tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Skitsofasismi

Skitsofasismi on historioitsija Timothy Snyderin käyttöön ottama käsite. Se viittaa fasismiin, jonka kannattaja kutsuu vihollisiaan fasisteiksi. Snyder on käyttänyt tästä esimerkkinä Vladimir Putinin hallitseman Venäjän virallista retoriikkaa.
Timothy Snyderin mukaan skitsofasistinen retoriikka noudattelee kansallissosialismin aikaista suositusta kertoa niin suuri ja törkeä valhe, että sen vastustaminen on useimmille psyykkisesti liikaa. Tutkija Mikhail Epstein kuvaili Ukrainan sodan taustalla olevaa ideologiaa skitsofasismiksi, joka sulattaa yhteen keskenään ristiriitaisia aineksia, kuten vanhanaikaisia myyttejä, sovinismia, ksenofobiaa, korruptiota ja kyynisyyttä. Epstein pitää skitsofasismi-termin perusmerkityksenä fasismia fasismin vastaisen taistelun kaapuun kätkeytyneenä. Hän on käyttänyt termiä käsitellessään laajemmin syvää ambivalenssia, joka hänen mukaansa on Venäjälle perinteistä ja ilmenee muun muassa kyselytuloksissa, jotka osoittavat samanaikaista halua ystävyyteen Ukrainan kanssa ja tukea hyökkäyssodalle Ukrainaa vastaan.
Snyder käsittelee aihetta kirjassaan "The Road to Unfreedom" (suom. "Tie epävapauteen", Siltala 2019), jonka Salla Nazarenko arvioi myönteisesti artikkelissaan "Ulkopolitiikka"-verkkojulkaisussa. Hänen mukaansa teos "tarjoaa läpileikkauksen maailman tilasta" ja katsoo Snyderin termin "skitsofasismi" kuvaavan erinomaisesti Venäjällä vallitsevaa käsitteiden sekaannusta, jossa fasistisia näkemyksiä edustavat tahot nimittelevät vastustajiaan fasisteiksi.
Kritiikki.
Jade McGlynn kritisoi skitsofasismin käsitettä siitä, että se lukittautuu toiseen maailmansotaan keskittyvään maailmankuvaan, joka McGlynnin mukaan on vahvasti Venäjän toiminnan taustalla. McGlynnin mukaan toisen maailmansodan terminologian mukailu saattaa vahvistaa käsitystä Venäjän oikeudesta sanella ehtoja muille. Hänen mukaansa vuoden 1945 antifasismi on Venäjällä valtavirtaa olevassa maailmankuvassa sulautunut yhteen imperialismiin kuuluvien aluevaatimusten kanssa.
Uuden-Seelannin ralli 1997

Uuden-Seelannin ralli 1997 (viralliselta nimeltään "28. Smokefree Rally New Zealand") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1997. Kilpailu järjestettiin 1.–5. elokuuta 1997. Kilpailu oli kauden yhdeksäs ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Mikhail Epstein

Mikhail Epstein (; s. 1950 Moskova) on neuvostoliittolaissyntyinen, vuonna 1990 Yhdysvaltoihin muuttanut kirjallisuustieteilijä ja kulttuurintutkija. Hänet tunnetaan parhaiten venäläisen postmodernismin teoreetikkona.
Epstein valmistui Moskovan valtionyliopiston filologian laitokselta vuonna 1972. Hän kohtasi antisemitististä häirintää, uhkailua ja pelottelua Pamjat-liikkeen edustajien taholta, mikä vaikutti muuttamiseen Yhdysvaltoihin. Epstein aloitti vuonna 1991 opettamisen Emory Universityssa. Hän sai National Council for Eurasian and East European Researchin (NCEEER) stipendin myöhäisneuvostoliittolaisen ajan venäläisen ajattelun historian tutkimusta varten vuosille 1992–1994. Epstein on toiminut Emory Universityssa kulttuuriteorian ja venäläisen kirjallisuuden Samuel Candler Dobbs -professorina. Vuosina 2012–2015 hän oli professori ja ensimmäinen johtaja Durhamin yliopiston Centre for Humanities Innovationissa.
Epstein sai vuonna 1991 Pietarissa Andrei Belyi -palkinnon. Vuonna 1995 hän sai Lontoon Institute for Social Inventionsin myöntämän The Social Innovations Awardin kehittämänsä InteLnetin eli Intellectual Networkin ansiosta. Se on luovien ajattelijoiden sähköinen yhteisö, jonka alaisuudessa ovat toimineet muun muassa uusien ideoiden pankki ja intertekstuaalisten kokonaisuuksien kehittämiselle omistettu osio. Epstein on julkaissut kymmeniä kirjoja, joista osa on alun perin julkaistu venäjän kielellä. Hänen teoksiaan on käännetty 26:lle kielelle. Epstein oli vuonna 2017 mukana perustamassa hanketta Filosofia: An Encyclopedia of Russian Thought".
Uuden-Seelannin ralli 1998

Uuden-Seelannin ralli 1998 (viralliselta nimeltään "29. Rally New Zealand ") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1998. Kilpailu järjestettiin 24.–27. heinäkuuta 1998. Kilpailu oli kauden yhdeksäs ja erikoiskokeiden yhteispituus oli (suunniteltu pituus oli ).
Rusitš-ryhmä

Rusitš-ryhmä () on venäläinen uusnatsistinen puolisotilaallinen ryhmä, joka on taistellut Ukrainan sodassa Venäjän asevoimien rinnalla. Se on liitetty myös Venäjän sotatoimiin Lähi-idässä ja Afrikassa.
Rusitš-ryhmän perustivat kesällä 2014 Aleksei Miltšakov ja Jan Petrovski. Ryhmä ja sen johtajat asetettiin pakotteiden kohteiksi Yhdysvalloissa, Euroopan unionissa, Australiassa, Kanadassa ja Sveitsissä. Rusitš-ryhmä tuli tunnetuksi brutaaliudesta sekä natsisymboliikan käytöstä. Sen osuutta sotarikoksiin on tutkittu kansainvälisesti. Lokakuussa 2022 Rusitš-ryhmä vaati Telegramissa sotavankien kiduttamista ja tappamista. Joukkojen edustajien mukaan Venäjän viranomaiset yrittivät myöhemmin painostaa heitä poistamaan julkaisun, mutta he uhmasivat käskyä. Rusitš-ryhmällä on väitetty olleen yhteyksiä Wagner-ryhmään.
Rusitš-ryhmä on yhdistetty satanistiryhmä Order of Nine Anglesiin (ONA). "Contando Estrelas" -sanomalehden mukaan ONA on yhdistetty rituaalimurhiin Venäjän Karjalassa, johon Rusitš-joukkoja on sijoitettu.
This Is What You Came For

