tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Taistelukivääri

Taistelukivääri on täysitehoista kivääripatruunaa ampuva itselataava kivääri. Nimitystä käytetään erottamaan täysitehoista patruunaa käyttävät sotilaskiväärit keskitehoista patruunaa käyttävistä sekä kerta- että sarjatulta ampuvista kivääreistä, joita kutsutaan rynnäkkökivääreiksi. Termit menevät helposti sekaisin, ja taistelukivääreiksi luokiteltavia aseita kutsutaankin joskus virheellisesti rynnäkkökivääreiksi. Länsimaiset taistelukiväärit ovat nykyään useimmiten kaliiperiltaan 7,62×51 mm NATO ("täysitehoinen"), siinä missä rynnäkkökiväärit ovat 5,56×45 mm NATO ("keskitehoinen").
Historia.
Taistelukiväärit olivat yleisimmillään toisen maailmansodan jälkeisinä vuosikymmeninä, kun monet asevoimat käyttivät niitä palveluskivääreinään. Maailmansodan vanhat aseet saivat korvaajikseen uusia, jotka olivat itselataavia, usein sarjatulella varustettuja kivääreitä. Kylmän sodan alun tunnettuja taistelukiväärejä ovat muun muassa M14, FN FAL, HK G3 ja AR-10.
Sittemmin ne korvautuivat palveluskäytössä pitkälti kevyempää patruunaa ampuvilla rynnäkkökivääreillä. Nykyaikaiset taistelukiväärit muistuttavat pitkälti rynnäkkökiväärejä, mutta ampuvat vain tehokkaampaa patruunaa. Ne ampuvat kertatulta tai sekä kerta- että sarjatulta ja niihin voi kiinnittää monenlaisia lisävarusteita. Taistelukiväärejä käytetään nykyään harvemmin varsinaisena sotilaiden palveluskiväärinä, mutta voimaa ja kantamaa vaativassa ammunnassa ne ovat suositumpia. Pitkän matkan ammuntaan onkin kehittynyt kevyempi tarkkuuskivääri, tukiampujan kivääri, jotka muistuttavat teknisesti usein hyvin paljon taistelukiväärejä.
Tianjin World Financial Center

Tianjin World Financial Center () on Tianjinissa Kiinassa sijaitseva 337 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on kaupungin kolmanneksi korkein rakennus. Tornissa on 75 kerrosta.
Tianjin World Financial Centeriä käytetään toimistotarkoituksessa. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 2007, ja se valmistui 2011.
Chongqing World Financial Center

Chongqing World Financial Center () on Chongqingissa Kiinassa sijaitseva 339 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on kaupungin kolmanneksi korkein rakennus. Rakennuksessa on 72 kerrosta.
Chongqing World Financial Centerin suunnitteli arkkitehtitoimisto C Y Lee &amp; Partners. Rakennuksessa on hotelli- ja toimistotiloja. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 2010, ja torni valmistui 2015. Rakennus on saanut energiaystävällisyydestään kultaisen LEED-sertifikaatin.
Shimao International Plaza

Shimao International Plaza () on Shanghaissa Kiinassa sijaitseva 333 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka on kaupungin neljänneksi korkein rakennus. Se rakennettiin vuosina 2001–2006.
Shimao International Plazassa on hotelli, toimistotiloja ja vähittäismyyntiliikkeitä. Siinä on 60 kerrosta, ja se on valmistettu betonista. Rakennus sijaitsee Nanjing-kadulla, jolla vierailee päivittäin 1,5 miljoonaa ihmistä.
Moi Center

Moi Center () on Shenyangissa Kiinassa sijaitseva kolmen pilvenpiirtäjän rakennuskokonaisuus. Sen rakennukset ovat 311, 188 ja 163 metriä korkeita. Korkeimmassa rakennuksessa on hotelli ja toimistotiloja. Kahdessa muussa on asuinhuoneistoja. Kaikki rakennukset valmistuivat vuonna 2014.
Ocean Heights

Ocean Heights () on Dubaissa Yhdistyneissä arabiemiraateissa sijaitseva 310 metriä korkea, 83-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Tornin suunnitteli arkkitehtitoimisto Aedas, ja siinä on asuinhuoneistoja. Se on valmistettu kokonaisuudessaan betonista.
HHHR Tower

HHHR Tower () on Dubaissa Yhdistyneissä arabiemiraateissa sijaitseva 318 metriä korkea, 72-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Rakennus on tarkoitettu asumiskäyttöön, ja se on valmistettu kokonaisuudessaan betonista. Tornin rakentaminen aloitetiin vuonna 2006, ja se valmistui 2010.
Galerie Hörhammer

Galerie Hörhammer oli Helsingissä toiminut taidegalleria. Vuonna 1918 perustettu galleria oli vuosikymmenten ajan yksi Suomen merkittävimmistä taidegallerioista.
Historia.
Galerie Hörhammerin perusti taidekauppias ja entinen sosialidemokraattien kansanedustaja Ivar Hörhammer. Hän oli ryhtynyt Gösta Stenmanin taidesalongin osakkkaaksi vuonna 1916, mutta myi osuutensa jo vuoden kuluttua ja ryhtyi keräämään omaa kokoelmaa, johon kuului taideteosten ohella vanhoja mattoja sekä ryijyjä. Hörhammer oli luonut hyvät suhteet taiteilijoihin ja Galerie Hörhammer aloitti toimintansa Kasarmikatu 23:ssa Magnus Enckellin näyttelyllä syyskuussa 1918. Seuraavan parinkymmenen vuoden aikana galleriassa nähtiin muun muassa Pekka Halosen, Eero Järnefeltin, Yrjö Ollilan, Akseli Gallen-Kallelan, Helene Schjerfbeckin ja Berndt Lindholmin sekä Septem-ryhmän näyttelyt. Galleriassa oli esillä ainoastaan kallista kotimaista laatutaidetta. Lisäksi galleriassa oli laaja ryijykokoelma, jonka Hörhammer oli kerännyt Keski-Suomesta. Galleriasta tuli taidepiirien trendikäs kohtaamispaikka, jonka takahuoneessa asiakkaat ja taiteilijat seurustelivat.
Ivar Hörhammerin kuoltua 1953 gallerian toimitusjohtajana oli hänen puolisonsa Dorthy Aminoff. Hänen aikanaan galleria keskittyi Suomen kulta-ajan taiteeseen ja tuli tunnetuksi säännöllisesti pidetyistä myyntinäyttelyistään "Vanhaa ja uutta" sekä "Suurten taiteilijoiden pieniä töitä". Dorthy Aminoffin jäätyä eläkkeelle toimitusjohtajana toimi vuodesta 1983 lähtien heidän poikansa Paul Hörhammer (1949-2016). Vuonna 1984 galleria aloitti myös huutokauppatoiminnan. Vuonna 1996 Hörhammerin ja Bukowskin huutokauppakamarit yhdistivät toimintansa, mutta Hörhammerin galleria jatkoi edelleen itsenäisenä 2000-luvun alkuun saakka. 2010-luvun vaihteessa Paul Hörhammer sekaantui niin sanottuun suureen taideväärennösjuttuun.
Sun Mu

