tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ivan Fomin

Ivan Aleksandrovitš Fomin (, 3. helmikuuta 1872 Orjol – 12. kesäkuuta 1936 Moskova) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen arkkitehti.
Ivan Fomin syntyi postivirkailijan perheeseen. Hän kävi koulunsa Riiassa ja opiskeli matematiikkaa Moskovan yliopistossa. Vuonna 1894 Fomin pääsi opiskelemaan arkkitehtuuria Pietarin taideakatemiaan, josta hänet erotettiin vuonna 1897 opiskelijalevottomuuksien takia. Sen jälkeen hän työskenteli Lev Kekuševin ja Fjodor Šehtelin apulaisena Moskovassa. Vuosina 1905–1909 Fomin opiskeli jälleen taideakatemiassa Léon Benois’n johdolla. Vuonna 1915 hänet valittiin taideakatemian akateemikoksi.
Fominin varhaistuotannossa on jugendin vaikutteita. 1910-luvulla hänestä tuli venäläisen uusklassismin tärkein teoreetikko. Hänen merkittävimpiä uusklassistisia töitään ovat Polovtsovin huvila (1911–1913) ja Abamelek-Lazarevin talo (1912–1914) Pietarissa. Monet suurista rakennussuunnitelmista (esim. ”Novyi Peterburg” Pietarin Alaissaarella) jäivät toteutumatta. Fominin Imatralle suunnittelema ruhtinas Obolenskin barokkityylinen huvila (1910–1912) on myöhemmin uudelleenrakennettu. Arkkitehdin käsialaa oli myös Raivolan lähellä sijainneen Marijoen kartanon ortodoksinen kirkko (1912–1913).
Vuodesta 1918 lähtien Fomin toimi arkkitehtuurin opettajana ja Pietarin kaupunkisuunnitteluneuvoston työpajan johtajana. Hänet tunnetaan vallankumousromantiikkaa heijastavan ”proletaarisen klassismin” kehittäjänä. Vallankumouksen jälkeisissä sekasortoisissa oloissa Fominin ja hänen oppilaittensa rakennussuunnitelmat jäivät lähes poikkeuksetta vaille toteutusta. Vuonna 1920 arkkitehti suunnitteli Mars-kentän puistoalueen.
1920- ja 1930-lukujen vaihteessa Fomin pystytti joukon rakennuksia, joissa yksinkertaistetut klassistiset muodot yhtyvät konstruktivismin piirteisiin. Niistä merkittävimpiä ovat Ivanovo-Voznesenskin polytekninen instituutti (1927) sekä Moskovaan rakennetut Dynamon rakennuskokonaisuus (1928–1931), Moskovan kaupunginneuvoston uusi rakennus (1929–1930) ja kulkulaitosten kansankomissariaatin rakennus (1931–1932). Vuonna 1929 Fomin erosi taideakatemian professorin virasta ja siirtyi Moskovaan, jossa hän vuodesta 1933 lähtien johti yhtä Mossovetin arkkitehtuurityöpajoista. Fominin Moskovan-kauden töitä ovat Krasnyje Vorotan metroasema (1934–1935) sekä Stalinin ajan klassismia edustava Ukrainan SNT:n hallituksen talo Kiovassa (1936–1938, Pavel Abrosimovin viimeistelemä).
Fominin oppilaita olivat muun muassa Aleksandr Gegello, Jevgeni Levinson, Vladimir Munts, Leonid Poljakov ja Mihail Minkus. Arkkitehti Igor Fomin on hänen poikansa.
Saint Louisin katedraali

Saint Louisin katedraali () on vuonna 1890 valmistunut entinen roomalaiskatolinen katedraali Karthagossa Tunisiassa. Se ei ole enää jumalanpalveluskäytössä, mutta siellä pidetään musiikkikonsertteja. Konserttisalina sen nimi on L’Acropolium.
Katedraalin arkkitehtuuri on omaperäinen yhdistelmä maurien, gotiikan ja bysantin tyylejä. Se oli omistettu ranskalaiselle kuninkaalle Ludvig IX Pyhälle, joka sai surmansa Karthagon rannalla vuonna 1270 kahdeksannen ristiretken aikana.
Andrea Castellan

Andrea ”Casty” Castellan (s. 23. huhtikuuta 1967 Gorizia) on italialainen Aku Ankka -sarjakuvien käsikirjoittaja.
Ura.
Castellanin ensimmäinen Suomessa julkaistu sarja julkaistiin Aku Ankan taskukirjassa 311. Siitä lähtien hänen sarjojaan on julkaistu tasaisesti. Casty toimii myös piirtäjänä. Hän on käsikirjoittanut lähinnä Mikki Hiiri -sarjoja. Sarjat ovat joko Castyn itsensä tai toisten piirtäjien piirtämiä.
Harmaakari

Harmaakari () on saari Helsingin läntisessä ulkosaaristossa Lauttasaaren eteläpuolella. Harmaakarin pinta-ala on noin 1,1 hehtaaria, pituus 250 metriä ja leveys 50 metriä. Rantaviivaa sillä on noin 600 metriä. Saaren korkein kohta on noin viisi metriä merenpinnan yläpuolella. Harmaakarin omistaa Helsingin kaupunki.
Harmaakari on suurimmaksi osaksi paljasta kalliota. Sen kallioperä on punaista graniittia. Saaren pohjoisosassa on painanne, jossa on irtainta maa-ainesta pienellä alalla. Painanteessa on kivikkoinen ruohikko, jonka laidalla on pieni allikko. Allikon rannalla on kapea ruovikkokaistale, jossa kasvaa muun muassa järviruokoa.
Koirapaasi

Koirapaasi () on puuton kalliosaari noin 1,5 kilometriä etelään Läntisestä Pihlajasaaresta. Koirapaaden omistaa Helsingin kaupunki. Koirapaasi on luonnonsuojelualue, jonne maihinnousu ja vesialueella liikkuminen on kielletty välillä 1.4.–16.8.
Elämä on juhla

Elämä on juhla on Samuli Putron albumi vuodelta 2009. Se sai hyviä arvosteluja ja nousi Suomen virallisen albumilistan ykköseksi. Albumin on tuottanut Jarkko Martikainen
Siuron linnavuori

Siuron linnavuori sijaitsee Nokialla Siuronkosken yläpuolella, Jokisenveden itärannalla. Linnan alueella ovat useita satoja metrejä pitkät kivivallit ja linnanportin luona on jäännöksiä korkeammasta kivivallista ja tornista. Kivivallin päällä on ollut puuvarustus. Arkeologi Hj. Appelgrenin tutkimuksien mukaan linnassa on myös asuttu. Linnavuoren kylän puoleisella laidalla, vallien lähellä on ollut kaivanto eli ns. kravi. Siuron Linnavuoren aluetta on tutkittu arkeologisesti vuodesta 1882 alkaen, vuonna 1952 ja 2000-luvulla.
Linnavuoren kallioihin on louhittu sodan aikana Valtion Lentokonetehtaan Linnavuoren moottoritehtaan tiloja. Osa tehtaasta rakennettiin Linnavuoren viereen, ja tehtaan ympärille on kasvanut lentokoneteollisuuden työväen asuinalue, jota nimitetään Nokian Linnavuoreksi.
Mäntyharjun lasitehdas

