tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Metyyli-isotiatsolinoni

Metyyli-isotiatsolinoni (C4H5SNO) on isotiatsolinonijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää säilöntäaineena ja biosidina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa metyyli-isotiatsolinoni on kiteistä ainetta. Se liukenee veteen ja alkoholeihin sekä muihin poolisiin liuottimiin. Metyyli-isotiatsolinonilla on bakteerien ja sienien kasvua estäviä ominaisuuksia. Yhdiste reagoi proteiinien kysteiiniaminohappojen kanssa, mikä johtaa toimimattomiin entsyymeihin. Lisäksi se reagoi myös eräiden muiden biologisesti tärkeiden sulfidien kuten glutationin kanssa. Metyyli-isotiatsolinoni voi aiheuttaa kosketusihottumaa, minkä vuoksi sen käyttö on rajoitettua.
Metyyli-isotiatsolinonia valmistetaan "N"-metyylipropargyyliamidista. Ensimmäisessä vaiheessa se reagoi tiosyaanihapon kanssa ja muodostuva tuote syklisoituu metyyli-isotiatsolinoniksi. Toinen tapa on 3,3'-ditiopropaanihapon, sulfuryylikloridin ja metyyliamiinin reaktio, jossa muodostuu myös metyylikloori-isotiatsolinonia.
Metyyli-isotiatsolinonia käytetään usein seoksena metyylikloori-isotiatsolinonin tai bentsisotiatsolinonin kanssa. Käyttökohteita ovat esimerkiksi poishuuhdottava kosmetiikka, puhdistusaineet ja teollisuudessa sitä käytetään estämään prosessivesien limoittuminen.
Natasa Dusev-Janics

Natasa Dusev-Janics (24. kesäkuuta 1982 Bačka Palanka, Jugoslavia) on unkarilainen kilpauransa lopettanut ratameloja, moninkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hänellä on kolme olympiakultaa ja yhteensä kuusi olympiamitalia. 
Dusev-Janics on osallistunut viidesti olympialaisiin. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Sydneyn olympialaisissa 2000, jolloin hän osallistui kajakkiyksikön 500 metrin kilpailuun. Hän oli kilpailun neljäs jääden pronssimitalista hieman yli sekunnin. Neljä vuotta myöhemmin Ateenan olympialaisissa hän kilpaili 500 metrillä sekä yksikkö- että kaksikkokilpailussa. Kajakkiyksikössä hän oli alkueränsä nopein päästen suoraan loppukilpailuun, jossa voitti toiseksi sijoittuneen italialaisen Josefa Idemin noin kahden sekunnin erolla voittaen uransa ensimmäisen olympiakullan. Hän saavutti Ateenassa myös toisen olympiakullan kajakkikaksikkokilpailussa Katalin Kovácsin kanssa. Neljä vuotta myöhemmin Pekingin olympialaisissa Janics kilpaili kajakkikaksikon 500 metrin kilpailussa Kovácsin kanssa. He uusivat olympiakultansa alle sekunnin erolla toiseksi sijoittuneeseen puolalaispariin. Janics oli lisäksi osa olympiahopeaa saavuttaneessa kajakkinelikossa 500 metrin matkalla. Lontoon olympialaisissa Dusev-Janics oli kolmas kajakkiyksikön 200 metrin kilpailussa häviten voittajalle puoli sekuntia. Hän oli lisäksi Kovácsin kanssa toinen 500 metrin kajakkikaksikkokilpailussa. Viimeisen kerran Dusev-Janics osallistui olympialaisiin Rion olympialaisissa 2016, kun hän kilpaili kajakkiyksikön 200 metrin kilpailussa. Hän pääsi jatkoon alkuerästään, mutta oli välierässään neljäs ja kilpaili näin B-finaalissa. Hän voitti B-finaalin ollen lopputuloksissa yhdeksäs.
Dusev-Janics voitti urallaan lisäksi kaksikymmentä MM-kultaa ja yhteensä 26 MM-mitalia. Lisäksi hänellä on 18 EM-kultaa. Hän lopetti kilpauransa vuonna 2019 välilevypullistuman takia. Hänen isänsä Milan Janić oli myös ratamelonnan olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Lampaannataryhmä

Lampaannataryhmä ("Festuca ovina" -Ryhmä) on lampaannadan ("Festuca ovina") sekä sen lähisukuisten natalajien muodostama lajiryhmä. Ryhmässä on kuitenkin vaihtelua siinä, mitkä kaikki lajit tai taksonit ryhmään sijoitetaan.
Lage Raho Munna Bhai

Lage Raho Munna Bhai (suomeksi ”Jatka, Munna Bhai!”) on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Rajkumar Hirani ja tuottanut Vidhu Vinod Chopra. Se on jatkoa vuoden 2003 elokuvalle "Munna Bhai M.B.B.S." ja Sanjay Dutt toistaa roolinsa Munna Bhaina, Mumbain alamaailman pomona. "Lage Raho Munna Bhaissa" samanniminen päähenkilö alkaa nähdä Mahatma Gandhin hengen. Vuorovaikutuksessa Gandhin kanssa hän alkaa harjoittaa sitä, mitä hän kutsuu nimellä "Gandhigiri" (uudissana gandhismille) auttaakseen tavallisia ihmisiä ratkaisemaan ongelmansa.
Elokuva sai kriitikoilta laajaa suosiota, ja sillä oli useita merkittäviä näytöksiä. Se oli menestys ja sai ”jymymenestys”-luokituksen Box Office India -sivustolta tuotettuaan yli 1,260 miljardia rupiaa maailmanlaajuisesti. Se sai useita palkintoja, mukaan lukien neljä National Film Awards -palkintoa. "Lage Raho Munna Bhai" oli ensimmäinen hindielokuva, joka esitettiin Yhdistyneissä kansakunnissa, ja se esitettiin vuoden 2007 Cannesin elokuvajuhlien "Tous Les Cinema du Monde" -osiossa. Elokuva popularisoi termin "Gandhigiri". Vidhu Vinod Chopra toimitti elokuvan itsenäisenä ehdokkaana vuoden 2007 Oscar-palkintojen parhaaksi ulkomaiseksi elokuvaksi. Siitä tehtiin myöhemmin telugunkielinen versio nimellä "Shankar Dada Zindabad" (2007).
Tuntematon emäntä

