tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Trogi

Trogi ("Trog") on brittiläinen scifi-/kauhuelokuva vuodelta 1970. "Trogin" on ohjannut Freddie Francis, ja sen pääosassa nähdään Joan Crawford. Sivuosissa esiintyvät muiden muassa Michael Gough, Bernard Kay ja Kim Braden. Peter Bryan ja John Gilling vastasivat elokuvan käsikirjoituksesta. Elokuva on genreltään scifin, kauhun ja trillerin sekoitus. Pituudeltaan se on 93 minuuttia, ja Warner Bros. tuotti elokuvan.
Elokuvan budjetti oli niin tiukka, että osa näyttelijöistä, päätähti Crawford mukaan lukien, joutui itse kustantamaan elokuvassa käyttämänsä asusteet. Trogi-hirviötä näytelleen Joe Corneliuksen käyttämä apinapuku puolestaan oli jäämistöä Stanley Kubrickin elokuvasta "" ("2001: A Space Odyssey", 1968). Näyttelijöille ei tarjottu edes pukeutumistiloja, ja esimerkiksi Crawford käytti omaa autoaan pukuhuoneena. Kuvausten päätyttyä ja elokuvan valmistuttua Crawford kertoi häpeävänsä osuuttaan siihen. "Trogi" jäi hänen viimeiseksi elokuvakseen.
Juoni.
Kolme nuorta miestä ovat retkeilemässä Englannin maaseudulla ja törmäävät sattumalta outoon luolaan. He laskeutuvat luolaan, missä apinamainen olento hyökkää heidän kimppuunsa ja surmaa yhden miehistä. Kaksi muuta pakenevat. Järkyttävällä kohtaamisella on seurauksensa, ja miehet viedään hoidettaviksi Brocktonin tutkimuskeskukseen. Tutkimuskeskuksessa antropologian tohtori Brocktonin (Joan Crawford) kiinnostus miesten kohtaamaa outoa olentoa kohtaan herää.
Brockton palkkaa toisen selvinneistä miehistä apulaisekseen ja yhdessä he palaavat tutkimaan luolaa. He onnistuvat näkemään olennon ja ottavat siitä valokuvia. Brockton on varma, että olento on jonkinlainen apinamies (), puuttuva linkki. Hän ottaa asiakseen tutkia Trogiksi nimeämäänsä olentoa ja yrittää muun muassa kommunikoida tämän kanssa. Brocktonin on lisäksi vakuutettava paikalliset kyläläiset, viranomaiset ja kollegansa löytönsä merkittävyydestä. Paikalliset haluaisivat nimittäin surmata Trogin, jonka he uskovat olevan vaarallinen ja aggressiivinen hirviö. 
Brockton saa napattua Trogin laboratorioonsa ja alkaa yhdessä Sam Murdockin (Michael Gough) ja tämän tyttären Annen (Kim Braden) kanssa opettaa apinamiestä. Brocktonin avulla Trogi alkaa kesyyntyä, mutta se ei riitä Murdockille, joka vaatii oikeusistuinta surmaamaan apinamiehen. Oikeuden vastaus on kielteinen. Murdock ei tästä lannistu ja päättää hoitaa asian omakätisesti. Hän murtautuu Brocktonin laboratorioon, vapauttaa Trogin häkistään ja yrittää tappaa tämän. Yritys epäonnistuu, ja Trogi surmaa miehen. Seuraavaksi vihainen Trogi suuntaa kulkunsa kylälle, missä se aiheuttaa tuhoa ja tappaa useita ihmisiä. Lopuksi se nappaa mukaansa pikkutytön ja pakenee entiseen kotiinsa takaisin luoliin. 
Viranomaiset lähtevät jahtaamaan Trogia, mutta tohtori Brockton ehättää ensin olennon luo. Hän laskeutuu kielloista huolimatta sen luolaan ja saa Trogin taivuteltua antamaan pikkutytön takaisin. Viranomaiset kuitenkin ryntäävät sisään ja surmaavat Trogin.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen kutsuu "Trogia" aidoksi kalkkunaklassikoksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Wilhelm Hemprich

Friedrich Wilhelm Hemprich (24. kesäkuuta 1796 Glatz, Preussi – 30. kesäkuuta 1825 Massawa, Eritrea) oli saksalainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Hemprich opiskeli lääketiedettä sekä Breslaussa että Berliinissä. Berliinissä hän ystävystyi Christian Gottfried Ehrenbergin (1795–1876) kanssa. Hemprich luennoi vertailevasta lääketieteestä Berliinin yliopistossa, jossa myös kirjoitti teoksensa "Grundiss der Naturgeschichte" (1820). Vapaa-ajallaan hän tutki matelijoita ja sammakkoeläimiä eläinmuseossa Martin Lichtensteinin opastuksella.
Vuonna 1820 Hemprich ja Ehrenberg kutsuttiin Egyptiin suuntautuneen arkeologisen retkikunnan luonnontieteilijöiksi. Retken johtajana toimi preussilainen kenraali von Minutoli. Berliinin Akatemia rahoitti kaksikon matkan. Maaliskuussa 1821 he erosivat retkikunnasta ja matkasivat Niiliä ylös Nubian pääkaupunkiin Dongolaan. Seuraavat kaksi vuotta he tutkivat Dongolan seudun luontoa.
Vuonna 1823 Hemprich ja Ehrenberg purjehtivat Suezinlahden yli ja asettuivat Siinaille El Suriin, jossa he viettivät yhdeksän seuraavaa kuukautta. He muun muassa kiipesivät Siinaivuorelle. Ehrenberg oli ensimmäisiä luonnontieteilijöitä, joka tutki Punaisenmeren merieläimiä. Vuonna 1824 Hemprich ja Ehrenberg tekivät matkan Libanoniin, matkaten maitse Beirutiin.
Marraskuussa 1824 he purjehtivat Punaisenmeren rannikkoa pitkin ja tutustuivat muun muassa Jeddaan. Lopulta he päätyivät Massawaan Eritreaan tarkoituksenaan nousta Etiopian ylängölle. Hemprich kuitenkin kuoli kuumetautiin Massawassa, ja Ehrenberg hautasi hänet Toalulin saarelle. Ehrenberg matkusti takaisin Eurooppaan ja julkaisi vuonna 1828 "Symbolae Physicae" -nimisen yhteenvedon heidän tutkimuksistaan, molempien nimellä. Tutkimusmatkan näytekokoelma sijoitettiin Berliinin museoon, ja se käsitti 46 000 kasvinäytettä 3000:sta lajista ja 34 000 eläinnäytettä 4000:sta lajista. Kokoelmassa oli runsaasti tieteelle uusia lajeja.
Hemprich ja Ehrenberg nimesivät linnuista muun muassa vaaleakultarinnan, kääpiökertun ja punapyrstölepinkäisen.
Hemprichin kunniaksi on nimetty ainakin nokilokki ("Larus hemprichii") ja kalliotoko ("Tockus hemprichii").
Monster Hunter Tri

Monster Hunter Tri on Capcomin kehittämä ja vuonna 2009 julkaisema toimintaroolipeli, joka on julkaistu Wiille, Nintendo 3DS:lle ja Wii U:lle. Pelissä metsästetään erilaisia hirviöitä, hankitaan ja kootaan aseita ja haarniskoja, joissa on omat kyvyt. Pelissä voi metsästää yksin tai netin kautta moninpelinä neljän hengen ryhmissä.
Vastaanotto.
"Monster Hunter Tri" sai tunnetun japanilaisen pelilehden, Weekly Famitsun arvostelussa täydet pisteet (40/40). Se on yhdestoista peli joka on saanut lehdessä täydet pisteet. 12. tammikuuta 2009 mennessä peliä oli myyty Japanissa 960 000 kappaletta. Se on siten Wiin eniten Japanissa myynyt kolmannen osapuolen julkaisema peli.
Campeonato Paulista

Campeonato Paulista lempinimeltään Paulistão on São Paulon osavaltion jalkapallon mestaruussarja. Se on Brasilian osavaltiomestaruussarjoista vanhin. Campeonato Paulista järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1902. Campeonato Paulista on Brasiliassa arvostettu sarja. São Paulon osavaltion alueella pelaa neljä suurseuraa: Corinthians, Palmeiras, Santos FC ja São Paulo FC.
Sarjajärjestelmä.
Campeonato Paulista pelataan yleensä tammikuusta huhtikuuhun. Ylimpään divisioonaan (Série A1) osallistuu 20 joukkuetta, jotka pelaavat aluksi yksinkertaisen sarjan ja sen jälkeen neljä parasta joukkuetta pelaavat pudotuspelit. Joukkueet, jotka sijoittuvat sijoille 5-8 eivätkä sijaitse São Paulossa tai Santosissa, kilpailevat keskenään "Campeão do Interiorista". Neljä huonointa joukkuetta putoaa Série A2:een. Série A2:ssa pelaa myös 20 joukkuetta, mutta pelisysteemi on erilainen kuin A1:ssä. A2:ssa joukkueet jaetaan ensin kahteen lohkoon, jotka pelaavat kaksinkertaiset sarjat. Lohkojen kaksi huonointa putoaa Série A3:een ja neljä parasta jatkaa toiseen vaiheeseen. Kahdeksan joukkuetta jaetaan jälleen kahteen lohkoon ja ne pelaavat kaksinkertaiset sarjat. Molemmista lohkoista kaksi parasta nousee A1:een. Série A3 pelataan samalla tavalla kuin A2. Série B:ssä pelaavat pikkuseurat Brasilian liigan aikana.
Historia.
São Paulon osavaltion ja koko Brasilian ensimmäisen jalkapallosarjan perusti Charles Miller, kun hän palasi opiskelemasta Englannista. Hän oli tutustunut Englannissa jalkapalloon ja toi säännöt mukanaan Brasiliaan. "Liga Paulista de Foot-Ball" perustettiin 14. joulukuuta vuonna 1901 ja ensimmäinen kausi pelattiin huhti-lokakuun aikana vuonna 1902. Ensimmäinen mestari oli São Paulo Athletic Club, jota Charles Miller oli ollut perustamassa, ja Miller voitti myös maalikuninkuuden.
Jalkapallo oli aluksi eliitin laji ja kun alempi luokka alkoi kiinnostua jalkapallosta, LPF:n johto halusi pitää sarjan eliitin sarjana. Tämä synnytti kilpailevan sarjan "Associação Paulista de Esportes Atléticos". LPF lopetti toimintansa vuonna 1917 ja vuoteen 1926 asti APEA oli São Paulon osavaltion ainoa sarja. Vuonna 1925 Paulistano lähti APEA:sta, koska ei halunnut muuttua ammattilaisseuraksi ja se perusti kilpailevan sarjan "Liga de Amadores de Futebol". LAF ja Paulistano lopettivat toimintansa vuonna 1930. Vuonna 1933 syntyi "Bandeirante Football League". APEA lopetti toimintansa vuonna 1938 ja BFL säilyi São Paulon ainoana sarjana käyden kuitenkin läpi nimen muutoksia.
Campeonato Paulistan hallitseva mestari on Santos FC. Eniten mestaruuksia (26) on voittanut Corinthians. Campeonato Paulistassa ovat pelanneet muun muassa Pelé (maalikuningas vuosina 1957–1965, 1969 ja 1973), Leônidas, Sócrates, Rivaldo ja Roberto Carlos.
Christian Gottfried Ehrenberg

Christian Gottfried Ehrenberg (19. huhtikuuta 1795 Delitzsch – 27. kesäkuuta 1876 Berliini) oli saksalainen luonnontieteilijä. Hän oli aikansa merkittävimpiä ja tuotteliaimpia alan tutkijoita.
Elämä.
Ehrenbergin isä oli tuomari. Ehrenberg opiskeli ensin teologiaa, sitten lääketiedettä ja luonnonhistoriaa, ensin Leipzigissa ja vuodesta 1817 alkaen Berliinissä, missä hän tutustui kuuluisaan tutkimusmatkailijaan Alexander von Humboldtiin (1769–1859). Hän väitteli vuonna 1818 tohtoriksi Berliinin ympäristön sienistä väitöskirjalla "Sylvae mycologicae Berolinenses".
Ehrenberg teki 1820–1825 tutkimusmatkan Egyptiin, Niilinlaaksoon ja Lähi-itään yhdessä ystävänsä Wilhelm Hemprichin kanssa. Hän tutki muun muassa Punaisenmeren koralleja. Hemprichin kuoltua Massawassa Ehrenberg palasi Eurooppaan. Hän julkaisi tutkimusmatkan tulokset "Symbolae physicae" (1828–1834) molempien nimellä, sekä useita tutkielmia hyönteisistä ja koralleista.
Ehrenberg kutsuttiin vuonna 1827 Berliinin yliopistoon lääketieteen professoriksi. Hän osallistui vuonna 1829 Humboldtin kanssa tutkimusmatkalle Venäjälle. Retkikunnan kolmas jäsen oli Gustav Rose. Paluunsa jälkeen hän keskittyi tutkimuksiinsa mikroskooppisista organismeista, joita siihen mennessä ei ollut juuri lainkaan tutkittu.
Ehrenberg avioitui vuonna 1831 Gustav Rosen sukulaistytön Julien kanssa. Heille syntyi neljä tytärtä ja poika. Julie kuoli 1848. Vuonna 1852 Ehrenberg avioitui toisen kerran Karolina Fricciuksen kanssa. Hänet äänestettiin 1855 Berliinin yliopiston varakansleriksi. Hän joutui vuonna 1864 reisiluun murtuman vuoksi vuoteeseen pitkäksi ajaksi, ja silmäsairaus uhkasi viedä häneltä näön. Näkö kuitenkin palautui vuonna 1867 tehdyn kaihileikkauksen ansiosta, ja hän pystyi vielä seitsemän vuotta jatkamaan tutkimuksiaan.
Ehrenberg tutki lähes 30 vuotta vedessä, maaperässä, sedimenteissä ja kallioissa esiintyviä organismeja ja löysi tuhansia uusia eliölajeja, muun muassa leviä, siimaeliöitä ja alkueliöitä. Hän julkaisi aiheesta yli 400 tieteellistä kirjoitusta. Hän oli Royal Societyn jäsen vuodesta 1837.
Vaikka Ehrenberg tutki mikro-organismeja perusteellisesti, ei hän uskonut niiden aiheuttavan tauteja. Teorioita mikro-organismien aiheuttamista taudeista hän piti ”todistamattomina konjektuureina ja taikauskona”.
Ehrenbergin kuoleman jälkeen hänen mikro-organismien kokoelmansa sijoitettiin Humboldtin yliopistoon Berliinissä. Kokoelma käsittää muun muassa 40 000 mikroskooppista preparaattia, 3 000 kynä- ja mustepiirrosta ja lähes tuhannen kirjeen kirjeenvaihdon.
Ehrenberg ja Hemprich nimesivät linnuista muun muassa vaaleakultarinnan, kääpiökertun ja punapyrstölepinkäisen.
Evelyn De Morgan

Evelyn De Morgan (o.s. "Pickering", 30. elokuuta 1855 – 2. toukokuuta 1919 Lontoo Britannia) oli englantilainen prerafaeliittitaiteilija. 
Hänen vanhempansa kuuluivat ylempään keskiluokkaan. Hänen isänsä Percival Pickering oli Pontefractin kaupungintuomari. Hänen äitinsä oli Anna Maria Wilhelmina Spencer Stanhope, jonka veli oli taiteilija John Roddam Spencer Stanhope. 
De Morgan sai kotiopetusta ja aloitti piirustustunnit 15-vuotiaana. 17-vuotissyntymäpäivänsä aamuna hän kirjoitti päiväkirjaansa: ”Taide on ikuista, elämä lyhyt...” ja ”Ryhdyn heti toimeen, aikaa ei ole hukattavana.” Hän yritti saada vanhemmiltaan luvan mennä taidekouluun. Alkuun he vastustivat, mutta vuonna 1873 hän ilmoittautui Slade School of Artiin.
De Morganin enolla John Roddam Spencer Stanhopella oli suuri vaikutus hänen teoksiinsa. De Morgan kävi usein tämän luona Firenzessä. Siellä hänen oli mahdollista tutustua renessanssin suuriin taiteilijoihin. Erityisesti häntä kiinnostivat Botticellin teokset. Näiden vaikutteiden ansiosta hän etääntyi Slade Schoolin suosimista klassisista aiheista ja kehitti oman tyylinsä.
Hän avioitui 1887 keraamikko William De Morganin kanssa. He asuivat Lontoossa miehen kuolemaan, vuoteen 1917, asti. Evelyn De Morgan kuoli kaksi vuotta myöhemmin.
Krambambulja

Krambambulja () on vuonna 2001 perustettu valkovenäläinen poprock-yhtye. Yhtyeen nimi kuvaa perinteikästä, hunajaa ja yrttejä sisältävää alkoholijuomaa.
Yhtye voitti vuoden parhaan yhtyeen, albumin ja kappaleen palkinnot valkovenäläisen rockin vuoden 2002 palkintojuhlissa (, ’rock-kruunajaiset’). Yhtye joutui sittemmin Valko-Venäjän valtionjohdon epäviralliselle mustalle listalle. Siksi yhtyeen musiikkia soitetaan ja yhtye esiintyy ajoittain esimerkiksi Liettuassa, Puolassa ja Venäjällä, mutta sen musiikkia ei soiteta Valko-Venäjän valtiollisilla radiokanavilla, eikä yhtyeen uudempia julkaisuja myydä yhtyeen kotimaassa julkisesti. Yhtiö julkaisee tuotantoaan osaksi Internetin välityksellä.
Daikondin maakunta

Daikondi (pataaniksi/parsiksi: دایکندی, muita kirjoitusasuja Dāykondī ja Daykundi) on yksi Afganistanin 34 maakunnasta. Se sijaitsee valtion keskiosassa, ja muodostettiin vuonna 2004 Oruzganin maakunnan pohjoisosista. Vuonna 2020 Daikondin alueella arvioitiin elävän noin 516 000 asukasta. Afganistanissa ei ole vuosikymmeniin tehty väestönlaskentoja; vuonna 1979 asukkaita oli 258 758. Daikondi sijaitsee kolmisensataa kilometriä Kabulista.
Daikondin maakunnan pääkaupunki on eri lähteiden mukaan joko Nili 
 tai Khadir. Maakunta on tunnettu mantelien tuottajana.
Väestöstä 86% on hazaroita, 8,5% paštuja, ja 3,5% balucheja. Uskonnoltaan paštut ja tadžikit ovat sunneja, hazarat šiioja. Vuonna 2017 arvioitiin, että 28 % väestöstä oli lukutaitoisia.
Dimetyylidisulfidi

Dimetyylidisulfidi on orgaaninen yhdiste (disulfidi), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan tunnusomaisen hajun omaavaa nestettä. Sen kemiallinen kaava on C2H6S2 ja rakennekaava CH3SSCH3. Dimetyylidisulfidista käytetään myös nimitystä "metyylidisulfidi".
Dimetyylidisulfidin moolimassa on 94,2 g/mol, sulamispiste –85 °C, kiehumispiste 110 °C, tiheys 1,06 g/cm3, leimahduspiste 24 °C c.c., itsesyttymislämpötila &gt; 300 °C ja CAS-numero 624-92-0. Dimetyylidisulfidia liukenee veteen (20 °C) 0,25 g/100 ml.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Dimetyylidisulfidi ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa.
Messier 85

Messier 85 (tunnetaan myös nimillä "M85" ja "NGC 4382") on linssimäinen galaksi Bereniken hiuksissa. Siinä on noin 400 miljardia tähteä Pierre Méchain löysi sen 4. maaliskuuta 1781.
Campeonato Carioca

Campeonato Carioca, tunnetaan myös nimellä Campeonato Estadual do Rio de Janeiro, on Rio de Janeiron osavaltion jalkapallon mestaruussarja. Se on Brasilian osavaltiomestaruussarjoista kolmanneksi vanhin (1906) ja Campeonato Paulistan ohella yksi arvostetuimmista. Brasilian suurseuroista Botafogo, Flamengo, Fluminense ja Vasco da Gama pelaavat Campeonato Cariocassa.
Historia.
1900-luvun alussa jalkapallon suosio Rio de Janeirossa ja Niteróissa kasvoi voimakkaasti ja vuosina 1902-04 uusien seurojen syntyminen, muun muassa América, Botafogo ja Fluminense, johti siihen, että ne haluttiin saada pelaamaan samaan liigaan. 8. kesäkuuta 1905 perustettiin "Liga Metropolitana de Football". Sen ensimmäinen presidentti oli Bangu Atlético Clubin José Villas Boas, joka kuitenkin lopetti tehtävässä jo joulukuussa. Ensimmäinen kausi pelattiin vuonna 1906. Sarjaan osallistui kuusi joukkuetta ja ensimmäinen mestari oli Fluminense. Vuonna 1908 seurat perustivat "Liga Metropolitana de Sports Athleticosin", joka alkoi järjestää osavaltiosarjaa. Botafogo irtautui siitä vuonna 1911 ja perusti "Associação de Football do Rio de Janeiron", mutta se ei saanut kovin merkittävää asemaa, koska Botafogo oli sarjan ainoa suurseura, ja AFRJ yhdistyikin takaisin LMSA:han jo vuonna 1913. Vuonna 1917 LMSA korvattiin "Liga Metropolitana de Desportos Terrestresillä", koska LMSA:han kohdistui lahjussyytteitä.
Ensimmäinen merkittävä kahtia jakautuminen tapahtui vuonna 1924, kun perustettiin "Associação Metropolitana de Esportes Athleticos". AMEA syrji mustia ja alempia sosiaaliluokkia. Toinen kahtia jakautuminen tapahtui vuonna 1933, kun perustettiin "Liga Carioca de Futebol". Loppuvuodesta 1934 osa seuroista perusti "Federação Metropolitana de Desportosin", joka korvasi AMEA:n. Brasilian jalkapalloseurat muuttuivat ammattilaisseuroiksi vuonna 1937 ja samana vuonna LCF ja FMD yhdistyivät "Liga de Football do Rio de Janeiroksi". Sen jälkeen sarja on kokenut monia nimen vaihdoksia. Yksi merkittävä muutos tapahtui vuonna 1978, kun Guanabaran osavaltion ja Rio de Janeiron osavaltion mestaruussarjat yhdistyivät. Kyseiset osavaltiot olivat yhdistyneet vuonna 1974. Vuonna 1979 käytiin kaksi Campeonato Carioca -turnausta.
Campeonato Cariocan hallitseva mestari on Botafogo. Eniten mestaruuksia on voittanut Flamengo (32).
Artefact

Artefact on ranskalainen black metal -yhtye. Kitaristi Guillaume aka Aldebaran ja Pascal aka Alucard ovat perustaneet yhtyeen vuonna 2000. 
Yhtyeen musiikin on kuvattu olevan kokoelma mielikuvitustarinoita. Elokuussa 2004 Artefact esiintyi Wacken Open Air-festivaalilla, ja tuli siellä tuona vuonna ensi kertaa järjestetyssä Metal Battle -kilpailussa kolmanneksi.
M74-oireyhtymä

M74 on Itämeren lohta vaivaava lisääntymishäiriö, joka aiheuttaa lohenpoikasten kuolemista ruskuaispussivaiheessa. Oireyhtymä havaittiin ensimmäistä kertaa Ruotsissa vuonna 1974. Tällöin lohihautomoissa huomattiin luonnosta pyydettyjen lohiemojen ruskuaispussipoikasten voimakas kuolleisuus. M74 vaivaa Itämeren luonnollisia kantoja ja luonnonkudusta kasvatettuja poikasia. Sen sijaan laitoksissa kasvatettujen emolohien poikaset eivät kärsi M74:stä.
Kyseessä ei ole bakteerin eikä viruksen aiheuttama tauti, vaan Itämeressä tapahtuneista muutoksista johtuva oireyhtymä. Eräiden orgaanisten klooriyhdisteiden suurentuneilla pitoisuuksilla lohissa havaittiin tilastollinen yhteys M74-esiintymiseen. Näiden yhdisteiden pitoisuudet olivat suuremmat kilohailissa kuin silakassa, ja yhdisteiden pitoisuudet lohissa kasvoivat runsaalla kilohailiravinnolla. Ruskuaispussipoikasten M74-kuolleisuuden tiedetään aiheutuvan mädin B1-vitamiinin eli tiamiinin puutteesta, vaikka myös mädille oranssin värin antavien karotenoidien pitoisuudet ovat tavallista pienemmät M74-lohien mädissä. M74:n ilmeneminen ruskuaispussivaiheessa johtuu siitä, että tässä kehitysvaiheessa lohet elävät pelkästään mätimunasta saamansa ravinnon turvin. Pahimmillaan jonkin naaraan kaikki poikaset kuolevat oireyhtymään noin viikossa, mutta lievemmissä M74-tapauksissa vain osa poikasista kuolee myöhemmin ruskuaispussivaiheessa.
Syy.
M74:n aiheuttajaksi varmistettiin tiamiinin puutostila. Se on seurausta Itämeren turskan kantojen romahtamisesta, mikä on aiheutunut suolaisuuden vähenemisestä ja turskan ylikalastuksesta. Turskan kantoja on pienentänyt myös se, että kilohaili syö turskan mätiä. Turskan väheneminen on johtanut kilohailin kannan runsastumiseen, jolloin lohet ovat syöneet enemmän niitä silakan sijasta. Kilohailissa on lähes kaksinkertaisesti rasvaa silakkaan verrattuna. Nimenomaan nuorimmissa kilohaileissa on eniten rasvaa, mutta vähiten tiamiinia. Tiamiinin tarve on sitä suurempi, mitä rasvaisempaa kalaa lohi syö. Lohien tiamiinivarastot hupenevat niiden matkatessa kutualueilleen. Lohet, jotka ovat syöneet paljon nuoria kilohaileja, alkavat siksi kärsiä tiamiinin puutteesta, jolloin sitä ei riitä jälkeläisille ruskuaispussivaiheen loppuun saakka.
Gary Sundgren

Kari Juhani "Gary" Sundgren (s. 25. lokakuuta 1967 Vammala) on entinen ruotsalainen jalkapalloilija. Hän oli pääasialliselta pelipaikaltaan puolustaja, mutta pelasi uransa eri vaiheissa myös hyökkääjänä ja keskikenttäpelaajana.
Sundgren syntyi Suomessa, mutta muutti jo alle vuoden ikäisenä perheensä mukana Ruotsin Västeråsiin, jossa aloitti jalkapalloilun Västerås SK:n kuusivuotiaille tarkoitetussa jalkapallokoulussa vuonna 1973. Vuotta myöhemmin hän liittyi toiseen paikallisseuraan IK Frankeen, jossa hän nousi juniorijoukkueesta toiseen ja lopulta myös edustusjoukkueeseen.
Vuonna 1988 Sundgren siirtyi solnalaisen AIK:n riveihin ja pelasi ensimmäisen ottelunsa pääsarja Allsvenskanissa IFK Norrköpingiä vastaan 11. huhtikuuta 1988. Hän edusti AIK:ta yhtäjaksoisesti kymmenen kautta, josta saavutuksina ovat Ruotsin-mestaruus vuonna 1992 ja Ruotsin cupin voitto vuosina 1996 ja 1997. Suurin yksittäinen suoritus oli Sundgrenin omana syntymäpäivänään 25. lokakuuta 1992 Malmö FF:ää vastaan tekemä 3–2-voittomaali, joka ratkaisi AIK:lle sen ensimmäisen Ruotsin-mestaruuden 55 vuoteen.
Kaudeksi 1997–1998 Sundgren siirtyi Espanjan Primera Divisiónin Real Zaragozaan. Espanjassä hän vietti viisi kautta ja voitti Espanjan cupin vuonna 2001 ennen paluutaan Ruotsiin ja AIK:hon vuonna 2002. Sundgrenin toinen kierros AIK:ssa kesti kaksi kautta, jonka jälkeen hän on pelannut alasarjajoukkueissa Tukholman ympäristössä. AIK:ssa hän pelasi 12 kauden aikana yhteensä 227 ottelua Allsvenskanissa ja 19 ottelua Mästerskapsserienissä (vuosina 1991–1992 pelattu jatkosarja), ja on seuran historian kuudenneksi eniten otteluita Allsvenskanissa pelannut pelaaja.
Ruotsin maajoukkueessa Sundgren pelasi vuosina 1994–2000 yhteensä 31 ottelua ja teki yhden maalin. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 2000 EM-kilpailuissa.
Etyylibentseeni

Etyylibentseeni on orgaaninen yhdiste (aromaattinen hiilivety), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on aromaattinen haju. Sen kemiallinen kaava on C8H10 ja rakennekaava on C6H5CH2CH3. Etyylibentseenista käytetään myös nimityksiä "etyylibentsoli", "EB" ja "fenyylietaani".
Etyylibentseenin moolimassa on 106,2 g/mol, sulamispiste −95 °C, kiehumispiste 136 °C,tiheys 0,9 g/cm3, leimahduspiste 18 °C c.c., itsesyttymislämpötila 432 °C ja CAS-numero 100-41-4. Etyylibentseenia liukenee veteen (20 °C) 0,015 g / 100 ml.
Etyylibentseenistä voidaan valmistaa styreeniä kuumentamalla etyylibentseeniä höyryllä. Palautettavissa oleva reaktio on:
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Etyylibentseeni ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa. Toistuva tai pitkäaikainen ihokosketus voi aiheuttaa ihotulehduksen.
Keskusteluja

Keskusteluja () on Epiktetoksen opetusten kokoelma, jonka on todennäköisesti koonnut luentomuistiinpanoista hänen oppilaansa Arrianos noin vuonna 101. Se on nimensä mukaisesti kokoelma keskusteluja (, "diatribē"), luennon ja saarnan välimuotoja, jotka on pidetty Epiktetoksen koulussa.
"Keskusteluja" koostuu neljästä kirjasta, joissa on yhteensä 95 keskustelua. Alun perin kirjoja on ollut kahdeksan, mutta puolet niistä on kadonnut. Keskustelut käsittelevät stoalaisia elämänfilosofisia oppeja muun muassa filosofian olemuksesta, jumaluudesta, yhteiskuntaelämästä, velvollisuuksista ja tunteista. Keskusteluissa kumotaan myös epikurolaisten ja akatemialaisten skeptikkojen oppeja.
Keskustelu III.22 käsittelee stoalaisten edeltäjien kyynikoiden oppeja, ja se on merkittävä lähde kyyniseen ajatteluun.
Kuttura

Kuttura () on kylä Inarin kunnan lounaisosassa, Ivalojoen länsipuolella Hammastunturin erämaa-alueen vieressä. Vuoden 2006 lopussa kylässä oli 17 asukasta.
Historiaa.
Presidentti Urho Kekkonen poikkesi kylään hiihtoretkellään Enontekiöltä Saariselälle vuonna 1956. Silloin kyläläiset ottivat puuttuvan tien puheeksi, ja Kekkonen lupasi hoitaa asian. Maantie Kutturaan valmistui 1959. Tien kerrotaan noudattavan Kekkosen kartalle vetämää suoraa viivaa. Tämä lienee tarinaa, koska kartalta voi todeta, että tielinja ei ole suora. Muistona Kekkosen vierailusta on myös yksi paikannimi: Kekkosenoja. Ivalojoen yli kuljettiin veneellä, kunnes silta valmistui vuonna 1996.
Makramee

Makramee tai makramee-solmeilu on käsityötekniikka, jossa solmuja käyttämällä saadaan aikaan koristeellisia nyörejä tai pintoja. Solmeilulla tehty tekstiili eroaa valmistustekniikaltaan kahdesta kankaiden päätyypistä, kudoksesta ja neuleesta. 
Makramee-solmeilua tehdään erilaisilla nauhamaisilla materiaaleilla, kuten puuvillalangalla, helmilangalla, narulla ja nahka- tai muovisuikaleilla. Tekniikassa käytetään monenlaisia solmuja, joita vaihtelemalla työn ulkonäöstä saadaan koristeellinen. Yleisiä solmuja ovat tasosolmu, kaksoistasosolmu, silmusolmu, kohosolmu, vetosolmu ja munkinnyöri. Makramee-työhön voidaan yhdistää helmiä, riipuksia tai muita koristeita.
Makramee-tekniikan avulla voidaan tehdä muun muassa koruja, avaimenperiä, vöitä ja koristetekstiilejä. Useat ystävännauhat on myös tehty makrameeta käyttäen.
Historia.
Makramee-solmeilu sai luultavasti alkunsa 1200-luvun arabien kehittämänä. Arabikäsityöläiset solmivat tekstiilien päiden ylimääräiset langat reunakoristeiksi. Termi "makramee" tulee arabian kielen sanasta "migramah", joka voi tarkoittaa reunakoristelua tai kirjottua huntua. Tekniikka siirtyi maurien mukana Espanjaan ja sieltä muualle Eurooppaan. Makramee saapui Englantiin 1600-luvun loppupuolella kuningas Vilhelm III:n hallitessa, ja 1800-luvun viktoriaaninen aikakausi oli tekniikan kulta-aikaa. Makramee-solmeilu on ollut suosittua merimiesten keskuudessa, jotka käyttivät tekniikkaa esimerkiksi koristeissa ja riippumatoissa. Myös Etelä- ja Keski-Amerikassa on käytetty erilaisia solmeilutekniikoita. 1900-luvulla makramee saavutti suosiota muun muassa hippiliikkeen keskuudessa.
Jere Elomaa

Jere Elomaa (s. 10. toukokuuta 1998 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän esitti Aleksi Luotolaa Yle TV1:n "Kotikatu"-sarjassa. Aleksin isää, Teemu Luotolaa esitti Ville Keskilä ja äitiä Liisaa Sari Puumalainen. Aleksin isäpuolta Harria näytteli Kari Hietalahti. Elomaa näytteli Aleksia alle vuoden ikäisestä alkaen.
Pharao (albumi)

Pharao on saksalaisen elektronista musiikkia esittävän yhtyeen Pharaon debyyttialbumi. Albumi julkaistiin marraskuussa 1994 ja se sisältää muun muassa yhtyeen tunnetuimman hittisinglen "There Is A Star". 
Albumille myönnettiin kultalevy Suomessa vuonna 1995. Albumia on myyty Suomessa yhteensä yli 29 000.
Aristoteleen kantapää

Aristoteleen kantapää on suomen kieltä ja erityisesti sen käyttöä käsittelevä ohjelma Yle Radio 1:ssä. Ohjelmaa isännöi myös Alivaltiosihteeristä tunnettu Pasi Heikura. Kussakin jaksossa keskitytään tiettyyn kielenkäytön alueeseen, jonka tiimoilta haastatellaan ohjelman vierasta. Vakio-osia ovat "Viikon sitaatti", "Viikon fraasirikos" ja "Viikon sitaattivinkki". 
Vuonna 2014 "Aristoteleen kantapään" tekijät saivat tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Vuonna 2009 ohjelma palkittiin Bonnierin journalistipalkinto -kilpailussa Vuoden journalistisena tekona.
Charles Édouard Guillaume

Charles Édouard Guillaume (15. helmikuuta 1861 – 13. toukokuuta 1938) oli sveitsinranskalainen fyysikko. 1920 hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon "tunnustukseksi fysiikan tarkkuusmittauksille tuottamasta palveluksesta havaitessaan poikkeavuuksia nikkeliteräs-seoksissa".
Hän löysi "invar"- ja "elinvar"-seokset, joita voitiin käyttää tarkkuusinstrumenttien ja antimagneettisten kellojen valmistukseen.
Guillaume työskenteli Kristian Birkelandin kanssa. Hän työskenteli Pariisin observatoriossa, jossa hän suoritti termostaattisia mittauksia. Hän määritti ensimmäisenä avaruuden oikean lämpötilan.
Planckin liikemäärä

Planck liikemäärä formula_1 on liikemäärän yksikkö Planckin yksikköinä tunnetussa luonnollisessa yksikköjärjestelmässä.
Perusyksilöillä ilmaistuna ja likiarvo SI-järjestelmässä:
formula_2 6,525 kg m/s,
missä
Maria di Rohan

Maria di Rohan o Il conte di Rohan on italialaisen säveltäjän Gaetano Donizettin säveltämä kolminäytöksinen traaginen melodraama, jonka libreton kirjoitti "Salvadore Cammarano". Libretto pohjautuu Lockroyn (Joseph Philippe Simon) ja Edmond Badon draamaan "Un Duel sous le Cardinal de Richelieu".
Oopperan ensi-ilta oli Wienin Kärntnertortheaterissa 4. kesäkuuta 1843.
Planckin sähkövirta

Planck sähkövirta formula_1 on sähkövirran yksikkö Planckin yksikköinä tunnetussa luonnollisessa yksikköjärjestelmässä.
Perusyksilöillä ilmaistuna ja likiarvo SI-järjestelmässä:
formula_2 ≈ 3,479 × 1025 A
missä
Planckin jännite

Planckin jännite formula_1 on jännitteen yksikkö Planckin yksikköinä tunnetussa luonnollisessa yksikköjärjestelmässä.
formula_2 1,043 × 1027 V 
missä
Planckin impedanssi

Planckin impedanssi formula_1 on impedanssin yksikkö Planckin yksikköinä tunnetussa luonnollisessa yksikköjärjestelmässä.
Perusyksilöillä ilmaistuna ja arvo SI-järjestelmässä:
formula_2 ≈ 29,9792458 Ω
missä
Tapani Tamminen

Tapani Johannes Tamminen (s. 14. huhtikuuta 1937 Helsinki) on suomalainen taidemaalari, säveltäjä ja muusikko.
Tamminen on opiskellut Vapaassa Taidekoulussa 1957–1960 ja Sibelius-Akatemiassa 1955–1957. Vuodet 1974–1983 hän keskittyi musiikkiin. Hän on säveltänyt musiikkia teatterille, kuunnelmiin ja televisiolle. Vuosina 1955–1983 hän toimi myös jazz-, studio- ja tanssimuusikkona Suomessa ja ulkomailla soittiminaan kontrabasso ja sähköbasso. 
Tammisen maalauksia on ollut esillä vuodesta 1966 sekä yhteis- että yksityisnäyttelyissä. Teoksia on useissa kokoelmissa, kuten Valtion taidemuseossa, Helsingin kaupungin taidemuseossa, Porin taidemuseossa. Häntä pidetään erityisesti värin mestarina.
Tammisen puoliso on toimittaja Ulla Åström. Hänellä on lapsi Tanno. Tammisen vanhemmat ovat levyseppä Reino Tamminen ja Lea o.s. Wellamo.
L’incoronazione di Poppea

L'incoronazione di Poppea () on italialaisen Claudio Monteverdin kolminäytöksinen "opera seria", jonka libreton on kirjoittanut Giovanni Francesco Busenello. Libretto perustuu Tacituksen kuvaamiin tapahtumiin. Ooppera sai ensi-iltansa Venetsian Teatro Santi Giovanni e Paolossa vuonna 1642.
Ooppera kertoo Poppaea Sabinasta, Rooman keisari Neron toisesta vaimosta. L'incoronazio di Poppea on Claudio Monteverdin viimeinen ooppera ja näyte hänen sävellystyönsä kypsyydestä. Busanellon libretto on todellinen ironian mestariteos, joka näyttää Amorin ja Fortunan voitoista, kuten jo prologissa luvataan. 
Ooppera Poppean kruunaus ”vie meidät keskelle modernia maailmaa, jossa ihmisten välinen itsekkyys juhlii ja korjaa voittoja. Poppea on ensimmäisen modernin säveltäjän yhä huippumoderni puheenvuoro, joka porautuu syvälle ihmismieleen”.
Ville Repo

Ville Olavi Repo (5. elokuuta 1929 Sortavala – 20. huhtikuuta 2000 Espoo) oli suomalainen kustannusjohtaja, kirjailija ja kääntäjä. Yleisradion entinen pääjohtaja Eino S. Repo oli hänen vanhempi veljensä. Ville Repo oli naimisissa vuodesta 1954 kasvatustieteen maisteri Emmi Inkeri Wariksen kanssa, jonka isä oli professori Heikki Waris.
Revon vanhemmat olivat metsäkasööri, konttorinjohtaja, lehden toimittaja, maallikkosaarnaaja Vihtori Repo (Wiktor Repolainen, 1878–1929) ja Hilja Iina Krank (1886–1973). Hän pääsi ylioppilaaksi 1947 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1953. Repo teki opintomatkat Yhdysvaltoihin 1948–1949 ja 1954–1955.
Ville Repo toimi Gummeruksen kirjallisena johtajana 1957–1963 ja Weilin+Göösin kirjallisena johtajana sekä kirjankustannustoiminnan johtajana 1963–1987.
Ville Repo tunnetaan osallistumisestaan 1960-luvun alun kirjasotiin sekä tulevan menestyskirjailijan Kalle Päätalon löytäjänä. Päätalon ensimmäinen romaanikäsikirjoitus oli ehtinyt kiertää kaikki suuret suomalaiset kustantajat ennen kuin se saapui 1957 Gummerukselle. Repo huomasi Päätalon kertojanlahjat käsikirjoituksen puutteista huolimatta. Repo ja Päätalo muokkasivat tämän jälkeen käsikirjoitusta ja se ilmestyi kirjana syksyllä 1958 nimellä "Ihmisiä telineillä". Kirja oli välitön menestys, ja siitä alkoi Päätalon yli 40 vuotta kestänyt yhteistyö Gummeruksen kanssa. 
Toukokuussa 1962 Gummeruksen kustantama ja Pentti Saarikosken kääntämä Henry Millerin romaani "Kravun kääntöpiiri" määrättiin takavarikoitavaksi sen saatua epäsiveellisten julkaisujen valvontalautakunnan kielteisen lausunnon. Gummeruksen toimitusjohtaja Mauno Salojärvi tuomittiin 3. heinäkuuta 1962 Jyväskylän raastuvanoikeudessa epäsiveellisten julkaisujen levittämisestä annetun lain 1 pykälän 1 momentin nojalla sakkoihin ja "Kravun kääntöpiirin" jäljellä ollut painos takavarikoitiin hävitettäväksi. Oikeudessa läsnä ollut Pentti Saarikoski puhkesi tämän tuomion kuultuaan kättentaputuksiin ja sai sakot oikeuden häpäisystä. Teos julkaistiin vuonna 1970 uudelleen ilman ongelmia yhteiskunnallisten asenteiden muututtua. Vuonna 1997 kirjasta ilmestyi 7. painos, jossa on mukana liitteenä Pentti Saarikosken ja Ville Revon välistä kirjeenvaihtoa kirjasodan ajalta.
Ville Repo oli tunnettu amerikkalaisen runouden asiantuntijana. Hän toimi myös kääntäjänä ja suomensi muun muassa yhteistyössä Kersti Juvan kanssa A. A. Milnen Nalle Puh -kirjoja.
Omaniani

Omaniani on Georgian kansalliseepokseen, Šota Rustavelin "Pantterintaljaiseen" kirjoitettu lisäosa. 1500-luvulta alkaen "Pantterintaljaiseen" kirjoitettiin useita lisäyksiä ja pastisseja, joista "Omaniani" kuuluu laajimpien joukkoon. Sen kirjoittajaksi on nimetty neljä ehdokasta, joista Kaikhosro Tšoloqašvili on todennäköisin vaihtoehto. Tällöin teos olisi kirjoitettu 1610-luvulla.
"Omanianissa" Rustavelin eepoksen päähenkilöiden Tarielin ja Nestan Daredžanin poika Omain lähtee vanhempiensa kaltaisille seikkailuille. Teos noudattaa samankaltaista kaavaa kuin "Pantterintaljainen".
Williams FW21

Williams FW21 oli Patrick Headin suunnittelema auto, jolla Williams-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1999. Auto oli Williamsin ensimmäinen uusi auto sunnittelija Adrian Neweyn siiryttyä McLarenille.
Autoa ajoivat Jordanilta talliin siirtynyt Ralf Schumacher ja Alessandro "Alex" Zanardi, joka oli viimeksi kilpaillut Formula 1:ssä kaudella 1994, mutta oli sen jälkeen voittanut CART-mestaruuden kahdesti.
Vaikka Schumacherilla oli menestyksekäs kausi, ei samaa voinut sanoa Zanardin kaudesta. Hän ei onnistunut kertaakaan ajamaan pisteille, kun taas Schumacher ajoi 11 kertaa pisteille ja kolmesti palkintosijoille. Zanardi sai kauden jälkeen potkut ja hänen tilalleen palkittiin Formula 3 -kuljettaja Jenson Button. Kausi oli samalla viimeinen, kun Williams käytti Renault'n moottoreita (nimi oli muutettu Superteciksi). Talli teki BMW:n kanssa sopimuksen moottoreista kaudeksi 2000.
Talli sijoittui kauden päätteeksi valmistajien MM-sarjassa viidenneksi saavuttamallaan 35:llä pisteellä.
Sabantuy

Sabantuy (tat. сабантуй, myös "Saban tuyı", Сабан туе) on volgan turkkilaisten, etenkin tataarien viettämä kesäjuhla, joka juontaa juurensa Volgan bulgarian aikakaudelle. Aluksi Sabantuy oli maanviljelijöiden juhla maaseudulla, mutta myöhemmin siitä tuli kansallinen juhla ja nykyään sitä vietetään laajasti kaupungeissa.
Terminologia.
Tataarit kutsuvat juhlaa nimellä "Sabatuy" (сабантуй), tai muotoon "Saban tuyı" (Сабан туе) - myös "Saban bäyräme."
Baškiireilla juhla tunnetaan nimellä "Habantuy" (Һабантуй), tšuvasseilla "Akatuy" (Акатуй).
Sabantuy, eri variaatioineen tarkoittaa "kyntöjuhlaa" turkkilaisilla kielillä.
Historia.
Sabantuyta vietettiin ennen islamin uskon leviämistä alueelle, ainakin jo vuonna 921. Tuolloin juhlistettiin kylvökauden alkua laulamalla perinteisiä lauluja, joihin oletettavasti liittyi myös uskonnollisia merkityksiä.
Myöhemmin islamin levittyä tataarien ja baškiirien joukossa ja kristinuskon levittyä tšuvassien parissa juhlan merkitys maallistui. Juhlaa vietettiin joka vuosi eri kylässä.
1900-luvun alussa sabantuy sai aseman tataarien kansallisjuhlana. Venäläisviranomaiset hyväksyivät juhlan sen kansanomaisen historian vuoksi, mutta siirsivät sen ajankohtaa kylvön jälkeiseen aikaan. Juhla yhdistyi näin ikivanhaan kesäjuhlaan nimeltä "Cıyın ("Җыен).
Ferulahappo

Ferulahappo (eli 4-hydroksi-3-metoksikanelihappo) on yksinkertainen aromaattinen kanelihappo. Sillä voidaan parantaa esimerkiksi marjamehujen väriä. Luontaislääkinnässä ferulahappo on kouristuksen laukaisija ja vähentää punaisten verisolujen aggregaatiota. Eräässä tutkimuksessa havaittiin, että lääkeyrteissä ja marjoissa esiintyvä ferulahappo vähentää kohdun kouristuksia. Ferulahappoa on marjojen, etenkin pihlajanmarjan, lisäksi myös esimerkiksi viljan oljissa ja männyn kuoressa.
Ferulahapon kemiallinen kaava on C10H10O4 ja CAS-numero 1135-24-6.
Anthony Head

Anthony Stewart ”Tony” Head (s. 20. helmikuuta 1954 Lontoo) on englantilainen näyttelijä ja muusikko. Hän on näytellyt niin teatterin, television kuin elokuvienkin puolella. Head tunnetaan muun muassa rooleistaan televisiosarjoissa "Buffy, vampyyrintappaja" ja "Merlin". Ensin mainitussa hän esitti päähenkilö Buffy Summersin valvojaa Rupert Gilesia ja jälkimmäisessä kuningas Uther Pendragonia. Head on myös näytellyt yhdessä "Doctor Who" -televisiosarjan jaksossa.
Anthony Headin vanhempi veli on näyttelijä ja muusikko Murray Head.
Tšulym (Obin sivujoki)

Tšulym () on joki Krasnojarskin aluepiirissä ja Tomskin alueella Etelä-Siperiassa Venäjällä. Tšulym on 1799 kilometriä pitkä. Se saa alkunsa Belyi Ijus ja Tšornyi Ijus jokien yhtyessä Kopjevon eteläpuolella. Tšulym laskee Obiin Igrekovon eteläpuolella.
Joen varrella sijaitsevat Nazarovon, Atšinskin ja Asinon kaupungit.
Joki on alajuoksultaan liikennöitävissä 1173 kilometrin osuudelta. Vuotuinen keskivirtaama joen alajuoksulla Baturinon mittauspisteessä on 782 m3/s. Pienimmillään virtaama on kevättalvella helmi-maaliskuussa. Kevättulva seuraa touko-kesäkuussa, jolloin kuukauden keskivirtaama kohoaa keskimäärin 2300-2800 kuutioon sekunnissa.
Ket (joki)

Ket () on joki Krasnojarskin aluepiirissä ja Tomskin alueella Siperiassa Venäjällä. Ket (Bolšaja Ket) saa alkunsa Obin- ja Jenisein väliseltä suovaltaiselta vedenjakaja-alueelta.. Ket on 1 621 kilometriä pitkä ja laskee Obiin. Joen alajuoksu on navigoitavaa osuutta 737 kilometrin matkan. Ket-joen valuma-alue kattaa 94 200 neliökilometriä.
Ket on jäässä loka-marraskuun vaihteesta huhti-toukokuun vaihteeseen. Vuoden keskimääräinen virtaama joen alajuoksulla Rodionovkassa on 469 m3/s, laskupisteessä noin 560 m3/s. Joen virtaama on alimmillaan kevättalvella helmi-huhtikuussa. Kevättulva osuu touko-heinäkuulle ja kesäkuun kuukausivirtaama kohoaa tällöin Rodionovkassa 1367 kuutioon vettä sekunnissa.
Ketiin laskevista joista suurimmat ovat Sotšur, Orlovka, Lisitsa, Malaja Ket, Mendel, Jelovaja ja Tšatšamga.
Kanavahanke Jeniseille.
Ket yhdistettiin 1800-luvun lopulla kanavalla Jeniseihin laskevaan Kasjokeen. Tästä Obin ja Jenisein yhdistävästä vesireitistä oli tarkoitus tulla tärkeä kuljetusreitti. Hanke ei kuitenkaan saavuttanut käytännön merkitystä Siperian radan käyttöön nähden ja suljettiin 1917.
Paavo Pentikäinen

Paavo Erkki Juhani Pentikäinen (27. syyskuuta 1938 Viipuri – 21. tammikuuta 2013 Espoo) oli suomalainen näyttelijä. Hän toimi myös teatteriohjaajana.
Pentikäinen oli Yleisradion Televisioteatterin näyttelijä 1965–1996. Hän näytteli useissa teattereissa, elokuvissa sekä televisio-ohjelmissa 1960-luvulta lähtien. Hänen tunnettuja roolejaan ovat muun muassa Akusti Koskela elokuvassa "Täällä Pohjantähden alla" (1968), pappi elokuvassa "Leikkikalugangsteri" (1969), Reiska Mikko Niskasen "Kahdeksan surmanluotia" -elokuvassa (1972), rakennustyömies Urho Suomalainen elokuvassa "Jouluksi kotiin" (1975), Vilho Lammen rooli elokuvassa "Jumala on kauneus" (1985), Tuure Hilarius Ruokosen roolit elokuvassa "Petos" (1988), "Pohjanmaa" rekkakuski TV-teatterin road moviessa "Missä on suuri pohjoinen" (1991) sekä Tauno "Tane" Lintusen rooli elokuvassa "Pilkkuja ja pikkuhousuja" (1992). Pentikäinen on ollut Boxanovin äänenä draamasarja "Tuntemattomalle jumalalle". Pentikäinen oli myös ääniroolissa piirrossarjoissa "Kaukametsän pakolaiset" ja "Vili Vilperi" sekä opetussarjoissa "Vahtikoira Ventti" ja "Kotitallilla".
Pentikäinen opiskeli Suomen Teatterikoulussa vuosina 1958–1961. Hän sai kahdesti parhaan miespääosan Jussi-palkinnon.
Pentikäinen menehtyi vaikean sairauden uuvuttamana 74-vuotiaana kotonaan Espoossa. Pentikäinen on haudattu Kellonummen hautausmaalle.
Benetton B199

Benetton B199 oli Nick Wirthin suunnittelema auto, jolla Benetton-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1999. Autoa ajoivat Giancarlo Fisichella ja Alexander Wurz, jotka molemmat olivat toista kokonaista kauttaan tallissa.
Autossa oli jotakin pitkälle kehiteltyjä osia, mutta ne osoittautuivat ongelmallisiksi, eikä niistä näin ollut juurikaan hyötyä. Kaiken lisäksi, jos jostain sattui olemaan hyötyä, vaikutti se auton painojakautumaan, mikä taas vähensi pitoa.
Talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa kuudenneksi saavuttamallaan 16:lla pisteellä. Talli jäi kauas viidennellä sijalla olleelle Williamsille, jolla oli 35 pistettä. Sijoitus oli tallille pettymys ottaen huomioon, että se oli sijoittunut aikaisemmilla kausilla paljon paremmin.
Hyōhō niten ichi -ryū

 Hyōhō Niten Ichi-ryū (), on klassinen japanilainen miekkailukoulukunta, jonka perusti kuuluisa samurai ja miekkapyhimys ("kensei") Miyamoto Musashi (, 1584 – 19. toukokuuta 1645). Hyōhō Niten Ichi-ryū on tunnetuin kahden miekan tekniikoistaan, joita Musashi kutsui nimellä "niten'ichi" () tai "nitōichi" ().
Tekniikat.
Hyōhō Niten Ichi-ryūn harjoittelu perustuu muotoihin joita harjoitellaan lähinnä parin kanssa. Vaikka koulu on tunnettu nimenomaan kahden miekan tekniikoistaan, ne muodostavat vain pienen osan sen koko sisällöstä. Nykyään harjoiteltaviin tekniikoihin kuuluvat seuraavat sarjat:
Lisäksi koulun opetukseen kuuluu myös jujutsua.
Perimys.
Koulun päämiehen virka ei ole automaattisesti suvussa periytyvä, vaan päämies valitsee seuraajakseen aina sopivimman oppilaan. Seuraavalle päämiehelle luovutetaan aina käärö johon on listattu koulun tekniikat ja oikea lähestymistapa niihin, sekä Musashin itsensä tekemä puumiekka ("Jisso Enman no Bokutō") jota hän käytti harjoittelussa sekä kävelykeppinä myöhempinä vuosinaan.
Hyōhō Niten Ichi-ryūn päämiehet:
Mikko Ampuja

Mikko Ampuja (25. lokakuuta 1882 Viipuri – 15. syyskuuta 1947 Moskova) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n ja sosialistisen eduskuntaryhmän kansanedustajana vuosina 1919–1941 ja 1944–1945.
Elämä.
Vain kiertokoulun käynyt Ampuja toimi eri ammateissa, paimenena, renkinä, sepän oppilaana Virolahdella ja seppänä Viipurissa. Vuonna 1903 Ampuja siirtyi Helsinkiin ja työskenteli siellä seppänä ja viilaajana vuoteen 1919 saakka, jolloin hänestä tuli kansanedustaja.
Ampuja oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1919–1940. Hän edusti puolueen vasenta laitaa ja alkoi 1930-luvun lopulla lähentyä ajattelussaan Hella Wuolijokea, Mauri Ryömää ja Cay Sundströmiä. Ampuja erotettiin syksyllä 1940 SDP:n eduskuntaryhmästä ja hän liittyi em. erotettujen henkilöiden muodostamaan Sosialistiseen eduskuntaryhmään (ns. kuutoset). Jatkosodan aikana Ampuja oli muiden kuutosten tavoin poliittisista syistä vangittuna turvasäilössä. Hänet tuomittiin kahdeksi vuodeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksen valmistelusta KKO:n päätöksellä 2. syyskuuta 1942. Hän vapautui jatkosodan jälkeen ja sai takaisin edustajan toimensa. 
Ampuja kuului loppuvuodesta 1944 perustettuun Suomen Kansan Demokraattiseen Liittoon, mutta hän jäi ainoana kuutosena valitsematta eduskuntaan maaliskuun 1945 vaaleissa. Hän oli 1946 lyhyen aikaa SKDL:n varapuheenjohtajana.
Ampuja valittiin Sosialistisen Yhtenäisyyspuolueen puoluetoimikuntaan maaliskuun 1946 perustavassa kokouksessa ja hän oli toimikunnassa kuolemaansa asti.
Ampuja rakennutti 1920-luvun puolivälissä itselleen talon Helsingin Puistolaan osoitteeseen Sepeteuksentie 16. Hän testamenttasi talon työläiskirjailijoiden asuntolaksi, jona se toimi vuosikymmenet. Hänen tuhkauurnansa on haudattu sen pihalle. Haudalla on kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen tekemä muistoreliefi. Talon omisti 1980-luvulle saakka Mikko Ampujan säätiö, kunnes se myi talon. Uuden omistajan kanssa oli sovittu, että haudalla saa käydä neljä kertaa vuodessa. Tämän myytyä talon edelleen 2018 seuraavan omistajan kanssa ei ole saatu vierailuoikeudesta sovittua ja sen sijaan mahdollisuutta haudan siirtoon tutkitaan.
Kiovan kana

Kiovan kana (, ) on ruokalaji, joka valmistetaan kanasta ja yrttivoista paneroimalla. Ruokalajin alkuperä on kiistakapula Venäjän ja Ukrainan välillä, jotka molemmat katsovat olevansa sen keksijöitä. 
Kiovan kana on ollut myös tärkeä osa ukrainalaista kulttuuria. Vuonna 2018 ruokalajille omistettiin pienoiskokoinen pronssipatsas Kiovassa, joka oli osa projektia, jolla pyrittiin aktivoimaan kaupungissa vierailevia turisteja. George H. W. Bushin 1. elokuuta 1991 pitämää puhetta kutsutaan epävirallisesti Kiovan kana -puheeksi.
Kuvaus.
Kiovan kana valmistetaan avaamalla broilerin rintafile veitsellä ohueksi fileeksi ja taittamalla se kylmän voitäytteen ympärille. Tämän jälkeen rulla paneroidaan ja uppopaistetaan öljyssä. Leikkeen sisällä oleva voitäyte vaihtelee, ja se saattaa sisältää muun muassa yrtti- tai valkosipulivoita.
Ukrainassa leike tarjoillaan usein tuoreiden herneiden ja siivutettujen perunoiden kera.
Alkuperä.
Kiovan kanan valmistusmenetelmä ei ole alun perin ukrainalainen, vaikka ruokalaji onkin nimetty Ukrainan pääkaupungin mukaan. Kiovan kana kehitettiin Neuvostoliitossa 1950-luvulla, kun Moskovassa avattiin uusi Hotelli Ukraina. Itse reseptin alkuperä ajoittuu kuitenkin jo 1900-luvun alkupuolen Pietariin.
On myös esitetty, että ruokalajin alkuperä on Ranskassa, jossa monet tunnetut kokit opiskelivat 1840-luvulla Venäjän keisarikunnan aateliston tukemana.
Juan Antonio Samaranch

Juan Antonio Samaranch y Torelló, Samaranchin 1. markiisi, (17. heinäkuuta 1920 Barcelona, Barcelonan maakunta, Espanja – 21. huhtikuuta 2010 Barcelona, Espanja) oli espanjalainen poliitikko ja urheiluvaikuttaja sekä Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) puheenjohtaja (1980–2001).
Samaranch syntyi rikkaaseen perheeseen ja opiskeli kauppatieteitä IESE-kauppakorkeakoulussa. Hän toimi Espanjan joukkueenjohtajana ("Chef de Mission") useissa olympialaisissa kunnes Francisco Franco nimitti hänet Espanjan urheiluministeriksi vuonna 1966. Samalla hänestä tuli Espanjan olympiakomitean puheenjohtaja ja KOK:n jäsen. Hän toimi KOK:n varapuheenjohtajana vuosina 1974–1978 ja Espanjan Neuvostoliiton ja Mongolian suurlähettiläänä vuosina 1977–1980.
Vuoden 1980 kesäolympialaisten jälkeen KOK:n puheenjohtaja Michael Morris erosi tehtävästään ja Samaranch valittiin hänen seuraajakseen. KOK-jäsenet antoivat Samaranchille 44 ääntä, eli hän saavutti heti ensimmäisellä kierroksella enemmistön ja tuli valituksi. Kilpailijoina olivat sveitsiläinen Marc Hodler, joka sai 21 ääntä, kanadalainen James Worrall seitsemällä äänellä ja länsisaksalainen Willi Daume viidellä äänellä. Uuden-Seelannin Lance Cross vetäytyi kisasta juuri ennen äänestystä.
Puheenjohtajakautensa aikana Samaranch tervehdytti olympialaisten taloudellisen aseman tekemällä suuria televisio- ja sponsorisopimuksia. Vaikka itäblokki boikotoi vielä vuoden 1984 kesäolympialaisia, kasvoi KOK:n jäsenmaiden ja osanottajamaiden määrä kaikissa olympialaisissa Samaranchin kaudella. Vuonna 1991 kuningas Juan Carlos myönsi Samaranchille markiisin ("Marqués de Samaranch") arvonimen kiitoksena tämän tekemästä työstä urheilun ja olympialiikkeen puolesta. Olympialaisten parantunut taloudellinen tilanne johti myös syytöksiin ylikaupallistumisesta ja korruptiosta. 1990-luvun lopussa useita KOK:n jäseniä erotettiin, kun selvisi näiden vastaanottaneen lahjuksia, mutta Samaranchia kohtaan esitetyt syytteet kumottiin. Samaranch luopui tehtävästään vuonna 2001 ja hänen seuraajakseen nimitettiin belgialainen Jacques Rogge. Samaranchista tuli samalla KOK:n elinikäinen kunniapuheenjohtaja. Samaranch kuoli 21. huhtikuuta 2010 Barcelonassa sydämen vajaatoimintaan. 
Samaranch oli naimisissa María Teresa Salisachs Rowen (26. joulukuuta 1931 – 16. syyskuuta 2000) kanssa vuodesta 1955. Pari sai kaksi lasta, Juan Antonio ja María Teresa. Poika Juan Antonio Samaranch junior on ollut KOK:n jäsen vuodesta 2001.