tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mänty-yökkönen

Mänty-yökkönen ("Panolis flammea") on keväisin lentävä, ruskeankirjava yöperhonen. Esiintymisalueellaan se on monin paikoin metsätalouden tuholainen.
Koko ja ulkonäkö.
Mänty-yökkönen on keskikokoinen yökkönen, jonka etusiipien perusväri vaihtelee kellanruskeasta tiilenpunaiseen. Siiven poikkiviivat ovat punaruskeita ja sekä rengastäplä että munuaistäplä ovat valkoiset, ja niitä saattaa yhdistää kapea kannas. Siiven keskisaarekkeessa on punaruskeita täpliä. Takasiivet ovat tummanharmaat. Siipiväli on 30–37 mm.
Toukka on kirkkaanvihreä, ja sen selkäpuolella on pituussuuntaisia vaaleita raitoja, mikä naamioi sen erinomaisesti neulasten joukkoon. Sivuraitojen alapuolella on punertava reunus. Pää on ruskea.
Levinneisyys ja lentoaika.
Laji elää havumetsissä koko Euroopan alueella. Suomessa lajia tavataan etelärannikolta ainakin Pohjois-Pohjanmaalle asti. Lentoaika ajoittuu huhtikuusta kesäkuun alkuun. Toukat ovat näkyvimmillään heinäkuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Aikuiset perhoset ovat yöaktiivisia. Ne vierailevat pajujen kukilla ja saattavat lentää valolle. Osassa esiintymisaluettaan mänty-yökkösen toukat voivat aiheuttaa huomattavaa vahinkoa metsätalousmetsille. Suomessa laji on elinalueensa rajoilla, eikä yökkösten tiedetä aiheuttaneen mainittavia tuhoja. Nuoret toukat syövät tuoreita neulasia, mutta siirtyvät vähitellen myös ylivuotisten neulasten kimppuun. Toukat syövät neulaset neulasen tyveen asti ja voivat runsaana esiintyessään syödä koko puun paljaaksi. Yökköstoukkien hyökkäys myös altistaa puun muiden tuholaisten jatkotuhoille. Mänty-yökkönen talvehtii maaperässä kotelona.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat eri mäntylajit ("Pinus" sp.), erityisesti kuitenkin metsämänty ("P. sylvestris"). Joskus se elää myös muilla mäntykasveilla.
Mänty-yökkösen saalistajia ovat: Calathus micropterus, korpikiitäjäinen ("Carabus glabratus"), tunturikiitäjäinen ("Carabus problematicus"), sinikiitäjäinen ("Carabus violaceus"), korppi ("Corvus corax"), punarinta ("Erithacus rubecula"), samettimuurahainen("Formica cinerea"), kaljukekomuurahainen ("Formica polyctena"), metsälukki ("Mitopus morio"), Nemastoma bimaculatum, lehtolukki ("Oligolophus tridens"), kuusitiainen ("Parus ater" syn. "Periparus ater"), talitiainen ("Parus major"), seinälukki ("Phalangium opilio"), metsäpäästäinen ("Sorex araneus"), punakylkirastas ("Turdus iliacus") ja räkättirastas ("Turdus pilaris").
J. Randy Taraborrelli

John Randall Taraborrelli on yhdysvaltalainen toimittaja ja elämäkertakirjailija. Taraborelli tunnetaan nykypäivän viihdyttäjien ja poliitikkojen elämäkertakirjailijana. Hän on myös toiminut kirjoittajana useissa viihdelehdissä Kanadassa, Englannissa ja Australiassa. HLisäksi hän on ollut televisiossa viihdetoimittajana ohjelmissa "Entertainment Tonight", "Good Morning America" ja "Larry King Live". Taraborelli oli poptähti Michael Jacksonin elämäkertakirjailija ja ystävä 40 vuoden ajan.
Kustaa Aadolfin katu (Kokkola)

Kustaa Aadolfin katu () on Kokkolassa sijaitseva katu. Katu on saanut nimensä Kokkolan kaupungin perustajan, Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolfin mukaan. Kustaa Aadolfin kadulla sijaitsee muun muassa Keskuskenttä ja Hollihaan koulu. Katu alkaa Rautatienkadun risteyksestä ja loppuu Pohjoisväylän kohdalla. Kustaa Aadolfin katu on yksi Kokkolan vilkkaimmista kaduista, ja sen risteävät kadut ovat Antti Chydeniuksen katu, Mariankatu, Libeckinkatu, Falanderinkatu, Pakkahuoneenkatu, Torikatu ja Tehtaankatu. Kustaa Aadolfin katu on myös yksi Kokkolan pisimmistä kaduista.
Rantakatu (Kokkola)

Rantakatu () on Kokkolassa sijaitseva katu. Rantakadulla on monia kaupparakennuksia, esim. Kauppakeskus Maxim, Chydenia ja Rantakulma. Rantakadulla on myös Best Western hotel Kokkola. Rantakatu alkaa Rautatienkadun risteyksestä, ja loppuu Antti Chydeniuksenkadun risteykseen. Rantakadun poikittaiset ja läheiset kadut ovat Pakkahuoneenkatu, Pormestarinkatu, Torikatu, Pitkänsillankatu ja: Tehtaankatu. Rantakatu kuuluu myös vanhaan kaupunkiin, eli Neristaniin.
Ruutumittari

Ruutumittari ("Chiasmia clathrata") on yleinen mittariperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Ulkonäön perusteella ruutumittaria ei oikeastaan voi sekoittaa mihinkään toiseen mittarilajiin. Se on väritykseltään selkeän mustavalkoinen, joskin ”musta” on todellisuudessa tumman suklaanruskeaa, ja sekä etu-, että takasiivissä tummat raidat muodostavat valkoiselle pohjalle ruudukkoa muistuttavan kuvion. Tumman ja valkoisen värin suhteelliset osuudet vaihtelevat yksilöittäin jonkin verran, mutta yleensä molemmat värit ovat selvästi nähtävissä. Lennossa perhonen näyttää valkoiselta, mutta on huomattavasti pienempi kuin vaikkapa lanttuperhonen ja lentää lyhyitä pyrähdyksiä kasvillisuuden joukossa. Siipiväli on 18–28 mm, naaraat ovat koiraita pienempiä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Esiintyy Euroopassa sekä Aasian ja Afrikan pohjoisosissa. Suomessa lajia esiintyy koko maassa, joskin Lapissa se ei ole yhtä yleinen. Aikuiset perhoset ovat lennossa toukokuun lopulta elokuun alkuun. Etenkin etelämpänä, lajilla voi olla loppukesällä toinen, vähälukuisempi sukupolvi.
Elinympäristö ja elintavat.
Ruutumittari on avoimien paikkojen kuten niittyjen, rantojen ja joutomaiden laji. Monista muista yöaktiivisista mittariperhosista poiketen ruutumittari on aktiivinen myös päivällä. Se lentää tyypillisesti niityllä, pitkän heinikon joukossa laskeutuen lyhyen lentomatkan jälkeen kasvillisuuden joukkoon, missä se lepää siivet sivuille levitettynä. Ruutumittarit vierailevat ahkerasti kukilla. Laji talvehtii kotelona.
Ravintokasvi.
Toukka käyttää ravinnokseen pääasiassa erilaisia hernekasveja.
Etelägeorgiankirvinen

Etelägeorgiankirvinen ("Anthus antarcticus") on Etelä-Atlantilla sijaitsevan Etelä-Georgian saaren kotoperäinen varpuslintulaji. Se on maailman eteläisin laululintulaji. Se elää pääsaaren lisäksi lähistön pienemmillä luodoilla. Jean Cabanis kuvaili lajin holotyypin Etelä-Georgiasta vuonna 1884.
Metsämittari