Tuntematon emäntä on Elina Kivihalmeen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2011. Elokuva käsittelee kotirintamalle jääneiden naisten elämää Suomen sotavuosien 1939-1945 välisenä aikana.
Junji Kinoshita

Junji Kinoshita (; 2. elokuuta 1914 Tokio, Japani – 30. lokakuuta 2006 Tokio, Japani) oli japanilainen näytelmäkirjailija, merkittävin toisen maailmansodan jälkeisistä näytelmäkirjailijoista. Hänen teoksensa muodostavat uudemman japanilaisen teatterin perustuksen. Hän oli myös merkittävä Shakespeare-kääntäjä.
Kinoshita käsittelee näytelmissään Japanin 1900-luvun historiaa ja folklorea. Kinoshitan tunnetuimpiin kuuluva näytelmä "Kurjensulka-kangas" ("Yusuru", 1949) on esitetty Suomessa kuunnelmana. Yleisradio on esittänyt Margit Lampolan suomentaman kuunnelman vuonna 1957. Sekin perustuu kansantarinaan. Sitä on aikoinaan pidetty yksipuolisena, aatteellisesti vinoutuneena, soveltumattomana opetuskäyttöön. Sukupolvi myöhemmin se nousi uuteen arvoon.
Rajkumar Hirani

Rajkumar Hirani (s. 20. marraskuuta 1962 Nagpur, Maharashtra, Intia) on intialainen elokuvaohjaaja, -tuottaja, -käsikirjoittaja ja -leikkaaja. Hirani on ohjannut viisi hindinkielistä elokuvaa, "Munna Bhai M.B.B.S." (2003), "Lage Raho Munna Bhai" (2006), "3 Idiots" (2009), "PK" (2014) ja "Sanju" (2018), jotka kaikki ovat olleet kaupallisia ja kriittisiä menestyksiä. Suurin osa niistä on voittanut useita palkintoja, mukaan lukien National Film Awards -palkintoja. Hänen voittamiinsa palkintoihin kuuluu muun muassa 11 Filmfare Awards -palkintoa. Hän on Rajkumar Hirani Films -tuotantoyhtiön perustaja ja omistaja.
Stahl House

Stahl House (tai Case Study House #22) on vuonna 1960 rakennettu modernistinen talo Hollywood Hillsin kaupunginosassa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Talo on ollut National Register of Historic Places -rekisterissä vuodesta 2013 lähtien.
Dolphin (emulaattori)

Dolphin on avoimen lähdekoodin ilmainen emulaattori Nintendo GameCube ja Wii -pelikonsoleiden pelien pelaamiseen.
Ohjelmasta on julkaistu versiot Android, Linux, MacOS ja Windows -käyttöjärjestelmille. 
Dolphin julkaistiin vuonna 2003 ilmaisohjelmana Windowsille. Sen takana ovat ruotsalainen ohjelmoija Henrik Rydgård ja kehittäjä F|RES. Dolphin oli ensimmäinen emulaattori, joka pystyi ajamaan Nintendo GameCuben kaupallisia pelejä.
Huutajat – Screaming Men (vuoden 2003 elokuva)

Huutajat – Screaming Men on Mika Ronkaisen ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-tanskalainen dokumenttielokuva vuodelta 2003. Elokuva kertoo oululaisesta Mieskuoro Huutajat -kuorosta ja sen johtajasta Petri Sirviöstä.
"Huutajat – Screaming Men" on yksi kaikkien aikojen laajimmin levinneistä suomalaisdokumenteista. Elokuva esitettiin yli sadalla kansainvälisellä elokuvafestivaalilla, muun muassa ensimmäisenä suomalaiselokuvana Sundance-elokuvafestivaaleilla Yhdysvalloissa. Elokuva oli teatterilevityksessä Suomen lisäksi Britanniassa ja Puolassa, ja se on esitetty useiden Euroopan maiden lisäksi Yhdysvaltain televisiossa.
Henrik Carl Gustaf August Standertskjöld

Henrik Carl (Karl) Gustaf August Standertskjöld (7. tammikuuta 1841 Janakkala – 4. tammikuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen insinööri, virkamies ja moninkertainen valtiopäivämies.
Perhe.
Standertskjöldin vanhemmat olivat Henrik Johan Standertskjöld ja Margareta Christina von Kraemer ja puolisot Lovisa Charlotta Granlund ja Elsie Virgin (Ramel). Tilanomistaja, valtiopäivämies Henrik Carl Axel Standertskjöld oli hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta. Hän sai Granlundin kanssa yhteensä viisi lasta. 
Ura.
Henrik Carl Gustaf August Standertskjöld tuli kadetiksi Haminan kadettikouluun 1853, valmistuen viidennen luokan insinööriksi vänrikin arvolla 1860. Aliluutnantiksi hän yleni 1862 ja oli asema-insinööri Valtionrautateillä 1868–1872. Tuolloin hän siirtyi Hankoniemen yksityisen rautatien johtajaksi vuoteen 1874, mutta palasi takaisin Valtionrautateiden palvelukseen. Liikennejohtajan apulaisena viimeksi toiminut Standertskjöld sai tehtävästä eron 1892.
Hän omisti Vanantaan kartanon Kanta-Hämeen Janakkalassa. Hänen aikanaan rakennettiin kartanon nykyinen päärakennus.
Valtiopäivämiehenä.
Standertskjöld oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Anne Rouhiainen

Anne Rouhiainen on merkittävä suomalainen taidekriitikko, joka työskenteli "Helsingin Sanomien" kriitikkona 1992–2006. 
Hän on tehnyt myös yhteistyötä esimerkiksi Riihimäen taidemuseon kanssa, ja kuratoinut Riihimäen Kuvataiteilijoiden Biennaali-näyttelyn 2008–2009.
Punainenlintukoira

Punainen lintukoira ("Red Decoy Dog") on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu. 
Ulkonäkö.
Punainen lintukoira oli pieni ja punaruskea.
Alkuperä.
Rotua käytettiin vesilintujen houkuttelemiseen verkkoihin. Paikalliset metsästäjät olivat kettujen saalistusta seuraamalla keksineet, kuinka voisi jalostaa myös samalla tavalla lintuja ansaan houkuttelevan koiran. Ei ole varmaa tietoa siitä milloin punainen lintukoira kuoli sukupuuttoon, mutta siihen saattaa olla vaikuttanut entistä tehokkaampien aseiden tulo markkinoille, minkä seurauksena verkolla metsästys harvinaistui.
Waldemar Stjerncreutz

