tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yhdystie 1125

Yhdystie 1125 on yhdystie Lohjalla. Tie alkaa Lohjan aseman liikenneympyrästä valtatieltä 25 ja kulkee Lohjanharjun päällä Muijalaan valtateiden 1 ja 25 eritasoliittymään. Tie oli aiemmin osa valtatietä 25. Muurlan ja Lohjan välisen moottoritien sekä Lohjan läntisen sisääntulotien uuden linjauksen valmistuttua nykyinen valtatie 25 linjattiin kulkemaan osittain valtatien 1 kautta, jolloin aiempi valtatien 25 linjaus muutettiin yhdystieksi 1125. Tien nimi on koko matkalta Lohjanharjuntie.
Tie 1125 toimii reittinä Perttilän ja Muijalan kauppakeskuksille sekä asutus- ja teollisuusalueille. Päällysteet on uusittu lähes koko matkalta ja sinne on asennettu liikennevaloja, liikenteenjakajia ja tien nopeusrajoitus on koko matkan ajan 60 km/h.
Lähes kaikki Lohjalta itään, esimerkiksi Helsinkiin, suuntaavat linja-autot kulkevat tietä pitkin.
Patricia Day

Patricia Day on tanskalaisen HorrorPops-yhtyeen kontrabasisti ja laulaja.
Day on toiminut aiemmin Peanut Pump Gun -yhtyeen kitaristina.
Day on naimisissa Nekromantixin laulaja-basistin ja nykyään HorrorPopsien kitaristin Kim Nekromanin kanssa.
Leandro Cufré

Leandro Damián Cufré (s. 9. toukokuuta 1978) on argentiinalainen jalkapallopuolustaja, joka pelasi Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa sekä seuratasolla muun muassa italialaisessa AS Romassa ja ranskalaisessa AS Monacossa.
Cufré voitti vuonna 1997 nuorten maailmanestaruuden Argentiinan alle 20-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen riveissä. Hän kuului Argentiinan miesten maajoukkueeseen MM-kilpailuissa 2006 ja pelasi vain jatkopaikan kannalta merkityksettömässä alkulohko-ottelussa Alankomaita vastaan. Tappiollisessa puolivälieräottelussa Saksaa vastaan hän sai ottelun päättymisen jälkeisessä nahinoinnissa punaisen kortin vaikkei pelannut ottelussa lainkaan.
Perihan Mağden

Perihan Mağden (s. 1960 Istanbul) on turkkilainen kirjailija, joka kirjoittaa sekä proosaa että runoja. Hän oli aiemmin sanomalehti "Radikalin" kolumnisti, mutta joutui siirtymään toiseen lehteen voidakseen jatkaa kritiikkiä. Häntä on syytetty rikoslain 301. pykälän perusteella ”turkkilaisuuden halventamisesta”, kuten kirjailija Orhan Pamukia ja tammikuussa 2007 murhattua toimittaja Hrant Dinkiä.
Mağden valmistui Istanbulin Robert Collegesta, minkä jälkeen hän opiskeli psykologiaa arvostetussa istanbulilaisessa Boğaziçin yliopistossa. Hän asui jonkin aikaa Yaddon taiteilijayhteisössä. Mağden on eronnut miehestään ja on tyttärensä yksinhuoltaja. Mağden asuu Istanbulissa.
Edwin Fischer

Edwin Fischer (6. lokakuuta 1886 Basel – 24. tammikuuta 1960 Zürich) oli sveitsiläinen pianisti ja säveltäjä, joka teki uransa pääosin Saksassa. Fischeriä pidetään myös erinomaisena opettajana ja hänen entisiä oppilaitaan ovat muun muassa Alfred Brendel ja Daniel Barenboim.
Fischerin isä oli muusikko, joka soitti oboeta Baselin kunnanorkesterissa. Fischer aloitti opinnot Baselin konservatoriossa ja jatkoi niitä myöhemmin Martin Krausen johdolla Berliinissä. Valmistuttuaan Berliinin konservatoriosta vuonna 1905 hänestä tuli saman oppilaitoksen opettaja. Hän toimitti opetuksen ohella Bachin, Mozartin ja Beethovenin teoksia alkuperäiskäsikirjoitusten pohjalta. 
Fischer asui Saksassa lähes koko toisen maailmansodan ajan, kuitenkaan ilman että hänellä tiettävästi oli minkäänlaisia natsisympatioita. Liittoutuneiden pommitusten tuhottua hänen kotinsa vuonna 1942 Fischer palasi Sveitsiin ja toimi viimeiset vuotensa opettajana Luzernin konservatoriossa.
Ficher levytti uransa aikana lukuisia teoksia, joista hänen täydellinen Bachin "Das wohltemperierte Klavierin" levytyksensä on tunnetuimpia, koska se oli myös maailman ensimmäinen koko teoksen levytys.
Kvasidiagonaalimatriisi

Kvasidiagonaalimatriisi on matriisi, jonka päädiagonaalin ympärillä olevat alkiot muodostavat neliömatriiseja siten, että näiden päädiagonaali on alkuperäisen matriisin päädiagonaalilla. Toisin sanoen formula_1 on kvasidiagonaalinen, jos
formula_2
missä matriisit formula_3 ovat neliömatriiseja. Esimerkiksi matriisi
formula_4
on kvasidiagonaalinen, ja sen päädiagonaalilla olevat neliömatriisit ovat formula_5 ja formula_6. 
Kvasidiagonaalimatriisit muistuttavat ominaisuuksiltaan jonkin verran diagonaalimatriiseja; jos formula_1 ja formula_8 ovat kaksi kvasidiagonaalimatriisia ja niiden sisältämien neliömatriisien riviluvut ovat samat, niin 
formula_9 ja
formula_10
aivan kuten diagonaalimatriiseillakin. Lisäksi matriisit formula_11 ja formula_12 ovat selvästi myös kvasidiagonaalisia. Matriisien luonnolliset normaalimuodot ovat kvasidiagonaalimatriiseja.
Pitkospuut

Pitkospuut ovat suolle tai muulle kostealle paikalle, kuten järvien rantakosteikoille, rakennettu kävelyväylä. Pitkospuut on rakennettu yhdestä tai useammasta vierekkäin asetetusta lankusta tai halkaistusta puusta. Nimitys viittaakin juuri siihen, että puut ovat kulkusuuntaan nähden "pitkittäin" eivätkä poikittain, kuten usein puusillassa. Joskus puita on vierekkäin jopa 3–4 kappaletta. Luontokohteissa, joissa on panostettu esteettömyyteen, saattaa olla leveitä pitkospuureittejä, joita pitkin pystyy kulkemaan myös pyörätuolilla.
Kiinnittäminen.
Pitkospuut kiinnitetään päistään puutapeilla poikittaisiin aluspuihin. Nauloja ei kiinnittämisessä yleensä käytetä. 
Käyttökohteet.
Suomessa on rakennettu lukemattomia kilometrejä pitkospuita, varsinkin retkeily- ja suojelualueille, luontopoluille sekä muun muassa lintujärvien lintutorneille johtaville kosteille reiteille.
Paitsi kulkemisen helpottamiseen, pitkospuita voidaan käyttää myös maaston kulumisen estämiseen sekä kosteilla että kuivilla maastotyyppialueilla.
Ylläpitäjä.
Suomessa pitkospuupolkujen huollosta ja hallinnoinnista vastaa pääosin Metsähallituksen Luontopalvelut. Näitä pitkospuupolkuja on yhteensä noin viisisataa kilometriä.
Puuaines.
Yleisimmin pitkospuut ovat yli seitsemäntuumaista (17,5 cm) tuppeensahattua mäntylankkua. Jonkin verran käytetään myös siperianlehtikuusta. Kestopuun käyttäminen on yleistynyt, sillä puun kyllästysaineissa on tapahtunut kehitystä. 
Kustannukset.
Vuonna 2011 pitkospuukilometrin rakentamisen hinnan sanottiin olevan noin 20 000 euroa ja sorastamisen noin puolet tästä. Vuonna 2022 pitkoskilometrin rakentamisen sanottiin maksavan 25 000–50 000 euroa.
Käyttöikä.
Mäntypitkospuiden kestoikä on 10–15 vuotta, kun taas kestopuisten pitkosten ikä voi olla jopa kolminkertainen. 
Vaihtoehdot.
Pitkospuita korvataan nykyisin joskus kustannussyistä sorastuksella kangasmaaosuuksilla tai muutoin, kun tämä maaston puolesta käy päinsä. Myös kivituhkaa, mursketta, purua, haketta ja komposiittirakenteita on käytetty.
Teräsrakenteita on käytetty paikoilla, joissa kulkijoita on paljon. Teräksen hankintahinta on kaksinkertainen, mutta elinkaari nelinkertainen. Metalliritilä ei kuitenkaan sovi koirille ja käyttäjät pitävät sinkitystä teräksestä valmistettuja metalliritiöitä ulkonäöltään luontoon sopimattomina.
Artur Kapp

