tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aulis Kärkkäinen

Aulis Kärkkäinen (s. 1952 Kiuruvesi) on kiuruvetinen yrittäjä ja innovaattori, joka oman kertomansa mukaan on ollut palkkatyössä toisen palveluksessa yhden kesän 12-vuotiaana puun istutuksessa.
Sieltä yrittäjäura 60-luvun toisella puoliskolla alkoi metsäsavotassa maataloustraktorilla puun korjuun parissa. 1970-luvulla urakointi kasvoi ripeästi nousten yhdeksi alueen merkittävimmistä puun korjaajista.
Rinnalle perustettiin Iisalmen Traktorikone Oy, josta nopeasti kehittyi valtakunnallistakin mainetta niittänyt traktori-ja työkonekauppaan erikoistunut yritys. 
Koneurakointiliike myytiin 1980 ja Traktorikone Oy 1985.
Veljensä Olavin kanssa hän perusti vuoden 1985 lopulla A&amp;O Kärkkäinen nimisen yhtiön, jonka toimenkuvana oli erikoistuotteiden suunnittelu, valmistuttaminen ja markkinointi. Yksittäisistä tuotteista mainittakoon Kilpi-työkonepikakytkentälaite, Kilpi-pyöröpaalileikkuri ja Muppet-mäenlaskutyyny. Yhtiöllä on ollut kymmeniä patentteja.
Vuonna 2002 vihittiin käyttöön Iisalmessa Lunawood Oy, maailman suurin lämpöpuuta tuottava laitos, jonka Kärkkäinen perusti veljensä kanssa Iisalmen Soinlahden lakkautettuun tiilitehtaaseen. Yhtiö kasvoi alkuvaikeuksien jälkeen ripeästi, ja nousi alan selväksi markkinajohtajaksi ja suunnan näyttäjäksi maailmassa. 
Kärkkäinen oli Ernst &amp; Youngin kansainvälisen kasvuyrityskilpailun Suomen finalisti 2009, jonka myötä ulkopuoliset tahot alkoivat kiinnostua yrityksestä, joka myytiin 2010 keväällä pääomasijoittaja Capman Oyj:lle.
Veljekset olivat 2000-luvun alussa pelastamassa Kiuruvedellä viisi vuosikymmentä toimineen sahan jatkumisen, jonka omistuksesta he luopuivat myös 2010 keväällä.
Aulis Kärkkäinen kehitti hengitysongelmien hoitoon tarkoitetun WellO2 hengitysterapialaitteen, joka tuli markkinoille 2016 lopulla. Laite on kansainvälisesti patentoitu, ja WellO2 Oy on palkittu 2021 mm. Kauppalehden kasvuyrityksenä.
Outolintu (albumi)

Outolintu on Marko Haavisto &amp; Poutahaukat -yhtyeen studioalbumi. Se julkaistiin 24. huhtikuuta 2015.
Sysmäläinen (albumi)

Sysmäläinen on Marko Haavisto &amp; Poutahaukat -yhtyeen studioalbumi. Se julkaistiin 19. lokakuuta 2018.
2005 (albumi)

2005 on Marko Haavisto &amp; Poutahaukat -yhtyeen studioalbumi. Se julkaistiin 29. tammikuuta 2021.
Yleisön palvelija

Yleisön palvelija on Marko Haavisto &amp; Poutahaukat -yhtyeen studioalbumi. Se julkaistiin 25. helmikuuta 2022.
Latvoilta jokisuulle

Latvoilta jokisuulle on Marjatta Koivulehdon ohjaama, käsikirjoittama ja tuottama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1988.
Elokuvan aiheena on tukinuitto. Siinä seurataan uittoa Kemijoella.
Näsinneula näkyy

Näsinneula näkyy on Klamydian 13. toukokuuta 2022 julkaisema EP-albumi. EP.stä julkaistaan rajoitettu 500 kappaleen vinyylipainos 17. kesäkuuta 2022. Albumin kansitaiteesta vastasi Juho Juntunen.
Punainen urheiluinternationaali

Punainen urheiluinternationaali (myös Sportintern, , ) oli vuosina 1921–1937 toiminut kansainvälinen kommunistinen urheilujärjestö, joka toimi Neuvostoliiton johtaman Kominternin alaisuudessa. PUI perustetiin Nikolai Podvoiskin aloitteesta heinäkuussa 1921 vastavoimaksi porvarilliselle Kansainväliselle olympiakomitealle sekä sosiaalidemokraattiselle Sosialistiselle urheiluinternationaalille. PUI lakkautettiin vuonna 1937 Kominternin omaksuman kansanrintamapolitiikan myötä.
Vuosina 1928–1931 PUI järjesti kahdet kesä- (Moskova 1928 ja Berliini 1931) ja yhdet talvispartakiadit (Oslo 1928). Spartakiadit olivat vastine KOK:n olympialaisille ja SUI:n työläisolympialaisille. Lisäksi vuonna 1937 PUI ja SUI pitivät yhteiset työläisolympialaiset Antwerpenissä. Suomesta PUI:n toiminnassa oli mukana Työväen Urheiluliiton kommunistioppositio.
Koiranelämää

Koiranelämää tai Koiran elämää voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Opposition ohjelma – Elämän puolesta

Opposition ohjelma – Elämän puolesta (; ; "OPZŽ") oli Ukrainassa toiminut venäläismielinen ja euroskeptinen puolue.
Puolue oli Ukrainan Verh’ovna Radan toiseksi suurin puolue, kunnes sen toiminta kiellettiin 20. maaliskuusta 2022. 20. kesäkuuta 2022 hallinto-oikeus lakkautti puolueen ja tuomitsi sen omaisuuden menetetyksi valtiolle. 
Historia.
Puolueen edeltäjä, koko Ukrainan keskustaunioni (), perustettiin vuonna 1999. Se osallistui vuoden 2002 parlamenttivaaleihin osana kansanliikeblokin vaalilistaa. Vuoden 2006 parlamenttivaaleissa se oli osa Ne Tak -oppositioblokkia. Vuoden 2007 parlamenttivaaleissa se oli osa KUTšMA-vaaliliittoa. Vuoden 2012 parlamenttivaaleihin puolue ei osallistunut. Vuonna 2014 puolue sai ensimmäiset kansanedustajansa, kun se oli osa oppositioblokkia, jonka listalta valittiin Verh’ovna Radaan 29 kansanedustajaa.
Vuonna 2016 puolueen nimeksi vaihdettiin Elämän puolesta ().
Vuonna 2018 Venäjän presidentin Vladimir Putinin läheinen ystävä Viktor Medvedtšuk liittyi puolueeseen. 9. marraskuuta 2018 oppositioblokin puheenjohtaja Juri Boiko ja Rabinovytš allekirjoittivat yhteistyösopimuksen. Oppositioblokin johtohahmoihin kuuluneet Vadym Novynskyi ja Borys Kolesnikov erosivat oppositioblokista ja väittivät sopimuksen olleen Boikon ”henkilökohtainen hanke”, josta puolue ei ollut päättänyt. Uusi liittouma valitsi Boikon ehdokkaakseen vuoden 2019 presidentinvaaliin.
Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa puolue sai 13,05 prosenttia äänistä ja 43 edustajaa Verh’ovna Radaan. Vuoden 2020 paikalisvaaleissa puolue menestyi maan itä- ja eteläosissa.
Maaliskuussa 2020 puolue lähetti delegaation vierailulle Venäjän valtioduumaan. Verh’ovna Radan mukaan kyseessä ei ollut sen virallisesti lähettämä delegaatio.
Puolue tuomitsi Venäjän hyökkäyksen Ukrainaan 2022. Puolueen kansanedustaja Illja Kyva kuitenkin ilmaisi tukensa hyökkäykselle; maaliskuussa 2022 hänet erotettiin puolueesta ja myöhemmin kansanedustajien päätöksellä Verh’ovna Radasta.
20. maaliskuuta 2022 Ukrainan kansallinen turvallisuus- ja puolustusneuvosto kielsi Opposition ohjelma – Elämän puolesta -puolueen sekä muiden venäläismielisten puolueiden toiminnan siksi aikaa, kun maassa vallitsee sotatila.
Poliittiset kannat.
Vuoden 2019 parlamenttivaaliohjelmassaan puolue ilmaisi haluavansa lopettaa dekommunisaation eli kommunismin symbolien kiellon ja poistamisen, lustraation eli Viktor Janukovytšiä tukeneiden viranhaltijoiden puhdistamisen sekä venäjän kielen aseman kustannuksella tapahtuvat ukrainalaistamistoimet. Se haluaa uudelleenneuvotella Ukrainan ja Euroopan unionin välisen yhteistyösopimuksen ja elvyttää kauppaa IVY-valtioiden kanssa. Puolue tavoittelee ”Ukrainan sotilaallis-poliittista neutraaliutta ja osallistumattomuutta mihinkään sotilaallis-poliittisiin liittoumiin.” Itä-Ukrainan sodan ratkaisemiseksi puolue halusi neuvotella suoraan yksipuolisesti itsenäisiksi julistautuneiden Donetskin ja Luhanskin ”kansantasavaltojen” kanssa.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022 puolueen kansanedustaja Illja Kyva ilmaisi täyden tukensa sodalle ja vaati Volodymyr Zelenskyin eroa. Puolue erotti Kyvan maaliskuun alussa.
Kansanpuku

