tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Oskar Reinhold Vilhelm von Konow

Oskar Reinhold Vilhelm von Konow (26. helmikuuta 1819 Porvoo – 27. joulukuuta 1891 Heinola) oli suomalainen aatelinen virka- ja valtiopäivämies. 
Von Konowin vanhemmat olivat maanviljelijä, varasotatuomari Anders Reinhold von Konow ja Johanna Vilhelmina Lukander ja puoliso vuodesta 1855 Sofia Amalia Malmström (k. 1905). Von Konow tuli ylioppilaaksi 1844. Hän oli Yleisen revisionioikeuden ylimääräinen kopisti vuodesta 1850, kopisti vuodesta 1851, revisiokonttorin 2. reviisori vuodesta 1854 ja samalla Helsingin poliisikamarin notaari vuodesta 1860, ylisen Hollolan kihlakunnan henkikirjuri vuodesta 1864 ja Pirkkalan kihlakunnan kruununvouti 1882–1885. Von Konow toimi myös Heinolan Rauvolan virkatalon vuokraajana. Hän oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja 1863–1864.
Wilhelm Klinkerfues

Ernst Friedrich Wilhelm Klinkerfues (1827–1884) oli saksalainen tähtitieteilijä. Hän oli vuodesta 1855 Göttingenin observatorion observaattori, vuodesta 1868 käytännöllis-tähtitieteellisen osaston johtaja. Klinkerfuesin tärkeimmät työt ovat teoreettisen astronomian alalta ja käsittelevät pyrstötähtien, kaksoistähtien ja kiertotähtien ratamääräyksiä sekä pikkuplaneettojen häiriöitä. Klinkerfuesin ratalaskujen oppikirja oli aikanaan alallaan käytetyimpiä.
Klinkerfues ampui itsensä observatoriossa.
Ruostepäälepinkäinen

Ruostepäälepinkäinen ("Lanius phoenicuroides") on lepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu, jota on aiemmin pidetty samana lajina punapyrstölepinkäisen ja pikkulepinkäisen kanssa.
Koko ja ulkonäkö.
Ruostepäälepinkäinen on noin 16-18 senttimetrin mittainen lintu, joka ulkonäöltään muistuttaa punapyrstö- ja ruskolepinkäistä. Vanha koiras on yläpuolelta tummempi ja alapuolelta vaaleampi kuin punapyrstölepinkäinen; leveä silmäkulmanjuova on puhtaanvalkoinen ja selkä ja niska ruosteenpunertavat. Osalla yksilöistä päälaki, niska ja selkä voivat olla harmaat. Lajin naaraat ja nuoret muistuttavat punapyrstölepinkäistä.
Levinneisyys.
Ruostepäälepinkäinen esiintyy luonnonvaraisena eteläisessä Siperiassa ja Keski-Aasiassa. Se talvehtii Afrikassa, Pohjois-Intiassa ja Arabian niemimaalla. Pohjois- ja Länsi-Euroopassa laji on harvinainen syysvieras. Ruostepäälepinkäinen on havaittu Suomessa kerran; vuonna 2016 tavattu yksilö määritettiin aluksi punapyrstölepinkäiseksi, mutta DNA-tutkimukset vahvistivat, että kyseessä on ruostepäälepinkäinen.
Ääntely.
Ääntelyltään ruostepäälepinkäinen muistuttaa pikkulepinkäistä. Reviirin ilmoittamiseen käytetty varoitusääni on karhea "väehv".
Janita Lukkarinen

Janita Maarit Lukkarinen (20. kesäkuuta 1993 Hyvinkää – 27. marraskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen televisiopersoona. Hän esiintyi tositelevisio-ohjelmissa "Big Brother Suomi", "Martina ja hengenpelastajat", "Temptation Island Suomi" ja "Hottikset".
Lukkarinen esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti 19-vuotiaana "Big Brother" -ohjelmassa. Hän vietti kilpailun muiden osallistujien kanssa samassa talossa 17 päivää, mutta alkoi kärsiä psyykkisistä oireista ja ajautui suhdekriisiin, joka johti kihlauksen purkautumiseen osallistumisen jälkeen. Lukkarinen oli laajan kohujulkisuuden kohteena. 
Yksityiselämä.
Lukkarisella todettiin lymfooma kesällä 2018 saman vuoden keväällä alkaneen oireilun jälkeisissä tutkimuksissa. Sairaus uusiutui kahteen otteeseen, ja vuoden 2020 alkupuolella Lukkarinen oli saattohoidossa Terhokodissa, josta siirtyi kotihoitoon kesällä. Hän käsitteli sairauttaan alusta asti julkisesti. Hän palasi Terhokotiin noin viikkoa ennen kuolemaansa. Lukkarinen kuoli 27. marraskuuta 2020. Hänet on haudattu Nurmijärven hautausmaalle.
Policen piirikunta

Policen piirikunta () on Puolan piirikunta Länsi-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 80 652. Piirikunta jakautuu neljään maalaiskuntaan, jotka ovat Dobra (Szczecińska), Kołbaskowo, Nowe Warpno sekä Police. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Policen kaupunki.
Policen piirikunnan pinta-alasta 34,3 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Policen piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 3,6 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Policen piirikunnassa oli 80 652 asukasta, joista 50,9 prosenttia naispuolisia ja 49,1 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 71 347 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä kasvavan 100 722 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 20,2 prosenttia, työikäisten 62,5 prosenttia ja eläkeikäisten 17,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,7 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 633 lasta.
Johan August Ferdinand Kuhlefelt

Johan August Ferdinand Kuhlefelt (14. lokakuuta 1824 Mäntsälä – 15. helmikuuta 1879 Porvoo) oli suomalainen upseeri ja valtiopäivämies. 
Kuhlefeltin vanhemmat olivat tilanomistaja, kapteeni Karl Ferdinand Kuhlefelt ja Antoinette Elisabet Munck ja puoliso vuodesta 1859 Amalia Lovisa Stjernvall (k. 1925). Kuhlefelt tuli ylioppilaaksi 1843 ja 
suoritti pienemmän kameraalitutkinnon 1847. Hän oli samasta vuodesta nuorempi aliupseeri Suomen kaartissa ja vänrikki venäläisessä Stavropolin jääkärirykmentissä vuodesta 1848 ja aliluutnantti vuodesta 1852. Erottuaan palveluksesta luutnanttina 1853 Kuhlefelt tuli jo seuraavana vuonna aliluutnanttina uudestaan palvelukseen samaan rykmenttiin, mutta siirtyi heti 1. Turun ruotujakoiseen tarkk'ampujapataljoonaan ja sieltä 6. Hämeenlinnan ruotujakoiseen tarkk'ampujapataljoonaan 1856. Hän yleni luuntantiksi samana vuonna ja erosi palveluksesta alikapteenina 1859. Kuhlefelt omisti Mäntsälässä Hautjärven kartanon vuodesta 1860. Valtiopäiväedustaja hän oli aatelissäädyssä 1863–1864 ja 1872. 
Johan August Ferdinand Kuhlefeltin veli oli kruununvouti, valtiopäivämies Evold Oskar Alexander Kuhlefelt.
Bakunsuomalaiset

