tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1981

Pesäpallon SM-sarja 1981. Hyvinkään Tahko otti kolmannen peräkkäisen Suomen mestaruutensa. Suomen Cupin finaalissa Vimpelin Veto voitti vieraissa Halsuan Toivon 10-4. Uuden mielenkiintoisen lisän suomalainen pallonlyönti sai, kun Baseballin SM-sarja käynnistyi 1981.
Pesäpallon "Isä" Lauri Tahko Pihkala kuoli 20. toukokuuta 1981.
Miesten mestaruus ratkesi vasta viimeisellä kierroksella. 5. syyskuuta Jyväskylän Kiri oli noussut sarjan kärkeen voitettuaan Hyvinkään kotonaan ottelussa, jota Tahko oli johtanut vielä kuuden vuoroparin jälkeen. Seuraavana päivänä joukkueet kohtasivat Hyvinkäällä. Tahko ratkaisi ottelun kolmannen sisävuoronsa neljällä juoksulla, johon Kiri ei enää pystynyt vastaamaan. Imatralla samaan aikaan ratkottiin pronssimitalin kohtaloa tilanteen ollessa tasan vielä 7.vuoroparin tasoittavalle tultaessa. Siinä Seinäjoki lopulta onnistui repäisemään kahden juoksun ratkaisevan tuntuisen kaulan, jota seuraavalla sisävuorollaan kasvatti viiteen juoksuun.
Mestaruussarja.
Runkosarja
Mitalisarja
Putoamissarja
Sarjasta putosivat Haminan Palloilijat, Vimpelin Veto ja Kauhajoen Karhu. Tilalle nousivat Ykkössarjan kolme parasta: Vaasan Maila, Jyväskylän Lohi ja Oulun Lippo.
Hyvinkään Tahko:
Markku Kuikka, Antti Laurila, Risto Korhonen, Juha Lamberg, Pertti Wirtanen, Kari Kuusiniemi, Stig Tainio, Ilkka Musto, Jari Laurila, Oiva Latikka, Paavo Pekkalin, Pelinjohtaja Aulis Paski, valmentaja Reijo Koivu.
Sinfonia nro 2 (Prokofjev)

Sergei Prokofjevin toinen sinfonia d-mollissa (op. 40) on vuosilta 1924–1925. Se esitettiin ensimmäistä kertaa Pariisissa 6. kesäkuuta 1925 Serge Koussevitzkyn johdolla. Säveltäjän mukaan hän itse ja yleisö eivät kumpikaan ymmärtäneet mitään. Myöhemmällä iällään Prokofjev suunnittelikin uuden version säveltämistä teoksesta opusnumerolla 136. 
Sinfonia koostuu kahdesta osasta. Ensimmäinen osa on Allegro ben articolato; toinen osa sisältää teeman ja muunnelmia.
Sinfonia nro 3 (Prokofjev)

Sergei Prokofjevin kolmas sinfonia c-mollissa (op. 44) on sävelletty vuonna 1928. Se esitettiin ensimmäistä kertaa Pariisissa 17. toukokuuta 1929 Pierre Monteux'n johdolla. 
Prokofjev sävelsi sinfonian aikoinaan esittämättä jääneen "Tulienkeli"-oopperansa musiikin pohjalta.
Miehen voitto

Miehen voitto ("The Stratton Story") on Sam Woodin ohjaama yhdysvaltalainen elämäkertaelokuva vuodelta 1949. Elokuva kertoo Chicago White Soxien syöttäjästä Monty Strattonista, jonka jalka joudutaan amputoimaan metsästysonnettomuuden seurauksena, ja hänen paluustaan takaisin baseballin pariin. Strattonia elokuvassa näytteli James Stewart ja hänen vaimoaan Etheliä June Allyson. "Miehen voitto" oli ensimmäinen kolmesta elokuvasta, joissa Stewart ja Allyson esittivät avioparia. Kaksi seuraavaa olivat "Glenn Miller Story" (1953) ja "Ilmojen kiitäjät" (1954).
Elokuva sai parhaan alkuperäisen tarinan Oscar-palkinnon.
Pesäpallon Ykkössarja 1981

Pesäpallon ykkössarja 1981 oli ensimmäinen nykyisin ykköspesiksenä tunnetun sarjan kausi. Sarja perustettiin mestaruussarjan ja suomensarjan väliin. Ensimmäiseksi ykkössarjan "mestariksi" palloili Vaasan Maila.&lt;br&gt;
Sarja jaettiin maantieteellisesti kahteen lohkoon, ja kummankin lohkon kolme parasta jatkoi kamppailua noususta muiden jäädessä taistelemaan sarjapaikastaan. Alkulohkon sijoitusten perusteella loppusarjoihin annettiin joukkueille lähtöpisteitä 2-1-0.
Loppusarja.
Noususarja.
Vaasan Maila, Jyväskylän Lohi ja Oulun Lippo nousivat mestaruussarjaan.
Putoamissarja.
Sarjasta putosivat Iin Urheilijat, Loimaan Palloilijat ja Lohjan Kisa-Veikot. Sarjaan nousivat suomensarjan lohkovoittajat Ulvilan Pesä-Veikot, Sotkamon Jymy ja Imatran Pallo-Veikkojen kakkosjoukkue.
Ykköspesis-kausi 2009

Miesten Ykköspesiksen sarjajärjestelmä 2009
Ykköspesiksessä pelataan kaksinkertainen runkosarja. Runkosarjan voittaja nousee Superpesikseen kaudelle 2010. 
Runkosarjan jälkeen pelataan ottelupareina ylemmät pudotuspelit 2.-5. ja 3.-4. Ottelut pelataan paras kolmesta -järjestelmällä ja kotietu on runkosarjassa paremmin sijoittuneella joukkueella. Otteluparien voittajat pelaavat noususta Superpesikseen paras viidestä -järjestelmällä. Otteluparin voittaja nousee Superpesikseen kaudelle 2010.
Runkosarjan 11. ja 12. sijoittuneet joukkueet pelaavat karsinnat putoamisesta paras kolmesta järjestelmällä. Kotietu on runkosarjassa paremmin sijoittuneella joukkueella. Otteluparin häviäjä putoaa suomensarjaan kaudelle 2010.
Naisten Ykköspesiksen sarjajärjestelmä 2009"
Pelataan kaksinkertainen runkosarjassa neljässä lohkossa.
Runkosarjan 8. sijoittuneet joukkueet putoavat suoraan maakuntasarjaan kaudelle 2010.
Lohkojen välisiin jatko-otteluihin eivät voi osallistua superpesisseurojen kakkosjoukkueet. Mikäli superpesisseuran kakkosjoukkue sijoittuu runkosarjassa jatko-otteluihin oikeuttavalle sijalle ko. lohkossa, jatko-otteluihin pääsee runkosarjan loppujärjestyksessä ko. lohkon seuraavaksi paras (parhaat) joukkue (joukkueet).
Joukkueet 2009.
Miehet.
Miesten ykköspesiksessä pelaa kaudella 2009 12 joukkuetta.
Ulvilan Pesä-Veikot ja Jyväskylän Kiri nousivat Superpesikseen kaudelle 2010.
Naiset.
Naisten ykköspesiksessä pelaavat 32 joukkuetta ovat:
Wood Buffalo