Kansanpuku on kansanomainen asu, jota varsinkin maalaisväestö käyttää. Eri maissa on omantyylisiä kansanpukuja. Kansanpuku on usein yksinkertainen muoto kansallispuvusta. Tällaisia ovat esimerkiksi Vienan Karjalassa käytetyt naisten kansanpuvut, joiden ylä- ja alaosa ovat yhteneväisiä, vaikka puvuissa on joitakin erinäisiä yksityiskohtia.
Kansanpuvut ovat muuttuneet ajan myötä hieman, mutta kuitenkin ne ovat säilyneet monilta osin perinteisinä. Kaupungeissa kansanpukuja käyttivät alimpiin yhteiskuntaluokkiin kuuluvat ihmiset. Eri säätyjen pukeutumiseroja pidettiin merkittävinä varsinkin 1600- ja 1700-luvuilla, jolloin eri yhteiskuntaluokkien eroa pidettiin muutenkin tärkeänä. Kansanpukuja on ollut erilaisia eri ikäkausia varten; vauvanpuku, pikkulapsen puku, nuorten tyttöjen ja poikien puvut ja aikuisten puvut. Yleensä teollisuusmaissa kansanpukuja käytettiin 1800-luvulle saakka eli aikana ennen teollisen vaateteollisuuden yleistymistä. Kansanpukuihin tehtiin kirjomalla erilaisia kuvioita.
Ukrainan historian tietosanakirja

Ukrainan historian tietosanakirja (; lyhennys ЕІУ) on 12-osainen, vuosina 2003-2013 (osat 1-10) ja 2018-2019 (täydennysosat) julkaistu ukrainankielinen tietosanakirjasarja, joka käsittelee Ukrainaa ja sen historiaa. Tietosanakirjan on laatinut Ukrainan kansallisen tiedeakatemian Ukrainan historian tutkimuslaitos (). Palkittua teossarjaa on ollut laatimassa yli tuhat kirjoittajaa. Teokset on julkaissut tiedekustantamo Naukova Dumka, joka on Ukrainan vanhin yhä toimiva kustantamo (perustettu 1922).
Ukrainassa aloitettiin 1980-luvulla tutkimustyö, joka alkoi uudelleenarvioida – aluksi teoreettisella tasolla – Ukrainan historian aukkokohtia erityisesti neuvostovuosien ajalta ja Ukrainan paikkaa ihmiskunnan historiassa. Erityisesti 1800-luvun ja 1900-luvun alun dokumentaatiota kehitettiin. 1980-luvulta lähtien julkaistiin sekä Ukrainassa että Venäjällä uutta tieteellistä tutkimustietoa arkeologiasta. 1990-luvun puolivälissä ja 2000-luvun alussa Ukrainan historian tutkimuslaitos julkaisi joukon Ukrainan historiaa käsitteleviä kokoomateoksia. Tämän tutkimus- ja julkaisutoiminnan kuluessa Ukrainan tiedeakatemian puheenjohtajisto päätti kesäkuussa 1997 moniosaisen Ukrainan historian tietosanakirjan laatimisesta. 
Ukrainan historian tietosanakirja (ЕІУ) on julkaistu painetun esitysasun (5000 kpl) lisäksi avoimella lisenssillä (CC BY-SA) sähköisessä muodossa; artikkelit on löydettävissä myös verkkohaun kautta. Tietosanakirjan kaikki osat on saatavilla myös pdf-julkaisuna tietosanakirjan verkkosivulta sekä Wikimedia Commonsista.
Tietosanakirjan osat.
Ohessa T.= Tom (osa).
Šuljavskan metroasema

Šuljavska () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 5. marraskuuta 1963.
Pääskysenpesä

Pääskysenpesä (suom. myös Pääskynpesä, , , ) on Krimin niemimaalla Hasprassa sijaitseva pieni uusgoottilainen linna, joka on valmistunut vuonna 1912. Sen rakennutti baltiansaksalainen liikemies Pavel von Steingel ja sunnitteli arkkitehti Leonid Sherwood. Ravintolana ja näköalapaikkana toimiva Pääskysenpesä on yksi Krimin suosituimpia nähtävyyksiä. Sitä pidetään myös koko Krimin etelärannikon symbolina, joka esiintyy muun muassa ukrainalaisessa kolikossa ja vuoden 2014 Krimin miehityksen jälkeen painetussa venäläisessä setelissä.
Historia.
Pääskysenpesä sijaitsee Mustanmeren rannalla Ai-Todorin niemellä olevalla Auroran jyrkänteellä noin seitsemän kilometriä Jaltan eteläpuolella. 1890-luvulle paikalle rakennettiin puinen linnamainen huvila, jonka Kaspianmeren öljyllä rikastunut paroni von Steingel osti vuonna 1911. Seuraavana vuonna hän rakennutti paikalle noin 20 metriä pitkän ja 10 metriä leveän linnan, joka muistutti Neuschwansteinin ja Stolzenfelsin linnojen kaltaisia 1800-luvun saksalaisia uusgoottilaisia linnoja. Pääskysenpesässä on eteishuone, sali ja kaksi makuuhuonetta. Tornissa ja rakennuksen katolla on näköalatasanteet.
Vuonna 1914 von Steingel myi linnan ravintolakäyttöön, jonka jälkeen se toimi turistikohteena. Vuonna 1927 alueella oli suuri maanjäristys, joka ei vaurioittanut Pääskysenpesää, mutta kalliolle syntyi halkeama ja lopulta rakennus suljettiin turvallisuussyistä 1930-luvulla. Vuonna 1968 Pääskysenpesää alettiin restauroida ja samalla halkeillutta kalliota vahvistettiin betonilla. Linna avattiin yleisölle jälleen vuonna 1975 ja siitä tuli nopeasti yksi Jaltan ja Krimin etelärannikon suosituimmista nähtävyyksistä. Rakennusta remontoitiin viimeksi vuonna 2011.
Liane Augustin

Liane Augustin (18. marraskuuta 1927 Berliini – 30. huhtikuuta 1978 Wien) oli saksalais-itävaltalainen laulaja ja näyttelijä. Augustin syntyi Berliinissä, mutta muutti Wieniin, jossa alkoi esiintyä paikallisessa Boheme Barissa, mikä johti levytyksiin ja radioesiintymisiin.
Augustin edusti Itävaltaa vuoden 1958 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Die ganze Welt braucht Liebe" ja sijoittui viidenneksi.
Augustin kuoli leikkauksen jälkeiseen verenvuotoon 51-vuotiaana vuonna 1978.
Salama (elokuva)

