tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Shaun (tubettaja)

Shaun on brittiläinen tubettaja, joka tuottaa pääasiassa politiikkaan liittyviä videoesseitä. Videoissa hän arvostelee muun muassa uusliberalismia, antifeminismiä ja alt-rightia. Shaunin katsotaan usein kuuluvan BreadTube-yhteisöön, mutta hän on itse kiistänyt tämän. Heinäkuussa 2024 hänen YouTube-kanavallaan oli noin 700 000 tilaajaa ja yhteensä noin 75 miljoonaa näyttökertaa.
Shaunin videoiden visuaalinen tyyli on yleensä pelkistetty, eikä hän esiinny videoilla omilla kasvoillaan. Hänen kanavansa tunnuksena on pääkallo, joka on ironinen viittaus äärioikeistolaiseen internet-persoona Davis Auriniin. Shaunin videot ovat tavanomaisia YouTube-videoita pitempiä, ja hän argumntoi monipuolisesti ja tarkasti.
Shaun on tehnyt videoita, jotka käsittelevät muun muassa vuoden 2017 Unite the Right Rallya, The Bell Curve-kirjan tieteellistä rasismia, valkoista ylivaltaa sekä Hiroshiman ja Nagasakin pommituksia. Hän on tehnyt lisäksi videosarjan "How PragerU Lies to You", jossa hän arvostelee konservatiivista PragerU-kanavaa. "Polygon"-lehti nimesi Shaunin videon ”Doom: The Fake Outrage” yhdeksi vuoden 2018 parhaimmista videoesseistä.
Tientekovelvollisuus

Tientekovelvollisuus oli Suomen suuriruhtinaskunnassa maanomistajien perinteinen veronkaltainen rasite vielä 1800-luvun puolin jälkeen. Tiet oli jaettu tilojen manttaaliluvun mukaisiin osuuksiin, joiden kuntoa valvoivat nimismies ja siltavouti. Tientekovelvollisten oli kustannettava viranomaisten työn helpottamiseksi tien varteen pylväs, josta kävi ilmi osuudesta vastaavan talon, tien ja hoitajan nimi. Rasitteet jakautuivat epätasaisesti, sillä esimerkiksi sillan rakentaminen saattoi jäädä yhden tientekovelvollisen vastuulle. Kehitys vei kuitenkin kohti yhteisvastuullisuutta. Teiden rakentaminen siirtyi ensin kaikkien tientekovelvollisten maanomistajien yhteiseksi rasitukseksi, sitten yleisten maanteiden osalta ensin kunnan ja myöhemmin valtion tehtäväksi. Talvikunnossapito tarkoitti tien auraamisvelvollisuutta. Kukin tientekovelvollinen aurasi vain oman osuutensa ja usein eri aikaan kuin muut aurausvelvolliset, joten teiden kunto ei talvisin aina tyydyttänyt siltavoutia ja nimismiestä. Uudenmaan läänissä maanomistajien oli vuoden 1880 jälkeen muodostettava yhteisiä aurauskuntia yleisten maanteiden auraamiseksi, mikä jäi kuitenkin vain parin vuoden mittaiseksi kokeiluksi, josta palattiin takaisin vanhaan käytäntöön. Vuonna 1883 tientekovelvollisuus laajennettiin koskemaan maanomistajien lisäksi myös torppia, ulkotiluksia ja teollisuuslaitoksia. Erityisesti valtakunnan vilkkaimpien teiden kunnossapidosta aiheutui siitä huolimatta suurta vaivaa maanomistajille, koska yksi maanomistaja saattoi joutua ajamaan maantielle tuhatkin hevoskuormallista soraa.
Vsevolod Knjazjev

Vsevolod Serhijovytš Knjazjev (; s. 25. toukokuuta 1979) on ukrainalainen lakimies ja tuomari, joka toimi vuosina 2021–2023 Ukrainan korkeimman oikeuden puheenjohtajana. Toukokuussa 2023 hänet pidätettiin epäiltynä lahjusten vastaanottamisesta ja erotettiin virasta.
Knjazjev opiskeli Mykolajivin humanitaarisessa instituutissa ja Odessan oikeustieteellisestä akatemiassa. Hänestä tuli laillistettu asianajaja vuonna 2001, ja hän työskenteli oikeusavustajana, luennoitsijana ja lakimiehenä. Vuonna 2013 hänet nimitettiin tuomariksi Mykolajivin aluen hallinto-oikeuteen, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 2015–2017. Marraskuussa 2017 hänet nimitettiin korkeimman oikeuden suurkamarin tuomariksi.
Korkeimman oikeuden puheenjohtajan Valentyna Daniševskan nelivuotiskauden lähestyessä loppuaan Knjazjev valittiin hänen seuraajakseen 22. lokakuuta 2021 pidetyssä korkeimman oikeuden täysistunnossa. Suljetulla lippuäänestyksellä toimitetussa vaalissa 169 korkeimman oikeuden tuomarista häntä äänesti puheenjohtajaksi 98. Tuomareista 49 äänesti Volodymyr Pohrebnjakia, joka on ollut kauppaoikeudellisen kassaatio-oikeuden tuomari vuodesta 2012 lähtien, ja seitsemän äänesti Oleh Tkatšukia, joka on ollut siviili- ja rikoserityisylioikeuden tuomari vuodesta 2010 lähtien. Yhdeksän tuomaria äänesti tyhjää. Knjazjev aloitti virassaan 1. joulukuuta 2021.
Toukokuussa 2023 Knjazjev pidätettiin epäiltynä kolmen miljoonan Yhdysvaltain dollarin suuruisen lahjuksen vastaanottamisesta. Hänen epäillään vastaanottaneen lahjuksen oligarkki Kostjantyn Ževaholle työskenteleviltä henkilöiltä. Korkeimman oikeuden täysistunto päätti yksimielisesti erottaa Knjazjevin oikeuden puheenjohtajan virasta.
Christa Williams

Christa Williams (oik. Christa Bojarzin, 5. helmikuuta 1926 Königsberg, – 28. tai 29. heinäkuuta 2012, München) oli saksalainen laulaja, joka oli suosituimmillaan 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa.
Williams vietti lapsuutensa Königsbergissä (nyk. Kaliningrad), josta pakeni toisen maailmansodan vuoksi vuonna 1942 Müncheniin. Williamsin alkuperäinen tavoite oli päästä subretiksi. Williams opiskeli Münchenin konservatoriossa laulua ja harppua. Hänen esikuvansa oli Ella Fitzgerald. Williams lauloi Bayerischer Rundfunkissa ja sai levytyssopimuksen Decca Recordsin kanssa. Kaksi ensimmäistä singleä, "Oh, diese Männer" (1957) ja "Blacky Serenade" (1957) eivät menestyneet juurikaan. Vuonna 1958 oli Williamsin ensimmäinen hitti, Jo Rolandin kanssa levytetty "Himmelblaue Serenade". Gitta Lindin kanssa esitetty "My Happiness" (1959) oli myös menestys.
Williams edusti Sveitsiä vuoden 1959 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Irgendwoher", joka sijoittui kilpailussa neljänneksi. Williams osallistui Saksan euroviisukarsintaan vuonna 1961 kappaleella "Pedro", mutta ei tullut valituksi. Vuodesta 1962 Williams levytti Ariola-levy-yhtiölle.
Williams näytteli myös useissa elokuvissa, esimerkiksi elokuvissa "Nachts im Grünen Kakadu" (1957), "Alle Tage ist kein Sonntag" (1959) ja "Pension Schöller" (1969). Viimeiseksimainitussa hän esitti kappaleen "Sag nicht ja".
Williams meni vuonna 1962 naimisiin pianisti Albrecht Huwigin kanssa. Williams vetäytyi showbisneksestä vuonna 1968 ja perusti miehensä kanssa musiikkikoulun Müncheniin.
"Sijoitus Saksan virallisella listalla.
Operaatio Sunbeam

Operaatio Sunbeam (suom. "Auringonsäde") oli neljän ydinkokeen sarja, jonka Yhdysvallat toteutti Nevadan koealueellaan heinäkuussa 1962.
Siinä koestettiin muun toiminnan ohella M-388 Davy Crockett -miniydinasetta. Koesarjassa toteutettiin yhteensä 4 ydinkoetta. Davy Crockettin suurin voimakkuus oli 0,5 kilotonnia eli 500 tonnia, sekä pienin 0,02 kT eli 20 T. Tämä oli kannettava, eli miesvoimin liikuteltava, sinko-tyyppinen kevyt ydinase, joka laukaistiin rekyylittömästä tykistä kranaatinheittimen tapaisesti. Näiden kaliipereja oli kaksi (4 tuumaa, 102 mm ja 6 tuumaa, 155 mm), sekä myös kantomatkoja niin ikään kaksi (2 km ja 4 km).
Asetyypin kokeilu tapahtui Kuuban ohjuskriisin alkaessa eskaloitua. Ydinkokeet liittyivät Operaatio Dominic II:een. Ydinkokeet "Little Feller" (suom. "Pikkukaveri") "I" ja "II" toteutettiin 7. ja 17. heinäkuuta 1962. Näistä "Little Feller II" ensimmäisenä, jossa M-388 Davy Crockett -sinkoydinase laukaistiin 2,7 km päähän.
Ydinkokeiden nimet olivat (4 kpl): "Johnnie Boy", "Smallboy", "Little Feller I" sekä "Little Feller II". Räjäytysten voimakkuudet olivat 0,5 kT, 1,65 kT, 18 T sekä 22 T.
Johan Possieth

Johan Possieth (31. joulukuuta 1667 Säbende, Söderby Karl, Uplanti, Ruotsi – 27. heinäkuuta 1728 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja oppinut kirjailija.
Possieth opiskeli Uppsalassa, toimi kotiopettajana sekä vihittiin papiksi 1698. Hän toimi kreivi Fabian Wreden kotisaarnaajana vuodesta 1700, sotilaspappina vuodesta 1705, kuninkaan hovisaarnaajana vuodesta 1709 ja vuodesta 1722 Riddarholmenin sekä Bromman kirkkoherrana. Hän oli tiukan puhdasoppisuuden kannattaja ja pietismin ankara arvostelija. Hän on ilmiantanut viranomaisille Nackan Sicklassa seuroja pitäneitä pietistejä 1723. Heidän joukossaan on ollut myös Suomesta lähteneitä turvapaikkaa etsineitä pietismin kannattajia, muun muassa Suomen kirkkohistoriassa mainitut oululaiset veljekset Jaakko ja Eerik Eriksson.
Possiethia pidettiin oman aikansa parhaana saarnaajana. Hän julkaisi useita hartauskirjoja, ruumissaarnoja, yli 2 000 saarnaa sekä ruotsin- ja latinankielisiä runoja. Vuonna 1709 julkaistiin hartauskirja nimeltä "Vera Via Vitae Eller En Rätt Wäg til thet Ewiga Lifet". Kirja oli alkuaan tanskalainen, Riben piispan Jens Diensen Jersinin hartauskirja ja se oli ilmestynyt jo 1683. Vuoden 1709 painoksessa oli Possiethin kirjoittama johdanto ja kirja päättyi runoon, jonka alkusanat olivat ”I Jesu namn, med Jesu nåd”. Runo oli akrostikon, sen 13 säkeistön alkusanojen alkukirjaimet muodostivat nimen Iohan Possieth, ja tämän mukaan virren tai runon tekijäksi on mainittu Possieth, joskin siitä ei ole täyttä varmuutta. Se voi olla myös Possiethille omistettu onnitteluruno, koska hän tuona vuotena oli nimitetty hovisaarnaajaksi.
Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjan yksisäkeistöinen virsi 498 "Ett, Jesus, än påminner jag" on kyseisen runon viimeinen säkeistö ja tullut vuoden 1939 virsikirjaan. Virren tekstin on muokannut K. G. Hildebrand 1983. Suomenkielisessä virsikirjassa se on Anna-Maija Raittilan 1999 tekemänä käännöksenä "Vain yhtä pyydän, Jumala". Virren sävelmä on Philipp Nicolain koraali "Wie schön leuchtet der Morgenstern".
Outi Broux

Outi Broux (o.s. Järvinen) on suomalainen stylisti.
Broux varttui kolmea työtä tekevän yksinhuoltajaäidin perheessä Turun Jyrkkälän lähiössä ja sai kaupungin stipendin keskustan arvostettuun oppikouluun. Sen hän kuitenkin keskeytti lukihäiriön ja koulukiusaamisen vuoksi 16-vuotiaana, heti oppivelvollisuutensa päätyttyä. Hän aloitti uransa 1980-luvun taitteessa Turussa saksalaisten Gerold Gerdesin ja Klaus Koszubatisin mainosvalokuvastudiossa meikkaajana ja kampaajana. Hän lähti ulkomaille ja työskenteli Saksassa ja Ranskassa läpi 1980-luvun.
Broux palasi Suomeen vuonna 1990 ja perusti yrityksen nimeltä Profi-Team, josta tuli nopeasti yksi suomalaisen muotikuvauksen suurimmista yrityksistä omine studioineen ja 600 neliömetrin tiloineen. Tuolloin myös stylistin ammatista alkoi tulla Suomessa tunnettu, ja Outi Brouxista tuli alan keskeinen kouluttaja. Sittemmin Broux jättäytyi työskentelemään freelancerina.
Outi Broux oli keskeinen esiintyjä Yle TV2:n 2010-luvun tositelevisiosarjassa "Tuhkimotarinoita".
Jäähyväiset ilman suudelmia

Jäähyväiset ilman suudelmia on vuonna 1995 MTV:llä esitetty Anssi Mänttärin ohjaama suomalainen televisiosarja. Sarja perustuu Pentti Kirstilän Lauri Hanhivaara -dekkareihin.
Juel

Juel on vanha tanskalainen aatelissuku, joka ilmestyi historiaan jo noin vuoden 1400 paikkeilla. Suvun jäsenistä ovat merkittäviä muun muassa:
Brandon Hagel

Brandon Hagel (s. 28. elokuuta 1998 Saskatoon, Saskatchewan) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hagel pelaa NHL-joukkue Tampa Bay Lightningissa.
Ura.
Seuraura.
Maaliskuussa 2022 Chicago Blackhawks kauppasi Hagelin ja vuosien 2022 ja 2024 neljännen kierroksen varausvuorot Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Taylor Raddyshiin, Boris Katchoukiin sekä vuosien 2023 ja 2024 ensimmäisen kierroksen varausvuoroihin. Elokuussa 2023 Hagel teki Lightningin kanssa kahdeksan vuoden mittaisen ja yhteensä 52 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Juri Vetškasov

Juri Ivanovitš Vetškasov (; 6. kesäkuuta 1948 Novoje Demkino, Penzan alue – 17. maaliskuuta? 2022) oli venäläinen poliitikko.
Vetškasov istui Venäjän liittoneuvoston jäsenenä Penzan alueen edustajana tammikuusta 1996 joulukuuhun 2001. Hän toimi lisäksi Penzan alueen lainsäädäntökokouksen puhemiehenä. Vetškasov oli valmistunut Penzan maatalousinstituutista. Hän sai Työn punalipun kunniamerkin ja Venäjän kunniamerkin. 21. lokakuuta 2011 hänelle myönnettiin Penzan alueen kunniakansalaisen arvonimi.
Pearl Carr &amp; Teddy Johnson

Pearl Lavinia Carr (2. marraskuuta 1921 – 16. helmikuuta 2020) ja Edward Victor "Teddy" Johnson (4. syyskuuta 1919 – 6. kesäkuuta 2018) olivat brittiläinen viihdetaiteilijapariskunta, joka oli suosituimmillaan 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa.
Carr oli kotoisin Exmouthista Devonin kreivikunnasta ja Johnson Surbitonista Kingston upon Thamesista. Carr ja Johnson menivät naimisiin vuonna 1955 tehtyään sitä ennen soolouria. Heidät tunnettiin nimellä "Mr. and Mrs. Music" ja he esiintyivät lukuisissa viihdeohjelmissa, kuten"The Winifred Atwell Show", "Big Night Out", "Two of a kind", "Sunday night at the London Palladium", "The Arthur Haynes Show", "Thank your lucky stars" ja "Blackpool Night Out".
Carr ja Johnson edustivat Yhdistynyttä kuningaskuntaa vuoden 1959 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Sing, Little Birdie" ja sijoittuivat kilpailussa toiseksi. Carr ja Johnson osallistuivat Yhdistyneen kuningaskunnan euroviisukarsintaan myös vuonna 1960 kappaleilla "Pickin' Petals" ja "When the Tide Turns", mutta eivät tulleet valituksi. Vuonna 1986 he esiintyivät Stephen Sondheimin säveltämässä musikaalissa "Follies" West End -teatterissa pariskunnan Wally ja Emily Whitman rooleissa.
Molemmat pariskunnan jäsenet asuivat viimeiset vuotensa Brinsworth House -vanhainkodissa Richmond upon Thamesissa.
Teddy Johnsonin veli oli laulaja Bryan Johnson.
Bob Benny

Bob Benny (oik. Emilius Wagemans, 18. toukokuuta 1926 Sint-Niklaas, Belgia – 29. maaliskuuta 2011 Sint-Niklaas, Belgia) oli belgialainen laulaja ja musikaalinäyttelijä. Bennyn ura alkoi toisen maailmansodan jälkeen kahvilassa kotikaupungissaan Sint-Niklaasissa, ja hän julkaisi ensimmäisen levynsä "'k Ben verliefd" vuonna 1951. Bennyn ensimmäinen hitti oli vuonna 1957 julkaistu "Cindy, Oh Cindy", joka sijoittui Belgian singlelistalla parhaillaan toiseksi.
Benny voitti belgialaisen "Eurosong 1959" -laulukilpailun kappaleella "Hou toch van mij" ja tuli näin valituksi Belgian edustajaksi vuoden 1959 Eurovision laulukilpailuun. Benny sijoittui kansainvälisessä kilpailussa kuudenneksi 11 kilpailijan joukosta. Hän voitti myös "Eurosong 1961" -kilpailun kappaleella "September, gouden roos" ja valikoitui näin Belgian edustajaksi myös vuoden 1961 Eurovision laulukilpailuun. Tällä kertaa Benny sijoittui kansainvälisessä kilpailussa jaetulle 15. ja viimeiselle sijalle.
Benny kärsi halvauksesta vuonna 2001 ja joutui tämän vuoksi taloudellisiin vaikeuksiin. Samana vuonna hän ilmoitti julkisesti olevansa homoseksuaali. Vuonna 2003 Bennylle järjestettiin hyväntekeväisyyskonsertti. Vuonna 2006 täyttäessään 80 hän ilmoitti olevansa täysin toipunut. Benny kuoli 84-vuotiaana 29. maaliskuuta 2011.
"Sijoitus Belgian singlelistalla
Lähteet.
Reulle-Vergy

Reulle-Vergy on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 21 kilometriä Beaunen kaupungista pohjoiseen.
Kunnan alueella oli aikanaan Vergyn kaupunki ja sitä suojaava linnoitus "Château de Vergy" ensimmäisellä vuosituhannella. Kaupungin linnoitusta paranneltiin vielä 1200-luvulla. 1500-luvulla Henrik IV piiritti ja valtasi sen. Nykyään se on raunioituneena. Nykyisen Reulle-Vergyn keskustassa on 1000-luvulta peräisin oleva romaaninen Saint-Saturninin kirkko, joka on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi. Erityisesti kirkon sisällä olevat patsaat ovat huomion arvoisia. Kunnan erikoisuus on kunnantalo, johon on yhdistetty pesula.
Valgerd Svarstad Haugland

Valgerd Svarstad Haugland (s. 23. elokuuta 1956 Kvam) on norjalainen kristillisen kansanpuolueen poliitikko ja puolueensa entinen puheenjohtaja (1995–2004). Hän istui suurkäräjillä vuosina 1993–2005 ja oli Norjan lapsi- ja perheministeri vuosina 1997–2000 sekä kulttuuri- ja kirkkoministeri vuosina 2001–2005. Vuodesta 2011 hän on toiminut maaherrana ensin Oslossa ja Akerhusissa (2011–2018) ja lääniuudistuksen jälkeen Oslossa ja Vikenissä (2019–).
Qanun

Qanun (myös muodossa kanun, ganoun,kanoon), (; ; ; , "qanun"; , "qānūn"; ; ; ; ) on ikivanha ja yhä yleisessä käytössä oleva perinteinen koteloitu näppäilykielisoitin Lähi-idässä, Keski-Aasiassa, Pohjois-Afrikassa, Kaukasuksella, Turkissa, Balkanilla ja Ukrainassa. Qanun oli alun perin muutamakielinen, mutta on laajentunut sittemmin monikielisemmäksi ja eri variaatioiksi.
Mahdollisesti itä-baltialaiset kannelsoittimet ovat kehittyneet niitä paljon varhaisemmasta, jo Mesopotamiassa ainakin 3 000 vuotta sitten lähtien soitetusta qanunista, joka on kulkeutunut Kaukasuksen kautta mahdollisesti Baltiaankin. Siihen viittaa myös kanun- ja kannel-nimien samankaltaisuus sekä se, että qanunia soitetaan perinteisesti myös Armeniassa, Georgiassa, Azerbaizanissa ja Ukrainassa.
Historiaa.
Varhainen historia.
Qanun tunnetaan jo 2 000 vuotta ennen nykyajanlaskun alkua arkeologisista löydöistä antiikin Assyrian Nimrudin kaupungista, Mesopotamiasta. Se mainitaan myös juutalaisten toora-kirjoituksissa Babylonian vankeudesta, antiikin Iranin (Persian) myötä vapautumisen kertomuksissa.
Qanunin soitto.
Qanunia soitetaan soolona tai yhtyeessä sekä perinteisessä että -konserttimusiikissa ja usein myös moderneissakin musiikkikappaleissa. Qanunia pidetään vaakatasossa pöydällä tai telineellä tai perinteisesti myös sylissä. Qanunia näppäillään molemmin käsin kahdella plektramaisella tikulla (yksi kummallekin kädelle etusormissa) tai sormin kynsillä. Sillä on kolmen ja puolen oktaavin vakioääniala A2:sta E6:een, jota voidaan laajentaa alas F2:een ja ylös G6:een, yleensä jos kyseessä on arabialainen qanun-soitinmalli.
Qanun on usein nimenomaan naismuusikoiden soitin Lähi-idän orkesterimusiikissa.
Bryan Johnson

Bryan Johnson (18. heinäkuuta 1926 – 18. lokakuuta 1995) oli brittiläinen laulaja ja näyttelijä.
Johnson osallistui vuonna 1957 brittiläiseen "Festival Of British Popular Songs" -laulukilpailuun, jossa etsittiin Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäistä edustajaa Eurovision laulukilpailuun, mutta ei tullut valituksi. Johnson voitti Yhdistyneen kuningaskunnan karsintakilpailuna toimineen "Eurovision British Final" -laulukilpailun vuonna 1960 kappaleella "Looking High, High, High" ja valikoitui näin Yhdistyneen kuningaskunnan edustajaksi vuoden 1960 Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä kilpailussa Johnson sijoittui toiseksi. Seuraavana vuonna Johnson sijoittui viidenneksi Yhdistyneen kuningaskunnan euroviisukarsintana toimineessa "A Song for Europe" -laulukilpailussa kappaleella "A Place In The Country".
Johnson toimi myös teatterinäyttelijänä Donald Wolfitin yrityksessä ja esitti esimerkiksi Festeä näytelmässä "Loppiaisaatto" ja narria näytelmässä "Kuningas Lear". Wolfit mainitsi elämäkerrassaan Johnsonin olleen "paras narri, joka hänellä oli ollut". Johnson esiintyi myös musikaaleissa, kuten "Lock Up Your Daughters".
Laulaja Teddy Johnson oli Bryan Johnsonin veli.
Karolina Bielawska

Karolina Bielawska (s. 11. huhtikuuta 1999 Łódź, Puola) on puolalainen malli. Hänet kruunattiin Miss Maailmaksi vuonna 2021. Sitä ennen hänet oli kruunattu Miss Puolaksi vuonna 2019.
Bank of Maharashtra

Bank of Maharashtra on Intian valtiovarainministeriön omistama pankki. Joulukuussa 2021 pankilla oli 15 miljoonaa asiakasta ja 2001 konttoria eri puolilla maata. Maharashtrassa sillä on kaikista kansallistetuista pankeista laajin konttoriverkosto. 31. joulukuuta 2020 pankin kokonaisliiketoiminta oli ylittänyt 266 000 biljoonaa rupiaa.
Historia.
V. G. Kale ja D. K. Sathe perustivat pankin Punessa Intiassa 16. syyskuuta 1935 ja se aloitti toimintansa 8. helmikuuta 1936. Sen osakepääoma oli perustettaessa miljoona dollaria. Pankki auttoi pienyrityksiä taloudellisesti ja synnytti joukon teollisuusyrityksiä. Vuonna 1969 pankki kansallistettiin.
A. S Rajeev aloitti 2. joulukuuta 2018 pankin toimitusjohtajana ja toimitusjohtajana. Hemant Kumar Tamta nimitettiin 31. joulukuuta 2018 toiminnanjohtajaksi. 10. maaliskuuta 2021 A. B. Vijayakumar nimitettiin toiminnanjohtajaksi.
Antti Sinivuori

Antti Sakari Sinivuori, aiemmin Stenberg, (22. lokakuuta 1908 Janakkala – 7. toukokuuta 1988 Jyväskylä) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Sinivuoren vanhemmat olivat tehdastyöntekijä, muurari, tilanomistaja Kustaa Enok Sinivuori, aiemmin Stenberg, ja Iida Maria Palander. Hänen puolisonsa olivat vuosina 1933–1979 Irma Julia Saveljev ja vuodesta 1979 Saara Multanen. Sinivuori valmistui rakennusmestariksi Helsingin teknillisestä koulusta ja toimi sitten vuodesta 1933 veljensä Sulo Sinivuoren konepajan palveluksessa. Vuosina 1937–1938 hän oli Valtion Tykkitehtaan työmaan rakennusmestari Jyväskylässä.
Ensimmäisen oman rakennusyrityksensä Sinivuori perusti jo vuonna 1939, mutta oli sitten sota-aikana muun muassa linnoitustyömaiden ja aseteollisuuden palveluksessa. Sotien jälkeen vuosina 1944–1946 hän oli isänsä nimissä asutustilojen luovutusmies Alastarolla ja vuosina 1945–1947 Teollisuus- ja Rakennus -yhtiön palveluksessa, kunnes perusti vuonna 1948 Kerrostyö-yhtiön. Siitä kehittyi valtakunnallisestikin merkittävä rakennusyritys, joka toteutti asuin-, liike-, teollisuus- ja julkisia kohteita. Enimmillään yrityksen palveluksessa oli 800 työntekijää. 
Sinivuori tunnettiin myös rakennusalan osaamisen edistäjänä ja tukijana. Hän oli Jyväskylän tähtitieteellisen yhdistyksen perustajia ja lahjoitti yhdistykselle sen ensimmäisen kaukoputken ja oman tähtitornin, jonka hänen yhtiönsä rakensi. Sinivuori oli myös perustajaosakas Höyrylaiva Oy Päijännematkailu -yhtiössä, jonka toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana hän työskenteli muun ohella. Teollisuusneuvoksen arvonimen Sinivuori sai vuonna 1971. Myös hänen veljensä Sulo Sinivuori sai saman arvonimen.
Andrew Ridgeley

Andrew John Ridgeley (s. 26. tammikuuta 1963 Windlesham, Surrey, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen laulaja, lauluntekijä ja levytuottaja, joka tunnetaan parhaiten 1980-luvulla toimineesta pop-duosta Wham!.
Spiritual Genocide

Spiritual Genocide on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 23. marraskuuta 2012.
Under Attack (Destructionin albumi)

Under Attack on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 13. toukokuuta 2016.
Aiheesta muualla.
Jevhen Martšuk

Jevhen Kyrylovytš Martšuk (; 28. tammikuuta 1941 – 5. elokuuta 2021) oli ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan salaisen palvelun ensimmäisenä johtajana ja myöhemmin pääministerinä.
Martšuk valmistui kieltenopettajaksi vuonna 1963 mutta meni töihin KGB:n ulkomaantiedusteluun. Ukrainan itsenäistyttyä hän oli perustamassa maahan KGB:tä vastaavaa turvallisuuspalvelu SBU:ta. Presidentti Leonid Kutšma nimitti hänet kenraaliksi. Martšuk oli itsekin useita kertoja presidenttiehdokkaana mutta ei tullut valituksi. Vielä eläkkeellä hän osallistui Itä-Ukrainan sotaa koskeviin neuvotteluihin.
Opettajan tutkinnon lisäksi Martšuk suoritti oikeustieteen tutkinnon. Hän toimi kahteen otteeseen maansa puolustusministerinä. Hän rakensi Ukrainan ja Naton suhdetta ja valmisteli määrätietoisesti maansa liittymistä Natoon eri puolilla ilmenneestä vastustuksesta huolimatta.
Martšuk kuoli COVID-19-viruksen aiheuttamaan sairauteen elokuussa 2021. Hän oli naimisissa "Den"-lehden päätoimittajan Larysa Ivšynan kanssa.
Thrash Anthems II

Thrash Anthems II on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 10. marraskuuta 2017.
Born to Perish

 Born to Perish on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 9. elokuuta 2019.
Diabolical

Diabolical on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 8. huhtikuuta 2022.
Verh’ovyna

Verh’ovyna (; nimenä 1962 saakka "Žabje", ) on kaupunkityyppinen taajama Ivano-Frankivskin alueella Ukrainan länsiosassa, maanteitse noin 112 kilometriä aluekeskus Ivano-Frankivskista etelään. Taajama on maaseutuvaltaisen Verh’ovynan piirin (30 399 as., 2021) hallinnollinen keskus. Keskustaajaman asukasluvuksi arvioitiin 5 815 (2021).
Verh’ovyna sijaitsee Itä-Karpaattien juurella, Tonavan vesistön Prut-joen Tšornyi Tšeremošin -sivuhaaran varrella. Paikkakunta mainitaan historiallisissa asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1424 liettualaisen ruhtinaan omistamana maana. Vuoteen 1772 saakka se oli Puola-Liettuan hallinnassa; Puolan ensimmäisen jaon jälkeen Itävallan ja jälleen Puolan (1919-1939) piirissä. Toisen maailmansodan jälkeen siitä tuli osa Ukrainan sosialistista neuvostotasavaltaa. Kaupunkityyppisen taajaman asema sille myönnettiin vuonna 1962.
Jäähyväiset ilman kyyneleitä

Jäähyväiset ilman kyyneleitä on vuonna 1999 YLE TV2:lla esitetty Anssi Mänttärin ohjaama suomalainen televisiosarja. Sarja perustuu Pentti Kirstilän samannimiseen Lauri Hanhivaara -dekkariin.
Sarjassa ylikonstaapeli Hanhivaara viettää juhannusta mökillään ja selvittää naapurimökillä tapahtunutta murhaa.
Kultakala (televisiosarja)

Kultakala on suomalainen kahdeksanosainen draamasarja, jonka päähenkilöinä ovat Katariina Kaitueen esittämä Alzheimerin tautiin sairastuva seurapiirikampaaja ja hänen tyttärensä, jota esittää Miila Virtanen. Sarja kertoo äidin ja tyttären suhteesta ja siitä, miten kaikki muuttuu äidin diagnoosin myötä. Sarja julkaistiin Elisa Viihde Viaplay -suoratoistopalvelussa 6. maaliskuuta 2022.
Sarja perustuu Tatiana Elfin ja Essi Hellénin alkuperäisideaan. Tarina perustuu Elfin omakohtaisiin kokemuksiin äitinsä omaishoitajana.
Koska sarja jäi vain yhteen kauteen, Elf kirjoitti aiheesta myöhemmin kirjan Äitinä omalle äidille (Storytel, 2024).
Vastaanotto.
Helsingin Sanomien arviossa Leena Virtanen piti sarjan aihevalintaa rohkeana. Vaasa-lehti antoi sarjalle neljä tähteä, jonka mielestä tekijöiden kokemusasiantuntijuus näkyy käsikirjoituksessa ja erityisesti dialogissa.
Katsojilta vastaanotto oli pääasiassa positiivista ja koettiin, että vertaistuki oli tarpeen. Sarja oli Elisa Viihteen katsotuin komediasarja.
Ivar Ulén

Ivar Ludvig Ulén (18. maaliskuuta 1862 Kuopio – 15. huhtikuuta 1938 Kemi) oli suomalainen seppä ja Kemissä vaikuttanut tehtailija.
Ivar Ulénin vanhemmat olivat Ruotsista kotoisin ollut seppä Carl Johan Ullén (1815–1884) ja Kristina Lindberg (1823–1868). Hän kävi Kuopion triviaalikoulun, oli jonkin aikaa maanmittaustöissä ja meni sitten sepänoppiin ensin isänsä pajaan. Ulén työskenteli Suomessa ja myös ulkomailla Ruotsissa ja Venäjällä muun muassa useita vuosia pietarilaisissa konepajoissa. Vuoden 1890 tienoilla hän perusti takomon Ouluun. 
Vuonna 1894 Ulén muutti Kemiin ja perusti sinne 1895 konepajan ja laivatelakan yhdessä J. A. Rosenbergin kanssa. Konepaja ja laivatelakka kehittyi merkittävimmäksi alallaan Perä-Pohjolassa ja siellä rakennettiin muun muassa useita hinaajia. Ensimmäinen konepajan rakentama alus oli Kuusamoon Posion- ja Kitkajärville valmistunut hinaaja- ja matkustajalaiva "Kitka". Konepaja rakensi sitten Rovaniemelle "Viiri" ja "Vanttaus"-nimiset alukset ja lisäksi ainakin "Toivo", "Leila", "Jalo", "Osmo" ja "Kemi 9"-nimiset alukset. Konepajassa korjattiin myös laivoja, joista osa tuli Pohjois-Ruotsin puolelta. Ulén hoiti yritystä yhdessä Heikki Castrénin kanssa vuoteen 1917 saakka, jolloin se siirtyi vastaperustetun "Kemin Konepaja ja Rakennus Oy"-nimisen osakeyhtiön haltuun. Ulén oli edelleen uuden yhtiön toimitusjohtajana kuolemaansa saakka. Ulén toimi 24 vuoden ajan laivojen koneistojen katsastajana Kemin piirissä ja hän oli useiden vuosien ajan Puhelinosuuskunta Pohjolan johtajana.
1920-luvulla Kemin Mansikkanokalla toimineeseen yritykseen kuului laivatelakan lisäksi rauta- ja metallivalimo, verstas, takomo ja vuodesta 1924 alkaen autokorjaamo. Telakan yhteydessä oli myös alusten talvehtimispaikka. Laivojen korjaus ja rakentaminen oli merkittävässä osassa myös 1930-luvulla. Sotien jälkeen yhtiö teki sotakorvaustöitä ja rakensi kolme varppaushinaajaa Neuvostoliittoon. Lisäksi tehtiin erilaisia tilaustöitä, säiliöitä ja rautarakenteita. 1950-luvulla yhtiön tärkeimmiksi tuotteiksi tulivat autojen lehtijouset ja lopulta yritys erikoistui tekemään niitä nimellä "Kemin Jousipaja". Yrityksen toiminta jatkui Mansikkanokalla aina 1970-luvun alkuun saakka. Nykyisin konepajan rakennuksista on jäljellä vain kunnostettu Ulénin huvila, joka toimii "Kemin Meriklubi Oy":n juhlatilana. 
Ulén oli Kemissä kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsenenä. Hän kuului Kemin Käsityö- ja Tehdasyhdistykseen ja oli mukana muun muassa S/S John Graftonin aseiden salakuljetuksessa Suomeen.
Ivar Ulén oli naimisissa Hanna Topin (1864–1949) kanssa. Heidän tyttärensä Eeva Katariina Ulén (s. 1887) oli naimisissa vuodesta 1909 rovasti Eeli Hakalan kanssa.
Villainess

Villainess on Jessi Freyn studioalbumi, joka julkaistiin 23. elokuuta 2019.
Warrior (Jessi Freyn albumi)

Warrior on Jessi Freyn studioalbumi, joka julkaistiin 25. helmikuuta 2022.
Kaj G. Lindholm

Kaj G. Lindholm (s. 1939) on suomalainen muoti- ja mainosvalokuvaaja, jonka ura ulottui 1960-luvun lopulta vuoteen 1995.
Lindholm opiskeli 1960-luvun keskivaiheilla kolme vuotta valokuvausta The Central London Polytechnic -oppilaitoksessa Lontoossa, josta oli juuri tullut Pariisin sijaan uusi muodin mekka. Hän perusti vuonna 1967 Helsingin Katajanokalle KGL-studion, jonka toiminta jatkui lähes 30 vuotta. Alkuvuosien tärkein yritysasiakas oli Maj Kuhlefeltin luotsaama Finn-Flare, ja lehtikuvauksia hänellä teetti eniten "Muotisorja"-aikakauslehti. Liikevaihtoa tuli eniten painettujen tuoteluetteloiden kuvauksista, joita tilasivat etenkin Anttila, Seppälä ja Hobby Hall. PR-kuvia Lindholm teki muun muassa Marimekolle ja Friitalalle, jonka nahkavaatteiden mallina toimi muun muassa elokuvasta "Blow-Up" kuuluisaksi tullut saksalainen Veruschka von Lehndorff. Lindholm oli myös monen Lenita Airiston tuottaman muotishow’n vakiokuvaaja, jonka jopa 30 diaprojektorilla toteutetut multivisiot pyörivät osana esityksiä.
Lindholm kuvasi niin studiossa kuin ulkonakin aina suuren negatiivikoon kameroilla, kun useimmat muotia kuvaavat kollegat olivat ihastuneet uusiin kevyisiin kinofilmijärjestelmiin. Värimateriaalina hän käytti diafilmiä, joka kehitettiin Jussi Pohjakallion laboratoriossa. Hänen nimensä tuli suurellekin yleisölle näkyviin aikakauslehdille kuvatuissa muotijutuissa, joita hän teki myös ulkomaisille lehdille.
1970-luvun lopulla Lindholm alkoi vähentää muotikuvauksia, koska ei enää tuntenut kuuluvansa samaan sukupolveen mallien eikä tilaajien kanssa. Hän siirtyi mainosvalokuvauksen pariin, kunnes sulki studionsa vuonna 1995. Kaj G. Lindholmin studiossa saivat oppinsa myös itsenäisille urille päätyneet valokuvaajat Markku Alatalo, Seppo Konstig ja Ove Tammela.
Kaj G. Lindholm toimi Suomen mainosvalokuvaajat ry:n puheenjohtajana vuosina 1968–1969 ja on yhdistyksen kunniajäsen.
Mahdottoman tavallinen Jorma Laine

Mahdottoman tavallinen Jorma Laine on vuosina 1996–1997 MTV:llä esitetty Anssi Mänttärin ohjaama suomalainen televisiosarja.
Sarjassa Puntti Valtosen esittämä Jorma Laine kokeilee monia työpaikkoja, mutta hänellä on ongelmia niiden pitämisessä. Yleensä yksi työkokeilu kestää vain yhden jakson ajan.
Sarja on julkaistu DVD:llä, ja syksyllä 2022 sitä esittää AlfaTV.
"Elokuvauutisten" Niko Jutila kirjoitti sarjan olevan Mänttärin tuotannon keveintä mutta myös hauskinta osaa. Hän kutsuu sarjaa Mänttärin Turhapuroksi, jota se halpatuotantotyylillään muistuttaa. Jälki on hänestä kuitenkin parempaa Puntti Valtosen roolityön ja aidoilla kuvauspaikoilla tehtyjen kohtausten ansiosta.
Valeri Pustovoitenko

Valeri Pavlovytš Pustovoitenko (; s. 23. helmikuuta 1947) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 1997–1999. Hän opiskeli tekniikkaa ja toimi nuorena kunnallis- ja aluepolitiikassa. Pääministerikauden jälkeen hänellä oli tehtäviä puolueen organisaatiossa.. 
Pustovoitenkoa on kuvailtu harmaaksi byrokraatiksi, joka oli uskollinen presidentti Leonid Kutšmalle.
Alim Gadanov

Alim Šalauatovitš Gadanov (; s. 20. lokakuuta 1983 Naltšik) on venäläinen judoka.
Gadanov osallistui Pekingin olympialaisiin 2008, joissa hän oli 66 kg:n sarjassa viides. Euroopan-mestaruuskilpailuissa 66 kg:n sarjassa Gadanov voitti Tšeljabinskissa 2012 ja oli pronssilla Lissabonissa 2008, Tbilisissa 2009 ja Istanbulissa 2011.
Venäjän mestari 66 kg:n sarjassa Gadanov oli vuonna 2006.
John Russell Darbyshire

John Russell Darbyshire (1. lokakuuta 1880, Birkenhead, Cheshire, Englanti – 30. kesäkuuta 1948, Lontoo, Englanti) oli englantilainen, anglikaaninen piispa.
Darbyshire opiskeli Dulwich Collegessa ja Cambridgen yliopiston Emmanuel Collegessa. Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1904 ja papiksi vuonna 1905. Hän toimi pappina muun muassa Cambridgessa ja Liverpoolissa sekä Manchesterin katedraalissa. Vuosina 1922–1931 hän toimi Sheffieldissä arkkidiakonina kunnes hänet vihittiin Glasgow’n ja Gallowayn piispaksi. Vuonna 1939 hänet nimitettiin Kapkaupungin arkkipiispaksi Etelä-Afrikkaan. Hän osallistui vuonna 1948 anglikaanisen kirkon Lambeth-konferenssiin ja kuoli sillä matkalla.
Hänen julkaisemiaan kirjoja ovat muiden muassa "The Christian Faith and some Alternatives" (1921), "Our Treasury of Prayer and Praise" (1926) ja "Jesus, the Messiah in the Gospels" (1933).
Yksi hänen kirjoittamansa virsi on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa, pitkänperjantain illan virsi "At eve, when now he breathed no more", joka on ilmestynyt kirjassa "Songs of Praise, Enlarged Edition" (193)1. Virren on kääntänyt ruotsiksi Anna Greta Wide. Virsi on Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa Pekka Kivekkään vuonna 1997 suomentamana "Yön selkään tuskan taakkaa kantaen".
Petterin parempi elämä

Petterin parempi elämä on vuonna 1991 YLE TV2:lla esitetty Anssi Mänttärin ohjaama suomalainen televisiosarja.
Sarjassa 10-vuotias Petteri kokee juppimaisten vanhempiensa jatkuvan riitelyn sietämättömäksi ja kehittää ongelmaan ratkaisun.
Maryna Tkatšenko

Maryna Ivanivna Tkatšenko (, s. 29. elokuuta 1965 Mukatševe, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, olympiavoittaja ja Europan mestari.
Ennen maansa itsenäistymistä Tkatšenko voitti Neuvostoliiton naisten maajoukkueessa Euroopan mestaruuden Israelissa 1991 ja osallistui vuoden 1990 MM-kilpailuihin. Neuvostoliiton hajottua hän voitti Yhdistyneen joukkueen edustajana olympiakultaa Barcelonassa 1992. Ukrainan naisten maajoukkueessa Tkatšenko voitti Euroopan mestaruuden Tšekissä 1995 ja sijoittui neljänneksi Atlantan kesäolympialaisissa 1996. Hän kuului Ukrainan kokoonpanoon myös vuosien 1997 ja 2001 EM-kilpailuissa.
Olena Žyrko

Olena Mykolajivna Žyrko (myöh. Marentšikova, , s. 16. helmikuuta 1968 Dnipropetrovsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, olympiavoittaja ja Europan mestari.
Ennen maansa itsenäistymistä Žyrko voitti Neuvostoliiton naisten maajoukkueessa Euroopan mestaruuden Israelissa 1991, ja Neuvostoliiton hajottua hän voitti Yhdistyneen joukkueen edustajana olympiakultaa Barcelonassa 1992. Ukrainan naisten maajoukkueessa Žyrko voitti Euroopan mestaruuden Tšekissä 1995 ja sijoittui neljänneksi Atlantan kesäolympialaisissa 1996.
Greig Fraser

Greig Fraser (s. 3. lokakuuta 1975 Melbourne, Victoria) on australialainen elokuvaaja, joka opiskeli RMIT-yliopistossa. Hänet tunnetaan muun muassa työstään elokuvissa "Zero Dark Thirty" (2012), "Lion" (2016), "" (2016), "Vice – vallan oikeat kasvot" (2018), "Dyyni" (2021) ja "The Batman" (2022). "Lionista" Fraser sai parhaan kuvauksen Oscar-ehdokkuuden. Vuonna 2020 hänet palkittiin Primetime Emmy -palkinnolla työstään televisiosarjassa "The Mandalorian" (2019).
Vuonna 2022 hänet palkittiin Oscarilla "Dyyni"-elokuvan kuvauksesta.
Fraser on naimisissa pukusuunnittelija Jodie Friedin kanssa. Heillä on kolme yhteistä lasta.
Vitali Potapenko

Vitali Mykolajovytš Potapenko (, s. 21. maaliskuuta 1975 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Elämä ja urheilu-ura.
Potapenko aloitti uransa kotimaassaan ja pelasi Budiveljnykissä vuosina 1991–1994 voittaen Ukrainan mestaruuden vuosina 1992 ja 1993. Vuosina 1994–1996 hän pelasi yhdysvaltalaisessa Wrightin osavaltionyliopistossa, ja Cleveland Cavaliers varasi hänet NBA:han tilaisuuden ensimmäisenä ei-yhdysvaltalaisena pelaajana 12. vuorolla. Potapenko pelasi NBA:ssa vuodet 1996–2007 edustaen Cavaliersin lisäksi Boston Celticsiä, Seattle SuperSonicsia ja Sacramento Kingsiä. Kaudella 2007–2008 Potapenko pelasi vielä Espanjan pääsarjaa Estudiantesissa. Potapenko edusti urallaan myös Ukrainan miesten maajoukkuetta. Pelaajauransa jälkeen Potapenko on työskennellyt apuvalmentajana NBA:n kehityssarjassa ja NBA:ssa. Vuonna 2016 hän voitti Cavaliersin apuvalmentajana NBA:n mestaruuden.
Rightnow!

RightNow! on suomalaisen Francine-yhtyeen yhdestoista studioalbumi. Se julkaistiin 30. maaliskuuta 2018.
Annabel Lee

Annabel Lee on Anssi Mänttärin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1990.
Elokuva on ihmissuhde-elokuva, jossa Pauli keskustelee baarissa entisen tyttöystävänsä Mirjan kuulumisista tämän ystävän Kaijan kanssa.
Valtteri-myrsky

Valtteri-myrsky oli myrsky, joka iski Suomeen lauantaina 29. tammikuuta 2022. Se toi mukanaan voimakasta tuulta ja runsasta lumipyryä. Ilmatieteen laitos antoi varoituksen äärimmäisen huonosta ajokelistä Uudellamaalla ja otti käyttöön ajokeliluokituksen korkeimman vaaratason. Merialueilla tuulet puhalsivat ylimmillään miltei 27 metriä sekunnissa, ja maa-alueilla mitattiin puuskatuulta yli 20 m/s. Vuorokauden aikana lunta satoi paikoin yli 30 senttimetriä. Myrsky vaikutti tieliikenteen lisäksi myös lento- ja raideliikenteeseen.
Pitkäsoitto (albumi)

Pitkäsoitto on suomalaisen Pääesiintyjät-yhtyeen studioalbumi. Se julkaistiin 4. lokakuuta 1993.
Volodymyr Soroka

Volodymyr Mykolajovytš Soroka (; s. 25. joulukuuta 1982 Kiova) on ukrainalainen judoka.
Soroka osallistui Lontoon olympialaisiin 2012, joissa hän oli 73 kg:n sarjassa jaetulla kahdeksannella sijalla. Euroopan-mestaruuskilpailuissa 73 kg:n sarjassa Soroka voitti Tbilisissa 2009 ja oli hopealla Tšeljabinskissa 2012.
Ukrainan mestari 73 kg:n sarjassa Soroka oli vuonna 2008.
Lättähatun paluu

Lättähatun paluu on suomalaisen Pääesiintyjät-yhtyeen studioalbumi. Se julkaistiin 7. helmikuuta 2020.
Lauluja laitakaupungilta

Lauluja laitakaupungilta on suomalaisen Pääesiintyjät-yhtyeen studioalbumi. Se julkaistiin 18. helmikuuta 2022.
Nilla Kjellsdotter

Nilla Kjellsdotter (oik. Pernilla Österberg; s. 16. heinäkuuta 1987 Uusikaarlepyy) on suomenruotsalainen rikoskirjailija. Hänen romaaniensa päähenkilö on vaasalainen rikospoliisi Mija Wadö. Suomeksi hänen teoksiaan on julkaissut Gummerus.
Storytel myönsi äänikirjalle "Kivipuiston tyttö" keväällä 2023 Suuren äänikirjapalkinnon. Kjellsdotterin Murhia Pohjanmaalla -sarjan kahta ensimmäistä osaa on myyty suomeksi ja ruotsiksi yli 100 000 kappaletta.
Kjellsdotter asuu Oravaisissa.
Verkkopuumuura

Verkkopuumuura ("Thamnophilus multistriatus") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Verkkopuumuuraa tavataan Kolumbiassa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 308 000 km2. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kirjopuumuura

Kirjopuumuura ("Thamnophilus tenuepunctatus") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kirjopuumuuraa tavataan Andien vuoristossa Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 543 000 km2. Metsäkato saattaa uhata lajia, mutta 2020-luvun tietojen mukaan metsäpinta-alan väheneminen on aika lievää eikä uhkaa kirjopuumuuraa. Sen kanta on arvioitu vakaaksi.
Nadvirna

Nadvirna () on kaupunki Ivano-Frankivskin alueella Ukrainan länsiosassa, maanteitse noin 38 kilometriä aluekeskus Ivano-Frankivskista etelälounaaseen. Kaupunki sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Bystrytsja-Nadvirnjaska -sivujoen oikealla rannalla ja on maaseutuvaltaisen Nadvirnan piirin (129 939 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 22 545 (2021).
Nadvirnan asuttaminen liittyy mahdollisesti linnaan, jonka Kuropatvan magnaattisuku perusti 1400-1500 -luvulla, ja joka suku omisti laajat tilukset seudulta. Historiallisissa dokumenteissa paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1589, toisen lähteen mukaan vuonna 1595. Puolan ensimmäisen jaon (1772) jälkeen se liitettiin Itävaltaan. Vuonna 1939 Neuvostoliitto miehitti paikkakunnan, ja sille myönnettiin kaupungin asema.
Petra Theman

Petra Marianne Theman (s. 23. maaliskuuta 1973) on suomalainen diplomaatti ja Raaseporin kaupunginjohtaja.
Theman on valmistunut valtiotieteiden maisteriksi Åbo Akademista vuonna 1998. Hän oli Favex ry:n (Finnish Film &amp; Audiovisual Export) ensimmäinen toiminnanjohtaja, ja hän johti järjestöä elokuusta 2008 elokuuhun 2013. Sittemmin hän työskenteli lähetystöneuvoksena Suomen Kiinan-suurlähetystössä vuosina 2019–2022.
Maaliskuussa 2022 Theman valittiin Raaseporin kaupunginjohtajaksi; hänen edeltäjänsä Ragnar Lundqvist jäi eläkkeelle syksyllä 2022.
Rusoparaseeni

Rusoparaseeni ("Cyttopsis rosea") tai rusopietarinkala on paraseeneihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö.
Rusopiaraseeni voi kasvaa suurimmillaan noin 31 cm pitkäksi, mutta jää yleensä alle 25 cm pitkäksi. Kala on ruumiinmuodoltaan korkearuumiinen, litteä ja soikea. Lajin selkäevä etuosa on piikikäs ja peräevä on pitkä. Rintaevä on pieni ja pyrstöevä pyöreä. Väriltään rusoparaseeni on hopeanharmaa ja vaaleanpunainen.
Levinneisyys ja elintavat.
Rusoparaseenia tavataan Atlantin länsiosissa Karibianmereltä ja Meksikonlahdelta ja itäosissa Britanniasta Etelä-Afrikkaan. Se elää myös Intian valtameren länsiosissa ja Tyynessämeressä Japanin ja Australian lähistöllä. Laji liikkuu parvissa useimmiten 100–600 metrin syvyydessä. Rusoparaseenin ravintoa ovat kalat ja äyriäiset. 
Rusoparaseeni on ruokakalana hyvä, mutta ei pienen kokonsa vuoksi kaupallisesti merkittävä.
Pitsipuumuura

Pitsipuumuura ("Thamnophilus palliatus") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pitsipuumuuraa tavataan kahdella erillisellä alueella. Toinen esiintymä on keskisessä Brasiliassa, Boliviassa ja Perussa, ja toinen Brasilian itärannikolla. Levinneisyysalueen pinta-ala on yhteensä noin 7 260 000 km2. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Valkoniskamuura

Valkoniskamuura ("Thamnophilus bernardi") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Valkoniskamuuraa tavataan Ecuadorissa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 184 000 km2. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Beresteiskan metroasema

Beresteiska () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 4. marraskuuta 1971.
Sofija Nalepynska

Sofija Oleksandrivna Nalepynska-Boitšuk (; 30. heinäkuuta 1884 Łódź - 11. joulukuuta 1937) oli ukrainalainen, puolalaistaustainen taiteilija.
Elämänvaiheita.
Sofija Nalepynska syntyi Puolassa. Isä oli ammatiltaan rautatieinsinööri ja äiti pianisti. Tyttären taiteelliset lahjat huomattiin varhain ja perhe tuki hänen taiteellisia pyrkimyksiään.
Nalepynska opiskeli taidetta Münchenissä, Milanossa, Firenzessä ja Venetsiassa. Hän halusi kuitenkin päästä Pariisiin, minne saapui 24-vuotiaana.
Pariisissa Nalepynska tapasi ukrainalaisen Myh’ailo Boitšukin, jonka energisyyteen ja temperamenttiin hän ihastui ja vähän myöhemmin rakastui. Heistä tuli pariskunta ja he solmivat avioliiton. Nalepynska opetteli puhumaan ukrainaa ja soittamaan banduraa. Nalepynska oli patrioottinen puolalainen, mutta hän omaksui aviomiehensä suurisuuntaiset taiteelliset ja kansalliset ajatukset.
Opiskeluvuosien jälkeen pariskunta asui Kiovassa ja Lvivissä. Pariskunnalle syntyi poika. Nalepynska-Boitšukin taiteellinen mielenkiinto alkoi suuntautua monumentaalitöistä grafiikkaan, jossa hän osoitti suurta taitoa.Ukraina itsenäisyyssodan aikana hän suunnitteli seteleitä ja arvopapereita, jotka eivät tulleet koskaan käyttöön. Hänestä tuli professori Kiovan taideakatemiaan ja hän kiinnitti huomiota erityisesti grafiikkaan ja puuleikkausten opetukseen. Hän teki myös kuvitustöitä.
Vuoden 1928- 1929 paikkeilla Nalepynska-Boitšukin elämässä oli kriisi. Hänen miehensä jätti hänet löydettyään nuoremman naisen. Nalepynska-Boitšuk jäi yksinhuoltajaksi ja keskittyi taiteeseen. Seuraavat vuodet olivat hänen taiteellisen elämänsä tuotteliaimmat.
Nalepynska alkoi huomata vuonna 1937, että hänen entinen miehensä ja monet ystävänsä olivat kadonneet. NKVD oli pidättänyt heidät kaikki tekaistujen syytteiden varjolla. Myös Nalepynska pidätettiin ja tuomittiin kuolemaan. Hänen maineensa palautettiin vuonna 1988 ja hänen nimensä on Ukrainan vainottujen taiteilijoiden muistomerkissä.
Pyhä Romuald

Pyhä Romuald (myös Romualdo; n. 951 Ravenna, Italia – 19. kesäkuuta 1027 Val-di-Castrom, Italia) oli italialainen aatelismies, munkki ja pyhimys. Hän eli paheellista elämää, kunnes näki isänsä Sergiuksen tappavan kaksintaistelussa sukulaisensa. Romuald päätti sovittaa rikoksen ryhtymällä benediktiinimunkiksi Italian Sant’Apollinare-in-Classessa lähellä Ravennaa. Hän vaelsi ympäri Italiaa palvellen kirkkoa ja auttoi vuoteen 1012 mennessä perustamaan tai uudistamaan melkein sata erakkomajaa ja luostaria. Romuald yritti evankelisoida slaavit ilman suurta menestystä ja perusti uuden benediktiiniläissääntökunnan haaran. Hänen ensimmäisiä opetuslapsiaan olivat pyhimykset Adalbert ja Boniface sekä Johannes ja Benedictus. Romuald vietti elämänsä neljätoista viimeistä vuotta eristyksissä ja kuoli Val-di-Castrossa luonnollisista syistä. Hänen symboleitaan ovat kainalosauva ja tikkaat. Paavi Gregorius XIII kanonisoi Romualdin 1582, ja hän on Italian Camaldolin ja Puolan Suwalkin suojeluspyhimys. Hänen juhlapäiväänsä vietetään 19. kesäkuuta (aikaisemmin 7. helmikuuta).
Ljubov Virolainen

Ljubov Ivanovna Virolainen (; s. 14. tammikuuta 1941) on venäläinen näyttelijä. Hän on esiintynyt lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa 1950-luvun loppupuolelta lähtien. Hän kuului vuosina 1965–1969 Leningradin Suuren Tovstonogov-draamateatterin esiintyjistöön. Elokuvia, joissa Virolaisella on ollut rooleja, ovat olleet muiden muassa "Ljubit tšeloveka" (1972), "Otklonenie – nol" (1977), "Dva dolgih gudka v Tumane" (1980) ja "Sem stihi" (1984). Varhaisella urallaan hän käytti sukunimeä "Uroženko". 
Virolainen on nähty myös ukrainalaisessa "Nuuskija"-televisiosarjassa. Hän esiintyi aikoinaan "Vetšni zov" -televisiosarjassa.
Arvid August Afzelius

Arvid August Afzelius (6. toukokuuta 1785 Fjällåkra, Länsi-Götanmaa, Ruotsi – 25. syyskuuta 1871 Enköping) oli ruotsalainen luterilainen pappi, virsirunoilija ja kansanelämän tutkija.
Afzelius oli papin poika, hän kävi koulua Skarassa ja aloitti opintonsa vuonna 1803 Uppsalan yliopistossa. Suoritettuaan maisterintutkinnon hän oli muun muassa opettajana Tukholmassa vapaamuurarien lastenkodissa. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1811, nimitettiin ylimääräiseksi hovisaarnaajaksi vuonna 1812 sekä varsinaiseksi hovisaarnaajaksi vuonna 1820 sekä hovikonsistorin notaariksi. Vuodesta 1821 hän oli Enköpingin kirkkoherra. 
Vuodesta 1811 hän oli jäsen Götiska förbundet -liitossa ja Kungliga Vitterhetsakademienin (Kuninkaallinen Tiedeakatemia) ja Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen.
Afzelius teki merkittävän panoksen vanhan pohjoismaisen kirjallisuuden tunnetuksi tekijänä ja ruotsalaisten kansanlaulujen kerääjänä. Vuosina 1811–1818 hän julkaisi käännöksiä Hervörin saagasta, Völuspásta ja Runo-Eddasta. Vuonna 1814–1815 hän julkaisi kokoelman "Traditioner af Swenska Folk-Dansar" ja yhdessä Erik Gustaf Geijerin kanssa ensimmäisen painetun kokoelman ruotsalaisia kansansävelmiä, jotka ilmestyivät kolmena kokoelmana vuosina 1814–1818 "Svenska folk-visor från forntiden" -nimellä. Sävelmien sovittamisesta vastasi Uppsalan yliopiston director musices Friedrich Haeffner. Hänen työnsä innoitti muita tutkijoita keräämään kansanmusiikkia ja säveltäjiä käyttämään kansanmusiikkiaiheita. Itse hän kirjoitti balladeja, joista jotkin, esimerkiksi "Näcken" (Näckens polka) ja "Alundavisan" tulivat niin suosituiksi, että niitä pidettiin kansanmusiikkina. Afzelius kirjoitti myös runoja, jotka olivat aikanaan suosittuja ja hän sai niistä Ruotsin akatemian palkintoja.
Vuosina 1839–1870 hän julkaisi kokoelman "Swenska folkets sago-häfder, eller Fäderneslandets historia, sådan hon lefwat och till en del ännu lefwer i sägner, folksånger och andra minnesmärken : till läsning för folket. 1-11," joka on kokoelma kansanperinnettä Ruotsin historian tapahtumista.
Hän kirjoitti myös yhden virren, joka on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa virsi 22 "Dig skall min själ sitt offer bära". Se on vuodelta 1814 ja julkaistiin vuoden 1819 virsikirjassa. Virsi säilyi kieliasultaan muuttumattomana aina vuoden 1937 virsikirjaan. Vuoden 1986 virsikirjassa se on Britt G. Hallqivstin varovasti uudistamana. Virsi on ensimmäisiä ruotsalaisia luontovirsiä, joka kuvaa luontoa Jumalan ominaisuuksien heijastajana.
Virsi ilmestyi suomennoksena ns. Luulajan virsikirjassa ."Mä kiitosuhrini tuon sulle" Per Boremanin 1944 tekemänä käännöksenä. Vuoden 2002 suomenkielisessä virsikirjassa virsi on Niilo Rauhalan vuonna 1997 tekemänä käännöksenä "Oi, Isä, kiitosuhrin kannan".