tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Orsi

Orsi on kannatintanko, johon ripustetaan erilaisia tavaroita kuivumaan tai säilytettäväksi. Kanalassa orret ovat kanojen lepo- ja nukkumispaikkoja, joilla ne ovat myös turvassa muiden kanojen aggressiolta. 
Orret rakennusperinteessä.
Orsia käytettiin sekä asuin- että varastorakennuksissa monien erilaisten tavaroiden ripustamiseen ja kannattelemiseen. Hirsirakennuksessa orret oli yleensä kiinnitetty vuoliaisiin puisilla laipoilla, joissa oleviin reikiin ne pujotettiin. Orsien päällä kuivattiin tai säilytettiin pitkiä esineitä kuten lautoja vaatteiden ja käyttötavaroiden ohella. Koska orret olivat yleensä ohuehkoja riukuja ja niiden kannattimet melko keveitä, niiden varaan ei ripustettu kovin painavia tavaroita. Orren "nenä" eli pää oli erityinen säilytyspaikka, se varassa saattoi roikkua tietty tarvekalu. Orressa kuvattiin aiemmin riippuvaksi jalasmallisen kätkyen edeltäjä, vauvan kori tai riippumaton tapainen kankainen vuode.
Orret rautateillä.
Rautateillä orsia käytetään ratajohdon rakenteessa. Kääntöorret ovat ratajohtopylväissä olevia, ajojohdinta kannattelevia tankoja, jotka pystyvät kääntymään vaakatasossa johtimen lämpölaajenemisesta johtuvan pitenemisen vuoksi. Niissä on myös eristimet, jotta sähkövirta ei pääse ajojohtimesta pylvääseen. Veto-orressa ajolangan kulmavoima vaikuttaa kääntöorren kiinnityskohdasta poispäin ja puristusorressa kiinnityskohtaan päin. Kääntöorteen kuuluu ajolangan ohjain, johon ajolanka kiinnitetään siten, että ajolangan joustavuus paranee ja se pysyy sivusuunnassa paikoillaan. Ajolangan paikkaa voidaan muuttaa kääntöorsien avulla sekä vaaka- että pystysuunnassa. Kääntöorret vaikuttavat myös erotusjaksojen sijaintiin, sillä erotusjaksot pyritään sijoittamaan niiden kohdalle.
Portaaliorsi on puolestaan rakenne, jolla leveiden rataosuuksien, kuten suurten asemien ja ratapihojen pylväät yhdistetään portaaleiksi, joihin voidaan kiinnittää useita kääntöorsia. Portaaliortta voidaan jatkaa myös portaalin jalkavälin (eli portaaliortta kannattelevien pylväiden välin) ulkopuolelle, jolloin sitä kutsutaan ulokeorreksi. Ulokeortta voidaan käyttää yhden raiteen yli ulottuvana kannatusrakenteena, jos tästä ei aiheudu liian suurta kuormitusta. Tällöin ulokeorteen voidaan kiinnittää kaksi kääntöortta.
Orren muita merkityksiä.
Orrella on ollut ja on yhä muitakin käyttökohteita. Tyypillisimpiä lienee keitinselkä: orren varaan ripustetaan keittoastia tai kahvipannu avotulen, kuten nuotion päälle.
Orteen liittyvistä sanonnoista kuuluisimpia taas lienee lausahdus "Nahkurin orsilla tavataan", joka viittaa nahkojen käsittelyssä tarpeellisiin kuivausvälineisiin. Se tuli Suomessa laajasti tunnetuksi Paavo Lipposen esittämänä, mutta sitä ennen lausahdus on esiintynyt jo Väinö Linnan Tuntemattomassa sotilaassa.
Ilmojen kotkat

Ilmojen kotkat () on yhdysvaltalainen toiseen maailmansotaan sijoittuva sotaelokuva vuodelta 1949. Elokuvan ohjasi Henry King. Pääosissa nähdään Gregory Peck, Hugh Marlowe ja Dean Jagger. "Ilmojen kotkat" perustuu Beirne Lay Jr:n ja Sy Bartlettin novelliin. He kirjoittivat myös elokuvan käsikirjoituksen.
Elokuva oli Oscar-palkintoehdokkaana neljässä kategoriassa, joista se voitti kaksi. Dean Jagger vei parhaan miessivuosan Oscarin. Lisäksi elokuva voitti Oscarin parhaasta äänityksestä.
Vuonna 1998 "Ilmojen kotkat" valittiin säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Ilmajoen kotkat" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Neuvostoliiton naisten koripallomaajoukkue

Neuvostoliiton naisten koripallomaajoukkue edusti Neuvostoliittoa koripallon naisten maajoukkuekilpailuissa.
Neuvostoliitto osallistui koripallon naisten arvokilpailuihin ensimmäisen kerran Unkarin EM-kilpailuissa 1950, jolloin se voitti ensimmäisen kaikkiaan 21 Euroopan-mestaruudestaan. Ainoastaan kerran, Puolan kisoissa 1958, joukkue jäi ilman Euroopan-mestaruutta hävittyään ratkaisevassa ottelussa Bulgarialle 51–54. Joukkue voitti myös kuusi maailmanmestaruutta ja kolme olympiakultaa, joista viimeisen Itsenäisten valtioiden yhteisön nimellä Barcelonassa 1992. Virallisesti koko tämän vuoden 1992 olympiajoukkueen nimi oli Yhdistynyt joukkue ().
Neuvostoliitto voitti olympiakultaa Montrealissa 1976, jolloin naisten koripallo oli ensimmäistä kertaa olympiaohjelmassa. Se oli paras kuuden joukkueen sarjassa voitettuaan kaikki ottelunsa korisuhteella 504–346. Moskovassa 1980 Neuvostoliitto voitti loppuottelussa Bulgarian 104–73. Soulissa 1988 Neuvostoliitto hävisi välieräottelussa Yhdysvalloille 88–102 ennen kuin kukisti pronssiottelussa Australian 68–53. Barcelonassa IVY voitti loppuottelussa Kiinan 76–66.
Insinööri (ylempi AMK)

Insinööri (ylempi AMK) (engl. "Master of Engineering, M. Eng.") on yksi- tai kaksivuotinen ylempi ammattikorkeakoulututkinto. Pääsyvaatimuksena insinöörin ylempään AMK-koulutukseen on insinöörin AMK-tutkinto tai muu soveltuva korkeakoulututkinto sekä kolme vuotta valmistumisen jälkeistä työkokemusta ja harjoitustehtävä joka pisteytetään.. Tutkinto on laajuudeltaan pohjatutkinnosta riippuen 60–90 opintopistettä (yhteensä 300 opintopistettä).
Joissakin suomalaisissa ammattikorkeakouluissa on myös englanninkielisiä insinöörin ylemmän ammattikorkeakoulun koulutusohjelmia.. Insinööri (ylempi AMK) -tutkinnon englanninkielinen käännös on virallisesti Master of Engineering eli lyhennettynä MEng. Englanninkielinen nimitys eroaa DI-tutkinnosta, joka käännetään virallisesti Master of Science (Technology).
Koulutustavoitteista.
Insinöörin ylemmän AMK-tutkinto vastaa Bolognan prosessin pyrkimykseen synnyttää yhteinen eurooppalainen korkeakoulutusalue vuoteen 2010 mennessä. Bolognan prosessissa pyritään muun muassa yhdenmukaisiin tutkintorakenteisiin. Tutkintorakenne on kaksisyklinen. Ensimmäisen syklin tutkinto on kolmi-nelivuotinen bachelor-tason tutkinto. Toisen syklin tutkintoja ovat maisterin tutkinnot ja ylemmät ammattikorkeakoulututkinnot.
Ammattikorkeakoulutuksen työelämälähtöisyys korostuu myös ylemmissä ammattikorkeakoulututkinnoissa, joihin osallistujilla on vähintään kolmen vuoden työkokemus tutkinnon suorittamisen jälkeen. Ylempi AMK-tutkinto antaa valmiudet erityistä asiantuntemusta vaativiin työelämän kehittämistehtäviin. Ylemmän AMK-tutkinnon tavoitteena ei ole yliopistotutkintojen tavoin valmentaa tutkimustyöhön tai tieteellisiin jatko-opintoihin.
Insinöörin ylemmän AMK-jatkotutkinton suorittanut kykenee perusinsinööriosaamisen lisäksi vastaamaan muun muassa seuraaviin haasteisiin:
Koulutusohjelmia eri ammattikorkeakouluissa.
Alla olevat ylemmän AMK:n (insinööri) ja englanninkielisen University of Applied Sciences (Master of Engineering) -tutkinnot ovat laajuudeltaan 60 opintopistettä.
Friedrich Maximilian von Klinger