Waldemar (Valdemar) Stierncreutz (13. marraskuuta 1880 Habarovsk – 10. elokuuta 1950 Turku) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies. 
Stierncreutzin vanhemmat olivat Johan Albin Alexander Stjerncreutz, kontra-amiraali Zakarias Alexander Stjerncreutzin poika, ja Helena Sheremeteva ja puolisot Maria Emilia Hilda Lilliesköld ja Helle Regina Reuter. Stierncreutz tuli ylioppilaaksi 1901 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1913. Hän toimi ensimmäisen maailmansodan aikana avustavana lääkärinä suomalaisessa lääkäriambulanssissa Varsovassa ja 1918–1919 Porin rykmentin lääkärinä. Tämän jälkeen Stierncreutz toimi yksityislääkärinä Turussa. 
Stierncreutz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Stierncreutz kuoli Turussa vuonna 1950 ja hänet on haudattu Stierncreutzien ja Stjerncreutzien perhehautaan Helsingissä Hietaniemen hautausmaalle.
Google Forms

Google Forms on kyselylomakkeiden hallintaohjelmisto, joka on osa Googlen tarjoamaa ilmaista verkkopohjaista Google Docs Editors -sarjaa. Palvelu sisältää myös Google Docs, Google Sheets, Google Slides, Google Drawings, Google Sites ja Google Keep. Google Forms on saatavana vain verkkosovelluksena. Sovelluksen avulla käyttäjät voivat luoda ja muokata kyselyjä verkossa ja tehdä reaaliaikaista yhteistyötä muiden käyttäjien kanssa. Kerätyt tiedot voidaan syöttää automaattisesti laskentataulukkoon.
M/S Finneco I

M/S Finneco I on Finnlines-varustamon Suomeen liputettava, Kiinassa vuonna 2021 valmistuva hybridiroro-rahtialus. Alus on rakennettu Nanjingin kaupungissa, Nanjingin satama-alueella sijaitsevalla Jinling -telakalla. Telakka on osa China Merchants Group -konsernia. 
Aluksen pituus on 238 metriä ja leveys 34 metriä, bruttovetoisuutta löytyy 60 515 GT . Kuollutta painoa "Finneco I:lla" on 17 377 dwt ja sen jääluokitus on 1A Super. Lastikapasiteettia on 5 800 kaistametriä. Lisäksi autokannet tarjoavat 5 800 m2 lisätilaa ja sääkannen konttitila on noin 520 TEU. Alus pystyy kuljettamaan matkaa kohden esimerkiksi noin 300 perävaunua, 150 autoa ja 500 merikonttia. Koska käytännössä suurin osa perävaunuista kuljetetaan ilman rekan nuppiosaa, on aluksella vain 12 hyttiä ajoneuvoyhdistelmien kuljettajille.
Käyttöhistoria.
Alus laskettiin vesille 26. huhtikuuta 2021. Aluksen luovutus on suunniteltu tapahtuvaksi ennen vuoden loppua. Finnlinesin on tarkoitus liikennöidä laivalla reittiä Biskajanlahti–Pohjanmeri–Itämeri vuodenvaihteesta 2021–2022 lähtien. 
Finnlinesin 0,5 miljardin euron uudet ekologisemmat alukset 2021-2023.
Finneco I on ensimmäinen alus Finnlinesin 0,5 miljardin euron uudisrakennusohjelmasta. Ohjelma turvaa Suomen ulkomaankaupan tavaratoimituksia, huoltovarmuutta ja merenkulkusektorin työllisyyttä, sillä uusien laivojen seurauksena 20 Finnlinesin alusta purjehtii Suomen lipun alla.
Marraskuussa 2021 toimitettavaksi suunniteltu Finneco I on ensimmäinen Finnlinesille rakennettavasta kolmen samanlaisen hybriditekniikkaa käyttävän aluksen sarjasta. Sarjan toinen ja kolmas alus (Finneco II ja III) otetaan käyttöön suunnitelmien mukaan vuonna 2022. Finnlinesin italialainen emoyhtiö, Grimaldi Group -varustamokonserni on tilannut saman sarjan laivoja yhteensä 12 kappaletta, joista ensimmäiset neljä (Eco Valencia, Eco Barcelona, Eco Livorno ja Eco Savona) oli huhtikuun 2021 loppuun mennessä otettu käyttöön varustamon Välimeren liikenteessä.
Finnlinesin uudisrakennusohjelmassa valmistuu kolmen hybridiroro-aluksen ohella kaksi ekotehokkaaksi luonnehdittua Superstar ropax-alusta (Finnsirius ja Finncanopus) vuonna 2023 Suomen ja Ruotsin väliseen liikenteeseen (Naantali-Långnäs-Kapellskär). Myös ne rakennetaan China Merchants Group -konsernin telakoilla Kiinassa.
Tumbler

Tumbler on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Tumbler oli ajokoiria hoikka- ja kevytrakenteisempi. Lisäksi sillä oli usein pystyt korvat. Vuonna 1658 kirjoitettiin, että rotua voisi kuvailla ulkoisesti sekarotuisen vinttikoiran näköiseksi, ja erään toisen lähteen mukaan se olisikin ollut kuin pienikokoinen lurcher.
Alkuperä.
Rotu tunnettiin aikoinaan myös latinankielisillä nimillä "Canis saltator" ("hyppäävä koira") ja "Canis vertagus" ("pyörähtelevä koira"). Sitä käytettiin kaniinin ja muun pienriistan esille houkuttelemiseen ja tappamiseen – kuitenkin samaan tapaan kuin miten muutama muu rotu houkutteli vastaavasti vesilintuja. Metsästäjä päästi koiran irti kaniinin kolon lähettyvillä, jossa se tekeytyi leikkisäksi luoden kaniinille vaikutelman turvallisuudesta, kunnes yhtäkkiä hyökkäsi sen kimppuun, tappoi sen ja kantoi sen metsästäjälle. Tumblerilla oli tapana houkutustehtävässään kääntyillä ja pyöriä riistan lähettyvillä, mistä myös juontuu sen nimi. 
Jo vuonna 1829 rodun todettiin olleen lähes sukupuuttoon kuollut. Se katosi todennäköisesti samasta syystä kuin samankaltaisessa metsästyksessä toiminut punainenlintukoira: aiempaa tehokkaampien metsästysaseiden kehittymisen myötä.
Naja romani