Artur Kapp (28. helmikuuta 1878 – 14. tammikuuta 1952) oli Viron varhaisimpia ammattisäveltäjiä.
Kapp syntyi Suure-Jaanissa. Myös hänen poikansa Eugen ja veljenpoikansa Villem Kapp olivat säveltäjiä.
Kapp aloitti opintonsa Pietarin konservatoriossa vuonna 1891. Hänelle opetti sävellystä Nikolai Rimski-Korsakov. Hän palasi työskentelemään Viroon vuonna 1920 ja vetäytyi akateemiselta uralta vuonna 1944 palatakseen kotikonnuilleen Suure-Jaaniin. 
Kapp oli paitsi säveltäjä myös tunnustettu urkuvirtuoosi. Hän sävelsi maansa ensimmäisen tunnetun urkukonserton. Lisäksi hän sävelsi muun muassa neljä sinfoniaa.
Anatoli Ljadov

Anatoli Konstantinovitš Ljadov (; 11. toukokuuta 1855 Pietari – 28. elokuuta 1914 Polynovkan kartano Borovitšissa) oli venäläinen säveltäjä. 
Ljadov syntyi Pietarissa ja opiskeli Pietarin konservatoriossa muun muassa Nikolai Rimski-Korsakovin johdolla. Myöhemmin Ljadov itse toimi konservatoriossa soinnutusopin ja musiikin teorian opettajana. Säveltäjän tuotanto on pääasiassa pienimuotoista; muun muassa pianomusiikkia on julkaistu runsaasti. Pianokappaleissa on havaittavissa vaikutteita Robert Schumannilta ja Frédéric Chopinilta. Ljadov työsti baletti- ja oopperateoksia, mutta ei koskaan saattanut niitä valmiiksi. Tyylillisesti Ljadov liittyy niin kutsuttuun nuorvenäläiseen koulukuntaan, jonka huomattavimpia säveltäjiä olivat Rimski-Korsakov, Modest Musorgski ja Aleksandr Borodin.
Ljadov meni naimisiin vuonna 1884 ja sävelsi useina kesinä maaseudun rauhassa, jossa hän myös kuoli 59-vuotiaana.
Ester Mägi

Ester Mägi (10. tammikuuta 1922 Tallinna – 14. toukokuuta 2021) oli virolainen taidemusiikin säveltäjä.
Mäen varhaistuotanto on tyylillisesti lähellä myöhäisromantiikkaa. Hän sai myöhemmin vaikutteita virolaisesta kansanmusiikista ja modernismista. 
Mägi valmistui Tallinnan valtionkonservatoriosta 1952 ja täydensi opintojaan Moskovan konservatoriossa. Hän toimi opettajana Tallinnan konservatoriossa vuodet 1954–1984, ja konservatorio, nykyinen Viron musiikki- ja teatteriakatemia, myönsi hänelle kunniatohtorin arvon vuonna 1999. 
Ester Mäelle myönnettiin kotimaassaan lukuisia palkintoja. Hänen teoksiaan esitettiin useissa valtioissa, mukaan lukien Suomessa, ja niihin kuuluu muun muassa kamarimusiikkia, kuoroteoksia sekä sinfonia.
Ken Flaton

Kenneth "Kenny" (Ken) Flaton (28. kesäkuuta 1940 New York – 7. marraskuuta 2004) oli yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Yhden WSOP-turnauksen urallaan voittaneen Flatonin vahvimpana pelimuotona pidettiin seitsemän kortin avopokeria. Stu Ungar keksi Flatonin lempinimen "Skyhawk".
Flaton voitti World Series of Pokerin $1,000 seven-card stud -turnauksen vuonna 1983. WSOP:n pääturnauksessa hän sijoittui rahoille kolme kertaa: 1988 (23.), 1990 (31.) ja 1997 (18.). Vuonna 1996 Flaton voitti Yhdysvaltain pokerimestaruuden (United States Poker Championship). World Poker Tourilla hän oli kahdesti rahasijoilla.
Flaton kuoli sydäninfarktiin marraskuussa 2004 Rose Dominicanin sairaalassa. Hän oli sairastanut keuhkosyöpää vaikkei tupakoinut.
Flatonin uran turnausansiot ylittivät 2,4 miljoonaa dollaria.
Daisy Kenyon

Daisy Kenyon, myös suomalaisella nimellä Hänen rakastajattarensa, on Otto Premingerin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka valmistui vuonna 1947. Elokuvan päärooleissa esiintyvät Joan Crawford, Henry Fonda ja Dana Andrews. Sivuosaa esittää Ruth Warrick. Cameoroolin tekevät eräässä elokuvan kohtauksessa muiden muassa näyttelijä John Garfield ja toimittaja Walter Winchell. "Daisy Kenyon" perustuu Elizabeth Janewayn samannimiseen romaaniin vuodelta 1945. "Daisy Kenyon" on mustavalkoinen ja se on noin 99 minuutin mittainen. Se sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa joulupäivänä vuonna 1947 ja Suomessa vuoden myöhemmin, vuonna 1948. Tuotantoyhtiönä oli 20th Century Fox.
Juoni.
Elokuva kertoo Daisy Kenyonista (Crawford), jolla on suhde naimisissa olevaan Daniin (Andrews). Danin avioliiton takia heidän suhteensa ei voi edetä Daisyn haluamalla tavalla ja tämä alkaakin seurustella uuden miehen kanssa. Daisy on kuitenkin yhä rakastanut Daniin. Elokuva kuvaa henkilöiden välistä kolmiodraamaa.
Resolution-luokka