Wood Buffalo on 103 334 asukkaan (2008) kunta Kanadassa, Albertan provinssin koillisosassa. Kunta muodostettiin vuonna 1995 yhdistämällä Fort McMurrayn kaupunki, Improvement District 143 kunta sekä muita pienempia asuinalueita uudeksi Wood Buffalon kaupunkimaiseksi kunnaksi. Yhdistetyt alueet kattavat kaikkiaan 63 342,89 m² suuruisen alueen, tämän vuoksi kunnasta muodostui Kanadan suurin hallinnollinen alue. Kunnan pohjoisosassa sijaitsee Kanadan suurin kansallispuisto, Wood Buffalon kansallispuisto. Alueella sijaitsevat myös erittäin suuret Athabascan öljyhiekkaesiintymät. Alueen teollinen ja väkiluvun kasvu on maan suurinta.
Väestönkasvu.
Vuoden 2001 Statistics Canadan väestönlaskennassa kunnan väkiluku oli 41 445 asukasta. Vuoteen 2006 mennessä alueen väkiluku oli kasvanut jo 51 496 asukkaaseen, väkiluku kasvoi 24,3%. Kunnan omassa väestönlaskennassa vuoden 2007 väkiluvuksi arvioitiin 65 400 asukasta. Vuoden 2008 loppuun mennessä alueella arvitoitiin olevan jo 103 334 asukasta joka on 17,3% enemmän kuin vuonna 2007.
Antonio Tomás

Antonio Tomás González (s. 19. tammikuuta 1985 Torrelavega, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa bulgarialaista TsSKA Sofiaa ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura.
Tomás on Racing Santanderin kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa 30. lokakuuta 2005 ottelussa Valenciaa vastaan. Kauden aikana hänelle kertyi otteluita pääsarjassa kaiken kaikkiaan 23.
Vuonna 2006 hän siirtyi Deportivo La Coruñaan, mutta palasi lainasopimuksella takaisin Racingiin kaudeksi 2006–2007. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi takaisin Deportivoon ja pelasi 12 ottelua kauden aikana.
Ilmojen kiitäjät

Ilmojen kiitäjät ("Strategic Air Command") on Anthony Mannin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1955. Elokuvassa James Stewart näyttelee toisessa maailmansodassa lentäjänä palvellutta ja nykyistä baseballammattilaista everstiluutnantti Hollandia, joka kutsutaan takaisin palvelukseen ilmavoimien tarvitessa kokeneita lentäjiä uusiin suihkupommittajiinsa. Hänen puolisoaan Sallya esittää June Allyson.
Korian kirkko

Korian kirkko on kirkkorakennus Kouvolassa Korian taajamassa. Kirkko kuuluu Kouvolan seurakuntayhtymän Elimäen seurakunnan tiloihin. Korian kirkon on suunnitellut Yrjö Vaskinen ja se valmistui vuonna 1951. 
Kirkon rakennusmateriaalina on käytetty tiiltä ja seinät on rapattu. Kirkkosaliin mahtuu 400 henkilöä. Kirkon yhteyteen on rakennettu 1976 seurakuntatalosiipi. Urkuina käytettiin pitkään urkuharmonia, joka on korvattu sähköisillä kirkkouruilla.
Kirkon alttaritaulun "Vapahtaja Getsemanessa" on maalannut Robert Wilhelm Ekman vuonna 1871. Alttaritaulu on Elimäen kirkon entinen alttaritaulu, joka on siirretty Korian kirkkoon 1978.
Voikkaan kirkko

Voikkaan kirkko on puukirkko Kouvolassa Voikkaan kaupunginosassa. Rakennus kuuluu Kouvolan seurakuntayhtymän Kuusankosken seurakunnan tiloihin. Kirkko on alun perin rakennettu rukoushuoneeksi vuonna 1925 Volmari Forsbergin suunnitelmien mukaan. Rakennus muutettiin rukoushuoneesta kirkoksi 1961 Veikko Larkaksen piirustusten mukaan. 
Kirkkosaliin mahtuu 600 henkeä. Kirkon siipirakennuksessa toimii seurakuntatalo. Veikko Larkas on suunnitellut kirkon alttarimosaiikin, jossa on risti pikkukaakelitaustalla. Kirkon erillinen kellotapuli valmistui 1959.
Diego Colotto

Diego Daniel Colotto (s. 10. maaliskuuta 1981 Río Cuarto, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura.
Colotto pelasi vuodet 2000–2004 kotimaansa Estudiantesissa, kunnes siirtyi Meksikoon. Siellä hän edusti vuodet 2005–2007 Tecos UAGia ja yhden kauden 2007–2008 Atlasia. Monet eurooppalaisseurat Serie A:sta ja Englannin valioliigasta olivat kiinnostuneita hänestä, mutta Colotto päätti vielä tuolloin pelata Meksikossa.
30. elokuuta 2008 Colotto siirtyi espanjalaisseura Deportivo La Coruñaan. Hänestä maksettiin 2,5 miljoonan euron siirtokorvaus. Kaudella 2008–2009 hän pääsi pelaamaan Uefa-cupin karsintaotteluita norjalaista Brannia vastaan. Deportivo hävisi ensimmäisen osan vieraissa numeroin 2–0, mutta toisessa osassa he kirivät eron umpeen voittamalla kotiottelunsa samoin luvuin. Ottelu eteni rangaistuslaukauskilpailuun, jonka Deportivo voitti. Colotto kuului ottelun sankareihin yhdessä Deportivo-maalivahti Daniel Aranzubian kanssa, joka torjui kolme rangaistuslaukausta. Pääsarjassa Colotto pelasi yhteensä 11 ottelua.
22. kesäkuuta 2012 Colotto teki sopimuksen Espanyolin kanssa.
Pyhän Ursulan kirkko (Kouvola)

Pyhän Ursulan kirkko on katolisen Pyhän Ursulan seurakunnan kirkko Kouvolassa. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Benito Casagrande. Kirkko valmistui ja vihittiin käyttöön vuonna 1993.
Kouvolan Pyhän Ursulan seurakunta on perustettu kappeliseurakunnaksi vuonna 1985 ja se itsenäistyi 1991, jonka jälkeen seurakunnalle ryhdyttiin rakentamaan omaa kirkkoa. Kirkon rakentamisessa olivat merkittävänä apuna Saksan katolilaiset.
Juca (jalkapalloilija, 1979)

Juliano Roberto Antonello eli Juca (s. 19. marraskuuta 1979 Passo Fundo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän on edustanut mm. Brasilian Campeonato Brasileiro Série B:ssä pelaavaa Cearáa ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Juca aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Brasiliassa edustaen Internacional, Criciúmaita, Maríliata, Fluminensea, Botafogoa ja Guarania.
15. kesäkuuta 2007 Juca siirtyi serbialaiseen Partizaniin kaksivuotisella sopimuksella. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa 26. syyskuuta 2007 Serbian cupin ottelussa Radia vastaan. Ensimmäinen kausi Serbiassa oli menestyksekäs, kun joukkue voitti sekä pääsarjamestaruuden että cupin. Toisella kaudellaan hän pelasi 18 ottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Vuoden 2009 kesäkuun alussa Juca siirtyi espanjalaiseen Deportivo La Coruñaan. Hän teki joukkueen kanssa sopimuksen vuoteen 2011. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 29. elokuuta 2009 vierasottelussa Real Madridia vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki muutamaa sarjakierrosta myöhemmin ottelussa Xereziä vastaan.
Etelä-Pohjanmaan Palloveikot