Naja romani on sukupuuttoon kuollut kobralaji, joka eli Euroopassa mioseeniepookilla. Se on Euroopan hävinneen kobralajiston vanhin ja suurin tunnettu laji.
Taksonomia.
Vuonna 1939 Robert Hoffstetter kuvasi Ranskasta löydettyjen fossiilien perusteella kolme käärmelajia, jotka hän sijoitti uuteen "Palaeonaja"-sukuun. Vuonna 1990 "Palaeonaja" todettiin kuitenkin kobrien suvun ("Naja") synonyymiksi, ja lajit "Palaeonaja romani" ja "Palaeonaja crassa" yhdistettiin samalla yhdeksi lajiksi "Naja romani". Kolmas "Palaeonaja"-laji sai uudeksi nimekseen "Naja depereti", ja sitä pidetään edelleen omana lajinaan. Vuonna 1985 kuvattu "Naja austriaca" on myös "Naja romanin" synonyymi.
Koko.
"Naja romani" oli suurin eurooppalainen kobralaji. Nikamien koon perusteella Hoffstetter (1939) arvioi lajin holotyypin pituudeksi 1,8 metriä ja "Palaeonaja crassaksi" nimeämänsä käärmeen pituudeksi 2,3 metriä. Myöhemmin karttuneen fossiiliaineiston perusteella on todettu, että yksilöiden koko kasvoi mioseenin loppua kohti.
Levinneisyyshistoria.
Kaikkien kobrien yhteinen alkukoti on Afrikassa, mutta kobria levittäytyi Eurooppaan sekä suoraan Afrikasta että Aasian kautta. "Naja romani" on vanhin tunnettu eurooppalainen kobralaji, ja sen uskotaan saapuneen Aasiasta.
"Naja romanin" kaikki fossiilit on ajoitettu mioseeniepookille. Aikaväli, jolta lajin fossiileja on löydetty, on yksi käärmeiden pisimmistä; se sijoittuu suunnilleen välille 17–5 miljoonaa vuotta sitten. Vanhimmat fossiilit ovat Saksasta ja nuorimmat Venäjältä Mustanmeren pohjoispuolelta. Ranskan, Saksan ja Venäjän lisäksi "Naja romanin" fossiileja on löydetty Itävallasta, Kreikasta, Ukrainasta ja Unkarista. Laji oli yleinen mioseeniepookin Keski-Euroopassa.
Mioseenin keskivaiheilla ilmasto alkoi viiletä ja muuttua epäsuotuisaksi monille käärmelajeille. Niinpä "Naja romani" kuoli sukupuuttoon ennen mioseenin loppua. Vaikka Keski- ja Itä-Euroopan kobrat hävisivät, "Naja deperetin" kaltaisia Afrikasta Eurooppaan tulleita kobria selvisi Välimeren seudulla vielä plioseenin puolelle.
Englanninvesispanieli

Englanninvesispanieli () on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu, joka tunnetaan nykyisten englantilaisten noutajien edeltäjänä. 
Ulkonäkö.
Rotu oli tyypillisempiä, maalla metsästäviä spanieleita huomattavasti kookkaampi. Se muistutti monella tapaa kiharakarvaista noutajaa. Sillä oli elegantti ulkomuoto ja pitkät korvat. Karvapeite oli kihara, tiheä ja öljyinen; väriltään maksanruskea valkoisin merkein.
Luonne ja käyttäytyminen.
Englanninvesispanielia kuvailtiin luonteeltaan uskolliseksi, viisaaksi, lempeäksi, tottelevaiseksi, sävyisäksi ja helposti koulutettavaksi. Lisäksi se oli taitava uimari. 
Alkuperä.
Englanninvesispanieli jalostettiin vesilintujen noutamiseen. 1700-luvulla rotu jakautui kahtia isoon ja pieneen muunnokseen. 1800-luvulla kaksi englanninvesispanielista eriytynyttä rotua, kiharakarvainennoutaja ja sileäkarvainennoutaja, saavuttivat suosiota niin merkittävästi, että alkuperäinen rotu alkoi jäädä pahasti näiden varjoon. Englanninvesispanieli oli olemassa vielä 1870-luvulla, mutta oli jo tuolloin selkeästi harvinaistunut. Kennel Club rekisteröi viimeisen yksilön vuonna 1886, ja 1890-luvulla rodun sanottiin olleen jo lähes ellei täysin sukupuuttoon kuollut.
Ninni Luhtasaari

Ninni Luhtasaari (s.1987, Espoo) on suomalainen kuvataiteilija ja muusikko. 
Luhtasaaren kirjonta- ja keramiikkateoksissa on vaikutteita naivismista ja kitschistä. Hän on tehnyt myös hattuja. . 
Ura.
Luhtasaaren, Jaana Ristolan ja Anni Kössin valokuvaprojektissa "Kukkahattutäti" julkaistiin kuvia ihmisistä kukkahatuissa. Muusikkona hän esiintyy yhtyeissä Jari Raaste, Risto, Ninni Forever Band, Maria ja Marsialaiset sekä Pint­andwefall, jossa hän käyttää taiteilijanimeä Dumb Pint. Hän on myös osa tamperelais-savonlinnalaista Sexy Sexy Lover -taiteilijaryhmää.
Ninni Luhtasaari tekee Lamminrahkan koulukeskukseen julkisen teoksen vuonna 2023.
Luhtasaari valmistui vuonna 2008 Helsingin ammattiopistosta modistiksi ja vuonna 2013 Tampereen ammattikorkeakoulusta kuvataiteilijaksi. Hän asuu Tampereella, ja hänellä on lapsi.
Kirsi Kinnunen