Salama on Anssi Mänttärin ohjaama, käsikirjoittama ja tuottama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1986.
Elokuva on henkilö- ja haastatteludokumentti suomalaisesta kirjailijasta Hannu Salamasta. Elokuvassa Salaman haastattelijoina toimivat Timo Harakka ja kirjallisuuskriitikko Pekka Tarkka.
Dneprin tekojärvi

Dneprin tekojärvi () on tekojärvi Ukrainassa, Dneprin keskivaiheilla. Se on 129 km pitkä mutta suurimmaksi osaksi kapea (suurin leveys 7 km, keskileveys 3,2 km) järvi, joka noudattelee Dneprin alkuperäistä uomaa. Järvi ulottuu Dniprosta pohjoisessa Zaporižžjaan etelässä, missä sijaitsevan Dneprin vesivoimalaitoksen rakentaminen johti tekojärven täyttymiseen 1932. Tekojärvi hukutti alleen Dneprin yhdeksän koskea, ja teki joesta purjehduskelpoisen Zaporižžjasta pohjoiseen.
Dneprin sivujoista Samara ja Oril laskevat tekojärveen, molemmat Dnipron eteläpuolella.
Dnipro, Kamjanske ja Novomoskovsk saavat vetensä tekojärvestä.
Diamond Star Halos

Diamond Star Halos on brittiläisen rock-yhtye Def Leppardin kahdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 27. toukokuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet "Kick" ja "Take What You Want" ja "Fire It Up".
Eliittikisat 1990

Eliittikisat järjestettiin vuonna 1990 kuudella paikkakunnalla: Torniossa, Lapinlahdella, Lappeenrannassa, Lahdessa, Pieksämäellä ja Lohjalla.
Osakilpailut.
Saarijärvi.
Saarijärvenn eliittikisat järjestettiin 23. kesäkuuta 1990.
Miehet
Naiset
Lapinlahti.
Lapinlahden eliittikisat järjestettiin 24. kesäkuuta 1990.
Miehet
Naiset
Lappeenranta.
Lappeenrannan eliittikisat järjestettiin 9. heinäkuuta 1990.
Miehet
Naiset
Lohja.
Lohjan eliittikisat järjestettiin 29. heinäkuuta 1990.
Miehet
Naiset
Lahti.
Lahden eliittikisat järjestettiin 9. elokuuta 1990.
Miehet
Naiset
Pieksämäki.
Pieksämäen eliittikisat järjestettiin 12. elokuuta 1990.
Miehet
Naiset
Tampere.
Tampereen eliittikisat järjestettiin 4. syyskuuta 1990.
Miehet
Naiset
Loppupisteet.
Keihäänheittäjä Seppo Räty oli Eliittikisasarjan voittaja ansaiten voitostaan 50 000 markkaa.
Olga Kostenko

Olga Andrejevna Kostenko (, s. 26. joulukuuta 1984 Tver) on venäläinen ratameloja. Hän kilpaili Ateenan kesäolympialaisissa 2004 karsiutuen 500 metrin kajakkiyksikössä välierissä.
Jean Philippe

Jean Philippe Gargantiel (27. marraskuuta 1930 – 9. tammikuuta 2022) oli ranskalainen laulaja. Hän edusti Ranskaa vuoden 1959 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Oui, oui, oui, oui" ja sijoittui kilpailussa kolmanneksi. Philippe esiintyi laulajana vuoden 1960 elokuvassa "Jazz Boat". Philippe palasi Eurovision laulukilpailuun Sveitsin edustajana vuonna 1962 kappaleella "Le retour""" ja sijoittui jaetulle kymmenennelle sijalle. Philippe oli ensimmäinen artisti, joka oli edustanut Eurovision laulukilpailussa kahta eri maata.
Hackman (suku)

Hackman-suku on Suomessa alkuaan viipurilainen kauppiassuku, joka polveutuu Saksasta. Bremeniläinen Johan Friedrich Hackman (k. 1807) saapui 1780-luvulla Viipuriin, missä hän 1790 perusti oman kauppaliikkeen. Hänen leskensä Marie Hackman hoiti edelleen menestyksellä liikettä, jonka nimi vuodesta 1816 oli "Hackman &amp; C:o".
Suku tunnetaan Saksasta 1600-luvun alusta saakka.
Edellisen poika Johan Fredrik Hackman aateloitiin 4.4.1874 ja hänen sukunsa otettiin Suomen Ritarihuoneeseen 15.11.1875 aatelisena sukuna numero 247.
Edvard Selander

Anders Edvard Selander (30. marraskuuta 1853 Turku – 23. kesäkuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko ja antroposofi.
Selanderin vanhemmat olivat tehtailija Anders Edvard Selander ja Wilhelmina Palin. Hän pääsi ylioppilaaksi Åbo gymnasiumista ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1874, filosofian maisteriksi 1874 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1886 väitöskirjalla "Ytors bugtighet".
Selander työskenteli aluksi Viipurin ruotsalaisen klassillisen lyseon matematiikan ja fysiikan lehtorina vuosina 1890–1903. Hänen lankonsa, matemaatikko ja senaattori Edvard Rudolf Neovius nimitti Selanderin Tullihallituksen tilastokonttorin johtajaksi vuonna 1903, mutta hän hoiti virkaa vain vuoteen 1904.
Selander oli aluksi mukana teosofisen seuran toiminnassa ja johti teosofista loosia "Mouna" Helsingissä. Tutustuttuaan Rudolf Steineriin ja tämän tulkintaan teosofiasta Selander ja kapellimestari Johannes Leino perustivat "Sampo"-loosin vuonna 1912. Se toimi teosofisen seuran alaisuudessa, mutta työskenteli Steinerin ajatusten pohjalta. Selander puolisoineen kutsui Steinerin Suomeen kaksi kertaa vuosina 1912–1913. Lopulta tämä ryhmä irtautui teosofisesta seurasta omaksi antroposofiseksi seuraksi, jossa Leino toimi suomenkielisen osaston, Selander ruotsinkielisen osaston johtajana.
Edvard Selanderin ja Alina Maria Neoviuksen poika oli jääkärieverstiluutnantti Sven Selander.
Ansgar Gabrielsen

Ansgar Gabrielsen (s. 21. toukokuuta 1955 Mandal) on norjalainen oikeistopuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1993–2005 ja toimi Norjan elinkeino- ja kauppaministerinä vuosina 2001–2004 sekä terveysministerinä vuosina 2004–2005. Vuosina 1987–1993 hän oli Lindesnesin pormestari.
Selander

Selander on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Oksana Tsyhulova

Oksana Mykolajivna Tsyhulova (, s. 15. joulukuuta 1973 Mykolajiv, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt trampoliinivoimistelija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Tsyhulova saavutti yksilökilpailun olympiahopeaa Sydenyssä 2000. Ensimmäisen maailmanmestaruutensa hän voitti synkrosta vuonna 1996.
Daniels Bērziņš

