tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ich hatt’ einen Kameraden

Ich hatt' einen Kameraden ("Oli aseveikko mulla", virallinen, mutta harvoin käytetty nimi on Das Lied vom guten Kameraden, "Laulu hyvästä toverista") on saksalainen sotilaslaulu, jota käytetään erityisesti sotilashautajaisissa. Sen on sanoittanut Ludwig Uhland vuonna 1809 Tübingenissä, sävellyksen on tehnyt Friedrich Silcher vuonna 1825. Laulun on kääntänyt suomeksi Reino Hirviseppä nimellä "Oli aseveikko mulla". 
Ich hatt' einen Kameraden,
Einen bessern findst du nit.
Die Trommel schlug zum Streite,
Er ging an meiner Seite
In gleichem Schritt und Tritt.
Eine Kugel kam geflogen,
Gilt's mir oder gilt es dir?
Ihn hat es weggerissen,
Er liegt mir vor den Füßen,
Als wär's ein Stück von mir.
Will mir die Hand noch reichen,
Derweil ich eben lad.
Kann dir die Hand nicht geben,
Bleib du im ew'gen Leben
Mein guter Kamerad!
Käyttö.
Laulu ”Ich hatt’ einen Kameraden” kuuluu keskeisenä osa Saksan liittotasavallan armeijan, Bundeswehrin, suruseremonioihin. Se soitetaan poikkeuksetta sotilashautajaisissa tai sotilaallisissa surujuhlissa. Laulua käytettiin samassa tarkoituksessa ja Saksan keisarikunnan armeijoissa, Weimarin tasavallan Reichswehrissä ja Kolmannen valtakunnan Wehrmachtissa. Myös Itävallan armeija käyttää laulua vastaavalla tavalla. Kyseessä on siis eräänlainen saksalainen vastinen suomalaiselle laululle ”Oi kallis Suomenmaa”. Laulu kuuluu myös harvinaiseen, "Der kleine Zapfenstreich" -nimiseen katselmukseen, jossa muistetaan kaatuneita sotilaita. 
Laulua soitettaessa univormuun pukeutuneiden sotilaiden on tehtävä kunniaa, sama koskee myös univormupukuisia poliiseja ja muodollisesti jopa Saksan Punaisen ristin työntekijöitä, jos he käyttävät (nykyään harvinaista) univormua. Ainoastaan kansallislaululle annetaan samanlaiset kunnianosoitukset.
Laulu ”Ich hatt’ einen Kameraden” voidaan soittaa myös siviilihautajaisissa, jos vainaja on ollut armeijan palveluksessa, vuoristojääkäri tai sotaveteraani. Se on kuitenkin selvästi suomalaista käytäntöä harvinaisempaa. Laulu liittyy myös saksalaisen kaatuneiden muistopäivän, Volkstrauertagin, seremonioihin. Myös Saksan liittotasavallan parlamentissa Bundestagissa laulu soitetaan, kun muistetaan kaatuneita ja sodassa menehtyneitä.
Itävallassa laulu soitetaan myös palomiesten hautajaisissa ja palokuntien muistaessa kaatuneita tovereitaan pyhäinpäivänä. Saksassa se kuuluu myös joidenkin opiskelijayhdistysten jäsenten hautajaisrituaaleihin.
Espanjassa sitä soitettiin muun muassa sisällissodan muistomerkin Kaatuneiden laaksossa (Valle de los Caídos) vihkiäisissä 1972 Francon läsnä ollessa.
Lot (departementti)

Lot [] () on Ranskan departementti numero 46, joka on saanut nimensä Lotjoen mukaan. Departementti sijaitsee Lounais-Ranskassa Oksitanian hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 5 217 neliökilometriä, ja siellä on 169 533 asukasta (2006). Lotin pääkaupunki on Cahors. Lot on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 31 kantoniin ja 340 kuntaan.
Lot oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Lot muodostettiin osasta Languedocin provinssia.
Kuusi Lotin departementin kylää on otettu jäseneksi Ranskan kauneimpien kylien järjestöön "Les Plus Beaux Villages de France". Nämä ovat Autoire, Capdenac, Cardaillac, Carennac, Loubressac ja Saint-Cirq-Lapopie.
Hoek van Holland

Hoek van Holland (), ”Hollannin kulma”, on taajama Etelä-Hollannin provinssissa Alankomaissa. Hoek van Holland sijaitsee Pohjanmeren rannikolla Nieuwe Waterweg -laivakanavan pohjoisrannalla. Taajama on hallinnollisesti osa Rotterdamia. Pinta-alaa Hoek van Hollandilla on 16,7 neliökilometriä, josta maata on 13,92 km². Tammikuussa 2006 alueella oli noin 9 197 asukasta.
Stena Line harjoittaa säännöllistä laivaliikennettä Hoek van Hollandista Englannin Harwichiin. 
Rannikolla on hiekkadyynejä sekä laituri. Yksi alue rannasta on määrätty naturistien käyttöön.
Mutualismi

Mutualismi on poliittinen ja taloudellinen aate, joka liitetään usein ranskalaiseen anarkistiin Pierre-Joseph Proudhoniin, vaikka sillä on juurensa kauempana työväenliikkeen historiassa. Mutualismi perustuu työarvoteoriaan, jonka mukaan tuottajan kuuluu saada työn tuotteesta täysi työn määrää vastaava korvaus, muuta pidetään riistona. 
Mutualistit vastustavat lainanannosta, sijoittamisesta ja vuokrauksesta saavutettavia voittoja. He kannattavat vapaita markkinoita ja kannattavat työn tulosten yksityisomistusta. Mutualistit eivät kuitenkaan kannata esimerkiksi maan yksityisomistusta, koska maata ei ole kukaan valmistanut työllään. Heidän mukaansa maata voi "omistaa" vain käyttämällä sitä, Proudhon käytti termiä "possession", hallussapito.
Mutualistit uskovat työläisten omistamiin yrityksiin, osuuskuntiin. He haluavat luoda vastavoiman kapitalismille ja samalla synnyttää vaihtoehdon, joka vähitellen korvaa sen. Mutualistit ovat ”markkinasosialisteja" ja usein myös anarkisteja.
Kritiikkiä.
Vapaan markkinatalouden kannattaja George Reisman katsoo, että mutualismi kannattaa riistoa, koska se ei salli yksilön suojella maata, johon hän on sekoittanut työtään (esim. kesannolla olevaa peltoaan), ellei hän satu olemaan käyttämässä sitä. Reismanin mukaan tällaisen maan anastus on yksilön työn varkautta. Hänen mukaansa: "Mutualismi väittää vastustavansa työn riistämistä, minkä tahansa työn tuloksen varastamista. Kun on kyse maahan sekoitetun työn varastamisesta, mutualismi sulkee silmänsä riistäjän teolta."
Elizabeth Berkley

Elizabeth Berkley (s. 28. heinäkuuta 1972 Farmington Hills, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa "Saved by the Bell" ja elokuvassa "Showgirls" (1995).
Berkleylla on heterokromia eli hänellä on eriväriset silmät: oikea silmä on puoliksi vihreä ja puoliksi ruskea, kun taas vasen silmä on täysin vihreä.
Lynne Frederick

Lynne Maria Frederick (25. heinäkuuta 1954 – 27. huhtikuuta 1994) oli englantilainen näyttelijä. 
Frederickin näyttelijänura alkoi vuonna 1970. Vuonna 1971 hän näytteli elokuvassa "Nikolai ja Aleksandra" sekä 1972 elokuvassa "".
Frederick muistetaan myös koomikko-näyttelijä Peter Sellersin neljäntenä ja viimeisenä vaimona. Sellers ja Frederick avioituivat 18. helmikuuta 1977 ja olivat naimisissa siihen asti kunnes Sellers kuoli sydänkohtaukseen 24. heinäkuuta 1980. Media raportoi, että pari oli ollut aikeissa erota ja Sellers aikeissa poistaa Frederickin testamentistaan, mutta koska he olivat vielä naimisissa, peri Frederick Sellersin koko omaisuuden. Sellersin kolme lasta hänen kahdesta edellisestä avioliitostaan saivat kukin 750 puntaa.
Frederick kuoli huhtikuussa 1994.
Muckanaghederdauhaulia