Sun Mu (; s. 1972) on pohjoiskorealaissyntyinen taidemaalari. Hänen todellista henkilöllisyyttään ei ole julkistettu vaan hän esiintyy "rajojen puuttumiseen" viittaavalla pseudonyymillä.
Sun Mu koulutettiin tekemään propagandistisia julisteita ja seinämaalauksia Pohjois-Korean hallinnon hyväksi. Hän pakeni Pohjois-Koreasta 1990-luvulla suuren nälänhädän seurauksena. Hän piileskeli Kiinassa kolmen vuoden ajan, kunnes loikkasi vuonna 1998 Laosin ja Thaimaan kautta Etelä-Koreaan. Sun Mu jatkoi taideopintojaan Etelä-Koreassa ja aloitti työskentelyn vapaana taiteilijana Soulissa. Hänestä tuli ensimmäinen Pohjois-Koreasta Etelä-Koreaan loikannut, joka sai uudessa asuinmaassaan suosiota taidemaalarina. Hän alkoi käyttää oppimaansa propagandatyyliä Pohjois-Korean hallinnon parodiointiin.
Sun Mu sai kansainvälistä tunnustusta vuonna 2007 pitämänsä näyttelyn myötä ja on sittemmin pitänyt näyttelyitä eri puolilla maailmaa. Vuonna ohjaaja Adam Sjöberg teki hänestä elokuvan "I Am Sun Mu".
Hannah Wilke

Hannah Wilke (7. maaliskuuta 1940 New York – 28. tammikuuta 1993 New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, valokuvaaja ja kuvanveistäjä, joka teki myös video- ja performanssitaidetta. Hän oli yksi ensimmäisistä taiteilijoista, jotka käsittelivät taiteessaan suoraan feministisiä teemoja.
Wilke valmistui 1960-luvun alussa Tylerin taide- ja arkkitehtuurikoulusta Templen yliopistosta. Vuonna 1965 hän palasi Philadelphiasta New Yorkiin, jossa asui loppuelämänsä ajan. Wilke sai muun muassa Guggenheim-stipendin ja National Endowment for the Artsin stipendin. Hän käytti taiteessa omaa kehoaan ja käsitteli satiirisesti glamourmallin työtä, mikä herätti myös erimielisyyksiä feministien välillä. Wilken tuotantoon kuuluu muun muassa suurikokoisia omakuvia.
Wilke kuoli imusolmukesyöpään vuonna 1993. Ronald Feldmanin galleria esitteli hänen viimeiseksi jäänyttä teostaan "Intra-Venus" kansainvälisesti kiertäneessä näyttelyssään vuosina 1994–1997. Wilkelle omistettuja retrospektiivejä pidettiin tämän jälkeen Nikolaj Kunsthalissa Kööpenhaminassa 1998, Uumajan Kuvamuseossa 1999, Helsingin taidemuseossa (HAM) 1999 ja Berliinissä 2000.
Square Up

Square Up on eteläkorealaisen Blackpink-yhtyeen toinen EP, joka julkaistiin 15. kesäkuuta 2018. Se sisältää singlen ”Ddu-Du Ddu-Du” ja sen lisäksi kolme muuta kappaletta.
"Square Up" myi Etelä-Koreassa platinaa ja nousi Gaonin albumilistan kärkisijalle. Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla se nousi sijalle 40. Albumi on fyysisesti saatavana pinkkinä ja mustana versiona.
Yhdistyneiden arabiemiraattien presidentti

Yhdistyneiden arabiemiraattien presidentti () on Yhdistyneiden arabiemiraattien valtionpäämies.
Liittovaltion korkein neuvosto valitsee presidentin ja varapresidentit "de jure" viiden vuoden välein, ja Yhdistyneiden arabiemiraattien pääministerin nimittää "de jure" presidentti. "De facto" Abu Dhabin emiraatin hallitsija toimii presidenttinä ja Dubain emiraatin hallitsija on pääministeri. Presidentti on myös Yhdistyneiden arabiemiraattien asevoimien ylipäällikkö . 
Šeikki Zayid ibn Sultan Al Nahyan tunnustetaan laajalti seitsemän emiraatin yhdistämisestä yhdeksi liittovaltioksi. Hän oli Yhdistyneiden arabiemiraattien ensimmäinen presidentti valtion muodostumisesta kuolemaansa 2.11.2004 saakka. Hänen seuraajakseen tuli hänen poikansa šeikki Khalifa ibn Zayid ibn Sultan Al Nahyan, joka kuoli virassa 13. toukokuuta 2022. Veljensä Khalifan kuoleman jälkeen liittovaltion korkein neuvosto valitsi šeikki Mohammed bin Zayed Al Nahyanin Yhdistyneiden arabiemiraattien kolmanneksi ja nykyiseksi presidentiksi 14. toukokuuta 2022.
Carolee Schneemann

Carolee Schneemann (12. lokakuuta 1939 Fox Chase, Pennsylvania – 6. maaliskuuta 2019 New Paltz, New York) oli yhdysvaltalainen kuva-, performanssi- ja multimediataiteilija. Hänen työllään oli merkittävä vaikutus feministiseen taiteeseen. Hän tuli tunnetuksi sosiaalisten tabujen haastamisesta ja provokatiivisista performanssikäytännöistä.
Elämä ja ura.
Schneemann opiskeli filosofiaa ja runoutta Bard Collegessa valmistuen kandidaatin oppiarvolla vuonna 1959. Lisäksi hän opiskeli maalaamista Columbian yliopistossa. Vuonna 1961 hän sai "Master of Fine Arts" -oppiarvon Illinoisin yliopistosta, Urbana-Champaignista. Bard Collegesta Schneemann joutui tilapäisesti erotetuksi alastomien omakuvien maalaamisen johdosta. Hän aloitti taiteellisen uransa abstrakteilla ekspressionistilla maalauksilla, mutta alkoi pian keskittyä enemmän performanssitaiteeseen. Schneemann käytti mielellään kehoa taiteessa ja toimi 1960-luvulla kokeellisessa, avantgardistisessa Judson Dance Theater -kollektiivissa. Häntä onkin pidetty kehotaiteen edelläkävijänä. Schneemannilla oli rooleja Stan Brakhagen varhaisissa lyhytelokuvissa "Loving" (1957) ja "Cat's Cradle" (1959).
Yhdeksi Schneemannin tunnetuimmista teoksista nousi vuonna 1964 ensimmäisen kerran järjestetty performanssi "Meat Joy". Schneemann alkoi käyttää myös elokuvausta taiteessaan. "Fuses"-teosta (1964–1967) varten hän kuvasi itseään ja miestään James Tenneyta harrastamassa seksiä. Hän käsitteli kuvattua materiaalia muun muassa maalilla, tulella ja hapolla tehden siitä monikerroksisen kollaasin. Teos oli osa omaelämäkerrallista trilogiaa, jonka myöhemmät osat olivat "Plumb Line" (1968–1971) ja "Kitch's Last Meal" (1973–1978). Schneemann ja Tenney erosivat vuonna 1968. Yksi huomiota herättäneimmistä Schneemannin teoksista oli "Interior Scroll" -performanssi, jonka hän piti vuosina 1975 ja 1977. Siinä hän irrotti emättimestään paperia ja luki paperille kirjoitetun manifestin. Schneemann käsitteli multimediainstallaation ja elokuvan keinoin myös vallan ja ihmiskehojen välistä suhdetta tarkastellessaan Vietnamin sotaa, Libanonin sisällissotaa ja syyskuun 11. päivän iskuja.
Schneemann opetti muun muassa New Yorkin yliopistossa, California Institute of the Artsissa, Bard Collegessa ja School of the Art Institute of Chicagossa. Hänen töitään on ollut esillä muun muassa Los Angelesin nykytaiteen museossa, Whitney Museum of American Artissa, Museum of Modern Artissa ja Pompidou-keskuksessa. Schneemann sai monia palkintoja ja tunnustuksia. Näihin kuului Venetsian biennaalilla vuonna 2017 myönnetty Kultainen leijona elinikäisistä saavutuksista.
Vossevangen

Vossevangen tai Vossavangen on taajama Vossin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 3,9 neliökilometriä ja asukasluku 6 965 vuonna 2023.
Skulestadmoen

Skulestadmoen on taajama Vossin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 1,1 neliökilometriä ja asukasluku 1 451 vuonna 2023.
Mønshaugen/Bjørgum