Etelä-Pohjanmaan Palloveikot oli ilmajokinen pesäpalloseura, joka perustettiin kaudeksi 1923 yhdistämällä koko Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin alueen joukkueet mm. Kauhajoen Karhu ja Vaasan Vasama.
Sunnuntaina 12. elokuuta EPP pelasi ensimmäisen ottelunsa Ilmajoella voittaen Toijalan Vauhdin 27-10. EPP ratkaisi ottelun ensimmäisessä sisävuorossaan tekemällä siinä 20 juoksua, joista kahdella kuolleella 14. Välierässä Palloveikot kohtasivat Helsingin Toverit, joka antoikin jo astetta paremman vastuksen, 8-4.
Loppuottelu oli tarkoitettu pelattavaksi Ilmajoella 9. syyskuuta., mutta myöhäisen ilmoittamisen takia saapuivat E.-P. Palloveikot 2. syyskuuta Helsinkiin, otaksuen ottelun olevan ilman muuta ensimmäisenä Palloliiton määräämästä kahdesta sunnuntaista, 2.9. ja 9.9. Kun HPL:n pelaajat sattuivat olemaan kaupungissa, suostuivat he otteluun, Pallokentän ollessa mitä kurjimmassa kunnossa, Kaisaniemen pikkukentällä ja päättyi ottelu HPL:n voittoon 10 – 2.
Näin ollen EPP sai ainoana pesäpallokautenaan SM-hopeaa. Joukkueessa pelasivat J. Aho, A. Puodinketo, E. Sysilampi, E. Lusa, L. Lindroos, L. Jyllilä, A. Ylikokko, Arvo Haavisto ja V. Aro (kapteeni).
Anastus

Anastus eli anastaminen tarkoittaa toisen omistaman irtaimen omaisuuden oikeudetonta ottamista, pitämistä, luovuttamista tai muunlaista hyväksikäyttöä tarkoituksella sen saaminen itselleen tai toiselle sellaiseen omistukseen, joka on pysyvää
ja ulkonaiselta olemukseltaan vastaa omistusoikeutta.&lt;ref name="HE 66/1988"&gt;Hallituksen esitys Eduskunnalle rikoslainsäädännön kokonaisuudistuksen ensimmäisen vaiheen käsittäväksi rikoslain ja eräiden muiden lakien muutoksiksi, 1988 vp. n:o 66 (HE 66/1988), sivu 35.&lt;/ref&gt;
Anastaminen Suomen laissa.
Anastamista on Suomen rikoslain mukaan muun muassa varkaus, kavallus ja ryöstö.
On huomattava, että anastus kohdistuu toisen omistamaan irtaimeen omaisuuteen; kiinteää omaisuutta ei siis voi anastaa. Anastaminen on rikos ainoastaan tahallisena ja kun omaisuus otetaan oikeudettomasti. Toisin sanoen jos ottaa esimerkiksi vartioimattomasta naulakosta toisen ihmisen takin erehdyksessä, ei syyllisty anastukseen, koska teko ei ole tahallinen. Anastukseksi teko muuttuu, jos virheen huomattuaan takinottaja päättää pitää toisen takin ilman aikomusta palauttaa sitä oikealle omistajalle. Tällöin kyseessä on varkaus. 
Anastukseen ei myöskään syyllisty, jos ottaa toisen omaisuutta jonkun oikeutusperiaatteen nojalla, kuten lainaksi tai käyttöön omistajan antamalla luvalla. Mikäli taas päättää ottaa omakseen eli "omii" toiselta lainaksi saamansa esineen, syyllistyy anastukseen, tarkemmin sanottuna kavallukseen.
Luvattomasta käytöstä säädetään erikseen; se ei ole anastusta, koska siinä ei ole tarkoituksena muuttaa esineen omistussuhdetta, ainoastaan käyttää sitä oikeudetta.
Mikäli tarkoituksena ei ole saada toiselta otettua esinettä itselle, vaan ainoastaan aiheuttaa sille vahinkoa, tekijä ei syyllisty anastukseen. Esimerkiksi jos joku nappaa toiselta matkapuhelimen ja heittää sen mereen, kyseeseen ei tule anastustyyppinen rikos, varkaus tai näpistys, vaan rikoslain 35. luvun 1 §:n mukainen vahingonteko.
Anastamisen käsite ei ole käytännössä aiheuttanut merkittäviä tulkintaongelmia, vaikka käsitteen sisältöä ei voida pitää täysin selvänä.
Muut kielet.
Ruotsiksi anastus on "tillgrepp", englanniksi "appropriation," saksaksi "Wegnahme ja ranskaksi hypothese".
Minardi PS05

Minardi PS05 oli Formula 1 -auto, jota Minardi käytti kaudella 2005. Auto teki debyyttinsä San Marinon Grand Prix'ssä Minardin ajettua kauden kolme ensimmäistä kilpailua vanhemmalla PS04-mallilla, josta PS05 oli suuri kehitysaskel. Siinä oli mm. parannetut sivuponttonit ja siivekkeet. Autossa oli myös Cosworthin uusi moottori. Parannuksista huolimatta Minardi jäi peränpitäjäksi monissa osakilpailuissa, ja kausi jäi Minardin viimeiseksi Formula 1 -sarjassa.
Lähteet.
F1technical.net
Toijalan Vauhti

Toijalan Vauhti ry (alkuaan Akaan Nuorisoseuran W ja U seura Wauhti) on akaalainen vuonna 1907 perustettu urheiluseura. Seuran päälajeja ovat nykyisin yleisurheilu ja hiihto sekä kuntourheilu.
Olympia- ja EM-mitalisti Eeles Landström on edustanut urallaan muun muassa Vauhtia. Seuran muita olympialaisissa kilpailleita urheilijoita ovat Matti Ritola 18 kilometrin maastohiihdossa 1924 ja Ville Mattila sotilaspartiohiihdossa 1924. Nykyurheilijoista Emma Millard voitti vuosina 2009 ja 2010 SM-hopeaa 400 metrin aitajuoksussa sekä sisäradoilla SM-kultaa aitajuoksussa 2009 ja kolmiloikassa 2010. Toinen aitajuoksumitalisti sisäradoilta on Noora Toivo.
Vauhdin joukkue voitti sisäradoilla 2008 SM-kultaa naisten 4 × 325 metrin viestissä.
Pesäpallo.
Toijalan vauhti osallistui pesäpallon SM-kilpailuihin niiden alusta saakka, tosin ensimmäisellä kaudella 1922 Toijalan suojeluskunnan nimissä. Tuolloin joukkue selviytyikin aina loppuotteluun saakka häviten kuitenkin Helsingin Pallonlyöjille. Muut viisi kertaa, jotka vauhti oli kisoissa mukana, tuottivat kaikkiaan kolme kertaa paikan semifinaalissa (siis periaatteessa pronssimitalisijan, joskaan mitaleita ei tuohon aikaan jaettu). 
Toijalan Vauhdin pesäpallotoiminta lakkasi, kun paikkakunnalle perustettiin 1929 uusi pesäpallon erikoisseura Toijalan Pallo-Veikot. Vuonna 1975 TPV fuusioitui Toijalan Vauhtiin, jolloin pesäpallo palasi Vauhdin palloilujaoston ohjelmaan.
Ala-Kuusaa

