tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
2-amino-2-etyyli-1,3-propaanidioli

2-amino-2-etyyli-1,3-propaanidioli (C5H13NO2) on alkanoliamiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa emulsioita stabiloivana aineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa 2-amino-2-etyyli-1,3-propaanidioli on väritöntä kiteistä tai tahnamaista ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee lisäksi muun muassa etanoliin. Aine on heikko emäs ja sen pKa-arvo on 9,03.
2-amino-2-etyyli-1,3-propaanidiolin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa formaldehydi ja nitropropaani reagoivat 2-etyyli-2-nitro-1,3-propaanidioliksi. Tämä yhdiste pelkistetään vedyttämällä 2-amino-2-etyyli-1,3-propaanidioliksi. Tuote puhdistetaan tislaamalla.
2-amino-2-etyyli-1,3-propaanidiolia käytetään muun muassa vahoja ja voiteita stabiloivana aineena, happamuudensäätöön, korroosionestoaineena ja happamien teollisuuskaasujen neturalointiin. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä käytetään esimerkiksi oksatsoliiniryhmiä sisältävien polymeerien valmistamiseen.
Antonio Almén

Antonio Almén (s. 7. huhtikuuta 2004, Mustasaari) on suomalainen jalkapalloilija. Almén edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Vaasan Palloseuraa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Seuraura.
Almén on VIFK:n kasvatti. Hän siirtyi Vaasan Palloseuran organisaatioon vuonna 2019. Almén pelasi ensimmäiset ammattiottelunsa kaudella 2020 Palloseuran akatemiajoukkueessa. Hän allekirjoitti sopimuksen Ykkösessä pelaavan pääjoukkueen kanssa vuoden 2021 alussa. Almén siirtyi loppukaudesta 2023 lainalle VIFK:iin. Almén allekirjoitti jatkosopimuksen Vepsun kanssa kaudeksi 2025, johon sisältyi optio kaudesta 2026.
Lehtikuvitus

Lehtikuvitus eli journalistinen kuvitus on sanomalehteen, aikakauslehteen tai verkkolehteen tehty kuvitus. Lehtikuvituksia tilataan erityisesti niihin artikkeleihin, joiden kuvittaminen valokuvalla on hankalaa tai mahdotonta. Esimerkiksi abstrakteja kokonaisuuksia, historiallisia tapahtumia tai arkaluontoisia aiheita käsitteleviä artikkeleja on tapana kuvittaa lehtikuvituksilla. Muun muassa karikatyyri, pilapiirros, käsitekuvitus ja henkilökuvitus ovat lehtikuvituksen lajeja.
Lehtikuvitus Suomessa.
Kuvitusta on esiintynyt suomalaisessa lehdistössä laajemmin ainakin 1800-luvun puolivälistä lähtien. Tunnettuja suomalaisia lehtikuvituksen tekijöitä ovat muun muassa Tove Jansson, Kari Suomalainen, Henrik Tikkanen, Martta Wendelin ja Rudolf Koivu.
Spe salvi

Spe salvi () on paavi Benedictus XVI:n ikuista elämää ja toivoa käsittelevä kiertokirje vuodelta 2007.
Spe salvi on erikoinen ja poikkeuksellinen paavillinen kiertokirje siinä, että se on kokonaan paavin itsensä kirjoittama. Se on osittain hartaustekstiä ja samalla sielunhoidollinen ja älyllinen. Se käsittelee toivoa muun muassa kärsimyksen, oikeudenmukaisuuden ja iankaikkisen elämän näkökulmasta. Lisäksi se käsittelee uskon ja järjen yhteenkuuluvuutta toivon näkökulmasta, ja tieteen sekä edistysuskon ja politiikan konkreettisiksi osoittautuneita rajoituksia toivon kannalta. 
Kiertokirje käsittelee nimensä mukaisesti toivoon ja pelastukseen liittyviä vaikeitakin kysymyksiä mukaan lukien kuolemaa ja ikuisuutta sekä kiirastulta (Ss 45-47). 
Kiertokirjeen sisällys on seuraava:
Stephanie Baker

Stephanie Baker on tutkiva journalisti ja tietokirjailija.
Baker sai maisterin arvon London School of Economicsista. Hän aloitti uransa raportoimalla Moskovasta 1990-luvulla. Baker on työskennellyt Bloombergin eri viestimissä. Hän on esiintynyt myös muun muassa BBC:llä, MSNBC:llä, CNBC:llä, NPR:llä, PBS:llä ja Sky Newsillä. Bakerille on myönnetty monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Gerald Loeb -palkinto. 
Vuonna 2024 Bakerilta ilmestyi Scribnerin kustantama kirja "Punishing Putin", joka käsittelee länsimaiden taloussotaa Venäjää vastaan vastauksena Venäjän vuonna 2022 aloittamaan täysimittaiseen hyökkäykseen Ukrainaan. Baker kritisoi lännen pakotepolitiikkaa epäonnistumisesta pakotteiden kohdentamisessa venäläisen öljyntuotantoon ja -jakeluun, mutta katsoo pakotteiden vahingoittaneen Venäjän taloutta tästä huolimatta syvästi. Venäläisiä pääomia on Bakerin mukaan siirtynyt erityisesti Arabiemiraatteihin.
Boeing F-47

Boeing F-47 on tuleva yhdysvaltalainen kuudennen sukupolven hävittäjälentokone. Sen valmistaja on Boeing, ja se voitti Yhdysvaltain ilmavoimien NGAD-hankkeen. Hävittäjän julkistamisen yhteydessä sitä kutsuttiin maailman ensimmäisensi miehitetyksi kuudennen sukupolven hävittäjäksi ja edistyneimmäksi koskaan suunnitelluksi hävittäjäksi, joka on teknologisesti suuri harppaus.
F-47 korvaa F-22 Raptorin. F-47 tulee käyttämään erittäin kehittynyttä häiveteknologiaa, olemaan hyvin muuntautumiskykyinen tulevaisuuden tarpeisiin ja lentämään miehittämättömien siipimiesdroonien rinnalla.
Kehitys.
Presidentti Donald Trump, puolustusministeri Pete Hegseth ja ilmavoimien komentaja David Allvin julistivat Boeingin F-47:n voittajaksi 21. maaliskuuta 2025. Kyseessä oli samalla julkistus konetyypille, josta ei ole ollut aiemmin mitään julkista tietoa. Paljastettiin, että koelentokoneella on lennetty salaisesti jo lähes viiden vuoden ajan eli noin vuodesta 2020 lähtien. Boeingin ainoa kilpailija NGAD-hankkeessa oli Lockheed Martin, kun Northrop Grumman vetäytyi kilpailusta 2023. Kummankin valmistajan ehdotukset olivat valmiina loppuvuodesta 2024. Projektin tila oli ennen julkistusta epäselvä muun muassa budjetin leikkausten takia.
Suunnittelu- ja tuotannonkehityssopimuksen arvoksi on arvioitu ainakin 20 miljardia Yhdysvaltain dollaria, jota seuraa mahdollisesti satojen miljardien arvoiset varsinaiset hävittäjäostot. Yhden NGAD-koneen hinnaksi on arvioitu satoja miljoonia dollareita, mahdollisesti 300 miljoonaa.
Kirkollinen uudistus

