tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ronald Hugh Barker

Ronald Hugh Barker (28. lokakuuta 1915 – 7. lokakuuta 2015) oli irlantilainen fyysikko ja matemaatikko, joka tuli tunnetuksi Barkerin koodista, joka mahdollistaa tietoliikenteen selkeän synkronoinnin ja vastaanoton.
Sodanaikainen ura.
Barker aloitti uransa Woolwitchissä tutkimalla röntgensäteilyn erikoiskäyttöön tarkoitettuja putkia. Toisen maailmansodan alkaessa hänellä oli fyysikon ammatti, joten hän jäi kotirintamalle. Vuonna 1941 hän sai töitä Britannian asevoimien signaaliosaston tutkimuslaitokselta (SRDE, entinen SEE), työnimikkeenä "Temporary Experimental Officer".
Vuosien 1941 ja 1945 välillä Barker valvoi ohjelmaa, joka käsitteli taajuusmodulaation käyttöä armeijan viestinnässä. Hän nousi nopeasti sotilasarvoissa, ja telemetrian osaamisen ansiosta hän raportoi V2-ohjuksen suunnittelusta. Vuonna 1944 amerikkalaiset perustivat Bumblebee-ohjelman ohjusteknologian edistämiseksi. Ohjelman koodinimi oli Bumblebee, ja sen tehtävänä oli kehittää nopeasti ohjattu, suihkukäyttöinen ilmatorjuntaohjus. Vuonna 1946 Barker kutsuttiin ensimmäiseen kansainväliseen telemetria symposiumiin Princetonin yliopistossa, jossa hän esitteli ohjusjärjestelmää. SRDE:ssä hän suunnitteli, kehitti ja otti tuotantoon ensimmäisen Britannian ohjattujen aseiden telemetriajärjestelmän.
Sodanjälkeinen ura.
Sodan päätyttyä Barker jatkoi töitä SRDE:llä ja vuonna 1953 hän kehitti Barkerin koodin, jota käytetään tutka- ja viestintäjärjestelmissä. Moduloitaessa koodi binäärisekvenssillä kantataajuuteen, vastaanottimessa häiriöt vähenevät ja signaali erottuu selkeämmin. Koodi on sittemmin tullut laajasti käyttöön tutka-, viesti- ja radiotekniikassa ympäri maailmaa.
Räätälinsaari

Räätälinsaari () on osittain luonnontilainen puistomainen saari Vaasassa, Eteläisellä kaupunginselällä, aivan keskustan rannan tuntumassa vankilan edustalla. Saari on osa Vaasan rantapuistovyöhykettä, joka on määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Räätälinsaaren pinta-ala on noin 1,45 hehtaaria.
Sorakäytävä yhdistää Räätälinsaaren mantereeseen. Saaressa on Kalarannan sekä Vankilanrannan pienvenesatamia suojaavat aallonmurtajat.
Historia tehdassaarena.
Ennen aikaa virkistysalueena Räätälinsaarella on ollut teollisuutta. Vuonna 1881 kauppias Erik Sandås perusti saarelle kivenmurskaamon, jonka jälkeen saarella toimi myös lyijykynätehdas ja Vaasan Teknillinen tehdas. Vuonna 1910 puuvillatehtaan konepajalla aiemmin työskennelleet August Sarin ja Kustaa Pälvi perustivat saarelle moottoritehtaan. Tämä tehdas oli toiminnassa vuoden 1980 talveen, jolloin sen rakennukset purettiin ja Räätälinsaaresta tuli puisto.
Teollisen toiminnan alussa Räätälinsaari oli pinta-alaltaan huomattavasti nykyistä pienempi ja lisäksi hyvin matala. Myrskysäällä merivesi usein kastelikin saaren rakennuksia.
2856 Röser

2856 Roser (1933 GB) on suuri päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on .
2855 Bastian

2855 Bastian (1931 TB2) on keskikokoinen päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on . Asteroidin spektrityyppi on Sl-luokkaa (SMASSII).
2854 Rawson

2854 Rawson (1964 JE) on keskikokoinen päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on .
2853 Harvill

2853 Harvill (1963 RG) on keskikokoinen päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on .
2852 Declercq

2852 Declercq (1981 QU2) on suuri päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja se on spektrityypiltään Ch-luokkaa (SMASSII).
Commonitorium

Commonitorium on Vincentius Lerinumilaisen kirjoittama harhaoppeja käsittelevä teologinen teos 400-luvulta, joka keskittyy opin muuttumattomuuden, Raamatun, tradition ja opin kehityksen teemoihin. 
Historia.
Teoksen tekijä kirjoittaa nimellä Peregrinus, mutta Gennadius Marseilleslainen liittää teoksen Île Saint-Honoratin Lerinsin luostarin gallialaiseen munkkiin Vincentiukseen. Teos on kirjoitettu kolme vuotta kolmannen ekumeenisen kirkolliskokouksen, Efesoksen kirkolliskokouksen jälkeen ja seitsemäntoista vuotta ennen ekumeenista Khalkedonin kirkolliskokousta.
Sisältö.
Teoksessa kirjoittaja esittää säännön, jota on kutsuttu myös ”Vincentiuksen kaanoniksi”. Se määrittelee katolisen uskon siksi, ”johon on uskottu kaikkialla, aina ja kaikkien toimesta” (, "Commonitorium" primum, toinen luku), eli uskon universaalisuuden, muinaisuuden ja konsensuksen. Suuri osa teoksesta keskittyy tämän havainnollistamiseen ja soveltamiseen, käsitellen erilaisia harhaoppeja. Athanasioksen uskontunnustuksen ja "Commonitoriumin" joidenkin kappaleiden sisällön ja muodon välillä on olemassa selvä yhteys.
Tekijä käsittelee opin kehitystä luvussa 23. Yleisesti kirjoittaja ei pidä traditiota Raamatusta eristettynä tekijänä, vaan läheisesti Raamatun auktoriteettiin liittyvänä. Teoksen kirjoittajan näkemyksen traditiosta ja opin kehityksestä on katsottu sopivan yhteen myös yksin Raamattu -periaatteen kanssa. 
Keskeisiin raamatunkohtiin, joita teos selittää, kuuluvat muun muassa:
2871 Schober

2871 Schober (1981 QC2) on keskikokoinen päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on .
2918 Salazar

2918 Salazar (1980 TU4) on suuri päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin .
3874 Stuart

3874 Stuart (1986 TJ1) on keskikokoinen päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on .
3873 Roddy

3873 Roddy (1984 WB) on keskikokoinen asteroidi, jonka kiertorata leikkaa Marsin kiertoradan. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on . Asteroidin spektrityyppi on S-luokkaa (SMASSII).
1593 Fagnes

1593 Fagnes (1951 LB) on keskikokoinen asteroidi, jonka kiertorata leikkaa Marsin kiertoradan. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on . Asteroidin spektrityyppi on S-luokkaa (SMASSII).
1727 Mette

1727 Mette (1965 BA) on suuri asteroidi, jonka kiertorata leikkaa Marsin kiertoradan. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kirkkauden ja valon heijastumisen perusteella asteroidi on läpimitaltaan todennäköisesti – . Asteroidin pyörähdysaika akselin ympäri on .
2044 Wirt

2044 Wirt (1950 VE) on keskikokoinen asteroidi, jonka kiertorata leikkaa Marsin kiertoradan. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on .
3104 Dürer

