tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rautjärven kirkko

 
Rautjärven kirkko on Mikkelin hiippakuntaan kuuluva Ruokolahden seurakunnan kirkko Rautjärvellä. Kirkko valmistui kesällä 2025. Se rakennettiin korvaamaan tuhopoltossa vuonna 2022 palanut vanha kirkko. Uusi kirkko rakennettiin lähemmäksi järveä, ja vanhan kirkon kirkon paikka raunioineen jäi muistelualueeksi. Kirkon vihkimessu pidettiin sunnuntaina 17. elokuuta 2025, ja Yle TV1 televisioi sen suorana.
Kirkon on suunnitellut arkkitehti Teemu Kiiveri. Kirkon rakentamiskulut katettiin vakuutuskorvauksilla.
Kirkko on suojattu monin tavoin tulipalon varalta sekä kulkureittien että materiaalien suhteen. Kirkkosalissa on alttarin takana olevan ikkunan yläpuolella puinen risti, joka on tehty palaneen kirkon hiiltyneistä hirsistä. Kirkossa on kolme kerrosta. Kirkkosaliin mahtuu 70 henkeä, urkuparvelle vielä 30. Kirkkosalin alapuolella on seurakuntasali. Kirkon urut on tilattu, ja ne valmistuvat paikalleen 2027.
Kirkon tapuli on tyylillisesti samanlainen kuin itse kirkko.
Youth for Christ

Youth for Christ (, lyh. YFC) on evankelinen, tunnustuskuntiin sitoutumaton nuorisojärjestö, joka keskittyy evankeliointiin ja opetuslapseuttamiseen. Sen pääkonttori sijaitsee Denverissä, Coloradossa.
YFC kehittyi 1940- ja 1950-lukujen evankelisten liikkeiden myötä, vähentäen teologista separatismia ja kirkkokuntasidonnaisuutta samalla vahvistaen yhteiskunnallista vaikutustaan. YFC:n pitkäaikainen merkitys kuvastaa nuorisokulttuuriin kasvanutta merkitystä 1900-luvun puolivälin jälkeisessä Amerikassa. Järjestö heijastaa nuorisokulttuurin kasvavaa merkitystä Yhdysvalloissa 1900-luvun puolivälin jälkeen.
Se korostaa evankeliointia ja kulttuurienvälistä työtä maailmanlaajuisesti. Vuonna 2013 YFC toimi 133 maassa, sillä oli yli 36 000 työntekijää ja vapaaehtoista sekä 550 palvelukeskusta, ja se tavoitti lähes 250 000 nuorta.
Historia.
Youth for Christ (YFC) sai alkunsa 1940-luvun puolivälissä Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Isossa-Britanniassa järjestetyistä evankelioivista nuorisokokouksista. New Yorkissa 1930- ja 1940-luvuilla Lloyd Bryant, Jack Wyrtzen ja Percy Crawford järjestivät keskeisiä tapahtumia, jotka levisivät keskilännen kaupunkeihin. Torrey Johnsonin johtama huipentuma oli vuonna 1945 Soldier Fieldillä Chicagossa pidetty kokous, joka keräsi yli 70 000 osallistujaa.
Heinäkuussa 1945 Torrey Johnson, Charles Templeton ja muut perustivat YFC:n Winona Laken raamattukonferenssissa Indianassa, ja Johnsonista tuli sen ensimmäinen puheenjohtaja. Ensimmäisten kahden vuoden aikana YFC järjesti yli 900 lauantai-illan kokousta ympäri Yhdysvaltoja. Billy Graham palkattiin järjestön ensimmäiseksi kokopäiväiseksi evankelistaksi, ja hänen johdollaan toiminta laajeni Pohjois-Amerikasta 46 maahan vuoteen 1947 mennessä. Vuonna 1948 Bob Cookista tuli puheenjohtaja, ja hänen aikanaan YFC kehitti raamattukerhoja (myöhemmin "Campus Life") ja rikollisnuorille suunnattuja kesäleirejä. Vuonna 1968 perustettiin International Council of Youth for Christ koordinoimaan maailmanlaajuista toimintaa, joka mukautui muuttuvaan nuorisokulttuuriin.
Toiminta.
YFC korostaa joustavuuttaan: se on avoin erilaisille menetelmille eri maissa, ja työryhmät saavat muokata evankeliointia paikallisten arvioiden mukaan. Tämä tarkoittaa, että YFC:n arvo riippuu lähetettyjen nuorten asenteista ja resursseista.
YFC:n teologinen profiili perustuu seitsemään uskonkohteeseen, jotka ovat identtiset "Greater Europe Missions"-järjestön tunnustuksen kanssa. YFC pitää itseään poliittisesti sitoutumattomana.
Kansainvälinen toiminta.
Youth for Christ perustettiin Yhdysvalloissa vuonna 1945, mutta se sai varhain jalansijaa muun muassa Hollannissa.
Ruotsi.
Ruotsissa YFC:llä oli toimintaa 1950-luvulla muutaman vuoden ajan. Vuodesta 1983 lähtien se aloitti yhteistyön muutamien Ruotsin kirkon seurakuntien kanssa, erityisesti Malmössa. Vuonna 1986 perustettiin "Svenska Youth for Christ" -yhdistys. Vuonna 1987 kolme lähetystyöntekijää johti toimintaa, joka keskittyi lukioihin. He osallistuivat tunneille, järjestivät musiikkiohjelmia, musiikkikahviloita ja muita oppilaskontakteja. He julkaisivat "Streetlife"-lehteä.
Galleria Huuto

Galleria Huuto on taiteilijakollektiivin ylläpitämä näyttelytila Kalasatamassa. Vuonna 2002 perustettu Huuto oli Helsingin ensimmäisiä kollektiivivetoisia gallerioita. Huudossa järjestetään vuosittain noin 50 näyttelyä. Galleria Huuto on toiminut useassa osoitteessa, myös useassa tilassa yhtä aikaa.
Galleria aloitti Viiskulmassa vuonna 2002, kun 25 nuorta taiteilijaa perusti ensimmäisen Galleria Huudon Laivurinkadulle. Näyttelyt olivat kahden viikon pituisia ja talkoovoimin toteutettuja.
Näyttelytila Viiskulmassa jatkoi vuoteen 2013 saakka. Toisena tilana avattu Huuto Uudenmaankatu toimi vuosina 2005-2018, Huuto Jätkäsaari taas vuosina 2013-2018. Eerikinkadun/Kalevankadun tila oli käytössä vuosina 2018-2023, kunnes siirryttiin nykyisiin tiloihin Kalasatamaan.
Sagvåg

Sagvåg on taajama Stordin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 2,7 neliökilometriä ja asukasluku 3 454 vuonna 2023.
Sunnhordland

Sunnhordland on piiri Vestlandin läänissä Norjassa. Sen pinta-ala on 2 860 neliökilometriä ja asukasluku 60 583 vuonna 2024. Suurin asutuskeskus on Leirvik.
Syed Mujtaba Ali