Kirkollinen uudistus () on Gunnar Rosendalin kirjoittama luterilaisen korkeakirkollisen liikkeen ohjelmakirja. Se ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1935.
Teosta pidetään edelleen merkittävänä sen kattavassa näkemyksessä siitä, mitä kirkossa tarvitaan. Tekijä huomauttaa, että Ruotsissa oli tuolloin yleisesti katsoen ymmärrys muutoksen tarpeesta. Monien mielestä kirkko oli liian muodollinen ja sen täytyi alkaa esiintyä enemmän "paitahihasillaan", kirkon jumalanpalvelukset tulisi korvata sosiaalipalveluilla ja urheiluasioilla. Kirkollinen byrokratia tuli yhä tärkeämmäksi ja hengellisille asioille omistettiin yhä vähemmän aikaa.
Tällaista ajattelua vastaan ​​Rosendal esittää neljää kirkon peruspiirrettä: sen tunnustuksellista, sakramentillistä, hierarkkista ja liturgista piirrettä.
Kirjan viimeinen luku sisältää kannanoton kirkollisen uudistuksen ja roomalaiskatolisuuden väliseen suhteeseen. Teokselle ilmestyivät jatko-osina myöhemmin kirjat "Kyrklig förnyelse i församlingskyrkan" ja "Kyrkans framtid".
Confessio catholica

Confessio catholica () on luterilaisen ortodoksian ajan saksalaisen teologin Johann Gerhardin toinen pääteos. Se ilmestyi vuosina 1634–1637.
Teos on vielä työstetympi ja kattavampi kuin tekijän aiemmin ilmestynyt dogmatiikan yleisesitys "Loci communes theologici". Sen koko otsikko kuuluu: "Confessio catholica, in qua doctrina catholica et evangelica, quam ecclesiae Augustanae confessioni addictae profilentur, ex Romano-catholicorum scriptorum suffragiis confirmatur". Toisin sanoen kirja pyrkii todistamaan Augsburgin tunnustuksen opin evankelista ja katolista luonnetta hyväksyttyjen roomalaiskatolisten kirjoittajien teoksista. Teos on luonteeltaan yhtä aikaa apologeettinen ja poleeminen, ja perustuu aiempaan Matthias Flaciuksen kirjaan "Catalogus testium veritatis". Confessio catholica ilmestyi neljässä osassa. Ensimmäinen osa käsittelee aihetta yleisesti, ja loput osat käsittelevät yksittäisiä tunnustuksen artikloita.
Reijo Kontio

Reijo Olavi ”Reka” Kontio (s. 27. heinäkuuta 1954 Lahti) on suomalainen elokuva-alan stunt-esiintyjä sekä stuntti- ja turvallisuuskoordinaattori, varsinaiselta ammatiltaan pastori. Ainakin 150 elokuva- ja tv-tuotannossa mukana ollut Kontio palkittin vuoden 2025 Jussi-gaalassa 35 vuoden urastaan Betoni-Jussilla.
Kontio toimi 1980-luvun alussa Lahdessa nuorisopappina ja muun muassa veti seurakunnan näytelmäkerhoa ja toimi muutenkin sekä kirkon että teatterin piirissä. Hän otti papin työstä virkavapaata ja toimi Lahden kaupunginteatterissa ohjaajien assistenttina. Hän kiinnostui elokuvanteosta, toimi vaarallisten toimintakohtausten stunttina suomalaisissa elokuvissa ja erikoistui sitten tämän toiminnan koordinaattorin tehtävään. 1990-luvun alussa hänen yrityksensä työskenteli elokuvatuotannoissa myös Ruotsissa, Venäjällä ja Baltian maissa. Elokuvauransa alkuvaiheessa Kontio hoiti myös räjähteitä ja muuta kuvauksissa tarvittavaa pyrotekniikkaa, kunnes sille toiminnalle vakiintuivat omat tehostemestarit. Noin 140 suomalaiselokuvan lisäksi Kontio on ollut mukana palkitun suomalais-ukrainalais-venäläisen Afganistanin sodasta kertovan elokuvan "9. komppania" (2005) tuotannossa.
Kontio on myös opettanut teatteri- ja elokuvanäyttelijöille miekkailu- ja tappelukohtauksissa työskentelyä. Turun taideakatemiaa edeltäneessä Turun taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa hän järjesti Suomen ensimmäisen stunt-alan kurssin.
2010-luvun taitteessa Kontio teki kristillisaiheista stand up -komiikkaa ja perusti Harri Pulliaisen ja Teppo Räisäsen kanssa tuotantoyhtiön nimeltä Media Village Oy. Se julkaisi vuonna 2012 yhdessä Kirkkohallituksen kanssa Suomen Pipliaseuran 200-vuotisjuhlan kunniaksi tehdyn DVD-tallenteen "Ristiaskelia", jolla seitsemän suomalaista stand up -koomikkoa pohtii "Raamatun" tekstejä ja merkitystä omasta näkökulmastaan. 2010-luvun puolivälissä hän palasi alkuperäiselle alalleen ja toimi kirkon tiedotuskeskuksessa tuottaja-toimittajana ja viestintä- ja mediakasvatuksen kouluttajana.
Kontio oli 2010-luvulla naimisissa laulaja Nina Tapion kanssa.
Anderslöv

Anderslöv on taajama Trelleborgin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 2 023 asukasta.
Smygehamn

Smygehamn on taajama Trelleborgin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 1 292 asukasta.
Skegrie

Skegrie on taajama Trelleborgin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 1 934 asukasta.
Beddingestrand

Beddingestrand on taajama Trelleborgin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 1 644 asukasta.
Kurland

Kurland on taajama Trelleborgin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 640 asukasta.
Klagstorp

Klagstorp on taajama Trelleborgin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 416 asukasta.
Alstad

Alstad on taajama Trelleborgin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 343 asukasta.
Västra Tommarp

Västra Tommarp on taajama Trelleborgin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 428 asukasta.
L’Express

L’Express on ranskalainen vuonna 1953 perustettu viikoittain ilmestyvä uutislehti. Alkuaikoina siihen kirjoittivat muun muassa Albert Camus ja Jean-Paul Sartre. Lehti ilmestyy keskiviikkoisin ja on linjaltaan liberaalikonservatistinen.
Le Point

Le Point on ranskalainen uutisaikakauslehti, jonka perusti vuonna 1972 joukko "L’Expressistä" lähteneitä toimittajia. Lehti ilmestyy torstaisin ja on linjaltaan liberaalikonservatistinen.
Le Journal du Dimanche

Le Journal du Dimanche on ranskalainen vuonna 1948 perustettu sunnuntaisin ilmestyvä uutisviikkolehti. Lehti on linjaltaan oikeistolainen ja se tunnetaan erityisesti haastatteluista, jotka ovat usein yksinoikeudella.
La Tribune

La Tribune on ranskalainen vuonna 1985 perustettu viikkolehti, joka keskittyy talouteen ja liike-elämään. Se ilmestyy verkossa päivittäin ja paperisena perjantaisin.
James F. Gusella

James Francis Gusella (s. 1952 Ottawa, Ontario, Kanada) on kanadalainen geneetikko ja Harvard Medical Schoolin neurogenetiikan professori. Hän tutkii hermorappeumasairauksia ja erityisesti Huntingtonin tautia. Gusella ja hänen kollegansa onnistuivat paikantamaan huntingtiinia koodaavan geenin sekä tunnistivat sen pidentyneen CAG-toistojakson Huntingtonin taudin aiheuttajaksi. Gusella on kartoittanut myös Alzheimerin tautiin ja ALS-tautiin liittyviä geenejä. Hänet palkittiin työstään hermorappeumasairauksien parissa Kuningas Faisalin lääketieteen palkinnolla vuonna 1997.
La Provence

La Provence on ranskalainen alueellinen sanomalehti, joka ilmestyy päivittäin Marseillessa. Se syntyi vuonna 1997, kun sanomalehdet "Le Provençal" ja "Le Méridional" yhdistyivät.
Hyon Yong-chol

