tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aino Kröger

Aino Kröger (s. 28. elokuuta 1998) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Liigassa Pallokissoja kausina 2015–2018 ja Kuopion Palloseuraa kaudesta 2019 alkaen.
Kröger on kauden 2025 loppuun mennessä pelannut Liigassa 197 ottelua ja tehnyt niissä 90 maalia. Kaudella 2020 hän oli 11 maalillaan joukkueensa ja koko Liigan toiseksi paras maalintekijä. Kaudella 2021 hän voitti Suomen-mestaruuden ja oli 12 maalillaan joukkueensa toiseksi paras sekä koko Liigan viidenneksi paras maalintekijä. Syyskuussa 2021 hän teki hattutempun vierasottelussa Åland Unitedia vastaan. Kaudella 2022 hän voitti toisen Suomen-mestaruutensa ja oli 12 maalillaan joukkueensa kolmanneksi paras sekä koko Liigan viidenneksi paras maalintekijä. Kaudella 2023 hän voitti kolmannen Suomen-mestaruutensa ja oli 13 maalillaan Liigan maalipörssissä jaetulla toisella sijalla. Hän teki kesäkuussa 2023 hattutempun vierasottelussa Oulu Nice Socceria vastaan. Hän voitti vuonna 2023 myös Suomen Cupin. Kaudella 2024 hän saavutti SM-hopeaa, kuten myös kaudella 2025.
Kröger on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran huhtikuussa 2025 Kansojen liigan otteluissa Valko-Venäjää ja Unkaria vastaan.
Alexandra Eala

Alexandra Eala (s. 23. toukokuuta 2005 Quezon City) on filippiiniläinen tennispelaaja. Hän on sijoittunut WTA-maailmanlistalla kaksinpelissä parhaimmillaan sijalle 624 toukokuussa 2021.
Vuonna 2020 Eala voitti junioreissa Australian avointen nelinpelin indonesialaisen Priska Madelyn Nugrohon kanssa ja eteni Ranskan avointen kaksinpelissä välieriin. Vuonna 2021 hän voitti Ranskan avointen tyttöjen kaksinpelin venäläisen Oksana Selehmetjevan kanssa. Hän on ollut junioreiden maailmanlistalla parhaimmillaan toisella sijalla.
Eala pelasi ammattilaistason turnauksessa ensimmäisen kerran Monastirissa, Tunisiassa maaliskuussa 2020, missä hän eteni ITF-turnauksessa toiselle kierrokselle. Hän saavutti ensimmäisen ITF-turnausvoittonsa Manacorissa tammikuussa 2021 voitettuaan loppuottelussa Yvonne Cavalle-Reimersin. Maaliskuussa Eala sai villin kortin Miami Openin karsintoihin, missä hävisi maailmanlistan sijalla 104 olleelle Viktória Kužmoválle luvuin 6–4, 4–6, 2–6.
Huhtikuussa 2021 Eala osallistui W60-ITF-turnaukseen Bellinzonassa, missä hän eteni kolmannelle kierrokselle.
Michel de Ghelderode

Michel de Ghelderode, oikea nimi: Adémar Martens, (3. huhtikuuta 1898 Ixelles, Belgia – 1. huhtikuuta 1962 Bryssel, Belgia) oli belgialainen ranskankielinen näytelmäkirjailija. Hän työskenteli 1920-luvulla teatterissa, merimiehenä ja toimittajana. Hän kirjoitti noin 50 näytelmää sekä esseitä ja novelleja. Hänen näytelmänsä tulivat suosituiksi toisen maailmansodan jälkeen muuallakin Euroopassa. Näytelmät ovat tyyliltään samanlaisia kuin keskiaikaiset mysteerinäytelmät. Niissä on demoneja, väkivaltaa, pyhiä hulluja ja karkeaa huumoria. Menestystä toi skandaalin nostattanut näytelmä "Fastes d'enfer". Monia näytelmiä on esitetty suomeksikin.
Brandon McNulty

Brandon McNulty (s. 2. huhtikuuta 1998 Phoenix) on yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Rally Cycling -joukkueessa 2017 ja on vuodesta 2020 edustanut UCI World Tour -tasolla kilpailevaa UAE Team Emiratesia. Hän on menestynyt etenkin aika-ajoissa ja etappikilpailuissa.
McNulty voitti junioreiden aika-ajon maailmanmestaruuden 2016. Hän voitti 15. etapin Italian ympäriajossa 2023 ja avausetappina ajetun aika-ajon Espanjan ympäriajossa 2024. Hän voitti Puolan ympäriajon kokonaiskilpailun ja Grand Prix Cycliste de Montréalin 2025.
Nuorten Rauhanajo, kokonais- ja pistekilpailun sekä 2a-etapin (aika-ajo) voitto
Driedaagse Van Axel, nuorten kilpailun ja 2. etapin (aika-ajo) voitto
Aika-ajon junioreiden Yhdysvaltojen-mestaruus
Tour de l'Abitibi Desjardins, 1. etapin ja 3. etapin (aika-ajo) voitto
MM-kilpailut, junioreiden aika-ajossa pronssia
Tour du Pays de Vaud, 2b-etapin (aika-ajo) voitto
Trofeo Karlsberg, kokonaiskilpailun ja 2b-etapin (aika-ajo) voitto
Aika-ajon junioreiden Yhdysvaltojen-mestaruus
Tour de l'Abitibi, kokonaiskilpailun ja etapin 3b (aika-ajo) voitto
MM-kilpailut, junioreiden aika-ajossa kultaa
Aika-ajon alle 23-vuotiaiden Yhdysvaltojen-mestaruus
MM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa hopeaa
Giro di Sicilia, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun ja 3. etapin voitto
MM-kilpailut, alle 23-v. aika-ajossa pronssia
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa 15:s, 10. etapilla toinen, 14. etapilla (aika-ajo) kolmas
Olympialaiset, maantieajossa kuudes
Trofeo Calvia, voitto
Volta ao Algarve, kokonaiskilpailussa toinen
Faun-Ardèche Classic, voitto
Pariisi–Nizza, 5. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 19:s, nuorten kilpailussa ja 17. etapilla kolmas
Baskimaan ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
Italian ympäriajo, 15. etapin voitto
Aika-ajon Yhdysvaltojen-mestaruus
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
MM-kilpailut, aika-ajossa neljäs
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Volta a la Comunitat Valenciana, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
UAE Tour, 2. etapin (aika-ajo) voitto
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailussa kolmas
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides
Tour de Romandie, 3. etapin (aika-ajo) voitto
Aika-ajon Yhdysvaltojen-mestaruus
Olympialaiset, aika-ajossa viides
Espanjan ympäriajo, 1. etapin (aika-ajo) voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa kymmenes
CRO Race, kokonaiskilpailun ja 3. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa yhdeksäs
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 7. etapin (aika-ajo) voitto
Grand Prix Cycliste de Montréal, voitto
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
CRO Race, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
Susanne von Nathusius

Susanne Philippine von Nathusius (2. toukokuuta 1850 Königsborn – 30. joulukuuta 1929 Nietleben) oli saksalainen muotokuvamaalari. Hän työskenteli etupäässä Hallessa ja Pariisissa.
Tuleva taidemaalari syntyi tieteilijä Wilhelm von Nathusiuksen perheen kolmanneksi lapseksi. Kaikkiaan perheessä oli kuusi lasta. Rahahuolia perheellä ei ollut, sillä se oli suurmaanomistajia ja mukana teollisuusyrityksissä. 
Alkuopetuksen Nathusius sai kotonaan ja aloitti taideopinnot Berliinissä. Myöhemmin hän opiskeli taidetta Pariisissa, missä hänen opettajiaan olivat Jean-Paul Laurens, Carolus-Duran ja Jean-Jacques Henner. Ensimmäisen näyttelynsä hän piti vuonna 1880, Preussin kuninkaallisessa taideakatemiassa. Hänen teoksiaan oli esillä myös Chicagon maailmannäyttelyn naisten paviljongissa vuonna 1893.Myös Pariisin salonki otti hänen töitään näyttelyihinsä.Yksi hänen töistään palkittiin siellä hopeamitalilla. 
Ensimmäisen maailman sodan alettua vuonna 1914 Nathusius joutui luopumaan Pariisin ateljeestaan. Hän organisoi kotipaikkakunnallaan Hallessa ompeluateljeen, jolla työllistettiin sotaleskiä. 
Nathusiuksen töitä oli ensimmäisen kerran tarjolla huutokaupassa vuonna 2022, jolloin "Pojan muotokuva", tuli myyntiin Sieglinin huutokauppahuoneelle.
Katarina Taikon