Friedrich Maximilian von Klinger (17. helmikuuta 1752 Frankfurt – 25. helmikuuta 1831 Tartto) oli saksalainen kirjailija ja upseeri. Hänen tunnetuin teoksensa on näytelmä "Sturm und Drang" (1776, alkup. nimi "Wirrwarr"), joka on antanut nimen saksalaiselle esiromanttiselle liikkeelle.
Klinger liittyi Itävallan armeijaan vuonna 1778 ja osallistui Baijerin kruununperimyssotaan. Vuonna 1780 hän matkusti Pietariin, jossa hänestä tuli Venäjän armeijan upseeri. Suuriruhtinas Paavali aateloi Klingerin, joka seurasi Paavalia matkoilla Italiaan ja Ranskaan. Vuonna 1785 Klingeristä ttuli kadettijoukkojen päällikkö, ja naituaan keisarinna Katariinan tyttären hän pääsi vuonna 1799 ritariakatemiaan. Keisari Aleksanteri I nimitti hänet Tarton yliopiston kuraattoriksi vuonna 1803, ja hän oli virassa vuoteen 1817. Vuonna 1811 hän sai kenraaliluutnantin arvon.
Monika

Monika, eri kielissä myös Monica ja Moonika, on naisen etunimi. Nimen varsinaista merkitystä ei tiedetä, mutta se on todennäköisesti pohjoisafrikkalaista tai foinikialaista alkuperää. Kristityissä maissa nimen on tehnyt suosituksi Augustinuksen äiti Pyhä Monica, joka sai poikansa kääntymään kristinuskoon.
Suomessa nimi Monika on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 2 930, Moonika 239 ja Monica 3 817 henkilölle. Nimeä ei missään muodossa ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Monikan nimipäivä on 15. kesäkuuta.
Juna (elokuva)

Juna ("The Train") on yhdysvaltalais-ranskalais-italialainen sotaelokuva vuodelta 1964. Elokuva perustuu Rose Vallandin kirjaan "Le front de l’art", ja tapahtumat sijoittuvat toiseen maailmansotaan. Käsikirjoituksen laativat Franklin Coen ja Frank Davis, ja elokuvan ohjasi John Frankenheimer. Pääosissa nähdään Burt Lancaster, Paul Scofield ja Jeanne Moreau. 
"Juna" oli vuonna 1965 Oscar-palkintoehdokkaana parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Elokuva oli samana vuonna myös BAFTA-ehdokkaana parhaan elokuvan kategoriassa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Junan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Saanich

Saanich on kunta Vancouverinsaarella Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa. Kunnassa asuu noin 108 000 ihmistä (2006), joista suurin osa käy töissä läheisessä Victorian kaupungissa.
Saanichin pinta-ala on 103 km², joten se on Victorian suurin esikaupunki. Kunnan pinta-alasta on puolet maaseutua ja puolet taajamaa, ja sen alueella on 335 hehtaaria järviä ja 36 kilometriä merenrantaa. Seutu on mäkistä ja vaihtelevaa, ja jääkaudet ovat jättäneet sen kallioperään runsaasti jälkiä.
Saanich on tärkeä liikenteen solmukohta, sillä Trans-Canada Highway ja Pat Bay Highway yhtyvät sen alueella ennen saapumistaan Victoriaan.
Jari Kujala

Jari Kujala (s. 1969 Kittilä) on suomalainen harmonikansoittaja, joka toimii muun muassa Jupiter-yhtyeen keulakuvana. Kujala osallistui vuonna 2002 Kultainen Harmonikka -kilpailuun sijoittuen toiseksi. Hän hävisi Elias Ukkoselle yhdellä pisteellä. Kujala esiintyy Lapin Tunturikeskuksien esiintymislavoilla muun muassa Eero Maggan, Kauko Simosen sekä Helena-vaimonsa kanssa. Muita säestettäviä ovat olleet muun muassa Oiva Suutari, Kari Piironen, Eino Grön, Eija-Sinikka, Oiva Kaltiokumpu, Sari Matala.
Tuotanto.
Jari Kujalalta on ilmestynyt kolme CD-levyä.
’’Talvinen Aamu’’ on instrumentaalilevy, joka ilmestyi vuonna 2004; Kujala soitti levyn nimikkokappaleen vuonna 2002 Kultainen Harmonikka -kilpailussa sijoittuen toiseksi. Levy on äänitetty Seppo Leinon studiossa. Levyllä soittavat Jartsa Karvonen, Taisto Weslin, Raimo Holappa sekä Juha Salmivuori. Jarin oma sävellys Polkka Mialle ja Henrille löytyy myös levyltä.
Vuonna 2008 ilmestyi iskelmälevy ’’Kosketin Taivasta’’, jossa laulusolistina debytoi Kujalan vaimo Helena. Hän kiertää miehensä ja Jupiter-orkesterin kanssa tanssilavoilla ja pienemmillä tanssipaikoilla.
Kaikki 12 kappaleet on sovittanut Erkki Friman joka on myös viiden laulun säveltäjä. Muita tekijöitä ovat Jukka Koivisto, Jorma Toiviainen, Vexi Salmi, Heikki Kesti, Marja Kärki, Aappo I. Piippo, Seppo ja Ulla Leino. Ainoastaan Oiva Suutarin sanoittama ja säveltämä Kaunis katse on levytetty aikaisemmin. Vivahdetta tuovat myös komppiryhmässä soittavat maan eturivin muusikot Jari Puhakka, Miri Miettinen, Jari Nieminen, Harri Rantanen, Jouko Nyqvist sekä taustalaulut Sini Heinilä, Marika Tuhkala ja Pekka Kuorikoski.
Kujalan kolmas levy ilmestyi vuonna 2012. Levyllä on 10 kappaletta, kaikki Vilho Vuomajärven sävellyksiä. Sovitukset on tehnyt Erkki Friman. Levy on kunnianosoitus Vilho Vuomajärvelle.
Muusikko, säveltäjä, sanoittaja Vilho Vuomajärvi Kittilästä sävelsi lähes 500 teosta. Hän opetti mm. hanurin, kitaran ja rumpujen soitantaa muusikoille sekä musiikin teoriaa, sovitusta, nuottien lukua ja kirjoitusta nuoremmille sekä vanhemmille musiikin harrastajille. Vilhon ensimmäiset sävellykset syntyivät jo ennen sotia esim. "Hammassärky" on kyseisiltä ajoilta. 
Äänitysstudio.
Vuonna 2013 valmistui Kujalan oma äänitysstudio. Siellä hän keikkailun ohessa viettää aikaa enemmän ja enemmän tehden levyjä orkesteri-, mutta myös karaoketaustoille. Konsultointiapua Jari sai kokeneilta studio-osaajilta, muun muassa Jukka Linnalalta, Arto Kiimalaiselta sekä suurelta ”oppi-isältään” Seppo Leinolta.
Kuvia äänitysstudiosta:
Yksityiselämä.
Kujala asuu Kittilän Tepsassa Helena-vaimonsa sekä lapsiensa Mian sekä Henrin kanssa.
Juan José Gerardi Conedera

