tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kamp-Lintfort

Kamp-Lintfort on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksan länsiosassa. Kampin luostarin ympärille kasvanut Kamp-Lintfort oli 1900-luvulla kaivoskaupunki. 2000-luvulla palveluelinkeinot ovat vallanneet alaa.
Maantiede.
Kamp-Lintfort sijaitsee Ala-Reinin tasangolla Nordrhein-Westfalenin länsiosassa noin 67 kilometriä Kölnistä pohjoisluoteeseen ja noin 35 kilometriä Düsseldorfista samaan ilmansuuntaan.
Historia.
Varhaisin Kamp-Lintfortiin viittaava kirjallinen maininta on vuodelta 856. Satoja vuosia myöhemmin, eli 1123, alueelle perustettiin Kampin sisterssiläisluostari, josta kehkeytyi alueellinen taiteen ja kulttuurin keskus. Luostari lakkautettiin elokuussa 1802 ranskalaismiehityksen myötä. Miehityksen jälkeen vuonna 1815 Kamp ja koko Ala-Reinin alue liittyi Preussiin.
Paikallinen kivihiiliteollisuus aloitettiin 1900-luvun alussa. Keskelle tasamaata, "mitten im platten Land", kasvoi lyhyessä ajassa kaupunkimainen asutuskeskus liiketaloineen, kirkkoineen, katuineen ja aukioineen. Kaivosalueen itäpuolelle rakennettiin taloja työläisille, länsipuolelle puolestaan toimihenkilöille. Vallitseva tuulensuunta kuljetti kaivoksen saasteet itään. Kamp-Lintfort koostui 1900-luvun alussa kuudesta itsenäisestä kunnasta, joiden yhteenlaskettu väkiluku kuusinkertaistui vuodesta 1906 vuoteen 1930, jolloin se oli noin 22 000. Nykyinen Kamp-Lintfort muodostettiin huhtikuussa 1934 liittämällä kunnat toisiinsa. Kunta sai kaupungin aseman 7. tammikuuta 1950. Vuosisadan jälkipuoliskolla kivihiiliteollisuuden työllistävä vaikutus väheni.
Kamp-Lintfortin historiallista arkkitehtuuria edustaa Kampin luostari. Teollista historiaa edustaa Zechenpark, joka on ainoa teollinen muistomerkki Reinin länsipuolella.
Talous ja liikenne.
Kamp-Lintfortin talous perustuu pieniin ja keskisuuriin vähittäis- ja tukkukaupan yrityksiin. Kaivostoimintaa ei enää harjoiteta. Lähin moottoritie on kaupungin itärajaa viistävä BAB 57, joka risteää moottoritie BAB 42:n kanssa, joka muuttuu maantieksi 528, joka syöttää liikennettä kaupungin katuverkkoon. Pohjoisempana kulkee maantie 510.
Michela Cambiaghi

Michela Cambiaghi (s. 4. helmikuuta 1996 Vimercate) on italialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Cambiaghi on edustanut Italian Serie A:ssa Fiammamonzaa, Atalantaa, Comoa, Sassuoloa, Parmaa ja heinäkuusta 2023 alkaen milanolaisseura Interiä. Hän on pelannut Serie A:ssa yli 200 ottelua.
Cambiaghi on pelannut Italian naisten maajoukkueessa vuodesta 2023. Hän on tehnyt maalin joulukuussa 2023 Kansojen liigan ottelussa Espanjaa ja helmiikuussa 2024 ystävyysottelussa Englantia vastaan.
Soumya Swaminathan

Soumya Swaminathan (s. 2. toukokuuta 1959) on intialainen lastenlääkäri ja tunnettu tuberkuloosin ja HIV:n tutkija.
Swaminathan oli maailman terveysjärjestö WHO:n tieteellinen johtaja vuosina 2019–2022. Pandemian laannuttua hän erosi tehtävästä ja pahoitteli, ettei WHO ollut aikaisemmin tunnustanut SARS-CoV-2-viruksen leviävän ilmateitse pisaratartuntana. 
Swaminathan on saanut yliopistokoulutuksensa Intiassa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Hän on julkaissut yli 450 vertaisarvioitua julkaisua. Hän on Yhdysvaltain kansallisen lääketieteellisen akatemian, Ison-Britannian lääketieteen akatemian ja kaikkien Intian tiedeakatemioiden jäsen. Hän on saanut useita kunniatohtorin arvoja, mukaan lukien EPFL, Lausanne ja London School of Tropical Medicine and Hygiene. Hän toimii useissa kansallisissa ja maailmanlaajuisissa neuvoa-antavissa elimissä ja komiteoissa. Hän on dosentti Karolinska-yliopistossa Ruotsissa ja Tuftsin yliopistossa Bostonissa, Yhdysvalloissa.
Kari Paukkunen

Kari Armas Paukkunen (s. 9. helmikuuta 1946 Helsinki) on suomalainen teatterinjohtaja, teatteriohjaaja ja tuottaja. Hän on ohjannut ja toiminut dramaturgina useissa teattereissa. Teatterinjohtajana hän toimi 1980-luvulla. Paukkusen filosofian mukaan teatteri ei ole paikka, jossa katsojan pitäisi pinnistellä.
Ura.
Kauppias Armas Paukkusen ja Iiri Kaasalaisen perheeseen syntynyt Kari Paukkunen opiskeli Suomen Puheopiston korkeakoululinjalla 1970-luvulla. Hän aloitti näyttelijänä Ryhmäteatterissa 1970–1972 ja jatkoi Penniteatterissa 1972–1973. Sen jälkeen hän toimi Teatterikorkeakoulun lehtorina 1973–1980. Paukkunen johti Lappeenrannan kaupunginteatteria 1980–1985, Ryhmäteatteria 1985–1987 ja Kuopion kaupunginteatteria 1987–1991. Kuopiosta hän siirtyi Tampereelle Yle TV2:n teatteritoimituksen tuottajaksi.
Paukkunen on ohjannut muun muassa teokset "Kuka pelkää Virginia Woolfia?" (Suomen Kansallisteatteri, 1987), "Tulitikkuja lainaamassa" (Lahden kaupunginteatteri, 2000), "Vaimoke" (Keski-Uudenmaan Teatteri, 2006), "Seela Sella seisaallaan!" (Kulttuurikone, 2007) ja "Ottaa sydämestä, Seela Sella!" (Kulttuurikone, 2013). Paukkusen uran myöhäisvaiheen ohjauksiin lukeutuu muun muassa "Yhtä matkaa" (Suomen Kansallisteatteri, Tampereen Työväen Teatteri, Kulttuurikone, 2019).
Teatterityönsä ohella Paukkunen on ohjannut kymmenittäin lyhytelokuvia. Filmografiaan kuuluu myös pitkä televisionäytelmä "Saatana kun yskittää" (1993). Se perustuu Veikko Huovisen näytelmätekstiin. Paukkunen on näytellyt sivurooleja muutamassa elokuvassa, kuten "Apinan vuosi" (1983) ja "Nitroliiga" (1993). Ryhmäteatterin näytelmästä "Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet" taltioitiin televisioesitys 1978. Paukkunen näytteli Egon Vernissan roolin.
Boulderoinnin maailmancup 2024 – naisten sarja