Resolution-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston ballistisin ohjuksin varustettujen ydinsukellusveneiden muodostama alusluokka, johon piti kuulua viisi alusta. Niistä valmistui lopulta neljä, jotka olivat käytössä 1960–1990-luvuilla. Kukin niistä oli aseistettu kuudellatoista UGM-27 Polaris -ohjuksella.
Taustaa.
Britannian Polaris-projekti alkoi, kun sekä maalta laukaistava Blue Streak -ohjus että V-pommittajien Skybolt epäonnistuivat. Yhdysvallat vastusti NATO-maiden omia ydinohjussuunnitelmia, koska se halusi aseiden olevan mahdollisimman uudenaikaisia ja turvallisia. Pääministeri Harold Macmillan ja presidentti John F. Kennedy sopivat kuitenkin Nassaun kokouksessa 1962, että Yhdysvallat toimittaisi Britannialle Polaris-ohjuksia sukellusveneisiin. Britannia suunnittelisi ja rakentaisi sukellusveneet ja ydinkärjet itse. Yhdysvallat tarjosi ohjusta myöhemmin myös Ranskalle, joka halusi kuitenkin kehittää omat ohjuksensa. Polaris-sopimus Britannian ja Yhdysvaltain välillä solmittiin 6. huhtikuuta 1963.
Suunnittelu.
Alusten propulsiojärjestelmän Rolls-Roycen ydinreaktori ja English Electricin höyryturbiinit mahdollistivat 25 solmun nopeuden. Varavoimanlähteenä oli dieselgeneraattori.
Luokka oli muunnelma Valiant-luokasta, jota suurennettiin ohjusten mahduttamiseksi. Alusten keula ja perä rakennettiin erikseen ja väliin sijoitettiin Yhdysvalloissa suunniteltu ohjusosasto. Veneen pääaseistuksena olleet kuusitoista UGM-27 Polaris A3 -ohjusta olivat sijoitettuna kahteen riviin. Ohjuksen kantomatka oli 2 500 meripeninkulmaa. Taktisena aseistuksena oli kuusi 21" torpedoputkea, jotka ampuivat Tigerfish-torpedoja.
Alus.
"Resolutionin" rakennustyöt aloitettiin helmikuussa 1964. Se laskettiin vesille syyskuussa 1966 ja otettiin palvelukseen 1967 ja pitkällisten kokeiden jälkeen se koelaukaisi ohjuksen Yhdysvaltain ilmavoimien koealueelle Cape Kennedyn ulkopuolelta 15. helmikuuta 1968 kello 11:15. Vene aloitti ensimmäisen partiomatkansa 15. kesäkuuta 1968, mitä seurasi 28 vuotta yhtenäistä Resolution-luokan veneiden partiointia. Kaikki alukset sijoitettiin 10. sukellusvenelaivueeseen Faslanen tukikohdassa Skotlannissa. Pisimmän yhtämittaisen 108 päivää kestäneen partiomatkan teki "Resolution" vuonna 1991.
Vuonna 1980 hallitus ilmoitti aikeista korvata Polaris-ohjukset yhdysvaltalaisella Trident-ohjuksella. Tällä välin Polaris-ohjusten ydinkärjet korvattiin uudella Chevaline-mallilla. "Repulse" ja "Renown" peruskorjattiin 1982, "Resolution" 1984 ja "Revenge" 1988. Ensimmäinen Trident-vene, Vanguard-luokan "HMS Vanguard" valmistui 1992, jonka jälkeen "Revenge" poistettiin käytöstä toukokuussa ja "Resolution" lokakuussa. "Renown" palveli vuoteen 1995 ja "Repulse" poistettiin käytöstä 28. elokuuta 1996. Tämän jälkeen alukset on sijoitettu Rosythin telakalle ja niistä on poistettu reaktorit.
Kristiina Komulainen

Kristiina Komulainen (s. 28. marraskuuta 1978) on suomalainen radio- ja televisiojuontaja sekä tuottaja, toimittaja ja poliisi. Komulainen on juontanut muun muassa Kuorosotaa, Luukusta lukaalia sekä NRJ:n Aamushow’ta. Komulainen on kotoisin Siilinjärven Pöljältä.
Ura.
Työt media-alalla Komulainen aloitti paikallislehti Uutis-Jousen toimittajana, josta hän siirtyi Radio NRJ:n palvelukseen vuonna 1999. Vuoteen 2002 asti Komulainen juonsi kanavan päivälähetyksiä ja siirtyi tämän jälkeen Aamushow’n juontajaksi/tuotantoon. Hän jatkoi Aamushow'n parissa vuoteen 2006, jolloin hän siirtyi The Voicen palvelukseen juontamaan, tuottamaan ja käsikirjoittamaan KomulainenPaasonenSaukko-ohjelmaa. 
Ennen The Voicelle siirtymistä Komulainen ehti juontaa ja käsikirjoittaa useita eri tv-ohjelmia muun muassa Neloselle ja Subille. Hän on juontanut muun muassa ohjelmia Piinapenkki, NRJ Top 10, Video: Impossible sekä useita kymmeniä NRJ:n järjestämien konserttien tv-taltiointeja.
The Voicella Komulainen on sittemmin toiminut muun muassa kanavan tuottajana ja juontajana sekä radion että television Suomen virallinen latauslista-ohjelmassa. Hän on vuosina 2006–2010 juontanut myös muille tv-kanaville eri tuotantoja: Kuorosota, Luukusta lukaali, Unelmakoti sekä Päivä ennen kuolemaa, joka oli myös ehdolla Venla Gaalassa vuoden 2009 parhaaksi talk show-/keskusteluohjelmaksi. Komulainen siirtyi juontamaan Radio Aallon keskipäiviä vuonna 2011 ja sen jälkeen hän siirtyi juontamaan Loopin päivää vuonna 2013. Tammikuussa 2019 Komulainen alkoi opiskella poliisiksi.
Muuta.
Komulainen on opiskellut muun muassa tuottamista, mainontaa sekä psykologiaa. Hän on valmistunut Helsingin ammattikorkeakoulusta tuottajaksi. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Kuopion musiikkilukiosta vuonna 1997.
Komulainen on entinen Jehovan todistaja.
Piikkinä lihassa

Piikkinä lihassa on Klamydian kolmen levyn 15-vuotisjuhlakokoelma, joka julkaistiin 5. syyskuuta 2004. Kokoelman ensimmäinen levy sisältää 14 uutta, kesällä 2003 äänitettyä kappaletta sekä eri artistien cover-versioita Klamydian kappaleista, toinen levy sisältää valikoituja kappaleita yhtyeen vanhasta tuotannosta ja kolmas levy koostuu kesällä 2003 Vaasan Rockperry -festivaaleilla äänitetystä 15 -vuotisjuhlakonsertista, jossa esiintyivät Klamydian kaikki vuosina 1988–2003 vaikuttaneet kokoonpanot.
Kokoelmaa varten äänitetyt uudet kappaleet julkaistiin myös vuonna 2004 ilmestyneellä "Urpojugend" -albumilla.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan kymmenennellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.
Komedo

Komedo tai ihomato on ihon talirauhastiehyessä oleva lieriömäinen sarveistulppa. Se on muodostunut talimassasta ja sarveismassasta, ja sen pinnallinen pää voi olla vaalea tai musta.
Komedoja syntyy ihmiselle erityisesti murrosiässä, jolloin sukupuolirauhaset alkavat tuottaa kiihtyvällä tahdilla sukupuolihormoneita. Mieshormonit yhdistyvät talirauhasen mieshormonireseptoreihin ja saavat talirauhassolun tuottamaan erittäin runsaasti talia. Kun karvatuppeen on tullut liian paljon talia, sitä ravintonaan käyttävät mikrobit tuottavat aineenvaihduntatuotteenaan runsaasti jätettä rasvahappojen muodossa. Tällöin karvatupen herkkä seinämäpinta ärsyyntyy, ja karvatuppi tuottaa lisää seinämäsoluja pyrkien pääsemään eroon jätteestä. Sen seurauksena ihohuokosen suuaukkoon voi muodostua sarveistulppa eli komedo, joka sulkee aukon.
Komedo on aluksi väritön, ja sen sisältö kuultaa ihon läpi, jolloin sitä kutsutaan valkopääksi eli sulkeutuneeksi komedoksi. Kasvaessaan komedon pää muuttuu tummaksi. Kun komedossa on keskellä musta piste, sitä kutsutaan mustapääksi eli avoimeksi komedoksi. Tumma väri on ihon pigmentin melaniinin kerrostumista, eikä väriä saa pesemällä pois.
Komedon alla talimassat venyttävät ihohuokosta yhä suuremmaksi. Tällöin vapautuu tulehdussignaaleja ja syntyy punainen ja paksu finni, jolla saattaa olla märkänen huppu.
Brendan Hansen