This Is What You Came For on skotlantilaisen DJ Calvin Harrisin kappale, jolla laulaa barbadoslainen laulaja Rihanna. Kappale julkaistiin singlenä 29. huhtikuuta 2016. Kappaleen ovat säveltäneet Harris ja laulaja-lauluntekijä Taylor Swift, joka käytti kappaleen säveltäjänä ensin salanimeä ”Nils Sjöberg”. Tuottajina toimivat Harris ja Kuk Harrell.
Kappale nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 3 ja dance-kappaleiden listojen kärkeen. Se oli singlelistan kolmossijalla myös Suomessa. Se nousi listaykköseksi muun muassa Australiassa ja Irlannissa.
Taustaa.
Calvin Harris kirjoitti kappaleen ”This Is What You Came For” yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kanssa. Swift sävelsi sen alkuperäisen version pianolla ja Harris teki sen pohjalta EDM-kappaleen. Swift käytti kappaleen tekijätiedoissa aluksi salanimeä ”Nils Sjöberg”, koska hän ja Harris olivat tuolloin parisuhteessa ja he eivät halunneet suhteensa vievän huomiota musiikilta. Swiftin osallisuus tuli ilmi heinäkuussa 2016. Hänen nimensä on sittemmin vaihdettu kappaleen tekijätietoihin. Hän laulaa kappaleella taustoja. Kappaleen tuottajina toimivat Harris ja yhdysvaltalainen artisti Kuk Harrell.
Harris soitti kappaleen demoversion Rihannalle, kun tämä oli levyttämässä albumiaan "Anti" (2016). Hän tarjosi sitä alun perin Rihannan albumille. Rihanna ei pitänyt sitä sopivana omalle albumilleen, mutta suostui tekemään sen vierailevana artistina. Kappale on Harrisin ja Rihannan kolmas yhteinen kappale. He olivat tehneet aiemmin kappaleet ”We Found Love” ja ”Where Have You Been” Rhannan albumille "Talk That Talk" vuonna 2011. ”We Found Love” on yksi molempien menestyneimmistä kappaleista.
Julkaisu.
”This Is What You Came For” julkaistiin singlenä 29. huhtikuuta 2016. Siitä julkaistiin lisäksi useita remix-versioita, muun muassa R3habin ja Dillon Francisin tekemät remixit. Kappale on mukana Harrisin vuonna 2024 julkaistulla kokoelma-albumilla "96 Months".
Kaupallinen menestys.
”This Is What You Came For” menestyi hyvin kaupallisesti. Kappale nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 3. Se oli lisäksi Dance/Electronic - ja Dance Club -listojen kärjessä. Kappale oli Suomessa singlelistan sijalla 3. Se nousi listaykköseksi muun muassa Australiassa ja Irlannissa. Britanniassa kappale oli sijalla 2. Single on myynyt moninkertaista platinaa muun muassa Yhdysvalloissa ja Australiassa sekä timanttilevyn verran Ranskassa ja Brasiliassa.
Green Border

Green Border (; suomeksi myös "Vihreä raja") on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut Agnieszka Hollandin ohjaama draamaelokuva. Se kertoo Valko-Venäjän ja Euroopan unionin rajakriisistä vuonna 2021.
Juoni.
Mustavalkoisena kuvattu elokuva seuraa erilaisia ihmisiä Puolan ja Valko-Venäjän rajaseudulla rajakriisin aikana. Keskeisiä hahmoja ovat Ruotsiin pyrkivä syyrialainen pakolaisperhe, omantuntonsa kanssa kamppaileva puolalainen rajavartija Jan ja pakolaisia avustavaan aktivistiryhmään liittyvä puolalainen psykologi Julia.
Vastaanotto.
Laki ja oikeus -puolueen johtama Puolan hallitus tuomitsi "Green Borderin", koska elokuva käsittelee Puolan maahanmuuttopolitiikkaa hyvin kriittiseen sävyyn. Holland kertoi saaneensa elokuvan vuoksi useita tappouhkauksia ja joutuneensa jopa palkkaamaan henkivartijoita suojelemaan itseään.
"Helsingin Sanomien" kriitikko Leena Virtanen antoi "Green Borderille" täydet viisi tähteä. Hänen mukaansa ""Green Border" on Hollandin loistavan uran huipentuma, ja se on viime vuosien tärkein eurooppalainen elokuva." "Suomen Kuvalehden" kriitikko Kalle Kinnunen antoi neljä tähteä viidestä. Hänen mukaansa elokuvan "aihe on Suomessakin kipeän ajankohtainen. Koko eduskunnan olisi syytä nähdä "Green Border"."
Wewelsburg

Wewelsburg on Saksassa Bürenin kaupungissa sijaitseva, alun perin keskiajalta peräisin oleva linna, jonka pohjakaava on kolmionmuotoinen. Linna oli Heinrich Himmlerin johtaman SS:n ylimpien upseerien kokoontumispaikka.
Wewelsburgin linnan varhaishistoria.
Linna lienee alun perin rakennettu 1100-luvun alussa. Se oli kreivi Friedrich von Arnsbergin omistuksessa, mutta talonpojat hävittivät sen hänen kuolemansa jälkeen noin 1124. Linna rakennettiin uudelleen, sillä vuonna 1301 Kreivi Otto von Waldeck siirsi sen omistusoikeudet Paderbornin hiippakunnalle. Hiippakunta panttasi linnan ja sen maaomaisuuden muutamaan otteeseen Bürenin aatelissuvulle, mutta hankki linnan takaisin 1384. Vuonna 1588 Paderbornin piispa lunasti panttikirjat, ja 1603–1609 linna muutettiin säännöllisen kolmion muotoiseksi rakennukseksi, jonka kulmissa on tornit. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Wewelsburgin linna vallattiin moneen kertaan, ja vuonna 1646 ruotsalaiset joukot sytyttivät sen tuleen. Linna entisöitiin 1650–1660.
Vuonna 1802 Wewelsburg siirtyi Preussin valtion omistukseen. Linnaan tehtiin 1800-luvulla monia muutoksia, ja osa huoneista toimi viljavarastona. Bürenin kaupunki osti Wewelsburgin vuonna 1924. Linna muutettiin tuolloin retkeilijöiden majataloksi ja kotiseutumuseoksi.
SS:n linna.
Wewelsburgin linnan historiassa alkoi uusi vaihe vuonna 1933, kun SS:n johtaja Heinrich Himmler vieraili linnassa ensimmäistä kertaa. Himmler antoi käyntinsä jälkeen määräyksen vuokrata linna SS:n käyttöön. Bürenin ja SS:n välinen vuokrasopimus solmittiin sadaksi vuodeksi. SS maksoi linnasta yhden valtakunnan markan vuodessa. Vuodesta 1935 lähtien turistit eivät enää saaneet vierailla Wewelsburgissa ja linnan viralliseksi nimeksi tuli "SS-Schule Haus Wewelsburg" (”Wewelsburgin SS-koulu”).
SS teki Wewelsburgiin useita muutoksia. Linnan etupihalle rakennettiin vartiotupa, ja vuonna 1939 laadittiin suunnitelmat pohjoistornin muutostöistä sekä linnan laajentamisesta palatsikompleksiksi. Linnan ja sen lähialueiden muutossuunnitelmista vastasi arkkitehti Hermann Bartels. Linnan lähistölle rakennettiin keskitysleiri, jonka vankeja käytettiin työvoimana rakennustöissä.
SS:n korkeimmat johtajat tapasivat Heinrich Himmlerin Wewelsburgissa vuonna 1941 juuri ennen natsi-Saksan hyökkäystä Neuvostoliittoon. Vuonna 1943 Wewelsburgin linnan rakennustyöt keskeytettiin ja keskitysleiriä supistettiin, niin että jäljelle jäi vain 42 vankia. Leirin alueelle oli lisäksi sijoitettuna Euroopan eri maista saapuneita saksalaisia. Alue toimi myös Hitlerjugendin koulutusleirinä. Vuonna 1945 Saksa oli häviämässä sodan, ja SS-joukot yrittivät räjäyttää Wewelsburgin linnan. Tulipalo tuhosi osan rakennuksesta. Yhdysvaltojen joukot vapauttivat 42 jäljellä ollutta keskitysleirivankia.
Linna nykyisin.
Bürenin kunnasta tuli Wewelsburgin omistaja vuonna 1948. Linnaan palasivat sekä hostelli että kotiseutumuseo. Wewelsburgin pohjoistorni rakennettiin uudelleen vuosina 1973–1975. Vuonna 1982 entisessä SS:n vartiotuvassa avattiin linnan SS:n ajasta kertova pysyvä näyttely. Vuonna 2009 Wewelsburg vietti 400-vuotisjuhliaan.
Salviac

