tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Magnus Bratten

Magnus Karl Bratten (1918 − 3. lokakuuta 1971) oli norjalaisen ammatillisen keskusjärjestön LO:n (Landsorganisasjonen i Norge) toimitsija ja myöhemmin Norjan lähetystösihteeri ja sotilasattasea Helsingissä. Hänellä oli aktiivinen rooli Norjan suomalaisten avulla harjoittamassa tiedustelutoiminnassa Neuvostoliittoa vastaan 1950-luvulla. 
Nuorena Bratten toimi aktiivisesti Norjan työväenliikkeessä. Hän opiskeli kielitiedettä ja historiaa ja työskenteli keskusjärjestö LO:ssa 1945-1949. 1950-luvun alussa hän sai tarjouksen työskennellä Norjan lähetystössä Suomessa, vaikkei hänellä ollut diplomaatin koulutusta tai taustaa. Brattenista tuli lähetystösihteeri (kansainvälisten asioiden sihteeri) Helsinkiin; hänen keskeiset tehtävänsä liittyivät tiedusteluun. Hänen edeltäjänsä oli Norjan talous- ja sosiaaliasioiden lähettiläs "Joachim (Jack) Helle", jonka tehtävä oli alkanut 1948 ja jonka viimeinen raportti on päivätty 24. maaliskuuta 1949. Samaan aikaan Norja allekirjoitti liittymissopimuksen Naton kanssa. Hellellä oli hyvät suhteet Kalle Lehmukseen, jonka koodinimi oli yksinkertaisesti "L".
Brattenin tehtäväkenttä tiedustelun parissa oli moninainen, yksi osa sitä olivat suomalaisten entisten kaukopartiomiesten tekemien vakoilumatkojen organisointiin liittyvät tehtävät. Bratten esimerkiksi otti matkalta palaavia vastaan ainakin Paavo Suorannan kotona käyttäen peitenimeä "Kalle" ja tapasi tiedusteluun liittyviä henkilöitä myös hotelleissa. Kuopiossa hotelli Atlaksessa tapasivat 20. elokuuta 1953 norjalaiset Bratten ja Leif Eikanger, Ruotsista Arvid Johansson sekä Michael Smithin nimellä hotelliin kirjautunut britti. Samassa hotellissa yöpyi tuolloin myös kaksi entistä kaukopartiomiestä. Brattenin tavoin ammattiyhdistystaustainen Kalle Lehmus oli hänen keskeisiä, edeltäjältä "perittyjä" kontaktejaan Suomen tiedustelujohtoon. 
Suomessa vakoilutoimintaa tutkimaan asetettiin loppuvuodesta 1951 X-komiteaksi kutsuttu toimielin. Bratten poistui Suomesta pikaisesti 1955 sen jälkeen, kun hänen asuntoonsa Helsingissä oli murtauduttu. Tällöin katkesi hänen yhteydenpitonsa mm. Suorantaan. Brattenin organisoima toiminta päättyi Suomen ja Norjan tiedustelujohtojen epäviralliseen sopimukseen. Hänen seuraajakseen lähetystössä tuli sotilasasiamiehen nimekkeellä komentaja "Arne Ekeland", joka jatkoi yhteydenpitoa hänen kontakteihinsa kuten Lehmukseen.
Brattenin osuus Norjan ja Naton tiedustelutoiminnassa tuli laajempaan julkisuuteen Odd Isungsetin ja Morten Jentoftin kirjassa "Verkebyllen: om menneskeskjebner og agenter i kald krig" vuonna 1995. Brattenin lapsenlapsi Magnus Bratten teki vuonna 2011 radiodokumentin "Morfar var spion", jossa haastateltiin mm. Brattenin tytärtä.
Suomessa toiminnasta oli kerrottu lähetettyjen vakoilijoiden näkökulmasta Esa Anttalan (oik. Urpo Lempiäinen) jo vuonna 1977 ilmestyneessä kirjassa Yli rautaesiripun, jonka päähenkilönä ja tiedonlähteenä oli Arvo A. Juvonen. Toimintaan osallistumisestaan on 1990-luvulla kertonut mm. Seppo Hänninen.
Magnus Bratten ei käsitellyt julkisesti osuuttaan tiedustelutoiminnassa ja salasi sen enimmäkseen myös perheeltään. Hän kuoli lokakuussa 1971.
Nyhemsveckan

 
Nyhemsveckan () on eräs Ruotsin helluntailiikkeen suurista kesäjuhlista. Nyhemsveckan järjestetään vuosittain Mullsjön kunnan Nyhemin kylässä. Tapahtumalla on vuosittain tuhansia osallistujia. Ensimmäinen Nyhemsveckan järjestettiin vuonna 1917 ja konferenssi on kasvanut Ruotsin helluntailiikkeen suurimmaksi konferenssiksi. Nyhemsveckanin järjestelyistä on vastannut vuodesta 2006 lähtien 20 helluntaiseurakunnasta muodostuva Nyhemsveckan-yhdistys.
Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaa ja kuningatar Silvia vierailivat Nyhemsveckanilla vuonna 2007.
Abu Ariš

Abu Ariš on kaupunki Saudi-Arabian Jizanin provinssissa historiallisella Asirin alueella. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 61 047.
Maantiede.
Abu Ariš sijaitsee Saudi-Arabian Jizanin provinssissa noin 30 kilometrin päässä Jizanin kaupungista. Alue on historiallista Asirin aluetta.
Historia.
Abu Ariš sanotaan tulleen perustetuksi, kun eräs šeikki asettui paikalle 1200-luvulla. Paikkakunta alkoi kasvaa suuremmassa mittakaavassa kuitenkin vasta vuosisatoja myöhemmin. Vuonna 1627 sen valtasivat imaamiien johtamat zaidilaiset, joiden valtakaudella kaupunki kukoisti. Jonkin aikaa myöhemmin alue itsenäistyi paikallisen "ašrafin" johdolla. 1800-luvun alussa vuosina 1802 ja 1803 aluetta hallitsivat hetkellisesti wahhabilaiset ja heitä seurasivat egyptiläiset. Egyptiläiset hylkäsivät alueen vuonna 1840.
Egyptiläisten lähdettyä Abu Arišin tuolloinen "ašraf" Ŝarif Husayn pyrki levittämään omaa valtapiiriään valtaamalla Tihaman alueen. Kun hän uhkasi nyt myös brittien hallitsemaa Adenin satamakaupunkia, britit vaativat egyptiläisten jälkeen alueelle saapuneita osmaneja toimimaan. Turkkilaiset ajoivatkin Ŝarif Husaynin takaisin Asirin puolelle. Myöhemmin Abu Arišin "ašrafin" hallitsema alue ajautui sisällissotaan. Heikentyneen alueen valtasivat ensin turkkilaiset, myöhemmin idrisidit ja lopulta Ibn Saud.
Jemenja Saudi-Arabia kävivät lyhyen sodan kiistelemistään alueista 1930-luvulla. Niihin lukeutui myös koko Asir mukaan lukien Abu Ariš, joka joissain yhteyksissä esitetään Jemenissä edelleen osana Jemeniä.
Väestö.
Abu Arišin asukasluku oli Saudi-Arabian vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 61 047. Heistä Saudi-Arabian kansalaisia oli 44 834 ja ulkomaalaisia 16 213. Kaupungin asukkaat harjoittavat sunnalaista ja zaidilaista islamia.
Douglas (etunimi)

__EISISLUETT__
Douglas on miehen etunimi. Se perustuu vanhaan skotlantilaiseen klaani- ja sukunimeen "Douglas". Angloamerikkalaisissa maissa sitä saatetaan käyttää myös niin sanottuna välinimenä. Nimen pohjana on todennäköisesti paikannimi, joka koostuu gaelin kielen sanoista ’musta’ ("dubh") ja ’virta’ ("glas").
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuuhun 2024 mennessä tilastoitu noin 430–440 Douglas-nimistä miestä.
Nimipäivä.
Ruotsissa Douglas-etunimi on yleistynyt siinä määrin, että se on päässyt mukaan almanakkaan. Nimipäivä on 13. huhtikuuta.
Progressivismi