Mønshaugen/Bjørgum on taajama Vossin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 819 vuonna 2023.
Eide (Voss)

Eide on taajama Vossin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,8 neliökilometriä ja asukasluku 525 vuonna 2023. Vuoteen 2020 saakka se oli Granvinin kuntakeskus.
Nordheim/Kyte

Nordheim/Kyte on taajama Vossin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,29 neliökilometriä ja asukasluku 337 vuonna 2023.
Vinjen kirkko (Voss)

Vinjen kirkko () on Vossin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1871.
Vinjen kirkko

Vinjen kirkko voi tarkoittaa seuraavia:
Vangin kirkko (Voss)

Vangin kirkko () on Vossin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1200-luvulta.
Vangin kirkko

Vangin kirkko voi tarkoittaa seuraavia:
Oppheimin kirkko

Oppheimin kirkko () on Vossin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1871.
Raundalenin kirkko

Raundalenin kirkko ( tai "Raundalskyrkja") on Vossin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1921.
Gärtner

Gärtner on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
StoneToss

StoneToss on netissä julkaistava radikaali antisemitistinen sarjakuva ja sen tekijän käyttämä pseudonyymi.
StoneToss-nimimerkki ja sillä tehty sarjakuva perustettiin vuonna 2017. Tulevina vuosina sen suosio kasvoi äärioikeistolaisten lukijoiden keskuudessa. Sarjakuvassa on usein käytetty antisemitistisiä, rasistisia sekä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä halventavia teemoja. Värikkäiksi ja yksinkertaisiksi kuvailtuja sarjakuvia on kritisoitu holokaustin kiistämisestä. Sarjakuvissa on esiintynyt muun muassa pikkulapsen verta juova juutalainen. Muita teemoja ovat olleet transsukupuolisten henkilöiden itsemurhat, joita on käsitelty ilakoivaan sävyyn. Julkaisussa on myös esitetty juutalaisten salaliiton edistäneen QAnon-uskomusten leviämistä. Global Internet Forum to Counter Terrorismin tutkimukseen keskittyvä haara luonnehti StoneTossia "kryptonatsiksi", joka pyrki tekemään uusnatsien näkökulmista suuren yleisön silmissä hyväksyttävämpiä. StoneToss on kiistänyt olevansa uusnatsi. Anti-Defamation League kritisoi vuonna 2021 sarjakuvassa esitettyä antisemitististä väkivaltaa ja luonnehti StoneTossia äärioikeistolaiseksi kuvittajaksi. StoneToss on julkaissut sarjakuvia omilla nettisivuillaan ja sosiaalisen median alustoilla. Vuonna 2021 Counter Extremism Project syytti Facebookia ja Instagramia kyvyttömyydestä tai haluttomuudesta reagoida tehokkaasti vihapuheeseen ja antisemitismiin, koska alustat olivat mahdollistaneet StoneTossille "valtavan" lukijakunnan. Tuolloin StoneTossilla oli Facebookissa yli 103 000 seuraajaa. Twitterin kautta sarjakuva on NBC:n mukaan tavoittanut miljoonia lukijoita.
12. maaliskuuta 2024 Twitterissä alkoi levitä StoneTossin takana olleeksi väitetyn, vartijana ja tietotekniikan parissa työskennelleen 34-vuotiaan texasilaisen miehen nimi. "Boing Boingin" toimittaja Rob Beschizzan mukaan käyttäjätietojen vuoto Gabista oli yhdistänyt sekä StoneToss-nimellä tehtyjen sarjakuvien että aiemman RedPanels-sarjakuvan samaan tekijään. Tietojen vuodettua StoneToss vetosi suoraan Elon Muskiin nimen leviämisen estämiseksi. Alusta esti nimen paljastaneita käyttäjiä, ja yksityisyyskäytäntöihin tehtiin muutos, jossa anonyymien tilien käyttäjien oikeiden nimien julkaisu kiellettiin. Tietojen levittäminen jatkui, ja levittämiseen osallistuivat myös eräät tutkijat ja toimittajat. Muskia kritisoitiin valikoivasta suhtautumisesta sananvapauskysymyksiin, ja StoneTossin tapausta luonnehdittiin esimerkiksi Streisand-efektistä.
Anna Mahler

Anna Justine Mahler (15. kesäkuuta 1904 Wien – 3. kesäkuuta 1988 Hampstead) oli itävaltalainen kuvanveistäjä.
Mahler oli säveltäjä Gustav Mahlerin toinen lapsi. Hänen äitinsä oli Alma Mahler. Vanhemmat antoivat hänelle lempinimen "Gucki". Mahler kiinnostui kuvataiteesta varhain muun muassa vierailtuaan Oskar Kokoschkan studiolla. Hän meni ensimmäisen kerran naimisiin 16-vuotiaana, mutta avioliitto jäi lyhytikäiseksi. Sen päätyttyä Mahler lähti 1920-luvun alussa opiskelemaan taidetta Berliiniin. Hän suoritti opintoja 1920-luvun aikana myös Roomassa ja Pariisissa. 26-vuotiaasta lähtien Mahler keskittyi taiteellisessa työssään kuvanveistoon, jossa hän sai vuonna 1930 Wienissä opetusta Fritz Wotrubalta. Vuonna 1937 hänelle myönnettiin Pariisissa "Grand Prix". Toisen maailmansodan jälkeen Mahler asui Kaliforniassa. Hän opetti Kalifornian yliopistossa (Los Angeles) ja Etelä-Kalifornian yliopistossa.
Mahler teki muun muassa pronssiveistokset Arnold Schönbergin, Alban Bergin, Artur Schnabelin, Otto Klempererin, Bruno Walterin, Rudolf Serkinin ja Eileen Joycen kasvoista. Hän teki myös kiviveistoksia. Vuonna 1969 Mahler asui Italiassa, mutta hän asettui sitten Englantiin. Hän oli viidesti naimisissa ja sai kaksi lasta. Hänen toinen puolisonsa oli säveltäjä Ernst Křenek ja neljäs puolisonsa kapellimestari Anatole Fistoulari. Mahler haudattiin Highgaten hautausmaalle Lontooseen.
Ernst Vilhelm Elovaara

Ernst Vilhelm Elovaara, sukunimi aik. "Grönroos" (20. heinäkuuta 1879 Pori – 28. tammikuuta 1954 Huittinen) oli suomalainen kirkkoherra.
Elovaaran vanhemmat olivat laivapuuseppä ja kirvesmies Johan Anton Grönroos ja Lovisa Wilhelmina Rosendahl. Hän pääsi ylioppilaaksi Porin lyseosta 1898 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1901 ja pastoraalitutkinnon 1904. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1914 ja filosofian maisteriksi 1915. Elovaara vihittiin papiksi Turussa 1902.
Elovaara oli kirkkoherran apulaisena Parkanossa, Kankaanpäässä ja Siikaisissa 1902. Hän oli Parkanon apupappina 1902–1907, Kankaanpään kappalaisena vuodesta 1907 ja vt. kirkkoherrana 1908. Elovaara oli välillä Suomen Lähetysseuran palveluksessa 1906 ja 1910, Oravaisten kirkkoherran apulaisena 1907 ja Satakunnan Sisälähetysseuran palveluksessa 1911–1912. Hän oli Himangan kirkkoherrana 1915–1926, Jokioisten kirkkoherrana 1926–1931 ja Huittisten kirkkoherrana vuodesta 1931 aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1952. Elovaara kirjoitti runsaasti hengellisiin lehtiin ja julkaisuihin. Hän sai rovastin arvon 1931.
Elovaara oli Suomen Pyhäkouluyhdistyksen sihteerinä 1929–1930 sekä edustajana kirkolliskokouksessa 1933 ja 1935. Hän oli Kankaanpään kunnanvaltuuston Ja Himangan kunnanvaltuuston jäsenenä ja toimi Jokioisten holhouslautakunnan puheenjohtajana sekä Huittisten yhteiskoulun johtokunnan puheenjohtajana. Elovaaran aloitteesta Huittisiin perustettiin 1936 museo- ja kotiseutuyhdistys.
Elovaara oli naimisissa vuodesta 1915 filosofian maisteri Alma Lyydia Knuutilan (1887–1949) kanssa. Elovaaran nuorempi veli oli Rengon kirkkoherra Kustaa Viljami (Gustaf Wilhelm) Elovaara.
Julkaisuja.
Nimellä "E. W. Elovaara":
Berndt Kahlroth