Juan José Gerardi Conedera (27. joulukuuta 1922 – 26. huhtikuuta 1998) oli guatemalalainen katolisen kirkon pappi ja ihmisoikeusaktivisti. Hän sai vihkimyksensä papiksi 21. joulukuuta 1946 ja piispaksi 30. heinäkuuta 1967. Hän toimi Verapazin piispana (1967–1974), Santa Cruz del Quichén piispana (1974–1984), Guatemalan apulaispiispana (1984–1998) ja Guardialfieran titulaaripiispana (1984–1998). 
Gerardi Conedera murhattiin Guatemalan kaupungissa vuonna 1998. Teon motiiviksi arveltiin heti piispan aktivismia. Piispa oli kerännyt raportin sisällissodan aikaisista ihmisoikeusrikkomuksista. Lopulta kolme sotilasta tuomittiin murhasta 30 vuoden vankeusrangaistuksiin ja yksi pappi avunannosta 20 vuoden vankeuteen.
Demba Ba

Demba Ba (s. 25. toukokuuta 1985 Sèvres, Ranska) on ranskalais-senegalilainen jalkapalloilija. Ba on syntynyt Ranskassa, mutta hänellä on myös Senegalin kansalaisuus ja hän on edustanut Senegalin maajoukkuetta vuodesta 2007 lähtien. Ba edusti kaudella 2014–2015 turkkilaista Beşiktaşia ja siirtyi kaudeksi 2015–2016 Kiinan Shanghaihin, jossa edustaa Shanghai Greenland Shenhua-joukkuetta.
Seurajoukkueura.
Ban ensimmäinen ammattilaisseura oli ranskalainen FC Rouen, josta hän siirtyi belgialaiseen R.E. Mouscroniin 2006. Muscronissa Demba Ba pelasi erinomaisesti, ja elokuussa 2007 hän siirtyi Saksan Bundesliigan TSG 1899 Hoffenheimin joukkueeseen. Ba teki joukkueessa lopullisen läpimurtonsa. Hän auttoi ensin Hoffenheimia nousemaan Bundesliigaan ja kaudella 2008–2009 teki 14 maalia Hoffenheimin sijoittuessa seitsemänneksi.
Tammikuussa 2011 hän siirtyi Englannin Valioliigassa pelaavaan West Ham Unitediin kolmen vuoden sopimuksella. Hän teki ensimmäiset maalinsa West Hamille 12. helmikuuta West Bromwich Albionia vastaan pelatussa ottelussa, joka päättyi 3–3-tasapeliin. West Ham putosi kauden päätteeksi ja kesällä 2011 Ba siirtyi Newcastle Unitediin.
Tammikuussa 2013 englantilainen jalkapalloseura Chelsea FC ja senegalilaishyökkääjä solmivat kolmen ja puolen vuoden sopimuksen. Ban sopimukseen sisältyi ulosostopykälä, jonka Chelsea päätti hyödyntää. 
Maajoukkueura.
Ba debytoi Senegalin maajoukkueessa 2007. Hän on pelannut 12 maaottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia.
Kuoleman kukkula

Kuoleman kukkula () on Korean sodan Pork Chop Hillin taisteluun sijoittuva yhdysvaltalainen sotaelokuva vuodelta 1959. Elokuvan on ohjannut pääosan esittäjän Gregory Peckin toiveesta Lewis Milestone, joka oli tehnyt vaikutuksen Peckiin elokuvan "Länsirintamalta ei mitään uutta" ohjauksella.
"Kuoleman kukkulan" on käsikirjoittanut James R. Webb. Se perustuu prikaatikenraali S. L. A. Marshallin 1953 julkaistuun kirjaan "Pork Chop Hill: The American Fighting Man in Action". Pääosissa näyttelevät Gregory Peck, Woody Strode, Martin Landau, George Peppard ja Rip Torn.
Hiroshi Ogawa

Hiroshi Ogawa (; s. 2. huhtikuuta 1962) on japanilainen entinen baseballsyöttäjä ja murhaaja. Hän pelasi ammattilaisena Chiba Lotte Marines -seurassa vuosina 1985–1992 ja toimi sen jälkeen apulaisvalmentajana vuoteen 1999. 
Murha.
Pahoin velkaantunut Hiroshi meni palvelemansa yhtiön puheenjohtajan kotiin ja pyysi puheenjohtajan taloudenhoitajalta lainaksi rahaa. Kun taloudenhoitaja kieltäytyi, Hiroshi tönäisi tätä niin, että tämä kaatui ja menetti tajuntansa. Hiroshi varasti rahat, otti taloudenhoitajan autoon ja ajoi järvelle, johon heitti taloudenhoitajan. 
Hiroshi tuomittiin rikoksestaan elinkautiseen vankeuteen vuonna 2005. Rikos tapahtui Saitaman prefektuurissa.
Tykkivene Jangtse-joella

Tykkivene Jangtse-joella ("The Sand Pebbles") on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1966. Se sijoittuu vuoteen 1926, Kiinan Jangtse-joella partioivalle tykkivene "USS San Pablolle". Elokuvan on ohjannut Robert Wise ja käsikirjoituksen laati Robert Anderson Richard McKennan romaanin "The Sand Pebbles" (1962, suom. "Tykkilaiva San Pablo", Gummerus 1964) pohjalta. McKenna oli itse palvellut Jangtse-joella tykkiveneessä vuonna 1936.
Elokuvan pääosissa nähdään Steve McQueen, Richard Attenborough, Richard Crenna, Mako ja Candice Bergen. 
Tykkivene Jangtse-joella sai vuonna 1967 jopa kahdeksan Oscar-palkintoehdokkuutta. Kahdeksasta Golden Globe -palkintoehdokkuudesta tuli yksi voitto, kun Richard Attenborough palkittiin parhaasta miessivuosasta.
Juoni.
Kiinan sisällissodan aikaan 1920-luvulla Yhdysvaltojen tykkivene on mukana turvaamassa länsimaisten etuja Tšiang Kai-šekin joukkoja tukien Maon kommunistien uhan alla. Uusi konemestari Holman (McQueen) haluaisi vain huolehtia aluksen tekniikasta ja jättää politiikan toisille. Sodan kiihtyessä tykkiveneestä tulee kuitenkin pelinappula valtapolitiikassa, ja myös Holmanin on valittava puolensa.
Tarina on nähty myös allegoriana elokuvan ensi-illan aikoihin laajentumassa olleesta Vietnamin sodasta: amerikkalaisista vieraassa maassa ja heille vieraana näyttäytyvässä sodassa.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Hintikka kutsuu elokuvaa pitkäksi mutta toimivaksi sekoitukseksi seikkailua, romantiikkaa ja imperialismia ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Helsingin Taiteilijaseura

Helsingin Taiteilijaseura (HTS) on helsinkiläisten kuvataiteilijoiden järjestö, joka perustettiin vuonna 1967. 
Seura ylläpitää taidelainaamoa Rikhardinkadun kirjaston alakerrassa ja lasten ja nuorten kuvataidekoulua sekä kurssikeskusta aikuisille Kaapelitehtaalla.
Helsingin taiteilijaseuran Galleria Katariina sijaitsee Rikhardinkadulla Helsingissä. Seura järjestää näyttelyitä myös Suomenlinnan HAA Galleriassa, Malmitalolla ja keskustakirjasto Oodissa. Seuran puheenjohtajana on toiminut syksystä 2020 lähtien kuvataiteilija Satu Kalliokuusi.
Oswald Lutz