Progressivismi on poliittinen filosofia, joka ajaa yhteiskunnallisia uudistuksia koko yhteiskunnan parantamiseksi, ja korostaa muutoksen ja asteittaisen kehityksen tarvetta sosiaalisen hyvän saavuttamiseksi.
Nykyajan Yhdysvalloissa progressiivisuus on vasemmistolainen ja antikonservatiivinen ideologia ja arvojärjestelmä. Progressivismi hylkää vetoamisen perinteeseen. Se pyrkii haastamaan vanhentuneiksi katsotut asenteet ja käytännöt, jotka liittyvät sukupuoleen, rotuun, identiteettiin ja valtaan.
Sosiaalisesti progressiivinen lähestymistapa kannustaa yksilöitä jatkuvasti kehittämään ja muuttamaan asenteitaan uuden tiedon pohjalta, ja edistää elinikäistä oppimista ja kriittistä ajattelua.
Mentor Medier

Mentor Medier on pohjoismaalainen mediakonserni. Mentor Medierin toimialaan kuuluu sanomalehtien, aikakauslehtien, kirjojen ja hakemistojen kustantamienn. Mentor Medier AS:lla on 12 työntekijää ja konserniin kuuluu yhteensä 27 yritystä. Mentor Medier AS:n pääkonttori sijaitsee Oslossa.
Julkaisut.
Mentor Medier-konserni sisältää julkaisuja ja yrityksiä Norjassa ja Ruotsissa. Konsernin suurimmat sanomalehdet ovat Vårt Land, Morgenbladet, Dagsavisen, Rogalands Avis, Demokraten ja Dagen. Konserni julkaisee yhdessä Dagsavisenin kanssa Dagsavisen Fremtidenia Drammenissa ja Dagsavisen Moss Dagbladia Mossissa. Konserni julkaisee myös sanomalehti Klar Talea ja omistaa kustantamo Libriksen Ruotsissa. Mentor Media omistaa myös media-alan järjestelmäratkaisuja toimittava Mediaconnectin sekä puhelinmyyntiä tuottava Mediesalgin.
Sakari Sihvola

Niilo Sakari Sihvola (8. syyskuuta 1919 Kärkölä – 15. maaliskuuta 2003 Lahti) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Sihvolan vanhemmat olivat maanviljelijä Esa Sihvola ja Olga Tommola ja puoliso vuodesta 1948 Sylvi Kojo. Sihvola tuli ylioppilaaksi Lahden lyseosta 1938 ja valmistui sotien jälkeen diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1949. Hän oli valmistuttuaan Suur-Savon Sähkön jakeluinsinööri ja vuodesta 1950 yhtiön teknillinen johtaja. Revon Sähkö -yhtiön toimitusjohtajaksi Sihvola tuli vuonna 1952, kun yhtiön hallintoneuvosto oli helmikuussa vapauttanut edellisen toimitusjohtajan Onni Mäkelän tehtävästään. Sihvola toimi puolestaan tässä tehtävässä aina syksyyn 1984 asti, yli kolmekymmentä vuotta. Sihvolan johtamana yhtiötä kehitettiin merkittävästi ja se kasvoi sekä asiakasmääränsä että ostamiensa ja rakennuttamiensa voimaloiden suhteen. Yhtiön rakennuttamia vesivoimaloita olivat muun muassa Vesikosken voimalaitos, Uljuan voimalaitos, Oksavan voimalaitos ja Kalliokosken voimalaitos. Yritys hankki myös osuuden Olkiluodon ydinvoimalasta. Enimmillään Oulaisissa pääkonttoria pitäneellä yhtiöllä oli Sihvolan aikana liki kaksisataa työntekijää. Sihvolan luottamustoimiin kuuluivat muun muassa Suomen Sähkölaitosyhdistyksen valtuuskunta ja Voimalaitosten työnantajaliiton hallitus. Teollisuusneuvoksen arvon hän sai vuonna 1971. Sotilasarvoltaan Sihvola oli reservin insinöörikapteeni (1968).
Francesco Guicciardini

Francesco Guicciardini (6. maaliskuuta 1483 Firenze – 22. toukokuuta 1540 Firenze) oli italialainen historioitsija ja valtiomies. Häntä on pidetty ensimmäisenä modernina historiankirjoittajana.
Elämä.
Guicciardini valmistui oikeustieteen tohtoriksi Padovassa 1505, asettui aluksi asianajajaksi Firenzeen ja lähetettiin vuonna 1511 lähettilääksi Aragonian kuninkaan Ferdinand Katolisen hoviin, josta hän palasi vuonna 1513. Vuonna 1515 Guicciardini astui paavin palvelukseen ja vuonna 1516 hänestä tuli Modenan ja Reggion kuvernööri. Vuonna 1521 hänestä tuli paavin joukkojen komentaja ja hän kunnostautui Parman puolustuksessa ranskalaisia vastaan. Rooman ryöstön jälkeen (1527) hän palasi Firenzeen, mutta vuonna 1529 hän palasi paavin palvelukseen, jossa hän pysyi paavi Klemens VII:n kuolemaan asti vuonna 1534. Sitten hän palasi jälleen Firenzeen ja kamppaili vuonna 1537 tasavaltalaisuutta vastaan ja herttuakunnan luovuttamiseksi Cosimo I de’ Medicille. 
Maine historioitsijana.
Guicciardini jätti valtiomiesuransa ja omisti loppuelämänsä historiankirjoitukselle. Tänä aikana hän sai valmiiksi pääteoksensa "Storia d'Italia", joka käsittelee Italian historiaa vuodesta 1492 vuoteen 1534. Guicciardinin julkaisemattomat teokset julkaistiin kymmenenä niteenä vuosina 1857-1867. Guicciardinin kirjoituksille on ominaista luotettavuus, ennakkoluulottomuus ja valtiomiesmäinen selkeys, jotka toivat hänelle kunnian olla ensimmäinen moderni historioitsija. Historiallisessa ajattelussaan Guicciardini on lähellä Machiavellia.
Raajarikkoisten työkoulu