IFSC:n boulderoinnin maailmancup 2024 koostuu viidestä vuoden 2024 aikana järjestettävästä osakilpailusta. Kausi on olympialaisten takia normaalia lyhyempi. Kausi alkoi 8. huhtikuuta Keqiaossa Kiinassa ja päättyy 6. lokakuuta Soulissa.
1. osakilpailu – Keqiao.
Kauden ensimmäinen osakilpailu järjestettiin Keqiaossa, Kiinassa, Shaoxing Keqiao Yangshan -kiipeilykeskuksessa 8.–10. huhtikuuta. Kilpailun naisten sarjaan osallistui 60 kiipeilijää. Kahdelle finalistille finaalipaikka oli maailmancupien ensimmäinen; Ranskan Zélia Avenzou ja Yhdistyneen kuningaskunnan Erin McNeice olivat molemmat ensimmäistä kertaa finaalissa.
Janja Garnbret voitti kilpailun oltuaan ainoa kaikki finaalireitit kiivennyt finalisti. Voitto oli Garnbretin uran 41. boulderoinnin ja lead-kiipeilyn maailmancupeissa.
Finaalin tulokset.
Merkintä 1t2z (3, 4) tarkoittaa kiipeilijän topanneen (kiivenneen reitin onnistuneesti viimeiseen otteeseen asti) yhden reitin ja kiivenneen zone-otteeseen kahdella reitillä. Suluissa on yritysten määrä, ensin toppauksiin käytetyt yritykset ja toisena zone-otteisiin pääsemiseen käytetyt yritykset. 
Pisteytyksessä otetaan ensin huomioon topattujen reittien määrä. Useamman kiipeilijän topattua yhtä monta reittiä katsotaan sitä, montako zone-otetta kiipeilijät ovat saaneet. Jos edelleen on tasatuloksia, katsotaan yrityksiä: ensin toppeihin käytetyt yritykset ja sitten zoneihin käytetyt yritykset. Jos edelleen on tasatuloksia, ratkaistaan tilanne aiemman kierroksen tuloksista.
2. osakilpailu – Salt Lake City.
Kauden toinen osakilpailu kisattiin Yhdysvalloissa Salt Lake Cityssä 3.–5. toukokuuta. Natalia Grossman voitti kultaa, Oriane Bertone hopeaa ja Naïlé Meignan pronssia. Meignan osallistui loukkaantumisen takia maailmancupiin ensimmäistä kertaa vuoden 2021 jälkeen. Grossmanille kulta oli kuudes Salt Lake Cityssä voitettu maailmancup kulta.
Taru Nordlund

Taru Nordlund (os. Salminen, s. 1967) on suomalainen kielentutkija, filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston suomen kielen professori. Nordlund toimi "Virittäjä"-lehden päätoimittajana 2008-2009. Tieteellisellä urallaan hän on erikoistunut sosiolingvistiikkaan, vanhaan kirjakieleen sekä 1800-luvun itseoppineiden suomenkielisten kirjoittajien kielen tutkimukseen.
Koulutus.
Nordlund valmistui suomen kielen oppiaineesta filosofian tohtoriksi vuonna 2000 tyttönimellään Taru Salminen. Hänen väitöskirjansa on artikkelimuotoinen teos "Morfologiasta moniäänisyyteen: suomen kielen kvasirakenteen merkitys, käyttö ja kehitys". Nordlund väitteli Helsingin yliopistosta ja väitöskirjan julkaisi Suomalaisen kirjallisuuden seura SKS.
Väitöstyössään Nordlund käsittelee "olla"-verbin ja "-vinaan/-vinään"-loppuisen verbimuodon muodostamaa kvasirakennetta (esim. "oli menevinään", "on olevinaan") ja sen merkityksiä. Nordlund toi tutkimuksessaan esiin, miten kvasirakennetta käytetään usein kieliopillistuneena "muka"-merkityksessä, lausuttua epäilevänä tai vähättelevänä.
Ura.
Taru Nordlund on Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan suomen kielen oppiaineen professori. Hänet valittiin virkaan vuonna 2014. Lisäksi hän on suomen kielen oppiaineen dosentti.
Tutkijana hän on julkaissut runsaasti kirjoja ja artikkeleita läpi 2000-luvun. Tuottoisimmillaan hän oli vuonna 2013, jolloin häneltä ilmestyi seitsemän tieteellistä julkaisua. Nordlund tutkii kielen käyttöä sosiolingvistisesta näkökulmasta: mitä teksti ja sen kirjakielisyys kertoo kirjoittajansa identiteetistä, ja miten tekstillä voi jopa rakentaa identiteettiä? Hänen tutkimuksissaan keskitytään erityisesti vanhaan kirjakieleen sekä varhaisimpien suomeksi kirjoittaneiden, mutta kouluja käymättömien kirjoittajien teksteihin ja kielenpiirteisiin. Hän osallistui Suomalaisen kirjallisuuden seuran poikkitieteelliseen "Kansanihmiset ja kirjallistuminen 1800-luvun" "Suomessa" -tutkijaverkostoon (2002-2013), jossa selvitettiin, miten Suomen kirjallinen kulttuuri kehittyi muistitiedon ja puheen rinnalle.
Nordlund toimii aktiivisesti muiden tutkijoiden käsikirjoitusten vertaisarvioijana, osallistuu akateemisille kursseille, konferensseihin ja seminaareihin sekä järjestää niitä myös itse. Hän on myös toiminut useiden kielitieteellisten väitöskirjojen ohjaajana. 
Nordlund oli Kotikielen seuran hallituksen jäsen vuosina 2004-2007 sekä seuran julkaiseman, kielitieteellisen aikakauslehti "Virittäjän" päätoimittaja vuodet 2008-2009. Hän on ollut lehden toimitusneuvoston jäsen vuodesta 2012 lähtien. Hän oli myös "Studia Fennica (Linguistica)" -lehden toimituskunnan jäsen vuodet 2014-2016. Lisäksi hän on toiminut Sanakirjasäätiön sihteerinä ja hallituksen jäsenenä.
Elisabete Weiderpass

Elisabete Weiderpass Vainio on brasilialainen lääkäri ja syöpätutkija. Hänelle on myönnetty myös Ruotsin ja Suomen kansalaisuudet. Hän on syövän epidemiologian ja ennaltaehkäisyn asiantuntija. Weiderpass astui virkaan Maailman terveysjärjestön alaisen Kansainvälisen syöväntutkimuslaitoksen (IARC) johtajana 1. tammikuuta 2019.
Weiderpass opiskeli Karoliinisessa instituutissa Solnassa. Hänellä on lääketieteen tohtorin, "Master of Sciencen" ja filosofian tohtorin oppiarvot. Vuosina 2007–2018 Weiderpass johti Folkhälsanin tutkimuskeskuksessa Helsingissä geneettisen epidemiologian tutkimusryhmää. Lisäksi hän oli Norjan syöpärekisterin tutkimuslaitoksen johtaja vuosina 2015–2018. Vuosina 2011–2018 Weiderpass oli lääketieteellisen epidemiologian professori Karoliinisessa instituutissa ja syövän epidemiologian professori Tromssan yliopistossa. Avustavana ja vierailevana professorina hän on ollut eri yliopistoissa ja instituuteissa Suomessa, Brasiliassa, Iranissa, Kiinassa, Kuwaitissa ja Yhdysvalloissa. Weiderpassin nimissä on yli 800 vertaisarvioitua tieteellistä julkaisua.
Syövän epidemiologian lisäksi Weiderpass on tutkinut lasten ja nuorten ylipainoa.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2022.
Gjilan

Gjilan () on kaupunki ja kunta Kosovossa. Se sijaitsee Kosovon itäosassa, vuoristoisella Anamoravan alueella. Kaupunki toimii Gjilanin piirin hallintokeskuksena. Vuonna 2012 kunnallisrajojen alueella arvioitiin asuneen 91 413 asukasta. Gjilania rajaa idästä Serbia ja etelästä Pohjois-Makedonia ja Serbia.
Jane Ellen Harrison