Oswald Lutz (6. marraskuuta 1876 Öhringen – 26. helmikuuta 1944 München) oli saksalainen panssarijoukkojen kenraali, jolla oli merkittävä osuus natsi-Saksan panssariaseen ja panssarisodankäynnin kehittämisessä.
Lutz värväytyi kadetiksi 1. baijerilaiseen rautatiepioneeripataljoonaan 1894. Helmikuussa kaksi vuotta myöhemmin Lutz ylennettiin vänrikiksi samaan yksikköön. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan, jonka aikana hänelle myönnettiin 1. ja 2. luokan rautaristit. Sodan jälkeen Lutz jäi Weimarin tasavallan armeijan Reichswehrin palvelukseen. Vuonna 1923 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi.
Kenraalikuntaan hän nousi 1. huhtikuuta 1931, jolloin hänet nimitettiin sotaministeriön alaiseksi kuljetusjoukkojen tarkastajaksi. Saman vuoden lokakuussa hän nimitti esikuntapäällikökseen everstiluutnantti Heinz Guderianin, johon Lutz oli tutustunut jo aiemmin vuonna 1922, kun hän johti 7. baijerilaista moottorikuljetuspataljoonaa. Guderian oli tuolloin palvellut hänen alaisenaan samassa yksikössä. Lutz oli Guderianin oppi-isä mobilisoidun sodankäynnin luomisessa. He olivat molemmat olleet jo pitkään innostuneita nykyaikaisen panssariaseen kehittämisestä, ainakin teoriassa, sillä panssarivaunut oli kielletty Saksalta Versailles’n rauhansopimuksessa. Lutz kokosi ympärilleen mieleisensä esikunnan. Niin ikään panssareista kiinnostunut tammikuussa 1932 majuri Walter Nehring liittyi heihin. Muita esikunnan jäseniä olivat Werner Kempf, Walter Chales de Beaulieu ja Walter von Hünersdorff.
Vuosina 1931–1932 Lutz järjesti joukon suuria sotaharjoituksia, joissa panssareina toimivat vanerilevyillä päällystetyt autot. Harjoituksista kerättyjä kokemuksia hän käytti teoksen "Taistelu ja johtaminen" kirjoittamiseen. Hän lähetti kopion kirjasta muun muassa kenraali Walther von Brauchitschille.
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen valtaannousun yhteydessä Oswald Lutz sai ylennyksen kenraaliluutnantiksi 1. helmikuuta 1933. Virka pysyi samana heinäkuuhun 1934 saakka, jolloin se muuttui nimellisesti autokuljetusjoukkojen tarkastajaksi. Lutzin tehtävään kuului panssarivoimien salaisen kehittämisen valvominen, sekä myös armeijan osittainen motorisointi. Hänen esikuntansa saattoi ruveta toteuttamaan hautomiaan ideoita käytännössä. Uusi natsihallinto alkoi kehittämään panssariasetta entistä tehokkaammin, aluksi salassa ja myöhemmin Versaillesin sopimuksen purkamisen jälkeen avoimesti.
1. huhtikuuta 1935 Lutz ylennettiin panssarijoukkojen kenraaliksi. Lutz pysyi virassaan helmikuun loppuun 1938, jolloin hän jäi eläkkeelle. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon vuonna 1941 hänet kutsuttiin väliaikaisesti takaisin palvelukseen ja hän toimi yhteysupseerina Transnistriassa. Komennus kesti pari kuukautta, jonka jälkeen hän jäi pysyvästi reserviin. Lutz kuoli helmikuussa 1944.
Let’s Get It Up

Let's Get It Up on australialaisen AC/DC -yhtyeen kappale, joka julkaistiin marraskuussa 1981 "For Those About to Rock (We Salute You)" -albumilla. Hieman myöhemmin, helmikuussa 1982, kappale julkaistiin myös singlenä.
Singlen b-puolella oli liveversio "Back in Black" -kappaleesta. 12" -versiolle sisältyy myös liveversio kappaleesta "T.N.T.".
Madagaskarinmedestäjä

Madagaskarinmedestäjä ("Cinnyris sovimanga") on Madagaskarilla ja osassa Seychellien saaristoa elävä medestäjiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan madagaskarinmedestäjä on noin 10 cm. Koiraan pää, selkä ja kurkku ovat väriltään metallinhohtoisen vihreät. Siivet ovat mustat. Rinta on koiraalla kiiltävän sininen. Rinnassa on punainen poikittaisraita, joka erottaa rinnan keltaisesta vatsasta. Lajin koiras vaihtaa höyhenpukunsa vaatimattomampaan huhti-toukokuussa. Madagaskarinmedestäjänaaraan pää on harmahtava. Muuten naaras on väritykseltään ruskea yläosiltaan. Kurkku on vaalean rusehtava ja vatsa kellertävä. Kurkussa ja vatsassa on ruskeita täpliä. Nuoret koiraat muistuttavat naaraita, mutta ovat niitä tummempia. Lajin nokka on pitkä ja alaspäin kaartuva.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Madagaskarinmedestäjää tavataan Madagaskarilla, Seychelleille kuuluvan Aldabran saariryhmän saarilla ja Ranskalle kuuluvilla Gloriososaarilla. Gloriososaarilla ja Aldabrassa laji on madgaskarinrillin ("Zosterops maderaspatanus") ohella yleisin maalintu. Lajin elinympäristöä ovat kaikki saarien alkuperäiset metsätyypit sekä puutarhat ja puistot merenpinnan tasalta korkealle vuoristoon asti. Lintu tulee toimeen myös ihmisen muokkaamissa metsäympäristöissä.
Ravinto ja lisääntyminen.
Madagaskarinmedestäjä käyttää pitkää ja kaarevaa nokkaansa meden imemiseen. Lisäksi laji käyttää ravintonaan hyönteisiä ja hämähäkkejä. Pesimäkausi kestää elokuusta huhtikuuhun. Naaras rakentaa roikkuvan pesän ruohoista ja kasvikuiduista. Naaras munii kaksi valkeahkoa punapilkullista munaa, jotka se hautoo yksin. Naaraalla on myös koirasta suurempi rooli poikasten ruokinnassa.
Lina

Lina on monissa maissa esiintyvä naisen etunimi. 
Lina on alun perin lempinimi, joka on johdettu -lina-päätteisistä nimistä, kuten Wilhelmina, Paulina ja Karolina. On esitetty myös että se voisi olla latinalaisen miehennimen Linus naispuolinen vastine. Suomessa nimi esiintyy myös muodossa Liina. Suomenruotsalaisessa almanakassa Linan nimipäivä on 22. kesäkuuta samoin kuin Liinan suomalaisessa almanakassa. Nimipäivä on sama kuin Pauliinan.
Suomessa nimi Lina oli toukokuun 2025 loppuun mennessä annettu noin 1840 henkilölle.
Nimi Lina on annettu myös asteroidille, 468 Lina.
Anne Archer

Anne Archer (s. 24. elokuuta 1947) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat petetyn vaimon rooli vuoden 1987 elokuvassa "Vaarallinen suhde" ja Cathy Ryanin rooli vuoden 1992 elokuvassa "Näkymätön vihollinen".
Yksityiselämä.
Anne Archerin vanhemmat olivat molemmat näyttelijöitä, mikä vaikutti vahvasti Archerin uravalintaan. Hän meni naimisiin William Davisin kanssa 1968, mutta he erosivat myöhemmin. Vuonna 1979 Archer meni naimisiin Terry Jastrow’n kanssa. Archerilla on kaksi lasta, yksi kummastakin avioliitosta. Alun perin kristilliseen tieteeseen uskonnoltaan kuulunut Archer on vuodesta 1975 asti lukeutunut skientologeihin.
Liina (nimi)

Liina on suomalainen naisen etunimi. 
Monissa muissa maissa esiintyvän Lina-nimen tavoin Liina on alkuperältään joko lyhenne nimestä Pauliina tai Karoliina tai mahdollisesti latinalaisen miehennimen Linus naispuolinen vastine. Liinan nimipäivä on samana päivänä kuin Pauliinan, 22. kesäkuuta.
Suomessa nimi Liina oli vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 2 481 henkilölle.
HMS Blake (C99)