Raajarikkoisten työkoulu on Raajarikkoisten auttamisyhdistyksen vuonna 1890 Helsinkiin perustama koulu.
Historia.
Syksyllä 1890 avatussa, Helsingin Vironkadulla sijainneessa koulussa aloitti noin 20 vammaista, joista osa oli jo aikuisia. Koulutusta annettiin esimerkiksi puusepäntöissä, veistossa, koritöissä, suutarin- ja räätälintöissä ja kirjan sitomisessa. Raajarikkoisten työkoulu toimi kaupungin keskustassa useissa paikoissa ennen kuin sen omat tilat valmistuivat Helsingin Kallioon vuonna 1897.
Kouluun houkuteltiin oppilaita muun muassa "Päivälehdessä" 18. lokakuuta 1890 julkaistussa lehti-ilmoituksessa:
Vuonna 1900 työkoulun yhteyteen perustettiin varattomille tarkoitettu ortopedinen klinikka, jonka ensimmäisenä lääkärinä toimi Hjalmar Gabriel von Bonsdorff (1858–1932). Poliklinikalla hoidettiin kipsisiteillä ja korseteilla selkärankavikoja sekä itsevalmistettujen siteiden ja jalkineiden avulla muita ruumiinvammoja. Vuonna 1905 poliklinikan silloinen lääkäri Axel Fredrik Hornborg (1874–1946) aloitti myös leikkaustoiminnan vasta sisustetussa leikkaussalissa. Poliklinikan toiminta päättyi vuonna 1916. Vuonna 1904 yhdistyksen ylläpitämä lastenkoti aloitti myös toimintansa. Lastenkodissa hoidettiin ortopedisen avun tarpeessa olevia 4–12 vuoden ikäisiä lapsia. 
Vuonna 1924 avattiin yhdistyksen rakennuttama ja ylläpitämä Suomen ensimmäinen ortopedinen sairaala. Sairaalassa oli parikymmentä sairaansijaa ja poliklinikka. Myöhemmin siihen liitettiin lastenkodin huoneisiin sijoitettu 20-paikkainen lastenosasto. Vuonna 1927 yhdistyksen ylläpitämien laitosten yhteiseksi nimeksi tuli Raajarikkoisten Huoltolaitos – Vanföreanstalten i Helsingfors.
Jatkosodan alkaminen vuonna 1941 päätti ortopedisen sairaalan ja poliklinikan toiminnan, mutta klinikan ja sairaalan työtä jatkoi vuonna 1942 perustettu Invalidisäätiö. Raajarikkoisten Auttamisyhdistyksen tehtäväksi jäi koulutoiminnan ylläpitäminen. Yhdistysmuotoinen toiminta päättyi vuonna 1948 ja työn jatkajaksi perustettiin Raajarikkojen koulusäätiö – Skolstiftelsen för vanföra. Se sai vuonna 1971 nimen Lapsi-invalidien koulusäätiö ja vuonna 1987 nimen Vammaisten lasten ja nuorten tukisäätiö.
Säätiön omistama Ruskeasuon koulu valmistui vuonna 1952. Entisen koulun ja sairaalan paikalla Kalliossa on nykyään Kuntatalo.
Nykyinen toiminta.
Koulun toiminta on jatkunut yhtäjaksoisesti perustamisestaan saakka. Koulu on sittemmin siirtynyt Oppimis- ja ohjauskeskus Valterin alaisuuteen. Helsingin Ruskeasuolla sijaitsevan koulun nykyinen nimi on Valteri-koulu Ruskis.
Volt Saksa

Volt Saksa (, tunnetaan enimmäkseen lyhennetyllä nimellä Volt) on sosiaaliliberaali, EU-myönteinen, eurofederalistinen poliittinen puolue Saksassa. Se on eurooppalaisella tasolla toimivan poliittisen liikkeen Volt Europan saksalainen haara.
Puolueen nimi on johdettu kansainvälisestä sähköyksiköstä voltti, jotta sillä olisi yhtenäinen, kaikkialla Euroopassa ymmärrettävä nimi, joka symboloi ”uutta energiaa” Euroopalle.
Historia.
Italialainen Andrea Venzon, ranskalainen Colombe Cahen-Salvador ja saksalainen Damian Boeselager perustivat Volt Europan vuonna 2017 vastapainoksi Euroopassa nousevalle nationalismille ja oikeistopopulismille.
Puolue osallistui ensimmäistä kertaa vuoden 2021 liittopäivävaaleihin, muttei saanut tarpeeksi ääniä. Vuoden 2024 europarlamenttivaaleissa puolue sai 3 paikkaa.
Organisaatio.
Koska laillisesti ei ole mahdollista perustaa paneurooppalaista puoluetta, emojärjestö Volt Europa A.I.S.B.L.:n perustamisen jälkeen oli perustettava kansallisia puolueita vaaleihin osallistumiseksi. 3. maaliskuuta 2018 Volt Saksa perustettiin puolueena Hampurissa. Volt Saksan ensimmäiset vaalit olivat vuoden 2019 europarlamenttivaalit, joissa se voitti yhden paikan, joka Damian Boeselagerilla on Euroopan parlamentissa. Kuntatasolla Volt Saksa on osa muun muassa Münchenin, Kölnin ja Frankfurt am Mainin kunnallishallituksia.
Koska Voltilla ei ole omaa ryhmää Euroopan parlamentissa, sen meppi istuu Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmässä.
Tammikuussa 2023 puolueella oli reilu 4000 jäsentä. 
Ideologia ja näkemyksiä.
Puolue on sosiaalisesti liberaali ja Eurooppa-myönteinen. Sen tärkeimmät aiheet ovat Euroopan unionin uudistus, ilmastokriisin torjunta, reilu ja kestävä talous sekä digitalisaatio.
Vuoden 2021 liittopäivävaalien ohjelmansa mukaan puolue kannatta muun muassa:
Tukholman Filadelfia-seurakunta

Tukholman Filadelfia-seurakunta () on Tukholmassa sijaitseva ruotsalainen helluntaiseurakunta ja Pohjoismaiden suurin vapaakirkko. Tukholman Filadelfia-seurakunta on perustettu vuonna 1910. Nykyisen Tukholman Filadelfia-seurakuntaan kuuluvat pääkirkon lisäksi myös Bergakyrkan Åkersbergassa, Mälarokyrkan Ekerössä sekä Tyresön helluntaikirkko. Seurakunnan johtava pastori on ollut vuodesta 2006 lähtien Niklas Piensoho.
Historia.
Tukholman Filadelfia-seurakunta sai alkunsa, kun vuonna 1910 joukko Pyhän Hengen kasteen saaneita uskovia perusti seitsemännen baptistiseurakunnan Tukholmaan. Seurakunta otti nimen "Filadelfia", joka oli John Ongmanin seurakunnan nimi myös Örebrossa. Filadelfiasta muodostui helluntailaisten keskus Ruotsin pääkaupungissa. 
Vuonna 1911 seurakunta kutsui johtajakseen 27-vuotiaan Lewi Pethruksen. Vuonna 1913 jännitteet klassisen baptismin ja uuden helluntailiikkeen välillä kasvoivat, samalla kun Tukholman Filadelfia-seurakunta keräsi suosiota. Tukholman Filadelfia-seurakunta suljettiin baptistiliikkeen ulkopuolelle ja samalla Filadelfia-seurakunnan edustama helluntailiike muodostui Ruotsissa Pethruksen johtamaksi erilliseksi vapaakirkkoliikkeeksi.
Vuonna 1930 Filadelfia-seurakunta rakensi Pohjois-Euroopan suurimman kirkkorakennuksen. Uusi kirkkorakennus avattiin käyttöön 1. marraskuuta 1930 monien eurooppalaisten helluntaijohtajien ollessa läsnä avaustilaisuudessa. Samana vuonna seurakunnalla oli noin 5000 jäsentä. Lamavuonna 1933 Filadelfia-seurakunnan sosiaalityö saavutti huippunsa ja seurakunta jakoi ruoka-apua uudessa kirkossa. Vuonna 1934 seurakunta järjesti ensimmäisen konferenssin pastoreille. Konferenssista muodostui nopeasti helluntaliikkeen johtajien ideologinen ja teologinen kohtauspaikka. Vuonna 1942 Filadelfia-seurakunta perusti Rörstrandin kansanopiston, joka vuotta myöhemmin siirrettiin Kaggeholmin linnaan.
Vuonna 1948 Sven Lidman jätti Filadelfia-seurakunnan Lidmanin ja Pethruksen välillä olleen julkisen skisman vuoksi. Vuonna 1958 seurakunnassa tapahtui merkittävä johtajavaihdos, kun Lewi Pethrus korvattiin Willis Säwellä. Johtajamuutos oli seurakunnan ohella haaste myös ruotsalaiselle helluntailiikkeelle.
Vuonna 1996 Tukholman Filadelfian vanhimmistoon alettiin hyväksyä myös naisjäseniä. Vuonna 2002 Ruotsin pääministeri Göran Persson vieraili ja puhui Filadelfiassa helluntailiikkeen pastorien konferenssissa.
Neulamäen kirkko