Daniels Bērziņš (s. 6. helmikuuta 2001 Riika, Latvia) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. česká hokejová ligan VHK Vsetínissä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Bērziņš laukoo oikealta. Hän on pelityyliltään puolustava sentteri.
Ura.
Seuraura.
Bērziņš vietti juniorivuotensa kotikaupungissaan Riiassa. Hän debytoi Latvian pääsarjassa vain 16-vuotiaana kaudella 2015–2016, jolloin Bērziņš pelasi HS Riian ja SK Riika 17:n joukkueissa yhteensä 25 runkosarjaottelua tehopistein 7+4=11 sekä HS Riiassa yhden Latvian Cupin ottelun ilman tehopisteitä. Hän teki joukkueessa pääsarjadebyyttinsä 5. syyskuuta 2015 vieraissa HK Prizma Riikaa vastaan. Bērziņš teki ottelussa myös ensimmäisen pääsarjamaalinsa ylivoimalla. Kauden 2016–2017 hän pelasi pääasiassa Venäjän nuorten sarja MHL:ää HK Riian joukkueessa. Bērziņš edusti joukkuetta myös Junior Club World Cupissa.
Kaudella 2017–2018 Bērziņš nousi HK Riian MHL-joukkueen varakapteeniksi. Hän edusti joukkuetta kauden aikana jälleen myös Junior Club World Cupissa. Bērziņš debytoi kauden aikana myös Dinamo Riian KHL-joukkueessa, jossa hän pelasi seitsemän runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Bērziņš teki KHL-debyyttinsä 4. tammikuuta 2018 Neftehimik Nižnekamskia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 4.41 minuuttia. KHL-uransa avausmaalin hän teki runkosarjan päätöskierroksella 1. maaliskuuta 2018 Jokereita vastaan. Bērziņšin osuma jäi Dinamon 3–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Kaudella 2018–2019 hän pelasi KHL:ssä 38 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Heinäkuussa 2019 Bērziņš teki Dinamon kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Bērziņš teki kaudella 2019–2020 KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehtyään 39 runkosarjaottelussa tehot 4+2=6. Hän pelasi kauden aikana myös yhden Latvian pääsarjan ottelun HK Liepājassa. Heinäkuussa 2020 Bērziņš teki Dinamon kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen, kuten taas huhtikuussa 2021.
KHL:n päätettyä runkosarjansa ennenaikaisesti ja näin ollen myös Dinamo Riian kauden päätyttyä helmikuussa 2022 Bērziņš siirtyi loppukauden 2021–2022 kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue JYPiin.
Kaudeksi 2022–2023 Bērziņš siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tšekin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1. česká hokejová ligan VHK Vsetíniin.
Maajoukkueura.
Bērziņš pelasi alle 20-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2019, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Vuoden 2019 turnauksessa hän toimi Latvian varakapteenina. Bērziņš pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin hän toimi Latvian varakapteenina.
Latvian A-maajoukkueessa Bērziņš on pelannut kymmenen ottelua tehden kaksi maalia. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä vain 18-vuotiaana Euro Hockey Challengessa 6. huhtikuuta 2018 Haldenissa Norjaa vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Bērziņš teki kaudella 2018–2019.
Ahuy

Ahuy on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 6 kilometriä Dijonin kaupungista pohjoiseen.
Kunnan keskustassa olevan Saint-Agnanin kirkon alkuperä juontaa juurensa 1100-1300-luvuille. Kirkkoon on tehty sen jälkeen muutos- ja uudelleenrakennustöitä, erityisesti 1400-luvulla. Hautausmaalla oleva Belle Croix’n -kappeli on peräisin 1500-luvulta. Ahuyssa on ollut myös luostari, josta on jäljellä sen linnamainen portti, jota reunustaa kaksi tornia.
Brody

Brody () on kaupunki Länsi-Ukrainassa Lvivin itäpuolella, lähellä Styrjokea. Se kuuluu Lvivin alueen Zolotšivin piiriin.
Varhaisimmat maininnat Brodysta ovat säilyneet Kiovan Rusin asiakirjoissa vuodelta 1084. Puolaan kuuluessaan kaupunki oli puolalaisaristokraattien suosiossa. 1600-luvulla sinne perustettiin Brodyn linna. Brodyn merkitys kaupankäynnin keskuksena kasvoi 1800-luvulla, jolloin siitä tuli Itävallan ja Venäjän keisarikuntien välillä kuljetettavien tavaroiden kauttakulkupaikka. Brodyn ja Odessan välillä on öljyputki. Brodyssa on tuotettu muun muassa huonekaluja, rakennusmateriaaleja, ruokaa ja juomia. Kaupungin asukasluvuksi on vuonna 2005 arvioitu 23 511.
Huomattava osa Brodyn asukkaista oli jo 1700-luvun loppupuolella juutalaisia. Kaupungista tuli myös tärkeä ortodoksijuutalaisuuden keskus. Ennen toista maailmansotaa juutalaisia asui Brodyssa noin 10 000, mutta näistä vain 88 selviytyi sodasta ja vainoista.
Grosbois-lès-Tichey

Grosbois-lès-Tichey on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 33 kilometriä Beaunen kaupungista itään.
Kunnan keskustassa oleva Saint-Jacques-le-Majeurin seurakuntakirkko on peräisin 1800-luvulta. Se kahdeksankulmainen kellotorni on vuorattu liuskekivellä. Hautausmaalla on metalliristi ja siinä riippuva Kristus, joka on myös 1800-luvulta.
Mihail Simonjan

Mihail Simonjan (; s. 1985 Novosibirsk) on venäläissyntyinen viulisti.
Simonjan syntyi armenialaiselle isälle ja venäläiselle äidille. Hän aloitti viulunsoiton opiskelun 5-vuotiaana ja saattoi opintonsa myöhemmin päätökseen Curtis Institute of Musicissa Philadelphiassa Viktor Dantšenkon johdolla. Vuonna 1999 hän muutti New Yorkiin, jossa teki ensimmäisen esiintymisensä Lincoln Centerissä American Russian Young Artists Orchestran (ARYO) kanssa. Pietarin-debyyttinsä Simonjan teki Mariinski-teatterissa ARYO:n ja Mariinski-nuoriso-orkesterin yhteiskonsertissa esittämällä Karol Szymanowskin ensimmäisen viulukonserton. Vuonna 2000 hän sai Pietarissa Vuoden virtuoosi -palkinnon. Sittemmin Simonjan on esiintynyt muiden muassa Leonard Slatkinin, Valeri Gergijevin, Kristjan Järven, Mihail Pletnjovin, Vladimir Spivakovin, Michael Tilson Thomasin, Bramwell Toveyn ja Nicholas McGeganin johdolla.
Vuonna 2005 Vladimir Putin otti Simonjanin vastaan yhtenä lupaavimmista nuorista muusikoista Moskovan Kremlissä. Simonjan pääsi vuonna 2011 Deutsche Grammophon -levy-yhtiön artistiksi eksklusiivisella levytyssopimuksella.
Konstantin Provalov

Konstantin Konstantinovitš Provalov (; 1949 Moskova – 9. huhtikuuta 2021) oli venäläinen diplomaatti.
Provalov valmistui Neuvostoliiton ulkoministeriön alaisesta Moskovan kansainvälisten suhteiden valtioninstituutista vuonna 1972. Vuonna 1989 hän valmistui opinnoistaan Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean alaisessa Sosiaalitieteiden akatemiassa, ja vuonna 2000 hän suoritti korkeamman tason diplomaattikurssit Venäjän ulkoministeriön diplomaattisessa akatemiassa.
Provalov työskenteli Bangladeshissa sekä Myanmarissa ja pitkään Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean toimistossa. Vuosina 2000–2006 hän oli Venäjän federaation suurlähettiläänä Virossa ja vuosina 2012–2015 pääkonsulina Tšekin Karlovy Varyssa. Provalov sai Venäjän ulkoministeriön myöntämän ansiosertifikaatin ja Venäjän ulkoministeriön kunniatyöntekijän arvonimen.
Bonnier (suku)

Bonnier on ruotsalainen kirjankustantajasuku, joka on kotoisin Tanskasta. Adolf Bonnier (1806–1867) perusti kirjakaupan ensin Göteborgiin ja sitten Tukholmaan. Kirjakaupan ohella hän harjoitti kustannusliikettä. Hänen poikansa Isidor Adolf (s. 1843) myi kirjakaupan ja jatkoi kustannusliikettä. Vuonna 1904 liike kaupan kautta siirtyi Adolf Bonnierin veljenpojalle Karl Otto Bonnierille (s. 1856) ja yhdistyi tämän isän perustamaan kustannusliikkeeseen, josta näin tuli Skandinavian suurimpia kustannusliikkeitä.
Alice &amp; Ellen Kessler