Berndt Viktor Kahlroth (25. helmikuuta 1860 Lohja – 21. huhtikuuta 1942) oli suomalainen taidekauppias ja mesenaatti.
Elämä.
Lohjan Nummessa syntynyt Kahlroth muutti 15-vuotiaana Helsinkiin, jossa hän meni kultaajan oppiin. Saatuaan kisällinkirjansa 1884 Kahlroth lähti Helsingin käsityö- ja tehdasyhdistyksen stipendillä opintomatkalle Tukholmaan, josta hän lopulta päätyi Yhdysvaltoihin. Suomeen palattuaan hän perusti 1894 Helsinkiin kultaus- ja kehystysliikkeen, josta myöhemmin kehittyi taidegalleria. Vuosisadan vaihteessa Kahlroth urakoi muun muassa Helsingin tuomiokirkon ristien ja kupolien kultauksia. Galleristina Kahlroth auttoi alkuun muun muassa Helene Schjerfbeckin uran ostamalla ensimmäisenä tämän töitä. Hän teki myös yhteistyötä useiden muiden suomalaistateilijoiden, kuten Akseli Gallen-Kallelan, Jalmari Ruokokosken, Eugen Tauben, Magnus Enckellin, Pekka Halosen, Albert Gebhardin, Eero Järnefelt, Louis Sparren ja Walter Thomén kanssa.
Kahlroth asui pitkään rakennuttamassaan talossa Helsingin Pietarinkatu 3:ssa, jossa oli myös hänen verstaansa ja varastonsa. Kahlrothin poika oli Lohjan yhteiskoulun perustanut opettaja Yrjö Eloniemi. Myöhemmin Eloniemi ja Pekka Ervast perustivat Helsingin Kruununhakaan yksityisen oppikoulun Kulmakoulun, jonka rakennus valmistui 1928 Kahlrothin ja Gösta Stenmanin taloudellisella tuella. Kahlrothilla oli myös Järvenpäässä sijainnut kesäpaikka, jonka hän testamenttasi Ruusu-Risti-järjestölle. Talo päätyi sittemmin taiteilija Kurt Janssonin omistukseen.
Allegro (yritys)

Allegro.eu S.A. on puolalainen verkkokaupan alusta. Se perustettiin vuonna 1999 Poznańissa.
Yhtiö omistaa Allegro.pl:n, Puolan suurimman ostosalustan, jota käytetään keskimäärin 20 miljoonaa kertaa kuukaudessa. Konserni ylläpitää myös hintavertailusivustoa Ceneo.pl ja lipunjakelusivustoa eBilet.
Yhtiön osakkeet on listattu Varsovan pörssissä ja yhtiö on mukana WIG30-osakeindeksissä.
Susan Weil

Susan Weil (s. 1930 New York) on yhdysvaltalainen taidemaalari ja taidegraafikko.
Weil tapasi Robert Rauschenbergin vuonna 1948 ollessaan tämän opiskelutoveri Pariisin Académie Julianissa. Tämän jälkeen hän opiskeli Josef Albersin johdolla Pohjois-Carolinan Black Mountain Collegessa. Hän sai myös opetusta Art Students League of New Yorkissa. Weil oli vuosina 1950–1952 naimisissa Rauschenbergin kanssa ja teki tämän kanssa myös läheistä taiteellista yhteistyötä. Pariskunnan poika Christopher Rauschenberg syntyi vuonna 1951.
Weil sai Guggenheim-stipendin ja National Endowment for the Artsin stipendin. Hänen teoksiaan otettiin muun muassa Metropolitan Museum of Artin, Museum of Modern Artin, Victoria and Albert Museumin ja Moderna Museetin kokoelmiin. Weil on tehnyt myös runoutta ja taiteilijakirjoja. Vuonna 2010 hänen elämäntyötään käsiteltiin kattavasti Skira Editoren kustantamassa kirjassa "Susan Weil: Moving Pictures".
Jean Bastien-Thiry

Jean Bastien-Thiry (10. lokakuuta 1927 – 11. maaliskuuta 1963 Ivry-sur-Seine) oli ranskalainen upseeri, joka johti presidentti Charles de Gaullen salamurhayritystä Pariisin lähellä 22. elokuuta 1962. Tapauksen on sanottu olleen vakavin de Gaulleen kohdistetuista murhayrityksistä, ja se toimi lähtökohtana Frederick Forsythin romaanille "Shakaali" (1971) sekä siihen perustuvalle samannimiselle elokuvalle.
Aiemmat elämänvaiheet.
Bastien-Thiry oli insinööri ja everstiluutnantti, joka palveli Ranskan ilmavoimissa ja työskenteli asesuunnittelijana maan ilmailuministeriössä. Hänellä oli vaimo ja kolme tytärtä. Taistelukokemusta hänellä ei ollut. Bastien-Thiry kannatti äärioikeistolaista OAS-järjestöä, joka ei hyväksynyt presidentti de Gaullen päätöstä tunnustaa Ranskan siirtomaan Algerian itsenäisyys vuosia kestäneen sodan jälkeen. Bastien-Thiry ei tiettävästi ollut OAS:n varsinainen jäsen, mutta hänellä oli yhteyksiä järjestöön. Hän ilmeisesti suunnitteli epäonnistuneen yrityksen murhata de Gaulle tienvarsipommilla Pont-sur-Seinessä vuonna 1961 mutta ei jäänyt silloin kiinni.
De Gaullen murhayritys ja kuolema.
Bastien-Thiry kokosi uutta murhayritystä varten tusinan miehen iskuryhmän, johon kuului sotilaita, opiskelijoita, Algeriassa asuneita ranskalaisia sekä kolme unkarilaista pakolaista. Suunnitelma sai nimen ”operaatio Charlotte Corday” viittauksena jakobiinijohtaja Jean-Paul Marat’n murhaajaan. Illalla 22. elokuuta 1962 de Gaulle ja hänen vaimonsa Yvonne olivat autosaattueessa matkalla Pariisista läheiselle sotilaslentokentälle jatkaakseen ilmateitse maaseutuasunnolleen, kun Bastien-Thieryn ryhmä väijytti heidät Petit-Clamartin esikaupungissa. Presidentin Citroën DS 19 -autoa tulitettiin konepistooleilla kahdesta ajoneuvosta. Ammutuista 187:stä luodista vain 14 osui autoon, vain kolme työntyi sen sisälle eikä yksikään osunut presidenttipariin, kuljettajaan tai etupenkillä istuneeseen presidentin vävyyn Alain de Boissieuun. Vain eräs ohikulkija vahingoittui lievästi harhaluodista. Iskua johtanut Bastien-Thiry toimi itse vain merkinantajana eikä osallistunut ampumiseen.
Bastien-Thiry vangittiin syyskuussa 1962. Kaikkiaan yhdeksän iskuun osallistunutta saatiin kiinni ja tuomittiin sotilastuomioistuimessa talvella 1963. Bastien-Thiry väitti oikeudessa, että entisen pääministerin Georges Bidault’n johtama Kansallinen vastarintaneuvosto (CNR) oli antanut hänelle määräyksen iskuun, ja että tarkoituksena oli vain siepata eikä surmata de Gaulle. Bastien-Thiry tuomittiin kuolemaan yhdessä rikoskumppaniensa Alain Bougrenet de la Tocnayen ja Jacques Prevostin kanssa. De Gaulle armahti Bougrenet de la Tocnayen ja Prevostin, joiden rangaistukset lievennettiin elinkautiseksi vankeudeksi, mutta Bastien-Thiry teloitettiin 11. maaliskuuta 1963 Fort d’Ivryn linnakkeessa. Hän oli viimeinen Ranskassa ampumalla teloitettu. Muut iskuun osallistuneet ja siitä poissaolevina tuomitut armahdettiin kokonaan yleisellä armahduksella vuonna 1968.
Mike Collins