3104 Durer (1982 BB1) on suuri päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on .
3105 Stumpff

3105 Stumpff (A907 PB) on keskikokoinen päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on .
Edward L. G. Bowell

Edward Leonard George "Ted" Bowell (26. marraskuuta 1943 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 21. elokuuta 2023 Flagstaff) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä. Hän kiinnostui tähtitieteestä teini-ikäisenä ja hänen isänsä antoi hänelle teleskoopin. Hän valmistui Lontoon yliopistosta vuonna 1965 pääaineenaan tähtitiede ja toimi luennoitsijana sekä tutkimusapulaisena University Collegessa Lontoossa. Hän väitteli tohtoriksi Pariisin yliopistossa vuonna 1973, jolloin hän sai samana vuonna paikan Lowellin observatoriossa, jossa hän toimi eläköitymiseensä asti vuoteen 2011. Hän toimi LONEOS (Lowell Observatory Near-Earth-Object Search) tutkimuksen johtajana, joka löysi yli asteroidia. Hänelle henkilökohtaisesti on merkitty 564 asteroidin löytäminen.
Asteroidi 2246 Bowell on nimetty hänen kunniakseen.
Mökerikkö

Mökerikkö (, myös Мюарка, ”Migorka”) on Laatokan pohjoisosassa sijaitseva saari, joka kuuluu Lahdenpohjan piiriin. Parinkymmenen kilometrin päässä mantereesta sijatseva Mökerikkö on noin 1,2 kilometriä pitkä ja 0,4 kilometriä leveä pitkulainen kalliosaari. Sen pinta-ala on 47,65 hehtaaria. Saaren korkein kohta kohoaa noin 18 metriä Laatokan pinnan yläpuolelle. Mökerikön eteläpuolella on kaksi pientä saarta Pieni- ja Suuri Toriluoto.
Historia.
Saari kuului 1660-luvulla Kurkijoelle perustetulle Tervun hoville, kunnes Valamon luostari osti Mökerikön, Jalajan ja Vossinoin saaret vuonna 1872. Luostari rakennutti saariin kalamajat, joita se oman kalastuksensa ohella vuokrasi myös muiden kalastajien käyttöön. Noin 13 kilometriä Valamon lounaispuolella sijaitsevasta Mökeriköstä tuli suojaisan satamansa ansiosta seudun merkittävin kalastajien tukikohta. Myöhemmin luostari kielsi ulkopuolisilta maihinnousun sakon uhalla.
Sisällissodan jälkeen kesällä 1918 Suomen armeija miehitti Mökerikön ja sille alettiin rakentamaan vankityövoimalla rannikkotykistölinnaketta. 1920-luvun alussa saari pakkolunastettiin armeijalle ja liitettiin Sortavalan maalaiskunnasta takaisin Kurkijoen kuntaan. Mökerikköön rakennettiin Rannikkotykistörykmentti 3:n linnake, jonne sijoitettiin muun muassa Canet-tykkejä. Jatkosodan aikana saaressa toimi myös kenttätykein varustettu kevyt patteri. Neuvostoliiton aikana Mökerikkö toimi Itämeren laivaston koealueena. Joidenkin tietojen mukaan saarella olisi 1950-luvun alussa testattu radioaktiivisia joukkotuhoaseita. Mökerikössö on edelleen nähtävissä runsaasti erilaisia linnoitteita, mutta kasarmirakennukset ovat tuhoutuneet.
Panelian koulu

Panelian koulu on peruskoulu Euran kunnassa, Panelian kylässä. Koululla on liikuntahalli ja jäähalli, ja siellä järjestetään ohjattu iltapäivätoiminnan ryhmä sekä koulun kerhoja. Oppilasmäärä lukukaudella 2024–2025 oli 87. Vuonna 2019 Euran kunnanvaltuusto päätti uuden oppimiskeskuksen rakentamista Paneliaan.
Koulun rehtori on Maria Savolainen.
Hannu Koponen (yritysjohtaja, professori)

Hannu Rauno Koponen (3. toukokuuta 1938 Viipuri – 20. joulukuuta 2017 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja ja puun mekaanisen teknologian professori.
Koposen vanhemmat olivat puutarhuri Aarne Valfrid Koponen ja Elin Elida Nieminen ja puoliso vuodesta 1962 kirjeenvaihtaja Soili Kyllikki Kerttu Karppinen. Koponen tuli ylioppilaaksi Heinolan yhteislyseosta 1958 ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1963 ja tekniikan lisensiaatiksi 1980. 
Koponen oli Kaukaksen käyttöinsinööri 1963–1965, Wilh. Schaumanin laboratoriopäällikkö 1965–1967, Pelloksen teknillinen johtaja 1967–1968, E. Priha Oy:n osastopäällikkö 1968–1974 ja Wilh. Schaumanin tuotekehityspäällikkö 1974–1982. Teknillisessä korkeakoulussa hän oli puun mekaanisen teknologian vt. apulaisprofessori 1978–1982 ja apulaisprofessori ja professori 1982–2003. Koponen julkaisi sekä tutkimuksia että useita oppikirjoja.
Vyskatka

Vyskatka () on kylä ja maalaiskunta Slantsyn piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Vuoden 2017 alussa kunnassa oli 2 179 ja kylässä 1 737 asukasta.
Maantiede.
Vyskatkan kunnan pinta-ala on 305 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Tšernovskojen kuntaan, idässä Staropoljen kuntaan, etelässä Pihkovan alueen Outovan piiriin, lounaassa Gostitsyn kuntaan ja lännessä Slantsyn kaupunkikuntaan. Kuntaan kuuluu Vyskatkan kylän lisäksi 27 muuta kylää: Bolšaja Ruja, Bolšije Rožki, Borki, Dvorištše, Gajanštšina, Glazova Gora, Gorbovo, Gorka, Kazino, Klin, Krivitsy, Kuklina Gora, Kušela, Mestovo, Naginštšina, Pananitsy, Panteleikovo, Patrejeva Gora, Perebor, Pesvitsy, Popkova Gora, Savinovštšina, Vjazištše, Zaberezje, Zaborožka, Zakup ja Zalesje.
Kunnan alueella virtaavia jokia ovat muun muassa Ruja ja Kušelka, jotka ovat Pljussan sivujokia, sekä Dolgaja, joka on Laukaanjoen sivujoki. Hyötykaivannaisia ovat turve ja kalkkikivi.
Historiaa.
Kunnan alueelta on löydetty 1100–1300-luvulle ajoitettuja hautakumpuja. Vyskatkan kylä mainitaan ilmeisesti ensimmäisen kerran vuonna 1585 muodossa "Vyskitna".
Vuonna 1856 Vyskatkassa oli 37 taloa ja 142 asukasta. Kylän maat omisti tuolloin Pavlovskin kaupunginhallinto. Vuonna 1864 kylässä oli 44 taloa ja 310 asukasta.
Neuvostoaikana Vyskatka oli kyläneuvoston keskus. Vyskatka oli myös kyläneuvoston kattaneen Rudnon piirin hallinnollinen keskus vuodesta 1930 vuoteen 1933, jolloin piiri lakkautettiin ja liitettiin tuolloin Leningradin alueeseen kuuluneeseen Outovan piiriin. Toisen maailmansodan aikana alue oli Saksan miehittämänä elokuusta 1941 helmikuuhun 1944.
Vyskatkan kyläneuvostoon liitettiin Rudnon kyläneuvostosta vuonna 1950 Malyje Rožkin, Bolšije Rožkin ja Plavkinon kylät. Vuonna 1954 siihen liitettiin Savinovštšinan kyläneuvosto ja vuonna 1983 Popkova Goran kyläneuvosto.
Talous ja palvelut.
Suurin osa kunnan palveluista sijaitsee Vyskatkan kylässä. Palveluihin kuuluu muun muassa koulu, terveysasema ja päiväkoti. Kunnan pääelinkeinot ovat maatalous, erityisesti karjatalous, sekä teollisuus. Alueella toimii sementtitehdas.
Kaspian syvänkö