Ala-Kuusaa (, v:een 1948 Ала Кууса) on kylä Kannilanjoen länsipuolella Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Ala-Kuusaa kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa. 
Historia.
Kyläkuva.
Suomelle kuuluessaan Ala-Kuusaa sijaitsi Muolaan pohjoisosassa noin kahdeksan kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta pohjoiseen. Ala-Kuusaan naapurikyliä olivat lännessä ja pohjoisessa Ylä-Kuusaa, idässä Peippola ja etelässä Koirala. Vuonna 1936 Ala-Kuusaan pinta-ala oli 7,85 neliökilometriä, josta oli peltoa 305 hehtaaria, niittyä kahdeksan hehtaaria ja metsää 466 hehtaaria. Ala-Kuusaan koulupiirin kuului myös pieni Paakelin kylä, jonka pinta-ala samana vuonna oli noin yksi neliökilometri, josta oli peltoa 50 hehtaaria, niittyä kolme hehtaaria ja metsää 52 hehtaaria.
Ala-Kuusaan halki kulki maantie Muolaan kirkonkylästä Äyräpään kirkonkylään, josta Ala-Kuusaassa erkani kylätie Paakelin kautta Kyyrölään. Ala-Kuusaan asutus ja pellot sijaitsivat pääasiassa kylän läpi johtavan maantien molemminpuolin. Ala-Kuusaassa oli noin 20 taloa ja Paakelissa vain muutama.
Ala-Kuusaan koulupiiriin kuuluivat Ala-Kuusaan ja Paakelin kylät. Koulu aloitti toimintansa vuokratiloissa vuonna 1901 ja oma koulurakennus valmistui vuonna 1904. Ala-Kuusaan koulu sijaitsee kylän pohjoisrajalla Ylä-Kuusaan kylän puolella. Koulupiiriin olivat aluksi kuuluneet myös Ylä-Kuusaa ja Määttälä, minkä vuoksi Ala-Kuusaan koulu sijaitsi kylän rajan pohjoispuolella. Koulurakennus säilyi talvisodassa.
Sota-aika.
Ala-Kuusaan koulupiirin asukkaat evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Ala-Kuusaan asukkaat asutettiin Ypäjälle.
Zenon Konopka

Zenon Konopka (s. , Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, jolla on isänsä puolelta puolalaiset sukujuuret. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä ja rooliltaan tappelija.
Ura.
Konopka pelasi vuosina 1998–2002 juniorina neljä kautta OHL:n Ottawa 67's -joukkueessa. Häntä ei koskaan . Konopka siirtyi kaudeksi 2002–2003 jääkiekkoammattilaiseksi ja pelasi ensimmäisellä kaudellaan suurimmaksi osaksi ECHL:n Wheeling Nailersissä. Syyskuussa 2003 hän solmi sopimuksen AHL:n Utah Grizzliesin kanssa, mutta pelasi kaudesta vain 43 ottelua Utahissa ja 23 ottelua Utahin farmijoukkueessa ECHL:n Idaho Steelheadsissä.
Syyskuussa 2004 Konopka solmi sopimuksen NHL:n Mighty Ducks of Anaheimin kanssa. Kauden 2004–2005 hän pelasi kokonaisuudessaan Anaheimin farmijoukkueessa Cincinnati Mighty Ducksissa, mutta kaudella 2005–2006 Konopka pelasi Anaheimissa 23 NHL-ottelua, vaikka pelasi suurimman osan kaudesta farmijoukkueessa. Heinäkuussa 2006 Konopka solmi sopimuksen venäläisen Lada Toljattin kanssa, mutta pelasi seurassa vain neljä ottelua. Tammikuussa 2007 Anaheim myi Konopkan, Curtis Glencrossin ja varausvuoron Columbus Blue Jacketsiin, josta se sai vaihdossa Mark Hartiganin, Joe Motzkon ja varausvuoron. Columbuksessa Konopka pelasi puolentoista kauden aikana yhdeksän NHL-ottelua.
Heinäkuussa 2008 Konopka solmi sopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa, mutta pelasi kaudella 2008–2009 Tampassa vain seitsemän NHL-ottelua ja suurimman osan kaudesta farmijoukkueessa AHL:n Norfolk Admiralsissa. Kaudella 2009–2010. Konopka pelasi suurimman osan kaudesta Tampa Bayssä tappelijana ja nelosketjun keskushyökkääjänä. Konopka keräsi Lightningissä 265 jäähyminuuttia ja voitti liigan jäähytilaston. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi New York Islandersiin. Konopka pelasi kaudella 2010–2011 Islandersin jokaisessa ottelussa ja voitti jälleen liigan jäähykuninkuuden saatuaan 307 jäähyminuuttia. Kauden jälkeen hän teki vuoden sopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa.
Senatorsissa Konopka pelasi yhden kauden ja teki viisi pistettä 55 ottelussa. Jäähyminuutteja hänelle kertyi tällä kertaa 193. Kesällä 2012 Konopka teki kahden vuoden sopimuksen Minnesota Wildiin. Kesken kauden 2013–2014 hän siirtyi Buffalo Sabresiin. Keväällä 2014 Konopka kärysi kielletyistä aineista ja sai NHL:lta 20 ottelun pelikiellon. Hänen toistaiseksi viimeiseksi NHL-ottelukseen jäi 13. huhtikuuta pelattu ottelu New York Islandersia vastaan.
Kaudella 2014–2015 Konopka pelasi vain kolme ottelua Puolan liigassa KH Sanokin riveissä.
Baseball-Puumat

Baseball-Puumat eli Puumat on vuonna 1981 perustettu suomalainen baseball-seura.
Historia.
Seura on toiminut vuodesta 1981 nimellä Hawks. Seura toimi tuolloin Katajanokan Haukkojen alaisuudessa. Saman vuoden syksyllä Hawks yhdistyi Helsingin Pallo-Toverien kanssa ja seura otti käyttöönsä nimen Wranglers. Tuolla nimellä seura pelasi kauden 1982, jonka jälkeen nimeksi vaihdettiin Puumat.
Puumat on ainoa joukkue joka on pelannut SM-sarjassa joka kaudella, lukuun ottamatta vuotta 1992 jolloin laman takia sarjaa ei pelattu. Puumat on voittanut baseballin Suomen mestaruuden yhdeksän kertaa.
Filiskos Aiginalainen

Filiskos Aiginalainen (; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Onesikritoksen poika ja kotoisin Aiginasta.
Onesikritos lähetti Filiskoksen ja tämän nuoremman veljen Androstheneen Ateenaan. Siellä he kiinnostuivat Diogenes Sinopelaisen ajattelusta siinä määrin, että myös Onesikritos tuli Ateenaan ja ryhtyi Diogeneen oppilaaksi. Hermippos Smyrnalaisen mukaan Filiskos oli Stilponin oppilas. Hänet on liitetty myös Fokioniin.
"Sudan" mukaan Filiskos olisi ollut Aleksanteri Suuren opettaja, mutta tällaista tietoa ei esiinny muissa antiikin aikaisissa lähteissä. Se, että Filiskos olisi ollut sekä Onesikritoksen poika, Stilponin oppilas että Aleksanterin opettaja, muodostaa myös kronologisen ongelman. Claudius Aelianus on kuitenkin säilyttänyt Filiskoksen Aleksanterille osoittaman lyhyen kehotuksen; siinä Filiskos kehottaa Aleksanteria pitämään huolen maineestaan ja tuomaan enemmän rauhaa kuin tuhoa.
"Sudan" mukaan Filiskos kirjoitti dialogeja. Niihin kuului muun muassa teos nimeltä "Kodros". Satyros väitti, että Diogeneen nimiin laitetut tragediat olivat todellisuudessa Filiskoksen kirjoittamia. Sotionin mukaan Diogeneen nimiin laitettujen dialogien joukossa oli myös dialogi nimeltä "Filiskos".
Filiskos

Filiskos (, ) on antiikin kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
LED-näyttö

LED-näyttö on kokonaan LED-puolijohteilla toteutettu näyttö. LED-näyttöjä käytetään mainostauluina tienvarsilla, urheiluareenoiden näyttöinä sekä opasteina ja erilaisten laitteiden pieninä näyttöinä. Monivärisessä LED-näytössä jokaista pääväriä vastaa oma erillinen LED-polttimo, joiden kaikkien kolmen palaessa yksittäisen näyttöpisteen valo näyttää valkoiselta. OLED-näyttö on tekniikaltaan vastaava, mutta käyttää LEDien sijasta orgaanista alkuperää olevia OLEDejä.
LED-näyttöä käytetään myös markkinointinimenä litteille LED TV:ille ja LED-tietokonenäytöille, jotka käyttävät tekniikkana LED-taustavalolla varustettua nestekidenäyttöä.
Karl Wilhelm Törnegren