Kirsi Kinnunen (s. 1960 Rovaniemi) on suomalais-ranskalainen sarjakuva-alan vaikuttaja. Hän on työskennellyt kääntäjänä, agenttina ja asiantuntijana ja asunut Ranskassa vuodesta 2001 lähtien.
Kinnunen opiskeli romaanista filologiaa ja journalismia Turun, Jyväskylän ja Tampereen yliopistossa. Hän on kääntänyt sarjakuvia paitsi suomesta ranskaksi ja ranskasta suomeksi myös ruotsista ranskaksi. Hänen ensimmäinen käännöksensä oli Kalervo Palsan "Kuolema ja intohimo", joka julkaistiin ranskaksi nimellä "La Mort et la passion" vuonna 1989. Hän on kääntänyt suomesta ranskaksi noin 70 suomalaista sarjakuvateosta ja noin 20 kirjaa sekä suomentanut noin 170 kirjaa.
Tweedinvesispanieli

Tweedinvesispanieli ("Tweed Water Spaniel") on sukupuuttoon kuollut skotlantilainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Ulkonäöltään tweedinvesispanieli oli lähempänä kiharakarvaista noutajaa kuin tyypillistä spanielia. Väritys vaihteli keltaisesta ruskeaan.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotua kuvaillaan poikkeuksellisen älykkääksi ja kekseliääksi.
Alkuperä.
Rotu oli kotoisin Scottish Bordersissa sijaitsevan Tweedjoen alueelta, missä se työskenteli vedestä noutavana koirana. Muilla Skotlannin alueilla se oli harvinainen. Siitä tiedetään varsin vähän, mutta se tunnetaan kuitenkin yhtenä kultaisennoutajan kantaroduista.
Moskovanvesikoira

Moskovanvesikoira ("Московский Водолаз", "Moskovski Vodolaz") on sukupuuttoon kuollut venäläinen koirarotu.
Alkuperä.
Rotu polveutui kaukasiankoiran, newfoundlandinkoiran ja itäeurooppalaisten paimenkoirien välisistä risteytyksistä. Sitä käytettiin 1940-luvulla venäjänmustaterrierin jalostukseen.
Europia

Europia () oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi Europan tarinan sekä tätä seuranneita myyttejä Sikyonin ja Korintin kaupunkien näkökulmasta. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Eepoksen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Eumelos Korinttilaista. Hänen nimiinsä on laitettu myös eepokset "Titanomakhia" ja "Korinthiaka". Usein näihin runoelmiin viitataan kuitenkin ilman kirjailijan nimeä. Runoelmat saattoivat yhdessä muodostaa eräänlaisen ”korinttilaisen kykloksen” eli Korintin kaupunkiin liittyneen tarupiirin.
Eepos vaikuttaisi kertoneen enemmän siitä, kuinka Kadmos etsi Europaa, kuin Zeuksen tekemästä Europan sieppauksesta. Europan lisäksi runoelma käsitteli laajalti muun muassa Dionysokseen liittyviä myyttejä.
Korinthiaka

Korinthiaka (, ; ”Korinttilainen taru”) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi Korintin kaupungin myyttisestä historiasta. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Eepoksen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Eumelos Korinttilaista. Hänen nimiinsä on laitettu myös eepokset "Titanomakhia" ja "Europia". Usein näihin runoelmiin viitataan kuitenkin ilman kirjailijan nimeä, ja viimeistään Pausanias esitti epäilyiksiä siitä, että Eumelos olisi kirjoittanut "Korinthiakan". Runoelmat saattoivat yhdessä muodostaa eräänlaisen ”korinttilaisen kykloksen” eli Korintin kaupunkiin liittyneen tarupiirin.
Eepos kertoi Korintin hallitsijasukujen historian Helioksesta ainakin Bellerofonin esi-isiin Sisyfokseen ja Glaukokseen saakka. Siihen kuului myös Medeian taru. Eepoksen on nähty yhdistäneen Korintin myyttihistorian kolme eri kerrostumaa, joonialaisen, foinikialaisen ja thessalialaisen. "Titanomakhia" tarjosi tavallaan jumalallisen esihistorian "Korinthiakalle".
Telegoneia

Telegoneia (, ) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi Odysseuksen tarinan "Odysseian" tapahtumien jälkeisenä aikana, mukaan lukien hänen kuolemansa. Se sai nimensä Telegonoksesta, Odysseuksen ja Kirken pojasta, joka surmasi isänsä. Eepos luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen ja tarkemmin Troijan kyklokseen. Eepos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia.
"Telegoneia"-eepos kirjoitettiin myöhemmin kuin Homeroksen nimiin laitetut eepokset. Sen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Eugamon Kyreneläistä (myös Eugammon) tai Kinaithon Spartalaista. Teos on ajoitettu 500-luvulle eaa., sillä Eugamon ajoitetaan noin vuoteen 556 eaa.
Klemens Aleksandrialainen sanoo, että Eugamon olisi upottanut teokseensa kokonaisen Musaioksen eepoksen, nimeltään "Thesprotis". Mikäli Kinaithonin nimiin laitettu "Telegoneia" ei ole sama teos kuin Eugamonin nimiin laitettu, se saattaa olla varhaisempi samanniminen teos.
Sisältö.
"Telegoneian" arvellaan koostuneen kahdesta kirjasta. Se kertoi Odysseuksen matkasta Thesprotiaan ja paluusta Ithakalle, sekä hänen kuolemastaan aviottoman poikansa Telegonoksen käden kautta. Näin runoelma käsitti noin kymmenen vuoden ajanjakson. Se päättää Troijan kykloksen eli Troijan sotaan liittyneen tarupiiriin.
Eepoksesta on säilynyt kaksi katkelmaa myöhemmissä antiikin aikaisissa teoksissa. Ensimmäinen ja pisin niistä on peräisin Prokloksen teoksesta "Khrestomatheia". Toinen on peräisin Eustathiokselta.
Proklos tiivistää eepoksen seuraavasti. Sukulaiset hautaavat surmatut Penelopen kilpakosijat. Odysseus uhraa nymfeille ja purjehtii Elikseen katsastamaan karjansa. Siellä hän on Polyksenoksen vieraana ja saa lahjaksi krateerin. Tämän jälkeen kerrotaan Trofonioksen, Agamedeen ja Augeiaan tarina. Odysseus palaa Ithakalle ja suorittaa Teiresiaan määräämät uhrit. Sitten hän menee Thesprotiaan, jossa hän nai thesprotialaisten kuningattaren Kallidiken.
Tämän jälkeen puhkeaa sota Odysseuksen johtamien thesprotialaisten ja brygien heimon välille. Ares sotii Odysseuksen armeijaa vastaan ja Athene Aresta vastaan, kunnes Apollon erottaa nämä toisistaan. Kallidiken kuoltua Polypoites, Odysseuksen poika, nousee valtaan Thesprotiassa, kun taas Odysseus palaa Ithakalle. Sillä välin Odysseuksen nuorin poika Telegonos, joka oli matkustellut eri puolilla etsimässä isäänsä, saapuu Ithakalle ja tuhoaa saarta. Odysseus tulee puolustamaan maataan, ja Telegonos surmaa hänet tietämättään. Saatuaan tietää virheestään Telegonos siirtää isänsä ruumiin Penelopen ja Telemakhoksen kanssa äitinsä Kirken saarelle. Kirke tekee heistä kuolemattomia. Telegonos nai Penelopen ja Telemakhos Kirken.
Thebais (kyklinen eepos)