Kaspian syvänkö (; ) on syvänköalue Kaspianmeren pohjoisrannalla Kazakstanissa ja Venäjällä. Sen pinta-ala on noin 200 000 neliökilometriä.
Kaspian syvänkö rajoittuu lännessä Stavropolin ja Jergenin ylänköihin ja Volgan alajuoksuun, pohjoisessa Obštši Syrtiin, koillisessa ja idässä Etu-Uralin laakioon sekä kaakossa Ustjurtiin ja Mañğystaun niemimaahan. Se on Kaspianmeren rannalla valtameren pinnan alapuolella ja kohoaa reuna-alueillaan sadan metrin korkeuteen. Syvänköön kuuluvat Volgan, Terekin ja Sulakin suistoalueet sekä Uraljoen ja Emban alajuoksut.
Alueen ilmasto on kuiva ja mantereinen. Talvet ovat melko ankaria ja vähälumisia ja kesät kuumia ja kuivia. Keskilämpötila on tammikuussa –14:stä –8:aan ja heinäkuussa 22–24 astetta. Vuotuinen sademäärä on etelässä ja idässä alle 200 millimetriä. Itäosa on aavikkoa ja pohjois-, länsi- ja lounaisosat puoliaavikkoa.
Alueella tuotetaan öljyä ja maakaasua sekä Elton- ja Baskuntšakjärvillä ruokasuolaa. Volgan suistossa viljellään hedelmiä ja vihanneksia ja muualla harjoitetaan lähinnä karjanhoitoa.
Idron

Idron on kunta Lounais-Ranskassa Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee noin kuusi kilometriä Paun kaupungista itään.
Idronissa on ollut asutusta jo keskiajalta lähtien. 1960-luvulle asti se oli pieni maanviljelyyn keskittynyt kylä, joka koostui kirkon lähettyvillä olevista vanhoista asuinrakennuksista 1800-luvulta ja 1900-luvun alkupuolelta. Tämän jälkeen kunnan väkimäärä on kolminkertaistunut, ja uusia omakotitaloja puutarhoineen on rakennettu kunnan alueella olleille viljelysmaille. Tämä johtuu Paun kaupungin lähialueiden kaupungistumisesta.
Liikenne.
Paun kaupunkia ja sen lähialueita palveleva julkisen liikenteen verkko liikennöidään kaupallisesti nimellä Idelis.
Hannu Koponen

Hannu Koponen -nimisiä henkilöitä ovat:
Boeil-Bezing

Boeil-Bezing () on kunta Lounais-Ranskassa Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Gave de Pau -joen varrella, noin 12 kilometriä Paun kaupungista kaakkoon.
Boeil-Bezingin aluetta hallinnoi Boeilin paronit noin 500 vuoden ajan 1200-luvulta aina Ranskan vallankumoukseen, vuoteen 1794 saakka.
1800-luvun alussa rakennettu Château de Bernadotte on neliönmuotoinen rakennus, jonka rakennutti Bernadotten suku. Jeanne de Saint-Vincent (1728-1809) oli syntyisin Boeilista. Hän meni naimisiin Henri de Bernadotten kanssa Boeilissa 20. helmikuuta 1754. Heidän pojastaan Jean-Baptistesta tuli Ranskan marsalkka, ja josta tuli myöhemmin Ruotsin ja Norjan kuningas Kaarle XIV. Hänen veljenpoikansa on haudattu Boeil-Bezingiin.
Saint-Vincent-Diacren kirkko rakennettiin osittain vuonna 1871 alkuperäisen kirkon paikalle, joka oli tuhoutunut tulipalossa. Sivusisäänkäynnillä on säilynyt alkuperäinen 1100-luvun romaaninen tympanon. Jälleenrakennuksen aikana löydetyt 1400-luvun freskot ovat kadonneet.
Arvo Äyräntö

Arvo Ilmari Äyräntö (19. syyskuuta 1919 Antrea – 28. maaliskuuta 2010 Lake Worth, Florida) oli suomalais-kanadalainen maastohiihtäjä. Karjalan evakkona kanta-Suomeen siirtynyt Äyräntö menestyi 1940-luvulla Jämsänkosken Ilveksen riveissä viestissä ja henkilökohtaisilla matkoilla. Hän siirtyi vuoden 1952 jälkeen Kanadaan, jossa maan kansalaisuuden saatuaan esiintyi Lahden vuoden 1958 MM-hiihdoissa Kanadan edustajana.
Ura hiihtäjänä kahdessa maassa - Suomessa ja Kanadassa.
Arvo Äyräntö kilpaili ennen Talvisotaa kotiseudullaan Antreassa nuorten sarjoissa menestyksellisesti. Jatkosodan aikana Äyräntö saavutti ensimmäisiä menestyksiään miesten sarjassa armeijan joukko-osastojen kisoissa. Sodan jälkeen Äyräntö siirtyi Jämsänkoskelle Yhtyneiden Paperitehtaiden palvelukseen edustaen paikallista Ilvestä. Ilveksen riveissä Äyräntö saavutti menestystä eli Suomen mestaruuden viestissä vuonna 1949 ja SM-hopeaa jo edellisenä vuonna. Äyräntö saavutti viestimitalit Juho Valtosen ja Pekka Kuvajan kanssa. Paras henkilökohtainen saavutus oli SM-pronssi vuoden 1950 SM-kisojen 30 km:llä August Kiurun ottaessa mestaruuden ja Eero Rautiolan voittaessa hänet sekunnilla hopeataistossa. Vuoden 1951 SM-hiihdoissa Äyräntö oli viides 50 km:llä häviten voittaja Eero Kolehmaiselle yli viisi minuuttia. Muissa kisoissa parhaimpia saavutuksia olivat 50 km:n vuoden 1949 Salpausselän 8. sija ja vuoden 1950 6. sija.
Suomen vuosien jälkeen vuonna 1952 Arvo Äyräntö siirtyi Kanadaan. Siellä Äyräntö jatkoi hiihtouraansa paikallisen Sudburyn joukkueessa saavuttaen 1950-luvulla kaikkiaan viisi Kanadan hiihtomestaruutta. Vuonna 1958 hän edusti vielä Kanadan kansalaisuuden saatuaan uutta kotimaataan Lahden MM-hiihdoissa, joissa hän sijoittui 30 km:llä sijalla 37 häviten voittaja Kalevi Hämäläiselle 11 minuuttia.
Urheilu-uran jälkeen.
Arvo Äyräntö toimi Kanadassa ja myöhemmin Yhdysvalloissa rakennusalalla. Yhdysvalloissa hän toimi ennen eläköitymistään Kaliforniassa rakennusurakoitsijana asuinpaikkanaan Kensington. Työuransa jälkeen hän siirtyi Yhdysvalloissa asumaan Floridaan, jossa hän kuoli 90-vuoden iässä.
St. Paulin metroasema