Mäntyharjun Lasi Oy toimi Mäntyharjun kunnassa vuosina 1968–1971. Yhtiön perustivat Reijo Wihuri ja Pentti Wihuri. Yhtiön tuotteita olivat puristamalla tai puhaltamalla valmistetut käyttö- ja koriste-esineet, mm. kulhot, lautaset, maljakot, sokerikot ja kermakot, kynttilän­jalat, savuke­rasiat ja tuhka­kupit. Niiden suunnittelijoita olivat Pentti Sarpaneva, Matti Halme, Eero Rislakki, Helge Spring ja Tauno Wirkkala.
Mäntyharjun Lasi Oy valmisti tuotteita sekä vientiin että kotimaan markkinoille. Yhtiö ei toimintansa aikana onnistunut tuottamaan voittoa ja sulautui vuonna 1971 Oy Wiima Ab:hen.
Historiaa.
Mäntyharjun Lasi Oy:n perustajat olivat toimitus­johtaja Reijo Wihuri (14 osaketta), toimitus­johtaja Pentti Wihuri (14 osaketta) ja Oy Wiima Ab (2 osaketta). Reijo Wihurista tuli lasiyhtiön hallituksen puheen­johtaja ja Pentti Wihurista toimitus­johtaja.
Tehdas rakennettiin Mäntyharjun kunnan luovuttamalle tontille kolmisen kilometriä Mäntyharjun rautatieasemalta pohjoiseen. Kunta rakensi vuonna 1968 vuokra­rivitalon yhtiön työn­tekijöiden käyttöön.
Tuotanto alkoi tehtaassa 4. kesäkuuta 1968. Yhtiö valmisti käyttö- ja koriste-esineitä puhallus- ja puristelasista. Työntekijöitä oli noin 70 ja toimihenkilöitä noin 15.
Lasitehdas panosti alussa etenkin vientiin, joka kuitenkin alkoi pian hiipua hintojen kilpailu­kyvyttömyyden takia. Kotimaan myynnissä malliston suppeus ja kaupan ostajien varauksellisuus vaikeuttivat toimintaa. Yhtiö tuotti tappiota koko toimintansa ajan, ja vuonna 1971 ylimääräinen yhtiökokous päätti Mäntyharjun Lasi Oy:n sulautumisesta Oy Wiima Ab:hen.
Yhdysvaltain sisäisen turvallisuuden ministeriö

Yhdysvaltain sisäisen turvallisuuden ministeriö (, lyh. DHS) on Yhdysvaltain hallinnon sisäisestä turvallisuudesta vastaava toimeenpano-osasto. Sisäisen turvallisuuden ministeriön toimialaan kuuluu muun muassa terrori-iskujen estäminen, elintärkeän infrastruktuurin ja tietoverkkojen suojaaminen, kaupankäynnin ja matkustamisen helpottaminen, luonnonkatastrofeihin reagoiminen ja jälleenrakentaminen, rajavalvonta sekä maahanmuuton sääntely.
Ministeriö perustettiin Syyskuun 11. terroristi-iskujen jälkeen Homeland Security Act -lailla, joka hyväksyttiin 25. marraskuuta 2002, ja se aloitti toimintansa alkuvuodesta 2003. Ministeriön alaisuudessa on nykyisin yli 200 000 työntekijää, joten se on ministeriöistä kolmanneksi suurin.
Sisäisen turvallisuuden ministeriön johtajana toimii Yhdysvaltain sisäisen turvallisuuden ministeri.
Virastot.
Ministeriön alaisuuteen kuuluvat seuraavat virastot (agency):
Kritiikki.
Tehottomuus ja rahantuhlaus.
Sisäisen turvallisuuden ministeriöitä on kritisoitu laajasti sen kyseenalaisten toimintamenetelmien sekä tuhlailevan rahankäytön takia. Vuonna 2008 Yhdysvaltain kongressin alainen asiantuntijakomissio arvioi, että virasto oli käyttänyt perustamisensa jälkeen yli 15 miljardia dollaria epäonnistuneisiin sopimuksiin.
Kirjesalaisuuden rikkominen.
Vuonna 2006 Kansasin yliopiston professori sai filippiiniläiseltä ystävältään kirjeen, joka oli avattu ja sinetöity uudestaan viraston teipillä. Kirjeen lähettäneellä henkilölle ei ollut islamistiterrorismiin liittyvää taustaa. Viraston edustaja sanoi myöhemmin, että ministeriöllä on oikeus rikkoa kirjesalaisuutta Yhdysvaltain rajat ylittävässä postiliikenteessä mikäli he kokevat sen tarpeelliseksi.
Saavutukset

Saavutukset () ovat videopelaamisessa käytetty termi erilaisille tavoitteille ja palkinnoille. PlayStation 3 -konsolissa näitä kutsutaan trophyiksi ("trophies") ja Xbox 360 -konsolissa pelkästään tavoitteiksi ("achievements"). Pelitavoitteet ovat useasti yksittäisen pelin ulkoisia ja enemmänkin pelialustaan perustuvia. Tyypillisiä ovat pelikonsolien kuten Xbox ja Playstation peliverkkojen tai Steam-jakelualustan tunnuksiin sidotut pelitavoitteet. 
Pelitavoitteiden idea.
Pelitavoitteiden idea on tehdä pelille lisää kestoa ja mielenkiintoisuutta. Jotkut tavoitteet ovat suhteellisen helppoja ratkaista, joihin riittää esimerkiksi pelin tekijätietoihin tutustuminen tai tutoriaalitason pelaaminen. Toiset tavoitteet ovat taas erittäin haastavia, joiden suorittamiseen voi mennä pitkä aika. Sellaisia ovat mm. kaikkien tasojen suorittaminen vaikeimmalla tasolla tietyn aikarajan sisällä. Muutamat tavoitteista saattavat vaatia, että pelaaja suorittaa ensiksi jonkin toisen tavoitteen. Kun kaikki tavoitteet on suoritettu, usein käyttäjä palkitaan. PlayStation-konsolin trophy-tasot ovat pronssi, hopea, kulta, ja platina. Platina-trophyn saa useimmiten sitten, kun on saavuttanut pelin kaikki muut trophyt.
Synkronointi.
PlayStation 3 synkronoi trophyt automaattisesti tasaisin väliajoin PlayStation Networkin kanssa, mikäli omistaa tunnuksen ko. palvelussa. Näin ystävät näkevät, mitä trophyjä käyttäjä on ansainnut ja mistä peleistä, ja voivat näin verrata omia saavutuksiaan. Näin pelitavoitteista syntyy sosiaalisia tavoitteita.
Snooker-kausi 2011–2012

Snookerin ammattilaiskausi 2011–2012 käynnistyi heinäkuussa 2011. Ranking-turnauksiin sijoitetaan ranking-listan 16 parasta pelaajaa suoraan 32 pelaajan kaavioon.
Uudistuksia ranking-turnauksiin.
Vuonna 2011 kalenteriin lisättiin uusi ranking-turnaus, Australian Open. Lisäksi kalenteriin lisättiin kaksi kutsuturnausta: Brazilian Masters sekä maiden välinen World Cup.
Pelaajat.
Rankingin 64 parasta
PTC-rankingin 8 parasta
Qualifying School
Kansalliset ja kansainväliset valinnat
Villit kortit
Sarana

Sarana on kaksi kiinteää esinettä yhdistävä mekaaninen nivel. Saranassa liike on rajoitettu kiertyväksi laakerin tavoin, mutta saranoilla on yleensä rajallinen kiertokulma. Saranalla on yksi vapausaste.
Saranoita on muiden muassa ovissa, ikkunoissa, luukuissa ja kansissa.
Saranan voitelu.
Saranassa voi olla rasvanippa voitelua varten. Saranan voi nostaa paikaltaan ja voidella.Saranassa voi olla liukupinta, jolloin voitelua ei tarvita erikseen. Vinkuva sarana ilmoittaa voitelun tarpeesta. Voideltuna saranan kulumapinnat kestävät pidempään.
Veneen airojen saranoita voi voidella upottamalla hankaimen järveen tai kastelemalla muuten. Tämä on käytännössä koettu.
Kiinteitä voiteluaineita voi käyttää myös, esimerkiksi kynttilää. Parafiini ja tali voitelevat, eivät haihdu, kuten suihkeet.
Synti (vuoden 1936 elokuva)