Thebais (; ”Theban taru”) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi seitsemän sotaretkestä Thebaa vastaan. Se luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen ja tarkemmin Theban kyklokseen. Eepos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia.
"Thebais"-eepoksen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Homerosta. Eepos muodosti "Oidipodeia"- ja "Epigonoi"-eeposten ohella eeppisen kykloksen Thebaan sijoittuvan osan.
Eepoksen katsotaan saaneen lopullisen kirjallisen muotonsa noin vuonna 573 eaa. eli samoihin aikoihin, kun Nemean kisat organisoitiin uudelleen panhelleenisiksi kisoiksi. Eepoksen katsotaan kertoneen kisojen myyttisestä alkuperästä. Eepoksen pääaihe eli Theban vastainen sotaretki tunnetaan nykyisin parhaiten Aiskhyloksen tragediasta "Seitsemän Thebaa vastaan".
Sisältö.
Eepos kertoi Oidipuksen poikien Eteokleen ja Polyneikeen välisestä sodasta, joka tunnetaan nimellä seitsemän Thebaa vastaan. Ajallisesti eepoksen tapahtumat seurasivat "Oidipodeiaa" ja edelsivät "Epigonoita". Eepoksen kirjojen lukumäärää ei tunneta. Sen pituudeksi mainitaan runosäettä.
Eepos kertoo, kuinka seitsemän sotapäällikköä, joita johti Argoksen kuningas Adrastos, piirittävät Thebaa epäonnistuneesti. Taistelu huipentuu Eteokleen ja Polyneikeen kaksinkamppailuun, jossa toinen veljeksistä sotii kotikaupunkinsa puolesta ja toinen sitä vastaan. Piiritys päättyy, kun he surmaavat toisensa. Surullisten tapahtumien syynä oli sokean Oidipuksen langettama kirous.
Eepoksesta on säilynyt seitsemän katkelmaa myöhemmissä antiikin aikaisissa teoksissa, muun muassa Athenaioksen teoksessa "Deipnosofistai" sekä Pausaniaan teoksessa "Kreikan kuvaus". Yksi säe runoelmasta on oletettavasti sisällytetty Pindaroksen oodiin "Olympia" VI; ainakin Asklepiades katsoi sen perustuvan "Thebaikseen".
Nykyisin on esitetty, että eepoksesta olisivat peräisin myös kohta, jossa soturi Tydeus on haavoittunut kuolettavasti, ja puree häntä haavoittanutta kostoksi; sekä kohta, jossa Kapaneus kiipeää piiritystikkaita Theban muureille ja huutaa uhoten olevansa jumalia suurempi; samassa häntä iskee Zeuksen salama. Nämä kohdat poikkeavat huomattavasti Homeroksen "Iliaasta" ja "Odysseiasta", joissa tällaista raakuutta ja epähurskautta ei voisi esiintyä.
Beniamino Bonomi

Beniamino Bonomi (s. 9. maaliskuuta 1968 Verbania) on italialainen ratameloja, olympiavoittaja sekä maailman- ja Euroopan-mestari.
Bonomi osallistui ensimmäistä kertaa kesäolympialaisiin Soulissa 1988, jossa hän sijoittui 500 metrin kajakkikaksikossa yhdeksänneksi parinaan Daniele Scarpa. Samoissa olympialaisissa hän kuului Italian seitsemänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen 1 000 metrin kajakkinelosessa. Barcelonan olympialaisissa 1992 Bonomi meloi kajakkiyksikön 1 000 metrillä viidennelle sijalle. Neljä vuotta myöhemmin hän saavutti Atlantan olympialaisissa 1996 kaksi hopeamitalia: toisen 1 000 metrin kajakkiyksikössä ja toisen Daniele Scarpan kanssa 500 metrin kajakkikaksikossa. Bonomi saavutti Sydneyssä 2000 olympiakultaa yhdessä Antonio Rossin kanssa 1 000 metrin kajakkikaksikossa. Sama pari sai samassa kilpailussa hopeaa neljä vuotta myöhemmin Ateenassa 2004.
Bonomi saavutti 500 metrin kajakkikaksikossa maailmanmestaruuden Duisburgissa 1995 ja Euroopan-mestaruuden Plovdivissa 1997. Hänellä on lisäksi kuusi MM-hopeaa sekä yksi EM-pronssi. Välimeren kilpailuissa Bonomi saavutti kolme kultamitalia ja kolme hopeamitalia.
Bonomi edusti Gruppi Sportivi Fiamme Gialle -seuraa. Hän on pituudeltaan 182-senttimetrinen ja painaa 85 kilogrammaa.
Titanomakhia (eepos)