Brendan Joseph Hansen (s. 15. elokuuta 1981 Hawertovn, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja, joka on erikoistunut rintauintiin. Hän on 183 senttimetriä pitkä ja painaa 86 kiloa. 
Kesäolympialaisissa 2004 Hansen osallistui 4 × 100 metrin sekauintiviestiin (kultaa), 100 ja 200 metrin rintauinteihin (hopeaa ja pronssia). Sekauintiviestin voittoaika oli uusi maailmanennätys. Kesäolympialaisissa 2008 hän uusi 4 × 100 metrin sekauintiviestin kullan. Kesäolympialaisissa 2012 Lontoossa Hansen voitti kultaa sekauintiviestissä ja olympiapronssia 100 metrin rintauinnissa.
Hansen voitti 200 metrin rintauinnin maailmanmestaruuden Fukuokassa 2001. Barcelonan MM-kilpailuissa 2003 hän sai kultaa sekauintiviestissä sekä hopeaa 100 metrin ja pronssia 200 metrin rintauinnissa. Montrealin MM-kilpailuissa 2005 Hansen voitti samat kolme matkaa, mille oli osallistunut vuotta aikaisemmin olympialaisissa. Vuoden 2007 MM-kilpailuissa Hansen voitti 100 metrin rintauinnin, voittaen vain niukasti Japanin Kosuke Kitajiman. Lisäksi hän sai hopeaa 50 metrin rintauinnissa.
Hansenillä on ollut hallussaan kaksi maailmanennätystä pitkällä radalla, 100 metrin rintauinnin (aika 59,13) ja 200 metrin rintauinnin (aika 2.08,50).
Dracula 3000

Dracula 3000 on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut saksalais-eteläafrikkalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Darrell Roodt.
Juoni.
Elokuva sijoittuu vuoteen 3000. Romunkeräysalus löytää avaruudesta sata vuotta kadoksissa olleen aluksen. Romunkeräysaluksen jäsenet alkavat innoissaan tutkia tätä löytöä, mutta saavat pian tietää, että aluksella on synkkä salaisuus.
Mirna Jukić

Mirna Jukić (s. 9. huhtikuuta 1986 Novi Sad, Serbia, Jugoslavia) on itävaltalainen uimari, joka on 2000-luvun tunnetuin itävaltalainen naisuimari.
Jukić syntyi Serbiassa ja varttui Kroatiassa, mutta sai vuonna 1999 Itävallan kansalaisuuden. Jukić on voittanut pitkällä radalla kaksi EM-kultaa 200 metrin rintauinnissa, sekä MM-pronssia 200 metrin rintauinnissa pitkällä radalla.
Jukić voitti pronssia Pekingin olympialaisissa 100 metrin rintauinnissa.
Richard Willstätter

Richard Martin Willstätter (13. elokuuta 1872 Karlsruhe – 3. elokuuta 1942 Muralto) oli saksalainen orgaaniseen kemiaan perehtynyt kemisti, joka tutki kasvien pigmenttien kemiallista rakennetta ja selvitti muun muassa lehtivihreän rakenteen. Kasvien pigmenttejä koskevista tutkimuksistaan hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1915.
Willstätter syntyi Karlsruhessa ja aloitti koulunkäyntinsä siellä, kunnes hänen perheensä muutti, minkä jälkeen hän jatkoi opiskelua Nürnbergissä. 18-vuotiaana hän pääsi Münchenin yliopistoon, jossa hän opiskeli kemiaa viidentoista vuoden ajan aluksi Adolf von Baeyerin oppilaana. Hän valmistui vuonna 1894 tohtoriksi väitöskirjansa aiheena kokaiinin rakenne. Willstätter jatkoi tutkimuksiaan toisiin alkaloideihin ja syntetisoi niitä useita. Vuonna 1896 hänet nimitettiin yliopiston lehtoriksi ja vuonna 1902 "Professor extraordinariukseksi".
Vuonna 1905 hän siirtyi professoriksi Zürichin yliopistoon. Siellä hän selvitti lehtivihreän rakenteen. Vuonna 1912 hänestä tuli kemianprofessori Humboldt-yliopistoon Berliiniin ja Kaiser Wilhelm -instituutin johtaja. Tuolloin hän tutki kasvien ja hedelmien pigmenttejä. Vuonna 1916 hän palasi takaisin Müncheniin opettajansa von Bayerin seuraajaksi. 1920-luvun aikana Willstätter keksi entsyymireaktioiden mekanismin ja teki paljon töitä osoittaakseen, että entsyymit ovat kemiallisia aineita eivätkä biologisia organismeja. Vuonna 1924 Willstätterin ura loppui, kun hän antisemitismin vastaisena eleenä ilmoitti jäävänsä eläkkeelle.
Willstätter kieltäytyi ulkomaisista työtarjouksista ja pysyi Natsi-Saksassa kunnes pakeni natseja Sveitsiin Muraltoon vuonna 1938 ja eli siellä elämänsä loppuun asti. Hän kuoli sydäninfarktiin vuonna 1942.
Master of Everything

Master of Everything (tunnetaan myös nimellä "Bamboo Shoot", 自娱自乐 pinyin: "Zì yú zì lè") on Li Xinin (李欣) vuonna 2004 valmistunut kiinalainen wuxia-komedia, joka perustuu tositapahtumiin. Elokuva on lisäksi amerikankiinalaisen poplaulajan Coco Leen (李玟) ensimmäinen elokuva. Elokuvassa hänen vastanäyttelijänään on John Lone (尊龙), joka esitti myös keisari Pu Yitä elokuvassa "Viimeinen keisari".
"Master of Everything" avasi Shanghain elokuvajuhlat vuonna 2004.
Juoni.
Mi Jihong (John Lone) on hiljainen, yksinäinen romantikko, joka asuu syrjäisessä kiinalaisessa kylässä. Hän asustaa yhdessä energisen siskonsa Alianin (陶虹Tao Hong) kanssa, joka on hyvin määrätietoinen nuori nainen, joka tietää mitä haluaa. Alianin sydänsystävä, ja samalla Jihongin salainen ihastuksen kohde Luhua, on sädehtivän kaunis, mutta heikkolahjainen kyläpäällikön tytär. 
Jouduttuaan todistamaan Luhuan epäonnistumista elokuva-kykykarsinnassa Mi päättä tehdä itse elokuvan, jossa hänen ihastuksensa kohde Luhua voisi olla päätähtenä. Mi ajattelee, että totta kai, kuka tahansa voi tehdä elokuvan, kunhan vain on oikeanlaiset välineet. Mi panttaa talonsa osataakseen videokameran. Hän värvää koko kylän väen näyttelemään elokuvassa. Hänen paras ystävänsä, Ma Xiaojun (Yuan Ding) lupaa rahoittaa elokuvan, jos saa osakseen elokuvan pääosan. Hän vakuuttaa Min siitä, että he voivat saada rahat kasaan laskuttamalla kyläläisiä koe-esiintymisistä. Kun kyläpäällikkö kuulee elokuvaprojektista (ja sen taloudellisista mahdollisuuksista) hän lupautuu myös avaamaan kukkaronnyörejään vaihtokauppana pääroolista rakkaalle tyttärelleen. Nyt Millä ei ainoastaan ole elokuvaan häikäisevää tähteä, vaan myös varat hullun suunnitelman toteuttamiseen.
Jermu Laine

Jermu Tapani Laine (s. 17. syyskuuta 1931 Turku) on suomalainen poliitikko. Hän toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1975-1987 sekä kolmesti ministerinä. Laine oli II kauppa- ja teollisuusministeri ja ulkomaankauppaministeri vuosina 1973–1975, II valtiovarainministeri ja pohjoismainen yhteistyöministeri vuosina 1982–1983 sekä ulkomaankauppaministeri vuosina 1983–1987. Tullihallituksen pääjohtaja hän oli vuosina 1987–1994. Hän on myös kirjailija, joka kirjoittaa esseitä, näytelmiä, elokuva-arvosteluja ja kirjoja.
Elämäkerta.
Laine on koulutukseltaan juristi ja varatuomari. Hän työskenteli uransa alussa Kauppa- ja teollisuusministeriössä kymmenen vuotta, jona aikana hän oli vuoden Sveitsissä ja jakson Yhdysvalloissa jatko-opiskelijana Ford-rahaston stipendillä. Virkamiesuran jälkeen Laine siirtyi opettajaksi, ja sen jälkeen hän toimi kauppaoppilaitoksen rehtorina. Hän osallistui paikallispolitiikaan, ja hänet valittiin Valkeakosken valtuustoon. Kekkonen kiinnostui hänestä hänen julkaisemansa artikkelikokoelman perusteella ja kutsui hänet valtakunnanpolitiikkaan. Hänestä tuli pääministerin sihteeri vuonna 1972 ja sittemmin ulkomaankauppaministeri.
Laine edusti Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä 1975–1987. Hän on tullut tunnetuksi yhteiskunnallisena keskustelijana ja on julkaissut ahkerasti. Hän on ollut "Kanavan" kolumnisti vuodesta 1988. Jermu Laine oli presidentin valitsijamies 1978, 1982 ja 1988.
Laine oli naimisissa Terttu Laineen kanssa vuodesta 1954 tämän kuolemaan 2019 saakka. Heillä on kolme tytärtä.
Tarmo Salmela

