Isnad

Isnad (, yks. , "sanad") tarkoittaa 800-luvulla kehitettyä käytäntöä liittää Muhammedin lausahduksista tai teoista kertoviin "haditheihin" todistajaketju eli "isnād" todisteeksi siitä, että tarina on peräisin luotettavalta taholta ja siksi aito. 
Muhammed-tarinoita "(matn)" alkoi kiertää runsaasti, jolloin havaittiin, että niitä todellisuudessa tehtailtiin perustelemaan omia näkemyksiä siitä, mikä oli Jumalan lain eli šarian mukaista. Tätä taipumusta vastaan kehitettiin velvoite lisätä tarinaan myös "isnād."
Isnadien historiaa.
Joseph Schacht osoitti, että "isnād"-ketjut ulottuivat aluksi Muhammedin seuraajiin, sitten kumppaneihin, ja lopuksi imaami Shafi'in (767–820) vaikutuksesta alkoi syntyä ketjuja, jotka ulottuivat Muhammediin itseensä asti. "Isnadien" kulta-aika saavutettiin 800-luvun puolivälissä, jolloin kirjoitettiin suuret "hadith"-kokoelmat. Schacht toteaa, että isnadit paranivat ajan myötä, joten mitä myöhemmin tehty isnad oli kyseessä, sitä täydellisempi se oli muodoltaan. Isnadit pitenivät kohti Muhammedia vielä 800-luvullakin. 
Todistajaketjut eivät ratkaisseet tarinoiden luotettavuuden ongelmaa, sillä Schachtin mukaan ei ollut näyttöä siitä, että ne olisivat päässeet 700-lukua pitemmälle, kun taas Muhammedin katsottiin kuolleen 600-luvun alkupuolella. Schacht katsoo, ettei niillä tämän takia ollut tieteelistä arvoa toiminnan näennäisestä kriittisyydesta huolimatta. Muhammediin johtavat isnadit eivät olleet sen luotettavampia kuin kumppaneihin tai seuraajiin johtavat. 
"Isnādien" antamaan todistukseen suhtaudutaan joka tapauksessa islamin piirissä vakavasti. "Hadithit" on luokiteltu niihin sisältyvien "isnādien" avulla neljään kategoriaan: "sahih" (luotettava tai aito), "hasan" (hyvä), "daif" (heikko) ja "saqim," (epäilyttävä). Myös "hadith-"kokoelmat on luokiteltu arvojärjestykseen. Sunneilla on kuusi luotettua kokoelmaa "(Kutub al-Sittah)" ja šiioilla omansa. Toisaalta ollaan yksimielisiä siitä, että kaikkiin niihinkin on pujahtanut mukaan epäluotettavia "haditheja."
Isnadit ja klaanikulttuuri.
Isnadeissa kiteytyvät tarkkuusongelmat ovat luoneet epäselvyyttä Jumalan lain sisällöstä, mistä on seurannut jatkuvia erimielisyyksiä eri islamilaisten ryhmien välillä. Islam on jakautunut lakikoulukuntiin, jotka välillä ovat pitäneet vastustajiaan epäislamilaisina. Teologista väittelyä on käyty myös esimerkiksi ISIS-kalifaatin ja ulkopuolisten uskonoppineiden välillä.
Antropologi Philip Carl Salzman näkee yksiselitteisen uskonnollisen auktoriteetin puutteen osoituksena islamin sopeutumisesta omaan taustaansa eli klaanikulttuuriin. Paimentolaiset karttavat keskusvaltaa ja ylhäältä tulevaa ohjausta. Paimentolaiselämän arvoja ovat itsenäisyys ja auktoriteettien vastustaminen. Vaikka islam yhtäältä vaatii alistumista lakiin, klaanikulttuuriin sisältyvä vapaudenkaipuu ilmenee siinä, että jokainen alaryhmä puolustaa omaa tulkintaansa. Islamissa vapauksia tarjoaa se, että jokainen asemansa saavuttanut uskonoppinut voi itsenäisesti tulkita Jumalan lakia. Tämä on varmistanut sen, että eroja esiintyy aina, ja tarvittaessa ne palvelevat apuna ideologisella tasolla eri ryhmien joutuessa keskenään konfliktiin.
Isnadien luokitus.
Shafi'in aikana isnadeja luokitettiin jo huolellisesti, ja ainakin seuraavat luokat olivat käytössä:
Shafi'i omaksui periaatteen, että vain "thaabit"-tasoiset isnadit voitiin hyväksyä, mikä tarkoitti myös, että "hadithien" arvoa tuli tarkastella yksistään niihin kuuluvien "isnadien" pohjalta.
Esimerkki isnadista.
Esimerkki Ibn Hishamin esittämästä "isnādista" on seuraava. Esimerkki on Muhammedin varhaisesta elämäkerrasta eikä edusta vielä kovin luotettavan näköistä työtä.