tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Keittiöväittely

Keittiöväittely oli joukko Yhdysvaltain varapresidentin Richard Nixonin ja Neuvostoliiton pääministerin Nikita Hruštšovin välillä 24. heinäkuuta 1959 käytyjä, ennalta valmistelemattomia keskusteluja. Keskustelut tapahtuivat Moskovassa, jonne Yhdysvallat olivat rakentaneet messut, joissa esiteltiin muun muassa talo, jollaiseen ”jokaisella amerikkalaisella oli varaa”. Talossa oli runsaasti työtä helpottavia ja aikaa säästäviä koneita, joiden oli tarkoitus esitellä Yhdysvaltain kapitalistisen kuluttajamarkkinan hedelmiä.
Tausta.
Keittiöväittely oli Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton johtajien ensimmäinen tapaaminen vuoden 1955 Geneven huippukokouksen jälkeen. Keskusteluja käytiin messualueen useissa paikoissa, mutta ne keskittyivät mallitalon keittiöön, joka oli jaettu kahtia, jotta sitä voitiin tarkastella helpommin. 
Johtajat keskustelivat kapitalismin ja kommunismin saavutuksista vuonna 1957 tapahtuneen Sputnikin laukaisun aloittaman kylmän sodan eskaloitumisen alla. Useimmat amerikkalaiset pitivät Nixonia väittelyn voittajana. Väittely tallennettiin värilliselle videonauhalle ja keskustelun kuluessa Nixon toi esiin useita Yhdysvaltain kehittämiä tuotteita, kuten astianpesukoneet, ruohonleikkurit ja supermarketit. Nixon painotti kotitalouksissa hyödynnettäviä keksintöjä. 
Hruštšov vastasi painottamalla Neuvostoliiton keskittyvän ”tärkeisiin asioihin” luksusesineiden sijasta. Satiirinomaisesti Hruštšov kysyi Nixonilta onko olemassa konetta, joka työntää suuhun ruokaa ja painaa sen kurkusta alas. Lopulta keskustelijat tulivat siihen tulokseen, että molempien maiden tulisi olla avoimempia toisilleen. 
Mallitalon keittiön suunnitteli arkkitehti Andrew Geller.
Televisionäkyvyys ja reaktio Yhdysvalloissa.
Yhdysvalloissa kolme suurta televisioyhtiötä näytti keskustelun heti seuraavana päivänä 25. heinäkuuta. Neuvostoliittolaiset protestoivat, koska Nixon ja Hruštšov olivat sopineet, että keskustelu näytetään samanaikaisesti sekä Yhdysvalloissa että Neuvostoliitossa. Neuvostoliitossa keskustelu näytettiin 27. heinäkuuta myöhään illalla ja vain osa Nixonin puheenvuoroista oli käännetty. 
Yhdysvaltalainen reaktio oli aluksi jakautunut. "New York Times" kuvasi tapahtumaa poliittiseksi tempuksi, mutta toisaalta "Time" ylisti Nixonia.
Keskustelun epädiplomaattisesta luonteesta huolimatta Nixon saavutti suosiota Moskovan-vierailunsa ansiosta ja paransi huomattavasti mahdollisuuksiaan republikaanien presidenttiehdokkaaksi seuraavan vuoden presidentinvaaleihin.
The Slip

The Slip (Halo 27) on Nine Inch Nailsin kahdeksas studioalbumi, joka ilmestyi 5. toukokuuta 2008. Heinäkuussa 2008 levystä ilmestyi CD-versio, joka sisältää myös DVD:n, jossa on harjoitusliveversiot viidestä levyn kappaleesta.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 24.
San Sebastián de los Reyes

San Sebastián de los Reyes on kunta Madridin itsehallintoalueella, Keski-Espanjassa. Se sijaitsee noin 18 kilometriä pohjoiseen pääkaupunki Madridista. San Sebastián de los Reyes on perustettu vuonna 1492. 
Vuoden 2016 alussa San Sebastián de los Reyesin asukasluku oli 86 206. Sen pinta-ala on 59 neliökilometriä. Väestötiheys on noin 1461 as./km².
Yhdysvaltain standardisointi- ja teknologiainstituutti

Yhdysvaltain standardisointi- ja teknologiainstituutti (, lyh. NIST) on Yhdysvaltain kauppaministeriön alainen virasto, jonka tehtävänä on kehittää ja edistää mittaustekniikoita, standardeja ja tekniikkaa. Virasto tunnettiin vuosina 1901–1988 nimellä National Bureau of Standards (NBS).
NISTin päämaja sijaitsee Gaithersburgissa, Marylandissä. Sillä on toimipiste myös Boulderissa, Coloradossa. NIST työllistää yhteensä 2 900 tieteilijää, insinööriä, teknikkoa ja tuki- sekä johtohenkilöä.
NIST julkaisee FIPS-standardeja.
Hampurin taidehalli

Hampurin taidehalli () on taidemuseo, joka sijaitsee Hampurissa Saksassa. Museo on erikoistunut hampurilaiseen taiteeseen 1300-luvulla, hollantilaisiin ja 1500-1600-luvun flaamilaisiin taiteilijoihin, ranskalaiseen ja saksalaiseen 1800-luvun taiteeseen sekä nykytaiteeseen.
Museo koostuu kolmesta toisiinsa liittyvästä rakennuksesta, jotka ovat Hampurin keskustassa lähellä metron pääasemaa.
Historia.
Ensimmäinen museorakennus rakennettiin vuosina 1863—1869. Toinen rakennus valmistui vuonna 1919. Uusin osa on ollut rakenteilla vuodesta 1976 vuoteen 1997.
Ensimmäinen johtaja Alfred Lichtwark nimitettiin tehtäväänsä vuonna 1889. Lichtwark toi museolle maailmanlaajuista mainetta löytämällä uudelleen merkittävät gotiikan ajan hampurilaiset maalarit Mestari Francken ja Mestari Bertramin sekä romantiikan ajan maalarit Rungen ja Friedrichin. Hän myös hankki museoon näiden taiteilijoiden teoksia. Hän laajensi myös monien uudempien taiteilijoiden, kuten ranskalaisten impressionistien teosten kokoelmaa museossa.
Lichtwarkin seuraaja Gustav Paul aloitti vuonna 1914. Hänen aikanaan museota laajennettiin uudella rakennuksella, mikä olikin tarpeen tilanpuutteen vuoksi. Muuton yhteydessä hän järjesti kokoelmat uudelleen. Uudempi ekspressionistinen taide ja modernismi ei ollut Paulin alaa, mutta siitä huolimatta hän hankki museolle Édouard Manet'n maalauksen "Nana", joka on nykyisin yksi museon kokoelmien merkittävimmistä teoksista.
Kokoelmat.
Museossa on merkittävä kokoelma 1800-luvun maalauksia eri taiteilijoilta, kuten Max Liebermannilta, Philipp Otto Rungelta, Caspar David Friedrichiltä ja Adolph von Menzeliltä. Gallerie der Gegenwart omistautuu moderneille taiteilijoille, kuten Pablo Picassolle, Paul Kleelle ja Max Beckmannille, sekä vuoden 1945 jälkeiselle taiteelle.
Hironobu Kageyama

Hironobu Kageyama (s. 18. helmikuuta 1961) on japanilainen laulaja. Hän on ollut aktiivinen vuodesta 1977 ja laulaa usealla eri musiikkityylillä J-rockista balladeihin. Kuusitoistavuotiaana hän perusti luokkalaistensa Hiroyuki Tanaka (basisti) ja Akira Takasaki (kitaristi) kanssa rockyhtyeen Lazy, johon he löysivät pian koulunsa rumpalin Munetaka Higuchi ja kosketinsoittajaksi Shunji Inouen. Bändin nimi on otettu Deep Purple yhtyeen kappaleesta Lazy. Bändi hajosi 1980-luvun alkupuolella ja Hironobu siirtyi soolouralle. 
Hänen suosionsa kasvoi rajusti kun hän siirtyi esittämään tunnusmusiikkeja anime- sekä tokusatsu-sarjoille. Hironobu saavutti eräänlaisen kulttimaineen kun hänen tunnetuin singlensä "Cha-La Head-Cha-La" julkaistiin. Tämä kappale tunnetaan alkuperäisen "Dragon Ball Z"-animesarjan tunnusmusiikkina ja sarjan fanien keskuudessa häntä kutsutaan joskus lempinimellä "Mr.DBZ". Kageyama tunnetaan faniensa keskuudessa myös nimellä "Kami" tai "Kei". Hänen useita rock-kappaleitaan on käännetty väärin onomatopoeettisesti suomeksi, ja niitä esitetään YouTubessa. japaniksi "misheard"-versiot tunnetaan nimellä "soramimi" tai "soramimi kashi". Niistä ehkä tunnetuin ja suosituin lienee "Kishin Douji ZENKI", joka on käännetty suomeksi muotoon "Kenkiin".
Hoboken

Hoboken on kaupunki New Jerseyssä Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Hudsonin piirikunnassa New Yorkin Manhattanin keskiosasta länteen Hudsonjoen länsirannalla. Hobokenissa on 40 557 asukasta (2008). Se on pinta-alaltaan 5,1 neliökilometriä ja siitä maa-alaa on 3,3 neliökilometriä.
Hoboken kuuluu New Yorkin metropolialueeseen. Kaupungissa pelattiin aikoinaan Yhdysvaltain ensimmäinen baseball-ottelu, ja kaupungissa on Stevens Institute of Technology, joka on Yhdysvaltain vanhimpia teknillisiä yliopistoja.
Historia.
Delawaret leireilivät nykyisen Hobokenin alueella, mutta siellä ei ollut vakituista asutusta, kun eurooppalaiset ostivat alueen. Michael Reyniersz Pauw osti delawareilta nykyisen Hobokenin ja Jersey Cityn alueen 1630.
Myöhemmin kaupungin alue siirtyi William Bayardin haltuun. Hän oli lojalisti, tory. Yhdysvaltain vapaussodan aikana patriootit sytyttivät Bayardin maatilan tuleen 1780. Sodan jälkeen Bayardin maaomaisuus takavarikoitiin ja myytiin 90 000 dollarilla John Stevensille, joka oli taistellut sodassa patrioottien puolella. Stevens suunnitteli Hobokenin muuttamista newyorkilaisten virkistysalueeksi. Stevens käynnisti Yhdysvaltain ensimmäisen säännöllisen höyrylauttapalvelun Hobokenista Manhattanille 1811. Hobokenissa pelattiin kesäkuussa 1846 Yhdysvaltain ensimmäinen baseball-ottelu. New York Nine voitti Knickerbockersin ottelussa 23–1.
Hobokenia rakennettiin vilkkaasti 1800-luvulla. Rakennuttajana oli Stevensin vuonna 1838 perustama Hoboken Land &amp; Improvement Company. Hobokenin kunta ("township") muodostettiin North Bergenistä 1849, ja kaupunginoikeudet se sai 28. maaliskuuta 1855.
Hoboken muuttui 1800- ja 1900-lukujen taitteessa teollisuuskaupungiksi, kun Stevensin suvun hallinnoima Hoboken Land &amp; Improvement Company alkoi myydä maata teollisuusyrityksille. Noin 250 yritystä hankki toimitiloja Hobokenista 1900-luvun alussa ennen ensimmäistä maailmansotaa. Teollisuusalan työpaikkojen määrä kolminkertaistui vuosien 1889–1909 aikana.
Mountain Meadowsin verilöyly

Mountain Meadowsin verilöyly oli 7.–11. syyskuuta 1857 tapahtunut joukkomurha, jossa mormonien miliisin joukot hyökkäsivät Arkansasista Kaliforniaan matkalla ollutta siirtolaisten karavaania vastaan. Tapahtumat käynnistyivät hyökkäyksenä, josta kehkeytyi lopulta neljä päivää kestänyt piiritys, joka loppui, kun mormonit teloittivat jäljelle jääneet antautuneet siirtolaiset. Lähes kaikki siirtolaiset tapettiin – vain 17 alle 8-vuotiasta lasta jätettiin henkiin. Ruumiit jäivät paikoilleen kahden vuoden ajaksi, ja hengissä säilyneet lapset annettiin paikallisten mormoniperheiden kasvatettavaksi. Tapahtuma innoitti vuonna 2007 ilmestyneen elokuvan "September Dawn".
Historioitsijat pitävät tapahtumia Utahin sodan aiheuttaman sotahysterian syynä sekä joidenkin mormonivaikuttajien, kuten Brigham Youngin syynä.
Tapahtumat.
Hyökkääjien tarkoituksena oli naamioida hyökkäys intiaanien toteuttamaksi, minkä takia osa heistä oli pukeutunut intiaaneiksi ja mukana oli myös paiute-intiaaneja. Isaak Haightin ja John D. Leen johtamina miliisit hyökkäsivät paikoilleen asettunutta karavaanikulkuetta vastaan, mutta hyökkäys pysähtyi siirtolaisten puolustukseen. Taistelu muuttui piiritykseksi, jonka aikana siirtolaiset saivat selville, että hyökkäyksen takana olivat mormonit eivätkä intiaanit. Tästä syystä miliisin komentaja William H. Dame määräsi kaikki siirtolaiset tapettaviksi. John D. Lee tuli kertomaan siirtolaisille, että hän oli neuvotellut aselevon intiaanien kanssa ja että siirtolaiset voisivat poistua alueelta turvallisesti. Mormonit johdattivat siirtolaiset pois heidän linnoitetuilta asemiltaan, minkä jälkeen nämä ammuttiin.
Seuraukset.
Vuonna 1859 aloitettiin liittovaltion tutkimukset asiasta. Tätä ennen tutkimuksia olivat tehneet lähinnä yksityishenkilöt. Yhdysvaltain sisällissota katkaisi tutkimukset vuosiksi 1861–1871. Vuonna 1874 tapahtumista tuomittiin yhdeksän henkilöä salaliitosta ja joukkomurhasta. Päätekijänä tuomittiin John D. Lee, joka teloitettiin ampumalla verilöylyn tapahtumapaikalla 3. maaliskuuta 1877.
Kriketin SM-sarja 2009

Kriketin SM-sarja 2009 käsitti kaksi erillistä sarjatasoa, SM50 ja SM40 -sarjat. Sarjat on nimetty ottelun maksimisyöttövuorojen (overs) mukaan. Helsinki CC voitti Suomen mestaruuden ja Vaasa CC voitti SM40 -sarjan nousten kaudelle 2010 SM50 -sarjaan.
SM 40.
Ottelutuloksissa lihavoitu on aloittanut sisällä, alempi lukupari ilmoittaa palot. Enemmän juoksuja tehnyt on ottelun voittaja (voitto = 8 sarjapistettä), juoksujen mennessä tasan, kyseessä on tasapeli (4 pistettä). NR = ei tulosta (4 pistettä molemmille). wet = märkä kenttä.
Espoo 11 Stars'ilta vähennetty 4 pistettä rangaistuksena (penalty).
Petit brabançon

Petit brabançon eli brabantingriffoni on Belgiasta kotoisin oleva koirarotu. Kotoisemmin tätä koiraa kutsutaan sileäkarvaiseksi griffoniksi. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 9. Petit brabançon on yksi kolmesta belgiangriffonin rotumuunnoksesta. Toiset kaksi rotumuunnosta ovat karkeakarvaiset griffon belge ja griffon bruxellois. Suomeen ensimmäiset belgiangriffonit tulivat jo 1920-luvulla, mutta varsinaiset kantagriffonit tulivat Suomeen vuonna 1958. 
Luonne.
Petit brabançon’t ovat luonteeltaan uteliaita, terhakoita ja ystävällisiä sekä hyvin hupsuja. Ne ovat herkkähaukkuisia ja hyvin miellyttämisenhaluisia. Reippaana rotuna griffonit ovat hyviä perhe- ja vahtikoiria, jotka sopivat niin lenkkeilijälle kuin agilitykentille. Griffoni kiintyy syvästi perheeseensä ja seuraa uskollisesti ja innokkaasti perhettään harrastuksissa ja arjessa.
Rotumuunnokset.
Karkea- ja sileäkarvainen ovat saman rodun erilaisia karvamuunnoksia. Erivärisiä ja eri karvatyyppisiä koiria on sallittua risteyttää keskenään, joten samasta pentueesta voi esiintyä molempia karvamuunnoksia ja kaikkia värejä. Griffonit osallistuvat näyttelyyn kolmena erillisenä rotuna. Griffon belgeksi rekisteröidään karkeakarvainen joko kokonaan musta tai musta punaisin merkein (black&amp;tan). Myös mustan ja punaruskean sekoitus rekisteröidään griffon belgeksi. Griffon bruxellois'ksi rekisteröidään karkeakarvainen ja väriltään yksinomaan punainen/punaruskea. Petit brabançon'ksi rekisteröidään sileäkarvaiset griffonit väristä riippumatta.
Alkuperä.
"Petit brabançon" tarkoittaa sananmukaisesti "pientä brabantilaista", joten rodun nimi vapaasti käännettynä olisi "pienibrabantingriffoni". Muinainen Brabantin maakunta sijaitsi nykyisen Flanderin Brabantin, Vallonian Brabantin ja Brysselin alueella. Siellä tunnettiin pienikokoinen paikallinen bullenbeisser nimeltä "brabantse bullenbijter", jonka kuvaillaan olleen noin 40 cm korkea ja joka oli muun muassa bokserin suora kantarotu. Vaikka brabantilainen griffoni muistuttaakin tietyllä tapaa kääpiökokoista molossikoiraa, yhteyttä paikalliseen häränpurijaan ei ole toistaiseksi voitu varmentaa.
Paljon tunnustetumpi teoria onkin se, että kaikkien belgiangriffoneiden, myös sileäkarvaisen, juuret olisivat samassa rodussa: pienessä karkeakarvaisessa "smousje"-rottakoirassa, joka muistutti naapurimaan hollanninrottakoiraa. Sittemmin tämä vanha alkuperäisrotu tunnettiin nimellä "griffon d'ecurie" ("talligriffoni") ja 1800-luvulla sitä alettiin risteyttää mopsin ja kingcharlesinspanielin kanssa. Petit brabançon on perinyt punaisen ja black &amp; tan värityksen kääpiöspanielilta, sekä lyhyen, sileän karvapeitteensä ja muut keskeiset ulkonäölliset piirteensä mopsilta.
Kriketin SM-sarja 2008

Kriketin SM-sarja 2008 käsitti kaksi erillistä sarjatasoa, SM50 ja SM40 -sarjat. Sarjat on nimetty ottelun maksimisyöttövuorojen (overs) mukaan. Helsinki CC voitti Suomen mestaruuden ja Bengal Tigers voitti SM40 -sarjan nousten kaudelle 2009 SM50 -sarjaan.
SM 40.
Ottelutuloksissa lihavoitu on aloittanut sisällä, alempi lukupari ilmoittaa palot. Enemmän juoksuja tehnyt on ottelun voittaja (voitto = 8 sarjapistettä), juoksujen mennessä tasan, kyseessä on tasapeli (4 pistettä). NR = ei tulosta (4 pistettä molemmille).
Pre-Creedence

Pre-Creedence on The Golliwogsin (myöhemmin Creedence Clearwater Revival) vuonna 1975 julkaistu kokoelma-albumi. Materiaali on vuosilta 1964–1967.
Albumin kaksi viimeistä kappaletta, "Porterville" ja "Call It Pretending", julkaistiin ensimmäisenä CCR-singlenä vuonna 1968.
Kazakstanin vaakuna

Kazakstanin vaakuna on Kazakstanin tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 4. kesäkuuta 1992. 
Vaakunaan on taivaansiniselle pohjalle kuvattu kultaisella jurtan huippu, josta lähtee kultaisia säteitä. Vaakunan sivuilla on kaksi kultaista myyttistä siivekästä hevosta. Vaakunan yllä on kultainen viisisakarainen tähti. Vaakunan ympyrämuoto symboloi elämää ja ikuisuutta. Jurtan huippu symboloi perheen hyvinvointia, rauhaa ja rauhallisuutta. Vaakunan väreistä kulta symboloi Kazakstanin kansan valoisaa ja selkeää tulevaisuutta ja taivaansininen symboloi halua rauhaan, suostumusta, ystävyyttä ja ihmisten yhtenäisyyttä. Vaakunan alla lukee QAZAQSTAN ("Kazakstan" kazakiksi).
William Wilberforce

William Wilberforce (24. elokuuta 1759 Kingston upon Hull, Englanti – 29. heinäkuuta 1833 Lontoo, Englanti) oli englantilainen poliitikko ja evankelikaali. Cambridgen yliopistosta valmistunut Wilberforce valittiin parlamenttiin vuonna 1780, ja hän istui siellä vuoteen 1825 saakka.
Ura parlamentissa.
Wilberforce pyrki parlamenttiurallaan ajamaan sosiaalisia uudistuksia ja erityisesti parantamaan tehdastyöläisten asemaa. Orjakaupan Brittiläisen imperiumin alueella kieltäviä lakialoitteita hän teki 18 vuoden ajan, kunnes laki lopulta hyväksyttiin 1807. Hänen aloitteestaan asia tuli esille myös Wienin kongressissa, ja tuloksena oli orjakaupan kieltäviä kansainvälisiä sopimuksia. Wilberforcella oli merkittävä vaikutus parlamentin vuonna 1813 tekemään päätökseen sallia lähetyssaarnaajien pääsy Intiaan. Orjien vapauttamisesta imperiumin alueella päättänyt laki hyväksyttiin 1833. Politiikasta jo vetäytynyt Wilberforce kuoli pian lain hyväksymisen jälkeen. Hänet on haudattu Westminster Abbeyyn.
Perhesuhteet.
Vuonna 1797 William Wilberforce meni naimisiin Barbara Spoonerin kanssa. Heille syntyi kaksi tytärtä ja neljä poikaa. Yksi Wilberforcen pojista oli piispa Samuel Wilberforce.
Kirgiisien sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna

Kirgiisien sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna oli Kirgiisien sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Se hyväksyttiin 23. maaliskuuta 1937 ja poistettiin käytöstä vuonna 1992.
Vaakunassa on kirgiisien kansantaiteella koristeltu kehys, johon on kuvattu Tienšan-vuoristo. Kehyksen ympärillä on maatalouden tunnuksia puuvillaa ja vehnäntähkiä. Vuoriston takaa nouseva aurinko symboloi kirgiisien tulevaisuutta, sirppi ja vasara sekä punainen tähti symboloivat kommunismin voittoa ja maailmanlaajuista kommunististen maiden yhteisöä. Puuvillaa ja vehnäntähkiä kiertävässä nauhassa lukee "Kaikkien maiden työläiset, liittykää yhteen!" venäjäksi, "Пролетарии всех стран, соединяйтесь!", ja kirgiisiksi, "Бардык өлкөлөрдүн пролетарлары, бириккиле!".
Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna

Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna oli Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Se otettiin käyttöön vuonna 1937. Vaakunan suunnitteli graafikko Ruben Shhiyan.
Vaakunaan on kuvattu öljynporaustorni, joka symboloi Bakun laajoja öljykenttiä. Sen taakse on kuvattu nouseva aurinko, joka symboloi azerien tulevaisuutta. Sirppi ja vasara sekä punainen tähti symboloivat kommunismin voittoa ja maailmanlaajuista kommunististen maiden yhteisöä. Kuviota reunustaa maataloutta symboloivat vehnäntähkät ja puuvillat, joiden ympärille on kiedottu punainen nauha. Punaiseen nauhaan on kirjoitettu "Kaikkien maiden työläiset, liittykää yhteen!" azeriksi "Бүтүн өлкəлəрин пролетарлары, бирлəшин!" ja venäjäksi "Пролетарии всех стран, соединяйтесь!".
Nahitševanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta käytti vaakunanaan Azerbaidžanin SNT:n vaakunaa jossa tekstejä oli muokattu.
Riiaistenjärvi

Riiaistenjärvi on Naantalissa entisen Rymättylän kunnan alueella, Otavan saarella sijaitseva pieni 44,7 hehtaarin kokoinen järvi. Järven kaakkoispuolella sijaitsee Rymättylän keskusta. Vuoden 2006 aikana järvellä tehtiin runsaita sinilevähavaintoja.
Enimmillään 3,5 metriä syvä Riiaistenjärvi on itä-länsisuunnassa pitkulainen. Sen länsipäähän laskee ojan kautta Kuralanjärvi ja sen kautta myös Kuralanjärveen laskeva Tiskari. Riiaistenjärven itäpäästä on laskuoja mereen Kirkkolahteen. Järven rannat ovat enimmäkseen metsää, mutta lähettyvillä on peltoja ja korkeita kallioita. Järven koillisrantaa kulkee Seututie 189 eli Rymättyläntie. Länsipää, minne lasku-oja Kuralanjärvestä laskee, on tulva-aluetta.
Riiaistenjärven pohjoisrannalla sijaitsee ajoittamaton kivirakenteinen muinaisjäännös. Järvi oli vaarassa kasvaa umpeen 2000-luvun alkupuolella, mutta maatalouden vähentyminen pelasti järven umpeenkasvamiselta.
Hoito.
Järveen istutettiin vuonna 2005 1 360 kuhaa, sekä vuoden 2006 aikana 1 000 kuhaa ja 500 planktonsiikaa.. Järveen on tullut lisäksi ruutanoita Kuralanjärvestä, joka laskee Riiaistenjärveen.
Järvellä on tehty eläinplanktonlajistoselvitys vuonna 1985.
Rymättylän kirkonkylä

Rymättylän kirkonkylä eli Rymättylän keskusta on nykyisen Naantalin kaupungin, entisen Rymättylän kunnan alueella sijaitseva taajama. Se sijaitsee Rymättylän pääsaarella Otavassa ja sitä ympäröi kolme vesistöä: itäpuolella merenlahti Kirkkolahti, lounaispuolella Kirkkojärvi ja luoteispuolella Riiaistenjärvi. Kirkonkylä toimii Rymättylän palvelukeskuksena ja se oli myös kunnan hallinnollinen keskus. Kirkonkylän pinta-ala ympäristöineen on noin 4,64 km². Alueella asui vuonna 2009 noin 800 ihmistä, mutta on suunniteltu, että vuonna 2030 väkiluku olisi 1 500–1 800 henkeä.
Kirkonkylän rakennuskanta on lähinnä taajaan asuttua pientaloasutusta, mutta alueella on myös muutamia kerrostaloja sekä kaupungin, seurakunnan ja yritysten palveluja, kuten Rymättylän kirkko, Rymättylän kirjasto, Rymättylän koulu, Sale, ravintola ja leipomo-kahvila sekä Rymättylän Osuuspankki ja apteekki. Keväällä 2019 valmistui Salen uusi suurempi myymälärakennus torin paikalle vanhan Salen viereen. Vanha kerrostalorakennus, jossa oli Sale, muita liiketiloja ja asuntoja, puretaan ja sen tilalle tulee uusi tori.
Länsi- ja itäosassa on pienehköt yritysalueet, joilla toimii muun muassa venetehdas TerhiTec Oy, sekä Durat-kierrätysmuovista kalusteita ja design-tuotteita valmistava Tonester Oy Ltd, jonka toiminnasta on vuosien ajan kiistelty korkeinta hallinto-oikeutta myöten. Tonester on toiminut Rymättylässä vuodesta 1996 lähtien, entisen Abloyn lukkotehtaan tiloissa.
Pohjoisosassa sijaitseva jugend-tyylinen Rymättylän kunnantalo valmistui vuonna 1914. Rakennuksessa on kaksi kerrosta ja kellari, pinta-alaa lähes 500 neliötä. Nykyisin rakennus on yksityisomistuksessa.
Alueen keskeltä kulkee pohjois–etelä-suunnassa seututie 189 eli Rymättyläntie, ja siitä erkanevat itä–länsi-suunnassa maantiet 12138 ja 12139.
Ruhtinansalmi

Ruhtinansalmi on kylä Suomussalmen koillisosassa Kainuussa. Kylän keskus on Juntusranta, josta on Suomussalmen kuntakeskukseen Ämmänsaareen noin 70 kilometrin matka. Suomen ja Venäjän rajalle on vain 9 kilometriä.
Ruhtinansalmen kylä on laaja: etelästä pohjoiseen mitattuna 35 kilometriä ja idästä länteen 10–25 kilometriä. Idässä kylä rajoittuu Venäjään, jonka kanssa kylällä on yhteistä rajaa 55 kilometriä.
Aarno

Aarno on suomalainen miehen etunimi.
Aarno on muunnos muinaissaksalaisesta nimestä Arnold, joka tarkoittaa "kotkan tavoin hallitsevaa". Tällöin nimi olisi samaa alkuperää kuin Aarne ja Aarno. Saman nimen muunnelmia ovat myös Aarne ja Aarni, jotka tosin saattavat liittyä myös kansanperinteen tuntemaa aarteen vartijaa tarkoittavaan sanaan aarni.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on ollut kirjoilla vuoden 2021 loppuun mennessä 5 747 Aarno-nimistä henkilöä.
Juhani Rinne (arkeologi)

Juhani Gustav Rinne (), oli suomalainen arkeologi, joka toimi valtionarkeologina vuosina 1929–1935.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Rinteen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Heikinpoika Rinne ja Johanna Vilhelmiina Kaarlentytär. Hänen puolisonsa vuodesta 1906 oli Anna Sigrid Behrens (k. 1941). Heidän pojastaan Henrik Johan Rinteestä (s. 1920) tuli sisätauteihin erikoistunut lääkäri. Rinne valmistui filosofian kandidaatiksi 1899, tuli Muinaistieteellisen toimikunnan amanuenssiksi 1902 ja intendentiksi 1912. Filosofian lisensiaatiksi (tohtoriksi) hän valmistui 1914 ja toimi vuodesta 1917 Kansallismuseon historiallisen osaston esimiehenä. Valtionarkeologin toimen aikana vuonna 1932 Rinteelle myönnettiin professorin arvonimi. 
Rinne toimi myös Suomen Muinaismuistoyhdistyksen sihteerinä ja "Suomen Museo – Finsk Museum" -julkaisun toimittajana 1902–1918. Hänen johdollaan korjattiin useita keskiaikaisia kirkkoja, kuten Kaarinan, Rymättylän, Finströmin ja Laitilan kirkot. Huomattavin oli kuitenkin hänen työnsä Turun tuomiokirkon tutkimus- ja entistämistöiden johtajana 1923-1929.
Rinteen lapsia olivat lääkintöneuvos Henrik J. Rinne ja historioitsija Sigrid Nikula.
Oikeusjuttu Rinnettä vastaan.
Juhani Rinne pidätettiin marraskuussa 1933 rahavarojen väärinkäytöstä epäiltynä. Turun linnassa ja Suomenlinnassa oli Rinteen johdolla tehty korjaustöitä, joiden työnjohdosta vastannut työnjohtaja Adolf Rahola oli jo aiemmin pidätetty. Jutun oikeuskäsittelyn yhteydessä Rinteen ja Raholan katsottiin syytekirjelmän mukaan käyttäneen vääriä palkkalistoja ja kuitteja ja näiden avulla he olivat kavaltaneet Suomenlinnan korjaustöitä varten varatuista määrärahoista 27 000 markkaa sekä Turun linnan korjaustöiden määrärahoista 75 000 markkaa.
Turun hovioikeus tuomitsi 15. maaliskuuta 1935 professori Rinteen jatketusta kavalluksesta 2 vuoden 6 kuukauden kuritushuonerangaistukseen ja hänet erotettiin myös valtionarkeologin virasta. Työnjohtaja Adolf Rahola tuomittiin samassa yhteydessä 3 vuoden 6 kuukauden kuritushuonerangaistukseen. Korkein oikeus alensi joulukuussa 1935 tuomioita Rinteen osalta 2 vuoteen 2 kuukauteen ja Raholan osalta 3 vuoteen.
Kirjallinen tuotanto.
Rinteen tutkielmia
Esimerkki hänen julkaisemastaan artikkelista
Candle in the Wind

Candle in the Wind on Elton Johnin säveltämä ja esittämä kappale vuodelta 1973. Sen sanoitti Bernie Taupin. Kappale kirjoitettiin yksitoista vuotta aikaisemmin kuolleen Marilyn Monroen muistolle. Kappale julkaistiin singlenä vuonna 1974.
Vuonna 1997 laulu uudelleensanoitettiin Prinsessa Dianan muistolle ja Elton John esitti sen hänen hautajaisissaan. Laulun single nousi listakärkeen monissa maissa, ja se saavutti paljon suuremman suosion kuin alkuperäinen laulu. Single kuuluukin nykyisin kaikkien aikojen myydyimpien joukkoon.
1758 Naantali

1758 Naantali on asteroidivyöhykeellä sijaitseva asteroidi. Sen löysi suomalainen tähtitieteilijä Liisi Oterma 18. helmikuuta vuonna 1942 Turussa. Se on nimetty Naantalin kaupungin mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1942 DK.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kirkkauden ja valon heijastumisen perusteella asteroidin läpimitta on todennäköisesti – . Pyörähdysaika akselin ympäri on . Eksentrisyys on ja inklinaatio on .
Datša

Datša () on venäläinen kesämökki tai vapaa-ajan asunto. Datša sijaitsee tavallisesti 1–2 tunnin paikallisjunamatkan päässä kaupunkiasunnolta. Yleensä se on suhteellisen vaatimaton rakennus, mutta se voi olla myös hieno huvila.
Datša-sanan juuret ovat varhaiskeskiajan Venäjällä, jossa se tarkoitti julkisesti annettua lahjaa, mutta myöhemmin sai tarkemman merkityksen läänityksenä. Datšat säilyivät maaomaisuuden pääsääntöisenä muotona aina maaorjien vapauttamiseen asti vuonna 1861 ja samalla datša sai nykyisen merkityksensä.
Vuosina 1993–1994 tehdyn tutkimuksen mukaan joka neljännellä venäläisellä kaupunkilaisperheellä oli datša ja vaikka vain pieni osa niistä oli talvikäytössä, kesällä asuttavien datšojen omistajista yli puolet halusi tehdä niistä myös talviasuttavia.
Vuorijono A

Vuorijono A () on Etelämantereella 4 052 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitseva ylänkö. Se on maapallon kylmin, tuulettomin ja kuivin paikka. Keskilämpötila alueella on –70 °C, eikä siellä tuule käytännössä milloinkaan. Vuorijonon yläpuolisen ilmamassan vesimäärä olisi yhteen kerättynä vähemmän kuin ihmisen hiuksen paksuus. Vuorijono A sijaitsee Australian Antarktiksen alueella noin 1 000 kilometrin päässä etelänavasta ja noin 140 kilometrin päässä kansainvälisestä robottiobservatoriosta.
Paikka löydettiin, kun yhdysvaltalaiset ja australialaiset tähtitieteilijät etsivät kaukaisia taivaankappaleita havainnoivalle teleskoopille mahdollisimman hyvää sijoituspaikkaa. Sijainti onkin maanpäälliselle teleskoopille ihanteellisin. Teleskoopin uskotaan tuottavan lähes yhtä hyviä kuvia kuin Maata kiertävän Hubble-avaruusteleskoopin. Tutkimuksen johtajan Will Saundersin mukaan Vuorijono A:lla otettujen kuvien pitäisi olla vähintään kolme kertaa tarkempia kuin muualla maapallolla otettujen.
Jack Wild

Jack Wild (30. syyskuuta 1952 – 1. maaliskuuta 2006) oli brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi musikaalissa "Oliver!" (1960) ja myöhemmin siitä tehdyssä elokuvaversiossa ("Oliver!", 1968). Vuonna 1969 hän sai esiintymisestään elokuvaversiossa parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden. Lisäksi hän sai samasta elokuvasta Bafta- ja Golden Globe -ehdokkuudet. 
Wild esiintyi myöhemmin muun muassa elokuvassa "Melody – suloinen ensirakkaus" (1971). Hän oli 1970–1980-luvuilla naimisissa Gaynor Jonesin kanssa, mutta erosi. Vuodesta 2005 kuolemaansa hän oli naimisissa Claire Hardingin kanssa. 
Wild oli tupakoija ja alkoholiongelmainen. Hänellä oli myös diabetes. Hän saavutti raittiuden, mutta sairastui suusyöpään, joka todettiin vuonna 2001. Vuonna 2004 häneltä poistettiin kieli ja kurkunpää, mutta hän kuoli vuonna 2006 53-vuotiaana. Hän oli uudestisyntynyt kristitty.
Emil Viljanen