Salviac () on kunta Lounais-Ranskassa Lotin departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin 13 kilometriä Gourdonin kaupungista lounaaseen.
Château de Lacoste on rakennettu muinaista 1200-luvun linnoitusta hyödyntäen. Se koostuu kolmesta päärakennuksesta, jotka on ryhmitelty sisäpihan ympärille. Linnan keskiaikainen puutarha Jardin Médiéval du Barry on sen entinen kasvimaa.
Keskiaikainen Saint Jacques le Majeurin kirkko on omistettu Jaakob vanhemmalle. Se oli hieman Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitin Le Puy-en-Velaysta Santiago de Compostelaan pääreitin ulkopuolella, mutta myös sitä käytettiin pyhiinvaellukseen. Kirkko koki kovia Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1700-luvun lopulla, ja se oli huonossa kunnossa koko 1800-luvun. Se kuitenkin luokiteltiin historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1913, mistä alkoi lähes vuosisadan kestänyt kunnostustyö.
Hamish Kerr

Hamish Kerr (s. 17. elokuuta 1996) on uusiseelantilainen korkeushyppääjä. Hän on voittanut olympiakultaa ja sisäratojen maailmanmestaruuden.
Kerr voitti korkeushypyssä Oseanian-mestaruuden vuonna 2019. Suurempaa menestystä hän saavutti vuonna 2022, jolloin hän sijoittui pronssille sisäratojen MM-kilpailuissa sekä voitti toistamiseen Oseanian-mestaruuden ja ensimmäisen kerran Kansainyhteisön mestaruuden. Ulkoratojen MM-kilpailuissa hän ei päässyt loppukilpailuun, ja myös vuoden 2023 ulkoratojen MM-kilpailuissa hän jäi karsintaan. Vuonna 2024 Kerr voitti Glasgow'ssa sisäratojen maailmanmestaruuden ja kesällä Pariisissa olympiakultaa; molemmissa hänen voittotuloksensa oli 236 cm, joka on hänen ennätyksensä. Nanjingin sisäratojen MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti hopeaa tuloksella 228 cm.
Kerr on voittanut neljä Timanttiliigan osakilpailua: heinäkuussa 2023 Tukholmassa, huhtikuussa 2024 Suzhoussa sekä heinäkuussa 2024 Monacossa ja Lontoossa.
Kerr hyppäsi vuonna 2018 ennätyksekseen 225 cm ja ylitti seuraavana vuonna 230 cm. Vuonna 2021 ennätys parani 231 cm:iin, ja vuonna 2023 hän ylitti 234 cm. Vuonna 2024 hän ylitti 236 cm kerran sisä- ja kerran ulkoradoilla.
ROFA AG

Rofa Industrial Automation AG on saksalainen automaatiotekniikan, kuljetinteknologian, intralogistiikan ja erikoiskoneenrakennuksen valmistaja. Yritys on perustettu vuonna 1967, ja se on ollut yksityinen osakeyhtiö vuodesta 1993. Yrityksen pääkonttori on Kolbermoorissa, Saksassa. Yritys on edustettuna 14 paikkakunnalla ja työllistää yli 1 400 henkilöä maailmanlaajuisesti.
Andrei Botšarov

Andrei Ivanovitš Botšarov (; s. 14. lokakuuta 1969 Barnaul) on venäläinen Yhtenäisen Venäjän poliitikko.
Botšarov valmistui Moskovan Suvorov-sotilaskoulusta vuonna 1987, Rjazanin maahanlaskujoukkojen komentokorkeakoulusta vuonna 1991 ja presidentillisestä kansantalouden ja julkihallinnon akatemiasta vuonna 2002. Hän palveli Azerbaidžanissa ja vuodesta 1993 Uljanovskissa. Botšarov osallistui ensimmäiseen Tšetšenian sotaan ja sai vuonna 1996 Boris Jeltsiniltä Venäjän federaation sankarin arvonimen. Vuonna 2004 hän siirtyi reserviin everstiluutnanttina.
Botšarov oli Brjanskin alueen varakuvernööri vuosina 2005–2007 ja valtioduuman jäsen vuosina 2007–2012. Hän siirtyi valtioduumasta Brjanskin alueen liittovaltiolliseksi päätarkastajaksi ja oli vuosina 2013–2014 Yleisvenäläisen kansanrintaman toimeenpanevan komitean johtaja. 2. huhtikuuta 2014 Vladimir Putin asetti Botšarovin Volgogradin alueen kuvernööriksi siirtymäkaudelle Sergei Boženovin seuraajaksi. 14. syyskuuta 2014 Botšarovista tuli vakituinen Volgogradin alueen kuvernööri, ja 8. syyskuuta 2019 hänet valittiin uudelleen. Hän on toiminut myös Venäjän valtioneuvoston jäsenenä. Входит в состав Государственного совета РФ. (Venäjän valtioneuvosto)
Leineschloss-palatsi

Leineschloss-palatsi (saks. "Leineschloss") sijaitsee Leinejoen varrella Hannoverissa Saksassa. Se oli Hannoverin herttuoitten, vaaliruhtinaitten ja kuninkaiden asuinpaikka. Siinä kokoontuu nykyisin Ala-Saksin osavaltion parlamentti.
Rakennushistoria.
Ensimmäinen paikalla ollut rakennus oli noin vuonna 1300 rakennettu fransiskaaniluostari, joka hylättiin vuonna 1533 uskonpuhdistuksen jälkeen. Vuonna 1636 Braunschweig-Lüneburgin herttua Georg aloitti luostarin muuttamisen myöhäisrenessanssi-palatsiksi Calenbergin herttuakunnan hallitsijaresidenssikseen. Entinen luostarikirkko toimi linnankirkkona ja kuninkaallisena hautapaikkana. Georgin poika, herttua Ernst August laajensi ja uudisti palatsia sekä rakennutti sinne teatterin 1600-luvun lopulla. Braunschweig-Lüneburgin herttuakunta korotettiin Hannoverin vaaliruhtinaskunnaksi vuonna 1692. Vuonna 1742 luoteissiipi uusittiin. Ernst Augustin ja Sofia von Hannoverin vanhin poika Yrjö I syntyi Leineschloss-palatsissa vuonna 1660.
1800-luku.
Vuodesta 1814 lähtien vaaliruhtinaan palatsi oli Hannoverin kuningaskunnan hallitsijan asuinpaikka. Vuosina 1816–1844 arkkitehti Georg Ludwig Friedrich Laves suunnitelmien mukaan palatsi rakennettiin kokonaan uudelleen uusklassiseen tyyliin. Tällöin rakennettiin portiikki, jota kannattelee kuusi korinttilaista pylvästä. Yrjö III:n nuorin poika, prinssi Adolphus, Cambridgen herttua, toimi Hannoverin varakuninkaana vuodesta 1816 lähtien. Kuninkaat Ernst August ja Yrjö V olivat ensimmäiset ja ainoat hallitsijat, joiden pääedustusasunto eli residenssi oli Leineschloss-palatsissa vuosina 1837–1866. Hallintopaikka oli kuitenkin tarkoitus siirtää Welfenschlossin palatsiin.
1900-luku.
Toisen maailmansodan aikana Leineschloss-palatsi paloi kokonaan Liittoutuneiden ilmahyökkäysten tuhoamana. Ison-Britannian kuningas Yrjö I haudattiin alun perin palatsin kappeliin. Palatsin kunnostustöiden vuoksi hänen ja hänen vanhempiensa jäännökset siirrettiin Ernst Augustin 1800-luvulla rakennettuun mausoleumiin Herrenhausenin palatsin puutarhaan Berggarteniin vuonna 1957. Arkkitehti Dieter Oesterlen suunnitelmien mukaan palatsi rakennettiin uudelleen vuosina 1957–1962.
2000-luku.
Elokuussa 2016 palatsista löydettiin kunnostusprojektin aikana luita, joita pidettiin aluksi ruotsalaisen kreivi Filip Christoph von Königsmarckin jäännöksinä. Hän katosi jäljettömiin, todennäköisesti surmattuna, heinäkuussa 1694 syytettynä aviorikoksesta Yrjö I:n puolison Sophia Dorothean rakastajana. Myöhemmin tehdyt testit osoittivat, että osa luista oli peräisin eläimistä ja ihmisluut olivat peräisin ainakin viidestä eri luurangosta. Näistä yhdenkään ei ole osoitettu kuuluvan kreivi Königsmarckille.
Fausken kirkko

