tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Antonio Lukitš

Antonio Lukitš (, 1992, Užhorod, Ukraina) on ukrainalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Hän opiskeli vuosina 2011—2015 Kiovan kansallisessa teatteri-, elokuva- ja televisioyliopistossa ja valmistui elokuvaohjaajaksi. Hän työskenteli aluksi dokumenttielokuvien parissa. 
Hänen opiskelijatyönään ohjamansa lyhytdokumentti "Baikalin kalat" (Риби озера Байкал; 2014) voitti parhaan dokumettielokuvan palkinnon CineRail-festivaaleilla Pariisissa. Koskettava elokuva kertoi Takakarpatiasta kotoisin olevasta senioripariskunnasta, joka vierailee sukulaisten luona Venäjällä. 
Hänen ohjaamansa ensimmäinen pitkä fiktioelokuva oli komedia "My Thoughts Are Silent" (2019, , suom. "Ajatukseni ovat hiljaa"). Se keräsi positiivisia arvioita ja palkittiin Karlovy Varyn elokuvajuhlilla tuomariston erikoispalkinnolla (2019). Elokuva arvostettiin vuonna 2021 Ukrainan elokuvahistorian sadan parhaan elokuvan listan sijalle 20. 
Lukitšin draamakomedia "Luxembourg, Luxembourg" esitettiin Venetsian elokuvajuhlilla (2022).
Lukitš on ohjannut myös esimerkiksi ukrainalaista televisiosarjaa "Sex, Insta, ja ZNO".
Soulslike

Soulslike (tai Souls-like) on videopelien lajityyppi, joka on saanut nimensä FromSoftwaren kehittämästä "Demon’s Souls" -pelistä (2009) ja sen jälkeen julkaistuista "Dark Souls" -sarjan peleistä (2011–2016). Termi on laajentunut kattamaan yleisesti pelejä, jotka ovat saaneet vaikutteita samankaltaisilla pelillisillä ja teemaattisilla piirteillä. Soulslike-pelit tunnetaan erityisesti haastavasta pelattavuudesta, syvällisestä tarinankerronnasta ja omaleimaisesta pelimaailmasta.
Pelimekaniikka ja pelattavuus.
Soulslike-pelit ovat tunnettuja niiden korkeista vaikeustasoista ja pelaajan taitavuuden merkityksestä. Pelattavuus keskittyy tarkkoihin liikkeisiin, ajoitettuihin iskuihin ja vihollisten hyökkäysten väistelyyn. Yleensä pelihahmo voi myös kerätä ”sieluja” tai vastaavia resursseja, joita käytetään hahmon kehittämiseen.
Laskelmoiva taisteleminen, korkea vaikeustaso ja toistuva kuoleminen ovat eräitä pelaamisen piirteitä. "Dark Souls" teki suosituksi "Demon’s Soulsista" alkunsa saaneen pelimekaniikan, jossa pelaaja menettää pelissä käytetyn valuutan (sielut) kuollessaan. FromSoftwaren Hidetaka Miyazakin mukaan vaikeus ei ole itsetarkoitus, vaan keino tiettyyn päämäärään: koettelemuksien ja saavutuksien arvo kokemuksena, jota ei ole helppo toistaa omassa elämässä, ja jossa on mukana siihen liittyvät riskit. "Elden Ringiä" on sanottu helpommin lähestyttäväksi avoimen pelimaailman ja valinnaisten haasteiden myötä.
Lajityypin peleissä on tyypillisesti retkinuotio tai vastaava tallennuspiste, jossa voi nostaa tasoa tai täydentää käytettäviä resursseja. Retkinuotion käyttö myös palauttaa maailman aiempaan tilaan, jolloin vastustajat palaavat alkupaikoilleen.
Soulslike-pelit ovat tunnettuja myös syvällisestä ja monimutkaisesta tarinankerronnastaan. Tarinaa ei usein kerrota perinteisillä kerrontakeinoilla, vaan pelaajalle jätetään paljon tulkinnanvaraa. Maailmat ovat usein synkkiä ja mystisiä, ja ne tarjoavat pelaajalle mahdollisuuden tutkia monimutkaista historiaa ja salaisuuksia.
FromSoftwaren vaikutus.
FromSoftwaren "Demon’s Souls" (2009), "Dark Souls" -sarja (2011–2016), "Bloodborne" (2015) ja myöhemmin julkaisemat pelit, kuten "" (2019) sekä "Elden Ring" (2022), ovat olleet merkittäviä vaikuttajia Soulslike-genreen. Alkuperäisten Soulslike-pelien menestyksen myötä muut kehittäjät ovat omaksuneet genren piirteitä ja luoneet omia tulkintojaan siitä. Esimerkkejä näistä ovat muun muassa "Hollow Knight" (2017), "Nioh" (2017), "Ashen" (2018) ja "Code Vein" (2019).
Pekka Turunen

Vilho Pekka Turunen (s. 26. tammikuuta 1967 Mikkeli) on suomalainen prikaatikenraali, joka on toiminut marraskuun 2023 alusta Pääesikunnan tiedustelupäällikkönä.
Turunen suoritti upseerin tutkinnon Kadettikoulussa vuosina 1987–1990. Hän on toiminut urallaan aiemmin muun muassa osastopäällikkönä Puolustusvoimien tiedustelulaitoksessa 2014–2015, apulaisosastopäällikkönä Pääesikunnan tiedusteluosastolla 2015–2019 sekä Suomen puolustusasiamiehenä Puolaan ja Ukrainaan 2007–2010 sekä Venäjälle ja Valko-Venäjälle 2019–2022. Vuosina 2022–2023 hän toimi ainelaitosjohtajana Maanpuolustuskorkeakoulussa.
Las Vegas Strip Circuit

Las Vegas Strip Circuit on katurata Las Vegas Stripillä ja sen ympäristössä Paradisessa Nevadassa Yhdysvalloissa.
Las Vegas Strip Circuitin on suunnitellut saksalainen rata-arkkitehti Carsten Tilke, Hermannin poika. Radalla ajettiin Las Vegasin Grand Prix ensimmäistä kertaa kaudella 2023. Rata ajetaan vastapäivään.
Viktor Gažík

Viktor Gažík (s. 13. joulukuuta 2001 Handlová) on slovakialainen shakinpelaaja, jolla on suurmestarin arvonimi. Marraskuussa 2023 Gažíkin vahvuusluku on 2547, jolla hän on Slovakian toiseksi vahvin aktiivipelaaja ja maailmanlistan sijalla 391.
Gažík on alle 18-vuotiaiden maailmanmestari vuodelta 2018 ja alle 10-vuotiaiden Euroopan-mestari vuodelta 2010.
Ideologiset valtiokoneistot

"Ideologiset valtiokoneistot" (ransk. "Idéologie et appareils idéologiques d'État (Notes pour une recherche)") on ranskalaisen marxilais-filosofi Louis Althusserin essee vuodelta 1970. Essee jatkaa Karl Marxin ja Friedrich Engelsin ideologiateoriaa yhdistäen sen Sigmund Freudin, Jacques Lacanin ja Antonio Gramsci töihin. Essee on yksi Althusserin vaikutusvaltaisimmista teoksista.
Althusserin mukaan valtiokoneistot voidaan jakaa sortaviin ja ideologisiin valtiokoneistoihin. Sortavat valtiokoneistot, kuten poliisi ja armeija käyttävät väkivaltaa pitääkseen hallitsevan luokan vallassa. Ideologiset valtiokoneistot käyttävät puolestaan muita keinoja. Esimerkiksi koulutusjärjestelmä, uskonto, perhe ja kulttuuri toimivat ideologisina valtiokoneistoina. Sortavat valtiokoneistot ovat yksittäisiä instituutioita, kun taas ideologiset valtiokoneistot ovat laajempia ja niiden tarkoitus on levittää ideologioita.
Kirchenkar

Kirchenkar on laskettelurinne Skigebiet Obergurgl-Hochgurglin talviurheilukeskuksessa Söldenissä Itävallassa.
Kirchenkarissa järjestettiin ensimmäinen alppihiihdon maailmancupin osakilpailu marraskuussa 2023, se oli miesten pujottelu. Kyseinen kilpailu oli miesten kauden ensimmäinen, kun kolme aiempaa kilpailua piti perua sääolosuhteiden vuoksi.
Päiväkunta

Päiväkunta on kylä Korpilahden Vespuolella Jyväskylässä. Se sijaitsee Päijänteen Rutalahden eteläpuolella, lähellä Joutsan (ennen vuotta 2008 Leivonmäen) ja Toivakan rajaa. Lähimmät kylät ovat Ravionkylä ja Pajulahti lännessä sekä Rutalahti idässä.
Päiväkunta ei ole muodostanut erillistä rekisterikylää, vaan alue on kuulunut Rutalahden rekisterikylään.
Historia.
Sana "päiväkunta" on tarkoittanut erämaareittiä, joka on voitu kiertää yhdessä päivässä. Myöhemmin sanasta tuli yleisnimitys yksityisille eräomistuksille. Yleensä niin kutsutuille päiväkunnille annettiin tarkempi ympäristöön pohjautuva nimi, mutta poikkeuksellisesti tällä alueella sijainnutta eräomistusta on kutsuttu vain "Päiväkunnaksi", johon alueen ensimmäisen talon sekä koko kyläkunnan nimi perustuu. Rutalahden ympäristö oli 1500-luvun alkupuolella Sääksmäen erämaata.
Päiväkunnan talo eli Alatalo perustettiin vuonna 1601. Talo jakautui kahtia vuonna 1621, mutta talot yhdistettiin jälleen vuonna 1684. Talo jakautui kuitenkin pian uudestaan, sillä vuonna 1726 Alatalosta erotettiin Mäkelän talo. Myöhemmin Alatalosta erotettiin vielä Rimpi ja Heinäjärvi eli Haikkala vuonna 1761 ja Nääsilä vuonna 1771. Vanha-Heinäjärvi puolestaan erotettiin Haikkalasta vuonna 1795 ja Mannila Nääsilästä vuonna 1820.
Korpilahden kappeliseurakunta erotettiin Jämsästä erilliseksi seurakunnaksi vuonna 1861. Varsinainen Rutalahti siirrettiin Korpilahdesta Leivonmäkeen vuonna 1936, mutta Päiväkunta jäi osaksi Korpilahtea. Korpilahden kunta liitettiin Jyväskylän kaupunkiin vuonna 2009. Päiväkunta kuuluu Jyväskylän viralliseen Vespuolen kaupunginosaan.
Palvelut.
Koulu.
Päiväkunta kuului Rutalahden koulupiiriin vuoteen 1910 asti, jolloin Päiväkuntaan saatiin oma koulu. Koulu lakkautettiin 1980-luvulla. Ravio-Päiväkunnan maamiesseura osti koulun 2000-luvun alkupuolella ja rakennusta käytetään nykyään kylätalona.
Roman Balajan

Roman Gurgenovytš Balajan (; ; ; 15. huhtikuuta 1941 Nerkin Horatagh, Vuoristo-Karabahin autonominen alue, Azerbaidžanin SNT, Neuvostoliitto) on armenialais-ukrainalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Hän työskenteli Stepanakertin teatterissa näyttelijänä vuosina 1959–1961. Sitten opiskeli Jerevanin teatteri-instituutissa (1962–64) ja jatkoi opintojaan Kiovan kansallisessa teatteri-, elokuva- ja televisioyliopistossa (–1969). Hänen työskenteli vuodesta 1970 lähtien kiovalaisen O. Dovženko -elokuvastudion palveluksessa. Vuosina 1996-2014 hän toimi Iljuzion films-yhtiön johtaja («Ілюзіон фільмз»).
Hänen pitkä elokuvansa "Lentoja unessa ja valveilla" (1983, ) saavutti suurta suosiota perestroikan alkuaikoina Neuvostoliitossa. Elokuvan näki 6,5 miljoonaa katselijaa vuonna 1983. Suomen ensi-ilta oli vuonna 1983 ja Yleisradio esitti elokuvan ykköskanavallaan vuonna 1985. Vuonna 2021 elokuva luokiteltiin Ukrainan elokuvahistorian sadan parhaan elokuvan listan sijalle 7. 
Balajanin filmografiaa, ote ohjauksista (1969–):
Balajan on palkittu useasti taiteellisista töistään. Hänen saamia yleisiä tunnustuksia ovat muun muassa Neuvostoliiton valtionpalkinto (1987), Ukrainan kansantaiteilija (1997), taideakatemian jäsen (akateemikko, 2001), Ukrainan ansioritarikunnan kunniamerkit (III, II ja I luokka; 2001, 2008 ja 2016), Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunnan kunniamerkki (V luokka, 2020).
Daniel Helldén

Daniel Helldén (s. 27. kesäkuuta 1965 Luulaja) on ruotsalainen vihreä poliitikko ja ympäristöpuolueen miespuolinen puheenjohtaja marraskuusta 2023. Hän on kotoisin Lidingöstä ja väitteli tohtoriksi Tukholman yliopistosta vuonna 2005. Vuonna 2014 hänet valittiin Tukholman liikenteestä vastaavaksi apulaispormestariksi. Virassaan hän edisti voimakkaasti pyöräilyä. Helldén valittiin kansanedustajaksi valtiopäiville vuonna 2022, ja syksyllä 2023 hän nousi ympäristöpuolueen toiseksi puheenjohtajaksi Märta Stenevin rinnalle.
Petro Sokalskyi

Petro Petrovytš Sokalskyi tai Sokolskyi (; 26. syyskuuta 1832 Harkova – 14. huhtikuuta 1887 Odessa) oli ukrainalainen säveltäjä. Hän toimi Ukrainassa koulunopettajana ja kokosi kansansävelmiä, joista hän julkaisi erittelevän ja vertailevan tutkimuksen "Russkaja narodnaja muzyka" (1888). Hän asettui 1860 Odessaan "Odesski vestnik" -sanomalehden toimittajaksi vuoteen 1876 ja perusti sinne filharmonisen seuran. Hän sävelsi muun muassa kolme oopperaa "Mazepa" (1859), Toukokuun yö (1876) ja Dubnon piiritys (1878) ja lauluja esimerkiksi Taras Ševtšenkon, Leonid Hlibovin ja muiden teksteihin.
Luzech

Luzech on kunta Lounais-Ranskassa Lotin departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Lotjoen varrella, noin 19 kilometriä Cahorsin kaupungista länteen.
Kaupunki sijaitsee strategisesti tärkeällä paikalla kohdassa, jossa Lotjoki tekee jyrkän silmukan. Kaupungin paikalla on ollut linnoitus jo ensimmäisellä vuosituhannella. 1000-luvulla paikalle rakennettiin linna Château de Luzech estämään viikinkien nousun jokea ylös. Vuonna 1212 Simon IV de Montfort ristiretkeläistensä kanssa poltti linnan sekä samalla koko kaupungin. Nykyään linnasta on jäljellä vain sen 24 metriä korkea nelikulmainen päätorni Tour de Luzech.
Silvalen

Silvalen on taajama Herøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on tasan yksi neliökilometri ja asukasluku 855 vuonna 2022.
Svend Borchmann Hersleb

Svend Borchmann Hersleb (7. maaliskuuta 1784 Alstahaug – 12. syyskuuta 1836 Kristania) oli norjalainen teologi ja vastaperustetun Oslon yliopiston teologian professori vuodesta 1814. Hän sai vaikutteita Nikolai Grundtvigilta ja vastusti rationalismia. Hersleb edusti hyvin konservatiivista kristinuskon suuntausta ja vaikutti näkemyksillään kokonaiseen pappissukupolveen.
Herslebs gate

Herslebs gate on katu Grünerløkkan ja Gamle Oslon kaupunginosissa Oslossa. Se kulkee Schous plassilta Tøyengatalle ja on nimetty teologi Svend Borchmann Herslebin mukaan.
Almyróksen arkeologinen museo

Almyróksen arkeologinen museo (, myös Γιαννοπούλειο Αρχαιολογικό Μουσείο, "Giannopoúleio Archaiologikó Mouseío") on arkeologinen museo Almyróksen kaupungissa Kreikassa. Se esittelee erityisesti lounaisen Magnesian alueelta löydettyä esineistöä.
Historia ja rakennus.
Museon perusti alun perin paikallinen antiikintutkimuksen seura Óthrys, joka perustettiin vuonna 1896. Sen vanha nimi viittaa seuran kantavana voimana toimineeseen Nikólaos Giannópoulokseen. Museo toimii uusklassisessa rakennuksessa, jonka rakennushanke alkoi vuonna 1910 ja joka valmistui lopulta vuonna 1930. Se kunnostettiin sodan ja vuosien 1955 ja 1956 maanjäristysten jälkeen vuosina 1956–1958.
Museo luovutettiin kulttuuriministeriölle vuonna 1960 ja uusittiin, mikä valmistui vuonna 1969. Museorakennus kärsi suuria vaurioita vuoden 1980 maanjäristyksessä, jonka jälkeen harkittiin sen purkamista. Kokoelmat siirrettiin Vóloksen arkeologiseen museoon. Rakennus päätettiin kuitenkin kunnostaa, mikä valmistui vuonna 1996. Museo avattiin uudelleen vuonna 1998. Museorakennuksessa on yksi pääsali ja kaksi sivusalia.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä nykyisen Almyróksen kunnan alueelta lounaisesta Magnesiasta, joka oli antiikin aikana Akhaia Fthiotista, sekä myös muualta Thessaliasta. Ajallisesti kokoelma ulottuu neoliittiselta kaudelta bysanttilaiselle kaudelle.
Kokoelmiin kuuluu muun muassa löytöjä keskisen helladisen kauden asuinpaikasta Xenián Kastrákista, protogeometrisen kauden asuin- ja hautapaikasta Plátanoksen Voulokalývasta, sekä antiikin ajan Haloksen ja Thebain kaupungeista. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, hautakiviä, työkaluja, aseita, koruja sekä bysanttilaisten kirkkojen koristeosia. Museossa on myös kirjasto, johon kuuluu tutkimuskirjallisuutta, käsikirjoituksia, sanomalehtiä sekä tietoja kokoelman löydöistä.
Ámfissan arkeologinen museo

Ámfissan arkeologinen museo () on arkeologinen museo Ámfissan kaupungissa Delfoín kunnassa Kreikassa. Se esittelee Fokiin alueyksikön alueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Historia ja rakennus.
Museo perustettiin vuonna 1987, kun kunta luovutti museorakennukseksi tarkoitetun talon kulttuuriministeriölle. Se kunnostettiin, ja näyttelyn kokoaminen alkoi vuonna 1996. Museo avattiin 18. toukokuuta 2002. Museorakennus on kaksikerroksinen ja rakennettu 1900-luvun alkupuolella. Se on toiminut aiemmin muun muassa pankkina ja poliisitalona. Alakerroksessa on kolme salia ja yläkerroksessa yksi suuri sali ja pienempi näyttelyhuone.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä varhaiselta pronssikaudelta noin 2800 eaa. varhaiselle bysanttilaiselle kaudelle 500-luvulle jaa. Löytöjä on antiikin Fokiin ja Ozolian Lokriin alueelta, lukuun ottamatta seudun tunnetuin kohde Delfoi, jonka löydöt ovat Delfoin arkeologisessa museossa.
Alakerroksen salit esittelevät erityisesti antiikin Kirrhan, Kallionin, Lilaian ja Erokhoksen kaupunkien löytöjä sekä löytöjä esihistoriallisen ajan asuin- ja hautapaikoista nykyisistä Agía Efthymíasta, Chrissósta (muinainen Krisa), Erateinísta, Itéan Moúlkista ja Kámpoksesta. Yläkerran suuri sali esittelee erityisesti antiikin Amfissan kaupunkia. Saleissa on esillä muun muassa veistoksia, kulttifiguriineja, keramiikkaa, metalliastioita, työkaluja, aseita ja koruja. Lisäksi yläkerran pienempi huone on omistettu rahoille, jotka ovat peräisin yksityiskokoelmasta. Rahakokoelma ulottuu nykyaikaan saakka. Museon pihalla on esillä piirtokirjoituksia ja mosaiikkeja.
Ástroksen arkeologinen museo

Ástroksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Ástroksen kaupungissa Vóreia Kynourían kunnassa Kreikassa. Se esittelee seudulta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Historia ja rakennus.
Museo toimii entisessä Karytsiótisin koulun talossa, jonka rakennutti Dimítrios Karytsiótis vuonna 1805. Se kärsi suuria tuhoja Kreikan vapaussodassa vuonna 1826, mutta kunnostettiin tämän jälkeen. Museo on avattu alun perin vuonna 1959. Myöhemmin se luovutettiin kulttuuriministeriölle ja avattiin uusimisen jälkeen vuonna 1985. Museo oli välillä kiinni vuonna 2008 tapahtuneen maanjäristyksen jälkeen.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä eri puolilta antiikin ajan Kynuriaa, mukaan lukien jäänteitä roomalaisaikaisesta Herodes Atticuksen huvilasta; keramiikkaa ja muita löytöjä hellenistisen kauden haudoista; sekä muun muassa piirtokirjoituksia ja rahoja. Museon pihalla on esillä rakennusten, kuten Herodes Atticuksen huvilan, veistoksia ja koristeosia, mukaan lukien Herodeen ja hänen vaimonsa patsaat sekä korinttilaistyylisiä kapiteeleja.
Ávdiran arkeologinen museo

Ávdiran arkeologinen museo () on arkeologinen museo Ávdiran kylässä Kreikassa. Se esittelee erityisesti antiikin ajan Abderan kaupungin kaivauksissa tehtyjä löytöjä.
Historia ja rakennus.
Museo aloitti toimintansa vuonna 1994. Antiikin Abderan löydöt olivat alun perin Kaválan arkeologisessa museossa ja vuodesta 1973 Komotinín arkeologisessa mueossa. Oman museon suunnittelu Ávdiraan alkoi vuonna 1976, ja päätös museon perustamisesta tehtiin vuonna 1984. Museorakennus rakennettiin vuosina 1989–1992. Museoon siirrettiin esineistöä Kaválasta ja Komotinísta. Museon pysyvä näyttely uusittiin vuosina 1998–1999 ja se avattiin uudestaan vuonna 2000. Museorakennus on kaksikerroksinen ja siinä on näyttelytilojen lisäksi muun muassa toimisto-, varasto- ja konservointitiloja.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löydöksiä antiikin ajan Abderan kaupungista ja sen hautausmailta noin ajalta 700 eaa. – 1200 jaa. Näyttely jakaantuu kolmeen pääosaan, jotka ovat julkinen elämä, yksityinen elämä sekä hautauskäytännöt. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, figuriineja eli pienoispatsaita, hautakiviä, piirtokirjoituksia sekä koruja.
Galaxídin arkeologinen museo

Galaxídin arkeologinen museo tai oikeammin "Galaxídin arkeologinen kokoelma" () on arkeologinen museo Galaxídin kaupungissa Delfoín kunnassa Kreikassa. Se esittelee löytöjä kaupungista ja sen ympäristöstä.
Kokoelma on perustettu vuonna 1932. Se sai alkunsa yksityiskokoelmien lahjoituksista, ja myöhemmin sitä on laajennettu sattuma- ja kaivauslöydöillä sekä siirroilla Delfoin arkeologisesta museosta. Nykyiseen rakennukseensa kokoelma on ollut sijoitettu vuodesta 1979. Rakennus on vanha kunnantalo ja tyttökoulu, joka on rakennettu vuosina 1868–1870. Samassa rakennuksessa toimii merenkulkumuseo.
Kokoelmaan kuuluu löytöjä esihistorialliselta ajalta myöhäisantiikkin. Niitä on Galaxídin kaupungista, jonka paikalla sijaitsi antiikin ajan Khaleionin kaupunki, sekä lähiseudulta. Kokoelmiin kuuluu myös meriarkeologisia löytöjä.
Kastelórizon arkeologinen museo

Kastelórizon arkeologinen museo (), myös Kastelórizon arkeologinen ja kansatieteellinen museo (), on arkeologinen ja kansatieteellinen museo Megístin kylässä Kastelórizon saarella Kreikassa. Se esittelee saaren historiaa antiikin ajalta uudelle ajalle.
Historia ja rakennus.
Museo toimii kaksikerroksisessa rakennuksessa, jonka alempi kerros on ollut osa Johannittain ritarikunnan aikaista Pyhän Nikolaoksen ("Ágios Nikólaos") linnaa, ja jonka ylempi kerros on rakennettu osmanivallan aikana 1800-luvulla ja oli saaren turkkilaisen komentajan käytössä. Rakennuksen kunnostaminen alkoi vuonna 1975 ja se toimii museona vuodesta 1984. Megístin kylässä toimii myös Kastelórizon historiallinen kokoelma.
Kokoelmat.
Museon kokoelmat jakaantuvat antiikin ajan löydöksiin, bysanttilaisen ja frankkivallan ajan esineistöön sekä jälkibysanttilaisen uuden ajan esineistöön. Antiikin ajan kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, piirtokirjoituksia, hautakiviä sekä lyykialaista tyyliä olevia reliefejä. Maininnan arvoisia ovat esimerkiksi Hygieian patsaan osa, roomalaisaikaisen sarkofagin osa sekä merestä löydetyt amforat ja kiviankkurit. Keskiajalta näytteillä on muun muassa veistoksia varhaiselta kristilliseltä kaudelta sekä ikoneita ja muuta bysanttilaisaikaista taidetta. Museon yksi sali on omistettu kansatieteelle ja esittelee perinteisiä asuja, käsitöitä ja kansantaidetta.
Lárisan diakroninen museo

Lárisan diakroninen museo () on arkeologinen museo Lárisan kaupungissa Kreikassa. Se esittelee seudun historiaa esihistorialliselta ajalta nykyajalle saakka.
Historia ja rakennus.
Museo avattiin 28. marraskuuta 2015. Sen rakennushanke kesti 20 vuotta. Arkkitehtuurikilpailu käynnistyi vuonna 1984, ja museo rakennettiin vuosina 1996–2006. Uusi museo korvasi vanhan Lárisan arkeologisen museon (Αρχαιολογικό Μουσείο Λάρισας, "Archaiologikó Mouseío Lárisas"), joka toimi Gení Tzamín moskeijassa eli Uudessa moskeijassa 1950-luvulta vuoteen 2011 saakka. Kreikalle tavanomaisemman esihistoriallista ja antiikin aikaa esittelevän arkeologisen museon konseptin sijaan uusi museo keskittyy koko historiaan, ja siksi sen nimessä on sana "diakroninen", ”läpiaikainen”, ”ajaton”. Museorakennus sijaitsee Mezoúrlon kukkulalla kaupungin eteläosassa. Sen koko on neliömetriä ja se koostuu 11 näyttelysalista.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä Lárisan, Kardítsan ja Tríkalan alueyksiköiden alueilta. Yhteensä museoesineitä on noin . Museon salien teemat ovat:
Rigasche Zeitung

Rigasche Zeitung oli Riiassa vuosina 1778–1919 ilmestynyt saksankielinen sanomalehti.
Lehden perustaminen liittyy valistuksen aatteisiin ja Riiassa asuneen filosofi Johann Gottfried von Herderin toimintaan. Sen julkaisija oli aluksi kirjanpainaja Gottlieb Christian Frölich, 1700-luvun lopussa Julius Müller ja myöhemmin tämän nimeä kantanut kustantamo. Lehti ilmestyi vuodesta 1778 lähtien kahdesti viikossa, aluksi nimellä "Rigische politische Zeitung". Vuonna 1797 sen nimenä oli "Rigische Zeitung" ja vuodesta 1798 "Rigaische Zeitung", kunnes vuonna 1801 nimeksi vakiintui "Rigasche Zeitung". Levikki oli aluksi vain muutamia satoja kappaleita.
"Rigasche Zeitung" muuttui kolmipäiväiseksi vuonna 1829 ja kuusipäiväiseksi vuonna 1843. Se oli Baltian suurin päivälehti, jonka levikki oli 4 600 kappaletta vuonna 1875. Lehti kannatti 1860-luvulla liberalismia, mutta muuttui myöhemmin konservatiiviseksi. Se edusti baltiansaksalaisen aateliston näkemyksiä ja suhtautui kielteisesti latvialaisten ja virolaisten kansallisiin pyrkimyksiin.
Slavofiileja ja Venäjän keisarikunnan venäläistämispyrkimyksiä vastustanut lehti joutui lopettamaan ilmestymisensä vuonna 1889, jolloin sen tilalle perustettiin saman kustantajan julkaisema "Düna Zeitung". "Rigasche Zeitung" sai jatkaa vuoden 1905 vallankumousta seuranneissa oloissa vuonna 1907.
"Rigasche Zeitung" oli ennen ensimmäistä maailmansotaa Baltian vanhin ja suosituin saksankielinen sanomalehti. Sen levikki oli 8 000–10 000 kappaletta, josta puolet meni alueen muihin kaupunkeihin, Venäjälle ja Saksaan.
Ensimmäisen maailmansodan aikana saksankieliset lehdet kiellettiin Venäjällä vuonna 1915. "Rigasche Zeitung" pääsi ilmestymään saksalaismiehityksen aikana lokakuussa 1917, jolloin siihen sulautui aikaisemman kilpailijan "Rigaer Tageblattin" toimitus. Lehti jatkoi konservatiivisella linjalla ja kannatti Baltian liittämistä Saksan keisarikuntaan. Latvian vapaussodan aikana lehti vastusti bolševikkeja ja lakkasi ilmestymästä elokuussa 1919 Kārlis Ulmanisin hallituksen päästyä valtaan. Maailmansotien välisenä aikana sen paikan otti "Rigasche Rundschau".
Harald Aars

Harald Aars (31. toukokuuta 1875 Kristiania – 4. kesäkuuta 1945 Oslo) oli norjalainen arkkitehti, Oslon kaupunginarkkitehti vuosina 1920–1940 ja Norjan arkkitehtiliiton puheenjohtaja 1918–1919 sekä 1920. Hän oli myös mukana perustamassa "Byggekunst"-aikakauslehteä vuonna 1919.
Kokyū

Kokyū () on perinteinen japanilainen kolmi- tai nelikielinen kielisoitin. Se on ainut perinteinen japanilainen soitin, jota soitetaan jousella. Soittimen alkuperä on Okinawalla, ja se muistuttaa hyvin paljon shamisenia, mutta on kooltaan pienempi. Kokyūta on käytetty japanilaisessa kamarimusiikissa sankyokussa, mutta nykyään sen on korvannut shakuhachi.
Stigzelius

Stigzelius on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Vuoden artistin Dove-palkinto

Vuoden artistin Dove-palkinto on vuoden artistille jaettava Dove-palkinto. Palkinto on jaettu joka vuosi vuodesta 1981 lähtien.
Vuoden tuottajan Dove-palkinto

Vuoden tuottajan Dove-palkinto on vuoden tuottajalle jaettava Dove-palkinto. Palkinto on jaettu joka vuosi vuodesta 1994 lähtien.
Vuoden inspiroivan musiikin kappaleen kyyhkyspalkinto

Vuoden inspiroivan musiikin kappaleen kyyhkyspalkinto on vuoden inspiroivan musiikin kappaleelle jaettava GMA Kyyhkyspalkinto. Palkinto on jaettu joka vuosi vuodesta 1989 lähtien.
Kudahuvadhoo

Kudahuvadhoo () on kaupunki Malediiveillä noin 185 kilometriä etelään pääkaupunki Malésta. Kudahuvadhoossa asuu noin 3100 asukasta, minkä myötä saari on Nilandhen atollin eteläosan saarista tiheimmin asuttu.
Kudahuvadhoo on yksi Malediivien kaupunkikeskuksista ja sen talous on nopeassa kasvussa. Kaupungissa on hyvät koulutusmahdollisuudet sekä terveydenhoitopalvelut niin paikallisille kuin turisteillekin. Samalla saarella kaupungin vieressä on lähialueita palveleva lentokenttä.
Fontana Media

Fontana Media on suomenruotsalainen kustantamo. Kustantamo julkaisee kirjoja, jotka liittyvät elämän kysymyksiin, uskontoon ja teologiaan. Kustantamo tarjoaa kirjoja ja materiaaleja seurakunnille. Fontana Media on myös "Kyrkpressen"-lehden julkaisija.
Fontana Median omistaja on Församlingsförbundet rf. Fontana Media on Kristilliset kustantajat ry:n jäsen.
Karas-Sana

Karas-Sana Oy on suomalainen kristillinen kustannusyhtiö. Kustannusyhtiö kustantaa hengellistä aikakauslehteä "Sanaa" ja harjoittaa majoitus- ja ravitsemustoimintaa toimintakeskuksissa. Karas-Sana Oy:n toimitusjohtaja on Terhi Rajala. Karas-Sana on Kristilliset kustantajat ry:n jäsen.
Perussanoma

Perussanoma Oy on suomalainen kristillinen kustannusyhtiö. Perussanoma kustantaa kirjoja, lehtiä, kortteja ja muita tuotteita. Perussanoman kustantamia lehtiä ovat "Elämä" ja "Perusta". Lisäksi Perussanoma julkaisee Seurakuntalainen.fi-verkkolehteä. Perussanoma Oy:n toimitusjohtajana toimii Mikko-Ville Sademies.Perussanoma on Kristilliset kustantajat ry:n jäsen.
Sley-Media

Sley-Media Oy on suomalainen kristillinen kustannusyhtiö. Sley-Media kustantaa kirjoja ja äänitteitä sekä julkaisee lehitä. Sley-Median kustannustoiminta järjestettiin Sley-Median alle vuonna 2009, jolloin kirjatuotanto keskitettiin yhdistyksen kannalta keskeisiin tuotteisiin. Kustannusyhtiö on kokonaan Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen omistama. Aikaisemmin Sley on harjoittanut kustannustoimintaa nimellä SLEY-Kirjat Oy (1977–2005) ja Kustannus Oy Arkki (2005–2009). Sley-Media on Kristilliset kustantajat ry:n jäsen.
Interim Register of Marine and Nonmarine Genera

Interim Register of Marine and Nonmarine Genera (IRMNG) on vuonna 2006 perustettu taksonominen tietokanta, joka kattaa kaikkien eliölajien nimien sukuosat vuodesta 1758 (eläintiede) ja 1753 (kasvitiede) nykypäivään muodostaen johdonmukaisen taksonomisen hierarkian. Maaliskuussa 2020 IRMNG sisälsi yli 490 000 suvun nimeä ja 1,7 miljoonaa lajinimeä keskittyen sukutason tietoihin.
IRMNG tarjoaa yksityiskohtaisen arkiston tieteellisistä nimistä suvuille, sekä eläville että sukupuuttoon kuolleille. Se pyrkii kattamaan täydellisesti hyväksytyt ja ei-hyväksytyt sukujen nimet. Tietokanta on vapaasti haettava ja ladattava.
Tiedot tulevat eri lähteistä, ja ne on organisoitu uudelleen yhteiseksi rakenteeksi verkkokyselyitä ja joukkotiedon toimittamista varten biodiversiteettiprojekteihin. IRMNG:n hyväksymät sukujen nimet maaliskuusta 2020 alkaen on luokiteltu kuntien mukaan, ja arviot heijastavat sekä tiettyjä että epävarmoja nimiä.
Suomen Kardiologinen Seura

Suomen Kardiologinen Seura ry on yleishyödyllinen erikoislääkäriyhdistys. Perustava kokous järjestettiin marraskuun 13. päivänä 1967 Helsingissä. Paikalla oli tällöin 37 perustajajäsentä. 
Sydän- ja verisuonisairauksien alalla Seura on Suomen suurin ammatillisen jatkokoulutuksen järjestäjä. Suomen kardiologinen seura järjestää erilaisia koulutustilaisuuksia (kurssit, kokoukset, pienryhmät, luentosarjat ja verkkokurssit). Pääkokouksia ovat lokakuussa järjestettävä n. 300 osallistujan Syyskokous, maalis-huhtikuussa järjestettävä n. 120-200 osallistujan Kevätkokous sekä pääluentosarja Tietoiskut. Kokousten yhteydessä järjestetään myös näyttelyitä.
Jäsenistö.
Vuoden 2021 lopussa seurassa oli 855 henkilöjäsentä, joista kunniajäseniä on 15 ja ainaisjäseniä 9, sekä 34 kannatusjäsentä. Naisia jäsenistä on 34,2 % ja miehiä 65,8 %.
Kansainvälinen toiminta.
Seura on aktiivinen myös kansainvälisessä yhteistyössä kuuluen mm. American Heart Associationin (AHA) sekä World Heart Federationin (WHF) jäsenyhdistyksiin. European Society of Cardiologyn (ESC) jäsenyhdistykseksi seura liittyi toisena Pohjoismaana vuonna 1968 ja seuran “Grand old man”, Pentti I Halonen, oli yksi ESC:n perustajajäsen (founding father). Lisäksi seura on sitoutunut European Union for Medical Specialists (UEMS) Cardiology alajaoksen toimintaan sekä on rekisteröity koulutuksen järjestäjäksi EBAC:iin (European Board for Accreditation in Cardiology). EBAC antaa kansainvälisille kokouksille CME statuksen.
Pohjois- ja Baltian maiden jakaessa samanlaiset väestöpohjat, päämäärät sekä koulutuksellisen rakenteen, on yhteistyö tällä alueella vankkaa. Näkyvin yhteistyömuoto on kansainvälinen kokous Nordic-Baltic Congress of Cardiology. Näiden kokousten yhteydessä järjestetään myös pohjoismaisia jaoskokouksia.
Malediivien hallinnolliset alueet

Malediivit koostuvat 20 hallinnollisesta alueesta, joiden lisäksi on vielä pääkaupunki Malé. Hallinnollisia alueita kutsutaan "atolleiksi", vaikka ne eivät koostukaan maantieteellisesti yksittäisistä atolleista. Alla olevassa taulukossa on esitettynä hallintoalueet pohjoisesta etelään ja Malén kaupunki.
Sakat

Sakat tai sakit olivat Euraasian aroilla ja Tarimin altaalla asuvia itäiranilaisia paimentolaisia, jotka olivat sukua skyyteille, periytyen Andronovo-kulttuurista, Margianakulttuurista ja itäaasialaisista. Heidän kielensä oli osa skyytin kieltä.
Sakat, jotka olivat läheistä sukua skyytille, erosivat Pontisen aron skyyteistä. Muinaiset sivilisaatiot käyttivät näille paimentolaisille erilaisia nimiä, mutta "Saka" viittaa nimenomaan itäisten arojen paimentolaisiin, kun taas "Skyytti" tarkoittaa läntisen aron paimentolaisia. Myös Skyyttien sukulaiset kimmerilaiset olivat kulttuurisesti samanlaisia, mutta mahdollisesti etnisesti erilaisia.
Historia.
Sakoilla oli merkittävä rooli Keski-Aasiassa. Sakat olivat mukana erilaisissa historiallisissa tapahtumissa, kuten konflikteissa Akhaimenidien kanssa. Dareios I:n sotilaalliset kampanjat sakoja vastaan jakoivat heidät kahteen ryhmään. Sakat vastustivat Aleksanteri Suuren tunkeutumista Keski-Aasiaan ja perustivat kuningaskuntia Tarimin altaalle. Sakojen muuttoliikkeet ja vaikutusvalta ulottuivat Keski-Aasiasta Pohjois-Intiaan muovaten näiden alueiden kulttuurista ja poliittista kenttää.
Salibandyn naisten Suomen Cup 2023–2024

Naisten Kouvolan Lakritsi Suomen Cupin kausi 2023–2024 on järjestyksessään 31. Suomen Cupin kausi. Cupiin osallistuu kaikki F-liigajoukkueet.Kouvolan Lakritsi Suomen Cup 2024 Välierät ja loppuottelut pelataan Final Four -tyylisenä järjestettävässä finaalitapahtumassa pelataan miesten ja naisten välierät ja finaali. Välierissä finaalijoukkueet ratkotaan lauantaina ja mestaruus ratkaistaan sunnuntaina. 
1. kierros.
Northern Stars ja Helsinki United jatkoon 
O2-Jyväskylä II ja Pirkkalan Pirkat jatkoon
Jokerit ja Pelicans SB jatkoon.
SBS Wirmo ja Nystars jatkoon.
FBC Remix ja NJ jatkoon.
2. kierros.
Lohko F 
&lt;br&gt;10.9.2023 Qmax Arena , Seinäjoki
Lohko G
&lt;br&gt;10.9.2023 Liikuntakeskus Buugi , Jyväskylä
Lohko H
&lt;br&gt;10.9.2023 AC Myllypuro , Helsinki
Alifu Alifu

Alifu Alifu on yksi Malediivien hallinnollisista alueista ja se käsittää Arin atollin pohjoisosan, pienen Rasdhukuramathin atollin sekä erillisen Thoddoon saaren. Hallintoalue perustettiin 1.3.1984.
Monet hallintoalueen saarista ovat olleet jo pitkään asuttuina ja saarilta löytyy arkeologisia jäänteitä Malediivien buddhalaiselta kaudelta. Esimerkiksi Arin atolliin kuuluvalta Maalhosin saarelta voi löytää vajrayanabuddhalaisuuteen liittyviä jäänteitä. Maalhosin saari on hallintoalueen asutuista saarista kaikkein läntisin ja koko Malediivien asutuista saarista Maamakunudhoon jälkeen toiseksi läntisin.
Gnaviyani

Gnaviyani on yksi Malediivien hallinnollisista alueista ja niistä maapinta-alaltaan pienin. Gnaviyani koostuu vain Fuvahmulahin atollista, joka sijaitsee Huvadhun ja Addun atollien välillä.
Eyes Open (kappale)

Eyes Open on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale vuodelta 2012. Kappale on mukana elokuvan "Nälkäpeli" soundtrack-albumilla "". Swift sävelsi kappaleen yksin ja tuotti sen Nathan Chapmanin ja Dan Huffin kanssa.
Tuotanto.
”Eyes Open” on tyyliltään alternative rockia ja poikkeaa Swiftin aiemmasta country pop -tyylistä. Kappale tehtiin "Nälkäpeli"-elokuvaa varten. Sanoitukset saivat inspiraatiota elokuvan tarinasta. Swiftin mukaan kappale kertoo päähenkilö Katniss Everdeenin suhteesta kansaa sortavaan Capitolin hallintoon. Kappaleen sanoma on varoitus olla luottamatta keneenkään. Swift sävelsi kappaleen yksin. Tuottajina toimivat Swift ja Nathan Chapman.
Swift levytti soundtrackille myös toisen kappaleen, rauhallisen balladin ”Safe &amp; Sound”. Se on tunnelmaltaan ja viestiltään aivan päinvastainen kuin ”Eyes Open”.
Julkaisu ja vastaanotto.
”Eyes Open” julkaistiin soundtrack-albumilla "The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond" 20. maaliskuuta 2012. Siitä tuli radiosingle 27. maaliskuuta. 
Kappale nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 19 Kappale oli erityisen suosittu Uudessa-Seelannissa, jossa se nousi listasijalle 6. Kappale palkittiin parhaan naisartistin singlen Teen Choice -palkinnolla.
Vuonna 2023 Swift levytti kappaleen uudelleen nimellä ”Eyes Open (Taylor’s Version)”. Kappale julkaistiin digitaalisena promosinglenä.
Ronan (kappale)

Ronan on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale ja hyväntekeväisyyssingle vuodelta 2012. Swift kirjoitti kappaleen Maya Thompsonin blogikirjoitusten perusteella. Thompson kertoi blogissa pojastaan Ronanista, joka sairasti neuroblastoomaa ja menehtyi juuri ennen neljättä syntymäpäiväänsä. Laulu kertoo Ronanin tarinan Thompsonin näkökulmasta. Thompson on merkitty kappaleen toiseksi tekijäksi, koska sanoituksissa on lainauksia hänen teksteistään.
Kappale julkaistiin digitaalisena singlenä 8. syyskuuta 2012. Sen tuotot menivät kokonaan syöpäjärjestöille. Swift esitti laulun myös televisiossa hyväntekeväisyyskonsertissa "Stand Up To Cancer".
Kappale nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 16. Single on myynyt Yhdysvalloissa kultalevyn verran.
Vuonna 2021 Swift levytti kappaleen uudelleen nimellä "Ronan (Taylor’s Version)". Kappale lisättiin albumille "Red (Taylor’s Version)". Kappaleen lyriikkavideossa on kuvia ja videopätkiä Ronanista.
1,1-difluorietaani

1,1-difluorietaani (C2H4F2) eli etylideenidifluoridi, HFC-152a tai jäähdytyskaasu R152a on fluorihiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa ponnekaasuna ja jäähdytysaineena.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa 1,1-difluorietaani on väritöntä kaasua, joka voidaan nesteyttää paineenalaisena. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen. 1,1-difluorietaani syttyy palamaan melko helposti. Aineen hengittäminen vaikuttaa keskushermostoon ja voi aiheuttaa mielihyvän tunnetta. Aineen väärinkäyttöä päihtymistarkoitukseen on raportoitu.
Valmistus ja käyttö.
1,1-difluorietaania valmistetaan etyynin ja vetyfluoridin reaktiolla 220–280 °C:n lämpötilassa. Katalyyttinä reaktiossa käytetään alumiinifluoridia tai alumiinifluoridin, magnesiumin ja vismutin seosta. Muita menetelmiä ovat metallikloridien katalysoima vinyylikloridin fluoraus tai 1,2-dikloorietaanin fluoraus.
1,1-difluorietaania käytetään esimerkiksi ponnekaasuna aerosolipulloissa, jäähdytysaineena kylmälaitteissa ja autojen ilmastointilaitteissa sekä vaahdotusaineena vaahtomuovien valmistuksessa. 1,1-difluorietaanista voidaan myös valmistaa vinyylifluoridia. Yhdiste ei ole haitallista otsonikerrokselle, ja sen vuoksi sillä on korvattu freonien käyttöä.
Fillan

Fillan on taajama Hitran kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,2 neliökilometriä ja asukasluku 1 233 vuonna 2022.
Fillanin kirkko

Fillanin kirkko () on puinen ristikirkko Hitran kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Se valmistui vuonna 1789.
Hitran kirkko

Hitran kirkko () on kivinen ristikirkko Hitran kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Se valmistui vuonna 1927.
Rita Ottervik

Rita Ottervik (s. 11. syyskuuta 1966 Hitra) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko, joka toimi Trondheimin pormestarina vuosina 2003–2023.
Ole Kopreitan

Ole Andreas Kopreitan (19. syyskuuta 1937 Stavanger – 23. tammikuuta 2011 Eidsvoll) oli norjalainen kansalaisaktivisti, joka vastusti muun muassa ydinaseita ja Norjan liittymistä Euroopan unioniin. Hän varttui Hitrassa ja Eidsvollissa ja oli koulutukseltaan opettaja. Kopreitan oli 1960-luvulla mukana Sosialistisessa kansanpuolueessa toimien sen nuorisojärjestön puheenjohtajana 1963–1965 ja puoluesihteerinä 1967–1969. Hän erosi puolueesta sen jakautuessa vuonna 1969 ja jatkoi toimintaansa puoluepolitiikan ulkopuolisessa kansalaisaktivismissa. Kopreitanilla oli tapana päivystää Karl Johans gatella Oslossa jakamassa esitteitä ja pinssejä.
Neuvostoliiton ulkoasiainkansankomissariaatti

Neuvostoliiton ulkoasiainkansankomissariaatti (, lyhenne NKID) hoiti Neuvostoliiton suhteita ulkovaltoihin vuosina 1923–1946. Sen johdossa oli ulkoasiainkansankomissaari, jonka apuna toimi kansankomissaarien neuvoston nimittämä kollegio.
Tausta.
Toinen yleisvenäläinen neuvostokongressi perusti Neuvosto-Venäjän ulkoasiainkansankomissariaatin lokakuun vallankumouksen aikana 7. marraskuuta vuonna 1917. Sen ensimmäinen tehtävä oli painaa ja julkaista kaikki Venäjän keisarikunnan hallituksen ympärysvaltojen kanssa tekemät sopimukset, jotka bolševikit olivat saaneet haltuunsa. Sen jälkeen kun Moskovasta oli tullut pääkaupunki, ulkoasiainkansankomissariaatti siirtyi Petrogradista sinne ja asettui "Lubjanka" -nimiseen rakennukseen. Keväällä 1918 ulkoasiainkomissaarina toimineen Lev Trotskin tärkein tehtävä oli Brest-Litovskin rauhan neuvotteleminen keskusvaltojen kanssa. Hän saapui neuvotteluihin tammikuussa 1918 varamiehenään Georgi Tšitšerin. Trotski pitkitti neuvotteluja, koska toivoi vallankumouksen leviävän myös Saksan keisarikuntaan ja poistavan bolševikeilta hyökkäyksen uhan. Trotskin kausi ulkoasiainkomissaarina päättyi maaliskuussa 1918. Hänen seuraajansa Tšitšerin aloitti tehtävässä toukokuun lopussa. 
Ensimmäisinä lokakuun vallankumouksen jälkeisinä vuosina bolševikkijohtajat toivoivat vallankumouksen leviävän ensimmäistä maailmansotaa käyviin valtioihin. Ensimmäiset neuvostodiplomaatit yrittivät diplomaattisen koskemattomuuden turvin edistää vallankumouksen leviämistä, mutta 1920-luvun alussa, kun toiveet olivat osoittautuneet turhiksi, heidän oli ryhdyttävä rakentamaan diplomaattisia suhteita asemamaidensa hallitusten kanssa. Tšitšerin neuvotteli Saksan kanssa Rapallon sopimuksen, joka allekirjoitettiin 16. huhtikuuta vuonna 1922. Sopimuksen solmimisen myötä maiden välille syntyivät myös toimivat kaupalliset ja diplomaattiset suhteet. Sopimus merkitsi Neuvosto-Venäjän eristetyn aseman päättymistä suhteessa ulkovaltoihin.
Historia.
Neuvostoliiton ulkoasiainkansankomissariaatti perustettiin 6. heinäkuuta vuonna 1923 Neuvosto-Venäjän ulkoasiainkansankomissariaatin tilalle. Tšitšerin toimi ulkoasiainkansankomissaarina vuoteen 1930 asti. Hänen seuraajansa oli Maksim Litvinov, joka johti ulkoasiainkansankomissariaattia vuoteen 1939 asti. Litvinov joutui luopumaan tehtävästä saksalaisvastaisuutensa ja juutalaisen syntyperänsä vuoksi. Seuraajaksi nimitettiin toukokuussa 1939 Vjatšeslav Molotov, minkä jälkeen osa henkilökunnasta vaihdettiin. Elokuussa 1939 perustettiin oppilaitos diplomaattien kouluttamiseksi. Elokuun 23. päivä 1939 solmittiin Molotov–Ribbentrop -sopimus. Natsi-Saksan hyökkäyksen jälkeen Molotov aloitti neuvottelut Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa sotilaallisesta yhteistyöstä. Hän matkusti lentokoneella Skotlantiin tapaamaan ulkoministeri Anthony Edeniä ja sieltä junalla Lontooseen. Sopimus solmittiin 26. toukokuuta 1942 Lontoossa. Vuosina 1941–1943 NKID toimi Kuibyševissä. Diplomaattikoulu MGIMO perustettiin vuonna 1944. NKID:n toimintaa jatkoi vuodesta 1946 alkaen Neuvostoliiton ulkoasiainministeriö.
Lovisenbergin kirkko

Lovisenbergin kirkko () on St. Hanshaugenin kaupunginosassa Oslossa sijaitseva vuonna 1912 valmistunut tiilikirkko. Sen suunnitteli arkkitehti Harald Aars ja siinä on 350 istumapaikkaa. Kirkko edustaa uusromaanista tyylisuuntausta ja on muodoltaan basilika.
Discover Airlines

EW Discover GmbH eli Discover Airlines (aiemmin Eurowings Discover) on Lufthansan omistama saksalainen lomalentoyhtiö.
Historia.
Eurowings Discover aloitti toimintansa 24. heinäkuuta 2021. Yhtiö on Lufthansa-konsernin lomalentoyhtiö ja sen pääkilpailijana on Condor (jonka Lufthansa itse on aiemmin omistanut).
Discover lentää pääosin suosittuihin vapaa-ajan kohteisiin Frankfurtista ja Münchenistä. Yhtiö lentää Euroopassa Airbus A320 -kalustolla sekä kaukolentoja Afrikkaan ja Pohjois-Amerikkaan Airbus A330 -kalustolla. Ensimmäiset lentokoneet on siirretty muilta konsernin lentoyhtiöiltä.
Eurowings Discover muutti brändinsä Discover Airlinesiksi syyskuussa 2023.
Safe &amp; Sound (Taylor Swiftin kappale)

Safe &amp; Sound on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale, jolla on mukana myös yhdysvaltalainen folkyhtye The Civil Wars. Kappale on mukana elokuvassa "Nälkäpeli" (2012) ja sen soundtrack-albumilla "". Kappaleen ovat kirjoittaneet Swift, T Bone Burnett ja The Civil Warsin Joy Williams ja John Paul White. Burnett tuotti levytyksen.
”Safe &amp; Sound” julkaistiin singlenä 26. joulukuuta 2011. Se nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 30. Kappale sai parhaan visuaaliselle medialle tehdyn laulun Grammy-palkinnon vuonna 2013. Kappale levytettiin uudelleen vuonna 2023 nimellä ”Safe &amp; Sound (Taylor’s Version)”.
Tyyli ja sanoitukset.
”Safe &amp; Sound” on rauhallinen ja surumielinen folkballadi. Kappaleessa on piirteitä myös alternative country -genrestä. Kappaleen sanoitukset saivat inspiraatiota "Nälkäpelin" tarinasta. Swiftin mukaan kappale kertoo empatiasta toisten kärsimystä kohtaan. Se on kirjoitettu Nälkäpelin päähenkilön Katniss Everdeenin näkökulmasta. Laulaja lohduttaa kappaleessa toista ihmistä sodan keskellä. Swift levytti soundtrackille myös toisen kappaleen, nopeatempoisen ”Eyes Open”, jonka tunnelma ja viesti ovat päinvastaisia kuin kappaleella ”Safe and Sound”.
Vastaanotto.
”Safe &amp; Sound” nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 30. Isossa-Britanniassa kappale oli listasijalla 67 ja Australiassa sijalla 38. Single on myynyt Yhdysvalloissa ja Australiassa kaksinkertaista platinaa.
Kappale voitti parhaan visuaaliselle medialle tehdyn laulun Grammy-palkinnon vuonna 2013 ja oli ehdolla parhaan countryduo- tai ryhmäesityksen palkinnon voittajaksi. Se oli ehdolla myös parhaan kappaleen Golden Globe -palkinnon voittajaksi.
Palkinnot.
Voitetut
Ehdokkuudet
Musiikkivideo.
Kappaleelle tehtiin musiikkivideo, jonka ohjasi Philip Andelman. Swift kulkee valkoisessa mekossa hautausmaalla ja karussa metsässä, jossa puut ovat pudottaneet lehtensä. Hän löytää matkijanärhipinssin, joka on viittaus "Nälkäpeliin". Toisaalla The Civil Warsin Joy Williams ja John Paul White istuvat hämärässä mökissä ja laulavat takkatulen ääressä.
Uusi levytys.
Tuotanto ja julkaisu.
Vuonna 2023 Swift levytti kappaleen uudelleen nimellä ”Safe &amp; Sound (Taylor’s Version)”. The Civil Warsin Joy Williams ja John Paul White olivat mukana uudella levytyksellä, mutta eivät käyttäneet enää nimeä The Civil Wars, koska yhtye oli hajonnut aiemmin riitaisissa merkeissä. Kappaleen esittäjiksi on nyt nimetty Taylor Swift, Joy Williams ja John Paul White. 
Swift levytti vanhaa tuotantoaan uudelleen levy-yhtiökiistojen takia. Kappale julkaistiin suoratoistopalveluissa 17. maaliskuuta 2023. Uuden levytyksen tuottajina toimivat Swift, Christopher Rowe ja Paul Mirkovich.
Norske arkitekters landsforbund

Norske arkitekters landsforbund (lyh. NAL) on norjalainen valtakunnallinen arkkitehtien ammattiliitto. Se perustettiin vuonna 1911 ja sillä oli noin 4 100 jäsentä vuonna 2015.
Arkitektur N

Arkitektur N (vuosina 1919–2007 "Byggekunst") on Norjan arkkitehtiliiton vuodesta 1919 julkaisema arkkitehtuuria käsittelevä aikakauslehti. Se ilmestyy kuudesti vuodessa.
Discoteca Fatale

 
Discoteca Fatale on Lissabonissa asuvan suomalaisen elektromuusikko/tuottaja Esa Klemolan 80-luvun alun syntikkapoppia ja postpunkkia
modernimpiin elektronisen musiikin tyyleihin yhdistelevä sooloprojekti. Helsinkiläiselle Alakulttuuritalo -levy-yhtiölle levyttävä 
Discoteca Fatale on julkaissut tähän mennessä kaksi EP:tä, singlejä ja toukokuussa 2023 ilmestyneen esikoisalbumin "Synthetic Pleasures" 
sekä remiksauksia mm. Oula Sudelle sekä 20 000HZ ja Ihmeauto-yhtyeille. Vuonna 2021 ilmestyi lisäksi yhdessä Vilunki 3000:n kanssa tehty "Dancing 
"with Broken Hearts (Dancing with PRKL RMX)"-sinkku.
Entropy

Entropy ry on vuonna 1993 perustettu, pääkaupunkiseudulla toimiva elektronisen musiikin kulttuuriyhdistys, AYY:n alainen opiskelijajärjestö ja yleishyödyllinen yhdistys. Entropyn tarkoituksena on ylläpitää ja edistää elektronisen musiikin kulttuuria ja sen harrastusta, sekä yhdistää elektronisesta musiikista kiinnostuneita ihmisiä. Entropyn toimintaan kuuluu muun muassa elektronisen musiikin kulttuuritapahtumien ja erilaisten koulutusten kuten DJ- ja tuottajakurssien järjestäminen. Entropyn toiminta on jäsenlähtöistä, eli jäsenistö suunnittelee ja toteuttaa kaikki tapahtumat ja aktiviteetit. Yhdistyksen jäseneksi voi liittyä kuka tahansa, jäsenmaksu on aina ollut nolla euroa.
Historia.
Entropy ry perustettiin vuonna 1993 tarkoituksenaan yhdistää TKK:n opiskelijoita, jotka olivat kiinnostuneita teknosta. Perustamiskokousta mainostettiin sähköpostilla ja humoristisilla julisteilla, joissa kannatettiin ”TKK:n auditoriomonumentin muuttamista jättimäiseksi bassokaiuttimeksi”. Entropy on HYTKY:n ohella ollut yksi pääkaupunkiseudun merkittävimmistä elektronisen musiikin kulttuurin toimijoista, ja useat artistit ja kollektiivit ovat saaneet alkunsa näistä yhteisöistä.
Rigasche Rundschau

Rigasche Rundschau oli Riiassa vuosina 1867–1939 ilmestynyt saksankielinen sanomalehti.
"Baltische Monatsschriftin" toimittajien vuonna 1867 perustama lehti ilmestyi aluksi kahdesti viikossa nimellä "Zeitung für Stadt und Land". Sen julkaisijana toimi vuodesta 1882 lähtien Richard Ruetz ja vuodesta 1915 hänen poikansa Alfred Ruetz. Lehti sai nimen "Rigasche Rundschau" vuonna 1894.
Linjaltaan liberaalin lehden tärkein kilpailija oli konservatiivinen "Rigasche Zeitung". Sen levikki oli 2 700 kappaletta vuonna 1875 ja ylitti ensimmäiseen maailmansotaan mennessä 10 000:n rajan. Saksankielinen lehdistö kiellettiin Venäjällä vuonna 1915, jolloin "Rigasche Rundschaun" korvasi vastaava venäjänkielinen lehti "Rižskoje obozrenije". Jälkimmäinen lakkasi saksalaisten miehitettyä Riian vuonna 1917.
"Rigasche Rundschau" alkoi ilmestyä uudelleen heinäkuussa 1919. Se oli maailmansotien välisenä aikana Baltian suurin ja tärkein saksankielinen lehti, jota luettiin Latvian lisäksi myös Virossa, Saksassa ja muualla Keski-Euroopassa. Lehteä rahoittivat Weimarin tasavalta ja Natsi-Saksa, ja sen levikki oli 15 000–20 000 kappaletta.
Lehti kannatti Latvian kansallisten vähemmistöjen kulttuuriautonomiaa, ja sen toimituskuntaan kuului monia baltiansaksalaisia kulttuurihenkilöitä. Heistä tunnetuin oli päätoimittajana vuosina 1919–1933 työskennellyt liberaali Paul Schiemann, joka toimi myös Baltiansaksalaisen demokraattisen puolueen kansanedustajana. Vuodesta 1933 lähtien "Rigasche Rundschau" myötäili Hitlerin Saksaa ja kansallissosialisteja. Lehti lakkasi joulukuussa 1939, kun baltiansaksalaiset siirrettiin Saksaan.