tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Epson HX-20

Epson HX-20 (Suwa Seikosha HC-20 Japanissa) oli Epsonin valmistama mikrotietokone, joka esiteltiin Japanissa vuonna 1981. Tietokone saapui myyntiin maailmanlaajuisesti heinäkuussa 1982.
Tietokone on kannettava tietokone, jonka on sanottu olevan ensimmäinen varsinainen "sylitietokone". Ohjelmiston ja jakelun puute tarkoitti ettei tietokone ollut laajalti myynnissä ennen vuotta 1983.
Tietokone myös patentoitiin.
Tekniset tiedot.
Tietokone oli A4-paperin kokoluokkaa ja painoi . Tietokoneessa oli täysikokoinen näppäimistö, sisäänrakennettu näyttö ja tulostin. LCD-näyttö tuki 20 merkkiä neljällä rivillä 120x32 grafiikkatilan näyttöresoluutiolla.
Tietokoneessa oli sisäänrakennettu paristo, joka mahdollisesti oikean kannettavuuden (ilman verkkovirtaa). Nikkeli-cadmium paristo riitti 50 tunnin käyttöaikaan ja tarvitsi kahdeksan tuntia lataamiseen.
Tietokoneessa oli 16 kilotavua RAM-muistia, joka oli laajennettavissa 32 kilotavuun. Tietokoneessa oli kaksi Hitachin valmistamaa 6301 mikroprosessoria. Tietokoneessa oli 32 kilotavun ROM-muisti, joka oli myös laajennettavissa. Prosessoreita on sanottu yhteensopiviksi Motorola 6800:n kanssa.
Tietokoneeseen oli valinnainen mikrokasettiasema tiedon tallennukseen. Tietokoneeseen sai myös erillisen laajennusmoduulin.
Usakos

Usakos (khoikhoin kielellä ‘ota kiinni kantapäästä, hereron kielellä Okanduu) on kaupunki Erongon alueella Namibiassa. Se sijaitsee Khan-joen varrella 140 kilometriä koilliseen Swakopmundista. Usakos on Namibian B2-valtatien varrella eli Trans-Kalaharin valtatien varrella. Viimeksi mainittu yhdistää Walvis Bayta ja Etelä-Afrikan Johannesburgia. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 5 094 asukasta, ja sen pinta-ala on 56,3 neliökilometriä.
Usakos on vuoren ympäröimä kaupunki, ja sen maisemat ovat kauniit. Joistain paikoista Usakoksessa on mahdollista nähdä maailman laajin horisontti. Kaupungin lähistöllä kohoaa Spitzkoppe-niminen vuori, jota joskus kutsutaan “Namibian Matterhorniksi.
Historia.
Usakos perustettiin 1900-luvun alussa, jolloin sinne tuli verstas ja vesiposti rautateiden vetureita varten. Hererojen päällikkö Samuel Maherero myi paikan eurooppalaisille, jotka myivät sen edelleen Otavin kaivos- ja rautatieyhtiölle (OMEG:lle) vuonna 1903. Yhtiö operoi sittemmin rautatietä Swakopmundista Tsumebiin. OMEG rakensi Usakokseen rautatieaseman ja korjaamon, joista viimemainittu oli käytössä 1960-luvulle saakka. Kun Lounais-Afrikan kaivosteollisuus hiipui, myös Usakoksen merkitys väheni huomattavasti. Nykyään siitä vain ajetaan läpi matkalla sisämaasta rannikolle.
Kaupungin merkittävimmät vanhat rakennukset ovat roomalaiskatolinen kirkko (rak. 1905), rautatieasema, joka on melko huonossa kunnossa, sekä vanha hotelli.
Kehitys ja infrastruktuuri.
Usakoksen kiroina ovat köyhyys ja alkoholin väärinkäyttö. Vuonna 2012 työttömyysaste oli noin 60%. Toisin kuin muut Namibian kaupungit, se ei juuri ole kehittynyt itsenäisyyden aikana.
TransNamibin rautatie kulkee Usakoksen kautta. Rata jatkuu rannikolle Swakopmundiin ja edelleen Walvis Bayhin ja idässä Kranzbergin kautta koilliseen Otjiwarongoon ja kaakossa Windhoekiin.
Politiikka.
Usakos alennettiin vuonna 2010 kunnasta pienempien oikeuksien kaupungiksi. Kaupunkia hallinnoi kaupunginvaltuusto, jossa on seitsemän valtuutettua.
Usakoksen paikallisvaalien tulokset vuonna 2010 olivat seuraavat, kun kaupungissa annettiin 1.029 ääntä: SWAPO sai noin 47% äänistä. Muista puolueista United Democratic Front (UDF) sai noin 31% äänistä, Rally for Democracy and Progress (RDP) 17% ja Congress of Democrats (COD) 4%.
Vuoden 2015 vaalien tulokset olivat seuraavat:
Vuoden 2020 vaaleissa SWAPO oli jälleen voittoisa, mutta se menetti ehdottoman enemmistönsä. Tulokset olivat seuraavat:
Tunnettuja kaupunkilaisia.
Seuraavat henkilöt ovat tunnettuja usakoslaisia:
Kasatka-luokka

Kasatka-luokka oli Venäjän keisarikunnan laivaston kuuden sukellusveneen muodostama alusluokka.
Alukset.
Alukset suunnittelivat Bubnov ja Beklemišev. Luokan ensimmäinen vene, "Kasatka", tilattiin 2. tammikuuta 1904. Neljä seuraavaa tilattiin 24. helmikuuta ja viimeinen kansalaiskeräyksellä kootuin varoin maksettu alus, "Feldmaršal graf Šeremetev", tilattiin 26. maaliskuuta. Kaikki alukset laskettiin vesille heinä-elokuussa 1904.
Venäjän–Japanin sodan kokemuksiin perustuen veneet varustettiin suuremmilla torneilla, mikä kasvatti uppoumaa 153/186 tonniin. "Kasatkan" Itämerellä tehdyissä koeajoissa syys-lokakuussa 1904 havaittiin ongelmia, kun voimakas merenkäynti painoi avoimista luukuista vettä alukseen. Muina ongelmina oli ohjattavuus sukellettaessa sekä epävakaus noustessa.
Il campiello

Il campiello ("Pieni tori") on Ermanno Wolf-Ferrarin säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Mario Ghisalberti laati libreton eli oopperan tekstin samannimisen komedian pohjalta. Kyseinen komedia oli alun perin kirjoitettu vuoden 1756 Venetsian karnevaaleja varten Carlo Goldonin toimesta. Il campiellon ensiesitys oli 11. helmikuuta 1936 La Scala -oopperatalossa, Milanossa. Kapellimestarina toimi Gino Marinuzzi ja oopperan johtajana Marcello Govoni.
Francisco de Sá de Miranda

Francisco de Sá de Miranda (noin 1481 Coimbra, Portugali – 1558 Tapada, Portugali) oli portugalilainen runoilija. Hän oleskeli Italiassa ja sai sieltä vaikutteita runojensa muotoon, tyyliin ja tavun pituuteen, jotka hän vakiinnutti portugalilaiseen runouteen. Erityisen merkittäviä ovat hänen ekloginsa ja sonettinsa.
Marileidy Paulino

Marileidy Paulino (s. 25. lokakuuta 1996 Nizao) on dominikaanilainen pikajuoksija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Paulino saavutti kaksi hopeamitalia Tokion olympialaisissa, kun hän oli toinen 400 metrin kilpailussa ajalla 49,20 ja 4 × 400 metrin sekajoukkuekilpailussa. Saman vuoden World Relays -kilpailuissa hän sai sekaviestissä pronssia. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui 200 metrin välierissä. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä. Hän juoksi toisen osuuden ja otti kiinni Yhdysvaltain Allyson Felixin ison etumatkan juosten lähes 1,7 sekuntia nopeamman osuusajan kuin Felix. 400 metrillä hän sai hopeaa ajalla 49,60. Hän voitti samana vuonna Ibero-Amerikan-mestaruuden 400 metrillä ja 4 × 100 metrin viestissä.
Paulino voitti 400 metrin maailmanmestaruuden Budapestissa 2023 Dominikaanisen tasavallan ennätysajalla 48,76. Saman vuoden Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa hän saavutti kultaa 400 metrillä sekä hopeaa 4 × 400 metrin ja pronssia 4 × 100 metrin viesteissä. Santiagon Pan-Amerikan kisoissa hän sai kultaa 200 metrillä ajalla 22,74 ja 4 × 400 metrin sekaviestissä, hopeaa naisten 4 × 400 metrillä ja pronssia 4 × 100 metrin viestissä.
Paulino voitti Pariisin olympialaisissa 2024 kultaa 400 metrin juoksussa Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian ennätysajalla 48,17, millä hän nousi kaikkien aikojen maailmantilastossa neljänneksi. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti hopeaa uudella ennätyksellä 47,98, millä hän nousi kaikkien aikojen maailmantilastossa kolmanneksi.
Paulino on voittanut Timanttiliigan 400 metrin kilpailun Lausannessa 2021 ja 2022, Pariisissa 2021, 2023, 2024 ja 2025, Dohassa 2022 ja 2023, Rabatissa ja Zürichissä 2022, Eugenessa 2023, Xiamenissa 2023 ja 2024, Chorzówissa 2024 ja 2025 sekä Suzhoussa, Oslossa ja Brysselissä 2024. Hänellä on Dominikaanisen tasavallan ennätys 200 metrillä, 400 metrillä ja 4 × 400 metrin viestissä.
Ennätykset.
Kansalliset ennätykset on merkitty (NR).
HMS L55

HMS L55 oli Britannian kuninkaallisen laivaston L-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin kolmannessa ryhmässä tammi-helmikuussa 1917 Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista, missä köli laskettiin toukokuussa 1917. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1918 ja valmistui 19. joulukuuta.
Palvelus.
Alus oli Virossa Tallinnassa Itämeren laivueessa, joka oli tukemassa Baltian maiden itsenäisyystaisteluita. Se yritti 9. kesäkuuta 1919 Kaprionlahdella torpedoida tuloksetta bolsevikkilaivaston Orfei-luokan hävittäjät "Gavriilin" ja "Azardin". Laukaistessaan torpedot alus nousi pintaan. Hävittäjien hyökätessä alus teki hätäsukelluksen, joka vei sen brittien laskemaan miinakenttään. Miinan räjähdys upotti aluksen ja surmasi koko miehistön.
Neuvostoliiton laivaston miinanraivaajat löysivät 1927 sukellusveneen hylyn, jonka 10. elokuuta 1928 pelastusalus "Kommuna" nosti. Koska Neuvostoliitto ei sallinut brittilaivaston alusten tuloa aluevesilleen, siirrettiin hylystä löytyneet 34 ruumista brittiläiseen rahtilaivaan "Truroon", josta ne siirrettiin edelleen "HMS Championiin". Ruumiit haudattiin 7. syyskuuta 1928 Haslariin Portsmouthin laivastotukikohdan laivaston hautausmaalle.
Itämeren telakka Pietarissa kunnosti sukellusveneen, joka vapautui 7. elokuuta 1931 telakalta koeajoihin. Alus otettiin lokakuussa palvelukseen Neuvostoliiton laivastossa nimellä "L-55". Myöhemmin alus nimettiin uudelleen "Bezbožnikiksi" ja käytettiin mallina luotaessa L-luokan sukellusveneitä. Toisen maailmansodan alkaessa alus oli maalilaivana, kun se vaurioitui onnettomuudessa alkuvuodesta 1941. Hylky romutettiin 1953 tai 1960.
Linda Manelius

Linda Manelius (s. 1999) on suomalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "Diva of Finland" ja "Peruna".
Manelius vietti nuoruutensa Valkealassa ja aloitti jo nuorena musiikin ja näyttelemisen. Ollessaan yhdeksännellä luokalla hän sai ensimmäisen roolinsa Kouvolan teatterista. Lukion hän kävi Kallion ilmaisutaidon lukiossa ja muutti sen alkaessa Helsinkiin. Lukion jälkeen hänen isäsä, joka on armeijan vakinaisessa palveluksessa kannusti häntä menmään armeijaan, ja hän suoritti varusmiespalveluksensa varusmiessoittokunnassa. Hän oli ollut armeijassa yhdeksän kuukautta kun "Peruna" elokuvan kuvaukset alkoivat Liettuassa. Samaan aikaan hänen varusmiespalveluksensa kanssa oli myös "Diva of Finland"in promootiokiertue. Armeijan jälkeen hän pääsi Lahden kansanopistoon opiskelemaan teatterilinjalle.
Saigyō

Saigyō (1118 Kioto, Japani – 1190 Osaka, Japani) oli japanilainen tankarunoilija ja buddhalaismunkki. Hänen maallikkonimensä oli Satō Norikiyo. Ennen munkiksi ryhtymistään 1140 hän oli eläkekeisari Toban henkivartion jäsen. Hän kierteli Japania ja asui erakkona majassa. Runoissaan hän kuvasi matkoillaan näkemiään maisemia, niin että myöhemmät runoilijat ovat seuranneet hänen jälkiään. Hän kirjoitti myös rakkausrunoja. Hän oli keskeisiä "Shinkokinshūn" runoilijoita.
Sitriodioli

Sitriodioli (C10H20O2) eli p-mentaani-3,8-dioli tai PMD on dioleihin ja terpenoideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa hyttysten karkottamiseen. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Sitriodiolia esiintyy sitruunaeukalyptuksen ("Corymbia citriodora") lehtien eteerisissä öljyissä. Yhdiste on kiraalista. Sitriodioli vaikuttaa reseptoreihin, jotka aistivat hyönteisiä houkuttelevia molekyylejä. Aine tehoaa muun muassa hyttysiin, mäkäriin ja paarmoihin. Teho on verrattavissa DEET:hen tai hieman sitä heikompi.
Sitriodiolia voidaan eristää sitruunaeukalyptuksesta tai valmistaa synteettisesti happojen avulla sitronellaalista Prins-reaktiolla.
Mandakini (näyttelijä)

Mandakini (oik. Yasmeen Joseph; s. 30. heinäkuuta 1963 Meerut, Uttar Pradesh, Intia) on intialainen entinen näyttelijä, joka työskenteli pääasiassa hindinkielisissä elokuvissa. Hänet muistetaan parhaiten roolistaan vuoden 1985 elokuvassa "Ram Teri Ganga Maili".
Angel of Carnage Unleashed

Angel of Carnage Unleashed on suomalaisen black metal -yhtyeen Darkwoods My Betrothedin neljäs studioalbumi, joka julkaistaan 12. marraskuuta 2021 levymerkillä Napalm Records. Albumi on yhtyeen ensimmäinen sitten vuoden 1998 "Witch-Huntsin". Albumin sanoitukset perustuvat historioitsija Teemu Keskisarjan teokseen Murhanenkeli – Suuren Pohjan sodan ihmisten historia. Albumin ensimmäinen single ”In Evil, Sickness and in Grief” julkaistiin 30. elokuuta 2021 Suuren Pohjan sodan päättäneen Uudenkaupungin rauhan 300-vuotispäivänä.
P. E. A. Nylander

Per Edvin Alfred Nylander (11. joulukuuta 1897 Helsinki – 14. huhtikuuta 1955 München) oli suomalainen lääkäri ja professori, joka kehitti merkittävästi rintaelinkirurgiaa.
Nylanderin vanhemmat olivat ylitarkastaja, metsänhoitaja Ernst August Nylander ja Anna Sjöström ja puoliso vuodesta 1926 Kirsti Rakel Pohto. Ylioppilaaksi 1916 tullut Nylander valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1924 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1927. Hän toimi lääkärinä vuodesta 1926 ja oli Helsingin yliopiston dosentti 1930–1940, ylimääräinen professori 1940–1942 ja professori vuodesta 1942. Hän toimi myös Helsingin kaupungin tuberkuloosisairaalan avustavana kirurgina 1930–1945, Kiljavannummen parantolan kirurgina 1939–1955 ja Helsingin yliopiston kirurgian klinikan ylilääkärinä 1949–1955. 
Nylanderilla oli lukuisia luottamustoimia ja hän oli "Duodecim-aikakauskirjan" päätoimittaja 1936–1940 ja "Annales Chirurgiae et Gynaecologiae Fennia" -julkaisun päätoimittaja 1945–1955. Rintaelinkirurgian kehittäjänä Nylander teki vuonna 1937 ensimmäisenä Suomessa toisen keuhkon poistoleikkauksen. Hän toimi talvisodan aikana Jyväskylään ja sen lähiympäristöön sijoittuneen 30. sotasairaalan ylikirurgina ja jatkosodassa Tuusulassa toimineen 3. sotasairaalan päällikkölääkärinä sekä loppuvuodesta 1943 alkaen kenttäarmeijan neuvoa-antavana kirurgina. Sotilasarvoltaan hän oli lääkintäeverstiluutnantti (1943).
Delfin (1903)

Delfin oli Venäjän keisarikunnan laivaston sukellusvene.
Valmistus.
I. G. Bubnovin ja M. N. Beklemiševin suunnittelema alus tilattiin 5. heinäkuuta 1901 torpedoveneenä Itämeren laivanrakennus ja konepajalta Pietarista, missä köli laskettiin 1902. Alus laskettiin vesille 1903 ja valmistui 1904.
Palvelus.
Alustavissa koeajoissa sukellusveneen sukellusnopeudeksi saatiin 12 minuuttia, koska painolastitankit oli väärin säädetty. Lopulliseksi sukellusajaksi saatiin viisi minuuttia pinnalta periskooppisyvyyteen.
Alus upposi 29. kesäkuuta 1904 onnettomuudessa Neva-jokeen, jolloin 21 aluksella ollutta sai surmansa ja 11 pelastui. Hylky nostettiin neljä päivää myöhemmin. Alus siirrettiin 1904 Tyynenmeren laivastoon, missä se otettiin palvelukseen helmikuussa 1905. Alus upposi uudelleen toukokuussa 1905 bensiinihöyryn räjähtäessä. Alus palautettiin Venäjän–Japanin sodan päätyttyä palvelukseen. Alus upposi kolmannen kerran syyskuussa 1915, jolloin koko miehistö sai surmansa.
Alus siirrettiin helmikuussa 1916 Pohjoiseen laivastoon, missä se poistettiin alusluettelosta elokuussa 1917. Alus upotettiin 5. syyskuuta 1917 Murmanskissa.
Xiamen-Gaoqin kansainvälinen lentoasema

Xiamen-Gaoqin kansainvälinen lentoasema () on kansainvälinen lentoasema Xiamenissa Fujianin maakunnassa Kaakkois-Kiinassa. Se on XiamenAirin päälentoasema. Vuonna 2017 lentoasema oli Kiinan kahdeksanneksi vilkkain ja Aasian 34:nneksi vilkkain lentoasema. Sinä vuonna lentoaseman läpi kulki 24 485 239 matkustajaa. Lentoasema koostuu kahdesta terminaalista: terminaalit 3 ja 4.
Vanha Porvoontie

Vanha Porvoontie () on pohjois–eteläsuuntainen tie Helsingin seudulla. Se alkaa Helsingin Heikinlaaksosta ja johtaa Itä-Vantaan halki Sipooseen. Sen eteläosa Koivukylänväylälle saakka kulkee Lahdenväylän eli valtatien 4 suuntaisena noin puoli kilometriä moottoritien länsipuolella. Tie on ollut reitti Helsingistä Porvooseen ennen Uuden Porvoontien valmistumista 1930-luvulla. 
Historia.
Kuninkaantie.
Vantaalla ja Sipoossa katu on suureksi osaksi osa Turun–Viipurin Suurta Rantatietä eli keskiaikaista Kuninkaantietä. Osuus on mahdollisesti valmistunut jo 1300-luvulla. Osuus alkaa Honkanummelta eli Tikkurilantien risteyksestä Hakkilassa, josta se jatkuu pohjoiseen Kuninkaanmäen halki Sipooseen. Tikkurilantien risteyksessä sijaitsee edelleen 1700-luvulla rakennettu kestikievarin rakennus, asemakaavalla suojeltu Malmarsin krouvi. 
Vantaalla tie on jakaantunut kahteen osaan: Hakkilan ja Kuninkaanmäen rajalle 1970-luvulla rakennettu Lahdenväylä katkaisi Kuninkaantien alkuperäisen osuuden. Hakkilan pohjoisosassa Vanha Porvoontie liittyy yhdystie Koivukylänväylään, ja osuus jatkuu Vanhana Porvoontienä koilliseen vasta noin 700 metrin päässä Kuninkaanmäessä. Kuninkaanmäessä tie myös risteää Seututie 140:n kanssa. Kuninkaanmäessä ja Sipoossa Kuninkaantien linjaus on säilyttänyt alkuperäisen linjauksensa ja luonteensa, ja sillä on kulttuurihistoriallista arvoa. Tien varrella Vantaan ja Sipoon osuuksilla on kivisiä kilometripylväitä, joihin on hakattu etäisyydet Helsinkiin ja Sipooseen.
Honkanummen ja Heikinlaakson välinen osuus.
Helsinkiin johtava osuus Hakkilan eteläpuolella rakennettiin pohjoisempaa osuutta myöhemmässä vaiheessa, sillä Kuninkaantie on pääkaupunkia vanhempi. Linjaus näkyy selkeästi vuosina 1776–1805 laaditussa Kuninkaankartastossa, mutta on todennäköisesti ollut olemassa jo aikaisemmin. Helsinkiin johtavan osuuden alkuperäinen linjaus ei ole kuitenkaan säilynyt erityisen hyvin, ja Kuninkaalaan kuuluvan Kuusikon kohdalla linjausta on muutettu paljonkin.
Nimi.
Helsingissä nimi Vanha Porvoontie vahvistettiin vuonna 1952.
Alun perin Vanha Porvoontie alkoi tämän nimisenä Latokartanontieltä (nyk. Pihlajamäentie ja Vanha Helsingintie) eli vanhalta Helsingin–Hämeenlinnan maantieltä välittömästi Malmin hautausmaan pohjoispuolelta läheltä paikkaa, jossa sanottu tie nykyisin leikkaa Kehä I:n. Tien eteläosa Suurmetsäntien risteykseen saakka muutettiin kuitenkin vuonna 1972 Tattariharjuntieksi. Kun Lahdenväylä samoihin aikoihin levennettiin moottoritieksi, muutettiin samalla osittain myös Tattariharjuntien linjausta. Vanha Porvoontie nimittäin oli nykyisen Jakomäen kohdalla tehnyt koukkauksen hieman vuonna 1959 valmistuneen Lahdentien itäpuolelle, mutta nykyinen Tattariharjuntie on kokonaisuudessaan moottoritien länsipuolella. Osa tien vanhasta linjauksesta moottoritien ja Tattariharjuntien välillä on nykyisin nimeltään Alppikylänkatu.
Sähköpotkulauta

Sähköpotkulauta tai e-potkulauta on sähkömoottorilla ja ohjaustangolla varustettu, seisten ohjattava kevyt sähköajoneuvo. Huippunopeudeltaan enintään 25 km/h ja moottoriteholtaan alle 1 000-wattista sähköpotkulautaa saa käyttää Suomessa tieliikenteessä polkupyöräilijän liikennesäännöillä. Ensimmäiset sähköpotkulaudat valmistettiin jo vuonna 1915.
Yli 25 kg painava sähköpotkulauta pitää liikennevakuuttaa 1.6.2024 alkaen.
Ennen sähköpotkulaudan käyttöä on tärkeää suorittaa huolelliset turvatarkastukset, erityisesti vuokralaudoilla. Tarkista renkaiden ilmanpaine ja kunto, tangon varren taittomekanismi, jarrujen toiminta ja kuuntele mahdollisia outoja ääniä. Varmista myös näytön ja akun toimivuus sekä tarkista valot. Nämä toimet auttavat vähentämään loukkaantumisriskiä ja takaamaan turvallisen ajokokemuksen.
Liikennesäännöt.
Sähköpotkulaudat luokitellaan kevyiksi sähköajoneuvoiksi ja niiden käyttäjiä koskevat samat liikennesäännöt kuin pyöräilijöitä. Näin ollen esimerkiksi jalkakäytävällä ajaminen sähköpotkulaudalla on kielletty, poikkeuksena alle 12-vuotiaat lapset. Jos pyörätietä ei ole, on ajettava ajoradan oikeassa reunassa. Sähköpotkulaudan kyydissä saa olla vain yksi ihminen eli matkustajan ottaminen on kielletty.
Suomen eduskunta hyväksyi vuonna 2025 toukokuun lopulla lain sähköpotkulaudoille, uudet säännöt ovat voimassa 17. kesäkuuta alkaen. sähköpotkulaudoille tuli 15 vuoden ikäraja. Ikäraja koskee sekä vuokrattavia että omia sähköpotkulautoja. Myös alle 15-vuotiaalle sähköpotkulaudan luovuttamisesta voi seurata sakkoja. Ikärajoituksen lisäksi sähköpotkulautailuun on tullut muita muutoksia, kuten 0,5 promillen promilleraja.
Euphoria (televisiosarja)

Euphoria (tyyliteltynä pienaakkosin) on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka on luonut Sam Levinson. Se perustuu samannimiseen israelilaiseen minisarjaan, jonka ovat luoneet Ron Leshem ja Daphna Levin. "Euphoria" seuraa joukkoa lukion opiskelijoita ja se käsittelee muun muassa seksuaalisuutta, päihteitä, kaverisuhteita, rakkautta, identiteettiä sekä traumoja. Sarjan pääosia esittävät Zendaya, Maude Apatow, Angus Cloud, Eric Dane, Alexa Demie, Jacob Elordi, Barbie Ferreira, Nika King, Storm Reid, Hunter Schafer, Algee Smith, Sydney Sweeney ja Colman Domingo.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin 16. kesäkuuta 2019. Joulukuun 2020 ja tammikuun 2021 aikana julkaistiin kaksi tunnin mittaista erikoisjaksoa. Toinen tuotantokausi alkoi 9. tammikuuta 2022, ja 4. helmikuuta 2022 ilmoitettiin kolmannen tuotantokauden olevan tekeillä.
"Euphoria" sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta. He kehuivat sen kuvausta, tarinaa, musiikkia, näyttelijäsuorituksia sekä sarjan kypsää lähestymistapaa teemoihinsa ja aiheisiinsa. "Euphoria" herätti kuitenkin myös kohua alastomuuden ja seksuaalisen sisältönsä takia, mitä jotkut kriitikot pitivät tarpeettomana. Zendaya palkittiin roolistaan parhaan naispääosan Primetime Emmyllä vuosina 2020 ja 2022.
Jejun kansainvälinen lentoasema

Jejun kansainvälinen lentoasema () on kansainvälinen lentoasema Jejussa Etelä-Koreassa. Se on Jeju Airin päälentoasema. Lentoasema on Etelä-Korean toiseksi vilkkain lentoasema Soulin Incheonin kansainvälisen lentoaseman jälkeen. Vuonna 2017 se oli Aasian 28:nneksi vilkkain lentoasema. Sinä vuonna lentoaseman läpi kulki 29 846 712 matkustajaa. Lentoreitti Jejusta Soulin Gimpon kansainväliselle lentoasemalle on maailman vilkkain ja tarjoaa eniten matkustajapaikkoja.
Bingöl

Bingöl on kaupunki Turkissa ja Bingölin maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on 165 867 asukasta (2020).
Historiansa aikana Bingöl on ollut Urartun, Meedian, Persian, Armenian ja Bysantin valtakuntien sekä osmanien vallan alla.
Changsha-Huanghuan kansainvälinen lentoasema

Changsha-Huanghuan kansainvälinen lentoasema () on kansainvälinen lentoasema Changshassa Hunanin maakunnassa Kiinassa. Vuonna 2017 se oli Kiinan 12:nneksi vilkkain lentoasema ja Aasian 36:nneksi vilkkain. Sinä vuonna lentoaseman läpi kulki 23 764 820 matkustajaa. Lentoasema toimii China Southern Airlinesin ja Hainan Airlinesin solmukohtana. Lentoasema koostuu kahdesta terminaalista. Se valmistui vuonna 1989 ja korvasi Changshan entisen lentoaseman, Changsha Datuopun lentoaseman, joka on nyt sotilastukikohta.
Armand Salacrou

Armand Salacrou (1899 Rouen, Ranska – 1989 Le Havre, Ranska) oli ranskalainen näytelmäkirjailija. Hän oli alkuun surrealisti ja kirjoitti bulevardikomedioita, jotka jäivät kuitenkin vähälle huomiolle. Hän omaksui myöhemmin naturalismin, ja hänen yhteiskuntakriittiset näytelmänsä saivat huomiota.
Anri

Anri (杏里), oikealta nimeltään Eiko Kawashima (川島栄子, "Kawashima Eiko"; s. 31. elokuuta 1961 Yamato, Kanagawan prefektuuri, Japani), on japanilainen laulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan yhtenä 1980-luvun tyylilajin city popin suurimmista artisteista. Anrin musiikki on saavuttanut uudelleen suosiota 2010-luvulta lähtien, erityisesti länsimaissa.
Madisen Beaty

Madisen Beaty (s. 28. helmikuuta 1995 Centennial, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja DJ. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Benjamin Buttonin uskomaton elämä" (2008), "Mestari" (2012), "Other People" (2016) ja "Once Upon a Time in Hollywood" (2019) sekä rooleistaan televisiosarjoissa "The Fosters" (2013–2018), "Aquarius" (2015–2016) ja "The Magicians" (2018–2019).
Kansanedustajien kongressi

Kansanedustajien kongressi voi tarkoittaa seuraavia historiallisia lainsäädäntöelimiä:
Damghanin taistelu

Damghanin taistelu oli 29. syyskuuta – 5. lokakuuta 1729 käyty taistelu safavideja johtaneen Nadir Khanin ja Hutak-dynastian hallitsija Ašraf Khanin joukkojen välillä lähellä Damghanin kylää nykyisessä Iranissa. Nadir voitti tuolloin suurta osaa Persiasta hallinneen Hutak-dynastian joukot ja valtasi myöhemmin myös Persian pääkaupunki Isfahanin.
Tausta.
Nadir Khan eli myöhempi Nadir Šah oli muodollisesti safavidien šaahi Tahmasp II:N alainen, vaikka todellisuudessa voimasuhteet olivatkin päinvastaiset Nadirin hallitessa valtakuntaa kulissien takana. Nadir johti joka tapauksessa sotaretkiä tuolloin hajanaisen valtakunnan eheyttämiseksi. Suurta osaa entistä valtakuntaa hallitsi paštujen eli afgaanien perustama Hutak-dynastia, jonka hallussa oli myös Persian pääkaupunki Isfahan. Nadir marssi heidän ydinalueilleen Afganistanissa. Ensin hän kukisti Heratin ja Farahin alueen Abdalit, yhden huomattavista paštuheimoista. Abdalit liittyivät tappionsa jälkeen Nadirin armeijaan taistellen myöhemmin perinteisiä vihollisiaan Ghelzaita vastaan Nadirin puolella.
Abdalien kukistumisen jälkeen Nadir kääntyi kohti Isfahania. Hutak-dynastian hallitsija Ašraf Khanin oli reagoitava nopeasti kutistuvan valtakuntansa tilanteeseen. Hän lähetti noin 40 000 miehen armeijan Nadirin 25 000 miehen armeijaa vastaan lähellä Damghanin kylää.
Taistelu.
Osapuolet kohtasivat toisensa 29. syyskuuta 1729 ja kesti 5. lokakuuta saakka. Nadirin armeija oli pienempi, mutta yleisesti ottaen kurinalaisempi ja paremmin aseistettu. Nadirin onnistui myös hyödyntää tehokkaasti jalkaväen, ratsuväen ja tykistönsä yhteistoimintaa. Taistelun alussa käytiin sarja pienempiä yhteenottoja. 2. lokakuuta afgaanien armeija teki ratsuväen rynnäkön persialaisia vastaan. Rynnäkkö tyrehtyi kuitenkin persialaisten tykki- ja muskettituleen. Nadirin tykistö oli aseteltu korkealle paikalle, josta ne saattoivat vapaasti ampua taistelukentälle oman jalkaväkensä eteen. Epäonnistunutta afgaanien rynnäkköä seurasi persialaisten vastahyökkäys. Persialaisten onnistui murtaa afgaanien keskusta ja heidän joukkonsa lyötiin kahtia. Monet afgaaneista kääntyivät nyt pakoon. Ašraf Khanin onnistui vielä koota osa joukoistaan ja hän yritti asettaa eteneville persialaisille väijytyksen. Nadir pysäytti kuitenkin joukkojensa etenemisen ennen väijytyspaikkaa, jolloin Ašraf Khan päätti vetäytyä.
Seuraukset.
Nadirin armeija oli menettänyt taistelussa arviolta 3 000 miestä kaatuneina. Afgaanit menettivät noin 12 000 miestä. Nadir marsi edelleen Isfahanin liepeille, jossa Ašraf Khan voitettiin jälleen. Nadir valtasi Isfahanin joulukuussa 1729ref name="afgwar" /&gt; ja Ašraf Khan pakeni Kandahariin, jossa hänen heimolaisensa murhasivat hänet vain jonkin aikaa myöhemmin. Hutak-dynastian valtakausi päättyi ja Isfahanissa Nadir nosti valtaistuimelle nukkehallitsijana Tahmasp II. Vuonna 1736 hän hankkiutui edelleen eroon hänestäkin ja teki itsestään Persian šaahin.
Marwarinhevonen

Marwarinhevonen on Intian Marwarin alueelta peräisin oleva hevosrotu, joka perimässä saattaa olla arabialaista täysiveristä, englantilaista täysiveristä, turkmeeninhevosta, mongolianhevosta ja kathiawarinhevosta. Marwarinhevonen polveutui intialaisten hallitsijasukujen sotaratsuista jo peräti 1100-luvulta alkaen. Ankarassa aavikkoympäristössä kehittyneellä marwarinhevosella sanotaan olevan poikkeuksellisen hyvä kuuloaisti ja kyky löytää takaisin kotiin. 
Väritykset.
Marwarinhevonen voi olla yksivärinen tai mustan-, ruunikon- tai rautiaankirjava.
Emeryn piirikunta

Emeryn piirikunta () on Yhdysvaltojen Utahin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 10 012 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Castle Dalen kaupunki. Piirikunta perustettiin 12. helmikuuta 1880.
Damon Herriman

Damon Herriman (s. 31. maaliskuuta 1970 Adelaide, Etelä-Australia) on australialainen näyttelijä. Hänen tunnetuin rooli lienee Dewey Crowen rooli televisiosarjassa "Oikeuden puolesta". Hän on myös näytellyt Charles Mansonia sekä Netflix-sarja "Mindhunterissa", että Quentin Tarantinon elokuvassa, "Once Upon a Time in Hollywoodissa".
Herriman on myös näytellyt elokuvissa "House of Wax" (2005), "J. Edgar" (2011) ja "The Longe Ranger" (2013) sekä televisiosarjoissa "Lentävät lääkärit" (1988), "Ensiapuosasto" (1998–1999), "Sydneyn satamapoliisit" (2001) ja "Breaking Bad" (2011).
Garfieldin piirikunta (Utah)

Garfieldin piirikunta () on Yhdysvaltojen Utahin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 5 051 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Panguitchin kaupunki. Piirikunta perustettiin 10. helmikuuta 1883.
IBM System/23 Datamaster

IBM System/23 Datamaster (malli 5322 oli pöytämalli ja 5324 lattialla seisova malli) oli IBM:n valmistama mikrotietokone, joka julkaistiin heinäkuussa 1981. Tietokone julkaistiin kuukautta ennen IBM PC:tä. Tulostimen kanssa tietokone maksoi .
Tietokone oli tarkoitettu aloittelijoiden käyttöön, jonka voisi ottaa suoraan käyttöön pakkauksesta. Tietokoneen suunnittelijat suunnittelivat myös IBM PC:n. Datamasterin suunnittelu alkoi helmikuussa 1978 ja laitteisto oli valmis kesällä 1980. Monet Datamasterin suunnitteluelementit käytettiin IBM PC:ssä kuten näppäimistö ja Datamasterin väyläarkkitehtuuri vaikutti IBM PC:n ratkaisuun.
Tekniset tiedot.
Tietokoneessa oli kaksi 8" tuuman levykeasemaa ja pöytämallissa kiinteästi kuvaputkinäyttö samassa yksikössä. Näyttö pystyi esittämään merkkejä 80 saraketta 24 rivillä. Tietokoneeseen sai 5247 levy-yksikön, jossa oli 15 tai 30 megatavun kiintolevy. 
Tietokoneessa oli 8-bittinen Intel 8085 mikroprosessori ja 256 kilotavua RAM-muistia. Tietokone käytti muistiasemien vaihtoa: suunnittelijat törmäsivät rajoitukseen muistin käytön kanssa ja tutustuivat siinä yhteydessä Intelin arkkitehtuuriin ja tukipiireihin.
Tietokoneessa oli myös BASIC-tulkki, joka yhdistyi IBM System/34:n BASIC-tulkin kanssa ja viivästytti Datamasteria vuodella.
Tietokone painoi . Tietokoneeseen voitiin kytkeä toinen näyttö ja näppäimistö.
BAC 167 Strikemaster

BAC 167 Strikemaster on brittiläis-valmisteinen suihkumoottori-käyttöinen koulutus– ja rynnäkkökone. Se perustuu vuonna 1955 ensilentonsa lentäneeseen Hunting Percival Jet Provost suihkukoulukoneeseen.
Lutonissa Englannissa kehitetyn Strikemasterin ensilento tapahtui 26. lokakuuta 1967 Wartonissa. Mk 80 - 90 tyyppien koneyksilöitä valmistui vuoteen 1984 mennessä yhteensä 146 kappaletta. 
Koneessa on trapetsisiipi, jonka etureuna eli kohtaamispinta on lähes suora ja jättöpinta eli takareuna tätä loivempi, mikä luo hyvät hidaslento-ominaisuudet. Rolls-Royce Viper -suihkumoottori (työntövoimaltaan 14.0 kN) antaa koneen huippunopeudeksi 755 km/h. Koneen kiinteänä aseistuksena oli kaksi 7.62 mm konekivääriä, joissa molemmissa 550 patruunaa. Neljään kiinnityspisteeseen voi kiinnittää pommeja, raketteja, napalm-kanistereita enintään 1 400 kg tai konekivääri-podeja.
Strikemasterin pääkäyttäjä oli Britannian kuninkaalliset ilmavoimat, joka käytti tyyppiä vuosina 1967 - 1993. Konetyypin korvasi Britannian ilmavoimissa BAe Hawk. 
Konetyyppiä myytiin Uuteen-Seelantiin, Saudi-Arabiaan ja Keniaan. Uudessa Seelannissa tämä tyyppi korvasi De Havilland Vampiren sekä oli Douglas A-4 Skyhawkia edeltävä koulukone. Muita käyttäjämaita olivat Kuwait, Botswana, Norsunluurannikko, Singapore sekä Etelä-Jemen. Kone osallistui sotatoimiin Ecuadorin ilmavoimissa Cenepan sodassa. 
Useita lentokelpoisia koneyksilöitä on siviilikäytössä.
Georginio Rutter

Georginio Rutter (s. 20. huhtikuuta 2002 Plescop) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Rutter edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brighton &amp; Hove Albionia.
Rutter on pelannut pääsarjatasolla Ranskassa Rennesin joukkueessa neljässä ottelussa kaudella 2020–2021 ja vajaan kahden vuoden aikana Saksassa Hoffenheimin joukkueessa 57 bundesliigaottelua, joissa teki 11 maalia. Hän pelasi Hoffenheimissa myös kahdessa Eurooppa-liigan ottelussa. Hän siirtyi Leedsiin 28 miljoonan euron siirtosummalla tammikuussa 2023, ja pelasi loppukauden aikana 11 valioliigaottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi Englannin Mestaruussarjassa 45 ottelua, joissa hän teki kuusi ja syötti 15 maalia.
Rutter siirtyi Valioliigan Brightoniin 46,7 miljoonan euron siirtosummalla elokuussa 2024. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 28 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa 19 peliä. Hän teki viisi maalia ja antoi kolme maalisyöttöä. Hänen kautensa päättyi jalkavammaan maaliskuun lopulla. 
Rutter on pelannut Ranskan eri nuorisomaajoukkueissa yhteensä yli 50 maaottelua. Vuonna 2019 hän pelasi alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa viisi ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja saman ikäluokan MM-kilpailuissa viisi ottelua, joissa hän teki kolme maalia mutta ei pelannut tappiollisessa välierässä eikä voitokkaassa pronssiottelussa.
Laura Loponen

Laura Maria Loponen (s. 12. huhtikuuta 2004 Oulu) on suomalainen pikajuoksija ja 400 metrin aitajuoksija. Hän edustaa Lahden Ahkeraa ja häntä valmentavat Sami Loponen, Jouko Hassi ja Jani Hirsivaara. Vuosina 2016–2022 hän edusti Oulun Pyrintöä.
Loponen saavutti Kalevan kisoissa hopeaa 400 metrin aitajuoksussa 2021 ja pronssia 2022. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa 300 metrin aitajuoksussa 2022 sekä viestissä hopeaa 2024 ja pronssia 2021. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 4 × 400 metrin viestissä kultaa ja 4 000 metrin viestissä hopeaa 2024.
Loposen ennätys 400 metrin aitajuoksussa on Vaasassa elokuussa 2022 juoksemansa 58,11. 400 metrin juoksussa hänen ennätyksensä on 55,09 (2022).
Valtikkavatukka

Valtikkavatukka ("Rubus grabowskii") on vatukoihin kuuluva pensas. Se kuuluu apomiktisesti lisääntyviin karhunvatukoihin ja luokitellaan vatukoiden suvussa tarkemmin "Rubus"-sektioon (aitokarhunvatukat), "Hiemales"-alasektioon (talvikarhunvatukat) ja "Discolores"-sarjaan. Valtikkavatukkaa esiintyy Euroopassa länsiosasta itäiseen Keski-Eurooppaan. Pohjoismaissa sitä löytyy eteläosasta melko harvinaisena ja se kasvaa Etelä-Ruotsissa, Tanskassa ja Etelä-Norjan rannikolla. Laji on aiemmin kasvanut myös Suomessa alkuperäisesti, mutta luokitellaan nykyisin hävinneeksi. Tarkemmat tiedot valtikkavatukan esiintymistä Suomessa puuttuvat toistaiseksi.
Blaine Lindgren

Harold Blaine Lindgren (26. kesäkuuta 1939 Salt Lake City, Utah – 5. lokakuuta 2019 Payson, Utah) oli yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija ja olympiamitalisti.
Lindgren saavutti olympiahopeaa Tokiossa 1964, missä hän Hayes Jonesin jälkeen maaliin tullessaan varmisti Yhdysvalloille kaksoisvoiton. Vuonna 1963 Lindgren voitti Pan-Amerikan kisoista kultamitalin. Lindgren kuoli 80-vuotiaana 5. lokakuuta 2019.
Koskipuisto (Kotka)

Koskipuisto on puisto Kotkassa Kymijoen varrella. Puistoalue käsittää noin 1,5 kilometrin matkan Koivukoskenhaaran itärantoja ja siihen sisältyy Siikakosken arboretum, suojeltu Kokonkosken jalopuumetsikkö sekä Koivulan golfkenttä. Koskipuisto liittyy teemaltaan Kotkan muihin vesiaiheisiin puistoihin, joita ovat Sapokan vesipuisto, Jokipuisto ja Katariinan meripuisto.
Siikakosken arboretum on noin 4,5 hehtaarin kokoinen alue, missä kasvaa noin 80 lajia puita ja puuvartisia pensaita. Arboretum sai alkunsa vuonna 1986, jolloin puuharrastajat Hannu Männistö ja Kai Friman tekivät aloitteen arboretumin perustamisesta kaupungin omistamalle maalle. Kotkan kaupunki suhtautui myötämielisesti hankkeeseen ja puistotoimi poisti alueelta vanhaa kuusikkoa. Männistö ja Friman aloittivat istutukset saavillisella tammenterhoja. Myöhemmin taimia on saatu myös esimerkiksi Mustilan arboretumista.
Radenac

 
Radenac () on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Pontivyn kaupungista kaakkoon.
Kunnan nähtävyyksiä ovat Saint-Fiacren kappeli, jonka goottilaistyylinen päälaiva on peräisin 1400-luvun lopulta, sekä kokonaan graniitista veistetty Saint-Fiacren suihkulähde.
Olga Samaroff

Lucy Mary Olga Agnes Samaroff (o.s. Hickenlooper; 8. elokuuta 1882 San Antonio, Texas – 17. toukokuuta 1948 New York, New York) oli yhdysvaltalainen pianisti ja musiikkipedagogi.
Samaroff sai alun perin pianonsoiton opetusta äidiltään ja isoäidiltään. 14-vuotiaana hän lähti Pariisiin jatkamaan opiskelua. Vuoden kuluttua hänestä tuli ensimmäinen stipendin Pariisin konservatorioon saanut nainen. Vuosina 1900–1904 hän tilapäisesti jätti uransa avioliiton myötä. Liiton päätyttyä Samaroff palasi musiikin pariin ja teki tammikuussa 1905 ammattimaisen debyyttinsä New York Symphony Societyn kanssa Carnegie Hallissa. Positiiviset arviot johtivat useisiin yksityisiin kiinnityksiin, ja jo toukokuussa 1905 Samaroff teki Lontoon-debyyttinsä. Vuonna 1911 hän luopui esiintymisestä mentyään naimisiin kapellimestari Leopold Stokowskin kanssa. Vuonna 1913 hän aloitti pianistina kiertämisen jälleen, ja erottuaan Stokowskista vuonna 1923 hän ryhtyi päätoimiseksi pianistiksi.
Käsivarren vaikea loukkaantuminen vuonna 1925 sai Samaroffin luopumaan esiintymisurastaan. Hän liittyi Juilliard Schoolin henkilökuntaan ja toimi vuosina 1926–1927 "New York Evening Postin" musiikkikriitikkona. Vuonna 1928 Samaroff perusti Schubert Memorialin, joka sponsoroi nuorille esiintyjille täyden orkesterin kanssa järjestettyjä konsertteja. Vuodesta 1929 hän opetti pianonsoittoa Philadelphian musiikkikonservatoriossa. Hän saavutti sittemmin huomattavaa menestystä pitämällä kursseja harrastajille New Yorkissa, Philadelphiassa ja Washingtonissa. Hän julkaisi lukuisia tekstejä opetuksen tueksi, ja myöhemmin hänen kurssejaan välitettiin radion ja television kautta. Vuonna 1939 ilmestyi Samaroffin omaelämäkerta "An American Musician's Story".
Samaroffin johdolla opiskelivat muiden muassa William Kapell, Rosalyn Tureck, Raymond Lewenthal, Alexis Weissenberg ja Eugene List.
Pedro Salinas

Pedro Salinas (1892 Madrid, Espanja – 1951 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) oli espanjalainen runoilija. Hän toimi opettajana Sorbonnessa, Sevillassa ja Murciassa. Sisällissodan puhjettua hän lähti maanpakoon Yhdysvaltoihin ja luennoi useissa yliopistoissa. Hän oli Ryhmä 27:n runoilijoita. Salinas kirjoitti runojen lisäksi proosaa ja kirjallisuuskritiikkiä.
Music of the Spheres

Music of the Spheres on brittiläisen rockyhtye Coldplayn yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 15. lokakuuta 2021 Parlophone Recordsin kautta. Sen on tuottanut Max Martin. Albumilta on julkaistu singleinä kappaleet ”Higher Power” ja ”My Universe”, joka nousi Billboard Hot 100 -listan kärkeen ensimmäisellä listaviikollaan. Laulaja Chris Martinin mukaan "Tähtien sota" -elokuvat ovat inspiroineet albumia.
Julkaisu.
Albumin julkaisusta tiedotettiin heinäkuussa 2021. Samalla julkaistiin sen kappalelista, traileri ”Overtura” ja ilmoitettiin, että seuraava single julkaistaisiin syyskuussa. Muutamaa päivää myöhemmin julkistettiin ”Coloratura”-kappale.
Kiertue.
Bändi paljasti päivää ennen albumin julkaisua 14. lokakuuta 2021, että he aikovat lähteä Music of the Spheres World Tour -maailmankiertueelle keväällä 2022 tukeakseen albumia. Kiertue on heidän ensimmäinen sitten A Head Full of Dreams Tourin (2016-2017).
Emma Oosterwegel

Emma Oosterwegel (s. 29. kesäkuuta 1998 Deventer) on alankomaalainen seitsenottelija ja olympiamitalisti. Oosterwegel saavutti pronssia Tokion olympialaisissa seitsenottelussa. Hänen ennätyksensä on Tokion olympialaisissa saavutettu 6590 pistettä.
Oosterwegel sijoittui seitsenottelussa seitsemänneksi Dohan MM-kilpailuissa 2019 silloisella ennätyksellään 6250 pistettä. Hän oli seitsemäs myös Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui viidenneksi pistein 6464. Pariisin olympialaisissa hän oli seitsemäs pistein 6386. Vuonna 2025 hän sijoittui yhdeksänneksi sekä Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailujen viisiottelussa että Tokion MM-kilpailuissa. Hän on voittanut viisiottelussa sisäratojen Alankomaiden-mestaruuden vuosina 2018–2020. Ulkoradoilla hän on voittanut Alankomaiden-mestaruuden keihäänheitossa vuonna 2016.
Ennätykset.
Lähde:
Königssee

Königssee, toiselta nimeltään Bartholomäussee, on järvi eteläisessä Saksassa Baijerin osavaltiossa, lähellä Itävallan rajaa. Königssee sijaitsee Berchtesgadenin eteläpuolella olevassa Berchtesgadenin kansallispuistossa. Järveä ympäröivät jylhät kalkkikivivuoret. Königssee on 8 kilometriä pitkä ja leveimmillään 1,6 kilometriä leveä. Järven syvin kohta ulottuu 188 metriin. Järven länsirannalla on Pyhän Bartolomeuksen pyhiinvaelluskirkko.
Kurt Salomonson

Kurt Salomonson (18. heinäkuuta 1929 Hjoggböle – 10. kesäkuuta 2024) oli ruotsalainen kirjailija ja toimittaja. Hänen esikoisromaaninsa "Hungerdansen" (1955) on tyyliltään trilleri. Sen tapahtumaympäristö on kaivos, kuten myös romaaneissa "Grottorna" ja "Mannen utanför". Tarinoiden keskushenkilö on joko ulkopuolinen henkilö tai sitten työläisälykkö tai -individualisti, joka tarkkailee kriittisesti työnantajaa mutta myös työväenliikettä.
William Kapell

William Kapell (20. syyskuuta 1922 New York, New York – 29. lokakuuta 1953 King's Mountain, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen pianisti.
Kapellin vanhemmat omistivat kirjakaupan Manhattanilla. Kapell opiskeli Dorothea Anderson la Follettin johdolla ja pääsi sitten Philadelphian konservatorioon, jossa häntä opetti Olga Samaroff. Hän jatkoi opiskelua Juilliard Schoolissa Samaroffin siirryttyä sinne. Kapell voitti Philadelphian orkesterin nuorisokilpaiun ja Naumberg-palkinnon vuonna 1941. Tämän jälkeen hän pääsi debytoimaan New Yorkissa; debyyttiresitaali toi hänelle Town Hall Awardin. Resitaaliura kansallisella tasolla kehittyi nopeasti ja johti levytyssopimuksen saamiseen RCA Red Seal Recordsilta. Yksi Kapellille tärkeistä teoksista oli tuore Aram Hatšaturjanin Des-duuripianokonsertto, jonka hän soitti usein. Hänen teoksesta tekemästään levytyksestä tuli menestys.
Kapell aloitti kansainvälisen kiertueuran toisen maailmansodan jälkeen. Hän ei rajoittanut ohjelmistoaan tiettyihin säveltäjiin tai tyyleihin, mutta menestyi etenkin modernin venäläisohjelmiston, kuten Sergei Rahmaninovin, Dmitri Šostakovitšin, Aram Hatšaturjanin ja Sergei Prokofjevin teosten tulkitsijana. Hän soitti myös modernien yhdysvaltalaissäveltäjien, kuten Aaron Coplandin teoksia. Konsertto-ohjelmistossa Kapell teki yhteistyötä sellaisten kapellimestarien kuin Leopold Stokowskin, Eugene Ormandyn, Leonard Bernsteinin, Fritz Reinerin ja Serge Koussevitzkyn kanssa. Kapell vietti viimeisen kesänsä Australiassa, jossa hän piti esiintymisiä muun muassa Sydneyssa ja Melbournessa. Viimeisen esityksensä hän piti Geelongissa 22. lokakuuta 1953; 29. lokakuuta 1953 hän kuoli lentoturmassa ollessaan palaamassa Yhdysvaltoihin. Lentokone iskeytyi King's Mountainiin San Franciscon eteläpuolella, mikä johti koko henkilöstön ja matkustajakunnan menehtymiseen.
Harold Schonberg piti Kapellia toisen maailmansodan jälkeen nousseen sukupolven lupaavimpana yhdysvaltalaispianistina.
Gulnabadin taistelu

Gulnabadin taistelu oli 8. maaliskuuta 1722 käyty taistelu Hutakien johtaja Mir Mahmudin ja Persian safavidien joukkojen välillä lähellä Gulnabadia nykyisessä Iranissa. Taistelu päättyi safavidien tappioon ja käytännössä heidän valtakuntansa romahdukseen.
Tausta.
Safavidit olivat pitkään hallinneet Khorasanin alueen paštuja kuvernööriensä kautta. Esimerkiksi uskonnolliset syyt alkoivat kuitenkin kääntää paikallisia heitä vastaan. Safavidit olivat šiialaisia ja paštut sunnalaisia. Tilanne kärjistyi safavidien kuvernöörien taitamattomasta toiminnasta. Ghelzai-heimon Hutak-klaanin Mirwais Amir Khan kapinoi ja surmasi epäsuositun kuvernöörin vuonna 1709 perustaen käytännössä riippumattoman Hutak-dynastian. Safavidit lähettivät paikalle armeijan palauttamaan tilannetta entiselleen, mutta he kärsivät tappion Kandaharissa. Mirwaisin poika Mir Mahmud johti oman armeijansa Persiaan. Hän eteni kohti safavidien pääkaupunkia Isfahania Kermanin ja Yazdin kautta ja kohtasi 8. maaliskuuta 1722 safavidien armeijan lähellä Gulnabadia.
Taistelu.
Mir Mahmudin armeija Gulnabadissa käsitti noin 18 000 miestä. Häntä vastassa olleeseen safavidiarmeijaan kuului noin 40 000 miestä visiiri Mohammad Quli Khanin, Ali Mardan Khanin ja georgialaisen kenraali Rustam Khanin komennossa. Safavidien joukkoihin kuului myös tykistö, jota johti ranskalainen Philippe Colombe. Kaikkiaan heidän joukkonsa kärsivät hajautetusta komennosta sekä komentajien keskinäisestä kilpailusta.
Taistelun alkaessa Rustam Khan johti omia joukkojaan hyökkäykseen Mir Mahmudin vasenta siipeä vastaan. Hyökkäys näytti onnistuvan, ja Mahmudin joukot joutuivat sekasortoon. Safavidien hyökkäystä oli kuitenkin tarkoitus seurata ratsuväen isku. Arabeista koottu ratsuväki ei kuitenkaan seurannutkaan Rustamin joukkoja, vaan iski Ghelzaiden leiriin. Samaan aikaan Mohammad Quli Khanin johtama safavidien keskusta ei puuttunut taisteluun lainkaan. Mir Mahmud kokosi joukkonsa ja ajoi Rustamin joukot takaisin. Ali Mardan Khanin johtama safavidien vasen siipi hyökkäsi viimein Ghelzaita vastaan. Hyökkääjät harhautettiin teeskennellyllä paolla. Pakoa esittävien Ghelzaiden perään rynnäköineet safavidit törmäsivät Ghelzaiden "zanburak"-tykkeihin, joita kuljetettiin kameleilla. Ne avasivat yllättäen tulen ja aiheuttivat suuria tappioita safavidien riveissä. Tämän jälkeen Ghelzaiden ratsuväki iski safavidien tykistöä vastaan surmaten niiden miehistön. Loput safavidien armeijasta kääntyivät pakoon.
Seuraukset.
Tappio Gulnabadin taistelussa merkitsi käytännössä safavidien valtakunnan loppua. Ghelzaiden tie Persian pääkaupunki Isfahaniin oli nyt avoin. Kaupunki kukistui kuusi kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen. Mir Mahmud otti vangikseen safavidihallitsija Sultan Husainin, nai tämän tyttären, pakotti hallitsijan luopumaan tittelistään ja julistautui itse šaahiksi. Pidemmällä aikavälillä Hutak-dynastia ei kuitenkaan kestänyt. Persia jakautui useiden keskenään taistelevien vallantavoittelijoiden alueisiin.
Suppilopoimulehti

Suppilopoimulehti ("Alchemilla cymatophylla") on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, poimulehtien ("Alchemilla") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen, ruohovartinen ja yleisesti ottaen keskikokoiseksi kasvava poimulehtilaji. Sen tunnusomaisia piirteitä ovat alaspäin suuntautuneiden karvojen peittämät varret ja lehtiruodit, kaljut kukkapohjukset sekä mattapintaiset ja sinisenvihertävät lehdet. Karvoituksensa perusteella suppilopoimulehti muistuttaa seitsenkulmapoimulehteä ("Alchemilla heptagona"), mutta on erotettavissa siitä lehtien ulkonäön perusteella.
Suppilopoimulehti voi kasvaa lähes puoli metriä korkeaksi. Sen varsissa ja lehtiruodeissa on selkeästi alaspäin siirottavia karvoja, mutta varret ovat vain alaosistaan karvaisia. Lehdet ovat hieman aaltoilevia, harvakarvaisia, mattapintaisia sekä väriltään sinisenvihertäviä. Lehdissä on seitsemästä yhdeksään liuskaa ja jokaisen liuskan laidoilla on 15–19 kapeaa sekä teräväkärkistä hammasta. Kukat ovat kellanvihreitä ja sijaitsevat jokseenkin harvoina rykelminä haaraisessa kukinnossa. Kukkaperät ja kukkapohjukset ovat kaljuja. Suppilopoimulehti kukkii kesä–heinäkuussa.
Suppilopoimulehti kasvaa kulttuurivaikutteisessa ympäristössä, kuten niityillä ja teiden varsilla. Suomessa suppilopoimulehteä on tavattu melko harvoilta paikoilta, lähinnä Kainuusta itärajan tuntumasta.
Suppilopoimulehden tieteellisen nimen lajinimi ("cymatophylla") tulee kreikan kielen sanoista "kyma" (suom. aalto) ja "fyllon" (suom. lehti) tarkoittaen aaltoilevia lehtiä.
Mustanielijämakrilli

Mustanielijämakrilli ("Chiasmodon niger") tai mustanielijäahven on nielijämakrilleihin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan syvistä vesistä lauhkeista ja lämpimistä valtameristä.
Koko ja ulkonäkö.
Mustanielijämakrilli voi kasvaa suurimmillaan 25–33 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen ja hoikka. Kalalla on kaksi selkäevää, rintaevät ovat pitkät ja pyrstöevä on haarautunut. Mustanielijämakrillin suu on suuri ja kita avautuu suureksi, hampaat ovat terävät. Lajin vatsa ja suolisto voivat venyä niin, että mustanielijämakrilli kykenee syömään itseään suurempia saaliita. Kala on väriltään musta ja sen ruumiissa on valoelimiä.
Levinneisyys ja elintavat.
Mustanielijämakrillin levinneisyysalue on hyvin laaja. Sitä tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä lauhkeista ja lämpimistä vesistä. Kalan poikaset elävät lähellä pintaa mutta täysikasvuiset yksilöt liikkuvat syvissä vesissä syvimmillään lähes neljän kilometrin syvyydessä. Lajin ravintoa ovat kalat ja ne saattavat olla pituudeltaan jopa nelinkertaisia mustanielijämakrilliin verrattuna. Hyvin suuret saaliit saattavat mädäntyä ennen kuin mustanielijämakrilli ehtii sulattaa ne, minkä seurauksena kalan suolisto voi puhjeta muodostuvien kaasujen vuoksi.
Rein Saluri

Rein Saluri (22. syyskuuta 1939 Salla, Viro – 13. lokakuuta 2023) oli virolainen kirjailija.
Ura.
Rein Saluri oli koulutukseltaan biologi, mutta hän työskenteli dramaturgina ja toimittajana aikakauslehdissä sekä vuodesta 1982 vapaana kirjailijana. Hänen puolisonsa on Piret Saluri.
Saluri kirjoitti realistista kuvausta ja hyödynsi tajunnanvirtatekniikkaa. Hän kirjoitti kertomuksia, pienoisromaaneja ja näytelmiä. Hänen teoksiaan on käännetty useille maailmankielille, ja hän itse käänsi viroksi John le Carrén, Fjodor Dostojevskin, Vladimir Nabokovin ynnä muiden tuotantoa.
Salurille myönnettiin useita kertoja Friedebert Tuglaksen novellipalkinto ja Juhan Smuulin palkinto.