Alice &amp; Ellen Kessler (20. elokuuta 1936 Nerchau, Saksi, Saksa – 17. marraskuuta 2025 Grünwald, München, Saksa) olivat saksalaiset kaksoset, jotka toimivat laulu-, tanssija- ja näyttelijäduona. 
Kesslerit aloittivat 11-vuotiaana Leipzigin oopperan lasten balettiohjelmassa. Kesslerit perheineen loikkasivat Länsi-Saksaan vuonna 1953 ja esiintyivät Düsseldorfin Palladiumissa. Myöhemmin Kesslerit esiintyivät Le Lidossa Pariisissa vuosina 1955–1960.
Kesslerit edustivat Saksaa vuoden 1959 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Heute Abend wollen wir tanzen geh’n" ja sijoittuivat kilpailussa kahdeksanneksi.
Kesslerit muuttivat Italiaan vuonna 1960 ja jatkoivat laulajina ja näyttelijöinä. He esiintyivät muun muassa RAIn suosituissa televisio-ohjelmissa "Giardino d’inverno" ja "Studio Uno". Heidän siansaksaa tarkoittanut musiikki- ja tanssiesityksensä ”Da-da-un-pa” oli suosittu ja toi heille lempinimen ”kansakunnan jalat”. Esityksen nimestä tuli myös suosittu hokema. Kaksoset poseerasivat Italian "Playboyn" kannessa tammikuussa 1975. Kesslerit muuttivat takaisin Saksaan vuonna 1986.
Kesslerit asettuivat Baijerin Grünwaldiin ja kävivät edelleen satunnaisesti Italiassa, missä he myös välillä esiintyivät edelleen televisiossa. Heidän viimeinen televisioesiintymisensä oli 2004 Italia 1 -kanavan komediallisessa varieteeohjelmassa "Superciro". Kesslerit saivat viimeisinä vuosinaan tunnustuksia sekä Saksan että Italian hallituksilta maiden välisen yhteistyön edistämisestä.
Kesslerit kuolivat samanaikaiseen avustettuun itsemurhaan 17. marraskuuta 2025.
Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunta

Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunta () on ukrainalainen ritarikunta, joka perustettiin vuonna 1995 presidentti Leonid Kutšman ukaasilla. Ritarikunnan tunnukset on suunnitellut ukrainalainen taiteen professori Valeri Švetsov.
Ensimmäinen kunnianosoituksen saaja oli tunnettu ukrainalainen juristi Fedir Burtšak, jolle se myönnettiin 23. elokuuta 1995.
Kunnianosoitusta myönnetään tunnuksena erinomaisista ansioista talouden, tieteen, koulutuksen, kulttuurin ja terveydenhuollon alalla sekä poikkeuksellisesta toiminnasta hyväntekeväisyyden, humanismin ja julkisen toiminnan saralla. Myös sellaiset henkilöt, jotka ovat ansioituneesti palvelleet Ukrainaa ja sen kansaa valtionrakennuksessa, näiden vahvistamisessa tai Ukrainan kansainvälisen maineen parantamisessa. Saajan ei tarvitse olla Ukrainan tai minkään muunkaan valtion kansalainen. Esimerkiksi Krim-foorumin avajaistilaisuuden yhteydessä elokuussa 2021 presidentti Zelenskyi myönsi kokoukseen osallistuneille valtionpäämiehille, mukaan luettuna presidentti Sauli Niinistölle sekä vuonna 2025 Alexander Stubbille Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunnan I luokan mitalit.
Ritarikunnassa on viisi luokkaa:
Poppler

Poppler on kirjasto PDF-dokumenttien esittämiseen sekä komentorivityökaluja PDF-dokumenttien muokkaamiseen. Poppler perustuu xpdf-ohjelman lähdekoodiin.
Kirjasto on käytössä useissa PDF-dokumentteja esittävissä ohjelmissa.
Historia.
Kirjasto on forkattu xpdf:stä, koska on ollut tarve kehittää sitä suuntiin, jotka eivät sovi xpdf:n tavoitteisiin. xpdf oli suunniteltu minimaalisilla riippuvuuksilla muista ohjelmista, mutta oli tarvetta käyttää standardiksi muodostuneita kirjastoja kuten fontconfig ja Cairo.
Käyttäjät.
Kirjastoa käyttäviä ohjelmia ovat muun muassa evince ja Okular.
Ukrainan korkein oikeus

Ukrainan korkein oikeus () on Ukrainan korkein tuomioistuin. Sen asemasta säädetään yleisellä tasolla Ukrainan perustuslaissa ja toiminnasta tarkemmin laissa.
Korkein oikeus koostuu viidestä osastosta: 
Korkeimman oikeuden tuomarit valitsee korkein oikeusneuvosto ja nimittää virallisesti presidentti. Lokakuussa 2021 korkeimman oikeuden tuomareita oli 169. Tuomarit valitsevat keskuudestaan korkeimman oikeuden puheenjohtajan. Virkaatekevänä puheenjohtajana on 16. toukokuuta 2023 lähtien toiminut Dmyto Luspenyk.
Puheenjohtajat.
Korkeimman oikeuden puheenjohtajina ovat toimineet
Arkadi Fylypenko

Arkadi Dmytrovytš Fylypenko (, ; 8. tammikuuta 1912 Puštša-Vodytsja – 24. elokuuta 1983) oli ukrainalainen säveltäjä.
Fylypenko oppi kouluaikanaan soittamaan useita soittimia. Vuonna 1926 hän aloitti jokikuljetuksen kurssin suorittamisen. Valmistuttuaan hän aloitti työskentelyn laivanrakennustehtaassa, mutta vapaa-ajallaan hän esiintyi harrastelijateatteriesityksissä ja ohjasi niitä. Fylypenko saavutti paikallisen musiikkikoulun johtaja, säveltäjä Ilja Vilenskin huomion ja pääsi tämän kouluun. Siellä hän oppi soittamaan pianoa ja suoritti musiikin teorian sekä sävellyksen opintoja. Samanaikaisesti hän jatkoi tehtaalla työskentelyä. Fylypenko edistyi nopeasti, ja Vilenski lähetti tämän Mykola Lysenkon musiikki-instituuttiin, josta Fylypenko lopulta sai luvan täysiaikaiseen opiskeluun. Fylypenkon pääasialliset opettajat olivat Lev Revutskyi, Viktor Kosenko ja Borys Ljatošynskyi.
Fylypenko valmistui musiikki-instituutista vuonna 1939. Hän joutui tämän jälkeen puna-armeijan palvelukseen, mutta onnistui pysymään toisen maailmansodan ajan sotilasorkesterissa. Sodan päätyttyä Fylypenko loi uraa säveltäjänä Kiovassa. Hän sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon toisesta jousikvartetostaan vuonna 1948. Fylypenko oli yksi Ukrainan säveltäjäliiton organisoijista. 1950-luvun puolessavälissä hän toimi sen toimeenpanevana sihteerinä ja varapuheenjohtajana.
Fylypenkon tuotantoon kuuluu jousikvartettoja, muita kamarimusiikkiteoksia, sinfonioita, ooppera ja sadoittain lauluja. Kenties suurimman maineensa Neuvostoliitossa Fylypenko kuitenkin saavutti elokuvamusiikilla. Hän sävelsi musiikin muun muassa elokuvaan "Korolevstvo krivyh zerkal" (1963).
Hanna Havrylets