HMS Blake (viirinumero C99) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Tiger-luokan risteilijä. Alus oli Kuninkaallisen laivaston viimeinen palveluksessa ollut alus, jonka pääaseistuksen muodostivat raskaat tykit.
Valmistus.
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyn telakalta Govanista Skotlannista, missä köli laskettiin 17. elokuuta 1942 nimellä "HMS Blake". Aluksen nimi vaihdettiin 1944 "HMS Tigeriksi", joka palautettiin 1945 "HMS Blakeksi". Alus laskettiin vesille 20. joulukuuta 1945 kumminaan vara-amiraali Sir Geoffrey Blaken puoliso Lady Jean Blake. Seitsemän kuukautta myöhemmin ilmoitettiin töiden keskeyttämisestä, jonka jälkeen alus saatettiin ainoastaan samaan vaiheeseen luokan muiden alusten kanssa. Se makasi ankkurissa Garelochissa, kunnes ilmoitettiin töiden jatkamisesta 15. lokakuuta 1954. Alus valmistui 18. maaliskuuta 1961.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen lauantaina 18. maaliskuuta 1961 Firth of Forthissa päällikkönään D. G. Clutterbuck, joka oli edellisenä päivänä Govanissa vastaanottanut aluksen päällikkyyden. Tunti palvelukseenoton jälkeen alus kiinnittyi Greenockissa Princess Pieriin, jossa Fairfieldin koeajohenkilöstö laskettiin maihin. Alus lähti kello 19.35 ensimmäisen kerran merelle vain laivaston henkilöstöllä miehitettynä ja suuntasi Fastnet Rockiin ja Old Head of Kinsaleen tykistöammuntoihin, jossa alus oli neljä seuraavaa päivää. Alus saapui 24. maaliskuuta Plymouthiin.
Alus poistettiin palveluksesta 21. helmikuuta 1963 ja sijoitettiin majoitusalukseksi Devonportiin. Se muutettiin kesäkuusta 1965 alkaen helikopteriristeilijäksi Portsmouthissa, mistä se palasi palvelukseen 23. huhtikuuta 1969. Alus poistettiin palveluksesta 27. lokakuuta 1970 Spitheadissä.
Alus palautettiin palvelukseen huollon jälkeen alkuvuodesta 1971. Alus poistettiin palveluksesta kesäkuun puolivälissä 1975 Portsmouthissa, jossa se siirrettiin huollettavaksi. Alus vapautui telakalta syyskuussa, jolloin sen ensimmäisenä tehtävänä oli osallistua Naton sotaharjoitukseen. Alus poistettiin 6. joulukuuta 1979 palveluksesta, kun se siirrettiin Portmouthissa telakalle. Aluksella oli kunnia olla Kuninkaallisen laivaston viimeinen risteilijä, minkä vuoksi se ampui 6 tuuman pääaseillaan Englannin kanaalissa. Alus siirrettiin tammikuussa 1980 Rosythiin huollettavaksi.
Alus saapui 13. toukokuuta 1980 Chathamiin, jossa se sijoitettiin reserviin. Kun Chathamin telakka suljettiin 1981 puolustuskomitean lausunnon mukaisesti, alus sijoitettiin poistolistalle muiden tukikohdan reservialusten mukana. Alus myytiin romutettavaksi 25. elokuuta 1982 Shipbreaking (Queensborough) Limitedille 210 000 punnalla. Alus hinattiin 29. lokakuuta Chathamista Cairnryaniin, jonne se saapui 7. marraskuuta romutettavaksi.
HMS Tiger (C20)

HMS Tiger (viirinumero C20) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Tiger-luokan risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin yhtenä neljästä vuoden 1942 risteilijästä John Brown and Companyltä Clydebankista, missä köli laskettiin 1. lokakuuta 1942. Alus laskettiin vesille torstaina 25. lokakuuta 1945 kumminaan ilmapuolustusministeri varakreivi Stansgaten puoliso. Työt aluksella keskeytyivät toisen maailmansodan päättyessä. Alus liitettiin laivastoon 18. maaliskuuta 1959.
Aluksen päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Talonpoikaispurjehdus

Talonpoikaispurjehdus on kauppamerenkulun muoto, jota harjoitettiin tilojen ja kylien yhteistyössä niiden tuotteiden, kuten maataloustuotteiden, eläinten nahkojen, kalan, tervan ja käsityötuotteiden viemiseksi lähikaupunkeihin ja myöhemmin myös ulkomaille. Paluurahteina tuotiin esimerkiksi suolaa ja mausteita, kankaita ja metallituotteita. Purjehdukseen käytettävien alusten omistus saattoi olla riskin pienentämiseksi jaettu osuuksiin.
Talonpoikaispurjehduksen keskuksia 1500-luvulla olivat Viipurin, Pohjan ja Helsingin pitäjät. 1540-luvulla Viipurin pitäjässä laivureita oli 39, Pohjan pitäjässä 12 ja Helsingin pitäjässä 11. Helsingin pitäjästä kauppaa käytiin varsinkin Tallinnan kanssa. Vuonna 1523 Ruotsin kuninkaaksi noussut Kustaa Vaasa alkoi 1540-luvulla hieman ennen Helsingin perustamista rajoittaa talonpoikaispurjehdusta, koska sitä pidettiin vahingollisena kruunun ja kaupunkien eduille. Syksyllä 1547 Porvoon läänin asukkaat tekivät kaupankäynnin rajoittamisesta valituksen käymällä henkilökohtaisesti Kustaa Vaasan puheilla ja lahjomalla tätä kuivatulla silakalla (200 000 kpl). Kuningas ei kuitenkaan taipunut perumaan rajoituksia, koska hän halusi keskittää kaupankäynnin kaupunkeihin valvonnan ja veronkannon ulottuville. Tilanne johti ajatukseen perustaa kaupunki Helsingin pitäjän tienoille.
Vuosien 1765–1766 valtiopäivillä talonpoikaispurjehduksesta tuli kaikille luvallista. 1800-luvulla talonpoikaispurjehdus sai merkittävän aseman Itämeren piirin kauppamerenkulussa, ja 1850-luvun jälkeinen aika oli sen kulta-aikaa. Talonpoikaispurjehdusta ovat tutkineet mm. Gunvor Kerkkonen ja Yrjö Kaukiainen.
HMS Lion (C34)

HMS Lion (viirinumero C34) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Tiger-luokan risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 24. kesäkuuta 1942 nimellä "HMS Defence". Alus laskettiin vesille 2. syyskuuta 1944 kumminaan kontra-amiraali John Edelstonin puoliso.
Työt keskeytettiin heinäkuussa 1946, minkä jälkeen keskeneräinen risteilijä makasi ankkurissa. Vuonna 1951 suunnittelutyö aloitettiin uudelleen ja Amiraalineuvosto hyväksyi 14. lokakuuta 1954 uusitut piirustukset, joiden mukaan alusten pääaseiksi valittiin kaksi kaksiputkista eikä kolmea kolmiputkista kuudentuuman tykkitornia ja apuaseet vaihdettiin viidestä kaksiputkisesta nelituumaisesta kolmeen kaksiputkiseen kolmituumaiseen. Samoin aluksille alun perin suunnitellut torpedoputket jätettiin pois. "HMS Defencen" tilaus siirrettiin samalla Swan Hunterille. Hinaajat siirsivät heinäkuussa 1955 keskeneräisen aluksen Clydestä Tyne-joelle töiden jatkamiseksi. Alus ankkuroitui 7. heinäkuuta Tyne-joelle. Aluksen nimi vaihdettiin lokakuussa 1957 "HMS Lioniksi".
Aluksella syttyi 22. toukokuuta 1958 tulipalo, jonka syyksi paljastui hitsauspuikko. Palo saatiin nopeasti sammumaan eikä suuria vahinkoa päässyt tapahtumaan. Alus irtosi 22. helmikuuta 1960 ensimmäisen kerran omin konein laiturista aloittaessaan valmistajan koeajot. Alus saapui 21. helmikuuta 1962 Plymouthinlahdelle. Tullitarkastuksen jälkeen alus kiinnittyi laituriin 7, missä perheenjäsenet ja ystävät odottivat. Alus siirrettiin 5. maaliskuuta telakalle ja kolme päivää myöhemmin aluksen miehistö siirtyi maihin.
Palvelus 1962-1964.
Kapteeni I. L. M. McGeogh vastaanotti 25. huhtikuuta aluksen päällikkyyden ja tarkasti aluksen. Alus palautettiin 2. elokuuta 1962 palvelukseen. Se saapui 19. maaliskuuta Devonportiin kiinnittyen laituriin 8. Pian tämän jälkeen alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin North Lockiin, missä Devonportin telakka vastaanotti aluksen.
Palvelus 1964-1965.
Kapteeni E. F. Hamilton-Mielke vastaanotti 6. huhtikuuta 1964 aluksen päällikön tehtävät. Alus otettiin 17. huhtikuuta kolmannen ja viimeisen kerran palvelukseen.
Alus poistettiin 17. joulukuuta 1965 palveluksesta, jolloin vielä laivalla olleet miehistönjäsenet poistuivat alukselta ja siirtyivät laivaston kasarmeille. Miehistö odotti helkopteriristeilijäksi muutostöiden alkamista, mutta 1970 tehtiin päätös, että alusta ei muutettaisi.
Alus oli varaosina huollettaessa kahta muuta Tiger-luokan risteilijää. Alus myytiin 1975 romutettavaksi ja hinattiin 24. helmikuuta Rosythista T. W. Wardille Inverkeithingiin.
VM-Carpet