Hyon Yong-chol (; tammikuu 1949 Pohjois-Hamgyeong – 30. huhtikuuta 2015?) oli pohjoiskorealainen poliitikko ja kenraali.
Hyon liittyi Pohjois-Korean tiedotusvälineiden mukaan asevoimien palvelukseen maaliskuussa 1966. Hänet valittiin Korkeimpaan kansanneuvostoon vuonna 2009. Vuonna 2010 Hyon sai ylennyksen neljän tähden kenraaliksi. Lisäksi hänet valittiin Korean työväenpuolueen keskuskomiteaan. Hän kuului Kim Jong-ilin hautajaiskomiteaan joulukuussa 2011. Hyon nimitettiin kesäkuussa 2014 Pohjois-Korean puolustusministeriksi ja kansallisen puolustuskomission jäseneksi.
Etelä-Korean tiedustelun mukaan Hyon teloitettiin 30. huhtikuuta 2015 julkisesti ilmatorjuntatykillä epälojaaliudesta Kim Jong-unia kohtaan. Hän oli esiintynyt valtiollisissa tiedotusvälineissä päivänä ennen väitettyä teloitusta. Lisäksi hän oli äskettäin edustanut Pohjois-Koreaa alueellisen turvallisuuden konferenssissa Moskovassa.
Seppo Koponen

Seppo Koponen (s. 2. marraskuuta 1944 Turku) on suomalainen hämähäkkitutkija.
Koponen aloitti yliopisto-opinnot Turun yliopistossa vuonna 1963, erikoistuen ekologiaan ja eläinsystematiikkaan opiskellen samalla myös kasvitiedettä, genetiikkaa ja maantiedettä. Hän teki pro gradu -työnsä suon hämähäkeistä vuonna 1969 ja lisensiaatintutkimuksensa koivulla elävistä kasvinsyöjähyönteisistä Lapissa ja Grönlannissa vuonna 1978. Hänen araknologian mentorinaan ja ohjaajanaan toimi Pekka T. Lehtinen. Opiskeluaikoinaan 1960-luvun lopulla Koponen työskenteli Turun yliopiston eläintieteen laitoksella assistenttina. Varusmiespalveluksensa jälkeen hänet nimitettiin vuonna 1971 Turun yliopiston eläinmuseon intendentiksi, ja hän työskenteli siellä 40 vuotta, aina eläkkeelle jäämiseensä asti vuoteen 2011.
Koponen on tutkinut holarktisia hämähäkkejä, erityisesti niiden ekologiaa, zoogeografiaa ja taksonomiaa. Hän on osallistunut useisiin tutkimushankkeisiin ja kirjoittanut monia yhteisjulkaisuja, joissa on kuvattu muun muassa kuusi uutta sukua ja noin 90 uutta lajia. 1990-luvulla Koponen johti useita suomalais-venäläisiä tutkimusretkiä eri puolille Siperiaa.
Wreckfest 2

Wreckfest 2 on Bugbear Entertainmentin kehittämä ja THQ Nordicin julkaisema ajopeli. Peli on julkaistu ennakkojulkaisuna 20. maaliskuuta 2025.
Pelin tulosta ilmoitettiin elokuussa 2024. Kehittäjien mukaan pelissä on uusittu fysiikkamoottori ja parannettu vauriomallinnus sekä enemmän autojen muokattavuutta. Pelissä on yksinpelimoodi, moninpeli sekä paikallisesti jaetun näytön moodi.
Vastaanotto.
IGN:n arvostelussa pelin ennakkojulkaisuversiosta kehuttiin ratojen suunnittelua, äänimaailman parannuksia, sekä parannuksia käsittelyyn. Arvostelussa mainittiin pelin version olevan vielä varhaisessa vaiheessa kuten edellisen "Wreckfestin" ennakkojulkaisuversion kanssa oli.
Jaanika Blomster

Jaanika Blomster (s. 1. heinäkuuta 1971 Helsinki, Suomi) on suomalainen ympäristötieteilijä, vanhempi yliopistonlehtori ja ympäristötieteiden kandidaattiohjelman johtaja Helsingin yliopistossa.
Blomster on erikoistunut vesiekosysteemeihin ja on työskennellyt yliopistolla yli 25 vuotta. Blomster valmistui luonnontieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1990 ja suoritti tohtorintutkintonsa Belfastin yliopistossa vuonna 1999.
Blomster työskentelee "Ekosysteemit ja ympäristö" -tutkimusohjelmassa sekä Kestävyystieteen instituutissa. Hän kuuluu myös Opettajien akatemiaan ja on mukana Life Science Education -toiminnassa sekä Marine Ecosystems Research Groupissa. Lisäksi hän toimii ohjaajana kahdessa tohtoriohjelmassa, jotka keskittyvät mikrobiologiaan, bioteknologiaan ja villieläinbiologiaan.
Blomsterin tutkimus käsittelee erityisesti meriekosysteemejä, ekologiaa ja ympäristötieteitä. Hän on julkaissut 55 tieteellistä artikkelia ja osallistunut useisiin kansainvälisiin tutkimusprojekteihin, kuten rakkohaurun populaatioiden alkuperää ja regenerointia Itämeressä tutkivaan FunkVeg-hankkeeseen sekä merijään ekologiaa selvittäviin hankkeisiin. Hänen yhteistyöverkostonsa ulottuu muun muassa Norjaan, Ruotsiin, Britanniaan ja Suomeen. Hänen tutkimustyötään ovat tukeneet muun muassa Suomen Akatemia, Emil Aaltosen säätiö ja Alexander von Humboldtin säätiö.
Tutkimustoiminnan ohella Blomster on saanut tunnustusta opetustyöstään ja tieteellisestä vaikuttavuudestaan, kuten University of Helsinki Open Science Award -palkinnon vuonna 2024 ja jäsenyyden Opettajien akatemiassa vuonna 2015. Hän on myös aktiivinen ohjaaja ja vertaisarvioija, osallistuen useiden väitöskirjojen ja pro gradu -tutkielmien ohjaukseen.
Veikko Hintikka

Eero Veikko Kalevi Hintikka (s. 15. syyskuuta 1931 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen kasvitieteilijä, joka väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1964.
Hintikka toimi Helsingin yliopiston kasvitieteen dosenttina vuosina 1964–1976, määräaikaisena metsäbiologian ja -patologian professorina Metsäntutkimuslaitoksella 1972–1975, sekä määräaikaisena metsäpatologian professorina 1993–1994 ja propedeutiikan apulaisprofessorina Helsingin yliopistossa 1976–1994. Lisäksi hän toimi Suomen Sieniseuran johtajana vuosina 1974–1981. Hän on julkaissut yli 100 tieteellistä ja yleisötiedettä käsittelevää artikkelia sekä oppikirjoja ja kursseja kasvitieteessä ja mykologiassa. Hänen väitöskirjansa käsitteli ilmaston vaikutusta kasvien levinneisyyteen.
Hintikka on naimisissa eläinlääketieteen tohtori Eeva-Liisa Hintikan (os. Korppinen) kanssa.
Tapani Salminen