Hanna Oleksijivna Havrylets (; 11. huhtikuuta 1958 Vydyniv – 27. helmikuuta 2022) oli ukrainalainen säveltäjä ja musiikkipedagogi.
Havrylets valmistui Lvivin konservatoriosta Volodymyr Flysin sävellysluokalta vuonna 1982. Hän täydensi opintojaan vielä Myroslav Skorykin johdolla Kiovan konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1984. Vuonna 1992 hän aloitti työskentelyn Kiovan konservatorion professorina vuonna 1992.
Havryletsin tuotantoon kuuluu muun muassa sinfonista musiikkia, kamarimusiikkia ja kuoroteoksia. Sävellyksiä on esitetty Ukrainassa, Puolassa, Venäjällä, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Sveitsissä, Ranskassa, Alankomaissa, Slovakiassa, Armeniassa, Liettuassa ja muissa maissa. Havrylets sai monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Taras Ševtšenko -kansallispalkinnon vuonna 1999. Vuonna 2017 hänet valittiin Ukrainan kansallisen taiteiden akatemian kirjeenvaihtajajäseneksi. Hän oli Ukrainan kansallisen säveltäjäliiton jäsen vuodesta 1985.
Ostrovin lentotukikohta

Ostrovin lentotukikohta (, Ostrovin sotilaslentoasema) on Pihkovan alueen Ostrovin piirissä, 7 kilometriä Ostrovin kaupungin keskustasta kaakkoon sijaitseva lentotukikohta. Tukikohdalla on 3,5 kilometrin kiitotie. Venäjäksi lentotukikohtaan saatetaan viitata myös autoilijan karttakirjasta löytyvällä kylännimellä "Veretje" (). Tukikohta rakennuksineen sijaitsee vain 1-3 kilometriä eurooppatie :n itäpuolella. Tukikohdan asutuksesta voidaan käyttää esimerkiksi nimeä "Ostrov-2".
Lentotukikohdassa on toiminut ainakin 15. armeijan lentoprikaati, jolla on kaksi Kamov Ka-52- ja Mil Mi-28N-taisteluhelikoptereista koostuvaa helikopterilentuetta, kaksi Mil Mi-8MTV-5-1 kuljetushelikopterein varustettua lentuetta, sekä joukko raskaita Mil Mi-26-kuljetushelikoptereita.
Juli Meitus

Juli Serhijovytš Meitus (; 28. tammikuuta 1903 Jelysavethrad – 2. huhtikuuta 1997 Kiova) oli ukrainalainen säveltäjä.
Meitus valmistui Harkovan musiikki- ja draamainstituutista vuonna 1931 opiskeltuaan siellä Semen Bohatyrovin johdolla. Hän sävelsi muun muassa lukuisia oopperoita, joista osassa hänellä oli yhteistyökumppaneita. Muuhun tuotantoon kuuluu muun muassa viisi orkesterisarjaa, lauluja sekä teatteri- ja elokuvamusiikkia. Meitus oli kuitenkin etenkin ukrainalaisen oopperan huomattava edustaja. Tyyliltään hän oli kohtalaisen moderni. 
Meitus sai vuonna 1951 Neuvostoliiton valtionpalkinnon oopperasta "Molodaja gvardija". Vuonna 1973 hän sai Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan kansantaiteilijan arvonimen.
Königsbrunn

Königsbrunn on kaupunki Augsburgin piirikunnassa Baijerin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Augsburgista etelään ja noin 50 kilometriä Münchenistä luoteeseen. Kaupungin pinta-ala on 18,4 neliökilometriä, ja vuoden 2020 lopussa siellä asui 28 075 asukasta. Königsbrunn on väkiluvultaan piirikuntansa suurin kaupunki.
Janne Mäkitalo

Janne Mäkitalo on (s. 1967) suomalainen eversti, sotatieteen tohtori ja operaatiotaidon ja taktiikan dosentti. Mäkitalo toimi vuonna 2022 Maanpuolustuskorkeakoulussa sotataidon laitoksella sotilasprofessorina opetusalanaan suomalainen sotilastaito.
Pioneeriupseerina hän on aiemmin palvellut koulutuskeskuksen johtajana Maasotakoulussa ja Satakunnan pioneeripataljoonan komentajana. Mäkitalo on toiminut myös Maanpuolustuskorkeakoulun sotahistorian pääopettajana ja Maavoimien tutkimuskeskuksen johtajana. Dosentuuri hänellä on Maanpuolustuskorkeakoulusta, josta hän myös väitteli tohtoriksi 2012.
Sol Invictus (albumi)

Sol Invictus amerikkalaisyhtye Faith No Moren seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 19. toukokuuta 2015.
Viktor Dubynin

Viktor Petrovitš Dubynin (; 1. helmikuuta 1943 Martjuš, Sverdlovskin alue – 22. marraskuuta 1992) oli venäläinen kenraali.
Dubynin syntyi Martjušissa, johon hänen vanhempansa olivat karkotettuina. Pojan ollessa kolmevuotias perhe palasi kotiseudulleen Bolšaja Rigaan, Kurganin alueelle. Kylässä on nykyään Dubyninille omistettu museo. Dubynin valmistui vuonna 1964 Kaukoidän panssarikoulusta Blagoveštšenskin kaupungissa ja palveli asevoimissa loppuikänsä. Vuonna 1984 hänestä tuli varakomentaja ja vuonna 1986 40. armeijakunnan komentaja, jona hän palveli Afganistanin sodassa. 10. kesäkuuta 1992 Dubynin sai Boris Jeltsiniltä nimityksen Venäjän federaation asevoimien pääesikunnan päälliköksi ja ensimmäiseksi varapuolustusministeriksi.
Dubynin sai Punalipun kunniamerkin vuonna 1985 ja Punaisen tähden kunniamerkin 1990. Hän kuoli 49-vuotiaana pitkään sairastettuaan. Dubynin sai vuonna 11. lokakuuta 2003 Venäjän federaation sankarin postuumin arvonimen, ja vuonna 2013 hänestä tehtiin postuumisti Kamensk-Uralskin kunniakaupunkilainen. Kamensk-Uralskin Ulitsa Leninalla on hänelle omistettu monumentti.
Mark Galeotti

Mark Galeotti (s. 15. lokakuuta 1965) on brittiläinen professori ja tietokirjailija. Häntä pidetään yhtenä maailman arvostetuimmista Venäjän-tutkijoista. Hänen tutkimuskohteitaan ovat nyky-Venäjä, turvallisuus ja kansainvälinen järjestäytynyt rikollisuus.
Vuonna 1987 Galeotti valmistui maisteriksi historiasta Cambridgen yliopiston Robinson Collegesta ja vuonna 1991 valtiotieteen tohtoriksi LSE:stä. Hänen väitöskirjansa käsitteli Afganistanin sodan vaikutusta Neuvostoliiton ja Venäjän politiikkaan ja yhteiskuntaan. 
Galeotti on toiminut professorina New Yorkin yliopistossa ja Kaarlen yliopistossa. Hän on Mayak Intelligence -ajatushautomon johtaja ja UCL:n kunniaprofessori. Hän on toiminut myös HeroQuest-lehden päätoimittajana.
Kelmentsi

Kelmentsi () on kaupunkityyppinen taajama Tšernivtsin alueella Ukrainan länsiosassa, maanteitse 90 kilometriä aluekeskus Tšernivtsistä itään. Taajama on maaseutuvaltaisen Dnistrovskin piirin (154 440 as., 2021) hallinnollinen keskus, ennen heinäkuuta 2020 se oli suppeamman Kelmentsin piirin keskus. Taajaman asukasluvuksi arvioitiin 7 111 (2021).
Paikkakunta on mainittu historiallisissa dokumenteissa vuodelta 1559. kaupunkityyppisen taajaman aseman se sai vuonna 1960.
Azimut Hotels