VM-Carpet Oy on suomalainen mattojen valmistaja. Yritys sijaitsee Etelä-Pohjanmaalla Lappajärven kunnan Karvalan kylässä. Vuonna 2020 yrityksellä oli noin 35 työntekijää ja liikevaihtoa 5,6 miljoonaa euroa.
Yhtiön perustivat vuonna 1973 Aila ja Arto Viita-aho. Nykyisin heidän poikansa Harri Viita-aho toimii toimitusjohtajana. 
Yritys toimitti lähes kahdenkymmenen vuoden ajan mattoja Ikealle 1970–1990-luvuilla. Tällöin yrityksen palkkalistoilla oli parhaimmillaan noin 350 työntekijää, joista iso osa työskenteli kotityöntekijöinä. Vaikka kotimarkkinoilta tulee nyt suurempi osa liikevaihdosta, on vientiä ympäri maailman yli 30 eri maahan muun muassa Britanniaan, USA:an, Australiaan, Japaniin, Etelä-koreaan, Italiaan ja Ruotsiin.
Yrityksen mattovalikoima ulottuu nukkamatoista kudottuihin villa- ja paperinarumattoihin, joita se toimittaa sekä koteihin että julkisiin tiloihin. Sopivia mattoja mallistosta löytyy niin koteihin kuin myös julkisiin tiloihin. Esimerkiksi useista Suomen suurlähetystöistä löytyy VM-Carpetin mattoja.
Julkisia tilojen lattioita sisustaessa VM-Carpet Oy toimii aputoiminimellään VMC Project.
Miloš Vujanić

Miloš Vujanić (,s. 30. marraskuuta 1980 Loznica) on serbialainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut muun muassa KK Partizanin apuvalmentajana.
Ura.
Seurajoukkueet.
Vujanić aloitti uransa KK Crvena zvezdan juniorijoukkueissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen kaudella 1998–1999. Hän pelasi joukkueessa kolme kautta ennen kuin siirtyi seuran pahimman vihollisen, KK Partizanin, riveihin. Vujanić pelasi seurassa kaksi kautta ja osallistui , jossa New York Knicks varasi hänet Vujanićin omaksi yllätykseksi jo numerolla 36. Hän ei kuitenkaan siirtynyt NBA:han, vaan tuli takaisin Partizaniin, jossa hän voitti kauden 2002–2003 korikuninkuuden. Kauden jälkeen hänet nimettiin kauden toiseen tähdistöjoukkueeseen.
Seuraavaksi kaudeksi Vujanić siirtyi Climamio Bolognan riveihin, jossa hän voitti kauden 2004–2005 Italian mestaruuden. Kauden 2003–2004 jälkeen Vujanić valittiin toiseen tähdistöjoukkueeseen, kun hän vei joukkueensa aina Euroliigan finaaliin saakka yhdessä Hanno Möttölän kanssa. Kahden kauden jälkeen Italiassa Vujanić siirtyi FC Barcelona Bàsquetin riveihin. Loukkaantumisten tähdittämän kauden aikana hän pelasi Euroliigassa ainoastaan neljä peliä.
Espanjasta Vujanić siirtyi Panathinaikosiin, jossa hän voitti Euroliigan, Kreikan mestaruuden ja Kreikan cupin. Kauden jälkeen hän teki Panathinaikosin kanssa jatkosopimuksen, mutta pelasi joukkueessa ainoastaan marraskuuhun saakka ennen kuin siirtyi Moskovan Dynamoon. Vujanić johti joukkueensa kaudella 2007–2008 ULEB Cupin pudotuspeleihin, joissa joukkue sijoittui kolmanneksi.
Kaudeksi 2008–2009 Vujanić siirtyi Efes Pilseniin. Hän teki keskimäärin 10,9 pistettä kymmenessä pelaamassaan Euroliiga-pelissä. Seuraavaksi kaudeksi Vujanić siirtyi ACB:ssä pelanneeseen CB Murciaan yksivuotisella sopimuksella.
Maajoukkue.
Vujanić on kuulunut Jugoslavian alle 18- ja 20-vuotiaiden koripallomaajoukkueisiin. Hän pelasi Serbian maajoukkueessa vuoden 2002 MM-kisoissa, joissa hän voitti kultaa. Lisäksi hän on edustanut Serbiaa vuoden 2003 EM-kisoissa sekä Ateenan olympialaisissa 2004
Selfcaged

Selfcaged on ruotsalaisen thrash metal -yhtye Meshuggahin vuonna 1995 julkaistu EP-levy. Se on yhtyeen neljäs julkaisu.
Kappaleet.
Yhdysvaltain julkaisu
Johan Léman

Johan H. Léman (15. joulukuuta 1800 Oulu – 1869 Oulu) oli suomalainen, Oulussa asunut arkkiveisujen kirjoittaja ja kansanrunoilija. Léman käytti myös nimimerkkiä "Kalkkimaan poika".
Léman toimi Oulussa palovartijana, raatihuoneen vahtimestarina sekä kaupunginvoutina. Viisitoista hänen runoaan julkaistiin Oulun Wiikko-Sanomissa vuosina 1857–1864. Léman painatti myös itse tekemiään arkkiveisuja. 
Vahtimestari Léman oli yksi suomenkielisen kansallisen heräämisen ajan alun innokkaista suomenkielisistä tilapäärunoilijoista. Jo vuonna 1849 Léman kirjoitti SKS:n arkistoissa käsikirjoituksena säilyneeseen runovihkoonsa mukaelman edellisenä vuonna 1848 ylioppilaiden Flooran-päivän juhlassa suureen julkisuuteen tulleesta J. L. Runebergin Maamme-laulusta. Hän painatti suomennoksensa vuonna 1851. Nykyinen Maamme-laulun suomenkielinen versio pohjautuu vajaat kaksikymmentä vuotta myöhemmin toimitettuun ja painettuun Vänrikki Stoolin tarinoiden ensimmäisen osan ensimmäiseen suomenkieliseen laitokseen 1867. 
Oululaisen Lémanin paikallisesta musiikkiharrastuksesta todistaa hänen kopioimansa nuottikirja, joka sisältää oman aikansa porvariston suosimaa salonkien tanssimusiikkia vuodelta 1861. Runoilijan perilliset ovat lahjoittaneet käsikirjoituksen Pohjois-Pohjanmaan museolle vuonna 1975. Pohjois-Pohjanmaan museoyhdistys on julkaissut kokoelman musiikkikappaleita äänitemuodossa yhdessä toisen 1800-luvun alkupuoliskolla Oulussa ja Oulunsalossa vaikuttaneen musikantin, Johan Julinin (1799-1846), nuottikirjan kanssa LP:nä 1980, c-kasettina 1981 ja cd-levynä 2009 nimellä Musiikkia Wanhassa Oulussa. Johan Julinin ja Johan Lemanin nuottikirjasta. , 
Puoliso Maria Sippola, poika kultaseppä, runoilija Johan Henrik Léman (3.3.1827-30.12.1867).
Luigi Taramazzo