Tarmo ”Tarppi” Salmela (26. helmikuuta 1948 Tampere – 19. maaliskuuta 2012) oli suomalainen runoilija. Salmelan ilmaisu on tiivistä, lähes aforistista. Hänen esikoisrunokirjansa "Elämäni sirpaleita" sai Mielenterveyden keskusliiton kannustuspalkinnon helmikuussa 2004. Teos "Kalanmaksaöljyä" palkittiin Suomen pienkustantajat ry:n Sampo-palkinnolla parhaana teoksena lyriikan sarjassa vuonna 2004. Tarmo Salmela opiskeli lyriikkaa Oriveden opistossa Mediapinta Oy:n stipendillä. Hän oli Suomen Elävien Runoilijoiden Seuran jäsen.
Tampereen kaupunginkirjasto

Tampereen kaupunginkirjaston päätoimipiste on Tampereen keskustassa sijaitseva pääkirjasto Metso. Kaupunginkirjastoon kuuluu lisäksi 14 lähikirjastoa ja kaksi kirjastoautoa.
Tampereen kaupunginkirjasto on osa PIKI-kirjastojen kirjastokimppaa. Se hoitaa myös opetus- ja kulttuuriministeriön määräämää yleisten kirjastojen alueellista kehittämistehtävää Pirkanmaalla ja Keski-Suomessa. Aiemmin se on toiminut Pirkanmaan maakuntakirjastona. Maakuntakirjastojärjestelmä lakkautettiin vuoden 2017 lopussa.
Kaupunginkirjastolla on lähes kaksisataa työntekijää. Kirjaston toimipisteisiin tehtiin vuonna 2017 yhteensä 2,6 miljoonaa kirjastokäyntiä, ja lainauksia oli 4,7 miljoonaa.
Historiaa.
Tampereen kaupunginkirjasto perustettiin virallisesti 5. huhtikuuta 1861, mutta kaupungissa oli jo tätä ennen toiminut kaikille avoin lainakirjasto Sällskapet för Låne Bibliothek i Tammerfors stad vuosina 1837–1844. Kaupunginkirjastosta käytettiin vuoteen 1921 asti nimeä Tampereen kansankirjasto. Kirjastolla ei ollut aluksi omia tiloja, vaan se toimi vaihtuvissa vuokratiloissa muun muassa Kauppakadulla ja Puutarhakadulla.
Ajatus kirjastotalon rakentamisesta syntyi kirjaston johtokunnassa 1800-luvun lopulla. Hanke ei kuitenkaan edistynyt, ennen kuin vuorineuvos Emil Aaltonen tuki sitä huomattavalla lahjoituksella vuonna 1919. Valmistuessaan vuonna 1925 Tampereen kirjastotalo oli Suomen nykyaikaisin. Siellä otettiin ensimmäisten joukossa käyttöön avohyllyjärjestelmä, jossa kirjaston asiakkaat saivat itse ottaa kirjoja hyllystä.
1920-luvulla perustettiin Tampereen ensimmäiset sivukirjastot Tammelan lainausasema (1922) ja Rantaperkiön siirtokirjastoasema (1923). Kaupunginkirjaston ensimmäinen kirjastoauto aloitti toimintansa kesällä 1966.
Vanha kirjastotalo kävi ajan mittaan ahtaaksi. Rakennukseen suunniteltiin laajennusta, mutta se osoittautui liian hankalaksi toteuttaa. Nykyisen pääkirjasto Metson suunnittelu alkoi 1970-luvun lopulla, ja rakennus otettiin käyttöön elokuussa 1986. Metson piirsivät arkkitehdit Reima ja Raili Pietilä, jotka suunnittelivat myös Hervannan kirjaston.
Kaupunginkirjastolla oli vuosina 2001–2014 käytössä liikkuva internetbussi Netti-Nysse, jossa opetettiin tietotekniikan perustaitoja.
Netti-Nysse

Netti-Nysse oli linja-auton alustalle rakennettu Tampereen kaupunginkirjaston tarjoama tieto- ja viestintäteknologian koulutustila, joka käsitti auditorion ja tietokoneluokan, jossa oli 10 tietokonetta nopein Internet-yhteyksin. Nimitys tulee Internetin lyhyestä nimestä "netti" ja tamperelaisesta tai sellaiseksi väitetystä lausahduksesta "nysse tulee", jonka alkuperäinen merkitys on "nyt se (bussi) tulee". Vanha, ensimmäinen Netti-Nysse sijaitsee nykyään Mobilian varastossa.
Netti-Nysse aloitti toimintansa 6. kesäkuuta 2001 Tampereen kaupungin liikennelaitoksen vanhassa haitari- eli nivelbussissa, joka muokattiin tarkoitukseen sopivaksi. Alkuperäinen, ensimmäinen Netti-Nysse ei ole enää käytössä, vaan se on museoitu. Järjestyksessä toinen, erityisesti tätä tarkoitusta varten rakennettu Lahden Autokorin valmistama Lahti Eagle -mallinen linja-auto otettiin käyttöön 3. lokakuuta 2005.
Netti-Nyssen rekisterinumero TRE-101 viittaa kaupungin nimeen sekä binäärilukuihin tietotekniikan symbolina.
Sivistys- ja elämänlaatupalvelujen lautakunta päätti vuoden 2014 alussa Netti-Nyssen toiminnan luopumisesta.
Nykyisin Netti-Nysse toimii uudessa ulkoasussaan Tampereen aikuiskoulutuskeskuksessa ajo-opetusautona uusille linja-autonkuljettajille. Netti-Nysse oli myös 2 vuotta Tampereen kaupungilla mainoskäytössä Tampereen raitiotietä mainostaen nimellä Ratikka-Nysse. Sen omistus ja käyttö säilyi Tampereen aikuiskoulutuskeskuksella ja ajo-opetustoiminnan lisäksi Netti-Nysse / Ratikka-Nysse toimi raitiotien mainosautona erilaisissa tapahtumissa.
Netti-Nyssen tietoliikenneyhteydet.
Netti-Nysse toimi pääasiallisesti Tampereen kaupungin alueella käyttäen kiinteitä tukiasemia WLAN-yhteydellä. Yhteys voitiin muodostaa myös suunnattavalla siirrettävällä lähettimellä, joka voitiin kytkeä mihin tahansa tietoverkkoon. Lisäksi Netti-Nyssessä oli @450- ja 3G-yhteydet.
Boreo

&lt;/ref&gt;
 | lajityyppi = 
 | perustettu = 
 | toimitusjohtaja = Kari Nerg
 | puheenjohtaja = Simon Hallqvist
 | kotipaikka = Vantaa
 | avainhenkilöt = 
 | palvelualue = Suomi, Baltian maat, Ruotsi, Puola, USA
 | toimiala = tukkukauppa, elektroniikka
 | liikevaihto = 122,0 milj. € (2021) 
 | liikevoitto = 2,4 milj. € (2022)
 | tilikauden_voitto = 2,1 milj. € (2022)
 | henkilökuntaa = yli 300 
 | emoyhtiö = 
 | tytäryhtiö = 
 | omistaja = 
 | kotisivu = 
 | huomautukset = 
Boreo Oyj on Helsingin pörssissä listattu yhtiö, joka omistaa, hankkii ja kehittää B2B-liiketoimintoja Pohjois-Euroopassa. Helmikuuhun 2021 saakka yritys tunnettiin nimellä Yleiselektroniikka Oyj. 
Boreon yhtiöt toimivat itsenäisesti omien strategioidensa mukaisesti. Emoyhtiö Boreo Oyj:n roolina on konsernin ja sen liiketoiminta-alueiden strateginen ja operatiivinen kehittäminen.
Konsernin liikevaihto vuonna 2021 oli 122,0 milj. euroa ja se työllistää yli 300 henkilöä Suomessa, Ruotsissa, Baltiassa, Puolassa ja Yhdysvalloissa. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Vantaalla. 
Elokuussa 2021 ilmoitettiin, että Boreo yhdistyy Sievi Capitalin kanssa. Yhdistyminen olisi toteutettu siten, että Sievi Capital olisi sulautunut Boreoon. Joulukuussa 2021 yhdistyminen peruttiin.
Organisaatio.
Maaliskuusta 2021 lähtien Boreon liiketoiminnot on organisoitu kolmeen liiketoiminta-alueeseen: Elektroniikka, Tekninen Kauppa ja Raskas Kalusto.
Elektroniikka.
Elektroniikka-liiketoiminta-alue koostuu elektroniikan komponenttien, laitteiden ja järjestelmien jakelua harjoittavista liiketoiminnoista. 
Tekninen Kauppa.
Tekninen kauppa -liiketoiminta-alue koostuu teknistä kauppaa harjoittavista liiketoiminnoista, jotka edustavat tunnettuja päämiehiä voimantuoton, metallintyöstön, rakentamisen ja hitsauksen alalla. ​
Raskas Kalusto.
Raskas kalusto -liiketoiminta-alue koostuu betoniteollisuuden ja rakentamisen asiakkaita palvelevista liiketoiminnoista.​
Edellä mainittujen liiketoiminta-alueiden lisäksi Boreon organisaatioon kuuluu ”Muissa toiminnoissa” logistiikka- ja kuriiripalveluja tuottavat liiketoiminnot. 
Omistus.
Boreon viisi suurinta osakkeenomistajaa: (tilanne 20. joulukuuta 2022)
Hale &amp; Pace

Hale &amp; Pace on brittiläinen koomikkopari Gareth Hale ja Norman Pace.
Heillä oli oma saman niminen tv-ohjelma (Suomessa nimellä "Hauskat pojat"), jota esitettiin Isossa-Britanniassa vuosina 1988--1998.
Historia.
Gareth Hale ja Norman Pace tapasivat opiskeluaikoina Elthamissa, Lontoossa 1971. He jakoivat saman huoneen ja huomasivat nopeasti, että heillä oli samankaltainen huumorintaju. He alkoivat esiintyä musikaalisessa komediaryhmä Daffyssä. Vuoteen 1976 mennessä he olivat muodostaneet komediaduon ja vierailivat klubeissa ja pubeissa esittämässä sketsejään. 
Gareth Halesta ja Norman Pacesta tuli tunnettu koomikkopari 1980-luvun puolivälissä. Esiinnyttyään mm. BBC1:n ja C4:n "Pushing Up Daisies" -sarjassa LWT-kanava myönsi heille oman erikoislähetyksen vuonna 1986. Varsinaisen sarjan lähetykset alkoivat vuonna 1988. Sarja tunnetaan Suomessa nimellä "Hauskat pojat", myöhemmin "Hale &amp; Pace – Hauskat pojat".
"Hale &amp; Pace" -sarja nähtiin ensimmäisen kerran televisiossa vuonna 1988, ja se voitti toukokuussa 1989 Kultainen ruusu -palkinnon ja lehdistöpalkinnon tv-viihdekilpailussa Sveitsin Montreux’ssä. Sarjaa tehtiin kymmenen kautta. Sarjan muistetuimpia sketsejä ovat mm. lasten televisio-ohjelman juontajat ”Billy ja Johnny” sekä ”The Two Rons”, joka tunnetaan myös nimellä ”The Management”. Osa sketseistä aiheutti keskustelua, kuten kohtaus jossa esitellään mikrossa paistettu kissa. Vaikka sketsi oli lavastettu, se synnytti paheksuntaa. "Helsingin Sanomien" Ilse Raution mukaan "Hauskojen poikien" tekijäpari vaikuttaa opiskelleen ”voimistelulaitoksen teinihuumoriosastolla”, mutta piti siitä että ennen kuvauksia on sentään tehty jonkinlainen käsikirjoitus, toisin kuin saman ajan suomalaisviihteessä.
1990-luvun puolivälissä kaksikko esiintyi vakavassa roolissa Reginald Hillin luoman etsiväparin Dalziel ja Pascoe televisiofilmatisoinnissa ("A Pinch Of Snuff", ITV, 1994). Sarjasta esitettiin vain kolme jaksoa. Hillin luoma etsiväpari voitti itselleen yleisön suosion vasta vuonna 1996 kun BBC1 loi sarjan uudestaan nimellä "Yorkshiren etsivät" ("Dalziel and Pascoe"), tällä kertaa päänäyttelijöinään Warren Clarke ja Colin Buchanan. 
Vuonna 1997 ITV aloitti sarjan "April Fool's Day", jossa kummatkin näyttelijät esiintyivät. Sarja oli draamakomedia, jossa kaksi luotaantyöntävää naapuria yritti ylittää toisensa tekemällä käytännön piloja. Sarja oli lyhytikäinen. Hale ja Pace pitivät syynä huonoa lähetysaikaa ja syyttivät tästä ITV:tä. Tämä erimielisyys johti siihen, että kumppanit vaihtoivat BBC:n puolelle. 
BBC:llä heidän ensimmäinen työnsä oli ei-komedia "Jobs For The Boys" (1997). Kyseinen kolmiosainen sarja käsitteli työttömyyden haasteita. Tätä seurasi surkean kritiikin saanut eri ohjelmalajeja (mm. varietee, komedia, tietovisa) yhdistelevä "h&amp;p@bbc" (1999). 
Hale ja Pace ovat tehneet erikoislähetyksiä kuten "Hale and Pace Down Under" (1996, konserttikierros Australiassa) sekä "The Stonk", hyväntekeväisyyskappale Comic Reliefin hyväksi (1991).
Högborg

Högborg on Helsingin Katajanokalla osoitteessa Luotsikatu 11 sijaitseva jugendtalo. Se on rakennettu vuonna 1904. Högborgin on suunnitellut rakennusmestari Vilho Lekman. Högborgin kaunis katto tuhoutui helmikuun 1944 suurpommituksessa. Korjattaessa kattoa ei enää palautettu alkuperäiseen asuun ja räystään yläpuolelle nousseet jugend-henkiset torninhuippu ja päätykolmio jätettiin pois, jolloin rakennuksen ilme yksinkertaistui. Talon katujulkisivussa on kaksi erkkeriä, jotka liittyivät torni- ja päätykolmioaiheisiin, sekä yksi parveke, joka rakennettiin kyseisen asunnon alkuperäiselle asukkaalle, joka oli liikuntaesteinen. Väriltään talo on keltainen. Högborgin asuntojen koko on 26–151 neliömetriä. Högborg on pohjaratkaisultaan I-tyyppinen rakennus. Se poikkeaa muista Katajanokan vanhoista taloista siinä, että rakennuksessa ei ole lainkaan pihasiipeä, mikä jättää sisäpihan avaraksi ja koko talon mittaiseksi.
Rakennuksen erillinen pieni piharakennus oli 1960-luvulla Suomen elokuva-arkiston käytössä.
IronPython

IronPython on Python-ohjelmointikielen C#-kielinen toteutus .NET- ja Mono-alustoille. Versio 1.0 julkaistiin 5. syyskuuta 2006.
IronPython on kirjoitettu kokonaan C#-kielellä ja sen lähdekoodi on saatavilla Microsoftin luoman jaetun lähdekoodin mallin mukaisella Shared Source -lisenssillä. IronPython julkaistiin aluksi Common Public License -lisenssillä.
Ominaisuuksia.
Eräs IronPythonin tärkeimmistä ominaisuuksista on sen toiminta laajennoskerroksena ("extensibility layer") .NET-tekniikalla toteutetuille sovelluskehyksille. On suhteellisen helppoa integroida IronPython-tulkki olemassa olevaan .NET-sovelluskehykseen. Kun tällainen sovelluskehys on valmis, kehyksen .NET-olioiden käyttäminen on mahdollista Python-kielisillä komentosarjoilla.
IronPython käyttää reflektiota: kun tulkille annetaan viite .NET-olioon, IronPython pääsee käsiksi olion muuttujiin ja metodeihin. Tällä tekniikalla voidaan toteuttaa C#-kielinen ohjelma, joka käyttää Python-kielisiä lisäosia.
Tamás Lossonczy

