Siligurin käytävä

Siligurin käytävä (engl. "Siliguri Corridor" tai "Chicken's Neck") on kapea maakaistale Intian koillisosassa, Länsi-Bengalin osavaltiossa. Se yhdistää Intian pääosan ja kahdeksan maakaistaleen itäpuolella olevaa osavaltiota: Assam, Arunachal Pradesh, Nagaland, Manipur, Mizoram, Tripura ja Meghalaya, sekä kaistaleen pohjoispuolella olevan Sikkimin. Se myös erottaa Nepalin, Bhutanin ja Bangladeshin itsenäiset valtiot toisistaan. Siligurin käytävä on Intialle elintärkeä kaupan, liikenteen ja turvallisuuden kannalta: sen kautta kulkee tavarakuljetukset, energia ja ihmiset Intian kahden osan välillä. Käytävä on noin 60 kilometriä pitkä ja kapeimmillaan hieman alle 20 kilometriä leveä. Se on nimetty Siligurin kaupungin mukaan.
Historia.
Siligurin käytävä muodostui 15. elokuuta 1947, kun Brittiläinen Intia jaettiin huolimattomasti pääosin uskonnollisten rajojen mukaan Intiaksi ja Pakistaniksi, joka koostui Länsi- ja Itä-Pakistanista. Itä-Pakistanin eli nykyisen Bangladeshin ja Intian raja jätti Intialle suuren maa-alueen idässä, joka oli kuitenkin vaikeasti hallittava, koska se oli yhteydessä Intian pääosaan vain kapean maakaistaleen kautta. Kolmannen Intian–Pakistanin sodan myötä Itä-Pakistan itsenäistyi Bangladeshiksi, joka hellitti hiukan alueen poliittista kireyttä, kunnes Bangladesh alkoi harjoittamaan syvempää yhteistyötä Intian vihollisen, Kiinan kanssa. Sittemmin Intia on kiristänyt alueen valvontaa.
Käytävän pohjoispuolella sijaitsi vuoteen 1975 asti itsenäinen Sikkimin kuningaskunta, kunnes vuoden 1973 poliittinen kaaos sai Intian miehittämään alueen rauhan ylläpitämiseksi. Monarkian vastustus kasvoi ja vuonna 1975 järjestettiin kansanäänestys, jossa enemmistö kannatti Sikkimin liittämistä Intiaan sen 22. osavaltiona.
Militarisointi.
Intian armeija on aina valvonut Siligurin käytävää erityisen tarkasti sen keskeisen geopoliittisen sijainnin takia. Jos ulkoinen taho, kuten vihollisvaltio Kiina saisi käytävän itselleen, niin kaikki käytävän toispuoliset kahdeksan osavaltiota olisivat irtonainen ja käytännössä menetetty eksklaavi. Militarisointi on lisääntynyt vahvasti elokuun 2024 jälkeen, kun Intian kanssa hyviä suhteita ylläpitänyt Bangladeshin pääministeri Sheikh Hasinan hallitus kaatui ja Hasina lähti 5. elokuuta Intiaan maanpakoon. 
Bangladeshin uusi virkaa tekevä pääministeri Muhammad Yunus on kielteinen Intiaa kohtaan. Yunus oli 28. marraskuuta 2025 valtionvierailulla Kiinan Pekingissä ja väitti, että Intian seitsemän itäisintä osavaltiota olisivat sisämaisia ja että Bangladesh on valtameren ainoa vartija. Intian hallinto otti lausunnon tosissaan ja esti joidenkin bangladeshilaisten tuotteiden tuomista Siligurin käytävän kautta Nepaliin ja Bhutaniin. 
Hallitus alkoi nopeuttamaan sellaisten hankkeiden kehitystä, joilla Intia olisi mahdollisimman vähän riippuvainen Bangladeshista. Yksi näistä hankkeista on alkuvuonna 2012 aloitettu Kaladan Multi Modal Transit Transport Project -suunnitelma, joka loisi reitin Kalkutan sataman ja Mizoramin osavaltion välille Myanmarin Rakhinen osavaltion kautta, jolloin Intia ei olisi niin riippuvainen Bangladeshin tieverkostosta. Projektin piti valmistua jo vuonna 2014, mutta se viivästyi Myanmarin sisällissodan aiheuttamien ongelmien takia, kun Arakan Army -terroristiryhmä valtasi Paletwan kylän, jonka kautta kauppareitti olisi kulkenut. Sittemmin lähes koko Rakhinen osavaltio on Arakan Armyn hallussa.
Intia otti toukokuussa 2025 Siligurin käytävässä käyttöön venäläisen S-400 Triumf -ilmapuolustusjärjestelmän, kun kiinalaisia ja bangladeshilaisia sotilaslentokoneita lensi rajan tuntumassa entistä tiuhempaan. S-400 sisältää neljä eri ohjustyyppiä, joista tehokkaimman lentokorkeus on 30 kilometriä ja kanto jopa 400 kilometriä.