Jane Ellen Harrison (9. syyskuuta 1850 – 15. huhtikuuta 1928) oli englantilainen antiikin tutkija ja kielitieteilijä. Hän osallistui antiikin Kreikan uskonnon ja mytologian nykyaikaisten tutkimusmenetelmien kehittämiseen. Harrison oli ensimmäinen brittiläinen nainen, jonka katsotaan luoneen "akateemisen uran".
Harrison aloitti opintonsa tyttökoulussa Cheltenham Ladies' College ja jatkoi Lontoon yliopistossa. Harrison opiskeli useita kieliä useiden ohjaajien ohjauksessa sekä omin päin, mukaan lukien ranska, saksa, latina, muinainen kreikka, heprea ja venäjä. Hän opetti monta vuotta progressiivisessa naisten korkeakoulussa Cambridgen yliopistossa Newnham Collegessa ja opiskeli kreikkalaista taidetta ja arkeologiaa British Museumissa Sir Charles Newtonin johdolla vuosina 1880–1897. Yksi hänen varhaisimmista kirjoistaan oli "Myths of The Odyssey in Art and Literature", joka julkaistiin vuonna 1882.
Cambridgessa Harrisonista tuli keskeinen hahmo "Cambridgen ritualisteissa", klassisten tutkijoiden ryhmässä, joka oli syvästi kiinnostunut rituaaleista, etenkin niiden yhteyksistä mytologiaan ja antiikin kreikkalaiseen draamaan. Cambridgen ritualisteilla ja heidän kollektiivisella työllään klassisen filologian parissa oli syvällinen vaikutus sekä klassismiin että kirjallisuuskriitikoihin. Jane Ellen Harrisonin "Prolegomena to the Study of Greek Religion" julkaistiin vuonna 1903, ja se on edelleen yksi alan perusteoksista.
Noin vuonna 1909 Hope Mirrlees tuli Cambridgeen opiskelemaan kreikkaa Newnham Collegessa Harrisonin johdolla. Heille syntyi välittömästi luja side, ja Harrison kutsui Mirrleesiä "hengelliseksi tyttärekseen". Naiset asuivat yhdessä vuodesta 1913 kunnes Harrison kuoli leukemiaan vuonna 1928. Kun Harrison jäi eläkkeelle Cambridgesta vuonna 1922, hän ja Mirrlees muuttivat Pariisiin, jossa he opiskelivat venäjää ja tekivät yhteistyötä useiden käännösten parissa ennen kuin palasivat Lontooseen vuonna 1925.
Georg Oleinikoff

Georg Oleinikoff (8. huhtikuuta 1864 – 1. tammikuuta 1937 Johannes) oli venäläinen lääketieteen tehtori, joka asui Johanneksen pitäjässä Karjalan kannaksella sijainneessa Kirjolan kartanossa. Oleinikoff tunnettiin monien harvinaisten kasvilajien kasvattajana ja jalostajana. 
Oleinikoff oli dosenttina Pietarin lääketieteellisessä sotilasakatemiassa. Hän oli opiskellut Pietarin yliopistossa ja sotilaslääketieteellisessä akatemiassa ja hän oli aikoinaan Pietarin tunnetuimpia lastentautien spesialisteja. Venäjän vallankumouksen jälkeen hän siirtyi Suomeen ja asui anoppinsa Edla Nobelin ja myöhemmin tämän perikunnan omistamassa Kirjolan kartanossa. Oleinikoff tunnettiin maanviljelys- ja puutarhanhoitopiireissä sekä Suomessa että Ruotsissa. Hän sai useita palkintoja eri näyttelyissä ja piti esitelmiä omalta alaltaan eri tilaisuuksissa. Oleinikoff oli naimisissa Alfred Nobelin tyttären kanssa. 
Oleinikoff kuoli 72-vuotiaana tapaturmaisesti uudenvuodenpäivänä 1937 Kirjolan kartanossa. Hän lähti kello 11 aikaan noin 300 metrin levyisen salmen kartanosta erottamaan pieneen saareen, jossa sijaitsivat hänen puutarhaviljelmänsä kasvihuoneineen. Hän vajosi kuitenkin jäihin lähellä saaren rantaa ja hänet löydettiin hukkuneena. 
Lähteet.
Bjølstad

Bjølstad on taajama Selin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 365 vuonna 2023.
Sandbumoen

Sandbumoen on taajama Selin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,24 neliökilometriä ja asukasluku 243 vuonna 2023.
Otta

Otta on taajama Selin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 2,2 neliökilometriä ja asukasluku 2 302 vuonna 2023. Otta otti käyttöön kaupunkinimityksen vuonna 2000.
Selin kirkko

Selin kirkko () on Selin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1742.
Ágnes Osztolykán

Ágnes Osztolykán (s. 1974 Csenger, Unkari) on unkarilainen romanitaustainen poliitikko, joka edusti 2010–2014 LMP-puoluetta Unkarin parlamentissa.
Nuoruus ja opiskelu.
Osztolykán syntyi köyhässä ja pienessä kylässä, mutta hän oli peruskoulussa erinomainen. Hän pääsi 1989 opiskelemaan korkeatasoiseen budapestilaiseen lukioon, jossa opiskeli pääosin Unkarin eliitin lapsia. Osztolykán halusi jatkaa opiskelujaan oikeustieteen pariin, mutta tuohon aikaan se oli käytännössä mahdotonta muilta kuin eliitin jäseniltä. Osztolykán päätyi opiskelemaan Miskolcin yliopiston politiikan tutkimuksen laitokselle.
Osztolykán tapasi opiskeluaikanaan 1996 Aladár Horváthin ja nuoria romanisivistyneistön jäseniä, jotka olivat perustaneet Romaversitaksen ja pyysivät myös Osztolykánin mukaan sen toimintaan. Osztolykán valmistui yliopistosta 1998, ja hänen päättötyönsä käsitteli kodittomien ahdinkoa.
Ura.
Osztolykán mietti valmistuttuaan uraa virkakunnassa tai hallinnon tehtävissä, mutta Fidesz oli juuri voittanut vaalit eikä hän pitänyt puolueesta eikä sen politiikasta. Osztolykán alkoikin opettaa iltaisin nuoria, köyhissä oloista tulleita romaniopiskelijoita. Unkarin Soros-säätiö palkkasi Osztolykánin vuonna 1998 tehtävään, jossa hänen vastuullaan oli romanien oikeus, romanien media ja visuaalinen koulutus. Osztolykánin mukaan tehtävässä hän pystyi ensimmäisen kerran vakavasti edistämään romanien asioita.
Osztolykániin otti 2009 yhteyttä joukko nuoria vaikuttajia, jotka olivat perustamassa uutta puoluetta, jonka nimeksi tuli Lehet Más a Politika (”politiikka voi olla erilaista”). Osztolykán auttoi puoluetta kirjoittamaan ohjelmaansa romanien asioista, ja hän suostui pienen taivuttelun jälkeen lähtemään myös puolueen ehdokkaaksi vuoden 2010 parlamenttivaleihin. Hänet valittiin parlamenttiin, ja hän istui yhden kauden. Hän ei lähtenyt enää ehdolle vuoden 2014 vaaleihin.
Osztolykán sai 2011 Yhdysvaltain ulkoministeriön jakaman Women of Courage -palkinnon työstään romanien ja romanikulttuurin puolestapuhujana ja vähemmistöjen oikeuksien inkluusion edistäjänä.
Heidalin kirkko

Heidal kirkko () on Selin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1941. Se rakennettiin paikalla aiemmin sijainneen, vuonna 1933 salaman tuhoaman kirkon mukaiseksi.
Hannele Kainulainen