Katarina Taikon-Langhammer (29. heinäkuuta 1932 – 30. joulukuuta 1995) oli ruotsalainen romaniaktivisti, kirjailija ja näyttelijä. Hän oli romanien ihmisoikeusliikkeen keulahahmoja 1960- ja 1970-luvulla. Katarina Taikon oli yhdessä sisarensa Rosa Taikonin, päätoimittaja Evert Kumman ja lääkäri John Takmanin kanssa perustamassa Zigenarsamfundet-yhdistystä (Romaniyhdistys). Romaniyhdistys hajotessa 1966 sisäisiin erimielisyyksiin Katarina Taikon jatkoi järjestön "Zigenaren or Amé beschás" -lehden julkaisua ja laajensi sen sisällön ihmisoikeuksiin yleensä. Vuonna 1969 Taikon julkaisi ensimmäisen kirjansa "Katitzin". Vuoteen 1980 mennessä sarjaan oli julkaistu 12 kirjaa, joista kaksi on suomennettu. 1970-luvulla kirjat olivat suosituimpien lastenkirjojen joukossa Ruotsissa ja niistä oli julkaistu sarjakuva, LP-levyjä ja TV-sarja.
Vuonna 2012 Lawen Mohtadi julkaisi Taikonin elämäkerran "Den dag jag blir fri". Elämäkerta toimi pohjana Lawen Mohtadin ja Gellert Tamasin julkaisemalla Taikonista kertovalle dokumenttielokuvalle. Vuonna 2015 Skellefteåssä nimettiin katu Katarina Taikonin mukaan ja Tukholman kaupunki julkaisi hänen nimeään kantavan 100 000 kruunun arvoisen ihmisoikeuspalkinnon.
Talcy (Loir-et-Cher)

Talcy on kunta Ranskassa Loir-et-Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 26 kilometriä Bloisin kaupungista koilliseen.
Viljanviljelytasankojen keskellä kohoaa Talcyn kylä ja sen renessanssilinna "Château de Talcy". Linnan rakennutti 1500-luvulla firenzeläinen pankkiiri Bernard Salviati. Omistajan tytär Cassandre Salviati oli innoittaja runoilija Pierre de Ronsardille. Ronsard kirjoitti Cassandrelle 182 sonettia, jotka tunnetaan nimellä "Les amours de Cassandre".
Kyytiä Moosekselle

Kyytiä Moosekselle on Kaija Juurikkalan ohjaama suomalainen draama- ja nuortenelokuva vuodelta 2001. Elokuva on episodielokuva, jonka aiheena ovat Raamatun kymmenen käskyä. Elokuvalle ei kirjoitettu käsikirjoitusta, vaan siinä näyttelevät nuoret improvisoivat kaikki elokuvan 10 episodia.
Iris (vuoden 2011 elokuva)

Iris on Ulrika Bengtsin ohjaama suomalainen lastenelokuva vuodelta 2011. Elokuva sijoittuu vuoteen 1890 kun 8-vuotiaan Iriksen äiti joka on taiteilija ja yksinhuoltaja, lähtee Pariisiin työmatkalle ja jättää Iriksen täksi aikaa Ahvenanmaalla asuvan veljensä perheen luokse. Irikselle uuteen ympäristöön sopeutuminen on outoa ja se saa hänen kokemusmaailmansa vaihtelemaan unen ja todellisuuden välillä.
Näyttelijät.
Lähde:
Tolvsnäs

Tolvsnäs on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön länsiosassa meren rannalla.
Tolvsnäs on asutukseltaan hajanainen kylä, eikä sillä ole kyläkeskusta. Kylän länsi- ja itälaidoilla kohoavat korkeat kalliot ja etelälaidalla avautuu merenselkä Tolvsnäsfjärden. Kylän asutus sijaitsee kallioden välisessä laaksossa, joka jatkuu laajana peltoaukiona pohjoiseen Västankärrin puolelle. Kylän asutus jakautuu Skogin ja Tolvsnäsin kulmakuntiin, joiden väliin jää matala mäki Malmbacken. Kylän alueella on järvi Skogträsket ja rannikolla on käytännössä muuhun saareen kiinni kasvanut Byholmen. Tolvsnäsin länsiosa on laaja kallioinen metsäalue, jossa kohoavat korkeat mäet Brännbergen ja Ängviksbergen. Kylän länsirannalla on yksityinen lomakylä. Muutenkin kylän rannoilla on runsaasti kesäasutusta. Tolvnäsin kylään kuuluvat myös Kemiönsaaren länsilaidan pienet saaret, suurimpana Nötön ja Näverholmen.
Historia.
Tolvsnäs ja Skog ovat olleet kaksi eri kylää 1500-luvulla. Tolvsnäsissä oli tuolloin viisi taloa ja Skogissa kaksi. Tolvnäsin talot ovat yhdistetty ja kylä on päätynyt vuonna 1614 Axel Oxenstiernan omaisuudeksi osana hänelle läänitettyä Kemiön vapaaherrakuntaa. Tolvsnäsin yksinäistalosta tuli säteri vuonna 1625 ja Skogin taloista tuli säterin aputiloja. Oxenstiernan kauppalaivasto piti satamaa Tolvsnäsissä ja kylästä on ollut yhteyksiä Tukholmaan ja Rääveliin.
Säteri on peruutettu kruunulle vuonna 1681, jolloin siitä muodostettiin ratsutila. Tolvsnäs ostettiin perinnöksi vuonna 1754 ja Skogin tilat ovat jatkaneet Tolvsnäsin lampuoteina. Suomen sodassa Tolvsnäsin satama huolsi Ruotsin joukkoja saaristossa ennen niiden vetäytymistä Suomesta. Skog on liitetty Tolvsnäsiin 1870-luvulla ja Bölen kylän Södergård liitettiin 1880-luvulla. Amos Anderson osti Tolvsnäsin 1920-luvulla ja muodosti siitä Söderlångvikin kartanoon kuuluvan ulkotilan. Samoihin aikoin kylän neljä torppaa ovat itsenäistyneet.
Tolvsnäsin päärakennus ei ole säilynyt ja vanhan kylätontin tienoolla on jäljellä työväenasutusta. Myös Skogin vanhat tilat ovat hävinneet. Sotien jälkeen kylään lohkottiin 24 uutta pientilaa, jolloin kylä on saanut nykyisen hajanaisen rakennuskantansa. 1960-luvusta lähtien kylään on rakennettu kesämökkejä, merkittävimpänä länsirannan lomakylä.
Pokój

