tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Emilio Arrieta

Pascual Juan Emilio Arrieta y Corera (21. lokakuuta 1823 Puente la Reina – 11. helmikuuta 1884 Madrid) oli espanjalainen säveltäjä. Hänen taustansa oli italialaisen oopperan parissa, mutta hän jäi espanjalaisen musiikin historiaan etenkin ansioistaan zarzuelan parissa.
Arrieta oli maanomistajan poika, joka siirtyi 10-vuotiaana hyväosaisen siskonsa hoivaan Madridiin. Hän opiskeli Madridin konservatoriossa ja vuosina 1841–1845 muiden muassa Nicola Vaccain johdolla Milanon konservatoriossa. Milanon konservatoriossa hän ystävystyi säveltäjä Amilcare Ponchiellin kanssa. Vuonna 1845 esitettiin ooppera "Ildegonda", joka toi Arrietalle La Scalan sävellyspalkinnon. Libreton kyseiseen kolminäytöksiseen oopperaan laati Temistocle Solera, ja ooppera esitettiin menestyksellä useissa Italian kaupungeissa.
Arrieta pääsi Madridiin palattuaan nopeasti kuningatar Isabella II:n suosioon. Hän sai kuningattarelta useita nimityksiä ja pääsi lopulta Madridin Teatro Realin säveltäjä-ohjaajaksi joulukuussa 1849. Pari kuukautta tätä ennen Teatro Realissa oli esitetty Arrietan "Ildegonda"-ooppera. Vuonna 1850 "Ildegondaa" seurasi toinen Arrietan Temistocle Soleran librettoon säveltämä ooppera, "La conquista de Granada". Myöhemmin hän sävelsi myös kaikkiaan yli 50 zarzuelaa, vaikkakin monet näistä ovat tyylillisesti italialaisvaikutteisempia kuin hänen aikalaistensa vastaavat teokset. Arrietan libretisteihin kuului muiden muassa Antonio García Gutiérrez.
Arrieta opetti Madridin konservatoriossa vuodesta 1857 ja pääsi sen johtajaksi Espanjan vallankumouksen (1868) jälkeen. Hänen johtaviin oppilaisiinsa kuuluivat Ruperto Chapí ja Tomás Bretón. Arrieta pääsi Isabella Katolilaisen ritarikunnan jäseneksi. Arrieta sai aivohalvauksen pari vuotta ennen kuolemaansa kotonaan Madridissa vuonna 1894. Jälkikäteen Arrietan teoksista suosittuna on pysynyt etenkin kolminäytöksinen ooppera "Marina" (1871). Siitä on tullut yksi esitetyimmistä espanjalaisista oopperoista.
Joaquín Gaztambide

Joaquín Romualdo Gaztambide y Garbayo (7. helmikuuta 1822 Tudela – 18. maaliskuuta 1870 Madrid) oli espanjalainen säveltäjä, kapellimestari ja kuoronjohtaja. Hän edisti ja modernisoi merkittävästi zarzuelaa.
Gaztambide opiskeli Tudelan katedraalissa Pablo Rubla del Fragon johdolla ja sitten Madridin kuninkaallisessa konservatoriossa pianonsoittoa Pedro Albénizin sekä sävellystä Ramón Carnicerin johdolla. Vuonna 1845 Gaztambidesta tuli Teatro de la Cruzin italialaisen yhtiön kuoronjohtaja. Hän myös matkusti Pariisiin balettiyhtiön johtajana. Palattuaan Espanjaan vuonna 1848 hän sai nimityksen Teatro Españolin johtajaksi. Teatro Españolissa hän kantaesitti ensimmäisen zarzuelansa, "La mensajeran". Gaztambide johti ensimmäistä kertaa Espanjassa Giacomo Meyerbeerin oopperan "Le prophète" ja oli lisäksi ensimmäinen, joka johti Espanjassa Richard Wagnerin musiikkia johtamalla esityksen "Tannhäuser"-oopperan alkusoitosta. Vuonna 1869 Gaztambide perusti oman zarzuelayhtiönsä, jonka kanssa hän kiersi Kuubassa ja Meksikossa. Hän kuitenkin sairastui vakavasti ja kuoli vuonna 1870 pian Madridiin palaamisensa jälkeen.
Gaztambide sävelsi kaikkiaan 44 zarzuelaa. Niistä menestystä saavutti erityisesti "Catalina", jonka esitys myös Meksikossa sai suosiollisen vastaanoton. Muihin Gaztambiden zarzueloihin kuuluvat "Escenas de Chamberí" (yhdessä muiden kanssa, 1850) ja "El valle de Andorra" (1852). Gaztambiden ainoa tiedossa oleva instrumentaalinen sävellys on sinfonia.
Väinö Kristian Ahola

Väinö Kristian Ahola (19. elokuuta 1894 Helsinki – 18. joulukuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Aholan vanhemmat olivat kalastusaseman hoitaja, vääpeli Kristian Ahola ja Eva Elisabeth Kokkonen ja puoliso 1921–1963 arkistonhoitaja Martta Anna Matilda Allas. Ahola tuli ylioppilaaksi vuonna 1914. Osallistuttuaan Suomen sisällissotaan hän opiskeli metsäalaa, valmistuen metsänhoitajaksi vuoden 1918 lopulla. Metsähallituksen palveluksessa Ahola aloitti vuonna 1919 polttopuutoimiston ylimääräisenä apulaisena. Seuraavana vuonna hänestä tuli Jokioisten kartanon apulaismetsänhoitaja ja vuoden 1930 alkupuolella hoitoalueen aluemetsänhoitaja Viitasaarelle. Hän hoiti samalla myös useaan otteeseen metsänhoidon tarkastajan virkoja, mihin tehtävään hän sai pysyvän nimityksen vuonna 1939. Talvisotaan osallistunut ja siellä haavoittunut Ahola toimi jatkosodassa talousupseerina. Ahola valvoi ja ohjasi metsänhoidon tarkastajan tehtävässään valtion metsäomaisuuden hoitoa. Hän vaikutti metsänhoidollisiin kysymyksiin merkittävästi myös monien lehtikirjoitustensa, julkaisemiensa kirjojen ja radioesiintymistensä kautta. Vuonna 1955 hänen virkanimikkeensä muutettiin ylitarkastajaksi ja vuonna 1959 hän sai ansioistaan metsäneuvoksen arvonimen.
Gunnar Arnkil

Carl Gunnar Arnkil (18. lokakuuta 1895 Vilppula – 25. tammikuuta 1982 Nokia) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Arnkilin vanhemmat olivat asemapäällikkö Fritjof Arnkil ja Eva Agnes Johanna Bergström ja puoliso vuodesta 1932 Greta Elisabeth Apelgren. Ylioppilaaksi vuonna 1917 tullut Arnkil valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1921. Valmistuttuaan hän toimi Ruovedellä J. W. Enqvist -yhtiön aluemetsänhoitajana. Puunhankintayhtiö Neptunin palveluksessa Arnkil oli ensin vastaavassa tehtävässä vuodesta 1929 ja sitten yhtiön toimitusjohtajana. Yhtiön lopetettua toimintansa Arnkilista tuli Nokian ensimmäinen metsäpäällikkö. Yrityksen omistamia metsiä Arnkil tuli sitten hoitaneeksi yli 30 vuotta. Arnkilin merkitys Nokian metsäosaston rakentajana ja johtajana oli huomattava, yhtiön palveluksessa olleiden metsätyöntekijöiden määrä nousi yli tuhanteen 1950-luvun puolivälissä ja raakapuun kokonaishankintamäärä moninkertaistui Arnkilin johtajakaudella. Arnkil vaikutti myös teollisuuden puuyhdistyksissä ja metsänhoitajien yhteistyössä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1956. 
Taiteilija Magnus Enckell maalasi vuonna 1919 Arnkilista "Metsästäjä"-nimisen muotokuvan.
Arnkil