Mike Collins (s. 2. heinäkuuta 1967 Jackson, Georgia) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Collins valmistui Georgian osavaltionyliopistosta vuonna 1990 oppiarvolla "Bachelor of Business Administration". Hän perusti vaimonsa Leigh Annin kanssa kuljetusalan yrityksen. Collins valittiin vuoden 2022 vaaleissa Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäseneksi Georgian osavaltion 10. vaalipiiristä. Hän voitti 64,5 % ääniosuudellaan vastaehdokkaansa Tabitha Johnson-Greenin. Collins astui virkaan 3. tammikuuta 2023.
Collinsilla on kolme lasta. Myös hänen isänsä Mac Collins oli aikoinaan edustajainhuoneen jäsen.
Kohut.
Collins on herättänyt huomiota kärjekkäillä kommenteillaan, joissa hän on muun muassa ehdottanut siirtolaisen pudottamista helikopterista. Julkisuuteen nousi myös kommentti, jossa Collins rinnasti John F. Kennedyn salamurhan matoon, jonka Robert F. Kennedy Jr. on väittänyt olevan aivoissaan. 14. heinäkuuta 2024 Collins kommentoi Donald Trumpin salamurhayritystä väittämällä Joe Bidenin antaneen siihen toimeksiannon. Myöhemmässä kommentissaan hän vaati syytteiden nostamista Bidenia vastaan.
Text

Text S.A. (aiemmin LiveChat Software S.A.) on puolalainen tekoäly- ja asiakaspalveluohjelmistoyritys. Se perustettiin vuonna 2002 Wrocławissa.
Yritys tunnetaan parhaiten asiakaspalveluohjelmistotuotteistaan: LiveChat, ChatBot, KnowledgeBase ja HelpDesk. Se palvelee yrityksiä 150 maassa.
Yhtiön osakkeet on listattu Varsovan pörssissä vuodesta 2014 ja yhtiö on mukana WIG30-osakeindeksissä.
Silvan saha

Silvan saha () oli vuosina 1918–1928 Kaskisissa toiminut saha.
Historia.
Kaskisten kaupunginvaltuusto päätti vuonna 1918 vuokrata vaasalaiselle puutavarakauppias Jörgen Burudille 50 hehtaarin alueen Kaskisten saaren eteläosasta, Viggörenin alueelta. Vuokra-ajaksi sovittiin 99 vuotta ja vuokraksi 2000 markkaa vuodessa. Burud suunnitteli rakentavansa alueelle muun muassa höyrysahan ja työläisten asuntoja. Silvan saha tuotti noin 4000 standardia sahattua puutavaraa vuodessa. Vuonna 1919 Burud luovutti yrityksen ruotsalaiselle Ab Kramforsille, joka muodosti tytäryhtiön Ab Silva Oy:n. Lamakausi 1920-luvun lopulla ja kalliit tukkikuljetukset tekivät sahan kannattamattomaksi, ja toiminta lakkautettiin vuonna 1928. Saharakennukset ja alue siirtyivät Jurvan Puutavara Oy:lle vuonna 1933 ja vuonna 1936 edelleen Jyllinkosken Sähkö Oy:lle. Saharakennus on nykyäänkin (heinäkuussa 2024) pystyssä, mutta siellä ei ole minkäänlaista toimintaa.
Thomas Matthew Crooks

Thomas Matthew Crooks (20. syyskuuta 2003 – 13. heinäkuuta 2024 Butler, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen mies, joka yritti salamurhata Yhdysvaltain presidentin Donald Trumpin 13. heinäkuuta 2024. Trump oli tuolloin entinen presidentti ja presidenttiehdokas. Yrityksen epäonnistuttua Crooks kuoli salaisen palvelun tarkka-ampujien luoteihin. Hän oli rekisteröitynyt republikaanien äänestäjäksi, mutta oli vuonna 2021 tehnyt rahalahjoituksen demokraattipuoluetta lähellä olevalle ryhmälle. Hän oli lähtöisin keskiluokkaisesta perheestä. Crooksilla ei tiettävästi ollut aiempaa rikostaustaa.
Teollisuuspiiri (Dnipro)

Teollisuuspiiri () on yksi Ukrainan Dnipron kahdeksasta hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Dneprin vasemman rannan puolella, Dnipron pohjoisosassa sijaitsevan kaupunkipiirin pinta-ala on 32,679 neliökilometriä. Teollisuuspiiri on perustettu vuonna 1969.
Teollisuuspiiri rajautuu lounaassa ja lännessä Dnipron kaupungin Amur-Nyžnodniprovskin piiriin ja pohjoisessa Dnipropetrovskin alueen Dnipron piirin muihin osiin. Kaakossa on Samaran piiri. Teollisuuspiiri on Dnipron kaupunkipiireistä ainoa, joka ei rajoitu Dneprin rantaan vaan on kokonaan sisämassa.
Piirin väestöarvio on 131 496 (1.1.2006). Aiemmat väkiluvut olivat 136 532 (VL 1989) ja 134 924 (VL 2001).
Teollisuuspiirissä sijaitsevat muun muassa:
&lt;br&gt;
Teollisuuspiiri

Teollisuuspiiri voi tarkoittaa seuraavia:
Geert Sentzke

Oskar Johannes Geert Sentzke (11. marraskuuta 1897 Kiel – 30. marraskuuta 1971) oli saksalaissyntyinen Suomessa toiminut pappi, opettaja, tietokirjailija ja suomensaksalainen vaikuttaja.
Henkilöhistoria.
Sentzken vanhemmat olivat insinööri Paul Sentzke ja Klara Ehmann ja puoliso vuodesta 1939 Karin Anneliese Clara Müntzel. Sentzke tuli ylioppilaaksi Kielin lukiosta 1917, opiskeli teologiaa Breslaussa ja Kielissä 1918–1923 suorittaen teologian tutkinnon 1923, kävi Naumburgin pappiseminaarin 1923–1925 ja vihittiin papiksi 1926. Teologian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1927. Rovastin arvonimen Sentzke sai Suomessa 1951.
Sentzke oli papin viransijainen Korschlitzissä, Köbenissä ja Zerbauissa sekä opintotarkastaja Naumburgin pappisseminaarissa 1926–1928. Vuonna 1928 Suomeen lähetetty Sentzke oli merimiespappi ja saksalaisen evankelis-luterilaisen seurakunnan johtaja Turussa 1928–1946, saksalaisen evankelis-luterilaisen seurakunnan kirkkoherra Helsingissä 1946–1967 ja Helsingin Saksalaisen koulun uskonnonopettaja 1952–1968. Suomensaksalaisten piirissä Sentzke vaikutti paitsi pappina, myös muun muassa saksalaisen kirjaston perustajana, yhdistysten jäsenenä, seurakuntalehden toimittajana ja saksalaisen koulun uskonnonopettajana. Åbo Akademin teologian kunniatohtorin arvon Sentzke sai tutkijan ansioistaan 1955.
Kirjontapistot