Synti (alkup. "La Garçonne") on vuonna 1936 valmistunut ranskalainen elokuva. Elokuvan ohjasi Jean de Limur. Elokuva kertoo ranskalaisesta naisesta, joka lähtee kotoaan, koska hänen vanhempansa yrittävät pakottaa hänet naimisiin miehen kanssa, josta hän ei pidä. Édith Piaf teki elokuvassa ensiesiintymisensä.
Elokuva perustuu Victor Margueritten saman nimiseen romaaniin joka julkaistiin vuonna 1922. Se sai välittömästi ilmestymisensä jälkeen Ranskassa murskakritiikin. Armand Du Plessy teki siitä kuitenkin jo seuraavana vuonna mykkäelokuvaversion joka joutui sensuurin kohteeksi, ja se vedettiin pian pois elokuvateattereista.
Kolmentoista vuoden kuluttua teki tuottaja Albert Dieudonné romaanin pohjalta uuden käsikirjoituksen, josta elokuvan ohjasi Jean de Limur. Elokuvassa oli lievennetty kaikista rankimpia kohtia, mutta siinä on kohtauksia joissa harrastetaan lesboseksiä, orgioita ja huumeiden käyttöä. Vaikka asenteet olivat lieventyneet 1920-luvun alusta, herätti elokuva kohua minkä johdosta se oli kaupallinen menestys.
Näyttelijät.
Lähde:
Latvajärvi (Rovaniemi)

Latvajärvi on Kemijoen vesistöön kuuluva järvi Norvajärven kylässä Rovaniemellä. Se sijaitsee noin 17 kilometrin etäisyydellä kaupungista.
Latvajärvi laskee kaakkoispäästään Latvajokeen ja edelleen Toramojärveen.
Idlewild

Idlewild on yhdysvaltalaisen OutKast-yhtyeen samannimiseen elokuvaan linkittyvä studio-/soundtrack-albumi, joka julkaistiin 22. elokuuta 2006. Albumi myi Yhdysvalloissa platinalevyn arvoisesti, ja Billboard 200 -listalla se nousi parhaimmillaan toiselle sijalle. Kanadassa Idlewildille myönnettiin kultalevy, ja Suomessa albumi ylsi parhaimmillaan 20:nneksi.
Albumilta julkaistiin viisi singleä.
Seppo Sanaksenaho

Seppo Sanaksenaho (5. toukokuuta 1938 Oulu – 1. marraskuuta 2011 Vaasa) oli Vaasan kaupunginjohtaja ja kaupunkineuvos.
Sanaksenaho kirjoitti ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta ja opiskeli muun muassa Yhdysvalloissa. Hän työskenteli aluksi TVH:lla ja Helsingin kaupungilla. Sen jälkeen hän oli Porvoon apulaiskaupunginjohtaja, mutta siirtyi Vaasaan 1979, jossa hänestä tuli 1997 kaupunginjohtaja. Hän jäi eläkkeelle 2001.
Sanaksenaho toimi luottamustehtävissä, muun muassa Vaasa Oy:n hallituksessa, ja hyödynsi niissä monipuolista asiantuntemustaan. Hän toimi Tansaniassa Vaasan ystävyyskaupungin Morogoron kehittämisessä.
Aino Henssen

Aino Henssen (12. huhtikuuta 1925 Elberfeld, Saksa – 29. elokuuta 2011 Marburg, Saksa) oli saksalainen jäkälätutkija ja professori.
Henssen oli alallaan merkittävä tutkija. Hän väitteli Marburgin yliopistossa 1953 kasvifysiologiasta. Hän siirtyi kuitenkin pian Berliinin yliopistoon aktinobakteerien tutkijaksi, ja ollessaan tutkijavieraana Helsingin yliopistossa hän pian siirtyi jäkälien pariin, jotka olivat sittemmin hänen merkittävin tutkimuskohteensa. Hän oli Marburgin yliopiston kasvitieteen professori 1970–1990 ja kuvasi 150 uutta jäkälälajia. Tieteellisistä ansiostaan hän sai Acharius-mitalin.
Henssen keräsi 40 000 näytteen laajuisen jäkäläkokoelman kiertäessään kenttätyössä eri puolilla maailmaa. Kokoelman hän testamenttasi Helsingin yliopistolle.
Henssenin äiti oli suomalainen. Hänen isänsä oli Marburgin yliopiston kansanrunoustieteen professori Gottfried Henssen. Hän toimi kotimaassaan epävirallisena Suomen kulttuurilähettiläänä ja vieraili usein Suomessa.
Hänen nimeämien kasvien, sienien ja jäkälien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Henssen.
Panssariahvenet

Panssariahvenet (Dinopercidae) on välskärikaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan Intian valtamerestä.
Lajit ja anatomia.
Panssariahventen heimoon kuuluu kaksi lajia kahdessa suvussa. Lajit ovat panssariahven ("Dinoperca petersi") ja "Centrarchops chapini". Aikaisemmin niitä pidettiin meriahveniin (Serranidae) kuuluvina, mutta ne eroavat niistä pään luiden ja suuren uimarakkonsa perusteella. Ruumiinmuodoltaan panssariahvenet ovat litteähköjä ja selkäevä on melko korkea. Hampaat ovat panssariahvenilla melko pienet ja alaleuka työntyy yläleukaa pidemmälle. Silmät ovat kaloilla kookkaat. Panssariahvenet voivat saavuttaa noin 75 cm:n pituuden.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Panssariahvenia tavataan Atlantista Angolan rannikolta ja Intian valtamerestä Afrikan itärannikolla. Lajien elinympäristöä ovat matalat vedet, kivikkoiset riutat ja luolat. Panssariahvenet ovat hyviä ruokakaloja ja myös suosittuja urheilukalastuksen kohteita.
Major League Baseball -kausi 1902

Major League Baseball -kausi 1902 käsitti kaksi nykyistä suurliigaa: American League ja National League. Liigojen välisiä otteluita ei pelattu. 
Nykyinen New York Yankees -nimellä tunnettu seura pelasi viimeisen kautensa nimellä Baltimore Orioles, vuonna 1903 se käytti nimeä New York Highlanders. Vastaavasti nykyisin Baltimore Orioles -nimeä käyttävä seura esiintyi ensimmäisen kerran nimellä St. Louis Browns oltuaan aikaisemmin Milwaukee Brewers. Entinen Chicago Orphans esiintyi ensimmäisen kerran nimellä Cubs, joka on tästä lähtien ollut seuran nimenä.
Liigamestareiksi pelasivat Philadelphia (nykyisin Oakland) Athletics ja Pittsburgh (vuoteen 1911 saakka Pittsburg) Pirates.
Valdainkarjalaiset

