Pyhän Johanneksen kappeli

Pyhän Johanneksen kappeli oli Kustavin Vartsalan saaressa sijannut keskiaikainen puukirkko. Evankelista Johannekselle pyhitetty kappeli oli pitäjän vanhin kirkko, joka mainitaan ensimmäisen kerran Mikael Agricolan vuonna 1548 laatimassa saaristokirkkojen omaisuusluettelossa. Pohjois-Vartsalan kylän Kappelirannassa sijannut kirkko alkoi rapistumaan 1700-luvun jälkipuoliskolla ja se purettiin 1783, jolloin nykyinen Kustavin kirkko valmistui. Pyhän Johanneksen kappelin paikalla on vuonna 1936 paljastettu muistomerkki ja 2000-luvulla alttarin kohdalle pystytetty aurinkoristi.
Historia.
Seudun talonpojilla oli jo keskiajalla velvollisuus hoitaa postin kuljetusta Turun ja Tukholman välisellä postireitillä Ahvenanmaan Brändööseen asti. Myrskyjen ja kelirikkojen aikana hengenvaaralliseksi muodostuneen kyyditysvelvollisuuden johdosta heille annettiin lupa oman kirkon rakentamiseen. Vartsalasta tuli Taivassalon seurakunnan kappeliseurakunta, jonka muodostivat ruotsinkieliset Etelä- ja Pohjois-Vartsala, Koelsuu ja Kivimaa. Myöhemmin 1600-luvulla siihen kuuluivat myös Anavaisten, Lypyrtin, Pleikilän, Kaurissalon ja Kevon kylät sekä Iniön Söderby ja Norrby, jotka niin ikään olivat kaikki ruotsinkielisiä. Kirkon tarkasta rakentamistajasta ei ole tietoa, mutta se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1548. Joidenkin lähteiden mukaan Pyhän Johanneksen kappelilla olisi ollut myös kauempana rannasta sijannut edeltäjä. Hirsistä rakennettu pienikokoinen kirkko käsitti vain runkohuoneen, eikä siinä ollut kuoria tai sakaristoa. Jumalanpalvelukset toimitti Taivassalon kappalainen, kunnes Vartsala sai oman papin 1600-luvulla.
Kustavin pääsaaren Isoluodon suomenkieliset kylät kuuluivat emäseurakuntaan, mutta Taivassalon kirkon ohella asukkaat saattoivat käyttää myös Pyhän Johanneksen kappelia. Kulku molempiin oli hankalaa, sillä myrskyn tai kelirikon sattuessa ne olivat saavuttamattomissa. 1600-luvun jälkipuoliskolla Vartsalan kirkko oli myös käynyt ahtaaksi sankkalukuiselle jumalanpalvelusväelle. Seudulle ryhdyttiin puuhaamaan uutta kirkkoa ja Pyhän Jaakobin kappeli valmistui Rahin kylän Kunnaraisiin vuonna 1676. Uuden kirkon valmistuttua Vartsalan kirkko aiottiin purkaa, minkä johdosta seurakuntalaiset kääntyivät kuningas Kaarle XI:n puoleen. He olivat myös menettäneet Pyhän Jaakobin kappeliin lainatut messukasukan ja ehtoolliskalkin, jonka ohella parranpärinää aiheutti Vartsalan jumalanpalvelusten väheneminen. Kun aikaisemmin ruotsin- ja suomenkielisiä jumalanpalveluksia oli pidetty vuoroviikon, ryhdyttiin nyt pitämään ruotsinkielisiä vain kerran kuukaudessa. Vuonna 1696 tuomiokapituli ratkaisi riidan määräämällä jumalanpalvelukset pidettäväksi joka kolmas viikko ruotsiksi. Kieliriita taukosi isonvihan ajaksi, mutta leimahti uudelleen 1730-luvulla, jolloin Vartsalan ruotsinkieliset kokivat taas jääneensä paitsioon.
1700-luvun jälkipuoliskolla Pyhän Johanneksen kappeli alkoi rapistumaan. Vuonna 1774 Turun tuomiokapitulille ilmoitettiin, että jumalanpalvelusten pitäminen oli lopetettu, koska papit pelkäsivät seinien ja katon sortumista. Myös Pyhän Jaakobin kappeli oli jo tuolloin kunnostamisen tarpeessa, mutta yhteisymmärrykseen niiden korjaamisesta ei päästy. Vuonna 1779 tuomari Lars Sacklen suoritti katselmuksen ja teki esityksen uuden kirkon rakentamisesta Kivimaahan. Kolme vuotta myöhemmin kuningas Kustaa III antoi käskyn Vartsalan ja Kunnaraisten kappeliseurakuntien yhdistämisestä Kustavin seurakunnaksi. Määräyksen mukaan Pyhän Jaakobin kappeli piti siirtää Kivimaahan ja laajentaa seurakunnan pääkirkoksi, jonka lisäksi vanhat hautausmaat tuli aidata ja säilyttää. Pyhän Johanneksen kappeli purettiin seuraavana keväänä ja uusi Kustavin kirkko vihittiin käyttöön kesäkuussa 1783. Vuonna 1936 Pyhän Johanneksen kirkkomaalla paljastettiin kirkkoherra Allan Oksasen aloitteesta kappelin muistomerkki. Kustavin historiaa Kaarlo Kallioniemen laskelmien mukaan kirkkomaahan on siunattu noin 2 300 vainajaa.