin temppelikään eivät olleet enää olemassa. Nykyinen Denian kaupunki eli Artemus on kuitenkin perinyt sen nimen.
Rakennukset ja löydökset.
Hemeroskopeion tunnettiin jo mainitusta Artemiin temppelistään. Kaupungista ei ole kuitenkaan tehty arkeologisia löytöjä, joten sen olemassaoloa ei ole voitu vahvistaa. On jopa pidetty mahdollisena, että kirjallinen traditio kaupungin olemassaolosta olisi syntynyt vasta roomalaisella kaudella.
Olbia (Gallia)

Olbia () oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Hyèresin kaupunkia.
Olbia oli alun perin kreikkalainen siirtokunta. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi.
Maantiede.
Olbia sijaitsi Gallian etelärannikolla eli Välimeren rannalla noin 65 kilometriä itään Massaliasta. Kaupungin paikka oli pitkään tuntematon, koska se ei selviä tarkasti antiikin kirjallisista lähteistä. Pomponius Mela sijoitti sen kyllä oikein Massalian ja Forum Juliin välille, tai tarkemmin luettelemalla seudun rannikon kaupungit seuraavasti (idästä länteen): Forum Julii, Athenopolis, Olbia, Tauroeis, Kitharista ja Massalia. Strabon taas luetteli paikkoja lännestä itään seuraavasti: Massalia, Tauroention (Tauroeis), Olbia, Antipolis ja Nikaia. Klaudios Ptolemaios sijoitti Olbian Kitharistes-niemen ja Argenteus-joen suun välille.
Olbian paikka oli alun perin liguurien alueetta. Kaupungin hallussa olleen maanviljelysmaan kooksi on arvioitu noin 305 hehtaaria.
Historia.
Olbia oli Massalian perustama siirtokunta ja linnoitus ("epiteikhisma"). Se perustettiin klassisen ja hellenistisen kauden taitteessa noin vuonna 340–330 eaa. (tai 330–300 eaa.) rannikon suojaamiseksi liguureilta ja muilta barbaareilta.
Kaupungin koon perusteella sen asukasluvuksi on arvioitu suurimmillaankin noin henkeä, toisin sanoen noin 200–240 asekuntoista miespuolista kansalaista. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Olbiopolitēs" () ja "Olbianos" ().
Roomalaiset oletettavasti valtasivat Olbian Massalian piirityksen yhteydessä vuonna 49 eaa. Löydösten perusteella kaupunki vaikuttaa tuhoutuneen näihin aikoihin. Myöhemmin kaupungin alueesta tuli osa laajempaa asutusta, jonka on ehdotettu olleen Plinius vanhemman ja muiden antiikin lähteiden mainitsema "Pomponia". Tätä ei kuitenkaan ole voitu varmistaa. Kaupungin paikka on säilynyt asuttuna ainakin varhaiselle kristilliselle kaudelle. Keskiajalla 1100–1400-luvuilla paikalla oli Saint-Pierre de l'Almanarren luostari.
Rakennukset ja löydökset.
Olbian paikka on tunnistettu omistuspiirtokirjoituksesta, jossa mainitaan "Genius Viciniae Castellanae Olbiensium". Kaupunki oli ympäröity suurista kivistä tehdyllä muurilla. Se korvattiin tai sitä laajennettiin 100-luvulla eaa. Muurissa oli neliönmuotoisia torneja sekä portteja, joista idänpuoleinen pääportti johti satamaan. Muurit sulkivat sisäänsä neliönmuotoisen alueen, jossa jokaisen sivun pituus oli noin 165 metriä.
Muurien sisäpuolella oli ruutuasemakaava. Kaupungin neliön halkaisi neljään yhtä suureen osaan kaksi pääkatua, joista itä-länsisuuntaisen pääkadun leveys oli viisi metriä ja pohjois-eteläsuuntaisen pääkadun leveys neljä metriä. Muut poikkikadut jakoivat kaupungin alueen 11 metriä leveisiin kortteleihin, joita oli 9 × 4 eli 36. Kaupungin rakennuksia on sekä hellenistiseltä että roomalaiselta kaudelta. Alueen pohjoisosasta on löydetty 5 × 5 metrin kokoinen pyhäkkö, joka oli omistettu ainakin Afroditelle. Muihin löytöihin lukeutuu roomalaisia kylpylöitä sekä satamarakennelmia. Roomalaisella kaudella kaupunki laajeni muurien ulkopuolelle.
Tauroeis