St. Pauli on Hampurin metron U3-linjan asema, joka avattiin 25. toukokuuta 1912. Asemaa käyttää arkisin 20 528 matkustajaa päivässä. Aseman suunnitteli Johann Emil Schaudt.
Historia.
Aseman rakennustyöt aloitettiin vuonna 1910, ja se avattiin 25. toukokuuta 1912 nimellä Millertor. Asema toimi U3-linjan pääteasemana reilun kuukauden ajan kunnes kehälinja avattiin kokonaan 29. kesäkuuta 1912. Ensimmäinen jälleenrakennus tehtiin vuosina 1926-1927, jolloin laituria pidennettiin 67 metristä 90 metriin. Muutostyö oli erittäin kallis, sillä laiturin pohjoispuolella olevan kääntöraiteen vaihteistojärjestelmää jouduttiin siirtämään hieman pohjoiseen ja joitakin kattotukia jouduttiin siirtämään. Siitä lähtien 4-vaunuisten junien sijasta asemalle on voitu liikennöidä 6-vaunuisilla junilla, joita tarvittiin 1920-luvun puolivälistä lähtien. Vuonna 1935 asema nimettiin uudelleen "Millerntorista" "St. Pauliksi".
Toisen maailmansodan aikana junaliikenne keskeytyi usein, joten asema jouduttiin sulkemaan useaan otteeseen. Pisin ja viimeinen toimintakatkos oli maalis-syyskuussa 1945, mikä johtui 16 kattoläpimurrosta pelkästään Heiligengeistfeldin alla. Kun rauniot oli raivattu, junat pystyivät kulkemaan uudelleen, vaikkakin vain St. Pauliin asti. Vasta 11. maaliskuuta 1946 Landungsbrückenin kautta päärautatieasemalle kulkeva linja voitiin ottaa uudelleen käyttöön.
1960-luvulla asemalle asennettiin lippuautomaatit. Vuonna 1979 asemalle tehtiin laaja peruskorjaus. Eteläinen sisäänkäynti suunniteltiin kokonaan uudelleen ja sinne asennettiin liukuportaat, laiturialue kunnostettiin ja seinälaatat uusittiin.
Vuonna 1999 asema peruskorjattiin uudelleen ja sille rakennettiin toinen uloskäynti Glacischausseen ja Heiligengeistfeldin suuntaan. Raiteiden takana olevat seinät verhoiltiin peltipaneeleilla. Peruskorjauksen yhteydessä eteisestä löydettiin alkuperäinen laattaseinä vuodelta 1912, joka kunnostettiin ja säilytettiin. Vanhaan, eteläiseen sisäänkäyntiin asennettiin metallista ja lasista tehty kaareva sääsuojakatto sekä hissi. 
Tulevaisuus.
Vuonna 2023 ilmoitettiin, että aseman laituria pidennetään nykyisestä 90 metristä 125 metriä pitkäksi. Tämän pitäisi mahdollistaa pidempien junien liikennöinti asemalla. Laiturin laajennustöiden on tarkoitus alkaa 2020-luvun lopussa tai 2030-luvun alussa.
Rodrigo Mora

Rodrigo Mora de Carvalho (s. 5. toukokuuta 2007 Custóias, Matosinhos) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän pelaa pääsääntöisesti hyökkäävän keskikenttäpelaajan pelipaikalla mutta voi pelata myös laitahyökkääjänä. Hän on oikeajalkainen ja pituudeltaan 168-senttimetrinen. Mora on edustanut seuratasolla vuodesta 2024 Portugalin pääsarjassa Primeira Ligassa pelaavaa FC Portoa.
Mora on FC Porton kasvatti ja pelasi seuran nuoriso- ja reservijoukkueissa ennen debyyttiään edustusjoukkueessa. Hän on edustanut Portugalin alle 15-, alle 16-, alle 17- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueita. Hän oli vuoden 2024 alle 17-vuotiaiden EM-kilpailujen paras maalintekijä viidellä osumallaan. Lisäksi hän voitti kaudella 2023–2024 UEFA Youth Leaguen maalipörssin viimeisteltyään seitsemän osumaa, mikä oli tasoissa Amin Chiakhan kanssa. Mora valittiin Portugalin A-kokoonpanoon kauden 2024–2025 Kansojen liigaan. Hän ei kuitenkaan päässyt vaihtopenkiltä kertaakaan kentälle.
Carl Einstein

Carl Einstein (syntyjään Karl Einstein; 16. huhtikuuta 1885 – 5. heinäkuuta 1940) oli saksalainen taidehistorioitsija ja kirjailija.
Hän syntyi juutalaisperheeseen Neuwiedissa Reinin provinssissa. Hän kuului ekspressionistiseen liikkeeseen ja oli myös Jean Renoirin yhteistyökumppani. Vuonna 1936 hän taisteli anarkistina Espanjan yhteiskunnallisen vallankumouksen aikana. Välttääkseen joutumisen natsien käsiin hän teki itsemurhan vuonna 1940 heittäytymällä Gave de Pau -joen ylittävältä sillalta, lähellä Betharramin pyhäkköä. Hänen ruumiinsa löydettiin Boeil-Bezingistä, ja hänet haudattiin sinne kirkon vieressä sijaitsevalle hautausmaalle.
Emilienstraßen metroasema

Emilienstraße on Hampurin metron U2-linjan asema, joka avattiin 21. lokakuuta 1913. Asemaa käyttää arkisin 8 786 matkustajaa päivässä. Aseman suunnitteli arkkitehtitoimisto Volz und Vogel.
Historia.
Asema avattiin 21. lokakuuta 1913, mikä tekee siitä yhden Hampurin vanhimmista metroasemista. Tuolloin asema oli osa niin sanottua Eimsbüttelin haaralinjaa, joka yhdisti Hellkampin aseman Schlumpiin. 1950-luvun lopulla aseman itäpäässä sijainnut sisäänkäyntirakennus korvattiin uudella rakennuksella, joka sijaitsi hieman lännempänä. 
Asema muutettiin esteettömäksi vuonna 2013.
Giacomo Losi

Giacomo Losi (10. syyskuuta 1935 Soncino – 4. helmikuuta 2024) oli italialainen jalkapalloilija, joka pelasi pääsääntöisesti oikean laitapuolustajan pelipaikalla. Hän oli pituudeltaan 168-senttimetrinen. Pelaajauransa jälkeen hän toimi valmentajana useille joukkueille, muun muassa SSC Barille, US Leccelle ja ASG Nocerinalle.
Losi edusti seuraurallaan muun muassa AS Romaa vuodet 1954–1969. Sen kanssa hän voitti kahdesti Italian cupin 1963–1964 ja 1968–1969 sekä kerran Messukaupunkien cupin 1960–1961. Losi pelasi Italian A-maajoukkueessa 11 ottelua, joista ensimmäisen maaliskuussa 1960 ystävyysottelussa Espanjaa vastaan. Hän pelasi kaksi ottelua vuoden 1962 MM-kilpailuissa.
Avustettu kuolema

Avustettu kuolema on yleiskäsite kuolemassa avustamiselle, ja se voi tarkoittaa jotakin seuraavista menettelyistä:
Ayzac-Ost