Azimut Hotels on venäläinen kansainvälinen hotelliketju.
Azimut Hotelsin ensimmäinen hotelli avattiin Samaran kaupunkiin Venäjällä vuonna 2004. Vuonna 2006 ketjuun kuului jo seitsemän hotellia eri puolilla Venäjää. Vuonna 2008 Azimut Hotelsista tuli kansainvälisten markkinoiden ensimmäinen venäläinen hotelliketju, kun se avasi kerralla seitsemän hotellia Länsi-Euroopassa. Ensimmäinen Azimut Hotelsin lomahotelli avattiin vuonna 2019 Välimeren rannalle Israeliin. Ketjulle on myönnetty useita matkailu- ja majoitusalojen palkintoja.
Azimut Hotelsin omistaja on miljardööri Aleksandr Kljatšin.
Tyttö (albumi)

Tyttö on Ettan esikoisalbumi, joka julkaistiin 18. kesäkuuta 2021. Albumi on ylittänyt kultalevyrajan.
Vyžnytsja

Vyžnytsja () on pieni kaupunki Tšernivtsin alueella Ukrainan länsiosassa, 
maanteitse noin 70 kilometriä aluekeskus Tšernivtsistä länteen. Kaupunki on maaseutuvaltaisen Vyžnytsjan piirin (90 354 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 3 875 (2021).
Moldovalaiset kronikat mainitsevat paikkakunnan asutuksen 1400-luvulla. Kaupungin aseman se sai vuonna 1940.
Arkady Moshes

Arkady Moshes (, s. 1967 Lvovski) on venäläissyntyinen historioitsija ja politiikan tutkija. Hän on Ulkopoliittisen instituutin ohjelmajohtaja, jonka asiantuntemusaloina ovat Venäjän ja Euroopan unionin suhteet sekä Ukrainan ja Valko-Venäjän sisä- ja ulkopolitiikka. Moshes asettui Suomeen vuonna 2002.
Moshes sai filosofian tohtorin arvon Venäjän tiedeakatemian Euroopan instituutista Moskovasta vuonna 1992. Hänen väitöskirjansa aiheena oli Yhdistyneen kuningaskunnan 1980-luvun ulko- ja turvallisuuspolitiikka. Moshes pääsi keväällä 2008 Ulkopoliittisen instituutin Venäjä-ohjelman johtajaksi. Hän on myös esiintynyt vierailevana luennoitsijana lukuisissa maissa vuodesta 1998 ja toiminut tutkijakumppanina Chatham Housen Venäjän ja Euraasian ohjelmassa vuosina 2008–2015. 
Moshes on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hänen kielitaitonsa kattaa venäjän, englannin, ukrainan, espanjan ja italian kielet.
3,4-lutidiini

3,4-lutidiini (C7H9N) eli 3,4-dimetyylipyridiini on pyridiinijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa 3,4-lutidiini on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja liukenee myös etanoliin, asetoniin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Aine on heikko emäs ja sen pKa-arvo on 6,46. 3,4-lutidiinin 4-asemissa olevan metyyliryhmän protonit ovat poikkeuksellisen happamia ja äärimmäisen voimakas emäs kykenee ottamaan protonin vastaan.
3,4-lutidiinia esiintyy kivihiilitervassa, josta sitä eristetään tislaamalla.
3,4-lutidiinista valmistetaan muun muassa kinkomeronihappoa ja lääkeaineita kuten pentatsosiinia.
Valeri Borisov (kuoronjohtaja)

Valeri Vladimirovitš Borisov (; s. 3. elokuuta 1948 Leningrad) on venäläinen kuoronjohtaja.
Borisov valmistui vuonna 1968 Leningradin akateemisen Glinka-valtionkapellin kuoro-opistosta. Hän jatkoi opintojaan Leningradin konservatoriossa, josta valmistui kuoronjohdossa vuonna 1973 sekä ooppera- ja sinfoniakapellimestarina vuonna 1978. Vuosina 1976–1986 Borisov toimi Leningradin akateemisen Glinka-valtionkapellin johdossa. Vuosina 1988–2000 hän oli Kirov-/Mariinski-teatterin pääkuoromestarina. Valeri Gergijevin johtaman Mariinski-teatterin kanssa Borisov teki yli kaksikymmentä venäläisten ja ulkomaalaisten oopperoiden levytystä Philips-levymerkille. Hän esiintyi Mariinski-teatterin kuoron kanssa myös New Yorkissa, Lissabonissa, Baden-Badenissa, Amsterdamissa, Rotterdamissa ja Omahassa.
Huhtikuussa 2003 Borisov pääsi Moskovan Bolšoi-teatterin pääkuoromestariksi. Hän teki siellä debyyttinsä Pjotr Tšaikovskin oopperan "Jevgeni Onegin" esityksessä vuonna 2004. Hän oli Bolšoi-teatterissa mukana kantaesittämässä Leonid Desjatnikovin oopperaa "Deti Rozentalja".
Borisov pääsi vuonna 1996 avustavaksi professoriksi Pietarin konservatorioon. Hänelle on myönnetty Zolotoi sofit -palkinnot vuosina 1999 ja 2003. Vuonna 2012 hän sai Venäjän kansantaiteilijan arvonimen.
Minä ja Hehkumo

Minä ja Hehkumo on Pauli Hanhiniemen studioalbumi, joka julkaistiin 19. syyskuuta 2014.
Pölyä, hiuksia, risuja

Pölyä, hiuksia, risuja on Pauli Hanhiniemen studioalbumi, joka julkaistiin 14. lokakuuta 2016.
Isku vasten kasvoja

Isku vasten kasvoja on Anssi Mänttärin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen jännitys- ja televisioelokuva vuodelta 1988. Elokuva perustuu Pentti Kirstilän samannimiseen romaaniin vuodelta 1983.
Elokuvassa ylikonstaapeli Hanhivaara selvittää murhatun olympiavoittajan tapausta.
Jumalia ei uhmata

Jumalia ei uhmata on Anssi Mänttärin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen jännitys- ja televisioelokuva vuodelta 1988. Elokuva perustuu Pentti Kirstilän samannimiseen romaaniin vuodelta 1982.
Elokuvassa ylikonstaapeli Hanhivaara selvittää murhatapausta Sisiliassa.
Aleksandrs Obižajevs

Aleksandrs Obižajevs (s. 16. syyskuuta 1959 Saulkrasti, Riian piiri, Neuvosto-Latvia) on uransa lopettanut Neuvostoliittoa ja Latviaa edustanut latvialainen seiväshyppääjä ja toimii tällä hetkellä yleisurheiluvalmentajana. Hän kilpaili Neuvostoliiton ja Latvian yleisurheilujoukkueissa 1980- ja 1990-luvuilla voittaen EM-hopeaa sisähallissa, pitäen nykyistä Latvian seiväsennätystä ja osallistuen kaksi kertaa kesäolympialaisiin. Suomessa hän kilpaili 1980/90-luvun vaihteessa useissa Eliittikisoissa.
Obižajevs valmistui Saulkrastin lukiosta vuonna 1972 jatkaen sen jälkeen opintojaan Riian teknisessä korkeakoulussa vuoteen 1976 asti. Sen jälkeen hän opiskeli vielä Leningradin fyysisen kulttuurin instituutissa, josta valmistui vuonna 1985.
Obižajevs teki ensimmäisen seiväshypyn latvian ennätyksen vuonna 1981 tuloksella 540. Sen jälkeen hän paransikin sitä useamman kerran. Hän oli ensimmäisen kerran Neuvostoliiton aikuisten mestaruuskisoissa vuonna 1982. Seuraavana vuonna hän oli mukana Neuvostoliiton edustajana EM-sisähallimestaruuskisoissa Budapestissä, jossa hän sijoittui hopealle tuloksella 560 cm maanmiehensä Vladimir Poljakovin voittaessa. Kilpailu Neuvostoliiton edustuspaikoista 1980-luvun loppupuoliskolla oli tiukka, jota osoittaa Neuvostoliiton edustajien kaksoisvoitot vuosien 1982, 1986 ja 1990 EM-kisojen seiväshypyssä edustajinaan Aleksandr Krupski, Vladimir Poljakov, Serhi Bubka, Vasily Bubka, Rodion Gataullin ja Grigori Jegorov tulosten ollessa 560–585. Obižajevs sijoittui vuonna 1987 toiseksi Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa tuloksella 580 cm Rodion Gataullinin voittaessa. Obižajevs oli Neuvostoliiton edustajana vuoden 1987 MM-kisoissa Roomassa, jossa maanmiehet eli ukrainalainen Serhi Bubka otti mestaruuden ja venäläinen Gataullin otti pronssia. Obižajevs sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 550 cm. Vuoden 1988 Neuvostoliiton mestaruuskisoissa Obižajevs saavutti pronssin Grigori Jegorovin voittaessa. Kuitenkaan Obižajevsia ei valittu Soulin olympialaisiin 1988, jossa Neuvostoliiton edustajat Bubka, Gataullin ja Jegorov ottivat kolmoisvoiton.
Latvian itsenäistyttyä syyskuussa 1991 Aleksandrs Obižajevs alkoi edustaa Latviaa. Vuoden 1992 olympialaisissa Barcelonassa Obižajevs teki kolme epäonnistunutta yritystä korkeudesta 550 cm, ja näin loppukilpailupaikka jäi saavuttamatta. Neljä vuotta myöhemmin Atlantan kesäolympialaisissa hän ylitti 540 cm:n riman, mutta tulos ei riittänyt loppukilpailuun. Kaikkiaan Obižajevs saavutti urallaan 16 Latvian mestaruutta, joista kahdeksan sisähallissa viimeisen niistä vuonna 1995.
Pecetto di Valenza