Tamás Lossonczy (12. elokuuta 1904 Budapest, Itävalta-Unkari – 3. marraskuuta 2009) oli unkarilainen taidemaalari. 
Vanhempien toivomuksesta Lossonczy aloitti lakiopinnot, jotka hän jätti kesken ryhtyessään 1923 opiskelemaan Unkarin taideakatemiassa. Lossonczy oli kiinnostunut opettajansa János Vaszaryn ohella Piet Mondrianin ja Vilmos Huszárin taiteesta. Lossonczy teki opintomatkan Pariisiin ja Alankomaihin 1929.
Lossonczy siirtyi välillä arkkitehtuurin ja taideteollisuuden puolelle, mutta palasi 1930-luvun lopulla maalauksen pariin. Lossonczy kehitti orgaanisiin muotoihin perustuvan osin surrealistisen tyylin. Suuri osa hänen varhaisista maalauksistaan tuhoutui pommituksessa 1944. Sodan jälkeen Unkarissa puhkesi kuitenkin taiteelle hedelmällinen aikakausi, jolloin monet innovatiiviset taiteilijaryhmät saattoivat toimia. Lossonzcy liittyi moniin niistä.
Aikakausi ei kuitenkaan kestänyt kovin pitkään, koska sen piirissä tehty abstrakti taide ei sopinut yhteen sosialistisen realismin kanssa. Myös Lossonzcyn taide leimattiin pian porvarilliseksi ja merkityksettömäksi. Hänen teoksiaan jopa töhrittiin valkoisella maalilla näyttelyssä.
Lossonczy kokeili myös sosialistista realismia ja sitä lähempänä olevia esittäviä maalaustyylejä, mutta hänet erotettiin 1954 Unkarin taiteilijaliitosta. Lossonczy sai töitä piirustuksen opettajana Budapestin teollisuuskouussa. Hänen maalaustuotantonsa elpyi vasta 1960-luvulla.
Suurimman osan urastaan Lossonczy eli melko eristyneesti, joskin hänellä oli muun muassa pieni näyttely Budapestissa 1971. Hänen teoksistaan oli Budapestissa retrospektiivinen museonäyttely vasta sosialismin murruttua 1995.
Lossonczylle myönnettiin vuonna 1994 Kossuthin valtionpalkinto, ja 1998 hänen mosaiikkityönsä asetettiin näytteille eräälle Rooman metroasemalle. 
Lossonczy vietti 100-vuotispäiväänsä elokuussa 2004. Hän pysyi aktiivisena vanhuusikäänsä saakka.
Marko Mustonen

Marko Mustonen (s. 5. maaliskuuta 1984 Vantaa) on kansainvälisestikin menestynyt konserttipianisti. Hän on osallistunut useisiin pianokilpailuihin kotimaassa ja ulkomailla, joista hän on mm. voittanut Jyväskylän pianokilpailun 2007, Tanskan Nyborgin Pohjoismaisen pianokilpailun 2007 ja sijoittunut neljänneksi Maj Lind -pianokilpailussa 2007. 
Kaudella 2017–2018 hän oli muun muassa Suomen Kansallisoopperan -baletin Kamelianaisen pianosolisti ja esitti Frédéric Chopinin piano- ja orkesteriteoksia. Mustonen on erikoistunut Chopiniin ja on esiintynyt muun muassa Chopinin synnyinkodissa sekä ulkoilmakonsertissa Chopin-patsaan juurella Puolassa 2006 edettyään edellisenä vuonna Varsovassa välieriin kansainvälisessä Chopin-pianokilpailussa. Sibelius-Akatemian lisäksi Mustonen on opiskellut pianonsoittoa Pariisissa sekä Yalen yliopistossa USA:ssa. Hän on esiintynyt muun muassa Radion sinfoniaorkesterin, Helsingin Kaupunginorkesterin ja Odensen Sinfoniaorkesterin pianosolistina. Hän on äänittänyt radioon muun muassa Rachmaninoffin pianomusiikkia sekä esiintynyt lukuisilla festivaaleilla muun muassa New Yorkin Steinway Hallissa, New Havenin Sprague Hallissa, Pariisin Salle Cortot ja Salle Gaveau-saleissa. 
Vuodesta 2015 lähtien Mustonen on toiminut Kainuun Musiikkiopiston säestäjänä ja pianonsoiton opettajana.
Irving Caesar

Irving Caesar (4. heinäkuuta 1895 – 18. joulukuuta 1996) eli Isidor Caesar oli yhdysvaltalainen muusikko ja laulunsanoittaja, jonka levytetyimpiä kappaleita ovat muun muassa ”Swanee”, ”Sometimes I’m Happy”, ”Crazy Rhythm” ja ”Tea for Two”. Hän oli George Gershwinin läheinen ystävä ja musiikillinen yhteistyökumppani.
Caesarin ensimmäinen hitti oli George Gershwinin kanssa kirjoitettu ”Swanee” (1919), jonka laulaja Al Jolson teki tunnetuksi. Vuonna 1925 Caesar kirjoitti Vincent Youmansin kanssa kappaleen ”Tea for Two” musikaaliin "No, No, Nanette". Hän sanoitti Joseph Meyerin ja Roger Wolfe Kahnin kappaleen ”Crazy Rhythm” vuonna 1928, ja vuonna 1930 ilmestyi hänen englanniksi sanoittamansa, alun perin saksalainen kappale ”Just a Gigolo”. Caesar osallistui vuoden 1939 elokuvan "Ihmemaa Oz" laulujen tekemiseen Harold Arlenin ja Otto Harbachin kanssa. Hän kirjoitti 1930-luvulla laulukirjoja lasten musiikkiopetukseen. Hän vetäytyi musiikkimaailmasta 1950-luvulla.
Irving Caesarin vanhempi veli Arthur oli käsikirjoittaja. Caesar syntyi, varttui ja kuoli New Yorkin kaupungissa.
Caesar toimi ASCAPin johtokunnassa yhteensä 33 vuotta. Hän eli 101-vuotiaaksi. Vuonna 1972 hänet kelpuutettiin Songwriters Hall of Fameen.
Milt Dunnell

Milt Dunnell (24. joulukuuta 1905 – 3. tammikuuta 2008) oli kanadalainen urheilutoimittaja, joka tuli kuuluisaksi työstään "Toronto Star" -lehden hyväksi. 
Dunnellin toimittajanura kesti lukuisia vuosikymmeniä: hän aloitti uransa "Toronto Starissa" alun perin 1942, ja kirjoitti kolumneja vielä pitkälle 1990-luvulle. Uransa aikana Dunnell kirjoitti useista eri urheilulajeista. Hän kirjoitti huomattavan paljon baseballista, ja sai tästä hyvästä Jack Graney -palkinnon 1988. Dunnell kelpuutettiin sekä Canadian Horse Racing Hall of Fameen että Canadian Sports Hall of Fameen. Hän vietti 100-vuotispäiväänsä joulukuussa 2005 ja eli lopulta 102-vuotiaaksi.
People Like Me

People Like Me on 22. huhtikuuta 2002 julkaistu suomalaisen Hanoi Rocksin comeback-single ja uudelleen syntyneen yhtyeen ensimmäinen EP ja julkaisu. Kokonaisuudessaan "People Like Me" on yhtyeen historian 12. single ja kuudes EP. Single on albumilta Twelve Shots on the Rocks, joka julkaistiin 29. marraskuuta 2002. Se menestyi hyvin Suomen singlelistoilla myyden kultaa ja nousi Suomen singlelistan ykköseksi vuonna 2002 viikoilla 17 ja 18. 
Itse nimikappale "People Like Me" on Andy McCoyn ja Michael Monroen yhteistyön tulosta. Alun perin kappale on yksi alkuperäisen Hanoi Rocksin viimeisiä demoja vuodelta 1984 ennen rumpali Razzlen kuolemaa ja yhtyeen hajoamista kesällä 1985. People Like Me saatiin kuitenkin lopullisesti valmiiksi vasta vuonna 2002. 
Yksi suurimpia syitä Hanoi Rocksin uudelleen syntymiseen oli se, että McCoy salli Monroen tasavertaiseksi kappaleentekijäksi rinnalleen. Suomessa kaupallisen singlen kappaleet olivat "People Like Me", "Lucky" ja "Winged Bull" ja mukana oli myös musiikkivideo nimikappaleesta. Lisäksi julkaistiin Suomessa kappaleet "People Like Me", "Lucky", "Delirious" ja "In My Darkest Moment" sekä musiikkivideon sisältänyt promo-EP, joka ei ollut myynnissä vaan tarkoitettiin radioiden, klubien ja muiden musiikinlevittäjien haltuun. Japanissa kuitenkin julkaistiin markkinoille EP kappaleilla "People Like Me", "Lucky", "Delirious" ja "Are You Lonely Tonight" sekä nimikappaleen musiikkivideolla. "Are You Lonely Tonight" -kappaletta ei julkaistu alkuperäisellä albumilla, mutta uudelleen miksatulla ja täydennetyllä "Twelve Shots on the Rocks" -albumilta kyseinen kappale löytyy. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Michael Monroe ja Andy McCoyn tuotantoa paitsi "Are You Lonely Tonight" on Willy DeVillen.
"People Like Me" -single (Akashic Rocks, Suomi) (Victor Records, Japani):
"People Like Me" -EP (Victor Records, Japani):
Nina Persson

 
Nina Elisabet Persson (s. 6. syyskuuta 1974 Jönköping, Ruotsi) on laulaja The Cardigans -yhtyeessä. Hän on myös työskennellyt soolouralla sekä sivuprojektiyhtyeessä A Camp.
Persson on näytellyt elokuvassa "Om Gud vill", jonka ensi-ilta oli vuonna 2006.
Persson varttui Bankerydissä Jönköpingin kunnassa.
Howard Gordon

Howard Gordon (s. 31. maaliskuuta 1961 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän valmistui Princetonin yliopistosta vuonna 1984.
Gordon työskenteli Salaiset kansiot -televisiosarjan parissa sen neljän ensimmäisen tuotantokauden aikana. Hän vetäytyi sarjasta vuonna 1997 omiin projekteihinsa. Pian tämän jälkeen hän ja käsikirjoittaja Tim Kring loivat uuden tieteissarjan nimeltä "Strange World", joka ei kuitenkaan menestynyt vaan lopetettiin pian alun jälkeen vuonna 1999. Vuodesta 2006 alkaen Gordon on toiminut televisiosarja "24:n" käsikirjoittajana ja tuottajana.
Isomasto

Isomasto on purjealuksen korkein masto. Purjeveneissä isomastoon voidaan kiinnittää mm. isopurje ja fokka, mutta myös veneen tyypistä riippuen muitakin purjeita. Isomaston huipussa on myös usein antenneja, kuten GSM- tai VHF-antennit.
Lennart Heljas

Lennart Albert Heljas (vuoteen 1935 Helenius, 13. toukokuuta 1896 Viipuri – 9. maaliskuuta 1972 Kuopio) oli suomalainen evankelisluterilainen pappi ja maalaisliittoa edustanut poliitikko.
Heljas valmistui ylioppilaaksi vuonna 1914, suoritti teologian erotutkinnon ja sai pappisvihkimyksen vuonna 1918 ja suoritti pastoraalitutkinnon vuonna 1920. Valmistuttuaan Heljas toimi ensin pappina, uskonnon opettajana ja vankilapastorina Helsingissä ja Vaasassa vuosina 1918–1920. Vuodet 1920–1931 hän oli merimiespappina Cardiffissa ja Lontoossa. Vuosina 1931–1937 hän toimi kirkkoherrana Kaavilla ja vuodet 1937–1967 Kuopion maaseurakunnan kirkkoherrana. Rovastin arvon hän sai vuonna 1945.
Kansanedustajana Heljas toimi 19 vuotta vuosina 1939–1958 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän toimi eduskunnan toisena varapuhemiehenä vuonna 1945, ensimmäisenä varapuhemiehenä vuonna 1946 ja uudelleen vuosina 1954–1956 ja 1957.
Ministerinä Heljas oli kolmeen otteeseen. Pekkalan hallituksessa hän oli ministerinä sosiaaliministeriössä ajalla 26. maaliskuuta 1946 – 26. toukokuuta 1948 ja opetusministerinä ajalla 26. toukokuuta – 29. heinäkuuta 1948. Kekkosen I hallituksessa hän oli opetusministerinä ajalla 17. maaliskuuta 1950 – 17. tammikuuta 1951 ja Kekkosen II hallituksessa niin ikään opetusministerinä ajalla 17. tammikuuta 1951 – 20. syyskuuta 1951.
Presidentin valitsijamiehenä Heljas oli vuosina 1950 ja 1956 ja hän kuului myös Suomen valtuuskuntaan Pariisin rauhanneuvotteluissa ja Suomen YK-valtuuskuntaan.
Guatemalan lippu

Guatemalan lippu on Guatemalan valtion kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se koostuu kolmesta samankokoisesta pystyraidasta. Taivaansinisten raitojen välissä oleva valkoinen raita kuvastaa sitä, että Guatemala on maa Tyynenmeren ja Atlantin välissä. Lipun valkoinen väri symboloi myös rauhaa. Valkoisen raidan keskellä on Guatemalan vaakuna.
Vaakunaan sisältyy Guatemalan kansallislintu mayaketsaali, joka symboloi vapautta; pergamenttirulla, jossa on Väli-Amerikan Espanjasta itsenäistymispäivä 15. syyskuuta 1821; ristikkäin olevat kiväärit, jotka kuvaavat Guatemalan tahtoa puolustaa itseään tarvittaessa vaikka voimakeinoin; laakeriseppele, voiton symboli; ja kaksi miekkaa, jotka kuvaavat kunniaa.
Nykyinen lippu on vuodelta 1871. Se perustuu Keski-Amerikan liittovaltion lippuun vuodelta 1824. Guatemalan lippu on Mosambikin lipun lisäksi ainoa kansallislippu, jossa on kuvattu nykyaikainen ase (kivääri).
Kaa

Kaa () on kuvitteellinen pyton, joka esiintyy Rudyard Kiplingin tarinakokoelmassa "Viidakkokirja". Kaa on luonteeltaan vahva ja vaikutusvaltainen käärme, joka on melko iäkäs. Hän saa kenet tahansa hypnoosiin katseellaan.
Malankivuono

Malankivuono ( tai "Malangsfjorden", ) on Pohjois-Norjassa Tromssan läänissä sijaitseva vuono. Vuonon uloin osa muodostaa itse asiassa Senjan ja Kvaløyan saarten välisen salmen. Malankivuonon sisempi, mantereeseen työntyvä varsinainen vuono-osa muodostaa rajan itäisen Lenvikin kunnan ja läntisempien Tromssan kaupungin ja Balsfjordin kuntien välillä. 
Malankivuonon sivuvuonoja ovat Rossfjorden, Målselvfjorden, Aursfjorden ja Nordfjorden. Sen rannoilla sijaitsevia taajamia ovat Sommarøy, Brensholmen, Laukvik, Tennskjær ja Mortenhals. Seuraava vuono Malankivuonosta itään on Paatsivuono.
Legend I

Legend Part I aloittaa Saviour Machinen neljän osan "Legend"-trilogian, joka käsittelee Ilmestyskirjan tapahtumia. Se julkaistiin vuonna 1997 "Massacre Recordsin" kautta.