Bakunsuomalaiset olivat suomalaisia, joita muutti 1800-luvun jälkipuoliskolla öljyteollisuuden perässä Azerbaidžaniin. 
Varsinkin Bakuun asettui asumaan kymmeniä suomalaisia, joista useimmat hakeutuivat Nobel-suvun Branobel öljy-yhtiön tai siihen sidoksissa olevien liikeyritysten palvelukseen. Luterilaiset tulokkaat järjestäytyivät vuonna 1883 saksalais-ruotsalais-armenialaiseksi seurakunnaksi, jolla oli oma kivikirkko ja jumalanpalveluksia saksan ja venäjän kielellä. 1900-luvun alkuun tultaessa yli 6 000 -henkiseksi kasvanut seurakunta toimi aktiivisesti Bakussa ja Balahanyn öljykenttien ympäristössä. Seurakunnan jäsenistä 4 800 oli merkitty saksalaisiksi, 450 ruotsalaisiksi, 400 latvialaisiksi, 250 suomalaisiksi ja 110 virolaisiksi. Bakun suomalaiset ja ruotsalaiset insinöörit ja teknikot muodostivat tiiviin sosiaalisen piirin, jonka jäsenet seurustelivat ja elivät vilkasta kulttuurielämää keskenään. Kaukana kotimaasta kansallisten tapojen ja juhlien merkitys korostui. Niinpä suomalaistakin kulttuuria tavattiin pitää monin tavoin esillä pohjoismaisissa tilaisuuksissa ja juhlissa. Sosiaalinen elämä oli rikasta siksikin, että kaupungissa toimi yllättävän monia suomalaisseurojen ja -yritysten asiamiehiä ja haarakonttoreita. Aika ajoin suomalaiset olivat esillä myös bakulaisten arjessa, sillä kaupungilla tiedettiin, että pietarinsuomalaiset nuohoojat olivat arvostettuja ammattimiehiä. Heitä tahdottiin ehdottomasti hankkia myös Bakuun, jossa kehnosti nuohotut piiput olivat hengenvaarallinen ongelma. 
Enimmillään bakunsuomalaisten yhteisö kasvoi 400–500 hengen kokoiseksi.
Rutnajaure

Rutnajaure (, ) 
on Ruotsissa Norrbottenissa Jällivaaran kunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Rånejoen vesistöön.
Maantietoa.
Rutnajaure on 2,4 kilometriä pitkä, 1,5 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 267 hehtaaria eli 2,67 neliökilometriä. Se sijaitsee 20 kilometriä Nattavaarasta luoteeseen ja 17 kilometriä Luulajajoen Messauren vesivoimalasta lounaaseen. Järven ympäristö on täynä lampia ja järviä, joiden välissä on suomaata. Järven länsi- ja luoteisrantaan päättyy järven kokoinen kosteikko Ylipääjänkä ja myös idässä aukeaa laaja suoalue. Järven saaret sijaitsevat aivan rantojen tuntumassa. Järven kaakkoisrannassa sijaitsee Rutnan kylä (), johon tulee tie Harrejauren suunnalta. Järvi on muuten asumaton.
Luontoarvoja.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (33,0 %), turve (40,2 %) ja kallioalue (0,5 %). Muut alueet ovat erilaisia vesistöjä.
Vesistösuhteet.
Rutnajaure kuuluu Rånejoen vesistössä (päävesistötunnus 7) Rånejoen sivujoen Rutnajoen valuma-alueeseen . Sen valuma-alueen pinta-ala on noin 109 neliökilometriä (km²), joka on alle 3 % koko vesistön 4 207 km² pinta-alasta. Järvi on Rutnajoen lähdejärvi, jonka valuma-alueen pinta-ala on 31,52 km². Järven keskivirtaaman arvioidaan olevan 0,39 m³/s . Järven omaa lähialuetta on vain 11,22 km² ja sen järvisyys on 26,2 % . Länsirantaan laskee lyhyt Nikkanenänjärven laskuoja ja koillisrantaan Pikku Rutnakaisen ja Rutnakaisen () yhteinen laskujoki. Läsirannassa on sokkeloinen lahti, jonne tulee luoteesta alkava lyhyt Kivijoki. Sen valuma-alueella ei ole järviä. Järven laskujoki alkaa Ahojoen nimellä (), mutta se saa alempana nimen Rutnajoki (edelleen "Rudnájåhkå"). Rutnajoki yhtyy Rånejokeen, joka laskee Perämereen Råneåssa Luulajassa.
Pia Andersson

Pia Anna Kristiina Andersson (s. 1986) on suomalainen näyttelijä.
Andersson opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 2006–2011. Hän esiintyi 2010-luvun alkupuolella lukuisissa näytelmissä Kokkolan kaupunginteatterissa. Vuonna 2014 hän esiintyi nimiroolissa Mikko Roihan Minna Canthin näytelmän pohjalta sovittamassa ja ohjaamassa "Sylvissä", jota esitettiin Suomen eri teattereissa. Vuonna 2016 Andersson esitti Kansallisteatterissa Annan roolin Paavo Westerbergin ohjaamassa "Mahdolliset maailmat" -näytelmässä.
Marraskuussa 2019 C Moressa julkaistiin "Rehtori"-sarja, jossa Andersson esiintyy ruotsinopettaja Lotta Lehtovirran roolissa.
Sonya Lindfors

Sonya Lindfors (s. 1. kesäkuuta 1985 Helsinki) on suomalainen tanssija ja koreografi. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 2009 ja suoritti taiteen maisterin tutkinnon 2013.
Lindfors on työskennellyt muun muassa useissa teattereissa eri puolilla Suomea. Vuonna 2018 hän voitti Kuopiossa järjestettävän Anti-nykytaidefestivaalin Live art -palkinnon. Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto hänelle myönnettiin 2022.
Lindfors käsittelee töissään usein toiseutta ja mustuutta.
Hän on perustanut UrbanApa-taideyhteisön.
Iwamizawa

Iwamizawa () on Japanin kaupunki Hokkaidōn saarella Hokkaidōn prefektuurissa. Se on Sorachin yleiskehitystoimiston pääkaupunki. Se sijaitsee Ishikarin tasangon keskiosassa Ikushunbetsujoen varrella. Idässä kaupungin alue nousee Yūbarivuorille, länsirajalla virtaa Ishikarijoki. Iwamizawassa on 79 438 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 481,02 neliökilometriä.
Japanilainen asutus Iwamizawassa alkoi 1880-luvulla, kun uudisasukkaita maan länsiosista asettui alueen kautta rakennetun, Hokkaidōn ensimmäisen rautatielinjan varrelle. Iwamizawasta kehittyikin tärkeä rautateiden risteysasema. Kaupungissa on esimerkiksi elintarvike-, paperi- ja muoviteollisuutta. Kaupunkioikeudet Iwamizawalle myönnettiin vuonna 1943. Sittemmin se on kasvanut myös läheisen Sapporon satelliittikaupunkina. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2006, kun siihen liitettiin Kurisawan maaseutukaupunki ja Kitan kyläkunta. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla viljellään etenkin riisiä ja vihanneksia.
Iwamizawaa palvelevat JR Hokkaidōn Hakodate-päälinja ja Muroran-päälinja.
Lengeden kaivosonnettomuus