Karl (Carl) Wilhelm Törnegren (23. huhtikuuta 1817 Turku – 19. helmikuuta 1860 Helsinki) oli Helsingin yliopiston kirjastonhoitaja ja oppihistorian professori. Hän kirjoitti myös runoja, jotka julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen kokoelmana. Lisäksi Törnegren kirjoitti 1858 Helsingfors Tidningar -lehteen kirjemuotoisia pakinoita nimimerkillä "Brunnsgäst" (”kylpylävieras”).
Törnegren oli suomalainen kirjallisuushistorioitsija ja runoilija. Hän valmistui ylioppilaaksi 1830, maisteriksi 1836 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1844. Hän oli vuodesta 1845 oppihistorian apulaisopettaja ja sai samalla siihen yhdistetyn kirjaston varahoitajan viran. Vuonna 1851 hänet nimitettiin oppihistorian professoriksi ja kirjastonhoitajaksi. Professorinvirka lakkautettiin 1852, mutta Yliopiston kirjastonhoitajana Törnegren pysyi kuolemaansa asti. Hän julkaisi enimmäkseen sanomalehdissä ja kalentereissa sekä alkuperäisiä runoja että runokäännöksiä. Omat runot julkaistiin sittemmin koottuina teoksessa" Lännetär I" (1860).
Törnegren syntyi Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtajan Carl Johan Idestamin ja piika Anna Greta Valbäckin aviottomana lapsena. Professori Johan Agapetus Törngren ja hänen vaimonsa Eva Agatha Helsingberg ottivat hänet kasvatikseen. Törnegren vietti lapsuutensa kasvatti-isänsä omistamassa Laukon kartanossa Vesilahdella jossa muun muassa Elias Lönnrot oli hänen kotiopettajanaan. Törnegren pääsi ylioppilaaksi 1830 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1836, lisensiaatiksi 1841 ja tohtoriksi 1844. Törnegren opiskeli Uppsalassa 1836–1837 ja Moskovassa 1841–1842.
Törnegren toimi Helsingin yliopiston kirjastossa amanuenssina 1842–1845, varakirjastonhoitajana 1845–1851 ja kirjastonhoitajana 1848–1860. Hän oli oppihistorian dosenttina 1843–1845, vt. professorina 1848–1850 ja professorina 1851–1853.
Törnegren oli naimisissa vuodesta 1851 lähtien Ottiliana (Nanny) Sofia Wärnhjelmin kanssa. Heillä oli viisi lasta, joista kaksi kuoli pienenä.
Reijo Mattinen

Reijo Mattinen (s. 1963) on suomalainen suunnistaja ja kolminkertainen viestisuunnistuksen MM-mitalisti. Hän on tällä hetkellä Joutsenon Kullervon valmentaja.
Skövden MM-kilpailuissa 1989 Mattinen voitti pronssia viestistä joukkuetovereinaan Keijo Parkkinen, Ari Kattainen ja Peter Ivars. Henkilökohtaisella matkalla Mattinen sijoittui yhdeksänneksi. Kaksi vuotta myöhemmin Mariánské Lázněssa hän voitti toisen viestisuunnistuksen MM-pronssinsa. Joukkueessa hänen lisäkseen suunnistivat Ari Anjala, Mika Kuisma ja Keijo Parkkinen. Normaalimatkalla hän sijoittui 19:nneksi ja pikamatkalla 35:nneksi. Detmoldin MM-kilpailuissa 1995 hän voitti viestistä hopeaa joukkuetovereinaan Keijo Parkkinen, Timo Karppinen ja Janne Salmi. Normaalimatkalla hän sijoittui 23:nneksi ja pikamatkalla 49:nneksi.
Seuratasolla Mattinen on edustanut Joutsenon Kullervoa, Lahden Suunnistajia ja Rajamäen Rykmenttiä. Jukolan viestissä Mattinen sijoittui toiseksi vuosina 1992, 1994 ja 1996 Rajamäen Rykmentin joukkueessa.
Sotilaiden MM-kilpailuista Mattinen voitti kultaa 1993, 1994, 1995 ja 1996. Puolustusvoimat valitsi Mattisen vuoden sotilasurheilijaksi vuosina 1989, 1995 ja 1996.
Crown of Creation

Crown of Creation on Jefferson Airplane -yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 1968. Hieman kaupallisesti flopanneen edellisalbumin jälkeen, "Crown of Creation" menestyi jälleen hyvin, nousten Yhdysvalloissa listan sijalle 6.
"Triad"-kappaleen on kirjoittanut David Crosby, joka oli tehnyt sen alun perin The Byrds-yhtyeen käyttöön, mutta yhtyeen muut jäsenet hylkäsivät sen.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Peippola (Muolaa)

Peippola oli kylä Muolaan kunnan pohjoisosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kylä sijaitsi Kannilanjoen itäpuolella noin seitsemän kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta pohjoiseen. Sen naapurikyliä olivat lännessä Kannilanjoen toisella puolella Ala-Kuusaa, pohjoisessa Ylä-Kuusaa, idässä Punnus ja etelässä Peikola, Kannila ja Koirala.
Kyläkuva.
Peippolan ja Ylä-Kuusaan rajalla kulki maantie Ylä-Kuusaasta Kantatie 62. Maantieltä erkani kylätie etelään Kannilanjoen itärannalle, jonne Peippolan kylän asutus ja pellot olivat keskittyneet. Kylän itäosan käsitti metsäinen Peippolankangas. Kylässä oli noin 10 taloa. Vuonna 1936 Peippolan pinta-ala oli 3,97 neliökilometriä, josta oli peltoa 79 hehtaaria, niittyä kolme hehtaaria ja metsää 314 hehtaaria. 
Historia.
Peippolan asukkaat evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle. Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle.
Cranberry Portage

Cranberry Portage on asutuskeskus (virallisesti "Local Urban District") Kelseyn maalaiskunnassa Manitoban provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Athapapuskowjärven etelärannalla noin 90 kilometriä pohjoiseen The Pas'n kaupungista, ja noin 695 kilometriä luoteeseen Winnipegistä. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan Cranberry Portagen asukasluku oli 615.
Ennen vuotta 1928 kaupunki oli nimensä mukaisesti vain paikka, jossa veneet vedettiin maitse kannaksen ylitse seuraavalle järvelle. Tuolloin alueella liikkuivat ainoastaan alkuperäisasukkaat ja turkiseläinten metsästäjät. Vuonna 1928 kaupunkiin rakennettiin rautatie joka yhdisti sen The Pasiin sekä Flin Floniin, ja paikalle muodostettiin asutuskeskus (tuolloin "unincorporated village district").
4. kesäkuuta 1929 osa Cranberry Portagen kylästä tuhoutui, kun höyryveturin kipinästä alkunsa saanut metsäpalo pyyhkäisi puurakennusten muodostaman asutuskeskuksen lävitse. Tulipalo tuhosi asemarakennuksen sekä useita koteja ja muita rakennuksia, ja asukkaat joutuivat pakenemaan veneillä järvelle.
Vuonna 1965 avattiin Frontier Collegiate Residential School.
Dick Idman

Dick Tore Staffan Idman (s. 25. huhtikuuta 1950 Helsinki) on suomenruotsalainen näyttelijä, ohjaaja, professori ja teatterinjohtaja.
Ura.
Idman on toiminut suomenruotsalaisissa ja suomenkielisissä kulttuuripiireissä. Hänen sydäntään lähellä on aina ollut erityisesti lastenteatteri. Idman on vaikuttanut Skärgårdsteaternin taustalla niin näyttelijänä, ohjaajana kuin tukiyhdistyksen perustajajäsenenä ja puheenjohtajana.
Idman työskenteli professorina Teatterikorkeakoulun ruotsinkielisen näyttelijäntyön laitoksella vuosina 1995–2001 ja uudestaan vuodesta 2011 lähtien. Vuosina 1989-1991 Idman toimi Turun ruotsalaisen teatterin taiteellisena johtajana.
Idman on näytellyt elokuvissa Suomessa ja ulkomailla sekä esimerkiksi Helsingin kolmannella ruotsinkielisellä näyttämöllä Viirus-teatterissa ja Wasa Teaterissa.
Hän esittää Niiskun ääntä "Muumilaakson tarinoiden" sekä "Muumipeikko ja pyrstötähti" -elokuvan ruotsinkielisissä versioissa.
Itsenäisyyspäivänä 2016 Dick Idman palkittiin Pro Finlandia -mitalilla elämäntyöstään teatterin parissa.
Fluoriboorihappo

Fluoriboorihappo (HBF4) on vahva epäorgaaninen happo. Yhdisteestä käytetään myös nimiä tetrafluoroboorihappo, tetrafluoriboorihappo, fluoboorihappo, boorifluorihappo ja vetytetrafluoroboraatti.
Ominaisuudet.
Fluoriboorihappo on vahva happo, joka tunnetaan ainoastaan vesiliuoksen muodossa. Vesiliuoksessa se on protolysoitunut käytännöllisesti katsoen oksonium- ja tetrafluoroboraatti-ioneiksi. Vesiliuoksessa fluoriboorihappo osittain hydrolysoituu, jolloin muodostuu hydroksofluoriboorihappoa. Hydrolysoituminen voi jatkua edelleen, jolloin erilaisten hydroksifluoroboorihappojen jälkeen muodostuu boorihappoa ja vetyfluoridia.
Toisin kuin vetyfluoridi, fluoriboorihappo ei kykene syövyttämään lasia.
Valmistus.
Teollisesti fluoriboorihappoa valmistetaan vetyfluoridin ja boorihapon välisellä reaktiolla.
4HF + H3BO3 → HBF4 + 3H2O
Fluoriboorihappoa muodostuu myös booritrifluoridin reagoidessa veden kanssa. Tällöin sivutuotteena muodostuu boorihappoa.
4BF3 + 3H2O → 3HBF4 + H3BO3
Käyttö.
Fluoriboorihaposta voidaan käyttää valmistettaessa sen suoloja tetrafluoroboraatteja, desinfektoivana aineena ja sienten torjuntaan käytettävänä aineena.
Fluoriboorihapon ja boorihapon seosta käytetään pinnoitettaessa metalleja tinan ja lyijyn seoksella. Hapot parantavat pinnoitekylvyn sähkönjohtavuutta ja estävät lyijy-ionien lähteenä toimivaa lyijytetrafluoroboraattia hajoamasta lyijyfluoridiksi
Fluoriboorihappoa voidaan käyttää myös katalyyttinä. Fluoriboorihappoa voidaan käyttää valmistettaessa fluorattuja aromaattisia yhdisteitä niin kutsutulla Schiemann-reaktiolla. Fluoriboorihappo muodostaa diatsoniumsuolan kanssa niukkaliukoisen diatsoniumfluoroboraattisuolan, joka kuumennettaessa hajoaa muodostaen fluoratun aromaattisen yhdisteen eli aryylifluoridin.
Turvallisuus.
Fluoriboorihappo on voimakkaasti syövyttävä yhdiste ja voi aiheuttaa vakaviakin syövytysvammoja joutuessaan kosketuksiin elimistön kanssa. Hengitettynä yhdiste aiheuttaa yskää ja hengityksen vaikeutumista. Nieltynä fluoriboorihappo aiheuttaa voimakkaita vatsakipuja ja jopa tajuttomuuden. Pitkäaikainen altistuminen aineelle voi aiheuttaa fluoroosin.
Kleomenes (filosofi)

Kleomenes (; n. 300 eaa.) oli antiikin kreikkalainen kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Krates Thebalaisen oppilas. Kleomeneen kerrotaan opettaneen Timarkhos Aleksandrialaista ja Ekhekles Efesoslaista, joista jälkimmäinen opetti edelleen Menedemosta.
Kleomenes kirjoitti teoksen "Kirjoitus kasvatuksesta" (, "Paidagogikos"). Diogenes Laertios on säilyttänyt siitä kyynikko Diogenes Sinopelaista koskevan anekdootin, joka liittyy kertomukseen, jonka mukaan Diogenes jäi kerran merirosvojen vangiksi ja myytiin orjaksi. Kleomeneen mukaan Diogeneen oppilaat olisivat tarjoutuneet maksamaan tämän lunnaat. Kleomeneen teos on varhainen lähde tähän kertomukseen, mikä tukee sitä ajatusta, että kertomus perustuisi tositapahtumiin.
Skyla

Skyla (oikealta nimeltään Lucy Batty) on englantilainen dance-laulaja. Hänen ensiesiintymisensä musiikkimailmassa oli Beatplayersien musiikkivideolla "Summer Love". Hän levytti myös oman versionsa High School Musical -hitistä "Breaking Free".
Ura.
Levy-yhtiö All Around the World teki sopimuksen Skylan kanssa vuonna 2008. Tuottajat Scott Rosser (Beatplayers-yhtyeestä), Mike Di Scala (Ultrabeat-yhtyeestä) ja Nemesis ovat työskennelleet hänen kanssaan ensimmäistä albumia varten.
Skylan debyyttisingle "Breaking Free" ilmestyi 9. kesäkuuta 2009. Musiikkivideon pyörittyä vasta kaksi päivää brittimusiikkikanava Clubland TV:llä se nousi kanavan eniten äänestetyksi kappaleeksi ja sijalle 43 musiikkivideoiden listalla kaikista musiikkilajeista. YouTubessa video katsottiin jopa 215 000 kertaa alle kuukauden aikana.
Skylan toinen single "Ayo Technology" ilmestyi 14. lokakuuta 2009. Sitä on soitettu runsaasti suosituimmilla musiikkikanavilla kuten Clubland TV, MTV Dance ja Chart Show TV.
Carl August Standertskjöld (s. 1814)