Titanomakhia (, ) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi nimensä mukaisesti jumalten alkuperästä ja erityisesti titanomakhiasta eli jumalten ja titaanien välisestä taistelusta. Se luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia.
"Titanomakhia"-eepos ajoitetaan aikaisintaan 600-luvun eaa. lopulle. Eepoksen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Eumelos Korinttilaista tai joskus Arktinos Miletoslaista. Eumeloksen nimiin on laitettu myös eepokset "Korinthiaka" ja "Europia". Nämä kolme saattoivat yhdessä muodostaa eräänlaisen ”korinttilaisen kykloksen” eli Korintin kaupunkiin liittyneen tarupiirin.
Sisältö.
Eepos koostui kahdesta kirjasta. Sisällöltään se vaikuttaa muistuttaneen monin tavoin Hesiodoksen "Jumalten syntyä": se luetteloi alkujumalia ja kertoi eri jumalsukupolvien välisistä taisteluista. Eepos alkoi Taivaan ja Maan yhtymisestä, mistä syntyivät hekatonkheires eli satakätiset sekä kolme kyklooppia, mukaan lukien Kheiron. Eepoksessa esiintyi myös ainakin Prometheus ja mahdollisesti myös kertomus suuresta tulvasta. Se huipentui Zeuksen voittoon.
On esitetty, että eepoksen loppu olisi voinut kertoa Europasta, Kadmoksesta ja Theban kaupungin perustamisesta, mikä toimisi siirtymänä "Oidipodeian" alkuun. Toisaalta "Titanomakhia" saattoi toimia ennen kaikkea jumalallisena esihistoriana "Korinthiakalle".
Eepoksesta on säilynyt kahdeksan katkelmaa myöhemmissä antiikin aikaisissa teoksissa, muun muassa Athenaioksen teoksessa "Deipnosofistai" sekä Apollonios Rhodoslaisen "Argonautikan" skolioissa.
Maaria Salo

Maaria Salo, ent. Niemi, on suomalainen kuvataidekriitikko, taidehistorioitsija ja Vaasan kaupungin museoiden näyttelypäällikkö. Hänen ollessaan näyttelypäällikkönä muun muassa Kiasmassa ja Kuntsin modernin taiteen museossa ovat tuoneet yhteistyössä alun perin Venetsiaan valmistuneen, pohjoismaisen "Sääennuste"-näyttelyn Suomeen. Hän on ollut Suomen Arvostelijain liiton varapuheenjohtaja vuonna 2019, ja jäsenenä useina vuosina.
Salo on valmistunut taidehistorioitsijaksi vuonna 1999, ja tehnyt töitä freelancer-taidekriitikkona vuodesta 2002 alkaen, kirjoittaen kritiikkejä muun muassa Taide-lehteen jo vuodesta 2008. Hän on toiminut monissa eri valitsija- ja kriitikkoraadeissa taiteen kentällä, esimerkiksi Suomen Kulttuurirahaston E. J. Vehmaksen rahaston taidearvostelijapalkinnon raadissa vuonna 2019, sekä muun muassa tuottanut lukuisia tekstejä ja saatesanoja erilaisiin taidejulkaisuihin ja gallerioihin.
Troijan tuho

Troijan tuho ( tai "Iliou persis") oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi nimensä mukaisesti Troijan sodan lopusta ja Troijan tuhosta. Se luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen ja tarkemmin Troijan kyklokseen. Eepos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia.
"Troijan tuho" -eepos kirjoitettiin suunnilleen samaan aikaan tai jonkin verran myöhemmin kuin Homeroksen nimiin laitetut eepokset "Ilias" ja "Odysseia". Sen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Arktinosta tai Leskhestä. Teos on ajoitettu 700-luvulle eaa. tai 600-luvun eaa. alkuun.
Vergiliuksen "Aeneis"-eepoksen toinen kirja perustuu pitkälti "Troijan tuhon" tapahtumiin, ollen ikään kuin sen tiivistelmä.
Sisältö.
"Troijan tuho" koostui kahdesta kirjasta. Se kertoi Troijan sodan lopusta ja Troijan kaupungin tuhoutumisesta sen jälkeen, kun kaupunki oli vallattu Troijan puuhevosta apuna käyttäen. Näin runoelman tapahtumat sijoittuvat "Iliaan", "Aithiopiksen" ja "Pienen Iliaan" jälkeiseen aikaan. Ajallisesti sitä seurasivat "Nostoi"-eepoksen tapahtumat.
Eepoksesta on säilynyt kuusi katkelmaa myöhemmissä antiikin aikaisissa teoksissa. Ensimmäinen ja pisin niistä on Prokloksen teoksessa "Khrestomatheia" oleva tiivistelmä. Muita lähteitä ovat muun muassa Dionysios Halikarnassoslainen sekä Euripideen näytelmien skoliat.
Eepoksen tapahtumat sijoittuvat pääosiltaan yhden yön ajalle. Prokloksen tiivistelmän mukaan se kertoi muun muassa seuraavista tapahtumista:
Saintjohninkoira

Saintjohninkoira ("St John's Water Dog") on sukupuuttoon kuollut ja sittemmin elvytetty kanadalainen koirarotu. 
Ulkonäkö.
Rodulla on leveämpi pää ja tiheämpi, kaksikerroksinen karvapeite kuin labradorinnoutajalla. Se on tukeva- ja raskasrakenteinen. Varpaiden välissä on "räpylät". Häntä on hapsuttunut. Paino vaihtelee 54–77 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Saintjohninkoira on sävyisä, hyväluonteinen ja lapsia kohtaan lempeä. Se pulahtaa mielellään jopa kylmimpään veteen.
Alkuperä.
Saintjohninkoiran uskotaan alun alkaen olleen tulos maahan tuotujen spanieleiden ja paikallisen newfoundlandinkoiran välisistä risteytyksistä. Se jalostettiin noutamaan riistaa kylmistä, hyisistä pohjoisen vesistöistä. Alkuperäinen saintjohninkoira oli labradorinnoutajan kantarotu.
Elvytys.
Vuonna 1981 tutkimusmatkailijat Ranulph ja Virginia Fiennes huomasivat Luoteisterritorioiden Tuktoyaktuk-pikkukylässä kahden kuukauden ikäisen mustan narttupennun nimeltä Toulouguk (sananmukaisesti "korpinmusta"). He veivät pennun mukanaan kotiinsa Englantiin, missä Virginia Fiennes sittemmin yritti sen avulla elvyttää uudelleen alkuperäisen saintjohninkoiran. 2000-luvun alussa Fiennesin koirista oli jalostunut kolme sukupolvea ja niitä oli ollut kaiken kaikkiaan 39 yksilöä, joista 26 oli yhä elossa. Vuoden 2002 alussa populaatiokoko oli jo noin 50 ja pentujen kysyntä oli suurta. Joitain yksilöitä on sittemmin viety Irlantiin ja Skotlantiin. Virginia Fiennes kuoli vuonna 2004, joten elvytysprojektin jatkuminen on epävarmaa.
Vuonna 1993 muutama kanadalainen kasvattaja yritti myös tahollaan vanhan saintjohninkoiran elvyttämistä.
Ajan piirtämät kasvot