Kirjontapistot ovat kirjonnassa käytettyjen ommeltyyppien yhteisnimitys. Ne muodostavat monipuolisia kuvioita ja pintakuvioita kankaalle.
Emil Christian Hansen

Emil Christian Hansen (1842–1909) oli tanskalainen kasvitieteilijä, fysiologi ja hiivatutkimuksen uranuurtaja.
Hansen oli alun perin maalarin kisälli, sitten kansakoulunopettaja. Hän tuli ylioppilaaksi 1871, tutki aluksi Japetus Steenstrupin ohjeiden mukaan turvemuodostumia ja sai 1876 yliopiston kultamitalin tutkimuksesta "De danske Gjodningssvampe". Hän oli vuodesta 1879 Carlsbergin laboratorion fysiologisen osaston johtaja ja julkaisi hiivatutkimuksissa uranuurtavan tohtorinväitöskirjansa "Organismer i Øl og Ølurt" (1879). Myöhemmin hän julkaisi sarjassa "Meddelelser fra Carlsberg-Laboratoriet" lähinnä juuri käymiseliöitä koskevia kirjoituksia, joista erityisen merkittävä on "Undersøgelser over Alkoholgjærsvampens Fysiologi og Morfologi".
Hansenin tutkimuksilla oli mullistava merkitys myös käytännön mallasjuomateollisuudelle, sillä hän katsoi, ettei hiivan puhtaaksiviljelyssä riittänyt ainoastaan haitallisten bakteerien poistaminen, vaan hän huomasi, että tavallinen puhdas hiiva sisältää soluja, joista osa aiheuttaa pilaantumista. Hän aloitti puhdasviljelyn yhdestä ainoasta eristetystä hiivasolusta, joten saaduissa hiivalajeissa ei enää ollut villejä hiivasoluja.
Järvenpään keskuskenttä

Järvenpään keskuskenttä on Järvenpäässä sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallokenttä, jonka katsojakapasiteetti on 2 000–3 000 katsojaa. Katettuun pääkatsomoon mahtuu 1 500, sivukatsomoon 26 ja loput aurinkokatsomoon. Järvenpään Palloseura eli Jäps pelaa kotipelinsä Järvenpään keskuskentällä.
Cormatin

Cormatin on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Grosnejoen varrella, noin 35 kilometriä Chalon-sur-Saônen kaupungista etelään.
Kunnan nähtävyys on 1600-luvulla rakennettu linna Château de Cormatin. Vuonna 1280 Henry du Blé rakensi linnoituksen Grosnejoen rannalle valvoakseen Clunyn luostariin johtavaa tietä. Tämä keskiaikainen linnoitus katosi, kun Antoine du Blé rakensi sen paikalle uuden linnan vuonna 1606. Hän oli lisännyt vaikutusvaltaansa ja vaurauttaan 1500-luvun lopun uskonnonsodissa. Ranskan kuningas Henrik IV nimesi hänet Chalon-sur-Saônen kuvernööriksi. Ranskan kuningas Ludvig XIII hänen poikansa Jacques du Blén markiisiksi vuonna 1618. Tämän jälkeen seuraavat sukupolvet du Blé -suvusta asuivat hyvin vähän Burgundissa. 1700-luvun lopulla Ranskan suuressa vallankumouksessa linna oltiin aikeissa polttaa, mutta se saatiin estettyä. Vuonna 1812 kirjailija Alphonse de Lamartine vietteli tuolloisen linnan omistajan tyttären Nina Dezoteux'n, ja heille syntyi poika. Vuonna 1888 linnassa syntyi Jacques de Lacretelle, josta tuli kirjailija. Linnan nykyiset omistajat ostivat sen vuonna 1980. Vuosina 1982–1995 linnaa entisöintiin, ja he saivat siihen myös taloudellista tukea Ranskan kulttuuriministeriöltä. Linnassa vierailee vuosittain noin 60 000 ihmistä.
Turvavaatimustaso

Turvavaatimustaso (, SIL) on neliportainen asteikko toiminnalliselle turvallisuudelle. Taso kuvaa järjestelmän koneturvallisuuden toimintakykyä turvakriittisessä järjestelmässä määritellyllä aikajaksolla. "Alhaisen tarpeen" tilassa järjestelmää käytetään harvemmin kuin kerran vuodessa, kun taas "korkean tai jatkuvan tarpeen" moodissa järjestelmää tarvitaan useammin kuin kerran vuodessa. Korkeampi SIL-taso tarkoittaa tiukempia vaatimuksia, korkeampaa turvallisuutta ja alhaisempaa vikaantumistamäärää. SIL-taso määritellään suhteellisena tasona riskin vähenemiselle turvatoiminnon ansiosta, tai tavoitteellisen tason määrittelemiseen. 
Sähköisten, elektronisien ja ohjelmoitavien laitteiden turvavaatimustasot on määritelty IEC:n standardissa IEC 61508. SIL-tasot eivät koske esimerkiksi yksinomaan mekaanisia komponentteja. Turvatoiminnot päätellään vaara-analyysin () kautta ja kuvataan turvajärjestelmän toimintoina.
Sercy

Sercy on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Grosnejoen varrella, noin 26 kilometriä Chalon-sur-Saônen kaupungista lounaaseen.
Kunnan nähtävyys on 1400-luvulla rakennettu linna Château de Sercy. Viimeinen Burgundin herttua Kaarle Rohkea vietti tässä linnassa osan lapsuudestaan. Kylän länsipuolella on keskeneräisen renessanssilinnan rauniot, jonka oli määrä korvata nykyinen linna.
Pankakoski (sukunimi)

Pankakoski on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Riccardo Rancan

Riccardo Rancan (s. 1996 Uster, Sveitsi) on sveitsiläinen suunnistaja. MM-kilpailuissa Rancanin parhaat saavutukset ovat pudotussprintin maailmanmestaruus ja Sveitsin joukkueessa saavutettu sprinttiviestin maailmanmestaruus Edinburghin MM-kilpailuissa 2024.. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on pudotussprintin neljäs sija Neuchâtelin EM-kilpailuista vuodelta 2021. Sama tulos on myös hänen paras sijoituksensa suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa. Nuorten MM-kilpailuissa Rancan saavutti maailmanmestaruuden Sveitsin viestijoukkueessa Engadinissa vuonna 2016. Henkilökohtaisilla matkoilla hänen paras saavutuksensa on sprintin 11:s sija samalta vuodelta. Seuratasolla Rancan edustaa suomalaista Kalevan Rastia.
Jañadaria

Jañadaria (, karakalpakiksi "Jañadarya") on Syrdarjan kuivuneen sivuhaaran uoma Kazakstanissa ja Uzbekistanissa. Joki sai alkunsa 45 kilometriä Qyzylordasta kaakkoon, virtasi läpi Kyzylkumin hiekka- ja savitasangon ja laski Araljärveen. Uoman pituus on 681 kilometriä.
Jañadaria virtasi Araljärveen vuoteen 1819 saakka. Joki saa nykyään vettä lähteistä sekä syksyn ja talven sateista, mutta se virtaa hyvin harvoin ja ehtyy Karakalpakstanin alueella. Sen varrella kasvaa hopeapensaita, poppeleita ja saksauleja. Jokilaaksoa käytetään laidunmaana. Siellä on paljon asutuksen ja kastelukanavien jäänteitä.
Antero Pankakoski