Valdainkarjalaiset olivat Valdain ylängöllä nykyisellä Novgorodin alueella asunut karjalaisryhmä. Alkuperältään he olivat 1600-luvulla Venäjälle paenneiden Käkisalmen läänin asukkaiden jälkeläisiä. Paikallinen varsinaiskarjalan murre oli lähellä tverinkarjalaisten kielimuotoa. 
Novgorodin seudulla karjalaisia asettui varsinkin Valdain lähellä sijainneen Iverskin luostarin maille. Vuonna 1661 luostarin mailta mainitaan 22 karjalaista kylää. Myöhemmin osa luostareiden ja tilanherrojen talonpojista pakeni verohelpotusten toivossa valtion omistamille maille. 
1800-luvun puolivälissä Novgorodin läänissä laskettiin olleen 27 076 karjalaista, joista suurin osa asui noin 90 kylässä Valdain kihlakunnassa ja sen lähiseuduilla Borovitšin, Demjanskin ja Kresttsyn kihlakunnissa. Valdain kihlakunnan Ivantejevon, Jedrovon, Novotroitsyn ja Zimogorjen volosteissa sekä Demjanskin kihlakunnan Robežin volostissa karjalaiset muodostivat suurimman osan väestöstä.
Vanhauskoisiin tihvinänkarjalaisiin verrattuna hajallaan asuneet valdainkarjalaiset venäläistyivät varsin nopeasti. Jo 1850-luvulla monet heistä olivat kaksikielisiä, ja esimerkiksi Mstajoen varrella lapset puhuivat enää harvoin karjalaa. Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan Novgorodin läänissä oli 9 980 karjalaa äidinkielenään puhuvaa. Heistä 5 808 asui Valdain, 1371 Tihvinän, 1076 Borovitšin, 571 Belozerskin, 525 Demjanskin ja 424 Kresttsyn kihlakunnissa. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan karjalaisia oli Novgorodin läänissä yhteensä 858 henkeä, joista Valdain kihlakunnassa 494, Demjanskin 274, Borovitšin 47 ja Malaja Višeran kihlakunnassa 23. Todellisuudessa heidän määränsä lienee ollut jonkin verran suurempi. Vuonna 1911 karjalaa puhuttiin vielä 62:ssa Valdain seudun kylässä, tosin osassa niistä lapset eivät enää osanneet kieltä.
Suomalaisista kielen- ja kansanperinteen tutkijoista valdainkarjalaisten luona kävivät V. R. Petrelius vuonna 1892, Väinö Salminen vuonna 1906 ja Juho Kujola vuonna 1910. Petrelius ja Salminen kirjoittivat muistiin kansanrunoja, satuja, arvoituksia ja lauluja. Kujola keräsi 1150 sanastomuistiinpanoa ja laati Valdain karjalaiskylien luettelon. 
Virolaiset kielentutkijat aloittivat Valdain karjalaismurteen tutkimisen Paul Aristen ja Paula Palmeosin johdolla 1950-luvun alussa. Tuolloin karjalaa puhuttiin vielä kahdessatoista Valdain eteläpuolella sijainneessa kylässä. Viimeiset valdainkarjalaiset asuivat 1980-luvulla nykyisen Jedrovon kunnan Markovon kylässä.
Anckarström

Anckarström on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 897. Suvun perustaja Claes Depken oli vuorikollegion asessori ja hänet aateloitiin nimellä Anckarströn vuonna 1676. 
 Hänen poikapuolensa David Futtje aateloitiin samalla nimellä vuonna 1683. Tämän jälkeläisistä Jacob Johan vanhempi palveli ranskalaisissa joukoissa 1745 ja vuodesta 1750 Uudenmaan rykmentissä. Hänen poikansa Jacob Johan Anckarström murhasi kuningas Kustaa III:n. Hänen poikansa muutti sukunimeksi Löwenström.
Tuure Vapaavuori

Tuure Valdemar Vapaavuori (ent. Friberg, 10. kesäkuuta 1905 Lemu – 12. elokuuta 1977 Lahti) oli suomalainen pappi, lähetysjohtaja ja kirjailija.
Lapsuus, nuoruus ja oma perhe.
Vapaavuoren vanhemmat olivat kirkkoherra Johan Axel Friberg-Vapaavuori ja Nanny Charlotta Vapaavuori o.s. Borchardt. Tuure Vapaavuori valmistui ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta vuonna 1925. 
Vapaavuoren puoliso on Aino Vapaavuori s. Kärnä vuodesta 1931. Perheen lapset ovat Mirjami, Esa, Eero, Pirkko ja Jukka. 
Papinuralle ja lähetystyöhön 1929–1949.
Vapaavuori suoritti teologisen erotutkinnon ja vihittiin papiksi vuonna 1929. Hän toimi ylimääräisenä pappina Lemussa vuosina 1929–1930 ja siirtyi sen jälkeen Suomen Lähetysseuran palvelukseen 1931. 
Vapaavuori toimi lähetystyöntekijänä Ambomaalla Oniipan, Ombalantun ja Onajenan lähetysasemilla vuosina 1931–1939. Hänet lähetettiin Portugalin Angolaan aukaisemaan uutta lähetyskenttää Etelä-Angolaan 1939. Vapaavuori toimi sveitsiläisen evankelisen lähetyksen Mission Filafricanen työmaalla Keski-Angolassa vuoteen 1946. Tänä aikana alkoi työ Hanja-heimon parissa. Samaan aikaan Vapaavuori oli saksalaisten siirtolaisten ja Etelä-Afrikasta muuttaneiden buurien sielunhoitaja. 
Lähetysseuran johtajana ja saarnatoimessa 1946–1969.
Vapaavuori toimi Suomen Lähetysseuran johtajana 1946-1955 sekä kotimaisessa saarnatoimessa vuodesta 1955 ja jäi eläkkeelle vuonna 1969. Hän sai rovastin arvonimen vuonna 1947.
Luottamustoimet.
Vapaavuori on toiminut Pohjoismaisen lähetysneuvoston sekä Suomen lähetysneuvoston puheenjohtajana. Edelleen hän oli Luterilaisen maailmanliiton Suomen kansalliskomitean jäsenenä ja Suomen yleiskirkollisen toimikunnan jäsenenä. Edelleen hän on toiminut Suomen kirkon lähetysasiain neuvottelukunnan ja "Kotimaa"-lehden johtokunnan varajäsenenä sekä Helsingin kristillisen kansanopiston johtokunnan jäsenenä ja puheenjohtajana.
Opinto- ja edustusmatkoilla.
Opinto- ja edustusmatkoja Vapaavuori on tehnyt Skandinavian maihin, Saksaan ja Englantiin useina vuosina sekä Unkariin 1938 ja Portugaliin 1939. 
Huomioita.
Ambomaalla syntynyt Olli Löytty pohtii, miksi tuleva Suomen Lähetysseuran johtaja Tuure Vapaavuori viljeli kirjassaan Pistävän kuun alla (1939) niin voimakkaan rodullistavaa puhetapaa. Löytty kiinnittää erityisesti huomiota lähetyskirjallisuuden suomalaisuuteen ja toteaa: ”Valitettavasti siitä ei jää käteen oikeastaan muuta kuin että suomalaiset esiintyivät usein kirjoissaan ’aikuisina valkoisina’ lapsenomaisten mustien keskellä. Siinä ei ole mitään erityisesti ’suomalaista’.”
Vapaavuori kiersi vuonna 1955 alkaneessa saarnatoimessaan ahkerasti Suomessa. Vierailukohteisiin kuuluivat seurakunnan lisäksi koulut. Essi Jouhkin haastatteluin tehdyssä tutkimuksessa Erkki, pappi, muistelee: ”No sitten seitsemännen luokan syksyllä oli Kristilliset teinipäivät Kiuruveden kirkossa. Ja sillä oli kyllä sitten suuri vaikutus minun ammatin valintaan, ja koko maailmankatsomukseen. Semmonen vanha lähetyssaarnaaja ja lähetysseuran toiminnanjohtaja Tuure Vapaavuori tuli sinne, hän oli hirveen hauska mies. Teki kyllä minuunkin aika syvän vaikutuksen.”
Zaida Sillantaka

Zaida Alie Sillantaka, o.s. "Nästelin" (21. elokuuta 1901 Laitila – 26. tammikuuta 1977 Raisio) oli suomalainen runoilija.
Anrep

Anrep on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 236. Suku on lähtöisin Liivinmaalta, missä Goswin Anrep mainitaan vuonna 1470.
 Tämän jälkeläinen Rainhold Anrep toimi Ruotsissa kuningas Kustaa II Aadolfin hovimarsalkkana ja tämän poika Gustaf (1616-1666) kohosi sotilasurallaan everstiksi ja aateloitiin vuonna 1635. Johan Gabriel Anrep (1712-1281) oli hovioikeuden neuvos ja asessori.
Elokuvien ikärajat Ruotsissa