Muckanaghederdauhaulia () on kylä Galwayn kreivikunnassa, Irlannissa. Nimi on iirin kieltä, ja tarkoittaa suomeksi suunnilleen: ”sikasuo kahden meren välissä” tai ”sikaräme suolaisten poukamien välissä”. "Muckanaghederdauhaulia"n uskotaan olevan maailman pisin sataman nimi sekä pisin paikannimi Irlannissa.
Casa Milà

Casa Milà on Antoni Gaudín suunnittelema rakennus Barcelonan Eixamplen kaupunginosassa. Se rakennettiin vuosina 1906–1912, jonka jälkeen Gaudí omistautui Sagrada Familia -katedraalin toteutukselle.
Casa Milàn rakennutti Rosario Segimón, joka oli vaurastunut perittyään ensimmäisen miehensä omaisuuden. Nimensä rakennus sai Rosarion toisen miehen Pere Milàn mukaan. Heidän tarkoituksena oli asua talossa ja vuokrata loput asunnoista. Rakennustyöt käynnistyivät vuoden 1906 alussa. Rakennus oli suurempi kuin mitä rakennusluvassa oli määritelty. Jottei rakennuksen ullakkoa tarvinnut purkaa, rakennuttajan täytyi maksaa 100 000 pesetan sakot. Lisäksi rakennusbudjetti ylittyi. Vastoinkäymiset huononsivat Gaudín ja Milàn välejä. Rakennus valmistui 1912, Segimón ja Milà olivat muuttaneet jo edellisenä vuonna asumaan rakennukseen. 
Rakennus erottuu naapuritaloista erikoisen, aaltomaisen julkisivunsa sekä Kuun maisemaa muistuttavan kattonsa vuoksi. Nykyisin Casa Milàa pidetään modernin arkkitehtuurin merkkiteoksena, mutta aikalaiset pitivät taloa poikkeuksellisen rumana ja pilailivat sen kustannuksella. He muun muassa antoivat talolle halventavan kutsumanimen "La Pedrera" (kivilouhos). Rakennuksesta tehtiin myös valituksia rakennusvaiheessa, kun yksi julkisivun pylväistä oli kadun puolella. Milà kuoli vuonna 1940 ja kuusi vuotta myöhemmin Segimón myi rakennuksen, mutta jäi asumaan siihen kuolemaansa asti vuoteen 1964. 
Casa Milà on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1984 lähtien. Casa Milàa peruskorjattiin 1987–1996, jolloin rakennus palautettiin alkuperäiseen asuun edellisten remonttien jäljiltä. Sen jälkeen Casa Milà avattiin yleisölle.
Sen omistaa Fundació Catalunya-La Pedrera, jonka toimitilat sijaitsevat rakennuksessa. Vuosittain Casa Milàssa vierailee yli miljoona ihmistä. Osa asunnoista on vieläkin vuokralla, ja rakennuksessa on tilat erilaisille näyttelyille ja tapahtumille.
Glorft Commander

Glorft Commander on kuvitteellinen hahmo Megas XLR -animaatiossa, jossa se teki ensi esiintymisensä jaksossa "Test Drive" vuonna 2004.
Hahmo.
Glorftien johtajan Gorrathin tavoin hän on limainen olio, joka käyttää osittain mecha-asua, koska he eivät kykene puolustamaan itseään kunnolla. Glorftien komentajan nimeä ei ole koskaan mainittu ja Gorrath kutsuukin häntä vain nimellä komentaja. Hän toimii aina Gorrathin antamien ohjeiden ja käskyjen mukaisesti, mutta ei aina ole samaa mieltä Gorrathin kanssa. Yksi hyvä esimerkki on sarjan ensimmäisessä jaksossa, jossa komentaja varoitti Gorrathia menemästä Kivan ja Megasin perään lähellä olevan aikamadon vuoksi. Sillä muuten he joutuisivat imetyksi siihen reikään ja matkaisivat ajassa taaksepäin, eivätkä pääsisi pois. Gorrath ei kuitenkaan piitannut tästä ja itsepäisenä johtajana käski hyökätä kohti kohdetta.
Komentajan luonne poikkeaa melko paljon johtajastaan Gorrathista, joka on armoton ja itsepäinen strategisti. Glortien komentajana hän usein puhuu asiat tahattoman suoraan Gorrathille, joka monesti suuttuu hänen kommenteistaan ja komentaja itsekin on heti hivenen peloissaan sanomisistaan Gorrathin näyttäessä uhkaavalta. Toisin kuin muut glorftit, komentaja vaikuttaa olevan usein vähemmän julman oloinen, eikä myöskään tiukka pessimisti. Hän on erittäin laskelmoiva ja usein myös huolissaan miten jokin suunnitelma toteutuu, mutta usein antaa periksi Gorrathille, joka on enemmän toiminnallinen oli tilanne mikä tahansa.
Bernarr Macfadden

Bernarr Macfadden (16. elokuuta 1868 Mill Spring, Missouri, Yhdysvallat – 12. lokakuuta 1955) oli liikuntakulttuurin edustaja. Hän yhdisti kehonrakennukseen ravitsemuksen ja terveyttä koskevia teorioita. Hän perusti lehtiyhtiö Macfadden Publicationsin.
Elämänvaiheet.
Bernarr Macfadden oli alkuperäiseltä nimeltään Bernard Adolphus McFadden, mutta hän muutti nimensä saadakseen siihen vaikutelman suuremmasta voimasta. Macfadden perusti "Physical Culture" -nimisen lehden 1899 ja loi myöhemmin kustannuskonsernin, johon kuului muun muassa elokuvalehti Photoplay ja roskalehti The New York Graphic. Hän oli aikansa kuuluisuuksia, jonka tuttavapiiriin kuuluivat Shirley Temple, Clark Gable, Franklin D. Roosevelt, Will Rogers ja Rudolph Valentino. Uransa huipulla hän omisti hotelleja ja kerrostalon New Yorkissa.
Hän yritti perustaa uskonnon, jonka taustana olisi ollut liikuntakulttuuri. Hän väitti, että hänen elämänohjeitaan noudattamalla ihminen voi elää 150-vuotiaaksi. Hän oli naimisissa neljä kertaa ja hänellä oli seitsemän lasta. Hän kuoli virtsateiden tulehdukseen.
Varenikliini

Varenikliini on tupakoinnin lopettamiseen käytettävä reseptilääke. Varenikliinimolekyyli muistuttaa nikotiinimolekyyliä, ja se sitoutuu hermosolujen nikotiinireseptoreihin estäen nikotiinin vaikutusta elimistössä, vähentäen tupakointihalua ja helpottaen nikotiinin puutteesta aiheutuvia vieroitusoireita. Lääkkeen käytön seurauksena tupakointi tyypillisesti tuntuu tupakoitsijasta epämiellyttävältä. 
Varenikliinia käytetään tyypillisesti 12 viikon kuurina. Kuuri aloitetaan viikkoa ennen tupakoinnin lopettamista. Lääkekuuri voi aiheuttaa joitakin sivuvaikutuksia, joita voi kuitenkin lievittää lääkeannosta säätämällä. Varenikliinin kanssa rinnakkain ei tule käyttää nikotiinikorvaushoitoa.
Varenikliinin tehokkuudesta on selkeää näyttöä. Cochrane-tutkimuksessa varenikliinihoitoa saaneista tupakoinnin lopettamista yrittäneistä potilaista 24,4% onnistui lopettamaan tupakanpolton, kun lumelääkettä saaneet tupakoinnin lopettamista yrittäneistä 10,7 % onnistui lopettamisessa.
Lääkeyhtiö Pfizer toi varenikliinin Yhdysvaltain markkinoille vuonna 2006. Suomessa varenikliini tuli Kela-korvattavaksi 2014. Varenikliinia käytetään tupakasta vieroituksen lisäksi muussa nikotiinivieroituksessa kuten nuuskan käytön lopettamisessa. San Franciscon yliopiston rottatutkimusten mukaan lääke saattaa auttaa myös alkoholiongelmaisia.
Käyttö tupakoinnin lopettamisessa.
Varenikliinia myydään kauppanimellä Champix ja Varenicline Ratiopharm. Lääke otetaan tablettimuotoisena suun kautta. Toinen Suomessa käytössä oleva reseptilääke tupakoinnin lopettamiseen on bupropioni eli Zyban.
Haittavaikutukset.
Varenikliinin mahdollisia haittavaikutuksia ovat muun muassa päänsärky, pahoinvointi, oksentelu, unettomuus, väsymys, ilmavaivat, huimaus, ummetus ja makuaistin häiriöt. Lääke saattaa aiheuttaa myös painajaisia, itsetuhoisuutta ja masennusoireita.
Toimintamekanismi ja farmakokinetiikka.
Varenikliini on nikotiini-asetyylikoliinireseptorin α4β2-alatyypin osittaisagonisti. Lisäksi se sitoutuu α3β4 ja heikosti α3β2- ja α6-alatyyppejä sisältäviin yksiköihin. Varenikliini on α7-täysagonisti.
Varenikliini on myös 5-HT3-reseptori agonisti. Tämä voi olla osallisena mielialaan vaikuttavissa sivuvaikutuksissa.
Varenikliini eliminoituu pääasiassa munuaisten kautta.
Rajahaudan venesatama

Rajahaudan venesatama on Oulussa Rajakylän kaupunginosassa sijaitseva veneilysatama. Satama sijaitsee noin kuuden kilometrin päässä keskustasta pohjoiseen, Perämeren sivulahdesta Kuivasmerestä itään pistävällä Rajahaudan lahdella, Letonniemen suojelualueen kaakkoispuolella. 
Satamassa on 253 venepaikkaa, nosto- ja huoltolaituri sekä veneluiska. Satama on venepaikkojen määrällä mitattuna Pateniemen suuralueen suurin venesatama. Venesataman pohjoispuolella sijaitsee myös Rajahaudan yleinen uimaranta. Satamaan johtaa nimellissyvyydeltään 1,8 metrin syvyiseksi luodattu viitoitettu veneväylä.
Stained Class

Stained Class on brittiläisen heavy metal -yhtye Judas Priestin neljäs studioalbumi joka ilmestyi vuonna 1978. Levyä on pidetty yhtenä yhtyeen uran huippukohdista. Ensimmäistä kertaa kannessa nähtiin klassiseksi muodostunut kirjasintyyli, joka korvasi aiempien levyjen fraktuuran.
Valitettavan sivujuonteen klassikkoalbumi sai vuonna 1990 kun kappaletta "Better By You Better Than Me" kuunnellut nuori ja hänen ystävänsä koettivat itsemurhaa 1985 kaverinsa kanssa seurauksella että ystävä sai surmansa. Nuoren perhe nosti yhtyettä vastaan oikeusjutun. Väite kuului, että lauluun oli piilotettu viestejä ("do it, do it" = ), jotka sai kuuluviin soittamalla albumia takaperin. Rob Halford kertoi tämän johtuvan hengitystekniikastaan, joka on samanlainen kuin Elvis Presleyllä, ja että tällaisia tahattomia "piiloviestejä" löytyy myös muista Judas Priestin kappaleista. Syytteet hylättiin. Kappale itse ei edes ole Priestin alkuperäinen sävellys, vaan sen on tehnyt Spooky Tooth -yhtyeen kosketinsoittaja Gary Wright vuonna 1969.
Vuonna 2001 albumista ilmestyi remasteroitu versio kahden lisäraidan kanssa. 2004 brittiläinen metallilehti Metal Hammer nimesi Stained Classin historian raskaimmaksi albumiksi.
Kappaleet.
"Huom.: Tämä on ainoa albumi jonka kappaleiden tekoon osallistuivat kaikki jäsenet.
Lilli Tulenheimo

Lilli Maria Tulenheimo (o.s. Horsma, alk. Högdahl; 22. kesäkuuta 1880 Helsinki – 10. joulukuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisteatteriin 1897–1927. Hänen merkittäviä roolejaan olivat muun muassa Orleansin neitsyt, Raimunda (Jacinto Benaventen "Väärä rakkaus"), Ofelia, Lea, Sapfo ja Regina von Emmeritz. Tulenheimolle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1948.
Tulenheimon puoliso oli Suomen pääministeri ja Helsingin kaupunginjohtaja Antti Tulenheimo. Hänen sisariaan olivat näyttelijät Päivi Horsma-Salo ja Arna Högdahl.
Leopold Frankenberger

Leopold Frankenberger tai Frankenreiter (?-1860?, Graz?, Itävalta) oli Adolf Hitlerin asianajajan Hans Frankin kertoman mukaan Hitlerin juutalainen isoisä.
Hakiessaan syntymätodistusta Hitlerin isälle Aloisille vuonna 1837 tuore 42-vuotias äiti Maria Anna Schicklgruber kieltäytyi mainitsemasta isän nimeä. Poika kirjattiin aviottomaksi lapseksi ja sai äitinsä sukunimen Schicklgruber. Viisi vuotta Aloisin syntymän jälkeen Maria Anna avioitui Johann Georg Hiedlerin kanssa, joka ei kuitenkaan eläessään tunnustanut poikaa omakseen. Johann Georgin veli Johann Nepomuk Hüttler virallisti Johann Georg Hiedlerin Alois Schicklgruberin isäksi vasta 1876, 20 vuotta Johann Georgin kuoleman jälkeen. Alois Hitlerin isästä ja Adolf Hitlerin isoisästä ei ole näin varmuutta, vaikka yleensä historioitsijat pitävät veljeksistä jompaakumpaa todennäköisimpänä ehdokkaana. 
Hans Frankin, Hitlerin asianajajan Nürnbergin oikeudenkäyntien aikana antaman kertomuksen mukaan Hitler olisi palkannut hänet tutkimaan sukutaustaansa vuoden 1930 aikoihin. Frank olisi tutkimustensa perusteella löytänyt tietoja, joiden mukaan Hitlerin isä oli mahdollisesti, ellei todennäköisesti puoleksi juutalainen. Maria Anna Schicklgruber olisi työskennellyt keittäjättärenä vauraalle juutalaisperheelle nimeltään Frankenberger. Perheen poika, 19-vuotias Leopold olisi saattanut tuolloin 42-vuotiaan Maria Annan raskaaksi. Välttääkseen skandaalin perhe olisi maksanut korvausta Maria Annalle kunnes Alois täytti 14. Lisäksi perheen ja Maria Annan välillä olisi käyty vuosien ajan kirjeenvaihtoa, mikä olisi tietysti kertonut vallitsevista lämpimistä väleistä.
Sekä Hans Frank että Hitler pitivät kuitenkin todennäköisimpänä vaihtoehtona virallista isoisää, Johann Georg Hiedleriä.
Historioitsija Werner Maserin mukaan juutalaisperheen oleskelu Grazissa 1800-luvun puolivälin aikoihin oli erittäin epätodennäköistä, koska alueella ei valvotun säädöksen mukaan saanut oleskella pysyvästi juutalaisia. Lisäksi Leopold Frankenbergeristä tai Frankenreiteristä tai hänen perheestään ei löydy merkintöjä eikä mainintoja alueen kirjoissa tai rekistereissä.
Psykologi Walter C. Langerin toisen maailmansodan aikana laatimasta psykologisesta profiilista löytyy samankaltainen olettamus Hitlerin isoisästä. Langerin mukaan isoäiti olisikin työskennellyt aateloidun juutalaisen pankkiirisuvun Rothschildien taloudessa ja Aloisin isä olisi ollut joku Rothschildeista. Väitteen mukaan Itävallan kansleri Engelbert Dollfuss olisi ottanut asiasta selvän ja Hitler olisi tästä kuultuaan jouduttanut Itävallan liittämistä ja Dollfussin murhauttamista. Langerin lähteet koostuivat natseja paenneiden saksalaisten ja takinkääntäneiden ex-natsien lausunnoista, joiden arvoa on myöhemmin kritisoitu.
HDF-levy