Tapani Antero Salminen (s. 4. heinäkuuta 1962) on kielitieteiden dosentti ja Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisten kielten osaston yliopistonlehtori.
Salminen on opiskellut suomalais-ugrilaisia kieliä ja yleistä kielitiedettä Helsingissä, keskittyen morfologiaan, sanakirjatyöhön, alkuperäiskielten asemaan ja erikoistuen nenetsin kieliin. Salminen on kirjoittanut kaksi kirjaa, väitöskirjansa "Tundra Nenets inflection" (1997) ja "A morphological dictionary of Tundra Nenets" (1998), sekä artikkeleita samojedikielistä, uralilaisesta kielitieteestä ja kielten uhanalaisuudesta.
Salmisen tutkimustyö keskittyy erityisesti uralilaisiin ja samojedikieliin. Salminen on julkaissut useita merkittäviä tutkimuksia, jotka käsittelevät muun muassa uralilaisten kielten uhanalaisuutta ja elvyttämistä sekä uhanalaisten kielten sanakirjatyötä Euroopassa ja Pohjois-Aasiassa. Hänen julkaisujaan ovat muun muassa "The Samoyed languages" (2024) ja "On the demography, endangerment, and revitalization of the Uralic languages" (2023).
Salminen on ollut mukana useissa akateemisissa projekteissa, kuten "Manuscripta Castreniana" ja "Linguistic Diversity: Historical, Functional and Typological Approaches (LDHFTA)". Hän on myös isännöinyt useita akateemisia vierailuja ja osallistunut moniin tieteellisiin tapahtumiin, kuten "Understanding the North – The Global Heritage of Castrén" -konferenssiin vuonna 2013.
Salminen on tehnyt neljä kenttätutkimusmatkaa Luoteis-Siperiaan. Hän toimii aktiivisesti tieteellisissä verkostoissa ja on ollut mukana tutkimuksissa, jotka keskittyvät erityisesti kielten monimuotoisuuteen ja niiden suojeluun. Hänen nykyiset projektinsa sisältävät Metsä-Nenetsin kielensanakirjan, joka on saanut tukea Uhanalaisten kielten dokumentointiohjelmasta, uhanalaisten kielten kartoituksen Pohjois-Aasiassa ja Euroopassa sekä M. Alexander Castrénin Siperian kielistä 1800-luvun puolivälistä laatiman käsikirjoituksen kriittisen painoksen.
Salmisen merkittävin saavutus nenetsiläisten kielten tutkimuksessa on ollut näiden kielten morfologian systematisointi sekä tieteellisen kirjoitustavan vakiinnuttaminen.
Raimo Rajala (professori)

Raimo Kalervo Rajala (s. 7. tammikuuta 1949 Ylihärmä) on suomalainen opettaja ja kasvatustieteen emeritusprofessori.
Raimo Rajala syntyi konttoripäällikkö Vilho Johannes Rajalan ja yrittäjä Hellin Annele Luomansuun perheeseen. Hän avioitui 1987 Mervi Tikkasen kanssa. Rajala tuli ylioppilaaksi Poltinahon yhteiskoulusta 1968 ja valmistui peruskoulunopettajaksi Tampereen yliopistosta 1971, filosofian kandidaatiksi Joensuun yliopistosta 1978 ja kasvatustieteen lisensiaatiksi Lapin yliopistosta 1988, jossa hän myös väitteli kasvatustieteen tohtoriksi 1989 opettajien stressiä ja sen hallintaa koskeneella tutkimuksellaan.
Rajala oli peruskoulunopettaja Rengossa 1971–1972 ja Vantaalla 1978–1980, Lapin yliopiston assistentti 1981–1988 ja Suomen Akatemian tutkimusassistentti 1984–1986. Lapin yliopistossa hän oli sitten yliassistentti 1989–1992, kasvatuspsykologian apulaisprofessori 1992–1994 ja kasvatustieteen professori vuodesta 1994 eläköitymiseensä saakka. Rajala oli myös Lapin yliopiston kasvatustieteen tiedekunnan dekaani 1996–1998 ja varadekaani 2002–2006 ja yliopiston vararehtori 1998–2001. Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet muun muassa opettajuus ja opintojen kulku sekä opettajien ammatillinen kehitys ja työssä oppiminen.
Luettelo Ruandan kansallispuistoista

Tämä on luettelo Ruandan kansallispuistoista. Maan oman luokittelun mukaan siellä on neljä kansallispuistoa. Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton suojelualueluokituksen mukaan kaksi niistä kuuluu luokkaan II Kansallispuistot, kaksi luokkaan IV Luontotyyppien tai lajien suojelu- ja hoitoalue.
Return of the Secaucus 7

Return of the Secaucus 7 on John Saylesin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen independent-draamaelokuva vuodelta 1980. Siinä puolen tusinaa noin 30-vuotiasta nuorta aikuista kokoontuu New Hampshiren pikkukaupunkiin siellä opettajina toimivan ystäväpariskunnan luo. He kaikki kävivät yhdessä high schoolia vuosikymmen aiemmin, 1960-luvun lopulla, ja tulivat pidätetyiksi Vietnamin sotaa vastustavissa mielenosoituksissa pääkaupungissa Washingtonissa. Nyt he ovat edenneet akateemisiin ammatteihin, ja jännitettä yhteiseen viikonloppuun tuovat myös yhden pariskunnan eroprosessi.
Vuonna 1997 elokuva valittiin Yhdysvaltojen National Film Registryyn, johon kootaan kulttuurillisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia.
Tuotanto.
John Sayles oli jo päässyt elokuvauralla alkuun käsikirjoittamalla kauhufilmejä Roger Cormanin ohjattavaksi. Saylesia kiinnosti edetä ohjaajaksi, ja "Return of the Secaucus 7" syntyi pienellä budjetilla nuoren Saylesin omalla kustannuksella työnäytteeksi, jonka avulla hän voisi mennä tarjoamaan palveluksiaan elokuvayhtiöihin. Saylesin naisystävä Maggie Renzi toimi tuottajana ja esittää yhtä pääosaa. Kuvaukset tehtiin ystävän omistaman kesäteatterin toiminnan puitteissa ja Sayles leikkasi filmin vuokraamallaan laitteella, jollaista ei ollut aiemmin käyttänyt. Elokuva herätti Los Angelesin elokuvajuhlilla Hollywood-studioiden mielenkiintoa niin, että Sayles alkoi saada työtarjouksia.
Vastaanotto.
Elokuvaa ei tuotu Suomen teattereihin, kuten ei useimpia muitakaan Saylesin varhaisia elokuvia. Sitä ei ole myöskään esitetty Suomessa televisiossa tai julkaistu videolla. Se on "Helsingin Sanomien" Helena Yläsen mukaan aivan samanaiheinen kuin kolme vuotta myöhemmin valmistunut Lawrence Kasdanin "Sisärengas", mutta huomattavasti realistisempi ja tarkempi asenteissaan ja henkilökuvissaan.
Kalmujoki (Jyväskylä)