Antero Herman Pankakoski, vuoteen 1931 "Hällström", (7. lokakuuta 1911 Sortavala – 21. helmikuuta 2001 Hämeenlinna) oli Lepaan puutarhaopiston johtaja.
Pankakoski valmistui ylioppilaaksi 1929 ja filosofian maisteriksi 1935 pääaineena kasvitiede. Sota keskeytti suunnitellun tiedeuran, väitöskirja-aineisto jäi kotitaloon Sortavalaan ja tuhoutui. Hän siirtyi Lepaalle puutarhaopiston lehtoriksi ja oli vuodesta 1955 opiston rehtori. Hän oli perustamassa Suomen Luonnonsuojeluyhdistystä, toimi puutarha-alan järjestöissä sekä Tyrvännön kunnan luottamustehtävissä. Hän oli aktiivinen karjalaisjärjestöjen piirissä edustamassa siirtoväkeä. Hänen kirjoitustyöstään merkittävin on kasvitieteen oppikirja puutarha-alan oppilaitoksia varten.
Pankakosken isä oli Sortavalan seminaarin johtaja Karl Herman Pankakoski.
Bladhin talo

Bladhin talo () on Kaskisissa sijaitseva talo. Talo on Kaskisten vanhimpia rakennuksia. Talo on vuosisatojen aikana toiminut muun muassa Kaskisten kirkkona 150 vuotta ennen kuin Kaskisiin saatiin oikea kirkko, raastuvanoikeutena, useana kouluna ja kansalaisopistona. Talossa toimii Kaskisten kirjasto.
Historia.
Talon rakennutti Peter Johan Bladh kolme vuotta sen jälkeen, kun Kaskisista oli tullut kaupunki vuonna 1785. Bladhin talo oli pitkään Kaskisten suurin talo. 1790-luvun lopussa Bladh luovutti yläkerran salin kirkon käyttöön ja kirkko toimi Bladhin talossa vuoteen 1965 saakka. Talon alakerrassa, kirkkolattian alla, asui papisto. Muutamia vuosia Bladhin kuoleman jälkeen Kaskisten kaupunki sai talon omistukseensa. Talo oli vuosien ajan tyhjänä. Lopulta kaupunki päätti kunnostaa talon. Kunnostustyöt saatiin valmiiksi vuonna 1997 ja talo sisustettiin mahdollisimman alkuperäiseen tyyliinsä. Talon pihassa on myös kaksi tammea, jotka tarinan mukaan Sakari Topelius on istuttanut.
Kaptafoli

Kaptafoli (C10H9SNCl4O2) on ftaali-imidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty fungisidina maataloudessa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kaptafoli on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee esimerkiksi isopropanoliin, asetoniin, dimetyyliformamidiin ja tolueeniin. Aine hydrolysoituu niin happamissa kuin emäksisissäkin oloissa. Kaptafolin sienten kasvua estävät ominaisuudet perustuvat soluhengityksen estoon ja itiöiden itämisen estoon. Aine on hyvin todennäköisesti karsinogeenista.
Kaptafolia valmistetaan tetrahydroftaali-imidin ja tetrakloorietyylisulfenyylikloridin reaktiolla emäksisissä oloissa.
Kaptafolia on käytetty useiden kasvisten, hedelmien ja viljojen sienitautien torjuntaan. Sen käyttö on kuitenkin kielletty karsinogeenisuuden vuoksi esimerkiksi Yhdysvalloissa osittain 1999 ja kokonaan 2006 ja Euroopan unionin alueella 2009. Vuodesta 2010 lähtien kaptafolia ei ole saanut käyttää ravintokasvien viljelyssä tiettävästi missään maassa.
Chris Ofili

Chris Ofili CBE (s. 1968 Manchester) on brittiläinen taidemaalari.
Ofilin sukujuuret ovat Nigeriassa. Hän sai kandidaatin arvon Chelsea College of Art and Designista vuonna 1991 ja maisterin arvon Royal College of Artista vuonna 1993. Ofili lähti stipendin turvin Zimbabween, jonka luolamaalauksista hän on omaksunut vaikutteita taiteeseensa. 1990-luvulla Ofili sai näkyvyyttä leikkisillä, monikerroksisilla teoksillaan, joissa hän käytti hartsia, glitteriä, kollaasia ja norsun lantaa. Hän on yhdistänyt teoksissaan abstraktiota ja figuratiivisuutta. Ofili tunnetaan ajankohtaisten teemojen, politiikan ja Ison-Britannian mustan väestön elämänkokemusten käsittelystä.
Ofili on pitänyt laajalti kansainvälisesti omia näyttelyitä. Vuonna 1998 hän voitti Turner-palkinnon. Ofili muutti vuonna 2005 Trinidad ja Tobagoon, jonka maisemat ja perinteet ovat myös vaikuttaneet hänen teoksiinsa. Vuonna 2017 hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja.
Aqshaxan qala

Aqshaxan qala () on muinainen linnoitus Amudarjajoen oikeanpuoleisella rannalla Karakalpakstanin tasavallan Beruniyn piirissä Uzbekistanissa.
Muinaiseen Horezmiin kuulunut linnoitus lienee perustettu 300–200-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Se koostuu muurien ympäröimistä, sisäkkäisten neliöiden muotoisista ylä- ja alalinnasta, joiden pinta-alat ovat 15 ja 27 hehtaaria.
Alueella on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuodesta 1995 lähtien. Ylälinnassa on tutkittu kaksi monumentaalirakennusta, joita on käytetty zarathustralaisuuden ja Horezmin kuninkaiden palvontapaikkoina. Ne oli koristeltu hellenistisvaikutteisin seinämaalauksin, kohokuvin ja savipatsain. Ylälinnan kaksikerroksinen muuri oli varustettu tornein ja ampuma-aukoin. Sisäänpääsyä vartioivat monimutkaiset porttirakennelmat.
Rakennukset on hylätty 100-luvulla ajanlaskun alun jälkeen, jolloin kuninkaiden asuinpaikka ja palvontamenot siirtyivät lähistölle rakennettuun Topıraq qalaan. Nykyään alue on pääosin hiekan peittämä.
Vaara-analyysi

Vaara-analyysi () on muun muassa koneturvallisuuteen liittyvä menetelmä, jossa tunnistetaan vaara-tilanteet ja niihin liittyvät riskit. Turvajärjestelmän toiminnoilla pyritään hallitsemaan tunnistettuja vaaroja. Analyysissä pyritään tunnistamaan kaikki mahdolliset vaarat riippumatta niiden koosta tai merkityksestä. Vaaralla tarkoitetaan mitä vain potentiaalia harmille, vammalle, onnettomuudelle tai muulle epätoivotulle seuraukselle. Riskillä tarkoitetaan vaarasta mahdollisesti aiheutuvaa seurausta kuten vammaa, omaisuuden menetystä tai ympäristöriskiä. Analyysin lähteinä voidaan käyttää muun muassa aiheeseen liittyvää kirjallisuutta tai onnettomuusraportteja.
Esimerkiksi lääketeollisuudessa pölyyn mahdollisesti liittyvät kysymykset työterveydestä, ympäristön turvallisuudesta, räjähdysvaarasta, koneista ja prosesseista sekä kontaminaatiosta.
Izmail Korostovets

Izmail Vladimirovitš Korostovets (; 13 elokuuta 1863 – 17 maaliskuuta 1933) oli venäläinen aatelismies, upseeri ja virkamies. Vuosina 1907–1915 hän toimi Vironmaan kuvernementin kuvernöörinä. Vuosina 1915–1917 hän oli Venäjän hallitsevan senaatin jäsen. Sotilasarvoltaan hän oli vuodesta 1910 alkaen kenraaliluutnantti. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän muutti Puolaan.
Harms

Harms on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Nikolai Galahov

Nikolai Pavlovitš Galahov (; 15 tammikuuta 1855 – 20 tammikuuta 1936) oli venäläinen aatelismies ja virkamies. Vuosina 1915–1917 hän toimi Vitebskin kuvernementin kuvernöörinä. Virka-arvoltaan hän oli todellinen valtioneuvos. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän muutti Ranskaan.
Louis Hasselriis