Hannele Kainulainen (oik. Tarja Hannele Kainulainen-Haltsonen, s. 1. syyskuuta 1950 Kotka) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän valmistui Tampereen yliopiston näyttelijäkurssilta 1977 ja on näytellyt muun muassa Rovaniemen teatterissa ranskalaista laulajaa Édith Piafia vuonna 1992. Kainulainen on palkittu Näyttelijäliiton kultaisella taiteilijamerkillä.
Yksityiselämä.
Hannele on näyttelijä-ohjaaja Martti Kainulaisen tytär ja hänen miehensä on näyttelijä Arimo Haltsonen. He asuvat Kotkassa ja heillä on kaksi poikaa.
Joycelyn Elders

Joycelyn Elders (s. 13. elokuuta 1933, Schaal, Arkansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lääkäri ja virkamies, joka toimi vuosina 1993–1994 Yhdysvaltain korkeana lääkintäviranomaisena (). Tässä tehtävässä hän oli ensimmäinen afroamerikkalainen ja toinen nainen.
Elders aloitti lääketieteen opintonsa armeijassa. Hänet koulutettiin fysioterapeutiksi Texasissa ja hän palveli armeijan sairaaloissa San Franciscossa ja Denverissä Coloradossa. Vuonna 1960 hän valmistui vuosikurssinsa ainoana naisena Arkansasin yliopiston lääketieteelliseen koulusta Little Rockissa. Työharjoittelun jälkeen Minnesotan yliopiston sairaalassa Minneapolisissa (1960–1961) hän palasi Arkansasiin jatkamaan opintojaan Arkansasin yliopiston lääketieteelliseen keskuksessa, jossa hänestä tuli johtava lastenlääkäri vuonna 1963 ja lastentautien tutkija vuonna 1964. Hän suoritti biokemian tutkinnon yliopistosta (M.S., 1967) ja liittyi lääketieteellisen korkeakoulun tiedekuntaan vuonna 1967 ja sai professorin viran vuonna 1976.
Silloinen Arkansasin kuvernööri Bill Clinton nimitti Eldersin osavaltion kansanterveysjohtajaksi vuonna 1987. Elders sai neuvonnan avulla teiniraskaudet vähenemään ja pikkulasten rokotukset lisääntymään. Hän paransi myös HIV-testaus- ja neuvontapalveluiden, rintasyöpäseulonnan sekä iäkkäiden ja parantumattomasti sairaiden potilaiden ympärivuorokautisen hoidon saatavuutta.
Näiden saavutusten perusteella presidentti Bill Clinton nimitti Eldersin vuonna 1993 Surgeon Generalin virkaan. Hänellä oli aluksi tärkeä rooli Clintonin pyrkimyksissä uudistaa terveydenhuoltojärjestelmää. AIDS, tupakka, huumeet ja alkoholi olivat hänen asialistallaan. Mielipideilmasto muuttui kuitenkin konservatiivisemmaksi, ja Eldersin railakkaat lausunnot seksuaalikasvatuksesta olivat joillekin tahoille liikaa. Joulukuussa 1994 Clinton pyysi Eldersiä eroamaan.
Eppeville

Eppeville on kunta Pohjois-Ranskassa Sommen departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Sommejoen varrella noin 27 kilometriä Péronnen kaupungista etelään.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Picardiessa aloitettiin teollinen jälleenrakennusprojekti. Eppevilleen oli tarkoitus luoda Ranskan suurin sokeritehdas. Vuonna 1922 arkkitehti Georges Lischin suunnitelmien perusteella tehtiin tuotantotilat, jonka art deco -tyylinen julkisivu on monumentaalinen. Vuonna 2021 saksalaisen sokeriyhtiö Südzuckerin tytäryhtiö Saint Louis Sucre päätti purkaa tyhjäksi jääneen sokeritehtaan. Tämän jälkeen pormestari aloitti toimet purkamisen estämiseksi, ja viisi kuukautta myöhemmin kulttuuriministeri Roselyne Bachelot päätti nimetä entisen sokeritehtaan historialliseksi muistomerkiksi vuoden ajaksi. Tämä mahdollisti teollisuuskiinteistön saneeraussuunnitelmien aloittamisen.
Karin Kock

Karin Kock (virallisesti "Kock-Lindberg"; 7. helmikuuta 1891 Tukholma – 28. heinäkuuta 1976 Tukholma) oli ruotsalainen kansantaloustieteen professori, sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Ruotsin ensimmäinen naispuolinen ministeri Tage Erlanderin hallituksessa vuosina 1947–1949. 
Kock valmistui ylioppilaaksi Anna Whitlockin johtamasta yhtenäiskoulusta vuonna 1910 ja hakeutui Tukholman korkeakouluun opiskelemaan tilastotiedettä ja kansantaloutta. Hän väitteli tohtoriksi 1929. Väitöskirjassaan hän vertaili englantilaisten, yhdysvaltalaisten ja ruotsalaisten lainamarkkinoiden korkoja. Vuonna 1938 hän oli mukana valtion asettamassa komiteassa, joka teki selvityksen nasten asemasta työmarkkinoilla. Kock osoitti siinä tilastollisesti, että vastoin yleistä käsitystä miehet ja naiset eivät kilpailleet samoista työpaikoista. Selvityksen tuloksena Ruotsi kielsi ensimmäisenä maana Euroopassa naisten irtisanomisen kihloihin menon, avioitumisen tai raskauden johdosta.
Kock nimitettiin professoriksi vuonna 1945 ja kaksi vuotta myöhemmin hän nousi Tage Erlanderin hallitukseen salkuttomaksi ministeriksi. Vuosina 1948–1949 hänen vastuualueenaan oli huoltovarmuus. Tämän jälkeen hän toimi Ruotsin tilastokeskuksen johtajana vuosina 1950–1957.
Kock on haudattu Tukholman Skogskyrkogårdeniin.
Roupy

Roupy on kunta Pohjois-Ranskassa Aisnen departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin yhdeksän kilometriä Saint-Quentinin kaupungista lounaaseen.
Saint-Rémin kirkko on rakennettu ensimmäisessä maailmansodassa tuhoutuneen kirkon tilalle, ja se edustaa art deco -tyylisuuntaa. Kirkon kunnostustyöt päättyivät huhtikuussa 2022.
Jeanne Landry

Jeanne Landry (3. toukokuuta 1922 Ottawa, Ontario – 2. elokuuta 2011 Quebec, Quebec) oli kanadalainen pianisti, säveltäjä ja musiikkipedagogi.
Landry aloitti pianonsoiton opiskelun 9-vuotiaana Harmaiden nunnien luostarissa Ottawassa. Vuosina 1934–1942 hän sai opetusta Irene Milleriltä, jota oli opettanut Josef Hofmann. Muutettuaan vuonna 1942 Montrealiin Landry opiskeli vuoteen 1944 saakka Arthur Letondalin johdolla. École supérieure de musique d'Outremontissa häntä opettivat Jean Dansereau (pianonsoitto) ja Claude Champagne (teoreettiset aineet). Vuonna 1945 Landry voitti Prix Archambault'n ja vuonna 1946 Prix d'Europen. Näin hän pääsi Pariisiin opiskelemaan pianonsoittoa Yves Natin sekä harmoniaa ja kontrapunktia Nadia Boulangerin ja Noël Gallonin johdolla.
Vuonna 1948 Landry palasi Kanadaan, jossa hän alkoi pitää resitaaleja ja tehdä radioesiintymisiä. Hän oli tenori Jean-Paul Jeannotten pitkäaikainen säestäjä. Kaksikko kiersi yhdessä Kanadassa, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Itävallassa ja Neuvostoliitossa. Lisäksi yhteisiä esiintymisiä tehtiin radiossa ja televisiossa. Landry esiintyi duopianistina Jean-Marie Beaudet'n, Josephte Dufresnen ja Serge Garantin kanssa. Dufresnen kanssa hän kantaesitti ja levytti Roger Mattonin konserton kahdelle pianolle ja lyömäsoittimille vuonna 1955. Landry esiintyi myös monien muiden laulajien ja soittajien, kuten Rafael Masellan, Fernande Chiocchion, Joseph Rouleaun, Jacques Simardin, Alain Marionin ja Robert Weiszin kanssa.
Landry opetti harmoniaa ja kontrapunktia Université Lavalissa vuosina 1951–1983. Hän johti siellä myös säestysluokkaa. Vuonna 1956 Landry perusti Serge Garantin, Otto Joachimin ja François Morelin kanssa järjestön Musique de notre temps. Eläkkeelle jäämisensä jälkeen Landry omistautui kokonaan sävellykselle. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa lukuisia pianokappaleita, kaksi laulusarjaa sekä sonaatti alttoviululle ja pianolle. Hänen urkukappaleestaan "Orah" on tehnyt levytyksen Jean-Guy Proulx.
Susanna Snellman

Susanna Snellman (s. 1. lokakuuta 1977 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä, juontaja ja kulttuurituottaja.
Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa "Modernit miehet", "Ei Haukku haavaa tee" ja "Salatut elämät".
Hänen yksi tunnetuimmista näyttelijäntöistään lienee Birgitta Virolaisen rooli Iltalehden nettisarjassa "Kämppikset" vuodelta 2014. Hän on esiintynyt samana vuonna myös Lahden Pelicansin televisiomainoksessa, joka kuvattiin Päijät-Hämeen keskussairaalan teho-osastolla. Lisäksi hän on näytellyt "Merenneidot"-esityksessä Teatteri Toivossa keväällä 2018.
Snellman on työskennellyt Helsingin kaupungin viestinnän ja työkulttuurin johtavana asiantuntijana, jossa hän on juontanut ja toimittanut kaupungin sisäiseen käyttöön tehtyjä "TyöllisyysTV"- ja "Työllisyysradio"-lähetyksiä syksystä 2023 lähtien. Hän on juontanut myös aiempia Helsingin kaupungille tehtyjä lähetyksiä.
Kaupungilla työskennellessään hän on kehittänyt virtuaaliohjaaja "Helvin", johon on itse tehnyt myös spiikkauksia. Niitä hän on tehnyt myös muun muassa Alma Medialle.
Hänellä on myös oma improvisaation keinoin toteutettu hahmo Helmi-Simpukka, joka on kiertänyt erilaisissa kunta-alan tapahtumissa peilaten käsiteltyjä teemoja.
Hän julkaisi loppuvuodesta 2024 päivityksen, jossa kertoi jättävänsä silloisen työsisällön Helsingin kaupungilla. Alkuvuodesta 2025 hän kertoi asettuvansa ehdolle Helsingin kuntavaaleissa puolueenaan SDP. Hän sai ääniä 186, eikä tullut valituksi.
Susanna on tehnyt omaa musiikkiaan Soundcloudiin nimellä "Susie in the stars".
Koulutus ja ura.
Susanna on koulutukseltaan kulttuurituottaja YAMK (master of arts and culture), joka painottuu muun muassa näyttelijäntyöhön. Alaa hän on opiskellut Metropolia-ammattikorkeakoulussa. Hän on myös kulttuurituotannon ammatillinen opettaja ja johtamisen erityisasiantuntija.
Hän on tehnyt ääninäyttelijänä mainoksia, äänikirjoja, dubbauksia sekä muita äänitöitä. Juontajana hän on tehnyt kymmeniä suoria lähetyksiä, esiintynyt muun muassa kauppakeskuksissa sekä urheilutapahtumissa.
Näyttelijänä hän on tehnyt lähinnä sivurooleja TV-sarjoissa, joista ensimmäinen oli "Sydänjää"-sarjassa vuonna 2008. Hän on esiintynyt myös useissa mainoksissa.
Podcastit.
Juontajana.
100 (ja vähän päälle) minuuttia Roomasta.
Podcast pohjautuu Miia ja Ilpo Salosen "100 päivää Roomassa" -kirjaan (Avain, 2025) ja he ovat keskustelemassa aiheesta. Susanna on podcastin toimittaja.
Rakkauskirje Helsingille.
Helsinkiläiset kertovat rakkauskirjeensä Helsingille ja mitä kaupunki heille merkitsee.
Vieraana.
Lähde:
Yksityiselämä.
Susannalla on kolme lasta, joista yksi on näyttelijä Milo Snellman. Lisäksi Susannalla on myös kaksi lastenlasta ja kaksi veljeä. Hänen äitinsä on sairaanhoitaja-logoterapeutti Miia Salonen ja hänen isänsä on kultaajamestari Raimo Snellman, joka kuuluu samaan sukuhaaraan kuin J. V. Snellman.
Hän asuu perheensä kanssa Helsingin Vuosaaressa ja heillä on Into-koira. Hän harrastaa polkujuoksua, salitreenejä ja vuorikiipeilyä.
Josephte Dufresne

Josephte Dufresne (9. tammikuuta 1929 Trois-Rivières, Quebec – 7. helmikuuta 1995 Saint-Hyacinthe, Quebec) oli kanadalainen pianisti, musiikkipedagogi ja säveltäjä.
Dufresne opiskeli pianonsoittoa Kanadassa Jean-Marie Beaudet'n johdolla. Vuonna 1950 hän voitti Prix d'Europen, jonka turvin hän pääsi opiskelemaan Pariisiin opettajanaan Yves Nat. Vuonna 1955 Dufresne aloitti uransa esiintyjänä ja opettajana Montrealissa. Hän keskittyi erityisesti kanadalaisen ohjelmiston esittämiseen ja edistämiseen. Hän esiintyi paitsi Kanadassa, myös Pariisissa ja muissa Ranskan kaupungeissa sekä New Yorkin osavaltiossa. Dufresne esiintyi myös radiossa ja televisiossa; esimerkiksi vuonna 1967 hän piti CBC:lla kolmetoista puolen tunnin resitaalia, joissa esitettyyn ohjelmistoon kuului kymmeniä kanadalaisten säveltäjien kappaleita. Dufresne säesti lukuisia laulajia, erityisesti Claire Gagnieria.
Dufresne opetti vuodesta 1967 Conservatoire de musique du Québec à Hullissa. Hän toimi siellä avustavana johtajana vuosina 1972–1978 ja johtajana vuosina 1980–1984. Vuonna 1987 hän luopui opetustyöstä omistautuakseen kokonaan pianonsoitolle. Dufresne myös sävelsi jonkin verran omaa musiikkiaan; hänen kappaleensa "Pièce concertante no. 1" on omistettu Jean Papineau-Couturelle. Vuonna 1975 hän alkoi toimittaa painosta kanadalaisesta pianomusiikista. Dufresne oli naimisissa kapellimestari Jean-Yves Landryn kanssa.
Juha Hänninen (lääkäri)

Juha Hänninen (s. 5. helmikuuta 1954 Kuopio) on suomalainen lääketieteen lisensiaatti, palliatiivisen lääketieteen erikoislääkäri ja tietokirjailija. Hän työskenteli vuosina 1993–2017 Terhokodin johtajana ja ylilääkärinä.
Hänninen on tullut tunnetuksi eutanasian sallivan lainsäädännön kannattajana ja hän on Oikeus Arvokkaaseen Kuolemaan ry:n puheenjohtaja. Lisäksi hän on kirjoittanut useita eutanasia- ja saattohoitoaiheisia kirjoja. Hänninen on Suomen Kivuntutkimusyhdistyksen ja Suomen palliatiivisen lääketieteen yhdistyksen perustajajäsen.
Hänninen palkittiin vuonna 2011 Konrad ReijoWaaran palkinnolla, joka jaetaan vuosittain ensisijaisesti käytännön työtä tekevälle lääkärille, joka on sekä potilaiden että kollegoiden arvostama.
Ema Hurskainen

Janne “Ema” Hurskainen (27. marraskuuta 1971 Joensuu – 29. elokuuta 2025) oli suomalainen muusikko, joka tunnettiin erityisesti rumpalina ja monipuolisena bändisoittajana. Hurskainen oli myös graafikko, ja hän työskenteli vuosien ajan lehtitaloille. Lisäksi hän ehti ajaa ammatikseen rekkaa Suomessa ja Saksassa.
Hurskainen kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 29. elokuuta 2025.
Ura.
Rakkaus musiikkiin heräsi jo varhaisina vuosina, ja vuonna 1985 hän liittyi ensimmäiseen yhtyeeseensä The Three Wise Men, joka myöhemmin kasvoi nelihenkiseksi ja sai nimekseen Confusion. Peruskoulun päätyttyä Hurskainen muutti Karjaalle opiskelemaan musiikkia kansanopistossa.
Hurskainen tunnettiin etenkin Eläkeläisten rumpalina. Yhtyeessä hän soitti vuoteen 2014 saakka ja käytti tuolloin nimeä Kristian Voutilainen. Eläkeläisten ohella hän soitti useissa muissa yhtyeissä, joista tunnetuimpia ovat Kumikameli, HC Andersen, Psychoplasma, Pavians, Brutal Q ja Jarkko Martikaisen Luotetut miehet. Hurskainen toimi pääasiassa rumpalina mutta soitti uransa varrella myös kitaraa ja muuta tarvittaessa.
Hän julkaisi myös omaa musiikkia. Viimeiseksi singleksi jäi elokuussa 2025 julkaistu ”Pelkkää romua”.
Myöhemmät vuodet.
Hurskainen asui viime vuosinaan Rääkkylässä Pohjois-Karjalassa ja vietti talvia Espanjan Aurinkorannikolla. Hurskainen soitti Espanjassa useissa kokoonpanoissa ja oli aktiivinen paikallisessa musiikkielämässä.
Youtube-kanavallaan Hurskainen muisteli keikkavuosiaan ja kiertue-elämäänsä sekä kertoi mielenterveys- ja alkoholiongelmistaan.
Bottega Veneta

Bottega Veneta on italialainen luksusmuotitalo. Sen pääkonttori sijaitsee Milanossa, Italiassa. Se valmistaa vaatteita, käsilaukkuja, kenkiä, asusteita, koruja ja tuoksuja. 
Kering on omistanut tuotemerkin helmikuusta 2001 lähtien. Vuonna 2023 Bottega Venetan myynti oli 1,6 miljardia euroa.
Bottega Venetan perustivat vuonna 1966 Vicenzassa Michele Taddei ja Renzo Zengiaro.
Infraohjelma Helsinki

Infraohjelma Helsinki on Helsingin pikaraitioteiden rakentamista varten perustettu allianssi. Se vastaa kolmesta hankkeesta, joiden toteutus sijoittuu 2020- ja 2030-luvuille. Ensimmäisenä toteutetaan Länsiratikat-hanke, johon kuuluu Vihdintien pikaraitiotie ja kantakaupungin uudet rataosuudet. Kaksi muuta hanketta ovat Länsisataman pikaraitiotie eli Kruunusillat-raitiotien jatke sekä Viikin–Malmin pikaraitiotie.
Infraohjelma Helsinki vastaa raitioteiden rakentamisen lisäksi muusta siihen liittyvästä kadunrakentamisesta sekä kunnallistekniikasta. Allianssin tilaajat ovat Helsingin kaupunki, Kaupunkiliikenne ja Helsingin seudun ympäristöpalvelut (HSY). Allianssin osapuolet ovat Destia, NRC, Sitowise, Sweco, WSP ja YIT.
Hankkeet.
Länsiratikat.
Länsiratikat-hanke koostuu Vihdintien pikaraitiotiestä, kantakaupungin uusista rataosuuksista ja nykyisten parantamisesta. Pikaraitiotieosuus kulkee Munkkiniemestä Huopalahdentien kautta Haagan liikenneympyrään, ja siitä Vihdintietä pitkin Kaupintielle, josta se kääntyy päätepysäkilleen Kannelmäkeen Kauppakeskus Kaaren lähettyville. Raitiotiekiskot rakennetaan myös Topeliuksenkadulle ja Fredrikinkadulle välille Bulevardi–Urho Kekkosen katu. Runeberginkadulle rakennetaan pyörätiet ja korjataan raitiotietä osuudella Arkadiankatu–Töölöntori.
Hankkeen valmistelevat kunnallistekniset työt aloitettiin Lassilassa kesällä 2025. Varsinainen rakentaminen aloitetaan keväällä 2026.
Länsisataman pikaraitiotie.
Länsisataman pikaraitiotie on Kruunusillat-raitiotien jatke Hakaniemestä keskustan kautta Jätkäsaareen. Hankkeeseen kuuluvat katutyöt Unioninkadulla ja Kaisaniemenkadulla, joilla muun muassa parannetaan pyöräliikenteen järjestelyjä. Helsingin yliopiston metroasemalle on lisäksi suunniteltu pohjoista sisäänkäyntiä, joka sijoittuisi Liisankadun–Unioninkadun liittymäalueen alle. Kaivokatu aiotaan muuttaa joukkoliikennekaduksi, jolloin pikaraitiotie saa omat raiteet pysäkin keskilaiturille. Kampissa ja Länsilinkin tienoilla tehdään muutoksia pysäkkien sijainteihin.
Helsingin kaupunginvaltuusto hyväksyi Länsisataman pikaraitiotien yleissuunnitelman helmikuussa 2025. Hankkeen toteutusaikataulu päätetään arviolta loppuvuodesta 2025. 
Viikin–Malmin pikaraitiotie.
Viikin–Malmin pikaraitiotie eli ”Viima” yhdistäisi kantakaupunkiin Koillis-Helsingin alueet. Kumpulan kampukselta pikaraitiotie kulkisi Viikin tiedepuiston kautta Malmin lentoasemalle. Sieltä rata haarautuisi Malmin sairaalalle ja Jakomäkeen.
Kaupunginvaltuusto hyväksyi Viikin–Malmin pikaraitiotien yleissuunnitelman huhtikuussa 2025.
Jään vangit

Jään vangit on suomalainen Elisa Viihteen kuusiosainen mysteeritrilleri, jonka ensiesitys on 3.10. Ruutu-palvelussa vuonna 2025. Sarjan on luonut ja käsikirjoittanut Mia Ylönen, ohjannut Pete Riski ja tuottanut Helsinki-filmi.
Tuotanto.
Sarjaa kuvattiin aidon jäänmurtajan kanssa, mutta myös virtuaalistudiossa, jossa maisemat oli mallinnettu taustaruudulle.
Juoni.
Jäänmurtaja jää Pohjanlahdella jumiin talvimyrskyssä, ja merivartija Sanna Tannerin johtamasta pelastusoperaatiosta tulee selviytymistaistelu ja jäätävä painajainen.
Drilla

Drilla (tyyliteltynä DRILLA) on Spendaajan 29. elokuuta 2025 julkaisema single, joka julkaistiin Playground Musicin kautta.
Ala-Nampajärvi

Ala-Nampajärvi on keskimäärin matala järvi Raudanjoen reitillä Rovaniemellä Lapissa. Sen keskisyvyys on 246 senttimetriä ja pinta-ala 3,98 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemen keskustasta on 35 kilometriä koilliseen. Järven länsirannalla sijaitsee Ala-Nampan kylä. Rovajärven ampuma-alue kattaa järven kaakkoisosan.
Maantiede.
Ala-Nampajärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on noin 4,9 kilometriä. Järvi on kapeimmillaan keskikohdastaan, jossa sen leveys on alle puoli kilometriä. Lahdet ovat pääosin leveäsuisia, kuten Karhumukka kaakossa ja Lamminperä pohjoisessa. Valkiaperä järven kaakkoisimmassa osassa on sitä vastoin melko kapeasuinen. Järven kaakkoisosassa sijaitsee Höröstenniemi Valkiaperän ja Karhumukan välissä. Lounaassa sijaitsee Luusuanniemi. Koillisessa on Kuusiniemi. Lähes kaksi kolmasosaa Ala-Nampajärvestä on vähintään metrin ja enintään kolmen metrin syvyistä. Vain nelisen prosenttia järvestä on vähintään kuusi metriä syvää. Karttaan on merkitty kaksi syvintä kohtaa, ne ulottuvat lähes kymmeneen metriin. Toinen sijaitsee järven eteläpuoliskolla Höröstenniemen tuntumassa. Toinen sijaitsee järven pohjoispuoliskolla.
Ala-Nampajärven saariluku on kuusi. Saarista yksi on alle aarin laajuinen luoto, kolme on yli aarin mutta alle hehtaarin ja kaksi on yli hehtaarin laajuisia. Laajin saari on noin kolmehehtaarinen Kuusisaari järven pohjoisosassa. Sen itäpuolella on Kuusimukka-niminen salmi. Ala-Nampan peltojen ohella järveä reunustavat kankaat, kuten Höröstenkangas ja Poikkikangas itärannalla. Kaakossa levittäytyy laaja suoalue. Nampavaara kohoaa järven itäpuolella lähes 260 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle eli noin 125 metriä Ala-Nampajärven pintaa korkeammalle.
Ala-Nampajärven tulouoma on Välijoki, joka virtaa pohjoisesta Yli-Nampajärveltä (137,1 metriä merenpinnan yläpuolella). Välijoki kiertää Pieskanniemen länsipuolelta. Haarautuvan Pieskanniemen leveys on pienimmillään alle puoli kilometriä. Ala-Nampajärven luusua sijaitsee lounaassa Luusuanniemen eteläpuolella, josta alkaa Raudanjoki, joka virtaa etelään Vikajärveen (115,8 metriä mpy).
Ala-Nampajärven vesitilavuus on 9 918 000 kuutiometriä. Järven ekologinen tila on hyvä.
Ala-Nampajärvi (65.721.1.003) kuuluu Vikajärven alueeseen (65.721), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Nampajärvien alue (65.72) ja ensimmäinen jakovaihe on Raudanjoen valuma-alue (65.7). Ala-Nampajärvi on toiseksi laajin Vikajärven alueen 29 järvestä. Laajin on Vikajärvi ja kolmanneksi laajin on Valkiajärvi.
Iso Hirvasjärvi (Rovaniemi)

Iso Hirvasjärvi on keskimäärin matala metsäjärvi Rovaniemellä Lapissa. Sen keskisyvyys on 246 senttimetriä ja pinta-ala 3,1 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemen keskustasta on 39 kilometriä koilliseen. Iso Hirvasjärvi sijaitsee Rovajärven ampuma-alueella.
Maantiede.
Ison Hirvasjärven ulottuvuus etelän Kiviperän pohjukasta pohjoisen Salmenniskan perukkaan on noin 3,7 kilometriä. Järven keskiosan leveys on yli puolitoista kilometriä mitattuna läntisen Sammallahden pohjukasta itäosan Tukevaniemen kärkeen. Järvi kapenee siirryttäessä keskiosasta kohti etelää tai pohjoista. Länsirannalta järveen pistää Kirkkoniemi ja Hangasniemi. Niiden väliin jää leveäsuinen lahti. Isolla Hirvasjärvellä on useita matalikkoja, mutta ei saaria lukuunottamatta pientä nimetöntä saarta järven koillisosassa. Noin 40 prosenttia Isosta Hirvasjärvestä on vähintään kolme metriä ja enintään neljä metriä syvä. Neljää metriä syvempää on vain noin 17 hehtaaria järvestä. Syvin piste on noin 10,5 metriä ja se sijaitsee järven keskivaiheilla.
Ison Hirvasjärven ympäristölle antavat vahvan leimansa vaarat. Maasto kohoaa idässä Isoksi Hirvasseläksi, jonka laki on noin 290 metriä merenpinnan yläpuolella eli yli 110 metriä järvenpintaa korkeammalla. Etelässä sijaitsee Töri ja luoteessa Aitavaara. Lännessä siintää Nampavaara. Ison Hirvasjärven lounaispuolella on Valkiajärvi (177,4 metriä mpy). Järviä erottaa noin sata metriä leveä Valkiataival.
Ison Hirvasjärven nimettyjä tulouoma ovat Kivioja, joka alkaa runsaan kilometrin päässä kaakossa sijaitsevalta Kivijärveltä (195,7 metriä mpy) ja luoteesta laskeva Sammaloja. Pohjoisesta Keihäslammelta (182,9 metriä mpy) virtaa nimetön tulouoma. Ison Hirvasjärven luusua sijaitsee järven pohjoisimmassa kolkassa. Järven vedet virtaavat Hirvasjokea luoteeseen Hirvaslammen kautta Yli-Nampajärveen (137,1 metriä mpy).
Ison Hirvasjärven vesitilavuus on 7 624 000 kuutiometriä. Järven ekologinen tila on erinomainen.
Iso Hirvasjärvi (65.725.1.002) kuuluu Hirvasjoen valuma-alueeseen (65.725), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Nampajärvien alue (65.72) ja ensimmäinen jakovaihe on Raudanjoen valuma-alue (65.7). Iso Hirvasjärvi on laajin Hirvasjoen valuma-alueen yhdestätoista järvestä. Toiseksi laajin on noin 35-hehtaarinen Keihäslampi.
Pharmahuasca

Pharmahuasca on farmaseuttinen versio ayahuascasta, psykoaktiivisesta keitteestä, jota Etelä-Amerikan alkuperäiskansat käyttävät osana perinteistä lääketiedettä ja shamanismia. Perinteinen ayahuasca valmistetaan hauduttamalla MAOI:ta sisältävää Banisteriopsis caapi -köynnöstä DMT:tä sisältävän kasvin, kuten Psychotria viridis -lajin, kanssa. Pharmahuasca viittaa samankaltaiseen yhdistelmään, jossa käytetään farmaseuttista MAOI:ta kasvin sijaan. N,N-DMT:tä ja harmaliinia tai harmiinia käytetään tyypillisesti pharmahuascan komponentteina. 
Eräässä tutkimuksessa testattiin 100 mg bukkaalista harmiinia ja 100 mg nenään annosteltua DMT:tä, mikä tuotti 2–3 tuntia kestävän vaikutuksen. Yleensä mitä vähemmän β-karboliineja, sitä vähemmän pahoinvointia; mitä enemmän DMT:tä, sitä näyttävämpiä ovat näyt. Ainesosat laitetaan erillisiin liivatekapseleihin. Harmaliinin/harmiinin sisältävät kapselit niellään ensin ja DMT:tä sisältävät kapselit otetaan 15–20 minuuttia myöhemmin. 
Synteettistä MAO-estäjää voidaan käyttää harmaliinin ja harmiinin sijasta, vaikka MAO-estäjää valittaessa on noudatettava varovaisuutta. Moklobemidin, monoamiinioksidaasi-A:n (RIMA) reversiibelin estäjän, käyttöä on raportoitu, ja se on turvallisempi kuin vanhemmat irreversiibelit MAO-estäjät (kuten isokarboksatsidi) huomattavasti lyhyempien ja selektiivisempien vaikutustensa vuoksi (vaikka sillä on edelleen laaja kirjo vaarallisia lääkeyhteisvaikutuksia).
Denise René

Denise René (os. Denise Bleibtreu) (26. kesäkuuta 1913 Pariisi – 9. heinäkuuta 2012 Pariisi) oli kineettiseen ja op-taiteeseen erikoistunut ranskalainen galleristi ja taidekauppias. Hän avasi galleriansa Pariisiin 124 Rue La Boétielle marraskuussa 1944, pian Pariisin vapautumisen jälkeen.
Renéllä oli keskeinen merkitys abstraktin taiteen tukija ja edistäjänä. Hän laittoi esille muun muassa Kasimir Malevichin ja Piet Mondrianin taidetta jo ennen kun he saivat laajempaa huomiota. Ensimmäisessä näyttelyssään kesällä 1944 René esitteli taideyleisölle Victor Vasarelyn. Vuonna 1952 Renén kokoama kiertonäyttely Klar Form teki geometrista abstraktiota tunnetuksi myös Pohjoismaissa. Suomessa näyttely esitettiin Helsingin taidehallissa Pariisin nykytaidetta -nimellä. Galerie Denise Renén vuoden 1955 Le Mouvement -näyttelyä pidetään alkusysäyksenä kineettisen taiteen suuntaukselle. 
Renén galleriassa on nähty muun muassa Jean Arpin, Sonia Delaunayn, Sophie Taeuber-Arpin, Geneviève Claissen, Vassily Kandinskyn, Marcel Duchampin ja Jean Tinguelyn taidetta. Vuonna 2001 Centre Georges Pompidou järjesti Renén kunniaksi Denise René, I'intrépide: Une galerie dans l'aventure de l'art abstrait, 1944–1978 -näyttelyn. René kuoli vuonna 2012 saavutettuaan 99-vuoden iän.
Leo Tuuva

Leo Tuuva (s. 2. elokuuta 2006 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Rauman Lukkoa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Tuuva laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Tuuva on Saimaan Pallon kasvatti. Kaudella 2020–2021 hän oli SaiPan ja Imatran Ketterän U16-yhdistelmäjoukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 12+12=24, kuten myös kaudella 2021–2022 tehoilla 24+18=42. 
Kaudeksi 2022–2023 Tuuva siirtyi Rauman Lukon U18-joukkueeseen. Hänet palkittiin U18 SM-sarjan herrasmiespelaajana Holger Granström -palkinnolla ja valittiin toiseen tähdistökentälliseen. Tuuva voitti kauden päätteeksi U18 SM-hopeaa. Kaudella 2024–2025 hän jakoi tehoilla 18+33=51 U20 SM-sarjan pistepörssin kolmannen sijan SaiPan Veeti Moilasen kanssa edellään vain KooKoon Manu Mäkelä ja SaiPan Lenni Tiihonen. Tuuva valittiin sarjan helmikuun kuukauden pelaajaksi. Hän jakoi myös U20 SM-sarjan pudotuspelien piste- ja maalipörssin voiton kaksi ottelua enemmän pelanneen Kiekko-Espoon Venni Tolppolan kanssa tehtyään 11 ottelussa tehot 6+9=15. Tuuva voitti kauden päätteeksi U20 Suomen-mestaruuden.
Kesäkuussa 2025 Tuuva teki Lukon kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan avauskierroksella 29. elokuuta 2025 sveitsiläistä Lausannea vastaan. Tuuva merkittiin Lukon kakkosketjun oikeaan laitaan Aarne Intosen ja Lenni Hämäläisen kanssa. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.02 minuuttia. SM-liigadebyyttinsä Tuuva teki kauden 2025–2026 avauskierroksella 10. syyskuuta 2025 Tapparaa vastaan. Hänet merkittiin Lukon kakkosketjun oikeaan laitaan Intosen ja Hämäläisen viereen. Tuuva sai ottelussa jääaikaa 16.23 minuuttia. Hän sai myös kakkossyöttöpisteen Intosen tekemään maaliin. Tuuva teki SM-liigauransa ja pääsarjauransa ensimmäisen maalin runkosarjan neljännellä kierroksella 19. syyskuuta 2025 siirretyn rangaistuksen aikana Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänen osumansa jäi Lukon 6–0-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Tuuvalle merkittiin ottelusta teholukema +2.
Maajoukkueura.
Tuuva edusti Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2023, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Tuuva on pelannut 17 nuorten ja viisi poikien maaottelua.
Pelityyli.
Lukon urheilutoimenjohtaja Kalle Sahlstedtin mukaan Tuuva on erittäin vaarallinen pelaaja hyökkäyssuuntaan ja todella hyvä ylivoimapelaaja. Sahlstedtin mukaan häneltä löytyy todella hyvä pelinäkemys, että hän pystyy antamaan ratkaisevat syötöt, mutta myös tekemään itse maaleja laadukkaalla laukauksella. Tuuva on luonnehtinut itseään hyväksi maalintekijäksi ja ottaneensa peliinsä vinkkejä Connor Bedardilta.
Muuta.
Tuuvan isä Mika pelasi omalla urallaan hyökkääjänä alempia sarjoja SaiPassa ja PEPOssa.
Trent McDuffie

Trent McDuffie (s. 13. syyskuuta 2000 Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on kulmapuolustaja. McDuffie edustaa NFL-joukkue Kansas City Chiefsiä. 
Ennen NFL-uraansa hän edusti Washingtonin yliopiston joukkuetta. Chiefs varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 21. varausvuorolla Kesäkuussa 2022 McDuffie teki Chiefsin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 13,992 miljoonan dollarin arvoisen tulokassopimuksen. Sopimus sisälsi 7,356 miljoonan dollarin arvoisen allekirjoituspalkkion. 
McDuffie kuului Chiefsin joukkueeseen, kun Chiefs voitti Super Bowl LVII:n ja Super Bowl LVIII:n. Hänet on valittu kerran ensimmäiseen ja kerran toiseen All-Pro-tähdistöjoukkueeseen. McDuffie on pelannut 43 NFL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hänellä on yhteensä 183 taklausta, kaksi syötönkatkoa, 27 puolustettua heittoa, seitsemän aiheutettua rähmäystä, 4,5 pelinrakentajan säkitystä ja 14 iskua pelinrakentajaan. McDuffie on pelannut kymmenen NFL:n pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hänellä on yhteensä 40 taklausta, 13 puolustettua heittoa, yksi aiheutettu rähmäys, yksi rähmäyksen palautus ja kaksi iskua pelinrakentajaan. Uran tilastot päivitetty kauden 2024 jälkeen.
Lännen kyläyhdistys

Lännen kyläyhdistys ry on kyläyhdistys Säkylän kunnassa, Satakunnassa.
Arenan alue.
Arenan alue sijaitsee Säkylän kunnan puolella Satakunnan maakunnassa, lähellä Euran kunnan rajaa. Alueella on Säkylän kunnan virallinen hiekkaranta. 
Lännen kyläyhdistys ylläpitää myös Arenassa vuokrattavaa Arenan saunaa.
Daniel Laurentii Wallerius

Daniel Laurentii Wallerius (synt. "Daniel Larsson Wallerman"; 1630 Öölanti – 20. helmikuuta 1689 Sävenäs) oli ruotsalainen pappi ja teologi, joka toimi Göteborgin hiippakunnan piispana vuosina 1678–1689. Walleriuksen aikana hiippakuntaa ruotsalaistettiin Kaarle XI:n määräysten mukaan. Aikaisemmin Norjaan kuuluneessa Bohuslänissä ja Tanskaan kuuluneessa Hallannissa siirryttiin käyttämään ruotsin kieltä ja ruotsalaisia seremonioita. Taustalla oli vuosina 1675–1679 käyty Skånen sota.
Laurentius Thoreri Billichius

Laurentius Thoreri Billichius (1597–1678) oli ruotsalainen pappi, joka toimi Göteborgin hiippakunnan piispana vuosina 1671–1678.