tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Barry Gills

Barry Keith Gills (s. 22. toukokuuta 1956, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen yhteiskuntatieteilijä, joka on toiminut globaalin kehitystutkimuksen professorina Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa 1. elokuuta 2013 lähtien. Hän valmistui maisteriksi Havaijin yliopiston Mānoan kampuksella vuonna 1983 ja väitteli tohtoriksi London School of Economics -yliopistossa vuonna 1995. Vuosina 2006–2013 hän toimi maailmanpolitiikan professorina Newcastlen yliopistossa. Hän on myös "Globalizations"-tiedejulkaisun päätoimittaja.
Gabriel Antonio Pereira

Gabriel Antonio Pereira (1794–1861) oli uruguaylainen upseeri, joka toimi Uruguayn virkaatekevänä presidenttinä vuosina 1838 ja uudelleen 1839, ja vaaleilla valittuna presidenttinä 1856–1860.
Pereira taisteli José Gervasio Artigasin joukoissa Uruguayn itsenäisyyden puolesta. Presidenttikaudellaan hän kukisti konservatiivien kapinan.
Les Luthiers

Les Luthiers on argentiinalainen yhtye, joka on tehnyt humoristista musiikkia sekä teatterituotantoja. Se on tullut tunnetuksi itse tehdyistä erikoisista soittimistaan.
Les Luthiersin perusti vuonna 1967 Gerardo Masana, joka kuitenkin kuoli jo 36-vuotiaana marraskuussa 1973 sairastuttuaan leukemiaan. Yli puolen vuosisadan aikana Les Luthiers saavutti huomattavan suosion Latinalaisessa Amerikassa ja kiersi useasti Euroopassa, erityisesti Espanjassa. Kokoonpano esiintyi myös Yhdysvalloissa ja piti vuonna 1980 Lincoln Center for the Performing Artsin Avery Fisher Hallissa New Yorkissa merkittävän show'n, joka käännettiin suoraan englannin kielelle. Les Luthiers loi yli kolmekymmentä uniikkia soitinta ja teki 170 laulua.
Les Luthiers ilmoitti pitävänsä jäähyväiskiertueensa vuonna 2023. Sen ainoat jäljellä olleet alkuperäiset jäsenet olivat tuolloin 77-vuotias Carlos López Puccio ja 75-vuotias Jore Maronna. Aiemmista jäsenistä Daniel Rabinovich oli kuollut vuonna 2015 ja Marcos Mundstock vuonna 2020, mutta heidän tilalleen tuli uusia muusikoita. Les Luthiers ilmoitti kantaesittävänsä jäähyväiskiertueellaan uuden show'n, "Más tropiezos para Mastropieron", joka olisi ensimmäinen uutta materiaalia sisältänyt ei-antologinen työ kokoonpanolta viiteentoista vuoteen. Teoksessa "haastatellaan" Johann Sebastian Mastropieroa, joka on yhtyeen työssään käyttämä fiktiivinen päähenkilö.
Les Luthiersin jäsenet saivat elokuussa 2007 Espanjan hallitukselta Isabella Katolilaisen ritarikunnan numeroidun komentajan arvot seremoniassa, jota johti silloinen varapääministeri María Teresa Fernández de la Vega. Vuonna 2011 Les Luthiersille myönnettiin Latin Grammy -palkinto ja vuonna 2017 Asturian ruhtinattaren palkinto.
MVM Zrt.

Magyar Villamos Művek Zrt. (epävirall. suom. "Unkarin sähkölaitokset Oy") eli MVM Zrt. tai MVM Energetika Zrt. on Unkarin valtion omistama energiakonserni. Yhtiön päätoimintoja ovat sähkön tuotanto, kauppa ja siirto. MVM-konserniin kuuluu useita kansallisesti keskeisiä energiasektorin tytäryhtiöitä. Energiakonserni on Unkarin valtion omistuksessa valtion omaisuudenhoitoyhtiö MNV:n kautta (Magyar Nemzeti Vagyonkezelo Zrt.). Yhtiömuodoltaan MVM on yksityinen eli pörssiin listaamaton osakeyhtiö (Zrt.= zártkörűen működő részvénytársaság, suom. yksityinen osakeyhtiö). Konserniyhtiö on perustettu vuonna 1991 ja sen päätoimipaikka sijaitsee Budapestissä. Yhtiön palveluksessa on yli 18 000 ihmistä. Vuonna 2021 MVM:n liikevaihto oli 1 937 miljardia Unkarin forinttia (HUF) eli noin 5,247 miljardia euroa. 
MVM-konserniin kuuluvia tytäryhtiötä ovat muassa Paksin ydinvoimalaitoksesta vastaava MVM Paksi Atomerőmű Zrt., useita muita sähköntuotantoyhtiöitä (joista osa ulkomailla), Unkarin sähkönsiirron kantaverkkoyhtiö MAVIR, venäläisen maakaasun tuontiyhtiö (Panrusgáz), maakaasun varastointiyhtiö, monia paikallisen tai alueellisen energiakaupan ja -jakelun yhtiöitä sekä useita palvelutuotannon yhtiötä. 
MVM (eli sen omistaja Unkarin valtio) on tytäryhtiöineen solminut pitkäaikaiset energian raaka-ainesopimukset Venäjän kanssa. Se ostaa venäläistä maakaasua ja -öljyä sekä venäläistä ydinpolttoainetta. MVM:n yhdessä venäläisen kaasuyhtiö Gazpromin kanssa omistama Panrusgáz-yhtiö vastaa venäläisen maakaasun tuonnista Unkariin. Pitkäaikaisen, 15-vuotisen kaasutoimitussopimuksen mukaan Unkari sai, ennen Venäjän laajempaa sotaa Ukrainassa, vuodessa 4,5 miljardia kuutiota maakaasua Bulgarian ja Serbian kautta saapuvia maakaasuputkia pitkin. Joulukuussa 2022 arvioitiin, että Unkarin energialasku nousisi ja maa joutuisi maksamaan noin 17-20 miljardia euroa energiatuonnistaan vuonna 2023. Syksyllä 2022 Gazprom myönsi Unkarille mahdollisuuden maksaa kertyvä kaasulasku kolmen vuoden viipeellä, mikäli kaasun hinta nousisi paljon. 
MVM-konserni on riippuvainen venäläisrahoituksesta ja -osaamisesta myös maan sähköntuotannolle keskeisessä ydinvoimalahankkeessaan. Esimerkiksi vuonna 2023 meneillään ollut, 2030-luvun alkupuolella valmistuvaksi suunnitellun Paksin ydinvoimalaitoksen kakkosvaiheen rakentamiseen Unkari otti useiden miljardien eurojen suuruisen lainan Venäjältä. Tämä rakennushanke ja siihen otettu laina sitoo Unkaria osaltaan vuosiksi Venäjään. 
Ydinvoimalaitoksilla (2020: 16,1 TWh eli 46 % osuus 34,9 TWh:n sähköntuotannosta) ja maakaasuvoimalaitoksilla (9,1 TWh; 26% osuus) tuotetaan pääosa Unkarin sähköstä. Sähkön nettotuonti oli 11,7 TWh (2020) lähinnä Slovakiasta (SEPS), Ukrainasta (Ukrenerho) ja Itävallasta. Vuonna 2022 Unkarissa käytetystä sähköstä 34,55 prosenttia tuotettiin ydinvoimaloilla (tuotannosta 47,05 %), 19,01 prosenttia maakaasulla (25,88 %), 7,05 prosenttia hiilellä ja ligniitillä (9,64 %), 6,70 prosenttia aurinkovoimaloilla (9,13 %) ja 3,02 prosenttia biomassalla tai vastaavilla raaka-aineilla (4,11 %). Sähköntuonnin osuus kulutuksesta oli 26,55 prosenttia (2022).
Pilagán kieli

Pilagá on Argentiinassa puhuttu guaycurukieliin kuuluva kieli. Vuonna 2016 sillä oli noin 6000 puhujaa. Puhujia on kaikissa ikäluokissa ja joissakin kouluissa käytetään pilagáa puhuvia koulunkäyntiavustajia, vaikka itse kieltä ei käytetäkään opetuskielenä.
Kielen katsotaan olevan uhanalainen ja se jakautuu kahteen päämurteeseen. Pilagán lähimpiä sukulaiskieliä ovat mm. abipón ja mocoví.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty pilagáksi vuonna 1993.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Esteban Benzecry

Esteban Benzecry (s. 13. huhtikuuta 1970 Lissabon, Portugali) on argentiinalainen säveltäjä. Hän on asunut Ranskassa vuodesta 1997. Hän sai Ranskan kansalaisuuden vuonna 2011.
Benzecry syntyi Lissabonissa, mutta muutti neljä vuotta myöhemmin Argentiinaan. Hän opiskeli kuvataidetta Escuela Nacional de Bellas Artes Prilidiano Pueyrredónissa ja sai maalaustaiteen opettajan diplomin. Sävellysopintoja hän suoritti Argentiinassa Haydée Gerardin ja Sergio Hualpan johdolla. Benzecry muutti vuonna 1997 Pariisiin ja jatkoi sävellysopintojaan Pariisin konservatoriossa opettajinaan Jacques Charpentier ja Paul Méfano. Lisäksi hän sai siellä elektroakustisen musiikin opetusta Luis Naónilta ja Laurent Cuniot'lta. Vuonna 1999 hänelle myönnettiin tuomariston yksimielisellä päätöksellä Pariisin konservatorion ensimmäinen palkinto sävellyksessä. Benzecry on kapellimestari Mario Benzecryn poika.
Benzecry sai Argentiinan musiikkikriitikkojen liiton tunnustuksen "nuorena löytönä" vuonna 1992. Vuonna 1994 sama liitto myönsi hänen ensimmäisestä sinfoniastaan ("El compendio de la vida", 1993) parhaan kaudella kantaesitetyn argentiinalaisen teoksen palkinnon. Teoksen innoituksen lähteinä olivat säveltäjän neljä itse tekemää maalausta. Benzecry oli vuonna 1995 Kansainvälisen Menuhin-musiikkiakatemian ja vuosina 2004–2006 Casa de Velázquezin (Madrid) residenssisäveltäjä. Hän sai vuosina 1999, 2002 ja 2006 Académie des Beaux-Arts'n palkinnot. Vuonna 2006 hänelle myönnettiin jälleen myös Argentiinan musiikkikriitikkojen liiton palkinto parhaasta kantaesitetystä teoksesta, joka tällä kertaa oli sellolle ja selloyhtyeelle laadittu "La lumière de Pacha Caman". Vuonna 2008 Benzecrylle myönnettiin sävellyksen "Guggenheim Fellowship". Vuonna 2019 hän sai säveltäjänä klassisen musiikin kategoriassa platinaisen Konex-palkinnon.
Lukuisat merkittävät orkesterit ja musiikin instituutiot eri puolilta maailmaa ovat tilanneet ja kantaesittäneet Benzecryn teoksia. Hänen teoksiaan ovat esittäneet muiden muassa Gustavo Dudamel, Sol Gabetta, Nemanja Radulović, Alberto Lysy, Sergio Tiempo, Gautier Capuçon, Miguel Harth-Bedoya, Laurent Petitgirard, Alain Altinoglu, Daniel Kawka, Wolfgang Doerner, Alain Pâris, Horacio Lavandera ja Jesús Castro-Balbi. Benzecryn tuotantoon kuuluu kolme sinfoniaa sekä lukuisia muita teoksia orkesterille, jousiorkesterille, kamarimusiikin kokoonpanoille ja soolosoittimille. Osassa teoksistaan Benzecry on yhdistellyt Latinalaisen Amerikan rytmejä ja Euroopan modernin taidemusiikin vaikutteita.
Sylvia Syms

Sylvia May Laura Syms (6. tammikuuta 1934 – 27. tammikuuta 2023 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä. Hän loi pitkän uran elokuvissa ja televisiossa 1950-luvulta alkaen. 
Hän näytteli urallaan muun muassa Margaret Thatcheria ohjelmassa "Thatcher: The Final Days" ja Kuningataräiti Elisabetia Helen Mirrenin tähdittämässä elokuvassa "The Queen". Hänet palkittiin pitkästä urastaan vuonna 2007 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin kunniamerkillä (Officer of the Order of the British Empire, OBE).
Loes Adegeest

Loes Adegeest (s. 7. elokuuta 1996 Wageningen, Gelderland) on alankomaalainen maantiepyöräilijä ja pikaluistelija. Hän aloitti pyöräilyn ammattilaisuransa Parkhotel Valkenburg -tallissa vuonna 2019, palasi ammattilaistasolle IBCT-joukkueessa 2022 ja on edustanut FDJ-Suez-tallia vuodesta 2023 lähtien.
Adegeest voitti UCI Women's World Tour -sarjaan kuuluneen Cadel Evans Great Ocean Road Racen 2023 kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Amanda Sprattin. Hän voitti e-urheilun MM-kilpailuissa naisten maantieajon maailmanmestaruuden 2022.
Adegaast voitti pikaluistelussa joukkuetakaa-ajon nuorten maailmanmestaruuden vuonna 2016. Viime vuosina hän on osallistunut jonkin verran maratonluistelukilpailuihin.
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Lotto Belgium Tour, mäkikirikilpailun voitto
Tour cycliste féminin international de l'Ardèche, kokonaiskilpailussa toinen, 3. etapin voitto
Cadel Evans Great Ocean Road Race, voitto
La Vuelta Femenina, 6. etapilla kolmas
Tour de Romandie Féminin, mäkikirikilpailun voitto
Volta Ciclista a Catalunya Femenina, 3. etapin voitto
Luettelo Paavo Liskin ohjauksista ja rooleista

Tämä on Luettelo Paavo Liskin ohjauksista ja rooleista.
Ohjauksia vapaana taiteilijana.
Kalevala (mm. Bomban kesät., Tallinnan Draamateater, Jyväskylän kt.), Kanteletar (mm. Petroskoin suom. teatteri, Bomban kesät.), Seitsemän veljestä (Kivi-juhlat, Nurmijärvi), Nummisuutarit (Kivi-juhlat, Nurmijärvi), Anjalan Vala (Anjalankoski), Raivaaja-eepos (Bomban kesät.), Evakko-ooppera (Kalevan näytt.), Mäntsälän muistot, Nouse Inkeri, Hakkapeliitat (Rauhaniemen kesät./Tammela), Via Crucis (Hki) ja Kärsimystie-katunäytelmät (Lahti), Markuksen evankeliumi (Tampereen t.), Minnan aika (Jyväskylän kt. 1994), tv-elokuva Elämän totuutta etsi TV2/Rautafilmi, Seppo Lappalainen—Carlos Sedano: Savotta-ooppera (Savonlinna), Päämaja (Mikkelin kt. 2005), Jorma Korpela: Tunnustus (Varkaus), Takaisin kotiin (Joensuun kt.), Elias vaeltaja, Elias Lönnrotista kertova TV2:n televisiosarja 1984 (henkilöohjaus ja kertoja-näyttelijä), Mikko Samulinen: Maaton kansa (Nurmeksen kesät.), Aarni Krohn: Ikuinen Viipuri 1993 (Viipurin linnan 700-vuotisjuhlat), Anu Kaipainen: Luvattu maa 1993 (Kalevan Näyttämö), Pekka Lounela: Mäntsälän kapina 1992. Jokivarsien laulu (Ypäjän musiikkiteatteri 1988-89). Veren häät (Vaasan kt. –80-luvulla). Jalmari Finne: Kauppaparoni (Petroskoin suomal. t. ja Oulun kt.) Minna Canth: Papin perhe (Tampereen t.), Lahden kt.? Karjalainen Näyttämö: Lauri Leskisen, Uudesta luotava maa 1983, Veijo Meren Sotamies Jokisen vihkiloma 1986, Kyllikki Mäntylän Anu ja Mikko 1995, Larin Paraskesta kertova näytelmä Huominen päivä 1983, boksissa 1994, käsikirj. Leskinen - Paavo Liski - Unto Eskelinen - Pekka, Loppiaisaatto, Kannaksen laulu
Esko Horsmasalo

Esko Juha Jalmari Horsmasalo, vuoteen 1936 Salo (15. joulukuuta 1913 Tampere – 1. huhtikuuta 1995 Hämeenlinna) oli suomalainen maanviljelijä ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. 
Horsmasalon vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori, lääkintäeversti Toivo Salo ja Katri Langinkoski. Hänen puolisonsa 1942–1993 oli Aino Inkeri Jussila. Horsmasalo tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta 1932 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1939. Hän oli Jokioisten kartanoiden tilanhoitajan apulainen ja peltoviljelysosaston johtaja 1939–1947 ja sitten Tiirinkosken tilan isäntä Vanajassa, vuodesta 1967 Hämeenlinnassa. Hämeenlinnan Osuusmeijerin johtokuntaan Horsmasalo kuului 1950–1978 ja oli sen puheenjohtaja 1960–1978, Turengin Sokeritehdas Oy:n hallintoneuvostoon 1952–1980 ja oli sen puheenjohtaja 1964–1980, Osuuskunta Metsäliiton edustajistoon vuodesta 1955 sekä useiden eri liikeyritysten hallituksiin ja johtokuntiin. Hän oli lisäksi muun muassa Uudenmaan-Hämeen metsänhoitoyhdistysten liiton hallituksen jäsen vuodesta 1952, Hämeenlinnan ympäristön metsänhoitoyhdistyksen hallituksen jäsen 1954–1978 ja puheenjohtaja 1955–1978 sekä Uudenmaan-Hämeen metsänhoitolautakunnan jäsen vuodesta 1960. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Horsmasalo sai 1978.
Kost Burevi

Kost Burevi (myös "Burovi"; , oik. Kostjantyn Stepanovytš Sopljakov, ; muita salanimiä Edvard Strih’a, , Kost Sokolskyi/Sokolovskyi, , Varvara Žukova, , Neh’tenborenh, ; 2. kesäkuuta 1888 Velikaja Meženka, Voronežin kuvernementti – 15. joulukuuta 1934 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen poliittinen aktivisti, kirjailija ja kriitikko.
Burevi osallistui vallankumoukselliseen toimintaan jo nuorena. Hänellä ei ollut varsinaista muodollista koulutusta, vaan hän oli opiskellut itsenäisesti. Hän oli 1903–1922 mukana Venäjän sosialistivallankumouksellisessa puolueessa ja oli joulukuusta 1917 sen keskuskomitean jäsen. Ennen vuotta 1917 hänet oli pidätetty ja karkotettu useita kertoja. Hän osallistui vuodesta 1923 Ukrainan kansalliseen herätykseen ja kuului ukrainalaisen klubin perustajiin Moskovassa, jossa hän asui. Klubin jäsenet tukivat ukrainalaista teatteria ja ukrainalaista kustannusyhtiötä Selo i Mistoa. Hän osallistui vuonna 1926 silloiseen kirjalliseen keskusteluun lehtisessä "Jevropa tšy Rosija?" ('Eurooppa vai Venäjä?'). Hän asui vuodesta 1929 Harkovassa ja osallistui siellä kirjalliseen ja yhteiskunnalliseen elämään.
Burevi kirjoitti aluksi venäjäksi, ja myöhemmin hän kirjoitti ukrainaksi romaanin "H’amy" ('Moukat'), josta julkaistiin 1925 otteita aikakauslehdessä "Tšervonyi šljah’". Hän kirjoitti ukrainaksi aikansa parhaita kirjallisia parodioita nimellä Edvard Strih’a. Hän kirjoitti myös näytelmiä, joita esitettiin Berezil-teatterissa. Hänen historiallinen näytelmänsä "Pavlo Polubotok" ilmestyi vasta 1955 ulkomailla.
Häneen alkoi kohdistua virallista arvoselua 1929, ja vuonna 1934 hän joutui pakenemaan Moskovaan. Joulukuun 1934 alussa Burevi oli siinä ukrainalaisten kulttuurivaikuttajien joukossa, joka pidätettiin ja ammuttiin Kiovassa.
Mikko Moilanen (kirjailija)

Mikko Moilanen (s. 1952) on suomalainen tietokirjailija, jonka teoksissa käsitellään Suomen historiallista pyövelin ammattia ja mestauslavalle joutuneita. Pyöveleistä hän kiinnostui selvitettyään omaan sukuunsa liittyvää 1700-luvun kuolemantuomiota. Pyöveleiden historian lisäksi hän on löytänyt noin 200 suomalaisen mestauspaikan sijainnin. Moilanen on työskennellyt tutkijana Metsäntutkimuslaitoksessa. Hän on julkaissut teoksia myös metsänparannuksesta.
Claudio Williman

Claudio Wílliman (1861–1934) oli uruguaylainen poliitikko, joka toimi Uruguayn presidenttinä vuosina 1907–1911. Hän oli edeltäjänsä José Batlle y Ordóñezin valitsema ehdokas, ja Batllen kannattajat olivat vaikutusvaltaisia myös hänen kaudellaan. Williman oli jossain suhteissa konservatiivisempi kuin Batlle. Hän uudisti vaalilakeja niin, että pienemmät puolueet saivat hiukan enemmän valtaa, ja edisti rauhaa solmimalla rajasopimuksen pohjoisen naapurimaan Brasilian kanssa.
Feliciano Viera

Feliciano Viera (8. marraskuuta 1872– 13. marraskuuta 1927) oli uruguaylainen poliitikko, joka toimi Uruguayn presidenttinä vuosina 1915–1919. Hän oli edeltääjänsä José Batlle y Ordóñezia konservatiivisempi. Kun Colorado-puolue hävisi vuoden 1916 parlamenttivaalit, Viera tulkitsi sen kritiikiksi Battlen tekemiä uudistuksia vastaan, ja perui niitä tai hidasti niiden toteuttamista. Vuonna 1919 Viera perusti emopuolueesta erkaantuvan osaston, jota kutsuttiin vieristeiksi. Vieristien merkitys kuitenkin hiipui Vieran itsensä kuolemaan mennessä.
Nikolai Ustrjalov

Nikolai Ustrjalov (1890–1937) oli venäläinen juristi, poliittinen ajattelija ja emigrantti, joka oli paennut Kiinan Harbiniin Venäjän vallankumouksen seurauksena. Hän palasi kuitenkin Neuvostoliittoon, missä hänet teloitettiin vuonna 1937 syytettynä vakoilusta, vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja neuvostovastaisesta propagandasta. 
Ustrjalov kääntyi Harbinissa kannattamaan kansallisbolševikkien ajatuksia. Hän piti bolševismia ainoana poliittisena voimana, joka pystyisi palauttamaan vahvan Venäjän valtakunnan. Ustrjalov piti bolševikkeja venäläisinä yhtenäisen valtakunnan rakentajina, minkä vuoksi vallankumous jälkivaikutuksineen tuli hyväksyä. Kansallisbolševikkien ideologia julkaistiin Prahassa vuonna 1921 antologiassa "Smena veh" (suom. Uudet tiemerkit). Ustrjalov kuului antologian toimituksen avustajiin.
Suzanne Courtal

Suzanne Courtal (oikealta nimeltään Suzanne Couteau 30. maaliskuuta 1896 Pariisi – 27. lokakuuta 1978 Sancerre) oli ranskalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvasta "Kielletyt leikit" (1952), joka voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Filmografia.
Lähde:
L'Échelle

L'Échelle on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 23 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista länteen.
Kunnan nähtävyys on vuonna 1360 rakennettu linna "Château de l'Echelle". Linnaan rakennettiin 1500-luvulla pyöreät tornit. 1600-luvulla linnaa uusittiin, ja se puolustautui menestyksellisesti kolmikymmenvuotisen sodan taisteluissa. Taisteluiden muistoksi yhtä torneista kutsutaan nimellä "verilöylytorni". Linna on nimetty historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1926. Se on kunnan omistuksessa ja toimii kunnantalona, kouluna ja kirjastona.
Balduin V

Balduin V (engl. "Balwin V "Leper King" ," ransk. "Bauduin V"); (joulukuu 1177 / tammikuu 1178 Jerusalem – touko-syyskuu 1186 Akko, Jerusalemin kuningaskunta) oli Jerusalemin kuningas vuosina 1185–1186.
Suku.
Hän oli Jaffan ja Askalonin kreivi Guglielmo Spadalunga "Pitkämiekka" di Montferrat'n (1140-luvun alku – kesäkuu 1177) ja Jerusalemin kuningatar Sibyllan ainoa poika. Hänen isänsä kuoli ennen hänen syntymäänsä 
Kuningas.
Balduin nousi 8-vuotiaana valtaistuimelle 24-vuotiaan enonsa Balduin IV:n kuoltua lapsettomana lepraan maaliskuussa 1185. Hän oli nimellinen kuningas ja Tripolin kreivi Raymond III toimi alaikäisen kuninkaan sijaishallitsijana. Vuonna 1185 Raymond onnistui solmimaan Egyptin sulttaani Saladinin kanssa nelivuotisen aselevon, joka antoi Jerusalemin kuningaskunnalle kipeästi kaivatun hengähdystauon muslimien hyökkäyksiä vastaan.
Balduin kuoli noin 13-vuotiaana touko-syyskuussa 1186 Akkossa, ja kuninkaaksi nousi isäpuoli Guy de Lusignan sekä tämän puoliso kuningatar Sibylla. Hänen kuolinsyynsä ja tarkka kuolinpäivänsä on tuntematon. Aikalaiskronikoitsija, englantilainen William of Newburgh (1136–1198) kirjoitti, että sijaishallitsija kreivi Raymond III myrkytti hänet. Tämä on kuitenkin epätodennäköistä, koska hän oli isosetänsä Joscelin III de Courtnayn hoivissa kuolemansa aikaan. Hän oli seitsemäs ja viimeinen latinalainen kuningas, joka haudattiin Pyhän haudan kirkkoon Jerusalemiin.
Stephanie Hsu

Stephanie Hsu (s. 25. marraskuuta 1990 Torrance, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt uransa aikana teatterissa, televisiossa ja elokuvissa. Hän on esiintynyt muun muassa Broadwayllä sekä televisiosarjassa "The Marvelous Mrs. Maisel" ja elokuvassa "Everything Everywhere All at Once", josta hän sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta.
Nuoruus ja opiskelu.
Stephanie Hsu syntyi Kalifornian Torrancessa Taiwanista Yhdysvaltoihin muuttaneelle yksihuoltajaäidille. Stephanie kiinnostui näyttelemisestä high schoolissa, kun hänen luokkakaverinsa järjesti hänet koe-esiintymään draaman opettajalle. Kokemus herätti innostuksen alaan, ja Hsu hakeutui opiskelemaan New Yorkin yliopisto Tisch School of the Artsiin. Hsu opiskeli myös Atlantic Theater Companyssä ja Experimental Theater Wingissä.
Ura.
Hsu teki valmistuttuaan muun muassa kokeellisen "War Lesbian" -elokuvan, ja vuonna 2013 hän näytteli MTV:n "Girl Code" -sarjassa. Lyhyen aikaa esitetyssä näytelmässä "Be More Chill" Hsu esiintyi vuonna 2015. Siitä tuli internetilmiö, ja se oli vuonna 2017 Tumblrin toiseksi keskustelluin musikaali. Sen soundtrackia kuunneltiin yli 70 miljoonaa kertaa Spotifyssä. Näytelmä tuotiinkin vuonna 2018 Broadwaylle. Hsu oli Broadway-debyyttinsä tehnyt jo vuonna 2017 musikaalissa "SpongeBob SquarePants", jossa hän oli näytellyt ilkeää supertietokonetta Karenia.
Hsu oli vuoden 2018 lopulla mukana independent-elokuvassa "Asking for It", ja sen jälkeen hän sai roolin televisiosarjan "The Marvelous Mrs. Maisel" kolmannelta tuotantokaudelta. Mei Linin roolia pidetään Hsun läpimurtoroolina. "The Marvelous Mrs. Maiselin" näyttelijät jakoivat 2019 parhaan komediasarjan näyttelijäkokoonpanon SAG-palkinnon.
Hsu oli mukana yhdessä "Awkwafina Is Nora From Queens" -televisiosarjan jaksossa, jonka ohjaajina toimi Daniels-duo. Heidän välillään synkkasi, ja Hsu sai roolin Danielsin elokuvassa "Everything Everywhere All at Once" (2022). Multiversumeilla leikittelevässä tieteiselokuvassa Hsu näyttelee Joytä, Michelle Yeoh’n näyttelemän päähenkilön tytärtä, ja Jobu Tupaki -nimistä superrikollista.
Baltasar Brum

Baltasar Brum (18. kesäkuuta 1883 – 31. maaliskuuta 1933) oli uruguaylainen poliitikko, joka toimi Uruguayn presidenttinä vuosina 1919–1923 ja sitä ennen ministerineuvoston puheenjohtajana, opetusministerinä ja ulkoministerinä. Colorado-puolue oli hajoamassa erilaisiin siipiin. Brum kuului José Batlle y Ordóñezin kannattajiin eli "battlisteihin". Hänen jälkeensä valtaan tuli konservatiivisemman siiven edustajia. 
Seuraava battlisti-siiven presidentti oli vuonna 1931 valittu Gabriel Terra. Kun tämä otti diktaattorin valtuudet 1933, Brum protestoi tekemällä julkisesti itsemurhan.
Lars Gunnar Lie

Lars Gunnar Lie (18. syyskuuta 1938 Fjell – 18. huhtikuuta 2025) oli norjalainen kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1985–2001 ja toimi Norjan liikenne- ja viestintäministerinä 1989–1990. Vuosina 1982–1983 hän oli Førden pormestari.
Inari Tilli

Inari Tilli (o.s. Nuutero, s. 1972) on suomalainen musiikkitoimittaja, joka on työssään erikoistunut kuoromusiikkiin. Hänen toimittamiaan ohjelmia voi kuulla Yle Radio 1:ssä ja nähdä Yle Teemalla. Ohjelmien joukossa ovat muun muassa kuorofestivaalien ja konsertti-iltojen radioinnit, "Sävel on vapaa", "Lauantain toivotut levyt", "Faunin iltapäivä", "Näistä levyistä en luovu" sekä oopperalähetykset. Tilli tunnetaan suomalaisissa kuoropiireissä myös Kuorokuiskaajana, joka seuraa sosiaalisessa mediassa kuoromusiikin tapahtumia niin Suomessa kuin kansainvälisesti.
Inari Tilli on valmistunut musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta. Hän on työskennellyt Yleisradiossa musiikkitoimittajana vuodesta 2004 lähtien. Tätä ennen hän on toiminut Jouluradion ensimmäisenä musiikkipäällikkönä vuonna 2003 sekä vuosina 1998–2003 juontajana ja toimittajana Classic FM:ssä. 
Toimittajantyön ohella Tilli on laulanut monissa kuoroissa. Vuodesta 2013 hän on turkulaisen kamarikuoro Key Ensemblen jäsen. Hän toimii myös Yleisradion henkilökuntakuoro Ylennyksen taiteellisena johtajana sekä dokumenttien selostajaäänenä. Tilli on naimisissa Johann Tillin kanssa.
Vuonna 2018 Inari Tilli asettui asumaan Rantasalmen Kolkontaipaleelle. Puolisonsa Johann Tillin kanssa he ovat perustaneet taiteilijaresidenssin Villa Ilokiven Kolkontaipaleen vanhaan kyläkouluun.
Vuonna 2023 Inari Tilli perusti puolisonsa kanssa Ilokivi kaekuu - taijevestivualin. Festivaali tarjoaa yleisölle helposti lähestyttävää klassista musiikkia.
MAVIR

MAVIR Zrt. (koko nimeltään "Magyar Villamosenergia-ipari Atviteli Rendszeriranyito Zrt.") on Unkarin kansallinen kantaverkkoyhtiö ja sähkönsiirron systeemioperaattori (TSO). Se on Unkarin valtiollisen energiakonserni MVM:n tytäryhtiö. Yhtiön palveluksessa on noin 670 ihmistä.
MAVIR on Euroopan kantaverkkoyhtiöiden yhteistyöjärjestö ENTSO-E:n jäsenyritys. Sähkönsiirto naapurimaiden välillä on tärkeä Unkarin energiaturvallisuudelle. Vuonna 2022 sähköntuonnin osuus Unkarin kulutuksesta oli 26,55 prosenttia (2022). Ennen Venäjän hyökkäyssotaa Ukrainaan (2022–) sähkön nettotuonti Unkariin oli 11,7 TWh (2020). Tuonti tapahtui lähinnä Slovakiasta (SEPS), Ukrainasta (Ukrenerho) ja Itävallasta.
Arne Skauge

Arne Skauge (s. 27. tammikuuta 1948 Bergen) on norjalainen Høyren poliitikko. Hän toimi Norjan ulkomaankauppaministerinä 1981–1983 ja valtiovarainministerinä keväällä 1986 sekä vuosina 1989–1990.
Mihail Bestužev-Rjumin (diplomaatti)

Mihail Petrovitš Bestužev-Rjumin (; 1688–1760) oli venäläinen diplomaatti. Bestužev-Rjumin tuli Uudenkaupungin rauhan jälkeen 1721 Venäjän lähettilääksi Tukholmaan, missä hän osallistui poliittisiin juonitteluihin ja oli läheisissä suhteissa holsteinilaiseen puolueeseen. Myöhemmin hän riitaantui puolueen johtajien kanssa, ja hänet kutsuttiin 1725 takaisin. Hän oli 1732–1741 toistamiseen lähettiläänä Tukholmassa, myöhemmin Preussissa, Puolassa, Itävallassa ja seitsenvuotisen sodan alkuaikoina Ranskassa.
Bestužev-Rjuminin veli oli valtakunnankansleri Aleksei Bestužev-Rjumin.
Vasagatan

Vasagatan on Tukholman Norrmalmilla sijaitseva katu, joka johtaa Tegelbackenilta Norra Bantorgetille. Sen varrella sijaitsee muun muassa Tukholman keskusrautatieasema sekä useita hotelleja.
USS District of Columbia (SSBN-826)

USS District of Columbia (runkonumero SSBN-826) on rakenteilla oleva Yhdysvaltain laivaston Columbia-luokan ballistisin ohjuksin varustettu ydinsukellusvene, joka on laivaston ensimmäinen District of Columbiaksi nimetty alus.
Valmistus.
Alus tilattiin General Dynamicsin Electric Boatin Newport News Shipbuildingilta, missä köli laskettiin 4. kesäkuuta 2020. Uuden aluksen nimeksi on ilmoitettu "USS District of Columbia" runkonumerolla SSBN-826. Sen on määrä aloittaa partiointinsa lokakuussa 2030.
Aluksen nimeksi ilmoitettiin aluksi "USS Columbia", mutta palveluksessa olevan USS Columbian vuoksi nimi muutettiin muotoon "USS District of Columbia".
Esclerosis Múltiple Argentina

Esclerosis Múltiple Argentina (EMA) on voittoa tavoittelematon argentiinalainen kansalaisjärjestö, joka perustettiin joulukuussa 1986. Se on MS-tautia sairastavien solidaarisuusverkosto, joka tuottaa myös palveluja jäsenilleen. Järjestö on kansainvälisen International Multiple Sclerosis Federationin (MSIF) jäsen.
Tavoite.
Yhdistyksen tavoitteena on parantaa argentiinalaisten MS-tautia sairastavien ihmisten elämänlaatua sekä heidän perheidensä ja sosiaalisen ympäristönsä elämänlaatua. 
Toiminta.
Yhdistys levittää tietoa MS-tautiin liittyvistä ongelmista ja kouluttaa MS-taudin diagnosointiin ja hoitoon omistautuneita ammattilaisia.
Yhdistys tarjoaa ohjausta ja kattavaa neuvontaa MS-tautiin sairastuneille iästä, taloudellisesta, perhe- tai sosiaalisesta tilanteesta tai vammaisuudesta riippumatta. Tietoa annetaan hoito- ja neurokuntoutuskeskuksista sekä oikeudellisista ja mielenterveyteen liittyvistä asioista. 
Ryhmäterapeuttisia työpajoja järjestetään myös ihmisille, joilla on äskettäin diagnosoitu ja pidempi diagnoosiaika, ja tukiryhmiä sekä MS-potilaille että heidän perheilleen. Kaikki palvelut ovat maksuttomia.
Yhdistys järjestää tiedotuspäiviä eri puolilla maata sekä MS-potilaille ja heidän perheilleen että terveydenhuollon ammattilaisille. 
Rahoitus.
Yhdistys rahoittaa toimintansa jäsenmaksuilla sekä yksityisten ja yritysten antamilla lahjoituksilla. Se järjestää myös varainkeruutapahtumia.
3-kareeni

3-kareeni (C10H16) on monoterpeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään hajusteissa ja orgaanisen kemian synteeseissä. 3-kareenia esiintyy monissa kasveissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa 3-kareeni on väritöntä nestettä, jolla on havupuita muistuttava tuoksu. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin. Aine on kiraalista ja sillä on (+)-(1S,6R)- ja (-)-(1R,6S)-enantiomeerit. (+)-Enantiomeerin ominaiskiertokyky on +17,6°. 3-kareenia esiintyy erityisesti männyissä ja sen pitoisuus mäntytärpäteissä vaihtelee 10–60 % välillä. Yhdistettä on myös esimerkiksi basilikassa, fenkolissa ja sitruksissa. Luonnossa tavataan niin kumpaakin enantiomeeria puhtaana kuin raseemisena seoksenakin.
3-kareenia eristetään tislaamalla mäntytärpättejä. Ainetta käytetään hajusteissa ja lisäksi siitä valmistetaan muita tuoksuaineita, hyönteismyrkkyjä ja symeeniä.
Buryn

Buryn () on kaupunki Ukrainan pohjoisosissa Sumyn alueen Konotopin piirissä. Kaupunki sijaitsee Dneprin valuma-alueeseen kuuluvan Seimjoen sivuhaaran Tšašan (Чаша) varrella, maanteitse 100 kilometriä aluekeskus Sumystä luoteeseen. Venäjän rajalle on linnuntietä noin 29 kilometriä. Kaupungissa on Sumy–Vorožba–Konotop -ratayhteyden rautatieasema.
Tammikuun keskilämpötila on −7,4 ja heinäkuun +19,5 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 525 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 8 197 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 11 678 asukasta, jotka olivat etnisesti pääosin ukrainalaisia (95,6 %). Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 12 893 asukasta. 
Buryn mainitaan historiallisessa asiakirjassa ensimmäisen kerran 1387. Sittemmin se on ollut elintarviketeollisuuden keskus.
Se oli Burynin piirin hallintokeskus vuoteen 2020 asti, jolloin piiri yhdistettiin Konotopin piiriin.
Buryn oli keväällä 2022 Venäjän miehittämä. Burynin kaupunginjohtajan Viktor Laduh’an sekä apulaiskaupunginjohtajan ja yhden valtuustonjäsenen on epäilty olleen miehityksen aikana yhteistyössä venäläisten kanssa.
Asadora

Asadora on japanilainen NHK-televisioyhtiön esittämä saippuasarjan tyyppi. Se koostuu yleensä 15 minuutin mittaisista jaksoista, joita esitetään kuutena päivänä viikossa. Sama jakso saatetaan esittää useana eri ajankohtana saman päivän aikana, esimerkiksi kello 08:15 ja 12:45. Yhdessä sarjassa on noin 160 jaksoa, joiden yhteispituus on noin 36 tuntia. Sarjat on suunnattu pääosin naisille ja eläkeläisille, mutta erityisesti aamulähetyksiä katsovat myös lapset ja teini-ikäiset. Saman vuoden aikana esitetään yleensä kaksi asadora-sarjaa, joista toinen alkaa huhtikuussa ja toinen syksyllä ensimmäisen päätyttyä.
Asadora-sarjatyyppi luotiin vuonna 1961 vastineeksi radiossa esitetyille saippuasarjoille ja sanomalehdissä julkaistuille jatkotarinoille. Näistä juurista juontaa asadora-sarjoissa käytetty kertojaääni, joka esittelee miljöön ja tarvittaessa täydentää tarinaa.
Asadora-sarjojen päähenkilöinä on yleensä nuoria naisia, joilla on vaikeuksia vallitsevan ympäristön ja läheistensä kanssa ja jotka vaikeuksien kautta kehittyvät ihmisinä. Ne eivät yleensä sisällä väkivaltaa, sankarillisuutta tai ylettömän pahoja antagonisteja. Sarjojen miljöönä on yleensä lähihistorian Japani. Asadora-sarjoissa on olemassa oma alagenrensä "jōkyō", jossa sarjan tapahtumat alkavat muualla, mutta naispäähenkilö muuttaa sarjan aikana Tokioon, missä hänen maalaismaiset käytöksensä ja arvonsa aiheuttavat konfliktitilanteita.
Tunnetuin asadora-sarja lienee vuosina 1983–1984 esitetty "Oshin", jonka katsojaluvut helmikuussa 1984 olivat yli kaksi kertaa niin korkeat kuin millään muulla televisio-ohjelmalla ja jota esitettiin Japanin lisäksi yli 60 maassa. Se kertoo 1900-vuosikymmenellä syntyneestä Oshin-nimisestä tytöstä/naisesta, joka varttuu äärimmäisessä köyhyydessä ja kohtaa monia tragedioita, mutta josta lopulta tulee supermarkettiketjun johtaja.
Napoleon Wesander

Karl Napoleon Emil Wesander (4. huhtikuuta 1858 Turku – 23. tammikuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja muistelmakirjailija.
Napoleon Wesanderin vanhemmat olivat kirjakauppias Karl Emil Ferdinand Wesander (1833-1899) ja Helena Juliana Bäck. Emil Wesander perusti vuonna 1883 kirjakaupan Tampereelle Kauppakatu 15:ta. Kirjakauppa oli toinen kaupungissa. Napoleon Wesander kävi Turussa teknisen reaalikoulun ja opiskeli sitten liikealaa Saksassa.
Wesander tuli 20-vuotiaana Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n palvelukseen konttoristiksi. Hän toimi yhtiössä sitten prokuristina ja konttoripäällikkönä kunnes hänestä 1902 yhtiön isännöitsijä ja 1906 toimitusjohtajan apulainen. Hän oli vuodesta 1913 alkaen yhtiön konttorin johtajana ja oli yhtiön palveluksessa yli 50 vuotta aina vuoteen 1932 saakka. 
Wesander perusti yhdessä tamperelaisten liikemiesten K. Hjorthin ja K.
W. Helanderin kanssa Suomen ensimmäisen vaneritehtaan Karkun Kiuralan kylään vuonna 1893. Wiikarin Oy:n tehdas lopetti toimintansa syyskuussa 1899 yhtiön tehtyä konkurssin. Yhtiöllä oli oma Alku-niminen höyryvene ja kolme proomua joilla kuljetettiin valmiita tuotteita, raaka-aineita ja matkustajia vaneritehtaan ja Siuron rautatieaseman välillä vuosina 1894–1899.
Wesander kirjoitti muistelmateoksen "Levnadsminnen", joka ilmestyi vuonna 1936.
Pikkutikaskuoriainen

Pikkutikaskuoriainen ("Trypodendron domesticum") on kaarnakuoriainen alaheimoon ja tikaskuoriaisten ("Trypodendron") sukuun kuuluva laji. Aikuiset pikkutikaskuoriaiset ovat pituudeltaan 3,0-3,5 mm. Lajin etuselkä on väriltään musta ja oljenkeltaisten peitinsiipien sivuilla on mustat juovat. Pikkutikaskuoriaiset elävät koivuilla, huonokuntoisissa ja kaatuneissa puissa ja kannoissa. Pikkutikaskuoriaisemo kaivaa puuainekseen syvälle ulottuvia käytäviä, jonne se laskee munat rykelmiksi.
Lajia on Suomessa tavattu etelästä Oulun korkeudelle saakka. Suomessa pikkutikaskuoriainen on luokiteltu vakiintuneeksi ja elinvoimaiseksi lajiksi. Pikkutikaskuoriaista on tavattu laajemmin Pohjoismaissa, Keski-Euroopassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Pikkutikaskuoriainen muistuttaa havutikaskuoriaista ("Trypodendron lineatum").
Pyrstömuura

Pyrstömuura ("Mackenziaena severa") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pyrstömuuraa tavataan Brasiliassa, Argentiinan koillisosassa ja Paraguayn kaakkoisosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 390 000 km2. Lajin kanta on vakaa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Luettelo elokuvista ja videoista, joissa Magdalan Maria esiintyy

Tämä on luettelo elokuvista ja videoista, joissa Magdalan Maria esiintyy.
Pystynokkamuura

Pystynokkamuura ("Clytoctantes alixii") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pystynokkamuura on 16,5 cm pitkä ja sen alanokan kärki on ylöspäin taipunut.
Pystynokkamuuraa tavataan Venezuelan luoteisosissa ja Kolumbian pohjoisosissa. Vuoden 2020 uhanalaisuusarvioinnissa lajin kannaksi arvioitiin 150–700 aikuista yksilöä. Sen levinneisyys tunnetaan huonosti ja laji saattaa olla yleisempi kuin on luultu.
Gustav Rümelin

Gustav Rümelin (1815–1889) oli saksalainen tilastotieteilijä ja kirjailija. Hän toimi ensin koulunopettajana. Hän oli 1848–1849 Frankfurtin parlamentin jäsen, 1856–1861 Württembergin kirkollis- ja kouluasiain ministeri, sen jälkeen tilastollisen toimiston johtaja Stuttgartissa. Vuodesta 1867 hän toimi filosofian ja tilastotieteen opettajana Tübingenin yliopistossa ja vuodesta 1870 yliopiston kanslerina. Hänen julkaisujaan ovat muun muassa "Reden und Aufsätze" I–III (1875–1894) ja "Shakespeare-Studien" (1866).
Thomas J. Hudner Jr.

Thomas Jerome Hudner Jr. (31. elokuuta 1924 – 13. marraskuuta 2017) oli Yhdysvaltain laivaston upseeri ja laivaston lentäjä. Hän nousi kapteenin arvoon ja sai kunniamitalin teoistaan yrittäessään pelastaa siipimiehensä Jesse L. Brownin hengen taistelun aikana Korean sodassa.
Argentiinalainen viittomakieli

Argentiinalainen viittomakieli (esp. "Lengua de señas argentina;" LSA) on pääsääntöisesti Argentiinan kuurojen yhteisön käyttämä viittomakieli. Sitä on käytetty vuodesta 1885 lähtien. Argentiinan naapurimaiden viittomakielet ovat ottaneet vaikutteita tästä kielestä. Kielen ISO 639 -tunniste on aed.
La Platan yliopistossa on tehty argentiinalaisen viittomakielen videotietokanta, jonka avulla voidaan oppia kielen yleisimpiä viittomia.
Johan Berndt Hägerström

Johan Berndt Hägerström (18. huhtikuuta 1878 – 1954) oli suomalainen vahtimestari ja muistelmakirjailija.
Hägerström teki jo 13-vuotiaasta lähtien taksvärkkiä ja hän toimi sitten Hagelstamin perheen omistamassa Westerkullan kartanossa hevoskuskina. Hän muutti Helsinkiin ja toimi siellä muun muassa neljän vuoden ajan poliisina ennen vahtimestariksi tuloaan. Hägerström oli Uusmaalaisen osakunnan Kasarmikatu 40:ssa sijaitsevan osakuntatalon vahtimestarina 30 vuoden ajan 1910–1940. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli mukana jääkäriliikkeen värväystoiminnassa ja joutui sen vuoksi 1916 venäläisten santarmien vangitsemaksi Katajanokan vankilaan. 
Hägerström oli myös viidentoista kesän ajan vahtimestarina Nyländska Jaktklubbenin paviljongilla Valkosaaressa. Hän oli viimeksi John Nylundin yrityksen palveluksessa vahtimestarina.
Hägerström kirjoitti muistelmateoksen "Vad jag varit med om : minnen från ofärdsåren och frihetskampen", joka ilmestyi vuonna 1936.
Vuonna 1954 kuollut Hägerström on haudattu Malmin hautausmaalle.
Teoksia.
Nimellä "J. B. Hägerström":
Le Fréty

Le Fréty on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 40 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista länteen.
Kunnan keskustassa oleva uusgoottilainen Saint Gorgonin kirkko on rakennettu 1800-luvun lopulla. Tuolloin apotti Blaise kiersi ympäri Eurooppaa keräämässä rahoitusta pienen kunnan suurelle kirkolle. Kirkko on valmistumisen jälkeen kohdannut paljon varoja vaativia korjauksia, kuten tornin tulipalo vuonna 1930 sekä toisen maailmansodan aikaisten pommi-iskujen vauriot.
Gabriel Terra

 Gabriel Terra (1873–1942) oli uruguaylainen poliitikko, joka valittiin vaaleilla Uruguayn presidentiksi vuonna 1931, syrjäytti oman hallintonsa ja hallitsi diktatorisesti vuoteen 1938. 
Colorado-puolueen sisäisen hajaannuksen aikana Terra kuului José Batlle y Ordóñezin kannattajiin eli batlisteihin. Hänen virkakautensa alkoi lamakaudella, ja maataloustuotteiden vienti romahti. Terra otti etäisyyttä entisiin kannattajiinsa ja alkoi valmistella perustuslain uudistusta. Hän hajotti parlamentin 1933, uusi parlamentti hyväksyi uuden perustuslain ja valitsi Terran toiselle kaudelle 1934.
Terran seuraaja oli hänen lankonsa Alfredo Baldomir.
Arado E.530

Arado E.530 oli toisen maailmansodan aikainen saksalainen pommikone, joka suunniteltiin yksipaikkaiseksi vertaukseksi kaksipaikkaiselle Arado Ar 440 raskaalle hävittäjälentokoneelle.
Suunnittelu ja kehitys.
Vuonna 1942 Arado lähetti suunnitelmansa nopeasta yksipaikkaisesta pommikoneesta Saksan ilmailuministeriölle (RLM) vertailemista varten Aradon aikaisemmin suunnitteleman samankaltaisen Ar 440 hävittäjäkoneen kanssa. Koneesta oli myös olemassa raskas hävittäjäversio.
Lentokone oli kaksirunkoinen ja runkoja yhdisti niiden välissä olevat siipi- ja pyrstö-osa. Kone oli kuitenkin sen vasemmanpuoleisessa rungossa olevaa paineistettua ohjaamoa lukuun ottamatta symmetrinen. Laskutelineenä toimivat molemmissa rungoissa edessä sisäänvedettävät kaksipyörätelineet ja takana kannuspyörät. Koneen voimanlähteenä oli tarkoituksena toimia kaksi mekaanisesti ahdettua Daimler-Benz DB 603G moottoria, joissa voitiin hyödyntää GM-1 tehonlisäysjärjestelmää. Tehonlisäysjärjestelmää käyttäen nousi koneen käytännöllinen lakikorkeus 7 000 metristä 9 500 metriin ja suurin lentonopeus 728 km/h:sta 8 500 metrissä 780 km/h:n 11 300 metrissä. GM-1 järjestelmää voitiin kuitenkin käyttää vain 30 minuutin ajan ennen kuin ilokaasu loppuisi kesken. Pommilastina olisi käytetty yhtä 500 kg pommia ripustettuna siiven alle koneen keskiosassa. Pommikoneversiota ei ollut muuten aseistettu, mutta raskaassa hävittäjäversiossa olisi pommin tilalle ripustettu tykkisäiliö, johon oli asennettuna yksi 5 cm tykki sekä kaksi 20 mm MG151/20 lentokonetykkiä.
Koneen suurimmaksi heikkoudeksi nähtiin sen runkoon asennettu ohjaamo, joka antoi tavanomaisempaa nokkaan asennettua ohjaamoa huomattavasti heikomman tähtäyskyvyn ampumiselle ja pommittamiselle ohjaamon edessä olevan moottorin vuoksi. Vaikkakin kone oli suorituskyvyltään vertausvaihtoehtoaan lähes kaikilta osa-alueilta parempi, hylkäsi RLM ehdotelman tarpeen puutteeseen vedoten.
Tekniset tiedot.
"Lähde:"
Aseistus.
Pommikoneversio:
Raskas hävittäjäversio:
Riverhead (New York)

Riverhead on kunta ("town") Yhdysvalloissa New Yorkin osavaltiossa. Sen väkiluku oli 35 902 vuonna 2020. Kunta toimii Suffolkin piirikunnan hallintokeskuksena.
Väestö.
Vuonna 2020 Riverheadin 35 902 asukkaasta valkoisia oli 69,5 %, mustia 6,3 %, aasialaisia 1,3 % ja alkuperäisasukkaita 0,9 %. Asukkaista 12,2 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 9,8 % asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. 23,0 % asukkaista oli hispaanoja tai latinoja. Asukkaista 16,9 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 13,5 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Mykola Butovytš

Mykola Butovytš (1. joulukuuta 1895 Petrivka, Pultavan kuvernementti – 21. joulukuuta 1961 Hackensack, New Jersey, Yhdysvallat) oli ukrainalaissyntyinen yhdysvaltalainen modernistinen taidemaalari ja graafikko.
Butovytš opiskeli Prahassa, Berliinissä ja Leipzigin Graafisen taiteen akatemiassa (1922–1926). Hän työskenteli aluksi Lvivissä ja Länsi-Euroopassa ja vuodesta 1947 Yhdysvalloissa. Hänellä oli yksityisnäyttelyitä Berliinissä ja New Yorkissa, ja hän osallistui ryhmänäyttelyihin Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Butovytšin maalausten teemat ovat lähtöisin Ukrainan historiasta ja perinteestä, ja hän käsittelee aiheitaan usein humoristisesti, jopa groteskiin tyyliin. Hän teki myös kirjankuvituksia ja yritysten logoja. Teoksissa on toisinaan ekspressionistisia ja konstruktivistisia aineksia.
Smithtown (New York)

Smithtown on kunta ("town") Yhdysvalloissa New Yorkin osavaltiossa. Sen väkiluku oli 116 296 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Suffolkin piirikunnassa.
Väestö.
Vuonna 2020 Smithtownin 116 296 asukkaasta valkoisia oli 84,5 %, aasialaisia 4,8 %, mustia 1,5 % ja alkuperäisasukkaita 0,1 %. Asukkaista 2,3 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 6,8 % asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. 8,6 % asukkaista oli hispaanoja tai latinoja. Asukkaista 7,7 % oli syntynyt ulkomailla.
Palosaaren työväentalo Taisto

Palosaaren työväentalo Taisto oli Vaasassa Palosaaren kaupunginosassa sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Palosaaren työväenyhdistys Taisto perustettiin aluksi Vaasan työväenyhdistyksen tehtaalaisosastoksi, jonka jäseninä oli pääasiassa Palosaarella sijainneen Vaasan Puuvillatehtaan työntekijöitä. Työväenyhdistys Taisto itsenäistyi vuonna 1905. Yhdistys oli ostanut jo vuonna 1904 talon Sigsbyn kylästä, josta se siirrettiin Palosaaren Kainotielle vuonna 1905. Yhdistys siirtyi vuonna 1919 Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, ja se lakkautettiin vuonna 1926. Taiston työväentalo siirtyi vuonna 1930 perustetun Palosaaren Sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen omistukseen, joka myi sen samana vuonna.
Toimintaa työväentalolla.
Työväentalo Taisto oli Palosaaren järjestöväen keskeinen kokoontumispaikka. Talo oli vapaa-ajan ja poliittisen toiminnan keskus. Siellä järjestettiin poliittisia kokouksia, iltamia ja tansseja. Vaasan työväestön vappumarssi lähti Palosaaren urheilukentältä ja päätyi Taiston talolle. Joulupäivän aamu aloitettiin talolla aamusaarnalla eli poliittisella puheella ja torvisoitolla. Talolla toimi aktiivinen näytelmäseura ja monet työväen urheilujärjestöt. Voimistelu-, urheilu- ja nyrkkeilyharjoitusten lisäksi urheiluseurat tarjosivat monipuolista ohjelmaa erilaisiin tilaisuuksiin. Lauantaisin oli tanssit orkesterien säestäminä.
East Hampton (kunta New Yorkissa)

East Hampton on kunta ("town") Yhdysvalloissa New Yorkin osavaltiossa. Sen väkiluku oli 28 385 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Suffolkin piirikunnan itäosassa, Atlantin rannalla.
Väestö.
Vuonna 2020 East Hamptonin 28 385 asukkaasta valkoisia oli 68,3 %, mustia 2,9 %, mustia 1,7 %, alkuperäisasukkaita 0,7 % ja Tyynenmeren alkuperäisasukkaita 0,1 %. Asukkaista 15,5 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 10,7 % asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. 26,5 % asukkaista oli hispaanoja tai latinoja. Asukkaista 27,2 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 21,4 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Kaappikello

Kaappikello eli lattiakello on lattialla seisova kaappimainen heilurikello. Kaappikello sai alkunsa, kun Englannissa ja Hollannissa tehtiin 1600-luvun puolivälin jälkeen heiluriin ja käyntimekanismiin liittyviä innovaatioita ja uuden mekanismin, heilurin ja painojen suojaksi alettiin valmistaa korkeita kellokoteloita. Käyntitarkkuutensa ansiosta kaappikellosta tuli nopeasti suosittu, ja sen suosio jatkui 1800-luvun puoliväliin saakka.
Historia.
Kaappikellon varhaisena muotona pidetään hollantilaisen tähtitieteilijän Christiaan Huygensin vuonna 1656 kehittämää heilurikelloa, jossa heiluri sääti viisarien pyörimiesnopeutta ns. ”pintelin” välityksellä. Tarkimmat Hyugensin rakentamat kellot heittivät alle minuutilla vuorokaudessa. Englantilainen tiedemies Robert Hooke paransi heilurikellojen käyntitarkkuutta korvaamalla pintelin ankkurihillikkeellä, minkä ansiosta heilurin heilahduskulma pieneni 2–5 asteeseen ja käynninvaihtelu muutamaan sekuntiin vuorokaudessa. Lontoolainen kelloseppä William Clement paranteli Hooken kelloa entisestään pidentämällä heiluria, ja pitkälti hänen ansiostaan kaappikelloista tuli Englannissa hyvin suosittuja 1670-luvulta lähtien.
Ruotsissa kaappikellojen valmistus aloitettiin 1700-luvun alussa Taalainmaalla Stjärnsundin pitäjässä, jonne Englannissa oppinsa saanut keksijä Christopher Polhem perusti konetekniikan verstaan. Saman vuosisadan puolessavälissä kelloja alettiin valmistaa myös Morassa, jossa toimintaan osallistui koko kylän väki. Sekä Stjärnsundin että Moran kaappikelloja levisi Suomeen saakka.
Kaappikellot olivat arvoesineitä, joihin oli varaa aluksi vain kirkoilla, raatihuoneilla ja aateliskartanoilla, myöhemmin myös varakkaimmilla porvareilla. Suomessa niiden koneistoja valmistivat myös maaseudun kellonrakentajat, joista tunnetuimpia olivat Könnin mestarit. Yleensä kellonrakentajat myivät kellot ilman kaappia, jonka ostaja rakensi itse tai teetti puusepällä.
Kaappikellojen suosio oli huipussaan 1800-luvun alussa, mutta alkoi hiipua 1850-luvulla, kun Eurooppaan perustettiin kellotehtaita, jotka valmistivat sarjatuotantona pöytä- ja seinäkelloja.
Valinte

Valinte Oy, 1970-luvun puolivälistä alkaen Lampukas, oli vuodesta 1942 aina 1990-luvun loppupuolelle toiminut suomalainen valaisintehdas. Into Linteron perustama Valinte toimi vuoteen 1959 asti Helsingin Malmilla ja muutti sitten Vantaan Veromieheen osoitteeseen Manttaalitie 1 rakennettuun uuteen tehtaaseen, jota laajennettiin 1964. Valintella oli oma varjostinompelimo, minkä lisäksi se valmisti metallivalaisimia ja kristallikruunuja. 1980-luvulla se keskittyi Lampukas-nimellä kohdevalaisimiin. 
Into Lintero kuoli 1996, ja hänen tyttärenpoikansa Teuvo Salmivalli jatkoi valaisinvalmistusta vuonna 2000 Saarijärvellä.
Valinten valaisimia on toisinaan signeerattu lyhenteellä V-e.
Into Lintero.
Into Lintero (1902–1996) työskenteli synnyinkaupungissaan Porissa aluksi polisilaitoksen kirjanpitäjänä ja sitten Satakunnan Urheiluliike Oy:ssä, jonka osake-enemmistön hän hankki 21-vuotiaana. Vuonna 1941 Lintero muutti Helsinkiin ja perusti metalliyritys Valinte Oy:n, joka sotien jälkeen valmisti valaisinten ohella lastenvaunuja. Hän oli mukana myös Oru-Radio Oy:n, Kotisähkö Oy:n, Lasihytti Oy:n ja Kallion Lasitus ja Hiomo Oy:n toiminnassa.
Stonne

Stonne on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 24 kilometriä Sedanin kaupungista etelään.
Kunnan alueella käytiin toisen maailmansodan aikana Stonnen taistelu. Stonnen 338 metriä korkea kukkula vallattiin vuoron perään 17 kertaa ranskalaisten ja saksalaisten joukkojen välillä. Koko Stonnen kylä tuhoutui tässä neljä vuorokautta kestäneessä panssarivaunutaistelussa toukokuussa 1940.