Luigi Taramazzo (5. toukokuuta 1932 – 15. helmikuuta 2004) oli italialainen F1-kuljettaja. 
Formula 1.
Taramazzo osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1958, Monacon GP:hen. Hän kuitenkin karsiutui aika-ajoissa eikä päässyt starttaamaan kilpailuun. Hän jakoi autonsa Ken Kavanaghin kanssa.
André Testut

André Testut (13. huhtikuuta 1926 – 24. syyskuuta 2005 Lyon) oli ranskalainen F1-kuljettaja.
Formula 1.
Testut osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausina 1958–1959. Hän karsiutui molemmista, eikä päässyt starttaamaan kilpailuihin. Hän osallistui myös sarjan ulkopuolisiin kilpailuihin, mutta keskeytti niissä. Testut oli kansallisuudeltaan monacolainen, mutta ajoi Ranskan lisenssillä.
Giánnis Markópoulos

Giánnis Markópoulos (usein "Yánnis", , 18. maaliskuuta 1939 Iraklion, Kreikka – 10. kesäkuuta 2023 Ateena, Kreikka) oli Kreetan saarella syntynyt kreikkalainen säveltäjä.
Markópoulos alkoi opetella soittamaan klarinettia ja viulua ierápetralaisessa yhtyeessä kahdeksanvuotiaana. Markópoulos asui Ierápetrassa Kreetalla vuoteen 1956 saakka, jolloin lähti pääkaupunki Ateenaan opiskelemaan musiikkia.
Markópouloksen isä oli kotoisin Ierápetrasta ja äiti Sfakiásta. Isä toimi muun muassa Lasíthin, Chanián, Evrytanían ja Prévezan prefektuureissa prefektinä.
Eléni Daniilídou

Eléni ”Léna” Daniilídou (; s. 19. syyskuuta 1982 Chaniá, Kreeta) on kreikkalainen tennispelaaja. Hän on parhaimmillaan ollut WTA-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalla 14 ja nelinpelissä sijalla 21. Daniilídou on voittanut viisi WTA-kaksinpeliturnausta ja kolme WTA-nelinpeliturnausta. Hän on selviytynyt kolme kertaa Grand Slam -turnauksen neljännelle kierrokselle.
Ura.
Daniilídou selviytyi ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjaan vuonna 2001 Wimbledonin tennisturnauksessa. Kesäkuussa 2002 hän voitti ensimmäisen WTA-turnauksensa 's-Hertogenboschissa. Turnauksen välierissä hän voitti silloisen maailmanlistan seitsemänneksi sijoitetun Justine Heninin ja finaalissa Jelena Dementjevan. Wimbledonissa 2002 Daniilídou selviytyi neljännelle kierrokselle. Hän hävisi neljännen kierroksen ottelunsa Jennifer Capriatille lukemin 6–1, 3–6, 6–1.
Daniilídou voitti Aucklandin WTA-turnauksen tammikuussa 2003. Australian avoimissa 2003 hän selviytyi neljännelle kierrokselle. Silloinen maailmanlistan ykkönen Serena Williams voitti hänet neljännellä kierroksella lukemin 6–4, 6–1. Sekanelinpelissä hän selviytyi parinsa Todd Woodbridgen kanssa finaaliin asti. Finaalin he kuitenkin hävisivät Martina Navrátiloválle ja Leander Paesille lukemin 6–4, 7–5.
Tammikuussa 2004 Daniilídou uusi Aucklandin WTA-turnauksen voittonsa. Yhdysvaltain avoimissa 2004 hän selviytyi kolmannen kerran Grand Slam -turnauksen neljännelle kierrokselle. Neljännellä kierroksellä hän hävisi Shinobu Asagoelle numeroin 7–6(4), 4–6, 6–3.
Lokakuussa 2006 Daniilídou voitti Soulin WTA-turnauksen. Turnauksen finaalissa hän voitti Ai Sugiyaman lukemin 6–3, 2–6, 7–6(3). Toistaiseksi viimeisen ja viidennen WTA-turnausvoittonsa Daniilídou voitti Hobartilla tammikuussa 2008 Vera Zvonarjovan joutuessa luovuttamaan finaalin.
MADI

MADI on digitaalinen monikanava-audioliitäntä, jota käytetään kasvavassa määrin äänialan ammattilaislaitteissa. Lyhenne tulee sanoista Multichannel Audio Digital Interface ja protokolla tunnetaan myös nimellä AES10.
MADI-signaali on lähes identtistä AES/EBU-formaattiin nähden, mutta stereon sijasta tarjolla on enemmän kanavia. MADI tarjoaa 64 kanavaa sisään ja ulos 24 bit/48 kHz. MADI mahdollistaa myös yksisuuntaisena 32 kanavaa 24 bit/96kHz audiosignaalia. 
MADI-kaapeli voi olla joko optinen tai koaksiaalinen (75 ohmia). Koaksiaalisena signaali kestää 100 metrin kaapelivedot, mutta optisesti muun muassa MADI-laitevalmistaja RME lupailee tuotteidensa toimivan peräti 2000 metrin kaapelivetoihin saakka. Vielä pidempiä matkoja voidaan saada SINGLE Mode-modifioiduilla laitteilla normaalin MULTI Moden sijaan. Näin ollen MADI:lla voidaan toteuttaa huomattavasti suurempia järjestelmiä pidempiin etäisyyksiin kuin FireWire-, ADAT- tai muilla tekniikoilla.
Koaksiaalikaapelina MADI-ratkaisuissa on aiemmin käytetty BNC-liittimillä varustettuja johtoja, mutta muun muassa Soundcraft on tuonut markkinoille RJ45-liitännällä olevia MADI-laitteita, joissa kaapelina käytetään CAT5 tai CAT6-johtoja. Optiset MADI-liitännät on toteutettu SC-liittimillä.
MADI-teknologiaa tukevat muun muassa seuraavat valmistajat: Euphonix, Merging, Lawo, Yamaha, Studer, DiGiCo/Soundtracs, Fairlight, GENEX, Otari, Publison, Soundcraft, Soundscape, Jünger, Sony, Cadac, Axon, AMS/Neve, Stagetec.
Christóforos Liontákis

Christóforos Liontákis () (1945 Iraklion, Kreikka – 26. heinäkuuta 2019 Ateena, Kreikka) oli Kreetan saarella syntynyt kreikkalainen runoilija.
Liontákis opiskeli oikeustiedettä Kreikan pääkaupungissa Ateenassa ja kävi oikeusfilosofian luennoilla Ranskan Pariisissa.
Vuonna 1973 Liontákis julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa "To télos tou topíou" ("Το τέλος του τοπίου"). Vuonna 1999 hän julkaisi kokoelman "Me to fos" ("Με το φως"), joka palkittiin Kreikan runouden valtionpalkinnolla seuraavana vuonna. Teos sai myös toisen arvostetun runouspalkinnon samana vuonna. Iraklionin kunta on myös myöntänyt Liontákikselle Níkos Kazantzákiksen kirjallisuuspalkinnon. 
Liontákiksen runoja on käännetty englanniksi, italiaksi, saksaksi ja ranskaksi.
Otto Lorenz Zetterman

Otto Lorenz Zetterman (30. elokuuta 1842 Helsinki – (helmikuun alussa) 1918 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti. 
Otto Lorenz Zetterman syntyi Helsingissä perheeseen, jonka isä oli everstiluutnantti ja maanvuokrausmestari Lorenz Johan Zetterman. Otto Lorenz aloitti sotilasopintonsa Haminan kadettikoulussa syksyllä 1854. Sieltä hän valmistui luutnanttina ja aloitti uransa armeijan jalkaväessä. Maaliskuussa 1863 hänet siirrettiin aliluutnanttina Henkivartioväen Hatsinan jalkaväkirykmenttiin hoitamaan Puolan kapinan jälkiselvittelyjä. Sieltä hän siirtyi Henkikaartin Jääkärirykmenttiin Pietariin, missä palveli aina vuoteen 1888 saakka. Zetterman osallistui Turkin sotaan 1877–1878 ja sodan lopulla hänet ylennettiin everstiksi.
Sodan jälkeen hänestä tuli Moskovan lähistöllä sijainneen 19. Kolomnan jalkaväkirykmentin komentaja ja hän sai marraskuussa 1894 ylennyksen kenraalimajuriksi. Joulukuussa samana vuonna Zettermanista 16. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentaja. Zetterman erosi armeijasta kenraaliluutnanttina vuonna 1902. Hän asui aluksi Vilnassa, mutta puolisonsa Jekaterina Skandrakovan (1873–1904) kuoleman jälkeen hän muutti Helsinkiin.
Tatra T148

Tatra T148 oli tšekkoslovakialaisen Tatran valmistama kuorma-auto. Se perustui pitkälti edeltäjäänsä T138:aan. Tatralla tehtiin päätös T138:n modernisoinnista 1969. Tarkoituksena oli parantaa moottorin suorituskykyä sekä saada se vastaamaan melu- ja päästömääräyksiä.
Runkorakenteena käytetty Tatralle ominainen keskusputkirunko vastasi pitkälti edeltäjämallia. Akselistoissa oli heilurityyppinen erillisjousitus, joissa oli uutena ominaisuutena ylätasauspyörästö, joka tasasi eri akselien momentit. Tämä rakenne teki Tatrasta erittäin maastokelpoisen ajoneuvon.
Voimanlähteenä oli perusrakenteeltaan sama Julius Mackerlen suunnittelema ilmajäähdytteinen V8-moottori kuin T138:ssakin, mutta tehoa ja vääntöä oli parannettu iskutilavuutta kasvattamalla. Tämä oli saatu aikaan pidentämällä iskunpituutta 10 millimetrillä. Armeijan käyttöön kehitettiin sovellus jota voi käyttää vaihtoehtoisella polttoaineella, joka koostui dieselöljystä, bensiinistä ja lentopetrolista. Tosin moottoriteho jäi tällöin vakiomallia pienemmäksi.
Ohjaamoon oli tehty erillinen lisälämmitin, sillä ilmajäähdytteinen moottori ei kyennyt tuottamaan riittävää lämmitystehoa. Tilaa oli kuljettajan lisäksi kahdelle matkustajalle.
Tatran T148:n pääasiallinen vientimarkkina oli edeltäjänsä tapaan Neuvostoliitto.
Tuotannon päätyttyä joulukuussa 1982 kokonaisvalmistusmääräksi oli tullut 113 647 kappaletta. T148:n seuraajaksi tuli edelleenkin valmistuksessa oleva tylppänokkainen T815.
Émile Ali-Khan

Émile Ali-Khan (6. kesäkuuta 1902 – ?) oli ranskalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili enimmäkseen 100 metrin juoksussa. Hän saavutti Antwerpenin olympialaisissa 1920 hopeaa 4 × 100 metrin viestissä yhdessä René Lorainin, René Tirardin ja René Mourlonin kanssa. Lisäksi hän sijoittui 100 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 11,1 s.
Ali-Khan voitti 100 metrillä Ranskan mestaruuden vuonna 1920. Hän juoksi 100 metrillä Ranskan ennätyksen 11,0 s vuonna 1920.
René Lorain

René Zacharie Alfred Lorain (19. maaliskuuta 1900 – 25. lokakuuta 1984) oli ranskalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili enimmäkseen pikajuoksuissa. Hän saavutti Antwerpenin olympialaisissa 1920 hopeaa 4 × 100 metrin viestistä yhdessä René Tirardin, René Mourlonin ja Émile Ali-Khanin kanssa. Henkilökohtaisissa lajeissa hän karsiutui 100 metrin juoksun alkuerissä ja 200 metrin juoksun puolivälierissä.
Lorain voitti 100 metrillä Ranskan mestaruuden vuonna 1921. Hän juoksi 100 metrillä Ranskan ennätyksen 11,0 s vuonna 1920 ja 10,9 s vuonna 1921.
Der Sieg des Glaubens

Der Sieg des Glaubens () on Leni Riefenstahlin ohjaama propagandistinen dokumenttielokuva natsien vuoden 1933 puoluekokousjuhlista. Elokuva valmistui samana vuonna.
Elokuvan tuotanto.
Verrattuna kaksi vuotta myöhemmin valmistuneeseen Riefenstahlin taitavasti toteuttamaan puoluejuhlaelokuvaan "Tahdon riemuvoitto" ("Triumph des Willens", 1935) "Der Sieg des Glaubens" oli kömpelö. Riefenstahl itse totesi myöhemmin, ettei hänellä ollut riittävästi aikaa kuvauksiin valmistautumiseen ja jälkituotantoon. Kuvauksia häiritsivät myös huonosti informoidut järjestysmiehet, jotka estivät välillä kameramiehiä kuvaamasta. Myös tapahtuman koreografia ja järjestelyt vaikuttavat keskeneräisiltä.
Elokuvan jälkiseuraukset.
Adolf Hitlerin lisäksi näkyvän sijan elokuvassa saa SA-joukkojen johtaja Ernst Röhm, joka ajoittain näyttää seisovan lähes tasavertaisena lähes jumalarvoon nousseen Hitlerin kanssa. Vajaata vuotta myöhemmin Hitler kukisti SA-joukot puolueen sisäisessä välienselvittelyssä pitkien puukkojen yönä ja teloitutti sen johdon Röhm mukaan lukien. Elokuvaa ei enää saanut näyttää natsi-Saksassa ja kopiot siitä määrättiin tuhottavaksi. Riefenstahl sai tehtäväkseen tehdä uuden elokuvan natsien puoluejuhlista.
Elokuvaa ei ole julkaistu Suomessa eikä sitä pidetä julkisessa levityksessä.
René Tirard

René Tirard (20. heinäkuuta 1899 – 12. elokuuta 1977) oli ranskalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili enimmäkseen pikajuoksuissa. Hän saavutti Antwerpenin olympialaisissa 1920 hopeaa 4 × 100 metrin viestissä yhdessä René Lorainin, René Mourlonin ja Émile Ali-Khanin kanssa. Henkilökohtaisilla matkoilla Tirard karsiutui sekä 100 metrin että 200 metrin puolivälierissä.
Tirard juoksi 200 metrillä Ranskan ennätyksen 22,2 s vuonna 1920. Hänen paras tuloksensa 100 metrillä oli 11,0 s vuodelta 1921.
René Mourlon

René Mourlon (12. toukokuuta 1893 – 19. lokakuuta 1977) oli ranskalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili enimmäkseen 100 metrin juoksussa. Hän saavutti Antwerpenin olympialaisissa 1920 hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa yhdessä René Lorainin, René Tirardin ja Émile Ali-Khanin kanssa. 
Mourlon kilpaili Tukholman olympialaisissa 1912 sadalla metrillä, mutta putosi jatkosta välierissä. Samoissa kisoissa hän oli mukana myös viestissä, jossa Ranska putosi alkuerissä. Antwerpenissä 1920 hän karsiutui 100 metrin puolivälierissä. Mourlon osallistui vielä Pariisin kisoihin 1924, joissa hän karsiutui 100 metrin puolivälierissä ja oli mukana Ranskan viidenneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa.
Mourlon voitti 100 metrillä Ranskan mestaruuden vuosina 1912 ja 1922. Hän juoksi 100 metrillä Ranskan ennätyksen 11,0 s vuonna 1912 ja 10,8 s vuonna 1924.