Emil Viljanen (alk. Järventausta; 10. elokuuta 1874 Mouhijärvi – 20. tammikuuta 1954 Tampere) oli suomalainen puuseppä, ammattiyhdistysmies, toimitusjohtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Viljasen vanhemmat olivat torppari Vilhelm Järventausta ja Augusta Charlotta Sandelin. Hän oli ensin renkinä neljän vuoden ajan 1888–1892 ja toimi sitten puuseppänä 1893–1904. Viljanen oli Sanomalehti Oy:n taloudenhoitajana Tampereella 1905 ja sen jälkeen Suomen paperiteollisuustyöväen liiton sihteerinä ja toimistonhoitajana Tampereella vuosina 1906–1918. Hän oli myös Suomen maanvuokraajain liiton rahastonhoitajana ja Tampereen työväenyhdistyksen puheenjohtajana. Viljanen toimi huhtikuussa 1907 Tampereen työväentalossa pidetyn Suomen Ammattijärjestön perustavan kokouksen puheenjohtajana. 
Vuonna 1917 Viljasesta tuli Tampereen kaupungin työvälitystoimiston johtaja. Suomen sisällissodan aikana Viljanen oli Tampereen väliaikaisen kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vaikka hän ei hyväksynytkään punaisten kapinaa. Sodan jälkeen Vijanen menetti työnvälitystoimiston johtajan virkansa mutta häntä ei muuten rangaistu. Viljanen valittiin vuoden 1919 kunnallisvaaleissa Tampereen kaupunginvaltuustoon ja hän toimi myös vuoden ajan valtuuston puheenjohtajana. Viljanen oli sitten Tampereen kaupungin köyhäinhoidon esimiehenä ja myöhemmin huoltotoimen toimitusjohtajana 20 vuoden ajan 1920–1940. Tässä toimessa "pääköyhäksi" kutsuttu Viljanen herätti usein ristiriitoja ja häntä epäiltiin muun muassa väärinkäytöksistä 1930-luvun alun lamavuosina.
Viljanen oli SDP:n kansanedustajana 1914–1917 ja 1919–1922 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän toimi myös Tampereen kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1919–1920, Työläisten keskusliiton johtokunnan varapuheenjohtajana sekä kuului Sosialidemokraattisen puolueen puolueneuvostoon ja Osuusliike Voiman hallintoneuvostoon.
Emil Viljanen oli naimisissa vuodesta 1899 Stella Hilda Elisabet Luodon kanssa.
Uljas (lehti)

Uljas oli Itä-Suomen yliopiston ylioppilaskunnan vuosina 2009–2018 julkaisema opiskelijalehti. Vuonna 2018 sen noutolevikki oli 10 000 kappaletta.
Lehden julkaiseminen aloitettiin vuoden 2009 helmikuussa eli noin vuosi ennen kuin ylioppilaskunta virallisesti aloitti toimintansa. Sitä edelsivät "Joensuun ylioppilaslehti" ja Kuopion yliopiston "Stimulus". Vuoden 2018 joulukuussa ylioppilaskunnan edustajisto päätti lakkauttaa lehden säästösyistä.
Lars Pettersson (taidehistorioitsija)

Lars ”Lasse” Karl Johan Pettersson (12. elokuuta 1918 Ruovesi – 4. huhtikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen taidehistorioitsija, joka tutki Suomen vanhaa kirkko- ja linna-arkkitehtuuria. Hän laati pro gradu -työnsä Suomen puukirkkojen arkkitehtuurista, ja jatkosodan aikana hänet komennettiin Itä-Karjalan Äänisniemelle, jonka kirkollista arkkitehtuuria hän tutki sodan aikana. Petterson ja hänen työtoverinsa Tieteellisessä Itä-Karjalan toimikunnassa saivat laadituksi arkkitehtuuripiirrokset 24 puukirkosta ja 97 tšasounasta. Vain yksi kirkko ja yksi tšasouna jäivät tutkimatta. Sodan jälkeen Petterson kirjoitti tämän materiaalin pohjalta saksankielisen väitöskirjan, joka valmistui vuonna 1950 ja ilmestyi tuolloin myös suomeksi ja vuonna 2020 venäjäksi.
Petterson toimi Helsingin yliopiston taidehistorian professorina vuosina 1951–1981.
Lars Pettersson tunnetaan etenkin laajasta tutkimustyöstään Suomen 1600- ja 1700-luvun kansanmestarien puukirkkoarkkitehtuurin ja kirkkomaalauksen alalla. Pettersson oli Suomenlinnan museon intendentti kahteen otteeseen 1940-luvulla ja 1950-luvun vaihteessa. Hän oli myös Suomen muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtaja vuosina 1968–1973.
Museonjohtaja Susanna Pettersson on hänen lapsenlapsensa.
Fairuz Fauzy

Mohamed Fairuz Fauzy (s. 24. lokakuuta 1982 Kuala Lumpur, Malaija, Malesia) on malesialainen kilpa-autoilija.
Kaudella 2010 Fairuz pääsi testamaan Lotuksen F1-autoa Malesian GP:n perjantain ensimmäisissä harjoituksissa ja uudestaan Britannian, Saksan, Singaporen ja Abu Dhabin GP:n harjoituksissa. Fairuz on aiemmin toiminut myös Spyker F1 -tallin testikuljettajana vuonna 2007.
Fairuz kilpaili GP2-sarjassa kausilla 2005–06 saavuttamatta pisteitä. Hän ajoi kaudella 2008 Aasian GP2-sarjassa, jossa hän voitti yhden kilpailun. Fairuz kilpaili myös A1 Grand Prix -sarjassa kausina 2005–09 voittaen yhden kilpailun. Vuonna 2009 Fairuz kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa sijoittuen sarjan kakkoseksi. 
Vuonna 2011 Fairuz siirtyi Team Lotus -tallista Lotus Renault GP:n testi- ja varakuljettajaksi. Fairuz myös palasi neljän vuoden tauon jälkeen GP2-sarjaan ajaen Super Nova -tallin kuljettajana. Hän saavutti viisi pistettä kauden aikana.
Portaat

Portaat eli porras on rakennelma, joita pitkin voi kävellä eri korkeudella olevalta tasolta toiselle. 
Portaat koostuvat kahdesta tai useammasta askelmasta, joiden tarkoituksena on jakaa suuri korkeusero useaksi pieneksi eroksi. Portaista voidaan esimerkiksi arkkitehtuurisista syistä tehdä hyvinkin monimuotoisia. Yleisimpiä malleja kutsutaan usein niiden ylhäältä kuvatun mallin mukaisesti I- (suorat), L-, U- tai Y-portaiksi. Portaita, jotka kiertyvät keskiakselinsa ympäri kutsutaan kierreportaiksi. Parviportaiksi kutsutaan portaita, jotka nousukulmansa ja leveytensä puolesta eivät täytä normaalien portaiden turvallisuusmääräyksiä. Tyypillisesti nämä portaat johtavat rakennuksen parvelle. 
Sana "porras" yksikössä tarkoittaa sekä yksittäistä porrasaskelmaa että koko rakennusosaa, askelmasarjaa eli portaita.
Portaiden "etenemäksi" ("e") kutsutaan kahden porrasaskeleen etureunojen välistä vaakasuoraa etäisyyttä. Nousuksi ("n") kutsutaan kahden portaan yläpintojen välistä pystysuoraa etäisyyttä. Sisäportaissa nousun ja etenemän sopivana suhteena pidetään 2"n" + "e" ≈ 630 mm, ulkoportaissa hieman enemmän. Varsinkin pidempiin portaisiin rakennetaan usein lepotaso.
"Porrassyöksyksi" eli "syöksyksi" kutsutaan portaiden tasolta toiselle johtavaa askelmasarjaa, esimerkiksi väli- ja kerrostason yhdistäviä portaita.
Suomessa portaiden rakentamista ohjaa Suomen rakentamismääräyskokoelman osio F2.
Super Street Fighter II

Super Street Fighter II: The New Challengers () on vuoden 1993 lokakuussa julkaistu videopeli. Se on jatkoa "Street Fighter II"-pelille ja samalla neljäs versio edellä mainitusta pelistä. Edelliset versiot ovat "Street Fighter II: Champion Edition" ja "Street Fighter II: Hyper Fighting". Pelissä nähtiin myös neljä uutta hahmoa; T. Hawk, Fei-Long, Dee Jay ja Cammy.
Super Street Fighter II:sta julkaistiin vuonna 1994 päivitetty versio "Super Street Fighter II Turbo".
Pelimoodit.
Pelissä on viisi erilaista moodia, jotka ovat seuraavat.
Super Battle: 16 valittavasta hahmosta pelaajan tarkoitus on voittaa valitsemallaan hahmolla kaikki muut. Mikäli pelaaja häviää taistelun, voi hän valita uuden hahmon tai pelata samalla. Jokaisella hahmolla on oma loppunsa, kun on voittanut viimeisen vastuksen M. Bisonin.
Versus Battle: Kahden pelaajan välinen kamppailu, jossa lasketaan tilastot voitoista ja tappioista. Pelaajat voivat valita minkä tahansa hahmon ja tapella keskenään. Myös hahmojen omat tilastot kirjataan ylös.
Group Battle: Tarkoitus on pelata muodostamallaan joukkueella. Pelissä on kaksi vaihtoehtoa; Match Play, jossa pelaajat valitsevat itselleen 1-8 hahmoa. Molemmilla on saman verran hahmoja käytössä ja pelaajat saavat valita saman hahmon kahdesti joukkueeseensa. Voittaja on se joka on voittanut eniten otteluita. Eliminationissa kumpikin pelaaja saa valita 1-8 hahmoa, mutta mikäli toinen pelaajista valitsee vain yhden hahmon se ei myöskään saisi hävitä ainuttakaan ottelua mikäli haluaa selvitä kilpailun voittajana.
Tournament Battle: Turnausmuotoinen kilpailu, jossa ottelee yhteensä kahdeksan hahmoa. Pelaajia voi olla myös saman verran ja jokaisesta sijasta on omat ottelunsa, kuten ensimmäisenä jatkosta pudonneet taistelijat.
Time Challenge: Ideana on voittaa tietokoneen ohjaama vastustaja mahdollisimman nopeasti.
Seikko Eskola

Seikko Aarne Väinämö Eskola (s. 13. syyskuuta 1933 Riihimäki) on suomalainen professori, historiantutkija ja päätoimittaja.
Eskola väitteli valtiotieteen tohtoriksi Helsingissä 1965. Hän toimi Tampereen yliopiston yleisen historian apulaisprofessorina 1974–1997. Hän oli Helsingin yliopiston yleisen historian dosenttina 1981–1998 ja aikakauslehti "Kanavan" päätoimittajana 1973–1996. 
Eskola on ollut myös kirkolliskokouksen jäsenenä ja maallikkojäsenenä osallistunut kirkkohallituksen toimintaan varapuheenjohtajana ja ollut Kirkon tutkimuskeskuksen johtokunnan puheenjohtaja. Lisäksi hän vaikutti pitkään, vuosina 1966–1983, Yleisradion ohjelma- ja hallintoneuvostossa.
Vuonna 1999 Eskolalle myönnettiin valtion journalistipalkinto ja 2006 Vuoden kristillinen kirja -palkinto teoksesta "Historian kuolema ja kulttuurien taistelu." Hänelle on myönnetty myös P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto.
Alexandra Rosenfeld

Alexandra Rosenfeld on ranskalainen malli ja vuoden 2006 Miss Eurooppa. Rosenfeldin kruunasi Johanna Raunio Ukrainan pääkaupungissa Kiovassa.
Rosenfeld on naimisissa Italian rugbymaajoukkueen kapteenin Sergio Parissen kanssa.
Domenico Raccuglia

Domenico Raccuglia (s. 27. lokakuuta 1964 Altofonte, Italia) on italialainen mafiajohtaja ja Sisilian mafian kakkosmies. Hän pakoili poliisia 15 vuotta, kunnes jäi kiinni vuonna 2009. 
Elämä.
Mafiaura.
Raccuglia on nykyisin Altofonten mafiaperheen johtaja. Kun perheen "johtajien johtaja" Bernardo Provenzano vangittiin, Raccugliaa ehdotettiin tämän seuraajaksi yhdessä Matteo Messina Denaron ja Salvatore Lo Piccolon kanssa.
Vuonna 1993 Raccuglia kidnappasi murhatodistaja Santo Di Matteon 11-vuotiaan pojan painostaakseen Di Matteota jättämään todistuksensa mafiaa vastaan. Raccuglia tappoi pojan 1996 tämän oltua panttivankina 779 päivää.
Raccuglia tappoi toisen avaintodistajan sukulaisen vuonna 1994, kun hän surmasi Girolamo La Barberan, joka oli Gioacchino La Barberan isä.
Pidätys.
Italian poliisin erikoisyksikkö pidätti Raccuglian Trapanin maakunnassa marraskuussa 2009. Hän oli ollut etsintäkuulutettuna 15 vuotta. Raccuglialle oli langetettu jo kolme elinkautista vankeusrangaistusta.
Axel Cadier

Axel Vilhelm Teodor Cadier (13. syyskuuta 1906 Varberg – 29. lokakuuta 1974 Göteborg) oli ruotsalainen painija ja olympiavoittaja.
Cadierin painiuran huipennus osui Berliinin kesäolympialaisiin 1936, jolloin hän voitti kreikkalais-roomalaisessa painissa sarjan 87 kg olympiakultaa. Edellisissä, Los Angelesin olympialaisissa hän oli paininut pronssia sarjassa 79 kg.
Cadier voitti kreikkalais-roomalaisella tyylillä myös kolme Euroopan mestaruutta (1933, 1935 ja 1938). Vapaapainissa hän voitti EM-kultaa vuonna 1937 ja hopeaa vuonna 1935.
Keltaoliivisieppo

Keltaoliivisieppo ("Eopsaltria australis") on Australian itäosissa elävä pensassieppoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan keltaoliivisieppo on 15–17 cm. Lajin pyrstö, selkä ja päälaki ovat väriltään harmaat. Harmaissa siivissä näkyy linnun lentäessä valkoinen juova. Keltaoliivisiepon kurkku on väriltään valkoinen ja vatsa kirkkaankeltainen. Eteläisten keltaoliivisieppojen yläperä on väritykseltään oliivinvihreä, kun taas pohjoisempana elävillä yksilöillä se on väriltään keltaisempi. Sukupuolet muistuttavat väritykseltään toisiaan, mutta koiras on hieman naarasta kookkaampi. Nuoret yksilöt ovat väriltään ruskeita valkoisin viiruin. Harmaarintasieppo ("Eopsaltria griseogularis") muistuttaa keltaoliivisieppoa, mutta eroaa siitä harmaan rinnan perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Keltaoliivisieppoa tavataan Australian itäosista Queenslandin, Uuden Etelä-Walesin ja Victorian osavaltioiden alueilta. Laji on yleisin rannikkoseudulla, mutta sitä tavataan myös sisämaasta. Keltaoliivisieppoa tavataan monenlaisista ympäristöistä, niin kuivista metsistä kuin sademetsistäkin. Laji on yleinen myös puutarhoissa ja puistoissa. Huolimatta sopeutumisesta monenlaisiin metsäympäristöihin laji kärsii, jos metsäalueet ovat pirstaleisia. Pienissä metsälaikuissa on tarjolla vähemmän linnun ravintonaan käyttämiä hyönteisiä, minkä vuoksi pesivät linnut joutuvat tekemään pidempiä ravinnonhakumatkoja ruokkiakseen poikasensa. Vuonna 2000 julkaistun tutkimuksen mukaan pienillä metsäalueilla pesivien keltaoliivisieppojen pesimäkausi on lyhyempi, pesueet pienempiä ja munat kooltaan pienempiä ja kevyempiä verrattuna laajoissa metsissä pesiviin lintuihin.
Ravinto.
Keltaoliivisiepon ravintoa ovat hyönteiset, hämähäkkieläimet ja muut niveljalkaiset. Ravintonsa lintu etsii pääosin maasta. Keltaoliivisieppo ruokailee yleensä yksin, mutta voi etsiä ravintoa myös pareittain tai pienissä ryhmissä.
Pesiminen.
Keltaoliivisiepon pesimäkausi kestää heinäkuulta tammikuulle. Pesimäkauden aikana samalla parilla voi olla kolme poikuetta. Naaras rakentaa kuppimaisen pesän puunkuoren paloista ja ruohoista sekä muista kasvinosista ja sitoo ne yhteen hämähäkinseitin avulla. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa ja hautoo niitä yksin. Koiras osallistuu kuoriutuneiden poikasten hoitoon. Toisinaan apuna on myös muita keltaoliivisieppoja.
Kari Martonen

Kari Tapani Martonen (s. 13. maaliskuuta 1963 Valkeakoski) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli vasen laitapuolustaja.
Ura.
Martosen kasvattajaseuroja olivat Kontulan Urheilijat ja Helsingin Jalkapalloklubi. Pääsarjatasolla hän pelasi HJK:ssa vuosina 1982–1989 ja Hakassa 1990–1996 kaikkiaan 248 ottelua, joissa hän teki 22 maalia. Hän saavutti neljä SM-kultaa, yhden SM-hopean, kaksi SM-pronssia sekä yhden Suomen cupin voiton.
Martosella on JVK- ja ammattivalmentajatutkinto. Hän aloitti valmennusuransa Kakkosen AC Täysosumassa. Hakan A-nuoria hän valmensi 2000–2001. Vuosina 2002–2005 hän toimi Hakan kakkosvalmentajana ja vuosina 2006–2009 Hongan kakkosvalmentajana. Vuodesta 2007 lähtien hän on toiminut lisäksi Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen kakkosvalmentajana.
Marraskuussa 2009 Martonen nimitettiin JJK:n päävalmentajaksi kausiksi 2010–2012. Hän valmensi joukkueen Veikkausliigan kolmanneksi kaudella 2011. Marraskuussa 2011 Martosen sopimusta jatkettiin kauden 2014 loppuun asti. Hän sai kuitenkin potkut tehtävästään kesäkuussa 2013 JJK:n juututtua sarjajumboksi.
Joulukuussa 2013 Martonen nimitettiin Seinäjoen Jalkapallokerhon toimitusjohtajaksi.
Albertus Pictor

Albertus Pictor (n. 1440 Immenhausen – 1509) oli ruotsalainen myöhäisgotiikan ajan kirkkomaalari. Hänen seinämaalauksiaan on säilynyt eri kirkoissa Etelä- ja Keski-Ruotsissa.
Albertuksen alkuperäinen nimi "Albertus Immenhusen" tuli hänen Saksan Hessenissä sijaitsevan kotikaupunkinsa Immenhausenin mukaan. Hänen nimensä on mainittu ruotsalaisissa asiakirjoissa vuonna 1465, jolloin hänet oli hyväksytty Arbogan porvaristoon. Kahdeksan vuotta myöhemmin hän muutti Tukholmaan, missä hän ajan tavan mukaan otti hoitaakseen aiemmin kuolleen taiteilijan Johan Målaren työpajan sekä meni myös tämän lesken kanssa naimisiin.
Albertus Pictorin tuotantoa, muun muassa teksti­nauhoja, on tutkittu hankkeessa, joka julkaistiin hänen juhlavuotensa kunniaksi. 
Tuotanto kirkkomaalarina.
Kirkkojen seinämaalausten ohella Albertus Pictor toimi urkurina ja kirjailujen tekijänä. Häneltä on säilynyt yli kolmekymmentä kirkkomaalausta, joista useimmat ovat Mälarenin alueella. Noin kolmanneksessa niistä on Albertus Pictorin signeeraus. Tunnettuja maalauksia on Bromman kirkossa Tukholman lähellä, Lidin kirkossa Södermanlandissa ja Täbyn kirkonkylän kirkossa Täbyssä.
Albertus nykykulttuurissa.
Albertuksen maalaus "Kuolema pelaa shakkia" Täbyn kirkossa inspiroi Ingmar Bergmania luomaan elokuvaansa "Seitsemäs sinetti" vuodelta 1957 kohtauksen, jossa ritari pelaa shakkia kuoleman personifikaation kanssa. Myös itse Albertus Pictor esiintyy kirkossa maalaavana, häntä näyttelee Gunnar Olsson.
Luettelo televisiosarjan Entourage jaksoista

"Entourage" on yhdysvaltalainen komediasarja, jonka on luonut Doug Ellin. Sarjaa esitettiin vuosina 2004–2011 HBO-kanavalla yhteensä kahdeksan tuotantokauden ja 96 jakson ajan. Ellin oli sarjan vastaava tuottaja yhdessä Mark Wahlbergin, Stephen Levinsonin, Dennis Biggsin, Rob Weissin ja Ally Musikan kanssa. Sarja, joka perustuu löyhästi Walhbergin omiin kokemuksiin elokuva-alasta, seuraa Vincent Chasea (Adrian Grenier), newyorkilaista näyttelijää, joka luo uraa Hollywoodissa. Vincent jakaa kokemuksensa hänen seurueensa kanssa, jonka jäsenet auttavat – ja joskus myös vaikeuttavat – hänen uraansa. Hänen seurueeseensa kuuluvat hänen velipuolensa ja kollegansa Johnny ”Drama” Chase (Kevin Dillon), hänen lapsuudenystävänsä ja managerinsa Eric ”E” Murphy (Kevin Connolly), hänen häikäilemätön agenttinsa Ari Gold (Jeremy Piven) sekä hänen toinen pitkäaikainen ystävänsä Salvatore ”Turtle” Assante (Jerry Ferrara). "Entouragen" ensimmäinen jakso esitettiin HBO:lla 18. heinäkuuta 2004, ja sen viimeinen jakso 11. syyskuuta 2011. Sarjalle tehtiin jatkoa vuonna 2015 elokuvan "Entourage" muodossa.
Jaksot.
Kolmas tuotantokausi (2006–2007).
!colspan="8;" style="background-color: #7FFF00;"| Osa 1
Wink (yhtye)

Wink oli japanilainen tyttöduo 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Sen muodostivat Sachiko Suzuki (s. 22. helmikuuta 1969) ja Shōko Aida (s. 23. helmikuuta 1970). Yhtye esitti j-popia tekemällä covereita länsimaisista hittikappaleista. Ensimmäinen single julkaistiin 27. huhtikuuta 1988 ja viimeiseksi jäänyt julkaisu tapahtui 31. maaliskuuta 1996. Tämän jälkeen yhtye hajosi.
Yhtyeen jäsenet olivat osallistuneet 1987 kauneuskilpailuun josta heidät oli keksitty musiikkibisnekseen. Seuraavana vuonna heistä muodostettiin yhtye jonka ensimmäinen single oli cover-versio vanhasta The Rubettesin hitistä "Sugar Baby Love". Useimmat Winkin kappaleet perustuivat länsimaisiin hitteihin sanoitettuna uudelleen japaniksi. Winkin tyyliin kuului lähes ilmeetön ja hymytön esiintyminen yhdistettynä yksinkertaisiin käsiliikkeisiin ja askeleenvaihtoihin. Useimmiten he esiintyivät lolita-tyyppisissä asuissa.
Heti 1990-luvulle tultaessa kiinnostus yhtyettä kohtaan alkoi nopeasti laskea. Yhtye yritti uutta nousua tuolloin suosiotaan kasvattaneen eurodancen avulla. He julkaisivat eurodance-tyylisen kappaleen "Jive Into The Night", mutta se floppasi pahasti. Seuraava single "Angel Love Story" menestyi hieman paremmin mutta kaupallinen menestys jäi saavuttamatta. Tämän tosiseikan myötä yhtye hajosi vuonna 1996.
Tämän jälkeen yhtyeen jäsenet ovat tehneet uraa TV-kasvoina kumpikin tahollaan ja erilaisia julkaisuja entisten Morning Musumen jäsenten kanssa.
Members:
of and .