Metsämittari ("Ematurga atomaria") on metsäisten seutujen erittäin yleinen mittariperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Metsämittarin sukupuolet eroavat ulkonäöltään jonkin verran. Koiraiden pääväri on tummanruskea ja sekä etu- että takasiivissä tummien poikkivöiden välisillä alueilla on nähtävissä runsaasti kellertäviä pilkkuja, jotka saattavat muodostaa siiville jopa kellertäviä alueita. Tuntosarvet ovat huomiota herättävän sulkamaiset. Naaraat ovat yleisvaikutelmaltaan selvästi koiraita harmaampia, ja niiden siivissä tummanruskeaa väriä rikkoo yleensä lähes valkoinen kuviointi. Tuntosarvet ovat rihmamaiset. Joskus tavataan lähes yksivärisiä yksilöitä. Metsämittarin siipiväli on 22–30 mm, naaraat ovat koiraita pienempiä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajia tavataan Euroopasta Siperian poikki Itä-Aasiaan. Suomessa lajia tavataan koko maassa. Lentoaika on toukokuun lopulta kesäkuun loppuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Yöperhosmaisesta ulkonäöstään huolimatta metsämittari on aktiivinen vain valoisaan aikaan. Se on erittäin yleinen laji, joka viihtyy avoimissa metsissä, soilla ja tienvarsilla.
Ravintokasvi.
Toukat syövät laajaa kirjoa eri kasvilajeja, mm. kanervaa, mustikkaa, juolukkaa, suopursua, koivuja sekä saroja.
Tammiritariyökkönen

Tammiritariyökkönen ("Catocala promissa") on ritariyökkösiin kuuluva, kookas perhoslaji. Se on luokiteltu vuoden 2019 uhanalaisuusarvioinnissa Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) .
Koko ja ulkonäkö.
Tammiritariyökkönen on verraten kookas perhonen, joka sijoittuu kuitenkin 60–65 mm siipivälillään ritariyökkösten pienempään päähän. Etusiivet ovat harmaan- ja ruskeankirjavat ja naamioivat lepäävän perhosen erittäin hyvin. Aaltoviiru ja muut poikkiviirut ovat voimakkaat ja sisemmän poikkiviirun siiven keskiosan puolella siipi on ensin varsin vaalea, sitten voimakkaasti varjostunut. Munuaistäplää tai rengastäplää ei juuri erotu, mutta siiven keskellä on pyöreähkö, vaalea täplä. Takasiivet ovat tummaa ulkoreunusta lukuun ottamatta kirkkaan karmiininpunaiset. Lisäksi keskellä on ohut, tumma juova.
Lajilta tunnetaan takasiiviltään kellertävä muoto "f. ochracea"
Toukka on harmaa ja siinä on mustaa kuviointia.
Levinneisyys ja lentoaika.
Tammiritariyökköstä tavataan Euroopassa, Pohjois-Afrikassa sekä Lähi-idässä. Suomessa laji esiintyy pääasiassa maan etelä- ja lounaisosissa sekä Ahvenanmaalla, mutta laji on levinnyt viime vuosina pohjoisemmaksi ja havaintoja on Keski-Suomen pohjoisosia myöten. Lentoaika on heinäkuun loppupuolelta elokuun lopulle huipun ollessa elokuun alussa. Turun Ruissalossa se on jokseenkin yleinen.
Suomessa tammiritariyökkönen saattaisi olla vieläkin harvinaisempi, ellei kanta saisi täydennystä ulkomailta lentäneistä yksilöistä.
Elinympäristö ja elintavat.
Suhteellisen harvinainen ja yleensä myös lukumäärällisesti harvalukuinen laji, joka viihtyy tammea kasvavissa sekametsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Aikuiset perhoset aterioivat kukilla ja ovat aktiivisia öisin. Laji tulee hyvin valolle, mutta huomattavasti paremmin makealle syötille. Muiden ritariyökkösten tapaan tammiritariyökkönen talvehtii munana.
Ravintokasvi.
Toukan ainoa ravintokasvi on tammi ("Quercus").
Harri Saukkomaa

Harri Saukkomaa (s. 7. syyskuuta 1957 Keuruu) on suomalainen toimittaja ja viestintäyrittäjä. Hän on tehnyt erilaisia media-alan töitä ja toiminut muun muassa toimittajana, tuottajana ja erilaisissa johtotehtävissä.
Saukkomaa aloitti toimittajanuransa "Keskisuomalainen"-lehdessä. Vuosina 1977–1979 hän toimi "Jyväskylän Ylioppilaslehden" päätoimittajana ja vuosina 1982–1983 "Ylioppilaslehden" päätoimittajana. Toimittajanura jatkui "Helsingin Sanomissa", "Suomen Kuvalehdessä" ja tuottajana TV2:ssa. Vuonna 2000 Saukkomaa aloitti Yhtyneiden Kuvalehtien julkaisujohtajana. Myöhemmin hän toimi myös sisältöjohtajana. Nykyään hän toimii konsulttina omistamassaan Tekir Oy:ssä. Saukkomaa oli yksi vuosina 2000–2014 toimineen tv-tuotantoyhtiö Susamuru Oy:n perustajista ja omistajista.
Vuonna 1990 Saukkomaalle myönnettiin tiedonjulkistamisen valtionpalkinto ja vuonna 1991 hän sai Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon.
Saukkomaa on julkaissut kirjoja Pentti Kourista, Jorma Ollilasta ja lyhytikäiseksi jääneestä Suomen Säästöpankista. 
Saukkomaan nimi oli esillä vuonna 2004 kun Yleisradiolle haettiin toimitusjohtajaa. Silloin tehtävään valittiin lopulta Mikael Jungner. 
Poliittiselta kannaltaan Saukkomaa ilmoittaa olevansa sitoutumaton. Nuoruudessaan hän oli aktiivinen keskustanuorissa.
Karhunköynnösryhmä

Karhunköynnösryhmä ("Convolvulus sepium"- tai "Calystegia sepium" -ryhmä) on kiertokasveihin kuuluva lajiryhmä. Siihen kuuluu karhunköynnöksen ("Convolvulus sepium", syn. "Calystegia sepium") laji laajasti käsitettynä sekä lähisukuinen, merkittävästi samannäköinen somakarhunköynnös ("Convolvulus dubius", syn. "Calystegia pulchra"). Karhunköynnöksen alalajeja ovat muun muassa valkokarhunköynnös ("Calystegia sepium" subsp. "sepium"), punakarhunköynnös ("C. sepium" subsp. "spectabilis") ja ruusukarhunköynnös ("C. sepium" subsp. "roseata"). Niistä Suomessa kasvavat valkokarhunköynnös ja punakarhunköynnös.
Ulkonäkö ja koko.
Karhunköynnösryhmän kasvit kasvavat kahdesta neljään metriä pitkiksi ruohovartisiksi köynnöksiksi. Lehdet ovat isot ja herttamaiset. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa muutaman senttimetrin mittaisten perien päissä. Kukkien teriöt ovat suuret, 3–7,5 senttimetriä leveät, suppilomaiset ja väriltään valkoiset tai vaaleanpunaiset. Hedelmänä on kota. Ryhmän lajien välillä on eroja muun muassa varsien ja lehtien karvaisuudessa, lehden tyviloven muodossa ja kukan värityksessä.
Elinympäristö.
Suomessa valkokarhunköynnös kasvaa alkuperäisenä harvinaisena etelärannikon merenrannoilla muun muassa pensaikoissa ja levävalleilla. Se on myös koristekasvina viljelty ja lajia tavataan usein viljelykarkulaisena puutarhoissa, joutomailla, asutuksen lähellä pensaikoissa ja kaatopaikoilla. Valkokarhunköynnös on uustulokkaana melko laajalle levinnyt Etelä-Suomessa ja paikoin Keski-Suomessa. Punakarhunköynnös on Suomessa myös koristekasvina käytetty ja sitä esiintyy paikoitellen viljelykarkulaisena. Somakarhunköynnös on joskus koristekasvikarkulainen.
Lenokki

