Klara Hallik

Klara Hallik o.s. Pantelejeva (24. huhtikuuta 1933, Vruuda, Leningradin alue, Neuvostoliitto – 11. lokakuuta 2025) oli neuvostoliittolainen ja virolainen sosiologi ja politiikan tutkija. Hän toimi maaliskuussa 1989 valittuun Neuvostoliiton kansanedustajien kongressiin. Taustaltaan venäläisen isän ja virolaisen äidin jälkeläisenä hän toimi itsenäistyvässä ja itsenäistyneessä Virossa kansallisuuksien välisten kysymysten asiantuntijana.
Koulutus ja ura Neuvosto-Virossa.
Hallik työskenteli vuosina 1952–1955 seminaariopiskelunsa aikaan Neuvosto-Viron Komsomolin Tarton kaupunginkomitean osastonjohtajana ja sihteerinä. Sen jälkeen Tallinnaan muutettuaan vuosina 1955–1962 hän oli Neuvosto-Viron Komsomolin keskuskomitean sihteeri. Tämän jälkeen hän oli Tallinnan polyteknillisen instituutin tieteellisen kommunismin laitoksen johtaja ja dosentti. Tässä roolissa maaliskuussa 1972 Hallik esitteli Neuvostoliiton silloisia kansallisuuskysymyksiä suomalaisille 10 päivän vierailullaan. Valmistuttuaan Tallinnan pedagogisesta instituutista hän toimi instituutissa opettajana saaden vuonna 1983 tunnustuksen ansioituneena opetustyöntekijänä. Sen jälkeen hän toimi vuoteen 1989 asti johtavana tutkijana Neuvosto-Viron tiedeakatemian filosofian, sosiologian ja oikeuden laitoksessa.
Mukana Laulavassa vallankumouksessa.
Tiedeyhteisön jäsenenä Klara Hallik oli aktivisti perestroikan ja "Laulavan vallankumouksen" aikana Virossa. Hän oli Viron Kansanrintaman jäsen. Tammikuussa 1989 hän oli mukana Viron kommunistipuolueen (EKP) idelogiasihteeri Mikk Titman johtamassa EKPn ja Kansanrintaman yhteisessä valtuuskunnassa, joka kävi keskusteluja suomalaisten poliittisten puolueiden (SKDL/SKP, Keskusta, SDP ja Kokoomus) kanssa. 
Pari kuukautta myöhemmin maaliskuussa 1989 hänet valittiin Neuvostoliiton kansanedustajaksi Kansanedustajain kongressin vaalissa Tallinnan Mustamäen vaalipiiristä. Hän toimi neuvostoparlamentissa kansallisuuksien neuvoston sekä kansallisuuspolitiikan ja kansainvälisten suhteiden komitean jäsenenä. Parlamentissa hän puolusti etnisten ryhmien välisen vuoropuhelun vahvistamista ja kaikkien Neuvostoliiton kansojen oikeuksien suojelemista. 
Itsenäisen Viron väestöpoliitikko ja -tutkija.
Itsenäistyneessä Virossa Klara Hallik valittiin huhtikuussa 1992 Tiit Vähin I hallitukseen kansallisuussuhteita hoitavaksi salkuttomaksi ministeriksi. Vähin I hallitus istui vain reilu puoli vuotta lokakuulle 1992 uuden itsenäisyyden ensimmäisiin vaaleihin asti. Tänä aikana hän osallistui aktiivisesti Viron ja Neuvostoliiton johtajien välisiin vuoropuheluihin pyrkien minimoimaan Neuvostoliiton romahtamisen seuraukset.
Jätettyään politiikan Klara Hallik palasi tutkimukseen ja opettamiseen. Hänestä tuli keskeinen ääni kansallista politiikkaa, integraatiota ja kaksikielisyyttä koskevissa keskusteluissa. Vuonna 2001 hän osallistui virolaisten sosiologien julkiseen julkilausumaan "Kaksi Viroa", jossa hän kritisoi maan sosiaalista kehitystä. Tämä puhe oli merkittävä virstanpylväs hänen urallaan, ja se korosti hänen rooliaan paitsi tutkijana myös kansalaisena, jonka mielipiteet ansaitsivat huomiota.
Klara Hallik oli naimisissa virolaisen virolaisen urheilijan ja urheilutoimittajan Raymond Hallikin (1928-2008) kanssa. Heidän tyttärensä Tiina Hallik (1966–1990) oli yksi Kansallisen riippumattomuuden puolueen (ERSP) () perustajista vuonna 1988. Puolue oli yksi Neuvostoliiton ensimmäisistä ei-kommunistisista puolueista, ja aktivisti KGB:n epäoikeudenmukaisuutta vastaan. Hän joutui auton yliajamaksi yhdessä kahden muun puoluetoverinsa kanssa 26. elokuuta 1990 Piritalla juhlatilaisuuden jälkeen. Oletettavasti oli kyseessä Neuvostoliiton salaisen palvelun agenttien toiminta, mutta rikosta ei koskaan ratkaistu.
Hallik kuoli 11. lokakuuta 2025 92-vuotiaana.