tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Amitabh Bachchanin filmografia

Amitabh Bachchan (s. 1942) on intialainen näyttelijä, playback-laulaja, tuottaja ja televisioesiintyjä, joka työskentelee hindinkielisessä elokuvateollisuudessa.
Korokiat

Korokiat ("Corokia") on Argophyllaceae-heimoon kuuluva pienehkö kasvisuku. Sukuun kuuluu kuusi lajia sekä yksi risteymälaji. Toisinaan korokiat on erotettu omaksi heimokseen Corokiaceae.
Korokiat kasvavat luonnossa Australian itäosissa, Uudessa-Seelannissa sekä Lord Howen ja Tubuain saarilla.
Korokioita myydään puutarhakaupoissa toisinaan kummituspuun nimellä.
Kimmo Klemola

Kimmo Klemola (s. 1965 Hattula) on lappeenrantalainen kaupunginvaltuutettu, tekniikan tohtori ja energia-alan yrittäjä. Klemola on Etelä-Karjalan vihreiden puheenjohtaja sekä vihreiden puoluevaltuuskunnan jäsen ja Suomen luonnonsuojeluliiton Etelä-Karjalan piirin varapuheenjohtaja. Klemola pyrki eduskuntaan vuosina 2015 ja 2019, mutta ei tullut valituksi. 
Klemola on koulutukseltaan tekniikan tohtori. Hän teki öljynjalostusta käsittelevän väitöskirjansa Teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1998. Klemola on toiminut tutkijana, opettajana ja professorina Teknillisessä korkeakoulussa ja Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa. Klemola kehittää omassa yrityksessään elinkaarimalleja energiantuotannon, teollisuuden ja liikenteen ympäristövaikutusten arvioimiseksi. Klemolan yritys Cleanfi Oy on tehnyt esimerkiksi Äänekosken biotuotetehtaan yhteyteen rakennetun biokaasulaitoksen kasvihuonekaasutaseen analyysin.&lt;ref name="cleanfi.fi/"&gt;&lt;/ref&gt;
Tomáš Souček

Tomáš Souček (s. 27. helmikuuta 1995 Havlíčkův Brod) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 192-senttimetrinen. Hän on tammikuusta 2020 alkaen, ensimmäiset puoli vuotta lainasopimuksella, edustanut Englannin Valioliigassa pelaavaa West Ham Unitedia. Kotimaassaan hän edusti Slavia Prahaa sekä lyhyillä lainasopimuksilla Viktoria Žižkovia ja Slovan Libereciä.
Souček on pelannut Tšekin jalkapalloliigassa 126 ottelua ja tehnyt niissä 31 maalia. Englannin Valioliigassa hän on 21. elokuuta 2025 mennessä pelannut 195 ottelua ja tehnyt niissä 36 maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi täydet minuutit West Hamin kaikissa 38 valioliigaottelussa ja teki niissä kymmenen maalia, millä hän oli joukkueen paras maalintekijä yhdessä Michail Antonion kanssa.
Souček voitti Tšekin-mestaruuden kaudella 2018–2019 ja pelasi myös Slavia Prahan mestaruuskausilla 2016–2017 ja 2019–2020 joukkueessa vaikkakaan ei enää mestaruuden varmistuessa. Hän voitti Tšekin Cupin vuosina 2018 ja 2019. Vuoden 2019 cupin loppuottelussa Baník Ostravaa vastaan hän teki rangaistuspotkusta joukkueensa ensimmäisen maalin. Hän voitti Konferenssiliigan West Hamissa kaudella 2022–2023 ja pelasi muun muassa molemmissa välierissä ja loppuottelussa täyden ajan. Souček pelasi Slaviassa Mestarien liigassa kuusi ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja Eurooppa-liigassa 16 ottelua, joissa hän teki myöskin kaksi maalia. West Hamissa hän on pelannut Eurooppa-liigassa 21 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia, ja Konferenssiliigassa yhdeksän ottelua.
Souček on pelannut Tšekin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi kolmessa ottelussa täydet minuutit alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2016 ystävyysottelussa Tanskaa vastaan. Hän on elokuun 2025 puoliväliin mennessä pelannut 81 A-maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia: marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Islantia, syyskuussa 2018 ystävyysottelussa Venäjää, syyskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Montenegroa ja marraskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Slovakiaa vastaan, kolme maalia maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Viroa vastaan, marraskuussa 2021 ystävyysottelussa Kuwaitia vastaan, maaliskuussa 2022 ystävyysottelussa Walesia vastaan, loka-marraskuussa 2023 EM-karsintaotteluissa Färsaaria, Puolaa ja Moldovaa vastaan, kesäkuussa 2024 EM-kilpailujen alkulohko-ottelussa Turkkia vastaan, syyskuussa 2024 Kansojen liigan ottelussa Ukrainaa vastaan sekä kesäkuussa 2025 MM-karsintaottelussa Kroatiaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa Souček pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa viidessä ottelussa ja syötti 2–0-maalin ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Skotlantia vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän oli joukkueensa kapteeni ja pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa, joista viimeisessä hän teki maalin.
Tomáš Holeš

Tomáš Holeš (s. 31. maaliskuuta 1993) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on kotimaassaan edustanut Hradec Královéa, Jablonecia ja kesästä 2019 alkaen Slavia Prahaa. Hän on vuoden 2024 loppuun mennessä pelannut Tšekin jalkapalloliigassa 265 ottelua ja tehnyt niissä 20 maalia. Hän on voittanut Tšekin liigamestaruuden vuosina 2020 ja 2021 sekä Tšekin Cupin vuonna 2021, jolloin hän oli loppuottelusta sivussa loukkaantumisen vuoksi, ja 2023, jolloin hän oli loppuottelussa joukkueensa kapteeni.
Holeš on pelannut Tšekin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Skotlantia vastaan. Hän on vuoden 2024 loppuun mennessä pelannut 34 A-maaottelua, joissa hän on ollut 29 kertaa avauskokoonpanossa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Kyprosta vastaan. Toisen maalinsa hän teki kesän 2021 EM-kilpailujen neljännesvälieräottelussa, ja samassa ottelussa hän syötti Tšekin toisen maalin sen voittaessa Alankomaat 2–0. Holeš tuli EM-turnauksessa ensimmäisessa alkulohko-ottelussa vaihdosta kentälle ja pelasi loput ottelut avauskokoonpanossa. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2024 täyden peliajan Tšekin kaikissa kolmessa ottelussa.
Compton Mackenzie

Compton Mackenzie, alk. Edward Montague Compton, (1883 West Hartlepool, Durham, Englanti – 1972 Edinburgh, Skotlanti) oli englantilaissyntyinen skotlantilainen kirjailija. Hän asui Skotlannissa vuodesta 1928 ja oli Skotlannin kansallispuolueen perustajia.
Mackenzie oli Glasgow'n yliopiston rehtori 1931–1934. Mackenzie julkaisi yli sata romaania, lisäksi näytelmiä ja elämäkertoja. Niitä sävyttää skotlantilainen kansallishenki. Hän sai aatelisarvon 1952.
Tomáš Kalas

Tomáš Kalas (s. 15. toukokuuta 1993 Olomouc) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Englannissa, Alankomaissa ja lyhyesti Saksassa. Hän on kesästä 2018 alkaen edustanut Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Bristol Cityä, ensimmäisen kauden lainalla Chelseasta. Hän kuului Chelsean omistukseen vuosina 2010–2019 mutta pelasi sen edustusjoukkueessa vain kaksi Valioliigan ottelua sekä tuli lyhyeksi ajaksi kentälle yhden liigacupin ja yhden Mestarien liigan ottelun lopussa kaudella 2013–2014.
Kalas on pelannut useissa Tšekin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi kolme ottelua alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2010, pelasi viisi ottelua ja teki yhden maalin alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 Tšekin saavuttaessa hopeaa sekä pelasi kaksi ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2012 ystävyysottelussa Slovakiaa vastaan. Hän on kesän 2021 EM-kilpailujen päättyessä pelannut 28 A-maaottelua, joissa 23 kertaa avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä kaksi maalia: maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Kiinaa ja kesäkuussa 2018 ystävyysottelussa Nigeriaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi Tšekin kaikki viisi ottelua alusta loppuun.
Vladimír Coufal

Vladimír Coufal (s. 22. elokuuta 1992 Ostrava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän pelasi kotimaassaan syyskuun 2020 loppuun, siirtyi sitten Englannin Valioliigassa pelaavaan West Ham Unitediin ja kesällä 2025 Bundesliigan TSG 1899 Hoffenheimiin. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2017 alkaen.
Coufal pelasi vuoteen 2009 asti Baník Ostravan junioreissa ja edusti tämän jälkeen Hlučínia, Bílovecia ja Opavaa. Ensimmäiset pääsarjaottelunsa hän pelasi kaudella 2012–2013 siirryttyään Slovan Libereciin. Hän voitti Tšekin Cupin kaudella 2014–2015 joskaan ei pelannut enää toisessa välieräottelussa eikä loppuottelussa. Kesällä 2018 hän siirtyi Slavia Prahaan ja voitti kahdesti liigamestaruuden. Hän aloitti Slaviassa kauden 2020–2021, joka sekin päättyi joukkueen mestaruuteen, mutta siirtyi lokakuun alussa englantilaisseura West Ham Unitediin. Hän pelasi kauden aikana 34 valioliigaottelua, joissa kaikissa avauskokoonpanossa ja yhtä lukuun ottamatta täydet minuutit. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Valioliigassa 28 ja Eurooppa-liigassa neljä ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi West Hamin voittamassa Konferenssiliigassa yhdeksän ottelua, kaikki avauskokoonpanossa, mukaan lukien loppuottelu. Valioliigassa hän pelasi 27 ottelua. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Valioliigassa 36 ottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa, ja Eurooppa-liigassa seitsemän ottelua. Kaudella 2024–2025 hän pelasi 22 valioliigaottelua, joista puolet avauskokoonpanossa. Kesällä 2025 hän siirtyi Hoffenheimiin.
Coufal pelasi Tšekin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Qataria vastaan. Hän on elokuun 2025 puoliväliin mennessä pelannut 55 A-maaottelua ja ne kaikki avauskokoonpanossa. Hän teki maaottelu-uransa toistaiseksi ainoan maalin syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Slovakiaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi täydet minuutit Tšekin kaikissa viidessä ottelussa, kuten myös EM-kilpailuissa 2024 joukkueen kaikissa kolmessa ottelussa.
Colonna (suku)

Colonna on italialainen aatelissuku, joka kuuluu Rooman vanhimpiin ja vaikutusvaltaisimpiin sukuihin. Sukuun kuuluu useita kardinaaleja ja prelaatteja sekä sotilaita ja kirjailijoita.
Perimätiedon mukaan suvun kantaisät olivat Tusculumin kreivejä. Nimen Colonna – alun perin de Columna – omaksui ensimmäisenä Tusculumin kreivin Gregorion poika Piero, joka isänsä kuoltua noin vuonna 1064 peri Colonnan linnan sekä Palestrinan ja muita maa-alueita. Suku on saanut nimensä vaakunastaan, jossa on kuvattuna hopeinen pylväs ("colonna") punaisessa kentässä.
Muiden roomalaisten aatelisperheiden tavoin Colonnat saivat valtaa ja rikkauksia paavin suosion avulla. Colonnan suvusta nousikin jo 1300-luvulle tultaessa useita kardinaaleja ja senaattoreita. Siitä lähtien Colonnan suku toimi näkyvästi katolisen kirkon ja Rooman politiikassa. Keskiajalla Colonna oli johtavia ghibelliineihin kuuluneita sukuja, ja Colonnat kamppailivat jatkuvasti Orsinien ja Caetanien sukujen kanssa. 
Colonnan suku jakautui useaan sukuhaaraan. Vanhin sukuhaara sai Palianon herttuan arvon vuonna 1520, ja sen jäseniä ovat muun muassa kardinaalit Egidio Colonna, Pompeo Colonna ja Oddone Colonna, josta tuli sittemmin paavi Martinus V. Myös runoilija Vittoria Colonna ja amiraali Marcantonio II Colonna kuuluvat tähän sukuhaaraan. Vanhempi sukuhaara omistaa Rooman Palazzo Colonnan, jossa on huomattava taidekokoelma. 
Nuorempi sukuhaara sai ruhtinaan arvon vuonna 1688, kun se peri Castiglionen ruhtinaiden arvon. Kuvanveistäjä Adèle Colonna di Castiglione on tunnetuin tämän sukuhaaran edustaja. 
Kolmas sukuhaara oli Palestrinan ruhtinaina 1571–1630 ja uudestaan vuodesta 1738, kun suku peri ruhtinaan arvon Barberinin suvulta. Tähän sukuhaaraan kuului Sciarra Colonna, joka auttoi vuonna 1303 Filip IV:n neuvonantajaa Guillaume de Nogaret'a vangitsemaan kilpailevaan Caetani-sukuun kuuluneen paavi Bonifatius VIII:n Anagnissa. Sukuhaara jakautui vuonna 1787 kahteen alahaaraan, Colonna di Sciarraan ja Colonna-Barberiniin, joka kuitenkin sammui vuonna 1892. 
Neljänteen sukuhaaraan kuuluvat Cesaron ja Reitanon herttuat. Tähän sukuhaaraan lukeutuu kenraali Prospero Colonna, joka valloitti vuonna 1522 Genovan.
Suvun nykypäiviin säilyneet sukuhaarat ovat Colonna di Paliano, Colonna di Stigliano ja Barberini-Colonna di Palestrina.
Ondřej Čelůstka

Ondřej Čelůstka (s. 18. kesäkuuta 1989 Zlín, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Italiassa, Turkissa, Englannissa ja Saksassa. Hän on elokuusta 2020 alkaen edustanut Tšekin jalkapalloliigassa pelaavaa Sparta Prahaa. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2013.
Čelůstka aloitti liigauransa Tescoma Zlínin joukkueessa kausina 2007–2009. Kaksi seuraavaa kautta hän edusti Slavia Prahaa ja pelasi kotimaansa liigan lisäksi viisi ottelua Eurooppa-liigassa. Hän oli alkuvuoden 2010 lainalla italialaisseura Palermossa mutta pääsi Serie A:ssa kentälle vain yhdessä ottelussa runsaaksi kymmeneksi minuutiksi. Kesällä 2011 hän siirtyi turkkilaisseura Trabzonsporiin. Kahden seuraavan kauden aikana hän pelasi Turkin Superliigassa 55 ottelua ja teki yhden maalin, lokakuussa 2011 Ankaragücüa vastaan. Kaudella 2011–2012 hän pelasi Mestarien liigassa kuusi ottelua ja teki ensimmäisessä ottelussaan vieraskentällä italialaista Interiä vastaan ottelun ainoan maalin. Eurooppa-liigassa hän pelasi kahdella kaudella yhteensä viisi ottelua. Kauden 2013–2014 Čelůstka pelasi lainasopimuksella englantilaisseura Sunderlandissa. Hän pelasi Englannin Valioliigassa 21 ottelua, joista 14 ottelua avauskokoonpanossa.
Čelůstka siirtyi elokuussa 2014 Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaan Nürnbergiin. Hän pelasi kauden aikana 31 liigaottelua. Kesällä 2015 Čelůstka palasi Turkkiin, tällä kertaa Antalyasporin joukkueeseen, jossa hän viipyi viisi kautta. Hän pelasi Superliigassa 142 ottelua ja teki yhden maalin, joulukuussa 2019 entistä seuraansa Trabzonsporia vastaan. Kesällä 2020 hän siirtyi kotimaansa pääsarjassa pelaavaan Sparta Prahaan. Hän pelasi kaudella 2020–2021 Tšekin liigassa 28 ottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa. Eurooppa-liigassa hän pelasi kaksi ottelua.
Čelůstka pelasi Tšekin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi neljä ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 ja viisi ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Hän pelasi ensimmäisen kerran Tšekin A-maajoukkueessa marraskuussa 2013 ystävyysottelussa Kanadaa vastaan. Hän on kesän 2021 EM-kilpailujen päättyessä pelannut 31 A-maaottelua, joissa 28 kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt kolme maaottelumaalia: debyyttiottelussaan Kanadaa vastaan sekä marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Kosovoa ja kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Albaniaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi Tšekin viidessä ottelussa täydet minuutit aina Tanskaa vastaan pelatun puolivälieräottelun 65. minuutille, jolloin hän joutui loukkaantumisen takia vaihtoon.
Albert Oesch (pappi)

Albert Oesch (19. huhtikuuta 1897 Balgach, St. Gallen kantoni, Sveitsi – 5. huhtikuuta 1962 Jerusalem, Israel) oli sveitsiläinen katolinen Pyhän Haudan ritarikunnan pappi.
Historia.
Oesch valmistui Einsiedelnin luostarikoulusta, opiskeli filosofiaa ja teologiaa Innsbruckin yliopistossa ja Fribourgissa. Vuonna 1920 hänet vihittiin papinvirkaan. Vuosina 1920–1929 hän oli Flawilissa kirkkoherrana ja vuonna 1929 hänestä tuli pastori Thaliin.
Oesch oli sveitsiläisamerikkalaisen avustusjärjestön "Association de la faculte americaine de theology" puheenjohtaja ja osallistui merkittävästi Innsbruckin teologisen tiedekunnan karkotukseen Sionissa vuosina 1938−1940.
Oesch tunsi silloisen kardinaalivaltiosihteeri Eugenio Pacellin, joka vietti lomia "Stella Mariksessa" Rorschachissa. Pacelli valittiin vuonna 1939 paaviksi (Pius XII). Hän kutsui Oeschin vuonna 1947 rakentamaan uutta Pyhän haudan ritarikunnan ritaristoa Jerusalemiin, Sveitsiin ja saksankielisiin maihin.
Oesch perusti piispa Josephus Meilen ja tuomarivaltuuskunnan kanssa vuonna 1947 Sveitsiin ritarikunnan.
Paavi Pius XII nimitti hänet ensimmäiseksi suurprioriksi. Vuonna 1950 häntä seurasi Josephus Meile. Toukokuussa 1953 Oeschista tuli ritarikunnan konsultti ja ritarikunnan ritari.
Oesch oli mukana lukuisissa Pyhän maan hankkeissa, erityisesti Beit Jalan seminaarissa. Hänet haudattiin fransiskaanien hautausmaalla Getsemanessa Jerusalemissa.
Kunnianosoitukset.
Oeschille on myönnetty seuraavat arvonimet:
Lähde:
Robert Moreno

Robert Moreno González (s. 19. syyskuuta 1977 L’Hospitalet, Espanja) on espanjalainen jalkapallovalmentaja. Hän on toiminut viimeksi espanjalaisseura Granadan päävalmentajana.
Moreno valmensi useita juniori-ja amatöörijoukkueita ennen kuin hän siirtyi Luis Enriquen valmennustiimiin. Hän toimi useissa eri seurajoukkueissa ja lopulta myös Espanjan maajoukkueessa Luis Enriquen apuvalmentajana. Vuonna 2019 Morenosta tuli maajoukkueen päävalmentaja, kun Luis Enrique vetäytyi päävalmentajan paikalta henkilökohtaisten syiden takia. Hänen palattuaan maajoukkueen päävalmentajaksi loppuvuodesta 2019, Moreno jätti maajoukkueen.
Valmentajaura.
Alkuvaiheet.
Vuonna 2003 Moreno pääsi valmentamaan ensimmäistä kertaa ammattilaistasolla, kun hänestä tuli Penya Blaugrana Collblanc päävalmentaja. Hän oli nuorin Espanjassa koskaan valmentajan tittelin saanut valmentaja. Tämän jälkeen hän valmensi muutamia eri espanjalaisseurojen juniorijoukkueita ja edustusjoukkueita Espanjan alemmilla sarjatasoilla.
Toimittuaan skouttina Barcelonassa kaudella 2010–2011, Moreno aloitti yhteistyön Luis Enriquen kanssa ja toimi hänen apuvalmentajanaan Romassa (2011–2012), Celta Vigossa (2013–2014) ja Barcelonassa (2014–2017). Kauden 2017–2018 hän toimi Juan Carlos Unzuén apuvalmentajana Celtassa, kunnes palasi jälleen Luis Enriquen apuvalmentajaksi Espanjan maajoukkueeseen vuonna 2018.
Espanjan maajoukkue.
26. maaliskuuta 2019 Moreno toimi väliaikaisesti maajoukkueen päävalmentajana ottelussa Maltaa vastaan, kun Luis Enrique joutui olemaan poissa henkilökohtaisiin syihin vedoten. Moreno toimi päävalmentajana myös seuraavissa kahdessa ottelussa Färsaaria ja Ruotsia vastaan.
Kolmen ottelun jälkeen Morenon väliaikainen päävalmentajan pesti muuttui pysyväksi, kun Luis Enrique irtisanoutui päävalmentajan tehtävistä vedoten tyttärensä sairauteen. Sopimus ulottui vuoden 2020 EM-kilpailuihin saakka. Kuitenkin vain viisi kuukautta myöhemmin Moreno irtisanotui päävalmentajan tehtävästä ja Luis Enrique palasi tehtävään huolimatta tappiottomien otteluiden putkesta ja varmistuneesta paikasta vuoden 2020 EM-kilpailuihin. Luis Enrique erotti Morenon valmennusryhmästään kokonaan vedoten lojaalisuuden puutteeseen ja liian suureen kunnianhimoon, kun Moreno olisi halunnut valmentaa Espanjaa vielä EM-kilpailuissa.
Monaco.
28. joulukuuta 2019 Moreno nimettiin Monacon päävalmentajaksi. Viikkoa myöhemmin hän valmensi joukkueen voittoon Ranskan cupin ottelussa Reimsia vastaan. 12. tammikuuta 2020 ensimmäisessä sarjaottelussa Monaco pelasi 3–3-tasapelin Paris Saint-Germainin kanssa.
Joukkue sijoittui kauden päätteeksi 9. sijalle, jääden ulos europaikoilta, mikä johti Morenon potkuihin 18. heinäkuuta 2020.
Granada.
18. kesäkuuta 2021 Moreno nimettiin espanjalaisseura Granadan päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Morenon alaisuudessa Granada juuttui La Ligan putoamiskamppailuun. Lopulta seurajohto erotti Morenon maaliskuussa 2022, kun Granada oli liigassa sijalla 17.
Louis MacNeice

Louis MacNeice (1907 Belfast, Pohjois-Irlanti – 1963 Lontoo, Britannia) oli irlantilais-brittiläinen kirjailija.
MacNeice opetti klassisia kieliä ja oli BBC:ssä vuodesta 1941 radiotoimittajana. Hänen esikoisrunokokoelmansa "Blind Fireworks" ilmestyi 1929. Hän kuului yhdessä Stephen Spenderin, W. H. Audenin ja Cecil Day-Lewisin kanssa runoilijaryhmään, joka ennusti kulttuurin tuhoutumista.
Suomennetut teokset.
Suomennettuja runoja.
Lisäksi suomennoksia MacNeicen runoista on antologiassa: Tuomas Anhava, "Minä kirjoitan sinulle kaukaisesta maasta", Helsinki: Otava 2003
Imre Madách

Imre Madách (1823 Alsósztregova, Unkari (nyk. Slovakia) – 1864 Balassagyarmat, Unkari) oli unkarilainen kirjailija. Hän osallistui vuoden 1848 vapaustaisteluun ja sai pitkän vankeustuomion. Hänen pääteoksensa on "Ihmisen murhenäytelmä" ("Az ember tragédiája", 1861).
Damiano David

Damiano David (s. 8. tammikuuta 1999 Rooma, Italia) on italialainen laulaja ja lauluntekijä. Hän muodostaa rock-yhtye Måneskinin yhdessä Victoria De Angelisin, Ethan Torchion ja Thomas Raggin kanssa. David tuli tunnetuksi suurelle yleisölle voittaessaan Euroviisut Måneskinin kanssa vuonna 2021. Vuonna 2024 hän aloitti soolouransa laulajana.
Ura.
David syntyi Roomassa vuonna 1999. Vanhempien ammatin takia hän ja hänen veljensä matkustivat ympäri maailmaa jo nuorena. Hän pelasi koripalloa 17-vuotiaaksi asti paikallisessa joukkueessa pelintekijänä.
David aloitti laulamisen jo kuusivuotiaana. Hän oli lukiossa Roomassa, mutta keskeytti opintonsa musiikkiuransa vuoksi. Myös hänen vanhempansa tukivat hänen musiikkiuraansa. David tapasi Victoria De Angelisin ja Thomas Raggin lukiossa. Vuonna 2016 he perustivat Måneskinin. He soittivat aluksi Rooman kaduilla, mutta nousivat suosioon vuonna 2017 saavutettuaan toisen sijan Italian "X Factorin" yhdennellätoista kaudella. Seuraavana vuonna julkaistiin heidän debyyttialbuminsa ”Il ballo della vita”. He olivat myös kiertueella vuosina 2018 ja 2019. Vuonna 2021 julkaistiin heidän toinen albuminsa ””. 
Euroviisujen voiton jälkeen David ajautui huumekohuun. Häntä syytettiin kokaiinin käytöstä live-lähetyksessä. Myöhemmin hän meni huumetestiin ja tulos oli negatiivinen. David sanoi Voguen haastattelussa, että he eivät ole stereotyyppisiä rocktähtiä jotka käyttävät paljon huumeita ja alkoholia.
Eizan-rautatiet

Eizan-rautatiet (), lyhyemmin Eiden (叡電), on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Kioton kaupungin pohjoisosassa. Se liikennöi kahta rautatielinjaa, jotka liittävät Kioton keskustan kaupungin koillispuolella kohoavaan Hieivuoreen sekä Kuraman ja Kibunen kyliin, jotka ovat suosittuja turistikohteita. Eizan-rautateiden linjojen yhteispituus on 14,4 kilometriä, ja asemia niillä on 17 kappaletta.
Eizan-rautatiet on osa suuremman Keihan-rautatieyhtiön muodostamaa yritysryhmää. Raideliikenteen lisäksi se toimii muun muassa vähittäiskaupan, matkailupalveluiden ja kiinteistökehityksen aloilla. Sen pääkonttori sijaitsee Kioton kaupungin Sakyōn suuralueella Yamabana-Itchōdachōn kaupunginosassa.
Historia.
Eizan-rautateiden juuret ovat vuonna 1888 perustetussa Kyōto dentō -sähköyhtiössä, joka harjoitti myös raideliikennettä. Yrityksen rautatielinja Hieivuoren juurelle avattiin vuonna 1925, linja Kuraman kylään vuonna 1928. Kyōto dentōn raideliikenne erotettiin omaksi yhtiökseen, Keifuku-rautatieksi, vuonna 1942. Perustamisensa jälkeen Keifuku liikennöi myös Kioton luoteisosan raitiotielinjoja (Randen), jotka se omistaa edelleen, ja useita rautatielinjoja Fukuin prefektuurissa.
1960-luvulta lähtien osa Keifukun linjoista lakkautettiin ja osa siirrettiin muiden yhtiöiden omistukseen. Eizan-rautatiet muodostettiin 6. heinäkuuta 1985, ja seuraavan vuoden huhtikuussa sen haltuun siirrettiin Keifuku-rautateiden Hieivuorelle ja Kuramaan johtavat linjat. Yrityksen perustamiseen vaaditun pääoman tarjosi kokonaisuudessaan Keifuku. Vuonna 1990 Keifukun emoyritys Keihan osti Eizan-rautateiden osakkeista 60 prosenttia.
Eizan-rautatiet liittyi Japanin vuoristossa toimivien rautateiden Zenkoku tosantetsudō pāmiru-kai -yhdistykseen vuonna 2009. 
Linjat.
Eizan-rautatiet liikennöi kahta rautatielinjaa, joista Eizan-päälinja johtaa Kioton keisarillisen palatsin koillispuolella sijaitsevalta Demachiyanagin rautatieasemalta Hieivuoren juurelle ja Kurama-linja Takaragaiken rautatieasemalta pohjoiseen Kuraman kylään. Lähes kaikki Kurama-linjan junat jatkavat Takaragaikesta Eizan-päälinjaa pitkin Demachiyanagiin saakka. Demachiyanagista on vaihtoyhteys Keihan-rautateiden linjoille. Eizan-päälinjan toiselta pääteasemalta Yase-Hieizanguchista on sen sijaan yhteys Hieivuorelle nousevaan Eizan-funikulaariin ja Eizan-riippuköysirataan, joita liikennöi Keifuku-rautatiet. Yase-Hieizanguchista on myös bussiyhteyksiä Ōharan alueelle.
Tavanomaisen liikenteen lisäksi Eizan-rautateillä on kaksi sightseeing-junaa: Eizan-päälinjalla kulkeva "Hiei" ja Kurama-linjalla kulkeva "Kirara", jossa on suuret panoraamaikkunat. Kurama-linjalla Ichiharan ja Ninosen asemien välillä on noin 250 metrin pituinen vaahterapuiden reunustama ”vaahteratunneli”.
Jan Krzysztof Bielecki

Jan Krzysztof Bielecki (s. 3. toukokuuta 1951) on puolalainen poliitikko. Hän oli Puolan pääministeri vajaan vuoden ajan vuonna 1991.
Bielecki luennoi taloustiedettä Gdanskin yliopistossa vuodesta 1973, mutta hänet erotettiin kommunisminvastaisten puheiden takia. Hän tutustui Solidaarisuus-liikkeeseen ja liittyi sen keskeisten hahmojen taloudelliseksi neuvonantajaksi. Vuosina 1993–2003 Bielecki edusti Puolaa Lontoossa Euroopan kehityspankin johtokunnassa.
Vuosina 2003–2010 Bielecki johti Pekao-pankkia, joka fuusioitui italialaisen UniCredito-pankkikonsernin kanssa ja kasvoi näin Puolan suurimmaksi rahoituslaitokseksi ja merkittäväksi yhteiskunnalliseksi tekijäksi.
Maciej Morawski

Maciej Morawski (20. syyskuuta 1929 – 6. kesäkuuta 2021) oli puolalainen toimittaja, joka työskenteli Radio Free Europe -hankkeessa Ranskassa.
Elämäkerta.
Hän oli poliitikon, diplomaatin ja Puolan hallituksen ministerin Kajetan Morawskin (1892-1973) poika. Varsovan kansannoususta selviytynyt Morawski kärsi masennuksesta monien vuosien ajan. Hän saapui Ranskaan marraskuussa 1946 17-vuotiaana toivoen palaavan Puolaan keskeyttämällä ensimmäiset opintonsa. Puolan kansantasavallan nousun vuoksi hän kuitenkin huomasi, että tämä ei olisi mahdollista. Hän vietti aikaa Saint-Germain-des-Prés'ssä ja tuli kristillisen demokratian aktivistiksi opiskellessaan Pariisissa ja Strasbourgissa. Vuonna 1954 häneltä kiellettiin pääsy Yhdysvaltoihin entisten sosialististen ihanteidensa ja väitetyn jatkuvan homoseksuaalisuuden vuoksi - mikä osoittautui kommunistisen salaisen palvelun tekeväksi irtisanomiseksi, jonka tarkoituksena oli häntä herjata. Myöhemmin hän tuomitsi McCarthyismin ja sen "noidanmetsän". Siksi hän työskenteli Radio Free Europe -lehdessä toimittajana ja puolan kirjeenvaihtajana .
Vuonna 1967 Morawskille myönnettiin Armia Krajowa -risti, Puolan tasavallan ansioiden ritarikunnan komentaja vuonna 1993, ja Polonia Restituta -ritarin komentajaristi vuonna 1995. Hän sai myöhemmin komentajan Risti Starin kanssa ritarikunnasta vuonna 2007. Vuonna 2016 hänestä tuli Ordre des Arts et des Lettresin ritari.
Hän oli lehtien kirjoittaja ja yksi vanhimmista puolalaisista bloggaajista, hän editoi verkkosivustoa ja fanisivua Facebookissa kuolemaansa saakka. Hänen päiväkirjat on julkaistu neljässä osassa "Kaksi rantaa" (julkaistu 2015-2017). Vuosina 2015-2021 hän oli Varsovassa, Puolassa, Jan Nowak-Jezioranski Radio Free Europe -henkilöstön, freelancereiden ja ystävien yhdistyksen kunniapuheenjohtaja.
Maciej Morawski kuoli Pariisin Pitié-Salpêtrièren sairaalassa 6. kesäkuuta 2021 91-vuotiaana. Hänet haudattiin Lailly-en-Valiin vanhempiensa viereen.
Ivan Alexander Aminoff

Ivan Alexander Aminoff (8. marraskuuta 1847 Mietoinen – 1. tammikuuta 1918 Saaren kartano) oli suomalainen vapaaherra, merikapteeni, maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Perhe.
Aminoffin vanhemmat olivat eversti Alexander Aminoff ja Fredrika Charlotta Maria af Forselles. Aminoff avioitui Augusta Lovisa Josefina Janssonin kanssa vuonna 1878. 
Pariskunta sai yhteensä kaksitoista lasta. Gustaf Aminoff toimi Vuoksenniskan toimitusjohtajana ja hänen lapsensa oli hallituksen puheenjohtaja, toimitusjohtaja Cecil Aminoff. 
Hänen veljensä oli kenraaliluutnantti, kuvernööri Johan Fredrik Gustav Aminoff, hänen isoisänsä oli kreivi Johan Fredrik Aminoff ja isoisoisän isä äidin puolelta oli kauppaneuvos Jakob af Forselles.
Ura.
Aminoff kävi Haminan kadettikoulua, mutta lähti 1862 merille. Perämiehen tutkinnon hän suoritti 1868 ja merikapteenin tutkinnon 1872, minkä jälkeen hän toimi laivan päällikkönä Kaspianmerellä vuoteen 1876 ja sitten "Åbo"-aluksen päällikkönä Pietarin, Turun ja Tukholman reitillä. Vuosina 1880–1887 hän oli Nobelin veljesten yhtiön kuljetusosaston päällikkö Kaspianmerellä ja Volgalla. Aminoff oli myös maanviljelijä Saaren kartanon everstinpuustellissa ja omisti tilan Mynämäellä. 
Aminoff oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1899.
Nokia G10

Nokia G10 on HMD Globalin 8. huhtikuuta 2021 esittelemä älypuhelin.
Puhelimessa on kahdeksanydinprosessori ja 6,52 tuuman näyttö. Tallennustilaa on valittavana 32 tai 64 gigatavua ja keskusmuistia kolme tai neljä gigatavua. Tallennustila on laajennettavissa enintään 512 gigatavun mircoSD-kortilla. Puhelimessa on kolme takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 13 megapikseliä, makrokameran kaksi megapikseliä ja syvyyskameran kaksi megapikseliä. Etukameran tarkkuus on kahdeksan megapikseliä. Akun kapasiteetti on 5 050 milliampeerituntia ja se tukee 10 watin latausta. Sormenjälkitunnistin on sijoitettu laitteen kylkeen. Käyttöjärjestelmänä on Android 11. Toukokuussa 2022 puhelin sai Android 12 -päivityksen.
Margit Kaffka

Margit Kaffka (1880 Nagykároly (nyk. Romaniaa), Unkari – 1918 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kirjailija, jota usein mainitaan aikakautensa merkittävimpänä tai jopa ensimmäisenä merkittävänä unkarilaisena naiskirjailijana.
Elämä.
Margit Kaffkan isä edusti porvarillista älymystöä, äiti oli aatelissuvusta. Hän jäi varhain orvoksi ja käytyään katolista sisäoppilaitosta vapaaoppilaspaikalla joutui elättämään itsensä tuon ajan keskiluokan naiselle varmimmalla uralla eli opettajan ammatissa, 22 vuoden iästä alkaen lähes elämänsä loppuun saakka. Tähän liittyy myös hänen tuotantonsa keskeinen aihepiiri: naisen asema ja mahdollisuudet itsenäiseen elämään.
Jo vuosisadan vaihteessa, nuorena opettajana, Kaffka julkaisi ensimmäiset runonsa "Magyar Géniusz" -lehdessä. Vuonna 1905 Kaffka avioitui metsäinsinööri Bruno Fröhlichin kanssa, ja he muuttivat Miskolcista Budapestiin, missä Kaffka alkoi saada nimeä kirjallisuuspiireissä. Hän oli alusta alkaen mukana vuonna 1908 perustetun "Nyugat" (’Länsi’) -kirjallisuuslehden ympärille syntyneessä kirjailijaryhmässä ja hyvä ystävä "Nyugat"in tunnetuimman kirjailijan, runoilija Endre Adyn kanssa.
Kaffkan ja Bruno Fröhlichin avioliitosta syntyi poika, mutta liitto päättyi eroon 1910. Muutamien onnettomien, ohimenevien suhteiden jälkeen Kaffka solmi toisen avioliiton 1914 lääkäri Ervin Bauerin kanssa. Bauer oli sivistynyt ja kulttuuria harrastava mies, jolla oli läheiset suhteet kirjallisuuspiireihin; kirjailija ja elokuvaohjaaja Béla Balázs oli hänen veljensä. 
Pian ensimmäisen maailmansodan sytyttyä 1914 Kaffkan aviomies joutui sotapalvelukseen. Sota järkytti Kaffkaa suuresti; se sai hänet kirjoittamaan sodanvastaisia runoja ja tuntemaan yhä suurempaa sympatiaa vasemmistolaista työväenliikettä kohtaan. Lokakuussa 1918 Kaffka tervehti innolla imperiumin hajoamista ja ns. krysanteemivallankumousta. Pian tämän jälkeen Kaffka ja hänen poikansa sairastuivat espanjantautiin ja kuolivat joulukuun alussa 1918.
Tuotanto.
Margit Kaffka aloitti uransa runoilijana ja kirjoitti runoja elämänsä loppuun saakka. Ensimmäinen runokokoelma "Versek" (’Runoja’) ilmestyi 1903, viimeinen, "Az élet útján" (’Elämän tiellä’) 1918. Paremmin hänet kuitenkin muistetaan prosaistina, novellien ja romaanien kirjoittajana, tarkkana ihmiskohtaloiden kuvaajana, jonka huomion kohteena on erityisesti naisen asema yhteiskunnan ja instituutioiden paineessa. Ensimmäiset novellinsa hän julkaisi vuonna 1903, vuonna 1904 ilmestyi luostarissa noviisina kasvavan nuoren tytön tragediasta kertova eräänlainen päiväkirjaromaani "Levelek a zárdából" (’Kirjeitä luostarista’). Toisiinsa kietoutuvien yhteiskuntakritiikin ja psykologisen ihmiskuvauksen huipentuma on hänen tunnetuin teoksensa, romaani "Színek és évek" (’Värejä ja vuosia’, 1912), naisen elämäntarina, jossa samalla kuvataan köyhtyvän pikkuaateliston mailleen menevää elämänmuotoa.
Suomennetut runot.
Kaksi Toivo Lyyn suomentamaa runoa on antologiassa "Unkarin lyyra: unkarilaista lyriikkaa keskiajalta nykyaikaan", suom. ja toim. Toivo Lyy, Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura 1970.
Turun ja Porin läänin vaakuna

Turun ja Porin läänin vaakuna oli vuosina 1634–1997 toimineen läänin heraldinen tunnus. Läänin viimeisen vaakunan suunnitteli heraldikko Ahti Hammar vuonna 1962 ja se oli käytössä läänin lakkauttamiseen saakka vuonna 1997. Vaakuna koostui Varsinais-Suomen ja Satakunnan maakuntavaakunoista viitaten läänin sijaintiin kyseisten maakuntien alueilla. 
Vaakunan heraldinen selitys kuuluu: "halkoisen kilven oikeanpuolisessa punaisessa kentässä ristikkäin kaksi kultaista peistä, joihin kumpaankin on kiinnitetty kaksikielekkeinen sininen lippu, joissa reunoihin ulottuva kultainen risti; peitsien päällikkeenä kruunullinen kultainen turnajaiskypärä. Vasemmanpuolisessa sini-kultakatkoisessa kilvenosassa pystyyn kavahtanut musta, punavaruksinen kruunupää karhu, joka pitää kämmenissään hopeista miekkaa; kruunu ja miekan kahva kultaa; saatteena karhun molemmin puolin yläkentässä seitsensakarainen hopeatähti. Kilven päällä herttuakunnan kruunu."
Historiaa.
Vuodesta 1634 alkaen Turun ja Porin läänin tunnuksena käytettiin kolmikenttäistä vaakunaa, joka koostui Varsinais-Suomen ja Satakunnan vaakunoiden lisäksi kilven alakenttään sijoitetusta Ahvenanmaan vaakunasta. Myöhemmän vaakunan tapaan kolmiosainen vaakuna kuvasi läänin sijaintia kolmen maakunnan alueilla, Ahvenmaan ollessa osa Turun ja Porin lääniä vuoteen 1918 saakka, jolloin siitä muodostettiin erillinen itsehallinnollinen alueensa. Satunnaisesti läänin tunnuksena käytettiin myös vaakunaa, jossa Varsinais-Suomen vaakuna oli asetettuna kilven yläkenttään, kilven alakenttien ollessa jaettuna Ahvenanmaan ja Satakunnan vaakunoiden kesken. Venäjänvallan aikana vaakunan Satakunnan karhu kuvattiin usein myös kokomustan sijaan vuorovärisenä, karhun yläosan ollessa kultainen.
Suomen läänien ja niiden virastojen käyttämät tunnukset uudistettiin valtioneuvoston antaman asetuksen mukaisesti vuonna 1919. Asetuksen mukaan läänien sinettien tuli koostua läänin alueen kattaneiden maakuntien vaakunoista ja aiemmin käytössä olleet lääninvaakunat poistettiin käytöstä. Koska asetuksessa ei vahvistettu tiettyjä tunnuksia läänien käyttöön, käytettiin Turun ja Porin läänin sineteissä usein esimerkiksi ainoastaan Varsinais-Suomen vaakunaa.
Vuoden 1919 asetuksen epäselvyyksien takia laadittiin vuonna 1939 uusi asetus, jossa läänien käyttämien sinettien määrättiin koostuvan niiden maakuntien vaakunoista, joista lääni oli "pääasiallisesti" kokoonpantu. Tällöin Turun ja Porin läänin tunnukseksi vakiintui Varsinais-Suomen ja Satakunnan maakuntavaakunoista koostettu vaakuna. Läänien tunnuksia ei kuitenkaan virallisesti vahvistettu ennen vuotta 1962, jolloin kaikille Suomen lääneille suunniteltiin maakuntavaakunoista koostetut vaakuna heraldikko Ahti Hammarin toimesta. Kyseiset vaakunat olivat käytössä vuoden 1997 lääniuudistukseen saakka, jolloin Turun ja Porin läänin alue tuli kuulumaan uuteen Länsi-Suomen lääniin. Länsi-Suomen läänin vaakuna oli muuten sama kuin Turun ja Porin läänin vaakuna, mutta kolmijakoisen kilven alakenttään lisättiin Pohjanmaan historiallisen maakunnan vaakunasta kolme kärppää kuvaamaan uuden läänin laajempaa aluetta.
Edvard Bergenheim (täsmennyssivu)

Edvard Bergenheim -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Zhao Tuo

Zhao Tuo oli Qin-dynastian han kiinalainen kenraali ja Nanyuen ensimmäinen kuningas. Hän osallistui Guangdongin, Guangxin ja Pohjois-Vietnamin Baiyue-kansojen valloitukseen. Qinin kaatumisen jälkeen hän perusti itsenäisen Nanyue-valtakunnan, jonka pääkaupungiksi tuli Panyu (nykyinen Kanton) vuonna 204 eaa. 
Jotkut perinteiset vietnamilaiset historiantutkijat pitivät häntä Vietnamin keisarina ja Triệu-dynastian perustajana, toiset historioitsijat kiistivät hänen olevan ulkomaalainen hyökkääjä.
Zhao Xing

Zhao Xing (kiina: 趙興, pinyin: Zhào Xīng, ? - 112 eaa.) oli Zhao Yingqin toinen poika ja Nanyuen neljäs hallitsija. Hänen hallintonsa alkoi vuonna 115 eaa. Ja päättyi kuolemaansa vuonna 112 eaa.
Pala sydämestä

Pala sydämestä on Yleisradion tuottama lastensuojeluaiheinen televisiosarja vuodelta 2021. Anna ja Aino Lappalaisen käsikirjoittaman mysteeridraaman on ohjannut Hanna Maylett, ja sen pääosia näyttelevät Lotta Lehtikari, Niina Koponen ja Martin Bahne
Sarja palkittiin kesäkuussa 2021 Monte Carlon televisiofestivaalin Golden Nymph -palkinnolla.
Tankkaustarinat

Tankkaustarinat on suomalainen televisio-ohjelma, joka kertoo ABC-liikennemyymälöiden työntekijöiden ja asiakkaiden tavallisesta arjesta. Ohjelmaa esitetään Nelonen-kanavalla.
Kussakin jaksossa ollaan yhdellä ABC-liikennemyymälällä, jossa seurataan liikennemyymälän arkea. Ohjelman ensimmäisellä kaudella olivat mukana ABC:t Porissa, Lohjalla ja Vaajakoskella, Jyväskylässä. Toisella kaudella Porin ABC jättäytyi pois ohjelmasta ja tilalle tulivat ABC:t Varkaudesta ja Renkomäestä Lahdesta. Välillä ohjelmassa tavataan myös julkisuuden henkilöitä.
Ohjelman ensimmäinen kausi kuvattiin keväällä 2019 ja se esitettiin alkusyksystä 2019. Toinen kausi kuvattiin kevättalvella 2021 ja se esitettiin kesän 2021 aikana.
Tankkaustarinoiden ensimmäinen kausi oli kovin suosittu sillä se sai yli 4,2 miljoonaa katsojaa.
Ohjelmaa juontaa Kimmo Vehviläinen.
Jaksot.
Ensimmäinen tuotantokausi
Toinen tuotantokausi
Lähde:
Caetani

Caetani tai Gaetani on italialainen aatelissuku. Caetanin suku johtaa alkuperänsä keskiajalla vaikuttaneeseen niin sanottuun Anagnin sukuhaaraan, joka saavutti poliittista valtaa ja taloudellista menestystä tuettuaan Benedetto Caetanin valintaa paavi Bonifatius VIII:ksi vuonna 1294.
Bonifatius VIII pyrki lisäämään Caetanin suvun vaikutusvaltaa muiden aatelissukujen, erityisesti Colonnan, kustannuksella. Tämän ansiosta Caetanin suku kohosi Roomassa hallitsevaan poliittiseen asemaan ja säilyi siinä 1400-luvun loppuun saakka. Caetanit pitivät hallussaan Anagnin, Sermonetan, Fondin ja Piedmonten voimakkaita herttuakuntia. Noin vuonna 1420 perhe jakautui kahteen haaraan Napolin ja Rooman omistustensa perusteella. Suvun jäsenet toimivat merkittävissä asemissa sekä politiikassa että tiedemaailmassa 1800- ja 1900-luvuilla.
Arunachalintimali

Arunachalintimali ("Liocichla bugunorum") on pyrstötimaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Intiasta. 
Koko ja ulkonäkö.
Arunachalintimali voi kasvaa noin 22 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Arunachalintimalikoiraan päälaki on musta ja silmäkulma on keltainen. Laji naama, selkä ja siipien olkapäät ovat väriltään oliivinvihreät ja siipien kärjissä on punaista. Linnun alaperä on punainen ja rinta vihertävän keltainen. Arunachalintimalinaaraan päälaki on ruskehtava ja punaista on vähemmän tai ei lainkaan.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Arunachalintimalia tavataan Intiasta Arunachal Pradeshin osavaltiosta. Lajin kuvannut Ramana Athreya havaitsi sen ensimmäisen kerran vuonna 1995 ja seuraavan kerran vasta kymmenen vuotta myöhemmin 2005. Linnun elinympäristöä ovat vuoristojen bambumetsät ja pensaikot. 
Arunachalintimali luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Kannan kooksi arvioidaan 70–380 yksilöä. Suurin uhka kannalle on elinympäristön häviäminen metsien hakkuiden, teiden rakentamisen ja maastopalojen vuoksi.
Viirumuuranen

Viirumuuranen ("Myrmotherula cherriei") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Viirumuurasta tavataan Brasiliassa, Kolumbiassa, Perussa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 430 000 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Arpino

Arpino on kaupunki Italiassa Latiumissa Lirijoen varrella. Kaupungissa asuu yli 7 000 asukasta ja sen pinta-ala on 55 km2. Antiikin ajalla kaupunki tunnettiin nimellä "Arpinum". Sitä asuttivat volskit, samnilaiset ja pelasgit, kunnes se liitettiin osaksi Rooman valtakuntaa vuonna 305 eaa. Antiikin Arpinum oli Gaius Mariuksen ja Marcus Tullius Ciceron kotikaupunki.
Paranmuuranen

Paranmuuranen ("Myrmotherula klagesi") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Paranmuurasta tavataan Brasilian pohjoisosassa várzea-metsissä, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 289 000 km2. Lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Viirurintamuuranen

Viirurintamuuranen ("Myrmotherula longicauda") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Viirurintamuurasta tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 010 000 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Se on kuitenkin vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Georg Mauritz von Essen

Georg Mauritz von Essen (16. tammikuuta 1850 Vöyri – 27. kesäkuuta 1937 Turku) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies.
Von Essenin vanhemmat olivat panimon isännöitsijä Georg Magnus von Essen ja Celina Elisabet Kjemmer ja puoliso vuodesta 1879 Olga von Willebrand (k. 1931). Von Essen tuli ylioppilaaksi Turussa 1869 ja valmistui filosofian maisteriksi 1873 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1880. Von Essen oli 1889–1907 Turun lääninvankilan lääkäri, 1907–1917 Tammelan piirin piirilääkäri ja 1918–1923 Turun pakkotyölaitoksen lääkäri. Hänellä oli myös useita kunnallisia luottamustehtäviä ja hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen 1893–1907. 
Von Essen oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1899.
Klemens VII (vastapaavi)

Klemens VII, syntymänimeltään Robert de Genève (1342 Geneve – 16. syyskuuta 1394 Avignon), oli ensimmäinen vastapaavi katolisen kirkon suuren skisman aikana.
Robert de Genève toimi Thérouannen piispana vuodesta 1361, ja vuonna 1368 hänestä tuli Cambrain arkkipiispa ja kardinaali vuonna 1371. Hän toimi paavin legaattina Pohjois-Italiassa vuosina 1376–1378 ja ryösti vuonna 1377 Cesenaa, jossa tapettiin Firenzen vastaisessa sodassa 4 000 paavia vastustanutta kapinallista.
Robert de Genève johti niitä kardinaaleja, jotka julistivat epäsuositun paavi Urbanus VI:n valinnan epäpäteväksi. Robert de Genève valittiin vastapaavi Klemens VII:ksi Kirkkovaltioon kuuluneessa Fondissa 20. syyskuuta 1378. Hänen valintansa käynnisti katolisen kirkon suuren skisman, joka kesti vuoteen 1417. Vuoden 1378 loppuun mennessä Ranska päätyi tukemaan Klemensiä, kun taas Englanti kannatti Urbanusta. Sen jälkeen kaikki Euroopan maat jakautuivat kannattamaan eri paaveja. Idän kirkko oli pääasiassa Klemensin puolella. Klemens VII toivoi voivansa karkottaa Urbanus VI:n Vatikaanista käyttämällä ranskalaisia palkkasotureita, jotka olivat miehittäneet Castel Sant’Angelon linnoituksen Roomassa. Piirittäjät kuitenkin valloittivat linnoituksen, ja Klemens VII vetäytyi Napoliin, jossa Napolin kuningatar Johanna I tunnusti hänet paaviksi. Napolilaiset kannattivat kuitenkin paavi Urbanusta, ja Klemens vetäytyikin pian Avignoniin, jonne hän asettui pysyvästi.
Kahden samanaikaisen paavin olemassaolo aiheutti kirkossa suurta sekaannusta alueilla, joissa oltiin epävarmoja, kumpaa paavia tulisi totella, ja esimerkiksi Englannin ja Ranskan väliset erimielisyydet paavista pidensivät satavuotista sotaa. Samalla Ranskalle tarjoutui otollinen tilaisuus puuttua Italian sisäisiin asioihin. Ranskan kuningas Kaarle V Viisas ei ainoastaan tunnustanut Klemens VII:ta paaviksi, vaan julisti Klemensin tämän kuolinpäivänä ”kirkon todelliseksi paimeneksi”. Klemens VII kuolikin täysin vakuuttuneena oikeutuksestaan paavin asemaan.
Svend Åge Madsen

Svend Åge Madsen (1939 Århus, Tanska) on tanskalainen kirjailija.
Madsen on saanut tuotantoonsa vaikutteita ranskalaisesta antiromaanista, joka ilmentää fiktion ja identiteetin problematiikkaa. Myöhemmin hän on harrastanut kielellistä kokeilua erilaisten esikuvien mukaan.
Carl Theodor von Frenckell

Carl Theodor von Frenckell (16. helmikuuta 1855 Tampere – 9. kesäkuuta 1902 Wiesbaden, Saksa) oli suomalainen upseeri, liikemies ja moninkertainen valtiopäivämies.
Von Frenckellin vanhemmat olivat Frans von Frenckell ja Ida Mathilda Bublina Kuhlström ja puoliso Fanny Lovisa Ehrnrooth. Kirjailija Greta von Frenckell-Thesleff, vuorineuvos Rafael von Frenckell ja kansanedustaja, Helsingin apulaiskaupunginjohtaja, Suomen olympiakomitean puheenjohtaja Erik von Frenckell olivat heidän lapsiaan. Yritysjohtaja, lahjoittaja Waldemar von Frenckell oli puolestaan Carl Theodor von Frenckellin veli.
Von Frenckell oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1899.
Mahjar

Mahjar, al-Mahjar, Mahǧar (arab. &gt; 'emigrantti'), oli kirjailijaryhmä, jonka Syyriasta ja Libanonista Yhdysvaltoihin muuttaneet kristityt kirjailijat perustivat ja 1920-luvulla muodostivat yhdistykseksi. Sen perustajia oli ennen kaikkea Kahlil Gibran, ja muita merkittäviä jäseniä olivat muun muassa Mikhail Naimy, Nasib Arida ja Abd al-Masih Haddad.
Jens Cajuste

Jens-Lys Michel Cajuste (s. 10. elokuuta 1999 Göteborg) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Ipswichiä lainasopimuksella Serie A:n Napolista.
Cajuste siirtyi Ruotsin toisella sarjatasolla pelanneesta Örgrytestä Tanskan Superliigan Midtjyllandiin kesällä 2018. Hän voitti Tanskan-mestaruuden kaudella 2019–2020 sekä Tanskan cupin 2019. Hän pelasi Tanskan Superliigassa kaikkiaan 58 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän pelasi neljä ottelua sekä Mestarien liigassa että Eurooppa-liigassa.
Cajuste siirtyi Ligue 1:n Reimsiin 10 miljoonalla eurolla tammikuussa 2022. Hän pelasi puolentoista vuoden aikana 39 Ranskan pääsarjaottelua ja teki viisi maalia. Hän siirtyi Serie A:n Napoliin 12 miljoonalla eurolla kesällä 2023. Hän pelasi tulokaskaudellaan 26 Italian pääsarjaottelua, joista avauskokoonpanossa 11 peliä. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua. Kaudella 2024–2025 hän pelasi Ipswich Townissa lainasopimuksella 30 Englannin Valioliigan ottelua, näistä avauskokoonpanossa 25, ja teki maalin maaliskuussa Nottinghamia vastaan.
Cajuste pelasi Ruotsin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kolme ottelua. Hän pelasi Ruotsin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Tanskaa vastaan. Hän on elokuun 25. päivään 2025 mennessä pelannut 25 A-maaottelua. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pääsi vaihdosta muutamaksi minuutiksi kentälle ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Espanjaa vastaan.
Cajuste aloitti jalkapallon pelaamisen lapsena Kiinassa, jossa hän asui jonkin aikaa ruotsalaisen äitinsä ja haitilaistaustaisen yhdysvaltalaisen isänsä kanssa.
Molossus (koira)

Molossus () on sukupuuttoon kuollut kreikkalainen koirarotu. Sitä pidetään useimpien eurooppalaisten mastiffien kantarotuna.
Ulkonäkö.
Vaikka usein molossusta pidetään mastiffien prototyyppinä, osa asiantuntijoista kiistää tämän. Heidän mukaansa se olisi sen sijaan ollut pystykorvainen, hoikkarakenteinen, pitkäraajainen ja ketterä susimainen metsästyskoira, väriltään joko fawn tai liuskeenvärinen. Desmond Morriksen mukaan nämä ristiriidat johtuisivat siitä, että molosseilla oli useita erityyppisiä koiria yhden ainoan "molossien koiran" sijaan. Hän pitää tästä hyvänä esimerkkinä Aleksanteri Suuren erityisen kookkaita koiria 300-luvulta eaa. David Hancockin mukaan muinaisen Kreikan molossikoirat olivat yleensä paimenkoiria, useimmiten valkoisia ja toisinaan karkea- tai pörrökarvaisia.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rodulla oli raivoisa ja aggressiivinen maine. 1. vuosisadalla eaa. roomalainen runoilija ja filosofi Lucretius kuvaili sitä vihaiseksi ja raivokkaaksi, ja tämä mielikuva säilyi vuosisatojen ajan.
Alkuperä.
Rotu sai nimensä Luoteis-Kreikan vuoristoalueella 100–400-luvuilla eaa. eläneeltä molossi-heimolta. Jonkinlainen kookas vahtikoira tuotiin idästä Kreikkaan, missä se päätyi molossien käsiin. Se oli lähinnä vahtikoira, mutta sitä käytettiin myös muihin tehtäviin. Kynologi Otto Keller uskoo molossuksen polveutuneen tiibetinmastiffista, minkä kautta se on liitetty myös tiibetiläiseen suteen ja tanskandoggiin.
Vaikutus nykyisiin rotuihin.
Suosituimman teorian mukaan molossus oli mastiffien varhainen kantamuoto. Se olisi kulkeutunut Kreikasta Roomaan, missä sitä käytettiin armeijan vahtikoirana, ja se levisi roomalaisten sotilaiden mukana eri puolille Eurooppaa. Näin olisivat saaneet alkunsa suurin osa raskasrakenteisista eurooppalaisista roduista.
Aleksanteri Suuri, jonka äiti oli molossiprinsessa, tapasi matkoillaan itään erityisen kookkaita koiria, joihin hän mieltyi niin paljon että vei osan niistä kotiseudulleen. Mahdollisesti juuri hänen omistamistaan koirista kehittyivät myöhäisemmät mastiffirodut.
Xavier de Maistre

Xavier de Maistre (1763 Chambéry, Ranska – 1852 Pietari, Venäjä) oli ranskalainen kirjailija, kreivi. Hän palveli ensin Sardinian kuninkaan armeijassa ja sai upseerin arvon, sen jälkeen hän palveli myös Italian, Sveitsin ja Venäjän armeijoissa. Vuosina 1815–1816 hän asui Suomessa.
Maistren tuotanto oli suppea. Lähinnä hän kuvaa Kaukasiaan ja Persiaan tekemiään matkoja. Hänen tunnetuin teoksensa on "Matka huoneessani" (1794), jonka hän kirjoitti jouduttuaan kuudeksi viikoksi kotiarestiin rangaistuksesi virkavirheestä eli kaksintaistelussa.