Elokuvan ikäraja on luokitus, jolla elokuville määritellään ikärajat niiden sisällön arviointiin perustuen. Ruotsissa elokuvat voidaan merkitä lapsille sallituiksi () tai ne voidaan varustaa joko 7 tai 11 vuoden suositusikärajalla (kouluikäiset ja murrosikäiset), taikka sallia ainoastaan 15 vuotta täyttäneille (aikuiset).
Elokuvien tarkastus siirtyi vuoden 2011 alusta uuden viranomaisen, Statens medierådin, alaisuuteen. Samalla tuli voimaan uusi laki elokuvien ikärajoista. Sen mukaan elokuvien, jotka on tarkoitettu näytettäväksi yleisissä kokoontumisissa tai tilaisuuksissa, joihin alle 15 vuotta täyttäneillä on pääsy, tulee olla tarkastettuja.
Elokuvalle voidaan antaa 7, 11 tai 15 vuoden ikäraja, mikäli se arvioidaan haitalliseksi tätä alempaan ikätasoryhmään kuuluvien lasten tai nuorten hyvinvoinnille. Seitsemän vuotta täyttäneille sallittua näytöstä voi kuitenkin seurata alle 7-vuotias 18 vuotta täyttäneen seurassa. Vastaavasti 11 vuotta täyttäneille sallittua näytöstä voi seurata yhtätoista vuotta nuorempi, mutta seitsemän vuotta täyttänyt 18 vuotta täyttäneen seurassa. 15 vuoden ikärajasta ei poiketa. 15 vuotta täyttänyt voi ikärajasta riippumatta tuoda alle vuoden ikäisen lapsen sellaiseen näytökseen, joka on erityisesti pienen lapsen kanssa näytöstä seuraaville tarkoitettu.
Tarkastus ei ole pakollinen myyntiin tai vuokrattavaksi asetettaville elokuville, jolloin niille saadaan antaa suoraan 15 vuoden ikäraja. Todenmukaisia väkivaltakuvauksia tai väkivallan uhkaa sisältävien elokuvien luovuttaminen törkeästä huolimattomuudesta liiketoiminnassa tai ansaitsemistarkoituksessa alle 15-vuotiaalle on rikos. Säädöstä ei sovelleta alempiin ikäryhmiin hyväksyttyihin elokuviin.
Historia.
Aikaisemman lain mukaan elokuvien ikärajat määritteli vuosina 1911–2010 toiminut Statens biografbyrå, jonka toimintaan kuului myös elokuvasensuuri. Viimeinen sensuurin kohteeksi joutunut elokuva oli vuonna 1995 Martin Scorsesen ohjaama "Casino", josta poistettiin kaksi kohtausta.
Sensuurin säilyttämistä kannattivat viimeisenä kristillisdemokraatit, mutta lopulta hekin hyväksyivät siitä luopumisen. He olisivat kuitenkin halunneet lisätä uuden 18 vuoden ikärajan. Asiantuntijatahojen mukaan 18 vuoden ikärajan lisäämisen ei ole kuitenkaan nähty palvelevan mitään tarkoitusta. Ikärajojen käyttökelpoisuus nähdään lähinnä suosituksina lasten vanhemmille, eikä nuoria tai aikuisia voida käytännössä estää näkemästä mitä he haluavat nähdä, koska sisältöä on saatavilla esimerkiksi Internetistä.
Bielke

Bielke (myös Bjelke) on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 8, vapaaherrallinen suku numero 6 ja kreivillinen suku numero 29. Nimi Bielke tuli suvun käyttöön vasta 1500-luvulla vaakunan mukaan, jossa on kaksi kullanväristä poikkihirttä () sinisellä pohjalla.
Tunnettuja suvun jäseniä ovat:
Harry Salmenniemi

Harry Salmenniemi (s. 27. huhtikuuta 1983 Jyväskylä) on suomalainen kirjailija ja runoilija, jonka esikoiskokoelma "Virrata että" ilmestyi vuonna 2008. Hänen runojaan on julkaistu myös muun muassa "Nuoressa Voimassa", "Tuli &amp; Savu -lehdessä", "Parnassossa" ja "Nokturnossa". Salmenniemi oli vuosina 2007–2008 "Tulen &amp; Savun" päätoimittaja. Hänen runokokoelmansa "Runojä" [sic] valittiin vuoden 2011 kauneimmaksi kirjaksi. Sen ulkoasun on suunnitellut Markus Pyörälä.
Salmenniemi kertoo kirjoittavansa runoja usein romaanikäsikirjoitusliuskojen taakse. Ne kehittyvät vähitellen. Viimein hän kirjoittaa ne puhtaaksi ja huomaa ymmärtävänsä niistä jotakin itsestään ja niiden avulla myös elämää.
Aron Johaninpoika Klöfverskjöld

Aron Johaninpoika Klöfverskjöld (1605–1666) oli Johan Ottenpoika Klöfverbladin poika.
Hänet otettiin kamarikirjuriksi kuninkaalliseen tilikamariin eli verokamariin sekä nimitettiin 1628 Turun hovioikeuden aatelittoman luokan asessoriksi. Tässä virassa ollessaan Aron Klöfverskjöld teki opintomatkan Hollantiin Amsterdamiin, missä hän hoiti opiskelunsa ohella kangasostoksia Ture Bjelkelle sekä välitti maanmiehilleen uutisia kotimaasta, etenkin kuninkaan sotamenestyksestä Puolan sodassa. Kotiin matkaltaan hän palasi 1630.
Aron Johaninpoika määrättiin joulukuussa 1631 Viipurin linnanisännäksi ja 1646 linnanpäälliköksi. Siirtyi Savonlinnan linnanpäälliköksi, mutta palasi entiseen toimeensa Viipuriin 1651. Oli sen toimikunnan jäsen, jonka Käkisalmen läänin rajalla piti vaihtaa karkulaisia Venäjän ja Ruotsin välillä. Toimi 1657 Viipurin maapäivien maamarsalkan sijaisena.
Savonlinnan päällikkönä toimiessaan Klöfveskjöld havaitsi lukuisia epäkohtia linnassa. Itse linnaa käytettiin 1650-luvulla varikkona ja majoituspaikkana. Se oli kuitenkin liian pieni esimerkiksi silloin, kun ohi marssiva sotaväenosasto sattui yöpymään kaupungissa. Sodan aikana 1655 Suomen läänin maaherroista ainoastaan Axel Stålarmilla oli sotakokemusta. Hän halvaantui kuitenkin vaikeasti jo alkukeväästä 1656, jolloin linnanpäällikkö Klöfverskjöld joutui läänistä vastuuseen. Tämän vuoksi valtioneuvosto päätti 16.6.1656 lähettää hänelle Viipuriin asiantuntija-apua, varustaa kuuden laivan laivasto Suomeen ja näille pieniä lisäaluksia. Tämä laivaston lisäys johtui venäläisten alusten ilmaantumisesta Suomenlahdelle, mikä aiheutti Tukholmassa paniikin, olihan kuningas lähinnä vain varustautunut Tanskasta tulevaan merihyökkäykseen.
Klövferskjöldin 26.6.1656 Tukholmaan lähettämä yksityiskohtainen luettelo tarvittavasta sotamateriaalista osoittaa, ettei täysimittaiseen sotaan oltu varauduttu ja että säännöllistä sodankäyntiä varten Suomi oli varustettava alusta lähtien.
Aron Klöfverblad aateloitiin 1653 nimellä Klöfverskjöld. Hän osallistui 1660 valtiopäiville sekä Kaarle X:n hautajaisiin, missä talutti hautasaattueen yhtä hevosta.
Puoliso: Anna Rothovia, Turun piispa Isak Rothoviuksen tytär. Heidän lapsensa olivat:
Major League Baseball -kausi 1900

Major League Baseball -kausi 1900 päätti National Leaguen monivuotisen monopoliajan baseballissa. Liiga oli viimeistä kertaa ainoa Major Leagueksi tunnustettu liiga. Joukkuemäärä oli supistettu 12:sta kahdeksaan ja tämä antoikin mainion tilaisuuden kilpailulle. Uusi American League (entinen Western League) muodostettiin, mutta tämän ensimmäisen kautensa se vielä pelasi ns. minor leaguena.
National League kauden päätteeksi kaksi parasta joukkuetta pelasi ottelusarjan, joka nimettiin Chronicle-Telegraph Cupiksi, pittsburghilaisen sanomalehden mukaan, joka lahjoitti kilpailuun voittopokaalin.
Minor League.
Tiirismaan koulu

Tiirismaan koulu on Lahden Paavolassa toimiva peruskoulu, jossa oppilaita on noin 820. Koulussa toimii luokka-asteet 0-9 ja normaalin perusopetuksen lisäksi englanninkieliset luokat ja musiikkiluokat. 
Tiirismaa on Etelä-Suomen korkein huippu ja se valittiin koulun nimeksi tyttökoulusta yhteiskouluksi muuttumisen yhteydessä vuonna 1970. Tyttökouluajoilta tulee myös koulun lempinimi Tipala.
Koulun rehtorina on toiminut Jussi Virsunen vuodesta 2022.
Rakennus.
Nykyinen koulurakennus on arkkitehti Arto Sipisen suunnittelema entinen Lahden aikuiskoulutuskeskus, joka on valmistunut vuonna 1987. Tiirismaan peruskoulu muutti rakennuksen kesällä 2023 ja on nykyisin osa Paavolan kampusta.
Koulutalon omisti tammikuuhun 2017 asti Tyttökoulun Talo-Osakeyhtiö ja sitä vuokrasi Lahden kaupungin Tilakeskus.[1] Kiinteistö siirtyi Lahden Kaupungin omistukseen vuonna 2017 ja se purettiin kesällä 2019.
Historia.
Tiirismaan koulu perustettiin vuonna 1908 silloisena Lahden Suomalaisena Tyttökouluna. Koulu toimi aluksi vuokratiloissa Loviisankadulla, kunnes sai oman koulurakennuksen Harjukadulta. Uusi rakennus oli arkkitehti Eliel Saarisen suunnittelema, jota laajennettiin myöhemmin useaan kertaan. Laajennuksista huolimatta tilat kävivät ahtaiksi oppilasmäärän kasvaessa, jonka seurauksena rakennettiin jälleen uusi koulurakennus Harjukadun itäpäähän, Ursanmäelle. Tämän rakennuksen suunnitteli arkkitehti Keijo Petäjä vuonna 1963 ja se valmistui seuraavana vuonna. Rakennusta laajennettiin vuosina 1977, 1989 ja jälleen vuonna 2000 englanninkielisiä luokkia varten. Lahden Yksityinen Tyttölyseo muuttui tyttökoulusta Tiirismaan yhteiskouluksi vuonna 1970 ja jälleen Tiirismaan peruskouluksi 1975.
Kesällä 2013 suoritettiin mittava remontti, jossa uudistettiin kiinteistön talotekniikka. Kuitenkin jo seuraavana vuonna sisäilmaongelmat rehtori Turpeisen sanoin räjähtivät käsiin. Tilojen omistaja Tyttökoulun Talo-Osakeyhtiö korjasi tiloja erilaisilla remonteilla 5 miljoonalla eurolla. Esimerkiksi opiskelijat ja oppilaat joutuivat opiskelemaan parakeissa. Korjaukset eivät onnistuneet ja tilojen käyttöä rajoitettiin.[4] Koulussa A ja B-siipien kaikille luokkatiloille, kahdelle musiikkiluokalle, kahdelle kielistudiolle sekä opettajien työskentelytilalle järjestettiin korvaavat tilat 2016, ja lopulta tuli virallinen päätös rakennuksen purkamisesta. Purkutyöt suoritettiin kesällä 2019.
Peruskoulun siirtyessä viereisen kentän parakkeihin, muutti lukio väliaikaisesti Lahden aikuiskoulutuskeskuksen tiloihin. Lukio yhdistyi Kannaksen lukioon vuonna 2022 ja ne muodostivat uuden Lahden lukio Gaudian. Lukioiden yhdistyessä aikuiskoulutuskeskuksesta vapautuneisiin tiloihin saneerattiin tilat Tiirismaan peruskoululle, joka muutti rakennukseen vuonna 2023. Samalla Tiirismaan peruskouluun yhdistyi Harjun alakoulu.
Koulun nimet:
Rehtorit ja koulunjohtajat.
Tiirismaan lukion rehtorit ovat lueteltu aihetta käsittelevässä omassa artikkelissaan.
István Rácz

István Rácz (11. heinäkuuta 1908 Tőketerebes, Unkari – 13. joulukuuta 1998 Helsinki) oli unkarilainen Suomessa työskennellyt valokuvaaja ja kääntäjä.
Elämänvaiheet.
Rácz valmistui latinan ja kreikan kielen opettajaksi ja ehti olla jonkin aikaa toimessa, kunnes hänet tuomittiin poliittisten mielipiteidensä takia ja hän pakeni Unkarista vuonna 1939. Monien mutkien kautta hän päätyi pakolaiseksi Suomeen ja hankki elantonsa uutis- ja lehtikuvaajana. Talvisodan alkaessa Rácz ilmoittautui vapaaehtoiseksi, mutta pääsi taistelemaan Suomen puolesta vasta jatkosodassa. Sodan aikana hän avioitui suomalaisen Anna-Maria (Maija) Lipsosen kanssa. Nuoripari muutti Unkariin 1943, jossa Rácz oli armahdettu. Kun sosialismin ihanne muuttui karuksi arkitodellisuudeksi 1956, he palasivat Suomeen. 1960-luvulla Ráczit asuivat muutaman vuoden Sveitsissä. Rácz oli myös kuuluisa taidekuvaaja. Hänen Suomessa ja ulkomailla kuvaamistaan taide- ja tarve-esineistä on julkaistu lähes 70 kirjaa, joista monet on käännetty useille kielille.
Rácz käänsi unkariksi rakastamiaan suomalaisia teoksia, kuten "Kalevalan", "Kantelettaren" ja Aleksis Kiven "Seitsemän veljestä". Kalevala-käännöksen hän kuvitti arkeologisista löydöistä ottamillaan värikuvilla.
Rácz sai useita tunnustuspalkintoja, kuten Kalevalaseuran kulttuuripalkinnon 1977, opetusministeriön tiedonjulkistamispalkinnon 1969 ja valtion kääntäjäpalkinnon 1985. Vuonna 1998 hänelle myönnettiin Unkarin presidentin Kultatähti-mitali ja Unkarilaisen maailmanliiton kaksi mitalia. István Rácz sai taiteilijaeläkkeen 1974.
Maija Rácz oli erittäin lahjakas taiteilija. Hän opiskeli Unkarissa kuvanveistoa ja keramiikkaa. Hänen oli kuitenkin luovuttava alasta, kun hänen näkönsä huononi sairauden vuoksi dramaattisesti. Sveitsissä ollessaan hän alkoi tehdä ryijyjä ja kehittyi arvostetuksi tekstiilitaiteilijaksi.
Maija ja István Rácz arvostivat Suomen Kulttuurirahaston tekemää arvokasta työtä. István Rácz sai aikoinaan kahdesti Suomen Kulttuurirahaston apurahan. Siksi he halusivat yhteisellä testamentilla lahjoittaa suuren osan omaisuuttaan rahastolle. He muistivat lahjoituksin myös Suomen Kansallismuseota, Helsingin yliopiston Unkarin laitosta ja Sibelius-Akatemiaa. Anna-Maria ja István Ráczin rahasto perustuu tukee yleisesti tiedettä ja taidetta. 
Suomessa ja Unkarissa jaetaan vuosittain István Rácz -palkinto henkilöille, jotka ovat merkittävästi edistäneet maiden välisiä kulttuurisuhteita. Suomessa Racz-palkintoa jakaa Suomi-Unkari-seura.
Hyvää joulua

Hyvää joulua on Jari Sillanpään vuonna 1996 julkaistu jouluaiheinen albumi. Albumi nousi julkaisunsa jälkeen loppuvuodesta 1996 yhdeksäksi viikoksi Suomen viralliselle albumilistalle sekä vielä kolmeksi viikoksi loppuvuodesta 1997. Albumia on myyty yli 148 000 kappaletta.
Kappaleesta ”Jouluyö, juhlayö” tehtiin musiikkivideo, jota MTV3 esitetti ohjelmistossaan joulukuussa 1996.
Lorenzo Odone

Lorenzo Michael Murphy Odone (29. toukokuuta 1978 – 30. toukokuuta 2008) oli yhdysvaltalainen henkilö, joka tuli kuuluisaksi sairastuttuaan nuorena adrenoleukodystrofiaan eli ALD-tautiin, joka diagnosoitiin hänen ollessaan viisivuotias. Sairauden seurauksena Lorenzo menetti liikunta- ja puhekykynsä eikä pystynyt nielemään. Hänen vanhempansa Augusto ja Michaela alkoivat tutkia sairautta ja kehittivät myöhemmin Lorenzon öljyksi nimetyn hoitokeinon, joka tehosi sairauteen osittain. 14-vuotiaana Lorenzo pystyi jo osittain nielemään itse ja kommunikoimaan silmää vinkkaamalla ja vastaamaan kyllä tai ei. Ajan kuluessa Lorenzo kuitenkin halvaantui lähes täysin. 
Lorenzon vaiheista tehtiin myöhemmin "Lorenzon öljy" -niminen elokuva vuonna 1992. Elokuvan on ohjannut George Miller ja pääosia näyttelevät Nick Nolte, Peter Ustinov, Susan Sarandon ja Zack O'Malley Greenburg. Elokuva sijoittuu 1980-luvulle, ja kertoo Lorenzon vanhempien pyrkimyksestä etsiä parannusta ALD-tautiin.
Lorenzo kuoli vuonna 2008 päivä 30-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen aspiraatiokeuhkokuumeen aiheuttamiin komplikaatioihin ruoan juututtua hänen keuhkoihinsa.
Nokia Asha 201

Nokia Asha 201 on QWERTY-näppäimistöllä varustettu Nokian Series 40 Asha -käyttöjärjestelmällä toimiva matkapuhelin, joka muistuttaa hyvin paljon Nokia Asha 200 -puhelinta. Ainoa ero on SIM-korttipaikkojen määrä, joita Asha 201:ssä on 1 ja Asha 200:ssa 2. Nokia Asha 201 julkaistiin lokakuussa 2011 Nokia World-tapahtumassa.
Lummekasvit

Lummekasvit (Nymphaeaceae) on kukkivien vedessä elävien kasvien muodostama kasviheimo. Siihen kuuluvat muun muassa ulpukat ("Nuphar") ja lumpeet ("Nymphaea"), joissa on myös Suomessa kasvavia lajeja.
Joseph Morgan

Joseph Morgan (synt. Joseph Martin, 16. toukokuuta 1981 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä ja tullut tunnetuksi mm. televisiosarjasta "Vampyyripäiväkirjat" ja "Vampyyrien sukua" näytellessään Klaus Mikaelsonia.
Morgan on syntynyt Lontoossa, mutta muutti sitten Morristoniin, Swanseaan Walesissa ja asui siellä 11 vuotta. Morgan on naimisissa näyttelijä Persia Whiten kanssa.
Maltion luonnonpuisto

Maltion luonnonpuisto on luonnonpuisto Savukosken kunnassa Lapin maakunnan itäosassa. Puiston pinta-ala on 147,46 km² ja se on perustettu vuonna 1956.
Luonnonpuiston alueella liikkuminen on kiellettyä ympäri vuoden. Poikkeuksena tähän on paikallisen paliskunnan poronhoitoon liittyvä toiminta sekä Savukoskella vakituisesti asuvien oikeus poimia alueelta marjoja ja sieniä.
Maltion luonto.
Maltion luonnonpuisto on erittäin merkittävä erämainen alue. Puisto on vedenjakajaseutua Kemijoen vesistössä. Alueen luontotyyppeihin kuuluu laajoja vaarojen välisiä metsäalueita sekä kivikkoisia rinnemetsiä. Lisäksi alueella on pieniä puroja ja aapasoita. Alueella eläviä Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteen lajeja ovat ainakin saukko, karhu, susi, ahma ja ilves. Puiston itäosassa sijaitsee Peura-, Koster- ja Maltiotunturien muodostama ketju. 
Luonnonpuiston lintulajisto on myös monipuolinen. Yhdessä puiston pohjois- ja itäpuolella sijaitsevan Joutsitunturin-Koukkutunturin Natura 2000 -alueen kanssa Maltion luonnonpuisto muodostaa Maltion tunturit -nimisen kohteen, joka on yksi Suomen kansainvälisesti tärkeistä lintualueista. Alueen avainlajistoon kuuluvat pikkukuovi, pohjantikka, kuukkeli, leppälintu, laulujoutsen ja mustaviklo.
Kirkastuva sävel

Kirkastuva sävel on Edvin Laineen ohjaama suomalainen musiikkielokuva vuodelta 1946. Tarinassa konepajan työntekijä Eero Merjasen (oopperalaulaja Kalle Ruusunen) ja hänen pikkuveljensä Martin (Veli-Matti Kaitala) naapuriin muuttaa kapellimestari (Aku Korhonen) tyttärineen (Ruth Luoma-aho). Musiikki-ihmiset kohtaavat ja uusi ura alkaa.
Vastaanotto.
Aikalaisarvioijat löysivät elokuvasta kritisoitavaa, mutta päätyivät kuitenkin lopulta myönteiseen arvioon, kuten muun muassa Toini Aaltonen: ”- - mutta sitten se alkaa mennä reipasta vauhtia eteenpäin, ja kun päästään loppuun, niin katsojasta tuntuu, että hän on nähnyt oikein mukavan ja herttaisen elokuvan”. Elokuvan musiikin säveltänyt Heikki Aaltoila on saanut kiitosta. Antti Alasen mukaan elokuva jatkaa Laineen linjaa, jota luonnehtii sodanjälkeinen jälkeenrakennus ja optimismi.
Power Glove

Power Glove on Nintendon 1980-luvun suositulle pelikonsolille, Nintendo Entertainment Systemille valmistettu käsineen kaltainen peliohjain, joka ensimmäisenä peliohjaimena tunnisti ihmiskäden liikkeitä ja siirsi ne reaaliajassa television tai tietokoneen näytölle. Power Glove oli kaupallinen epäonnistuminen. Sitä kritisoitiin sen epätarkkuuden ja hankalan ohjaamisen takia.
Power Glovea myytiin yhteensä noin 100 000 kappaletta.
Valmistus ja vastaanotto.
Power Gloven suunnitteli ja julkisti Mattel. Se julkaistiin ensin Japanissa vuonna 1989. Power Glove on Nintendon virallinen lisensoima tuote, mutta yhtiö ei ole suunnitellut ohjainta. 
Varsinaisesti Power Glovella pelattavaksi suunniteltiin vain kaksi peliä, "Super Glove Ball" ja "Bad Street Brawler".
Kalle Ruusunen

Karl (Kalle) Valdemar Ruusunen (5. helmikuuta 1912 Pernaja – 31. heinäkuuta 1999 Lake Worth, Florida, Yhdysvallat) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.
Ruusunen oli kotoisin Loviisan Pernajasta. Hän lauloi 1930-luvun lopulta 1940-luvun lopulle kymmenissä Suomalaisen Oopperan tuotannoissa Helsingissä. Hän näytteli 1940-luvulla myös kahdessa suomalaisessa elokuvassa, "Jos oisi valtaa..." (1941) ja Edvin Laineen elokuvassa "Kirkastuva sävel" (1946), jossa hänellä oli pääosa. Sota-aikana Ruusunen oli päämajan viihdytyskiertueilla suosittu tunteellisten laulujen esittäjä.
Sotien jälkeen 1947 Kalle Ruusunen muutti Yhdysvaltoihin, mutta vieraili Helsingin oopperatuotannoissa vielä vuosina 1949 ja 1956. Hän teki laulukiertueita amerikansuomalaisten asuinalueille, tapasi Kanadassa tulevan vaimonsa Kertun ja jäi asumaan Montrealiin. Palattuaan New Yorkiin hän toimi 1952–1954 Amerikan Äänen eli Voice of American suomenkielisten lähetysten palveluksessa. Vuosikymmenen puolivälissä hän asui ja työskenteli Kanadassa ja Suomessa, kunnes palasi Yhdysvaltoihin ja sai vuoden 1957 lopulla vakituisen solistin paikan saksalaisen katolisen kirkon kuorossa New Yorkissa. 
Yhdysvalloissa Ruususella oli rooli Bing Jungin elokuvassa "Peilileikki" ("Mirror Game") 1967, jonka aiheena on yhdysvaltalainen kuoro Amerikan laulajat. Hän on mukana myös siirtolaisuutta käsittelevässä dokumentissa "Sydämeni laulu" (1948) ja esiintyy yhdessä jaksossa pitkäaikaista televisiosarjaa "Suspense."
Gun Nordlund

Gun Greta Kristina Nordlund (s. 31. tammikuuta 1949 Sund) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän edusti aktiiviurallaan IF Ålandia.
Nordlund sijoittui 14:nneksi Budapestin EM-kilpailuissa 1966 tuloksella 160 cm. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1965–1972, ja voitti maaottelun korkeushyppykilpailun Tallinnassa 1965 ja Helsingissä 1966. Hän saavutti Kalevan kisoissa kultaa 1965, 1966 ja 1971 sekä hopeaa 1967 ja 1970. Sisäratojen Suomen-mestaruuden hän voitti 1967 ja 1972.
Nordlund hyppäsi ennätyksensä 168 cm Helsingissä 28. heinäkuuta 1965. Sisäradoilla hän hyppäsi parhaimmillaan 164 Otaniemessä 6. maaliskuuta 1971. Hän on pituudeltaan 176 cm.
Urheilu-uransa jälkeen Nordlund toimi Ålands Idrottsdistriktin (ÅID) kanslistina. Hän sai ÅID:n kunniamerkin numero 15 vuonna 2009.
Westfield Stratford City

Westfield Stratford City on Westfield Groupin omistama kauppakeskus Itä-Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se on osa Stratfordin alueen suurta kehitysprojektia, jonka osana on myös vuoden 2012 kesäolympialaisten pääasiallisen kisa-alueen rakentaminen. Kauppakeskuksen kerrospinta-ala on noin 175 000 m² ja keskuksessa on yhteensä yli 300 liikettä.
Westfield Stratford Cityyn on erinomaiset joukkoliikenneyhteydet. Sen vieressä on kaksi erillistä rautatie- ja metroasemaa: Stratford ja Stratford International. Stratfordin asema on junaliikenteen, Lontoon metron, Docklands Light Railwayn ja London Overgroundin vilkas vaihtoasema. Stratford International puolestaan on Docklands Light Railwayn sekä High Speed 1 -radan junaliikenteen käytössä. Kauppakeskuksessa on myös 5000 pysäköintipaikkaa.
Kamla Persad-Bissessar

Kamla Persad-Bissessar (s. 22. huhtikuuta 1952) on UNC-puolueen (United National Congress) poliitikko Trinidad ja Tobagosta. Hän toimi maansa pääministerinä vuodesta 2010 alkaen vuoteen 2015. Hän oli ensimmäinen nainen virassaan. Varsinaiselta ammatiltaan Persad-Bissessar on juristi.
Persad-Bissessarin edeltäjä Patrick Manning oli järjestänyt vaalit kesken kauttaan hiljentääkseen opposition puheet epäluottamuksesta. Persad-Bissessarin johtama oppositipuolueiden koalitio sai murskavoiton.
Pääministeri kuuluu maan intialaisperäiseen hinduväestönosaan samoin kuin noin 40 % maanmiehistään. Hän on opiskellut sekä kasvatustiedettä, oikeustiedettä että liiketaloutta, ja opettanut sekä yläkoulussa, ammattikorkeassa että korkeakoulussa. Kuuden vuoden opetusuran jälkeen hän siirtyi asianajajaksi. Politiikassa hän on ollut mukana vuodesta 1987. Vuosina 1995-2001 hän oli oikeuskansleri, oikeusministeri ja opetusministeri. Vuoden 2010 alussa hänestä tuli puolueensa puheenjohtaja, helmikuussa oppositiojohtaja ja toukokuussa vaalivoiton jälkeen maansa pääministeri.
Madridin lähettiläs

Madridin lähettiläs ("Confidential Agent") on Herman Shumlinin ohjaama jännityselokuva vuodelta 1945. Se kertoo Espanjan sisällissodan salaisesta agentista, joka matkustaa Englantiin ja joutuu fasistien salajuonen kohteeksi, sekä salaperäisestä englantilaisesta naisesta. Madridin lähettiläs hyödyntää film noir -genren tyylikeinoja. Elokuvan maailmanensi-ilta oli New Yorkissa 2. lokakuuta 1945 ja Suomen ensi-ilta 23. elokuuta 1946.
Ilmestyessään Madridin lähettiläs sai kriitikoilta varauksellisen vastaanoton, mutta myöhemmin se on noussut film noir -elokuvan kulttiklassikoksi.
Juoni.
Espanjalainen lojalisti, entinen konserttimuusikko Denard, saapuu Lontooseen solmimaan salaista liikesopimusta paikallisten fasistien kanssa. Hänen todelliset tarkoitusperänsä ovat kuitenkin poliittiset ja antisemitismin vastaiset. Humaltumista rakastava mutta neuvokas englannitar Rose Cullen liittyy hänen aisaparikseen aluksi epäselvistä syistä. Pian fasistit oivaltavat, mitkä Denardin päämäärät ovat, ja kääntyvät häntä vastaan. Yön varjoissa Rose ja Denard joutuvat ajojahdin kohteiksi.
Tausta.
Warner Brothers -tuotantoyhtiön toimitusjohtaja Jack L. Warner valitsi Graham Greenen romaanin elokuvattavaksi etupäässä Lauren Bacallia silmällä pitäen. Bacallista oli edellisenä vuonna tullut yhtiön suurimpia tähtiä elokuvan "Kirjava satama" ansiosta. Hänen vastanäyttelijäkseen Warner palkkasi yhden pitkäaikaisimmista vetonauloistaan, ranskalaista alkuperää olevan Charles Boyerin.
Bacallin suoritus arvoituksellisena brittiseireeninä ei kuitenkaan vakuuttanut kaikkia kriitikoita, ja varsinkin hänen newyorkilainen aksettinsa herätti hilpeyttä englantilaisen naisen roolissa. Filmistä tuli Bacallin uralla koetinkivi, mutta seuraavana vuonna valmistunut "Syvä uni" nosti hänet jälleen suosion aallonharjalle. Myöhemmin "Madridin lähettiläs" on noussut arvoon yhtenä niistä elokuvista, joihin Bacallin asema film noirin ikonina perustuu.
Ohjaaja Herman Shumlin oli taustaltaan teatteriohjaaja. Madridin lähettiläs oli hänen toinen ja viimeinen elokuvansa. Bacall muisteli myöhemmin, ettei saanut Shumlinilta kunnollista henkilöohjausta, vaan jäi roolinsa kanssa yksin.
Sivuosissa näyttelee useita Warner Brothers -jännityselokuvien vakionäyttelijöitä, muun muassa Peter Lorre ja Katina Paxinou.