Ayzac-Ost () on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Gave de Pau -joen varrella, noin kaksi kilometriä Argelès-Gazostin kaupungista pohjoiseen.
Parc animalier des Pyrénées on Ayzac-Ostissa sijaitseva eläintarha. Alue on 14 hehtaarin laajuinen, ja siellä voi tutustua noin 100 kasvilajiin ja 500 eläimeen (nisäkkäisiin ja lintuihin).
Kunnan alueella on kaksi kirkkoa. Ayzacin kylässä oleva romaaninen Saint-Andrén kirkko uudistettiin 1600- ja 1700-luvuilla. Alkuperäinen oviaukko, joka sijaitsee etelässä ja avautuu vanhalle hautausmaalle, on muurattu umpeen.
Ostin kylässä on keskiaikaista alkuperää oleva Sainte-Lucien kirkko. Vuonna 1668 Lavedanin alueen perinteinen kellotorni korvattiin uudella nelisivuisella kellotornilla. Kristusta Golgatalla esittävä alttaritaulu on vuodelta 1651, ja se entisöitiin vuonna 2010.
Osterstraßen metroasema

Emilienstraße on Hampurin metron U2-linjan asema, joka avattiin 21. lokakuuta 1913. Asemaa käyttää arkisin 21 286 matkustajaa päivässä.
Historia.
Asema avattiin 23. toukokuuta 1914, mikä tekee siitä yhden Hampurin vanhimmista metroasemista. Tuolloin asema oli osa niin sanottua Eimsbüttelin haaralinjaa, joka yhdisti Hellkampin aseman Schlumpiin. Asemalla oli tuolloin vielä keskilaituri. 1. toukokuuta 1964 metroliikenne Schlumpin ja Hellkampin välillä lopetettiin, mikä tarkoitti sitä, että myös Osterstraßen asema suljettiin. Sulkeminen oli tarpeen, sillä koko haaralinja rakennettiin kokonaan uudelleen osana Stellingeniin johtavan laajennuksen rakennustöitä. Osana rakennustöitä vanha laituri purettiin ja sen tilalle rakennettiin kaksi 120 metriä pitkää sivulaituria.
Hoikkajärvi

Hoikkajärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Cazaux-Fréchet-Anéran-Camors

Cazaux-Fréchet-Anéran-Camors on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Neste du Louron -joen varrella, noin 49 kilometriä Bagnères-de-Bigorren kaupungista kaakkoon.
Cazaux-Fréchet-Anéran-Camors on Louronin laaksossa sijaitseva kunta, ja se ulottuu 950–1 250 metrin korkeuteen merenpinnasta. Se koostui alun perin neljästä erillisestä kunnasta. Ne yhdistettiin pareiksi vuonna 1806, ja vuonna 1979 Cazaux-Fréchet ja Anéran-Camors yhdistyivät nykyiseksi kunnaksi. Kunta koostuu kuudesta kylästä, joissa on useita merkittäviä perintökohteita, kuten kivisiä vuoristotaloja. Kunnan alueella on neljä kirkkoa, jotka ovat peruja neljästä alkuperäisestä kunnasta.
Hohdetetrat

Hohdetetrat (Bryconidae) on tetrakaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Keski- ja Etelä-Amerikasta. Aiemmin hohdetetralajit on luokiteltu osaksi tetrojen heimoa.
Lajit ja anatomia.
Hohdetetroihin kuuluu neljä sukua ja yhteensä 49–52 lajia. Heimo voidaan jakaa kahteen alaheimoon Bryconinae ja Salmininae. Heimon lajit voivat kasvaa 15–100 cm pitkiksi ja heimoon kuuluvatkin monet kookkaimmista tetrakaloista. Kalat ovat ruumiinmuodoltaan pitkänomaisia ja virtaviivaisia, muistuttaen lohikaloja. Myös hampaiden muoto ja määrä ovat hohdetetrojen yhteisiä piirteitä.
Levinneisyys ja elintavat.
Hohdetetrojen levinneisyyalue ulottuu Meksikosta Argentiinaan ja heimon lajeja tavataan kaikkien suurimpien jokien valuma-alueilta. Varsinkin isokokoiset heimon kalat ovat petoja, jotka saalistavat pienempiä kaloja. Monet suuret heimon lajit ovat merkittäviä ruokakaloja.
Maria Ehrnström-Fuentes

Maria Ehrnström-Fuentes on suomalainen tutkija, joka toimii apulaisprofessorina Kauppakorkeakoulu Hankenin johtamisen ja organisoinnin laitoksella. Hän on myös globaalin kehityksen tutkimuksen dosentti Helsingin yliopistossa.
Ura ja tutkimus.
Maria Ehrnström-Fuentes on erikoistunut kestävän kehityksen tutkimukseen, erityisesti ruohonjuuritason organisaatioiden rooliin kestävyyden edistämisessä. Hänen tutkimuksensa käsittelee muun muassa ruoan ja tekstiilikuitujen tuotantoa sekä yritysten yhteiskuntavastuuta (, CSR) ja sen poliittisia ulottuvuuksia.
Ehrnström-Fuentes on tutkinut suomalaisyhtiöiden, kuten UPM:n, toimintaa Uruguayssa ja sen vaikutuksia paikallisiin yhteisöihin ja ympäristöön. Hän on erityisesti kiinnostunut eukalyptusplantaasien vaikutuksista vesivarantoihin ja paikallisiin elinkeinoihin.
Tutkimushankkeet.
Ehrnström-Fuentes johtaa tutkimushanketta nimeltä ”The socio-ecological and politico-economic dynamics of ecological restoration through tree planting schemes in the global South” (TreesForDev). Hankkeessa tutkitaan puiden istuttamisen vaikutuksia ihmisiin ja luontoon, ja siihen osallistuu tutkijoita Suomesta, Madagaskarilta, Etiopiasta, Mosambikista ja Brasiliasta. Hankkeelle on myönnetty rahoitusta Suomen Akatemialta ja ulkoministeriöltä.
Palkinnot ja tunnustukset.
Ehrnström-Fuentes on saanut palkinnon avoimesta oppimis- ja opetuskäytännöstä. Hänen järjestämänsä ”Sustainable Organising” -kurssi on palkittu vuoden 2023 avoimena oppimis- ja opetuskäytäntönä.
Korpi (Säkylä)

Korpi on kylä Säkylän kunnassa Satakunnassa. Kylä rajoittuu lännessä Säkylän kirkonkylään, pohjoisessa varuskunta Huovirinteeseen ja luoteessa Vähä-Säkylään.
Alfred Stock