Arnkil on sukunimi. Arnkil-nimisiä suomalaisia henkilöitä ovat muun muassa seuraavat:
Perhosen kohtalo

Perhosen kohtalo on Jean Bitarin ohjaama suomalainen dokumentti- ja televisioelokuva vuodelta 2016.
Elokuvassa seurataan kahden vuoden ajan elämää perheessä, jonka tytär teki itsemurhan vuonna 2011.
MC-Helper 3

MC-Helper 3 on Walfrid Rinkisen ohjaama, sketsiryhmä Biisonimafian tekemä suomalainen komediaelokuva vuodelta 2018. Elokuva on julkaistu Elisa Viihde -suoratoistopalvelussa.
Elokuva kertoo MC-Helper-nimisestä mopokerhosta.
Isi (täsmennyssivu)

Isi tai ISI voi viitata johonkin seuraavista:
Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2022

Suomen jääkiekkomaajoukkue Suomessa järjestetyissä vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailuissa. Suomen joukkue pelasi B-lohkossa. Joukkueenjohtaja oli Jere Lehtinen.
Suomi voitti B-lohkon ja eteni puolivälieriin Slovakiaa vastaan. Suomi voitti välierissä Yhdysvallat ja eteni loppuotteluun Kanadaa vastaan. Suomi voitti loppuottelussa Kanadan, ja Suomi voitti neljännen maailmanmestaruutensa. 
Kokoonpano.
Lopullinen joukkue 20. toukokuuta 2022.
Song Kang (näyttelijä)

Song Kang (s. 23. huhtikuuta 1994) on eteläkorealainen näyttelijä. Kang on parhaiten tunnettu rooleistaan Netflixin menestyssarjoissa "Love Alarm" (2019–2021), "Sweet Home" (2020) ja "Navillera" (2021). Hän on saanut lempinimen ”son of Netflix” eli Netflixin poika, sillä monet hänen tähdittämänsä sarjat ovat Netflixin tuottamia. Song on kirjoilla Namoo Actors -nimisessä yhtiössä.
Varhainen elämä.
Song Kang syntyi 23. huhtikuuta vuonna 1994 Etelä-Korean Gyeonggin provinssissa sijaitsevassa Suwonin kaupungissa. Hänen perheeseensä kuuluu äiti, isä ja nuorempi sisarus. Song haaveili kasvaessaan arkkitehdin tai sisustussuunnittelijan ammatista. Hän kommentoi asiaa haastattelussa kertomalla: ”Näin siistejä kuvia ja ajattelin haluavani tehdä sitä, mutta se ei ollut helppoa. Minulla ei ollut mitään tietoa siitä, mistä minun pitäisi aloittaa”. Lopulta kuitenkin Leonardo Dicaprion esitys Jack Dawsonina "Titanicissa" herätti Songin mielenkiinnon näyttelemiseen .
Song Kang on kertonut olevansa BTS-yhtyeen fani. Hän on horoskoopiltaan härkä ja pituudeltaan 186 cm. Uskonnoltaan Song on kristitty. Hän asuu Soulissa, Etelä-Koreassa.
Ura.
Song Kang aloitti näyttelijä- ja televisiouransa vuoden 2017 romanttisessa komediasarjassa nimeltä "The Liar and His Lover". Hän valmistui Konkuk Yliopiston Elokuvataiteiden Laitoksesta. Hänen elokuvauransa alkoi roolilla elokuvassa "Beautiful Vampire" (2018)"." Song on tunnetuin rooleistaan Netflixin menestyssarjoissa "Love Alarm" (2019), "Sweet Home" (2020) ja "Navillera" (2021). Muita rooleja löytyy sarjoista "Nevertheless" (2021), "Man in the Kitchen" (2017–2018), "When the Devil Calls Your Name" (2019) ja "Forecasting Love and Weather" (2022).
Song Kang toimi myös juontajana SBS-televisiokanavan "Inkigayo" nimisessä musiikkiohjelmassa. Hän on myös esiintynyt monissa korealaisissa viihdesarjoissa, kuten "Salty Tour" (2018), "Village Survival, The Eight" (2018) ja "Happy Together" (2018) .
Useat Songin tähdittämistä sarjoista perustuvat webtooneihin eli nettisarjakuviin. "Love" "Alarm", "Sweet" "Home" ja "Navillera" ilmestyivät kaikki alun perin nettisarjakuvina. Myös hänen tuleva sarjansa "I Know, But" on draama adaptaatio samannimisestä nettisarjakuvasta.
Song Kang nimitettiin ehdolle ”Rookie Award” -palkinnon saajaksi vuoden 2018 SBS Entertainment Awardseissa.
Musiikkivideot.
Näyttelemisen rinnalla Song Kang on myös esiintynyt tähän mennessä kolmessa musiikkivideossa. Ennen hänen läpimurtoaan filmikankaalla Songin aikaisimmat roolit olivat kahdessa musiikkivideossa vuonna 2017. Musiikkivideot olivat The Aden "Sweet Summer Night" ja Suran "Love Story". Hänen viimeisin roolinsa oli vuonna 2019 Viben musiikkivideolla "Call Me Back".
Seitsemäs huntu

Seitsemäs huntu on Compton Bennettin ohjaama vuonna 1945 ensi-iltansa saanut Isossa-Britanniassa tehty melodramaattinen elokuva. Sen pääosissa esiintyvät Ann Todd, Herbert Lom ja James Mason. Elokuvan käsikirjoittanut aviopari Sydney ja Muriel Box saivat siitä vuonna 1946 Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnon.
Juoni.
Tunnettu pianisti Francesca Cunningham yrittää itsemurhaa, jonka jälkeen häntä hoitaa tohtori Larson. Tohtori kertoo hänelle käyttämästään psykoterapiamuodosta, jossa potilailta poistetaan ”huntuja” yksi kerrallaan kunnes hän pääsee kiinni potilaan kätketyimpiin ajatuksiin. Hypnoosissa Cunningham kertoo tohtorille elämäntarinansa. Miten hän jäi orvoksi, mistä johtuen joutui lähimmän elävän sukulaisensa, serkkunsa Nicholaksen luo asumaan.
Näyttelijät.
Lähde:
Babylon (vuoden 2022 elokuva)

Babylon on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen eeppinen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Damien Chazelle. Sen pääosia esittävät muun muassa Brad Pitt, Margot Robbie, Diego Calva, Jean Smart, Jovan Adepo ja Li Jun Li. Elokuva sijoittuu 1920-luvun lopun Hollywoodiin, aikaan, jolloin alettiin siirtyä mykkäelokuvista äänielokuviin.
"Babylon" sai maailmanensi-iltansa Los Angelesissa 15. joulukuuta 2022. Teatterilevitykseen Yhdysvalloissa se tulee 23. joulukuuta 2022. Suomen-ensi-iltansa se saanee 20. tammikuuta 2023. Elokuva sai pääosin positiivisia arvosteluja kriitikoilta, jotka kehuivat ohjausta, kuvausta, musiikkeja sekä roolisuorituksia, mutta kritisoivat käsikirjoitusta, graafista sisältöä ja kestoa. Elokuva on ehdolla kolmeen Oscar-palkintoon vuoden 2023 gaalassa: paras puvustus, paras musiikki ja paras lavastus. Se sai myös viisi Golden Globe -ehdokkuutta vuoden 2023 gaalassa: paras musikaali- tai komediaelokuva, paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa (Calva), paras naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa (Robbie), paras miessivuosa (Pitt) ja paras musiikki.
Kaiken maailman kehtolauluja

Kaiken maailman kehtolauluja on Ismo Alangon &amp; Oulu Sinfonian yhteisalbumi. Se julkaistiin 10. syyskuuta 2021. Albumi sisältää aiemmin julkaisemattomia kappaleita sekä poimintoja Alangon uran varrelta. Albumin julkaisukonsertti järjestettiin 16. syyskuuta 2021 Musiikkikeskuksen Madetojan salissa.
Övergivenheten

Övergivenheten on Soilworkin 12. studioalbumi, joka julkaistiin 19. elokuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet "Övergivenheten", "Nous Sommes La Guerre", sekä "Dreams Of Nowhere".
George Koltanowski

George Koltanowski (alunp. Georges, s. 17. syyskuuta 1903 Antwerpen, Alankomaat – 5. helmikuuta 2000 San Francisco Yhdysvallat) oli amerikan-belgialainen shakinpelaaja, shakkikirjailija, -journalisti ja -tuomari, sekä pelin harrastuksen tunnettu edistäjä. Edgar Collen kuoleman jälkeen 1932 hänestä tuli Belgian kärkipelaaja ja myöhemmin hän tuli tunnetuksi sokkona annetuista peli- ja muistinäytöksistään. 
Toisen maailmansodan syttyessä Koltanowski oli Keski-Amerikassa, josta hän 1944 emigroitui Yhdysvaltoihin. Siellä hän keskittyi shakkivalmennukseen ja kirjoittamiseen, sekä kiertämään johtamassa turnauksia ja mainostamassa peliä. Hän kirjoitti kirjan muun muassa Collen avauksesta ja osasi kirjoittaa englanniksi, flaamiksi, ranskaksi ja espanjaksi. Hänen 1947 aloittamansa shakkipalsta San Fransisco Chroniclessa oli ilmeisesti pitkäaikaisin keskeytyksettä jatkunut shakkipalsta maailmassa. Päivittäin ilmestyneitä kolumneja ehti vuoteen 2000 mennessä kertyä 19 000 kappaletta. 
Koltanowskin kilpailu-ura keskittyi 1930-luvulle. Hän voitti Antwerpenin 1932 sekä Barcelonan 1934 ja 1935 kansainväliset turnaukset ja saavutti tasapelin Tarraschia vastaan Meranossa 1924, Alehinia vastaan Hastingsissa 1936-37 ja voitti Akiba Rubinsteinin Antwerpenissä 1931. FIDE myönsi hänelle kansainvälisen mestarin arvon vuonna 1950 hänen sotaa edeltävien tuloksiensa perusteella ja vuonna 1988 kunniasuurmestarin arvon. Hän sai kansainvälisen tuomarin arvon vuonna 1960 ja toimi Yhdysvaltain shakkiliiton puheenjohtajana 1976–1978.
Hän teki monia sokkosimultaaniennätyksiä. Edinburghissa 1937 hän pelasi 34 vastustajaa vastaan tehden 13,5 tunnissa tuloksen +24 =10. Vuonna 2000 monet pitivät sitä edelleen virallisena maailmanennätyksenä, koska se oli heidän mukaansa paremmin valvottu kuin Miguel Najdorfin suoritukset 1943 ja 1947. San Franciscossa joulukuussa 1960 hän pelasi sokkona 56 peliä peräkkäin 10 sekunnin miettimisajalla per siirto. Aikaa häneltä meni 9 tuntia ja hän saavutti tuloksen +50 =6.
Cancer Culture

Cancer Culture on Decapitatedin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 27. toukokuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlenä kappale ”Just a Cigarette”.
Ibrutinibi

Ibrutinibi (C25H24N6O2) on pyratsolopyrimidiinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä syöpälääkkeenä. Ibrutinibi kuuluu WHO:n keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Ibrutinibin vaikutukset perustuvat siihen, että se sitoutuu entsyymiin, jota kutsutaan Brutonin tyrosiinikinaasiksi, ja estää sen toiminnan. Sitoutuminen tapahtuu ATP:n sitoutumiskohdan kysteiiniaminohappoon joka reagoi ibrutinibin kanssa Michael-additiolla. Entsyymin toiminnan estymisen jälkeen useat syöpäsolujen erilaistumisen ja jakaantumisen kannalta keskeiset toiminnot häiriintyvät ja solut kuolevat. Ibrutinibia käytetään muun muassa kroonisen lymfaattisen leukemian, manttelisolulymfooman ja Waldenströmin makroglobulinemian hoidossa. Lääkeaine annostellaan tablettina.
Haittavaikutukset.
Ibrutinibi voi aiheuttaa haittavaikutuksinaan ripulia, ihottumaa, keuhkokuumeen, verenvuotoa, kohonnutta verenpainetta ja neutropeniaa. Vakavimpia haittavaikutuksia ovat sydäntapahtumat kuten eteisvärinä.
Valmistus.
Ibrutinibia valmistetaan kuusivaiheisella reitillä lähtien o-fenoksibentsoyylikloridista. Keskeinen valmistuksessa käytetty kemikaali on kiraalinen 3-hydratsinopiperidiinijohdannainen.
Australopithecus praegens

Australopithecus praegens eli varhaisapinaihminen on nimitys Walter W. Fergusonin vuonna 1989 kuvaamalle apinaihmislajille. Ferguson kuvasi lajin Pohjois-Kenian Tabarinista löytyneen fossiilisen alaleuan oikean puoliskon perusteella. Alaleuan yhteydessä oli myös kaksi poskihammasta. Löydetty fossiili on noin 4,15–5,15 miljoonaa vuotta vanha. 
Koska "A. praegensin" fossiileita on löytynyt vain vähän, on epäselvää, pitäisikö sen kuulua se "Australopithecus"-sukuun. Samaan aikaan nykyisen Etiopian alueella eli "Ardipithecuksia", ja Keniassa samalla alueella eli lähes samaan aikaan kenianapinaihmisiä ja afarinapinaihmisiä. Kaikkien edellä mainittujen lajien suhde löydettyyn fossiiliin on yhtä lailla epäselvä, joskin löydetty alaleuka on pienempi kuin muut afarinapinaihmisistä löydetyt alaleukafossiilit. Vuonna 1998 ehdotettiin, että löydetty fossiili kuuluisi "Ardipithecus ramidus" -lajiin löydettyjen poskihampaiden kapeuden ja ohuen hammaskiilteen perusteella. Myös vuonna 2015 julkaistu tutkimus tukee sitä, että fossiili tulisi alustavasti luokitella "A. ramidus" -lajiin kuuluvaksi. Toistaiseksi "A. praegens" on kuitenkin "Australopithecus"-suvun apinaihmislajeista vanhin.
Luhalahden työväentalo Luhalinna

