tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kemin työväentalo

Kemin työväentalo sijaitsee Kemin kaupungin keskustassa.
Historia.
Kemin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1887. Kemin ensimmäinen työväentalo valmistui vuonna 1903. Talo paloi vuonna 1954.
Uuden työväentalon piirsi Ermola ja rakennuspiirustukset teki G. Riskula vuosina 1954–1955. Uuden talon avajaisia vietettiin huhtikuussa 1955. Lopullisesti talo valmistui vuonna 1956. Talkootunteja kertyi 120 000. Osittain taloa rakennettiin myös palkkatyövoimalla.
Vuonna 1956 talossa sijaitsivat muun muassa Suomen Kommunistisen Puolueen (), Suomen Naisten Demokraattisen Liiton, Suomen Demokraattisen Nuorisoliiton ja Suomen Demokratian Pioneerien Liiton Lapin piiritoimistot.
1980-luvun alussa talossa järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvia, bingoa, urheiluharjoituksia ja juhlia. Taloa myös vuokrattiin ulkopuolisille.
Kemin työväenyhdistys toimi talossa vuosina 1955–1995. Sen jälkeen talossa toimi Lapin ammattikorkeakoulu, ja siitä käytettiin nimeä Sauvotalo. Vuonna 2021 koulun toiminta talossa oli loppunut, ja taloa huutokaupattiin.
Rakennus.
Vuonna 1955 rakennettu talo on kivirunkoinen. Talon ulkoseinät ovat rappausta, tiiltä ja lautaa. Katteena oli huopa, joka vaihdettiin vuonna 1963 kaksinkertaiseen huopaan. Sisäseinät ovat rapattu ja tapetoitu, ja osassa on puupaneelit. Sisäkatot ovat betonia ja tojalevyä. Ikkunat on uusittu osittain vuonna 1962 ja osittain vuonna 1975. Alun perin talossa oli kivihiili- ja öljykeskuslämmitys. Vuonna 1978 talo liitettiin kaukolämpöverkkoon. Rakennuksella on suojelumerkintä Sr-2, eli se on rakennustaiteellisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas, eikä sitä tai sen osia saa purkaa eikä siinä saa tehdä isoja muutostöitä.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö sekä kahden huoneen ja keittiön asunto.
Kotalan kansantalo

Kotalan kansantalo on Sallassa sijaitseva työväentalo.
Historia.
Talo on rakennettu talkoilla ja rahoitettu keräyksillä. Talon piirustukset on KTK:n Lapin piirijärjestön arkistossa.
Rakennus.
Vuonna 1952 rakennettu talo on hirsirunkoinen. Talon ulkovuoraus on lautaa. Ulkoseinät on punamullattu. Katteena on peltiä. Sisäseinät ja sisäkatto ovat lautaa. Lämmityksestä huolehtii kamiina. Talossa ei ole vesijohtoa, viemäriä eikä wc:tä.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola ja pukuhuone.
Toimintaa työväentalolla.
Talo on ollut omassa käytössä, ja siellä on järjestetty elokuvanäytöksiä.(1982)
Sodankylän kansantalo

Sodankylän kansantalo on Sodankylän kyläkeskuksessa sijaitseva työväentalo.
Historia.
Ensimmäinen työväentalo on rakennettu vuonna 1906. Uusi talo on rakennettu vuonna 1947 ja siihen on tehty laajennuksia vuonna 1964. Talo on rakennettu talkoilla ja rahoitettu lainoilla ja keräyksillä. Talon piirustukset on KTL:n Lapin piirijärjestön arkistossa.
Rakennus.
Vuonna 1947 rakennettu talo on lauta- ja kivirunkoinen. Ulkoseinät ovat lautaa ja tiiltä. Sisäseinät ja sisäkatto ovat lastulevyä. Ovia, ikkunoita ja kuisteja on uusittu vuonna 1964. Talossa on öljykeskuslämmitys. Vesijohto ja viemäri on vuodelta 1964. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, kaksi kerho- ja kokoushuonetta, eteinen ja huoneen ja keittiön asunto.
Toimintaa työväentalolla.
Talo on ollut omassa käytössä sekä vuokrattuna ulkopuolisille. Siellä on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvia, bingoa, urheiluharjoituksia, teatteria ja juhlia.(1982)
Viirinkankaan kerhotalo

Viirinkankaan Kerhotalo on sijainnut Rovaniemellä.
Historia.
Talo on rakennettu talkoilla ja rahoitettu lainoilla. Talon piirustukset on KtK:n Lapin piirijärjestön arkistossa.
Rakennus.
Vuonna 1965 rakennettu talo on lautarakenteinen. Ulkovuoraus on mineriittiä ja kiveä. Katteena on huopaa. Sisäseinät ja sisäkatto ovat paneelia. Talossa on keskuslämmitys, vesijohto, viemäri ja wc:t.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, voimailusali ja huoneen ja keittiön asunto.
Toimintaa työväentalolla.
Talo on ollut omassa käytössä. Siellä on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvia, urheiluharjoituksia ja juhlia.(1982)
Puuluodon järjestötalo

Puuluodon järjestötalo sijaitsi Torniossa Puuluodon kyläkeskuksessa.
Historia.
Talo on rakennettu talkoilla ja rahoitettu lainalla ja keräyksillä. Talon piirustukset on KTK:n Lapin piirijärjestön arkistossa.
Rakennus.
Vuonna 1963 rakennettu talo on lautarakenteinen. Katteena on huopaa. Talo on maalattu punaiseksi. Sisäseinät ovat lautaa ja sisäkatto on paneelia. Talossa on uunilämmitys. Talossa ei ole vesijohtoa, viemäriä eikä wc:tä.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola ja eteinen.
Toimintaa työväentalolla.
1980-luvun alussa talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa ja juhlia.
Koppelon järjestötalo

Koppelon Järjestötalo on sijainnut Inarissa, Ivalon Viekkalassa.
Historia.
Talo on rakennettu talkoilla. Talon piirustukset on KtK:n Lapin piirijärjestön arkistossa.
Rakennus.
Vuonna 1965 rakennettu talo on lautarakenteinen. Katteena on huopaa. Sisäseinät ja sisäkatto ovat lautaa. Talon lämmityksestä huolehtii kamiina.
Talossa on juhlasali.
Toimintaa työväentalolla.
Talo on ollut omassa käytössä. Siellä on järjestetty kokouksia, tansseja, elokuvia ja juhlia.(1982)
Perävaaran huvikeskus

Perävaaran Huvikeskus sijaitsee Kemijärvellä.
Historia.
Talo on rakennettu osittain talkoilla. Talon ovat piirtäneet Olavi Nurmi ja Y. Huovinen vuonna 1968. Talon piirustukset ovat Kemijärven Työväentalolla.
Rakennus.
Vuonna 1968 rakennettu talo on lautarakenteinen. Talo on vuorattu ulkoa laudoilla. Katteena on huopa. Sisäseinät ovat lastulevyä, ja sisäkatto on lautaa. Taloon on vuonna 1974 hankittu lämminilmapuhallin sekä vesijohto ja viemäri.
Talossa on juhlasali, ravintola, keittiö ja eteinen.
Toimintaa työväentalolla.
Taloa on vuokrattu ulkopuolisille.(1982)
Talossa järjestetään tansseja.
Kouvolan työväentalo

Kouvolan työväentalo oli 1912 rakennettu talo. Nykyisin Kouvolan Työväenyhdistyksen toimitilat sijaitsevat Kouvolassa osoitteessa Oikokatu 4.
Historia.
Kouvolan Työväenyhdistys on perustettu vuonna 1905. Vuonna 1910 ostettiin tontti ja ensimmäinen työväentalo valmistui vuonna 1912. Ensimmäisen maailmansodan aikana työväenyhdistyksen toiminta lamaantui, työväentaloon majoitettiin venäläisiä sotilaita. Kun talo oli saatu siivottua sotilaiden jäljiltä, alkoi sisällissodan kauhut. Sisällissodassa vuonna 1918 yhdistys menetti paitsi suuren osan vastuunkantajista, myös työväentalon ja kaikki yhdistyksen arkistot. Työväentalo palautettiin yhdistykselle vuonna 1919. 1920-luvulla työväentalon ikkunoita kivitettiin öisin ja punaisten hautausmaasta oli tehty karjalaidun. Urheilu ja nuorisotyö kuitenkin vauhdittivat toimintaa. Työväentalolla alettiin järjestää tansseja ja näyttämötoimintaa. 1940-luvulla jouduttiin työväentalo myymään talousvaikeuksien vuoksi Kouvolan kaupungille. Sotavuodet keskeyttivät taas yhdistyksen toiminnan neljäksi vuodeksi. Syksyllä 1944 toiminta alkoi elpyä. 1960-luku oli muutosten vuosikymmen. Jäsenmäärä kasvoi. Toimintaan tuli uusia muotoja. Perustettiin oma lehti Uusi-Kouvola.
Rakennus.
Nykyinen rakennus on vuonna 1974 valmistunut betonitalo. Talon on piirtänyt arkkitehti Tarmo R. Paju vuosina 1972–1973. Katteena on valkoiseksi maalattu huopa. Sisäkatto on maalattu betoni, sisäseinillä on tapetit. Talossa on keskuslämmitys ja kaikki mukavuudet.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa toimii hotelli ja kauppoja. Omassa käytössä on kaksi kokoushuonetta.
Mikko Kalliomaa (ralliautoilija)

Mikko Kalliomaa on suomalainen aktiiviuransa päättänyt ralliautoilija. Hän saavutti vuonna 1988 junioreiden SM-hopeaa ja vuonna 1991 yli 2000-kuutioisten N-ryhmän SM-pronssia.
Ura.
Mikko Kalliomaa oli 1980-luvun loppupuolen lahjakkaimpia suomalaiskuljettajia. Ralliuransa hän aloitti vuonna 1985 ja kuului Tapiolan Urheiluautoilijoiden juniorijoukkueeseen. Kalliomaa osallistui kaudella 1988 junioreiden SM-sarjaan, jonka mestaruuden hän hävisi kuitenkin niukasti Marcus Grönholmille. Sarjan mestaruus ratkesi vasta kauden viimeisessä osakilpailussa Lammilla, kun Kalliomaa ajoi kuudennella erikoiskokeella ja hänen autonsa tukivarsi katkesi. Myös Grönholm kaatoi samassa kilpailussa, mutta pääsi Kalliomaasta poiketen ajamaan maaliin ja voitti junioreiden Suomen-mestaruuden. Kauden jälkeen Kalliomaa kuitenkin palkittiin 50 000 markan arvoisella Nokia Mobiran stipendillä.
Juniorisarjan jälkeen Kalliomaa lähti kiertämään Länsi-Saksan rallisarjaa Lancia Delta Integralella. Jälkikäteen Kalliomaa on arvioinut, että päätös Saksaan lähtemisestä vei hänen mahdollisuutensa ralliammattilaisuuteen, vaikka Kalliomaa ajoikin rallia aktiivisesti kotimaassa vuoteen 1994 asti. Vuonna 1991 Kalliomaa sijoittui SM-sarjan yli 2000-kuutioisten N-ryhmässä kolmanneksi Toyota Celica GT-4i:lla. Toistaiseksi viimeisen rallikilpailunsa Kalliomaa ajoi vuonna 2009.
Kalliomaan kartanlukijana toimi vuoden 1989 puoliväliin asti Timo Rautiainen, josta tuli myöhemmin Marcus Grönholmin kartturi ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Oman ralliuransa jälkeen Kalliomaa ajoi useita vuosia Marcus Grönholmin etuautoa rallin MM-sarjassa.
Matti Hämäläinen

Matti Hämäläinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Folk och Rackare

Folk och Rackare oli ruotsalais-norjalainen folk rock -yhtye, joka toimi pääosin vuosina 1972–1986. Heitä pidetään joskus osana monipuolista Progg-liikettä. Aikana, jolloin ruotsalaista kansanmusiikkia hallitsi instrumentaalinen spelmansmusik, Folk och Rackare erottui yhdistämällä lauluperinteitä, erityisesti keskiaikaisia balladeja, jotka saivat vihjeitä pääasiassa brittiläisestä folk rock -skenestä.
Historia.
Carin Kjellman (s. 1950) ja Ulf Gruvberg (s. 1946) perustivat yhtyeen vuonna 1972 opiskellessaan musiikkitiedettä Göteborgin yliopistossa. He esiintyivät ensimmäisen kerran yhdessä 1970 Västervikin kansanmusiikkifestivaalilla. Vuonna 1974 he julkaisivat albumin "Med rötter i medeltiden" ("Juurilla keskiajalla", nimellä Carin Kjellman &amp; Ulf Gruvberg). "Folk och Rackare" (1976) sisälsi vierailevia muusikoita Kalle Almlöfin, Jonny Solingin ja Jørn Jensen. Jensen ja Trond Villa, molemmat norjalaisen Folque-yhtyeen jäsenet, tulivat pian kokopäiväisiksi jäseniksi, mikä loi ryhmän ytimen. Tätä kansainvälistä jäsenyhdistelmää pidettiin tuolloin jonkin verran sensaatiomaisena.
Folk och Rackaren musiikki veti vahvasti brittiläisten folk rock -yhtyeiden, kuten Fairport Conventionin ja Pentanglen musiikkiin. Kun Carin Kjellman tajusi, että näiden bändien soittamaa materiaalia oli olemassa myös Ruotsissa, hän alkoi etsiä kappaleita arkistokokoelmista. Tämä kohtasi aluksi jonkin verran skeptisyyttä joillakin tahoilla, jotka olivat huolissaan perinteisen materiaalin vääristymisestä tai kaupallistamisesta. Bändi esitti lähes yksinomaan perinteisiä kappaleita, mutta usein käsitteli materiaalia uudella tavalla, esimerkiksi yhdistämällä eri lähteitä tai lisäämällä alkuperäisiä melodioita. 1970-luvun lopulla yhtye menestyi kansainvälisesti ja esiintyi kansanmusiikkifestivaaleilla ympäri Eurooppaa.
Albumi "Stjärnhästen" ("Tähtihevonen", 1981) koostui perinteisistä joulu- ja Pyhä Stefanin päivä -lauluista (kuten ruotsalaisista muunnelmista kappaleesta "Pyhä Stephen ja Herodes"). Rackbagissa (1985) ryhmään liittyi kolme uutta jäsentä, Affe (Alf) Byberg (rummut), Olle Westbergh (koskettimet) ja Micke Jahn (sähkökitara) sekä vieraileva muusikko Richard Thompson. Uusien jäsenten liittyminen aiheutti jännitystä ryhmän sisällä ja lisääntyneitä kustannuksia, jotka saivat konsertinjärjestäjät epäröimään bändin varaamista, ja heidän tiensä päätyivät eroon.
Perintö.
Pian yhtyeen hajoamisen jälkeen Kjellman nauhoitti sooloalbumin Amalthea -yhtyeelle. Kjellman, Jensen ja Gruvberg liittyivät kaikki radioon. Gruvberg tuotti Hedningarnain läpimurtoalbumin "Kaksi!".
Vuonna 1996 yhtye kokoontui jälleen esiintymään Tanskan ja Ruotsin festivaaleilla ja vuonna 2017 jälleen Norrbostämmanissa. Muita esityksiä suunniteltiin vuodelle 2020, mutta niitä jouduttiin siirtämään pandemian vuoksi. Huhtikuussa 2022 kiertue vihdoin eteni.
Folk och Rackare on säilyttänyt merkittävän vaikutuksen ruotsalaiseen nykykansanmusiikkiin, inspiroinut bändejä, kuten Garmarna ja Ranarim, sekä kansanlaulaja ja -muusikko Lena Willemark.
Stella Harasek