Alfred Stock (16. heinäkuuta 1876 – 12. elokuuta 1946) oli saksalainen epäorgaanisen kemian tutkija, joka tuli kuuluisaksi boori- ja piihydridien tutkimuksesta sekä elohopean myrkyllisyydestä.
Ura.
Stock aloitti opintonsa Berlinin yliopistossa vuonna 1894. Hän aloitti vuonna 1895 tohtoriopinnot Oscar Pilotyn johdolla. Stock valmistui arvosanalla "magna cum laude" vuonna 1899 kemian tohtoriksi Emil Fischerin alaisena, ja vietti vuoden Pariisissa Moissanin apulaisena. Vuonna 1906 hän meni naimisiin Clara Venzkyn kanssa ja sai kaksi tytärtä. Stockista tuli kemian tiedekunnan johtaja Karlsruhen teknillisessä yliopistossa vuonna 1929. 
Stock sai monia kunnianosoituksia, muun muassa toimiessaan sekä Verein Deutscher Chemikerin (1926–1929) että Deutsche Chemische Gesellschaftin (1936–1938) puheenjohtajana. Hänet nimitettiin useisiin merkittäviin politiikkakomiteoihin ja hän edusti Saksaa useissa kansainvälisissä konferensseissa. Heikentynyt terveys ja kasvavat vaikeudet poliittisten viranomaisten kanssa johtivat hänen eläkkeelle jäämiseensä lokakuussa 1936, kuusikymppisenä.
Stock palasi Berliiniin, missä hän jatkoi elohopean tutkimustaan. Vuoteen 1940 mennessä hänen liikkumisensa oli käynyt niin rajoittuneeksi myogelosin (lihasten kovettumisen) vuoksi, että hän oli lähes täysin kotirajoitteinen. Toukokuussa 1943 hän luopui pienestä laboratoriostaan, jota tarvittiin sodan työtehtäviin, ja vetäytyi Bad Warmbrunniin, Sileesiaan. Venäläisten tykistön jylinä kuuluessa kaukaa hän ja hänen vaimonsa pakkasivat mukaan vain muutamat tavaransa mitä pystyivät ja tekivät uuvuttavan junamatkan Akeniin, pieneen kaupunkiin Elben varrella. Stock kuoli vuonna 1946.
Tutkimukset ja löydökset.
Stock onnistui eristämään useita boorin ja piin hydridiyhdisteitä (boranit ja silaanit), jotka olivat aiemmin erittäin reaktiivisia ja vaikeasti käsiteltäviä. Hän kehitti 1919 Stockin nimikkeistöä, jota käytetään yhä.
Stock tutki boranien erilaisia muotoja, niiden stabiilisuutta ja kemiallisia ominaisuuksia, mikä auttoi ymmärtämään boorin monimutkaisia kovalenttisia verkostoja. Silaanien osalta Stock kehitti tehokkaita synteesimenetelmiä, jotka loivat perustan myöhemmälle orgaaniselle piikemialle ja teolliselle piihydridien käytölle. Stock kehitti myös erityisiä tiiviitä lasiastioita ja suljettuja käsittelymenetelmiä, joiden avulla herkät hydridit voitiin valmistaa ja tutkia ilman, että ne reagoivat ilman kanssa.
Merkittävä osa Stockin työstä liittyi elohopean kemiaan: hän osoitti ensimmäisten joukossa elohopeahöyryjen vakavan myrkyllisyyden ja toi esiin laboratoriokemistien altistumisriskit. Tätä pidetään hänen merkittävimpänä yhteiskunnallisena panoksenaan kemian alalla.
Costin diskografia

Tämä on suomalaisen rap-artisti Costin diskografia.
Zaisan

Zaisan () on järvi samannimisessä laaksossa Itä-Kazakstanin alueella Kazakstanissa. Sen pohjoispuolella ovat Naryn- ja Kürşımvuoret ja eteläpuolella Sauyr ja Tarbağatai. Järven pinta on 395 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen läpi virtaa Irtyšjoki, jota kutsutaan järven yläpuolella ”Mustaksi” ja alapuolella ”Valkoiseksi Irtyšiksi”.
Ennen Būqtyrman vesivoimalaitoksen rakentamista Zaisanin pinta-ala oli 1 788 neliömetriä, pituus 111 ja leveys 30 kilometriä ja keskisyvyys 4–6 metriä. Padon valmistuttua siitä tuli osa voimalan patoallasta ja sen pinta-ala kasvoi huomattavasti. Järvellä harjoitetaan kalastusta ja laivaliikennettä. Viime aikoina Zaisanin Kiinan puolelta saama vesimäärä on pienentynyt ja tekojärven pinta on laskenut. Jos vesi jatkaa vähenemistään, järvi saattaa eriytyä patoaltaasta ja palata aikaisempaan tilaansa.
Harish (Israel)

Harish () on kaupunki Pohjois-Israelissa. Sen asukasluku oli 39 001 vuonna 2023. Kaupunki sijaitsee Haifan hallintoalueella.
Historia.
Harish perustettiin alun perin vuonna 1982, ja kibbutsi siitä tuli vuonna 1985. Kibbutsi lakkautettiin vuonna 1993, kun se yhdistettiin toisen kylän kanssa. Vuonna 2015 Israelin hallinto hyväksyi 1 miljardin sekelin kehityssuunnitelman, jonka tavoitteena on muuttaa Harish 50 000 asukkaan kaupungiksi. Harish on sittemmin kasvanut nopeasti: vuonna 2015 asukkaita oli vain noin tuhat, ja vuonna 2023 asukkaita oli jo noin 39 000. Harishista tuli virallisesti kaupunki vuonna 2022.
Tarbağatai

Tarbağatai (, ) on Zaisan- ja Alaköljärvien välissä sijaitseva vuoristo Kazakstanin Abain ja Itä-Kazakstanin alueilla sekä Kiinan rajalla. Sen pituus itä-länsisuunnassa on 300 ja leveys 30–50 kilometriä. Vuorten keskikorkeus on 2 000–2 100 metriä. Korkein kohta on Tastau (2 992 metriä).
Tarbağatai liittyy lännessä Kazakstanin kumpumaahan ja idässä Sauyrvuoriin. Se on muodostunut etupäässä liuskeesta, kalkki- ja hiekkakivestä sekä graniitista. Usein tasalakisia vuoria leikkaavat syvät rotkot. Alueella tapahtuu viiden–kuuden magnitudin maanjäristyksiä.
Seudulla vallitsee kuiva mannerilmasto. Talvet ovat kylmiä ja lumisia ja kesät lämpimiä. Vuotuinen sademäärä on 300–500 millimetriä. Sulamisvesistä saa alkunsa pieniä jokia, jotka yleensä kuivuvat kesällä. Rinteillä on aroa, alppiniittyjä ja pensaikkoa. Ainoastaan rotkoissa kasvaa pieniä aasianomenapuu- ja poppelimetsiköitä. Kasvikunnaltaan vuoristo muistuttaa sekä Altaita että Tienšania, mutta eläinkunnaltaan se on lähempänä Altaita ja Siperiaa.
Vuoriston reuna-alueilla viljellään viljaa ja alppiniittyjä käytetään kesälaitumena. Länsiosassa harjoitetaan myös puutarhanhoitoa.
Assumption (Seychellit)

Assumption on Seychelleihin kuuluva pieni saari Intian valtamerellä. Se on osa Aldabran saariryhmää. Pinta-alaa saarella on noin 10,5 km². Assumptionilla oli 1900-luvulla guanoon liittynyttä kaivostoimintaa ja myöhemmin sille on kaavailtu esimerkiksi qatarilaista lomakohdetta.
Maantiede.
Assumption sijaitsee Intian valtamerllä hieman Päiväntasaajasta etelään ja se on osa Aldabran saariryhmää. Aldabran saari sijaitsee noin 27 kilometrin päässä Assumptionista luoteeseen. Matkaa Seychellien asutuimmalle saarelle Mahéen on 1 140 km. Assumptionin pinta-ala on 10,5 km². Sen pituus on noin 6 kn ja leveys 1,6 km. Saaren hiekkaranta on yksi Seychellien pisimmistä. Rantaviivaa on yhteensä noin 17 km.
Assumptionin lajisto on kärsinyt ihmisen toiminnasta ja saarella on runsaasti vieraslajeja. Saarella pesiviä lintulajeja ovat pikkutropiikkilintu, seeprakyyhky ja madagaskarinmedestäjä. Saarella muuten tavattuja lajeja on yli 40. Aikanaan saarella on esiintynyt Aldabralla tavattavia endeemisiä lajeja, kuten lentokyvytön rantakana "Dryolimnas cuvieri abbotti", joka katosi vuoteen 1937 mennessä. Kasvilajeja Assumptionista tunnetaan 157 ja niistä pieni heinäkasvi "Panicum assumptionis" on saaren kasveista ainut endeeminen laji. Etenkin saaren dyynejä hallitsee Seychellien kotoperäinen "Tournefortia argentea". "Phelsuma abbotti" on endeeminen lisko ja sen ohella Assumptionissa tavataan myös muilla saarilla esiintyvää lajia "Cryptoblepharus boutonii". Saarelle on istutettu myös aldabranjättiläiskilpikonnia. Saaren rannikko on tärkeä liemikilpikonnan munimisalue.
Saarella on kiitotie ja maihinnousun mahdollistava laituri. Saaren kautta kulkee esimerkiksi Aldabralle matkustavia tutkijoita.
Historia.
Assumptionin löysi kapteeni Corneille Nicholas Morphey 14. elokuuta 1756. Assumptionin nimi juontuu löytöpäivästä, jota seuraava päivä oli katolisen kirkon Marian taivaaseenottamisen päivä ("Assumptio Mariae"). 
1900-luvun alussa aloitettiin saaren guanon eli merilintujen ulosteen hyödyntäminen. Vuoteen 1945 mennessä saarelta oli kaivettu 160 000 tonnia guanoa. Guanoteollisuus alkoi taantua Seychelleillä 1980-luvun alusta lähtien ja Assumptionissa se lakkasi vuonna 1984.
Myöhemmin saaren suhteen on esitetty erilaisia ideoita sen kehittämisestä. Ajoittain ne ovat herättäneet vastustusta paikallisten keskuudessa. Saari sijaitsee lähellä vilkkaita merikauppareittejä ja se on esimerkiksi tästä syystä herättänyt kiinnostusta ulkomailla. Intia sopi Seychellien kanssa sotilastukikohdan rakentamisesta saarelle vuonna 2015. Hanke kaatui kuitenkin muutamia vuosia myöhemmin sen vastustukseen. Sotilastukikohdan sijaan osa saaresta vuokrattiin Qatarin hallitsijasuvun omistmaalle sijoitusyhtiölle, joka alkoi rakennuttamaan saarelle luksuslomakohdetta. Hanke on yritetty pysäyttää oikeudessa esimerkiksi ympäristösyiden takia.
Wimmelbuch

Wimmelbuch tai Wimmelbilderbuch (saksa, kirjaimellisesti: "Piiloobjektien kuvakirja") on eräänlainen suurikokoinen sanaton kuvakirja. Sille on ominaista kokonaan levitetyt piirustukset, joskus porttaussivujen yli, jotka kuvaavat yksityiskohtaisia ​​kohtauksia ihmisten, eläinten ja esineiden kanssa. Tyypillisesti lapsille tehdyt piirrokset ovat täynnä hahmoja ja esineitä, jotka voidaan löytää.
Hieronymus Boschia ja Pieter Brueghel Vanhempaa pidetään formaatin isinä. Nykykirjailijoita ovat muun muassa Hans Jürgen Press, Richard Scarry, Ali Mitgutsch, Mitsumasa Anno, Rotraut Susanne Berner ja . Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Yhdysvalloissa wimmelbookit saavuttivat suosiota brittiläisen kuvittajan Martin Handford "Where’s Wally?" -sarjan menestyksen myötä.
Julius Tafel

Julius Tafel (2. kesäkuuta 1862 – 2. syyskuuta 1918) oli sveitsiläinen kemisti, joka tuli tunnetuksi Tafelin yhtälöstä.
Ura.
Tafel opiskeli kemiaa Zürichissä, Münchenissä ja Erlangenissa, ja sai tohtorin tutkintonsa Emil Fischerin ohjauksessa 1884. Hän työskenteli Fischerin apulaisena Würzburgissa 1885–1892, erityisesti hiilihydraattien synteesin parissa, ja esitteli kokeelliset tulokset 1890 Berliinissä.
Fischerin siirtyessä Berliiniin, Tafel jäi jatkamaan tutkimuksiaan vuonna 1892, jotka keskittyivät strykniiniin, puriineihin ja aminoyhdisteisiin. Laboratorio-olosuhteiden yksinkertaisuuden ja terveysongelmien vuoksi hän siirtyi kuitenkin vähitellen fysikaaliseen kemiaan ja sähkökemiaan, osin työskenneltyään Wilhelm Ostwaldin kanssa Leipzigissä. 
Tafelin yhtälö.
Vuonna 1898 Tafel onnistui ensimmäisenä pelkistämään strykniiniä elektrolyyttisesti käyttämällä pelti-katodia, ja vuonna 1901 hän toteutti ensimmäisen virtsahapon elektrolyyttisen pelkistyksen.
Tafelin sähkökemiallisten tutkimustensa pohjalta hän kehitti kaavan kuvaamaan sähkökemiallisen reaktion nopeuden ja ylijännitteen suhdetta:
formula_1
Würzburgissa Tafelista tuli professorin viransijainen 1903–1910.
Pahalgamin terrori-isku 2025

Pahalgamin terrori-isku tapahtui Intian hallitseman Jammun ja Kashmirin territorion Pahalgamissa 22. huhtikuuta 2025, kun asemiehet hyökkäsivät intialaisten turistien suosimaan lomakohteeseen. 26 siviiliä sai surmansa surmansa, heistä lähes kaikki hindulaisia miespuolisia turisteja. Iskun tekijäksi julistautui aluksi Lashkar-e-Taiban osana pidetty The Resistance Front, joka kuitenkin kiisti vastuun iskusta hieman myöhemmin. Intian mukaan iskun tekijät saivat surmansa heinäkuussa toteutetussa armeijan ja poliisin operaatiossa.
Intia syytti iskusta Pakistania ja toteutti iskuja Pakistanin puolelle toukokussa operaatio Sindoorin aikana. Pakistan vastasi iskuihin ja alkoi muutaman päivän mittainen tulitaukoon päättynyt konflikti.
Tausta.
Kashmirin konflikti juontaa juurensa Intian jakoon, jonka jälkeen suuri osa entisestä muslimienemmistöisestä Jammun ja Kashmirin ruhtinaskunnasta liitettiin Intiaan ja pienempi osa Pakistanin. Elokuussa 2019 Intia kumosi perustuslain artiklan 370, joka oli taannut Kashmirille osittaisen autonomian. Seuranneiden uudistusten perusteella tehtiin mahdolliseksi esimerkiksi siirtolaisuus Kashmiriin alueen ulkopuolelta, mikä herätti vastustusta paikallisten keskuudessa. Pakistanin puolella on toiminut useita eri terroristijärjestöjä, jotka ovat tehneet iskuja Intiassa. Yksi huomattavimmista näistä järjestöistä on Lashkar-e-Taiba, joka vain hieman ennen Pahalgamin iskuja vaati jihadia Kashmirissa.
Isku.
22. huhtikuuta 2025 aseistautuneet miehet iskivät Intiassa suosittuun lomailukohteeseen Pahalgamissa Baisaranin laaksossa Intian Kashmirissa. Silminnäkijöiden mukaan maastopukuiset asemiehet etsivät erikseen hindumiehiä, joita käskettiin todistamaan uskontonsa lausumalla islamilainen uskontunnustus. Naiset jätettiin erikseen eloon, hinduiksi todetut miehet surmattiin ampumalla.
Iskussa sai surmansa 26 henkilöä. Heistä 25 oli Intian ja yksi Nepalin kansalainen. Miltei kaikki olivat turisteja. Yksi kuolleista oli paikallinen matkaopas, joka yritti riistää aseen yhdeltä hyökkääjistä.
Tekijät.
Vastuun iskusta otti Telegram-palvelussa The Resistance Front, jota on pidetty Lashkar-e-Taiban osana. Järjestö toi itsensä julkisuuteen Telegramissa vuonna 2019 ja se on sen jälkeen tehnyt useita iskuja Kashmirissa. Vaikka järjestö otti vastuun tapahtumista Pahalgamissa, se pyörsi myöhemmin puheensa väittäen aikaisempaa viestiään hakkeroiduksi.
Intia syytti iskusta nopeasti Pakistania. Intialaisten viranomaisten mukaan iskun tekijöitä oli kolme ja he olivat kaikki Pakistanin kansalaisia. Intia jäädytti Indusjoen vesisopimuksen ja hieman myöhemmin 9. toukokuuta se aloitti niin sanotun operaatio Sindoorin, jonka aikana Intia teki iskuja Pakistanin puolelle terroristien käyttämiksi sanomiinsa kohteisiin. Pakistan iski takaisin ja lopputulos oli muutaman päivän kestänyt konflikti maiden välillä. Konflikti päättyi lopulta tulitaukoon.
Intia sanoi surmanneensa kaikki kolme epäiltyä iskun tekijää armeijan ja poliisin operaatiossa heinäkuussa 2025.
Eaunes

Eaunes () on kunta Ranskan eteläosassa Haute-Garonnen departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin kuusi kilometriä Muret'n kaupungista kaakkoon.
Eaunes koostui 1100-luvulla pääasiassa hajanaisista maatiloista, joita viljelivät Clarté-Dieun sisterssiläisluostarin munkit. Muret'n kuntaan kuulunut Eaunes itsenäistyi vuonna 1777 Louis de Gayrardin ansiosta, josta tuli kunnan ensimmäinen pormestari.
Berdouesista kotoisin olevien sisterssiläismunkkien vuonna 1150 Eaunesiin perustama Clarté Dieun luostari laajeni ja kehittyi lähes kolme vuosisataa. Sisterssiläiset olivat maanviljelyn mestareita. He olivat ensimmäisiä, jotka käyttivät laajalti eläinvetoisia auroja ja tutkivat maaperän lannoittamista luonnonmukaisilla lannoitteilla. Paavin päätös vuonna 1503 muuttaa luostarikirkot seurakuntakirkoiksi ja Ranskan kuninkaan päätös nimittää apotteja, merkitsivät luostarin alamäkeä. Luostarista tuli yksityisomaisuutta vallankumouksen aikana 1700-luvun lopulla. Vuonna 1989 kunta osti luostarin, kunnosti rakennuksia ja puistoa. Tämän jälkeen se avattiin yleisölle ja nykyään siellä sijaitsee kunnallinen mediakirjasto.
Pauli Honkanen

Pauli Johannes Honkanen (20. helmikuuta 1923 Kittilä – 5. elokuuta 2002 Storfors, Värmlanti, Ruotsi) oli suomalainen maastohiihtäjä. Honkanen oli vuoden 1952 talviolympialaisissa varamiehenä.
SM-kisoissa Pauli Honkanen sai 3×10 kilometrin viestissä hopeaa Ounasvaaran Hiihtoseuran (OH) joukkueessa vuonna 1949 ja 1950. Vuoden 1949 joukkueessa hiihtivät lisäksi Honkasen veli Tauno Honkanen ja Eero Naapuri. Seuraavana vuonna Pauli Honkasen lisäksi OH:n joukkueessa hiihtivät Martti Remes ja Kalevi Huhtalo. Henkilökohtaisesti Honkasella parhaat kilpailuvuodet olivat 1950-luvun alussa, kun hän oli 12. vuonna 1950 15 km:llä, 14. vuonna 1952 50 km:llä ja myöhemmin 11. vuonna 1957 50 km:llä. Muissa kisoissa hän Ounasvaaralla vuonna 1950 kolmas 50 km:llä. Vuoden 1952 olympiakatsastuksissa Honkanen onnistui hyvin. Hänen pikamatkojen katsastussijoituksensa olivat 5. 10 km:llä, 2. 18 km:llä ja tammikuun lopussa 8. 28 km:llä. Niinpä hänet valittiin olympiajoukkueeseen Oslon talviolympialaisiin pikamatkan ja viestin ehdokkaaksi, mutta hän jäi kisoissa varamiehen rooliin. Pauli Honkanen jatkoi uraansa aina 1950-luvun lopulle.
Siviilissä hän toimi poliisikonstaapelina. Hän siirtyi 1960-luvun alussa Ruotsin Värmlantiin Storforsiin, jossa hän työskenteli metallimiehenä. Hän kuoli elokuussa 2022 99-vuoden iässä.
Merle Curti

Merle Curti (15. syyskuuta 1897 Omahan lähistö – 9. maaliskuuta 1996) oli yhdysvaltalainen historioitsija.
Curti väitteli filosofian tohtoriksi Harvardin yliopistosta vuonna 1927. Häntä opettivat Samuel Eliot Morison, Frederick Jackson Turner, Charles Homer Haskins ja Arthur M. Schlesinger Sr.. Curti opetti Smith Collegessa vuosina 1925–1937 ja Columbian yliopiston Teachers Collegessa vuosina 1937–1942. Hän työskenteli vuosina 1942–1968 Wisconsinin yliopistossa, Madisonissa, jossa hän oli historian Frederick Jackson Turner -professori ja ohjasi 86 väitöskirjaa. Curtin opiskelijoiden joukossa olivat Richard Hofstadter ja Warren Susman. Curti julkaisi yli kaksikymmentä kirjaa. Hän sai Pulitzer-palkinnon teoksesta "The Growth of American Thought" (1943).
Curti toimi vuonna 1954 American Historical Associationin puheenjohtajana. Hän meni vuonna 1925 naimisiin tutkija Margaret Wooster Curtin (k. 1961) kanssa. Pariskunta sai kaksi tytärtä. Curti solmi vuonna 1968 toisen avioliiton Frances Bennett Beckerin kanssa. Hänen mukaansa on nimetty Organization of American Historiansin myöntämä Merle Curti -palkinto.
Ildikó

Ildikó on unkarilainen naisen etunimi.
Nimi perustunee johonkin germaaniseen "hild"-aineksen sisältävään naisennimeen "(Hilda, Hildegard, Hildegund, Kriemhilde" tms.). Se tunnetaan Jordaneksen "Getica"-historiateoksesta, jossa kerrotaan, miten hunnien kuningas Attila viettäessään hääyötään goottipäällikön ”Ildico”-nimisen tyttären kanssa kuoli verenvuotoon. Unkarissa Ildikó-nimen teki tunnetuksi runoilija János Arany Attila-tarustoon perustuvalla eeppisellä runoelmallaan "Buda halála" (’Budan kuolema’, 1863). Nimen suosio kasvoi vielä 1900-luvun puolenvälin jälkeen, niin että vuonna 1967 se oli Unkarissa tyttölapsille annetuista nimistä kolmanneksi suosituin. Sittemmin nimi on jälleen harvinaistunut.
Unkarissa Ildikón nimipäivää vietetään nimen suojeluspyhimykseksi määritellyn Hildegard Bingeniläisen muistopäivänä 17. syyskuuta, sekä 10. maaliskuuta, 30. huhtikuuta, 21. ja 23. syyskuuta ja 17. marraskuuta.