HDF-levy () on ohut kova puukuitulevy, joka valmistetaan kuivausmenetelmällä hienorakenteisesta puukuidusta. Valmistuksessa käytetään myös sideainetta, kuten formaldehydihartseja, jotka voivat aiheuttaa terveyshaittoja erityisesti HDF-levyjen kanssa työskentelevien parissa. HDF-levyn rakenne on kauttaaltaan homogeeninen ja erittäin tiivis, yleensä 500–1450 kg/m³. HDF-levystä saadaan hyvin säänkestävää ja se on helposti työstettävissä.
HDF-raakalevyn molemmat pinnat ovat sileät. Levyjä saa myös pinnoitettuna melamiinilla, viilulla tai maalilla sekä myös eri tavalla rei'itettynä tai jyrsittynä. Levypaksuudet ovat yleensä 3–6 mm. HDF-levyä käytetään laajalti esimerkiksi kalusteteollisuudessa, lattianpäällysteiden runkorakenteena, oviteollisuudessa pintarakenteena ja ajoneuvoteollisuudessa.
HDF-levyä ei valmisteta Suomessa.
Muistomitali

Muistomitali on jonkun asian tai tapahtuman muistoksi annettava mitali. Suomen kunniamerkkikäytännössä muistomitalit ovat tavallisesti nauhassa rinnassa tai kaulassa kannettavia kunniamerkin luonteisia mitaleja. Muistomitaleja on eri muotoisia ja erityyppisiä. Ristin muotoista muistomitalia voidaan kutsua muistoristiksi.
Suomessa tyypillisimmät muistomitalit ovat sisällissodan (1918), heimosotien (1918–1922), talvisodan (1939–1940) sekä jatkosodan ja Lapin sodan (1941–1945) muistomitalit. Nämä mitalit sai hakemuksesta jokainen sotaan osallistunut suomalainen, kuitenkaan sisällissodan mitalia ei punaisten puolella taistelleille ole myönnetty. Lisäksi pääosa toisen maailmansodan suomalaisista sotaveteraaneista on oikeutettu saamaan sodanaikaisen joukko-osastonsa muistoristin.
Janne Kangaskokko

Janne Kangaskokko (s. 29. joulukuuta 1983 Kärsämäki) on suomalainen lentopalloilija. Kaudella 2013–2014 hän edusti oululaista Ettaa Mestaruusliigassa.
Junioreissa Kangaskokko pelasi kaksoisedustuksella Kärsämäen Katajassa ja Pudasjärven Urheilijoissa. Ensimmäisen SM-liigakautensa hän pelasi 2004–2005 Perungan pojissa. Hän pelasi kaksi kautta keskitorjujana, mutta kaudella 2006–2007 pelipaikka vaihdettiin hakkuriksi. Perungan pojat ja Napapiirin Palloketut yhdistivät kaudella rovaniemeläisen liigalentopalloilun Santasport-joukkueeksi. Kangaskokko pelasi kauden ykkössarjaa Santasport 2:ssa. Kaudella 2007–2008 Kangaskokko siirtyi takaisin Santasportin liigajoukkueeseen hakkurin pelipaikalle ja joukkue saavutti SM-kultaa. Kaudella 2008–2009 Kangaskokko palasi keskitorjujan rooliin Santasportin liigajoukkueessa. Joukkue saavutti kaudella SM-hopeaa.
Kaudella 2009–2010 Kangaskokko vaihtoi seuraa oululaiseen Sun Volleyhin. Pelipaikkana oli jälleen keskitorjuja. Joukkue voitti Suomen Cupissa kultaa ja voitti runkosarjan. Puolivälieräottelussa Joensuun Rientoa vastaan joukkueen hakkuri Marko Aho katkaisi akillesjänteensä ja Kangaskokko asetettiin hakkurin paikalle. Kangaskokko pelasi kauden loput ottelut hakkurina saavuttaen joukkueen kanssa SM-kultaa finaalissa Pielaveden Sampoa vastaan. Mitali oli kaikkien aikojen ensimmäinen oululaisessa lentopalloilussa. Kaudet 2010–2012 Kangaskokko pelasi Sun Vollen riveissä hakkurina, keskitorjujana ja yleispelaajana.
Vuodesta 2012 Kangaskokko on pelannut Ettassa.
Saavutukset.
"Nuoret"
"Miehet"
Kannonkosken kunnanvaltuusto

Kannonkosken kunnanvaltuusto on hallintoelin, joka käyttää ylintä päätösvaltaa Kannonkosken kunnassa. Valtuustossa on 15 jäsentä. Ennen vuotta 1992 paikkoja oli 21, ja vuosina 1992–2017 paikkoja oli 17. Suomen Keskustalla oli enemmistö valtuuston paikoista vuosina 1988–2021.
Valtuuston puheenjohtajana toimii Sanna Villman, ensimmäisenä varapuheenjohtajana Jouni Hartikainen ja toisena varapuheenjohtajana Asko Hänninen.
Vuoden 2025 kuntavaaleissa äänestysprosentti oli 59,8 % ja kunnan ääniharava Sanna Villman (SDP) 78 äänellä.
Kunnantalo, jossa valtuusto istui, paloi poroksi maaliskuun alussa 2014. Elokuussa 2015 paikalle valmistui uusi kunnantalo.
Karstulan kunnanvaltuusto

Karstulan kunnanvaltuusto on Karstulan kunnan ylin päättävä elin. Se koostuu vuoden 2025 vaaleista alkaen 19 kunnallisvaaleilla valittavasta jäsenestä. Valtuustokaudella 2021–2025 valtuustossa oli 23 jäsentä ja tätä ennen 27 jäsentä.
Valtuuston puheenjohtajana toimii Martti Heikkilä (kesk.), varapuheenjohtajana Pirjo Ruuska (sd.) ja toisena varapuheenjohtajana Jussi Halttunen (kok.).
Valtuutetut.
Kausi 2025–2029.
Vuoden 2025 kuntavaaleissa keskusta säilytti kaikki kymmenen paikkaansa Karstulan valtuuston paikkojen kokonaismäärän pienenemisestä huolimatta. Keskustan kannatus kunnassa oli 47,1. SDP sai yhden lisäpaikan ja kokoomus menetti yhden. Perussuomalaiset menettivät eniten paikkoja, yhteensä kolme. Kristillisdemokraatit eivät saaneet ehdokastaan valtuustoon ja täten hävisivät ainoan paikkansa.
Karstulan kunnanvaltuustoon valittiin seuraavat jäsenet kaudelle 2025–2029:
Kausi 2021–2025.
Karstulan kunnanvaltuustoon valittiin vuoden 2021 kuntavaaleissa seuraavat jäsenet kaudelle 2021–2025:
Kaudella 2021–2025 valtuuston puheenjohtajana toimi Juha Laaksonen, varapuheenjohtajana Juha Manni ja toisena varapuheenjohtajana Teemu Marttinen.
Harvester of Sorrow

Harvester of Sorrow on thrash/heavy metal -yhtye Metallican kappale, joka julkaistiin 28. elokuuta 1988 ensimmäisenä singlenä "...And Justice for All" -studioalbumilta. Kappale on albumin tunnetuimpia kappaleita ”Onen” sekä ”Blackenedin” lisäksi. Metallican esitettyä kappaleen Moskovassa 1991 se nousi suurempaan suosioon. Kappaleen sanoitukset viittaavat ihmiseen, joka kärsii vihaa ja surua. Kappale on albumin kuudes kappale, ja ensimmäisinä nauhoitettujen joukossa.
Kappale on tempoltaan hidas, mutta aggressiivinen ja sisältää raskaan kitarariffin.
Single nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.
Morton Downey Jr.

Morton Downey Jr. (s. Sean Morton Downey, 9. joulukuuta 1933 Los Angeles, Kalifornia – 12. maaliskuuta 2001 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kiistelty talk show -isäntä, näyttelijä, laulaja ja DJ. Hän oli trash-talk-formaatin uranuurtaja.
Ura.
Downey syntyi Los Angelesissa laulaja Morton Downeyn ja Barbara Bennettin perheeseen. Isänsä lailla hän aikoi ryhtyä laulajaksi. Hänen tunnetuimpia hittejään on mm. "Boulevard of Broken Dreams".
1980-luvulla Downey toimi talk-show-isäntänä Sacramentossa, jossa hän kehitti oikeistolaisen ja populistisen tyylin, ja väitti vastaan jokaiselle, jolla oli liberaali näkökulma. Hän tuli tunnetuksi sanaharkastaan Wally Georgen kanssa. Taistelun lopuksi poliisi joutui painamaan Downeyn lattiaan. Myöhemmin hän muutti New Jerseyhin, jossa nauhoitettiin "Morton Downey Jr. Show". Se lopetettiin kahden vuoden kuluttua alhaisten katsojalukujen takia. Yksy ohjelman leimallisista piirteistä oli Mortonin tapa puhaltaa tupakansavua vieraiden kasvoille. Hän piti erityisesti vieraidensa ärsyttämisestä. 
Menestyttyään pop-kulttuurissa Downey kutsuttiin Saturday Night Liveen ja myös hänen näyttelijäuransa alkoi. Elokuvia, joissa hän näytteli olivat "Nörttien kosto 3" ja "Predator 2".
Kohuyritys.
Downeyn ohjelman suosion alkaessa laskea 1989, hän väitti San Franciscon lentokentän vessassa uusnatsien hyökänneen hänen kimppuunsa, maalanneen hakaristin hänen kasvoihinsa ja yrittäneen ajella hänen päänsä paljaaksi. Jotkin epäjohdonmukaisuudet Downeyn tarinassa (kuten se että hakaristi oli maalattu väärinpäin, mikä viittasi siihen, että Downey oli maalannut merkin itse), ja se että poliisit eivät onnistuneet löytämään tapahtumia tukevia todisteita sai monet uskomaan että tapaus oli huijausta ja huomiohakuista. Muutaman kuukauden kuluttua ohjelma lopetettiin.
Yksityiselämä.
Kuuluisien vanhempien myötä Downey syntyi helppoon elämään. Hänet kasvatettiin Massachusettsissa. Hänellä oli neljä lasta neljästä eri avioliitosta. Hän ei ole sukua Robert Downey Jr.'lle, mutta Super Mario-pelisarjassa esiintyvä Morton Koopa Jr. on nimetty hänen mukaansa.
Keuhkosyöpä.
Vuonna 1996 Downeylta löydettiin keuhkosyöpä ja poistettiin yksi keuhko. Hän oli tupakoinut runsaasti, mutta liittyi nyt tupakanvastustajiin ja puhui tupakkaa vastaan kuolemaansa asti. Hän syytti tupakanvalmistajia valehtelusta kuluttajille.
Helvetissä on erityinen paikka naisille jotka eivät auta toisiaan

Helvetissä on erityinen paikka naisille jotka eivät auta toisiaan, alkuteos , on tohtori Lotta Snickaren ja kirjailija ja toimittaja Liza Marklundin kirja, jonka on Ruotsissa julkaissut Piratförlaget vuonna 2005. Kirjassa kannustetaan naisia pitämään yhtä ja esitetään naisten urakehitystä haittaavia esteitä. Kirjan on suomentanut Sanna Manninen ja sen kustantaja Suomessa on Otava. Kirjan nimi on lainaus Madeleine Albrightilta.
Tka9

Tka9 on Rautatieviraston myöntämä ratatyökoneiden kalustosarjatunnus. Kalustosarjaan kuuluu toistaiseksi yksi ratatyökone, Destian tytäryhtiön, rautateiden kunnossapitoon keskittyvän tytäryhtiön Destia Railin hallinnassa oleva Tka9 nro 91901. Kyseinen yksikkö sai Rautatieviraston hyväksynnän keväällä 2007.
Sarjan ensimmäinen yksikkö on Saalasti Oy:n valmistama, ja se on tyyppiä Railbear 330. Työkoneessa on Deutzin valmistama V6-moottori, teholtaan 330 kW. Yksikön suurin nopeus on 80 kilometriä tunnissa. Se on varustettu tilavalla ilmastoidulla ohjaamolla, jossa on kuljettajan lisäksi tilaa yhdeksälle henkilölle.
The Dukes of Hazzard

The Dukes of Hazzard on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, joka perustuu samannimiseen televisiosarjaan. Elokuvan ohjasi Jay Chandrasekhar ja pääosissa ovat Seann William Scott, Johnny Knoxville ja Jessica Simpson. 
Juoni.
Elokuva kertoo kahdesta serkuksesta Bo ja Luke Dukesta, joiden jokapäiväiseen työhön kuuluu enonsa Jessen pontikan kuljettaminen ja jakelu. Kuljetusautona toimii General Lee, Bo'n rakas auto, vuoden 1969 Dodge Charger. Hazzardin kunnanjohtaja Boss Hogg käyttää kaikki päivät Hazzardin väen petkutusyrityksiin jotka useimmiten epäonnistuvat. Pikkukaupunkiin saapuu suuri rallitapahtuma johon Bo osallistuu yrittäen rikkoa Billy Prickettin ennätyksen eli viisi peräkkäistä voittoa. Mutta kun Hazzardin epärehelliset poliisivoimat Boss Hoggin käskystä takavarikoivat Dukejen tilan alkavat Bo ja Luke selvittää mitä Hogg tällä kertaa aikoo.
Jukka Sihvonen (professori)

Jukka Veli Olavi Sihvonen (s. 31. heinäkuuta 1953 Virrat) on suomalainen filosofian tohtori, ja Turun yliopiston elokuvatutkimuksen emeritusprofessori (1994-2018). 
Sihvonen tuli ylioppilaaksi Virtain lukiosta 1972. Hän valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1979, lisensiaatiksi vuonna 1983 ja tohtoriksi vuonna 1993. Hän oli vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa Pittsburghin yliopistossa vuonna 1989. Hän on ollut vuodesta 1999 mediaestetiikan dosentti (Lapin yliopisto). 
Sihvonen toimi Pohjois-Karjalan maakuntaliiton elokuvasihteerinä 1979–1982, Turun yliopiston assistentin viransijaisena 1982–1984 ja Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1984–1990. Hän oli Turun yliopiston elokuvantutkimuksen lehtori 1989–1993, jona aikana hoiti yleisen kirjallisuustieteen väliaikaista apulaisprofessuuria 1989, ja elokuvantutkimuksen väliaikaista apulaisprofessuuria 1990–1993. Elokuvatutkimuksen professoriksi hän tuli 1994. Hän oli yhdessä Veijo Hietalan kanssa pitkään elokuva- ja televisiotieteen oppiaineen (1991-) ainoita opettajia yliopistossaan. Vuonna 2000 elokuva- ja televisiotieteen ja viestinnän oppiaineet yhdistettiin laajemmaksi mediatutkimuksen oppiaineeksi, jolloin Sihvonen jatkoi elokuvatutkimuksen professorina.
Piilopirtti (elokuva)

Piilopirtti on Seppo Huunosen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1978. Sen pääosissa esiintyvät Leo Lastumäki, Erkki Liikanen, Petra Frey ja Ritva Valkama. Myös sivuosissa nähdään monia tunnettuja näyttelijöitä, kuten Olavi Ahonen, Kauko Helovirta, Jyrki Kovaleff ja Risto Mäkelä. "Piilopirtti" on esitetty televisiossa vuosina 1982 ja 2017.
Elokuvan tarinasta antaa käsitystä sen alaotsikko ”Vilhon ja Matin vieroitusloma eli seitsemän synnin selibaatti”.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi pitää "Piilopirttiä" tylsästi toteutettuna komediayritelmänä ja Huunosen menestyselokuvan "Lampaansyöjien" heikkona toisintona. Hän antaa sille tähtien sijaan pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Kombinaatti

Kombinaatti tarkoittaa sarjaankytkettyä moduulisysteemiä, jossa yhden moduulin tuote on toisen moduulin syöte.
Kun kombinaatin lopputuote on energia, puhutaan usein aggregaatista: tällöin polttomoottori muuttaa polttoaineen kemiallisen energian ensin mekaaniseksi energiaksi, joka puolestaan muutetaan generaattorissa sähköenergiaksi.
Tehdaskombinaatti.
Yleisessä kielenkäytössä "kombinaatilla" tarkoitetaan tehdasta, jossa valmistetaan raaka-aineista ensin välituotetta tai puolivalmistetta ja puolivalmisteesta edelleen lopputuotetta. 
Kombinaatteja ovat esimerkiksi rauta-terästehdaskombinaatti, joka käsittää rautatehtaan (sintraamo, koksaamo, voimala, masuuni) ja terästehtaan (konvertteri, valssaamo, pakkaamo), sekä selluloosa-paperitehdaskombinaatti, johon kuuluu selluloosatehdas (kuorimo, hakkuri, keittola, kuivaamo, soodakattila, voimala) ja paperitehdas (hollanteri, kalanteri, paperikone, pakkaamo). Kombinaateissa voi olla myös useampia tehtaita. Esimerkiksi Ford Motor Companyn autokombinaatti Dearbornissa Michiganissa käsittää rautatehtaan, terästehtaan, konepajan ja autotehtaan.
Sosialistisissa maissa termillä "kombinaatti" tarkoitettiin usein tuotantolaitosten yhdistymää, konsernia. Termi oli erityisesti käytössä Neuvostoliitossa ja DDR:ssä. Sosialistimaissa kombinaattiin liittyivät tuotannon ohella usein myös tuotekehittely, tutkimus ja markkinointi. Kombinaatin johdossa oli suurin yritys.
Kōan

Kōan (; kor. kong-an 공안) on tarina, dialogi, kysymys tai toteamus, jota käytetään zen-buddhalaisessa harjoituksessa synnyttämään oppilaalle suuren epäilyksen mieli, sekä testaamaan oppilaan kehittymistä zen-harjoituksessaan. Kōaneja käytetään erityisesti japanilaisessa rinzai-koulukunnassa.
Kōan-harjoituksen tarkoituksena on saavuttaa vastaus kōaniin kokemuksen muodossa. Usein koan on paradoksaalinen kysymys juuri sen vuoksi, että sen tarkoituksena on osoittaa loogisen ja dualistisen ajattelun rajallisuus ja täten auttaa oppilas irroittautumaan takertumisestaan ajatteluun. Esimerkiksi kysymykseen "millainen ääni syntyy yhtä kättä taputettaessa?" on zen-harjoituksessa täysin tarpeetonta yrittää luoda oikeaa vastausta ajattelulla.
Aloittelevan kōan-harjoituksen tarkoitus on luoda kysymykseen vastaus kokemalla valaistumiskokemus, satori. Kōanin ratkaisu ei tarkoita harjoituksen päättymistä. Onnistuneen vastauksen jälkeen kōan-harjoitus jatkuu uusien kōanien muodossa osana muuta zen-harjoitusta entisen mukaisesti, jotta ratkaisukokemusta opitaan kehittämään, ymmärtämään ja hyödyntämään jokapäiväisessä arjessa.
Lotta Snickare

Lotta Snickare (s. 1959) on Ruotsin suurimmassa pankissa, Swedbankissa, kouluttajana toimiva tohtori. Hänen ja Liza Marklundin yhteistyössä kirjoittama kirja, "Helvetissä on erityinen paikka naisille jotka eivät auta toisiaan" herätti voimakkaasta kantaaottavuudestaan johtuen runsaasti huomiota Ruotsissa.
Snickare asuu Tukholman Mälarhöjdenillä yhdessä miehensä Thomasin ja kolmen lapsensa kanssa.
Juri Sapega

Juri Nikolajevitš Sapega (, 1. tammikuuta 1965 Hrodna, Valko-Venäjän SNT – 29. syyskuuta 2005 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen lentopalloilija ja lajin valmentaja. Hän oli syntyperältään valkovenäläinen. Hän pelasi Neuvostoliiton lentopallomaajoukkueessa vuodesta 1986.
Sapega saavutti Neuvostoliiton maajoukkueen pelaajana olympiahopeaa Soulin kesäolympialaisissa 1988. Hän saavutti MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 1986 ja pronssia vuonna 1990. Hän voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 1991.
Sapega kuoli sydänkohtaukseen vuonna 2005.
Puolikova kuitulevy

Puolikova kuitulevy eli rakennekuitulevy on rakennustarvikkeena käytettävä puukuiduista puristamalla valmistettu kuitulevy. Levyn valmistukseen käytetään puuhaketta joka hajotetaan hienoksi kuiduiksi. 
Valmistus.
Suomessa kuitulevy valmistetaan niin sanotulla "märkämenetelmällä". "Kuivamenetelmällä" valmistettua puolikovaa puukuitulevyä nimitetään MDF-levyksi.
Materiaalina käytetään pääasiassa puutuoteteollisuuden jätepuusta saatavaa haketta, osin koivukuitupuuta. Hake hajotetaan hienoiksi kuiduiksi ja saatu massa jauhetaan. Kuitujen sitoutuminen toisiinsa perustuu ensisijaisesti huopautukseen ja puun omaan liima-aineeseen, ligniiniin. Kuitujen joukkoon lisätään vettä ja mahdollisesti myös lisäaineita, kuten liimaa. Märkä massa ohjataan viiralle, jossa siitä puristetaan ylimääräinen vesi pois. Kuituraina katkaistaan puristustelojen jälkeen arkeiksi, jotka puristetaan. Puristuksen jälkeen levyt lämpökäsitellään lujuuden lisäämiseksi.
Ominaisuudet.
Puolikovan kuitulevyn tavanomainen tiheys on 300–800 kg/m³. Lujuusluokkia on kolme: A, B, ja C, joissa taivutuslujuus vaihtelee välillä 10–30 MPa, ja poikittaisvetolujuus 0,2–0,7 MPa. Kimmomoduuli on 2 000–3 500 MN/m². 
Valmistuksprosessissa lisäaineilla voidaan parantaa levyjen eri ominaisuuksia: esimerkiksi lujuutta, iskunkestävyyttä, kosteudenkestävyyttä ja palonesto-ominaisuuksia.
Levykoot ja -paksuudet ovat tuotekohtaisia. Levyjä valmistetaan 6–12 mm vahvuisena, käytetyin vahvuus on 9 mm. "Kalibroidun" levyn mittatarkkuus on tavanomaista parempi. Levykoot ovat tyypillisesti noin 1,2 × 2,8 metriä.
Yleensä levy on toiselta puolelta sileä ja toiselta kohokuviollinen, "viirattu". Levyjä saa myös eri tavoin pintakäsiteltynä ja pinnoitettuina, sekä rei'itettynä. Levyistä tehdään runsaasti eri muotoisia jalosteita, esimerkiksi pinnoitettuja seinä- ja kattolamelleja.
Käyttö.
Puolikovat kuitulevyt ovat varsin hyvin työstettäviä, levyihin on mahdollista porata reikiä tai sahata loveuksia. Levyä voidaan maalata, tapetoida ja laminoida.
Puolikovia kuitulevyjä käytetään pääasiassa rakentamisessa, erityisesti taloteollisuudessa esimerkiksi tuulensuojana, lämmöneristeenä, tai levyuumaisten runkopalkkien uumalevynä, sekä kattojen ja seinien pintamateriaalina.
Mika Pyrhönen

Mika Pyrhönen (s. 23. elokuuta 1975) on entinen suomalainen lentopalloilija, joka pelasi uransa viimeisen kauden Tampereen Isku-Volleyssa kaudella 2007.
Pyrhönen on ollut jo kauan Suomen maajoukkueen runkopelaajia sekä loistanut SM-liigassa. Ennen Isku-Volleyta Pyrhönen on pelannut KuPS-Volleyssa sekä ulkomailla monia vuosia. Pyrhönen siirtyi kreikkalaisen Rethymnonin riveistä Isku-Volleyyn keväällä 2002. SM-kulta 199-senttisellä Pyrhösellä on Isku-Volleyn (2006) lisäksi KuPS-Volleysta vuosilta 1998 ja 2000. 
Kauden 2003–04 Pyrhönen pelasi Saksassa Unterhachingissa ja seuraavan kauden Belgiassa Maaseikissa ennen paluutaan Tampereelle 2006. 
Lähes 160 A-maaottelua pelannut Pyrhönen palkittiin vuonna 1995 nuorten (20-v) MM-kisojen parhaana torjujana, kun Suomi sijoittui kisoissa neljänneksi. 1996–2006 vuosien välillä Pyrhönen pelasi maajoukkueessa, jonka jälkeen hän päätti antaa tilaa nuorille tähdille.
Pyrhönen on valittu SM-liigan tähtikuusikkoon 2006 ja 2007 kausilla sekä 2007 kaudella hän voitti Ilta-Sanomien tähtikisan ennen Raision Loimun Venezuelalaista Enderwin Herreraa.
Melling Hellcat

Melling Hellcat oli kehitysvaiheessa oleva auto, jonka oli tarkoitus olla markkinoille tullessaan nopein tielaillinen automalli. Auton kehityksen aloitti moottoriekspertti Al Melling ja se esiteltiin ensimmäisen kerran prototyyppinä helmikuussa 2007. Autoa oli tarkoitus valmistaa Englannin Rochdalessa 20–30 kappaleen vuosivauhdilla.
Tekniikka.
Vaihteisto on kuusivaihteinen sekventaalivaihteisto, kytkimiä on kaksi.
Moottorit.
Moottori on neljällä turbolla ja kahdella välijäähdyttimellä varustettu V10-moottori.
Haaksirikkohuijaus

Haaksirikkohuijaus ("Lovewrecked") on vuonna 2005 tehty komediaelokuva. Elokuvan on ohjannut Randal Kleiser.
Juoni.
Rock-tähti Jason on ollut Jennyn idoli niin kauan kuin tämä jaksaa muistaa. Jenny menee onnesta sekaisin, kun selviää, että hänen Jason, hänen unelmiensa poika, on tulossa vierailulle paratiisisaaren lomakeskukseen, jossa Jenny on kesätöissä. Kuin kohtalon oikusta Jenny joutuu lähikosketukseen , Jasonin kanssa, kun tämä putoaa laidan yli risteilyalukselta. Jenny pelastaa Jasonin ja uskottelee tälle, että he ovat ajautuneet autiolle saarelle, vaikka lomakylä on aivan lähellä. Mutta kun lehdistö saa tietää, että Jason on kadonnut, Jennyn on vaikea pitää tähti kokonaan itsellään.
Porsche 911 GT1

Porsche 911 GT1 on rata-auto, joka suunniteltiin kilpailemaan Le Mansin 24 tunnin kisassa. Luokittelutarkoitusta varten autosta valmistettiin katuversio, joka tunnetaan nimellä Straßenversion. Auto esiteltiin vuonna 1995 ja sen oli tarkoitus kilpailla vuoden 1996 Le Mansin kisoissa, nimestään huolimatta autolla on vain hyvin vähän yhteistä oikean Porsche 911:n kanssa, auton pohjalevy on otettu Porsche 956 ja Porsche 962 C-ryhmän autoista 
Auto pärjäsi hyvin Le Mansissa vaikkakin se hävisi kokonaisvoiton Porsche WSC-95 prototyypille. Autolla ajettiin samana vuonna myös BPR Global GT -sarjassa (FIA GT Championshipin edeltäjä) neljän tunnin kisassa voittoon, myös Spassa voitettiin.
Kehitys.
Autoon tehtiin vuoden 1997 Le Mansia varten pieniä muutoksia, mm. keulaa muutettiin, tämän auton nimeksi tuli 911 GT1 Evo, auto tuli kolmanneksi omassa luokassaan ja kokonaiskisan viidenneksi.
Vuonna 1998 Porsche päätti uudistaa autoa radikaalimmin aiemman vuoden huonon menestyksen takia, ja kun FIA ja ACO poistivat säännön että GT1 luokan autojen piti perustua tuotantoautoon, tehtiin uusi malli 911 GT1 '98, jossa on radikaaleja muutoksia muotoilussa ja uusi sekventiaali vaihdelaatikko. Uudistus oli onnistunut ja autoilla vietiin sekä ensimmäinen että toinen paikka
Moottori.
Moottorina autossa on keskelle sijoitettu tuplaturboahdettu, vesijäähdytetty 6-sylinterinen boksermoottori, jossa on 4 venttiiliä sylinteriä kohden (24 venttiiliä yhteensä).
Nissan R390 GT1

Nissan R390 GT1 on ylivoimaisesti tehokkain ja myös kallein katuauto, mitä Nissan on koskaan valmistanut. Katukäyttöön soveltuvia versioita valmistettiin vuonna 1998 vain se yksi kappale, jonka ACO GT1 -luokan säännöt edellyttivät, jotta auto voitaisiin hyväksyä Le Mansin 24 tunnin ajoon.
Toisin kuin kilpailijat, Nissan rakensi ensin katuauton, jonka pohjalta kilpa-auto kehiteltiin. Muiden kilpailijoiden tapa oli rakentaa ensin kompromissiton täysiverinen kilpa-auto, josta sitten muokattiin sääntöjen edellyttämä määrä katuautoja.
Auton suunnittelusta vastasi Tom Walkinshaw Racingin palveluksessa ollut Ian MacCallum. Auton hiilikuitukorin muotoja hiottiin huolellisesti ensin pienoismallin avulla Englannissa ja lopulta täysikokoista mallia käyttäen Nissanin omassa tuulitunnelissa Japanissa.
Heti ohjaamon takana sijaitsee auton voimanlähteenä käytetty tuplaturboilla varustettu 3.5 litrainen DOHC V8, tyyppimerkinnältään VRH35L, joka kehittää 410 kilowatin tehon 6800 rpm nopeudella, samalla kuitenkin täyttäen eurooppalaiset saastenormit.
Autossa on myös elektroninen lähtöavustin sekä luistonesto, jotta koneen teho saadaan maksimaalisesti hyödynnettyä paikaltaan lähdöissä sekä mutkista ulos kiihdytettäessä. Moottorin ja vetopyörästön välissä on Xtracin valmistama kuusinopeuksinen sekventaalivaihteisto, jota katuautossa operoidaan täysin manuaalisesti. Pyöränripustus on toteutettu jokaisessa kulmassa kahdella päällekäisellä kolmiotukivarrella sekä kierrejousilla. Auton pysäyttämisestä huolehtivat joka kulmassa AP:n 14" tuuletetut ABS levyjarrut kuusimäntäisin jarrusatuloin.
Lievestuoreen rautatieasema

Lievestuoreen rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee Lievestuoreen taajamassa Laukaan kunnassa Keski-Suomen maakunnassa. Kilometreissä Lievestuore on esimerkiksi Toivakan keskustaajaman ja Joutsan Leivonmäen lähin rautatieasema.
Vuodesta 2014 Lievestuoreen asema on ollut vain tavaraliikenteen käytössä.
Historia.
Rautatien valmistuessa vuonna 1918 Lievestuore oli vielä Laukaan syrjäinen maalaiskylä. Alkuperäisen, vuonna 1914 valmistuneen melko vaatimattoman asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Thure Hellström. Pian rautatien valmistuttua Lievestuoreelle syntyi tehdasyhdyskunta, jonne perustettiin sellutehdas vuonna 1926. 
Lievestuoreen nykyinen, samoin Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus siirrettiin 1929 Koiviston maalaiskunnan Humaljoelta Karjalan kannakselta, jonne se oli rakennettu 1915, ja vanha asemarakennus muutettiin tavaramakasiiniksi. Vuoteen 1930 mennessä Lievestuoreesta oli muodostunut jo Laukaan suurin taajama, jossa oli yli 2 000 asukasta. Sota-aikana vuonna 1940 Lievestuoreelle, aseman länsipuolelle, sijoittui myös asevarikko. Lievestuoreen sellutehdas ajautui konkurssiin vuonna 1985, mutta myöhemmin paikkakunnalle on syntynyt uutta pienteollisuutta. Lipunmyynti Lievestuoreen asemalla lopetettiin vuonna 2000.
Lievestuoreen liikennepaikka oli miehitetty 3. toukokuuta 2007 kello 14:40 saakka, jolloin liikennepaikan uusi asetinlaite otettiin käyttöön ja liikenteenohjaustoiminnot siirtyvät hoidettavaksi kaukokäytöllä Pieksämäeltä käsin. Ensimmäinen kauko-ohjattu liikennetapahtuma oli henkilöjunan numero 828 saapuminen ja lähtö.
Viimeisinä vuosina Lievestuoreen asemalla pysähtyi päivittäin neljä InterCity-matkustajajunaa Jyväskylän suuntaan ja viisi Pieksämäen suuntaan. 11. elokuuta 2014 lähtien matkustajajunat eivät enää pysähtyneet Lievestuoreella. Syy on VR:n mukaan aseman vähentynyt käyttö viime vuosina. Matkustajia oli ollut noin kolme matkustajaa junaa kohti. Asemalaituri on tarkoitus purkaa vuoden 2025 aikana. Nykypäivänä Lievestuoreelta lähimmät henkilöliikenneasemat ovat Jyväskylä ja Hankasalmi.
Lievestuoreen asema-alueen rakennuksista on jäljellä aseman lisäksi makasiini ja varastorakennus. Alueelta on purettu vesitorni, saunarakennus, leivintupa sekä asuinrakennus. Asemarakennus ja tavaramakasiini siirtyivät valtion kiinteistöyhtiölle Senaatti-kiinteistöt Oy:lle vuonna 2007 ja ovat nykyään yksityisomistuksessa.
Museovirasto on luokitellut Lievestuoreen asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi suojelukohteeksi. Muutaman kilometrin päässä asemalta Jyväskylän suuntaan sijaitsee Pönttövuoren rautatietunneli.
Oleg Moliboga

Oleg Aleksejevitš Moliboga (, 27. helmikuuta 1953 – 9. kesäkuuta 2022) oli neuvostoliittolainen lentopalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli yksi tunnetuimmista Neuvostoliiton lentopallomaajoukkueen pelaajista 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa. Moliboga urheili armeijan urheiluseurassa Dnepropetrovskissa. Hän saavutti olympiahopeaa Montrealin kesäolympialaisissa 1976 ja olympiakultaa Moskovan kesäolympialaisissa 1980. Moliboga voitti kaksi lentopallon maailmanmestaruutta 1978 ja 1982.
Mazda 787

Mazda 787 on Mazdaspeedin valmistama C-ryhmän kilpa-auto. Sen kehitysversio 787B on ainoa wankelmoottorilla varustettu automalli, jolla on voitettu Le Mansin 24 tunnin ajot. Autolla voitettiin ajot vuonna 1991, jolloin sillä ajoivat Volker Weidler, Johnny Herbert ja Bertrand Gachot. Auto on samalla ensimmäinen japanilaisvalmisteinen automalli, jolla kyseiset kisat on voitettu. Alkuperäinen 787 malli oli epäluotettava ja eivät päässeet maaliin Le Mansissa vuonna 1990. 
Vuoden 1991 kilpailua varten auton tehoa kasvatettiin ja polttoainetaloutta parannettiin. 787B-malli voitti Le Mansin ajot vuonna 1991 ja kaksi muuta autoa pääsi kymmenen parhaimman joukkoon. Voitto oli ensimmäinen japanilaiselle merkille Le Mansin ajoissa.
787-mallia valmistettiin kaksi kappaletta ja 787B-mallia valmistettiin kolme kappaletta.
Auton runko on valmistettu hiilikuitukomposiitista ja kori on kevlaria ja hiilikuitua.
Tekniikka.
Polttoaineensyöttönä on Nippon Denson elektroninen ruisku.
Moottori.
Moottorina on neliroottorinen wankelmoottori.
Moottorissa on neljä roottoria, joissa on jokaisessa kolme sytytystulppaa. Muuttuva sisäänotto paransi vääntöä kierrosalueen keskivaiheilla, joka ei ollut wankelmoottorin vahvuuksia.
Ilmastoherkkyys

Ilmastoherkkyys kuvaa sitä, kuinka paljon ilmaston lämpötila nousee, kun ilmakehän hiilidioksidipitoisuus kaksinkertaistuu. Hallitustenvälinen ilmastopaneeli IPCC arvioi neljännessä arviointiraportissaan maapallon ilmastoherkkyydeksi 2–4,5 °C, todennäköisimmin 3 °C. Lämpötilanousun jäämistä alle 1,5 °C:n pidetään erittäin epätodennäköisenä. Mahdollisuutta, että ilmastoherkkyys olisi yli 4,5 °C, ei voida sulkea pois, vaikka se ei sovi kovin hyvin yhteen havaintojen kanssa. Arvio on noussut jonkin verran vuonna 2001 julkistetusta, joka oli 1,5–4,5 °C.
Alfa Romeo Giulia TZ

Alfa Romeo Giulia TZ:n suunnittelu aloitettiin vuonna 1959 ja ensimmäinen koriprototyyppi toimitettiin vuonna 1961 Zagatolle. Auto esiteltiin yleisölle vuonna 1962 Torinon autonäyttelyssä. TZ-kirjaimet tulivat Tubolare Zagatosta. Auto oli tarkoitettu kilpakäyttöön, katukäyttöön tehdyissä moottorin teho oli pudotettu 112 hevosvoimaan.
Autossa on irrotettava kovakatto, takalasi on kiinteä. Auto muistutti keulasta Giulia SZ -mallia. TZ:n mekaniikka on peräisin Giuliasta, tosin suuresti muutettuna. Takana on erillisjousitus ja kaikissa pyörissä levyjarrut.
Automallin tuotanto alkoi vuonna 1963, rungon teki Ambrosini, mekaniikan Alfa Romeon kilpa-autoista vastannut Autodelta ja korin Zagato. Vuodesta 1963 vuoteen 1965 TZ-mallia rakennettiin yhteensä 112 kappaletta, 100 oli GT-luokituksen vaatima määrä. Mallilla otettiin monta luokkavoittoa muun muassa Sebringin 12 tunnin kisassa, Le Mansissa, Nürburgringin 1 000 kilometrin kilpailussa ja Targa Floriossa.
TZ2.
Vuonna 1964 esiteltiin edelleen kehitetty versio TZ2. Moottorina oli nyt 2 tulppaa/sylinteri sisältävä kuivasumppuvoitelulla varustettu nelisylinterinen rivimoottori, joka tuotti 170 hevosvoimaa. Kori oli edelleen Zagaton tekemä. Koripaneelit oli nyt tehty lasikuidusta ja koko auto oli aikaisempaa matalampi ja kevyempi. TZ2:sta valmistettiin vain kilpaversiona ja valmistusmääräksi jäi näin vain 12 kpl. Tuotanto loppui vuoden 1965 lopussa ja tilalle tuli GTA.