Kalmujoki on Jyväskylän pohjoisosassa sijaitseva joki, joka alkaa Puuppolan Saarijärvestä ja laskee Tikkakosken lähellä Autiojokeen. Joki on noin 3,3 kilometrin pituinen.
Joen kulku.
Kalmujoki alkaa Saarijärven koillispäästä 129,6 metrin korkeudelta mpy. Sen alajuoksun varrella sekä Saarijärven rannoilla on hajanaista asutusta, jonka ohitettuaan joki alittaa seututien 630. Joen alajuoksu tien pohjoispuolella on luonnonsuojelualuetta. Lopulta joki yhtyy Luonetjärvestä alkavaan Autiojokeen, joka laskee Korttajärveen. Jokien yhtymäkohta sijaitsee noin 115,6 metrin korkeudella.
Kalmujoki kuuluu Kymijoen vesistön (vesistöaluetunnus 14) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueen (14.29) Autiojoen valuma-alueeseen (14.295). Joen oman valuma-alueen pinta-ala on noin 25 neliökilometriä. Alkulähteeseen Saarijärveen laskee sekä Joutenjoki että Karjujoki, joista edellinen alkaa Savilammesta (4 ha) ja jälkimmäinen Heinosesta (28 ha).
Luontoarvoja.
Kalmujoen luonnonsuojelualue on vuonna 2023 yksityismaille perustettu Metso-ohjelman suojelualue. 8,7 hehtaarin laajuinen alue koostuu joen mutkittelevasta, paikoin koskisesta osuudesta sekä sitä ympäröivistä metsistä. Joki on hiekkapohjainen ja kirkasvetinen. Jokivarren metsä on pääosin kuusivaltaista kangasta, jossa on pieniä lehtometsä- ja korpilaikkuja. Myös pieni osa Autiojoen varresta kuuluu suojelualueeseen.
Kalasto.
Vuonna 2013 Kalmujoesta saatiin koekalastuksessa 130 neliömetrin alueelta kahdeksan taimenta sekä yksi kivisimppu. Havaintoja on tehty myös puronieriästä, jota esiintyy lähinnä yläpuolisessa Joutenjoessa. Vuonna 2023 koekalastuksissa keskijuoksulta saatiin neljä ahventa ja kuusi kivisimppua, kun taas alajuoksulta saatiin 19 taimenta ja viisi kivisimppua. Keskijuoksulta havaittiin myös jokirapu. 
Kalmujoki on täysin esteetön. Sekä Autiojoen Puuppolankosken että Tourujoen voimalaitoksen patoa on suunniteltu purettavaksi, jolloin taimenille muodostuisi suurimmaksi osaksi esteetön kulkureitti Saarijärvestä Päijänteeseen asti.
Pueblos de indios

Pueblos de indios olivat Espanjan siirtomaissa Amerikassa alueen alkuperäisväestölle perustettuja kyliä tai kaupunkeja, joiden tarkoituksena oli ainakin nimellisesti suojella alkuperäiskansojen jäseniä espanjalaisten siirtolaisten hyväksikäytöltä heidän omilla rodullisesti erotellulla paikallishallinnollaan. Monet "pueblos de indios" -paikkakunnat eivät kuitenkaan alkujaankaan seuranneet tiukkaa rotujaottelua ja sen merkitys väheni siirtomaakauden kuluessa. Espanjan siirtomaiden itsenäistyttyä järjestelmästä luovuttiin kokonaan.
Hallinnollisesti "pueblos de indios" -paikkakunnat järjestettiin tavallisten siirtomaakaupunkien mukaisesti. Niihin rakennettiin ruutukaavamainen pohja, jonka keskustassa oli usein paikallinen kirkko ja aukio, sekä mahdollisia hallinnollisia rakennuksia. Niillä oli oma valtuustonsa, virkamiesjohtonsa ("alcaldes"), muu virkamiehistö ja poliisi. Kaupungeissa, joissa oli suuri intiaaniväestönosa, perustettiin myös niiden omia "pueblos de indios" -kaupunginosia ("barrios"). Niillä oli muiden "pueblos de indios" -paikkakuntien mukainen valtuusto ja virkamiehistö.
Alkuperäinen ajatus oli ollut itniaanien erotellulla hallintojärjestelmällä sitoa nämä Espanjan kruunun hallintojärjestelmään ja samalla suojella heitä siirtomaajärjestelmän hyväksikäytöltä. Idea rodullisesta jaottelusta ei alkujaankaan pitänyt täysin. Intiaanien paikkakunnille asettui valkoisia ja mustia, ja niihin syntyi sekarotuisia perheitä. Ajan kanssa monista paikkakunnista tuli tavanomaisia siirtomaapaikkakuntia. Kun Espanjan siirtomaavalta luhistui ja alueen valtioista tuli itsenäisiä, rotuun perustuvia paikallishallintojärjestelmiä purettiin monissa maissa.
Frans Fredrik Ruotsalo

Frans Fredrik Ruotsalo, sukunimi vuoteen 1906 "Burman" (15. marraskuuta 1855 Raahe - 28. maaliskuuta 1944) oli suomalainen Oulussa vaikuttanut kauppias ja urheiluvaikuttaja.
Raahessa merimiehen poikana syntynyt Ruotsalo meni Raahen ala-alkeiskouluun oppilaaksi vuonna 1865. Koulun käytyään hän jatkoi opintojaan vielä pari lukukautta yksityisopetuksessa. Ruotsalo meni 1870 juoksupojaksi raahelaisen kauppiaan ja laivanvarustajan Zachris Durchmanin palvelukseen ja oli sittemmin puotipoikana ja liikkeenhoitajana. Kahdeksan vuoden palveluksen jälkeen hän sai paikan Durchmanin kauppahuoneen liikkeenhoitajana. Kun Raahessa Ruonaojan suussa sijainneen J. S. Lundbergin höyrymyllyn tuotteitten myyntiä laajennettiin 1878 Ouluun, oli Ruotsalo myllyn jauhokaupan hoitajana Oulussa vuoteen 1903 saakka. Hän perusti sitten oman viljakauppaliikkeen, joka ensimmäisen maailmansodan aikana joutui lopettamaan toimintansa 1916 viljan saannin ulkomailta käytyä vaikeaksi.
Ruotsalo kuului Oulun kaupunginvaltuustoon ja oli taksoituslautakunnan puheenjohtajana ja köyhäinhoitolautakunnan esimiehenä sekä piirimiehenä. Hän kuului kirkkovaltuustoon, Säästöpankki Sammon isännistöön, Limingan kansanopiston johtokuntaan ja Oulun läänin raittiuspiirin johtokuntaan sekä toimi pitkät ajat kansanvalistusseuran asiamiehenä. Kun Oulun hiihtoja ryhdyttiin järjestämään, Ruotsalo oli mukana hiihtojen toimihenkilönä ja järjestäjänä. Hän oli Oulun hiihtojen alkusanojen lausujana yhdessä kirjailija Teuvo Pakkalan kanssa. Ruotsalo kuului vuosikymmeniä Oulun Hiihtoseuran johtokuntaan ja oli seuran kunniajäsen. Hän oli myös Oulun Uimaseuran toimivana jäsenenä ja rahastonhoitajana pitkän aikaa. Ruotsalo hoiti Oulun hätäaputoimikunnan sekä Karjalan pakolaisten varastoja. 
Ruotsalo oli yhdessä hiihtäjä Juho Ritolan kanssa Oulun hiihtojen 50-vuotisjuhlahiihdoissa 1939 kunniavieraana.
Ruotsalon harrastuksiin kuului retkeily, hiihto, pyöräily ja uinti. Hän osallistui kokoomuspuolueen toimintaan ja oli Oulussa ilmestyneen "Kaiku"-lehden avustaja, asiamies ja tilintarkastaja.
Maaliskuussa 1944 kuollut Frans Fredrik Ruotsalo on haudattu Oulun hautausmaalle.
Eduards Tralmaks

Eduards Tralmaks (s. 17. helmikuuta 1997 Riika, Latvia) on latvialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Tralmaks edusti kaudella 2024–2025 Tšekin Extraligassa pelaavaa Rytíři Kladnoa. Hänellä on sopimus tulevasta kaudesta 2025–2026 NHL-joukkue Detroit Red Wingsin kanssa.
Tralmaksin kasvattajaseura on HS Riika. Hän siirtyi juniorina Pohjois-Amerikkaan ja pelasi USHL-joukkue Chicago Steelissä ja Mainen yliopistossa. Hän on myös pelannut AHL-joukkue Providence Bruinsissa ja ECHL-joukkue Maine Marinersissa. Kaudeksi 2023–2024 Tralmaks palasi Eurooppaan tšekkiläiseen Rytíři Kladnoon.
Tralmaks on pelannut 100 Tšekin Extraligan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt 44 maalia ja 39 syöttöä eli yhteensä 83 tehopistettä. Tralmaks on pelannut neljä Tšekin Extraligan karsintasarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt kolme maalia ja kaksi syöttöä eli yhteensä viisi tehopistettä. Tralmaks kuului Latvian joukkueeseen Tšekin MM-kilpailuissa 2024. Uran tilastot päivitetty 22. maaliskuuta 2025.
Édouard Ngirente

Édouard Ngirente (s. 1973) on ruandalainen taloustieteilijä ja poliitikko. Hän on Ruandan pääministeri vuodesta 2017.
Ennen pääministeriksi nimittämistään hän toimi taloudellisissa asiantuntijatehtävissä valtion virastoissa ja kansainvälisissä järjestöissä kuten Maailmanpankissa. Hänellä on taloustieteen tohtorin tutkinto Belgian Louvainin katolisesta yliopistosta.
Presidentti Paul Kagame nimitti Ngirenten pääministeriksi päästyään jatkokaudelle vuoden 2017 presidentinvaaleissa. Perustuslain mukaan pääministeri ja presidentti eivät voi olla samasta puolueesta. Ngirente on maan ensimmäinen päämonisteri joka tulee kokonaan poliittisen sisäpiirin ulkopuolelta.
Lähteet.
MECP2

MECP2 () on geeni, joka koodaa samannimistä proteiinia. Ihmisillä geeni sijaitsee X-kromosomin pitkässä käsivarressa. Sen koodaama MECP2-proteiini on säätelyproteiini, joka säätelee geenien ilmentymistä. MECP2-geeni on yhdistetty Rettin oireyhtymään ja MECP2-duplikaatio-oireyhtymään.
Liittyvät sairaudet.
Rettin oireyhtymä.
Rettin oireyhtymä on neurologinen sairaus, jota esiintyy ensisijaisesti naisilla. Se puhkeaa tavallisesti noin puolivuotiaana ja ensioireena on muun muassa kehityksen voimakas taantuminen. Sairauden syy on tavallisesti MECP2-geenin mutaatio, joka aiheuttaa geenin toimimattomuutta. Sairauden vakavuuteen vaikuttaa X-kromosomin inaktivaatio.
MECP2-duplikaatio-oireyhtymä.
MECP2-duplikaatio-oireyhtymä on neurologinen sairaus, jota esiintyy yleensä vain miehillä. Sille tunnusomaisia oireita ovat kehitysvammaisuus, hypotonia, autistiset piirteet, epilepsia ja toistuvat hengitystieinfektioit. Oireyhtymän aiheuttaa Xq28-kromosomialueen kahdentumisesta johtuva MECP2-geenin yli-ilmentyminen.
Ella Eriksson

Josefina Gabriella (Ella) Eriksson (22. maaliskuuta 1870 Pori – 20. marraskuuta 1955 Nokia) oli suomalainen apteekkari, joka perusti ensimmäisenä suomalaisena naisena apteekin vuonna 1915.
Ella Eriksson kävi Porin suomalaisen tyttökoulun ja meni apteekkialalle, suorittaen farmaseuttitutkinnon 1893 sekä proviisoritutkinnon 1901. Eriksson palveli useissa eri apteekeissa ja toimi apteekinhoitajana. Hän täydensi opintojaan ulkomailla opiskellen muun muassa Bernin farmaseuttisella laitoksella vuosina 1907–1910. Hän toimi Helsingin yliopiston farmaseuttisen laitoksen assistenttina 1912–1915. Vuonna 1915 Eriksson sai erioikeuden apteekin perustamiseen Pirkkalan pitäjään ja apteekki avattiin Nokialla 1. syyskuuta 1915.
Eriksson julkaisi oppikirjan sairaanhoitajattaria varten, harjoitti lääkekasvikoeviljelystä ja kuului Suomen lääkekasviyhdistyksen perustajiin. Hän luennoi lääkeaineoppia yliopiston sairaaloiden sairaanhoitajatarkoulussa vuosina 1913–1915. Eriksson oli muun muassa Pirkkalan kunnanvaltuuston jäsenenä sekä kenraali Mannerheimin lastensuojeluliiton puheenjohtajana useita vuosia.
Josefina Gabriella (Ella) Eriksson on haudattu Nokian keskustan vanhalle hautausmaalle.
Lohjan Liikenne

Oy Lohjan Liikenne Ab oli suomalainen linja-autoyhtiö, joka toimi Lohjan ja Länsi-Uudenmaan alueella. Yhtiö perustettiin vuonna 1935, mutta Arne Andersson oli aloittanut linja-autoliikenteen Lohjan ja Helsingin välillä 1920-luvulla.
Historia.
Linja-autoliikenteen alku Lohjan seudulla ajoittuu 1920-luvulle. Arne Andersson aloitti liikennöinnin postin ja pakettien jakelulla ja siirtyi myöhemmin linja-autoliikenteeseen. Hänen ensimmäinen vuoronsa Helsingistä Lohjalle ajettiin 13. maaliskuuta 1929.
Vuonna 1935 perustettiin Oy Lohjan Liikenne Ab Anderssonin, August Hongiston ja Sigurd Wikströmin toimesta. Hongiston kuoleman jälkeen osake-enemmistö siirtyi Anderssonin perheelle.
1930-luvulla yhtiö kasvoi nopeasti. Toiminta kattoi reittejä Lohjan sisällä sekä yhteyksiä Helsinkiin, Inkooseen, Hankoon ja muihin Uudenmaan kohteisiin. Sodan jälkeen yhtiö laajensi toimintaansa ostamalla pienempiä liikennöitsijöitä. 1950- ja 1960-luvuilla se oli merkittävä alueellinen toimija ja työllistäjä.
Perustaja Arne Andersson toimi 1967 saakka toimitusjohtajana ja 1973 kuolemaansa saakka hallituksen puheenjohtajana. Hänen jälkeensä yhtiötä johti vävy Lauri Leikola vuoteen 1983 saakka. Hallituksessa 1970-luvulle saakka toimi Sigurd Wikström.
Yhtiö siirtyi vuonna 1983 uudelle omistajalle, Espoon Auto / Tarmo Laine Oy. Myöhemmin vuonna 1995 Pohjolan Liikenne osti yrityksen eikä nimeä Lohjan Liikenne enää käytetty.
David Skrbina

David Skrbina (s. 1969) on yhdysvaltalainen tutkija, joka on julkaissut kirjoja ja tieteellisiä artikkeleita muun muassa teknologian ja ympäristöetiikan filosofisista kysymyksistä. Hän opetti Michiganin yliopistossa 2003–2018 ja on ollut Helsingin yliopistossa vierailevana tutkijana 2020–2025.
Skrbinan epäillään olevan nimen Thomas Dalton takana. Dalton on tunnettu antisemitisti, jonka henkilöllisyyttä ei ole tiedetty, mutta nimeä on pidetty peitenimenä. Aihe on saanut julkisuutta, kun antirasismiin keskittyvä yhdysvaltalainen järjestö Southern Poverty Law Center (SPLC) julkaisi asiasta artikkelin, jossa Daltonia ja Skrbinaa väitetään samaksi henkilöksi.
Skrbina on suorittanut vuonna 2001 filosofian tohtorin tutkinnon Bathin yliopistossa.
Angelyne

Angelyne (oik. Ronia Tamar Goldberg, 2. lokakuuta 1950) on amerikkalainen laulaja, näyttelijä, mediapersoona ja malli, joka nousi julkisuuteen vuonna 1984 Los Angelesin ja sen lähialueiden tienvarsimainoksista. Mainostauluissa oli vain yksi sana, "Angelyne", sekä kuva hänestä poseeraamassa viettelevästi. Tämä herätti paikallisten tiedotusvälineiden huomion, ja pian hän sai useita tarjouksia elokuvarooleista, lehtihaastatteluista ja televisioesiintymisistä.
Hänen tunnetuin tavaramerkkinsä on vaaleanpunainen Corvette. Angelynen tienvarsimainokset ovat esiintyneet useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten Konnankoukkuja kahdelle -sarjan alkuteksteissä sekä elokuvassa Get Shorty – Hyvä pätkä. Niitä on myös parodioitu sarjoissa The Simpsons, Futurama ja BoJack Horseman. 
Vuonna 1978 hän liittyi silloisen poikaystävänsä punkrock-yhtyeeseen Baby Blueen, joka esiintyi Los Angelesin klubeilla, mutta ei koskaan saavuttanut taloudellista menestystä. Vuonna 1982 hän julkaisi omaa nimeään kantavan debyyttialbuminsa, ja osana sen markkinointia hänen ensimmäiset julisteensa alkoivat ilmestyä. Helmikuussa 1984 käynnistetyn laajan tienvarsimainoskampanjan jälkeen hän alkoi työstää toista albumiaan. "Driven to Fantasy" julkaistiin vuonna 1986. Tämän jälkeen Angelyne esiintyi pienissä rooleissa elokuvissa, kuten "Neljännen asteen seksiseikkailut" (1988), "Dangerous Love" (1988) ja "Homer and Eddie" (1989).
Vuoteen 1995 mennessä Angelydellä oli yli 200 tienvarsimainosta Los Angelesissa. Angelyne tunnettiin siitä, että hän salasi oikean nimensä, ikänsä ja henkilöllisyytensä, jotka tulivat julkisuuteen vasta vuonna 2017.
Maarit Alasuutari

Anja Maarit Helena Alasuutari (o.s. Pärssinen, s. 8. huhtikuuta 1957 Tuupovaara) on Jyväskylän yliopiston varhaiskasvatustieteen professori, joka on tutkinut muun muassa varhaiskasvatuspolitiikkaa ja alan palvelujärjestelmän muutoksia yhdenvertaisuuden kannalta.
Alasuutari kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun Keskustan lukiossa 1977 ja väitteli psykologian tohtoriksi Tampereen yliopistossa 2003. Hänen väitöskirjansa nimike on "Kuka lasta kasvattaa? : vanhemmuuden ja yhteiskunnallisen kasvatuksen suhde vanhempien puheessa". Jyväskylän yliopiston varhaiskasvatustieteen professorina Alasuutari on työskennellyt vuodesta 2015.
Maarit Alasuutarin puoliso on Tampereen yliopiston sosiologian professori emeritus Pertti Alasuutari.
A-102

A-102 (myös SA-7) oli Nasan Apollo-ohjelman Saturn I -raketin koelento, jossa testattiin kantoraketin ja avaruusaluksen yhteensopivuutta sekä pelastustornin toimivuutta. Rakettiin oli asennettu Apollo-komento- ja huoltomoduulin koekappale.
Marmorikäärmeenpää

Marmorikäärmeenpää ("Parachanna obscura") on käärmeenpäihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä trooppisesta Afrikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Marmorikäärmenpää voi kasvaa suurimillaan noin 50 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen ja litistyy pyrstöä kohden. Pää on pitkä ja litteähkö. Pyrstöevä on pyöreähkö. Marmorikäärmeenpään selkä on musta tai tummanruskea. Kyljet ovat ruskehtavat niissö on useita mustia laikkuja. Päässä on musta juova. Kalan väritys tummenee usein lisääntymisaikana.
Levinneisyys ja elintavat.
Marmorikäärmeenpäätä tavataan Senegalista Kongon demokraattiseen tasavaltaan ulottuvalta alueelta ja lisäksi Sudanista Etiopiaan. Lajin elinympäristöä ovat monenetyyppiset makeanveden ympäristöt, esimerkiksi joet, järvet, suot ja tulvatasangot. Se viihtyy kasvillisuuden joukossa hitaasti virtaavissa vesissä. Kalan ravintoa ovat pienet kalat, äyräiset ja hyönteiset. Marmorikäärmeenpää kutee ympärivuotisesti, mutta lisääntymiskauden huippu on tulvien aikana.
Marmorikäärmeenpää on hyvä ruokakala ja sellaisena levinneisyysalueellaan myös kaupallisesti merkittävä.
Rantajärvi (Suomussalmi)

Rantajärvi on ahojen ja vaarojen reunustama järvi Suomussalmella Kainuussa. Suomussalmen kaakkoisosassa sijaitsevan järven pinta-ala on noin 1,05 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 112 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Rantajärven muotoja määrittävät länsirannan Kotaniemi ja itärannan Saapasniemi. Edellisen pohjoispuolella sijaitsee Kevätinlahti ja jälkimmäisen eteläpuolella Kotilahti. Järven ulottuvuus Kevätinlahden pohjukasta Kotilahden perukkaan on noin 2,2 kilometriä. Noin kymmenesosa Rantajärvestä on vähintään yhdeksän metriä syvä. Syvin kohta, runsaat 13 metriä, sijaitsee järven pohjoisosassa.
Rantajärven saariluku on kolme. Saarista kaksi on alle aarin laajuisia luotoja. Yhden pinta-ala on yli aarin. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on noin 16 aaria. Rantajärven rantamailla ei ole asutusta. Järven pohjoispuolitse kulkee maantie 19311.
Rantajärven tulouoma on Saapaskoski, jota pitkin järven koillispuolisen Saarijärven (200,0 metriä mpy) vedet virtaavat. Lasku-uoma on Kaihlasalmi, joka vie lounaaseen Takajärveen (197,0 metriä mpy).
Rantajärven vesitilavuus on 4 687 000 kuutiometriä.
Rantajärvi (59.631.1.009) kuuluu Takajärven–Saarijärven alueeseen (59.631), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Ylä-Vuokin alue (59.63) ja ensimmäinen jakovaihe on Vuokkijärven reitin valuma-alue (59.6). Rantajärvi on toiseksi laajin valuma-alueensa 16:sta vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.
Merja Anis

Merja Irmeli Anis (o.s. Loponen, s. 30. joulukuuta 1959 Mynämäki) on Turun yliopiston sosiaalityön professori, jonka erityistä osaamisaluetta on lapsiperhesosiaalityö, lastensuojelu, maahanmuutto ja monikulttuurisuus.
Anis kirjoitti ylioppilaaksi Mynämäen lukiossa 1978 ja väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Turun yliopistossa 2008. Hänen väitöskirjansa nimike on "Sosiaalityö ja maahanmuuttajat : lastensuojelun ammattilaisten ja asiakkaiden vuorovaikutus ja tulkinnat". Työurallaan Anis on toiminut Varsinais-Suomen sosiaalialan osaamiskeskuksen toimitusjohtajana 2007–2013 ja vuodesta 2015 lähtien Turun yliopiston sosiaalityön professorina.
Sjuntorp

Sjuntorp on taajama Trollhättanin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 2 218 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Upphärad

Upphärad on taajama Trollhättanin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 562 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Velanda

Velanda on taajama Trollhättanin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 835 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Väne-Åsaka

Väne-Åsaka on taajama Trollhättanin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 388 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Sjölanda

Sjölanda on taajama Trollhättanin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 301 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Tuure Peitsara