Luhalahden työväentalo Luhalinna on Ikaalisten Luhalahden kylässä sijaitseva työväentalo. Talo on edelleen käytössä ja sitä vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin.
Historiaa.
Luhalahden työväenyhdistys perustetiin 1906. Oman talon yhdistys rakensi Huopionkosken rannalle 1909.
Sodan jälkeen vanhaksi käynyt rakennus purettiin ja nykyinen rakennus rakennettiin vanhan viereen 1956. Rakennusluvan piirustuksina käytettiin Työväenyhdistysten Keskusliiton Luhalahden työväentalolle laatimia rakennuspiirustuksia. Piirustukset valmistuivat 1950, ja rakennus oli valmis 1956. Piirustuksista ovat toteutuneet ulkomitat ja tilojen jako saliin, ravintolakäyttöön ja yläkerran asuntoon. Julkisivun näkyviä muutoksia ovat kuistit, niiden malli ja paikka sekä ikkunoiden puitejako ja sijoittelu. Nykyinen, ajan rakentamista edustava pääsisäänkäynti poikkeaa selkeästi piirustuksista. Työväentalon tontti on erotettu 1956 Ahtolan tilasta.
Rakennus.
Nykyinen talo on vuodelta 1956.Salin ja kaksikerroksisen ravintola- ja asuinosan käsittävä rakennus on rakennettu matalalle betonisokkelille. Katto on satulakatto, joka on katettu profiilipellillä. Rakennuksen runko on vuorattu peiterimavuorauksella, vuoraus on maalattu keltaiseksi, nurkka-, ikkuna ja ovilistat ovat ruskeat. Ikkunat ovat kaksikerroksisessa osassa vaakaikkunat, kolmijakoiset, saliosan eteläpuolella kookkaat 6-ruutuiset ikkunat. Ikkunat ovat alkuperäiset lukuun ottamatta salin ikkunoita, jotka on uusittu. Sisäänkäynti on eteläpuolella, talon länsipäädyssä. Sisäänkäyntiä suojaa aumakattoinen umpikuisti, jonka julkisivussa on kaksi pyöreää ikkunaa. Ulko-ovet ovat puuta ja lasia, kahva on ajalle tyypillinen, pitkä metalli- ja puurakenteinen. Ovessa ja sisäänkäynnin syvennyksen yhteydessä on käytetty kapeaa panelointia. Alkuperäisiä betoniportaita on jatkettu, jotta 2000-lukua edustava metallirakenteinen pyörätuoliluiska on saatu rakennettua.
Rakennuksen kellarissa ollut putka on muutettu kuntosaliksi.
Säilyneisyys.
Rakennus on säilyttänyt alkuperäiset ominaispiirteensä, ikkunat, ovet, ulkovuorauksen ja kuistin. Muutoksia ovat salin ikkunat, jotka ovat uusittu vanhaa jakoa noudattaen sekä maalaus. Rakennuksen toteutus ei ole täysin Keskusliiton piirustusten mukaan.
Kulttuurihistorialliset arvot.
Rakennus on perinteinen keskusjärjestössä suunniteltu ja rakennusvaiheessa muutettu työväentalo Huopion keskustassa, raitin sillankorvalla. Samalla paikalla vanhemman työväentalon korvannut työväentalorakennus edustaa sotien jälkeistä rakentamista ja on säilyttänyt hyvin ominaispiirteensä. Raitin itäpäähän sijoittuvalla rakennuksella on historiallisia, rakennushistoriallisia ja maisemallisia arvoja osana vanhaa liikeraittia.
Skala (Aresin albumi)

Skala on Aresin esikoisalbumi, joka julkaistiin 12. marraskuuta 2021. Kappaleisiin ”Skala”, sekä ”Hermès” on julkaistu musiikkivideot Videot on kuvattu Aresin suvun synnyinsijoilla Kreikassa.
Emanuel Elfvenberg

Emanuel Elfvenberg (7. lokakuuta 1749 Kuorevesi – 2. elokuuta 1790 Kuopio) oli suomalainen piirilääkäri, joka löysi 1770-luvulla Runnin terveyslähteen ja teki sen tunnetuksi.
Elfvenbergin vanhemmat olivat Längelmäen kirkkoherra Erik Johan Lethalin, myöhemmin Elfvenberg (noin 1718–1787) ja Hedvig Lucander. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1766 ja valmistui opiskeltuaan Turun akatemiassa ja Uppsalan yliopistossa lääketieteen kandidaatiksi 1775, lisensiaatiksi 1776 ja lääketieteen tohtoriksi 1781.
Elfvenberg toimi Kuopion piirin piirilääkärinä vuodesta 1778 alkaen. Hän sai asessorin arvon 1785.
Elfvenberg löysi Runnin terveyslähteen ollessaan virkamatkalla joskus 1770-luvulla. Matkatessaan pitkin Iisalmen Kiurujoen rantaa hän kertoman mukaan tapasi lammaslauman paimenineen ja huomasi, että lampaiden sorkkia peitti omituisen näköinen paksu, punaruskea savi. Paimenelta Elfvenberg sai kuulla, että läheisellä joen metsärinteellä oli rautapitoista vettä pulppuava lähde, jonka ruostesaveen lampaat olivat tahrineet itsensä. Elfenberg kuuli myös, että lähteen vedellä oli parantava voima ja monet henkilöt olivat sen vedellä parantuneet vaivoistaan. Elfvenberg ilmoitti lähteestä Suomen lääkintäviranomaisille. Kun lähteen vesi tutkittiin, se havaittiin hyvin rautapitoiseksi ja veden todettiin vastaavan ulkomaisten terveyslähteiden vesiä. Elfvenberg palkittiin löydöstään asessorin arvonimellä.
Runnin lähteen maine levisi myös ulkomaille, kun Henrik Gabriel Porthan mainitsi siitä vuosina 1793–1794 julkaistussa "Tuneldin maantieteen" liitteeksi kirjoittamassa kuvauksessa Suomen maantieteestä. Kuopion läänin kuvernööri, kenraalimajuri Simon Vilhelm Carpelan osti vuonna 1797 lähteen maa-alueen ja rakennutti sinne Vilhelmsdalin kartanon vanhuudenkodikseen. Runnin alueelle johtanut tie kunnostettiin, ja kesäisin alkoi Iisalmesta Vilhelmsdaliin ja edelleen Kiuruvedelle vilkas veneliikenne. Carpelan raivautti ja kuivatti lähteen ympäristön ja rakensi lähteen viereen vierailijoita varten pienen lautavajan. 1800-luvun alussa lähteellä kävi vieraita noin 200–300 vuodessa.
Emanuel Elfvenberg oli naimisissa vuodesta 1785 Maria Sofia Porthanin (k. 1841) kanssa, jonka isä oli Kuopion kirkkoherra Henrik Porthanus, myöhemmin Porthan (1712–1788).
Timo Brofeldt

Timo Kullervo Brofeldt (10. maaliskuuta 1894 Kuopio – 22. tammikuuta 1951 Renko) oli suomalainen metsänhoitaja, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Brofeldtin vanhemmat olivat toimitusjohtaja Kaarlo Brofeldt ja Eva Vilhelmina Stenius ja puoliso vuodesta 1920 rakennusmestari Margit Elisabeth Castrén. Metsänhoitaja Kata Jouhki oli heidän tyttärensä. Timo Brofeldtin veli oli professori Simo Brofeldt, veljesten setä oli puolestaan kirjailija Juhani Aho. Timo Brofeldt tuli ylioppilaaksi vuonna 1913 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1916. Hän meni valmistuttuaan töihin Thomén Metsätoimistoon, jossa hän sitten työskenteli yli kolmekymmentä vuotta. Toimisto kartoitti, inventoi ja arvioi metsiä, teki metsätaloussuunnitelmia ja osti puuta asiakkaille. 
Suomen sisällissotaan Brofeldt osallistui Savon ryhmän adjutanttina. Brofeldtista tuli Thomén Metsätoimiston osakas sen perustajan kuoltua. Hän oli myös Halkoyhtymä-yrityksen johtaja ja toimi jalopuiden siemeniä maahan tuovassa Proveniens-yrityksessä. Yksi Brofeldtin työn tuloksia oli Thomén Metsätoimiston ryhtyminen vientiagentiksi kaivos- ja muun pyöreän puun myynnissä Englantiin. Sotien aikana Brofeldt toimi sotilashallinnon alaisissa tehtävissä, mutta palveli myös metsätoimistonsa kautta metsätyö- ja kuljetustarpeita. Halkoyhtymä-yrityksen kautta hän vielä sotien jälkeenkin vaikutti merkittävästi polttopuuhuoltoon.
Talvisodan aikaan Brofeldt oli perustetun rautatiehallituksen puutavaratoimiston johtokunnan ensimmäinen puheenjohtaja ja myöhemmin kyseisen neuvottelukunnan jäsen.
Jatkosodan aikana Suomen vallattua Itä-Karjalan Brofeldt määrättiin Itä-Karjalan sotilashallinnossa metsäasiaintoimiston päälliköksi. Toimiston tehtäviin kuului mm. sotasaaliina saatujen puutavaramäärien arviointi, keskenjääneiden uittojen loppuunsaattaminen ja polttopuiden hankinta talvikautta varten. Brofeldt hoiti päällikkötehtävää reilun vuoden eli vuoden 1942 loppuun.
Vuodesta 1945 Brofeldt oli Thomén Metsätoimiston yksinomistajana, mutta perusti lisäksi uuden Metsä- ja Uittoväline -yhtiön. Metsätoimistoon hän palkkasi myös tyttärensä Kata Jouhkin puolison, metsänhoitaja Leo Jouhkin. Liikemiesuran katkaisi Brofeldtin varhainen kuolema heti alkuvuonna 1951. Brofeldt, jolla oli myös runsaasti alansa luottamustoimia, oli saanut metsäneuvoksen arvonimen kymmen vuotta aiemmin, vuonna 1941.
Intohimoinen muukalainen

Intohimoinen muukalainen ("The Passionate Stranger" tai "A Novel Affair") on Muriel Boxin ohjaama brittiläinen draamakomedia jonka ensi-ilta oli vuonna 1957. Sen pääosia esittävät Ralph Richardson, Margaret Leighton, Carlo Justini ja Patricia Dainton.
Judith Wynter on kirjailija joka on onnellisessa avioliitossa professori Roger Wynterin kanssa. Professorin saatua halvauskohtauksen taloon tulee italialainen komea Carlo autonkuljettajaksi, ja elämä muuttuu monimutkaiseksi.
Näyttelijät.
Lähde:
Francisco Asenjo Barbieri

Francisco Asenjo Barbieri (3. elokuuta 1823 Madrid – 17. helmikuuta 1894 Madrid) oli espanjalainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä. Häntä on pidetty zarzuelan taidemuodon isänä.
Asenjo Barbieri syntyi nimellä Francisco Asenjo, mutta otti myöhemmin käyttöön Barbieri-nimen äidinisänsä kunniaksi. Äidinisä työskenteli Teatro de la Cruzissa, jossa Asenjo Barbieri lapsena sai ensikosketuksensa teatteriin ja musiikkiin. Varhaisimman musiikkikasvatuksensa hän sai José Ordóñez Mayoritolta. Vuonna 1837 Asenjo Barbieri pääsi Madridin kuninkaalliseen konservatorioon, jossa opiskeli klarinetin- ja pianonsoittoa, laulua sekä sävellystä. Hänen opettajiaan olivat Ramón Broca, Pedro Albéniz, Baltasar Saldoni ja Ramón Carnicer.
Asenjo Barbierin ensimmäinen ooppera oli italiankielinen "Il Buontempone" (1847). Italiankielisestä oopperasta Asenjo Barbieri siirtyi zarzuelaan, jota edustavista teoksista ensimmäisensä hän sävelsi vuonna 1850. Vuodesta 1851 lähtien hän työskenteli Teatro del Circossa. Vuonna 1856 hän oli mukana perustamassa Teatro de la Zarzuelaa. Lisäksi Asenjo Barbieri perusti vuonna 1866 orkesterimusiikin seuran; hän toi runsaasti saksalaista sinfonista ohjelmistoa esitettäväksi Madridiin.
Kaikkiaan Asenjo Barbieri sävelsi yli 60 zarzuelaa. Hänen teostensa joukossa ovat "Jugar con fuego" (1851), "Los diamantes de la Corona" (1854), "El Diablo en el poder" (1856), "Entre mi mujer y el negro" (1859), "Pan y Toros" (1864) ja "El barberillo de Lavapiés" (1874). Musiikin ohella Asenjo Barbieri julkaisi laajan valikoiman kirjoja musiikista, politiikasta ja muista aiheista. Hän julkaisi myös teoksen "Cancionero musical de los siglos XV y XVI" (1890), joka on 459 transkriptiota kuninkaallisen palatsin kirjaston käsikirjoituksista sisältävä 1400–1500-lukujen musiikin kokoelma.
Christian Rabjerg Madsen

Christian Rabjerg Madsen (s. 24. maaliskuuta 1986 Silkeborg) on tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimi Tanskan sisä- ja asuntoministerinä toukokuusta joulukuuhun 2022. Hän on istunut kansankäräjillä vuodesta 2015.
Yksityiselämä.
Madsen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Northville Charter Township

Northville Charter Township, virallisesti Charter Township of Northville on kunta ("charter township") Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 31 758 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Waynen piirikunnan luoteisnurkassa. Northville Charter Township ympäröi osaa Northvillen kaupungista. Northville Charter Township kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen.
Väestö.
Vuonna 2020 Northville Charter Townshipin 31 758 asukkaasta valkoisia oli 80,5 %, aasialaisia 14,2 %, mustia 1,0 % ja alkuperäisasukkaita 0,5 %. 20,2 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 17,4 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Brownstown Charter Township

Brownstown Charter Township on kunta ("charter township") Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 33 194 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Waynen piirikunnassa ja koostuu kolmesta eri alueesta. Brownstown Charter Township kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen.
Väestö.
Vuonna 2020 Brownstown Charter Townshipin 33 194 asukkaasta valkoisia oli 78,9 %, mustia 9,0 % ja aasialaisia 6,9 %. 11,5 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 7,6 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Livonia (Michigan)

Livonia on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 95 535 vuonna 2020, ja se on Michiganin yhdeksänneksi suurin kunta. Kaupunki sijaitsee Waynen piirikunnassa. Livonia kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen.
Väestö.
Vuonna 2020 Livonian 95 535 asukkaasta valkoisia oli 87,8 %, mustia 4,1 % ja aasialaisia 3,7 % ja alkuperäisasukkaita 0,1 %. 10,6 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 8,3 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Olivia Ulenius

Olivia Alexandra Linnéa Ulenius (s. 2007 Maarianhamina) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ruotsin Damallsvenskanissa pelaavaa Djurgårdenia.
Ura.
Ulenius debytoi aikuisten sarjoissa jo 13-vuotiaana kaudella 2020 Naisten Kolmosessa IFK Mariehamnin joukkueessa. Kansallisessa Liigassa hän pelasi ensimmäiset kaksi otteluaan syyskuussa 2021 Åland Unitedin joukkueessa ja teki sitten seuran kanssa vuoteen 2024 ulottuvan sopimuksen. Keväällä 2022 Uleniuksen sopimusta jatkettiin vuoteen 2025. Hän pelasi kaudella 2022 liigassa 21 ottelua ja teki niissä kuusi maalia: toukokuussa yhden FC Ilvestä vastaan, elokuussa kaksi Pallokerho-35:tä ja yhden PK-35 Vantaata vastaan sekä syyskuussa kaksi jälleen Pallokerho-35:tä vastaan. Hän saavutti SM-pronssia ja voitti Suomen Cupin, jonka loppuottelun parhaaksi pelaajaksi hänet valittiin. Tammikuussa 2025 Ulenius siirtyi Djurgårdeniin.
Ulenius pelasi ensimmäisen maaottelunsa huhtikuussa 2022, jolloin Suomen alle 15-vuotiaiden tyttöjen maajoukkue kohtasi Viron.
Isabella Katolilaisen ritarikunta

Isabella Katolilaisen ritarikunta () on espanjalainen ritarikunta. Se on perustettu vuonna 1815 ja nimetty Isabella Katolilaisen mukaan. Ritarikunta oli alkujaan tunnustus Espanjaa ja Latinalaisen Amerikkaa hyödyttäneistä ansioista ja sitä jaettiin vain miehille. Naisille ritarikunta avattiin vuonna 1938.
Nykyään sitä myönnetään tunnustuksena Espanjaa hyödyttäneistä ansioista. Kunnianosoitusta jaetaan pääsääntöisesti vain ulkomaalaisille siviileille. Ritarikunnan suurmestari on Espanjan hallitsija, joka vahvistaa kaikki nimitykset ritarikuntaan. 
Kunnianosoitusta jaetaan yhdeksässä luokassa:
Romulus (Michigan)

Romulus on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 25 178 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Waynen piirikunnassa. Romulus kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen, ja se tunnetaankin parhaiten Detroitin suurkaupunkialueen lentoaseman sijaintipaikkana.
Väestö.
Vuonna 2020 Romuluksen 25 178 asukkaasta valkoisia oli 53,9 %, mustia 40,7 % ja aasialaisia 1,0 %. 5,7 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 3,1 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Siviilimeriitin ritarikunta

Siviilimeriittien ritarikunta () on espanjalainen ritarikunta. Se on perustettu vuonna 1926 kuningas Alfonso XIII:n käskystä. Espanjan toinen tasavalta lakkautti ritarikunnan 1933, mutta Francisco Franco palautti sen yhdeksän vuotta myöhemmin.
Kunnianosoitusta jaetaan tunnustuksena ainutlaatuisista teoista kansakunnan hyväksi. Saaja voi olla joko espanjalainen tai ulkomaalainen. Ritarikunnan suurmestarina toimii Espanjan hallitsija, joka vastaa kaikista uusista nimityksistä.
Kunnianosoitusta jaetaan kahdeksassa luokassa:
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2022 kokoonpanot

Tämä on luettelo jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin 2022 nimetyistä urheilijoista. Pelaajan nimen yhteydessä on ilmoitettu hänen pelipaikkansa, pelinumeronsa kilpailuissa ja kaudella 2021–2022 edustamansa seura.
Lohko B.

Pääartikkeli: Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2022
Aleksandra Gorjatškina

Aleksandra Gorjatškina (; s. 1998 Orsk, Venäjä) on venäläinen shakin suurmestari, kaksinkertainen naisten Venäjän mestari ja moninkertainen tyttöjen maailmanmestari ja Euroopan-mestari. Hän on otellut maailmanmestaruudesta vuonna 2020 Ju Wenjunia vastaan.
Gorjatškina syntyi 1998 Uralin liepeillä kahden ammattishakinpelaajan lapsena. Hän menestyi jo nuorena, voittaen ensimmäisen maailmanmestaruutensa nuorten sarjoissa jo alle 10-vuotiaana. Gorjatškina voitti kultaa alle 10-vuotiaissa 2008, alle 14-vuotiaissa 2011, alle 18-vuotiaissa 2012 sekä alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2013 ja 2014. Nuorten sarjoista hänellä on myös kolme Euroopan mestaruutta. Vuonna 2015 hän voitti Venäjän naisten mestaruuden ja uusi sen 2017. Vuonna 2017 hän sai myös hopeaa naisten EM-kilpailuissa. 
Gorjatškina nousi naisten kansainväliseksi mestariksi 2011, naisten suurmestariksi 2012 ja suurmestarin arvon hän sai 2018. MM-turnauksissa hän pelasi 2015, 2017 ja 2018, mutta putosi joka kerralla jo toisella kierroksella.
Kaksikymmenvuotiaana hän voitti vuonna 2019 Kazanissa pelatun naisten ehdokasturnauksen tuloksella 9½/14 ja pääsi haastamaan maailmanmestari Ju Wenjunin. Jatkopeleihin mennyt MM-ottelu vuonna 2020 päättyi Jun voittoon 8½–7½.
Logan Thompson

Logan Thompson (s. 25. helmikuuta 1997, Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-joukkue Washington Capitalsin organisaatiossa.
Thompson pelasi aiemmin WHL juniorisarjassa Brandon Wheat Kingsin joukkueessa.
13. heinäkuuta 2020 Thompson allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Vegas Golden Knightsin kanssa. Hän teki NHL-debyyttinsä 11. maaliskuuta 2021 ottelussa Minnesota Wildia vastaan. Thompsonia ei ole varattu NHL:ään.
Kesäkuussa 2024 Golden Knights kauppasi Thompsonin Washington Capitalsiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2024 varaustilaisuudessa ja kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa.
Tammikuussa 2025 Thompson teki Capitalsin kanssa kuusivuotisen ja yhteensä 35,1 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura.
Thompson edusti Kanadaa vuoden 2022 MM-kisoissa.
Bjarne Bützow

Bjarne Bützow (17. lokakuuta 1897 Oulun maalaiskunta – 8. marraskuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Bützowin vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Birger Bützow ja Anna Dahl ja puolisot 1924–1936 Elli Rakel Linnea Ljufström ja vuodesta 1938 Tuomi Inger Helenius. Bützow tuli ylioppilaaksi Oulussa vuonna 1916 ja suoritti metsätutkinnon vuonna 1920. Hän oli valmistuttuaan aluemetsäpäällikkö Uleån Kajaanin yksikössä ja sitten uittopäällikkö Kiiminginjoen ja Lohjan uittoyhdistyksissä. Vuonna 1924 Bützow siirtyi G. A. Serlachius -yhtiön Mäntän metsänhoitoalueen metsänhoitajaksi kymmeneksi vuodeksi, mutta palasi sitten Ouluun Toppila-yhtiön sellutehtaan metsäpäälliköksi vuonna 1934. 
Sota-aikana Bützow toimi ensin Rautatiehallituksen metsäpäällikkönä ja sitten säännöstelyhallinnon johtavana metsätyöasiantuntijana, vastaten sodan loppuvaiheessa valtion kaikesta puunhankinnasta. Sotien jälkeen vuonna 1945 hän meni Kuusankoskelle Kymin Osakeyhtiön metsäpäälliköksi ja oli samalla käytännössä Suomen kaikkien uittoyhdistysten johtokunnan jäsen. Bützowilla oli myös runsaasti luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1948.
Upseeri, kilparatsastaja Yngve Bützow oli Bjarne Bützowin veli.
Kotona kylässä

Kotona kylässä on Kiti Luostarisen ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2012. 
Elokuvassa kuvataan ohjaaja Luostarisen kotikuntaa Luhankaa, siellä asuvia ihmisiä ja sen luontoa. Elokuvassa tutkitaan kysymystä siitä, miten ihmiset muodostavat paikan ja yhteisön ja kuinka paikka vaikuttaa ihmisiin.
AfterLife (Five Finger Death Punchin albumi)

AfterLife on Five Finger Death Punchin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 19. elokuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlet ”AfterLife”, ”IOU”, ”Welcome To The Circus”, sekä ”Times Like These”.
Mauritz Wolmar Waenerberg

Mauritz Wolmar Waenerberg (9. heinäkuuta 1842 Porvoon pitäjä – 31. joulukuuta 1922 Inari) oli suomalainen merikapteeni ja metsäpäällysmies. Hänet tunnettiin "Lapin sedän" nimellä.
Mauritz Wolmar Waenerbergin vanhemmat olivat ylimetsänhoitaja Otto Vilhelm Waenerberg (1815–1893) ja Elise Konstantia Kristina Gyllenberg (1818–1843). Hänen nuorempi veljensä oli aluemetsänhoitaja Otto Gabriel Waenerberg (1855–1901).
Mauritz Wolmar Waenerberg lähti heti koulusta päästyään merille 1857 priki Justitialla. Hän suoritti perämiestutkinnon 1864 Kristiinankaupungissa ja 1869 merikapteenin tutkinnon Helsingissä. Waenerberg oli sitten perämiehenä ja myöhemmin päällikkönä Björkö-nimisessä fregatissa. Waenerberg oli kolmen vuoden ajan merenmittauskunnan palveluksessa. Hän siirtyi sitten metsäalalle toimien ensin vt. metsäpäällysmiehenä Sotkamon hoitoalueella ja sitten vuodesta 1877 Inarin hoitoalueen metsäpäällysmiehenä. Hän jäi eläkkeelle 1910 mutta hoiti vielä vuodesta 1907 alkaen Inarin postitoimistoa. Waenerberg toimi Inarissa myös meteorologisten säähavaintojen tekijänä. 
Waenerberg omisti Inarin Kaamasessa Thule-nimisen maatilan. Thulen tilan oli perustanut Utsjoen ja Inarin kirkkoherra Jakob Fellman Kaamasjoen suulle vuonna 1822. Tilasta tuli sittemmin kruunun metsänhoitajan virkatalo kun metsänhoitaja Frans Johan Frithiof Silén osti puolet tilasta 1869 ja rakensi sinne virkatalonsa. Waenerberg asui Thulessa vuodesta 1877 alkaen ja hän harjoitti tilalla muun muassa lavaviljelyä tuotaaen kurkkuja ja tomaatteja omaan käyttöön. Waenerberg oli 1900-luvun alussa mukana Aktiebolaget Prospektorin kullanetsinnässä Ivalojoen alueella, jossa hänellä oli valtauksia.
Vieraanvaraisen "Lapin sedän" Thulen tilalla vierailivat Lapissa käyneet virkamiehet, tutkijat, matkailijat, kullanetsijät, metsästäjät ja kalastajat usein kysymässä neuvoja veneiden ja soutajien sekä muonan saannista, kulkureiteistä ja muista kysymyksistä. Lapin setä Waenerberg kuoli 80-vuotiaana ja hänet haudattiin helmikuussa 1923 Inarin hautausmaalle.
Waenerbergin poika Uno Waenerberg (s. 1882) toimi Inarin nimismiehenä ja postinhoitajana ja piti Thulen tilaa isänsä jälkeen. Thulen tila jäi Petsamon maantien valmistuttua syrjään liikennevirroista mutta siellä vieraili edelleen Lapin kävijöitä.
Sotungin kylähullut

Sotungin kylähullut on Jean Bitarin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumentti- ja televisioelokuva vuodelta 2014.
Elokuvassa seurataan Vantaalla sijaitsevan Sotungin kyläyhteisöä ja siellä asuvia ihmisiä.
Ilmari Ebeling

Oskar Ilmari Ebeling (19. tammikuuta 1893 Kälviä – 2. toukokuuta 1975 Kajaani) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Ebelingin vanhemmat olivat rovasti Berndt Wilhelm Ebeling ja Matilda Fransiska Durchman ja puoliso vuodesta 1934 hammaslääkäri Gretel Maria Inberg. Professori Kari Ebeling oli heidän poikansa. Oikeusneuvos Vilho Ebeling oli puolestaan Ilmari Ebelingin veli. Ilmari Ebeling tuli ylioppilaaksi Tampereella vuonna 1911 ja valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1914. Hän oli valmistuttuaan metsänhoitaja Metsähallituksen hoitoalueella Pyhäjoelle 1915–1916. Vuonna 1917 Ebeling siirtyi valtion omistaman sahan palvelukseen Siuroon, toimien ensin kasöörinä ja kirjanpitäjänä ja sitten apulaisjohtajana vuoteen 1922 asti. Kajaanin Puutavaran metsänhoitajaksi ryhtyneen Ebelingin tehtävät laajenivat emoyhtiö Uleån metsänhoitoon. Oltuaan keväästä 1925 Sortavalan Puutavara -yhtiön toimitusjohtaja Ebeling palasi entisiin tehtäviinsä vuosiksi 1926–1933. Yhtiöiden metsäpäällikkönä Ebeling toimi vuoteen 1935 ja sitten Kajaani-yhtiöksi nimensä muuttaneen Kajaanin Puutavaran metsäpäällikkönä vuoteen 1958 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle. Vuonna 1950 metsäneuvoksen arvonimen saanut Ebeling oli myös tunnettu uiton asiantuntija, jolla oli useita metsäalan luottamustehtäviä.
Ebeling

Ebeling on sukunimi. Ebeling-nimisiä suomalaisia henkilöitä ovat muun muassa seuraavat:
Jumalainen valo – Leonardo da Vilhu

Jumalainen valo – Leonardo da Vilhu (myös Jumalainen valo) on Jean Bitarin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumentti- ja televisioelokuva vuodelta 2013.
Elokuva on henkilödokumentti taiteilija Risto Vilhusesta, taiteilijanimeltään "Leonardo da Vilhu". Dokumentissa seurataan Vilhusen elämää ja työntekoa hänen Vantaan Sotungissa sijaitsevassa veistospuistossaan sekä ateljeessaan.
Volodymyr Hnatjuk

Volodymyr Hnatjuk (9. toukokuuta 1871 Velesniv, Butšatšin piiri, Galitsia, Itävalta-Unkari – 6. lokakuuta 1926 Lviv, Puolan toinen tasavalta) oli ukrainalainen kansatieteilijä, kirjallisuudentutkija, kääntäjä, journalisti ja yhteiskunnallinen vaikuttaja Länsi-Ukrainassa.
Hnatjuk oli vuodesta 1899 lviviläisen Ševtšenkon tieteellisen seuran (NTŠ) jäsen, vuodesta 1902 pietarilaisen Keisarillisen tiedeakatemian jäsen, vuodesta 1905 prahalaisen kansanperinneseuran jäsen sekä wieniläisen Itävallan kansantaideseuran jäsen, suomalaisen Folklore Fellows -kansanperinneseuran jäsen ja kiovalaisten Ukrainan kansallisen tiedeakatemian ja Kansanperinneseuran jäsen vuodesta 1924.
Hnatjuk opiskeli 1894–1898 Lvivin yliopistossa ja toimi akateemisen Hromada-yhdistyksen johdossa. Hänen silloisista mentoreistaan Myh’ailo Hruševskyistä ja Ivan Frankosta tuli hänen elinikäisiä työtovereitaan. Hän oli vuodesta 1898 kuolemaansa saakka NTŠ:n pääsihteeri ja toimi muissa alan merkittävissä luottamustehtävissä. Hän toimitti seuran julkaisuja ja kirjoitti niihin. Hänen aikanaan seurasta tuli korkeatasoinen tieteellinen seura. Hän oli kaksi kautta (1899–1906, 1922–1926) "Literaturno-naukovyi vistnykin" toimituskunnassa ja kirjoitti moniin muihinkin ukrainalaisiin ja ulkomaisiin julkaisuihin. Hän oli Ukrainalais-ruteenilaisen kustannusyhtiön perustajia ja toimi sen johdossakin.
Ivan Frankon ja Fedir Vovkin kanssa hän muutti länsiukrainalaisen kansanperinteen keräämisen tieteelliseksi toiminnaksi. Sairastuttuaan 1903 tuberkuloosiin hän ei enää voinut osallistua kenttätyöhön, mutta hän organisoi 800 folkloristin kirjeenvaihdon, jonka avulla koottiin valtavasti aineistoa julkaistavaksi hänen päätoimittamissaan NTŠ:n julkaisusarjoissa ja kokoelmassa "Das Geschlechtsleben des Ukrainischen Bauernvolkes" (kaksi osaa, 1909, 1912).
Hnatjuk edusti vertailevaa historiallista lähestymistapaa, jota hän sovelsi tutkimuksissaan. Hänen kirjoituksensa ukrainan kielen murteista, erilaisista kielimuodoista sekä normatiivisesta kieliopista ja oikeinkirjoituksesta olivat merkittävä panos kielitieteen alalla. Poliittisilta näkemyksiltään hän edusti Ukrainan radikaalipuoluetta ja vastusti Galitsian russofiileja ja populisteja.
Velesniviin perustettiin 1969 Hnatjukin mukaan nimetty etnografinen museo, ja sinne pystytettiin 1971 Luka Bihanytšin veistämä muistomerkki. Myös hänen haudallaan Lytšakivin hautausmaalla Lvivissä on muistomerkki.
Andorran parlamenttivaalit 2019

Andorran parlamenttivaalit 2019 toimitettiin 7. huhtikuuta 2019. Vaaleissa valittiin Andorran parlamentin kaikki 28 edustajaa. Suurimpana puolueena pysyi Demòcrates per Andorra, joka kuitenkin menetti absoluuttisen enemmistönsä, ja toiseksi suurimmaksi puolueeksi nousi sosiaalidemokraattinen puolue. Vaalien jälkeen hallituskoalition muodostivat Demòcrates, Andorran liberaalit ja Ciutadans Compromesos. 
Vaalitapa.
Andorran parlamentin edustajat valitaan rinnakkaisäänestyksellä. 14 edustajaa valitaan maanlaajuisella suhteellisella listavaalilla käyttäen korkeimpien jäämien menetelmää, kun taas toiset 14 edustajaa valitaan enemmistövaalilla kustakin Andorran seitsemästä kunnasta siten, että kussakin kunnassa eniten ääniä saaneen kaksi ehdokasta käsittävän listan ehdokkaat katsotaan valituiksi.
Lytšakivin hautausmaa

Lytšakivin hautausmaa on hautausmaa Ukrainassa Lvivissä. Se on perustettu 1786, ja se on vanhimpia eurooppalaisia hautausmaita. Siellä on noin 400 000 ihmisen hauta. Hautausmaan nimi juontuu Lytšakiv-nimisestä paikasta, jossa asui Liuts-niminen (Lütz) perhe. Vanhin hautakivi on vuodelta 1675. Alkujaan sinne haudattiin varakkaita henkilöitä ja erilaisia kulttuurin ja yhteiskunnan merkkihenkilöitä, ja siten se kertoo Galitsian historiasta.
Hautausmaan goottilaistyylinen pääportti on rakennettu 1875. Hautausmaalle laadittiin 1856 suunnitelmat, joissa luotiin kulkureitit ja jaettiin alue osiin. Muistomerkkejä ovat suunnitelleet monet merkittävät taiteilijat. Siellä on nykyisin myös sotamuistomerkkejä. Hautausmaa on saanut vuonna 1991 museon aseman.
Kadunkulma

Kadunkulma ("Street Corner", Yhdysvalloissa elokuvaa markkinoitiin nimellä "Both Sides of the Law") on vuonna 1953 ensi-iltansa saanut brittiläinen pseudodokumentti, eli elokuva joka jäljittelee dokumenttielokuvan tyyliä. Sen on ohjannut Muriel Box, ja hän on myös käsikirjoittanut sen yhdessä miehensä Sydney Boxin kanssa.
Juoni.
Elokuvassa on kolme samanaikaista juonta joista yksi keskittyy 18-vuotiaaseen tyttöön, joka on jäänyt kiinni myymälävarkaudesta, toisessa on naispuolinen armeijakarkuri, joka on syyllistynyt kaksinnaimiseen ja kolmas vauvaan jota laiminlyöty, ja jonka isäpuoli on pahoinpidellyt häntä.
Näyttelijät.
Lähde: 
Tuotanto.
Kadunkulma on Muriel Boxin toinen ohjaus. Hän oli valmistunut ohjaajaksi huolimatta tuolloin vallitsevasta käsityksestä ettei nainen voi olla ohjaaja, koska hän ei saisi kuvausrymältä riittävää kunnioitusta. Hän kiinnostunut ajankohtaisista ja sosiaalisista kysymyksistä mikä vaikutti paljon hänen töihinsä. Kadunkulma elokuvassa Boxin vaikutuksen voi ehkä parhaiten havaita hänen naispoliisiensa rooleissa, joka ilmenee siinä että he yrittävät päästä sosiaalisten ongelmien jäljille, sen sijaan että syyllistäisivät asiakkaina olevia ihmisiä. Sydney Box haki Street Cornerille poliisin tukea koska ilman sitä elokuvan tekemiseen ei olisi saatu poliisilta tarvittavia varusteita ja tarvikkeita, kuten poliisiautoja ja univormuja ja sen budjetti ei olisi pysynyt ollut kurissa. Poliisien mukana oleminen aiheutti viivästyksiä käsikirjoituksen valmistumiseen koska siitä jouduttiin neuvottelemaan heidän kanssaan, ja he yrittivät vaikuttaa elokuvan juoneen jotta se esitäisi poliisit heidän haluamastaan näkökulmasta.
Westland (Michigan)

Westland on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 85 420 vuonna 2020, ja se on Michiganin kymmenenneksi suurin kaupunki. Kaupunki sijaitsee Waynen piirikunnassa. Westland kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen.
Väestö.
Vuonna 2020 Westlandin 85 420 asukkaasta valkoisia oli 69,7 %, mustia 20,0 %, aasialaisia 4,1 % ja alkuperäisasukkaita 0,6 %. 12,4 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 8,8 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Sieniretki

Sieniretki on JP Siilin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva, joka sai ensi-iltansa 30. syyskuuta 2022.
Elokuva on kaverikomedia Martti Suosalon ja Ville Myllyrinteen esittämät ystävykset ovat kyllästyneet siihen, miten piinallisesti oma pää on jämähtänyt uomiinsa. He päättävät tehdä asialle jotakin ja vuokraavat saaristosta mökin viikonlopuksi, räjäyttääkseen tajuntansa — taikasienillä. Pieni irtiotto miesten kesken karkaa käsistä, kun useat kohtaamiset kääntävät heidän suunnitelmansa päälaelleen.
Elokuva on kuvattu pääosin Turussa ja Turun saaristossa.
Sieniretki sai Elokuvasäätiöltä markkinointi- ja levitystukea 70 000 euroa, mutta ei lainkaan tuotantotukea. Elokuvaa tuki Länsi-Suomen elokuvakomissio, joka myös avusti kuvauspaikkojen, elokuva-alan ammattilaisten, avustajien ja palveluntarjoajien haussa.
Huntusukasuu

Huntusukasuu ("Cyclothone microdon") on sukasuihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö.
Huntusukasuu voi kasvaa suurimmillaan noin 5–8 cm pitkäksi ja naaraat ovat koiraita kookkaampia. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen, suuripäinen ja hoikka. Lajin suu on suuri. Selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa. Kalan ruumiissa on useita valoelimiä ja väriltään huntusukasuu on tumman ruskea tai musta.
Levinneisyys ja elintavat.
Huntusukasuun levinneisyysalue erittäin laaja ja sitä tavataan niin Atlantista, Intian valtamerestä kuin Tyynestämerestäkin. Kalaa tavataan napa-alueilta subtrooppisiin vesiin ja se liikkuu useimmiten 200–2 700 metrin syvyydessä. Lajin ravintoa ovat hankajalkaiset ja muut pienet äyriäiset. Pyydystetyistä huntusukasuuyksilöistä noin 90 % on ollut naaraita ja tämän perusteella koiraat voivat muuttaa sukupuoltaan naaraiksi. Lajin lisääntymistausi kestää huhtikuulta lokakuulle.