Tauroeis () eli Tauroention (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se sijaitsi nykyisen Le Bruscin kaupungin paikalla.
Tauroeis oli alun perin kreikkalainen siirtokunta. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi.
Maantiede.
Tauroeis sijaitsi Gallian etelärannikolla noin 50 kilometriä itään Massalian kaupungista. Hellenistisen ja roomalaisen kauden kaupunki on paikannettu nykyisen Le Bruscin kaupungin Citadellen alueelle. Tauroeisin länsipuolella sen ja Massalian välissä sijaitsi Kitharista, ja Tauroeisista itään Olbia, Athenopolis, Antipolis ja Nikaia.
Historia.
Tauroeis oli Massalian perustama siirtokunta ja linnoitus ("epiteikhisma"). Strabonin mukaan se perustettiin rannikon suojaamiseksi barbaareilta. Stefanos Byzantionlaisen lainaama Artemidoros kutsuu sitä myös kelttiläiseksi kaupungiksi. Keramiikkalöytöjen ja rahojen perusteella kaupunki on perustettu 200-luvulla eaa., toisin sanoen suurin piirtein samoihin aikoihin kuin Olbia.
Tauroeisin mainitsevat jo mainittujen lisäksi myös Julius Caesar, Pseudo-Skymnos ja Klaudios Ptolemaios. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Tauroentios" (). Roomalaisella kaudella kaupungin nimi latinalaistui muotoon "Tauroentum". Kaupunki on säilynyt olemassa ainakin 200-luvulle jaa.
Rakennukset ja löydökset.
Tauroeisin kaupunki oli ympäröity muureilla, joista on löydetty joitakin osia. Kaupungin alueelta on löydetty kalkkikivestä ja savesta tehtyjen rakennusten jäänteitä. Kaupunki sai vettä akveduktista, josta on myös löydetty osa. Antiikin aikaisia jäänteitä on löydetty myös kaupungin edustalla sijaitsevalta saarelta, jonka nykynimi on Embiez.
Strombosia pustulata

Strombosia pustulata on ruotolehtien ("Strombosia") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta puu, joka kasvaa tavallisesti 20 metriä korkeaksi, mutta myös joitakin jopa 45 metriä korkeita yksilöitä tunnetaan. Puun runko on suora ja halkaisijaltaan 0,2–1 metriä. Latvus on pieni ja tiivis.
"Strombosia pustulata" kasvaa sademetsissä sekä muissa kosteissa tai varjoisissa ja sulkeutuneissa metsissä merenpinnan tasosta aina 770 metrin korkeuteen asti. Lajia tavataan usein lampien ja jokien rannoilta. "Strombosia pustulata" kasvaa luonnossa Länsi-Afrikan trooppisissa osissa Sierra Leonesta Gaboniin ulottuvalla alueella.
"Strombosia pustulata" -lajin siemenistä saatavasta öljystä voidaan valmistaa saippuaa. Lisäksi lajia kaadetaan luonnosta puutavaraksi, jota myydään kansainvälisestikin. Lajin puuaineksen sydänpuu on väriltään vaaleanpunaista tai -ruskehtavaa ja pintapuu kellertävää. Pintapuun ja sydänpuun välinen raja on terävästi erottuva. Sydänpuu on hyvin kestävää termiittejä sekä muita hyönteisiä vastaan.
Wolfgangsee

Wolfgangjärvi eli Wolfgangsee on järvi Itävallassa. Se sijaitsee Salzkammergutin alueella, Salzburgin ja Ylä-Itävallan osavaltioiden rajalla. Sen rantakaupunkeja ovat Strobl, Sankt Gilgen ja Sankt Wolfgang. Järvi ja Sankt Wolfgangin kaupunki ovat molemmat saaneet nimensä Wolfgang Regensburgilaisen mukaan, joka legendan mukaan rakensi seudun ensimmäisen kirkon 900-luvulla.
Yleiskuvaus.
Wolfgangjärvi on pituudeltaan noin 10,3 km luoteesta kaakkoon. Niemimaa, joka tunnetaan nimellä "die Enge" ("kapeikko"), jakaa sen kahteen osaan suunnilleen puolivälissä etelärantaa, vastapäätä Sankt Wolfgangia. Tällä kohtaa järvi on vain n. 200 m leveä. Järven läntinen osa Sankt Gilgenin puolella tunnetaan nimellä "Abersee".
Järvi on Salzkammergutin vuorten ympäröimä. Sen pohjoispuolella kohoaa Schafberg-vuori, jonka huipulle (1782 m) johtaa hammasrata. Etelässä ja kaakossa sijaitsee "Osternhorngruppen" vuorijoukko, joka on aina 1800 m korkea. Suoraan etelään Sankt Gilgenistä sijaitsee "Zwölferhorn" (1522 m), jonne vie köysirata.
Järven rantakaupungit, etenkin Sankt Wolfgang ja Sankt Gilgen, ovat suosittuja turistikohteita kesäaikaan. Operetti "Valkoinen hevonen" ("Im Weißen Rössl"") sijoittuu Sankt Wolfgangissa olevaan Valkoisen hevosen majataloon. Seudulla on kuvattu runsaasti "Heimatfilm"-elokuvia 1940-1960 -luvuilla.
Liikenneyhteydet.
Valtatie B158 Bad Ischlistä Salzburgiin kulkee Wolfgangseen etelärantaa pitkin. Sankt Gilgenistä siitä haarautuu valtatie B154, joka liittyy "Westautobahn"-moottoritiehen (Eurooppatiet 55 ja 60). Kapearaiteinen rautatie Salzburgiin lakkautettiin 1957. Järvellä kulkee kuusi matkustajalaivaa.
Omanin jääkiekkomaajoukkue

Omanin jääkiekkomaajoukkue edustaa Omania kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Oman on liittynyt Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 2014. Vuonna 2019 Omanin maajoukkue otti osaa IIHF:n Challenge Cup of Asiaan sijoittuen viimeiseksi seitsemän joukkueen turnauksessa. Maajoukkue voitti turnauksessa yhden ottelun, Macaon maajoukkuetta vastaan. 
Vuonna 2022 Omanissa oli kaksi jäähallia ja 38 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa. Tuolloin sillä ei ollut sijoitusta IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa. Näin oli myös vuonna 2025, mutta hallien määrä oli noussut kolmeen ja miespelaajien määrä laskenut 30 pelaajaan.