tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Santa Maria di Loreto

Santa Maria di Loreto on 1500-luvulla rakennettu kirkko Roomassa. Se sijaitsee vastapäätä Trajanuksen pylvästä lähellä Piazza Venezialla.
Historia.
Kirkon kohdalla sijaitsi aikaisemmin pieni kappeli, joka 1400-luvun lopulla lahjoitettiin leipureiden yhdistykselle "(Università dei Fornari)", joka oli yksi keskiajan Rooman käsityöläiskilloista. Vuonna 1507 yhdistys päätti rakentaa tilalle suuren kirkon. Hankkeen vei päätökseen seitsemänkymmentä vuotta myöhemmin Giacomo Del Duca, joka oli Michelangelon oppilas. Hän suunnitteli kauniin kupolin ja esibarokkisen kellotornin. Kirkkoa hoitaa edelleen Hurskas Leipureiden Yhdistys. 
Sana "Loreto" viittaa Loreton kaupunkiin, jossa sijaitsee Santa Casa di Loreto. Sen uskotaan olleen talo, jossa neitsyt Maria kasvatti Jeesus-lasta. Talon kerrotaan kulkeneen enkelien siirtämänä Nasaretista Kroatiaan, josta se siirrettiin Adrianmeren vastarannalla sijaitsevaan Loretoon. Kirkon pääoven yläpuolella olevassa frontonissa on Andrea Sansovinon pienikokoinen reliefi "Neitsyt lapsen kanssa Loreton talossa". Reliefissä ovat Neitsyt Marian ja Jeesus-lapsen hahmot Loreton taloa esittävän kohokuvan yläpuolella. Sansovino teki Loretossa useita taideteoksia vuosina 1513–1528.
Lähellä Santa Maria di Loretoa on vuonna 1741 rakennettu kirkko Santissimo Nome di Maria al Foro Traiano. Sen kupoli jäljittelee Santa Maria di Loreton muotoja.
Santissimo Nome di Maria al Foro Traiano

Santissimo Nome di Maria al Foro Traiano (lat.: "Ss. Nominis Mariae ad forum Traiani") on Roomassa Piazza Venezian läheisyydessä Trajanuksen forumin laidalla sijaitseva kirkko. Sen kupoli muodostaa parin vieressä olevalle kirkolle Santa Maria di Loreto. 
Kirkon taustalla on paavi Innocentius IX, joka turkkilaisista Wienin edustalla vuonna 1683 saadun voiton johdosta perusti 12. syyskuuta vietettävän Kaikkein pyhimmän Marian nimen juhlan. Kirkko rakennettiin juhlaa varten perustetun veljeskunnan tyyssijaksi. Kirkon suunnittelu annettiin vuonna 1736 ranskalaiselle arkkitehdille Antoine Dérizetille, joka piirsi sen muistuttamaan viereistä Santa Maria di Loreton kirkkoa.
Pääalttarilla on puusta tehty veistos, joka esittää Pyhää neitsyttä ja lasta. Legendan mukaan se on siirretty San Lorenzo al Lateranon kirkosta ja on tehnyt useita ihmeitä. Ikoni tuotiin kirkkoon 9. syyskuuta 1741 juhlallisessa kulkueessa.
Davíð Oddssonin III hallitus

Davíð Oddssonin III hallitus oli Islannin hallitus, joka muodostettiin vuoden 1999 parlamenttivaalien jälkeen ja joka hallitsi seuraaviin, vuoden 2003 vaaleihin asti. Hallitus oli itsenäisyyspuolueen ja edistyspuolueen koalitiohallitus.
III/JR 37 (jatkosota)

III/JR 37 oli kokonaan reserviläisistä muodostetun Jalkaväkirykmentti 37:n (JR 37) kolmas pataljoona, joka liikekannallepanossa perustettiin Ylistarossa.
Pataljoonan komentajana toimi majuri Juho Komonen.
Pataljoonan komppaniat, 7.K, 8.K ja 9.K koottiin Ylistaroon. Reserviläisiä alkoi saapua perustamispaikalle 19.6.1941 ja yksikön täydennys ja varustaminen valmistui määrävahvuisena jo seuraavana päivänä. 
Keskittämiskuljetuksia odotettaessa käynnistettiin yksikön koulutus sekä tavanomainen päivystys ja vartiopalvelus. Juhannusaamuna 24.6. jo klo 7 pataljoona kokoontui lähtöä ennakoivaan jumalanpalvelukseen. Lähtö kuitenkin siirtyi yön yli ja pataljoona marssi Isonkyrön asemalle vasta seuraavana aamuna, josta junaan kuormattu yksikkö lopulta jätti kotiseudun kello 17:05.
Finnur Ingólfsson

Finnur Ingólfsson (s. 8. elokuuta 1954) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka toimi vuosina 1995–1999 Islannin teollisuus- ja kauppaministerinä.
Finnur syntyi Vík í Mýrdalissa. Hän suoritti kauppatieteiden tutkinnon Islannin yliopistossa vuonna 1984. Vuosina 1981–1982 hän toimi Islannin yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtajana. Vuosina 1982–1986 hän toimi edistyspuolueen nuorisojärjestön puheenjohtajana. Vuosina 1983–1987 hän toimi kalatalousministerin avustajana ja vuosina 1987–1991 terveys- ja sosiaaliturvaministerin avustajana. Vuosina 1986–1994 hän toimi edistyspuolueen rahastonhoitajana. Vuonna 1991 hänet valittiin Alþingiin. Vuosina 1994–1995 hän toimi edistyspuolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana. Vuosina 1995–1999 hän toimi teollisuus- ja kauppaministerinä. Vuosina 1998–2001 hän toimi edistyspuolueen varapuheenjohtajana.
Alexander Nikiforow

Alexander Nikiforow (11. syyskuuta 1863 – 31. tammikuuta 1918 Kulosaari) oli venäjänsuomalainen poliisikomisario ja valokuvausharrastaja. Suomen sisällissodan alkuvaihessa punaiset tulivat Nikiforowin kotiin, tekivät kotitarkastuksen ja veivät Nikiforowin ja hänen poikansa jäälle Kulosaaren edustalle ja surmasivat hänet ampumalla. Poika haavoittui mutta toipui.
Nikiforow oli venäläisen poliisin virkamies Helsingissä vuosina 1884–1901 ja 1905–1917. Hän työskenteli elämänsä aikana myös siirtomaatavarakaupan kauppiaana nimellä A. Nikiforow (1901–1905) ja elokuvasensorina. Vuonna 1915, kun tsaari Nikolai II vieraili Helsingissä, Aleksanteri Nikiforow voidaan nähdä kuuluisassa elokuvassa tsaarin saapumisesta. 
Nikiforow liittyi poliisivoimiin vuonna 1884. Vuonna 1893 hän sai ylennyksen komisaarioksi. Vuonna 1901 Nikiforow joutui kuitenkin eroamaan poliisista kenraalikuvernöörin Nikolai Bobrikovin nimittämän Uudenmaan maaherran märäyksellä. Tällöin hän palasi kauppiaaksi entiseen myymäläänsä Annankadun ja Lönnrotinkaudun kulmassa.
Vuonna 1905 Nikiforow sai takaisin keskuspoliisin komisaarion virkansa, ja samana vuonna hän myi yrityksensä G. Engströmille. Seuraavina vuosina Nikiforow työskenteli oman työnsä ohella elokuvasensorina osoitteessa Aleksanterinkatu 24. Maaliskuussa 1917 Alexander Nikiforow osallistui valtuuskuntaan, joka edusti poliisivoimia uudessa valtakunnanduumassa. Samana vuonna Nikiforow erosi poliisin tehtävistä. 
Yksityiselämä.
Nikiforow avioitui Sofia Elisabet Karlssonin kanssa ja osti vuonna 1910 Kulosaaresta tontin, jossa oli kaksi taloa. Heidän lapsiaan olivat Boris, Sonja, Nadeschda, Vera, Ljuba ja Svea Irene Nikiforow. Alexander Nikiforowilla oli useita harrastuksia, erityisesti hän oli aktiivinen valokuvaaja. Osa hänen kuvistaan on kuvattu panoraamakameralla.
Murha.
Sisällissodan aikana 31. tammikuuta 1918 punakaartijoukko saapui Nikiforowin asuinalueelle Brändöhön. He piirittivät Aleksanteri Nikiforowin huvilan ja raahasivat hänet poikansa Boriksen kanssa jäälle Kulosaaren ja Sörnäisten välillä. Siellä yksi miehistä oli antanut ampumiskäskyn, ja päähän tehty laukaus tappoi Nikiforowin välittömästi. Samaan aikaan myös Borista ammuttiin, vaikkakaan ei tappavasti.
Volkelin lentotukikohta

Volkelin lentotukikohta () on Alankomaiden kuninkaallisten ilmavoimien lentotukikohta lähellä Volkelin kylää. Siellä tiettävästi säilytetään yhdysvaltalaisia ydinaseita.
Historia.
Natsi-Saksan miehitettyä Alankomaat, rakensi Luftwaffe Volkeliin lentokentän. Sitä käytettiin aluksi yöhävittäjien tukikohtana, myöhemmin siitä tuli esimerkiksi Ju 88-, Bf 109- ja Me 262 -lentokoneiden tukikohta. Liittoutuneet pommittivat lentokenttää usein, ja Operaatio Market Gardenin yhteydessä se tuhoutui Luftwaffelle käyttökelvottomaksi.
Kun alue vallattiin takaisin saksalaisilta, käytti Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimat kenttää pahoista vaurioista huolimatta. 
1950-luvulla kenttä kunnostettiin Alankomaiden ilmavoimien käyttöön. Kylmän sodan aikana kentältä lennettiin Gloster Meteor-, F-84-, F-84F- ja F-104-hävittäjillä. 1980-luvulla F-16 korvasi vanhemmat koneet.
Nykyään kenttä on F-16- ja F-35-koneiden tukikohtana.
Ydinaseet.
Uskotaan, että noin 1960-luvulta lähtien Volkelissa on säilytetty Yhdysvaltain ilmavoimien ydinaseita. Nykyään tukikohdassa säilytetään luultavasti pariakymmentä yhdysvaltalaista, Naton kautta Alankomaiden ilmavoimille jaettua B61-ydinpommia.
Páll Pétursson

Páll Bragi Pétursson (17. maaliskuuta 1937 – 23. marraskuuta 2020) oli islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka toimi Islannin sosiaaliministerinä vuosina 1995–2003.
Páll syntyi Höllustaðurin tilalla nykyisessä Húnabyggðin kunnassa Luoteis-Islannissa. Hän suoritti ylioppilastutkinnon Akureyrin lukiossa vuonna 1957 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Höllustaðurissä. Hänet valittiin Alþingiin vuonna 1974. Vuosina 1980–1991 hän istui Pohjoismaiden neuvostossa; vuosina 1983–1985 hän toimi Islannin-valtuuskunnan puheenjohtajana sekä vuosina 1985 ja 1990 neuvoston puheenjohtajana. Vuosina 1980–1994 hän toimi edistyspuolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana. Vuosina 1995–2003 hän toimi sosiaaliministerinä.
Páll kuoli Kópavogurissä 23. marraskuuta 2020 pitkään jatkuneeseen sairauteen.
Senaatin palatsi (Kreml)

Senaatin palatsi () on Moskovan Kremlissä sijaitseva historiallinen hallintorakennus, joka on Venäjän presidentin ensisijainen virka-asunto Kremlin suuren palatsin ohella. Senaatin palatsi sijaitsee Kremlin koillisosassa lähellä Punaista toria.
Palatsissa ovat muun muassa Venäjän presidentin työhuone, Venäjän turvallisuusneuvoston kokoushuone ja Venäjän presidentin kirjasto. Useat kokous- ja juhlasalit ovat presidentin käytössä erilaisissa tilaisuuksissa. Nykyinen Venäjän presidentti Vladimir Putin ei asu Kremlissä, mutta hän työskentelee ja osallistuu hallituksen istuntoihin Senaatin palatsissa.
Historia.
Arkkitehti Matvei Kazakovin suunnittelema palatsi rakennettiin vuosina 1776–1787 keisarinna Katariina Suuren määräyksestä. Se oli alkujaan suunniteltu Moskovan kuvernementin aateliskokousten paikaksi, mutta siihen päätettiinkin sijoittaa kaksi hallitsevan senaatin osastoa, jotka siirrettiin Moskovaan Venäjän keisarikunnan silloisesta pääkaupungista Pietarista. Palatsi rakennettiin Kremlin arsenaalin sekä Ihmeiden luostarin ja Kristuksen taivaaseenastumisen luostarin välissä olleelle tontille, joka sitä ennen oli ollut viimeinen Kremlin alueella yksityisomistuksessa ollut maa-alue. Tontilla olivat sijainneet Trubetskoin ja Barjatinskin ruhtinassukujen talot. Vuoteen 1865 palatsissa toimi myös arkkitehtikoulu.
Neuvostoliiton aikana palatsissa toimivat kansankomissaarien neuvosto ja sittemmin Neuvostoliiton hallitus. Siellä asuivat vuodesta 1918 alkaen myös Neuvostoliiton johtajat, mukaan lukien Vladimir Lenin ja Josif Stalin. Katariinan salissa pidettiin muun muassa politbyroon kokouksia. Rakennus restauroitiin vuosina 1992–1995 ja muutettiin Venäjän presidentin virka-asunnoksi. Palatsissa sijaitseva Leninin entinen työhuone oli vuosina 1955–1994 museona.
Venäjän–Ukrainan sodan aikana senaatin palatsia vastaan tehtiin väitetysti 2.–3. toukokuuta 2023 välisenä yönä epäonnistunut lennokki-isku. Lennokki tiettävästi tuhottiin rakennuksen yllä.
Arkkitehtuuri ja ympäristö.
Senaatin palatsi edustaa tyylisuunnaltaan varhaista uusklassismia. Nelikerroksinen palatsi on pohjakaavaltaan kolmionmuotoinen. Pääjulkisivu on läntisellä sivulla, vastapäätä arsenaalin rakennusta. Senaatin palatsi ja arsenaali ovat samankorkuisia. Julkisivun keskellä on sisäpihalle johtava porttikäytävä, jota koristaa portiikki joonialaisine pylväineen. Siipirakennukset jakavat palatsin sisäpihan kolmeen osaan, joista pääsisäpiha on viisikulmion ja kaksi sivusisäpihaa kolmion muotoisia. Palatsin itäpäässä on suurella vihreällä kupolilla katettu Katariinan sali, jonka halkaisija on 24,7 metriä ja korkeus 27 metriä.
Kupolin katolla liehuu aina suuri Venäjän lippu. Lippu painaa 20 kiloa, ja sen jatkuva liehuminen on varmistettu puhaltimien avulla.
Kremlin muurissa on palatsin kohdalla alkuaan 1490-luvulla rakennettu "Senatskaja"-torni eli Senaatin torni. Sen edessä muurin toisella puolella on Leninin mausoleumi. Senaatin palatsin eteläpuolelle historiallisten luostarien paikalle rakennettiin vuonna 1934 nimellä rakennus 14 tunnettu Neuvostoliiton hallintorakennus, joka purettiin talvella 2015–2016.
14./JR 37

14./JR 37 (Tyk.K/JR 37) oli Etelä-Pohjanmaan Itäisen ja Läntisen suojeluskuntapiirin yhdessä perustaman "ylimääräisen" Jalkaväkirykmentti 37:n (JR 37) määrävahvuuteen sisältynyt tykistöyksikkö. Rykmentin pataljooniin kuuluneiden yhdeksän jalkaväkikomppanian, kolmen konekiväärikomppanian sekä kranaatinheitinkomppanian jälkeen Tyk.K oli rykmentin 14. perusyksikkö.
Tykkikomppania perustettiin yleisessä liikekannallepanossa Alahärmän kirkonkylän nuorisoseuran talolla 18.6.1941. Yhdessä paikkakunnalla samanaikaisesti perustetun JR 37:n 1. jalkaväkikomppanian (I/JR 37) kanssa, Tyk.K marssi 19.6.1941 Kauhavalle myöhempää junakuljetusta odottamaan.
Komppanian päällikkönä toimi 20.6. alkaen luutnantti Heinonen.
Kamisama Hajimemashita

Kamisama Hajimemashita (, , ) on mangasarja, jonka on kirjoittanut ja kuvittanut japanilainen Julietta Suzuki. Sarjan alkuperäinen julkaisija on Hakusensha (株式会社白泉社), joka julkaisi sarjaa tytöille suunnatussa Hana to Yume -lehdessä (花とゆめ) vuodesta 2008 lähtien. Sarja on käännetty usealle kielelle, esimerkiksi koreaksi, kiinaksi, englanniksi sekä ranskaksi, mutta ei suomeksi. Englanninkielisen version on julkaissut Viz Media. Vuonna 2012 sarjasta julkaistiin myös samanniminen anime, jota tuotettiin kaksi kautta sekä viisi suoraan videolle julkaistua erikoisjaksoa.
Juoni.
Nanami Momozono on 16-vuotias lukiolaistyttö, joka haaveilee normaalista elämästä. Kun Nanamin isä pakenee kaupungista uhkapelivelkojensa takia, hän saa häädön asunnostaan, ja hänen elämänsä menee sekaisin. Pohtiessaan seuraavaa siirtoaan koditon Nanami kohtaa oudon miehen, joka on kiivennyt puuhun pakoon vihaista koiraa. Nanami päättää auttaa miestä ja hätistää koiran tiehensä. Kiitollinen mies ja Nanami alkavat keskustella ja Nanami kertoo tilanteestaan. Outo mies haluaa palkita Nanamin, koska tämä auttoi häntä, ja lahjoittaa Nanamille kotinsa. Lähtiessään mies käskee Nanamia kertomaan Mikagen lähettäneen hänet.
Saapuessaan Mikagen ilmoittamaan paikkaan Nanamia odottaa ränsistynyt shintopyhäkkö. Nanami luulee Mikagen valehdelleen ja vannoo, ettei luota enää aikuisiin, kun hänen ympärilleen syttyy virvatulia. Nanami pakenee sisälle pyhäkköön, jossa häntä on vastassa yokai Tomoe sekä pyhäkön palvelijahenget Onikiri ja Kotetsu. Pyhäkön asukkaat luulevat Mikagen palanneen, mutta huomaavat pian, että kyseessä on toinen henkilö, jolle Mikage on antanut jumalvoimansa. Nanamin uusi elämä shintolaisena jumalana alkaa.
Hahmot.
Nanami Momozono (桃園奈々生, Momozono Nanami)
Nanami Momozono on 16-vuotias tyttö, jonka velkainen isä karkaa kaupungista jättäen tyttärensä oman onnensa nojaan. Nanami kohtaa puistossa kummallisen miehen, joka lahjoittaa kotinsa Nanamille. Käy ilmi, että mies on shintolainen jumala, joka lahjoitti pyhäkkönsä ja voimansa Nanamille. Nanamista tulee pyhäkön uusi jumala eli tochigami.
Tomoe (巴衛)
Tomoe on kitsune eli japanilainen kettudemoni, joka on japanilaiseen kansantarustoon kuuluva demoninen olento tai yokai. Tomoe palveli pyhäkön entistä jumalaa Mikagea. Tomoe kieltäytyy palvelemasta Nanamia, koska kokee ihmisen palvelemisen olevan hänen arvonsa alapuolella.
Onikiri (鬼切) ja Kotetsu (虎徹)
Onikiri ja Kotetsu ovat pyhäkössä asuvia palvelijahenkiä, jotka palvelivat Mikagea. Onikiri ja Kotetsu toivottavat Nanamin tervetulleeksi ja iloitsevat uuden jumalan tulosta. He opastavat Nanamia tämän uusissa askareissa jumalana.
Mikage (ミカゲ)
Mikage on shintojumala (tochigami), jonka erikoisalaa ovat ihmissuhteet. Mikage katosi pyhäköstään 20 vuotta sitten jättäen Tomoen sekä Onikirin ja Kotetsun jälkeensä. Kun Mikage tapaa Nanamin puistossa, hän päättää jättää pyhäkkönsä ja voimansa Nanamille. Mikage ei pidä koirista.
Kickxellomycotina

Kickxellomycotina on suhteellisen alkeellisena pidettävä sienten alakaari, johon kuuluvat lajit kasvavat rihmoina haplofaasissa. Suvullisessa vaiheessa niillä on tyypillisesti paksuseinäisiä yhtymäitiöitä. Alakaareen kuuluvia sukuja ovat analyysin perusteella ainakin "Kickxella", "Pinnaticoemansia", "Tieghemiomyces" ja "Coemansia". Alakaaren lajit eivät tuota itiöpesäkkeitä vaan monitumaisia itiöitä. Lajit ovat erikoistuneet kuolleella solulla kasvaviksi. Osa lajeista elää loisina toisilla sienillä tai eläimillä. Osa Kickxellomycetina-alakaaren lajeista tuottaa tutkitusti hiilihydraatteja hajottavia entsyymejä toimiessaan kuolleen aineksen hajottajina. Tämän vuoksi nämä lajit ovat pikemmin biotrofeja kuin saprotrofeja. Alakaaren sienistä on löydetty myös kitiiniä hajottavaa entsyymiä, mutta ei pektiiniä hajottavaa entsyymiä. 
Alakaaren lajeja on pidetty aiemmin yhtymäsieniin luokiteltavina.
AdVenture Capitalist

AdVenture Capitalist on videopeli, jossa tarkoituksena on rikastua. Pelin on kehittänyt ja julkaissut Hyper Hippo Productions. Se julkaistiin vuonna 2014 internetversiona selaimille ja mobiiliversiona Androidille. Vuonna 2015 se julkaistiin iOS:lle, Linuxille, macOS:lle ja Windowsille. Peli julkaistiin PlayStation 4:lle 16. elokuuta 2016.
Pelaaminen.
Pelissä pitää saada enemmän ja enemmän rahaa ja tehdä sijoituksia. Peli alkaa siitä, kun pelaaja ostaa limonaadikojun ja se alkaa tehdä voittoa. Liiketoimintaa voi pelin edetessä laajentaa esimerkiski pankkeihin ja öljynporaukseen. Myöhemmin voi myös alkaa tehdä bisneksiä Kuussa ja Marsissa.
Pelissä käytetään hiiren tai kosketuslevyn klikkauksia. AdVenture Capitalist on siis niin sanottu ”"klikkeripeli"”, joka muistuttaa mekanismeiltaan esimerkiksi Cookie Clickeriä.
Yksi tärkeimmistä edistymisistä pelissä on se, kun sen aloittaa alusta suuremmilla voittokertoimilla. Mitä enemmän kertoja pelin aloittaa alusta, sitä eksponentaalisemmin tuotot kasvaa. Kun on saanut kaikki erilaiset bisnekset aloitetuksi, voi alkaa keräillä erinäisiä saavutuksia, joita peli sisältää.
Vastaanotto.
Peli tuli erittäin suosituksi sen julkaisun jälkeen ja on säilyttänyt asemansa yhtenä ikonisimmista bisnespeleistä, vaikka sen kulta-aika onkin jo takana. Se on myös saanut kritiikkiä tylsistä saavutuksista ja liian hitaasta edistymisestä.
Largo di Torre Argentina

Largo di Torre Argentina on arkeologinen alue Rooman keskustassa. Sieltä on löydetty neljä Rooman tasavallan aikaista temppeliä neljänneltä vuosisadalta eaa. toiselle vuosisadalle jaa. sekä jäänteitä Pompeiuksen teatterista. Aukio on osa muinaista Mars-kenttää eli Campus Martiusta.
Nimi "Argentina" tulee ilmeisesti Strasbourgin kaupungin latinankielisestä nimestä "Argentoratum." Paikalle oli 1920-luvulla tarkoitus rakentaa liiketalo, mutta esiin tulleiden raunioiden takia Benito Mussolini pyhitti alueen muinaismuistoille.
Kaivausalueelle pääsevät vapaasti vain Rooman kulkukissat, joita hyväntekeväisyysyhdistys hoitaa.
Neljä temppeliä.
Temppeli A on kolmannelta vuosisadalta eaa, ja mahdollisesti omistettu Juturnalle, lähteiden jumalattarelle. Muodoltaan pyöreä temppeli B on useimpien tutkijoiden mukaan "Tämän päivän onnettaren temppeli" "(Fortuna huiusce diei)," joka olisi rakennettu kimbreistä Viterbossa saadun voiton kunniaksi. Temppeli C on vanhin ja peräisin neljännen vuosisadan lopulta eaa. Se on omistettu luultavasti jumalatar Feronialle, jota sabiinit palvoivat. Toisen vuosisadan alussa rakennettiin temppeli D, suurin kaikista ja omistettu nymfeille tai "pemarini-"kotijumalille "(lares)," jotka suojelivat merenkulkijoita. Luultavasti vuonna 111 eaa. tapahtuneen tulipalon jälkeen luotiin uusi tuffilattia, joka nosti koko aukiota yli metrin.
Julius Caesarin murhapaikka.
Temppeleiden B ja C välissä on karkea tuffikivestä tehty kellari, joka kuului Pompeiuksen teatterin kuuriaan eli paikkaan, jossa Rooman senaatti kokoontui 15. maaliskuuta vuonna 44 eaa. Tässä kokouksessa Julius Caesar murhattiin puukottamalla. Senaatilla ei tuolloin ollut vakituista kokoontumispaikkaa, vaan se kokoontui eri osoitteissa.
Tujeeni

Tujeeni on kaksirenkainen monoterpeeni. Sitä esiintyy monien kasvien eteerisissä öljyissä. Se antaa pistävää makua johinkin yrtteihin kuten kynteliin.
Nimityksellä 'tujeeni' tarkoitetaan yleensä α-tujeenia. β-tujeeni (tai 2-tujeeni) on harvinaisempi isomeeri, jossa rengasrakenteen kaksoissidos on muuttanut paikkaa. Toinen kaksoissidoksen sijaintiin perustuva isomeeri on sabineeni.
Kuusenkultaruoste

Kuusenkultaruoste ("Chrysomyxa abietis") on kuusen neulasia kellastava ruostesieni, joka esiintyy vain kuusella. Neulaset muuttuvat ruskehtaviksi ja niihin tulee talvi-itiöitä, ja ne putoavat noin vuoden kuluttua tartunnasta. Tätä lajia paljon yleisempi on kuusen-suopursunruoste ("Chrysomyxa ledi"), joka on joka toisena vuonna kuusella ja joka toisena vuonna suopursulla ja joka aiheuttaa yleisemmin vahinkoja. Yleisesti katsotaan, ettei tätä ruostesientä ole tarpeen esimerkiksi Suomen oloissa torjua, vaikka se saattaa hieman hidastaa kuusen kasvua.
Montigny-sur-Meuse

Montigny-sur-Meuse on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maas-joen varrella, noin 44 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista pohjoiseen.
Saint-Lambertin kirkko on rakennettu vuonna 1765, ja se on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi. Kirkon stukkokoristeet ovat näyttäviä. Kirkon oratoriossa on edelleen nähtävissä sen goottilaiset muodot.
Hyperbolos

Hyperbolos (, ) oli ateenalainen poliitikko peloponnesolaissodan aikana. Hän oli vaikutusvaltaisimmillaan Kleonin kuoltua. Hänet karkotettiin Ateenasta vuonna 416 tai 415 eaa. viimeisenä ostrakismin kohteena. Hän kuoli vuonna 411 eaa.
Elämä.
Historioitsija Theopompokselta jäänyt katkelma esittää, että Hyperbolos oli Khremeksen poika, mutta ostrakismoksessa käytetyistä saviastian paloista eli ostrakoneista näkyy, että hänen isänsä nimi oli Antifanes. Jotkin antiikin lähteet väittävät Hyperboloksen olleen orjaperheestä, mutta se on epätodennäköistä, kun huomioidaan hänen isänsä kreikkalainen nimi. 
Hyperbolos oli demagogi, ja viitaukset Aristofaneen näytelmässä "Ritarit" vihjaavat, että hän, kuten Kleon, ajoi Ateenan kunnianhimoisempaa ulkopolitiikkaa. Hänen poliittisen uransa yksityiskohdat ovat tuntemattomia, mutta hän oli nähtävästi bulen jäsen ja mahdollisesti trireemin päällikkö eli "trierarkki". Thukydides mainitsee Hyperboloksen vain kerran, mutta hyvin kielteiseen sävyyn.
Aristofaneen lisäksi häntä pilkkasivat teoksissaan muut vanhan komedian kirjoittajat, kuten Hermippos ja Platon.
Hyperbolos esitti ostrakismia vuonna 416 tai 415 eaa. mutta päätyi itse karkotettavaksi. Hänet surmattiin vuonna 412 tai 411 Samoksessa. Thukydides kirjoittaa, että surmaajat olivat oligarkiaa kannattaneita vallankumouksellisia. Theopompos väittää, että Hyperboloksen ruumis sullottiin viinileiliin ja heitettiin mereen, mutta väite saattaa perustua komediaan.
Ostrakismos.
Hyperbolos karkotettiin Ateenasta noin 417–415 ostrakismin jälkeen. Plutarkhoksen kuvauksen mukaan Hyperbolos esitti ostrakismia itse ja toivoi karkotettavaksi joko Nikiasta tai Alkibiadesta (Theofrastos sanoo kohteena olleen Alkibiades tai oraattori Faiaks). Poliitikot panivat erimielisyytensä sivuun ja saivat kannattajansa äänestämään Hyperboloksen karkotuksen puolesta.
Hyperboloksen ostrakismoksen ajoitus on epävarma. Perinteisesti on ajateltu, että hänet olisi karkotettu vuonna 417 eaa., kuusi vuotta ennen murhaansa. 1949 löydettiin kuitenkin myöhempi piirtokirjoitus, jossa Hyperbolos mainitaan erään lakimuutoksen esittäjänä. Joka tapauksessa 415 on viimeinen mahdollinen vuosi, jos Hyperboloksen tarkoituksena oli saada Alkibiades karkotetuksi. Näin ollen 416 ja 415 ovat mahdollisia vuosia.
Vaikka ostraksismosta ei koskaan virallisesti lakkautettu, Hyperbolos näyttää olleen viimeinen, joka karkotettiin Ateenasta sen perusteella.
Kuusenjuovakariste

Kuusenjuovakariste ("Lirula macrospora") on kotelosienten kaareen kuuluva kuusen loissieni, joka tarttuu nuorimpiin neulasiin ja yleensä pimeimpiin alaoksiin alkukesäisin. Noin vuoden kuluttua infektoituneet neulaset punertuvat ja niihin tulee tunnusomainen poikittainen juova. Yleensä sieni esiintyy vain nuorten kuusten neulasissa eikä niistä ole käytännössä haittaa kasvulle eikä sitä tarvitse näin ollen torjuakaan, mutta tämän sienen voi sekoittaa esimerkiksi ilman epäpuhtauksien aiheuttamaan ruskistumiseen.
Delphine Seyrig

Delphine Claire Beltiane Seyrig (10. huhtikuuta 1932 Beirut, Syyrian ja Libanonin mandaatti – 15. lokakuuta 1990 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä. Hänellä on päärooli Chantal Akermanin ohjaamassa elokuvassa "Jeanne Dielman" (1975), jonka "Sight &amp; Sound" -lehti valitsi vuonna 2022 maailman parhaaksi elokuvaksi.
Elämä.
Seyrigin isä oli ranskalainen arkeologi Henri Seyrig ja hänen äitinsä oli sveitsiläinen purjehtija Hermine de Saussure. Hänen veljensä oli säveltäjä Francis Seyrig. Hänen puolisonsa oli yhdysvaltalainen taiteilija Jack Youngerman.
Seyrig oli myös vasemmistolainen ja feministinen aktivisti.
Delphine

Delphine () on ranskankielinen naisen etunimi. Sen alkuperä on latinankielinen nimi Delphinus/Delphina, joka tarkoittaa "delfoilaista". Suomessa etunimi Delphine on annettu syyskuuhun 2025 mennessä noin 100–130 henkilölle.
Jean Aumer

Jean-Louis Aumer (21. huhtikuuta 1774 tai 1776, Strasbourg – heinäkuu 1833, St-Martin-en-Bosc) oli ranskalainen balettitanssija ja -koreografi. Vuodet 1791–1792 hän oli Lontoossa Jean Daubervalin opetuksessa. Sen jälkeen hän tanssi kaudet 1794 ja 1795 ensin Jean-Georges Noverren balettiseurueessa ja sitten King's Theatre -teatterissa. Ensiesiintymisensä hän teki vuonna 1798 Pariisin oopperassa.
Vuonna 1804 Aumer aloitti balettimestarin työnsä niinikään Pariisissa. Hän ohjasi useita Daubervalin töitä, kuten La Fille mal gardéeta, ja kirjoitti omia balettejaan. Hänen tyylinsä seuraili läheisesti Daubervalin toimintabaletille kehittämiä periaatteita, ja hänen töissään olikin paljon dramatiikkaa. Osa hänen baleteistaan saavutti hyvinkin paljon menestystä, ja esimerkiksi Les Amours d'Antoine et de Cléopâtre teki Westfalenin kuninkaaseen Jérome Bonaparteen niin suuren vaikutuksen, että hän kutsui Aumerin vuonna 1809 balettimestariksi Kasselin hoviteatteriin. Sen jälkeen Aumer teki töitä vielä Lyonissa ja Wienissä, kunnes hän vuonna 1820 muutti takaisin Pariisiin. Hän kirjoitti uusia baletteja, jotka saivat kuitenkin osakseen arvostelua eivätkä menestyneet. Aumer jäi eläkkeelle vuonna 1831 ja kuoli kaksi vuotta myöhemmin.
Jean Dauberval

Jean Dauberval, (ent. Bercher, 19. elokuuta 1742 Montpellier – 14. helmikuuta 1806, Tours) oli ranskalainen balettitanssija, -opettaja ja -koreografi. Häntä pidetään koomisen baletin keksijänä.
Dauberval oli Jean-Georges Noverren huippuoppilas. Ensiesiintymisensä hän teki vuonna 1761 Pariisin oopperassa, ja jatkoi sen jälkeen tanssiuraansa vuoteen 1783 saakka ennen balettimestariksi ryhtymistään. Jo vuonna 1773 hän oli aloittanut apulaisbalettimestarina. Hänen oma tanssityylinsä oli ilmaisukykyistä ja elehtivää, ja hän opetti toimintabaletista samoin periaattein kuin Noverrekin. Daubervalin oppilaita olivat ainakin Charles Didelot ja Salvatore Viganò.
Dauberval kirjoitti uransa aikana useita baletteja, joista tunnetuin on vuonna 1789 ilmestynyt "La Fille mal gardée". Se on myös yksi vanhimmista baleteista, joita esitetään vielä 2000-luvulla.
Sverre Støstad

Sverre Kornelius Eilertsen Støstad (13. toukokuuta 1887 Steinkjer – 7. joulukuuta 1959 Trondheim) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1922–1949 ja toimi Norjan sosiaaliministerinä 1939–1945. Støstad siirtyi vuonna 1923 työväenpuolueesta irtautuneisiin kommunisteihin, ja toimi kommunistisen puolueen ensimmäisenä puheenjohtajana. Vuonna 1927 hän palasi työväenpuolueeseen. Ennen poliittista uraansa Støstad oli rakennustyöntekijä.
Alfred Madsen

Alfred Martin madsen (10. huhtikuuta 1888 Bergen – 8. toukokuuta 1962 Bærum) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1922–1945 ja toimi Norjan sosiaaliministerinä 1928 sekä kauppaministerinä 1935–1939.
Solungavisa

Solungavisa on norjalainen vuonna 2008 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Åsnes. Lehti ilmestyy torstaisin ja kuuluu Amedia-konserniin.
Rajakytkin

Rajakytkin on kytkin, jota ohjataan mekaanisen liikkeen tai lähestymisliikkeen avulla. Rajakytkintä voidaan käyttää ohjausjärjestelmissä laitteiden ohjaukseen tai tilan määrittämiseen, turvamekanismina eli turvarajakytkimenä, tai esimerkiksi erilaisten kappaleiden tai asioiden laskemiseen, tai havannoimiseen. 
Rajakytkimiä on erilaisia: tyypillisimpiä ovat muun muassa lähestymiskytkimet eli induktiiviset ja kapasitiivset kytkimet, sekä mekaaniset rajakytkimet. Induktiivisia kytkimiä käytetään esimerkiksi kappaleiden laskemiseen tai liikkuvien työkappaleiden sijainnin valvontaan. Induktiiviset kytkimet tunnistavat vain metallia tai muita hyvin sähköä johtavia materiaaleja.
Drew Helleson

Drew Helleson (s. 26. maaliskuuta 2001 Farmington, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Helleson pelaa NHL-joukkue Anaheim Ducksin organisaatiossa. Hellesonin pelipaikka on puolustaja ja hän laukoo oikealta.
Colorado Avalanche varasi Hellesonin toisella kierroksella 47. varausvuorolla . Maaliskuussa 2022 Avalanche kauppasi Hellesonin ja toisen kierroksen varausvuoron Ducksiin vaihdossa Josh Mansoniin. Helleson on pelannut urallaan kolme NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt yhden maalin. Helleson kuului Yhdysvaltain joukkueeseen Pekingin talviolympialaisissa 2022. Olympiaturnauksen kolmessa ottelussa hän syötti yhden maalin. Helleson edusti Yhdysvaltoja myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021. Turnauksen seitsemässä ottelussa hän teki kaksi maalia ja kaksi syöttöä eli neljä tehopistettä. Kaikki uran tilastot päivitetty 6. toukokuuta 2023.
Anders Fryxell

Anders Fryxell (7. helmikuuta 1795 Edleskog – 21. maaliskuuta 1881 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija, pappi, rehtori ja Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1840. Fryxell kirjoitti sanat Värmlannin maakuntalauluun "Ack Värmeland, du sköna" ja julkaisi 46-osaisen "Berättelser ur svenska historien" -historiateoksen kouluja varten.
Mustalumihome

Mustalumihome ("Herpotrichia juniperi") on kotelosieniin kuuluva lähinnä katajan mutta muidenkin havupuiden tuholaisena pidettävä sienilaji. Sienen itiöemä on kotelopullo, joka on tavattavissa mustan rihmaston pinnalla. Rihmasto muodostuu yleensä talvella neulasten pinnalle syksyllä joutuneista itiöistä. Mustalumihome on erityisesti tavattavissa runsaslumisilla alueilla kuten Itä- ja Pohjois-Suomessa ja kosteissa olosuhteissa kuten suojasäällä myös lumen pinnalla. Tuho on selkeintä taimitarhoilla, jossa sientä on torjuttu kemiallisesti. Typpilannoitus pahentaa sienen esiintymistä. Metsissä tuhot jäävät vähäisiksi eikä niihin ole tarpeen puuttua.
Martin Lillandt

Arne Karl Martin Lillandt (s. 23. marraskuuta 1945 Vaasa) on suomalainen eläköitynyt metsänhoitaja, päätoimittaja ja yritys- ja järjestöjohtaja, joka on saanut metsäneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Lillandtin vanhemmat olivat metsäneuvos Sigurd Lillandt ja Toini Tellervo Väisänen. Hän avioitui 1973 erikoissairaanhoitaja Marja Inkeri Bycklingin kanssa. Lillandt tuli ylioppilaaksi Vasa svenska lyceumista 1964 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1969. Hän oli Peltosalmen Konepaja Oy:n markkinointipäällikkö 1969–1972, Oy W. Rosenlew Ab:n metsäosaston kenttäpäällikkö 1973–1974, korjuupäällikkö 1975, korjuu- ja kuljetuspäällikkö 1976–1977 ja mekaanisen metsäteollisuuden kehityspäällikkö 1977–1978, Sponsor Oy:n metsäkoneryhmän johtaja 1978–1979, Metsäkoneurakoitsijain Liiton, vuodesta 1980 Koneurakoitsijain Liitto, toiminnanjohtaja 1979–1986 sekä Koneyrittäjien liiton toimitusjohtaja 1986–1993.
Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliiton metsäjohtaja Lillandt oli 1993–2002 ja Metsäliitto Osuuskunnan varatoimitusjohtaja 2003–2008. Hän oli myös "Koneurakoitsija"-lehden, vuodesta 1990 "Koneyrittäjä"-lehti, päätoimittaja 1979–1993, "KL-Uutisten" päätoimittaja 1984–1993 ja Finnmetko Oy:n toimitusjohtaja 1989–1993. Lillandtilla oli lisäksi useita kotimaisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 2005.
Lillandt

Maanviljelijä Karl-Johan Lillandt (1879-1976) ja hänen vaimonsa Emilia (o.s. Thomasfolk, 1881-1950) ottivat sukunimekseen Lillandt isojaon yhteydessä Pohjanmaalla Tiukan kunnassa 1900-luvun alussa. Tiukka liitettiin v. 1973 Kristiinankaupunkiin. 
Pariskunnalla oli seitsemän lasta: kunnallisneuvos Ivar Lillandt (1911-1991), Signe Uppstu (1912-2009), metsäneuvos Sigurd Lillandt (1914-2011), Lennart Lillandt (1916-1996), Elvina Mitts (1918-2002), Runar Lillandt (1921, kaatui sodassa 1941), Bertel Lillandt (1922-2012). 
Maanviljelysneuvos Runar Lillandt (s. 1944) on Ivar Lillandtin poika ja metsäneuvos Martin Lillandt (s. 1945) on Sigurd Lillandtin poika. Karl-Johan ja Emilia Lillandtilla on 23 lastenlasta.
James Fulton

James Fulton (s. 9. maaliskuuta 1992) on irlantilainen kartanlukija. Fulton on osallistunut WRC2-sarjaan Josh McErleanin kanssa ja rallin MM-sarjaan Craig Breenin kanssa. Fulton oli autossa kun Breen kuoli, mutta selvisi itse vammoitta.
Ura.
Fulton aloitti rallissa vuonna 2012 ja osallistui kilpailuihin Amerikassa, Lähi-Idässä ja Euroopassa tavoitteena nousta rallin MM-sarjaan. Vuonna 2022 hän aloitti Craig Breenin kartanlukijana Japanin rallissa Paul Naglen jäätyä eläkkeelle.
Aaron Johnston

Aaron Johnston (s. 2. syyskuuta 1995) on irlantilainen kartanlukija.
Ura.
Johnston aloitti kartanlukijana vuonna 2011 Irlannin kansallisissa rallikilpailuissa ja toimi useiden kuljettajien kanssa. Hän aloitti vuonna 2016 Britannian juniorisarjassa Adam Bustardin kanssa. Vuonna 2019 hän aloitti Oliver Solbergin kartanlukijana, jolloin he voittivat Rally Liepājan sekä Latvian mestaruuden. Vuonna 2020 he osallistuivat täyteen WRC3-sarjaan. Vuoden 2021 lopussa hän aloitti kartanlukijana Takamoto Katsutalle rallin MM-sarjassa kauden kolmessa viimeisessä kilpailussa. Johnston sirtyi Keaton Williamsin tilalle, joka aloitti Katsutan kartanlukijana Daniel Barrittin loukattua selkänsä aikaisemmin kaudella.
Cándido Carrera

Cándido Carrera (s. 1980, Salvatierra de Miño) on espanjalainen kartanlukija. 
Ura.
Carrera aloitti vuonna 2010 kartanlukijana José Antonio Suárezille WRC Academyssa. Hän osallistui kolmeen WRC3-sarjan kilpailuun Pepe Lópezin kanssa ja hän on osallistunut myös historic-ralleihin. Vuonna 2021 hän aloitti Dani Sordon kartanlukijana rallin MM-sarjassa.
Uussamanismi

Uussamanismi (myös uusšamanismi) on uskonnollinen tai hengellinen suuntaus, jossa modernin yhteiskunnan jäsenet pyrkivät omaksumaan samanistisia rituaaleja, oppeja tai käytäntöjä. Uussamanistisia liikkeitä on syntynyt 1900-luvun loppupuolelta alkaen, ja uussamanismi on kerännyt kannattajia lähinnä länsimaissa. Vaikka liikkeet ovat leimallisesti kehittyneisiin länsimaisiin yhteiskuntiin liittyviä, pyrkivät ne ottamaan vaikutteita etenkin Mesoamerikan, Pohjois-Amerikan, ja Amazonin alkuperäiskansoilta. Uussamanismissa näiden kulttuurien tarjoamia vaikutteita tyypillisesti poimitaan eklektisesti valikoiden. Vaikutteiden lähteenä toimivat etenkin kirjallisuus- ja internetaineistot. Samanistisia oppeja usein tulkitaan ideolisoiden ja romantisoiden, ilman suoraa yhteyttä alkuperäiseen samanistiseen traditioon.
Uussamanismi muistuttaa monilta osin New age-liikkettä ja uuspakanuutta. Kaikki nämä ovat modernille ja urbaanille yhteiskunnalle ominaisia henkisiä suuntauksia, jotka pyrkivät omaksumaan ajatuksia perinteisistä samanistisista tai luonnonuskontoihin liittyvistä traditioista. Kaikki ne ovat myös keskittyneet henkilön yksilöllisen kehittymisen edistämiseen uskonnollisluonteisten rituaalien ja harjoitteiden kautta. Uussamanismissa samanistiset rituaalit esitetäänkin esimerkiksi keinona parantaa mielen hyvinvointia tai saavuttaa uusia mielentiloja.
Uussamanismin ja samanismin eroavaisuudet.
Uussamanismin ja luonnonkansojen keskuudessa esiintyvien samanististen uskomusjärjestelmien välillä on lukuisia keskeisiä eroja. Samanismissa samaani on yhteisönsä keskeinen henkilö, jonka rooli nähdään tyypillisesti sekä oman yhteisönsä sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistajana, mutta ennen kaikkea kosmisen luonnonjärjestyksen ylläpitäjänä. Uussamanismissa henkisyyttä pyritään puolestaan harjoittamaan yksilöllisesti. Yhteisöä lujittavaa samaanin roolia ei välttämättä esiinny, vaan jokainen uussamanismin harjoittaja pyrkii harjoitteilla pikemmin edistämään omaa henkistä kehitystään tai hyvinvointiaan ja samanismi tarjoaa tähän lähinnä myyttisen paradigman, jonka kautta harjoitteita ja niihin liittyvää hengellistä symboliikkaa voidaan kehittää.
Samanistiset yhteiskunnat myös syntyivät ja kehittyivät nyky-yhteiskuntaia primitiivisemmissä oloissa, joissa elämä on huomattavasti nyky-yhteiskuntia epävarmempaa ja vaarallisempaa. Uussamanismi taas on leimallisesti kehittyneiden yhteiskuntien urbaaniin väestöön liittyvä ilmiö. Näin ollen alkuperäisen samanismin taustalla vaikuttava kokemusmaailma, joka perustuu tarpeeseen turvata jatkuvuuden tunne omassa elinpiirissä, on varsin kaukana uussamanismin harjoittajien tyypillisestä kokemusmaailmasta.
Martijn Wydaeghe

Martijn Wydaeghe (s. 1. syyskuuta 1992) on belgialainen kartanlukija. 
Ura.
Wydaeghe aloitti ralliuransa vuonna 2012 ja toimi kartanlukijana useille kuljettajille belgialaisissa ralleissa. Hän nousi tasolla ja toimi Philip Craccon kartanlukijana Rally de France Alsacessa seuraavana vuonna. Vuonna 2015 hän aloitti Mats van den Brandin kartanlukijana JWRC-sarjassa ja Guillaume de Méviusin kartanlukijana vuonna 2018. Vuoden 2021 alussa hän siirtyi Thierry Neuvillen kartanlukijaksi rallin MM-sarjaan.
Kaudella 2024 Wydaeghe ja Thierry Neuville voittivat kuljettajien mestaruuden. Mestaruus on ensimmäinen Belgialaisen kuljettajan mestaruus.
Kaustislainen viulunsoitto

Kaustislainen viulunsoitto on suomalaiseen kansanmusiikkiin lukeutuva elävä kansanperinne, jota harjoitetaan lähinnä Keski-Pohjanmaalla Kaustisella. Kaustislainen viulunsoitto ei ole pelkästään viulunsoittoon liittyvä harraste, vaan traditioon kuuluvat tiiviisti myös kanteleensoitto-, tanssi- ja pukuperinne.
Kaustislainen viulunsoitto on syntynyt osana alueen hääjuhlaperinteitä 1800-luvulta alkaen. Myöhemmin viulunsoitto on laajentunut osaksi jokapäiväistä arkea. Kaustisella on edelleen satoja perinteen harrastajia. Nykyään viulunsoittoperinne ei kuitenkaan ole niinkään kaikkialla arjessa tapahtuvaa ajanvietettä, vaan perinteen harrastaminen on organisoidumpaa ja sitä ylläpitävät lukuisat harrastajajärjestöt, ammattilaiset ja oppilaitokset.
Vuonna 2021 kaustislainen viulunsoitto hyväksyttiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Koivunruskolaikku

Koivunruskolaikku ("Asteroma microspermum") on laikkusieni, joka joka muodostaa suvuttomia kuromaitiöitä koivun lehtien alapinnalle. Ne näkyvät laakeina ja pyöreinä ruskeina laikkuina. Lehdet ruskettuvat syksyä kohden eivätkä pääse normaalilla tavalla kellastumaan. Lehdet varisevat herkästi, mutta metsätuhona laikkutautia ei pidetä merkittävänä. Biologisesti ruskolaikkusienen suvullista kehitysvaihetta ei toistaiseksi tunneta. Laji on aivan eri kuin viljan tuhoajana tunnettu ruskolaikku ("Stagonospora nodorum").
Häviäminen

Häviäminen ("La Disparition") on ranskalaisen kirjailijan Georges Perecin surrealistinen romaani vuodelta 1969. Sen on suomentanut Ville Keynäs vuonna 2023.
Perec asui lähes koko elämänsä Pariisissa. Sosiologian tutkinnon hän tosin suoritti Tunisissa, jossa hänen vaimonsa työskenteli vuoden ajan. Vuonna 1967 Perec tutustui Raymond Queneauhon, joka oli kirjallisuustyöpaja Oulipon toinen perustaja. Perec toimi aktiivisesti Oulipossa ja kehitti itsensä Oulipo-kirjallisuuden virtuoosiksi, josta on osoituksena varsinkin hänen pääteoksensa "La vie mode d’emploi" (1978, "Elämä : Käyttöohje", suom. 2006), jonka hän omisti Queneaun muistolle.
Jonkin rajoitteen käyttäminen on oulipolaisen kirjoittamisen keskeinen käsite ja tehokeino. Sen voi rinnastaa 1900-luvun modernisteihin: rajojen asettaminen luo vapautta. Rajoitteiden avulla kurotetaan konventioiden ulkopuolelle.
Ryhmä työsti tekstejä niinsanotulla sonettigeneraattorilla, jossa kirjallisuus yhdistyi matematiikkaan. Kirjoittamista ilman tietyn kirjaimen käyttämistä nimitetään lipogrammiksi. Ranskan kielessä "e"-kirjain on yleisin vokaali, ja ryhmässä testattiin ilman "e"-vokaalia kirjoitettuja tekstejä. Perec alkoi rakentaa tällä periaatteella romaaniaan. Kun "e"-kirjain on aakkosten viides, vältetään myös sanaa viides, niin että kirjassa ei ole viidettä lukua..
Romaanissa on runsaasti erilaisia henkilöhahmoja ja kullakin on oma erikoinen tapansa elää ja kadota. Päähenkilö Anton Voyl (ranskan "voyelle" tarkoittaa vokaalia) katoaa salaperäisesti romaanin puolivälissä. Romaanista puuttuu luku viisi, sillä e on aakkosten viides kirjan ja romaanissa on yhtä monta lukua kuin aakkosissakin. Ystävät yrittävät etsiä Voylia, mutta aina kun he ovat lähestymässä arvoituksen ratkaisua, he vuorostaan katoavat.
Suomennoksen lähtökohdaksi on otettu suomen tavallisin vokaali "a", jota siis ei suomennoksessa käytetä. Saman periaatteen mukaan ei suomennoksessa ole ensimmäistä lukua. Sekä alkuperäisessä tekstissä että suomennoksessa harrastetaan tahallisia kömpelyyksiä ja vältetään kaikkein tavanomaisimpia kielen ilmaisuja.
Runar Lillandt

Karl Runar Lillandt (s. 24. helmikuuta 1944 Tiukka) on suomalainen maanviljelijä ja elinkeinoelämän vaikuttaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Lillandtin vanhemmat olivat maanviljelijä, kunnallisneuvos Karl Ivar Lillandt ja Hilma Irene Erlands. Hänen puolisonsa oli Berit Lillandt. Runar Lillandt kävi keskikoulun, Oriveden Opiston ja Korsholman maanviljelyskoulun. Hän on ollut vuodesta 1967 maanviljelijä Tiukassa eli vuodesta 1973 Kristiinankaupungissa. Lillandtilla on ollut lukuisia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä, mukaan lukien Osuuskunta Pohjanmaan Lihan edustajisto ja hallintoneuvosto, jonka puheenjohtajana hän toimi, Atrian hallintoneuvosto ja hallitus, A-Tuottajat Oy:n hallitus, Osuuskunta Metsäliiton hallintoneuvosto, jonka puheenjohtajana hän toimi, sekä Metsä-Serla Oyj:n, vuodesta 2001 M-real Oyj, hallitus. Lillandt on osallistunut myös Euroopan maatalousliiton (CEA) metsäkomission ja osuustoimintakomission toimintaan. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 2002.
Scarmagno

Scarmagno () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli arviolta 793 asukasta.
Norsunluurannikon ralli 1991

Norsunluurannikon ralli 1991 (viralliselta nimeltään "23. Rallye Cote d'Ivoire - Bandama") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1991. Kilpailu järjestettiin 27.–31. lokakuuta 1991 Abidjanissa. Kilpailu oli kauden kahdestoista. Kilpailu ajettiin avoimilla tieosuuksilla, joilla oli 97 aikatarkastuspistettä. Reitin kokonaispituus oli . 
Kilpailu kuului vain kuljettajien mestaruussarjaan (ei valmistajien mestaruussarjaan). Kilpailuun lähti 37 autokuntaa, joista yhdeksän pääsi maaliin.
Kilpailun voitti Kenjiro Shinozuka, jolle voitto oli ensimmäinen rallin MM-sarjassa. Voitto oli myös ensimmäinen japanilaiskuljettajan voitto rallin MM-sarjassa.
Lehtikuusenjuovakariste

Lehtikuusenjuovakariste ("Hypodermella laricis") on eri lehtikuusilajeihin ilmaantuva sienitauti. Suomessa sitä on todettu ensi kerran vuonna 2007. Sienen pääesiintymisaluetta ovat olleet Keski-Euroopan vuoristometsissä. Taudin iskettyä lehtikuusen neulaset muuttuvat vihreistä punaruskeiksi.
Böblingenin piirikunta

Böblingenin piirikunta () on piirikunta Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa Stuttgartin hallintopiirissä. Sen pinta-ala on 618 neliökilometriä, ja siihen kuuluu 26 kuntaa. Kesäkuun 2022 lopussa piirikunnassa oli 397 433 asukasta. Piirikunnan keskus on Böblingen ja suurin kaupunki Sindelfingen.
Kunnat ja kaupungit.
Böbligenin piirikuntaan kuuluu 26 kuntaa, joista 9 on kaupunkeja. Suluissa kuntien asukasluvut 30. kesäkuuta 2022.
Gary Dilley

Gary J. Dilley (s. 15. tammikuuta 1945 Washington) on yhdysvaltalainen kilpauimari, joka saavutti olympiahopeaa selkäuinnissa vuonna 1964.
Dilley saavutti Tokion olympialaisissa 1964 hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 2.10,5. Hän hävisi joukkuetoverilleen Jed Graefille 0,2 sekuntia molempien alitettua aiemman maailmanennätyksen mutta voitti Yhdysvaltain kolmoisvoiton varmistaneen Bob Bennettin 2,6 sekunnilla. Vuoden 1965 universiadeissa Budapestissa Dilley voitti kultaa 200 metrin selkäuinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Hän voitti Yhdysvaltain yliopistomestaruudet 100 ja 200 jaardin selkäuinnissa vuosina 1965 ja 1966.
Dilley työskenteli urheilu-uransa jälkeen hammaslääkärinä.
Nokia XR21

Nokia XR21 tai HMD XR21 on HMD Globalin 3. toukokuuta 2023 julkistama älypuhelin. Se julkistettiin alun perin Nokia XR21 -nimellä, mutta vuonna 2024 HMD Global esitteli sen uudelleen HMD XR21 -nimellä, kun yritys siirtyi käyttämään Nokia-brändin sijaan HMD-brändiä. Teknisiltä ominaisuuksiltaan puhelimet vastaavat toisiaan.
Puhelimessa on kahdeksanydinprosessori ja 6,49 tuuman näyttö, joka tukee 120 hertsin virkistystaajuutta. Tallennustilaa on 128 gigatavua ja keskusmuistia kuusi gigatavua. Puhelimessa on kaksi takakameraa, joista toinen on 64 megapikselin pääkamera ja toinen kahdeksan megapikselin ultralaajakulmakamera. Etukameran tarkkuus on 16 megapikseliä. Akun kapasiteetti on 4 800 milliampeerituntia, ja se tukee 33 watin latausta. Käyttöjärjestelmänä on Android 12. Puhelimelle on luvattu kolme vuotta versiopäivityksiä ja neljä vuotta tietoturvapäivityksiä.
Puhelin on tehty rakenteeltaan erityisen kestäväksi. Se on pölyn- ja vedenkestävä, ja sen IP-luokitus on 68. Laite kestää tunnin upotuksen 1,5 metrin syvyyteen ja pudotuksen 1,8 metristä.
Lokakuussa 2023 HMD Global kertoi, että se on aloittanut Nokia XR21:n valmistuksen Unkarissa. Kaikki HMD XR21 -puhelimet on valmistettu Unkarissa.
Robert McGregor

Robert "Bobby" McGregor (s. 3. huhtikuuta 1944 Falkirk, Skotlanti) on brittiläinen kilpauimari, joka saavutti vapaauinnissa olympiahopeaa vuonna 1964 ja voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 1966.
McGregor osallistui kaksiin olympialaisiin. Tokiossa 1964 hän saavutti hopeaa 100 metrin vapaauinnissa ajalla 53,5, millä hän hävisi Yhdysvaltain Don Schollanderille 0,1 sekunnilla. Tokion kisojen viesteissä hän sijoittui seitsemänneksi 4 × 100 metrin vapaauinnissa ja kahdeksanneksi 4 × 100 metrin sekauinnissa sekä karsiutui 4 × 200 metrin vapaauinnin alkuerissä. Méxicon olympialaisissa 1968 McGregor sijoittui neljänneksi 100 metrin vapaauinnissa ajalla 53,5 ja 4 × 100 metrin vapaauinnissa sekä karsiutui 4 × 100 metrin sekauinnin ja 4 × 200 metrin vapaauinnin alkuerissä.
McGregor saavutti EM-kilpailuissa Leipzigissa 1962 hopeaa 4 × 100 metrin vapaauinnissa ja voitti Utrechtissa 1966 kultaa 100 metrin vapaauinnissa. Vuoden 1967 universiadeissa hän saavutti kolme hopeaa ja yhden pronssin, joista yksi hopea tuli 100 metrin vapaauinnista ja loput mitalit viesteistä..
McGregor paransi useasti Euroopan-ennätystä 100 metrin vapaauinnissa vuosina 1963–1964, parhaimmillaan aikaan 53,9. Hän menetti ennätyksen syyskuussa 1964 ranskalaiselle Alain Gottvallèsille, joka ui maailmanennätyksen 52,9.
McGregorin isä David McGregor kilpaili olympialaisissa vesipalloilijana vuonna 1936.
J. K. Enqvist

Juho Konrad Enqvist (6. helmikuuta 1863 Hämeenlinna – 1920 Tampere) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli "Kansan Lehden" päätoimittajana vuosina 1898-1901.
Enqvist oli varsinaiselta ammatiltaan savenvalaja. Hän piti liikettä Tampereen keskustorilla ja työskenteli myöhemmin Tampereen kaakelitehtaan työnjohtajana. Enqvist toimi 1890-luvulla Tampereen Ulkotyöväenyhdistyksen sihteerinä ja vaikutti myös Suomen Työväenpuolueessa. Hän oli perustamassa "Kansan Lehteä" ja toimi sen ensimmäisenä päätoimittajana. Enqvist jätti tehtävänsä saatuaan tuomion kunnianloukkauksesta, kun oli lehdessä arvostellut Ratinan Konepajan työläisten oloja.
Alain Gottvallès

Alain Alex Jean Gottvallès (22. maaliskuuta 1942 Casablanca, Marokko – 28. helmikuuta 2008 Aubenas) oli ranskalainen kilpauimari. Hän voitti vapaauinnissa kaksi Euroopan-mestaruutta vuonna 1962 ja ui 100 metrin vapaauinnissa maailmanennätyksen vuonna 1964.
Gottvallès voitti Leipzigin EM-kilpailuissa 1962 kultaa 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauinnissa sekä saavutti hopeaa 4 × 200 metrin vapaauinnissa. Rooman olympialaisissa 1960 hän karsiutui alkuerissä 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, mutta Tokion olympialaisiin 1964 hän lähti 100 metrin vapaauinnin maailmanennätysmiehenä uituaan syyskuussa 1964 Budapestissa ajan 52,9. Tokiossa hän jäi kuitenkin 100 metrin vapaauinnissa viidenneksi ajalla 54,2 ja 4 × 200 metrin vapaauinnissa kuudenneksi, minkä lisäksi Ranskan joukkue hylättiin 4 × 100 metrin vapaauintiviestin loppukilpailussa. Elokuussa 1962 Gottvallès kuului maailmanennätyksen 3.42,5 uineeseen Ranskan 4 × 100 metrin vapaauintiviestijoukkueeseen.