Fausken kirkko () on Fausken kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1867.
Andrei Guruljov

Andrei Viktorovitš Guruljov (; s. 16. lokakuuta 1967 Moskova) on venäläinen kenraali ja Yhtenäisen Venäjän poliitikko.
Guruljov valmistui Moskovan yhdistettyjen aselajien komentokorkeakoulusta vuonna 1988, Venäjän federaation asevoimien yhdistettyjen aselajien akatemiasta vuonna 1997 ja Venäjän federaation asevoimien pääesikunnan sotilasakatemiasta vuonna 2010. Hän osallistui toiseen Tšetšenian sotaan ja Venäjän sotatoimiin Syyriassa. Hän vetäytyi aktiivisesta palveluksesta vuonna 2019. Hän sai kenraaliluutnantin arvon vuonna 2014.
Guruljov valittiin valtioduumaan 19. syyskuuta 2021. Hänet nimitettiin Venäjän federaation turvallisuusneuvoston tieteelliseen valtuustoon 11. huhtikuuta 2024. Hän on saanut muun muassa ensimmäisen luokan Kunniamerkin ansioista isänmaalle ja Rohkeuden kunniamerkin.
Mielipiteitä.
Guruljov on ehdottanut niiden venäläisten eristämistä tai tuhoamista, jotka eivät täysin tue Vladimir Putinin hallintoa. Hänen mukaansa tähän joukkoon kuuluu noin viidesosa Venäjän väestöstä. Guruljov on vaatinut ydinaseilla tehtäviä iskuja Ukrainaa ja muita länsimaita vastaan. Hän kannattaa myös gulagjärjestelmän palauttamista. Hänen mukaansa työttömät tulisi mobilisoida rintamalle.
Guruljovin mielestä Suomella on aluevaatimuksia Venäjälle kohtaan. Hänen mukaansa kaikki aiheesta kirjoittavat suomalaiset pitävät Petroskoita Suomelle kuuluvana. Hannu Himanen kiisti väitteet.
Gustaf Funck

Gustaf Funck (26. joulukuuta 1670 Tukholma, Tukholman lääni, Uplanti, Ruotsi - 12. syyskuuta 1736 Upplands-Bro, Tukholman lääni, Uplanti, Ruotsi) oli ruotsalainen vapaaherra ja Turun hovioikeuden presidentti.
Kuningas Fredrik I aateloi Gustaf Funckin Ruotsin ritarihuoneen aateliskalenteriin 15. lokakuuta 1723 (numerolla 189.)
Historia.
Syntynyt 26.joulukuuta 1670. Opiskelija Uppsalassa 1680 ja Leipzigissä 1685 (De Brun, Holmiana et Alia). Auscultant in mountain collegium 1698. Kaivosmies Salbergetissä 1699. Lakimies Bohuslänissä 1710, Närkessä 1714. Varakuvernööri Västmanlandissa 1720. Tavallinen kuvernööri siellä 1720. Nimitetty Turun hovioikeuden presidentiksi vuonna 1728, mutta kieltäytyi ylennyksestä 
Kuollut 12.9.1736 Brogårdissa ja haudattu vaimonsa kanssa Funckin paroniperheen hautaan Bro kirkossa.
Vihitty 14.3.1697 Christina Cronströmin kanssa, syntynyt 27.6.1678 Eskilstunassa, kuollut 27.7.1758 Brogårdissa, arvioija Peter Cronströmin ja Johanna Graun tytär. 
Vanhemmat: Johan Funck, Elisabet Funck (syntynyt Hansdotter), Puoliso: Kristina Funck (syntynyt Kock Cronström)
Sulitjelman kirkko

Sulitjelman kirkko () on Fausken kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1899.
Valnesfjordin kirkko

Valnesfjordin kirkko () on Fausken kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1905.
Fitjarin kirkko

Fitjarin kirkko () on Fitjarin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1867.
Dalen kirkko (Fjaler)

Dalen kirkko () on Fjalerin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1864.
Dalen kirkko

Dalen kirkko voi tarkoittaa seuraavia:
Guddalin kirkko

Guddalin kirkko () on Fjalerin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1686.
Norsk Sykepleierforbund

Norsk Sykepleierforbund (lyh. NSF) on norjalainen sairaanhoitajien ja kätilöiden ammattiliitto. Se kuuluu Unio-keskusjärjestöön. Järjestöllä oli noin 130 000 jäsentä vuonna 2023, heistä työelämässä oli noin 90 000. Loput olivat opiskelijoita tai eläkeläisiä.
Åsa-Nisse

Åsa-Nisse on ruotsalaisen Stig Cederholmin luoma hahmo, joka esiintyi aluksi lyhyissä vitsikertomuksissa "Tidsfördrif"-viikkolehdessä, ensimmäisen kerran vuonna 1944. Myöhemmin Åsa-Nissestä tehtiin sarjakuvia ja parikymmentä elokuvaa, joissa pääosaa esitti John Elfström. Kansanomaisesta smoolantilaisesta kertoneet elokuvat olivat yleisömenestyksiä, vaikka elokuvakriitikot eivät pitäneet niistä.
Åsa-Nisse asuu Knohult-nimisessä kylässä, ja hänen paras ystävänsä on nimeltään Klabbarparn. Åsa-Nisse on naimisissa Eulalian kanssa.
John Elfström

Per Johan Hilding Elfström (20. huhtikuuta 1902 Ovansjö – 27. maaliskuuta 1981 Täby) oli ruotsalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti roolistaan "Åsa-Nissenä" parissakymmenessä elokuvassa.
Järbo

Järbo on taajama Sandvikenin kunnassa Gästriklandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 770 asukasta vuonna 2021. Järbo sijaitsee Pohjoisen pääradan (Norra stambanan) varrella.
Montcléra

Montcléra () on kunta Lounais-Ranskassa Lotin departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin 23 kilometriä Gourdonin kaupungista lounaaseen.
Keskiajalla kunnan asukkaat kokivat useita sotia ja ryöstöjä erilaisissa valtataisteluissa. Satavuotisessa sodassa (1337–1453) koko Montcléra tuhoutui ja muuttui asumattomaksi. Kunta sai kuitenkin uudisasukkaita muualta Quercystä, jotka alkoivat viljellä maata ja rakentaa kaupunkia uudestaan. Montcléran maapohja on rautapitoista, ja kunnan alueelle rakennettiin useita takomoita, joiden tuottamasta raudasta voitiin valmistaa maataloustyökaluja, keittiövälineitä ja nauloja.
Château de Montcléra on rakennettu 1400-luvun lopulla, ja sen linnoitetut osat ovat peräisin 1500-luvun lopulla käydyn Ranskan uskonsotien ajalta. Se luokiteltiin ja rekisteröitiin historialliseksi muistomerkiksi vuosina 1925 ja 1929. Linna on yksityinen asuinpaikka.
Tyyliltään romaaninen Saint-Caprais'n kirkko on rakennettu 1100-luvulla. Rakennusta on uusittu eri aikoina, ja sitä reunustavat sivukappelit ovat 1400-luvulta. Kirkkoa laajennettiin vuonna 1870.
Jelena Tregubova