Aksel Bernhard Tuure Peitsara, sukunimi aik. "Blässar" (24. maaliskuuta 1875 Kontiolahti – 30. tammikuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen rautatievirkamies ja suomentaja.
Tuure Peitsaran vanhemmat olivat kanavakasööri Gustav Blässar ja Lovisa, o.s. Blässar. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 Turun lyseosta.
Peitsara oli rautatievirkamiehenä vuodesta 1894 alkaen. Hänet otettiin sähköttäjäksi 1897, toiseksi kirjuriksi 1898, ensikirjuriksi 1902 ja Tammisuon rautatieaseman asemapäälliköksi 1905. Kun rautateitten liikenneosaston oppikurssit 1914 perustettiin, kutsuttiin silloinen asemapäällikkö Blässar niitten johtajaksi. Viimeksi hän toimi rautatiehallituksen liikenneosaston johtajana 1917–1935.
Peitsara teki useita opintomatkoja perehtyen ulkomailla rautatielaitoksen kehitykseen. Hän edusti rautatiehallitusta kansainvälisissä rautatiekongresseissa. Hän oli Suomen edustajana jokavuotisissa eurooppalaisissa aikataulukonferensseissa vuodesta 1920 lähtien sekä Suomen ja Venäjän ja samoin Suomen ja Ruotsin välisissä yhdysliikennekonferensseissa. Peitsara kuului perustamisesta lähtien Suomen Matkatoimiston ja Europpalaisen Tavara- ja Matkatavaravakuutus Oy:n johtokuntiin. Hän oli useiden komiteoiden, koulujen johtokuntien ja erinäisten lautakuntien puheenjohtajana ja jäsenenä sekä kuului monien voimistelu-, nuoriso- ja raittiusseurojen perustajiin ja toimihenkilöihin. Peitsara suomensi kaunokirjallisuutta, toimitti eräitä rautatieliikennettä koskevia julkaisuja ja kirjoitti päivä- ja aikakauslehtiin rautatieasioista.
Tuure Peitsara oli naimisissa vuodesta 1898 Alva Maria Makkosen kanssa. Heidän poikansa oli eversti Tapio Peitsara, vuoteen 1935 Blässar (1902-1989) ja pojanpoikansa eversti Perttu Peitsara (1930-2022).
Julkaisut.
Nimellä Tuure Blässar:
Les Échos (ranskalainen lehti)

Les Échos on ranskalainen vuonna 1908 perustettu sanomalehti, joka keskittyy talouteen ja liike-elämään. Se ilmestyy viisi kertaa viikossa ja kuuluu LVMH-konserniin.
Anastase Murekezi

Anastase Murekezi (s. 1952) on ruandalainen poliitikko. Hän oli Ruandan pääministeri 2014–2017, ja sitä ennen työministeri vuodesta 2008.
Murekezi on opiskellut agronomiksi Belgiassa.
Lähteet.
Stuttgarter Nachrichten

Stuttgarter Nachrichten on Saksan Stuttgartissa päivittäin ilmestyvä alueellinen sanomalehti. Se on perustettu vuonna 1946.
Westfälische Nachrichten

Westfälische Nachrichten on Saksan Münsterissä kuudesti viikossa ilmestyvä alueellinen sanomalehti. Se on perustettu vuonna 1946.
Berliner Morgenpost

Berliner Morgenpost on Saksan Berliinissä päivittäin ilmestyvä sanomalehti, joka on perustettu vuonna 1898. Se on linjaltaan konservatiivinen.
Badische Zeitung

Badische Zeitung on Saksan Freiburg im Breisgaussa kuudesti viikossa ilmestyvä sanomalehti, joka on perustettu vuonna 1946. Linjaltaan se on kristillinen.
Zsuzsanna Szelényi

Zsuzsanna Szelényi (s. 1966) on unkarilainen poliitikko ja kansainvälisten suhteiden tutkija.
Szelényi aktivoitui poliittisesti vuonna 1988 puolustaessaan siirtymistä demokratiaan Unkarin kommunistisen järjestelmän loppuaikoina. Hän teki tällöin yhteistyötä Viktor Orbánin kanssa. Szelényi valittiin Unkarin parlamentin jäseneksi vuonna 1990 Fideszin edustajana. Hän valmistui Budapestin yliopistosta, Budapesti Corvinus Egyetemistä ja Tuftsin yliopiston Fletcher School of Law and Diplomacysta. Szelényi lähti politiikasta vuonna 1994 ja palveli viidentoista vuoden ajan Euroopan neuvostoa neuvonantajana. Hän oli myös kansainvälisten järjestöjen konsultanttina Keski-Euroopan ja Pohjois-Afrikan maissa. Szelényi palasi Unkarin politiikkaan Yhdessä-puolueen jäsenenä vuonna 2012. Hän istui parlamentin jäsenenä vuosina 2014–2018. 
Szelényi on Central European Universityn Demokratiainstituutin johtamisen akatemian perustajajohtaja. Hän on toiminut tutkijana myös Robert Bosch -akatemiassa ja Institut für die Wissenschaften vom Menschenissä. Hän on tutkinut polarisaatiota ja autokratisaatiota uhkina demokratialle Euroopan unionin tulevaisuuden viitekehyksessä. Szelényi on katsonut Unkarin parlamentin muodostuneen kulissiksi käytännön yksipuoluejärjestelmälle. "Foreign Affairsin" vuoden 2023 parhaiden kirjojen listaan valittiin Szelényin julkaisu "Tainted Democracy, Viktor Orbán and the Subversion of Hungary".
Wirtschaftswoche

Wirtschaftswoche (saks., ’talousviikko’) on saksalainen talousaiheinen viikkolehti, joka on perustettu vuonna 1926. Se ilmesty perjantaisin.
Welt am Sonntag

Welt am Sonntag on saksalainen sunnuntaisin ilmestyvä uutisviikkolehti. Se perustettiin alun perin "Die Welt" -lehden sunnuntaipainokseksi.
Lőrinc Mészáros

Lőrinc Mészáros on unkarilainen liikemies ja miljardööri.
Mészáros on koulutukseltaan kaasuteknikko. Hän on Viktor Orbánin lapsuudenystävä. Mészarós perusti pienen kaasualan yhtiön Felcsútissa vuonna 1990. Vuonna 2001 hän perusti Mészáros &amp; Mészáros -yhtiön, jonka toimiala oli laajentunut rakennukseen ja tekniikkaan. Yritys kohtasi kasvavaa kilpailua, ja vuosien 2007–2008 maailmanlaajuisessa finanssikriisissä se oli lähellä kaatua. Mészáros harjoitti Orbánin noustua valtaan laaja-alaisia liiketoimintoja hallituksen kanssa tehdyillä sopimuksilla. Hänet nimitettiin Puskás Akadémia -jalkapalloseuran puheenjohtajaksi. Hän sai haltuunsa hallinnon suosiosta pudonneen Csaba Molnárin liiketoiminnot ja osti Orbánia vastaan kääntyneen entisen varainhoitaja Lajos Simicskan yhtiöt. Vuonna 2014 Mészáros kertoi haastattelussa vaurautensa olevan Jumalan, onnen ja Orbánin ansiota. Vuonna 2024 hän oli Forbesin miljardöörilistan 1851. sijalla. Hänen omaisuutensa arvo oli vuonna 2025 noin 3,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Mészáros omistaa henkilökohtaisesti yli kaksisataa yhtiötä, joista neljääkymmentä hallinnoidaan osana Opus Global -konglomeraattia.
Budapestin Korruption tutkimuskeskuksen tilastollisen analyysin mukaan Orbánin hallinto on sopimuksissaan suosinut Mészarósin lisäksi myös muita Orbánin liittolaisia. Lisäksi havaittiin heidän yhtiöilleen virranneen erityisen paljon Euroopan unionin varoja. Mészáros on aiemmin toiminut Felcsútin pormestarina.