Carl August Standertskjöld (9. marraskuuta 1814 Asikkala – 18. helmikuuta 1885 Pietari) oli suomalainen keisarillisessa Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraaliluutnantti ja vapaaherra. Hän keräsi huomattavan omaisuuden toimiessaan Tulan asetehtaan vuokraajana ja sijoitti sen suomalaiseen teollisuuteen ja maaomaisuuteen.
Ura.
Standertskjöld kävi 1829–1834 Haminan kadettikoulun ja palveli valmistuttuaan vänrikkinä ja aliluutnanttina "Henkikaartin 2. tykistöprikaatissa". Standertskjöld oli vuosina 1837–1845 Kaukasiassa sotimassa sikäläisiä kapinallisia vuoristokansoja vastaan. Kapteeniksi vuonna 1846 ylennetty Standertskjöld määrättiin 1847 Tulan kivääritehtaan johtajan apulaiseksi. Hänestä tuli eversti 1847 ja kenraalimajuri 1855 sekä kenraaliluutnantti 1867.
Standertskjöld oli vuodesta 1857 Iževskin kivääritehtaan johtaja ja vuodesta 1858 Tulan kivääritehtaan johtaja. Hän toimi Tulan asetehtaan vuokraajana 1864–1870 ja vuonna 1871 hänet nimitettiin Venäjän kaikkien kivääri- ja ammustehtaiden ylitarkastajaksi. Tässä virassa hän oli vuoteen 1880 saakka. Sen jälkeen hän toimi 1880–1881 Venäjän armeijan tykistön päähallinnon tykistökomitean aseosaston varajäsenenä. Standertskjöld sai eron sotapalveluksesta 1881.
Tulan kivääritehtaan vuokraajana Standertskjöld oli Venäjän suurimpia asetehtailijoita. Vuonna 1868 hän aloitti teolliset sijoitukset Suomeen ostamalla osuuden Lupikon ruukista läheltä Pitkäärantaa. Muut osakkaat olivat ruotsalaiset Jonas Wahlstedt ja Ludvig Nobel. Myöhemmin ruukki siirtyi kokonaan Nobelin omistukseen. 1870-luvulla Standertskjöld sijoitti myös Suomen sahateollisuuteen. Hän perusti 1872 Inkeroisten puuhiomon Anjalankoskelle Sippolaan ja 1873 "Sahatehdas Oy C. A. Standertskjöldin" sahalaitoksen Kotkan Hovinsaareen. Hän sijoitti varoja myös Porin konepajaan.
Standertskjöld osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1882.
Omistukset.
Standertskjöld keräsi Tulan asetehtaan vuokraajana toimiessaan huomattavan omaisuuden, jonka hän sijoitti suomalaiseen maaomaisuuteen sekä teollisuuteen. Hän osti 1853 Kirstulan kartanon Hämeenlinnan pitäjästä, 1871 Laukon ja Tottijärven kartanot Vesilahdelta sekä 1880-luvulla Koiskalan kartanon Nastolasta, Häihän ja Pirklahden kartanot Porvoon maalaiskunnasta sekä Hausjärveltä Ryttylän maatilan. Hän omisti myös useita maatiloja Venäjällä. 
Standertskjöld rakennutti Helsingin Pohjoisrantaan "palatsimaisen" nelikerroksisen kerrostalon eli niin sanotun Standertskjöldin talon, jonka suunnitteli Theodor Höijer. Talo valmistui vuonna 1885. Taloa korotettiin ullakkokerroksella vuonna 1952 arkkitehti Antero Pernaja.n suunnitelman mukaan 
Perhe ja yksityiselämä.
Standertskjöld korotettiin vapaaherraksi 1874 ja hänen sukunsa merkittiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1876 vapaaherrallisena sukuna 52. Hänen vanhempansa olivat kapteeni Carl August Standertskjöld ja tämän ensimmäinen vaimo Christina Maria Uggla.
Standertskjöld oli naimisissa kaksi kertaa.
Standertskjöldin lapsia olivat:
Kleomenes

Kleomenes (, ) on antiikin kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Yhdysvaltain perustajaisät

Yhdysvaltain perustajaisät () olivat poliittisia johtajia, jotka joko allekirjoittivat Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen tai ottivat muulla tavoin osaa Amerikan vallankumoukseen auttaen maata itsenäistymään Ison-Britannian hallinnasta tai olivat merkittävässä roolissa Yhdysvaltain perustuslain laatimisessa tai olivat muuten merkittävässä roolissa hallinnon asettamisessa perustuslain vaatimaan muotoon. 
Perustajaisiä kutsutaan lisäksi kahdella avainkäsitteellä; "The Signers" (suom. "allekirjoittajat" eli miehet, jotka allekirjoittivat itsenäisyysjulistuksen) ja "The Framers" (suom. "kehystäjät" eli ne, jotka osallistuivat perustuslain laatimiseen). Nykyiset historioitsijat kuitenkin laskevat perustajiin tätä laajemman ryhmän, jotka olivat mukana maan itsenäisyystaistelussa ja kansakunnan luomisessa. 
Keskeisimmät perustajaisät ovat John Adams, Benjamin Franklin, Alexander Hamilton, John Jay, Thomas Jefferson, James Madison ja George Washington. Nämä seitsemän avainhenkilöä määrittelee historioitsija Richard B. Morris kirjassaan "Seven Who Shaped Our Destiny: The Founding Fathers as Revolutionaries" vuodelta 1973. Professori Joseph J. Ellisin laatima Encyclopedia Britannican artikkeli vuodelta 2007 listaa edellä mainittujen henkilöiden lisäksi merkittävimmiksi perustajaisiksi Samuel Adamsin, Patrick Henryn, John Marshallin ja George Masonin.
Giorgio Bettinelli

Giorgio Bettinelli (15. toukokuuta 1955 Crema – 16. syyskuuta 2008 Jinghong) oli italialainen kirjailija ja laulaja/lauluntekijä. Hän sai mainetta ajamalla Vespa PX:llä maailman ympäri kolmella pitkällä matkalla: Rooma–Saigon 1992–1993, Anchorage–Ushuaia 1994–1995 ja Melbourne–Kapkaupunki 1995–1996. Hän julkaisi matkoistaan useita kirjoja, kuten "In Vespa" (Feltrinelli, 1997) ja "Brum, Brum 254 000 chilometri in Vespa" (Feltrinelli, 2002). Bettinelli muutti myöhemmin Kiinaan, jossa hän kuoli vuonna 2008.
Herman Paul

Herman(n) Daniel Paul (17. heinäkuuta 1827 Schwedt an der Oder, Brandenburg, Saksa – 4. joulukuuta 1885 Helsinki) oli saksalaissyntyinen muusikko ja Helsingin yliopiston saksan kielen lehtori, joka käänsi muun muassa Kalevalan saksan kielelle.
Paulin vanhemmat olivat hallitusneuvos Johann Paul ja Dorothea Paul. Hän kävi lukion Berliinissä, opiskeli musiikkia ja toimi sitten eri tehtävissä musiikin piirissä kierrellen 1858–1862 viulistina Itämeren alueen maissa. Paul muutti Helsinkiin 1859, perusti sinne musiikkikaupan 1862 ja toimi mm. konserttien arvostelijana. Hän oli Helsingin yliopiston saksan kielen ylimääräinen lehtori 1869–1885 ja opetti saksaa ja venäjää eri oppilaitoksissa Helsingissä. Paul toimi myös Hufvudstadsbladetin vakituisena kriitikkona 1865–1878. Hän sai kollegineuvoksen arvon vuonna 1884.
Paulin ruotsista saksaksi kääntämä Kalevala ilmestyi 1885–1886 nimellä "Kalevala, das Volksepos der Finnen", sitä pidettiin aiempaa Schiefnerin tekemää käännöstä parempana. Käännöksen runomitta poikkeaa hieman suomalaisesta runomitasta. Hän käänsi saksan kielelle myös J. L. Runebergin näytelmän "Salamiin kuninkaat" ja Zacharias Topeliuksen "Matkustus Suomessa" -kirjan. Hänen kääntämäänsä suomalaista runoutta olivat mm. teokset "Finnische Dichtungen" (1866) ja "Aus dem Norden" (1887). Lisäksi hän laati kouluja varten saksan kielen kieliopin ja lukemistoharjoituksia, joista Eino Sakari Yrjö-Koskinen teki suomenkieliset versiot. 
Talvella 1859 Paul teki Lappiin matkan, jonka päiväkirja julkaistiin 1860 "Papperslyktan"-viikkolehdessä nimellä ”Slädparti till Lappland, blad ur min dagbok”. Hän teki matkastaan myös lyijykynäpiirroksia.
Paul oli naimisissa vuodesta 1861 Evelina Lovisa Albertina Bonsdorffin (k. 1909) kanssa. Perheessä oli neljä lasta.
Paul opiskeli aluksi Berliinin yliopistossa, mutta paneutui sittemmin kokonaan musiikkiopintoihin. Hän saapui Suomeen 1859 ja perusti Helsinkiin musiikkikaupan. Hän osallistui suomalaiseen musiikkielämään, oli muun muassa perustamassa Helsingin musiikkiopistoa.
Paul on julkaissut saksan kielen oppikirjoja sekä kääntänyt saksaksi Runebergia ("Die Könige von Salamis" 1869), suomalaisia kansanlauluja, koko Kantelettaren ("Aus dem Norden. Eine Sammlung finnischer Dichtungen" 1877; "Kanteletar. Die Volkslyrik der Finnen", 1882) sekä vihdoin Kalevalan ("Kalevala. Das Volksepos der Finnen". 1885–1886), jonka jälkimmäinen osa ilmestyi hänen kuoltuaan. 
Paul teki "Kalevalan" käännöksen maisteri Henrik Pantsarin sanasanaisen ruotsinnoksen pohjalta, ja käsikirjoituksen tarkasti August Ahlqvist. Paul koetti saada runomitan vaihtelevammaksi sillä tavalla, että noudattaen Ahlqvistin esiintuomaa ajatusta hän pani toisen tai kolmannen trokeen sijaan daktyylin. Paulin käännöstä on kielellis-esteettisessä suhteessa pidettävä aikaisempaa Schiefnerin saksalaista käännöstä parempana, ja etenkin lyyrillisissä osissa on monta vaikuttavaa kohtaa. Sitä vastoin runomitta on taipuu liiaksi epiikkaan. Kun käännös on tehty ruotsin kielen välityksellä, on alkuperäiseen nähden paljon kadonnut, mutta se oli kuitenkin aikanaan parhaita "Kalevalan" käännöksiä.
Suomen Farmasialiitto