Jelena Viktorovna Tregubova (; s. 1973) on venäläissyntyinen toimittaja ja kirjailija, joka pakeni Isoon-Britanniaan.
Tregubova työskenteli toimittajana "Kommersantissa". Vuonna 2003 hän julkaisi Vladimir Putinista ja tätä ympäröineistä toimijoista kriittisen kirjan, joka käännettiin englanniksi nimellä "Tales of a Kremlin Digger". Hän syytti siinä Putinia muun muassa sananvapauden tukahduttamisesta. Kirjasta tuli myyntimenestys. Tregubova menetti työpaikkansa ja alkoi saada tappouhkauksia. Hänen asuntonsa ulkopuolella räjähti pommi vain kuukausia kirjan julkaisun jälkeen. Tregubova lähti vuonna 2005 Isoon-Britanniaan, joka myönsi hänelle poliittisen turvapaikan huhtikuussa 2008.
Tregubova jatkoi kirjoittamista maanpaosta käsin.
Helluntaiherätys Ranskassa

Ranskalaiseen helluntaiherätykseen kuuluu vuonna 2024 noin 200 000–300 000 henkilöä. Suurin osa Ranskan helluntalaisista on romaneja, joiden keskuudessa on ollut herätystä 1960-luvulta lähtien. Romanien "Vie et Lumière" -helluntaijärjestöön () kuuluu noin 100 000 kastettua aikuisjäsentä ja 210 000 kannattajaa. Järjestöllä on 160 seurakuntaa ja yli 1350 pastoria. Ranskan suurin helluntailainen kirkkokunta on Assemblées de Dieu de France, johon kuuluu yli 60 000 jäsentä ja 743 seurakuntaa.
Historia.
Helluntaiherätys saapui Ranskaan vuonna 1909, kun Hélène Biolley avasi kristillisen täysihoitolan Le Havreen. Ranskankielisiin maihin matkalla olleet saarnaajat pysähtyivät täällä oppiakseen kieltä. Biolley ja joukko naisia palvelivat herätyksen ja evankelioimisen puolesta Ranskassa. Myöhemmin Douglas Scott saapui täysihoitolaan palvelutyöhön. Scottin työn kautta perustettiin useita seurakuntia, jotka muodostivat vuonna 1932 Assemblées de Dieu -järjestön Ranskassa.
Helluntaiherätys Romaniassa

Romanialaiseen helluntaiherätykseen kuuluu vuonna 2024 noin 350 000 henkilöä ja yli 2 800 seurakuntaa. Romanian helluntailiike on yksi Euroopan suurimmista. Helluntaiherätyksen piirissä toimii myös lukuisia kouluja sekä erilaisia työmuotoja, kuten Teen Challenge, Life Publishers, Book of Hope, King's Castle, seurakuntaistutusliike, leiritoiminta, työ nuorten, lasten ja naisten keskuudesssa sekä kristillinen kirjapaino- ja mediatuotanto.
Historia.
Romanian helluntaiherätys alkoi 1920-luvulla ja liike on kasvanut jatkuvasti. Helluntaiherätys käynnistyi Romaniassa yhden yksinkertaisen traktaatin kautta, kun helluntailainen pastori Paul Budean lähetti lehtisen perheelle. Perhe tuli uskoon ja heidän työnsä kautta syntyi toimiva seurakunta.
Vuonna 1925 hallitus kielsi helluntaiseurakunnat, mutta uskovaisia ei estetty evankelioimasta tai kokoontumasta yhteen. Kommunistisen hallinnon aikana helluntailaiset kokivat vainoja kausittaisesti, mutta vastustus uskontoa kohtaan ei ollut yhtä jyrkkää kuin naapurimaiden kommunistihallitusten toimesta. Tiukkojen vainojen jälkeen tilanne rauhoittui vuoden 1970 tienoilla ja Richard Nixonin vierailun aikoihin maahan vietiin noin 200 000 Raaamattua. Tätä kuitenkin seurasi uusi vainon kausi.
Vuonna 1950 hallitus tunnusti helluntaikirkon, mutta sen toiminta oli rajoitettua. Kaikkien helluntairyhmien tuli liittyä samaan kirkkokuntaan. 1950-luvulla maassa oli noin 25 000 helluntailaista kun vuonna 1977 jäsenmäärä oli jo yli 150 000. Vuonna 1973 avattiin helluntailainen raamattukoulu ja nelivuotinen seminaari vuonna 1976.
Leff Pouishnoff

Leff Nicolas Pouishnoff (11. lokakuuta 1891 Odessa, Ukraina – 28. toukokuuta 1959 Lontoo, Englanti) oli ukrainalaissyntyinen pianisti, joka pakeni Venäjän vuoden 1917 vallankumousten myötä ja asui 1920-luvun alusta asti Isossa-Britanniassa.
Pouishnoff piti kaksi julkista konserttia jo 5-vuotiaana. Hän menetti isänsä 9-vuotiaana. Tämän jälkeen perhe muutti Kiovaan, jossa Pouishnoff kävi koulua ja liittyi 14-vuotiaana valtiollisen oopperaseurueen palvelukseen. Tiettävästi Fjodor Šaljapinin suosituksesta Pouishnoff opiskeli pianonsoittoa Anna Jesipovan johdolla Pietarin konservatoriossa. Lisäksi hän opiskeli sävellystä Nikolai Rimski-Korsakovin, Anatoli Ljadovin ja Aleksandr Glazunovin johdolla. Hän sai valmistumisensa yhteydessä kultamitalin. Ennen ensimmäistä maailmansotaa Pouishnoff kiersi esiintyjänä Euroopassa, teki esiintyjänä yhteistyötä viulisti Leopold Auerin kanssa ja aloitti opettamisen Tbilisin konservatoriossa.
Venäjän vallankumouksellisten tapahtumien yhteydessä Pouishnoff pakeni ensin Persiaan, jossa hänestä tuli ensimmäinen siellä kiertueen tehnyt pianisti. Pian hän muutti Pariisiin, jossa hän ei kuitenkaan vuonna 1920 onnistunut saamaan yleisöltä suopeaa vastaanottoa. Pouishnoff päätti asettua Lontooseen, jossa hän helmi- ja maaliskuussa 1921 piti viiden resitaalin sarjan Wigmore Hallissa. Hän tulkitsi tuolloin Johann Sebastian Bachin, Ludwig van Beethovenin, Robert Schumannin, Frédéric Chopinin, Sergei Rahmaninovin ja Aleksandr Skrjabinin ohjelmistoa. Pouishnoff aloitti Lontoossa myös esiintymisen konserttosolistina ja toimi pianistina BBC:lle jo vuonna 1925. Hän sai Isossa-Britanniassa menestystä varsinkin Chopinin tulkitsijana. Pouishnoff lähti sitten ensimmäiselle Amerikan-kiertueelleen. 1930-luvun puolessavälissä hän kiersi Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Vuonna 1938 hän esiintyi ensimmäisenä kansainvälisesti menestyneenä pianistina BBC:n televisiolähetyksessä, jossa hän tulkitsi Franz Lisztin ensimmäisen pianokonserton. Pouishnoff teki levytyksiä pääasiassa Columbialle.
Toisen maailmansodan aikana Pouishnoff esiintyi säännöllisesti Isossa-Britanniassa. Hän esiintyi myös joukoille Euroopassa ja Lähi-idässä. Toisen maailmansodan jälkeen Pouishnoffin ura alkoi hiipua. Hän sai aiempaa kriittisempiä arvosteluja. Pouishnoff kuoli barbituraattimyrkytykseen, joka virallisesti kirjattiin tapaturmaiseksi. Hänen vaimonsa kuoli alle kolme viikkoa myöhemmin niin ikään barbituraattimyrkytykseen. Vaimo oli Pouishnoffin 50-vuotias entinen oppilas.
Anna Jesipova

Anna Nikolajevna Jesipova (; 12. helmikuuta 1851 Pietari – 18. elokuuta 1914 Pietari) oli venäläinen pianisti.
Jesipova opiskeli Aleksandr Villuanin ja Karel van Arkin johdolla. Vuosina 1865–1870 häntä opetti Theodor Leschetizky. Hän valmistui Pietarin konservatoriosta ja sai vuonna 1871 tämän yhteydessä kultamitalin. Jesipova teki debyyttinsä Salzburgissa vuonna 1868 Frédéric Chopinin ensimmäisen pianokonserton solistina Leschetizkyn johdolla. Vuonna 1869 hän oli Pietarissa solistina Ludwig van Beethovenin neljännen pianokonserton esityksessä Eduard Nápravníkin johdolla. Vuonna 1878 Jesipova meni naimisiin Leschetizkyn kanssa. Hän poistui tuolloin Venäjältä, mutta palasi sinne viisitoista vuotta myöhemmin erottuaan.
Jesipova kiersi aktiivisesti suurissa kaupungeissa Venäjällä ja Länsi-Euroopassa. Hän esiintyi myös Yhdysvalloissa vuosina 1877–1878. Jesipova esiintyi 1890-luvulta 1910-luvulle myös duona viulisti Leopold Auerin kanssa sekä triona Auerin ja sellisti Aleksandr Veržbilovitšin kanssa. Solistina hän teki viimeisen esiintymisensä vuonna 1908. Jesipovalla oli laaja ja monipuolinen ohjelmisto. Hän työskenteli vuoteen 1908 saakka professorina Pietarin konservatoriossa. Yksi hänen oppilaistaan oli Sergei Prokofjev.
Xandria

Xandria on saksalainen metallimusiikin yhtye.
Historia.
Yhtye on perustettu alun perin vuonna 1994, jolloin se soitti goottimetallia. Yhtye hajosi vuonna 1997 ja perustettiin uudestaan vuonna 1999, josta lähtien se on soittanut sinfonista metallia. Alkuperäisestä yhtyeestä mukana on Marco Heubaum. Yhtyeen ensimmäinen albumi "Kill the Sun" julkaistiin vuonna 2003 Drakkar Recordsin kautta.
God Save the Rave

God Save the Rave on saksalainen Scooter-yhtyeen kahdeskymmenes studioalbumi, jonka Sheffield Tunes &amp; Kontor Records julkaisi 16. huhtikuuta 2017.
Albumi ylsi Saksan albumilistan sijalle 4, ja pysyi listalla yhteensä 4 viikkoa.
Kappaleet.
CD 2 I Want You to Stream!
Limited Deluxe Box 
2 CD + Auton tuoksupuu, Autotarra, Tarrasarja, Skootterin valmistamat sukat
Huomautuksia Albumin vinyyliversiossa kappale Wand'rin' Star on korvattu kappaleella Lugosi
Allied Gold

Allied Gold on kanadalainen kaivosyhtiö, joka omistaa ja ylläpitää kultakaivoksia Malissa, Norsunluurannikolla ja Etiopiassa. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Torontossa ja se listattiin Toronton pörssiin vuonna 2023. Vuodesta 2023 lähtien yritys tuottaa 375 000 unssia kultaa vuodessa ja kehittää etiopialaista Kurmuk-kultakaivosprojektia.
Kaivokset.
projektit:
Tampere University Press

Tampere University Press (TUP) on vuonna 1994 perustettu tiedekirjakustantaja, joka toimii Tampereen yliopistossa. Kustantamo julkaisee monografioita ja toimitettuja teoksia yhteiskunta- ja kasvatustieteiden sekä humanististen tieteiden aloilta.
Kirjaehdotukset ja käsikirjoitukset ennakkoarvioi TUPin toimitusneuvosto, minkä jälkeen lupaavina pidetyt käsikirjoitukset lähetetään riippumattomille vertaisarvioijille. Kustantamolle on vuonna 2014 myönnetty oikeus käyttää TSV:n vertaisarviointitunnusta.
TUP siirtyi vuoden 2016 alussa Open Access -malliin. Kustantamon julkaisemat kirjat ovat vapaasti saatavilla verkossa ja julkaiseminen on kirjoittajille maksutonta heidän taustaorganisaatiostaan riippumatta.
Lähteet.
Tampere University Press. Viitattu 13.8.2024. https://edition.fi/tup 
Tampereen korkeakouluyhteisö: Tampere University Press. Viitattu 13.8.2014. https://www.tuni.fi/fi/kirjasto/tampere-university-press 
Ruth, A.-S. (2019, October 3). From local to (potentially) global. Case Tampere University Press. 2019 2nd AEUP Conference: (Re-)Shaping University Presses and Institutional Publishing. Profiles – Challenges – Benefits, Brno, Czech Republic. Zenodo. https://doi.org/10.5281/zenodo.3471045
Marokko (elokuva)

Marokko () on Josef von Sternbergin ohjaama yhdysvaltalainen mustavalkoelokuva vuodelta 1930. Se on lajiltaan romanttinen draama ja pääosia näyttelivät Marlene Dietrich, Gary Cooper ja Adolphe Menjou. Benno Vignyn saksankieliseen, vuonna 1927 ilmestyneeseen romaaniin perustuva elokuva kertoo kabareelaulajattaresta ja muukalaislegioonalaisesta, jotka rakastuvat Rifin sodan aikana Saharan liepeillä.
"Marokko" on kuuluisa kohtauksestaan, jossa Dietrichin esittämä naispäähenkilö laulaa frakkiin pukeutuneena ja suutelee yleisössä olevaa naista. Kohtaus aiheutti aikanaan skandaalin. Elokuva oli Oscar-ehdokkaana neljässä kategoriassa, mukaan lukien parhaasta ohjauksesta (Sternberg) ja parhaasta naispääosasta (Dietrich). "Marokko" valittiin vuonna 1992 osaksi National Film Registryä ”kulttuurisesti, historiallisesti ja esteettisesti merkittävänä”.
Vuonna 1936 elokuvasta tehtiin radiokuunnelmaversio Lux Radio Theatreen. Dietrich uusi roolinsa Amy Jollyna, legioonalaisen äänenä oli Clark Gable.
Tautoga

Tautoga ("Tautoga onitis") on huulikaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Pohjois-Amerikan itärannikolla.
Koko ja ulkonäkö.
Tautoga voi kasvaa suurimmillaan noin 90 cm pitkäksi. Laji on ruumiinrakenteeltaan pitkänomainen, korkearuumiinen ja tukeva. Selkäevä on pitkä ja pyrstöevä lyhyt, paksu ja lähes tasakärkinen. Tautogan huulet ovat paksut. Kalan väri vaihtelee vihertävästä harmahtavaan ja hyvin tumman ruskeaan. Erityisesti naarailla ja nuorilla yksilöillä on epäsäännöllisiä juovia.
Levinneisyys ja elintavat.
Tautogaa tavataan Nova Scotiasta Etelä-Carolinaan. Se liikkuu rannikoilla erityisesti riuttojen tai laiturien läheisyydessä ja talvisin syvemmissä vesissä. Kala on päiväaktiivinen. Tautoga syö nilviäisiä ja äyriäisiä. Lisääntymiskausi on huhtikuulta kesäkuulle, ja kutu tapahtuu pareittain tai ryhminä.
Tautoga on sekä vapaa-ajan että kaupallisen kalastuksen kohde. Kalastuksen vuoksi kannat ovat taantuneet, ja tautoga luokitellaan vaarantuneeksi.
Erika Haavisto

Erika Haavisto (s. 1990) on suomalainen dokumentaaristen elokuvien ja sarjojen tekijä. 
Ura.
Haavisto valmistui Lundin yliopiston elokuvatuotannon maisteriohjelmasta vuonna 2015. Haaviston lopputyö käsitteli sitä, kuinka totuudenmukainen dokumenttielokuvan esittämä todellisuus on .
Erika Haaviston kiinnostus dokumenttielokuvia kohtaan alkoi vuoden 2005 Dokkinon kehittelypajassa , missä hän leikkasi ja kuvasi lyhytelokuvan "Mä tykkään muusta" luokkatovereidensa kanssa. Elokuva etsi syitä sille, miksi naisia haukutaan lehmiksi.
Vuonna 2016 Erika Haavisto kuvasi ensimmäisen lyhytdokumenttielokuvansa "Coffee First""." Projektin rahoitti Yle FOLK ja elokuva esitettiin Ylellä televisiossa ja Yle Areenassa. Lyhytelokuvassa nuori yrittäjä lähtee Piilaaksoon perustamaan pikakahviyritystä.
Lyhytelokuvan julkaisun jälkeen Haavisto sai rahoituksen ensiohjaukselleen "Silicon Valley, Baby":lle, joka on laajempi autobiografinen kuvaus nuoren miehen ja tämän puolison matkasta Piilaaksoon valmistamaan maailman parasta pikakahvia . Startup-yrittämisen ala- ja ylämäet kiinnostivat yleisöä, sillä "Silicon Valley, Baby" oli vuoden 2020 Docpoint-elokuvafestivaalin neljänneksi katsotuin elokuva myyden loppuun kaikki neljä näytöstä . Elokuva esitettiin myös Uudessa-Seelannissa Doc Edge -elokuvafestivaalilla .
Haavisto työskenteli pääkuvaajana ja tuottajana Dangerous Play -elokuvassa, jossa ohjaaja seuraa pikkusiskonsa elämää. Haaviston vuodesta 2019 asti kehitteillä ollut toinen pitkä dokumenttielokuvahanke "Like a Virgin" on saanut neljän säätiön rahoituksen . Dokumenttielokuvien lisäksi hän on kuvannut kaksi kautta rekkailusta kertovaa sarjaa Ylelle . 
Tuotantojen ohella Erika Haavisto kirjoittaa toisinaan juttuja Lehtiset-elokuvakulttuurilehteen .
AGCO Power Arena

AGCO Power Arena on Nokialla Kankaantaan kaupunginosassa sijaitseva urheiluhalli. Halli otettiin käyttöön vuonna 2024. Hallissa voi pelata lentopalloa, koripalloa, salibandya, käsipalloa sekä useita muita lajeja. Hallin istumapaikkakapasiteetti on noin 1900 paikkaa. AGCO Power Arenalla pelaa kotiottelunsa muun muassa Korisliigassa pelaava BC Nokia.
János Melich

János Melich (16. syyskuuta 1872 Szarvas, Unkari – 20. marraskuuta 1963 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kielentutkija, filosofian tohtori 1896. Hän oli vuodesta 1896 kirjastonhoitajana Unkarin kansallismuseon kirjastossa, vuodesta 1901 unkarin kielen etymologian dosenttina Budapestin yliopistossa, vuodesta 1911 ylimääräinen professori (honoris causa). Hän julkaisi unkarilaisen ja slaavilaisen kielitieteen alalta useita tutkimuksia ja lisäksi muutamien vanhojen unkarin sanakirjojen ja unkarilaisten painotuotteiden uusintapainoksia. Hän julkaisi vuodesta 1914 yhdessä Zoltán Gomboczin kanssa unkarin kielen etymologista sanakirjaa "Magyar Etymológiai Szótár". Hänet nimitettiin ensimmäisen maailmansodan aikana Unkarin kansallismuseon kirjastonjohtajaksi ja 1921 slaavilaisen kielitieteen professoriksi Budapestin yliopistoon.
Freimannin metroasema

Freimann on metroasema Münchenin metrossa, joka avattiin 19. lokakuuta 1971 osana metron ensimmäistä vaihetta. Se sijaitsee U6-linjalla Schwabing-Freimannin kaupunginosassa.
Aleksandr Veržbilovitš

Aleksandr Valerianovitš Veržbilovitš (; 8. tammikuuta 1850 Pietari – 15./16. maaliskuuta 1911 Pietari) oli venäläinen sellisti.
Veržbilovitšin sukujuuret olivat puolalaisessa aatelistossa. Hänen nimestään käytetään puolaksi kirjoitusasua Aleksander Wierzbiłłowicz. Veržbilovitš valmistui Pietarin konservatoriosta, jossa hän opiskeli vuoteen 1871 saakka sellonsoittoa Karl Davidovin johdolla. Hän aloitti itse sellonsoiton ja kamarimusiikin opettamisen Pietarin konservatoriossa vuonna 1882. Veržbilovitš kantaesitti Karl Davidovin neljännen sellokonserton. Hän oli myös mukana kantaesittämässä Pjotr Tšaikovskin, Eduard Nápravníkin ja Aleksandr Glazunovin teoksia. Hän piti Venäjän-ensiesitykset Frédéric Chopinin ja Edvard Griegin sellosonaateista. Veržbilovitš piti konsertteja laajalti eri puolilla Venäjää. Hän esiintyi myös Suomessa, Itävallassa, Englannissa, Belgiassa, Saksassa, Tanskassa, Italiassa, Alankomaissa, Puolassa, Turkissa ja Ranskassa. Veržbilovitš oli lisäksi aktiivinen esiintyjä eri kamarimusiikkikokoonpanoissa ja toimi oopperatalojen ensimmäisenä sellistinä Pietarissa.
Veržbilovitš teki gramofoniäänityksiä. Hänelle myönnettiin muun muassa Pyhän Stanislauksen ritarikunnan toisen luokan kunniamerkki (1897) ja Pyhän Annan ritarikunnan toisen luokan kunniamerkki (1902).
Fröttmaningin metroasema

Fröttmaning on Münchenin metron U6-linjan asema, Freimannin kaupunginosassa Münchenissä. Se palvelee Allianz Arenaa ja avattiin 30. kesäkuuta 1994.
Historia.
Jotta yksityisestä liikenteestä voitaisiin siirtyä julkiseen liikenteeseen kaupungin ulkopuolella, U6-linjaa, joka päättyi aiemmin Kieferngartenin metroasemalle, jatkettiin yhdellä asemalla pohjoiseen. Samalla rakennettiin liityntäpysäköintialue, erityisesti koska Garching-Hochbrückiin kulkevasta reittistä oli jo päätetty. Asema avattiin 30. kesäkuuta 1994, noin 50 metrin päässä nykyisestä sijainnistaan. Ennen kuin reitin jatke Hochbrückiin avattiin 28. lokakuuta 1995, Fröttmaning toimi U6-linjan pohjoisena pääteasemana. Allianz Arenan valmistuminen ja vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskisojen lähestyminen edellyttivät vanhan metroaseman purkamista ja uuden aseman rakentamista sen viereen. Uusi asema rakennettiin 10. lokakuuta 2002 ja 4. toukokuuta 2005 välisenä aikana. Molemmat asemat suunnittelivat arkkitehdit Peter Bohn ja Julia Mang-Bohn, ja vain eteläinen kahdesta alkuperäisestä sillasta jäi jäljelle.
Sijainti ja ympäristö.
Asema tarjoaa yhteyden Allianz Arenalle. Stadionille on noin 10-15 minuutin kävelymatka metroasemalta. Fröttmaningin varikon raiteiden toisella puolen, metroaseman vieressä, sijaitsee liityntäpysäköintihalli, joka rakennettiin yhtä aikaa aseman kanssa. Länteen päin löytyvät Fröttmaninger Heiden ja Haidparkin asuinalueet, jotka kehittyivät metroaseman läheisyyden ansiosta. Pyhän Ristin kirkko, Fröttmaningin kylän ainoa jäljellä oleva rakennus, sijaitsee noin 1,5 kilometrin päässä koilliseen.
Stordalin vanha kirkko

Stordalin vanha kirkko () on Fjordin kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva kahdeksankulmainen puukirkko vuodelta 1789.
Stordalin kirkko

Stordalin kirkko () on Fjordin kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1907.
Norddalin kirkko

Norddalin kirkko () on Fjordin kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva kahdeksankulmainen puukirkko vuodelta 1784.
Stevie Wonder's Journey Through &quot;The Secret Life of Plants&quot;

Stevie Wonder's Journey Through "The Secret Life of Plants" on Stevie Wonderin albumi, joka julkaistiin 28. lokakuuta 1979. Albumi toimii soundtrackina samaa nimeä olevalle dokumenttielokuvalla, joka käsittelee kasvien elämää ja kasvua. 
Tausta ja Tuotanto.
Albumi on merkittävä poikkeama Wonderin aikaisemmasta tuotannosta, sillä se on kokeellinen ja instrumentaalinen tupla-albumi. Sen luominen oli osittain vaikutteena Stevie Wonderin kiinnostus ekologisiin ja ympäristökysymyksiin, jotka heijastuvat albumin teemassa. Wonder käytti albumilla monimutkaisempaa syntetisaattoreiden ja elektronisten äänilähteiden käyttöä, mikä poikkesi hänen aiemmasta, enemmän funk- ja soul-painotteisesta tuotannostaan.
Albumin sävellykset vaihtelevat syvistä, meditatiivisista äänimaailmoista rytmikkäisiin ja eloisempiin sävyihin. Se sisältää useita instrumentaalikappaleita sekä muutamia laulettuja kappaleita, kuten "Send One Your Love" ja "Outside My Window".
Kritiikki ja Vastaanotto.
Albumi sai osittain kriitikoilta sekavaa palautetta. Vaikka monet arvostivat Wonderin luovuutta ja rohkeutta kokeilla uutta musiikillista suuntausta, jotkut kritisoivat albumin kompleksisuutta ja sen vähäistä kaupallista vetovoimaa verrattuna hänen aikaisempiin albumeihinsa. Kuitenkin ajan myötä albumia on alettu arvostaa sen innovatiivisista äänimaailmoista ja konseptuaalisista pyrkimyksistä.
Albumin Vaikutus.
"Journey Through "The Secret Life of Plants"" on usein mainittu tärkeänä osana Stevie Wonderin musiikillista evoluutiota ja kokeilunhalua. Se tarjoaa ainutlaatuisen katsauksen hänen kykyynsä yhdistää musiikkia ja ympäristötietoisuutta. Vaikka albumi ei saavuttanut yhtä suurta kaupallista menestystä kuin jotkut hänen aikaisemmat teoksensa, se on vaikuttanut moniin muusikoihin ja säveltäjiin, jotka ovat etsineet uusia tapoja yhdistää musiikkia ja luontoa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat Stevie Wonderin säveltämiä, tuottamia ja sovittamia.
Puoli 1
1. "Earth's Creation" – 4:05 (Instrumentaali)
2. "The First Garden" – 2:33 (Instrumentaali)
3. "Voyage to India" – 6:23 (Instrumentaali)
4. "Same Old Story" – 3:45
5. "Venus' Flytrap and the Bug" – 2:24
6. "Ai No, Sono" – 2:05
Puoli 2
1. "Seasons" – 2:53 (Instrumentaali)
2. "Power Flower" – 5:31
3. "Send One Your Love (Music)" – 3:05 (Instrumentaali)
4. "Race Babbling" – 8:51
Puoli 3
1. "Send One Your Love" – 4:02
2. "Outside My Window" – 5:29
3. "Black Orchid" – 3:48
4. "Ecclesiastes" – 3:44 (Instrumentaali)
5. "Kesse Ye Lolo De Ye" – 3:00
6. "Come Back as a Flower" – 3:23 (5:01 CD:llä ja kasetilla)
Puoli 4
1. "A Seed's a Star/Tree Medley" – 5:41
2. "The Secret Life of Plants" – 4:28
3. "Tree" – 5:55 (Instrumentaali)
4. "Finale" – 6:47 (Instrumentaali)
Albumin mukana tullut elokuva ja sen musiikki edustavat Stevie Wonderin halua tutkia uudenlaisia musiikillisia ilmaisutapoja ja laajentaa musiikin rajoja.
Sylten kirkko

Sylten kirkko () on Fjordin kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1863.
Aukra (taajama)

Aukra on taajama Aukran kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,2 neliökilometriä ja asukasluku 988 vuonna 2023.
Hotter than July

Hotter than July on Stevie Wonderin studioalbumi, joka julkaistiin 29. syyskuuta 1980. Albumi tunnetaan sen monipuolisista musiikkityyleistä ja yhteiskunnallisista teemoistaan. Se on yksi Wonderin kaupallisesti menestyneimmistä albumeista ja sisältää useita hittikappaleita.
Tausta ja Tuotanto.
Albumi julkaistiin Motown Recordsilla ja sen tuotanto oli suurimmaksi osaksi Stevie Wonderin vastuulla. *Hotter than July* merkitsi Wonderin paluuta henkilökohtaisempiin ja yhteiskunnallisesti tietoisiin kappaleisiin. Albumin nimi viittaa Wonderin tarkoitukseen tehdä musiikkia, joka on yhtä kuuma ja ajankohtainen kuin sen aihepiirit.
Kappaleet ja Teemat.
Albumi yhdistää funkia, soulia ja popmusiikkia. Sen keskeisiä teemoja ovat yhteiskunnallinen oikeudenmukaisuus, henkilökohtainen vapaus ja rakkaus. Kappaleet sisältävät sekä yhteiskunnallista kommentaaria että henkilökohtaisia tarinoita.
- "Happy Birthday": Tämä kappale oli kunnianosoitus Martin Luther King Jr.:lle ja liittyi kampanjaan Martin Luther King Jr. -päivän tunnustamiseksi liittovaltion lomapäiväksi. Kappale sai paljon huomiota ja vaikutti suuresti kampanjan onnistumiseen.
- "Master Blaster (Jammin')": Kappale oli kunnianosoitus Bob Marleylle ja sisältää reggae-vaikutteita. Se nousi suurimpien hittien joukkoon ja oli yksi albumin menestyneimmistä kappaleista.
- ”I Ain't Gonna Stand for It": Tämä kappale edustaa Wonderin tarttuvaa funk-tyyliä ja kritisoi yhteiskunnallisia epäkohtia.
- "Lately": Balladi, joka sai paljon radioaikaa ja on yksi albumin tunnetuimmista kappaleista.
Kritiikki ja Vastaanotto.
Albumi sai pääosin positiivista palautetta kriitikoilta, jotka kehuivat Wonderin kykyä yhdistää eri musiikkityylejä ja hänen taidokasta laulamista. Hotter than July oli myös kaupallisesti menestyksekäs, ja se vahvisti Stevie Wonderin asemaa pop-musiikin suurena tekijänä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat Stevie Wonderin säveltämiä, tuottamia ja sovittamia, paitsi missä toisin mainitaan.
Puoli 1
1. "Did I Hear You Say You Love Me" – 4:07
2. "All I Do" (musiikki: Wonder; sanat: Wonder, Clarence Paul, Morris Broadnax) – 5:06
3. "Rocket Love" – 4:39
4. "I Ain't Gonna Stand for It" – 4:39
5. "As If You Read My Mind" – 3:37
Puoli 2
1. "Master Blaster (Jammin')" – 5:07
2. "Do Like You" – 4:25
3. "Cash in Your Face" – 3:59
4. "Lately" – 4:05
5. "Happy Birthday" – 5:57
Bud (taajama)

Bud on taajama Hustadvikan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,8 neliökilometriä ja asukasluku 792 vuonna 2023. Kylän tärkein elinkeino on perinteisesti ollut kalastus, ja nykyisin siellä käy paljon matkailijoita.