Haitin verilöyly

Haitin verilöyly oli Haitin vallankumouksen jälkeen, helmi–huhtikuussa 1804, tapahtunut etninen puhdistus, jossa haitilaiset vainosivat valkoisia pääsääntöisesti ranskalaisia.
Tausta.
Napoleonin noustua valtaan hän lähetti Haitiin 30 000 sotilaista, joiden tehtävä oli palauttaa siirtokunta Ranskan alaisuuteen. Huolimattta myös Ranskan aikaisempien hallitusten lupauksista palauttaa orjuus, Napoleon pyrki palauttamaan sen. 
Vallankumoukselliset orjat julistivat koko Hispaniolan saaren itsenäiseksi valtioksi nimeltä Haiti 1. tammikuuta 1804 kenraalikuvernööriksi nousseen Jean-Jacques Dessalines'n johdolla. Eurooppalaiset eivät halunneet olla tekemisissä uuden valtion kanssa, koska pelkäsivät orjakapinan leviämistä omiin siirtokuntiinsa. Amerikkalaisten reaktio ei ollut yhtä yksiselitteinen: etelän orjuutta ylläpitävät osavaltiot pyrkivät pimittämään uutisia itsenäisyydestä kun taas pohjoisen orjuutta vastustavat osavaltiot toivoivat, että kaupankäynti Haitin kanssa olisi kannattavampaa kuin eurooppalaisten kanssa. 
Valkoisille eurooppalaisille ja amerikkalaisille Haitin vallankumous oli myös todiste siitä, että afrikkalaiset olivat väkivaltaisia. Eräs brittiläinen silminnäkijä kuvaili Haitin olevan maantierosvojen ja barbaaripäällikköjen vallassa. 
Itsenäisyysjulistuksen jälkeen Haitin valkoisen väestön pelättiin pakenevan ulkomaille lobbaamaan ulkovaltoja tekemään sotilaallinen interventio vallankumousta vastaan. Dessalines ja hänen neuvonantajansa keskustelivat avoimesti valkoisen väestön tappamisesta kansallisen turvallisuuden nimissä. Maasta poistuvia valkoisia estettiin lähtemästä.
Tapahtumien kulku.
Dessalines allekirjoitti 22. helmikuuta 1804 asetuksen, jonka nojalla kaikki Haitissa oleskelevat valkoiset tapettaisiin. Surmatyö tulisi hänen mukaansa suorittaa tuliaseita välttäen esimerkiksi puukoilla, koska tämä olisi hiljaisempi keino, mikä puolestaan estäisi valkoisia pakenemasta.
Dessalines alkoi helmi–maaliskuun aikana kierrellä kaupungista toiseen varmistaakseen, että hänen antamaansa käskyä myös noudatettaisiin. Monin paikoin haitilaiset alkoivat tappamaan valkoisia vasta siinä vaiheessa, kun Dessalines ilmestyi paikan päälle. Dessalines pakotti erityisesti mulatteja tappamaan valkoisia, jottei verilöyly näyttäytyisi yksinomaan mustan väestön suorittamalta.
Tappamisen lisäksi valkoiset naiset joutuivat myös raiskauksien uhreiksi. Aluksi Dessalines'n sotilaat tappoivat naisia vain vastahakoisesti, mutta Dessalines määräsi myös naiset tapettavaksi. Poikkeus tehtiin sellaisten naisten kohdalla, jotka suostuivat menemään naimisiin ei-valkoisten haitilaisten kanssa. Kun verilöyly loppui huhtikuussa 1804, sen uhriluku oli arviolta 3000–5000. Verilöylyn uhreiksi joutuneet tapettiin yleensä puukottamalla, mestaamalla tai suoltamalla. Dessalines'n kerrotaan verilöylyn loputtua sanoneen siitä seuraavasti:Menen hautaani iloisena. Me olemme kostaneet veljemme. Haitista on tullut verenpunainen piste maailman kartalla.
Puolalaiset ja saksalaiset.
Vaikka verilöylyn tarkoituksena oli päästä eroon Haitin valkoisesta väestöstä, osa Haitissa oleskelevat valkoisista, lähinnä puolalaiset ja saksalaiset, säästettiin. Puolalaislegioona oli saapunut alkujaan ranskalaisten mukana kukistamaan orjakapinaa, mutta loikkasikin haitilaisten puolelle. Saksalaiset eivät sen sijaan osallistuneet orjakauppaan. Nämä eurooppalaiset saivat Haitin perustuslain nojalla maan kansalaisuuden huolimatta siitä, että Dessalines'n mukaan haitilaiset olivat määritelmällisesti nimenomaan mustia. Dessalines myös julisti puolalaisten olevan "Euroopan valkoisia neekereitä" osoittaakseen solidaarisuutta ja kiitollisuutta puolalaisia kohtaan.
Jälkipyykki.
Vuonna 1825 Ranska pakotti kuningas Kaarle X:n antaman määräyksen nojalla Haitin maksamaan 125 miljoonaa frangia korvauksia verilöylystä ja orjanomistajien menetyistä tuloista. Tämä velka varjosti Haitin historiaa aina 1940-luvulle saakka ja selittää osittain maata vielä edelleen vaivaavaa köyhyyttä.