Lengeden kaivosonnettomuus oli 24. lokakuuta 1963 Saksan liittotasavallan Lengedessä tapahtunut kaivosturma, jossa rautamalmikaivos täyttyi äkkiä vedellä. 129:stä kaivosmiehestä 39 hukkui, mutta 79:n onnistui pelastautumaan muutaman tunnin kuluessa. Viimeiset 11 kaivosmiestä onnistuivat viettämään maanalaisessa pimeässä ilmaonkalossa 14 vuorokauden ajan ennen kuin heidän koputuksensa kuultiin 10 päivän kuluttua onnettomuudesta ja nelipäiväinen pelastusoperaatio aloitettiin. Siihen asti monimutkaisin ja hyvin onnistunut kaivosonnettomuuden pelastusoperaatio tunnetaan nimellä ”Lengeden ihme”, "das Wunder von Lengede".
Onnettomuuspaikka sijaitsi tuolloisen Länsi-Saksan Ala-Saksin osavaltiossa lähellä Salzgitterin kaupunkia. Kun kaivoksesta oli kuultu elonmerkkejä, miehille onnistuttiin toimittamaan ruokaa, juomaa, vaatteita ja pelikorttipakkoja. Luolaan saatiin vedetyksi myös puhelinyhteys. Pelastuskuilun poraaminen 60 metrin syvyyteen kesti kolme vuorokautta, ja operaatio päättyi onnistuneesti 7. marraskuuta 1963.
Lengeden pelastusoperaatio oli Euroopan ensimmäisiä uutistapahtumia, joita televisiokatsojat saattoivat seurata erikoislähetysten myötä miltei hetki hetkeltä varsinkin saksankielisissä maissa. Paikalle saapui jopa 450 tiedotusvälineiden edustajaa.
Aiheesta tehtyjä elokuvia.
Saksalainen elokuvaohjaaja Rudolf Jugert ohjasi aiheesta näytelmäelokuvan "Das Wunder von Lengede" (1969). Dokumenttielokuvia tapauksesta on julkaistu 1979 ja 2003. Vuonna 2003 valmistui tapauksen pohjalta kolmituntinen televisiodraama "Valoa pimeydessä (Das Wunder von Lengede)", joka esitettiin Suomen televisiossa huhtikuussa 2006. Se voitti saksalaisen Grimme-televisiopalkinnon.
Kultainen lepakko

Kultainen lepakko () on japanilainen supersankarihahmo, jonka loivat 16-vuotias Takeo Nagamatsu ja 25-vuotias Suzuki Ichiro vuonna 1931 ja joka sai nimensä Golden Bat -tupakkamerkin mukaan.
Hahmo esiintyi aluksi paperinukketeatterissa ("kamishibai"), joka kiersi paikkakunnalta toiselle.
Hahmo esiintyy muun muassa vuonna 1967 esitetyssä televisiosarjassa.
Vantaan ruotsalainen seurakunta

Vantaan ruotsalainen seurakunta () on Vantaalla toimiva ainoa ruotsinkielinen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunnan virkaatekevänä kirkkoherrana toimii Kristian Willis. 
Vuoden 2022 lopussa Vantaan ruotsalaiseen seurakuntaan kuului 3 921 jäsentä, mikä on 70,8 % alueen ruotsinkielisistä asukkaista. Seurakunnan alaisuudessa toimii viisi kirkkoa.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Vantaan ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherroina:
Suomen ja Taiwanin suhteet

Suomen ja Taiwanin suhteet ovat lähinnä kaupalliset ja epäviralliset. Suomi tunnusti Kiinan kansantasavallan 13. tammikuuta 1950 ja diplomaattiset suhteet solmittiin saman vuoden lokakuussa. Viralliset diplomaattiset suhteet Taiwanilla on vain 15 valtion kanssa, joista ainoa eurooppalainen on Vatikaani. Suomen hallituksen käyttämä nimitys alueesta on pääsääntöisesti "Taiwan" eikä esimerkiksi "Kiinan tasavalta".
Helsinkiin avattiin Taipein Helsingin yhteystoimisto vuonna 1990 ja Taipeihin vastaava Suomea edustava toimisto vuotta myöhemmin. Ne toimivat epävirallisina suurlähetystön kaltaisina instituutioina, sillä virallisia diplomaattisia suhteita ei ole. 
Toukokuussa 2020 Taiwan lahjoitti pohjoisen sairaanhoitopiirille suu-nenäsuojamia, joita oli ottamassa vastaan eduskunnan Taiwan-ystävyysseuran puheenjohtaja Mikko Kärnä (kesk.).
Kita-Hiroshima

Kita-Hiroshima (, ’Pohjois-Hiroshima’) on Japanin kaupunki Hokkaidōn saarella Hokkaidōn prefektuurissa. Se sijaitsee Ishikarin kehitystoimiston alueella Sapporon ja Chitosen kaupunkien välissä. Kaupunki on rakentunut Ishikarin tasangon eteläreunalle ja sen länsiosissa on ylänköalueita. Kita-Hiroshimassa on 58 152 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 119,05 neliökilometriä.
Alueen ensimmäiset japanilaiset uudisasukkaat muuttivat sinne 1880-luvulla Hiroshiman prefektuurista, mistä paikkakunta on saanut nimensä. Hiroshiman kyläkunta perustettiin vuonna 1902. Siitä tehtiin maaseutukaupunki vuonna 1968, ja nimensä Kita-Hiroshimaksi se muutti saadessaan kaupunkioikeudet vuonna 1996. 1970-luvulta lähtien kaupunki on kasvanut voimakkaasti Sapporon lähiönä. Kaupunkiin on sijoittunut esimerkiksi logistiikkaa, korjaamoja, elintarviketeollisuutta ja maatalouskoneiden tuotantoa. Maaseutualueilla viljellään riisiä ja vihanneksia, kuten perunoita, porkkanoita, daikon-retiisejä ja kurpitsoita.
Kita-Hiroshiman rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu historiallinen Shimamatsun postiasema 1870-luvulta. Kaupungin pohjoisosassa sijaitsee Nopporon aarniometsä, joka on nimitetty erityiseksi luonnonmuistomerkiksi. Kita-Hiroshimaa palvelee JR Hokkaidōn Chitose-linja.
SpaceX CRS-21

SpaceX CRS-21 oli SpaceX:n miehittämätön rahtilento ISS:lle. Lento laukaistiin 6. joulukuuta 2020. Lento kuuluu NASAn Commercial Resupply Services -ohjelmaan. Lento oli uuden Dragon 2 -aluksen rahtiversion ensimmäinen lento, miehitetty variantti aluksesta on jo lentänyt aiemmin. Aluksena oli SpaceX Dragon 2 "C208". Sen telakoituessa ISS:lle oli asemalla ensimmäisen kerran kaksi Dragon-alusta, sillä SpaceX Crew-1 -lennon Crew Dragon Resilience oli myös asemalla. CRS-21 on Falcon 9:n 100. onnistunut laukaisu ja kaikkiaan 101. 
Lento.
Laukaisu onnistui 6. joulukuuta 2020 kello 16.17 UTC-aikaa. Huono sää raketin talteenottoalueella siirsi yritystä päivällä eteenpäin. Alus telakoitui ISS:ään 7. joulukuuta noin 18:40 UTC. 
Lennon kestoksi oli aiottu 30 päivää, edeltävien Dragon-lentojen tapaan.
Rahti.
CRS-21-lennon laukaisurahti oli 2 972 kg. Se koostui:
Laitteistoja ovat muun muassa:
Suomen ja Intian suhteet

Suomen ja Intian suhteet ovat hyvät ja alati syvenevät. Diplomaattiset suhteet aloitettiin vuonna 1949. Suomen nykyinen suurlähettiläs on Ritva Koukku-Ronde.
New Delhissä sijaitsevan suurlähetysrakennuksen ovat suunnitelleet Reima ja Raili Pietilä, ja se valmistui vuonna 1985. Intialla on suurlähetystö Helsingissä ja maata edustava nykyinen suurlähettiläs on Raveesh Kumar. 
Taloudellisen yhteistyön syventämiseen on erikoistunut Suomi-Intia kauppayhdistys.
Israel Finkelstein

Israel Finkelstein (s. 29. maaliskuuta 1949) on israelilainen arkeologi. Hänen tutkimuksena keskittyy Levantin alueen arkeologiaan, ja hänet tunnetaan työstään etenkin raamatullisen arkeologian parissa. Finkelstein on kirjoittanut myös useita kirjoja.
Finkelstein on poikennut monista perinteisistä raamatullisen arkeologian näkemyksistä tuoden uusia tulkintoja. Hänen on kuvattu olevan "literalistin ja minimalistin välimaastossa" ja toisaalta joidenkin mielestä edustavan minimalismiakin suhtautumisessaan raamatulliseen arkeologiaan.
Finkelstein syntyi Israelissa Itä-Euroopasta saapuneeseen aškenasijuutalaiseen sukuun. Hän valmistui filosofian tohtoriksi 1983.
Chang’e 5

Chang’e 5 on Kiinan kuuluotain. Satelliitti laukaistiin kohti Kuuta 23. marraskuuta 2020. 1. joulukuuta 2020 Chang’e 5 laskeutui Kuuhun, ja 17. joulukuuta se palasi Maahan.
Chang’e 5:n tehtävä oli tuoda Kuusta kivinäyte Maahan ensimmäistä kertaa yli neljäänkymmeneen vuoteen. Luotaimen oli tarkoitus kerätä kaksi kilogrammaa materiaalia Oceanus Procellarumista. Chang’e 5 palasi Maahan 17. joulukuuta. Luotain laskeutui Kiinan Sisä-Mongoliaan, ja Kiinan avaruushallinnon johtaja Zhang Kejian ilmoitti pian tämän jälkeen luotaimen tehtävän onnistuneen. Edellisen kerran näytteitä oli tuonut Neuvostoliiton Luna 24 -luotain vuonna 1976. Yhdysvallat toi Kuun kiviä ensimmäisen kerran Maahan Apollo-lennoillaan vuosina 1969–1972.
Luotain pystytti Kuun pinnalle toisena maana maailmassa maansa lipun, joka on kaksi metriä leveä ja 90 senttiä korkea. Kiinan tavoite on kansainvälisen tutkimusaseman rakentaminen ja miehitettyjen avaruuslentojen aloittaminen Kuuhun 2030-luvulla.
Ilūkste

Ilūkste (, ) on kaupunki Etelä-Latviassa Selonian historiallisella alueella. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1917. Vuonna 2016 siellä oli 2 638 asukasta.
Historia.
Ilūkste muodostui 1500-luvulla kauppareitin varteen; asiakirjoissa se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1559. Paikka kuului Kuurinmaan ja Semgallian herttuakunnan semigallialaiseen osaan. Jo vuonna 1596 kaupungissa oli latinakoulu, ja 1600-luvun jälkipuoliskolla saapuivat ensimmäiset vanhauskoiset.
Kuurinmaan ja Semgalen herttuakunta joutui vuonna 1795 Venäjän keisarikunnan hallintaan. Pietarin ja Varsovan välisen maantien (valmistunut vuonna 1875) ja Tilsitistä Väinänlinnaan (1873) johtavan rautatien rakentaminen toivat alueelle vaurautta. Vuonna 1897 Ilūkstessa oli 3 652 asukasta, joista 1 355 oli puolalaisia, 847 venäläisiä, 842 juutalaisia, 360 latvialaisia, 134 saksalaisia ja 99 liettualaisia. Vuonna 1910 Ilūksteen perustettiin venäläisten opettajien instituutti, joka myöhemmin siirrettiin Jaroslavliin. Vuonna 1917 Ilūkste sai kaupunginoikeudet.
Nina Zaitseva

Nina Grigorjevna Zaitseva (, , s. 1946) on vepsäläinen kielitieteilijä ja runoilija, jota voidaan pitää vepsän kirjakielen luojana. Hän johti prosessia, jonka tuloksena perestroikan alettua vepsäläisille luotiin kirjakieli. Tätä työtä tehdessä Zaitseva muun muassa kehitti uusia sanoja vepsän kieleen. Zaitseva toimii Karjalan Tiedekeskuksen Kielen, kirjallisuuden ja historian instituutin kielisektorin johtajana. Hän oli myös perustamassa Vepsän kulttuuriseuraa ja vepsänkielistä "Kodima"-sanomalehteä. Hän toimi sen ensimmäisenä pitkäaikaisena päätoimittajana. Zaitseva on väitellyt tohtoriksi vuonna 2002. Hän on kääntänyt "Kalevalan" vepsäksi ja julkaissut runoja. Vuonna 2012 vietettiin Vepsän vuotta, ja tuolloin hän julkaisi vepsäläisten kansalliseepoksen, jonka nimi on "Virantanaz". Tähän työhön häntä oli innoittanut "Kalevalan" vepsäntäminen. Zaitseva käytti työhön yli vuosikymmenen. Eepoksen pohjana on vepsäläinen kansanrunous ja mytologia.
Vieras Skotlannista

Vieras Skotlannista ("Putting Pants on Philip") on lyhyt mykkäelokuva vuodelta 1927, jossa pääosassa ovat brittiläinen Stan Laurel ja yhdysvaltalainen Oliver Hardy. Se on Laurelin ja Hardyn ensimmäinen "virallinen" yhteinen elokuva. Elokuvassa Laurelin esittämä skottilainen Philip saapuu Yhdysvaltoihin kiltti yllään ja joutuu vaikeuksiin kilttinsä vuoksi. Hänen Hardyn esittämä setänsä yrittää saada hänet käyttämään housuja.
Laurel ja Hardy esiintyivät yhteensä 107 elokuvassa vuodesta 1921 vuoteen 1950. Elokuvan idea tuli Laurelilta ja perustui Laurelin ystävän kertomaan tarinaan ajalta jolloin Laurel oli töissä konserttisalissa. Arkistoija William K. Everson kuvasi elokuvaa "yhdeksi 1920-luvun lopun todellisista jalokivistä, ja ehkä Laurelin ja Hardyn kaikista elokuvista omalaatuisimmaksi, vaikkei välttämättä hauskimmaksi".
Juoni.
Piedmont Mumblethunder (Hardy) odottaa skottilaista veljenpoikaansa Philipiä (Laurel) laiturilla. Piedmont ei tiedä miltä Philip näyttää, mutta on lukenut kirjeestä että Philip on niin ujo naisten keskuudessa että hän "näkee täpliä". Nähdessään nuoren miehen käyttäytyvän oudosti laivan lääkärin terveystarkistuksessa, Piedmont kertoo ohikulkijalle säälivänsä sitä joka joutuu tämän matkustajan hakemaan - vain huomatakseen että kilttimies on Philip. Vaikka Piedmont pitää kiltillistä Philipiä ensin naismaisena, hän yrittää keskustella tämän kanssa ja näyttää tälle kaupunkia. Käy kuitenkin ilmi ettei Philip kärsi mistään ujoudesta naisten keskuudessa vaan on paatunut naistenmies. Philip päätyy lopulta menettämään alushousunsa ja kävelee ilmanvaihtoventtiilin yli joka saa hänen kilttinsä nousemaan, saaden kaksi naista pyörtymään.
Häveten veljenpoikaansa Piedmont vie Philipin räätäliin, joka sovittaa hänelle housuja vaikka Philip inhoaa niitä. Philip lähtee räätälistä pois jatkaakseen aiemmin näkemänsä naisen seuraamista. Philip ottaa kilttinsä pois peittääkseen sillä mutalätäkön. Nainen kuitenkin kieltäytyy tästä kohteliaisuudesta ja sen sijaan vain hyppää lätäkön yli ja häipyy. Sen sijaan kiltin päälle astuu Piedmont, joka tippuu syvään mutaiseen kuoppaan. Elokuva loppuu lähikuvaan Oliver Hardyn kasvoista näyttäen "tulevan harmistuneen ilmeen klassikon".
Tuotanto.
Vaikka tämä oli Laurelin ja Hardyn ensimmäinen "virallinen" yhteiselokuva, ikonisista Ohukainen ja Paksukainen -hahmoista ei vielä ollut tullut pysyviä. Näiden hahmojen ensiesiintyminen oli Fred Guiolin ohjaamassa elokuvassa "The Second Hundred Years", missä Leo McCarey ehdotti että näyttelijät esiintyisivät vakituisesti yhdessä.
Osa elokuvasta kuvattiin historiallisessa Culver-hotellissa. Elokuva sai ensi-iltansa 3. joulukuuta 1927.
Maaria Nuoranne

Maaria Nuoranne (s. 12. marraskuuta 1993 Tuusula) on suomalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä.
Nuoranne opiskeli Kallion ilmaisutaidon lukiossa ja Lahden kansanopiston teatterikoulutuksessa. Hän on esiintynyt näyttelijänä "Syke"-sarjassa ja toiminut Bellen suomenkielisenä ääninäyttelijänä elokuvassa "Beauty and the Beast – Kaunotar ja hirviö". Vuonna 2019 hän esitti toista pääosaa Lauri-Matti Parppein lyhytelokuvassa "Hiljaa kuin murhaajat". Vuonna 2020 Nuoranne avusti käsikirjoittajana ystäväänsä, näyttelijä Linnea Leinoa tämän sketsihahmo Hillevi Häntä-Heikkilän kehittämisessä "Putous"-viihdesarjassa. Hänet valittiin samana vuonna näyttelijäksi "Putouksen" kolmannelletoista tuotantokaudelle, joka kuvattiin keväällä 2021. Nuoranteella on ollut myös elektropopia soittava yhtye White Balance yhdessä Ilari Heinilän kanssa. 
Muusikkoperheessä kasvaneen Nuoranteen isä on kuoronjohdon professori, äiti laulunopettaja ja veli säveltäjä. Itse hän opiskeli musiikkiopistossa viulunsoittoa ja laulua. Ihmissuhteiden väliaikaisuudesta kertova Nuoranteen esikoisromaani "Rotan vuosi" on Storytelin julkaisema audioromaani. Alkuvuodesta 2025 hän käsikirjoitti työparinsa Ronja Haikan kanssa Yleisradiota varten kuusiosaista taitoluisteluaiheista draamasarjaa, jota tuottaa Haikan tuotantoyhtiö Poolgirl Productions.
Dagda (Latvia)

Dagda on kaupunki itäisessä Latviassa Latgallian historiallisella alueella, lähellä Valko-Venäjän rajaa. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1992, eli se on yksi Latvian nuorimmista kaupungeista. Vuonna 2016 siellä oli 2 178 asukasta.
Historia.
Dagdan perusti 1600-luvulla Kuurinmaan herttakunnan kansleri Jānis Francis Hilzens nimellä Dageten. Tuolloin alueelle syntyi myös katolinen seurakunta ja ensimmäinen puukirkko rakennettiin. Viimeisen Hilzen-suvun jäsenen kuoltua vuonna 1788 hänen leskensä myi kartanon Bujnicki-suvulle, jonka aikana sinne muodostui ainutlaatuinen kirjasto, arkisto, taidekokoelma ja arkeologinen museo. Vuonna 1863 kapinoivat talonpojat polttivat kartanon, ja siitä ovat jäljellä enää puutarha ja kaivetut kanavat.
Dagda kärsi pahoja vaurioita kummassakin maailmansodassa. Vuonna 1950 sille myönnettiin kaupunkikylän asema ja siitä tuli Dagdan alueen keskus. Vuonna 1992 Dagda sai kaupunginoikeudet, ja vuodesta 2000 lähtien sillä on ollut myös oma lippu ja hymni.
Tunnukset.
Dagdan kaupungilla on oma sinivalkoinen lippu, jossa sininen symboloi alueen järviä ja siellä aikoinaan asuneita suomalais-ugrilaisia heimoja, valkoinen puolestaan baltteja ja henkistä selkeyttä. Kaupungin vaakunassa on kuvattuna punainen feenikslintu kultaisella pohjalla.
Laaksovirta

Laaksovirta on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Dennis Nylund

Dennis "Ätä" Nylund (s. 22. heinäkuuta 1985 Oulu) on suomalainen näyttelijä ja breakdance-valmentaja.
Nylund teki ensimmäisen esiintymisensä Svenska Teaternissa vuonna 2005 ja saavutti breakdancen maailmanmestaruuden vuonna 2009. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta ja palasi Svenska Teaterniin vuonna 2016. Nylund toimi Saana Akiolan ja Sami Saikkosen kanssa tuomarina "Pakko tanssia" -ohjelmassa vuonna 2013. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvassa "Ollaan vapaita" ja televisiosarjassa "M/S Romantic". Vuonna 2017 hän mentoroi "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelmassa.
Nylund valittiin koekuvauksissa uutena näyttelijänä "Putous"-viihdesarjan kolmannelletoista tuotantokaudelle, joka esitettiin keväällä 2021. Hän voitti ohjelman sketsihahmokilpailun hahmolla Folke Rundqvist.
Nylund toimi vuoden 2024 Pariisin olympialaisiin valmistautuneen breakdance-urheilija Anniina Tikan henkilökohtaisena valmentajana.
Nylund on naimisissa ja pariskunnalla on yksi tytär ja toinen lapsi syntyi joulukuussa 2021. Nylund harrastaa lenkkeilyä ja golfia.
Jens Jonas Jansen

Jens Jonas Elstrand Jansen eli J. J. Jansen (1844 Hobøl – 1. elokuuta 1912) oli norjalainen pappi ja hartauskirjailija. Hän oli pappina useassa seurakunnassa, viimeksi Røykenissä mutta erosi virasta 1897 sairautensa vuoksi. Hän asui sittemmin Kristianiassa (nyk. Oslo), jossa hän jatkoi kirjoittamista. Muutamia hänen teoksiaan on suomennettu.
Jansen valmistui ylioppilaaksi 1861, teologian kandidaatiksi 1868. Hän oli 1873–1883 kappalainen Skjebergissä, kirkkoherra 1884–1890 Varteigissa, vuoteen 1897 Røykenissä ja asui sitten Kristianiassa. Terveydellisistä syistä hän joutui keskeyttämään pappisuransa mutta kirjoitti kuitenkin edelleen runsasta ja suosittua hartauskirjallisuutta. Monet kirjat hän kirjoitti keskustelumuotoon. Hän oli saarnaajana aikanaan Norjan arvostetuimpia.
Jansenin poika oli arkkivaari Einar Jansen, joka oli Norsk biografisk leksikonin toimittaja.
Kirkniemen rautatieasema

Kirkniemen rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Hanko–Hyvinkää-radalla Lohjalla.
Kirkniemi on ollut asemapaikkaluettelossa nimellä "Gerknäs" ainakin vuodesta 1875 lähtien. Se perustettiin Kirkniemen kartanon lähelle. Liikennepaikkarakennus rakennettiin vuonna 1900 Bruno Granholmin suunnitteleman Platformskjul I -tyypin mukaisesti. Jo vuonna 1906 liikennepaikkarakennus korvattiin Bruno Granholmin suunnittelemalla kansallisromanttis- ja jugendtyylisellä asemarakennuksella, jota laajennettiin 1923. Aseman ulkoasu on pysynyt pääosin alkuperäisenä.
Kirkniemestä rakennettiin teollisuusraide Virkkalan sementtitehtaalle. Vuonna 1966 Kirkniemeen avattiin paperitehdas, joka lisäsi tavaraliikennettä. Henkilöliikenne lakkautettiin 25. syyskuuta 1983, mutta lipunmyyntiä jatkettiin vuoteen 2001 saakka. Asemarakennus ja muita asema-alueen rakennuksia siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.
Karl Adolf Nordenskiöld

