Rita Jolivet

Marguerite Lucile Jolivet , tunnettu paremmin taiteilijanimellä Rita Jolivet, (25. syyskuuta 1884 – 2. maaliskuuta 1971) oli yhdysvaltalainen teatteri- ja mykkäelokuvanäyttelijä. Yksityiselämässään hän käytti nimeä kreivitär Marguerita de Cippico. Hän selvisi hengissä saksalaisten torpedoiman RMS Lusitanian uppoamisesta.
Elämänvaiheita.
Uran alkuvaiheet.
Tulevan elokuvanäyttelijän isä oli yhdysvaltalainen Charles Eugene Jolivet ja hän omisti Ranskassa viinitarhan. Hänen äitinsä oli ranskalainen Pauline Hélène Vaillant, joka oli tunnettu muusikko, joka oli esiintynyt Venäjällä tsaari Nikolai II:lle. Äidin puolen sukua oli mestattu Ranskan suuren vallankumouksen aikaan giljotiinissa ja hänen äitinsä äiti oli keisari Napoleon III:n hovikaunottaria. Perheen toisesta tyttärestä, Inez Henriettestä, tuli muusikko. Lisäksi Ritalla oli häntä kymmenen vuotta nuorempi veli, Alfred. 
Julkisuudessa Jolivet väitti syntymävuodekseen vuotta 1890, sillä lähes kaikki hänen aikansa näyttelijättäret vähensivät iästään muutaman vuoden. Nuorena Jolivet suuntasi Lontooseen, jossa pääsi mukaan tuottaja-ohjaaja William Poelin tuotantoihin. Poel oli päättänyt tuoda Shakespearen näytelmät omaan aikaansa, uudistaa niiden tulkinnat. 
1900-luvun alussa Jolivet oli suosittu näyttelijä Iso-Britannian näyttämöillä. Ura lähti vielä suurempaan nousuun, kun Jolivet sai näytelläkseen Marsinahin osan näytelmässä "Kismet".Näytelmän ohjasi Charles Frohman. Suosittu näytelmä haluttiin myös New Yorkiin Broadwaylle. 
Avioliiton Jolivet solmi vuonna 1908 Alfred Charles Sternin kanssa vuonna 1908. Avioliitto päättyi eroon.
Näyttämölle ja valkokankaalle.
Debyytti Broadwaylla tapahtui 25. joulukuuta vuonna 1911. Manageri oli käskenyt ottamaan käyttöön nimen Rita Jolivet. Näytelmä, jossa Jolivet esiintyi oli jo Iso-Britanniassa esitetty "Kismet". Se oli suosittu myös New Yorkissa, missä pyöri maaliskuuhun 1912 asti. Sen jälkeen seurasi rooli näytelmässä "Where Ignorance is Bliss" syyskuussa vuonna 1913 ja sen jälkeen rooli näytelmässä "A Thousand Years Ago" tammikuussa vuonna 1914. Hänen näyttelemisensä sai hyviä arvosteluja. Jolivetin sanottiin olleen "ihastuttava ja viehätysvoimainen", mutta toisaalta dramaattisissa kohtauksissa päätyvän välillä ylinäyttelemiseen. 
Kuten monia muitakin ajan teatterinäyttelijöitä, Jolivetia alkoi kiinnostaa elokuvanäytteleminen. Hänen elokuvauransa alkoi vuonna 1914 Italiassa, minne hänen tuleva toinen aviomiehensä , kreivi di Cipicco houkutteli hänet tekemään elokuvan, joka sai nimen "Fata Morgana". Italiassa Jolivet teki kaikkiaan kolme elokuvaa. Italiassa oleskelun aikana oli syttynyt Ensimmäinen maailmansota. Se ei Jolivetia huolettanut, sillä hän oli saanut kiinnityksen Cecil B. DeMillen elokuvista, jotka kuvattaisiin Kaliforniassa. 
Jolivet oli Yhdysvalloissa saanut kuuluisuutta teatterinäyttelijänä. Nyt vuonna 1915 hän esiintyi DeMillen elokuvassa "The Unafraid." Jolivetin roolina oli näytellä varakasta yhdysvaltalaista perijätärtä. Jolivet, joka oli näytellyt aasialaisia ja italialaisia, ei nyt vakuuttanut kriitikkoa. Hänen mukaansa Jolivetilla oli lahjoja, mutta hän ei mitenkään käynyt amerikkalaisesta. 
"The Unafraidin" saatua ensi-iltansa, Jolivet päätti vierailla Euroopassa. Hänen veljensä oli saanut kutsun rintamapalvelukseen ja Jolivet halusi ehdottomasti nähdä hänet. Jolivet osti lipun RMS Lusitanialle, piittaamatta varoituksista, jonka mukaan saksalaiset saattaisivat pitää laivaa sotilaallisena kohteena. Hänen lähtönsä matkalle tapahtui viime tipassa, hän oli laivassa vain viisi minuuttia ennen sen lähtöä. Sattumalta samalle matkalle osuivat hänen sisarensa aviomies George Vernon ja hänen mentorinsa, teatterituottaja Charles Frohman sekä näyttelijätär Josephine Brandell.
Lusitanian uppoaminen.
Laivalla Jolivet osallistui 6. toukokuuta Charles Frohmanin järjestämiin juhliin ja illalla pidettyyn konserttiin. Jolivetia ja Brandelliakin pyydettiin esiintymään, mutta he eivät halunneet. Myöhemmin juoruttiin, että tähdet eivät haluunneet esiintyä amatöörien kanssa, vaan mielummin viihtyivät tapaamiensa miesten kanssa. 
Seuraavan yön Jolivet nukkui huonosti. Hän meni seuraavana päivänä lounaan jälkeen nukkumaan. Pian hän heräsi koko laivaa vavisuttaneeseen tärähdykseen. Sen kuultuaan hän ryntäsi ulos hytistään. 
Päästyään hytistään Jolivet löysi itselleen pelastusliivit. Sen jälkeen hän kapusi jo pahasti kallistuneen laivan portaita pitkin kannelle. Kannella olivat jo Frohman ja sisaren mies Vernon. Frohman lausui vuorosanoja kuuluisimmasta tuottamastaan näytelmästä, joka oli ollut Peter Pan. Vieressä laskettiin pelastusvenettä joka kaatui ja sen kaikki matkustajat putosivat mereen Pelastusveneitä ei enää tämän jälkeen ollut saatavilla ja kolmikko tarttui toisiaan käsistä toivoen parasta. 
Pian tämän jälkeen Jolivet huuhtoutui mereen, mutta pääsi pinnalle. Hän tarttui kankaiseen, koottavaan pelastusveneeseen ja kellui sen varassa kunnes pelastajat saapuivat. 
Jolivet vietiin muiden pelastuneiden kanssa Queenstowniin. Siellä hän huomasi, että hänen mentorinsa Frohman ja sisarensa mies Vernon olivat hukkuneet. Jolivetin sisar Inez ei kestänyt tietoa miehensä kuolemasta vaan surmasi itsensä vähän tiedon saamisen jälkeen. 
Queenstownsissa Jolivetille selvisi koko tilanteen järkyttävyys. Hän tapasi Margarete Ethel MacKenzien, joka oli menettänyt kaksi alaikäistä tytärtään, aviomehensä menettäneen Maude Thompsonin ja kaksi neljästä lapsestaan menettäneen Amy Pearlin. Jolivet otti Lontoon kotiinsa turmassa saamistaan vammoista toipumaan Beatrice Witherbeen, joka myöhemmin avioitui Jolivetin Albert veljen kanssa. Hän solmi pitkään jatkuineita ystävyyssuhteita monien upotuksesta selvinneiden kanssa. 
Myöhemmin, vuonna 1935 Jolivetilta kysyttiin haastattelussa, että muuttiko Lusitanian upotus häntä ja hänen elämäänsä. Jolivet vastasi, että "...et voi edes kuvitella miten paljon se muutti enkä voi edes kertoa, miten paljon se muutti. Tähän eivät sanat riitä." 
Uudelleen näyttelijäksi.
Pelastuttuaan Jolivet palasi Yhdysvaltoihin. Hän teki syksyllä 1915 viimeisen roolityönsä Broadwaylla näytelmässä "Mrs. Bolton’s Daughters". Sen jälkeen hän palasi Iso-Britanniaan ja solmi järjestyksessä toisen avioliittonsa kreivi Giuseppe di Cippion kanssa tammikuussa 1916. Myös tämä liitto, kuten ensimmäinenkin, jäi lapsettomaksi. Sen jälkeen hän siirtyi Italiaan, missä näytteli kahdessa elokuvassa, vaikka oli lehdistölle kertonut ryhtyvänsä kotirouvaksi. 
Elokuva "Lest We Forget" ilmestyi vuonna 1918. Se pohjautui RMS Lusitanian tragediaan. Jolivet näytteli pariisilaista sopraanoa Rita Herrotia, joka matkustaan tuhoontuomiotulla laivalla ja pelastuu. Juoneen oli kirjoitettu myös vakoiludraamaa saksalaisine diplomaatteineen ja tappeluineen. Elokuvaa esitettiin Washington DC:ssä, missä Jolivet kertoi omista kokemuksistaan ennen näytöksiä. Elokuva on säilynyt nykyaikaan vain osittain. Jolivet päätti aviomiehineen lahjoittaa sen tuoton avustuksina sodan uhreille. 
Kriitikot murskasivat "Lest We Forget"in. Myös yleisö piti sitä huononoa ja nauroi sen näytöksissä, vaikka sitä ei oltu tarkoitettu komediaksi. Se ei ollut levityksessä kovinkaan pitkään. 
Elokuvan valmistumisen jälkeen Jolivet osallistui Charlie Chaplinin, Mary Pickfordin ja Douglas Fairbanksin kanssa kampanjaan, jolla myytiin Yhdysvaltain valtion sotaobligaatioita. Kampanja oli menestys. Vain yhdessä viikossa Jolivet myi Baltimoressa obligaatioita 5 000 000 dollarin edestä. 
Seuraavaksi Jolivet näytteli pääosaa historiallisessa elokuvassa "Theodora", joka kertoi Bysantin keisarinnasta. Tämä elokuva oli sekä arvostelu- että yleisömenestys. Kriitikot ylistivät kohtausten suunnittelua, totesivat sen tekevän pitkän vaikutuksen katsojaan, mutta käsikirjoituksessa oli joitakin heikkouksia. Elokuva sai paljon myönteistä huomiota siitä, että myös Chaplin kävi sen katsomassa. 
Jolivet teki "Theodoran" jälkeen vielä muutaman elokuvan. Niistä on säilynyt jälkipolville ainakin "Phi-Phi", joka on surrealistinen ranskalainen komedia. Se restauroitiin ja esitettiin uudelleen valkokankailla vuonna 2003. Tämä Georges Pallun vuonna 1927 ohjaama elokuva jäi Jolivetin viimeiseksi. Uransa aikana hän teki kaikkiaan 21 elokuvaa, kaikki mykkäelokuvia. 
Myös Jolivetin toinen avioliitto päättyi eroon. Hän tapasi erään myöskin Lusitanialta selvinneen ystävättärensä ja tutustui hänen kauttaan skotlantilaiseen James Bryce-Allaniin ja solmi hänen kanssaan avioliiton vuonna 1928. Aviomies oli erittäin varakas ja omisti suuren maatilan. Häämuodollisuuksissa selvisi, että Jolivet oli muutaman vuoden vanhempi kuin oli miehelleen väittänyt. Se ei haitannut, häät pidettiin ja niistä tehtiin nykyaikaan säilynyt elokuva. Avioliiton solmimisen jälkeen Jolivet lopetti näyttelemisen. 
Viimeiset vuodet.
Uransa päättämisen jälkeen Jolivet toimi taidekriitikkona ja harjoitti hyväntekeväisyyttä. Yhdessä miehensä kanssa hän piti kuuluisia juhliaan, joissa kävivät valtionpäämiehet ja muut kuuluisuudet. Toisen maailmansodan jälkeen pariskunta myi Skotlannissa olleet tiluksensa. He matkailivat paljon yhdessä. 
Jolivetin kohtaloksi koitui tanssi. Hän oli halunnut näyttää, että osaa vielä tanssia jigiä. Tanssiessa lantio murtui ja se piti leikata. Jolivet menehtyi leikkauksen aiheuttamiin komplikaatioihin.