Pokój on maalaiskunta Namysłówin piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 5 178. Kunnan hallintokeskus on Pokójin kylä.
Pokójin kunta muodostettiin vuonna 1973 Pokójin ja Dąbrówka Dolnan gromadoista sekä Kupin gromadaan kuuluneesta Ładzan kylästä.
Pokójin kunnan kylät ovat Dąbrówka Dolna, Domaradz, Kozuby, Paryż, Świercowskie, Żabieniec, Domaradzka Kuźnia, Fałkowice, Kopalina, Krogulna, Krzywa Góra, Lubnów, Ładza, Pokój, Siedlice, Zawiść sekä Zieleniec. Sen pinta-ala on 132,97 neliökilometriä. Kunnan läpi kulkevat voivodikunnan tie 454 sekä Opole–Namysłów-välillä kulkeva rautatielinja 143. Se rajautuu Świerczówin, Popielówin, Murówin, Domaszowicen, Wołczynin ja Dobrzeń Wielkin kuntiin.
Pokójin kunnan pinta-alasta noin 41 prosenttia on maatalousmaata ja noin 49 prosenttia metsää. Sen lounaisosat kuuluvat Stobrawan maisemapuistoon ja luoteisosat Stobrawan-Turawan metsien maisemansuojelualueeseen. Kunnan alueen joet ovat Stobrawa ja sen sivujoet Bogacica ja Budkowiczanka.
Vuoden 2019 lopussa 51,4 prosenttia Pokójin kunnan asukkaista oli naisia ja 48,6 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 16,8 prosenttia, työikäiset 63,6 prosenttia ja eläkeikäiset 19,6 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 41,5 vuotta.
FannyAnn Eddy

FannyAnn Viola Eddy (1974 – 29. syyskuuta 2004) oli sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöjen oikeuksiin keskittynyt sierraleonelainen kansalaisaktivisti. Vuonna 2002 hän perusti kotimaansa Sierra Leonen ensimmäisen lesbojen ja homojen yhdistyksen. Hän on matkusti laajasti Afrikassa laajasti. Yhdistyneille Kansakunnille ja muille kansainvälisille ryhmille. Huhtikuussa 2004 hän oli osa Geneveen matkannut delegaatiota, joka kannatti Brasilian päätöslauselman hyväksymistä YK: ssa.
Eddy murhattiin 29. syyskuuta 2004, kun ryhmä miehiä murtautui Sierra Leonen lesbo- ja homoyhdistyksen toimistoon Freetownin keskustassa, raiskasi ja pahoinpiteli hänet kuoliaaksi. Murhaajia ei saatu kiinni. Kuolemansa jälkeen perustettiin vuonna 2007 hänen nimeään kantava lesbojen ja homojen ihmisoikeussäätiö Hirschfeld Eddy. Vuodesta 2008 on jaettu hänen mukaansa nimettyä FannyAnn Eddy Poetry Award -runopalkintoa.
Yksityiselämä.
FannyAnn Eddyn puoliso oli Esther Chikalipan. Eddyllä oli yksi 1980-luvun puolivälissä syntynyt poika.
Yaa Gyasi

Yaa Gyasi (s. 1989) on ghanalais-yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen debyyttiromaaninsa "Matkalla kotiin" voitti Yhdysvalloissa useita palkintoja, ja hänelle myönnettiin Vilcek-palkinto vuonna 2020. Häneltä on suomennettu kaksi teosta.
Chambord (Loir-et-Cher)

Chambord on kunta Ranskassa Loir-et-Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 16 kilometriä Bloisin kaupungista itään.
Kunnan nähtävyys on 1500-luvulla rakennettu renessanssilinna Château de Chambord. Ranskan kuningas Frans I:n rakennuttama linna on vertauskuva Ranskan renessanssista kaikkialla maailmassa. Taide on ollut linnalle tärkeässä asemassa. Vuonna 1670 Molièren comédie-ballet "Le Bourgeois Gentilhomme" kantaesitettiin linnassa Ludvig XIV:n läsnä ollessa.
Susan Dougan

Susan Dilys Dougan (s. 3. maaliskuuta 1955 Colonarie) on saintvincentiläinen opettaja ja hallintovirkailija, joka aloitti elokuussa 2019 Saint Vincent ja Grenadiinien kenraalikuvernöörinä.
Tausta ja yksityiselämä.
Susan Dougan syntyi Saint Vincentin saarella vuonna 1955. Hänen vanhempansa olivat Walden ja Dorothy Ryan. Dougan kävi korkeakoulutuksen Britanniassa ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon kemiasta Lontoon yliopistossa ja maisterin tutkinnon kasvatustieteistä Southamptonin yliopistosa.
Dougan on naimisissa Hugh Douganin kanssa. Parilla on kolme lasta.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Dougan on anglikaani.
Ura.
Dougan aloitti opetusuransa Saint Vincentin tyttöjen high schoolissa ja nousi lopulta koulun rehtoriksi. Rehtorina hän toimi vuodet 2001–2004. Dougan oli saarivaltion koulutoimenjohtajana 2004–2009 ja hallitussihteerinä 2009–2013. Saint Vincent ja Grenadiineja Dougan on edustanut muun muassa Amerikan valtioiden järjestössä ja Commonwealth of Learning -järjestössä.
Dougan nimettiin joulukuussa 2014 Saint Vincent ja Grenadiinien varakenraalikuvernööriksi, ja viisi vuotta myöhemmin hänet valittiin ensimmäisenä naisena kenraalikuvernööriksi. Dougan aloitti virassa 1. elokuuta 2019.
Maggie Nelson

Maggie Nelson (s. 1973) on yhdysvaltalainen prosaisti, runoilija, esseisti ja tutkija. Hänen teoksiaan on käännetty useille eri kielille. Nelsonin omaelämäkerrallinen teos "Argonauts" (suom. "Argonautit") oli julkaisuvuonnaan The New York Timesin bestseller-listalla.
Nelsonin teokset käsittelevät muun muassa taidetta, feminismiä, seksuaalista väkivaltaa, avantgarden ja punkin historiaa ja filosofiaa. Vuonna 2016 Nelson sai MacArthur Fellowship -palkinnon.
Nelson asuu Los Angelesissa ja opettaa luovaa kirjoittamista California Institute of the Artsissa.
Lorenza Izzo

Lorenza Francesca Izzo Parsons (s. 19. syyskuuta 1989 Santiago, Chile) on chileläinen näyttelijä ja malli. Hän on näytellyt muun muassa Eli Rothin elokuvissa "The Green Inferno" (2013) ja "Knock Knock" (2015), sekä Quentin Tarantinon elokuvassa "Once Upon a Time in Hollywood" (2019).
Izzo on isänsä puolelta italialaista syntyperää. Myös hänen äitinsä ja nuorempi sisarensa ovat ammatiltaan malleja. Izzo muutti 12-vuotiaana isänsä kanssa Yhdysvaltoihin Atlantaan. Häntä kiusattiin hänen vahvan chileläisen korostuksensa takia, mutta hänen onnistui karistaa se nopeasti. Izzo teki mallin töitä ja opiskeli journalismia Santiagossa vuoteen 2007 asti, jolloin hän muutti New Yorkiin opiskelemaan näyttelemistä.
Loujain al-Hathloul

Loujain al-Hathloul (arabiaksi لجين الهذلول‎ "Lujjayn al-Hadhlūl"; s. 31. heinäkuuta 1989 Jedda, Saudi-Arabia) on saudiarabialainen naisten oikeuksien aktivisti, sosiaalisen median vaikuttaja ja entinen poliittinen vanki. Hän valmistui Brittiläisen Kolumbian yliopistosta. Al-Hathloul on vangittu ja vapautettu useita kertoja, sillä hän vastusti kieltoa, joka esti naisia ajamasta autoa Saudi-Arabiassa. Toukokuussa 2018 hänet vangittiin usean muun naisten oikeuksien aktivistien kanssa syytettynä "yrityksestä horjuttaa kuningaskuntaa", kun hänet kaapattiin Yhdistyneistä arabiemiirikunnista. Lokakuuhun 2018 mennessä hänen aviomiehensä, saudiarabialainen stand-up -koomikko Fahad al-Butairi, oli myös pakotettu palaamaan Jordaniasta Saudi-Arabiaan, ja hänet pidätettiin.
Al-Hathloul, Nouf Abdulaziz ja Eman al-Nafjan saivat vuoden 2019 PEN America/Barbey Freedom to Write -palkinnon. "Time"-lehdessä al-Hathloul pääsi sadan vaikutusvaltaisimman henkilön listalle vuonna 2019. Al-Hathloul on ollut ehdolla Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi vuosina 2019 ja 2020. Hän voitti vuoden 2020 Václav Hamen Human Rights Prize -ihmisoikeuspalkinnon. Hänet vapautettiin vankilasta 10. helmikuuta 2021.
Ina Marija Bartaitė

Ina Marija Bartaitė (2. toukokuuta 1996 – 7. huhtikuuta 2021) oli liettualainen elokuvanäyttelijä. Hän näytteli muun muassa elokuvissa "Ramybė mūsų sapnuose" ja "Senekos diena".
Bartaité kuoli 24-vuotiaana liikenneonnettomuudessa 7. huhtikuuta 2021.
Patrizia Busignani

Patrizia Busignani (s. 11. toukokuuta 1959) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa valtionpäämiehenä eli kapteenivaltionhoitajana.
Busignani syntyi vuonna 1959 Belgiassa. 
Vuosina 1983–1990 Busignani toimi Yhdistyneen sosialistipuolueen (ita. "Partito Socialista Unitario") puheenjohtajana. Puolue oli vuonna 2005 perustamassa uutta PSD-puoluetta yhdessä muiden sosiaalidemokraattisten puolueiden kanssa. 
Busignani toimi kapteenivaltionhoitajan virassa vuonna 1993 yhdessä Salvatore Tonnelinin kanssa alkaen 1. huhtikuuta.
Virkakautensa päätyttyä Busgnani toimi useissa sosiaalidemokraattisissa järjestöissä ja teki vuonna 2006 Euroopan neuvoston kautta aloitteen, jonka tavoitteena oli puuttua naisten kokemaan väkivaltaan koko Euroopan tasolla.
Assunta Meloni

Assunta Meloni (s. 21. huhtikuuta 1951) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa kapteenivaltionhoitajana eli valtionpäämiehenä.
Meloni opiskeli vieraita kieliä Rooman Sapienza-yliopistossa, jonka jälkeen hän jatkoi kaksi vuotta Urbinon yliopistossa. Ennen poliittista uraansa hän toimi San Marinon tasavallan yliopiston pedagogiikan ja historian yksikön johtajana..
San Marinon suur- ja yleisneuvosto valitsi Melonin kapteenivaltionhoitajan virkaan yhdessä Ernesto Benedettinin kanssa syyskuussa 2008. Heidän puolivuotinen virkakautensa alkoi 1. lokakuuta..
Meloni on naimisissa Fabrizio Stacchinin kanssa. Parilla on kaksi lasta..
Christina Henriksen

Christina Henriksen (s. 4. tammikuuta 1983 Kirkkoniemi) on norjansaamelainen poliitikko ja opettaja Etelä-Varangin kunnasta. Hän on johtanut puheenjohtajana saamelaisjärjestöjen yhteistyöelintä Saamelaisneuvostoa helmikuusta 2020 lähtien. 
Henriksen valittiin Norjan saamelaiskäräjille Norjan saamelaisten valtakunnallisen yhdistyksen (NSR, Norgga sámiid riikkasearvi, NSR/Sáb) edustajaksi vuosille 2013–2017. Hän oli ehdokkaana myös vuoden 2017 vaaleissa. Kaudella 2017-2021 Henriksen on järjestönsä ensimmäinen varaedustaja vaalipiirissään (Valgkrets 1 Østre). 
Henriksen on suorittanut alemman korkeakoulututkinnon (B.A.) Tromssan yliopistossa kulttuuri- ja yhteiskuntatieteiden alalta, painottaen uskontotieteen, ranskan ja kirjallisuuden opintoja. 
Henriksen toimii opettajana Kirkkoniemellä. Aiemmin hän on työskennellyt Barentsin alueen sihteeristössä (International Barents Secretariat, Kirkkoniemi), Tromssan kunnalla ja Pohjois-Norjan eurooppaedustajistossa Brysselissä. Hän on ollut myös katekistin (kirkollisen opettajan) sijainen Etelä-Varangin kunnassa. Hän on lisäksi edustanut esimerkiksi Riddu Riđđu -saamelaisfestivaalia ja ollut tapahtuman hallituksen puheenjohtajana.
Luettelo Renée Zellwegerin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

Tämä on luettelo Renée Zellwegerin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista.
Anna Uddenberg

 
Anna Uddenberg (s. 1982 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen kuvataiteilija, jonka taiteenajoja ovat kuvanveisto, performanssit, installaatiot ja video. Uddenberg on opiskellut Kuninkaallisessa taidekorkeakoulussa Tukholmassa vuosina 2006–2011 ja vuonna 2009 myös Städelschulessa Frankfurtissa. Hän asuu ja työskentelee Berliinissä.
Uddenbergin veistoksissa yhdistyvät identiteetti, seksuaalisuus, minuus ja sosiaaliset ja seksuaaliset valtasuhteet. Hän korostaa joitain ominaisuuksia irrottamalla ne normaalista ympäristöstään ja liioittelulla, niin että tavalliset tapahtumat ja tavallinen käyttäytyminen tulee uuteen valoon.
Espoossa on Uddenbergin teos "Free fall" Hanasaaren ruotsalais-suomalaisen kulttuurikeskuksen kaakkois-rannalla. Meressä olevaan pronssiseen veistokseen kuuluu suihkukaivo, ja se kuvaa suihkulaudalla liikkuvaa naista. Veistos, joka paljastettiin 31. lokakuuta 2017, on Ruotsin valtion lahja 100-vuotiaalle Suomelle. Paljastustilaisuudessa olivat läsnä myös pääministerit Stefan Löfven ja Juha Sipilä.
Anna Uddenberg on pitänyt yksityisnäyttelyitä ja osallistunut ryhmänäyttelyihin eri puolilla maailmaa.
Yeh Chu-lan

Yeh Chu-lan () on taiwanilainen poliitikko, joka on toiminut muun muassa maansa varapääministerinä sekä Kaohsiungin kaupungin pormestarina. Hän edustaa demokraattista edistyspuoluetta (DPP).
Tausta ja yksityiselämä.
Yeh opiskeli oikeustiedettä katolisessa Fu Jen -yliopistossa. Valmistumisen jälkeen hän toimi hetken opettajana kotiseudullaan, mutta päätyi sitten muuttamaan Taipeihin. Hän teki töitä markkinoinnin parissa 17 vuotta ennen kuin lähti mukaan politiikkaan.
Yeh oli naimisissa taiwanilaisen demokratia-aktivistin Cheng Nan-jungin kanssa. Cheng teki polttoitsemurhan vuonna 1989 protestina sananvapauden puolesta. Parilla oli yksi tytär.
Poliittinen ura.
Miehensä itsemurhan jälkeen Yeh päätti lähteä mukaan politiikkaan. Hän on siitä lähtien puolustanut taiwanilaisten ilmaisunvapautta ja kehottanut taiwanilaisia myös käyttämään sitä. Hän on myös kutsunut Kuomintangin totalitaristihallintoa suurimmaksi uhaksi demokratialle..
Yeh valittiin Taiwanin parlamenttiin ensimmäistä kertaa vuonna 1990. Hän nousi hallituksen liikenne- ja viestintäministeriksi vuonna 2000. 
Kun Frank Hsieh valittiin Taiwanin presidentiksi vuonna 2005, Yeh nousi Kaohsiungin virkaatekeväksi pormestariksi tämän tilalle.
Yeh nimitettiin Taiwanin presidentin kansliapäälliköksi vuonna 2007.
Vuonna 2017 Yeh valittiin Taiwanin matkailusektorista vastaavan Taiwan Visitors Association -järjestön puheenjohtajaksi.
Sandra Hagelstam

Sandra Hagelstam (s. 1987 Sipoo) on suomenruotsalainen bloggaaja, sosiaalisen median vaikuttaja, muotisuunnittelija ja yrittäjä, joka asuu Lontoossa ja Helsingissä. Hänen perhetaustansa on Fazer-konsernin omistajasuvussa.
Hagelstam saavutti 2010-luvun alussa aseman Isossa-Britanniassa suosittuna bloggaajana opiskellessaan London College of Fashion-korkeakoulussa. Hänen verkkosivustonsa nimi on "5 inch and up", joka viittaa hänen pituuteensa ja korkokenkiin. Blogilla oli parhaimmillaan puoli miljoonaa lukijaa kuukaudessa. 
Hagelstam työskennellyt suunnittelijana esimerkiksi Nelly.comille ja River Islandille.
Hagelstam lopetti bloginsa vuoden 2020 alussa ja uudelleenlanseerasi verkkosivustonsa arvostettujen suunnittelijioiden korkokenkiin erikoistuvana verkkokauppana. Hagelstam väittää, että korkokengät ovat markkinarako, jota ei ole seurattu erityisen tarkasti mediassa ja verkkoyhteisöissä, verrattuna esimerkiksi miesten sneakereiden ympärille muodostettuun Internet-kulttuuriin.
Muotialalla työskentelyn lisäksi Hagelstam on esiintynyt Ylen tuottamassa dokumenttisarjassa "Verta, hikeä ja T-paitoja" (2020), jossa käsitellään muotialan eettisiä ongelmia. Tämän lisäksi hän debytoi näyttelijänä brittiläisessä "After Louise" -elokuvassa vuonna 2019.
Jetsun Pema

Jetsun Pema (, s. 4. kesäkuuta 1990) on Bhutanin kuningatar ja Bhutanin kuninkaan Jigme Khesar Namgyal Wangchuckin puoliso. Pari on ollut naimisissa vuodesta 2011 asti.
Varhainen elämä.
Jetsun syntyi Thimphussa 4. kesäkuuta 1990. Hänen vanhempansa ovat nimeltään Dhondup Gyaltshen ja Sonam Choki, ja heillä on viisi lasta, joista Jetsun on toiseksi vanhin.
Ennen korkeakouluopintojaan Jetsun opiskeli Intiassa: ensin St. Joseph's Convent -koulussa Länsi-Bengalissa, josta hän valmistui vuonna 2000, ja sitten arvostetussa yksityiskoulussa The Lawrence School:ssa Himachal Pradeshissa, josta hän valmistui vuonna 2008. Tämän jälkeen Jetsun opiskeli Lontossa Regent's University London -yliopistossa psykologiaa, kansainvälisiä suhteita ja taidehistoriaa. Lontoossa asuessaan Jetsun kiinnostui museoista sekä taiteesta.
Äidinkielensä dzongkhan lisäksi Jetsun puhuu myös sujuvaa englantia ja hindiä.
Avioliitto ja lapset.
Bhutanin kuningas Jigme ilmoitti maansa parlamentille aikovansa naida Jetsunin toukokuussa 2011. Hän ilmoitti myös, että häät tultaisiin pitämään saman vuoden aikana.
Jetsun ja Jigme vihittiin 13. lokakuuta 2011 Puna Dewachen Phodrang -palatsissa. Seremonian yhteydessä Jetsun sai tittelin "Druk Gyaltsuen" ("lohikäärmekuningatar"). Kuninkaalliset häät olivat Bhutanin yleisradioyhtiön (BBS) isoin projekti.
Bhutanin kuningasparin ensimmäinen lapsi, Jigme Namgyel Wangchuck, syntyi 5. helmikuuta 2016. Kruununprinssin syntymän kunniaksi Bhutanissa istutettiin 108 000 puuta, jotka buddhalaisuudessa edustavat mm. pitkää elämää.
Parin toinen poika, Jigme Ugyen Wangchuck, syntyi 19. maaliskuuta 2020 ja perheenlisäyksestä ilmoitettiin ensimmäisenä kuninkaan virallisella Instagram-tilillä.
Bhutanin kuningattarena.
Miehensä noustua valtaan Jetsunista tuli maailman nuorin kuningatar vain 21-vuotiaana. Kuningattaren kiinnostuksenkohteita ovat taide, maalaaminen ja koripallo.
Jetsun on seurannut miestään useille valtiovierailuille kuten Intiaasn, Singaporeen ja Japaniin.
Matka Edeniin

Matka Edeniin on Rax Rinnekankaan ohjaama suomalais-espanjalainen elokuva vuodelta 2011. Elokuvan teemana on etsiminen. Se kertoo kahdesta taiteilijasta, Ignaciosta ja Comazista, jotka ovat kohdanneet elämissään vastoinkäymisiä. Miehet vaeltavat La Riojan alueella Espanjassa ja etsivät lohdutusta elämiinsä Vicente Ameztoyn maalauksista.
Luciferin viimeinen elämä

Luciferin viimeinen elämä on Rax Rinnekankaan ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 2013. Se muodostaa trilogian Rinnekankaan edellisten elokuvien, Matka Edeniin ja Veden peili kanssa. Elokuva kertoo teatterinohjaaja Mishasta, hänen ystävästään kirjailija Pashasta sekä Luciferista, joka kokee tehtävänsä paholaisena turhaksi ja haluaa kokea rakkauden. Muita elokuvassa esiintyviä teemoja ovat Rainer Maria Rilken runous sekä Matthias Grünewaldn maalaukset.
Anni-Maija Kauppila

Anni-Maija Kauppila (s. 19. lokakuuta 1995) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on yksi kautta-aikojen eniten liigaotteluita pelannut pelaaja ja kuopiolaisen tyttöjalkapalloilun kasvatti. 
Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa Kuopion MimmiFutiksen joukkueessa vuonna 2011 ja on sittemmin edustanut saman kaupungin Pallokissoja kausina 2012–2018 ja Kuopion Palloseuraa kaudesta 2019 alkaen. Hän voitti Suomen-mestaruuden kausilla 2021, 2022. ja 2023. Lisäksi hänellä on Suomen cupin voitto 2023. Kauppila voittanut lisäksi hopeaa KuPSin väreissä 2024 ja pronssia Pallokissojen joukkueessa 2014 ja KuPSissa 2020 . KuPSin ensimmäisellä naisten joukkueen kaudella 2019 Kauppila valittiin joukkueen kauden parhaaksi pelaajaksi..
Juniori-ikäisenä Kauppila oli voittamassa kaksi kertaa B-tyttöjen Suomen mestaruuden Kuopion Pallokissojen nimissä ja kerran saavuttanut B-tytöissä hopeaa. Kauppila ratkaisi ensimmäisen B-junioreiden mestaruuden maalillaan 2012 ja 2013 hänet valittiin loppuottelun parhaimmaksi pelaajaksi.
Anni-Maija Kauppila on urallaan esiintynyt nuorisomaajoukkueissa ja alle 23 vuotiaiden maajoukkueessa. Hän on ennen kauden 2025 alkua pelannut Liigassa 243 ottelua ja tehnyt niissä 39 maalia. Hänen yhden kauden maaliennätyksensä on seitsemän maalia kaudelta 2014.
Akiyo Noguchi

Akiyo Noguchi (, s. 30. toukokuuta 1989) on japanilainen kiipeilijä.
Noguchi aloitti kiipeilyn päädyttyään perheensä kanssa lomamatkalla ollessaan sattumalta kiipeilyseinän luo vuonna 2000. Matkan jälkeen Noguchi alkoi käydä paikallisella kiipeilysalilla. Hänen innokkuutensa huomattuaan hänen isänsä rakensi hänelle pienen harjoitteluseinän latoon.
Noguchi on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2005 lähtien, jolloin osallistui Münchenin MM-kilpailuissa köysikiipeilyyn ja boulderointiin. Hän saavutti samoissa MM-kilpailuissa ensimmäisen arvokisamitalin, kun oli kolmas köysikiipeilyssä. Boulderoinnissa hän oli 21. Hän voitti saman vuoden nuorten Aasian-mestaruuskilpailuissa köysikiipeilyn ja oli toinen nopeuskiipeilyssä. Ensimmäisen Aasian-mestaruuden Noguchi voitti 2006, kun hän voitti boulderoinnin mestaruuden. Vuoden 2007 MM-kilpailuissa Noguchi saavutti MM-hopeaa boulderoinnissa. Vuonna 2009 hän voitti kolme world cup -kilpailua. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän oli viides boulderoinnissa, kahdeksas köysikiipeilyssä ja 31. nopeuskiipeilyssä. Hän kuitenkin voitti AM-kultaa boulderoinnissa ja AM-hopeaa köysikiipeilyssä saman vuoden AM-kilpailuissa. Vuonna 2010 Nohuchi voitti kaksi world cupin -kilpailua. Vuonna 2011 hän voitti neljä world cup -kilpailua. Vuoden 2011 MM-kilpailuissa hän oli boulderoinnissa viides.
Vuonna 2012 Noguchi voitti kolme world cupin kilpailua. MM-kilpailuissa hän oli kuudes boulderoinnissa. Vuonna 2013 hän ei voittanut suuria kilpailuja, mutta vuonna 2014 hän voitti neljä world cupin kilpailua. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa Noguchi oli kolmas boulderoinnissa ja yhdeksäs köysikiipeilyssä. Vuonna 2015 hän voitti yhden world cupin kilpailun. Aasian-mestaruuskilpailuissa hän saavutti AM-hopeaa boulderoinnissa ja oli neljäs köysikiipeilyssä ja 17. nopeuskiipeilyssä. Vuoden 2016 MM-kilpailuissa Noguchi oli kolmas boulderoinnissa. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2016 hän voitti sekä köysikiipeilyn että boulderoinnin. Vuoden 2017 Aasian-mestaruuskilpailuissa Noguchi voitti boulderoinnin ja oli toinen köysikiipeilyssä. Vuonna 2018 hän voitti kolme world cupin kilpailua. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän oli toinen boulderoinnissa, kahdeksas köysikiipeilyssä ja 45. nopeuskiipeilyssä ollen kokonaiskilpailun neljäs. Vuoden 2018 Aasian-mestaruuskilpailuissa Noguchi voitti kokonaiskilpailun, oli toinen köysikiipeilyssä, viides boulderoinnissa ja 22. nopeuskiipeilyssä. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Noguchi oli toinen boulderoinnissa ja yhteiskilpailussa.
Noguchi lopetti kilpailun vuoden Tokion kesäolympialaisten jälkeen. Hän sai olympialaisiin paikan vuoden 2019 MM-kilpailujen yhteiskilpailun sijoituksensa perusteella. Ennen kisaamisen lopettamistaan Noguchi oli yksi vanhimmista IFSC:n kilpailuihin osallistuvista kiipeilijöistä. Hän sijoittui olympialaisissa kolmanneksi.
Vuonna 2021 Noguchi meni naimisiin Tomoa Narasakin kanssa. Narasaki on myös menestynyt kiipeilijä.
Elisa Lemettinen

Elisa Lemettinen (s. 14. maaliskuuta 1999) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut naisten liigassa Pallokissoja kaudella 2018, Kuopion Palloseuraa kausina 2019–2021, Helsingin Palloseuraa kausina 2022–2023 ja helsinkiläistä Pallokerho-35:tä kaudesta 2024 alkaen. Hän on ennen kauden 2025 alkua pelannut liigassa 65 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia, Helsingin Jalkapalloklubia vastaan huhtikuussa 2022 ja Tampereen Ilvestä vastaan toukokuussa 2022. Parhaiten peliaikaa hän on saanut kaudella 2022, jolloin hän pelasi HPS:n kaikki 23 liigaottelua ja oli niissä 12 kertaa avauskokoonpanossa. Hän voitti Suomen-mestaruuden kaudella 2021.
Shauna Coxsey

Shauna Coxsey (27. tammikuuta 1993 Runcorn) on brittiläinen kiipeilijä, joka on erikoistunut boulderointiin. Hän on menestynein brittiläinen kisakiipeilijä ja ensimmäinen brittiläinen boulderoinnin maailmancupin kokonaiskilpailun voittanut kiipeilijä. Hän voitti maailmancupin kahtena vuonna peräkkäin vuosina 2016 ja 2017. Ulkokivillä hän on ollut ensimmäinen 8A+, 8B ja 8B+ vaikeusasteisia boulder-reittejä kiivennyt brittinainen.
Coxsey aloitti kiipeilyn neljävuotiaana nähtyään elokuvan, jossa oli ranskalainen vapaakiipeilijä Catherine Destivelle. Häntä pidettiin aluksi liian pienenä kiipeilemään, mutta hän oli määrätietoinen ja sai aloittaa kiipeilyn. Hän on Ison-Britannian menestynein kisakiipeilijä ja hän on muun muassa voittanut kaikki kuusi brittien boulderoinnin mestaruuskilpailua, joihin on osallistunut.
Coxsey on kilpaillut aikuisten sarjoissa vuodesta 2010 lähtien. Ensimmäisissä aikuisten MM-kilpailuissa 2011 hän oli boulderoinnin 16. Vuonna 2012 hän oli kolmesti toinen world cupin kilpailussa. Vuonna 2014 Coxsey voitti kaksi world cupin kilpailua. Vuoden 2014 MM-kilpailujen boulderoinnissa Coxsey oli neljäs. Vuonna 2015 hän voitti Münchenin world cup -kilpailun. Vuonna 2016 Coxsey voitti neljä world cupin kilpailua. Samoin vuonna 2017 hän voitti neljä world cupin -kilpailua. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän oli kolmas yhdistelmäkilpailussa ja boulderoinnissa.
Coxsey jäi eläkkeelle kilpailuista Tokion kesäolympialaisten jälkeen ja keskittyy nykyään ulkokiipeilyyn. Olympialaisiin valmistuessa hänen treenaamistaan häiritsi selkävamma. Hän sijoittui olympialaisten karsinnoissa boulderoinnissa neljänneksi, mutta hänen tuloksensa lead- ja nopeuskiipeilyssä pudottivat hänen sijoituksensa kymmenenneksi. Lopetettuaan kilpailun Coxsey on mennyt naimisiin ja saanut lapsen.
Anni Hartikainen

Anni Hartikainen (s. 19. elokuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa Kuopion Palloseurassa kaudella 2019 ja kuului jo kaudella 2020 joukkueen vakiokokoonpanoon. Hän voitti Suomen-mestaruuden kausilla 2021, 2022 ja 2023 sekä Suomen Cupin kaudella 2023. Hän on kauden 2023 loppuun mennessä pelannut Liigassa 82 ottelua ja tehnyt niissä 17 maalia, joista ensimmäiset kesäkuussa 2020 Turun Palloseuraa ja heinäkuussa 2020 Tampereen Ilvestä vastaan. Kaudella 2021 hän teki neljä maalia, joista kaksi heinäkuussa PK-35 Vantaata vastaan. Seuraavalla kaudella hän teki kolme liigamaalia. Kaudella 2023 hän teki kahdeksan maalia, joista kaksi kesäkuussa PK-35 Vantaata vastaan. Hänet valittiin pelaajayhdistyksen äänestyksessä vuoden parhaaksi liigapelaajaksi 2023.
Hartikainen nousi naisten maajoukkueeseen vuonna 2023. Hän pelasi syys-marraskuussa 2023 Kansojen liigassa neljä ottelua ja teki neljännessä ottelussa maalin Romaniaa vastaan. Hän myöhästyi joulukuussa 2023 sovitulta lennolta Kansojen liigan viimeiseen, Slovakiassa pelattavaan otteluun oltuaan edellisenä iltana palkittavana Captain's Ball -palkintogaalassa, ja hänet pudotettiin myöhästymisen vuoksi joukkueesta.
Aleksandra Mirosław

Aleksandra Mirosław (o.s. Rudzińska, s. 2. helmikuuta 1994 Lublin) on puolalainen kiipeilijä ja maailmanmestari.
Mirosław osallistui vuonna 2010 ensimmäistä kertaa aikuisten kiipeilykilpailuun. Vuonna 2012 hän voitti ensimmäisen aikuisten kilpailun, kun hän voitti Chamonix'n world cup -kilpailun. Vuonna 2013 hän voitti yhden world cup -kilpailun. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin Mirosław voitti vuonna 2014, kun hän oli Gijon MM-kilpailujen nopeuskiipeilyn kolmas. Vuoden 2015 EM-kilpailuissa hän oli seitsemäs nopeuskiipeilyssä. Vuoden 2016 MM-kilpailuissa hän oli neljäs nopeuskilpailussa ja vuoden 2017 EM-kilpailuissa samassa kilpailussa 12. Vuonna 2018 hän voitti Chamonix'n world cup -kilpailun. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän voitti nopeuskilpailun, mutta oli boulderoinnissa 92. ja köysikiipeilyssä 97., jolloin hänen yhteiskilpailun sijoitus oli 10. Vuonna 2019 hän voitti yhden world cupin kilpailun. Hän uusi nopeuskilpailun MM-kullan vuoden 2019 MM-kilpailuissa. Hän voitti myös EM-kilpailuissa 2019 nopeuskilpailun EM-kultaa.
Amalie Bensinger

Amalie Bensinger (28. maaliskuuta 1809 Bruchsal - 16. lokakuuta 1889 Reichenau) oli saksalainen taidemaalari joka oli aktiivinen nasareenien taiteellisessa liikkeessä. 
Bensinger oli juutalaisuudesta kristinuskoon kääntyneen kauppiasperheen tytär. Hän pääsi opiskelemaan Düsseldorfin taideakatemiaan vuonna 1835. Vuonna 1851 hän matkusti Italiaan, missä oleskeli Firenzessä ja Roomassa. Italiassa hän ystävystyi saksalaisen kirjailijan Joseph Victor von Scheffelin kanssa ja oli tämän teoksen "Der Trompeter von Säckingenin" esikuvana. 
Italiassa Bensinger vaikuttui nasareenien liikkeestä, joka pyrki uskonnollisissa maalauksissa autenttisuuteen. Hän halusi perustaa samankaltaisen liikkeen myös naisille. Saksaan Bensinger palasi vuonna 1857. Tämän jälkeen hän opiskeli paljon uskonnollista kirjallisuutta ja kääntyi protestanttisuudesta katolilaisuuteen. Tänä aikana hän teki maalauksia Lahrin kylän kirkkoihin. Hän tutustui Peter Lenziin ja Gabriel Wügeriin, jotka olivat kirkkomaalareita ja kiinnostuneita nasareeneista. He perustivat oman koulukuntansa, jota nimitettiin Beuronin taidekouluksi.
Vuonna 1864 Bensingerillä oli edelleen mielessään idea taideluostarista. Aluksi Bensinger halusi perustaa sen Roomaan, mutta hänen ystävänsä Katharina von Hohenzollern-Sigmaringen vaikutti siihen, että taideluostari perustettiin lopulta Beuronin luostariin. Seuraavaksi Bensinger muutti Reichenauhun yhä mielessään uuden taideluostarin perustaminen ja hankki kartanon sen toimintaa varten. Hän maalasi sinne sittemmin tuhoutuneen freskon, mutta sen pidemmälle asia ei edennyt. Bensinger asui paikkakunnalla kuolemaansa saakka ja maalasi uskonnollisia teoksia.
Luisa Stefani

Luisa Stefani (s. 9. elokuuta 1997 São Paulo) on brasilialainen tennispelaaja. Hän on sijoittunut WTA-maailmanlistalla nelinpelissä parhaimmillaan sijalle 26 huhtikuussa 2021. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta nelinpelissä.
Junioreiden maailmanlistalla Stefani oli parhaimmillaan kymmenentenä.
Syyskuussa 2019 Stefani eteni ensimmäiseen WTA-turnauksen loppuotteluunsa Korea Openissa Hayley Carterin parina. Seuraavalla viikolla he saavuttivat ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa nelinpelissä Taškent Openissa. Elokuussa 2020 he voittivat Lexington Open -turnauksen. Yhdysvaltain avoimissa 2020 Stefani ja Carter pääsivät puolivälieriin.
Emma Peuhkurinen

Emma Peuhkurinen (s. 30. marraskuuta 1999) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti Liigassa Oulu Nice Socceria kausina 2016–2019. Kaudeksi 2020 hän siirtyi Kuopion Palloseuraan mutta koko kausi jäi häneltä loukkaantumisen vuoksi väliin. Kaudella 2021 hän pelasi 23 liigaottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja voitti Suomen-mestaruuden. Kaudella 2022 hän pelasi 20 liigaottelua ja voitti toisen liigamestaruutensa, ja hänet valittiin kauden parhaaksi liigapelaajaksi. Hän on kauden 2022 loppuun mennessä pelannut Liigassa 90 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. Hän siirtyi tämän jälkeen Ruotsin Damallsvenskanissa pelaavaan KIF Örebrohon. Hän pelasi kaudella 2023 Ruotsissa 23 liigaottelua, joista 19 ottelua avauskokoonpanossa.
Peuhkurinen on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2022 MM-karsintaottelussa Ruotsia vastaan. Hän on pelannut vuoden 2023 loppuun mennessä yhdeksän naisten maaottelua, joissa viisi kertaa avauskokoonpanossa.
Aada Törrönen

Aada Törrönen (s. 25. toukokuuta 1998) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa kaudella 2025 Kansallisessa Liigassa Kuopion Palloseuraa.
Törrönen on kajaanilaisen FC Wimman kasvatti. Hän on aiemmin edustanut Suomen pääsarjassa Oulu Nice Socceria kausina 2014 ja 2016–2019, Kuopion Palloseuraa kausina 2020–2021, Jyväskylän Pallokerhoa kesä-elokuussa 2021 ja Åland Unitedia kausina 2022–2024. Hän on ennen kauden 2025 alkua pelannut Liigassa 148 ottelua ja tehnyt niissä 36 maalia, joista viisi kaudella 2016, viisi kaudella 2022, kymmenen kaudella 2023 ja yhdeksän kaudella 2024. Hän on tehnyt kolme maalia lokakuussa 2016 porilaista NiceFutista vastaan ja syyskuussa 2022 Helsingin Palloseuraa vastaan sekä neljä maalia elokuussa 2024 Pallokerho Keski-Uusimaata vastaan. Hän edusti vuoden 2025 alkupuolella hetken aikaa ranskalaista En Avant de Guingampia ja pelasi kaksi Première Liguen ottelua.
Anna-Stina Simonen

Anna-Stina Simonen (s. 16. lokakuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut naisten liigassa Kuopion Palloseuraa kausina 2019–2020, Tampereen Ilvestä kaudella 2021, jälleen Kuopion Palloseuraa kaudella 2022 sekä Helsingin Palloseuraa kaudesta 2023 alkaen.
Simonen voitti Kuopion Palloseuran joukkueessa Suomen-mestaruuden vuonna 2022. Hän on ennen kauden 2025 alkua pelannut liigassa 86 ottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia, toukokuussa 2019 Tampereen Ilvestä, kesäkuussa 2020 Jyväskylän Pallokerhoa, elokuussa 2021 Helsingin Palloseuraa, kesäkuussa 2022 Oulu Nice Socceria, elokuussa 2022 PK-35 Vantaata, kesäkuussa 2023 FC Honkaa ja Tampereen Ilvestä, heinäkuussa 2023 Oulu Nice Socceria sekä huhtikuussa 2024 Kuopion Palloseuraa vastaan.
Simonen on pelannut Suomen alle 16-, alle 17-, alle 19- ja alle 23-vuotiaiden maajoukkueissa.
Constantin Virgil Gheorghiu

Constantin Virgil Gheorghiu (1916 Războieni, Romania – 1992 Pariisi, Ranska) oli romanialaissyntyinen ranskalainen kirjailija.
Gheorghiu sai arvostusta runoilijana jo sotilaskoulutuksen aikana. Hän opiskeli myös filosofiaa ja teologiaa. Toisen maailmansodan aikana hän joutui keskitysleirille ja jäi sodan päätyttyä Ranskaan, jossa hän kirjoitti leirikokemuksistaan romaanin "25. hetki" (1949). Siinä, kuten myöhemmissäkin teoksissaan, hän näkee kulttuurin merkityksen vähäiseksi, jos ihmisellä on vain sosiaalinen ja tilastollinen arvo.
Suomennetut teokset.
Suomennokset on julkaistu tekijänimellä C. Virgil Gheorghiu.
Amsterdamin keskusrautatieasema

Amsterdamin keskusrautatieasema () on Amsterdamin keskustassa sijaitseva rautatieasema, jonka kautta kulkee päivittäin noin 250 000 ihmistä. Tämä tekee siitä siitä Alankomaiden suurimman rautatieaseman. 
Historia.
Ennen keskusrautatieaseman käyttöönottoa Amsterdamissa oli kaksi pääasiallista rautatieasemaa. Keskustan länsipuolella sijainneesta Willemspoortin asemalta junat suuntasivat Haarlemiin ja itäpuolella sijainneesta Weesperpoortin asemalta junat suuntasivat Utrechtiin, Arnhemiin ja Kölniin. Yhtenäisen rautatieverkoston toteuttamiseksi maan hallitus hyväksytti parlamentilla uuden rautatielain. Amsterdamille tämä merkitsi uuden rautatielinjan rakentamista Den Helderiin, sekä sen ja olemassa olevien linjojen yhdistämistä uudelle keskusrautatieasemalle.
Toimeksianto uuden keskusrautatieaseman sekä olemassa olevien ratojen yhdistämiseksi annettiin 1869. Saaren, jolla asema sijaitsee sekä asemarakennuksen ja ratapihan rakentaminen kesti 20 vuotta. Uuden asemarakennuksen suunnittelu ja toteutus annettiin vuonna 1875 arkkitehdeille P.J.H. Cuypersille ja A.L. Van Gendtille. Asemarakennus edustaa samaa tyyliä, kuin Cuypersin aikaisemmat työt, kuten Amsterdamin Rijksmuseum.
Rautatieasema on otettu virallisesti käyttöön 15. lokakuuta 1889.
Pekka Juntti

Pekka Juntti (s. 1980) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Juntti asuu Pohjois-Ruotsissa Haaparannalla, ja on kotoisin Torniosta. Juntti kirjoittaa säännöllisesti kolumneja Ylelle. Kolumneissaan Juntti käsittelee erityisesti metsiin ja luontoon liittyviä aiheita.
Juntin yhdessä Jenni Räinän ja Anna Ruohosen kanssa kirjoittama teos Metsä meidän jälkeemme palkittiin Tieto-Finlandia-palkinnolla vuonna 2019. Juntti on myös palkittu toimittajan työstään Bonnierin suuren journalistipalkinnon Yleisön suosikki -kategoriassa vuonna 2012.
Olkusz

Olkusz on kaupunki Vähä-Puolan voivodikunnassa Etelä-Puolassa noin 40 kilometriä Krakovasta luoteeseen. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 35 170 asukasta..
Vankiluikero

Vankiluikero ("Pholidichthys leucotaenia") on vankiluikeroihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Tyyneltämereltä ja toisinaan sitä pidetään myös riutta-akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Vankiluikero voi kasvaa suurimmillaan noin 43–45 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen ja sen selkä- ja vatsaevät ovat pitkät ja kasvaneet yhteen pyrstöevän kanssa. Kalan ulkonäkö muuttuu sen tullessa täysikasvuiseksi. Nuoret vankiluikerot ovat pohjaväriltään mustia ja niissä on valkoisia poikkiraitoja. Ne musituttavatkin huomattavasti myrkyllistä juovakorallimonnia. Täysikasvuinen vankiluikero on pohjaväriltään musta ja siinä on valkoisia aaltoilevia juovia. Vankiluikero on suomuton.
Levinneisyys ja elintavat.
Vankiuikero elää Tyynessämeressä Filippiineiltä Salomosaarille ulotuvalta alueelta. Nuoret yksilöt elävät parvissa, joissa voi olla kymmenistä tuhansiin yksilöihin. Täysikasvuiset yksilöt elävät matalissa vesissä koralliriuttojen läheisyydessä. Ne kaivavat käytäviä hiekkapohjaan ja viettävät päiväsajat käytävissään. Nuoret vankiluikerot syövät planktonia.
Zarina Wahab

Zarina Wahab (s. 17. heinäkuuta 1959 Visakhapatnam, Andhra Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä, joka on työskennellyt pääasiassa hindin- ja malajalaminkielisissä elokuvissa.
Wahab tapasi näyttelijä Aditya Pancholin "Kalank Ka Tikan" (1986) kuvauksissa ja he menivät naimisiin vielä samana vuonna. Heillä on kaksi lasta, tytär Sana Pancholi ja poika Sooraj Pancholi.
Karl Ragnar Gierow

Karl Ragnar Gierow (2. huhtikuuta 1904 Helsingborg, Ruotsi – 30. lokakuuta 1982 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, koulutukseltaan filosofian lisensiaatti.
Gierow oli 1930–1937 kirjankustantamo Norstedtin kirjallinen neuvonantaja ja 1937–1946 Ruotsin radion kirjallinen avustaja. Vuonna 1946 hän toimi "Svenska Dagbladetissa" kirjallisuusosaston päällikkönä ja 1951–1963 Dramatenin johtajana. Hänet valittiin 1961 Ruotsin akatemiaan, ja 1964–1977 hän oli sen pysyvä sihteeri.
Gierowin esikoisrunokokoelma "Solen lyser" ilmestyi 1925. Se, kuten muukin alkukauden tuotanto, oli tiukasti muotoa noudattavaa mitallista ja kevyttä. 1930-luvun tuotannolle on leimallista pessimismi, ja muodoltaan se muistuttaa muinaispohjoista apokalyptistä runoa. 1960-luvulla hän palasi tiukkaan muotoon, ja runot ovat usein epigrammimaisia. Hän kirjoitti myös näytelmiä ja julkaisi esseekokoelmia.
Maija Ruuskanen

Maija Helena Ruuskanen (s. 10. heinäkuuta 1976 Savonlinna) on suomalainen säveltäjä ja muusikko. Ruuskanen on opiskellut Sibelius-Akatemiassa ja valmistui musiikin maisteriksi (MuM) vuonna 2006. Ruuskanen on säveltänyt musiikkia lukuisiin näyttämöteoksiin (Suomen Kansallisteatteri, Teatteri Metamorfoosi, Musiikkiteatteri Kapsäkki), ohjannut kaksi kuunnelmaa, julkaissut ja tuottanut levyjä (muun muassa Herääminen (ooppera), Puluboin ja Ponin lauluja, Samassa unessa), pyörittänyt Ruuskanen Railio Klubia ja toiminut useiden eri artistien pianistina.
Marilyn Quayle

Marilyn Tucker Quayle (s. 29. heinäkuuta 1949) on yhdysvaltalainen asianajaja ja kirjailija. Hän on Yhdysvaltain varapresidenttinä vuosina 1989–1993 toimineen Dan Quaylen vaimo.