Suomen Farmasialiitto (SFL, vuoteen 1976 Suomen Farmaseuttiliitto) on vuonna 1917 perustettu farmasian alalla työskentelevien proviisorien, farmaseuttien, lääkealan erikoiskoulutettujen ja alan opiskelijoiden ammattiliitto. Farmasialiitto kuuluu Akavaan.
Farmasialiittoon kuuluu noin 8 000 jäsentä, joista 93 prosenttia on naisia. Valtaosa jäsenistä työskentelee apteekkisektorilla. Lisäksi farmasian alan työntekijöitä on myös kuntasektorilla, valtiolla, Kelalla, yliopistoissa ja lääketeollisuudessa.
Farmasialiitto neuvottelee farmasian alan työehtosopimukset ja valvoo jäsenistön etuja työpaikoilla. Liiton alueellisesta toiminnasta vastaavat 14 alueverkostoa.
Farmasialiitto kustantaa Farmaseuttista aikakauskirja Dosista, joka on ainoa suomenkielinen farmasian alan tieteellinen julkaisu. 
Farmasialiitto valitsee vuorovuosin Vuoden Farmaseutin ja Vuoden Proviisorin.
Käspaikka

Käspaikka on karjalainen kodintekstiili, pitkä ja kapea (noin 35 senttimetriä × 250 senttimetriä) pellavasta tehty pyyheliina. Se voi olla koristelematon tai koristeltu kansanuskomuksiin perustuvilla kuvioilla. Arkikäyttöön tarkoitetut käspaikat olivat vaatimattomammin koristeltuja kuin juhlakäspaikat. Venäläisperäiset käspaikat ovat usein karjalaisia käspaikkoja värikkäämpiä ja suurikuvioisempia. Käspaikkoja käytetään nykyään esimerkiksi ikonien koristeena ortodoksisissa kirkoissa ja kodeissa.
Tyypillisimpiä koristetyyppejä käspaikoissa olivat etupistokirjonta eli luotoksittain ompelu, ketjuvirkkaus, ristipistokirjonta sekä revinnäiskoristelu, jota karjalaiset nimittivät nyhennäisompeluksi. 1800-luvun lopulla kangaspuissa kuviointi, punapoiminta, alkoi syrjäyttää ompelukirjontakuviointia. Myös muita koristelumenetelmiä, ei kuitenkaan painokuviointia, on karjalaisissa käspaikoissa käytetty, ja eri kirjontatyylejä voitiin yhdistää samaan käspaikkaan. 
Harvinaisimpia käspaikkojen kuviointimenetelmiä on ollut revinnäiskuviointia muistuttava pitsipoiminta, jota on kansankielessä nimitetty myös valkealla langalla poimimiseksi. Tekniikka oli vähällä joutua unohduksiin, mutta sen elvyttivät uudelleen 1940-luvulla Maija Stenij ja Tyyne-Kerttu Virkki Aunuksessa. 
Ortodoksisessa jumalanpalveluksessa on tapana, että piispa pesee kätensä esimerkiksi kahden ponomarin eli alttaripalvelijan avustamana. Toinen kaataa vettä kolmessa erässä kannusta lautaselle ja toinen pitelee lautasta piispan edessä pitäen hartioillaan valkoista liinaa. Lopuksi piispa pyyhkii kätensä liinaan.
Alkujaan käspaikka on ollut pyyhkimistä varten. Kuitenkin käspaikan kutojat innostuivat tekemään toinen toistaan kauniimpia käspaikkoja koristuksineen. Lopulta ne olivat niin kauniita, ettei niitä enää raaskittu pitää pelkkinä pyyhkeinä. Kauniit käspaikat saivat lopulta koristeellisen käyttötarkoituksen esimerkiksi ikonien yllä. Nykyään on tapana, ettei käspaikkaan saa kuka tahansa pyyhkiä käsiään.
Jeremy Camp

Jeremy Thomas Camp (s. 12. tammikuuta 1978 Lafayette, Indiana, Yhdysvallat) on kristillinen CCM-muusikko. Hän on julkaissut uransa aikana seitsemän albumia ja kaksi live-albumia. Campin alkuperäinen musiikki on sekoitus balladeja ja rockia.
Elämä.
Jeremy Camp syntyi 12. tammikuuta 1978 Lafayettessä, Indianassa. Kitaransoittoon hän tutustui jo varhain nuorena isänsä innoittamana. Lukion jälkeen Jeremy kävi raamattukoulua eteläisessä Kaliforniassa kaksi vuotta.
Jeremy Camp on ollut naimisissa kahdesti. Hän ja hänen ensimmäinen vaimonsa, Melissa Lynn Henning-Camp, menivät naimisiin 21. lokakuuta 2000. Melissalla oli diagnosoitu munasarjasyöpä ja hän kuoli 5. helmikuuta 2001 vasta 21-vuotiaana. Jotkut Jeremyn varhaisen ajan kappaleista heijastavat hänen henkistä koettelemusta Melissan sairaudesta. "I Still Believe" oli ensimmäinen kappale, jonka hän kirjoitti vaimonsa kuoleman jälkeen. Joulukuussa 2003 Jeremy meni naimisiin Adrienne Campin (o.s Liesching) kanssa. Heillä on kaksi tytärtä (s. 2004 ja 2006).
Pianokonsertto nro 2 (Prokofjev)

Sergei Prokofjev sävelsi toisen pianokonserttonsa g-mollissa (op. 16) vuosina 1912–1913. Alkuperäinen versio esitettiin ensimmäistä kertaa Pavlovskissa 23. elokuuta 1913 säveltäjän itsensä toimiessa pianistina ja Aleksandr Aslanovin kapellimestarina. Uusittu versio esitettiin ensimmäistä kertaa Pariisissa toukokuussa 1924. Pianistina oli jälleen säveltäjä itse ja kapellimestarina Serge Koussevitzky.
Alkuperäisen version Prokofjev omisti itsemurhan tehneen ystävänsä, pianisti Maximilian Schmidtin muistolle. Alkuperäinen versio kuitenkin tuhoutui tulipalossa Venäjän sisällissodan aikana. Toisen pianokonserton uusittu versio poikkeaa niin paljon alkuperäisestä, että säveltäjä sanoi sitä voitavan jopa pitää hänen neljäntenään.
Konsertto koostuu neljästä osasta: