tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ruotsinpyhtään kirkko

Ruotsinpyhtään kirkko (myös; Strömforsin kirkko, ruots. "Strömfors kyrka") on kirkkorakennus Loviisan Ruotsinpyhtäällä Uudellamaalla. Kirkko on rakennettu vuosina 1770–1771, sen suunnitteli yliluutnantti ja ritari Olof Glansenstjerna ja rakennusmestarina toimi Nils Gimberg. Muodoltaan kirkko on kahdeksankulmainen ja sen nykyinen ulkoasu edustaa uusgotiikkaa. Se on Suomen vanhin keskeiskirkko.
Historia.
Kun Ruotsinpyhtää oli syntynyt niistä Pyhtään pitäjän osista, jotka jäivät Ruotsin puolelle Turun rauhassa vuonna 1743, jumalanpalveluksia pidettiin aluksi pitäjän suurimmissa taloissa. Rahat kirkon rakentamiseen hankittiin kahdella valtakunnallisella kolehdilla ja kirkko rakennettiin pitäjän suurimpaan keskukseen, Strömforsin rautaruukin yhteyteen. Tapana oli että pappilan ja ruukinpatruunan talojen väki istui eturivissä, heidän takanaan sepät, miilunpolttajat ja muut arvostetut työläiset. Muu työväki istui kirkon perällä tai parvilla. Tämä järjestys säilyi käytössä 1900-luvulle asti.
Ulkoasu ja sisustus.
Alun perin kirkko oli tervanmusta, mutta sen ulkoasu muuttui vuonna 1898, jolloin se sai esimerkiksi uudet ikkunat, valkoisen maalipinnan ja uuden alttaritaulun. Alttaritaulun nimi on "Ylösnousemus" ja sen on maalannut Helene Schjerfbeck. Lisäksi kirkossa on esillä kaksi aikaisempaa alttaritaulua, joiden tekijät ovat tuntemattomia. Molemmat maalaukset on restauroitu vuonna 2003. Kirkossa on 16-äänikertaiset urut, jotka on valmistanut Kangasalan Urkutehdas vuonna 1966. Nykyiset urut ovat kirkon kolmannet, ensimmäiset urut lahjoitti Virginia af Forselles vuonna 1847. Kirkon viereen on haudattu talvi- ja jatkosodan sankarivainajia.
Sankarihautausmaa.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on paljastettu 1955, ja sen suunnitteli kuvanveistäjä Ilmari Wirkkala.
Snappertunan kirkko

Snappertunan kirkko (ruots. "Snappertuna kyrka") on kirkkorakennus Snappertunassa, joka kuuluu Raaseporin kaupunkiin. Se on muodoltaan ristikirkko. Se on valmistunut alun perin vuonna 1689. Kirkko kunnostettiin perusteellisesti vuonna 1797. Kellotapuli puolestaan on peräisin vuodelta 1776.
Kirkon sankarihautojen muistomerkki on paljastettu vuonna 1948 ja sen on suunnitellut arkkitehti Arne Rancken.
Snappertunassa maatilan omistanut liikemies Ernst Willberg lahjoitti kirkkoon 1950-luvun taitteessa Kristusta esittävän maalauksen, jota on taustamerkinnän perusteella arveltu flaamilaisen Frans Florisin (1517–1570) työksi, mutta myös jäljennökseksi tai Florisin oppilaan tekemäksi.
My Thing

My Thing on suomalaisen soul- jazzmuusikko Tuomo Prättälän esikoisalbumi. Se julkaistiin tammikuussa 2007 Texicalli Recordsin alla toimivan Jupiter Recordsin kautta. Levy sai arvostelijoilta erittäin hyvän vastaanoton. Prättälä soittaa levyllä piano- ja kosketinsoitinosuudet sekä laulaa. Hän on myös itse vastannut sävellyksestä, sanoituksesta ja yhtyeen sovituksesta.
Ilmestymisviikollaan (8/2007) levy sijoittui Suomen virallisella albumilistalla parhaimmillaan kahdeksanneksi.
Deathlike Silence (yhtye)

Deathlike Silence on suomalainen melodista heavy metalia soittava yhtye, joka on perustettu Turussa vuonna 2003. Yhtyeen perustajajäsen on kitaristi Mr. Catafalque, joka on myös sanoittanut ja säveltänyt lähes kaikki yhtyeen kappaleet. Yhtyeen esikoisalbumi "Vigor Mortis" ilmestyi 7. helmikuuta 2007 ja etenkin kappaleesta "Six Feet Under the Ground" tuli radiohitti. Yhtyeen entinen kosketinsoittaja Ms. Erna on soittanut aiemmin muun muassa Lordi-yhtyeessä koskettimia. 
Vuoden 2008 alussa Deathlike Silence solmi levytyssopimuksen Spinefarm Recordsin kanssa. Uusi studioalbumi "Saturday Night Evil" julkaistiin 28. tammikuuta 2009.
Yhtye itse kuvailee musiikkiaan kotisivuillaan "melodiseksi haudankaivajametalliksi".
Särkilahti (täsmennyssivu)

Särkilahti tarkoittaa:
Sukunimi.
Varhaiset Särkilahdet ovat lähtöisin Taivassalon Särkilahdesta. Suku sammui mieskannalta 1500, mutta Turun pormestari Niilo Pietarinpoika otti vaimonsa puolelta olevan Särkilahti-nimen käyttöön, ja nimi muuttui myöhemmin muotoon Stiernkors. Tämäkin suku sammui 1667.
Metsämäki

Metsämäki () on Turun kaupunginosa, joka sijaitsee E18-tien varrella. Alue on tehdasaluetta, ja siellä sijaitsee Topinojan kaatopaikka ja jätekeskus.
Alueella sijaitsee vuoden 2006 raviradaksi valittu Metsämäen ravirata.
Urusvuori

Urusvuori () on Turun kaupunginosa, joka sijaitsee Turun lentokentästä etelään. Alue on kaavoitettu teollisuus- ja liikennealueeksi. Keskustaan Urusvuoresta on matkaa kuusi kilometriä.
Kirsi Ylijoki

Kirsi Ylijoki (s. 29. kesäkuuta 1969 Rauma) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta teatteri­taiteen maisteriksi vuonna 1995. Hän toimii freelance-näyttelijänä ja on esiintynyt teatteriurallaan muun muassa Suomen Kansallisteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa, Espoon teatterissa ja Komediateatteri Arenassa.
Ura.
Ylijoki on esiintynyt monissa televisio­rooleissa. Ensimmäinen televisio­sarja, jossa hän esiintyi, oli MTV3:lla 1990-luvun lopulla esitetty draama­sarja "Sydän toivoa täynnä", jossa hän esitti yhtä pää­henkilöä, Millaa. Myöhemmin hän on näytellyt Paulaa TV1:n vuonna 2000 esittämässä komedia­sarjassa "Töissä rakas", Ritva Kerästä Nelosella vuonna 2004 esitetyssä draama­komedia­sarjassa "Headhunters", Nella Kvistiä TV1:n draama­sarjassa "Kotikatu" vuosina 2004–2006 ja Kiti Kuikkaa, yhtä päähenkilöistä, MTV3:n vuosina 2007–2010 esittämässä draamasarjassa "Sydänjää". Vuonna 2000 ensiesitettiin Veijo Meren näytelmään perustuva televisio­elokuva "Sotamies Jokisen vihkiloma", jossa Ylijoki esittää Anelmaa, ja vuonna 2005 hänet nähtiin TV1:n kolmi­osaisessa mini­sarjassa "NDA – Salassa­pito­sopimus". Hänet on nähty myös televisio­sarjoissa "Hyvät neuvot kalliit" ja "Tahdon asia". Vuonna 2018 Ylijoki nähtiin Susanna Reinbothin roolissa televisio­sarjassa "Keisari Aarnio".
Ensimmäinen teatteri­elokuva, jossa Ylijoki esiintyi, oli Ere Kokkosen ohjaama, Arto Paasilinnan romaaniin perustuva komedia­elokuva "Kymmenen riivin­rautaa" (2002), jossa hän esittää Tuula Virtasta. Muita elo­kuvia, joissa hän on näytellyt, ovat pitkä elo­kuva "Musta jää" (2007), jonka ohjasi Petri Kotwica, ja lyhyt­elo­kuvat "Perinteinen 60 km" (2001) ja "Milja" (2005).
Kirsi Ylijoella ja Apocalyptica-yhtyeestä tunnetulla Eicca Toppisella on yhteinen musiikki­projekti, kellari­bändinä 2010 aloittanut Cherry &amp; the Vipers, jossa Ylijoki laulaa ja Toppinen soittaa rumpuja. Yhtye julkaisi ensi­albuminsa "Cherry &amp; the Vipers" syyskuussa 2013.
Yksityiselämä.
Ylijoen puoliso oli Eicca Toppinen. Heillä on kaksi poikaa. Toppinen ja Kirsi Ylijoki seurustelivat vuodesta 1996 alkaen ja menivät naimisiin vuonna 1997. He ilmoittivat maalis­kuussa 2020 eronneensa. Vuonna 2022 Ylijoki seurusteli valokuvaaja Nestori Lönngrénin kanssa.
J. Jyrä

J. Jyrä eli Jukka-Pekka Isokangas (ent. "Jyrä"; s. 23. kesäkuuta 1965 Vaasa) on Seinäjoella varttunut gospel-artisti. Hän on julkaissut kolme äänitettä: "Viimeisen jälkeen", "Kumma maailma" ja "Kaunis maa, köyhän ikävä". J. Jyrä keikkailee säännöllisesti joko yksin kitaroineen tai yhtyeensä kanssa nimellä J. Jyrä band. J. Jyrän kappaleet käsittelevät uskonasioita, mutta myös maallisempia teemoja on.
J. Jyrä on esiintynyt vuonna 1997 ilmestyneessä elokuvassa "Kummeli Kultakuume".
Tiskiharja

Tiskiharja on astioiden käsinpesuun tarkoitettu väline. Sitä käytetään yhdessä astianpesuaineen kanssa irrottamaan lika astioista. Tiskiharjassa on noin 25 cm pitkä varsi ja tiheähkö harjaosa. Tiskiharjaa säilytetään yleensä astiankuivauskaapin pohjassa roikkuen, sillä näin se on lähellä tiskiallasta, sekä kuivuu hyvin.
Tiskiharjoissa voi olla vaihdettava harjaosa. Nämä harjat ovat hieman edullisempia verrattuna yksiosaisiin harjoihin.
Tiskiharjaa voi käyttää "juuresharjana", jolla puhdistetaan juureksia mullasta ennen ruoan valmistusta.
Tulikärpänen (sarjakuvahahmo)

Tulikärpänen () on DC Comicsin sarjakuvahahmo ja supersankari Batmanin vihollinen. France Herronin ja Dick Sprangin luoma hahmo esiintyi ensi kerran "Detective Comics" -sarjakuvalehden numerossa 184.
Taustaa.
Garfield Lynns oli alun perin pyroteknikko elokuvayhtiössä, mutta ajautui köyhyyteen, jonka vuoksi hän suuntasi rikollisuuden maailmaan. Lynnsin ensimmäinen ryöstö ei mennyt suunnitelmien mukaan, kun Batman ja Robin saivat hänet kiinni. Lynnsille tulipalot olivat aluksi työhön liittynyt harrastus, mutta pian niistä tuli pakkomielle. Hän kuvittelee näkevänsä näkyjä liekeistä. Asuunsa hän sai inspiraatiota tulikärpäsistä, ja Lynnsistä tuli ammattimainen tuhopolttaja. Hänen viimeisin yritys polttaa Gotham maan tasalle meni pahasti pieleen, kun hän yritti räjäyttää kemikaalitehtaan. Tulikärpänen paloi lähes kokonaan, kun kemikaalitehdas räjähti ennen aikojaan. Nykyisin hän on hoidettavana Blackgaten vankilassa. Myöhemmin Ted Carson nimisestä rikollisesta tuli uusi Tulikärpänen.
Tulikärpänen muissa medioissa.
Animaatio.
The New Batman Adventures.
Mark Rolston toimi Tulikärpäsen äänenä animaatiosarjassa "The New Batman Adventures". Hän oli pyroteknikko ja erikoistunut erikoisefekteihin. Lynns teki töitä entiselle tyttöystävälleen Cassidylle, josta hän kuitenkin joutui eroamaan. Lynns ei kestänyt hänen torjuntaa ja vannoi kostavansa Cassidylle, jonka seurauksena hänestä tuli Tulikärpänen-niminen rikollinen.
Justice League.
"Justice League" -animaatiosarjassa Tulikärpänen oli vankilassa ja pakeni sieltä Tohtori Kohtalon avulla. Muita jotka pakenivat olivat Solomon Grundy, Mokkasiinikäärme, Luminous ja Volcana. Tulikärpänen ja Volcana piileskelivät varastorakennuksessa ja jäivät kiinni Oikeuden Puolustajille. Vaikka Tulikärpänen ja Volcana olivat tämän aikana romanttisessa suhteessa Firefly ei ollut Tuomion Legioonan jäsen toisin kuin Volcana "Justice League Unlimitedissä".
Batman (2004).
Vuoden 2004 "Batman" animaatiosarjassa Jason Marsdenin äänittämä Tulikärpänen on vapaa palkattava tuhopolttaja ja sabotoija, joka käyttää liekinheitinteknologiaa ja suihkumoottoria rikoksien tekemiseen. Ensiesiintymisessään Goth-Corp oli palkannut hänet sabotoimaan eri yrityksien teknologiaa. Myöhemmin hänet on myös nähty liittoutuneena Pakkasherran kanssa.
Batman – pelottomat.
Animaatiosarjassa "Batman – pelottomat" Tulikärpäsen ääninäyttelijänä toimi Robin Atkin Downes.
DC Super Hero Girls.
Vuoden 2015 nettisarjassa "DC Super Hero Girls" Tulikärpästä ääninäytteli Khary Payton
Batman: Bad Blood.
Animaatioelokuvassa "" Tulikärpästä ääninäytteli Steve Blum.
Harley Quinn.
Tulikärpänen esiintyi "Harley Quinn" animaatiosarjan jaksossa "There's No Ivy in Team", jossa häntä ääninäytteli Alan Tudyk.
Televisiossa.
Televisiosarjassa "Arrow" Tulikärpästä esitti Andrew Dunbar. Sarjassa "Gotham" esiintyi naispuolinen versio Tulikärpäsestä nimeltä Bridgit Pike, jota esitti Michelle Veintimilla.
Numerus clausus

Numerus clausus (latinaa; ’rajoitettu lukumäärä’) tarkoittaa etenkin Suomessa ja Ruotsissa lähinnä yliopistoihin ja korkeakouluihin tietyn alan opiskelijoiksi otettavien määrän rajoittamista karsimalla pääsyvaatimuksin tai pääsykokein. Aiemmin esimerkiksi Helsingin yliopistoon oli jokaisella ylioppilaaksi kirjoittaneella vapaa pääsy, mutta opiskelijamäärän räjähdysmäisen kasvun vuoksi yliopiston oli 1950-luvulla luovuttava vanhasta periaatteestaan ja otettava asteittain käyttöön "numerus clausus" -periaate. Viimeiset Helsingin yliopiston tiedekunnat siirtyivät numerus clausuksen käyttöön 1960-luvulla.
Laraine Day

Laraine Day (s. Laraine Johnson; 13. lokakuuta 1920 Roosevelt, Utah – 10. marraskuuta 2007, Utah) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Day oli kolmesti naimisissa, toisen kerran vuosina 1947–1960 baseballmanageri Leo Durocherin kanssa. Hänellä oli rooleja muun muassa elokuvissa "Ulkomaankirjeenvaihtaja" (1940), "Rosvo-Lopez" (1941) ja "Olin kommunistin vaimo" (1950). 
Laraine Day sai jo eläessään oman tähden Hollywood Walk of Famella.
Anne Aubrey

Anne Aubrey (s. 1. tammikuuta 1937) on brittiläinen näyttelijä. 
Aubrey oli tuotteliaimmillaan 1950–1960-luvuilla. Hänellä oli rooleja mm. elokuvissa "Erämaan rosvot" ("The Bandit of Zhobe", 1958) sekä "Kadonnut safari" ("Killers of Kilimanjaro", 1959). Hän teki ajoittain yhteistyötä Anthony Newleyn kanssa. 
Aubrey oli aiemmin naimisissa näyttelijä Derren Nesbittin kanssa, mutta erosi 1970-luvun alussa.
Poltergeist (elokuva)

Poltergeist on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut Tobe Hooperin ohjaama kauhuelokuva. Elokuva perustuu poltergeistilmiöihin.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Poltergeistin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni.
Elokuva kertoo Freelingin perheestä, johon kuuluu isä Steve ja äiti Diane sekä lapset Dana, Robbie ja Carol Anne. Perhe elää rauhallista elämää, kunnes Carol Annen rakas undulaatti kuolee. Samoihin aikoihin alkavat talossa myös tuolit vaihtaa oudosti paikkojaan, ja perhe ihmettelee, kuinka koira haukkuu tyhjää, aivan kuin aistisi jonkun läsnäolon. Carol Anne alkaa puhua televisiolle, ja vanhempien ihmeteltyä tätä hän kertoo puhuvansa ”TV-väelle”. Eräänä yönä vanhemmat heräävät siihen, kuinka Carol Anne katsoo televisiota ja ilmoittaa, että TV-väki on tullut heidän luokseen. Yhtäkkiä esineet alkavat liikkua ja karmivat tapahtumat saavat alkunsa.
Amine Ltifi

Amine Ltifi (, s. 4. heinäkuuta 1984) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa CS Hammam-Lifia.
Ura.
Ltifin ura alkoi Espérancessa vuonna 2002, jossa hän vietti yhden kauden ennen siirtymistään Ranskaan US Créteil-Lusitanosiin. Ltifi pelasi yhteensä yhdeksän ottelua ja onnistui maalinteossa kerran. Hän oli hetken aikaa seuraavalla kaudella mukana US Créteilissä, josta Ltifi siirtyi vuonna 2005 kesken kauden takaisin Tunisiaan kasvattajaseuraansa Espéranceen. Maalinteossa hän onnistui kahdesta, mutta kausi 2005–2006 oli Ltifille menestyksekäs, kun hän voitti Tunisian liigan mestaruuden, sekä maalikuninkuuden 16 maalilla. Seuraavalla kaudella Ltifin maalien tekeminen oli kohtuullista, kun hän onnistui kuudesti maalinteossa. Kausi 2007–2008 kuitenkin oli pettymys, kun Espérance jäi sarjassaan kolmanneksi ja Ltifi onnistui vain kerran maalinteossa. Kesällä 2009 Ltifi vaihtoi seuraa vähäisen peliajan vuoksi CS Hammam-Lifiin.
Maajoukkueessa.
Maajoukkueessa Ltifi pelasi ensi kerran 12. tammikuuta 2006 ystävyysottelussa Libyaa vastaan. Ottelu päättyi 1-0 Tunisialle ja Ltifin tehdessä ainoan maalin ja samalla ensimmäisen maajoukkue maalinsa. Hän oli myös mukana vuoden 2006-Afrikan-mestaruuskilpailussa.
Moraalinen varustautuminen

Moraalinen varustautuminen, MRA () oli kansainvälinen korkeakirkollinen hengellinen järjestö, joka syntyi 1938 yhdysvaltalaisen pastorin Frank N. D. Buchmanin johtamasta Oxfordin ryhmäliikkeestä. Buchman johti järjestöä 23 vuotta, 1938–1961. 
Alkuun järjestö koostui Buchmanin omista kannattajista, ja nimi oli vain lisäys. Nimeä käytti ensimmäisenä 1938 H. W. Austin toimittamassaan kirjassa "Moral Rearmament (The Battle for Peace)". Buchman ja muut Oxfordin ryhmäliikkeen johtajat mieltyivät siihen, ja niin entisestä Oxfordin ryhmäliikkeestä tuli "Moral Re-Armament" eli Moraalinen varustaututuminen. Järjestö kannusti jäseniään osallistumaan politiikkaan ja yhteiskunnalliseen toimintaan ja keskusteluun. Varsinkin kylmän sodan aikana sen keskeisiä ajatuksia oli, että maailman muutos lähtee ihmisestä itsestään
MRA:n jäsenet perustivat Up with People -nimisen kuoron, jonka taustalla on samanniminen järjestö. MRA rahoitti sitä.
Suomessa MRA oli voimakkaimmin julkisuudessa 1950- ja 1960-luvuilla, ja sen näkyvimpiä edustajia oli Kokoomuksen kansanedustaja Margit Borg-Sundman. MRA alkoi tuolloin kylmän sodan hengessä vetää jyrkkää rajaa kommunismiin. MRA:n suomalaisten kannattajien tausta oli kommunisminvastainen ja länsimyön­teinen, he olivat usein talouselämän pii­ristä. Kansalaisaktivisti Olli Stålströmin mukaan Moraalinen varustautuminen nimesi kaksi toisiinsa kytkeytynyttä pahaa: kommunismin ja homoseksualismin, joita vastaan piti taistella.
Järjestön uusi englanninkielinen nimi on vuodesta 2001 ollut "Initiatives of Change".
Aiheesta muualla.
MRA:
Initiatives of Change:
Pielisensuun kirkko

Pielisensuun kirkko seisoo korkealla mäen laella Joensuun Niinivaaralla. Se on samannimisen seurakunnan pääkirkko. Suunnittelija on arkkitehti Veikko Larkas. Kirkko valmistui 1960.
Kirkko on tyyliltään niin sanottu telttakirkko: korkeakattoinen, pohjanmuodoltaan suorakaiteinen rakennus. Se on rakennettu tiilestä ja teräsbetonista. Huipulla on pieni kellotapuli. Kirkon korkeus on 36 metriä (Niinivaaran laki on 105 metriä merenpinnan yläpuolella).
Kirkkosali on 450 hengelle, joista osa mahtuu urkulehterille. Kirkossa sijaitsee kaksi seurakuntasalia: Yläsaliin mahtuu 95 henkeä ja alasaliin 45 henkeä. Kirkossa on lisäksi useita kerhohuoneita ja työntekijöiden tiloja.
Kirkon kelloista toinen on evakuoitu Pälkjärven kirkosta. Niinivaaralla asui sodan jälkeen paljon entisiä pälkjärveläisiä, minkä takia kirkon kello päätyi Pielisensuun kirkkoon.
Kirkon peruskorjaus tehtiin vuonna 1999. Vuonna 2007–2008 rakennukseen tehtiin laajoja kunnostus- ja laajennustöitä. Pohjakerrokseen kunnostettiin tilat seurakunnantoimistolle, diakoniatoimistolle, työntekijöiden toimistotiloille sekä lasten ja nuorten kerhotiloille.
Kirkon sivusiivessä on toiminut vuodesta 2023 kahvila-olohuone Kahvisiipi, jossa on tarjolla pientä purtavaa vapaaehtoista maksua vastaan. Kahvisiipi on remontoitu vanhaan seurakuntamestarin asuntoon testamenttivaroin. 
Kirkon taidetta.
Kirkon alkuperäiset alttarivaatteet ovat tekstiilitaiteilija Dora Jungin suunnittelemat. Alttaritauluna on suuri risti ja mosaiikkiseinä, joka symboloi ihmiselämän päivien määrää. Kuvanveistäjä Eva Ryynäsen Hyvä paimen -puuveistos on kirkon saarnastuolissa. Kirkon 20-vuotisjuhlien yhteydessä 1980 kirkolle luovutettiin taiteilija Kaisa Mäkelän suunnittelemia uusia alttaritekstiilejä, muun muassa punainen antependium, johon on kuvattu 12 apostolia.
Young Phan

Young Phan (s. 14. huhtikuuta 1958, Nha Trang, Vietnam) on vietnamilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Phan saapui "venepakolaisena" Vietnamista Yhdysvaltoihin. Hän opiskeli UCLA:ssa ja valmistui California Polytechicista San Luis Obisposta. Phan tutustui pokeriin työskennellessään Bicycle Casinolla valvojana. Siellä hänen esikuvanaan oli Johnny Chan. Phan aloitti ammattilaisuuden, mutta piti sen aluksi salassa perheeltään. Asia paljastui kun häntä haastateltiin Discovery Channelillä.
Phanin ensimmäinen suuri turnausvoitto oli tammikuussa 1999, jolloin hän voitti Carnivale of Poker -tapahtuman 5000 dollarin no limit hold'em -turnauksen. Ykköspalkinto oli 370 475 dollaria. Helmikuussa 2001 hän voitti vastaavan turnauksen L.A. Poker Classicissa ansaiten 186 850 dollaria.
World Series of Pokerissa (WSOP) Phan on parhaimmillaan tullut toiseksi Phil Hellmuthin voittamassa 2 500 dollarin limiitti hold'em -turnauksessa vuonna 2003. World Poker Tourilta (WPT) Phanilla on useita rahasijoja ja yksi finaalipöytäsijoitus (Mike Kinneyn voittama World Poker Challenge 2004, jolloin hän oli kuudes ansaiten 57 180 dollaria).
Elokuussa 2007 Phanin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,8 miljoonaa dollaria. Hän asuu Irvinessa, Kaliforniassa.
Joseba Beloki

Joseba Beloki Dorronsoro (s. 12. elokuuta 1973 Lazkao (Guipúzcoa) Baskimaa) on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä.
Beloki aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998 Euskaltel-tallissa. Hän siirtyi Festina-talliin kaudeksi 2000 ja kauden 2001 hän ajoi Team ONCE -tallissa. Beloki on vahva mäkiajaja, mutta hyvä myös henkilökohtaisissa aika-ajoissa. Hän oli palkintokorokkeella kolmessa ensimmäisessä Ranskan ympäriajossaan, vuonna 2000 hän oli kolmas ja vuosina 2001 ja 2002 toinen. Vuonna 2001 hän voitti Katalonian ympäriajon.
14. heinäkuuta 2003 Ranskan ympäriajon 9. etapilla Belokin ollessa kokonaiskilpailussa toisena vain 40 sekuntia Lance Armstrongia perässä, Beloki menetti tiukassa hiusneulamutkassa pyöränsä hallinnan ja kaatui. Hänen reisiluunsa murtui kahdesta paikasta. Espanjalainen loukkasi pahasti myös oikean kätensä, sillä kyynärpää ja ranne murtuivat kaatumisen voimasta. Armstrong oli Belokin perässä. Belokia väistääkseen Armstrong joutui ajamaan tieltä ulos ja oikaisemaan mutkan. 
ONCE-tallin johtajan Manolo Saizin erottua kauden 2003 lopussa, Beloki päätti siirtyä Brioches La Boulangère -talliin. Hänen kerrottiin toipuneen vammoistaan vuoden 2004 alussa, mutta myöhemmin kävi ilmi, että vammoista toipuminen kestää arvioitua kauemmin. Beloki ei kyennyt aloittamaan kilpailukauttaan ennen kuin vasta huhtikuun puolivälissä, jolloin hän osallistui kotikisaansa Baskimaan ympäriajoon, mutta joutui keskeyttämään kilpailun jo ensimmäisellä etapilla. Vedoten yhteensopimattomuuksiin ranskalaistallin kanssa, Beloki siirtyi loppukaudeksi espanjalaiseen Saunier Duval-Prodir -talliin. Kaudeksi 2005 hän siirtyi Manolo Saizin Liberty Seguros-Würth -talliin, joka oli koottu ONCE-tallin pohjalta. Vuoden 2005 Ranskan ympäriajossa Beloki sijoittui 75:nneksi.
Vuonna 2006 Beloki liitettiin Operaatio Puerto -dopingskandaaliin, eikä hän voinut osallistua Ranskan ympäriajoon. Hänet kuitenkin vapautettiin epäilyksistä heinäkuun lopussa.
Vuonna 2007 tiedotusvälineet kertoivat Belokin olleen lähellä sopimusta Astana-tallin kanssa, mutta lopullista sopimusta ei tehty. Syyksi kerrottiin Belokin mahdollinen kytkös Operaatio Puertoon. Joulukuussa 2007 hän ilmoitti lopettavansa uransa.
Freemium

Freemium on markkinointi- ja tuotekehitysstrategia, jonka ydinajatus on antaa asiakkaalle joitakin asioita ilmaiseksi ja sitoumuksetta ja siten vaikuttaa mielikuviin, synnyttää kiinnostus yrityksen maksullisiin palveluihin ja tuotteisiin sekä sitouttaa asiakas yrityksen puolestapuhujaksi. 
Strategia yleistyi 2000-luvulla verkkoyritysten maailmassa, jossa freemium-palveluita ja ohjelmia oli jo ennen käsitteen keksimistä ainakin 1990-luvun puolivälistä lähtien. Esimerkiksi Adobe antoi Acrobat Readerinsä ilmaisjakeluun 1994 ja Macromedia Shockwave Playerinsä 1995. 
Sittemmin kumpikin saavutti aseman alallaan. Yhtiöiden taloudellinen tuotto perustui siihen, että ne säilyttivät dokumenttien ja tiedostojen tekemiseen pystyvät ohjelmat maksullisina, kun taas lukuohjelman ilmaisuus mahdollisti helpon käytön laajenemisen.
Käsitteestä voidaan käyttää myös nimityksiä antamisstrategia tai antamisen strategia.
Robert Williamson III