Lenokki ("Brachymystax lenok") on pohjoisen Aasian kylmissä jokivesissä elävä hidaskasvuinen lohikala. Se tulee sukukypsäksi noin 40 senttimetrin pituisena ja kasvaa usein 55 sentin mittaiseksi. Painoennätys on kahdeksan kiloa. Kutuaikaan kala muuttuu tummanpunaiseksi ja selkä- ja rintaevät monivärisen kirjaviksi. 
Lenokin levinneisyysalue kattaa lähes koko Siperian pohjoiseen virtaavat joet Obilta Kolymalle sekä Venäjän Kaukoidän Tyyneenmereen laskevat joet, muun muassa Amurin. Levinneisyysalue ulottuu Korean, Pohjois-Kiinan ja Mongolian puolelle. Lenokki ei vaella mereen.
Katkenneita kukkasia

Katkenneita kukkasia ("Broken Blossoms or The Yellow Man and the Girl", Suomessa myös nimellä "Murskattuja kukkia") on D. W. Griffithin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva vuodelta 1919. Elokuva perustuu Thomas Burken novelliin ”The Chink and the Child”. Elokuvan pääosia näyttelevät Lillian Gish ja Richard Barthelmess.
"Katkenneita kukkasia" pidetään yhtenä Griffithin parhaimmista elokuvista ja joidenkin kriitikoiden mielestä se on hänen mestariteoksensa.
Griffithiä oli syytetty rasismista "Kansakunnan synnyssä" 1915. "Suvaitsemattomuus" (1916) oli vastaus rasismisyytteille ja "Katkenneita kukkasia" jatkoi rasisminvastaista linjaa, sillä elokuva kertoo nuoren englantilaistytön ja kiinalaisen rakkaustarinan – todennäköisesti ensimmäistä kertaa yhdysvaltalaisessa elokuvassa.
Viking (satelliitti)

Viking oli Ruotsin ensimmäinen satelliitti, jonka päätehtävänä oli tutkia magnetosfäärin ja ionosfäärin
plasmailmiöitä. Satelliitti laukaistiin avaruuteen 22. helmikuuta 1986 Ariane 1 -kantoraketilla Ranskan Guayanassa sijaitsevasta Kouroun avaruuskeskuksesta.
Satelliitin rakenne ja rata.
Tämä pieni 286 kg:n painoinen Viking-satelliitti laukaistiin hyvin elliptiselle radalle 814–13 530 km:n korkeuteen, josta se pystyi tehokkaasti tutkimaan ilmakehän yläosia. Satelliitin kiertoaika maapallon ympäri on 261,2 minuuttia.
Muodoltaan Viking on kahdeksankulmainen kappale, jonka halkaisija on 1,9 m ja korkeus 0,5 m.
Mittalaitteet.
Satelliitti varustettiin viidellä mittalaitteella, joiden toteuttamiseen osallistui tutkijoita Norjasta, Tanskasta, Ranskasta, Kanadasta, Yhdysvalloista ja Saksasta.
Hankkeen tulokset ja toteutuminen.
Viking-satelliitin toimintaiäksi suunniteltiin 240 päivää, mutta käytännössä se jatkoi mittauksia pidempään yhteensä 444 päivän ajan. Satelliitin toiminta päättyi 12. toukokuuta 1987. Satelliitin avulla saatiin merkittävää tietoa ilmakehän yläosien ominaisuuksista ja revontulista.
Hankkeen toteuttajana toimi Swedish Space Corporation. Hankkeen kokonaiskustannukset olivat 20 miljoonaa dollaria (vuoden 1986 mukaan). Satelliitin valmisti Saab-Scania yhdessä amerikkalaisen Boeing-yhtiön kanssa.
3T

3T on yhdysvaltalainen R&amp;B-yhtye, jonka ovat perustaneet poptähti Michael Jacksonin veljen Tito Jacksonin pojat Tariano Adaryll Jackson II, Taryll Adren Jackson ja Tito Joe Jackson. Yhtyeen ensimmäisen studioalbumin, Brotherhood, tuottivat yhdessä Michael Jackson ja Kenneth Komisar ja se julkaistiin Jacksonin perustaman "MJJ Music" -yhtiön alaisuudessa. Albumia myytiin maailmanlaajuisesti noin kuusi miljoonaa kappaletta. Yhtyeen toinen studioalbumi, Identity, julkaistiin vuonna 2004.
C1 (höyryveturi)

C1 eli Bristollari oli Valtionrautateiden (VR) ensimmäinen varsinainen tavarajuniin tarkoitettu höyryveturi, jota käytettiin tosin myös sekajunissa ja myöhemmin vaihtotyöhönkin varikoilla Helsingissä, Pietarissa, Riihimäellä ja Turussa. Veturin vetovoima oli 3 200 kp.
C1-veturi numero 30 jäi vuonna 1918 Venäjälle, josta sitä ei palautettu koskaan takaisin Suomeen. Veturit hylättiin 1920-luvulla, mutta numero 21 säilyi ja kunnostettiin. Se on saanut paikkansa Suomen toiseksi vanhimpana säilyneenä veturina Suomen rautatiemuseossa Hyvinkäällä syksystä 1987 alkaen.
Chemnitzer FC

Chemnitzer FC on saksalainen jalkapalloseura Chemnitzistä.
Historia.
Chemnitzer FC:n edeltäjänä pidetään vuonna 1945 perustettua "SG Chemnitz Nordia". Tällä nimellä seura pelasi kolme kautta, jonka jälkeen nimeksi vaihdettiin "BSG Fewa Chemnitz". Seura pelasi kyseisellä nimellä kaksi kautta, jonka jälkeen uudeksi nimeksi otettiin "BSG Chemie Chemnitz". Vuonna 1951 kaupungin nimeksi vaihdettiin Karl-Marx-Stadt, jonka takia seuran nimeä vaihdettiin uudelleen. Vuonna 1966 otettiin käyttöön tunnetuin nimi "FC Karl-Marx-Stadt", jolla seura saavutti myös eniten menestystä. Kaudella 1966–1967 seura voitti ensimmäisen ja samalla ainoan Itä-Saksan mestaruutensa.
Kaudeksi 1970–1971 Karl-Marx-Stadt putosi DDR-Ligaan, mutta nousi heti yhden kauden jälkeen. 1980–luvun lopulla joukkue sijoittui kerran sarjan toiseksi ja kolmanneksi, jotka jäivät sen historian parhaimmiksi sarjasijoituksiksi DDR-Oberligassa. Kesällä 1990 seuran nimeksi vaihdettiin nykyinen "Chemnitzer FC". Kauden 1990–1991 päätteeksi seura sijoittui pääsarjan viidenneksi ja pääsi suoraan 2. Bundesliigaan. Chemnitzer FC onnistui säilyttämään sarjapaikkansa viiden kauden ajan sijoittuen parhaimmillaan neljänneksi. Kausiksi 1999–2001 seura nousi takaisin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, mutta putosi sen jälkeen Regionalligaan. Chemnitzer FC nousi kauden 2010–2011 päätteeksi 3. Ligaan.
Eyjafjallajökull

Eyjafjallajökull (; ) on jäätikkö Islannin eteläosassa. Sen alla on jäätikön mukaan nimetty Eyjafjallajökull-niminen tulivuori, joka on purkautunut vuosina 920, 1612, 1821–1823 ja 2010.
Jäätikkö kuuluu Islannin korkeimpiin; sen korkein huippu kohoaa 1 666 metriin. Alas vuoren pohjoisreunaa ulottuu kaksi pitkää kielekettä: Gígjökull ja Steinsholtsjökull.
Vuoden 2010 purkauksessa ilmakehään levisi laaja tuhkapilvi, jonka vuoksi lähes koko Euroopan lentoliikenne jouduttiin pysäyttämään muutamaksi päiväksi. Purkauksen jälkeen läheistä Katla-tulivuorta tarkkailtiin, koska näillä kahdella on ollut taipumus aktivoitua samoihin aikoihin.
Etymologia.
Nimi "Eyjafjallajökull" on yhdyssana, joka koostuu sanoista: 
Kirjaimellinen käännös olisi ”saarivuorten jäätikkö”. Nimi Eyjafjöll kuvaa tulivuoren massiivin eteläistä puolta pienine vuorineen, jotka muodostavat tulivuoren alaosan. Skógarin kylä ja museo ovat Eyjafjallajökullin alapuolisella alueella.
Islannissa puhutaan jäätiköstä ja tulivuoresta samalla nimellä, sillä tulivuoria syntyy tällä Pohjois-Amerikan ja Euraasian mannerlaattojen rajavyöhykkeellä monenlaisiin paikkoihin, eivätkä ne muuta paikan nimeä. Kraatterit voidaan tarvittaessa nimetä myöhemmin.
International Launch Services

International Launch Services (ILS) on vuonna 1995 perustettu alun perin venäläis-yhdysvaltalainen ja vuodesta 2008 lähtien venäläinen rakettien myyntiyhtiö, joka myy Proton-laukaisuja Baikonurin kosmodromilta. Sen omistajat Lockheed Martin (sittemmin myynyt osuutensa Space Transport Inc.-yhtiölle, joka myi osuutensa Hrunitšev v. 2008), Hrunitšev ja Energija .
Yrityksen toimipaikka on Restonissa, Virginiassa. Sillä on 60 työntekijää. 
Yhtiö on tehnyt noin 60 Proton-laukaisua.
Sotilaspartiohiihto olympialaisissa

Sotilaspartiohiihto on järjestetty talviolympialaisissa kerran virallisena lajina ja kolme kertaa näytöslajina. Virallisena lajina se oli vuonna 1924 ja näytöslajina vuosina 1928, 1936 ja 1948. Pitkään myös vuoden 1924 tapahtumaa pidettiin näytöslajina, mutta vuonna 2006 Kansainvälinen olympiakomitea vahvisti lajin olleen virallisena kisalajina 1924. Sotilaspartiohiihdon ainoan virallisen kultamitalin voitti Sveitsi. Sotilaspartiohiihdon moderni versio ampumahiihto otettiin olympiaohjelmaan vuonna 1960. 
Tapahtumat.
"* (n) = näytöslaji"
Agul

Agul (, yläjuoksulla "Bolšoi Agul", Большо́й Агу́л) on Jenisein vesistöön kuuluvan Kanin sivujoki Irkutskin alueella ja Krasnojarskin aluepiirissä Venäjällä. Sen pituus on 347 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 11 600 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa itäisiltä Sajanvuorilta ja virtaa kohti pohjoista. Tärkein sivujoki on Kungus.
Tagul

Tagul (, yläjuoksulla "Malyi Tagul", Ма́лый Тагу́л) on Jenisein vesistöön kuuluvan Birjusan sivujoki Irkutskin alueella Venäjällä. Sen pituus on 300 kilometriä, valuma-alueen laajuus 7 990 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama 12 kilometrin päässä joen suusta 104 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa itäisten Sajanvuorten pohjoisrinteiltä ja virtaa kapeassa laaksossa muodostaen putouksia ja koskia. Se jäätyy loka-marraskuussa ja vapautuu jäistä toukokuussa.
Kan

Kan (, yläjuoksulla "Diki Kan", Дикий Кан) on Jenisein sivujoki Krasnojarskin aluepiirissä Venäjällä. Sen pituus on 629 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 36 900 neliökilometriä.
Kan saa alkunsa itäisten Sajanvuorten pohjoisrinteiltä. Suurimmat sivujoet ovat Agul ja Rybnaja. Joen varrella sijaitsee Kanskin kaupunki.
Näsinsilta

Näsinsilta on tiesilta Tampereella. Se sijaitsee Tammerkosken yläjuoksun ja Näsijärven yhtymäkohdassa rautatiesillan pohjoispuolella.
Näsinsilta muodostuu kahdesta sillasta. Silloista vanhempi on vuonna 1975 valmistunut pohjoinen silta. Se on 225 metriä pitkä ja 14,25 metriä leveä. Eteläinen silta valmistui vuonna 1997, ja se on 218 metriä pitkä ja 12,1 metriä leveä. Molemmat sillat ovat 5-aukkoisia teräspalkkisiltoja, joissa on teräsbetonikansi. Pohjoisen sillan kantava rakenne on kotelopalkki ja eteläisen sillan liittopalkki.
Sillan käyttö.
Sillan yli kulki alun perin Tampereen keskustan pohjoispuolinen ohikulkutie, valtatiehen 12 sisältyvä Paasikiven–Kekkosentie. Ohikulkuliikenne silloilla loppui 15. marraskuuta 2016, jolloin liikenne siirtyi vastavalmistuneeseen rantatunneliin.
Liikenteen loppumisen jälkeen siltoja on käytetty Ranta-Tampellan rakentajien työmaaliikenteeseen sekä jalankulun ja pyöräilyn väylänä. Ranta-Tampellan katuverkon rakentumisen yhteydessä eteläinen silta otetaan osaksi Tampereen kaupungin katuverkkoa.
Sotilaspartiohiihto talviolympialaisissa 1928

Vuoden 1928 talviolympialaisissa järjestettiin sotilaspartiohiihto näytöslajina Sankt Moritzissa, Sveitsissä. Joukkueita oli yhdeksän yhdeksästä eri maasta. Tapahtuma käytiin sunnuntaina, 12. helmikuuta 1928.
Pihamittari

Pihamittari ("Scotopteryx chenopodiata") on niittymäisten alueiden ja pihojen yleinen mittariperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Pihamittarin koiras on väritykseltään lämpimänruskea, kun taas naaraiden ruskeaan väritykseen liittyy kuluneen harmaa vivahde. Molemmilla sukupuolilla etusiiven poikki kulkee leveä, tumma, harmaanruskea vyö, jonka molemmin puolin on kapeammat, tummanruskeat kaistaleet. Harmaanruskean vyön sisällä on musta siipitäplä. Kuluneet yksilöt voivat olla lähes tasaisen ruskeita. Pihamittarin etusiiven kärki on terävä ja tätä vaikutelmaa vielä korostaa siiven kärjen vinottainen tumma täplä. Takasiivet ovat harmaanruskeat. Siipiväli on 29–33 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Pihamittari on koko Euroopan alueella hyvin yleinen laji, ja sitä esiintyy Suomessa Etelä-Lappiin asti. Lentoaika on kesäkuun lopulta elokuun loppupuolelle.
Elinympäristö ja elintavat.
Pihamittari on nimensä mukaisesti pihapiireissä viihtyvä laji, jonka varsinaista elinympäristöä ovat erilaiset avoimet maastot. Perhonen on aktiivinen hämärässä, mutta voi häirittynä lentää päivälläkin. Talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi.
Toukka elää hernekasveilla, erityisesti niittynätkelmällä ("Lathyrus pratensis") ja hiirenvirnalla ("Vicia cracca").
Suuren oopperan kummitus (vuoden 1925 elokuva)

Suuren oopperan kummitus, esitetty myös nimellä "Oopperan kummitus" ("The Phantom of the Opera") on Rupert Julianin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuvan klassikko vuodelta 1925. Se perustuu Gaston Leroux'n romaaniin "Oopperan kummitus". Elokuvan pääosia näyttelevät Lon Chaney, Sr., Mary Philbin, Norman Kerry, Arthur Edmund Carewe ja Gibson Gowland.
Tuotanto ja vastaanotto.
"Suuren oopperan kummitus" kärsi ongelmista jälkituotantonsa aikana. Monia kohtauksista kuvattiin ja leikattiin uudelleen. Elokuvan ohjaajaksi on merkitty Rupert Julian, mutta kohtauksia ohjasivat myös Edward Sedgwick ja Lon Chaney. Lavasteista vastasi Ben Carré, joka suunnitteli pariisilaisen oopperan lavasteet Universalin tontille.
Elokuva ennakkoesitettiin tammikuussa 1925 Los Angelesissa. Tuottaja Carl Laemmle ei ollut tyytyväinen, ja määräsi uudelleenkuvauksia. Paremmin komediaohjaajana tunnettu Edward Sedgwick valittiin ohjaamaan elokuvalle uuden lopun ja muutamia muita kohtauksia. "Suuren oopperan kummitus" oli uudessa ennakkoesityksessä huhtikuussa, mutta Laemmle ei ollut edelleenkään tyytyväinen palautteeseen. Vain uusi loppukohtaus säilytettiin lisäyksistä, ja tämän jälkeen kuvattiin jälleen uusia kohtauksia, joita ei kuitenkaan valittu lopulliseen versioon.
Ensi-iltansa elokuva sai lopulta 6. syyskuuta, ja se oli valtaisa menestys. Elokuvan tekemiseen oli mennyt noin 630 000 dollaria, joista noin 50 000 lisäotoksiin. Se kuitenkin tuotti hieman yli kaksi miljoonaa dollaria.
Berninasola

Berninasola (, ) on alppisola kaakkoisessa Sveitsissä Graubündenin kantonissa. Tämä 2 328 metriä korkea sola yhdistää pohjoisen Engadinin ja eteläisen Val Poschiavon laaksot. 
Solassa kulkee maantie ja rautatie (valtatie 29; Rhätische Bahn, Berninan rautatie / Berninabahn). Solan korkeimmalla kohdalla sijaitsee Ospizio Berninan rautatieasema ja hotelli. Sola on merkittävää vedenjakaja-aluetta: solassa sijaitseva Lej Nair -järvi laskee Innjoen kautta Mustaanmereen, mutta toisen järven, Lago Biancon, vedet valuvat etelään, Pojoen kautta Adrianmereen.
Areopagitica

Areopagitica, koko nimeltään Areopagitica: A speech of Mr. John Milton for the liberty of unlicensed printing to the Parliament of England on vuonna 1644 julkaistu poleeminen traktaatti. Sensuurinvastaisen teoksen kirjoitti John Milton. "Areopagitica" on yksi vaikutusvaltaisimmista ja intohimoisimmista sananvapauden puolustamiseksi kirjoitetuista teoksista. Sitä pidetään myös yhtenä kaunopuheisimmista lehdistönvapauden puolustuksista.
Julkaisu.
Teos julkaistiin 23. marraskuuta 1644 Englannin sisällissodan aikana. Teos on nimetty antiikin kreikkalaisen Isokrateen kirjoittaman "Areopagitika"-nimisen puheen mukaan (Areiopagi on Ateenassa sijaitseva kukkula, jolla toimi samanniminen tuomioistuin). Kuten Isokrateella, myöskään Miltonilla ei ollut tarkoituksena välittää sanomaansa suullisesti. Sen sijaan se jaettiin pamfletteina.
Milton oli parlamentin kannattaja, mutta puhui voimakkaasti vuoden 1643 lisensointilakia vastaan. hän huomautti, että sensuuri ei ollut ollut osa antiikin Kreikan tai Rooman yhteiskuntia. Teoksessa on runsaasti viittauksia Raamattuun joiden avulla Milton pyrkii vahvistamaan argumenttiaan. Hän joutui itse kärsimään sensuurista, joten asia oli hänelle henkilökohtaisesti läheinen.
Suuren oopperan kummitus (vuoden 1943 elokuva)

Suuren oopperan kummitus () on vuonna 1943 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka perustuu Gaston Leroux’n romaaniin "Oopperan kummitus". Elokuvan ohjasi Arhur Lubin ja siinä näyttelivät muun muassa Nelson Eddy, Susanna Foster ja Claude Rains.
"Suuren oopperan kummitus" sai kaksi Oscar-palkintoa, parhaasta lavastuksesta ja kuvauksesta. Lisäksi se oli ehdolla parhaasta musiikista ja äänityksestä.
Mölnlycke

Mölnlycke on Härrydan kunnan keskustaajama Länsi-Ruotsissa, Länsi-Götanmaan läänissä lähellä Göteborgia. Mölnlycke kuuluu pääosin Härrydan kuntaan, mutta osittain myös Mölndalin kuntaan. Taajamassa oli vuoden 2010 lopussa 15 608 asukasta.
Media.
Mölnlyckessä on verkkolehti Härryda-Postenin toimitus.
Ospedale di Santa Maria della Scala

Ospedale di Santa Maria della Scala on museo- ja kulttuurikeskus Italian Sienassa. Se ehti toimia Sienan sairaalana yli 800 vuotta. 
Ospedale perustettiin 1000-luvulla pyhiinvaeltajille, jotka kulkivat Via Francigenaa. Reitti kulki Keski-Euroopasta Roomaan ja kiersi Sienan ohi. Tästä Ospedale kehittyi hyväntekeväisyyslaitokseksi, joka auttoi sienalaisia vaikeina aikoina, sekä orpokodiksi ja sairaalaksi. Se sai paljon lahjoituksia ja 1400-luvulla sitä johtaneella säätiöllä oli varaa koristella sairaalakirkko sekä sairaalan käytävät ja potilassalit.
Ospedalesta tuli Sienan tärkein sairaala. Tässä tehtävässä se jatkoi vuoteen 1995, jolloin avattiin uusi sairaala. Freskot esiteltiin heti yleisölle ja valtavasta sairaalarakennuksesta on tarkoitus kehittää Sienan johtava museo- ja kulttuuritila. Siellä toimii jo "Museo Archeologico", missä järjestetään vaihtuvia näyttelyitä. "Pinacoteca Nazionale" siirretään myöhemmin Ospedaleen.
Sala del Pellegrinaio.
Tämä vuoden 1380 paikkeilla rakennettu suuri sairaalasali koristeltiin 1400-luvun jälkipuoliskolla freskoilla, jotka kertovat Ospedalen historiasta ja sen toiminnasta hyväntekeväisyyslaitoksena. Taiteilijat olivat Lorenzo di Pietro, alias Vecchietta, ja Domenico di Bartolo. Isoja freskoja on kahdeksan, neljä kummallakin seinällä, ja päätyseinässä on lisäksi kolme freskoa. Aiheet ovat lähes kauttaaltaan maallisia, mikä oli 1400-luvulla erittäin harvinaista. Maalauksissa on paljon yksityiskohtia sienalaisten elämästä. Vasen seinä esittelee Ospedalen historiaa ja oikea seinä sairaalan hyväntekeväisyystoimintaa. Sairaalan nimi "Dell Scala" tulee taivaaseen johtavista portaista ("scala").
Cappella del Sacro Chiodo.
Vecchiettan vuosina 1446-1449 maalauksin koristelema sairaalan kappeli on nimetty pyhän naulan ("chiodo") mukaan, jonka väitetään olevan pyhäinjäännös kappelissa aikoinaan pidetystä krusifiksista. Vecchiettan maalausten hieman vaikeaselkoiset aiheet ovat Vanhasta testamentista. Freskot ovat sikäli Sienassa poikkeuksellisia, ettei niissä keskitytty Neitsyt Mariaan. Alttaritauluna on kuitenkin Domenico di Bartolon "Madonna della Misericordia", jossa Maria suojele sienalaisia viitallaan.
Viola Malmi

Viola Malmi (14. maaliskuuta 1932 Kontupohja, Karjalan ASNT – 15. maaliskuuta 2010 Petroskoi) oli petroskoilainen balettimestari, kansantanssinopettaja ja perinteentutkija. Viola Malmi omisti elämänsä karjalaiselle kulttuurille. Karjalan kansantanssien elvyttäjänä häntä nimitettiin tanssialan Lönnrotiksi, sillä hän keräsi talteen karjalaista tanssi-, juhla- ja leikkiperinnettä ja julkaisi niitä käsitteleviä kirjoja Venäjällä ja Suomessa.
Viola Malmin äiti oli Karjalan tanssitaiteen ja Kantele-yhtyeen perustajien joukkoon kuulunut balettimestari Helmi Malmi. Näyttelijäksi Viola Malmi valmistui vuonna 1957 Leningradin valtiollisesta teatteri-instituutista. Oltuaan melkein kymmenen vuotta Riian nuorisoteatterin ja Petroskoin venäläisen draamateatterin näyttämöllä hän aloitti opinnot Leningradin konservatorion balettimestariosastolla. 
Malmi oli petroskoilaisten Karjala- ja Karjalainen Gornitsa -yhtyeiden perustaja. Karjalaa hän johti vuosina 1973–1988 ja Gornitsaa 1988–2001. Hän on ohjannut tansseja muun muassa Suomalaisen teatterin näytelmissä "Kalevala" ja "Kanteletar". Hän elvytti muun muassa Kižin saaren kansanperinnejuhlat ja Kintahankylän perinnejuhlat ja johti niitä. Malmi elvytti inkeriläisia röntyskä-tansseja ja toi Röntyskä-ryhmän esiintymään Suomeenkin.
Suomessa hän toimi muun muassa Oriveden kansantanssikurssien opettajana. Hän oli 1990-luvulla vietettyjen Kontiolahden Taikayö-tapahtumien sielu ja oli järjestämässä kansanperinteeseen pohjautuvia laskiaisjuhlia Kontiolahdella ja Tohmajärvellä. Hän ohjasi Joensuussa Motoran 25-vuotisjuhlaesityksen "Karjalan neidot" 1994. Gornitsa ja Ranuan Kalevala-ryhmä tekivät vuosina 1995–2004 seitsemän Kalevalaan pohjautuvaa suurproduktiota, jotka Malmi käsikirjoitti ja ohjasi.
La Carrière de Suzanne

La Carrière de Suzanne on Éric Rohmerin lyhytelokuva vuodelta 1963. Se "on sarjan Six contes moraux" toinen elokuva. Elokuvaa ei ole esitetty julkisissa teatterinäytännöissä. 
Elokuvan keskushenkilö on opiskelija Bertrand, joka on toivoton tapaus suhteessaan toiseen sukupuoleen, silti rakkaus ja halu ovat hänelle moraalinen ongelma. 16 mm:n filmille kuvattu mustavalkoinen elokuva on teknisesti heikompi kuin hänen myöhemmät moraalitarinansa, mutta Rohmerin dialogi ja kyky esittää elävän elämän tilanteina elokuvana on kuitenkin taidokasta.
Vahakabinetin arvoitus

Mystery of the Wax Museum on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1933. Sen ohjasi Michael Curtiz, ja siinä näyttelivät muun muassa Lionel Atwill, Fay Wray, Glenda Farrell ja Frank McHugh.
"Mystery of the Wax Museum" oli ensimmäisiä värillisiä kauhuelokuvia ja ensimmäinen, jota levitettiin teattereissa laajalti. Siinä käytettiin 2-komponenttista Technicolor-järjestelmää.
Elokuvaa luultiin pitkään kadonneeksi, mutta alkuperäinen kinofilmi löytyi Jack Warnerin kotoa 1969. Elokuvasta oli tätä ennen tehty uusintaversio vuonna 1953, "Vahakabinetti", jossa pääosaa esitti Vincent Price. "Vahakabinetti" oli myös yksi ensimmäisiä 3D-elokuvia.
Valtion filmitarkastamo kielsi elokuvan kokonaan heti tuoreeltaan vuonna 1933 eikä elokuva ole koskaan saanut Suomessa virallista ensi-iltaa valkokankaalla.
Ratamonhaituhärmä

Ratamonhaituhärmä ("Podosphaera plantaginis") on kotelosienten ryhmään lukeutuva härmäsieni, joka Suomessa esiintyy heinäratamon ("Plantago lanceolata") sienipatogeeninä. Kasvukauden aikana, kesällä, patogeeni alkaa näkyä kasvin lehdellä muistuttaen jauhomaista pölyä. Härmäsieni hankkii ravintonsa kasvista ulottamalla syömäjuurensa, haustoriansa, kasvin epidermin soluihin. Hyödyntämällä kasvin ravintovarastoa härmäsieni vähentää isäntänsä fotosynteesitehokkuutta, ehkäisee kasvua ja pienentää tuottoa sekä yhdessä muiden ympäristön stressitekijöiden kanssa saattaa aiheuttaa isäntäyksilöiden kuolemia.
Härmäsieni talvehtii kasvissa joko lepoitiöinä tai rihmastona kasvin leposilmuissa. Joka talvi paikallinen härmäsienipopulaatio romahtaa. Paikallinen epidemia alkaa kesäkuun lopulla tai heinäkuun alussa ja leviää kuromaitiöiden avulla. Syyskuuhun mennessä suurin osa kasveista populaation sisällä voi olla infektoituneita. Härmäsienen infektoimia heinäratamon populaatioita voidaan löytää yli sadalta kasvupaikalta Ahvenanmaalta, ja sen esiintymisellä on huomattavia vuotuisia vaihteluita.
The Wolfman

The Wolfman on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut uudelleenfilmatisointi vuoden 1941 kauhuelokuvasta "Ihmissusi". Juonta on kuitenkin muutettu huomattavasti.
Joe Johnstonin ohjaaman elokuvan keskeisissä rooleissa esiintyvät Benicio del Toro, Anthony Hopkins, Emily Blunt, Hugo Weaving ja Geraldine Chaplin.
Näyttelijät.
Lähde: 
Arvioita.
Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä kolme kriitikkoa antoi elokuvalle pistekeskiarvon 2,3.
La Boulangère de Monceau

La Boulangère de Monceau on Éric Rohmerin lyhytelokuva vuodelta 1962. Se on ensimmäinen Rohmerin moraalielokuvien sarjassa Six contes moraux. Siinä on jo nähtävissä Rohmerin tuleva tyyli: luonnollinen kuvaus, minä-muotoinen ironen kerronta ja kuva "tuntemattomasta" naisesta.
Pääosaa, lainopiskelijaa esittää elokuvan tuottaja Barbet Schroeder. Opiskelija yrittää tavoittaa leipomon kauniin työntekijän huomion.
Intianlootus

Intianlootus ("Nelumbo nucifera") on tunnettu Aasiassa kasvava vesikasvilaji, joka kuuluu lootuskasvien heimoon. Intianlootus on toinen reliktisen heimon sisältämästä, vain kahdesta jäljellä olevasta lajista, toinen on pohjoisamerikkalainen amerikanlootus ("Nelumbo lutea"). Lootukset on ulkonäkönsä perusteella aiemmin sijoitettu jopa samaan sukuun lumpeiden ("Nymphaea") kanssa, vaikka nykyisen taksonomian mukaan ne kuuluvat eri lahkoihinkin, lootukset "Proteales"-lahkoon ja lumpeet "Nymphaeales"-lahkoon.
Ulkonäkö.
Intianlootuksella on suuret kilpimäiset, vettähylkivät lehdet. Lootuksenkukat ovat suuret, punertavat ja kovakuoriaispölytteiset. Spiraalimaisesti sijaitsevia terälehtiä on 22–30, keltaisia heteitä on 200–300. Hedelmät ovat pähkinämäiset ja ne kehittyvät laajentuneeseen kukkapohjukseen uponneena.
Levinneisyys.
Intianlootuksen luontainen levinneisyysalue kattaa Etelä- ja Kaakkois-Aasian, Iranista Koreaan ja Pohjois-Australiaan ulottavan alueen. Se sisältää muun muassa Intian, Etelä-Kiinan ja Indokiinan.
Hyötykäyttö.
Intianlootus on merkittävä hyötykasvi. Esimerkiksi sen juurta ja siemeniä käytetään ravintona aasialaisissa keittiöissä. Intianlootus on myös suosittu laji kasvitieteellisissä puutarhoissa. Suomessa lootuksen voi nähdä ainakin Helsingin yliopiston kasvitieteellisen puutarhan kasvihuoneen lummehuoneessa, missä se kasvaa muun muassa parananjättilumpeen ("Victoria cruziana") kanssa.
Lisäksi intianlootus on suosittu koristekasvi. Sen kuivattuja kukkapohjuksia käytetään kukka-asetelmissa.
Intianlootus on Intian ja Vietnamin kansalliskukka.
Mega Man 10

Mega Man 10 on Inti Createsin kehittämä ja Capcomin julkaisema retrotyylinen tasohyppely, joka on jatkoa "Mega Man 9" -pelille. Peli on julkaistu maaliskuussa . Pelissä voi valita pelattavaksi hahmoksi Mega Manin tai Proto Manin. Peliin voi ostaa PlayStation Networkista "Bass-mode"- päivityksen, jolloin pelissä voi valita pelattavaksi hahmoksi myös Bassin.
Tarina.
Vaarallinen roboenssavirus tartuttaa robotteja ympäri maailmaa, ja myös Mega Manin sisko Roll sairastuu siihen. Muutaman kuukauden kuluttua osa tartunnan saaneista sekoaa viruksen vaikutuksesta ja alkaa vallata maailmaa väkivaltaisin keinoin.
Tohtori Wilyn ilma-alus saa osuman ja tekee pakkolaskun suoraan tohtori Lightin kotipihaan. Wily kertoo yrittäneensä viime aikoina keksiä lääkettä roboenssan pysäyttämiseksi, mutta hänen lääkkeentekolaitteensa varastettiin. Hätääntynyt Wily tahtoo koneensa osat heti takaisin ja rukoilee apua Mega Manilta ja hänen ystäviltään.
Tohtori Light ja muut uskovat, ettei Wilylla ole pahat aikeet mielessä. Siispä Mega Man lähetetään hakemaan koneen osia kahdeksalta robottimestarilta, jotta Roll ja kaikki muutkin robotit voitaisiin parantaa mahdollisimman pian. Myös Proto Man, Mega Manin yksinäinen isoveli, ojentaa auttavan kätensä roboenssan pysäyttämiseksi. Lisäksi edellisestä pelistä poissaollut Bass tekee paluun ja lähtee omin päin haastamaan robottimestarit.
Juuri kun kaikki lääkekoneen osat on kerätty, Tohtori Wily katoaa ja vie koneen mukanaan. Samaan aikaan Wily paljastaa maailmalle että hän on koko Roboenssan takana ja että parannus on tarjolla ainoastaan niille jotka tulevat työskentelemään Wilyn alaisuuteen. Kaiken lisäksi Mega Man itse saa tartunnan ja kaikki toivo Wilyn pysäyttämiseen näyttää olevan mennyttä. Roll kuitenkin kertoo että hän ei ollut käyttänyt hänelle annettua lääkettä ja antaa sen Mega Manille. Mega Man parantuu ja lähtee Wilyn linnoitukseen luvaten samalla tuovansa takaisin tarpeeksi lääkettä kaikille. Taisteltuaan linnoituksen lävitse Mega Man voittaa jälleen Wilyn. Lopuksi Mega Man huomaa että Tohtori Wily itse on sairastunut (ei nähtävästi kuitenkaan Roboenssaan koska se tarttuu vain robotteihin). Mega Man vie tohtorin sairaalaan josta Wily kuitenkin karkaa pari päivää myöhemmin. Luultavasti kiitollisuudenvelassa, Wily jättää jälkeensä suuren määrän lääkkeitä joilla voidaan parantaa kaikki Roboenssaan sairastuneet robotit.
Zeppelin-museo

Zeppelin-museo on Friedrichshafenissa sijaitseva ilmalaivamuseo, joka avattiin vuonna 1996.
Museon ydin on 33-metrinen kopio LZ 129 Hindenburg -ilmalaivasta, jonka rakensi Zeppelin GmbH. Museossa on aitoja osia eräistä ilmalaivoista.
Pauliina Laitinen

Pauliina Laitinen (ent. Laitinen-Laiho, Laitinen-Littorin ja Littorin, s. 2. lokakuuta 1970 Pori) on suomalainen taideasiantuntija ja tietokirjailija. 
Ura.
Laitinen väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopiston kulttuurihistorian laitokselta vuonna 2001 aiheesta "Kotimaiset taidemarkkinat 1980- ja 90-luvulla". Hän on myös kirjoittanut useita alaan liittyviä teoksia. Vuodesta 1999 alkaen Laitinen on toiminut kolumnistina ja bloggaajana "Taloustaito"-lehdelle sekä pitänyt luentoja taidesijoittamisesta, taiteen keräilystä, taiteen hinnasta ja taiderikollisuudesta. Hän toimii myös taidekonsulttina.
Politiikka.
Laitinen valittiin vuonna 2009 Kokoomuksen Naisten Liiton varapuheenjohtajaksi. Hän oli ehdolla eduskuntavaaleissa 2011 Satakunnan vaalipiirissä keräten yhteensä 1 051 ääntä.
Yksityiselämä.
Laitinen oli vuosina 1994–2002 naimisissa toimitusjohtaja Mika Laihon kanssa, ja 2014–2019 ruotsalaisen liikemiehen Sverker Littorinin kanssa. Laitisella on kaksi poikaa ensimmäisestä avioliitostaan.
Melvin Small

Melvin Small (s. 1939) on yhdysvaltalainen historioitsija. 
Small opiskeli Dartmouth Collegessa ja Michiganin yliopistossa, jossa suoritti filosofian tohtorin tutkinnon 1965. Viimeisten kahden vuosikymmenen aikana Small on keskittynyt tutkimaan ja kirjoittamaan toisen maailmansodan jälkeisestä ajasta. Hänen mielenkiintonsa kohteita ovat erityisesti Yhdysvaltain diplomatia, sisäpolitiikka ja ulkomaanpolitiikka.
Hän on osallistunut mm. kansainvälisiä suhteita seuraavaan tutkimusprojektiin sekä "Correlates of War" -projektiin.
Teoksia.
Smallin kirjoittamia teoksia sekä teoksia, joiden kirjoittamisessa hän on ollut mukana.
Olivier Besancenot

Olivier Besancenot (s. 18. huhtikuuta 1974 Levallois-Perret, Hauts-de-Seine, Ranska) on ranskalainen vasemmistolainen poliitikko ja Uuden antikapitalistisen puolueen (ransk. "Nouveau parti anticapitaliste", NPA) perustaja ja puheenjohtaja. 
Henkilöhistoria ja poliittinen toiminta.
Besancenot on opiskellut yliopistossa historiaa ja kirjoittanut muun muassa kolme kirjaa.
Siviiliammatiltaan Besancenot on postinkantaja, mistä hän on saanut lempinimen ”punainen posteljooni”. Hänestä on tullut nopeasti yksi Ranskan suosituimmista poliitikoista, ja hän on erityisesti nuorten äänestäjien suosiossa. 
Besancenot'a pidettiin yhtenä johtavista vastaehdokkaista presidentti Nicolas Sarkozyn ajamalle politiikalle. Besancenot pyrki Ranskan presidentiksi vuoden 2007 presidentin vaaleissa Vallankumouksellisen kommunistisen liiton ("Ligue communiste révolutionnaire", LCR) ehdokkaana ja sai yhteensä 1,5 miljoonaa ääntä, sijoittuen lopulta viidenneksi 4,08 prosentin kannatuksellaan. Aiemmin hän on ollut ehdokkaana vuoden 2002 presidentinvaaleissa.
NPA:n perustamisen yhteydessä lakkautettu LCR kuului neljänteen internationaaliin, trotskilaisten puolueiden maailmanjärjestöön. NPA sen sijaan ei kuulu, eikä Besancenot lue puoluetta trotskilaiseksi. Besancenotia luonnehditaan radikaaliksi vasemmistolaiseksi, ja hän itse sanoo olevansa "vallankumouksellinen" tukeutumatta mihinkään tiukasti oikeaoppiseen poliittiseen linjaan.
Juurettomuus

Juurettomuus on henkistä irrallisuutta. Minna Marika Zettermanin mukaan ihmisten juurettomuus ja tyhjyyden tunteet kumpuavat todennäköisesti yhteisöllisyyden ja rakastavien ihmissuhteiden puutteesta yhteiskunnassa. Juurettomuus voi johtaa henkiseen pahoinvointiin, syrjäytymiseen ja irrallisuuteen, joka pahimmillaan voi ilmetä vakavina tekoina, kuten esimerkiksi itsemurhina 
Muuttoliike.
Muuttoliikkeen seurauksena juurettomuus on riski sekä maassa muuttaville että maahan muuttaville. Kasvukeskuksiin suuntautuva muuttoliike luo juurettomuutta siteiden löyhtyessä aikaisempaan paikallisyhteisöön. Väestön ikääntyminen ja asutuksen harveneminen monissa kunnissa lisää yksinjäämisen riskiä. Hyvät vuorovaikutustaidot sekä omien vahvuuksien ja arvojen tunteminen ovat tärkeitä yhtenäiskulttuurin murtuessa. Yhteisöön kuulumisen tunne on tärkeää niin kasvukeskuksissa kuin haja-asutusalueilla asuville. Yhteiskunnan sosiaalinen ja taloudellinen eriarvoistuminen on yhteydessä ihmisryhmien syrjäytymiseen. Yksilön syrjäytymiskierteen katkaisun vaikeus voi johtaa syrjäytymisen “periytymiseen” sukupolvelta toiselle.
Matti Välimäki

Matti Vihtori Välimäki (s. 6. helmikuuta 1987 Noormarkku) on suomalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu. Hän edustaa Noormarkun Nopsaa ja häntä valmentaa Timo Välimäki.
Kalevan kisoissa Välimäki on voittanut 400 metrillä kultaa vuosina 2008, 2009, 2010 ja 2011, hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2005. 200 metrin juoksussa hän voitti hopeaa vuonna 2009. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saanut 4 × 400 metrillä kultaa 2007, 2008, 2009, 2010 ja 2012 sekä hopeaa 2015 ja pronssia 2011. 
Välimäki on edustanut Suomea aikuisten maaotteluissa vuodesta 2007 lähtien. Hän voitti vuoden 2008 Suomi–Ruotsi-maaottelussa 400 metrin juoksun. Hän oli 20 vuoteen ensimmäinen Ruotsi-maaottelussa matkan voittanut suomalaismies.
Keväästä 2011 lähtien Välimäki on kärsinyt jalkavammasta. Jalka leikattiin marraskuussa 2012. Vamman vuoksi kausi 2013 jäi Välimäeltä kokonaan väliin. Hän palasi kilparadoille kahden vuoden tauon jälkeen kesällä 2014.
Välimäki opiskelee Jyväskylän yliopistossa liikuntapedagogiikkaa. Hän tekee myös trance-musiikkia artistinimellä Digeon.
J. David Singer

J. David Singer (7. joulukuuta 1925 – 28. joulukuuta 2009) oli yhdysvaltalainen politiikan tutkimuksen professori. 
Nuorena Singer palveli lentotukialuksilla kansiupseerina sekä toisessa maailmansodassa, että Korean sodassa. Sotien välissä Singer opiskeli New Yorkin yliopistossa iltaisin, tehden päiväsaikaan töitä. Hän suoritti filosofian tohtorin tutkinnon 1956.
Singer työskenteli akateemisen uransa aikana useissa yliopistoissa, instituutioissa ja tutkimusprojekteissa. Hänen tutkimuksensa kohteita ja erityisalaansa olivat kansainvälinen politiikka, rauhantutkimus, tutkimusmenetelmät, siviilihallinto ja hallitukset. Hän toimi myös neuvonantajana useille eri Yhdysvaltain hallituksen ministeriöille ja laitoksille.
Vuonna 1964 Singer perusti Correlates of War-projektin, joka on laaja sotiin ja niiden syntymiseen liittyvä statistinen tietokanta.
Eurooppatie E65

E65 eli Eurooppatie 65 on 3 800 kilometriä pitkä eurooppatie, joka johtaa Ruotsin Malmöstä Kreikan Chaniáan.
Reitti.
Olivia Tennet

Olivia Tennet (s. 4. tammikuuta 1991 Auckland, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen näyttelijä ja tanssija, joka tunnetaan Tuesday Warnerin roolista televisiosarjassa "Shortland Street".
Ura.
Tennet aloitti näyttelemisen "Xena"-televisiosarjan myötä vuonna 1999, jonka jälkeen hän esiintyi elokuvissa, kuten "Kids World", "Watermark" ja '. Elokuvasta "Kids World" Tennet palkittiin Film-palkinnolla parhaana nuorena näyttelijänä. Sittemmin vuodesta 2005 lähtien hän on näytellyt pelkästään televisiosarjoissa ja nousi julkisuuteen uusiseelantilaisen saippuasarjan "Shortland Streetin" myötä, jossa Tennet näytteli Tuesday Warneria vuosina 2007–2008. Sarjan jälkeen hän sai pääroolin Disneyn sarjasta ', jossa Tennet näyttelee Power Rangereiden mentoria tohtori K:ta.
Näyttelemisen ohella Tennet opiskelee tanssimista Victoria Phillipsin jazz-akatemiassa. Opiskelun ohella hän myös opettaa tanssimista. Tennet tanssii jazztanssia, balettia, steppiä ja hiphoppia.
Surullisiilauluja

Surullisiilauluja on suomalaisen rap-artisti Asteen toinen studioalbumi. Se julkaistiin 3. kesäkuuta 2009. 
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 16.
Taustatietoa.
Albumin julkaisi Warner Music ja sen tuotannosta vastaa kokonaan MGI. Poikkeuksena kappale "Päästä mut pois", jonka tuotannosta vastaavat MGI ja GoodWill. Levyllä vierailevat muun muassa kitaristi Euge Valovirta, Herrasmiesliigan Brädi ja Stalingrad Cowgirlsin Enni.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin "Poikkeus sääntöön", joka sai paljon radiosoittoa ja osallistui muun muassa The Voicen kesähitti 2009 -äänestykseen. Kappaleesta on myös kuvattu musiikkivideo. Albumin toinen single on "Unelmien Poikaystävä".
Albumi poikkeaa positiivisella ja energisellä tyylillään huomattavasti Asteen edellisestä albumista, joka oli tyyliltään melko synkkä.
Vampulan vaakuna

Vampulan kunnanvaakuna on entisen Vampulan kunnan vaakuna, joka saanut aiheensa pitäjän ensimmäisestä kirkosta vuodelta 1590. Ristin vaakunassa symboloiman kirkon rakensivat hirsistä omalla kustannuksellaan neljä talollista, joihin viitataan neljällä naulalla.
Vaakunan heraldinen selitys on "sinisessä kentässä alaisesta, koverasta kärjestä nouseva apilaristi, saatteena neljä naulaa 2+2, kärjet vastakkain; kaikki kultaa". Vaakunan suunnitteli Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 19. lokakuuta 1955. Vampulan liityttyä Huittisten kaupunkiin vuonna 2009 vaakuna jäi kotiseutuvaakunaksi.
Venäläinen saari

Venäläinen saari () on Tyynenmeren saari Venäjän Kaukoidässä Muravjovinniemellä sijaitsevan Vladivostokin edustalla Pietari Suuren lahdessa. Hallinnollisesti saari on osa Vladivostokin kaupunkia.
Saari oli koko neuvostoajan suljettua sotilasaluetta, jonne ulkopuolisilla ei ollut pääsyä. Saarella on enimmillään ollut 25 000 asukasta, nykyisin noin 5 000. Saarella olevat Kliment Vorošilovin mukaan nimetyt Vorošilovin patterit on museoitu. Linnoitteet rakennettiin 1930-luvulla. Saarelle suunniteltiin vuodeksi 2012 Tyynenmeren valtioiden talousliiton APEC:in eli Aasian ja Tyynenmeren maiden talousjärjestön huippukokousta, ja siihen mennessä sinne suunniteltiin rakennettavaksi hotellit ja kokoustilat.
Saari on nyttemmin yhdistetty Vladivostokin keskustaan pitkäjännevälisellä Venäläisellä sillalla. Pääministeri Dmitri Medvedev avasi sillan 2. heinäkuuta 2012 ja liikenteelle silta avattiin elokuun alussa. APEC:in kokous pidettiin saarella syyskuussa 2012. Saaren pohjoisosassa on Vladivostokin sataman laitureita.