Pecetto di Valenza () on kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Alessandrian maakunnan. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 1 173 asukasta.
Terrier Orion

Terrier Orion on kahdesta vaiheesta koostuva laukaisujärjestelmä: Terrier muodostaa ensimmäisen vaiheen ja Orion toisen vaiheen.
Terrier Orion oli 10,7 metriä pitkä ja pystyi nostamaan kuorman korkeuteen tai kuorman korkeuteen.
Tapani Rahkola

Tapani Rahkola on suomalainen entinen valokuvamalli, josta tuli 1960-luvun lopulla Suomessa ensimmäinen omalla nimellään tunnettu miesmalli ja sitä myötä naistenlehdissä esitelty julkisuuden henkilö. Hän työskenteli lähes kaikkien suomalaisten muotivalokuvaajien kanssa sekä yhteensä vuoden verran Lontoossa John Adamsin mallitoimistossa. Hän oli mukana muun muassa David Baileyn ja Helmut Newtonin kuvaussessioissa.
1940-luvun puolivälissä syntynyt Rahkola opiskeli Helsingin yliopistossa valtiotieteitä ja toimi opintojen ohessa hotelli Marskin vastaanotossa. Sieltä hänet keksi vuonna 1967 parturi Bror Bäckström, joka etsi mallia tulossa olevaan kuvaukseen. Rahkola tunnettiin miehekkäästä olemuksestaan runsaine rintakarvoineen, kun ajan muut suositut miesmallit kuten Erik Uddström edustivat poikamaisempaa hippityyliä. Ura ”könsikkäänä”, kuten miesmalleja tuolloin usein kutsuttiin, kesti seitsemisen vuotta vuoteen 1974, jolloin Rahkola siirtyi kuljetusalan johtotehtäviin.
Rahkola oli mukana perustamassa alan etujärjestöä Mallit ry:tä ja toimi jonkin aikaa sen puheenjohtajana.
Caspar Johannes Boye

Casper Johannes Boye (27. joulukuuta 1791 Kongsberg, Norja - 6. heinäkuuta 1853, Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen luterilainen pappi ja kirjailija.
Boye kävi koulua Trondheimissa ja opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa 1810-1816, jolloin hän valmistui teologian kaditaatiksi. Jo tuolloin hänet tunnettiin runoilijana. Hänestä tuli 1819 Jonstrupin seminaarin opettaja ja 1826 Søllerødin kirkkoherra, 1835 Helsingørin St. Olain seurakunnan kirkkoherra ja vuodesta 1847 Kööpenhaminan Garnisonskirke -kirkon kirkkoherra. Hän menehtyi koleraan, jonka hän oli saanut käytyään sairaiden ja kuolevien luona. 
Boye löysi tiensä taiteilijapiireihin varhain ja hän kirjoitti runoja, näytelmiä ja tilapäislauluja. Kun hän valmistui papiksi hän haki avustusta jotta voisi toimia virsirunoilijana. Hän julkaisi 1833-37 neljä vihkoa kirjoittamiaan virsiä ""Aandelige Digte og Sange" " ja ne hän julkaisi yhtenä laitoksena 1840. Vuonna 1854 hän julkaisi laajennetun laitoksen runoistaan. 
Tanskassa hänet tunnetaan parhaiten isänmaallisen laulun "Det er et Land, dets Sted er højt mot Norden" tekijänä. Hänen kirjoittamansa näytelmät olivat omana aikanaan suosittuja, kuten "Brødrene i Leire" (1820), "Conradin" (1821), "Juta" (1824), "Svend Grathe" (1825), "Kong Sigurd" (1826), "Erik den Syvende" (1827), sekä romanttinen näytelmä "William Shakespeare" (1826), Hän kirjoitti myös muutamia oopperatekstejä. Hänen näytelmänsä olivat saaneet vaikutteita Oehlenschlägerin teoksista.
Boyen virsituotanto oli aikanaan pidettyä, mutta hänen kirjoittamansa virtensä ovat jääneet unohduksiin mm. N.F. S. Grundtvigin virsien varjoon. Hän on kirjoittanut lähes 40 virttä, mutta vain yksi niistä on jäljellä Tanskan kirkon virsikirjassa. Syysvirsi "Dybt hælder Aaret i sin Gang" vuodelta 1883. Se on ilmestynyt painettuna ”"Aandelige Digte og Sange"” kokoelmassa 1853.
Boyen virsi on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 203 "Fram skrider året i sin gång", J.A. Eklundin kääntämänä. Suomenkielisessä virsikirjassa virsi on Anna- Maija Raittilan 1999 kääntämänä "Pois kiitää vuosi vaiheineen".
Elis Erlandsson

Elis Alfred Erlandsson (23. huhtikuuta 1884 Tukholma, Ruotsi – 15. tammikuuta 1965) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Erlandsson tuli ylioppilaaksi 1904 ja valmistui teologian kandidaatiksi Uppsalassa 1912. Hän toimi pappina Nyköpingin Alla Helgona -seurakunnassa vuosina 1914–1952. Rovastin arvonimen hän sai 1948. 
Hän teki vuonna 1922 opintomatkan Englantiin, jossa sai vaikutteita kirkollisesta elämästä ja anglikaanisesta teologiasta. Hän käänsi kotiin palattuaan Charles Coren antologian "God in Christ" tarkoituksenaan tehdä englantilaista korkeakirkollisuutta tunnetuksi Ruotsissa. Hän oli perustamassa 1916 Sankt Sigfrids Brödraskap -seuraa. Hän otti osaa keskusteluihin Ruotsin kirkon virsikirjan uudistamisesta 1920-luvulla ja hänen kirjoittamiaan virsiä julkaistiin Samuel Gabrielssonin julkaisemassa "Unga Psalmer" -kokoelmassa 1919.
Erlandsson oli merkittävä henkilö Nyköpingin kulttuurielämässä ja hän kirjoitti runoja koko elämänsä ajan. Hän julkaisi useita runokokoelmia, kuten "Lustgården" (1909), "Poesis sacra" (1918), "Adoratio" (1937), "Befriaren" (1939), "Altaret" (1954), "Liknelser" (1955), "Glädjen" (1956), "Lyssna, lyda" (1957), "Vindar vågor" (1959), "Solvända" (1961), "Förseglade brev" (1962) ja "Hemkomsten" (1966).
Kaksi Erlandssonin kirjoittamaa virttä on julkaistu Ruotsin kirkon virsikirjassa: