tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Perhoskirjoahven

Perhoskirjoahven ("Mikrogeophagus ramirezi") on värikäs ja pienikokoinen kirjoahvenlaji. Se kuului aiemmin pitkään "Apistogramma"-suvun lajeihin.
Koko ja ulkonäkö.
Perhoskirjoahven kasvaa n. 6–7 cm:n pituiseksi. Koiraan selkäevän toinen ruoto on pidentynyt ja evät ovat muutenkin naaraan eviä pidemmät. Koiraalta puuttuvat kyljen mustissa kuvioissa olevat kimaltelevat pilkut. Naaraan vatsa on punainen ennen kutua. Naaras on koirasta pienikokoisempi.
Alkuperä.
Perhoskirjoahvenen levinneisyysaluetta ovat Kolumbia ja Venezuela. Se on melko kiltti ja arka pieni kirjoahven, joka kuitenkin tarpeen tullen osaa puolustaa reviiriään melko ärhäkkäästi. Se ei kuitenkaan pysty pitämään puoliaan itseään isompia ja vauhdikkaampia kaloja vastaan. Kovin pienessä akvaariossa perhoskirjoahven voi aiheuttaa ongelmia monnisille, kun pohjatilaa ei riitä kaikille. Lajin vaatima reviiri on varsin pieni, joten isossa akvaariossa perhoskirjoahvenia voi yhdistää muiden pienten kirjoahventen kanssa.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Perhoskirjoahven viihtyy seura-akvaariossa sävyisien, veden ylä- ja keskikerroksessa elävien kalojen kanssa. Perhoskirjoahven kaipaa piilopaikkoja, joten akvaariossa tulee olla paljon kasveja ja juurakoita. Perhoskirjoahvenet ovat avohoitajia ja lisääntyvät hyvälaatuisessa vedessä. Kudetus ei ole kovin vaikeaa, se saattaa onnistua jopa seura-akvaariossa, mikäli kalat viihtyvät hyvin, mutta poikaset tulevat siellä yleensä syödyiksi. Pariskunta valitsee kutualustaksi laakean kiven tai vastaavan sileän pinnan, jota molemmat vahtivat. Kun poikaset lähtevät uimaan, emot hoitavat ja suojelevat niitä. Pienet poikaset syövät likoeläimiä ja ovat herkkiä olosuhteiden muutoksille. Kaikki kaupoissa myytävät perhoskirjoahvenet ovat viljeltyjä.
Vesiolot ja ravinto.
Vesi pitää suodattaa turpeen läpi tai on käytettävä turveuutetta. Parasta on pehmeä vesi, jonka pH on 5–7 ja lämpötila 24–30 °C. Kaakkois-Aasian viljelylajikkeet vaativat keskikovaa vettä ja pH-arvon 7,5.
Perhoskirjoahvenet syövät esimerkiksi artemiantoukkia, surviaisentoukkia, pohjatabletteja ja kuivaruokaa.
Vaikka perhoskirjoahvenet ovat hyvin sävyisiä, niiden haittapuolena voidaan pitää lajin lyhyttä elinikää. Ne elävät usein alle kolme vuotta.
Perhoskirjoahven ei ole parvikala, vaan pidetään pareittain taikka haaremissa (1 koiras 2 naarasta). Suositeltavin parina pidettynä koska saattavat jahdata toisen naaraan hengiltä.
Kari Nenonen

Kari Juhani Nenonen (24. huhtikuuta 1949 Helsinki – 19. marraskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja kirjallisuuden suomentaja.
Paitsi kirjoja, Nenonen kirjoitti myös "Jerry Cottonin" kilpailijaa G-mies Kottosta sekä monenlaisia kevyitä sarjoja. Lisäksi hän kirjoitti salanimellä ja anonyymisti kertomuksia lehtiin. Hän suomensi nelisenkymmentä teosta. 1980-luvulla Nenonen kirjoitti "Hulkkonen"-suomilänkkäreitä. 
Nenonen aloitti uransa 1970-luvun puolivälissä, jolloin hän kirjoitti lyhyitä romanttisia kertomuksia Kolmiokirjalle eri salanimillä tai nimettä. Vuonna 1981 Kolmiokirja julkaisi Nenosen omalla nimellä pitkän romanttisen viihderomaanin "Valtapeli". 1980-luvulla Nenonen alkoi kirjoittaa myös miehille tarkoitettuja sarjoja, kuten lännensarja "Finnwestiä". Sarjoja julkaisi ennen muuta Viihdeviikarit-kustantamo, jonka taskukirjat ilmestyivät ilman tekijännimeä. 1980-luvun lopulla hän julkaisi muutaman teoksen omalla nimellään.
Kari Nenosen omista teoksista romaanit "Se ken tulee viimeiseksi on kuolema" ja "Ken kuolleita kutsuu" sekä novellikokoelma "Noitarovio" edustavat kauhukirjallisuutta. Romaani "Messias" on tieteiskertomus, joka kertoo Jeesuksen kloonaamisesta Torinon käärinliinasta löydetyn DNA:n avulla.
1980-luvun lopulla Nenonen yritti liittyä Suomen kirjailijaliittoon. Hän täytti liiton vaatimukset kahdesta julkaistusta teoksesta, mutta häntä ei hyväksytty jäseneksi, mikä synnytti julkista keskustelua.
Whittaker Chambers

Jay Vivian (David Whittaker) Chambers (1. huhtikuuta 1901 Philadelphia – 9. heinäkuuta 1961 lähellä Westminsteriä, Maryland) oli yhdysvaltalainen kirjailija, toimittaja ja Yhdysvaltain kommunistisen puolueen entinen jäsen, joka nousi julkisuuteen syyttäessään 1940-luvun lopussa ulkoministeriön virkamies Alger Hissiä vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi ja paljastaessaan samalla vapaaehtoisesti myös oman osallisuutensa vakoiluun 1930-luvulla.
Columbian yliopistossa opiskellut Chambers liittyi kommunistipuolueeseen 1920-luvun puolivälissä ja toimi muutamia vuosia kommunistisen "Daily Workerin" sekä 1930-luvun alussa "The New Masses" -nimisen lehden toimittajana. Hän kuului 1930-luvun puolivälissä Baltimoressa toimineeseen kommunistien salaiseen soluun, tehtävänään pitää yhteyttä Yhdysvaltain hallitukseen Washingtonissa soluttautuneisiin kommunisteihin. Petyttyään Neuvostoliittoon Stalinin vainojen myötä hän erosi kommunistipuolueesta huhtikuussa 1938 ja ryhtyi myöhemmin ilmiantamaan kommunisteja Yhdysvaltain viranomaisille. Vuodesta 1939 Chambers työskenteli "Time"-lehdessä.
Ollessaan elokuussa 1948 kongressin epäamerikkalaista toimintaa tutkivan valiokunnan (HUAC) kuultavana Chambers ilmoitti Alger Hissin olleen yksi seitsemästä Washingtonin virkamiehestä, jotka olivat kuuluneet 1930-luvun puolivälissä kommunistien vakoojarenkaaseen. Kun Chambers toisti väitteensä hieman myöhemmin julkisesti "Meet the Press" -radio-ohjelmassa, ilman kongressin tutkinnan tuomaa syytesuojaa, Hiss haastoi hänet oikeuteen kunnianloukkauksesta ja vaati 75 000 dollarin korvauksia. Kun Hissin lakimiehet vaativat Chambersia todistamaan väitteensä, hän toi julkisuuteen salaisten asiakirjojen kopioita, jotka hän kertoi saaneensa Hissiltä kymmenen vuotta aiemmin. Niin sanotut ”Baltimoren asiakirjat” käsittivät kuutisenkymmentä sivua kirjoituskoneella kirjoitettuja kopioita ulkoministeriön asiakirjoista ja ”kurpitsa-asiakirjat” mikrofilmirullia, jotka Chambers oli kätkenyt maatilallaan Marylandissa ontoksi kovertamaansa kurpitsaan. Hiss sai lopulta tuomion väärästä valasta. Ratkaisevana todisteena olivat ”Baltimoren asiakirjat”, joka tunnistettiin Hissin käsialalla ja hänen kirjoituskoneellaan kirjoitetuiksi. Chambersia vastaan ei nostettu syytteitä, sillä itse vakoilun osalta rikos oli jo vanhentunut.
Chambers julkaisi vuonna 1952 myyntimenestykseksi muodostuneen omaelämäkerran nimellä "Witness". Hän työskenteli vielä myöhemmin "National Review" -lehden toimittajana. Chambers sai presidentti Ronald Reaganilta postuumisti Presidential Medal of Freedom -palkinnon vuonna 1984. Vuonna 1988 hänen kotitilansa merkittiin National Register of Historic Places -rekisteriin.
Arkhe

Arkhē () tarkoitti antiikin kreikkalaisessa filosofiassa alkua tai alkuperustetta, kaikkein ensimmäistä prinsiippiä, jollaisen etsiminen oli tyypillistä erityisesti useille esisokraattisille filosofeille.
"Arkhē" on ennen kaikkea Aristoteleen käyttämä termi, jolla hän luonnehti varsinkin joonialaisten luonnonfilosofien materiaalista monismia. Tosin sanan ensimmäiseksi käyttäjäksi 'perusprinsiippi'-merkityksessä usein mainitaan Anaksimandros. Tämä tieto perustuu Simplikioksen mainintaan, joka on pelkkä arvaus, sillä noin tuhat vuotta aikaisemmin eläneen Anaksimandroksen tuotanto oli vuosisatoja aikaisemmin liuennut erilaisiin sitaattikokoelmiin. 
Ajatuksen tällaisesta alkuperusteesta toi filosofiaan ensimmäisenä Thales, joka esitti, että kaikkien asioiden alkuperuste oli vesi. Hänen teoriansa perustui havaintoihin siitä, että kaikissa paikoissa joissa on elämää on kosteutta. Teoria sopi myös yhteen sen kanssa, että maan katsottiin kelluvan veden päällä.
Thaleen teorian kumosi hänen seuraajansa ja mahdollinen oppilaansa Anaksimandros. Hänen mukaansa vesi ei voinut olla alkuperuste, koska se ei voinut synnyttää vastakohtaansa tulta. Hän katsoi, että mikään klassisista alkuaineista (maa, vesi, ilma, tuli) voinut olla alkuperuste tästä samasta syystä. Sen sijaan hän esitti, että oli olemassa "apeiron", "rajaton", jonkinlainen loputon ja ominaisuudeton massa, josta kaikki asiat syntyivät ja johon ne palasivat.
Anaksimandroksen oppilas Anaksimenes esitti uuden teorian. Hän palasi teoriaan alkuaineista, mutta katsoi puolestaan ilman olevan veden sijasta alkuperuste. Hän katsoi kaiken saaneen alkunsa ilmasta joko tihentymisen tai ohentumisen kautta. Ohentumalla ilmasta tuli tulta; tihentymällä siitä tulee ensin tuulta, sitten pilvi, vettä, maata ja kiveä.
Tuomas Santavuori

Tuomas Santavuori (s. 24. tammikuuta 1985 Savonlinna) on suomalainen jääkiekkoilija.
Ura.
Santavuori syntyi Savonlinnassa, mutta perhe muutti Lahteen hänen ollessaan yksivuotias ja hän aloitti jääkiekon pelaamisen Lahdessa (Pelicans, Kiekko-Reipas). Ensimmäisen miesten sarjapelinsä hän pelasi Pelicansissa jo kaudella 2002–2003, jolloin hän teki yhdessä ottelussa kaksi maalia. Nuori pelaaja ei seuraavien kahden kauden aikana pystynyt kuitenkaan vakiinnuttamaan paikkaansa Pelicansin edustusjoukkueen kokoonpanosta. Kaudella 2003–2004 Santavuori pelasi kahdeksan ja kaudella 2004–2005 yhdeksän ottelua, mutta muuten hän pelasi A-nuorissa.
Paikkansa Pelicansin edustusjoukkueessa Santavuori varmisti kaudella 2005–2006, jolloin hän teki 56 ottelussa 31 pistettä. Seuraavien kolmen kauden aikana Santavuori sai paljon vastuuta ja teki tasaisesti noin 30 pistettä joka kausi. Kausi 2009–2010 oli Santavuorelle vaikea ja hän teki kauden aikana vain 14 pistettä. Kauden jälkeen hän teki sopimuksen Ässien kanssa.
Santavuori rikkoi piste-ennätyksensä heti ensimmäisellä Ässät-kaudellaan 2010–2011, jolloin hänelle merkittiin peräti 42 pistettä. Seuraavalla kaudella hän sai kuitenkin vain 25 pistettä. Kauden jälkeen hän kirjoitti kaksivuotisen sopimuksen HPK:n kanssa.
Hän pelasi kauden 2012–2013 ja alkukauden 2013–2014 HPK:ssa, mutta siirtyi marraskuussa 2013 loppukaudeksi lainaan Pelicansiin.
Santavuori on edustanut Suomea nuorisomaajoukkueissa. Hän pääsi pelaamaan 18-vuotiaiden MM-kisoihin ja oli lähellä paikkaa myös 20-vuotiaiden turnaukseen. Suomen maajoukkueessa Santavuori pääsi pelaamaan ensimmäistä kertaa keväällä 2008.
Deidre Hall

Deidre Ann Hall (s. 31. lokakuuta 1947, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka näyttelee suosittua Dr. Marlena Evansia saippuasarjassa "Päivien viemää". Hän tuli sarjaan vuonna 1976 ja nousi yhdeksi kaikkien aikojen suosituimmista saippuatähdistä Amerikassa. Uransa aikana Hall on saavuttanut monia palkintoja, muttei kuitenkaan yhtään Emmy-palkintoa. Deidre jätti "Päivien viemää" -sarjan vuonna 1987, mutta palasi takaisin vuonna 1991 nostaen sarjan hiipuneet katsojaluvut pilviin.
Elämäkerta.
Deidrellä on kaksoissisko Andrea Hall, joka on myös näytellyt "Päivien viemää" -sarjassa Samantha Evansina vuosina 1977–1980, 1982 ja Hattie Adamsina vuosina 2000 ja 2001. Hall valittiin koulussaan Junior Orange Bowl Queeniksi hänen ollessaan 12-vuotias. Hän valmistui Lake Worth High Schoolista vuonna 1965. Hän julkaisi vuonna 1996 jalokivimalliston, joka kantaa nimeä "The Timeless".
Ura.
1970-luvulla Hall esiintyi sankarittarena lastenohjelmassa "ElectraWoman" and "DynaGirl". Ennen "Päivien viemään" liittymistä vuonna 1976 hän näytteli muun muassa sarjoissa "Emergency!" sekä "Tunteita ja tuoksuja". 1986 Hall näytteli kaksi tuotantokautta kestäneessä televisiosarjassa "Our House" Jesse Witherspoonia. Hän jätti "Päivien viemää -"sarjan vuonna 1987, koska hänen oli mahdotonta sovittaa työskentelyaikatauluja prime time ja daytime-sarjoissa. Vuoteen 1991 Hall teki lukuisia vierailuja prime time -ohjelmissa, kunnes palasi "Päivien viemään" vuonna 1991. Hän ei ole jättänyt sarjaa tämän jälkeen, ja on ollut osallisena sarjan monissa kiistanalaisissa juonissa, joista esimerkkinä on vuoden 1995 menestysjuoni, jossa Hallin roolihahmo Marlena joutui demonin valtaan. Hallin roolihahmo Marlena Evans muodostaa yhdessä Drake Hogestynin näyttelemän John Blackin kanssa yhden sarjan rakastetuimpia superpareja. 1995 Hall tuotti ja näytteli tv-elokuvassa , joka kertoi Hallin vaikeuksista tulla äidiksi. Marraskuussa 2008 tiedotettiin, että Deidre Hall ja hänen vastanäyttelijänsä Drake Hogestyn ovat saaneet potkut sarjasta. Heidän viimeinen esiintymisensä tulisi olemaan tammikuun 23. päivänä 2009. Hallin ja Hogestynin fanit reagoivat asiaan kiivaasti.
Yksityiselämä.
Hall on ollut naimisissa kolme kertaa:
Philipp Stamma

Philip Stamma (n. 1705 Aleppo - n. 1755 Lontoo) oli merkittävä syyrialainen shakkipelin edistäjä ja huomattava pelaaja Lontoossa Slaughter's Coffee Housessa, joka oli Englannin shakkielämän keskus 1700-luvulla. Hän kirjoitti yhden maailman ensimmäisistä shakkikirjoista: "Essai sur le jeu des échecs" vuonna 1737 Pariisissa. Kirjasta tuli englanninkielinen käännös 1745 nimellä "The Noble Game of Chess". Kirjassa on muun muassa käsitelty 74 shakkiavausta. Stamma toi myös loppupeliin huomattavia Lähi-idän näkökantoja eurooppalaiseen shakkiin, erityisesti loppupeliin. Hän toi myös merkitsemistapaan kirjaimet ja numerot. Kuningasgambiitin muunnosta kutsutaan toisinaan nimellä Stamman gambiitti: 1.e4 e5 2.f4 exf4 3.h4.
Stamma pelasi kuuluisan turnauksen François-André Danican Philidoria vastaan Lontoossa 1745. Kymmenestä pelistä Philidor voitti kahdeksan, Stamma yhden ja yksi päättyi tasan. Pelit eivät ole säilyneet jälkipolville.
Muuten Stammasta tiedetään, että hän oli kuningas Yrjö II:n palveluksessa tehden itämaisten kielten käännöstöitä.
Khalifa ibn Zayid ibn Sultan Al Nahyan

Khalifa ibn Zayid ibn Sultan Al Nahyan (; 1948 Al-Ain – 13. toukokuuta 2022) oli Arabiemiirikuntien presidentti, mutta hänen arvonimensä oli tittelistään huolimatta šeikki. Hän astui valtaan 3. marraskuuta 2004. Hänen edeltäjänsä oli hänen isänsä Zayid ibn Sultan Al Nahyan, joka kuoli päivää ennen poikansa valtaan nousua. Khalifa oli vanhin isänsä 19 pojasta.
Khalifa syntyi vuonna 1948 Al-Ainin keidaskaupungissa. Hänen isänsä Zayid ibn Sultan Al Nahyan oli tuleva itsenäisten Arabiemiirikuntien ensimmäinen hallitsija, ja hänen äitinsä oli Hassa bint Mohammed Al Nahyan. Al-Ain sijaitsee Abu Dhabin emiirikunnassa, joka oli tuolloin yksi Britannian kanssa protektoraattisopimuksen tehneistä emiirikunnista.
Khalifa opiskeli Britanniassa Sandhurstin kuninkaallisessa sotakorkeakoulussa ja palasi Abu Dhabiin vuonna 1966, kun Britannia oli asettanut vallankaappauksen jälkeen tämän isän uudeksi emiiriksi. Khalifa alkoi työskennellä isänsä alaisuudessa, ja hänenkin asemasta tuli merkittävämpi, kun Zayedista tuli 1971 itsenäistyneiden Arabiemiirikuntien ensimmäinen johtaja. Khalifa vastasi muun muassa öljyvirastosta, joka vastasi öljyrikkaan valtion öljypolitiikasta.
Khalifsta tuli Arabiemiirikuntien toinen presidentti hänen isänsä kuoltua vuonna 2004. Khalifan valtakauden aikana Arabiemiirikuntien talous on kasvanut voimakkaasti. Samalla myös Abu Dhabin emiirikunnan vaikutusvalta on kehittynyt, ja se on noussut merkityksessään Dubain emiirikunnan rinnalle. Khalifa tuki Dubaita kuitenkin sen talousvaikeuksissa ja ohjasi sinne liittovaltion taloudellisen pelastuspaketin. Dubai nimesi kiitoksena maailman korkeimman rakennuksen uudestaan Burj Dubaista Burj Khalifaksi.
Arabiemiirikunnissa ei ollut arabikevään aikana samanlaisia protestiaaltoja kuin monissa muissa arabivaltioissa. Khalifa tiukensi tästä huolimatta otettaan valtiosta ja tukahdutti opposition toimintaa, mikä herätti kritiikkiä kansainvälisiltä ihmisoikeusjärjestöiltä.
Khalifa sai aivohalvauksen vuonna 2014, ja hän oli tämän jälkeen enää harvoin julkisuudessa. Hän jatkoi silti Arabiemiirikuntien presidenttinä, mutta hänen velipuolensa Mohammed oli käytännössä "de facto" -halltisija, joka teki kaikki merkittävimmät ulkomaanpoliittiset päätökset.
Khalifa ibn Zayid ibn Sultan Al Nahyan kuoli 13. toukokuuta 2022. Hänen seuraajaksi valittiin hänen velipuolensa Mohammed.
Super Size Me

Super Size Me on vuonna 2004 tehty dokumenttielokuva, joka on kuvattu kokonaisuudessaan helmikuussa 2003. Dokumentti kertoo elokuvaohjaaja Morgan Spurlockista, joka aikoo elää 30 päivää syöden vain McDonald’sin ruokaa.
Aluksi kolme asiantuntijaa mittaa, punnitsee ja tutkii hänet tarkasti. Myöhemmin he osoittavat hänen ruokailutottumustensa fyysiset ja psyykkiset seuraukset odotettua järkyttävämmiksi. Testin aikana Spurlock matkustaa ympäri Yhdysvaltoja haastatellen tavallisia ihmisiä ja laitosten edustajia heidän ruokailutottumuksistaan. Elokuvan väitetään saaneen McDonald’sin luopumaan Super Size -kampanjastaan, vaikka McDonald’s ei myönnäkään elokuvan olleen syynä tähän. Spurlock haastattelee ihmisiä ympäri Yhdysvaltoja syömisen lomassa.
Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 10. syyskuuta 2004, ja sen levittäjänä toimi Sandrew Metronome.
Sivettieläimet

Sivettieläimet (Viverridae) on petoeläinten heimo, johon kuuluvat muun muassa sivettikissat, genetit ja linsangit. Kaikki lajit ovat pieniä tai keskikokoisia petoeläimiä, jotka elävät Etelä-Euroopassa, Afrikassa, Madagaskarilla ja Aasiassa. Useimmilla on pitkä ja notkea ruumis, pitkä kallo, lyhyet jalat ja pitkä häntä. Jokaisessa jalassa on yleensä viisi kynttä, jotka ovat osaksi sisäänvedettäviä. Monet lajit erittävät perärauhasistaan voimakastuoksuista eritettä, sivettiöljyä eli sivettiä, jonka aktiivista ainesosaa "civettonea" käytetään hajuvesiteollisuudessa.
Sivettieläimet ovat sopeutuneet monenlaisiin elinympäristöihin, kuten avoimeen savanniin ja tiheään metsään, kun taas jotkut lajit ovat puoliksi vesieläimiä. Urokset ja naaraat ovat yleensä samannäköisiä, joskin urokset ovat hieman suurempia ja painavampia.
Sivettieläinlajeja ovat muun muassa:
Kirjoahvenet