Syed Mujtaba Ali (; 1904 Sylhet – 11. helmikuuta 1974 Dhaka) oli intialainen, sittemmin itäpakistanilainen ja bangladeshilainen kirjailija, kielitieteilijä ja bengalin kielen asemaa puolustanut aktivisti. Kirjailija Syed Murtaza Ali oli hänen vanhempi veljensä.
Elämäkerta.
Ali lähti vuonna 1921 Shantiniketaniin ja oli yksi ensimmäisistä Visva-Bharati-yliopiston opiskelijoista. Opintojensa jälkeen hän työskenteli Aman Allah Khanin kutsusta opettajana Kabulissa. Tämän jälkeen Ali pääsi Saksan hallituksen stipendillä opiskelemaan Berliiniin ja Bonnin yliopistoon, josta hän väitteli filosofian tohtoriksi. Ali aloitti vertailevan kielitieteen opettamisen Al-Azharin yliopistossa Kairossa. Palattuaan Intiaan hän lähti luennoimaan Barodan valtioon sen hallitsija Sayajirao Gaekwad III:n kutsusta. Shantiniketanissa Ali työskenteli Visva-Bharati-yliopiston islamilaisen historian ja kulttuurin professorina. Hän opetti myös saksan kieltä. Lisäksi Ali työskenteli uransa aikana muun muassa opetusministeriössä New Delhissä ja All India Radion asemilla.
Ali oli yksi ensimmäisistä henkilöistä, jotka vaativat bengalin kielelle virallista asemaa Itä-Pakistanissa. Hän piti jo 30. marraskuuta 1947 Kendriya Muslim Sahitya Sangsad -kirjallisuusjärjestön tapahtumassa kuuluisan puheen, jossa hän puolusti bengalin käyttöä virallisissa yhteyksissä urdun sijaan. Petyttyään Pakistanin poliittiseen kehitykseen Ali muutti Kolkataan. Vuonna 1949 hänet rohkaistiin muuttamaan Bograan, mutta hän joutui häirinnän kohteeksi ja palasi pidätyksen välttääkseen pian Kolkataan. Kolkatassa hän kirjoitti "Anandabazar Patrikaan" suosittua kolumnia pseudonyymillä Satyapir. Vasta vuonna 1956 Ali sai Itä-Pakistanissa julkaista kuuluisan Kendriya Muslim Sahitya Sangsadissa pitämänsä puheen.
Kun Bangladeshista tuli itsenäinen valtio vuonna 1971, Ali muutti Dhakaan, jossa vietti viimeiset vuotensa. Hänet on haudattu Dhakaan.
Kirjat ja palkinnot.
Alin ensimmäinen kirja oli "Deshe Bideshe" (1948). Se on matkakertomus, joka perustuu Alin omiin kokemuksiin Afganistanista vuosilta 1927–1929. Teos valittiin vuoden parhaaksi kirjaksi, ja Alille myönnettiin vuonna 1949 Narsinghadas-palkinto. Alin muihin kirjoihin kuuluu "Joley Dangay", joka samoin on matka-aiheinen.
Ali julkaisi urallaan noin kolmekymmentä teosta. Hän sai vuonna 1961 Ananda Puraskar -kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 2005 hänelle myönnettiin postuumisti Ekushey Padak.
Lähteet.
b
Stordin kirkko

Stordin kirkko () on Stordin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1857.
Habanero

Habanero on tulinen chililajike. Kypsymättömät habanerot ovat vihreitä. Yleisimmät värivaihtoehdot ovat oranssi ja punainen, mutta hedelmät voivat olla myös valkoisia, ruskeita, keltaisia, vihreitä tai violetteja. Habanero on nimetty kuubalaisen Havannan () kaupungin mukaan, koska se on ollut siellä vahvasti kaupankäynnin kohteena. Nimestä huolimatta habaneroja ja muita mausteisia ja kuumia ainesosia käytetään harvoin perinteisessä kuubalaisessa ruoanlaitossa.
Nysæterin kirkko

Nysæterin kirkko () on Stordin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva tiilikirkko vuodelta 1991.
Selma Lønning Aarø

Selma Lønning Aarø (s. 13. heinäkuuta 1972) on norjalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa "Den endelige historien" ilmestyi vuonna 1995.
Kenneth Mitchell

Kenneth Alexander Mitchell (25. marraskuuta 1974 Toronto, Ontario – 24. helmikuuta 2024 Los Angeles, Kalifornia) oli kanadalainen näyttelijä.
Mitchell kävi koulua Toronton Earl Haig Secondary Schoolissa ja opiskeli sitten maisema-arkkitehtuuria Guelphin yliopistossa. Hän esiintyi Eric Greenin roolissa televisiosarjassa "Jericho" ja useissa rooleissa televisiosarjassa "". Sarjoja, joissa Mitchell esiintyi, olivat myös "The Astronaut Wives Club", "Aavekuiskaaja" ja "Vaihdokkaat". Elokuvia, joissa Mitchellillä oli rooleja, olivat "Miracle" ja "Captain Marvel".
Mitchellillä todettiin ALS-tauti elokuussa 2018. Hän jatkoi työskentelyä sairastumisensa jälkeen. Hän esiintyi pyörätuolia käyttävinä hahmoina "Star Trek: Discoveryssa" ja "The Old Manissa". Mitchell oli naimisissa näyttelijä Susan May Prattin kanssa. Pariskunnalla oli kaksi yhteistä lasta.
Ivar Braut

Ivar Braut (s. 28. helmikuuta 1956 Stord) on norjalainen pappi ja teologi. Hän toimi Stavangerin piispana vuosina 2016–2018.
Atle Hansen

Atle Hansen (s. 18. marraskuuta 1954 Mosterhamn) on norjalainen toimittaja, muusikko ja kirjailija, joka tunnetaan erityisesti lasten- ja nuortenkirjoistaan. Hän on opiskellut kirjallisuus- ja teatteritiedettä sekä sosiologiaa Bergenin yliopistossa.
Coop (tavaramerkki)

Coop on päivittäistavarakaupan omiin merkkeihin lukeutuva edullisen hintatason tuotemerkki, jonka omistaa pohjoismainen hankintayhtiö Coop Trading. Merkin tuotteiden valmistuttajana ja maahantuojana toimii Suomessa Inex Partners, Ruotsissa Coop Sverige, Norjassa Coop Norge ja Tanskassa Coop Danmark. Suomessa Coop-tuotteita on myynyt vuodesta 2023 lähtien S-ryhmä. Coop-merkki korvasi Suomessa S-ryhmän Rainbow-merkin yhdenmukaistaen pohjoismaisten osuuskauppojen tuoteryhmät.
Coop-tuotemerkillä myydään tavanomaisia käyttötavaroita ja elintarvikkeita, kuten nykyisellä X-tralla ja entisellä Rainbow'lla.
Historia ja toiminta.
Coop on ollut pitkään markkinoilla Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa. Suomeen merkki tuli vuonna 2023 osana pohjoismaisten osuuskauppojen tuoteryhmien yhdenmukaistamista.
Coop-tuotemerkin takana on suomalaisten, ruotsalaisten, norjalaisten ja tanskalaisten yhdessä omistama Coop Trading -hankintayhtiö, joka sijaitsee Kööpenhaminassa. Yhtiö keskittää neljän pohjoismaisen osuustoiminnallisen yrityksen hankintoja, ja tekee yhteistä pakkaus- ja tuotesuunnittelua.
Tuotevalikoima.
Coop-tuotemerkillä myydään tavanomaisia käyttötavaroita ja elintarvikkeita. Tuoteperheeseen kuuluu yli 1500 tuotetta, joista vuoden 2024 alkupuolella markkinoilla oli noin 400. Valikoimaan kuuluu muun muassa texmex-tuotteita, pastaa, vihannessäilykkeitä sekä Taste of Asia -tuoteperhe, joka sisältää valmisaterioita, maustekastikkeita ja ateriakomponentteja.
Tuotteiden pakkaukset ovat monikielisiä ja usein ensisijaisesti englanninkielisiä, mikä johtuu pohjoismaisesta yhteishankinnasta ja pakkausten harmonisoinnista. Suomessa valmistettavissa tuotteissa käytetään kuitenkin ensisijaisesti suomenkielisiä tuotenimiä.
Naurun museo

Naurun museo ("Naoero Museum") on Naurun tasavallan kansallismuseo. Se avattiin Yarenissa 30. tammikuuta 2019 Naurun oltua vuosikymmenten ajan vailla kansallismuseota.
Naurun museossa on Naurun historiaa esittelevä laaja kokoelma, joka koostuu valokuvista ja audiovisuaalisesta aineistosta. Museossa on näytteillä myös muun muassa toiseen maailmansotaan liittyvää esineistöä, kuten japanilaisten lentokoneiden osia. Naurun museo toimii suoraan Naurun presidentin alaisuudessa. Museon johtajana toimi helmikuussa 2023 Horasio Cook.
Mäster Samuelsgatan

Mäster Samuelsgatan on katu Tukholman Norrmalmilla. Se ulottuu itä-länsisuunnassa Birger Jarlsgatanilta Vasagatanille. Risteäviä katuja ovat muun muassa Norrlandsgatan, Regeringsgatan ja Drottninggatan.
Nimi.
Katu on saanut nimensä pappi Samuel Hammarinuksen (k. 1667) mukaan. Hän toimi Klaaran seurakunnan kirkkoherrana ja perusti Klaaran koulun vuonna 1649. Samuel Hammarinus erotettiin virasta hänen irrotettuaan Bromman pappilassa itsemurhan tehneen piian hirttoköydestä. Sen olisi saanut tehdä vain pyöveli.
Näyttelijät

Näyttelijät ("The Comedians") on Peter Glenvillen ohjaama yhdysvaltalais-ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1967. Hirmuhallitsija Papa Doc Duvalierin diktatuuriin 1960-luvun puolenvälin Haitissa sijoittuvan tarinan on käsikirjoittanut Graham Greene oman samannimisen romaaninsa pohjalta. Elokuvan pääosia näyttelevät Richard Burton, Elizabeth Taylor, Alec Guinness ja Peter Ustinov. Haitilaisia henkilöhahmoja esittävät monet afroamerikkalaiset näyttelijät kuten Georg Stanford Brown, Roscoe Lee Browne, Gloria Foster, James Earl Jones, Raymond St. Jacques ja Cicely Tyson.
Juoni.
Kyyninen walesiläinen hotellinomistaja Brown (Burton) yrittää päästä eroon äidiltään perimästä hotellista Haitin pääkaupungissa Port-au-Princessä samalla kun pitää yllä salasuhdetta Uruguayn suurlähettilään (Ustinov) vaimoon (Taylor). Muita henkilöhahmoja monitahoisessa tarinassa ovat brittimajuri Jones (Guinness) sekä vegetaristipuolueen ehdokkaana Yhdysvaltain presidentiksi pyrkinyt herra Smith (Paul Ford) ja hänen vaimonsa (Lillian Gish, joka oli roolistaan Golden Globe -ehdokkaana).
Tuotanto.
"Näyttelijöitä" ei kuvattu Haitissa vaan Ranskassa ja Länsi-Afrikan Dahomeyn tasavallassa (nyk. Benin), joka ei aiemmin ollut toiminut merkittävien elokuvien kuvauspaikkana.
Vaikea tapaus

Vaikea tapaus ("Identikit / The Driver’s Seat / Psychotic") on Giuseppe Patroni Griffin ohjaama italialainen englanninkielinen draamaelokuva vuodelta 1974. Sen pääosissa näyttelevät Elizabeth Taylor ja Ian Bannen ja yhtä sivuosaa, englantilaista lordia, esittää Andy Warhol.
Juoni.
Elokuvassa Taylor esittää Kööpenhaminassa asuvaa, psyykkisesti epävakaata naista nimeltä Lise, joka matkustaa näkynsä ohjaamana Roomaan löytääkseen ihmisen, joka on ”tarkoitettu” tappamaan hänet. Lise pääseekin Roomassa hengestään. Tapahtumat kerrotaan epälineaarisessa järjestyksessä, leikattuna limittäin Lisen kuolemaa tutkivien poliisikuulustelujen kanssa.
Tuotanto.
Taylor otti roolin vastaan muun muassa siksi, että hänen tuolloinen aviomiehensä Richard Burton teki Roomassa samaan aikaan elokuvaa "Suuri joukkoteurastus". Myös Andy Warhol sattui olemaan Roomassa elokuvatuotantojensa "Frankenstein" ja "Dracula" takia.
Elokuvan pääkuvaajana toimi sittemmin kolmella Oscarilla palkittu Vittorio Storaro, joka oli tätä ennen tullut tunnetuksi Bernardo Bertoluccin elokuvista "Fasisti" (1970) ja
"Viimeinen tango Pariisissa" (1972). Myös leikkaaja Franco Arcalli oli työskennellyt näissä Bertoluccin tuotannoissa.
Vastaanotto.
"Vaikea tapaus" esitettiin Yle TV1 -kanavalla tammikuussa 1995. "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti teilasi sen lyhyessä ennakkoesittelyssään ”tekotaiteelliseksi sotkufilmiksi”.
"Slant Magazine" -lehdessä "Vaikean tapauksen" arvellaan sijoittuvan elokuvien vihoviimeiseen neljänteen laatukategoriaan nimeltä ”mitä ihmettä tämä on olevinaan”, kun muut ovat ”hyvä”, ”huono” ja ”niin huono että on hyvä”. Paitsi että juoni on toivottoman sekava, kriitikon mukaan tuolloin melko tukevassa kunnossa ollut Taylor on tehty elokuvassa mahdollisimman epämiellyttävän näköiseksi räikeine vaatteineen ja meikkeineen.
Bangladeshin nälänhätä 1974

Bangladeshin nälänhätä oli Bangladeshia koetellut ruokapula, joka tapahtui osittain samaan aikaan rajujen tulvien kanssa vuosina 1974–1975.
Nälänhätä iski kesäkuussa 1974 ja alkoi laantua saman vuoden lopussa, hätätila purettiin heinäkuussa 1975. Heinäkuun ja lokakuun välisenä aikana aikana nälänhätä johti eri arvioiden mukaan jopa noin 1,5 miljoonan ihmisen kuolemaan. Nälänhätää esiintyi kaikilla Bangladeshin alueilla, mutta pahiten kärsivät Mymensingh, Rangpur ja Sylhet. Alueet olivat suunnilleen samat, joilla koettiin Bengalin nälänhätä (1943). Virallinen kuolleiden määrä oli 26 000.
Brahmaputra-joki tulvi rajusti kesäkuusta alkaen, ja vahingoitti kolmea riisisatoa: heinäkuussa korjattava tärkein sato "aus" kärsi eniten, mutta myös "aman"-syysriisin kylvöt ja jossain määrin huhti-kesäkuussa korjattavan kevätriisin "boro" sato kärsivät.
Samaan aikaan ruoan tuonti väheni edellisvuodesta lähes kolmanneksella. Yhdysvallat leikkasi ruoka-apuaan rangaistuksena siitä, että Bangladesh vei juuttia Kuubaan. Vuoden 1973 öljykriisin takia maalla oli pulaa ulkomaanvaluutasta, ja riisin hinta maailmanmarkkinoilla oli korkea.
Näistä huolimatta maassa oli viljaa – riisin tuotantoluvut jopa kasvoivat hiukan edellisvuodesta. Uutisointi mahdollisesta ruokapulasta johti hamstraukseen ja viljan hinnan nousuun. Riisin hinta kasvoi maaliskuusta heinäkuuhun 2,5-kertaiseksi.
Bangladeshin itsenäisyyssodasta oli vain muutamia vuosia. Valtionhallinto oli kokematonta ja korruptoitunutta. Suuri osaa väestöstä eli jo valmiiksi köyhyysrajalla.
Nälänhätä iski pahimmin maatalouden palkkatyöläisiin. Tulvien takia maataloustyötä oli vähemmän tarjolla, ja inflaation takia palkalla sai vähemmän riisiä. Tilannetta pahensi valtion ruoka-apu, koska se järjesti ruoanjakelua kaupunkien köyhille ja vähensi näin ruoan saatavuutta maaseutualueilla. Valtio pystytti 6 000 hätäruokintakeskusta, joista jaettiin ruokaa ilmaiseksi, mutta nämä kilpailivat elintarvikkeista säännöstelypisteiden kanssa. Vapailla markkinoilla ruoan hinta nousi useimpien asukkaiden tavoittamattomiin.
Luba-Lunda-valtakunnat

Luba-Lunda-valtakunnat on historioitsijoiden käyttämä termi nykyisten Angolan, Kongon demokraattisen tasavallan ja Sambian alueilla 1500–1800-luvuilla sijainneista valtakunnista. Valtakuntia yhdistivät historialliset seikat, kulttuuri sekä keskisen Afrikan kauppareitit. Merkittävimmät alueen kuningaskunnat olivat Luba ja Lunda.
Lundien perimätiedon mukaan soturi Kongolo yhdisti paikalliset lubien heimot ja perusti Luban kuningaskunnan. Lubalainen ylimys puolestaan perusti Lundan kuningaskunnan hieman myöhemmin. Kuningaskunnista lähteneet soturit ja seikkailijat perustivat lähialueille useita pienempiä valtakuntia, joista suurin oli Kazembe. Valtakunnat olivat ajoittain löyhästi poliittisesti yhteydessä, mutta merkittävä yhteinen tekijä oli kauppa. Alueelta vietiin norsunluuta ja orjia etenkin portugalilaisten siirtokuntiin. 1800-luvun loppupuolella alueen valtakunnat päätyivät eurooppalaisten siirtomaavaltojen haltuun.
Staryi Saltiv

Staryi Saltiv () on kylä ja aiempi kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Harkovan alueen Tšuhujivin piirissä. Kylä sijaitsee Donetsjokeen padotun Petšenihyn tekojärven länsirannalla, maanteitse 45 kilometriä aluekeskus Harkovan keskustasta itään. Venäjän raja sijaitsee noin 18 kilometrin päässä pohjoisluoteessa. Staryi Saltivin kohdalla on ollut pato ja silta, mikä on yhdistänyt Donetsjoen oikeaa ja vasenta rantaa. Toukokuussa 2024 venäläiset tuhosivat sillan ohjusiskulla.
Heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä Staryi Saltivista tuli osa Tšuhujivin piiriä. Kaupunkityyppisen taajaman asema Staryi Saltivilla oli tammikuuhun 2024 saakka, jolloin Ukraina lakkautti kaupunkityyppisiset taajamat osana Neuvostoliittoon liittyvistä käsitteistä luopumista. 
Ennen Venäjän hyökkäyssotaa (2022–) kylän väkiluvuksi arvioitiin 3 329 asukasta (1.1.2022). Kylä on Tšuhujivin piirin länsiosassa sijaitsevan, 7 424 asukkaan Staryi Saltivin hromadan (piiriä paikallisempi aluehallinnon 3. tason alue) keskus. Sodan johdosta monet asukkaat siirtyivät turvaan toisalle, pois paikkakunnalta.
Venäjän hyökkäyssodan 2022– aika.
Ukrainaan kohdistamansa hyökkäyssodan (2022–) alkupäivinä venäläisjoukot miehittivät kylän. Miehittäjät varastivat mittavasti esimerkiksi kylässä toimineiden lomakylien ja yksityisasuntojen omaisuutta. Kylä vapautettiin toukokuun alussa 2022. Tämä jälkeen hyökääjät suuntasivat toistuvaa tykistötulta kylään. Puolet kylän rakennuksista tuhoutui tai vaurioitui. Tykistötuli loppui, kun Ukrainan vastahyökkäyksellä syyskuussa 2022 laaja osa Harkovan alueen pohjoisosasta vapautettiin venäläisjoukoista. Tämän jälkeenkin Venäjä on kohdistanut sotaisuuksia kylään, suunnaten esimerkiksi alkuvuonna 2024 sinne ilmaiskuja.
Forum Box

Forum Box on taiteilijavetoinen näyttelytila Kampissa Lönnrotinkadun päässä.
Rakennus, jossa Forum Box toimii, on bunkkerimainen varasto, joka tuli näkyviin, kun Lönnrotinkadun kohdalla ollut silta purettiin. Forum Box -osuuskunnan jäsenet kiinnostuivat tilasta, joka saatiin vuokrattua Helsingin kaupungilta. Varastorakennukseen remontoitiin näyttelytilat. Forum Boxin ensimmäinen näyttely oli yhteistyö Kiasman kanssa. Näytteillä oli Richard Serran ja Anthony Caron raskaita teräsveistoksia Kiasma-kokoelma-näyttelyn osana. Teokset päätyivät Forum Boxiin tilan tukevan maalattian ansiosta.
Osuuskunnan puheenjohtaja oli näyttelytilaa perustettaessa Kain Tapper. Jäseniä oli 25, muiden muassa Radoslaw Gryta, Outi Heiskanen, Tapio Junno, Jukka Mäkelä ja Ulla Rantanen.
Kaudella 2023–2024 Forum Boxin hallitukseen kuului muiden ohella Kaisaleena Halinen, Markus Konttinen, Vesa-Pekka Rannikko ja Stiina Saaristo.
Forum Boxissa on 300 neliötä näyttelytilaa, joka on osittain 5,6 metriä korkeaa. Tila on luonteeltaan karua ja rouheaa. Lattia on maalaamatonta betonia ja tiiliseinät on kalkittu kevyesti.
Tilojen muuttamisen näyttelykäyttöön suunnitteli arkkitehti Juhani Pallasmaa.
Lilian Wolfe

Lilian Gertrude Wolfe (alun perin "Wolfe"; 22. joulukuuta 1875 Lontoo – 22. huhtikuuta 1974) oli brittiläinen feministi, antimilitaristi ja anarkisti. Hän toimi pitkään Freedom Pressissä.
Wolfe syntyi poliittisesti konservatiivisen juutalaisen koruseppä Albert Lewis Woolfin ja näyttelijä Lucy Helen Jonesin tyttäreksi. Äiti jätti perheen Wolfen ollessa 13-vuotias. Wolfella oli kolme veljeä ja kaksi siskoa. Vanhimman veljensä kustannuksella hän suoritti sähköttäjän opinnot Regent Street Polytechnicissä. Tämän jälkeen Wolfe työskenteli General Post Officessa Lontoossa ja liittyi Civil Service Socialist Societyyn. Hän kuului myös vuonna 1907 perustettuun Women's Freedom Leagueen ja ajoi naisten äänioikeutta. Vuonna 1913 Wolfe aloitti osallistumisen anarkistiseen liikehdintään. Vuonna 1914 hän oli mukana perustamassa uudelleen Freedom Pressin "The Voice of Labour" -lehteä. Hän avusti No-Conscription Fellowshipin toiminnan aloittamisessa. Wolfe tuomittiin ensimmäisen maailmansodan aikana kansalaistottelemattomuuteen ja kutsunnoista kieltäytymiseen kehottaneen lehtijulkaisun johdosta sakkorangaistukseen, jonka hän jätti maksamatta. Tuomio muunnettiin kahden kuukauden vankeusrangaistukseksi, jonka Wolfe raskauden takia suoritti HM Prison Hollowayn sairaalassa. Samasta tapauksesta tuomittiin kolmen kuukauden vankeudeksi muunnettuun sakkoon hänen elämänkumppaninsa Thomas Keell. Wolfe maksoi sakon kaksi viikkoa ennen tarkoitettua vapautuspäivää, koska oli huolissaan lapsensa turvallisuudesta. Wolfe synnytti lapsen avioliiton ulkopuolella, mikä hänen mukaansa oli valtion auktoriteetin kyseenalaistamisesta johtunut tietoinen päätös. Poika nimettiin isänsä mukaan. Wolfe kuului "Spain and the World" -lehden johtoon sen perustamisesta (1936) lähtien.
Ensimmäisen ja toisen maailmansodan välisinä vuosikymmeninä Wolfe eli tolstoilaisessa Whiteway Colony -yhteisössä. Hänen elämänkumppaninsa Thomas Keell kuoli vuonna 1938. Wolfe johti terveysruokakauppaa Stroudissa ja jatkoi tätä työtään toisen maailmansodan vuosina. Hän oli kasvissyöjä. Vuonna 1943 Wolfe lähti Lontooseen työskentelemään nuorempien anarkistien Vernon Richardsin ja Marie Louise Bernerin kanssa "War Commentary" -lehdessä. Toisen maailmansodan jälkeen hän muun muassa toimi Campaign for Nuclear Disarmamentissa (CND). Wolfe osallistui ydinasevastaisille Aldermastonin marsseille vuodesta 1958 lähtien. Hänet pidätettiin ja häntä sakotettiin vuosina 1961–1964 toistuvasti istumaprotesteista. Wolfe johti Freedom Pressin kirjakauppaa 95-vuotiaaksi saakka. Hän kuului National Council for Civil Libertiesiin ja War Resisters' Internationaliin. Hän kuoli 98-vuotiaana aivoverenkiertohäiriöön.
Al-Jalazunin pakolaisleiri

Al-Jalazunin pakolaisleiri () on palestiinalaispakolaisten leiri Palestiinan Länsirannalla Ramallah’sta pohjoiseen. Vuonna 2022 leirissä asui 16 439 rekisteröityä pakolaista.
Maantiede.
Al-Jalazunin pakolaisleiri sijaitsee Palestiinan Länsirannan Ramallah’n kuvernoraatissa noin 5 kilometriä Ramallah’n kaupungista pohjoiseen. Sen naapuripaikkakuntia ovat Jifna ja Dura al-Qar, sekä Beit Elin juutalaissiirtokunta. Al-Jalazunin korkeus merenpinnasta on noin 760 metriä. Pinta-alaa leirillä on 0,253 km2.
Vuoden keskilämpötila on 15 °C. Vuotuinen sadanta on 642,2  mm.
Historia.
Al-Jalazunin pakolaisleiri perustettiin vuonna 1949, ja sen asukkaat olivat peräisin 36 kylästä Lodin, Ramlan ja Haifan alueilta, sekä Hebronin länsipuolelta. Nimensä se sai paikallisesti tunnetun lähteen mukaan.
Oslon rauhanprosessin myötä al-Jalazunista tuli osa palestiinalaishallinnon alaista alue B:tä. Viereisen Israelin siirtokunnan Beit Elin laajentuminen on herättänyt jännitteitä siirtolaisten ja leirin asukkaiden välillä. Yhteenotot paikallisten ja Israelin turvallisuusjoukkojen välillä ovat olleet yleisiä.
Talous.
Monet leirin asukkaista käyvät töissä sen naapuripaikkakunnilla, Israelissa tai läheisissä Israelin siirtokunnissa. Näistä jälkimmäiset ovat rajoittuneet mahdollisuutena etenkin ensimmäisen intifadan jälkeen. Työttömyysaste leirissä vuonna 2011 oli 47 %-
Väestö.
Yhdistyneiden kansakuntien UNRWA:n mukaan al-Jalazunin pakolaisleirillä asui vuonna 2022 yhteensä 16 439 virallisesti rekisteröityä pakolaista. Luku ei käsitä rekisteröimättömiä leirin asukkaita. Leirin asukasluku on kasvanut nopeasti, mikä on johtanut ongelmiin sen infrastruktuurissa ja kiistoihin maan käytöstä viereisten kylien kanssa.
Leirissä on kolme moskeijaa.
Käsmun majakka

Käsmun majakka on Käsmun kylässä entisessä Vihulan kunnassa, nykyisessä Haljalan kunnassa sijaiseva pieni majakka. 
Majakan osoite on Merekooli 6, Käsmu, 45601 Lääne-Viru maakond.
Balatan pakolaisleiri

Balatan pakolaisleiri () on palestiinalaispakolaisten pakolaisleiri Palestiinan Länsirannalla Nablusin kaupungin vieressä. Vuonna 2022 leirissä asui 32 561 virallisesti rekisteröityä pakolaista ja asukasluvultaan se oli Länsirannan leireistä suurin.
Maantiede.
Balatan pakolaisleiri sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Nablusin kuvernoraatissa Nablusin kaupungin vieressä. Pinta-alaa leirillä on 0,25 km2.
Historia.
Balatan pakolaisleiri perustettiin vuonna 1950, ja leiri oli tarkoitettu alkujaan noin 5 000 asukkaalle. Sen asukkaat olivat pääosin pakolaisia Jaffan alueelta. Alkujaan asunnot olivat vain telttoja. Ajan kanssa kävi selväksi, että pakolaiset eivät pääsisivät lähivuosien aikana palaamaan koteihinsa, jonka takia vuodesta 1956 väliaikaiseksi tarkoitettuja telttoja alettiin korvata oikeilla asuinrakennuksilla. Balatan varsinainen kylä liitettiin Nabluksen kaupunkiin Jordanian hallitessa Länsirantaa.
Ensimmäisen intifadan on joskus esitetty alkaneen Balatan pakolaisleiriltä, joskin yleisemmin sen on katsottu alkaneen Gazan kaistalla. Israelin joukot pidättivät joka tapauksessa useampia tuhansia leirin asukkaita intifadan aikana. Israelin turvallisuusjoukot ovat toteuttaneet operaatioita leirissä myös myöhemmin. Israelilaiset sotilaat suojaavat usein leirin kautta läheiselle Joosefin haudalle kulkevia juutalaisia pyhiinvaeltajia.
Väestö.
Vuonna 2022 leirissä asui Yhdistyneiden kansakuntien UNRWA:n mukaan 32 561 virallisesti rekisteröityä pakolaista. Asukasluku voi rekisteröimättömät asukkaat huomioon ottaen olla suurempi. Leiri on joka tapauksessa asukasluvultaan Länsirannan palestiinalaisten pakolaisleireistä suurin. Asukasmäärä on huomattava ongelma. Pinta-alaltaan pienen leirin väestöntiheys on 108 000 as./km2.
Huomattavia ongelmia leirillä ovat olleet myös korkea työttömyys ja köyhyys.
Narva-Jõesuun majakka

Narva-Jõesuun majakka on Narva-Jõesuun kaupungissa sijaiseva majakka.
Letipean majakka

Letipean majakka sijaitsee Viru-Nigulassa, Länsi-Virumaalla.
Tallinnan takalinjavalomajakka

Tallinnan takalinjavalomajakka on perustansa puolelta maanpinnan tasolla ylempi Tallinnan kaupungissa oleva majakka. Edempänä olevan Tallinnan etulinjavalomajakka on lähempänä Suomenlahtea.
Staffan Seeberg

Karl Oskar Staffan Seeberg (s. 4. elokuuta 1938, Tukholma) on ruotsalainen kirjailija ja lääkäri. Hän asuu tällä hetkellä Båstadissa.
Hänen ensimmäinen romaaninsa "P:s lidanden" julkaistiin vuonna 1966, ja hänen läpimurtonsa tuli vuonna 1970 teoksella "Vägen genom Vasaparken".
Hän väitteli lääketieteen tohtoriksi vuonna 1975. Hänen työnsä ovat hyvin kriittisiä yhteiskuntaa kohtaan.
Teoksista on suomennettu ainakin "Grönlannin vihreät metsät".
Tallinnan etulinjavalomajakka

Tallinnan etulinjavalomajakka on perustansa puolelta maanpinnan tasolla alempi Tallinnan kaupungissa oleva majakka. Taempana oleva Tallinnan takalinjavalomajakka on etäänpänä Suomenlahtea.
La Vuelta Femenina 2024

La Vuelta Femenina oli järjestyksessään kymmenes maantiepyöräilyn La Vuelta Femenina -kilpailu. Kahdeksan etappia sisältänyt kilpailu alkoi joukkueaika-ajolla Valenciassa 28. huhtikuuta ja päättyi Madridiin 5. toukokuuta 2024. Kilpailun kokonaispituus oli 880,9 kilometriä. Kilpailu kuului UCI Women's World Tour -sarjaan.
Demi Vollering voitti kilpailun minuutin ja 49 sekunnin erolla Riejanne Markusiin, Elisa Longo Borghini sijoittui kolmanneksi. Pistekilpailun voitti Marianne Vos, mäkikirikilpailun Demi Vollering ja joukkuekilpailun SD Worx-Protime.
Tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Etapit.
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Moniviljaleipä

Moniviljaleipä on leipä, joka on tehty useita viljalajeja sisältävistä jauhoista. Tällainen leipä voi sisältää myös leseitä ja mallasjauhoja. Moniviljaleipä saattaa sisältää myös siemeniä, kuten auringonkukan ja pellavan siemeniä. Moniviljaleipään käytetään joskus mausteena esimerkiksi marjoja.
Grahamleipä

Grahamleipä on vehnäleipää, jossa huomattava osuus jauhoista on täysjyvää eli grahamjauhoja. Sen kohottamiseen käytetään hiivaa. Täysjyväjauhojen osuus käytetyistä jauhoista voi olla 20–30 prosenttia, mutta nykyään valmistetaan myös leipää, jossa on vain täysjyvävehnäjauhoja. Aiemmin tämä ei ollut mahdollista, koska perinteiset grahamjauhot ovat maultaan liian kitkeriä käytettäväksi ainoana jauhona. Grahamleivässä voidaan käyttää jauhojen lisäksi myös kaurahiutaleita.
La Vuelta Femenina 2023

La Vuelta Femenina 2023 oli järjestyksessään yhdeksäs maantiepyöräilyn La Vuelta Femenina -kilpailu. Se alkoi joukkueaika-ajossa Torreviejassa 1. toukokuuta ja päättyi Lagos de Covadongaan 7. toukokuuta 2023. Kilpailussa ajettiin seitsemän etappia, yhteispituudeltaan 740,2 kilometriä. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin.
Annemiek van Vleuten voitti kllpailun yhdeksän sekunnin erolla Demi Volleringiin, Gaia Realini sijoittui kolmanneksi. Pistekilpailun voitti Marianne Vos, mäkikirikilpailun Gaia Realini ja joukkuekilpailun UAE Team ADQ.
Etapit.
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Piimäkakku

Piimäkakku on kahvikakku, joka sisältää piimää. Se säilyy hyvin ja jopa hyötyy säilytyksestä jonkin aikaa, koska se maustuu säilytysaikana. Piimäkakkua on tarjottu usein juhlapöydässäkin. Se on munaton ja se kohotetaan ruokasoodan avulla.
Aune Mäkinen-Ollinen

Sylvi Aune Amalia Mäkinen-Ollinen, o.s. Mäkinen (2. elokuuta 1900 Tammela – 5. huhtikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen juristi, virkamies ja opettaja.
Henkilöhistoria.
Mäkinen-Ollisen vanhemmat olivat kouluneuvos Kaarlo Kristian Mäkinen ja opettaja Amalia Serafia Pinni ja puoliso vuodesta 1927 pääjohtaja Ilmo Ollinen (1900–1967). Mäkinen-Ollinen tuli yliopppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta 1919 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1925 ja lisensiaatiksi 1948, varatuomarin arvon hän sai 1934. Mäkinen-Ollinen oli valtiovarainministeriön ylimääräinen notaari 1925, valtion tapaturmalautakunnan sihteeri 1925–1934, valtion tapaturmatoimikunnan sihteeri 1935–1938, sosiaaliministeriön nuorempi hallitussihteeri 1938 - 1946 ja vanhempi hallitussihteeri 1956–1967 ja Yhteiskunnallisen korkeakoulun huoltolainsäädännön yliopettaja 1946–1956. Hänellä oli myös useita oman alansa ja muita asiantuntija- ja luottamustoimia, Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1957–1958.
Takaa-ajettuna

Takaa-ajettuna ("The Prize") on Mark Robsonin ohjaama komediallinen, vakoiluaiheinen jännityselokuva vuodelta 1963. Nobel-palkintojenjaon ympärille Tukholmaan sijoittuvan tarinan on käsikirjoittanut Ernest Lehman viihdekirjailija Irving Wallacen bestseller-romaanin "The Prize" pohjalta. Pääosia näyttelevät Paul Newman röyhkeänä ja suorapuheisena menestyskirjailijana, Edward G. Robinson palkittavana fyysikkona ja Elke Sommer Ruotsin ulkoministeriön yhteyshenkilönä.
Taustaa.
Elokuvakäsikirjoittaja ja viihdekirjailija Irving Wallace kritisoi läpi 1950-luvun Nobel-palkintoja eri syistä. Hänen vuonna 1962 julkaistu viihderomaaninsa "The Prize" otti Tukholman vuosittaisen Nobel-gaalan tarinan aiheeksi. Romaani myi satoja tuhansia kappaleita mutta aiheutti myös kohua. Kaikki pohjoismaiset kustantajat kieltäytyivät kustantamasta romaanin käännöksiä, koska se asetti Nobel-palkinnot arveluttavaan valoon. Metro-Goldwyn-Mayer kuitenkin kiinnostui tuottamaan aiheesta elokuvan, jonka ohjaajaksi nimettiin Mark Robson.
Tuotanto.
Elokuva kuvattiin valtaosin Ruotsissa, muun muassa Tukholman Grand Hôtelissa.
Elokuvassa puhutaan englannin lisäksi paljon ruotsia. Täysin ymmärrettävissä olevaa ruotsinkielistä dialogia ei kuitenkaan ole tekstitetty eikä usein edes tulkattu, joten se jää ruotsia taitamattomalle yleisölle eräänlaiseksi ”äänilavasteeksi”.
Vastaanotto.
Golden Globe -gaalassa Elke Sommer voitti vuoden parhaan tulokkaan palkinnon ja Diane Baker oli ehdolla sivuosastaan.
Alfred Hitchcockin tyyliä tavoittelevaa elokuvaa on kritisoitu muun muassa tasapaksuudesta, koska sen enempää komedialliset, romanttiset kuin jännitystä luovatkaan elementit eivät lähde kunnolla lentoon. Myös vakoilu- ja Nobel-juonia on pidetty päälleliimattuina syinä tehdä suuren yleisön viihdettä. Muuan arvostelija kuitenkin huomautti elokuvan olevan parempi kuin Hitchcockin "Revitty esirippu", toinen samoihin aikoihin tehty Eurooppaan sijoittunut ja Paul Newmanin tähdittämä tiedemies- ja vakoilutarina. "Video-opas" vuodelta 1994 antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, joka vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Ludwig Mond

Ludwig Mond (7. maaliskuuta 1839 Kassel, Hessenin vaaliruhtinaskunta – 11. joulukuuta 1909 Lontoo) oli saksalaissyntyinen brittiläinen kemisti ja teollisuusmies.
Elämä ja ura.
Mond syntyi varakkaaseen juutalaisperheeseen. Opiskeltuaan Marburgissa Hermann Kolben johdolla ja Heidelbergissä Robert Bunsenin johdolla hän tuli Englantiin vuonna 1862 oltuaan ensin kahdessa saksalaisessa kemiantehtaassa, ja sai työpaikan Widnesin kemiantehtaalta. Siellä hän jatkoi kehittelemänsä menetelmän käytäntöön soveltamista, jolla voitiin hyödyntää hukkaan mennyt rikki Leblancin menetelmässä. Vuonna 1873 hän ryhtyi yhteistyöhön John Tomlinson Brunnerin kanssa, jonka hän oli tavannut ollessaan Widnesissä, ja perusti suuren kemianteollisuuden yrityksen Brunner, Mond &amp; Co (vuodesta 1926 osa Imperial Chemical Industries -yhtiötä). Mond vieraili Ernest Solvayn luona Belgiassa ja hankki oikeudet tämän uuden tekniikan käyttöön Englannissa. Mond ja Brunner alkoivat valmistaa laajamittaisesti natriumkarbonaattia vasta kehitetyllä Solvayn menetelmällä, jota Mond paransi merkittävästi. Yrittäessään löytää keinoja ammoniakin saamiseksi hiilestä ja koksista Mond keksi myös menetelmän halvan voimakaasun ("Mond-kaasu") valmistamiseksi, jota käytettiin teollisuuden lämmitystarkoituksiin. Hänen löytämänsä nikkelikarbonyyli mahdollisti onnistuneen prosessin nikkelin erottamiseksi malmista. Mond perusti prosessia varten Mond Nickel Company -yhtiön (vuodesta 1929 osa International Nickel Company -yhtiötä), jolla oli kaivoksia Kanadassa ja tehdas Clydachissa Swansean lähellä. Mond jatkoi karbonyylien tieteellistä tutkimusta ja valmisti yhdessä muiden kanssa rautakarbonyyliä. Hänestä tuli Ison-Britannian kansalainen vuonna 1880. Mond oli aktiivinen tieteellisten yhdistysten toiminnassa, antoi lahjoituksia tieteelliseen tutkimukseen ja oli vuonna 1881 perustamassa Society of Chemical Industry -yhdistystä, josta tuli myöhemmin yksi maailman suurimmista tieteellisistä yhdistyksistä. Mond perusti vuonna 1896 Davy-Faradayn tutkimuslaboratorion Royal Institutionin yhteyteen. Hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1891. Hän oli huomattava taiteen kerääjä ja testamenttasi merkittävän italialaisten maalausten kokoelman National Galleryyn. Mond avioitui vuonna 1866 serkkunsa Frida Loewenthalin kanssa. Heillä oli kaksi poikaa, Robert Ludwig Mond ja poliitikko Alfred Moritz Mond, joka sai baronetin arvon vuonna 1910.
Raoul

Raoul on ranskalainen miehen etunimi. Se on samaa alkuperää kuin englannin Ralph. Ne juontuvat muinaisyläsaksalaisesta nimestä "Radulf" ja sen muinaisskandinaavisesta vastineesta "Raðulfr", joiden merkitys on ’neuvokas susi’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2024 mennessä tilastoitu noin 300 Raoul-nimistä miestä.
Nimipäivä.
Ruotsissa Raoul viettää nimipäivää 27. elokuuta. Nimi lisättiin Ruotsin almanakkaan vuonna 1986 ja poistettiin siitä vuonna 1993. Se kuitenkin palautettiin takaisin vuonna 2001.
Dumnonit

Dumnonit ("Dumnonii") olivat kelttiheimo, joka asui muinaisessa Britanniassa nykyisten Cornwallin ja Devonin alueilla. Heimo lienee asunut siellä jo pronssikaudelta lähtien. Dumnonit olivat rauhallinen kansa, mutta uhattuna he taistelivat vihollisiaan vastaan raivokkaasti. Dumnonien tärkein vientituote oli tina, jota on louhittu alueella antiikin ajoista lähtien. Tinaa vietiin muualle Ictisin satamasta. Devonin mäkilinna Hembury Fort on saattanut aikoinaan olla Dumnonien pääkaupunki. Dumnonit pystyivät vielä 600-luvulla vastustamaan saksien valloitusyrityksiä, mutta joutuivat myöhemmin alistumaan Wessexin vallan alle.
Paavo Smed

Paavo Smed (s. 1930) on suomalainen Voikkaalla asuva UPM:n entinen sukeltaja ja runoilija. Häntä on kutsuttu viimeiseksi suomalaiseksi työläisrunoiljaksi.
Paavo Smed meni työhön Kymin paperitehtaalle 15-vuotiaana sotien jälkeen 1945. Sukeltajaksi hän kouluttautui vuonna 1958 ja työskenteli sitten pääasiassa tässä työssä Kymijoella eläkkeelle jäämiseensä saakka 1987. Smedin runoja julkaistiin paikallisissa lehdissä ja antologioissa ja ensimmäisen runokokoelmansa hän julkaisi vuonna 2002. Smed sai vaikutteita muun muassa Arvo Turtiaisen ja Viljo Kajavan runoista. Ulkomaisista runoilijoista Philip Levine ja Simon Armitage ovat kirjoittaneet samantapaisista aiheista. Smed asuu Voikkaalla kalliomaalauksistaan tunnetulla Pakanavuorella.
Aiheesta muualla.
Paavo Smedin runoja Videomakers Oy:n dokumentissa Kone 17, joka kertoi Voikkaan paperitehtaan paperikoneen 17 sulkemisesta huhtikuussa 2004:
Jean Bérain

Jean Bérain vanhempi (4. kesäkuuta 1640 Belrain, Meuse, Ranska – 24. tammikuuta 1711 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari, koristetaiteilija ja kaivertaja, "Kuninkaan kabinetin piirtäjä" vuodesta 1674.
Bérain sai asunnon ja työpajan Louvressa (1677) lähellä kuuluisaa André-Charles Boullea, jonka huonekaluihin hän sommitteli koristuksia. Bérain oli Charles Le Brunin oppilaita ja pääavustajia koristamassa muun muassa Louvren Apollogalleriaa ja Versailles’n, Sceaux’n ja S. Germainin kuninkaallisia linnoja. Koristeluasioissa Bérain oli aikanaan lähes itsevaltias makutuomari, ja samalla häntä käytettiin ahkerasti teatterinäytösten ja pukujen suunnittelijana, suurimuotoisten hautajaisten järjestäjänä, gobeliinien piirtäjänä ja sisustustaiteilijana. Varsinaista merkitystä Bérainille kuitenkin antavat ornamenttikaiverrukset. Kekseliäänä ja tuotteliaana hän noudatti niissä ajan makua ja sulautti yhteen edeltäjiensä, 1500-luvun ranskalaisten ornamentistien ja etenkin Rafaelin groteskeja. Hän käytti mieliaiheinaan Ludvig XIV:n aikaisen myöhäisbarokin nauha- ja nauha-akanttikoristetta, jonka leviämiseen ja siten maun yhtenäistämiseen ovat vaikuttaneet hänen ja Jean Marot’n kaiverrukset. Suurin osa näistä ilmestyi vasta Bérainin kuoltua, mikä osaltaan todistaa hänen suurta jatkuvaa vaikutustaan ulkomaillakin. Saksassa esimerkiksi niin sanottu Laub- und Bandelwerk -ornamentiikka on Bérainin kaiverrusten innoittamaa, mutta kultasepän ammattiin ja taidetaoksiinkin tämä barokin ja rokokoon välinen kepeä ornamentiikka on jättänyt tuntuvia jälkiä. Kaivertajana Bérain esiintyi ensi kerran "Diverses pièces de serrurerie, inventées par Hugues Brisville" -nimisellä kokoelmalla. "Oeuvres de Jean Bérain, contenants des Ornaments d’architecture" ilmestyi Pariisissa 1711 foliona.
Bérainin veli Claude Bérain (k. 1726) oli tunnettu kaivertaja, hänen poikansa Jean Bérain nuorempi jatkoi isänsä työtä.
Mason Lohrei

Mason Lohrei (s. 17. tammikuuta 2001 Baton Rouge, Louisiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on puolustaja ja hän laukoo vasemmalta. Lohrei edustaa NHL-joukkue Boston Bruinsia.
Ennen NHL-uraansa Lohrei pelasi kahden kauden ajan Ohion osavaltionyliopiston joukkueessa. Boston Bruins varasi hänet toisella kierroksella 58. varausvuorolla . Lohrei on pelannut 118 NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt yhdeksän maalia ja 37 syöttöpistettä eli yhteensä 46 tehopistettä. Lohrei on pelannut 11 NHL:n pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa Lohrei on tehnyt yhden maalin ja kolme syöttöä eli yhteensä neljä tehopistettä. Tilastot päivitetty 23. kesäkuuta 2025.
Kesäkuussa 2025 Lohrei solmi Bruinsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 6,4 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Karin Herlitz

Karin Maria Herlitz (o.s. Langenskiöld; 15. lokakuuta 1884 Viipuri – 24. marraskuuta 1969) oli suomalainen Lotta Svärd -järjestön perustajäsen ja sen 1920-luvun aktiivi.
Herlitzin vanhemmat olivat senaattori, vapaaherra Gustaf Adolf Langenskiöld ja Ida Zilliacus. Hänen veljensä oli kansainvälisesti tunnettu kirurgi Fabian Langenskiöld. Karin Langenskiöld avioitui Arabian posliinitehtaan omistajana ja toimitusjohtajana toimineen vuorineuvos Carl-Gustaf Herlitzin kanssa.
Karin Herlitz edusti Lotta Svärdin perustamiskokouksessa 1921 Nylands södra -piiriä ja toimi keskusjohtokunnan varajäsenenä sekä keräysjaoston päällikkönä vuosina 1921–1923.
Valkopäävanga

Valkopäävanga ("Artamella viridis") on vangoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Madagaskarilla.
Koko ja ulkonäkö.
Valkopäävanga kasvaa noin 20 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Valkopäävangakoiraan pää, rinta ja vatsa ovat valkoiset, kun ne naaraalla ovat vaaleanharaat. Siivet ovat mustat, ja niissä on vihertävä tai sinertävä kiilto. Alalajin "A. v. viridis" nokka on hieman lyhyempi kuin alalajilla "A. v. annae".
Levinneisyys ja elintavat.
Valkopäävangaa tavataan lähes koko Madagaskarilla, mutta keskisellä tasangolla se on harvinainen. Lajin elinympäristöä ovat metsät ja metsien reunamaat. Lintu muodostaa usein sekaparvia muiden vangalajien kanssa. Valkopäävangan ravintoa ovat hyönteiset, hämähäkit, pienet kameleontit ja hedelmät. Laji rakentaa kuppimaisen pesän puuhun ja naaras munii kahdesta neljään munaa. Lisääntymiskausi on elokuulta tammikuulle.
Janin ja Vuokon pieni valtakunta

Janin ja Vuokon pieni valtakunta on vuonna 2009 valmistunut brittiläinen lasten animaatiosarja. Ohjelman ovat luoneet Neville Astley ja Mark Baker, ja sen ovat tuottaneet Astley Baker Davies ja Entertainment One. Sarjassa seurataan parhaita ystävyksiä Jani-tonttua sekä keijuprinsessa Vuokkoa, jotka seikkaillessaan Pienessä valtakunnassa oppivat tiimityöstä, jakamisesta ja ongelmien ratkaisusta.
Sarjan suomenkielisiä ääninäyttelijöitä:
Markku Huhtamo - Tonttuvaari
Saara Lehtonen - Kuningatar Kehäkukka, Pellervo, sivuäänet
Katja Sirkiä - Orvokki
Sinivihreä

Sinivihreä on sinisen ja vihreän välinen sävy. Sitä saadaan sekoittamalla vihreää ja sinistä valkoisen kanssa ja tarkoituksenmukainen tummennus onnistuu lisäämällä harmaata tai mustaa.
Turkoosia saatetaan usein kutsua sinivihreäksi, vaikka todellisuudessa samaan ryhmään kuuluu myös esimerkiksi syaani.
Elias Lahti

Elias Lahti (s. 15. joulukuuta 2003) on suomalainen pesäpalloilija. 
Lahti edustaa Superpesiksessä pelaavaa kasvattajaseuraansa Haminan Palloilijoita. Hän pelaa ulkokentällä lukkarina ja sisäpelissä kotiuttajana. Lahti on pelannut 12 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt kolme tavallista juoksua, tuonut kaksi juoksua ja kerännyt 21 kärkilyöntipistettä. Lahti on pelannut neljä Superpesiksen alempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on tuonut kolme juoksua ja kerännyt 15 kärkilyöntipistettä. Tilastot päivitetty 11. toukokuuta 2024.
John Steenhuisen

John Steenhuisen (s. 25. maaliskuuta 1976 Durban) on eteläafrikkalainen poliitikko. Hän on toiminut Demokraattisen allianssin puheenjohtajana vuodesta 2019.
Tausta ja yksityiselämä.
Steenhuisen varttui Durbanissa Natalin provinssissa (nyk. KwaZulu-Natal). Hän opiskeli Chelsea Drive Senior Primary -koulussa ja Northwood Boys High Schoolissa, josta hän valmistui 1993.
Steenhuisen avioitui ensimmäisen vaimonsa Julien kanssa vuonna 2000. Pariskunnalla on kaksi yhteistä tytärtä. He erosivat vuonna 2010, kun Steenhuisen oli ollut suhteessa Terry Kass Beaumontin kanssa. Pari avioitui vuonna 2014, ja heillä on yksi yhteinen tytär.
Steenhuis puhuu sujuvaa englantia ja afrikaansia.
Poliittinen ura.
Steenhuis valittiin Durbanin kaupunginvaltuustoon hänen ollessaan 22-vuotias, ja hän oli tuolloin kaupungin historian nuorin valtuutettu.
Vuonna 2024 Steenhuis nousi Etelä-Afrikan maatalousministeriksi Cyril Ramaphosan hallitukseen, jossa DA-puolue sai 6 ministerinpaikkaa.
Kun Ramaphosa vieraili Yhdysvalloissa toukokuussa 2025, Steenhuis oli mukana delegaatiossa, joka tapasi presidentti Donald Trumpin. Trumpin mukaan Etelä-Afrikassa on käynnissä valkoisiin kohdistuva kansanmurha ja hän näytti äärivasemmistolaisen Julius Maleman laulamassa laulua nimeltä Dubul' ibhunu (). Steenhuis tarkensi, ettei Malema ole mukana hallituksessa, ja että DA muodosti hallituksen ANC:n kanssa pitääkseen Maleman johtaman EFF-puolueen poissa vallankahvasta.
Henning Berger

Johan Henning Berger (22. huhtikuuta 1872 Tukholma, Ruotsi – 1924 Kööpenhamina, Tanska) oli ruotsalainen kirjailija, jonka esikoisteos on vuonna 1901 ilmestynyt novellikokoelma. Sen jälkeen hän julkaisi romaaneja ja kertomuksia sekä muutaman näytelmän. Suurkaupunkielämän kuvauksina Bergerin teokset olivat aikoinaan suosittuja, mutta varsinaista kirjallishistoriallista merkitystä niillä ei ole katsottu olevan. Niitä on käännetty useille kielille, suomeksikin yksi.
Vuonna 1916 julkaistiin Bergerin romaani "Gulaschbaronerna."
Härkälä (Vihti)

Härkälä () on kylä Vihdissä Uudenmaan maakunnassa. Kylällä on ollut useita eri nimiä 1500-luvulla, kuten Koski, josta myös kylän ruotsinkielinen nimi "Forsby" todennäköisesti juontaa juurensa.
Historia.
Härkälän vanhin asutus on keskittynyt Härkälänjokilaaksoon joen pohjoispuolelle. Kylällä on ollut muun muassa oma mylly joessa. Vuonna 1649 Härkälän kartano muodostettiin kylän kahdesta talosta. 1787 kylään perustettiin Härkälän saha, joka oli toiminnassa 1850-luvulle asti. 1800-luvun alussa Härkälä oli yksi Vihdin suurimpia torpparikyliä. Kylässä oli yhteensä 22 torppaa, joista 16 kuului Härkälän kartanoon. Härkälä sai ensimmäisen koulunsa vuonna 1891. Nykyisin tämä entinen kansakoulu toimii juhlatilana.