Stella Harasek (s. 1981, Ruotsi) on suomalainen bloggaaja, valokuvaaja ja kirjailija. 
Harasek syntyi Ruotsissa, josta hän muutti vauvaikäisenä vanhempiensa mukana Australian Melbourneen. 11-vuotiaana Harasek muutti äitinsä ja veljänsä kanssa Suomeen Lappiin. Vuonna 2007 silloin levy-yhtiön markkinointitiimissä työskennellyt Harasek perusti blogin, joka nousi nopeasti suosituksi. Harasekin mukaan hänen tyylibloginsa oli ensimmäinen kaupallistettu blogi Suomessa. Harasek bloggasi vuodesta 2009 sittemmin lopetetun naistenlehti Olivian sivustolla. Alkujaan "Paras aika vuodesta" -nimellä julkaistu blogi muutti neljä vuotta Olivia-kiinnityksen jälkeen nimensä "Notes on a lifeksi". Vuoden 2019 alussa blogilla oli 30 000-40 000 kuukausittaista seuraajaa. Blogiin kirjoittaa myös Harasekin puoliso, valokuvaaja Jarno Jussila.
Tammi julkaisi Harasekin esikoisromaanin "Pimeä aine" syksyllä 2023.
Mrunal Thakur

Mrunal Thakur (s. 1. elokuuta 1992 Dhule, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee pääasiassa hindinkielisissä elokuvissa sekä joissakin telugun- ja marathinkielisissä elokuvissa. Hän aloitti näyttelijänuransa television saippuaoopperoissa "Mujhse Kuchh Kehti… Yeh Khamoshiyaan" (2012) ja "Kumkum Bhagya" (2014–2016). Jälkimmäisestä hän voitti Indian Telly Awards -palkinnon parhaasta naissivuosasta vuonna 2015.
Thakur teki hindinkielisen debyyttinsä elokuvassa "Love Sonia" (2018) ja sai tunnustusta vuoden 2019 elämäkerrallisilla elokuvilla "Super 30" ja "Batla House". Useiden kaupallisten epäonnistumisten jälkeen Thakur saavutti menestystä telugunkielisellä romanttisella draamaelokuvalla "Sita Ramam" (2022).
Arkiliikunta

Arkiliikunta tarkoittaa arjessa tapahtuvaa liikkumista. Arkiliikunta sisältää kaiken fyysisen aktiivisuuden ja liikkumisen arjessa, työssä ja vapaa-ajalla sekä lihasvoimin suoritetut työ- ja asiointimatkat. Keskeisiä arkiliikunnan osa-alueita ovat asumisen ja arkisen toiminnan liikunnallisuus sekä arkisen liikkumisen mahdollistavat liikuntaympäristöt ja -olosuhteet. Arkiliikunnan käsitteeseen kuuluvat alueiden lähiliikuntapaikat, ulkoilu- ja luontoliikuntaolosuhteet ja -palvelut. Arkiliikunta käsittää myös oppilaitosten välituntien, työpaikkojen sekä laitosten arjessa harjoitettavan liikunnan.
Sixgun Renegades

Sixgun Renegades on espoolainen hard rock -yhtye, joka on perustettu vuonna 2008. Yhtyeen musiikissa voi kuulla vaikutteita 1970–1980-luvun raskaan musiikin kivijaloilta kuten Thin Lizzy, Van Halen, Judas Priest, Whitesnake sekä Peer Günt etunenässä.
Historia.
Sixgun Renegades on perustettu vuonna 2008 Espoossa laulaja-kitaristi Niko Rädyn, rumpali Teemu Rädyn, kitaristi Samu Tuomen ja basisti Otto Ahon toimesta. Vuonna 2013 basisti Miko Mattila liittyi yhtyeeseen Otto Ahon jäädessä pois yhtyeen toiminnasta.
Sixgun Renegades on nähty esiintymässä uransa aikana festivaalilavoilla muun muassa Kivenlahti Rockissa (2013), Karjurockissa (2018) ja Metallivuori-festivaalila (2021).
Sixgun Renegades on julkaissut yhden EP:n (Big Trouble, 2015) ja kolme täyspitkää albumia: debyyttialbumi "Sixgun Renegades" (2018), "Push" (2020) ja "Fuel for Life ("11. elokuuta 2023).
Sarvikolibri

Sarvikolibri ("Heliactin bilophus") on kolibreihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Sarvikolibri voi kasvaa 10–11 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Sarvikolibrin nokka on lyhyehkö, noin 2 cm, ja pyrstö on pitkä. Koiraan päälaki on kiiltävän sininen. Silmäkulmasta lähtee sinisen, punaisen ja kullan sävyissä kimaltava tupsu. Niska, selkä ja siivet ovat metallinkiiltoisen vihreät. Rinta on musta ja vatsa valkoinen. Sarvikolibrinaaraan päälaki on vihreä ja tupsuja ei ole. Sarvikolibri räpyttää siipiään hyvin nopeasti, jopa 90 kertaa sekunnissa. Tämä on lintujen siiveniskujen nopeusennätys.
Levinneisyys ja elintavat.
Sarvikolibria tavataan Brasilian itäosista Boliviaan ja paikallisesti Surinamesta. Lajin elinympäristöä ovat pensaikkoiset savannit, avoimet metsät sekä puistot ja puutarhat. Laji liikkuu yksin ja sen ravintoa ovat muun muassa sitruspuiden, tulikruunujen ja tulimalvojen mesi.
Maria Manuela

Maria Manuela (15. lokakuuta 1527 Coimbra, Portugalin kuningaskunta – 12. heinäkuuta 1545 Valladolid, Espanja) oli Portugalin prinsessa (1527–1531) ja Asturian ruhtinatar.
Hän oli Portugalin kuningas Juhana III:n ja Kastilian prinsessa Caterina de Austrian vanhin tytär. Hänellä oli kahdeksan sisarusta, joista ainoastaan hän ja toiseksi nuorin veli prinssi João Manuel (1537–1554) elivät aikuisiksi asti. Hänen enonsa Kaarle V järjesti Maria Manuelan naimisiin poikansa, tulevan Espanjan kuningas Filip II:n kanssa. 
Puolisot olivat kaksinkertaisia serkkuja, sillä Filipin äiti oli Juhana III:n sisar. Avioliiton solmimisen aikaan vuonna 1543 he olivat 16-vuotiaita. Vanhemmat vahtivat heidän yhteiselämäänsä tarkkaan, sillä liiton tarkoitus oli tuottaa sukuun perillisiä.
Maria synnytti 8. heinäkuuta 1545 pojan, joka sai nimekseen Don Carlos. Poika oli fyysisesti vammainen ja henkisesti epävakaa ja kuoli 23-vuotiaana. Maria kuoli neljä päivää synnytyksen jälkeen 17-vuotiaana verenvuotoon.
Diego Tinoco

Diego Tinoco (s. 25. marraskuuta 1997 Anaheim, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on suosittu Cesar Diazin roolistaan Netflix-sarjassa "Minun Blockissani". 
Elämäkerta.
Tinoco syntyi 25. marraskuuta 1997 Anaheimissa Kaliforniassa meksikolaisen isän ja kolumbialaisen äidin kanssa, missä hän kiinnostui näyttelemisestä lukiovuosinaan El Segundon lukiossa. Valmistuttuaan lukiosta Tinoco opiskeli Kalifornian osavaltion yliopistossa Long Beachissä, jossa hän valmistui kuvataiteesta. Yliopisto-aikanaan Tinoco työskenteli teatterituotannon parissa, mikä antoi hänelle tarvittavan kokemuksen näyttelijän uransa kehittämiseen.
Elsa Lára Arnardóttir

Elsa Lára Arnardóttir (s. 30. joulukuuta 1975 Reykjavík) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 2013–2017.
Elsa Lára valmistui kasvatustieteiden kandidaatiksi Islannin opettajakorkeakoulusta vuonna 2005. Myöhemmin hän opiskeli johtamista Bifröstin yliopistossa ja valmistui vuonna 2019. Vuosina 2005–2013 hän työskenteli opettajana. Vuonna 2013 hänet valittiin Alþingiin, jossa hän istui vuoden 2017 vaaleihin asti. Vuosina 2013–2016 hän toimi ETYJin parlamentaarisen yleiskokouksen Islannin-delegaation puheenjohtajana. Vuosina 2018–2019 hän toimi akranesilaisessa peruskoulussa opettajana, ja vuodesta 2019 hän on toiminut koulun apulaisrehtorina. Vuosina 2018–2022 hän istui Akranesin kunnanvaltuustossa ja toimi kunnanhallituksen puheenjohtajana.
Indya Moore

Indya Adrianna Moore on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan Angel Evangelistan roolista FX-televisiokanavan sarjassa "Pose". "Time" nimesi hänet maailman 100 vaikutusvaltaisimman ihmisen joukkoon vuonna 2019. Moore on transsukupuolinen ja ei-binäärinen ja käyttää englanninkielessä pronomineja "they/them" ja "she/her".
Glenda Farrellin filmografia ja teatteriesiintymiset

Tämä on Glenda Farrellin filmografia ja teatteriesiintymiset.
Margareta Huldin

Margareta Mercedes Tollius (o.s. Huldin, myöhemmin Johansson; 26. maaliskuuta 1919 Helsinki – 10. helmikuuta 1997 Miami-Daden piirikunta, Florida) valittiin 18-vuotiaana vuoden 1937 Miss Suomeksi.
Huldinin isä kieltäytyi laskemasta tytärtään Miss Eurooppa -kilpailuihin ja vuoden 1937 ihannetytöksi valittu Britta Wikström edusti Suomea kisoissa saavuttaen voiton. Huldin esiintyi mainoksissa ja työskenteli mannekiinina Suomessa 1930-luvun lopulla.
Huldin avioitui Gösta Axelsson Tolliuksen (1907–1978) kanssa vuonna 1946 ja he muuttivat Yhdysvaltoihin vuonna 1948. Tolliukset on haudattu Tukholman Norra begravningsplatsen -hautausmaalle.
Valgerður Gunnarsdóttir

Valgerður Gunnarsdóttir (s. 17. heinäkuuta 1955 Dalvík) on islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 2013–2017.
Valgerður opiskeli Islannin yliopistossa islannin kieltä ja kirjallisuuta ja valmistui kandidaatiksi vuonna 1982. Vuonna 1996 hän suoritti pedagogisen tutkinnon Akureyrin yliopistossa. Vuosina 1982–1983 hän toimi Þingeyjarsýslan nimismiehen sihteerinä. Vuosina 1983–1986 hän toimi eläkerahasto Björgan kirjanpitäjänä. Vuosina 1986–1987 hän työsknteli pankissa Húsavíkissä. Vuosina 1987–1999 hän toimi islanninopettajana ja opinto-ohjaajana Húsavíkin lukiossa. Vuosina 1999–2013 hän toimi Laugarin lukion rehtorina. Vuosina 2009–2013 hän toimi Islannin rehtoriliiton puheenjohtajana.
Vuosina 1986–1998 Valgerður istui Húsavíkin kunnanvaltuustossa ja toimi vuosina 1994–1996 sen puheenjohtajana. Vuoden 2013 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin, jossa hän istui vuoteen 2017 asti. Hän toimi Alþingin 3. varapuhemiehenä vuosina 2013–2016 ja 4. varapuhemiehenä vuosina 2016–2017. Vuonna 2017 hän toimi Alþingin ympäristö- ja liikennevaliokunnan puheenjohtajana sekä Pohjoismaiden neuvoston Islannin-delegaation puheenjohtajana.
Isabella, Angoulêmen kreivitär

Isabelle d'Angoulême (1186/1188 – 4. kesäkuuta 1246 Fontevraud'n luostari, Ranskan kuningaskunta) oli Angoulêmen kreivitär omalla oikeudellaan ("suo jure"), josta tuli Juhana Maattoman puolisona Englannin kuningatar.
Suku.
Isabellan vanhemmat olivat Angoulêmen kreivi Aymer Taillefer (n. 1160–1202) ja Alix de Courtenay (1160–1218), joiden ainoa lapsi ja perillinen hän oli. Hänen enonsa Pierre de Courtnay oli Latinalaisen keisarikunnan keisari. Hänen äidinpuoleiset isoisovanhempansa olivat Ranskan kuningas Ludvig VI ja kuningatar Adelaide de Maurienne. Hänellä oli velipuoli Joignyn kreivi Pierre (k. 1222) äitinsä toisesta avioliitosta.
Avioliitot ja perilliset.
Isabella ja Juhana vihittiin vuonna 1200, liitto oli Juhanan toinen. Lähes 20 vuoden ikäerosta huolimatta pariskunnalle muodostui läheiset suhteet, ja Juhana vietti mieluummin aikaansa vaimonsa kanssa kuin sotimassa. Heille syntyi viisi lasta, joista kaikki elivät aikuisiksi asti:
Juhana kuoli vuonna 1216. Isabella huolehti, että hänen poikansa Henrik III pääsi turvallisesti valtaistuimelle ja sai hyvät neuvonantajat ympärilleen. Sen jälkeen Isabella palasi synnyinmaahansa Ranskaan.
Noin vuonna 1218-1220 Isabella vihittiin toiseen avioliittoon La Marchen kreivi Hugues X:n de Lusignanin kanssa, jolle hänet oli alun perin kihlattu, ennen kuin Juhana päätti naida Isabellan. Huguesille tarjottiin ensin puolisoksi Isabellan vanhinta tytärtä Joania, mutta hän valitsi entisen kihlattunsa. Isabella ja Hugues olivat naimisissa yli 30 vuotta. 
Heille syntyi alle kymmenessä vuodessa yhdeksän lasta, joista kaikki elivät ajalle poikkeuksellisesti aikuisiksi asti.
Jóna Sólveig Elínardóttir

Jóna Sólveig Elínardóttir (s. 13. elokuuta 1985 Reykjavík) on islantilainen reformipuolueen poliitikko, joka toimi kansanedustajana Alþingissä vuosina 2016–2017.
Jóna suoritti ranskalaisen "baccalauréat général" -ylioppilastutkinnon Ranskassa vuonna 2004. Hän opiskeli Islannin yliopistossa ranskan kieltä ja valmistui kandidaatiksi vuonna 2007, minkä jälkeen hän opiskeli kansainvälisiä suhteita ja valmistui maisteriksi vuonna 2011. Vuonna 2010 hän työskenteli Islannin suurlähetystössä Pariisissa. Vuosina 2011–2014 hän työskenteli Eurooppa-asioiden tutkijana Islannin yliopistossa. Vuosina 2011–2013 hän työskenteli Euroopan unionin Islannin-lähetystössä asiantuntijana. Vuosina 2015–2016 hän toimi opettajana Islannin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa, ja vuonna 2016 hänet nimitettiin apulaisprofessoriksi. Vuonna 2016 hänet valittiin reformipuolueen varapuheenjohtajaksi. Vuoden 2016 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin, jossa hän istui vuoteen 2017 asti. hän toimi Alþingin 5. varapuhemiehenä vuosina 2016–2017 ja 2. varapuhemiehenä vuonna 2017. Vuonna 2017 hän toimi Alþingin ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana.
Akvitanian Adelaide

Akvitanian Adelaide (noin 950 – 1004) oli Akvitanian herttua, Poitoun kreivi Guillaumen ja Normandian Adelen tytär, josta tuli Hugo Capetin puolisona frankkien kuningatar. He perustivat Ranskaa 1800-luvulle saakka lähes yhtäjaksoisesti hallinneen kapetingien dynastian. Heidän pojastaan tuli Robert II, Ranskan kuningas. Heille syntyi myös kaksi tytärtä, Hedwig ja Gisel.
Super Formula -kausi 2023

Super Formula -kausi 2023 oli Super Formula -sarjan kausi vuonna 2023. Kaudella avaus- ja päätösviikonloppuna molempina ajettiin kaksi kilpailua.
Autot.
Sarja on panostanut ympäristötietoisuuteen polttoaineessa, rengasmateriaaleissa sekä auton valmistukseen käytettävissä materiaaleissa. Kaudella 2023 osa rengasmateriaaleista on ekologisesti kestäviä materiaaleja ja auton rakenne käyttää perinteisen hiilikuidun lisäksi sveitsiläisen Bcompin tuottamaa materiaalia. Polttoaine on biomassasta tehtyä ja sen toimittaa saksalainen Haltermann Carless.
Vuodesta 2023 alkaen käytössä oleva auto on Dallara SF23 ja uusiutuvaa materiaalia sisältävät renkaat toimittaa Yokohama. Osa renkaiden materiaalista on kierrätetty.
Kilpailukalenteri.
Kauden kilpailut:
Saksan kuningaskunta

Saksan kuningaskunta (, ’Saksalaisten kuningaskunta’; "regnum Teutonicum", ’Saksalainen kuningaskunta’ tai "regnum Alamanie", ’Saksan kuningaskunta’) oli historiallinen valtio Euroopassa, osapuilleen nykyisen Saksan alueella, 900-luvulta nimellisesti vuoteen 1806 asti, jolloin se lakkautettiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan mukana. 
Historia.
Saksan kuningaskunnaksi alettiin kutsua Verdunin sopimuksessa vuonna 843 syntynyttä Itä-Frankiaa 900-luvulla, kun kuninkuus siirtyi frankkien kuninkailta saksilaiselle hallitsijasuvulle vuonna 919. Sen jälkeen, kun Otto I kruunattiin keisariksi vuonna 962, kuningaskunta muodosti keskeisen osan keisarikunnasta. Saksan kuningaskunnan lisäksi keisarikuntaan kuului Italian kuningaskunta ja vuonna 1032 jälkeen Burgundin kuningaskunta.
Nimitys "rex teutonicorum" (’Saksalaisten kuningas’) tuli käyttöön Italiassa vuoden 1000 vaiheilla. Paavi Gregorius VII:n kanslia teki siitä tunnetun investituurariidan aikaan 1000-luvun lopulla, mahdollisesti poleemisena aseena keisari Henrik IV:ttä vastaan. 1100-luvulla keisarit alkoivat käyttää arvonimeä "rex Romanorum", ’Roomalaisten kuningas’, tultuaan valituksi, mutta ennen paavin suorittamaa kruunaustaan.
Mainzin arkkipiispa oli "ex officio", Saksan arkkikansleri, aivan kuten Kölnin ja Trierin arkkipiispat olivat Italian ja Burgundin arkkikanslereita. Nämä arvonimet pysyivät käytössä keisarikunnan loppuun asti, mutta ainoastaan Saksan kanslia oli todella olemassa.
Saksan kuningaskunnan hallitsijoiden hallituskaudet laskettiin joko heidän kruunauspäivästään (muun muassa Filip Schwabenilainen ja Rudolf I Habsburgilainen) tai kuninkaanvaalin päivästä (muun muassa Otto IV ja Henrik VII Luxemburgilainen). Sigismund Luxemburgilaisesta alkaen jälkimmäinen vakiintui käytännöksi kaikille Saksan kuninkaille.
Kai Birger Knudsen

Kai Birger Knudsen (25. kesäkuuta 1903 Vuoreija – 3. maaliskuuta 1977) oli norjalainen juristi ja työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan oikeusministerinä 1952–1954 ja puolustusministerinä 1954–1955. Vuosina 1945–1946 hän oli Notoddenin pormestari.
Peder Holt

Peder Holt (25. tammikuuta 1899 Vuoreija – 24. maaliskuuta 1963 Vesisaari) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan kalastusministerinä 1951–1955. Vuosina 1930–1940 hän oli Vuoreijan pormestari ja 1948–1963 Finnmarkin maaherra.
Vestby Avis

Vestby Avis on norjalainen vuonna 2006 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Vestby. Lehti ilmestyy torstaisin ja kuuluu Amedia-konserniin.
Maryna Lazebna

Maryna Volodymyrivna Lazebna (; s. 10. kesäkuuta 1975) on ukrainalainen virkamies, joka toimi Ukrainan sosiaaliministerinä vuosina 2020–2022.
Lazebna valmistui vuonna 1998 Kiovan kansallisesta yliopistosta. Vuosina 2000–2011 hän työskenteli Ukrainan sosiaaliminsteriössä. Vuonna 2013 hänet nimitettiin Ukrainan valtion työllistymispalvelun johtajaksi, jossa virassa hän toimi vuoteen 2014 asti. Tämän jälkeen hän työskenteli yrittäjänä. Elokuusta lokakuuhun 2019 hän toimi Ukrainan valtion sosiaalipalvelun johtajana. Maaliskuussa 2020 hänet nimitettiin sosiaaliministeriksi, jossa virassa hän toimi heinäkuuhun 2022 asti.
Isabel (Mormonin kirja)

Isabel on "Mormonin kirjan" hahmo, jonka kerrotaan eläneen vuoden 74 eaa. tienoilla. Hän on portto, jonka kerrotaan vietelleen monia miehiä. Hän esiintyy vain kahdessa jakeessa, joissa profeetta Alma nuhtelee poikaansa Koriantonia siitä, että tämä oli ”hyljännyt palvelustyön ja mennyt Sironin maahan lamanilaisten rajalla portto Isabelin luo. Niin, hän varasti monien sydämen, mutta tämä ei ollut mikään puolustus sinulle, poikani.”
Vain kuusi naista mainitaan "Mormonin kirjassa" nimeltä. He ovat "Raamatun" Eeva, Saara ja Maria sekä ei-raamatulliset Saria, Abis ja Isabel. "Encyclopedia of Mormonism" (1992) tulkitsee Isabelin ”seksuaalisesti epäpuhtaan ulkopuolisen” arkkityypiksi samaan tapaan kuin Saria on oikeamielisen äidin ja Abis hurskaan palvelijan arkkityyppi. Hugh Nibley arveli Isabelin olleen papitar ja temppeliprostituoitu.
Mormonit ovat perinteisesti pitäneet Isabelia ja muita "Mormonin kirjan" hahmoja historiallisina henkilöinä. Kirjan kuvaamista tapahtumista ei kuitenkaan ole tieteellistä näyttöä, ja sekulaarit tutkijat pitävät sitä 1800-luvun tuotteena. Mormonismin kriitikot ovat tulkinneet Isabelin nimen anakronismiksi, sillä kyseessä on espanjalainen muoto nimestä Elisabet ja sitä tiedetään käytetyn vasta keskiajalla. "Mormonin kirjan" historiallisuuteen uskovat tutkijat taas ovat tulkinneet sen raamatullisen Isebel-nimen muunnelmaksi, joka palautuu heprealaiseen nimeen "ʾîzebel", ’missä on ruhtinas?’.
Alexandra (Jugoslavian kuningatar)

Alexandra Karađorđević (25. maaliskuuta 1921 – 30. tammikuuta 1993) oli Kreikan ja Tanskan prinsessa, josta tuli Pietari II:n puolisona Jugoslavian kuningatar.
Alexandra vietti lähes koko elämänsä maanpaossa. Hän syntyi isänsä Aleksanterin kuoleman jälkeen, ja kun Kreikasta tuli tasavalta vuonna 1924, Alexandra ja hänen äitinsä pakenivat ulkomaille. Hän oli prinssi Philipin pikkuserkku, ja molemmat maanpaossa elävät nuoret viettivät nuoruutensa vuoroin sisäoppilaitoksissa, vuoroin sukulaisten luona tai hotelleissa. Koulun loppuessa Albanian kuningas Zogu I kosi Alexandraa, jota ei ollut koskaan tavannut mutta sanoi "rakastuneensa tämän valokuvaan". Alexandran äiti ja Kreikan kuningas Yrjö II torjuivat kosinnan.
Alexandran ja Pietarin avioliitto solmittiin sodan aikana Lontoossa. Heidän poikansa, kruununprinssi Aleksandar Karađorđević syntyi 17. heinäkuuta 1945 lontoolaisessa hotellissa. Pariskunta ajautui talousvaikeuksiin, ja asui suuren osan ajasta eri maissa. Pietari haki avioeroa, Alexandra yritti itsemurhaa ja avioero peruttiin. Alkoholisoitunut Pietari kuoli vuonna 1970. Alexandra eli yksityishenkilönä Englannissa.
Alexandra kuoli East Sussexissa Englannissa tammikuussa 1993. Hänet haudattiin ensin Tatóin palatsin kuninkaalliselle hautausmaalle Ateenaan, mutta hänen jäännöksensä siirrettiin Serbiaan kuningasperheen mausoleumiin 27. toukokuuta 2013 valtiollisissa hautajaisissa yhdessä aviomiehensä, anoppinsa ja lankonsa kanssa.
TGA (tiedostomuoto)

Truevision TGA tai TARGA on 1980-luvulla kehitetty kuvatiedostomuoto. Se liittyi Truevisionin tuotelinjaan, johon kuului videokaappauskortteja PC-yhteensopiville ja Macintoshille.
TGA:n kehitti aluksi AT&amp;T:n EPICenter-yritys, joka perustettiin 1984. Työntekijät ostivat yrityksen ja se nimettiin 1987 Truevisioniksi. Truevision osti myös piirrosohjelman TIPS (Truevision Image Paint System) Island Graphicsilta.
TGA on erittäin yksinkertainen kuvatiedostomuoto, joka tukee sekä palettipohjoista (256-värisiä) tai 16, 24 ja 32-bittisiä truecolor-värejä. Sitä tuki 1980-luvun lopussa yli 200 ohjelmaa.
Tiedostomuodon versio 2.0 pidettiin yhteensopivana edellisen kanssa ja lisätiedot lisättiin tiedoston loppuun.
American Academy of Dramatic Arts

American Academy of Dramatic Arts (AADA) on yksityinen näyttämäkoulu, joka tarjoaa kahden vuoden näyttämökoulutusta. Sillä on kampukset New Yorkissa ja Los Angelesissa, ja koulua ovat käyneet monet tunnetut näyttelijät.
Historia.
American Academy of Dramatic Arts on Yhdysvaltain vanhin näyttelijäntyön oppilaitos. Sen perusti nimellä Lyceum Theatre School Franklin Haven Sargent vuonna 1884. Sargent oli toiminut aiemmin Harvardin yliopiston puhetaidon professorina ja olisi halunnut perustaa sinne näyttämökoulutusta. Harvardissa ei kuitenkaan suostuttu Sargentin esittämään pyyntöön.
Sargent muutti New Yorkiin ja alkoi puuhata siellä uuden koulun perustamista. Idea oli varsin radikaali, sillä tuolloin ei ollut vielä yhtään englanninkielistä näyttämökoulua. Hän alkoi saada hiljalleen tukea New Yorkin teatteripiideistä, ja koulu pystyttiin lopulta perustamaan Frohmanin veljesten, Henry DeMillen, Steele MacKayen ja David Belascon tuella.
Koulun opetus perustui alkujaan François Delsarten varsin konservatiivisiin ajatuksiin. Opetusta kuitenkin kehitettiin erityisesti Charles Jehlingerin johtokaudella 1923–1952.
AADA muutti 1963 Manhattanin Midtowniin vanhaan Colony Clubin rakennukseen. Koulu laajeni vuonna 1974 länsirannikolle, kun se avasi kampuksen Pasadenaan. Sieltä se muutti vuonna 2000 Hollywoodiin.
Pragmaattinen sanktio (1549)

Vuoden 1549 Pragmaattinen sanktio oli keisari Kaarle V:n antama edikti, joka yhdisti nykyisten Alankomaiden, Belgian ja Luxembourgin alueella sijainneet "seitsemäntoista maakuntaa" yhdeksi jakamattomaksi kokonaisuudeksi, säilyttäen provinssien olemassaolevat tavat, lait ja hallitusmuodot.
Edikti oli osa Kaarlen suunnitelmaa luoda keisarikunnan alueista keskitettyjä hallintoalueita. Yksinkertaistamalla maakuntien perimyslakeja ja määräämällä, että ne kaikki periytyisivät yhdelle perilliselle, Kaarle käytännössä yhdisti Alankomaat yhdeksi valtiomuodostelmaksi. Kaarlen luovuttua vallasta 1555 Alankomaat siirtyivät hänen pojalleen Filip II:lle.
Pragmaattisen sanktion on esitetty olleen yksi syy Alankomaiden kapinaan. Se suututti monet paikalliset asukkaat, jotka pitivät maakuntia selvästi erillisinä.
Alueet.
Julistus on kirjoitettu keskiranskaksi. Siinä luetellaan seuraavat alueet, joita kutsutaan yhteisesti nimellä "nos Pays de pardeçà" ("meidän Maamme täällä"), eli Alankomaat, erotuksena alueista joita kutsutaan "nos Pays de par delà", eli "meidän Maistamme toisaalla", millä tarkoitettiin Franche-Comtéa ja Burgundin herttuakuntaa.
Deniz Bedretdin

Deniz Bedretdin (, s. 1952) on tataaritaustainen suomalainen muusikko, säveltäjä, tuottaja ja manageri. Bedretdin on paikallisen tataariyhtyeen Başkarman perustajajäsen. Bedretdin oli myös mukana perustamassa rock-yhtyettä "The Sounds of Tsingiskhan" Helsingissä vuonna 1968 ja täten häntä on kuvailtu ensimmäiseksi tataarirockin tekijäksi. Yhtyeet ovat esiintyneet myös Venäjällä sekä Virossa, jossa Bedretdin nykyisin asuu. 
Bedretdin on perustanut Tatarstanin pääkaupungissa Kazanissa rock-jazz -yhtyeen "Kazan Gruppasi Bedretdin" (KGB). Yhtyeen koostaa kitaristi-laulajana toimivan Bedretdinin lisäksi Marsel Bahautdin (kitara), Gleb Antonov (saksofoni ja laulu), Volodja Zharov (koskettimet ja laulu), Konstantin Kuznetsov (rummut) ja Dmitri Kaplev (bassokitara). Yhtye sai alkunsa kun Tatarstanin pääministeri kutsui Bedretdinin esiintymään ensimmäiseen tataarien kansalliseen kongressiin vuonna 1992. Yhtye julkaisi albumin "Tatarstan poyezı" vuonna 2003. Bedretdin perusti myös Kazanissa vuonna 2015 yhtyeen Super Tatar Rhythm'n Ethno Band ja julkaisi CD:n "Mişär Rhythm Tatar Blues" vuonna 2016.
Bedretdin on toiminut managerina Jukka Toloselle, jonka hän tuntee kouluajoilta. Bedretdin esiintyy vuonna 2014 julkaistussa dokumentissa "Tolonen".
Netpbm

Netpbm on kuvatiedostojen muokkaukseen tarkoitettu ohjelmapaketti, jossa on useita ohjelmia ja kirjastoja. Se julkaistiin alun perin 1988 nimellä Pbmplus.
Netpbm on julkaistu avoimena lähdekoodina ja se on saatavilla useille eri alustoille. Paketti tukee useita eri tiedostomuotoja ja se on käytettävissä useilla eri kielillä.
Pakettiin kuuluu komentorivillä käytettäviä ohjelmia, jotka pääasiassa muuntavat kuvatiedostoja paketin omiin formaatteihin tai niistä muihin tiedostomuotoihin, sekä ohjelmia, jotka luovat tai käsittelevät ohjelman tiedostoja. Tiedostoja voi skaalata, leikata, kääntää, yhdistää, värisävyjä muuttaa, niihin lisätä tekstiä tai erilaisia efektejä. Ohjelmat toimivat Unix-putkien kanssa, joten niitä voi yhdistää peräkkäin. Se sisältää pamx ja ppmsvgalib -ohjelmat kuvien näyttämiseen X Window Systemillä ja Linuxin SVGAlibin avulla. Paketissa on yli 300 ohjelmaa.
Netbpm sisältää ohjelmakirjaston libnetpbm, jolla vastaavia operaatioita voi tehdä omassa ohjelmassa.
Netpbmin omat kuvatiedostomuodot ovat PBM (mustavalkoinen), PGM (harmaasävy), PPM (värillinen) ja PAM (kaksiulotteinen taulukko dataa). PNM on yhteisnimitys kolmelle kuvaformaatille ja niiden ohjelmien nimessä jotka käsittelevät kaikkia niitä.
Historia.
Pbmplusin kehitti alun perin Jef Poskanzer vuonna 1988. Ohjelmaa välitettiin Usenetissä comp.sources.misc -ryhmässä. Vuonna 1991 pbmplus jäi ilman ylläpitoa ja vuonna 1993 Netpbm kehitettin korvaajaksi: Netpbm oli tuolloin Pbmplusin julkaisu, johon osallistui useita henkilöitä ympäri maailman toimittamalla korjauksia ja parannuksia. Anthony Thyssen kokosi Netpbm-1mar1994.p1 -paketin. Tämän jälkeen ylläpitoa jatkoi Bryan Henderson vuonna 1999. 2010-luvulla ohjelmaa on lähinnä korjaillut Akira Urushibata.
Esimerkki.
Komennot tekevät kolme tiedostoa, joissa on ympyrä harmaasävyillä. pnmpad piirtää niille reunukset siirtäen ympyrät eri kohtiin. Harmaasävyiset kuvat muutetaan eri RGB-päävärien kuviksi. Näistä 1 ja 2 summataan ja niihin lisätään kolmas kuva ja muunnetaan tulos png-tiedostoksi.
codice_1
Annette Hess

Annette Hess (s. 8. tammikuuta 1967 Hannover, Saksa) on saksalainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hess on opiskellut draamakäsikirjoittamista, ja hän on työskennellyt useissa tv-tuotannoissa. Hess on saanut useita alan palkintoja Saksassa. Useissa teoksissaan hän on käsitellyt Saksan lähihistoriaa. Hessin käsikirjoittamista sarjoista on esitetty Suomessa Ylellä DDR:ään sijoittuva "Rakkautta Berliinin muurin varjossa" ("Weissensee") sekä "Berlin Ku'damm" ("Ku'damm 56" sekä jatkokaudet "Ku'damm 59" ja "Ku'damm 63").
Hessin esikoisromaani "Deutsches Haus" ilmestyi Saksassa vuonna 2018 ja sen "Tulkki"-niminen suomennos vuonna 2020. Kirja on julkaistu yli 20 kielellä. Teoksen tapahtumat sijoittuvat 1960-luvun Saksaan. Päähenkilö Eva Bruhns on nuori nainen, joka päätyy tulkiksi sotaoikeudenkäyntiin. Hänen tehtävänään on tulkata puolalaisten todistajien lausuntoja, ja vasta oikeudenkäynnissä Eva kuulee ensimmäistä kertaa puhuttavan Auschwitzista. 
Hess asuu lähellä Hamelnia miehensä kanssa, ja hänellä on kaksi tytärtä.
Julija Sokolovska

Julija Serhijivna Sokolovska (; s. 12. huhtikuuta 1985) on ukrainalainen virkamies ja poliitikko, joka on toiminut Ukrainan presidentin varakansliapäällikkönä vuodesta 2020 lähtien. Aiemmin hän on toiminut Ukrainan sosiaaliministerinä vuosina 2019–2020.
Sokolovska valmistui vuonna 2007 Kiovan kansallisesta taloustieteellisestä yliopistosta pääaineenaan laskentatoimi ja vuonna 2016 kansallisesta julkishallinnollisesta akatemiasta. Hän työsktenteli vuosina 2014–2015 Ukrainan talouskehitys- ja kauppaministerinössä, vuosina 2015–2016 valtiovarainministeriössä ja vuosina 2016–2017 valtioneuvostossa. Vuonna 2019 hänet nimitettiin Ukrainan sosiaaliministeriksi. Vuonna 2020 hänet nimitettiin presidentinkanslian varakansliapäälliköksi.
Hopien reservaatti

Hopien reservaatti (omakielinen nimi: "Hopituskwa") on Arizonassa sijaitseva hopi-intiaaneille tarkoitettu reservaatti. Pinta-alaa reservaatilla on 1,5 miljoonaa eekkeriä (6070 km2).
Historia ja hallinto.
Nykymuodossaan reservaatti perustettiin 16. joulukuuta 1882 presidentti Chester Arthurin antamalla presidentillisellä määräyksellä. Hopeilla ja navajoilla oli ollut pidempään erimielisyyksiä maiden rajoista, kunnes asia sovittiin vuonna 1974 lailla, jolla vahvistettiin Hopien ja Navajoiden reservaattien rajat. Hopien reservaatin hallinnollinen keskus on Kykotsmovi.
Reservaatti jakautuu hallinnollisesti 12 kylään. Kylillä on reservaatin perustuslain turvaama autonomia. Hopien reservaatilla on oma paikallishallintonsa. Lakiasäätävä neuvosto koostuu 22 edustajasta, jotka valitaan kahden vuoden välein. Tämän lisäksi reservaatilla on puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja. Nykyisenä puhemiehenä toimii Timothy Nuvangyaoma. 
Talous ja koulutus.
Reservaatin kotitalouksien keskivertotulot ovat 19 569 dollaria vuodessa, mikä on selkeästi vähemmän kuin muualla Arizonassa (56 213 dollaria). Suurin osa hopeista katsoo edelleen olevansa ensisijaisesti maanviljelijöitä, mutta myös turismi on kasvanut tärkeäksi tulonlähteeksi reservaatin alueella.
Kesäaika ei ole käytössä Hopien reservaatin alueella, mutta sen ympärillä oleva Navajoiden reservaatti käyttää edelleen kesäaikaa, vaikka muu Arizona ei näin tee.
Väestö ja kulttuuri.
Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan reservaatin asukasluku oli 6377. Väestöstä 67,3 % puhuu kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia.
Hopit ovat varsin uskonnollisia ja reservaatin alueella on rikas mytologioiden ja seremonioiden kulttuuri. Hopien kulttuurissa ryhmäpainetta käytetään järjestyksen ylläpitämiseksi ja muun muassa valehtelusta seuraa yhteisön hyljeksyntä.
Atayalit

Atayalit () ovat yksi Taiwanin valtion tunnustamista alkuperäiskansoista, joiden asuinalue sijoittuu maan pohjoisosiin. Tammikuussa 2020 Taiwanin alkuperäiskansojen neuvosto arvioi maassa olevan 92 084 atayalia. Kyseessä on maan kolmanneksi suurin alkuperäiskansanryhmä.
Perinteisesti atayalit ovat harjoittaneet kasvojen tatuoimista. Miehet ovat perinteisesti metsästäneet, kun taas naiset ovat punoneet koreja. Nykyään atayalien yhteisöä vaivaat alkoholismi ja korkea työttömyys. 1990-luvulta lähtien Taipein piirikunnassa olevissa kouluissa on opetettu jonkin verran atayalia valinnaisena kielenä koulun jälkeen.
Aldis Hodge

Aldis Alexander Basil Hodge (s. 20. syyskuuta 1986, Onslow’n piirikunta, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Kalevi Mutanen

Unto Petter Kalevi Mutanen (20. heinäkuuta 1924 Viipuri – 20. toukokuuta 1985 Kuopio) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Mutasen vanhemmat olivat piiripäällikkö Petter Mutanen ja Ida Karttunen ja puoliso 1947–1976 Seija Harjunpuro. Mutanen tuli ylioppilaaksi Viipurin kaksoisyhteislyseosta 1944 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1948. Hän oli Hackman &amp; Co:n, vuodesta 1969 Oy Hackman Ab, apulaismetsänhoitaja ja erilaisissa erikoistehtävissä 1948–1965, aluemetsänhoitaja 1965–1973, apulaismetsäpäällikkö 1971–1973 ja metsäpäällikkö ja johtokunnan jäsen 1973–1984. Mutasella oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1978.
Heidy Purga

Heidy Purga (s. 18. maaliskuuta 1975) on virolainen reformipuolueen poliitikko ja Viron nykyinen kulttuuriministeri huhtikuusta 2023. Vuosina 2015–2023 hän oli Riigikogun jäsen. Purga on aiemmin työskennellyt toimittajana ja televisiojuontajana.
Yksityiselämä.
Purga on avoliitossa ja hänellä on yksi lapsi.
Leslie Cliff

 
Leslie Cliff (myöh. Tindle, s. 11. maaliskuuta 1955 Vancouver) on kanadalainen uimari, joka saavutti arvokisamitaleja 1970-luvun alussa erityisesti sekauinnissa.
Cliff saavutti Münchenin olympialaisissa 1972 hopeaa 400 metrin sekauinnissa ajalla 5.03,57. Hän hävisi maailmanennätyksen uineelle Australian Gail Neallille 0,60 sekuntia. Samoissa kisoissa Cliff sijoittui 200 metrin sekauinnissa viidenneksi, 200 metrin selkäuinnissa kahdeksanneksi sekä vapaa- ja sekauintiviestissä seitsemänneksi. Hän karsiutui 100 metrin perhosuinnin alkuerissä.
Cliff kilpaili Kansainyhteisön kisoissa 1970 vielä ilman menestystä. Hän voitti Pan-Amerikan kisoissa 1971 kultaa 200:n ja 400 metrin sekauinneissa ja sekauintiviestissä sekä saavutti hopeaa 100 metrin perhosuinnissa ja vapaauintiviestissä. Kansainyhteisön kisoissa 1974 hän voitti kultaa 200:n ja 400 metrin sekauinnissa.
Donna Gurr

Donna-Marie Gurr (s. 18. helmikuuta 1955 Vancouver) on kanadalainen uimari, joka saavutti arvokisamitaleja 1970-luvun alussa erityisesti selkäuinnissa.
Gurr saavutti Münchenin olympialaisissa 1972 pronssia 200 metrin selkäuinnissa ajalla 2.23,22. Hän hävisi selvästi kahdelle yhdysvaltalaisuimarille mutta voitti neljänneksi sijoittuneen Länsi-Saksan Annegret Koberin 0,13 sekunnilla. Samoissa kisoissa Gurr sijoittui 100 metrin selkäuinnin välierissä yhdeksänneksi ja hävisi 0,03 sekuntia viimeisenä loppukilpailuun selvinneelle Itä-Saksan Christine Herbstille.
Gurr voitti Pan-Amerikan kisoissa 1971 kultaa 100:n ja 200 metrin selkäuinneissa ja sekauintiviestissä sekä saavutti hopeaa vapaauintiviestissä. Kansainyhteisön kisoissa 1970 hän saavutti hopeaa 200 metrin selkäuinnissa sekä pronssia 100 metrin selkäuinnissa ja sekauintiviestissä. Kansainyhteisön kisoissa 1974 hän saavutti hopeaa 100 metrin selkäuinnissa ja pronssia 200 metrin selkäuinnissa.
Kristina Tonteri-Young

Kristina Tonteri-Young on suomalais-uusiseelantilainen näyttelijä ja entinen balettitanssija.
Varhainen elämä ja ura.
Tonteri-Young syntyi Suomessa suomalais-kiinalaiseen perheeseen ja puhuu sujuvasti englantia ja suomea. Perhe muutti New Yorkiin, kun Tonteri-Young oli 6-vuotias. Vuodesta 2009 vuoteen 2012 hän opiskeli balettia Moskovassa, jossa oppi venäjää. Moskovassa Tonteri-Young esiintyi Bolshoi-teatterin "La fille mal gardéessa" sekä Kremlin baletin "Prinsessa Ruususessa" ja "Le Corsairessa". Hän aloitti 16-vuotiaana näyttelemisen osallistuen Shakespeare-kesäkursseihin RADAssa. Tonteri-Young osallistui Guildhall School of Music and Drama -kouluun vuosina 2016–2019 ja valmistui taiteiden kandidaatiksi. 
Tonteri-Youngin ensimmäinen rooli oli Netflixin sarja "Warrior Nun", jossa hän näytteli sisar Beatricea. Hän on sittemmin esiintynyt muutamissa elokuvissa, mukaan lukien Netflixin "Outside the Wire".
Eevamari Rauhamäki

Eevamari Katriina Rauhamäki (os. Oksanen, s. 23. helmikuuta 1982) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän edusti Suomea ampumahiihdon MM-kisoissa 2012 Ruhpoldingissa ja 2015 Kontiolahdessa. Maastohiihdossa hän on saavuttanut pariviestissä SM-pronssia vuosina 2008 ja 2011 sekä hopeaa 2009. Ammatiltaan Rauhamäki on fysioterapeutti.
Katharina Bosse

Katharina Bosse (s. 1968, Turku) on suomalainen valokuvaaja. Hänen suuntauksensa on nykytaide. Bossella on visuaalisen viestinnän tutkinto, jonka hän suoritti korkeakoulussa Bielefeldissä, Saksassa vuonna 1994.
Hänen töitään on MoMA:n ja Maison Européenne de la Photographien kokoelmissa, ja niitä ovat julkaisseet myös aikakauslehdet, kuten The New Yorker, Spin, Geo, Der Spiegel ja New York Times Magazine. Bosse on maailman rankingin parhaan 10 000 joukossa ja Suomen 100 parhaan joukossa. 
Bosse työskentelee aktiivisesti luodakseen lisää näkyvyyttä naisvalokuvaajille. Hän on muun muassa jäsen femxphotographers.org-sivustolla, joka toimii mieskatseen (eng. "male gaze") paljastavien taidevalokuvaajien esille nostajana.
Novella Calligaris

Novella Calligaris (s. 27. joulukuuta 1954 Padova) on italialainen uimari, joka menestyi 1970-luvun alussa parhaiten pitkillä vapaa- ja sekauintimatkoilla. Hän voitti yhden maailmanmestaruuden ja saavutti kolme olympiamitalia.
Calligaris kilpaili olympialaisissa ensimmäisen kerran Méxicossa 1968. Hän sijoittui 400:n ja 800 metrin vapaauinnin alkuerissä 15:nneksi sekä 200 metrin vapaauinnin alkuerissä 30:nneksi. Münchenin olympialaisissa 1972 hän saavutti hopeaa 400 metrin vapaauinnissa ajalla 4.22,44 sekä pronssia 800 metrin vapaauinnissa ajalla 8.57,46 ja 400 metrin sekauinnissa ajalla 5.03,99.
Calligaris saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa EM-kilpailuissa 1970, kun hän ylsi 800 metrin vapaauinnissa pronssille. Välimeren kilpailuissa 1971 hän voitti kolme kultaa ja saavutti yhden hopean. MM-kilpailuissa 1973 hän voitti 800 metrin vapaauinnissa kultaa maailmanennätysajalla 8.52,97 sekä saavutti pronssia 400 metrin vapaauinnissa ja 400 metrin sekauinnissa. EM-kilpailuissa 1974 hän saavutti hopeaa 800 metrin vapaauinnissa ja pronssia 400 metrin vapaauinnissa.
Novella Calligarisin veli Mauro Calligaris oli myös uimari ja kilpaili Münchenin olympialaisissa 1972. Heidän äitinsä Romana Calligaris kilpaili Helsingin olympialaisissa 1952.
Tiia-Maria Talvitie

Tiia-Maria Talvitie (s. 3. huhtikuuta 1994) on suomalainen ampumahiihtäjä. Urallaan hän on edustanut Jalasjärven Jalasta. Ammatiltaan Talvitie on fysioterapeutti.