Kirjoahvenet (Cichlidae) on makeissa vesissä elävien kalojen heimo, josta tunnetaan eri arvioiden mukaan 1 300–2 000 lajia. Ne jaetaan 112–226 sukuun. 
Koko ja ulkonäkö.
Kirjoahventen koko vaihtelee pari senttiä pitkistä lähes metrisiin. Vartalonmuodoissa on eroja, mutta yleisin vartalonmuoto on pystysuuntaan melko litteä (esimerkkilajina lehtikala).
Levinneisyys.
Kirjoahventen luonnolliseen levinneisyysalueeseen kuuluu Afrikka (ainakin 900 lajia), Etelä-Amerikka (291 lajia), Keski-Amerikka ja Länsi-Intia, Lähi-itä sekä Etelä-Intia ja Sri Lanka. Pohjois-Amerkassa elää yksi alkuperäinen laji, teksasinkirjoahven. Eurooppa ja Australia ovat saaneet kirjoahvenkantansa villiintyneistä, muualta tuoduista lajeista.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Kaikki kirjoahvenet huolehtivat jälkikasvustaan jollakin tavalla. Ne hoitavat ja vartioivat mätiä, ja usein myös pieniä poikasia. 
Kirjoahvenet voidaan jakaa alustakutijoihin ja suuhautojiin. Ensin mainitut laskevat mädin puhdistetulle, kiinteälle alustalle kuten kivelle tai kasvin lehdelle, vartioivat sitä ja usein löyhyttelevät hapekasta vettä kehittyville mätimunille. Suuhautojat pitävät mätiä ja tai vastakuoriutuneita poikasia suojassa suussaan. Suuhautojat voidaan edelleen jaotella useampiin luokkiin sen mukaan, missä vaiheessa mätimunat poimitaan suuhun ja mikä on kummankin vanhemman rooli tässä. Tutkijat ovat päätelleet, että suuhautominen on kehittynyt itsenäisenä käyttäytymismuotona monessa evoluution haarassa.
Ravinto.
Kirjoahvenissa on kaikkien eri ruokavalioiden edustajia: puhtaita kasvinsyöjiä, raadonsyöjiä ja ahnaita petoja.
Käyttö.
Valkoleukatilapiaa ("Tilapia mossambica") kasvatetaan ruokakalaksi. Monia muita lajeja pidetään akvaariossa. Tunnetuimpiin akvaarion kirjoahveniin kuuluvat lehtikala, kiekkokalat, tulisuu, riikinkukkokirjoahven ja helmikirjoahven.
Monniset (suku)

Monniset ("Corydoras") on monnisten (Corydoradinae) alaheimoon kuuluva kalasuku. Suuressa osassa seura-akvaarioita uiskentelee jokin pieni monnislaji. Yleisin lienee kuparimonninen.
Suvut.
Corydoras-monniset ovat yksi monnisten (Corydoradinae) alaheimon kolmesta suvusta. Muut suvut ovat soukkamonniset ("Aspidoras") ja "Scleromystax".
Corydoras-monnisia on kuvattu yli 130 lajia, ja ainakin noin 50 tuntematonta lajia on kuvattujen lisäksi jo esiintynyt akvaariokaupan piirissä. 
Tyypillisiä monnislajeja ovat mm. korumonninen ("Corydoras elegans"), kuparimonninen ("Corydoras aeneus"), täplämonninen ("Corydoras paleatus") ja kirjomonninen ("Corydoras schwartzi").
Koko ja ulkonäkö.
Monnisilla ei ole muille kaloille tyypillisiä suomuja, vaan luulevyistä muodostunut panssari. Monniset jäävät pieniksi. Pääosa monnislajeista on 4-7 cm:n mittaisia, lähes kaikki alle 10-senttisiä.
Alkuperä.
Monniset ovat kotoisin Etelä-Amerikasta ja ovat levinneet ylhäältä maanosan pohjoisosasta alas Argentiinan pohjoisosaan saakka.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Monniset oleskelevat mieluiten pohjassa, jonka hiekan (ei soran) pitää olla pienirakeista ja pyöreää ilman teräviä reunoja.
Vesiolot ja ravinto.
Monniset ovat useimmiten kotoisin yläjuoksulta ja viileämmästä vedestä n. 22 Celsius-asteen ollessa usein optimaalinen. Monniset syövät peruskuivaruokaa. Ne tonkivat ruokaa soran joukosta, jonne ruoka helposti muuten jäisi pilaantumaan, ja ovat näin ollen hyviä "roskisdyykkareita".
Itsehillinnän mestari

Itsehillinnän mestari on Sanoma Magazines Finlandin kustantama Disneyn eläinmaailman ankkasarjoja käsittelevän "Ankantekijät"-sarjan kolmas teos. Teoksen tarinoiden piirrokset ovat chileläisen ankkapiirtäjän Vicarin käsialaa. Kirja julkaistiin vuonna 2004.
Mannerheim-museo

Mannerheim-museo () on Helsingin Kaivopuistossa sijaitseva, Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin muistoa vaaliva kotimuseo. Museo toimii puisessa huvilarakennuksessa, joka toimi Mannerheimin kotina vuosina 1924–1951. Asunto on säilytetty samassa asussa kuin se oli hänen elinaikanaan lukuun ottamatta yläkerran kolmea näyttelyhuonetta.
Museota ylläpitää Mannerheim-säätiö, jolle marsalkka testamenttasi omaisuutensa.
Museo oli suljettuna vuoden 2024 ajan tilojen remontin johdosta ja avattiin uudelleen vuonna 2025. Talo remontoitiin 1940-luvun tyyliin.
Historia.
Vuonna 1874 rakennettu puuhuvila tunnettiin alun perin Bomanin huvilana rakennuttajansa mukaan. Myöhemmin rakennuksen omisti kauppaneuvos Karl Fazer ja siinä oli kuusi erillistä asuntoa, joissa asui Fazerin karamellitehtaan työntekijöitä. Mannerheim vuokrasi huvilan Karl Fazerilta vuonna 1924 ja remontoi sen yksityisasunnokseen. Mannerheim ei koskaan omistanut rakennusta, vaan asui koko ajan vuokralla. Asunto toimi Mannerheimin kotina vuodesta 1924 vuoteen 1951.
Mannerheimin kuoleman jälkeen tammikuussa 1951 syntyi idea asunnon avaamisesta yleisön nähtäväksi. Koti avattiin marraskuussa ja suuren kävijämäärän vuoksi aukioloaikaa päätettiin jatkaa. Mannerheim-säätiö lunasti kodin irtaimiston marsalkan perillisiltä ja Fazer-yhtiö suostui jatkamaan asunnon vuokrasopimusta. Mannerheimin nuorempana adjutanttina vuosina 1942–1946 toiminut O. R. Bäckman muutti asunnon museoksi kesällä 1951 apunaan Mannerheimin taloudenhoitajat Berta Haglind ja Elsa Sundman. Rakennuksen tiloissa toiminut Sotatapaturma-arkisto siirrettiin yläkertaan. Vuonna 1957 huvila siirtyi Fazerilta säätiön omistukseen.
Museo ja sen toiminta.
Mannerheim-museo sijaitsee Helsingin Kaivopuistossa Kalliolinnantie 14:ssä. Museo on avoinna ympäri vuoden perjantaisin, lauantaisin ja sunnuntaisin. Museon sisustus on alkuperäinen lukuun ottamatta kolmea yläkerrassa sijaitsevaa näyttelyhuonetta vaihtuvine näyttelyineen. Kierrokset ovat opastettuja ja niitä on mahdollista saada lukuisilla eri kielillä. Museossa sijaitsee muun muassa kunniamerkkinäyttely, jossa on esillä Mannerheimin 60 vuoden aikana saamia kunniamerkkejä ja mitaleita.
Museo on ympärivuotisesti auki, suljettu vain pääsiäisenä, juhannuksena ja joulunpyhien ajan. Kotimuseoille tyypilliseen tapaan kierroksille pääsee vain oppaan johdolla; omatoiminen tutkiminen on ehdottomasti kielletty museoesineistön ainutlaatuisuuden vuoksi. Samoin valokuvata saa vain erillisellä sopimuksella.
Perinteisesti museoon on ilmainen sisäänpääsy 4. kesäkuuta eli marsalkka Mannerheimin syntymäpäivänä. Silloinkin kierrokset tehdään oppaan valvonnassa.
Pelle Svensson

Per Oskar ”Pelle” Svensson (6. helmikuuta 1943 Sollefteå – 17. joulukuuta 2020 Sundsvall) oli ruotsalainen asianajaja ja kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän oli Juha Valjakkalan (myöh. Nikita Joakim Fouganthine) asianajaja ja kirjoitti tapauksesta kirjan "Utan nåd", joka aiheutti suuren kohun Ruotsissa. 
Painissa Svensson oli olympiahopeamitalisti Tokion olympialaisista 1964 sarjassa alle 97 kg sekä maailmanmestari vuosilta 1970 ja 1971. Hän oli moninkertainen Ruotsin mestari vuosilta 1962–1974.
Venäjän tiedeakatemia

Venäjän tiedeakatemia () on Venäjän ylin tieteellinen instituutio. Neuvostoliiton aikana sen nimi oli Neuvostoliiton tiedeakatemia ja aiemmin Pietarin tiedeakatemia tai Keisarillinen tiedeakatemia. Tiedeakatemian pääpaikka oli alkujaan Pietari, vuodesta 1934 lähtien Moskova. 
Akatemia koostuu henkilöjäsenistä (865 akateemikkoa, 1 134 kirjeenvaihtajajäsentä) ja lukuisista eri tieteenalojen instituuteista (tutkimuslaitoksista).
Tiedeakatemian puheenjohtajaksi valittiin vuonna 2022 Gennadi Krasnikov ().
Organisaatio.
Venäjän tiedeakatemia on järjestäytynyt toisaalta 13 tieteenalakohtaiseen osastoon, toisaalta neljälle maantieteelliseen haaraosastoon (pääosaston lisäksi) ja 15 alueelliseen tiedekeskukseen valtakunnan länsiosassa (vuonna 2023). 
Alueelliset tiedekeskukset.
Alueelliset tiedekeskukset ovat eri alojen tutkimuslaitosten alueellisia ja paikallisia yhteenliittymiä valtakunnan länsi- ja eteläosissa. 
Historiaa.
Pietari Suuri perusti Tiedeakatemian senaatin päätöksellä 28. tammikuuta 1724 Pietariin. Tiedeakatemian varhaisia jäseniä olivat muun muassa Leonhard Euler, Anders Lexell, Christian Goldbach, Nicholas II Bernoulli, Daniel Bernoulli, Caspar Friedrich Wolff, Joseph-Nicolas Delisle, Georg Wolfgang Kraft ja Gerhard Friedrich Müller.
1700-luvun lopussa tiedeakatemia kokosi johtaja Jekaterina Daškovan aloitteesta kuusiosaisen venäjänkielen sanakirjan "Slovar Akademii Rossijskoi" (ven. Словарь Академии Российской, 1789–1794). 
Tuohon aikaan venäläiset tutkimusmatkailijat luotasivat oman maansa etäisimmät kolkat tiedeakatemian tuella. 
Vuonna 1925 Neuvostoliitto nimitti tiedeakatemian maan tieteen ylimmäksi instituutioksi. Eri neuvostotasavaltoihin perustettiin omat tiedeakatemiansa: 
Tiedeakatemia siirtyi Moskovaan vuonna 1934. Venäjä sääti lain tiedeakatemiastaan 2.12.1991.
Merkittäviä henkilöitä.
Puheenjohtajat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet tiedeakatemian puheenjohtajina:
Keisarillinen tiedeakatemia
Neuvostoliiton tiedeakatemia
Venäjän tiedeakatemia
Tituksen riemukaari

Tituksen riemukaari () on Rooman keskustassa Forum Romanumin kupeessa sijaitseva Jerusalemin valtauksen muistoksi pystytetty muistomerkki. Sen rakennutti keisari Domitianus edesmenneen veljensä ja edeltäjänsä Tituksen kunniaksi vuonna 82 . Riemukaaren läpi johtaa voitonparaateihin käytetty katu Sacra via, ja kaari sijaitsee sen korkeimmalla kohdalla.
Arkkitehtuuri.
Tituksen riemukaari on varhaisin tunnettu esimerkki roomalaisten kehittämästä "kompositatyylistä", joka on yhdistelmä korinttilaisesta ja joonialaisesta pylväsjärjestelmästä. Kaariaukon sisäseinillä on Jerusalemin temppelin ryöstösaalista vievää kulkuetta ja Tituksen yhdessä isänsä Vespasianuksen kanssa juutalaisista saavutetun voiton kunniaksi pitämää triumfia kuvaavat reliefit . Holvin kasetoituun kattoon on kuvattu Tituksen jumalaksi julistaminen . Pahoin rapistunut riemukaari, joka oli keskiajalla osa Frangipanien linnoitusta, restauroitiin paavi Pius VII:n aloitteesta täydellisesti 1817–1821. Arkkitehti Giuseppe Valadier purki monumentin osiin ja kokosi sen käyttäen puuttuviin attikan ja pilareiden ulommaisiin kulmiin uusia kivilohkareita travertiinista . Alun perin kokonaisuudessaan valkeasta Pentelin marmorista rakennettu yksiaukkoinen riemukaari on 15,4 m korkea, 13,5 m leveä ja 4,75 m syvä .
Piirtokirjoitukset.
Riemukaaren Colosseumin puoleisen julkisivun attikassa on suurikokoinen latinankielinen omistuskirjoitus:
Forum Romanumille päin antavan fasadin piirtokirjoitus ei ole säilynyt meidän päiviimme. Sen sijaan toisella puolella on moderni muistokirjoitus restauroinnista:
Yule

 
Yule (engl.) on muinainen germaanien talvijuhla. Kuukalenterin vuoksi yulen paikka vaihteli joulukuun alusta tammikuun alkuun. Kristinuskon leviämisen myötä Yulen sisältö korvattiin kristillisellä sisällöllä, mutta juhlan nimi säilyi Yulesta suomennettuna jouluna. Myös suomen "juhla"-sana on samaa kantaa, joskin sen lainautumisreitti on erilainen ja lainautumisajankohta vanhempi kuin "joulu"-sanalla.
Yulea viettävät nykyisin monet uuspakanat ja wiccalaiset. Juhlan ajankohta on tällöin pohjoisella pallonpuoliskolla talvipäivänseisauksen mukaan noin 21. joulukuuta..
Yule ja joulu.
Sanalla "joulu" tarkoitetaan nykyään yleensä kristillistä joulujuhlaa, aiemmin germaanista yule-juhlaa.
Englannin kielessä sanaa "yule" käytetään joskus nimityksen "Christmas" (”Kristusmessu”) rinnalla tai asemesta. Suomessa kaikki keskitalven juhlaperinteet ovat olleet joulu-nimellä. Suomen kielen sana "joulu" on skandinaavinen lainasana, joka juontuu keskitalven juhlan muinaisgermaanisesta nimestä.
Etymologia: esikristillinen yule.
Sanaa "yule" käytettiin ennen kristinuskoa ensisijaisesti muinaisnorjassa, jossa se yhdistettiin muinaisnorjalaisiin jumaliin. Jumalten kuningas Odinilla oli lukemattomia nimiä, mukaan lukien ("Yule yksi"). 1100-luvulla kootussa -historiikissa -sanan tulkittiin tulevan Odinin -nimestä, joka on läheistä sukua muinaisnorjan -sanalle, jumalten runolliselle nimitykselle. Muinaisnorjalaisessa runoudessa sanaa käytettiin "juhlan" synonyyminä, esimerkiksi (→ 'korpin juhla').
Suomen kielen sanat "joulu" ja "juhla" ovat ruotsalaisia tai skandinaavisia lainasanoja. Sana "joulu" tulee alun perin ennen kristinuskoa vietetyn talvipäivänseisauksen juhlan muinaisgermaanisesta yule-nimestä. Suomen kielen sana "joulu" on rautakautinen lainasana muinaisskandinaavisista kielistä noin 500–650-luvuilta ja samaa perua kuin norjan, tanskan ja ruotsin kielen "jul" ja viron "jõulud". Muinaispohjoismainen sana joululle oli "jól", mikä on käytössä vielä islannissa. Joidenkin kielentutkijoiden mukaan se tarkoitti käännöstä tai uudelleensyntymistä. Alun perin sana "joulu" on tarkoittanut keskitalven pakanallista juhlaa, ja sen kanssa samaa kantaa on jo aiemmin germaanisista kielistä suomen kieleen tullut sana "juhla".
Luonnonuskontojen yule.
Uuspakanat ja wiccat juhlivat yulea muun muassa polttamalla kynttilöitä ja muita tulia auringon paluun vertauskuvana. Kotia saatetaan koristella vihreillä koristeilla ja voidaan valmistaa yule-halko. Luonnonuskovien juhlatavat on muodostettu vanhoista perinteistä kullekin yksilölle sopivaksi. Jotkut wiccat viettävät yulea ja talvipäivänseisausta perhejuhlana, toiset taas pitävät sen uskonnollisena juhlana ja viettävät perhejuhlaa jouluaattona. Wiccalaisten vuodenkierron juhlamenojen tarkoituksena on auttaa ihmistä tuntemaan yhteyttä luonnon kiertokulkuun ja juhlistaa sen käännekohtia. Auringon kierron juhlia järjestetään myös kesäpäivänseisauksena, kevätpäiväntasauksena ja syyspäiväntasauksena.
Markkinakorko

Markkinakorko tarkoittaa viitekorkoa, jonka suuruus määräytyy kysynnän ja tarjonnan mukaan. Lainoja, joista maksetaan markkinakorkoa, hankkivat pankit, yritykset sekä valtio ja kunnat tilapäisiin rahoitusongelmiin. 
Pitkät markkinakorot tunnetaan valtion joukkolainojen noteerauksina, ja ne liikkuvat talousuutisten tahdissa. Lyhyitä markkinakorkoja ovat euriborit. Niitä käytetään usein viitekorkoina asunto- ja autolainoissa.
Sodan kukat

Sodan kukat (, ) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut ranskalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Elie Chouraqui. Elokuvan pääosissa esiintyvät Andie MacDowell, David Strathairn, Brendan Gleeson ja Adrien Brody. 
Elokuva kertoo yhdysvaltalaisen "Newsweek"-aikakauslehden sotavalokuvaajan Harrison Floydin katoamisesta entisen Jugoslavian alueelle vuonna 1991, jolloin maassa vallitsi sotatila. Valokuvaajan vaimo Sarah ei usko miehensä kuolleen ja lähtee etsimään tätä keskeltä rintamalinjoja. Etsinnässä häntä avustavat miehensä kollegat Marc Stevenson ja Kyle Morris.
Kaarimonninen

Kaarimonninen "(Corydoras arcuatus)" on panssarimonneihin kuuluva kalalaji. Sitä pidetään akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Kaarimonninen 4–5 cm pitkä ja väriltään valkoinen. Sen selässä on musta kaari, josta nimi ”Kaarimonninen” tulee.
Alkuperä.
Kaarimonninen on kotoisin Etelä-Amerikasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Kuten muut monniset, laji oleilee mieluiten pohjalla. Liikkuu luonnossa satojen yksilöiden parvissa. Myös akvaariossa kaarimonnista tulee pitää parvessa, vähintään 6–10 yksilöä on suotava määrä. Tonkii herkillä viiksillään pohjamateriaalia ravinnon toivossa, joten pohjahiekan tulee olla pienijakoista. Kaarimonnisen elinikä on usein 5–8 vuotta, mutta muutamat yksilöt ovat eläneet jopa 20-vuotiaiksi.
Kaarimonnisen viljely on melko vaikeaa. Kutua voi helpottaa vaihtamalla veden useasti ja laskemalla akvaarion lämpötilaa toistuvasti.
Vesiolot.
Kaarimonnisen vaatima lämpötila on 22–26 °C ja pH 6–8. Akvaarion vähimmäiskoko on 100 litraa. Vesi pehmeästä keskikovaan (°dH 2–25).
Kaupthing

Kaupthing Bank (islanniksi "Kaupþing banki hf") on Islannin suurin pankki. Pankki toimii Pohjoismaissa sekä seitsemässä muussa eurooppalaisessa maassa. Pankki perustettiin 1982, kun Islannin pääomamarkkinat vapautuivat. Maailmanlaajuisesti yrityksessä työskentelee yli 3 000 henkilöä. Kaupthing joutui Islannin valtion haltuun 9. lokakuuta 2008. Yrityksen toiminta Suomessa on päättynyt.
Vuoden 2008 kriisi.
Yhdysvalloista vuonna 2007 alkanut rahoituskriisi vaikeutti suuresti Islannin pankkisektoria syksyllä 2008. Kaupthingia pidettiin suurimpana ja vahvimpana islantilaispankeista, mutta sekä Islannin valtio että Ruotsin keskuspankki ovat joutuneet tukemaan pankkia. 8. lokakuuta Ison-Britannian valtiovarainministeriö otti haltuunsa Kaupthingin tytäryhtiön Singer &amp; Friedlanderin. Islannin valtio kansallisti Kaupthingin 9. lokakuuta. Suomen Rahoitustarkastus keskeytti pankin toiminnan Suomessa toistaiseksi 9.10.2008 ja kielsi talletusten nostamisen pankin tileiltä. Suomen rahoitustarkastuksen mukaan näin pyritään varmistamaan suomalaisten tallettajien asema ja tasavertainen kohtelu.
Kaupthing pankin johtokunta mitätöi johtajilleen antamat 50 mrd. Islannin kruunun lainat 25.9.2008. Laina sisälsi ehdon, että tarvittaessa voidaan vaatia lisätakuita. Ehtoa ei koskaan käytetty. Suurimmat hyötyjät olivat entinen toimitusjohtaja Hreidar Már Sigurdsson ja entinen hallituksen puheenjohtaja Sigurdur Einarsson.
Kaupthing Bank Suomessa.
Omistukset.
Kaupthing omistaa Suomessa Huurre Groupista 50 prosenttia, Norvestiasta 32,7 % sekä Havatorista 7,6 %. Sijoitusyhtiö Exista omistaa Kaupthingista 24,7 %. Exista joutui myymään rahoituskriisin vuoksi osuutensa Sammosta.
Kaupthing Bankin sivuliike.
Kaupthing tuli Suomeen vuonna 2001 ostamalla Pankkiiriliike Sofin. Myöhemmin yhtiö on hankkinut osake-enemmistön sijoitusyhtiö Norvestia Oyj:ssä. Parhaimmillaan vuonna 2007 Suomen Kaupthingin palveluksessa työskenteli noin 120 henkilöä. Kaupthing Suomen maajohtajana toimi viimeisen toimintavuoden (2008) aikana Lauri Rosendahl.
Suomessa Kaupthingilla oli tytäryhtiö, Kaupthing Bank Oyj vuodesta 2005 alkaen, mutta tämä yhtiö sulautui emoyhtiöönsä 31. joulukuuta 2007, mistä lähtien pankki on toiminut Suomessa sivuliikkeenä. Kysymyksessä oli ensimmäinen suomalaisen yhtiön sulautuminen ulkomaiseen yhtiöön sen jälkeen kun osakeyhtiölakiin tuli mahdollisuus tehdä tällainen sulautuminen.
Suomen rahoitustarkastus keskeytti Kaupthing Bankin sivuliikkeen toiminnan Suomessa 9.10.2008 ja ilmoitti estäneensä pankin varojen siirron Suomesta.
Kaupthing Bank maksoi asiakkailleen kokonaisuudessaan kaikki Kaupthing Edge talletukset korkoineen 30.10.2008.
Kaupthing Bank hf., Suomen sivuliikkeen toiminta loppui perjantaina 30.01.2009. Nordea Pankki Suomi Oyj:n, OP Ryhmän ja Sampo Pankki Oyj:n antama 100 M€ ns. bridgelaina maksettiin kokonaisuudessaan pois korkoineen 28.01.2009.
Kaupthing Suomen toiminnasta ja sen alasajosta loppuvuodesta 2008 ei koitunut kustannuksia Suomen valtiolle. Alasajon yhteydessä ei myöskään käytetty Suomen talletussuojarahaston varoja.
Marskin Maja

Marskin Maja eli Suomen Marsalkka Mannerheimin Metsästysmaja on nykyisin museona ja ravintolana toimiva rakennus Lopella. Alun perin maja pihapiireineen rakennettiin 14. divisioonan syntymäpäivälahjaksi Mannerheimille vuonna 1942 ja sijaitsi Lieksajärvellä.
Marskin majaan kuuluvat kelohongasta rakennettu metsästysmaja, kalamaja ja sauna. Maja rakennettiin jatkosodan aikana vuonna 1942 ja se oli alkujaan kenraalimajuri Erkki Raappanan komentaman 14. divisioonan sotilaiden lahja 75 vuotta täyttävälle ylipäällikölle, marsalkka Mannerheimille. Alkuperäinen sijaintipaikka oli Lieksajärven rannalla Keihäsniemessä Repolassa Suomen miehittämässä Itä-Karjalassa. Majan suunnittelijana toimi arkkitehti, luutnantti Eino Pitkänen. Pitkänen suunnitteli myös majan sisustuksen, tekstiilejä lukuun ottamatta. Maja luovutettiin lahjakirjalla Mannerheimille 5. kesäkuuta 1942.
Majan rakentamiseen osallistui joukko taitavia kirvesmiehiä divisioonan kaikista komppanioista. Tykistö huolehti rakentamiseen tarvittujen kelohirsien kaatamisesta ja kuljetuksesta. Majan sisustukseen ja irtaimiston hankkimiseen osallistui 200 lottaa. 
Jatkosodan lopussa maja purettiin ja sen kaikki materiaali kuljetettiin ja varastoitiin Suomen puolelle Lieksaan. Majalle etsittiin uutta paikkaa tulevan valtakunnanrajan länsipuolelta. Sille ehdotettuja sijoituspaikkoja olivat muun muassa eräs Koitereen saari sekä hiekkarantainen alue Keurusselällä, mutta lopulta se päädyttiin pystyttämään Leppäniemen kartanon alueelle, Punelian rannalle Lopelle. Sieltä Mannerheim osti 4,18 hehtaarin laajuisen alueen, jonka kartanon omistaja olisi ollut valmis lahjoittamankin, mutta Mannerheim mieluummin päätti maksaa siitä 50 000 markkaa. Sinne majan alkuperäiset rakentajat pystyttivät rakennuksen uudelleen touko- ja kesäkuun aikana 1945. Mannerheim saapui ensimmäisen kerran majalle 21. kesäkuuta 1945, jolloin kenraalimajuri Raappana luovutti juhlallisesti majan avaimet sen isännälle. Hoitamiensa tasavallan presidentin tehtävien ja heikentyneen terveytensä vuoksi marsalkka vieraili majalla sen uudessa sijaintipaikassa tiettävästi vain kahdeksan kertaa, viimeisen kerran syyskuussa 1948.
Mannerheim lahjoitti itselleen tarpeettomaksi käyneen majan vuonna 1948 Suomen Metsästäjäliitolle, jolla ei kuitenkaan ollut käyttöä sille. Lopulta vuonna 1957 neljä upseerijärjestöä perusti yhdessä Marsalkka Mannerheimin metsästysmaja ry -nimisen yhdistyksen, joka hankki majan tontteineen ja kunnosti sen museoksi. Marskin Maja on ollut avoinna yleisölle kesäisin vuodesta 1959 alkaen. Siellä voidaan myös järjestää erilaisia juhlia, kokouksia ja muita tapahtumia.
Majassa on avokuisti, iso pirtti takkoineen, keittiö, marsalkan makuuhuone sekä huoneet adjutanteille ja läheteille. Päärakennuksen lisäksi alueella on sauna ja kalamaja. Majassa oli alun perin turvekatto, joka korvattiin myöhemmin nykyisellä malkakatolla.
Lelukaupan häät

Lelukaupan häät on suomalaisen Miljoonasade-yhtyeen kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 11. maaliskuuta 1992.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Heikki Salo.
Hevonen ja Madonna

Hevonen ja Madonna on suomalaisen Miljoonasade-yhtyeen seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 15. maaliskuuta 1993.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Heikki Salo.
Markku Juhola

Markku Tauno Antero Juhola (s. 2. marraskuuta 1947 Ylivieska) on entinen pikajuoksija ja kymmenottelija.
Markku Juhola aloitti yleisurheilu-uransa kymmenottelijana, jossa hän saavutti ensimmäisen SM-mitalinsa vuoden 1968 SM-kisoissa. Suomen ennätyksen Pariisissa 14. kesäkuuta 1970 tuloksella 7 670 pistettä.
voitti kymmenottelun Suomen mestaruuden vuonna 1971. Hän taisteli arvokisamitalista samana vuonna Helsingissä järjestetyissä Euroopan mestaruuskilpailuissa, mutta loukkaantumisen takia hän joutui tuolloin keskeyttämään kilpailun. 
Loukkantumisensa jälkeen Juhola siirtyi pikajuoksun pariin, ja hän oli Münchenin olympialaisissa 1972. Hän eteni 200 metrillä toisiin alkueriin juoksemalla alkuerässään myötätuuleen 20,98, mutta toisissa alkuerissä juoksemansa 21,19 ei riittänyt enää jatkoon. Henkilökohtaisen juoksunsa lisäksi Juhola oli juoksemassa 4 × 100 metrin viestijuoksun Suomen ennätystä 39,30. Aika säilyi Suomen ennätyksenä vuoteen 2010 asti. Hän oli myös vuoden 1974 Rooman EM-kisoissa 4 x 100 metrin viestijoukkueessa, joka jäi kuitenkin alkueriin. 
Münchenin olympialaisissa Juhola todisti lähietäisyydeltä olympiakisoissa tapahtunutta tragediaa, jossa Musta syyskuu-ryhmään kuuluneet terroristit murtautuivat olympiakylään 5. syyskuuta 1972 ja ottivat 11 israelilaista olympiajoukkueen henkilöä panttivangiksi. Juhola näki 20-30 metrin päästä, kun huppupäiset miehet heiluivat kiväärit olalla viereisen talon parvekkeella. Kisat keskeytettiin vuorokaudeksi. Tilanne päättyi 11 israelilaisen panttivangin, viiden terroristin ja yhden saksalaispoliisin surmaaan.
Juhola edusti Suomea maaotteluissa kolmella vuosikymmenellä eli 1960-, 70- ja 80-luvuilla. 
Juhola on toiminut liikunnanopettajana Tampereella Poliisiammattikorkeakoulussa.
Vieraalla maalla (albumi)

Vieraalla maalla on suomalaisen Miljoonasade-yhtyeen kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin 7. maaliskuuta 1994.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Heikki Salo ja sovittanut Miljoonasade, ellei toisin mainittu.
Scottie Pippen

Scottie Maurice Pippen (s. 25. syyskuuta 1965 Hamburg, Arkansas) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Pippen on 203 cm pitkä ja painaa 104 kiloa. Pippen pelasi uransa suurimmaksi osaksi Chicago Bullsissa mutta myös Houston Rocketsissa 1998–1999 sekä Portland Trail Blazersissä 1999–2003. Chicago Bullsissa Pippen tuli tunnetuksi Michael Jordanin luotettavana "adjutanttina". Huippuvuosinaan moni piti häntä maailman parhaana yleispelaajana. Hänen uransa kesti 18 vuotta. 
Uran alku.
Pippen pelasi Arkansas’n yliopistojoukkueessa. 
Ura NBA:ssa.
NBA:n vuoden 1987 varaustilaisuudessa Pippenin varasi viidennellä vuorolla Seattle SuperSonics. Bulls hankki samana päivänä Pippenin pelaajaoikeudet vaihdossa Olden Polyniceen ja muutamaan tulevien vuosien varausvuoroon: Bullsin manageri Jerry Krause kun oli huomannut yliopistollisen yleispelaajan kyvyt.
Pippen oli 1990-luvun parhaita pelaajia Michael Jordanin ja Dennis Rodmanin tähdittämässä Chicagossa saavuttaen huomattavaa menestystä. Kun Chicagon unelmajoukkue hajosi 90-luvun lopussa, Pippen myytiin Rocketsiin ja jo puoli vuotta myöhemmin Trail Blazersiin, missä hän oli mukana taistelemassa vielä kerran NBA-mestaruudesta sitä kuitenkaan saavuttamatta. Vuonna 2003 hän yritti vielä uudestaan Bullsissa, mutta ikääntynyt Pippen ei ollut enää nuoruutensa vedossa ja vetäytyi kauden loputtua pelikentiltä.
Ennätykset.
Pippen on 40:nä kaikkien aikojen pisteissä sekä neljäntenä riistoissa. Hänet rankattiin ensimmäiseksi 664:n kolmen pisteen heiton hallitsijaksi Chicago Bullsissa. Hänen yhden ottelun piste-ennätyksensä on 47 pistettä.
Ura NBA:n jälkeen.
Lopetettuaan uransa NBA:ssa Pippen toimi vähän aikaa Chicago Bullsin analysoijana. Hän on toiminut myös Los Angeles Lakersin apulaisvalmentajana.
Pippen pelasi 4.–5. tammikuuta 2008 Torpan Poikien paidassa Korisliigassa näytösluontoisesti kaksi ottelua: Porvoon Tarmoa vastaan kotona ja Honkaa vastaan vieraissa. 
Perhesuhteet.
Pippen oli naimisissa Larsa Pippenin (o.s. Younan) kanssa 19 vuotta, mutta he erosivat lokakuussa 2016. Heillä on neljä yhteistä lasta, Sophia-niminen tyttö ja pojat Justin, Scottie Jr. ja Preston. Hänellä on lisäksi kolme muuta lasta, Antron, Sierra ja Taylor aiemmista avioliitoista ja suhteista.
Muuta.
Pippen on tehnyt myös lastenkirjan Reach Higher (Kurkota korkeammalle), joka julkaistiin vuonna 1997. Hän harrastaa golfia ja veneilyä.
Puolikarhut

Puolikarhujen (Procyonidae) heimoon kuuluu 18 lajia, jotka kaikki asuvat Amerikan lauhkeissa ja trooppisissa osissa. Niillä on pitkä ruumis ja ne ovat aktiivisia eläimiä, joiden otaksutaan sivuavan koirien ja karhujen evoluutiolinjaa. Puolikarhut ovat hyviä kiipeilijöitä ja viettävät suuren osan ajastaan puissa. Koiraat ovat naaraita suurempia, mutta muutoin molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä.
Puolikarhuja ovat muun muassa:
Isabelle Brasseur

Isabelle Brasseur (s. 28. heinäkuuta 1970) on kanadalainen taitoluistelija.
Hän aloitti luistelemisen Lloyd Eislerin kanssa vuonna 1987 ja he luistelivat yhdessä 17 vuotta. Olympialaisissa he saavuttivat pronssia Albertvillessä 1992 ja Lillehammerissa 1994. MM-kilpailuissa he voittivat kultaa vuonna 1993, hopeaa vuosina 1990, 1991 ja 1994 sekä pronssia vuonna 1992. He lopettivat uransa vuonna 1994.
Brasseur on kirjoittanut kirjan "Brasseur &amp; Eisler : To Catch a Dream" vuonna 1996 ja sille jatkoa "Brasseur &amp; Eisler: The Professional Years".
Miikka Hast

Miikka Hast (s. 18. toukokuuta 1981 Nokia) on suomalainen lumilautailija. 
Hast edusti Rukan Lumilautailijoita. Hän asuu Rovaniemellä.
Hast kilpaili lumilautailun maailmancupissa vuosina 2002–2007. Hän ylsi maailmancupin kilpailuissa palkintosijoille viisi kertaa. Vuoden 2002 tammi-maaliskuussa hän oli kolmas Kreischbergin halfpipessa, toinen Sapporon big airissa ja kolmas Rukan halfpipessa. Hän sijoittui kolmanneksi joulukuussa 2003 Stonehami big airissa ja syyskuussa 2005 Valle Nevadon halfpipessa.
Hast aijoittui MM-kilpailujen halfpipessa kahdeksanneksi Kreischbergissä 2003 ja 45:nneksi Whistlerissä 2005. Hänet valittiin Suomen lumilautajoukkueen kotiin jääväksi varamieheksi Torinon talviolympialaisiin 2006.
Vinoutunut otos

Vinoutunut otos on tilastovirhe, jossa otos on tarpeeksi suuri, mutta ei edusta riittävän tasapuolisesti joukkoa, jota testataan. Vinoutuneen otoksen voi korjata, jos voidaan tehdä uusi testaus ja valita otos paremmin. Tehdyssä testauksessa vinoutuneen otoksen aiheuttamaa tilastovirhettä voidaan selittää tulosten analysoinnissa. Arpomalla osanottajat koe- ja verrokkiryhmiin voidaan välttää otoksen vinoumaa.
Vinoutuneen otoksen korjaaminen.
Jos otoksesta puuttuu jokin väestönosa, ei ole keinoa laskea siitä koko väestöä edustavaa estimaattia. Jos jokin ryhmä on vain yli- tai aliedustettu, painottamalla sitä ryhmää otoksessa voidaan korjata tämä ongelma. Otoksen kaikki vinoumat eivät kuitenkaan välttämättä ole tutkijan tiedossa.
Jos esimerkiksi Suomessa on yhtä paljon miehiä ja naisia mutta tutkimukseen hakeutui 20 miestä ja 80 naista, voidaan antaa miehille paino 50/20 = 2,5 ja naisille 50/80 = 0,625. 
Voi kuitenkin olla, että jokin muukin tekijä kuin sukupuoli vaikuttaa sekä tutkittavaan asiaan että siihen, ketkä tutkimukseen valikoituivat, eikä tätä virhettä välttämättä osata tunnistaa ja poistaa. Siksi olisi parempi arpoa koko väestöstä tutkimuksen osallistujat, jos se on mahdollista, tai tutkia muuten melko satunnaisesti valikoituneita koe- ja verrokkiryhmiä.
Vinoutuneen otoksen välttäminen.
Tieteellisissä tutkimuksissa usein ihanteellinen keino poistaa otoksen vinouma on
Usein ei kuitenkaan ole mahdollista tai eettistä satunnaistaa vertailuryhmiä, esimerkiksi arpoa, ketkä pääsevät yliopistoon tai eduskuntaan ja ketkä eivät, tai ketkä altistetaan ydinpommille säteilyn vaikutusten tutkimiseksi. Tähän ratkaisu voi olla suunnilleen "yhtä hyvä kuin satunnainen" -koejärjestely (as good as random). Seuraavat koetyypit ovat parhaimmillaan tällaisia:
Luettelo Parman herttuoista

Parman herttuat hallitsivat Parman herttuakuntaa Italiassa vuosina 1545–1802 ja 1814–1860. Parman herttua oli myös Piacenzan herttua, lukuun ottamatta Ottavio Farnesen hallituskauden alkuvuosia (1549–1556) ja Napoleonin herttuoiden aikaa (1808–1814), jolloin titteleillä oli eri haltijat. Parman herttualle kuului useimmiten myös Guastallan herttuan arvo vuodesta 1735 – jolloin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VI valtasi Piacenzan Mantovalta – vuoteen 1847, jolloin alue luovutettiin Modenalle. Napoleonin herttuoiden aikana Piacenzan herttuattaren titteli oli Napoleonin sisaren Paulinen hallussa.
Nykyisin Parman herttuan arvo kuuluu Bourbon-suvulle, joka pitää hallussaan myös Espanjan kruunua. Siten Parman herttua on mukana Espanjan kruununperimysjärjestyksessä, vaikkakaan ei ensimmäisten joukossa; itse asiassa Parman nykyinen herttua Carlos Hugo tavoitteli Espanjan kruunua 1970-luvulla.
Napoleonin herttuat.
"Eivät hallinneet Parman tai Piacenzan aluetta, mutta heillä oli perinnöllinen arvonimi duché grand-fief."
Peltola (Turku)

Peltola on kaupunginosa Turun eteläosassa. Peltolassa sijaitsee siirtolapuutarha, Turun ammatti-instituutin Peltolan koulutalo ja Turun ammattikorkeakoulun sosiaali- ja terveysalan oppilaitos. Alue on pääosin omakotitaloaluetta, jolla on hieman teollisuutta. Vuonna 2016 Peltolan väkiluku oli 736. Alueen väestöstä 13,0 % on alle 15-vuotiaita ja 31,4 % yli 65 vuotiaita. Suomea puhuu äidinkielenään 87,9 % väestöstä ja ruotsia 8,3 %. Muun kielisiä on 3,8 %. Peltolan lähialueita ovat Koivula, Luolavuori ja Ilpoinen. Alueen pohjoisreunassa on Petreliuksen lähiö, joka jatkuu edelleen Luolavuoren puolelle.