Karl Adolf Nordenskiöld (15. maaliskuuta 1824 Tuusula – 15. joulukuuta 1897 Tuusula) oli suomalainen juristi, virkamies ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Nordenskiöldin vanhemmat olivat tilanomistaja, luutnantti Karl Gustaf Nordenskiöld ja Hedvig Ulrika Sederholm ja puoliso vuodesta 1864 Hilma Lovisa Broms (k. 1922). Nordenskiöld tuli ylioppilaaksi 1843 ja suoritti tuomarintutkinnon 1849 ja kameraalitutkinnon 1852. Hän oli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari vuodesta 1849 ja senaatin ylimääräinen kamarikirjuri 1852. Nordenskiöld tuli Yleisen revisionioikeuden revisiokonttorin 2. reviisoriksi 1853 ja apukamreeriksi Suomen sotakomissariaatissa ja luotsilaitoksessa 1857. Hän oli Helsingin pitäjän kihlakunnan kruununvouti 1859–1874, samoin kuin Tuusulassa Ruotsinkylänkartanon eli Johannisbergin sääntöperintötilan haltija. Nordenskiöld oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878,1882 ja 1888.
Kuuraparta

Kuuraparta ("Frosty The Snowman") on alun perin yhdysvaltalainen, vuonna 1950 julkaistu, lumiukosta kertova joululaulu. Laulun suomenkieliset sanat on kirjoittanut Sauvo Puhtila.
"Frosty The Snowman" -laulun kirjoittivat yhdysvaltalaiset lauluntekijät Walter Rollins ja Steve Nelson. Tarkoituksena oli tehdä uusi menestyshitti Gene Autrylle ja Cass County Boysille, joiden esittämä joululaulu "Petteri Punakuono" ("Rudolph the Red Nosed Reindeer") nousi listojen kärkeen vuonna 1949. Rollins ja Nelson pyysivät Gene Autrya levyttämään laulun yhdessä Cass Country Boysin kanssa. Gene Autry huomasi mahdollisuuden päästä jälleen listojen kärkeen ja levytti kappaleen. Kuten "Rudolph the Red Nosed Reindeer", myös "Frosty The Snowman" muodostui kansainväliseksi menestyskappaleeksi. Levy julkaistiin lokakuussa vuonna 1950. 
Laulu kertoo lumiukosta, joka herää eloon, kun lapset asettavat sen päähän taikurin silinterihatun. Lapset ja lumiukko seikkailevat kaupungilla, mutta lämmin ilma pakottaa Frostyn jättämään lapset. Lumiukko lupaa kuitenkin palata takaisin.
Kappaleen levyttivät 1950-luvulla myös Nat King Cole, Jimmy Durante, Guy Lombardo ja Perry Como. Bing Crosby levytti kappaleen vuonna 1962. "Frosty The Snowman" -laulussa ei mainita joulua tai joululomaa (holiday) lainkaan. Silti kappale on vuosien varrella sisällytetty kymmeniin joulualbumeihin. "Frosty The Snowman" -aiheesta on tehty myös elokuva vuonna 1969 sekä TV-animaatio "Frosty's Winter Wonderland" vuonna 1976.
Laulun inspiraation lähteenä oletetaan olleen Armonkin pikkukaupungin New Yorkissa. Nykyään kaupungissa järjestetään vuosittain paraati, joka on omistettu Frostylle. 
Laulun suomenkielinen versio.
Sauvo Puhtilan sanoittaman, suomenkielisen laulun "Kuuraparta" levyttivät ensimmäisenä Brita Koivunen ja lauluyhtye Four Cats vuonna 1964. Vuonna 1965 sen levyttivät Saukki ja pikkuoravat. Laulu sisältyi "Pikkuoravien joulupotkuriin 1". Laulun ovat levyttäneet myös muun Markku Aro (1975), Mikko Alatalo (1999) ja Joel Hallikainen (2002). 
Suomenkielinen laulu vastaa sisällöltään varsin tarkasti alkuperäistä englanninkielistä. Myös suomalaisessa laulussa lauletaan silinterihatusta: "Saat tästä vanhan silinterin, päähän paljaaseen. Se on kai hattu taikurin, pois täältä muuttaneen. Hei, Kuuraparta, nytpä jotain tapahtuu! Täynnä elämää aivan onkin jää, - lumiukko naurusuu! "
Gabriel Johan Masalin

Gabriel Johan Masalin (20. elokuuta 1823 Juva – 1. maaliskuuta 1886 Oulu) oli suomalainen juristi, kuvernööri ja valtiopäivämies.
Masalinin vanhemmat olivat tilanomistaja, varatuomari Karl Gabriel Masalin ja Ebba Katarina Poppius ja puoliso vuodesta 1860 Emilia Masalin (k. 1912). Masalin tuli ylioppilaaksi 1843 ja suoritti tuomarintutkinnon ja kameraalitutkinnon 1848. Varatuomarin arvon Masalin sai 1851 ja laamannin arvonimen 1875. Hän oli Viipurin hovioikeuden ylimääräinen kanslisti vuodesta 1849 ja Vaasan ruotujakoisen tarkk’ampujapataljoonan sotatuomari 1856. Mikkelin läänin varalääninsihteeriksi Masalin tuli 1856 ja lääninsihteeriksi 1864 ja sitten senaatin siviilitoimituskunnan esittelijäsihteeriksi 1879 ja Oulun läänin kuvernööriksi 1884. Masalin oli porvarissäädyssä Mikkelin edustaja valtiopäivillä 1872 ja 1877–1878.
Taidemaalari, piirtäjä ja kuvittaja Ebba Masalin oli Gabriel Johan Masalinin tytär.
Oitin koulu

Oitin koulu on alakoulu Hausjärven kuntakeskuksessa Oitissa. Koulussa toimii kaksitoista perusopetusluokkaa (1-6) sekä kaksi esiopetusryhmää. Koulussa järjestetään myös erityisopetusta. Oppilaita on noin 250.
Hausjärven kunta on vuonna 2019 tutkinut Oitin koulun sisäilman laatua ja suunnittelut koulun peruskorjausta. Voimakkaimmin oireilevia lapsia on varmuuden vuoksi siirretty tilapäisiin väistötiloihin.
Historia.
Yli-insinööri Hugo Kasmimir Nordenswanin suunnittelema Oitin ensimmäinen koulurakennus valmistui syksyllä 1895, jolloin siinä aloitti toimintansa Oitin kansakoulu. Koulussa oli 76 oppilasta ja kaksi opettajaa. Rakennusta laajennettiin ensimmäisen kerran vuonna 1904. Vuonna 1912 oppilaita oli jo 104 ja kouluun saatiin kolmas opettaja. Koulua laajennettiin 1919 lisärakennuksella, jossa oli veistosali, naisopettajan asunto sekä johtajaopettajan asunto. Sodat keskeyttivät koulun toimintaa ja koulua käytiin vain vajaina lukukausina. Sotavuosien jälkeen uuden koulurakennuksen rakentaminen tuli tarpeelliseksi kasvavan asukasluvun johdosta. Paikka uutta koulua varten ostettiin keskeltä kylää Paavolan tilan mailta. Koulutyö uudessa rakennuksessa alkoi syksyllä 1954. Koulu kalustettiin ja sisustettiin talkootyöllä.
Koulurakennuksen alakerran saniteettitilat remontoitiin vuosina 1992-1993 ja perusteellisesti koulu kunnostettiin vuonna 2002.
Victor Aimé Huber

Victor Aimé Huber (1800–1869) oli saksalainen osuustoiminta-aatteen levittäjä, joka käsitteli kirjoissaan yhteiskunnallisia aiheita.
Hänen vanhempansa olivat kirjailija ja toimittaja Ludwig Ferdinand Huber (1764–1804) ja Marie Therese Heyne Forster (1764–1829), joka oli Göttingenin yliopiston klassillisen filologian professori Christian Gottlob Heynen tytär.
Huber tuli kirjallisuushistorian ja uudemman historian professoriksi Rostockiin vuonna 1833 ja Marburgiin vuonna 1835 ja oli professorina Berliinissä vuosina 1843–1850. Hän oli espanjan kielen, kirjallisuuden ja olojen tuntija ja julkaisi alalta "Geschichte des Cid" (1829), "Cronica de Cid" (1844), "Skizzen aus Spanien" (1828–1835). Huber oli kiinnostunut yhteiskunnallisten olojen kohentamista ja kiinnitti matkoillaan Euroopan eri maissa huomiota silloin ensi askeleita ottavaan osuustoimintaliikkeeseen, josta hän kirjoitti teoksessaan "Reisebriefe aus Belgien, Frankreich und England im Sommer 1854" (1855). Hänestä tuli sitten yksi osuustoiminta-aatteen huomattavampia tienraivaajia Saksassa, mutta hänen yrityksensä saada Saksassa syntymään englantilaismallinen kristillis-sosiaalinen liike ei onnistunut.
Monnin koulu

Monnin koulu on alakoulu Hausjärven Monnissa, postitoimialueella 05800 Hyvinkää. Koulussa toimii perusopetusluokat (1-6) sekä esiopetusryhmät.
Konsulttiyhtiö Perlaconin tekemä Hausjärven oppilaitosten ja päiväkotien palveluverkkoselvitys suosittaa Monnin koulun lakkautumista, sillä kunnan oppilasmäärän on ennustettu vähenevän viidenneksellä vuoteen 2027 mennessä. Koulun opiskelijoiden uudeksi sijoituspaikaksi ehdotetaan Eskon ja Oitin kouluja.
Historia.
Monnin kylän lapset kävivät vuosikymmenten ajan Eskon koulua ja myöhemmin Erkylän kansakoulua. Keväällä 1917 seudun asukkaat suunnittelivat kansakoulun perustamista Erkylän rautatiepysäkin tienoille. Asukkaiden anomuksen johdosta kansakoulupiirijakovaliokunta järjesti kesäkuussa yleisen kokouksen Rauhasaaressa Arolammilla. Valiokunta ehdotti saamiensa selvitysten perusteella uutta Kerkkolan koulupiiriä, johon tulisivat kuulumaan Kerkkolan kartanon ja sen läheiset torpat Erkylästä sekä Rauhasaaren ja Jusulan talot Arolammilta. Ehdotus ei kuitenkaan toteutunut, sillä vapaaherra Carl Munck vastusti hanketta monesta syystä, eikä suostunut luovuttamaan sille tonttia Kerkkolan kartanolta.
Kouluasia edistyi hitaasti vaikeiden sotavuosien sekä Riihimäen kauppalan itsenäistymisestä johtuvien rajasiirtojen vuoksi. Tonttikysymys saatiin kuitenkin lopulta ratkaistuksi, kun vapaaherra Munck suostuikin myymään kunnalle puolentoistahehtaarin kokoisen palstan rautatien lähettyviltä. Koska osa suunnitellusta piiristä jäi Riihimäen puolelle, ehdotti Hausjärven kuntavaltuusto koulun rakentamista kuntien yhteiseksi, mutta asiasta ei päästy yhteisymmärrykseen. Kuntavaltuusto päätti heinäkuussa 1926 muodostaa Erkylän ja Vantaan kylien Monnin rautatiepysäkin puoleisista osista Monnin koulupiirin. Oppilaat saivat opetusta aluksi vuokratiloissa, kunnes koulurakennus valmistui 1928. Koulun johtajaopettajana toimi Lyydi Nokkala, kunnes virkaan palkattiin miesopettaja sotien jälkeen.
Johan August Lindelöf

Johan August Lindelöf (23. maaliskuuta 1824 Karvia – 29. tammikuuta 1897 Porvoo) oli suomalainen pappi, opettaja ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Henkilöhistoria.
Lindelöfin vanhemmat olivat kappalainen Johan Lindlöf ja Anna Margareta Hällfors ja puoliso vuodesta 1852 Matilda Josefina Ammondt (k. 1897). Lindelöf tuli ylioppilaaksi 1843, valmistui filosofian kandidaatiksi 1850 ja hänet vihittiin papiksi 1855. Teologian tohtoriksi hän väitteli 1863 ja sai rovastin arvon 1879. Lindelöf oli Helsingin yksityislyseon opettaja 1852–1853, Isonkyrön vt. kappalainen 1855 ja Turun lukion teologian lehtori 1858, astuen virkaan 1959, sekä lukion teologian apulaisopettaja 1866–1870. Turun tuomiokapitulin jäsenenä hän toimi 1859–1870 ja Hauhon kirkkoherrana vuodesta 1869, astuen virkaan 1872. Porvoon tuomiokapitulin asessori Lindelöf oli 1881–1887 ja Porvoon tuomiorovasti vuodesta 1886, astuen virkaan 1887. Hän oli pappissäädyssä Porvoon hiippakunnan papiston valtiopäiväedustaja 1877, 1882, 1885 ja 1888.
Keksijä, tehtailija Leonard Lindelöf oli Johan August Lindelöfin poika.
Georg Adolf Wilhelm von Helbig

Georg (Gustav) Adolf Wilhelm von Helbig (1757–1813) oli saksalainen diplomaatti ja kirjailija. Hän oli vuodesta 1798 Saksin lähetystösihteerinä Berliinissä ja vuodesta 1804 lähetystöneuvos. Hänet siirrettiin 1811 residentiksi Danzigin vapaakaupunkiin.
Nuoruudessaan, luultavasti 1760-luvulla, Helbig oli oleskellut Venäjällä, lähinnä kai Pietarissa. Hän tuli tunnetuksi varsinkin ilman tekijännimeä vuonna 1809 julkaisemastaan Venäjän hovioloja käsittelevästä teoksesta "Russische Günstlinge". Hän on kirjoittanut myös pari muuta Venäjän historiaa koskevaa kirjoitusta.
Oitbackan kartano

Oitbackan kartano () sijaitsee Loojärven etelärannalla Oitmäen kylässä Kirkkonummen pohjoisosassa. Sen itäpuolella on Espoon kartanon laaja maisemakokonaisuus. Oitbacka edustaa kartanokulttuurin viimeistä kukoistuskautta, ja sen viljelysmaita halkoo hämäläisten muinainen meritie. Museovirasto on määritellyt Oitbackan kartanokokonaisuuden valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Ensimmäinen kirjallinen maininta Oitbackasta on vuodelta 1540; tuolloin keskiaika alkoi taittua uudeksi ajaksi. 1600-luvulta asti Oitbacka oli jaettu kahdeksi maatilaksi, ja se kuului 1820-luvulle saakka Espoon kartanoon. Kiseleffin suku osti Oitbackan 1860-luvulla. Kiseleffit kohensivat tilan rakennukset kartanoaseman mukaisiksi.
Oitbackan nykyinen päärakennus on Konstantin Kiseleffin käsialaa ja se valmistui 1876. Päärakennukseen kuuluu puistokokonaisuus, jossa sijaitsee muun muassa Ville Vallgrenin Narcissos-veistos.
Oitbackan yhteyteen perustettiin 1800-luvun lopulla kartanokoulu. 2000-luvun Oitbacka on yksityisomistuksessa ja se vuokraa tilojaan yksityishenkilöille ja yrityksille. Oitbacka on myös aktiivinen maa- ja metsätaloustila.
Oitbacka sijaitsee Helsingin kantakaupungista noin 25 kilometriä länsiluoteeseen.
Gory

Gory on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Yélimanén piirissä Malissa. Se sijaitsee 25 kilometriä Yélimanésta länteen. Kunnassa on 12 600 ja kylässä 7 300 asukasta (vuonna 2009).
Goryn kunnan pinta-ala on 724,9 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Yélimanen piirin Kremisin ja Guidimen, etelässä Tringan ja lännessä Diafounou Goryn kuntiin sekä pohjoisessa Mauritaniaan. Kunnan keskellä sijaitsee Toyan kunta.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Maisemaa leimaavat kyliä ympäröivät kukkulat. Kasvillisuus on pensassavannia. Tärkein vesistö on sadekauden jälkeen kuivuva Kolimbinén sivujoki Térékolé.
Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat etupäässä soninkeja. Lisäksi on maureja ja fulbeja. Vallitseva uskonto on islam.
Goryn kautta kulkee Nioron, Yélimanén ja Kayesin välinen maantie RN23. Väestön pääelinkeinot ovat omavaraistalouteen perustuva maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maissi, maapähkinä ja lehmänpapu. Myytäväksi kasvatetaan pullokurpitsaa. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja vähäisessä määrin hevoset. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä. Suuri osa väestöstä on muuttanut Ranskaan ja muihin maihin. Siirtolaiset auttavat perheitään ja rahoittavat kehityshankkeita.
Kunnassa on viisi alakoulua, kaksi koraanikoulua ja yläkoulu. Goryssa ja Biladjimissa on kunnalliset terveyskeskukset.
Aulikki Ristoja

Aulikki Ristoja s. Lehtimäki (s. 1949) on suomalainen shakinpelaaja ja shakkikirjailija. Hänellä on kolme naisten Suomen-mestaruutta, vuosilta 1979 1988 ja 2000. Hän on osallistunut viisiin shakkiolympialaisiin. Hän on kirjeshakin naisten kansainvälinen mestari (LIMC). Pelaajana hän on edustanut seuratasolla Gambiittia.
Aulikki Ristoja on kirjoittanut filosofian lisensiaattityönä tutkielman "Shakin estetiikasta – Dynamiikan nautinto ja älyllinen kauneus shakkipelissä". Lisäksi hän on aviomiehensä Fide-mestari 
Thomas Ristojan kanssa kirjoittanut kolmiosaisen shakkikirjan "Shakki 1-3". Lisäksi he tekivät sarjakuvia Suomen Shakki -lehteen. Heillä on kaksi poikaa, jotka myös pelaavat shakkia. Jan Ristoja on Fide-mestari ja Samu Ristoja shakkimestari.
Lähteet.
Brizeaux

Brizeaux on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 58 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 8,33 neliökilometriä.
Brizeaux’n väkiluku on kasvanut 11 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 47 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 52, eli siellä asui kuusi asukasta vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Ippécourt

Ippécourt on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 97 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 10,62 neliökilometriä.
Ippécourtin väkiluku on kasvanut yhdellä asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 96 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 95, eli siellä asui kaksi asukasta vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Eugenia (nimi)

Eugenia on naisen etunimi, joka on johdettu miehennimestä Eugen. Taustalla on kreikan kielen sana "eugenes", joka merkitsee ’jalosyntyistä’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuuhun 2024 mennessä tilastoitu noin 660–670 Eugeniaa.
Nimipäivät.
Mikael Agricola mainitsi Eugenia-nimen joulukuun 23. päivän kohdalla vuoden 1544 rukouskirjassaan. Hän viittasi 250-luvulla surmattuun neitsytmarttyyri Eugeniaan, jonka kuolinpäivänä pidetään joulupäivää.
Ruotsissa Eugenia-nimi otettiin almanakkaan vuonna 1812. Nimipäivä oli 10. helmikuuta. Se oli Eugenian nimipäivä myös suomenkielisessä Haaparannan almanakassa (1812, 1830–1900) ja sitä seuranneessa Luulajan almanakassa (1901–1918).
Nykyään Eugenian nimipäivä on suomenruotsalaisessa almanakassa 16. kesäkuuta ja Ruotsin almanakassa 5. marraskuuta.
Pyrzycen piirikunta

Pyrzycen piirikunta () on Puolan piirikunta Länsi-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 39 336. Piirikunta jakautuu kuuteen maalaiskuntaan, jotka ovat Bielice, Kozielice, Lipiany, Przelewice, Pyrzyce sekä Warnice. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Pyrzycen kaupunki.
Pyrzycen piirikunnan pinta-alasta 6,5 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Pyrzycen piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 10,4 prosenttia. Luku on huomattavan suuri koko Puolan työttömyysasteeseen verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Pyrzycen piirikunnassa oli 39 336 asukasta, joista 49,9 prosenttia naispuolisia ja 50,1 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 40 847 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 32 135 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 17,5 prosenttia, työikäisten 61,1 prosenttia ja eläkeikäisten 21,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,8 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 322 lasta.
Demian

Demian: Emil Sinclairin nuoruudentarina () on vuonna 1919 ilmestynyt Hermann Hessen kirjoittama romaani. Hesse kirjoitti romaanin parin kuukauden aikana vuonna 1917, ja se ilmestyi alun perin jatkokertomuksena "Die neue Rundschau" -lehdessä helmikuusta huhtikuuhun 1919. Tämän jälkeen romaanin julkaisi Berliinissä S. Fischer Verlag. Teoksessa kuvataan saksalaisen Emil Sinclairin elämää kouluajoista opiskeluvuosiin.
Hesse julkaisi romaanin alun perin salanimellä Emil Sinclair.
Teoksen on suomentanut Toini Havu, ja suomennoksen on julkaissut 1968 Weilin &amp; Göös, toisen painoksen WSOY 2002. Esipuheen on kirjoittanut Aarno Peromies.
Teemoja.
Romaani sai paljon vaikutteita Friedrich Nietzschen filosofisesta ajattelusta sekä C. G. Jungin psykoanalyysistä.
Kouluhallituksen "Arvostelevassa Kirjaluettelossa" vuonna 1969 kirjailija Kari Vaijärvi kirjoitti teoksesta seuraavasti:
Dual (elokuva)

Dual on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Riley Stearns. Sen pääosia esittävät Karen Gillan, Beulah Koale, Theo James ja Aaron Paul. Se on Stearnsin kolmas pitkä elokuva. Elokuva kuvattiin Tampereella syksyllä 2020. Se on ensimmäinen Suomessa kokonaan kuvattu Hollywood-elokuva.
"Dual" sai ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla 22. tammikuuta 2022.
Kuvaukset.
Elokuvan kuvauspaikaksi valittiin Tampere, koska koronaviruspandemian takia elokuva haluttiin kuvata Yhdysvaltojen ulkopuolella. Päätökseen vaikutti myös suomalainen pääomarahasto IPR.VC, joka on yksi tuotantoyhtiö XYZ Filmsin rahoittajista.
Elokuvassa esiintyy noin kaksisataa suomalaista avustajaa ja kymmenisen puheroolin esittäjää. Elokuvan kuvaus Tampereella kesti kuusi viikkoa syksyllä 2020.
Kuvauspaikkoihin kuuluivat Hervannan vapaa-aikakeskus, pääkirjasto Metso, Koulukadun kenttä, Pyynikin urheilukenttä ja liikenneympyrä Tampereen rantatunnelin suulla.