Louis Hasselriis (12. tammikuuta 1844 Hillerød, Tanska – 20. toukokuuta 1912, Tanska) oli tanskalainen kuvanveistäjä. Hän opiskeli ensin Kööpenhaminan taideakatemiassa ja sitten usean vuoden aikana Roomassa, jossa hän asui muutenkin pitkät ajat. Onnistuneimpia hänen teoksistaan ovat Søren Kierkegaardin, Johannes Ewaldin ja Heinrich Heinen luonteenomaiset muotokuvat. Hänen muita teoksiaan ovat pieni C. M. Bellmanin patsas, H. Chr. Andersenin muistopatsas Odensessa ja pystykuva "Diskoksen heittäjä".
Eirik Langedal Breivik

Eirik Langedal Breivik (s. 1998) on norjalainen suunnistaja. MM-kilpailuissa Langedal Breivik saavutti pronssia Norjan sprinttiviestijoukkueessa Edinburghin MM-kilpailussa 2024. Henkilökohtaisilla matkoilla hänen paras saavutuksensa on pudotussprintin 11:s sija Trekantomraadetin MM-kilpailuissa 2022. Suunnistuksen EM-kilpailuissa Unkarissa 2024 hän voitti keskimatkan kilpailun ja oli mukana Norjan voittaneessa viestijoukkueessa. Kuopion MM-kilpailuissa 2025 hän voitti keskimatkan maailmanmestaruuden. ja viestin maailmanmestaruuden. Saman vuoden EM-kilpailuissa hän oli Norjan voittaneessa sprinttiviestijoukkueessa. Henkilökohtaisessa sprintissä hän oli kolmas.
Suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa hänen paras sijoituksensa on kuudes sija Oltenin sprintistä vuodelta 2024. Nuorten MM-kilpailussa hänen paras saavutuksensa on keskimatkan kymmenes sija vuodelta 2018.
Eino Salminen (valokuvaaja)

Eino Salminen (24. joulukuuta 1887 Asikkala – 18. heinäkuuta 1977 Asikkala) oli suomalainen valokuvaaja. Hän toimi myös sekatyömiehenä ja kirvesmiehenä, sekä harrasti numismatiikkaa. Hän omisti valokuvaamot Asikkalassa ja Helsingissä. Hänen kuviaan on Suomen valokuvataiteen museossa.
Helsingissä Salminen asui vuosina 1911–1939. Hänen puolisonsa oli Rosa Salminen. Eino Salmisen vanhemmat olivat talonomistaja Juho Kustaa Salminen (1868–1951) Anianpellosta ja Amanda Salminen.
Kaskisten kalastusmuseo

Kaskisten kalastusmuseo () on Kaskisissa sijaitseva kalastusaiheinen museo. Kalastusmuseo perustettiin vuonna 1983, kun Kaskisten kaupunki osti Kurt Koskisen suolaamorakennuksen Kalarannasta. Aiemmin rakennuksessa on toiminut kalakauppa. Kalastusmuseon näyttelyt on rakennettu teemoittain. Museossa ovat esillä kaikki ne esineet ja työkalut, joita kalastajat käyttivät. Museon vieressä on noin kolmekymmentä hyvin säilynyttä ranta-aittaa, joista suurin osa on 1800-luvulta. Niissä säilytettiin kalastusvälineitä, venetarvikkeita ja suolattua kalaa.
Sørland

Sørland on taajama Værøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,1 neliökilometriä ja asukasluku 599 vuonna 2023.
Værøyn vanha kirkko

Værøyn vanha kirkko () on Værøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1714.
Værøyn kirkko

Værøyn kirkko () on Værøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1939.
Værøy (saari)

Værøy on Værøyn kunnan pääsaari Nordlandin läänissä Norjassa. Sen pinta-ala on 15,7 neliökilometriä. Saarella asuu koko kunnan väestö, eli 683 ihmistä vuonna 2024.
Byron Donalds

Byron Donalds (s. 28. lokakuuta 1978 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Donalds valmistui Nazareth Regional High Schoolista Brooklynissa vuonna 1996. Hän opiskeli vuosina 1996–1999 Florida A&amp;M Universityssa ja sai vuonna 2002 humanististen tieteiden kandidaatin oppiarvon Floridan osavaltionyliopistosta. Hän on työskennellyt rahoituksen neuvonantajana. Donalds istui Floridan edustajainhuoneessa vuosina 2016–2020. Vuonna 2020 hänet valittiin Floridan 19. vaalipiiristä Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, jossa hän aloitti toimintansa 3. tammikuuta 2021.
Donalds on naimisissa ja hänellä on kolme poikaa.
Mogrenda

Mogrenda on taajama Stadin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,3 neliökilometriä ja asukasluku 378 vuonna 2023.
Torvika

Torvika on taajama Stadin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,25 neliökilometriä ja asukasluku 234 vuonna 2023.
Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2027

Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2027 järjestetään Brasiliassa 24. kesäkuuta – 25. heinäkuuta 2027. Ne ovat kymmenennet jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut. Turnaus järjestetään ensimmäistä kertaa Etelä-Amerikan mantereella.
Valintaprosessi.
Fifa ilmoitti 23. maaliskuuta 2023 maailmanmestaruuskilpailujen valintaprosessin alkaneeksi. Aluksi 14 maata ilmaisi kiinnostuksensa kilpailun isännöintiin, joista kolme oli yhteishakemuksia. Nämä olivat Brasilia, Chile, Etelä-Afrikka, Italia, Alankomaat-Belgia-Saksa, Meksiko-Yhdysvallat, sekä Islanti-Norja-Ruotsi-Suomi-Tanska. Useat valtiot kuitenkin vetäytyivät valintaprosessista, jolloin jäljelle jäivät enää Brasilia sekä Alankomaat-Belgia-Saksa.
Kisaisännästä päätettiin 17. toukokuuta 2024 Fifan kongressissa. Brasilia voitti Alankomaiden, Belgian ja Saksan yhteishakemuksen äänin 119–78.
Pelipaikat.
Brasilia on ilmoittanut, että kilpailut järjestetään kymmenellä stadionilla kymmenessä isäntäkaupungissa.
Karsinnat ja joukkueet.
Lopputurnaukseen pääsee yhteensä 32 joukkuetta. Isäntämaa Brasilia pääsi kilpailuihin automaattisesti joutumatta karsimaan. 
Lopputurnauksen paikkajako jalkapalloliittoittain perustuu edellisiin MM-kilpailuihin:
Wolfgang Helbig

Wolfgang Helbig (1839–1915) oli saksalainen arkeologi. Hän oli Roomassa olevan Saksan arkeologisen laitoksen toinen sihteeri (varajohtaja) 1865–1888. Hän on kirjoittanut useita ansiokkaita teoksia.
Helbig vuokrasi Villa Lanten 1887 sen silloiselta omistajalta Jeesuksen Pyhän Sydämen nunnajärjestön luostarilta ja omistautui siellä tutkimukselle ja taidekaupalle. Yhdessä vaimonsa, venäläisen ruhtinattaren ja pianistin Nadine Šahovskajan kanssa hän teki Villa Lantesta kulttuurisalongin. Wolfgangin poika Demetrio Helbig oli kemisti ja Italian ilmavoimien kenraali. Hän osti huvilan nunnilta vuonna 1909. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1946 kenraali Helbig vuokrasi Villan ylimmät kerrokset Suomen Vatikaanin suurlähetystön asiainhoitajalle Göran Steniukselle. Steniuksen välityksellä tuli tieto, että Helbig oli halukas myymään rakennuksen suomalaisille. Institutum Romanum Finlandiae -säätiö osti huvilan vuonna 1950 perustajansa Amos Andersonin rahoituksella.