Neulamäen kirkko on vuonna 1993 valmistunut kirkkorakennus Kuopion Neulamäen kaupunginosassa. Tämä kirkon ja seurakuntakodin yhdistävä rakennus sijaitsee Neulamäen koulun ja Neulamäen ostoskeskuksen välissä. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Carl-Johan Slotte.
Kirkkosalissa on 240 istuinpaikkaa, kahvioon yhdistettynä 340 istuinpaikkaa. Salin lasimaalaus kuvastaa Kristuksen viittä haavaa, ja on Hannu Konolan suunnittelema. Kirkkosalissa on urut ja piano.
Neulamäen kirkko kuuluu Alavan kirkon ohella Kuopion Alavan seurakuntaan.
Kirkko sijaitsee alueella, jonka Kuopion kaupunki pakkolunasti vuonna 1983 suuren asuinalueen rakentamista varten.
Bella Ramsey

Isabella May Ramsey (s. 2003 Nottingham, Englanti) on brittiläinen näyttelijä ja laulaja. Hän on tunnettu muun muassa Lyanna Mormontin roolista televisiosarjassa "Game of Thrones" (2016–2019) ja Ellien roolista televisiosarjassa "The Last of Us" (2023–).
11-vuotiaan Ramseyn oli alun perin tarkoitus esiintyä "Game of Thronesissa" vain yhdessä kohtauksessa sarjan kuudennella tuotantokaudella. Lopulta hänen hahmonsa kuitenkin kirjoitettiin mukaan myös kahdelle seuraavalle kaudelle. "The Last of Us" -sarjaan Ramsey valittiin 17-vuotiaana. Hän sai aluksi valtavasti kritiikkiä Ellien roolistaan, koska hänen katsottiin olevan liian vanha näyttelemään 14-vuotiasta hahmoa. Lisäksi hänen sanottiin olevan liian erinäköinen Ellien kanssa.
Elizabeth Lail

Elizabeth Dean Lail (s. 1992 Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu muun muassa rooleistaan televisiosarjoissa "Olipa kerran" ja "You".
RPA (molekyylibiologia)

RPA () on nukleiinihappojen monistukseen käytetty isoterminen menetelmä, jonka Olaf Piepenburg tutkimusryhmineen kehitti vuonna 2006. Menetelmässä käytetään rekombinaasientsyymiä purkamaan kaksijuosteisen DNA:n kaksoiskierrerakenne. Sillä voidaan monistaa DNA:n lisäksi myös RNA:ta, jos se muutetaan käänteiskopioijaentsyymillä cDNA:ksi ennen reaktiota. Monistumista voidaan mitata joko reaaliajassa fluoresoivilla koettimilla tai jälkikäteen esimerkiksi immunokromatograafisella liuskatestillä.
Shenyang J-6

Shenyang J-6/F-6 ("Jian-6", ) oli Kiinassa lisenssivalmistettu Mikojan-Gurevitš MiG-19, jolla lennettiin ensi kerran vuoden 1959 lopulla. Tutkalla varustettu lentokone kykenee vaakalennossa yliääniseen nopeuteen (max.nop. 1 540 km/h eli Mach 1.3 - Mach 1.45 - korkeudesta riippuen). Se oli Kiinan ensimmäinen hypersooninen lentokone, jonka laajempi tuotanto ja palveluskäyttöön hyväksyntä aloitettiin 1961. Kone esiteltiin 1963. Suurin käytännöllinen toimintakorkeus on arviolta 17 900 metriä. Kantama tällä konetyypillä on 2 200 km.
Koneen perusversioon oli mahdollista asentaa enintään noin 1 000 kg:n aselasti, johon voi sisältyä pommeja, ohjuksia (kuten PL-2 ja PL-5 (Vympel K-13)) sekä raketteja. Tykkiaseistuksena oli kolme 30 mm konetykkiä: tai yksi 37 mm ja kaksi 23 mm konetykkiä.
Mallista valmistettiin myös tiedustelu- sekä koulutusversiot. Yhteensä koneita valmistettiin 1958 - 1986 yli 4 500 kappaletta. Koneita toimitettiin paljon Afrikan ja Aasian maihin. Se lienee vielä 2020-luvulla yhä laajalti Pohjois-Korean ilmavoimien käytössä (arviolta 97 konetta).
Haminan tasoristeysturma 1931

Haminan tasoristeysturma tapahtui aamulla 29. lokakuuta 1931 niin sanotulla Kuutin ylikäytävällä kahden kilometrin päässä Haminasta, kun Suur-Miehikkälän ja Haminan väliä ajanut linja-auto joutui postijunan n:o 731 murskaamaksi. Onnettomuudessa kuoli neljä linja-auton matkustajaa, yksi matkustaja loukkaantui vaikeasti ja kolme matkustajaa ja linja-auton kuljettaja saivat lievempiä vammoja. 
Onnettomuus tapahtui avoimella peltoalueella sijainneella ylikäytävällä aamulla kello 7.20. Haminaan matkanneen postijunan veturinkuljettaja näki linja-auton olevan tulossa ylikäytävälle ja antoi autolle merkkejä veturin pillillä. Autonkuljettaja ei niitä kuullut ja lisäksi auton sivuikkunat olivat lumipyryn jäljiltä lumen ja huurteen peitossa, joten kuljettaja näki junan vasta kun linja-auto oli noin 10 metrin päässä tasoylikäytävästä. Kuljettaja yritti kaasuttamalla päästä ylikäytävän yli ennen junaa mutta tämä ei onnistunut vaan junan veturi osui auton oikeanpuoleiseen sivustaan murskaten sen ja paiskasi sitten auton vinosti noin 20 metrin päähän rautatietä reunustavan aidan viereen, jonne linja-auto päätyi ylösalaisin. Juna saatiin pysäytettyä ja autossa olleet kuljetettiin sitten junalla Haminaan saamaan hoitoa. Kaksi matkustajista kuoli jo junassa, yksi matkustaja kuoli Haminan rautatieaseman odotussalissa jossa loukkaantuneille annettiin ensiapua ja yksi matkustaja kuoli vielä Haminan kunnallissairaalassa.
Oreochloa

Oreochloa on Euroopassa esiintyvä heinäsuku. Suvussa on neljä lajia monivuotisia mätästäviä heiniä, jotka kasvavat 5–40 senttimetriä korkeiksi. Ne ovat läheistä sukua lupikoille. "Oreochloa" esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoissa, pääosin Ranskassa ja Espanjassa. "Oreochloa disticha" on laajimmalle levinnyt ja sitä esiintyy Länsi-Euroopasta Itä-Eurooppaan, Puolaan, Ukrainaan ja Romaniaan.
Volt Alankomaat

Volt Alankomaat (holl. "Volt Nederland", tunnetaan enimmäkseen lyhenteellä Volt) on sosiaaliliberalistinen poliittinen puolue Alankomaissa. Se on eurooppalaisella tasolla toimivan poliittisen liikkeen Volt Europan alankomaalainen haara.
Volt Nederland perustettiin Utrechtissä 23. kesäkuuta 2018, ja Reinier van Lanschot oli sen ensimmäinen puheenjohtaja. Puolueen perustaminen on osittain joukkorahoituksen ansiota.
Suora katu

Suora katu () on Syyrian pääkaupunki Damaskoksen vanhankaupungin ytimessä kulkeva katu. Mahdollisesti jo aramealaiselta kaudelta peräisin olevaa tietä parantelivat roomalaiset ja Uudessa testamentissa se liitetään tarinaan Paavalin kääntymisestä kristinuskoon.
Historia.
Suoran kadun edeltäjä oli mahdollisesti peräisin jo Syyrian aramealaisten kuningaskuntien ajoilta. Aram-Damaskos kasvoi vähitellen yhdistäen alkujaan useita erillisiä asutuskeskuksia. Myöhemmin rakennettu tie on mahdollisesti seuraillut jo tuolloin olemassa ollutta tietä näiden keskusten välillä. Suora tie noudatteli tuolloin mutkikasta kulkuaan ilmeisesti vielä hellenistisellä kaudella, jolloin se oli kreikkalaistyylisen kaupungin etelärajalla. Rooman valtakunnan kaudella ainakin osa Suoraa katua eli (latinalaiselta nimeltään "Vae Ricta") suoristettiin kirjaimellisesti ja sen sivulle rakennettiin suuri pylväsjono. Jäänteitä antiikin pylväistä on löydetty myöhempien rakennushankkeiden yhteydessä. 
Roomalainen Suora katu esiintyy Uuden testamentin kirja Apostolien teot tarinassa Paavalin vierailusta Damaskoksessa. Ennen kääntymistään kristinuskoon nimeä Saul käyttänyt Paavali matkustaa Damaskokseen vangitakseen kristittyjä. Saul sokaistuu yhtäkkiä valonleimahduksesta ja saa ilmestyksen Jeeukselta. Muuan opetuslapsi Ananias saa näyn Jumalalta ja ohjaa Saulin "sille kadulle, jota sanotaan Suoraksi kaduksi". Kadun varrella on erään Juudaan talo, jossa Ananias parantaa Saulin näön. Saul kääntyy parannuttuaan kristinuskoon alkaen saarnata uutta uskoaan.
Suoran kadun varrella oli jo varhaiselta kristityltä kaudelta lähtien useampia kirkkoja. Ainut niistä edelleen toimiva on Marian kateraali, jossa on myös nykyinen Antiokian ja koko Idän patriarkaattiin istuin. Kirkko on sinänsä vanha, mutta se on rakennettu historiansa aikana monta kertaa uudestaan. Myöhemmin varhaisella islamilaisella kaudella Suora katu oli kaupungin liikekeskusta. Myöhemmin keskusta tosin levisi laajemmalle alueelle. Vielä nykyaikanakin Suora katu on Damaskoksen vanhankaupungin halkovista kaduista tärkein. Toisaalta katu on liikenteeseen nähden hyvin kapea.
Erik Hartman

Erik Gustaf Hartman (9. tammikuuta 1877 Nikolainkaupunki – 29. lokakuuta 1936 Bergen, Norja) oli suomalainen konsuli ja vaasalaisen Oy C.J. Hartman Ab:n johtaja.
Erik Hartmanin vanhemmat olivat kauppaneuvos Carl Johan Hartman ja Maria Elisabet Malmberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Nikolainkaupungin ruotsalaisesta lyseosta 1897 ja hän suoritti kauppatieteellisen tutkinnon Geran kauppakorkeakoulussa Thüringenissä Saksassa. Hartman teki opintomatkoja Saksaan ja Sveitsiin. 
Hartman työskenteli isänsä omistamassa C. J. Hartmanin rautakaupassa. Liike siirtyi hänelle 1910 ja hän toimi sitten liikkeen johtajana kuolemaansa saakka. Hartman oli perustamassa Vakuutusosakeyhtiö Vellamoa ja Kokkolan Rautakauppa Oy:tä. Hän kuului muun muassa Liittopankin ja Helsingin Osakepankin, Suomen Sokeri Oy:n, Rautakonttori Oy:n ja Suomen Höyrylaiva Oy:n hallintoneuvostoihin sekä lukuisten muiden yritysten johtokuntiin.
Hartman oli Vaasan rahatoimikamarin ja kaupunginhallituksen jäsenenä. Hän toimi Vaasan VPK:n päällikkönä, Vaasan purjehdusseuran kommodorina sekä oli Ruotsin varakonsuli Vaasassa vuodesta 1918 alkaen.
Erik Hartman oli naimisissa vuodesta 1901 Elin Sofia Bäckströmin kanssa.
Ernst von Siemens -palkinto

Ernst von Siemens -palkinto on vuonna 1972 perustetun Ernst von Siemens -musiikkisäätiön myöntämä vuosittainen musiikkipalkinto. Palkinnon jakaa säätiön puolesta Baijerin kuvataideakatemia. Säätiön perusti Ernst von Siemens ja se edistää nykymusiikkia. Palkinto myönnetään säveltäjälle, esiintyjälle tai musiikkitieteilijälle, joka on ansioitunut musiikin saralla. Pääpalkinnon lisäksi jaetaan myös muita palkintoja. Palkintojen yhteissumma on tällä hetkellä 3,5 miljoonaa euroa ja pääpalkinnon voittaja saa 250 000 euroa. Palkintoa kutsutaan joskus myös "musiikin Nobel-palkinnoksi".
Pienempiä palkintoja kutsutaan nimellä "Förderpreis" (Kannustuspalkinto). "Komponisten-Förderpreise" (Säveltäjäpalkinto) jaetaan nuorille säveltäjille yhdestä teoksestaan. "Förderprojekte" (Hankerahoituspalkinto) tukee musiikkifestivaaleja, konsertteja, musiikkilaitoksia ja nuoria muusikoita.
Pääpalkinnon saajat.
Lähde
Säveltäjäpalkinnon saajat.
Lähde
Kreikan–Turkin sota (1897)

Kreikan–Turkin sota käytiin vuonna 1897 Kreikan kuningaskunnan ja Osmanien valtakunnan välillä. Sodan välittömänä syttymissyynä oli Kreikan pyrkimys ottaa haltuunsa turkkilaisten hallitsema Kreeta, jonka kreikkalaisortodoksinen väestö oli jo pitkään halunnut liittyä Kreikkaan.
Taustaa.
Toukokuussa 1896 Kreetan kapina sai Kreikassa aikaan kansalliskiihkon, ja maassa ryhdyttiin suuriin varustelutoimiin. Koko Kreikan maa-armeija, joka oli perintöprinssi Konstantinin komennossa, lähetettiin Thessaliaan. Samaan aikaan eversti Timoléon Vássos rantautti Kreetalle kreikkalaisen sotilasosaston ja julisti kuningas Yrjö I:n nimissä ottaneensa saaren haltuunsa 15. helmikuuta 1897. Kun Kreikka ei vetänyt joukkojaan pois, Euroopan suurvallat julistivat Kreetan saartoon. Turkki aloitti sodan 17. huhtikuuta koottuaan Edhem Paššan johtamat huomattavat sotasjoukot rajalle.
Sodan kulku.
Sodassa Turkki menestyi ylivoimaisesti. Voitettuaan kreikkalaiset Týrnavoksessa turkkilaiset valtasivat Lárisan (25.4.), ja kahden päivän taistelujen jälkeen (5.5. ja 6.5.) kreikkalaiset hylkäsivät asemansa Fársalassa ja kärsivät tappion Velestínossa (6.5.), minkä jälkeen turkkilaiset valtasivat Vóloksen (8.5.). Pian tämän jälkeen Kreikan pääarmeija kukistui Domokóksessa (18. toukokuuta), ja koska kreikkalaiset eivät olleet saaneet mitään aikaan Epeiroksessa, solmittiin aselepo 19. toukokuuta. Kreikka antoi rauhanneuvottelut Euroopan suurvaltojen tehtäväksi.
Sodan tulos.
Lopullinen rauha allekirjoitettiin Istanbulissa 4.12. Kreikka joutui maksamaan sotakuluina neljä miljoonaa Turkin puntaa, jota vastaan se sai pitää Thessalian. Makedonian ja Turkin raja kuitenkin oikaistiin Turkin hyväksi. Samalla Kreikan valtionkassan hoito asetettiin kansainvälisen komission valvontaan. Toisaalta Turkki myönsi Kreetalle itsehallinnon säilyttäen sen kuitenkin nimellisesti vallassaan. Kreetan ylikomissaariksi nimitetty Kreikan prinssi Yrjö astui virkaansa joulukuussa 1898. 
Epäonninen sota oli paljastanut Kreikan asevoimien puutteet. Vuonna 1900 maassa toteutettiinkin useita parannuksia, muun muassa koko sotilasjohdon siirtäminen sotaministerille.
Huomattava osa Kreetan kreikankielisestä muslimiväestöstä pakeni Osmanien valtakunnan muihin osiin.
Olympia (nimi)

Olympia on naisen etunimi. Se on kreikkalaiseen mytologiaan liittyvä nimi, jonka merkitys on ’tyttö Olymposvuorelta’. Lähtömuotona on kreikankielinen naisennimi "Olympiás".
Nimi Suomessa.
Olympia-nimi oli mukana Suomen almanakassa vuonna 1821. Nimipäivä oli 15. huhtikuuta.
Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on lokakuuhun 2021 mennessä kirjattu noin 10–30 Olympia-nimistä naista.
Spokanen piirikunta

Spokanen piirikunta () on Yhdysvaltojen Washingtonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 539 339 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Spokanen kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1858.
Väestö.
Vuonna 2020 Spokanen piirikunnan 539 339 asukkaasta valkoisia oli 88,9 %, aasialaisia 2,4 % ja mustia 2,0 %. Vuonna 2019 7,4 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 5,4 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Kashgilin taistelu

Kashgilin taistelu oli Sudanin mahdi-kapinan aikana 3. – 5. marraskuuta 1883 käyty taistelu egyptiläisten joukkojen ja mahdiksi julistautuneen Muhammad Ahmadin kannattajien välillä Kashgilissa El Obeidin eteläpuolella. Taistelu päättyi egyptiläisten tappioon ja verilöylyyn, josta egyptiläisiä selviytyi vain muutama sata.
Tausta.
Tuolloin Egyptin hallitsemassa Sudanissa oli alkanut vuonna 1882 mahdiksi julistautuneen Muhammad Ahmadin johtama niin sanottu mahdi-kapina. Vuonna 1883 Egypti lähetti Sudanin oloja rauhoittamaan suuren armeijan, jota johti kenraalimajuri William Hicks pašša, Egyptin armeijaan värväytynyt brittiupseeri. Egyptin armeija oli lakkautettu edellisen vuoden Urabi-kapinan jälkeen. Monet Hicksin joukoista olivat kapinan aikana vangiksi jääneitä, jotka nyt pakotettiin marsiimaan Sudaniin. Taistelutahto oli heikko, mutta Hicks koulutti joukkojaan kuukauden ajan ennen marssia. Lopulta joukot lähtivät Khartumista 29. huhtikuuta 1883. Ensimmäinen yhteenotto mahdistien kanssa Jebel Ardissa päättyi egyptiläisten voittoon. Voitto paransi jonkin verran joukkojen itseluottamusta. Hicks palasi Khartumiin jatkaen joukkojen kouluttamista ja varautuen seuraavaan yhteenottoon.
9. syyskuuta 1883 Hicksin noin 10 000 sotilasta, 16 tykkiä ja 6 Nordenfeldt-konekivääriä. Mukana oli myös 5 000 kamelia ja 2 000 joukon mukana kulkenutta siviiliä. Joukkojen tavoite oli mahdi Muhammad Ahmadin päätukikohta El Obeid Kordofanin alueella. Ensin joukot leiriytyivät El Duamissa Niilin varrella, josta matka jatkui 27. syyskuuta. Joukojen mukana oli paikallisia oppaita, joista ainakin osa oli mahdollisesti todellisuudessa mahdin kannattajia. Joukot vaelsivat lopulta hitaasti yli kuukauden ajan pitkin aavikkoa samalla, kun mahdistien joukot ahdistelivat heitä jatkuvasti.
Taistelu.
3. marraskuuta pahoin väsyneet joukot saapuivat lopulta Kashgiliin useamman kymmenen kilometrin päässä etelään lopullisesta tavoitteesta El Obeidissa. Heitä odottamassa oli mahdistien joukot. Tuhannet mahdistit olivat aseistaneet itsensä kivääreillä, joita he olivat saaneet vallattua aikaisemmissa taisteluissa. Kashgilissa he avasivat tulen egyptiläisten neliömuodostelmiin. Hicks yritti seuraavana päivänä johtaa muodostelmaa etenemään mahdisteja vastaan. Kuitenkin joko myöhään 4. marraskuuta tai seuraavana päivänä 5. marraskuuta mahdistit tekivät suuremman mittakaavan hyökkäyksen egyptiläisten muodostelmaa vastaan. Vain harvat egyptiläiset tekivät tehokasta vastarintaa ja taistelusta muodostui verilöyly, joka päättyi egyptiläisten tappioon.
Seuraukset.
Egyptiläisten 10 000 miehestä vain noin 300 selvisi. Kaatuneiden joukossa oli heidän komentajansa William Hicks. Hicksin ja muiden kaatuneiden päät leikattiin irti ja ne esitettiin mahdi Muhammad Ahmadille. Voitto Kashgilissa mahdollisti mahdistien vallata useita alueen satamia Punaisenmeren rannikolla. Taistelu merkitsi myös brittien yhä syvenevää sekaantumista konfliktiin.
Clallamin piirikunta

Clallamin piirikunta () on Yhdysvaltojen Washingtonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 77 155 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Port Angelesin kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1854.
Väestö.
Vuonna 2020 Clallamin piirikunnan 77 155 asukkaasta valkoisia oli 87,1 %, aasialaisia 1,9 % ja mustia 1,2 %. Vuonna 2019 5,3 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 5,4 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Madeiransimake

Madeiransimake ("Anthoxanthum maderense") on Makaronesiassa endeemisenä kasvava monivuotinen heinä, jota kasvaa Madeiran saaren sisäosien kallioilla. Se tulkitaan toisinaan samaksi lajiksi kuin tuoksusimake ("Anthoxanthum odoratum"), mutta koska madeiransimake kasvaa tuoksusimakkeen levinneisyysalueesta erillään olevalla eristyneellä alueella, on näiden kahden keskinäinen suhde vielä epäselvä.
Vatikaanin obeliski

Vatikaanin obeliski on Egyptistä peräisin oleva obeliski Rooman Pietarinaukiolla, Vatikaanivaltion alueella.
Historia.
Plinius vanhemman mukaan obeliskin olisi pystyttänyt Egyptiin Neonkoreos, Sesostriksen poika. Tämännimisestä henkilöstä ei tiedetä enempää, mutta Sesostris tarkoittanee jotakuta Senusret-nimisistä 12. dynastian faraoista. Nykykäsityksen mukaan alkuperäinen pystyttäjä oli farao Amenemhet II ja obeliski sijaitsi alkuaan Heliopoliissa. Kun Egypti oli liitetty Rooman valtakuntaan, Octavianus (myöhempi keisari Augustus) siirrätti obeliskin Aleksandriaan.
Obeliski siirrettiin Roomaan keisari Caligulan määräyksestä vuosien 37 ja 41 välisenä aikana. Se kuljetettiin Välimeren poikki tarkoitusta varten rakennetulla 80-metrisellä laivalla, joka sen jälkeen upotettiin Ostian satamaan uuden majakan perustaksi. Samalla tuotiin myös toinen obeliski, joka kuitenkin hajosi kuljetuksen aikana. Obeliski pystytettiin keskelle areenaa (circus), jonka Caligula rakennutti Vaticanus-kukkulan luo. Areena valmistui vasta keisari Neron aikana ja se tunnetaan Neron sirkuksena. Se purettiin myöhemmin Konstantinuksen basilikan tieltä, mutta obeliski jäi vielä pitkäksi aikaa alkuperäiselle paikalleen kirkon eteläpuolelle. Obeliskin vanha sijaintipaikka on nykyään Piazza dei Protomartiri Romani -niminen aukio Vatikaanin suljetulla alueella.
Obeliski siirrettiin nykyiselle paikalleen paavi Sixtus V:n määräyksestä Pietarinkirkon rakentamisen aikana vuonna 1586. Arkkitehti Domenico Fontanan suunnittelema siirto alkoi 30. huhtikuuta 1586, ja siihen tarvittiin 800 työmiestä ja 140 hevosta. Fontana käytti hankkeeseen 13 kuukautta. Obeliskin huipulla siihen saakka ollut, auringonjumalaa edustanut ontto, piikkikärkinen pallo korvattiin ristillä. Huhun mukaan pallon sisällä olisi säilytetty Julius Caesarin tuhkia, mutta pallo osoittautui tyhjäksi. Obeliskiin lisättiin ristin ohella muita veistoskoristeluja, jotka esittävät Sixtuksen vaakunan aiheita: leijonia ja kolmea vuorta. Ristiin kätkettiin 1700-luvulla väitetty pyhän ristin pyhäinjäännös.
Kuvaus.
Vatikaanin obeliski on 25,3 metriä korkea, jalustoineen 33,56 metriä. Se on toiseksi suurin Roomassa sijaitsevista 13:sta egyptiläisestä ja antiikin aikaisesta obeliskista; suurin on Lateraanikirkon luona oleva Lateraaniobeliski. Vatikaanin obeliski on punaista graniittia. Se painaa 330 tonnia, josta jalustan paino on 175 tonnia.
Obeliski on ellipsinmuotoisen Pietarinaukion keskipisteessä, ja sen pohjois- ja eteläpuolilla ellipsin polttopisteissä on Gian Lorenzo Berninin suunnittelemat suihkulähteet. Obeliskin itä- ja länsisivulla on edelleen näkyvissä piirtokirjoitus, jonka mukaan se on omistettu Caligulan edeltäjille, Augustukselle ja Tiberiukselle: "DIVO CAESARI DIVI IULII F AUGUSTO, TI CAESARI DIVI AUGUSTI F AUGUSTO SACRUM" (”Pyhitetty jumalalliselle Caesar Augustukselle, jumalallisen Juliuksen pojalle [ja] Tiberius Caesar Augustukselle, jumalallisen Augustuksen pojalle”). Obeliskin jalustassa on paavien aikana lisättyjä piirtokirjoituksia. Obeliski ei sisällä egyptiläisiä hieroglyfejä.
Obeliskin huipulla vuoteen 1586 ollut metallipallo on nykyään Palazzo dei Conservatorin museossa.
Ruotsin kieltolakikansanäänestys 1922

Ruotsin kansanäänestys kieltolaista järjestettiin 27. elokuuta 1922. Se oli ensimmäinen koskaan Ruotsissa järjestetty kansanäänestys, ja myös tähän mennessä tasaisin: ei-äänet voittivat 51 prosentin osuudella kyllä-äänten jäädessä 49 prosenttiin. Äänestysprosentti oli 55.
Huomionarvoista oli, että äänestyksessä miesten ja naisten antamat äänet laskettiin erikseen. Ajatuksena oli, että jos naiset olisivat innokkaampia kieltolain kannattajia (kuten tulosten perusteella olivatkin), jäisi mahdollisuus sille, että miesten antamien äänten ei-enemmistö estäisi kieltolain. Äänestys oli tosin vain neuvoa-antava eikä sitova, mutta kieltolaki jäi kuitenkin Ruotsissa toteutumatta.
Ben Macintyre

Benedict ”Ben” Richard Pierce Macintyre (s. 25. joulukuuta 1963) on brittiläinen kirjailija, historioitsija ja "The Times" -sanomalehden kolumnisti.
Lapsuus ja nuoruus.
Macintyre on Angus Donald Macintyren ja Joanna Macintyren (o.s. Harvey) kolmesta lapsesta toinen. Macintyre opiskeli sisäoppilaitos Abingdon Schoolissa, jonka jälkeen hän aloitti historian opinnot St John’s Collegessa Cambridgessa, josta hän valmistui vuonna 1985.
Kirjat.
Macintyre on kirjoittanut kirjan herrasmiesrikollisesta Adam Worthista. ("The Napoleon of Crime: The Life and Times of Adam Worthin, Master Thief"). Hän kirjoitti kirjan myös Josiah Harlanista ("The Man Who would Be King: The First American in Afghanistan"). Tämä julkaistiin myös nimellä "Josiah the Great: The True Story of the Man who Would be King". Harlan on yksi ehdokkaista, jonka oletetaan olevan pohjana Rudyard Kiplingin novelille "The Man Who Would Be King".
Hänen kirjansa Eddie Chapmanista, Saksan ja Britannian kaksoisagentista toisen maailmansodan aikana, oli nimeltään "Agent Zigzag: The True Wartime Story of Eddie Chapman: Lover, Betrayer, Hero, Spy".
Vuonna 2008 Macintyre kirjoitti kuvitetun kertomuksen Ian Flemingistä, fiktiivisen vakooja James Bondin luojasta, liittyen "For Your Eyes Only", Ian Fleming ja James Bond -näyttelyyn Lontoon Imperial War Museumissa.
Macintyren vuoden 2020 elämäkertakirja neuvostoliittolaisesta agentista Ursula Kuczynskistä, "Agent Sonya: Moscow’s Most Daring Wartime Spy", esiteltiin BBC Radio 4:ssä viikon kirjana.
Dokumentit.
Viidestä hänen kirjastaan on tehty dokumentti BBC:lle:
Henkilökohtainen elämä.
Macintyre on naimisissa Katherine Muirin kanssa ja he asuvat kolmen lapsensa kanssa Lontoossa.
Ascanio Sobrero

Ascanio Sobrero (12. lokakuuta 1812 – 26. toukokuuta 1888) oli italialainen kemisti, joka syntyi Casale Monferratossa. 
Sobrero työskenteli professori Théophile-Jules Pelouzen assistenttina Pariisissa ja hänestä tuli sitten Torinon yliopistossa kemian professori. Hän keksi nitroglyseriini-räjähdysaineen vuonna 1847. Hän piti sitä aivan liian vaarallisena, jotta siitä olisi mitään käytännön hyötyä. Hän oli kauhistunut, kun Nobelin suku aloitti nitroglyseriinin kaupallisen hyödyntämisen. Kun dynamiitti menestyi, Sobrero koki että häntä oli kohdeltu epäoikeudenmukaisesti.
Paula Heinonen

Paula Heinonen (s. 1962 tai 1963) on funktionaalisen lääketieteen asiantuntija.
Koulutukseltaan hän on soveltavan mikrobiologian, soveltavan biokemian ja teollisuustalouden diplomi-insinööri Helsingin teknillisestä korkeakoulusta (nykyinen Aalto-yliopisto). Hän on myös tekniikan lisensiaatti, pääaineina soveltava mikrobiologia, biotekniikka ja elintarviketeknologia.
Pakkorajalta Syvärille

Pakkorajalta Syvärille on Hannu Lemisen, Orvo Saarikiven sekä Valentin Vaalan suunnittelelema suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1941.
Elokuva käsittelee jatkosotaa. Se on koostettu Puolustusvoimain katsaus -dokumenttisarjan osista 1–8. Jatkosodasta tehtiin myöhemmin vielä kaksi muuta dokumenttielokuvaa Suomenlahdelta Äänisjärvelle (1942) ja Hangon motista Vienan kanavalle (1942).
Suomenlahdelta Äänisjärvelle

Suomenlahdelta Äänisjärvelle on suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1942.
Elokuva käsittelee jatkosotaa. Se on koostettu Puolustusvoimain katsaus -dokumenttisarjan osista 9–14; sen suunnittelivat ja leikkasivat Hannu Leminen, Orvo Saarikivi ja Valentin Vaala. Jatkosodasta on tehty myös kaksi muuta dokumenttielokuvaa Pakkorajalta Syvärille (1941) ja Hangon motista Vienan kanavalle (1942).
Come On Eileen

Come On Eileen on brittiläisen Dexys Midnight Runnersin kappale, joka julkaistiin Britanniassa singlenä kesäkuussa 1982 albumilta "Too-Rye-Ay".
Come On Eileen voitti parhaan brittiläisen singlen palkinnon Brit Awards-gaalassa vuonna 1983, ja vuonna 2015 brittiyleisö äänesti kappaleen kansakunnan sijalle 6 suosituimmista 1980-luvun kappaleista ITV-televisiokanavan järjestämässä mielipidetiedustelussa. Come On Eileen sijoittui 18. sijalle yhdysvaltalaisen VH1:n "100 Greatest Songs of the '80s" -listalla, ja se oli Britannian myydyin single vuonna 1982.
Hangon motista Vienan kanavalle

Hangon motista Vienan kanavalle on Orvo Saarikiven sekä Valentin Vaalan suunnittelelema suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1942.
Elokuva käsittelee jatkosotaa ja se ajoittuu lokakuusta joulukuuhun 1941. Elokuvassa nähdään, kun suomalaiset joukot valtaavat Petroskoin, Koiviston saaret ja Hangon alueen. Dokumentissa esitellään myös Itä-Karjalan historiaa ja arkkitehtuuria. Se on koostettu Puolustusvoimain katsaus -dokumenttisarjan osista 15–26. Jatkosodasta on tehty myös kaksi muuta dokumenttielokuvaa: Pakkorajalta Syvärille (1941) sekä Suomenlahdelta Äänisjärvelle (1942).
Eino Partanen (muusikko)

Eino Olavi Partanen (27. heinäkuuta 1915 Ruokolahti – 16. maaliskuuta 2004) oli suomalainen iskelmämusiikin säveltäjä ja sanoittaja, jonka tunnetuimpia kappaleita ovat valssi ”Kaunis on luoksesi kaipuu” 1940-luvun taitteesta ja tango ”Vanhan vaahteran laulu” 1950-luvun alusta. Hän toimi myös orkesterinjohtajana sekä konserttien ja kiertueitten järjestäjänä. Päivätyönään hän toimi kiertävänä myyntiedustajana. 
1930-luvun lopulla Partanen piti kotikaupungissaan Lappeenrannassa joitakin vuosia musiikkiliikettä yhdessä harmonikkataiteilija Vili Vesterisen kanssa. Sotavuosina hän kustansi "Iskelmäkalenteria", jonka hän 1941 toimitti yhdessä Georg Malmsténin kanssa ja 1945 George de Godzinskyn kanssa.
Pienen poikansa kuoltua syöpään 1970-luvun puolivälissä Partanen kirjoitti pitkän tauon jälkeen uusia kappaleita, jotka julkaistiin vanhempien ohella Suomen Syöpäyhdistyksen hyväksi myydyllä albumilla "Eino Partasen kauneimmat laulut" (1977). Sen sovittajana ja kapellimestarina toimi George de Godzinsky.
Aimo Eerola

Aimo Eerola (25. maaliskuuta 1913 Kärkölä – 3. elokuuta 2007 Kuopio) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Eerolan vanhemmat olivat maanviljelijä Kaarle Oskari Eerola ja Aleksandra (Sandra) Eerola ja puoliso vuodesta 1940 Anja Aallotar Leppänen (k. 1976). Eerola tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1932 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1938 Teknillisestä korkeakoulusta. Hän oli valmistuttuaan apulaisinsinööri Suomen Sähkölaitosyhdistyksessä. Eerola osallistui talvisotaan ja jatkosotaan tykistöupseerina. Talvisodan jälkeen 1940–1941 hän toimi Outokummun kaivoksen sähköinsinöörinä ja jatkosodan jälkeen 1944–1947 kuparitehtaan sähkö- ja koneinsinöörinä ja suunnittelutoimiston esimiehenä Harjavallassa. 
Savon Voiman toimitusjohtaja Eerola oli vuodesta 1947 aina vuoteen 1978 asti, jolloin hän jäi tehtävästä eläkkeelle. Eerolan johtajakauden alkaessa Pohjois-Savo oli vähiten sähköistetty maakunta Suomessa, hänen jäädessään eläkkeelle sekä Pohjois-Savo että Keski-Savo olivat käytännössä kokonaan sähköistettyjä. Eerolan johtama Savon Voima paitsi toteutti toiminta-alueelleen kattavan sähkönjakeluverkoston, myös hankki ja rakennutti omia vesivoimaloita. Eerola oli lisäksi perustamassa jo 1963 tietotekniikkayritys Tietosavoa ja toimi pitkään yhtiön hallituksen puheenjohtajana. Hän edisti myös kaukolämmön saamista Savon Voiman toiminta-alueen alueen taajamissa 1970-luvulta lähtien. Teollisuusneuvoksen arvonimen 1972 saaneella Eerolalla oli useita luottamustoimia, kuten Pohjois-Savon teollistamistoimikunnan puheenjohtajuus, Suomen Sähkölaitosyhdistyksen hallitus- ja valtuuskuntatyö, asiantuntijatehtävät sähköalan komiteoissa sekä pienteollisuuden järjestötoiminta. Sotilasarvoltaan Eerola oli reservin majuri (1968).
Luettelo Hermann Hessen suomennetusta tuotannosta

Tämä on luettelo Hermann Hessen suomennetusta tuotannosta
Suomennettua tuotantoa kokoelmissa.
Suomennettuja runoja.
Eeva-Liisa Mannerin suomentamia runoja kokoelmassa: Eeva-Liisa Manner, "Mustaa ja punaista: runoja", Turku: Aura 1944
"Elämänuskon kirja", toimittanut Sanna Jaatinen: WSOY 1996 (suomentaja?)
Suomennettuja novelleja.
Antologiassa "Ihmeellinen viesti toiselta tähdeltä ja muita tarinoita". (Märchen, 1919.) Suomentanut Aarno Peromies. Espoo: Weilin + Göös, 1978. 
Antologiassa "Katoava kesä: Kertomuksia", Suomentaneet Kai Kaila (1976) ja Eeva-Liisa Manner (1959). Helsinki: Kirjayhtymä, 1976. 
Antologiassa "Kertomuksia". Suomentaneet Kai Kaila ja Eeva-Liisa Manner. Helsinki: Kirjayhtymä, 1994. 
Antologiassa "Knulp: Kolme kertomusta Knulpin elämästä". (Knulp: Drei Geschichten aus dem Leben Knulps, 1915.) Suomentanut Teppo Kulmala. Helsingissä: Pikku-idis, 1994. 
Antologiassa "Riikinkukkokehrääjä ja muita kertomuksia". Suomentanut Kai Kaila. Helsinki: Kirjayhtymä, 1974. 
Antologiassa "Ystävykset: Kertomuksia". Suomentanut Kai Kaila. Helsinki: Kirjayhtymä, 1982.
Uusi maailmanjärjestys (albumi)

Uusi maailmanjärjestys on suomalaisen metalliyhtye Avacian debyyttialbumi, joka julkaistiin 24. toukokuuta 2019.
Maailmat kohtaavat

Maailmat kohtaavat on Hannu Lemisen koostama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1952.
Elokuva on ensimmäinen osa kaksiosaisesta dokumenttielokuvasta ja se käsittelee vuodea 1952 Helsingin olympialaisia. Elokuvassa käsiteltäviä aiheita ovat: olympiatulen matka stadionille, kisojen avajaiset sekä kisojen yleisurheilukilpailut. Elokuvan jatko-osa Kultaa ja kunniaa (1952) keskittyy kuvaamaan Helsingin kisatunnelmia, olympialaisten muita urheilulajeja sekä kisojen päättäjäisiä.