Robert Williamson III (s. 7. marraskuuta 1970, Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Williamson varttui Granburyssa, Teksasissa ja suoritti opintonsa Angelo State Universityssa San Angelossa. Pokerinpeluun Williamson oppi isältään.
World Series of Poker.
Robert Williamson III tunnetaan omaha-spesialistina. Omahasta hänellä on useita hyviä sijoituksia World Series of Pokerin (WSOP) turnauksissa. Vuonna 2002 hän voitti toistaiseksi ainoan WSOP-rannekkeensa 5 000 dollarin pot limit omaha -turnauksesta. Turnauksen ykköspalkinto oli 201 160 dollaria. 2004 hän oli Chau Giangin voittaman 2 000 dollarin pot limit omaha -turnauksen kakkonen. Vuonna 2005 hän oli toinen 5000 dollarin pot limit omaha -turnauksessa, jonka Phil Ivey voitti. Toisesta sijastaan Williamson ansaitsi 353 115 dollaria.
Vuoden 2006 50 000 dollarin turnausmaksun H.O.R.S.E.-kisassa Williamson oli kymmenes ansaiten 205 920 dollaria.
Muut turnaukset.
Tammikuussa 2003 Williamson voitti Jack Binion World Poker Open -tapahtuman 500 dollarin pot limit omaha -turnauksen ja elokuussa 2003 hän oli ykkönen Jack Binion Mid-America Poker Classicin 500 dollarin no limit hold'em -turnauksessa. 
Williamson on pelannut televisioiduissa pokeriturnauksissa kuten "Poker Royale" (jossa hän on ollut myös kommentaattorina) ja "William Hill Poker Grand Prix". Hän on pelannut myös "Ultimate Blackjack Tourilla".
Maaliskuussa 2009 Williamsonin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,9 miljoonaa dollaria.
Eero Hahl

Eero Viljam Hahl (sukunimi vuodesta 1928 Hatva) (2. huhtikuuta 1872 Iisalmen maalaiskunta – 21. helmikuuta 1945 Iisalmen maalaiskunta) oli suomalainen maanviljelijä joka toimi 1920-luvulla Maalaisliiton kansanedustajana ja ministerinä.
Hahlin vanhemmat olivat kanttori "Kaarle Juhana Hahl" ja "Anna Sohvi Nissinen". Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 ja suoritti rautatiesähköttäjän tutkinnon 1891 ja agronomin tutkinnon 1897. 
Hahl oli rautateiden palveluksessa 1890–1891 ja sen jälkeen "Suomi"-yhtiön kamreerina 1891–1894. Hän toimi maanviljelijänä Iisalmen maalaiskunnassa 1897–1945 ja oli siinä ohella "Peltosalmen maanviljelys- ja meijerikoulun" opettaja 1899–1901, "Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran" konsulentti 1901–1903, sihteeri 1903 ja Pellervo-seuran konsulentti 1904–1905. Hahl oli ministeriuransa jälkeen asutushallituksen ylijohtajana 1926–1933.
Hahl oli Maalaisliiton kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1910–1914 ja 1917–1929. Hahl oli myös eduskunnan toinen varapuhemies 1922 ja eduskunnan maatalousvaliokunnan puheenjohtaja vuosina 1919 ja 1921–1929. Hahl toimi apulaismaatalousministerinä Kaarlo Castrenin hallituksessa 1919 sekä Vennolan I hallituksessa 1919–1920 ja Erichin hallituksessa 1920–1921. Viimeksi hän oli kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Ingmanin II hallituksessa 1924. Hahl oli myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Iisalmen maalaiskunnan kuntakokouksen ja kunnallislautakunnan esimiehenä ja kunnanvaltuuston jäsenenä.
Santeri Pohjanpalo

Alfred Aleksander (Santeri) Pohjanpalo, vuoteen 1906 Friis (31. maaliskuuta 1874 Kalajoki – 21. helmikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen konetekniikan diplomi-insinööri, yritysjohtaja ja ministeri.
Henkilöhistoria.
Santeri Pohjanpalon vanhemmat olivat tehtailija Jaakko Pohjanpalo, entinen Friis, ja Johanna Pahikkala. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1897 oli Ireene Montin ja toinen 1932–1935 hammaslääkäri Saima Amanda Mela, o.s. Jäättelä. Ylioppilaaksi Pohjanpalo tuli Oulun lyseosta 1892, valmistui diplomi-koneinsinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1896 ja harjoitti jatko-opintoja ulkomailla Charlottenburgin teknillisessä korkeakoulussa. Hän oli Björkbodan tehtaan isännöitsijä Kemiössä 1899–1902 ja Valtionrautateiden palveluksessa 1904–1917, Oulun varikon hoitajana, Pasilan konepajan johtajana ja viimeksi Vaasan piirihallinnon päällikkönä 1913–1917. J. Merivaaran tehtaan teknillisenä johtajana Helsingissä Pohjanpalo työskenteli 1917–1919 ja sitten useiden eri yritysten kuten Oy Hangon Vapaasataman, Oy Termon sekä Oy Inventorin ja Oy Prometan toimitusjohtajana. Hän toimitti "Konetyömies"-lehteä 1906–1909 ja "Koneteollisuus"-lehteä 1910–1918. Edistyspuoluetta edustanut Pohjanpalo toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Vennolan I hallituksessa 1919–1920.
Mikko Luopajärvi

Mikko Luopajärvi (15. marraskuuta 1871 Jalasjärvi – 5. tammikuuta 1920 Jalasjärvi) oli suomalainen maanviljelijä joka toimi Maalaisliiton kansanedustajana 1914–1920 ja ministerinä 1919–1920. Luopajärven hoitamiin asioihin kuuluivat muun muassa Itä-Karjalan asiat, jossa pyrittiin itsenäisyys julistamalla hakeutumaan Suomen yhteyteen heimosotien aikana ennen Tarton rauhan sopimusta 1920-vuoden lopulla. Luopajärvi kuoli kesken vaalikauden ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi Heikki Peura.
Luopajärven vanhemmat olivat talollinen "Gustaf Luopajärvi" ja "Susanna Serafia Tukeva". Käytyään kansakoulun ja kansanopiston hän toimi maanviljelijänä Jalasjärvellä 1900–1920. Luopajärvi oli myös Ilkka-lehden taloudenhoitaja 1907–1910 ja toimi lehden väliaikaisena toimittajana.
Luopajärvi oli Maalaisliiton kansanedustajana Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä 1914–1917 ja 1917–1920 ja itäisestä 1917–1919. Luopajärvi oli salkuttomana ministerinä Kaarlo Castrénin I hallituksessa ja Vennolan I hallituksessa 1919–1920.
Onni Talas

Onni Eugen Aleksander Talas (vuoteen 1895 Gratschoff; 15. kesäkuuta 1877 Lappeenranta – 3. toukokuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen professori, nuorsuomalaisten ja kokoomuksen kansanedustaja, senaattori ja diplomaatti. Hän oli Svinhufvudin senaatin eli itsenäisyyssenaatin viimeinen elossa ollut jäsen.
Elämä ja ura.
Talaksen vanhemmat olivat kauppias Aleksander Tertullian Gratschoff ja Josefina Katharina Eugenia Wesander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 ja suoritti lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1901, sai varatuomarin arvon 1903 ja suoritti lakitieteen lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot 1905. Talas toimi aluksi asianajajana Lahdessa 1901–1904 ja sitten Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden apulaisena 1905–1923. Hän oli myöhemmin Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden vaihtuva professori 1925–1930 ja virkaylioikeuden jäsen 1926–1930.
Talas oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä vuosina 1909–1918. Kokoomuksen kansanedustajana hän oli 1918–1919 Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä ja 1927–1930 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Talas oli senaatin oikeustoimituskunnan päällikkönä 1917–1918 Svinhufvudin itsenäisyyssenaatissa ja Paasikiven I hallituksessa. Talas toimi myös Hessenin prinssi Friedrich Karlia Suomen kuninkaaksi pyytämässä käyneen lähetyskunnan puheenjohtajana.
Diplomaatin uralla Talas toimi Suomen asiainhoitajana Madridissa ja Lissabonissa 1919–1921 sekä Suomen lähettiläänä Kööpenhaminassa, Tanskassa 1930–1934, Budapestissä, Unkarissa 1931–1940, Wienissä, Itävallassa 1933–1938, Ankarassa, Turkissa, Belgradissa, Jugoslaviassa ja Sofiassa, Bulgariassa 1934–1940, Roomassa, Italiassa 1940–1944 ja Itsenäisessä Kroatian valtiossa 1941–1942.
Talas ei hyväksynyt Väinö Tannerin teoksessaan "Kuinka se oikein tapahtui" esittämiä näkemyksiä vuoden 1918 tapahtumista ja kirjoitti sen vastineeksi vuonna 1949 teoksen "Ei se niin tapahtunut". Hän paheksui jyrkästi myös Oskari Tokoin armahtamista sisällissodan jälkeen langetetusta kuolemantuomiosta. Talaksen muistelmateos ilmestyi hänen leskensä Lemmikki Talaksen toimittamana vuonna 1960.
Ilja Fomitšov

Ilja Vladimirovitš Fomitšov, sukunimi usein muodossa "Fomitšev" (, s. 14. elokuuta 1982 Almaty, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto) on uransa lopettanut kazakstanilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Fomitšov siirtyi Kazakstaniin kaudeksi 2009–2010 edustaen maansa mestaruussarja FK Tarazia ja FK Zhetysua. Hän palasi AC Ouluun kaudeksi 2011. Vuonna 2012 Fomitšov siirtyi Uzbekistaniin.
Hän on ollut viisi kertaa Kazakstanin maajoukkueessa pääsemättä vielä kentälle.
Paul Paavela

Paul Paavela (13. huhtikuuta 1931 Suojärvi – 19. toukokuuta 1980 Vihti) oli rautatiehallituksen pääjohtaja ja sosiaalidemokraattinen valtiovarainministeri 1970-luvulla.
Ura.
Paavela pääsi ylioppilaaksi 1951 ja suoritti lainopin kandidaatin tutkinnon 1955, lainopin lisensiaatin tutkinnon 1957 sekä sai varatuomarin arvon 1959. Paavela toimi patentti- ja rekisterihallituksen osastosihteerinä 1956, puolustusministeriön kamreerina 1956–1958, kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön esittelijänä 1958–1961 ja nuorempana hallitussihteerinä 1961–1962. Valtioneuvoston kanslian kansliapäällikkönä Paavela oli 1967–1971, valtiovarainministeriön valtiosihteerinä 1969–1973 ja 1973–1974 sekä rautatiehallituksen pääjohtajana vuodesta 1973 lähtien.
Paavela oli valtiovarainministerinä Miettusen II hallituksessa 1975–1976 ja Sorsan II hallituksessa 1977–1979.
Yksityiselämä.
Paul Paavela oli viestintäneuvos Jaakko Paavelan isoveli.
Eero Rantala

Eero Yrjö Juhani Rantala (5. lokakuuta 1941 Helsinki – 5. helmikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen ministeri ja Eka-yhtymän pääjohtaja.
Elämä.
Eero Rantalan isä oli ammattiyhdistysjohtaja ja sosiaalidemokraattinen kunnallispoliitikko Yrjö Rantala. Rantala suoritti valtiotieteen kandidaatin tutkinnon 1967. Hän työskenteli vuodesta 1965 Osuustukkukaupassa (vuodesta 1971 Keskusosuusliike OTK), aluksi markkinatutkijana, 1970–1973 tutkimuspäällikkönä, 1973–1976 yrityssuunnittelupäällikkönä ja 1977–1979 elintarvikealan apulaisjohtajana. Rantala oli kauppa- ja teollisuusministerinä Miettusen II hallituksessa 1975–1976 ja Sorsan II hallituksessa 1977–1979. Hän oli myös toisena sisäasiainministerinä 1978–1979.
Ministeriydestä vapauduttuaan Rantala nimitettiin 1979 OTK:n elintarvikeryhmän johtajaksi ja 1981 koko yhtiön pääjohtajaksi. Havaittuaan jo aiemmin 1970-luvulla E-liikkeen osuuskauppojen kannattavuuden olevan pysyvässä laskussa hän ryhtyi johtajana merkittäviin saneeraustoimiin. Näihin kuului kannattamattoman toiminnan karsimista ja henkilöstövähennyksiä, mutta tärkein hanke oli OTK:n ja E-liikkeen osuuskauppojen (Elantoa lukuun ottamatta) fuusioiminen yhdeksi osuuskunnaksi, joka toteutui 1983. Rantala oli sen jälkeen fuusiossa muodostetun E-osuuskunta Ekan (vuodesta 1984 Eka-yhtymän) pääjohtaja sekä hallituksen puheenjohtaja. Hän oli tässä tehtävässä vuoteen 1994 saakka, jolloin Eka-yhtymä joutui yrityssaneeraukseen. Rantala oli myös 1994 konkurssiin joutuneen Kansa-yhtymän hallituksen puheenjohtaja sekä Rakennusliike Hakan hallituksen puheenjohtaja 1985–1988. Hän kuului lukuisten yritysten hallintoneuvostoihin ja oli 1989–1994 Enso Gutzeitin hallintoneuvoston puheenjohtaja.
Rantala muutti 1994 Suomesta Keski-Eurooppaan. Hän toimi Brysselissä itäsaksalaisen Saksi-Anhaltin osavaltion neuvonantajana, tehtävänään yksityistää ja myydä ulkomaisille sijoittajille entisen DDR:n yrityksiä. Rantala oli myös Entendu Oy -nimisen konsultointiyrityksen toimitusjohtaja sekä hallituksen puheenjohtaja. Vuonna 1997 hänestä tuli Hampurissa toimineen Pro Baltica Forum -nimisen, Itämeren alueen yritysten yhteistoimintaa erilaisin talousseminaarein, konsertein yms. tilaisuuksin edistäneen yhdistyksen toiminnanjohtaja.
Lokakuussa 2002 valtioneuvoston kanslia nimesi Rantalan selvitysmieheksi, jonka tehtävänä oli selvittää Suomen ja Saksan välistä yhteistyötä Euroopan unionin pohjoisen ulottuvuuden toimintaohjelman edistämiseksi.
Eero Rantala -rahasto.
Rantala toimi 1990–1996 Oulunkylän Pop &amp; Jazz konservatorion säätiön hallituksen puheenjohtajana. Suomen kulttuurirahastossa on hänen mukaansa nimetty Eero Rantalan rahasto, jonka tarkoitus on jakaa Eero Rantala -palkintoja Timo Mustakallio -laulukilpailussa ja lied-duo-palkintoja Erkki Melartin -kamarimusiikkikilpailuissa sekä lisäksi tukea suomalaista laulutaidetta. Palkinnon suuruus on 10 000 euroa. Eero Rantalan rahasto on yksi Timo Mustakallio -laulukilpailun järjestäjistä.
Italian ympäriajo 2007

Vuoden 2007 Italian ympäriajo alkoi 12. toukokuuta Sardiniasta ja päättyi 3 viikkoa myöhemmin 3. kesäkuuta Milanoon. Kilpailussa 5 etapin maali oli vuoren huipulla ja yksi näistä oli henkilökohtainen aika-ajo. Kilpailun reitti vieraili myös Ranskassa ja Itävallassa. Italialainen Danilo Di Luca ajoi kilpailun voittoon ennen luxemburgilaista Andy Schleckiä ja italialaista Eddy Mazzoleniä. 
Ensimmäistä kertaa vuoden 1994 jälkeen kilpailussa nimettiin paras nuori ajaja, joka oli Schleck. Pistekilpailun voitti Alessandro Petacchi ja mäkikilpailun Leonardo Piepoli.
Jalo Aura

Jalo Aura (vuoteen 1906 Gröndahl, 20. elokuuta 1886 Kotka – 17. huhtikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen osuustoimintamies ja sosialidemokraattinen poliitikko, joka toimi Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) toimitusjohtajana vuosina 1926–1947 sekä ministerinä kansanhuoltoministeriössä vuosina 1943–1945.
Hän oli myös aktiivinen kymenlaaksolaisessa Eteenpäin-lehtiyhtiössä, jonka johtokunnan jäsen Aura oli vuosina 1921–1922 ja 1924.
Jalo Auran poika oli liberaaleja edustanut moninkertainen ministeri ja Helsingin kaupunginjohtaja Teuvo Aura, jonka poika Matti Aura toimi myös urallaan ministerinä edustaen kokoomusta.
Auralle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan komentajamerkki 10. marraskuuta 1944.
P. V. Heikkinen

Petter Wilhelm (Pekka Ville, P. V.) Heikkinen (24. huhtikuuta 1883 Nilsiä − 4. helmikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä, joka toimi Maalaisliiton pitkäaikaisena puheenjohtajana, kansanedustajana ja ministerinä 1920- ja 1930-luvuilla sekä myöhemmin Kuopion läänin maaherrana.
Henkilöhistoria.
Heikkisen vanhemmat olivat Lars Samuel (Lauri Samuli) Heikkinen ja Eva Liisa (Eeva) Hyvärinen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1909–1918 oli Anni Heikkinen ja toinen vuodesta 1921 Elsa Halonen. Hän kävi kansakoulun ja kansanopiston ja teki opintomatkat Saksaan ja Viroon. Heikkinen viljeli tilaansa Muuruvedellä vuosina 1903–1959. 
Ministerikautensa jälkeen vuonna 1940 Heikkinen valittiin Kuopion läänin maaherraksi, jossa toimessa hän toimi vuoteen 1950 asti. Vuonna 1954 hänelle myönnettiin ministerin arvonimi. Heikkisellä oli myös useita yhteiskunnallisia ja liike-elämän luottamustoimia.
Poliittinen ura.
Heikkinen oli Maalaisliiton kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä 1919–1921 ja 1924–1940. Hän toimi kauppa- ja teollisuusministerinä Sunilan I hallituksessa 1927–1928 ja Kallion III hallituksessa 1929–1930. Hän oli apulaismaatalousministerinä Sunilan II hallituksessa 1931–1932 ja maatalousministerinä Kallion IV hallituksessa 1936–1937, Cajanderin III hallituksessa 1937–1939, Rytin I hallituksessa 1939–1940 ja Rytin II hallituksessa 1940. Ministerinä hän oli seitsemässä hallituksessa yhteensä 2739 päivää. 
Heikkinen toimi Maalaisliiton puheenjohtajana vuosina 1919–1940, ja oli toimessa puolueen historian pitkäaikaisin.
Heikkinen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Muuruveden kuntakokouksen esimiehenä ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Väinö Salovaara

Väinö Veikko (Väinö V.) Salovaara (vuoteen 1906 Sillfors; 26. helmikuuta 1888 Iitti – 29. lokakuuta 1964 Helsinki) oli sosiaalidemokraattinen kansanedustaja ja ministeri ja myöhemmin Helsingin apulaiskaupunginjohtaja. SDP:n puheenjohtajana hän toimi 1942–1944.
Salovaaran vanhemmat olivat värjäri "Aleksander Sillfors" ja "Amanda Vilander". Hän kävi kansakoulun ja suoritti teknillisen koulun mekaanisen osaston 1907, sähköteknillisen osaston 1915, elektroteknillisen oppijakson 1911 ja metallien valmistus- ja käsittelykurssin 1924.
Salovaara työskenteli konepajoissa Suomessa ja Venäjällä 1903–1908. Hän oli Helsingin kaupungin sähkölaitoksen konemestarina 1909–1918. Vuonna 1918 Salovaara oli "Töölön työläisten kauppa oy":n toimitusjohtajana ja sen jälkeen hän toimi Suomen metalliteollisuustyöntekijäin liiton sihteerinä ja taloudenhoitajana sekä Metallityöläinen-lehden päätoimittajana 1919–1924. Salovaara oli Helsingin kaupungin työlupien toimitusjohtaja 1923–1924, Osuusliike Elannon ylikonemestari 1924–1937 ja Helsingin kaupungin kiinteistötoimen apulaiskaupunginjohtaja 1942–1951.
Salovaara oli SDP:n kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä 1939–1945. Hän toimi Cajanderin III hallituksessa kulkulaitosten ja yleisten töiden apulaisministerinä 1937–1938 ja kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä 1938–1939. Salovaara oli kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri myös Rytin I hallituksessa 1939–1940, Rytin II hallituksessa 1940–1941, Rangellin hallituksessa 1941–1943, Linkomiehen hallituksessa 1943–1944 sekä Hackzellin ja Urho Castrenin hallituksissa syksyllä 1944.
Kunnallispolitiikassa Salovaara oli mukana Helsingin kaupunginvaltuuston, rahatoimikamarin ja kaupunginhallituksen jäsenenä.
Eläintarha (Helsinki)

Eläintarha (ruots. "Djurgården") on puistoalue Helsingin Taka-Töölössä. Vilkasliikenteinen Helsinginkatu erottaa sen Töölönlahdesta. Pohjoisessa Eläintarha rajoittuu Nordenskiöldinkatuun, jonka toisella puolella, Auroran ja Laakson sairaaloiden välistä johtaa viherkäytävä Keskuspuistoon. Kuitenkin myös Eläintarha ja Töölönlahti mielletään usein osaksi Keskuspuistoa. Nordenskiöldinkadun yli valmistui 2012 suuri jalankulkusilta Auroransilta, joka yhdistää Eläintarhan ja varsinaisen Keskuspuiston.
Eläintarhaan on aiemmin luettu kuuluviksi myös Linnunlaulun huvila-alue sekä Tokoinrannan puistoalue; tästä muistuttavat yhä alueella sijaitsevien Eläintarhantien ja Eläin­tarhan­lahden nimet.
Historia.
Eläintarha sai alkunsa vuonna 1851, kun Henrik Borgströmin perustama puistoyhtiö vuokrasi kaupungilta laajan alueen Töölönlahden pohjoispuolelta. Yhtiö rakennutti alueelle kävelyteitä, kuivautti siellä paikoitellen olleet suot sekä perusti kesäravintoloita, mutta muilta osin alueen alkuperäinen, laajalti kallioinen luonto säilytettiin. Borgströmin lahjoittamilla varoilla Helsingin puutarhayhdistys rakennutti sinne myös Talvipuutarhan. Ennen Eläintarhaa Helsingistä puuttui maksuton puisto, jossa kaikki kaupunkilaiset olisivat viihtyneet.
Alueesta tuli pian suosittu retkeilyalue. Aluksi sen nimenä oli Töölönpuisto, mutta 1870-luvulla nimeksi vakiintui Eläintarha tukholmalaisen esikuvansa Djurgårdenin mukaan. Vuonna 1889 alueelle aiottiin myös perustaa eläintarha, joka sitten kuitenkin sijoitettiin Korkeasaareen. Nimi virallistettiin vuonna 1909. Tukholman Djurgården oli saanut nimensä 1500-luvulla, kun siitä tuli kuninkaan metsästyspuisto. Lähes alusta lähtien rautatie kuitenkin jakoi alkuperäisen puistoalueen kahtia, ja radan itäpuolella sijaitseva osa sai sittemmin nimen Alppipuisto. 1900-luvun alussa Eläintarha oli kaupungin suurin puisto.
Urheilupuisto.
Eläintarha on ennen kaikkea Suomen huomattavin urheilupuisto. Urheilupaikkoja alettiin suunnitella alueelle 1890-luvulta alkaen. Ensimmäiseksi, vuosina 1907–1910, sinne rakennettiin Eläintarhan urheilukenttä, joka on yksi Suomen aktiivisimmin käytetyistä yleisurheilukentistä. Kenttä uusittiin perusteellisesti vuoden 1983 yleisurheilun MM-kisoja varten. Kisoissa kenttä toimi lämmittely- ja harjoittelupaikkana.
Myöhemmin alueelle on rakennettu myös Olympiastadion, Uimastadion, Helsingin jäähalli, Töölön pallokenttä, Töölön jalkapallostadion, sekä uusimpana elokuussa 2006 avattu skeittipuisto Micropolis. Lähellä on myös Töölön kisahalli.
Eläintarhassa ajettiin vuosina 1932–1963 kuuluisat Eläintarhanajot, joka oli Suomen tärkein moottoriurheilutapahtuma. Katsojia oli enimmillään 82 000. Eläintarhanajoista muistuttaa Helsinginkadun ja Nordenskiöldinkadun yhdistävän, pääradan vieressä kulkevan kadun nimi Vauhtitie. Katu oli osa Eläintarhanajojen kilparataa.
Kulttuurissa.
Hugo Simbergin maalauksen "Haavoittunut enkeli" (1903) taustalla on maisema Töölönlahdelta Eläintarhasta. Paikka on nimetty taiteilijan samalta paikalta piirtämissä luonnoksissa. Taulussa näkyvä Töölönjoen uoma lahden pohjoisrannalla ei ole enää nykyään nähtävissä maastossa.
Gym Class Heroes

Gym Class Heroes on rap rock -yhtye Genevasta, New Yorkista, Yhdysvalloista. Fueled by Ramen -yhtiölle levyttävä yhtye tunnetaan Suomessa ehkä parhaiten "Stereo Hearts" -kappaleesta.
Historia.
Gym Class Heroesin tarina ulottuu vuoteen 1997, jolloin laulaja Travie McCoy ja rumpali Matt McGinley tutustuivat koulussa liikuntatunnilla. He perustivat Gym Class Heroesin yhdessä Ryan Geisen (basso) ja Milo Bonaccin (kitara) kanssa. He levyttivät levyt "Greasy Kid Stuff" (EP, 2000) ja "...For the Kids" (2001) sekä demoja omakustanteena. Vuonna 2001 kitaristiksi tuli Disashi Lumumba-Kasongo ja basistiksi Eric Roberts.
Seuraavat kaksi vuotta yhtye viihtyi paljon tien päällä. Fanijoukko kasvoi, ja uusia kappaleita syntyi. Gym Class Heroes sulkeutui neljäksi päiväksi studioon äänittämään seuraavaa albumiaan. Uusi albumi "The Papercut Chronicles" sai myös levy-yhtiöt kiinnostumaan, ja lopulta Fall Out Boyn basisti Pete Wentz kiinnitti ryhmän Fueled by Ramen -yhtiön Decaydance-levymerkille. "The Papercut Chronicles" julkaistiin vuonna 2005. Uuden sopimuksen myötä aukesi myös tie isommille lavoille, ja yhtye kiersi Yhdysvaltoja mm. Warped Tourilla ja Fall Out Boyn kanssa. 
Läpimurtoalbumi "As Cruel as School Children" julkaistiin vuonna 2006. Jo edelliseltä levyltä löytynyt "Cupid's Chokehold" julkaistiin albumilla uutena versiona, ja single nousi neljänneksi Billboardin Hot 100 -listalla. Kappaleella vierailee Fall Out Boyn Patrick Stump. Suomessa "As Cruel As School Children" julkaistiin syyskuussa 2006.
Vuonna 2008 Gym Classit julkaisivat albuminsa "The Quilt". Levy ei kuitenkaan myynyt edeltäjänsä tavoin, vaikka se sisältääkin moniakin kuuluisia artisteja, kuten Estelle, The-Dream, Busta Rhymes ja Patrick Stump.
Sofia (nimi)

Sofia on naisen etunimi, joka tulee "viisautta" merkitsevästä kreikkalaisesta sanasta. Nimi esiintyy useissa maissa myös kirjoitusasussa "Sophia". Sofian kirjoitusmuoto on myös Sophie. Sofi ja Sophy ovat sen versioita.
Toukokuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Sofia-nimen on Suomessa saanut 101 955 naista ja ainakin kymmenen miestä. Nimen muunnoksista Sofi on annettu 1 150:lle ja Sophia noin 1 450 henkilölle.
The School of Rock

The School of Rock on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Richard Linklaterin ohjaama komediaelokuva. Sen pääosassa nähdään Jack Black.
Juoni.
Ulos omasta yhtyeestään potkittu Dewey (Black) nappaa kämppikselleen tarkoitetun sijaisopettajan paikan. Dewey huomaa oppilaiden musiikinlahjat ja käännyttää heidät klassisesta rockiin ja alkaa valmistelemaan heitä rock-kilpailuun, josta voittaja kuittaisi 20 000 dollaria. Dewey alkaakin opettaa oppilaille musiikkia ja kertoa heille rockin historiasta. Deweyn pitämillä tunneilla he soittelevat soittimia ja opettelevat soittamaan joitakin kuuluisia rock-kappaleita, kuten Black Sabbathin "Iron Man" ja Deep Purplen "Smoke on the Water". Tunti tunnilta Dewey tekee rock-musiikista lähes tietämättömistä oppilaista rocktähtiä.
Musiikki.
Elokuvassa kuullaan pätkiä tunnetuilta rock- ja heavy-yhtyeiltä kuten Ramonesilta, The Wholta, AC/DC:ltä, Creamiltä, Led Zeppeliniltä, Black Sabbathilta ja Deep Purplelta. Elokuvassa mainitaan myös rock-historian merkittäviä teoksia kuten Pink Floydin "The Dark Side of the Moon", jonka eräs oppilas saa opeteltavakseen kotiläksynä. Lisäksi elokuvassa mainitaan yhtyeet Yes, Blondie, The White Stripes, Sex Pistols ja Motörhead sekä muusikot Robert Plant, Jimmy Page, Kurt Cobain, Aretha Franklin, Meg White ja Jimi Hendrix. Näiden lisäksi elokuvassa harjoitellaan kappaleita mm. The Clashilta, Kissiltä ja The Doorsilta.
Kazuki Takahashi

Kazuki Takahashi (, 4. lokakuuta 1961 – heinäkuu 2022 Tokio, Japani) oli japanilainen mangaka, joka aloitti uransa vuonna 1982. Hän tuli tunnetuksi "Yu-Gi-Oh!" -mangastaan, josta tehtiin useita anime-sarjoja sekä video- ja korttipelejä.
Kópavogskirkja

Kópavogskirkja on kirkkorakennus Kópavogurissa, Islannin toiseksi suurimmassa kaupungissa. Se on Kópavogurin kirkoista vanhin. Kirkko sijaitsee Borgarholtin mäellä, josta näkyy Kópavogur ja sen lähiympäristö. Kirkon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1958, ja se vihittiin käyttöön 16. joulukuuta 1963. 
Kirkon kuva on Kópavogurin kaupunginvaakunassa.
Kirkon ikkunoiden lasimaalaukset on suunnitellut Gerður Helgadóttir.