Ajan piirtämät kasvot on Uniklubin seitsemäs albumi. Albumin nimi tulee "Siipirikko"-kappaleen kertosäkeistöstä.
Yhtye kaipasi uutta soundia ja niinpä tuottajaksi valikoitui Rauli Eskolin. Albumissa kuullaan ehkä eniten popvaikutteita, mutta muuten siinä on rockia mukana. Singleinä on julkaistu "Huojuva silta", joka on Jussi Selolle henkilökohtainen voimabiisi, "Bailaten koko elämä" ja "Siipirikko". Singleistä pari on myös musiikkivideoina.
Edellisen albumin aikoihin Jussi Selo kärsi uupumuksesta eikä häneltä tullut kuin kolme sanoitusta. Suurin osa "Ajan piirtämät kasvot" -albumin kappaleista on Selon säveltämiä ja sanoittamia.
Normand Lockwood

Normand Lockwood (19. maaliskuuta 1906 New York – 9. maaliskuuta 2002 Denver) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.
Elämä ja ura.
Lockwood syntyi muusikkoperheeseen ja varttui kaksivuotiaasta asti Ann Arborissa, Michiganissa. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun Ann Arborissa Otto J. Stahlin johdolla. Stahl kannusti oppilastaan lisäksi säveltämään, ja paikassa työskennelleen isänsä avulla tämä pääsi osallistumaan myös Michiganin yliopiston opetukseen. Vuosina 1924–1925 Lockwood opiskeli orkestrointia Roomassa Ottorino Respighin johdolla. Vuosina 1926–1928 ja 1930–1932 hän opiskeli sävellystä Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa. Lockwood pääsi Rome Prizen saajana suorittamaan opintoja myös American Academy in Romeen.
Lockwood palasi vuonna 1932 Yhdysvaltoihin, jossa työskenteli tulevina vuosikymmeninä opetustehtävissä monissa eri oppilaitoksissa. 1940-luvulla hän asui Guggenheim-stipendiaattina New Yorkissa. Vuonna 1974 Lockwood jäi eläkkeelle emeritusprofessorina Denverin yliopistosta. Hänen saamiinsa palkintoihin ja tunnustuksiin kuului Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian Marjorie Peabody Waite -palkinto. Vuosina 1926–1955 Lockwood oli naimisissa Dorothy Sandersin kanssa. Pariskunta kasvatti kolme lasta. Ensimmäisen avioliiton päätyttyä Lockwood meni uusiin naimisiin Vona K. Swedellin kanssa.
Musiikki.
Lockwood tuotantoon kuuluu yli 500 teosta, joiden joukossa on kuoro-, kosketinsoitin- ja kamarimusiikkia, oopperoita ja muuta näyttämömusiikkia sekä teoksia suurille soitinkokoonpanoille. Lockwood jatkoi uusien teosten luomista eläköitymisvuodestaan (1974) kuolemaansa saakka.
Riitta Seppänen-Kaijansinkko

Riitta Marjaana Seppänen-Kaijansinkko (ent. Suuronen, 16. tammikuuta 1962 Rovaniemi – 17. tammikuuta 2023 Kauniainen) oli suomalainen professori, koulutukseltaan sekä lääketieteen tohtori että hammaslääketieteen lisensiaatti. Hän oli Helsingin yliopiston suu- ja leukasairauksien translationaalisen tutkimuksen professori vuodesta 2015.
Seppänen-Kaijansinkko tutki etenkin leuan ja kasvojen suurten vammojen korjaamista. Väitöskirjassaan hän käytti maitohaposta tehtyjä biohajoavia ruuveja, joilla voitiin liittää murtuneita luita yhteen. Myöhemmin hän siirtyi kudosteknologian alalle ja alkoi tutkia uuden luun kasvattamista rasvan kantasoluista. Hänen tutkimusryhmänsä onnistui ensimmäisenä maailmassa valmistamaan kantasoluista uusia kudoksia kasvoista tai kallosta puuttuvien luiden tilalle.
Seppänen-Kaijansinkko oli mukana kehittämässä vuonna 2022 julkistettua älyneulaa, jonka avulla voidaan annettaessa selkäydinnesteeseen pistoksia osua tarkasti kohteeseen ja välttyä esimerkiksi verenvuodoilta ja kudosvaurioilta.
Seppänen-Kaijansinkko on haudattu Kauniaisten hautausmaalle.
Orly (Ranska)

Orly on kunta Ranskassa Val-de-Marnen departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 14 km Pariisista etelään.
Orly sijaitsee Seinejoen vasemmalla rannalla ja ulottuu jokivarren tulvatasangolta sen länsipuolella olevalle ylätasangolle. Tasanko oli sopiva paikka lentokentälle, ja sellainen tehtiin ilmailun pioneereille 1900-luvun alkupuolella Orlyn ja sen naapurikunta Villeneuve-le-Roin alueelle. Vuonna 1932 siitä tehtiin matkustajille lentoasema, nimeltään Villeneuve-Orlyn lentokenttä. Toisen maailmansodan aikana kenttä oli Saksan armeijan hallinnassa, ja se kärsi paljon pommituksissa. Sodan jälkeen Yhdysvaltain ilmavoimat rakensivat kentän uudelleen. Kentästä tuli myöhemmin Orlyn lentoasema.
Adiyogi Shiva -patsas

Adiyogi Shiva -patsas (tamiliksi ஆதியோகி சிவன் சிலை, "Ātiyōki civaṉ cilai") on 34,24 metriä korkea Shiva-jumalaa esittävä rintakuva. Se sijaitsee Coimbatoren kaupungissa, Tamil Nadun osavaltiossa, Intiassa. Patsas on Guinnessin ennätystenkirjan mukaan maailman korkein rintakuva. Patsaan on rakennuttanut intialainen Isha-säätiö omistamilleen maille..
Nimi "adiyogi" tarkoittaa sananmukaisesti "ensimmäistä joogia", ja on yksi Shivan lisänimistä.
Patsasta suunniteltiin 2,5 vuotta ja rakentaminen kesti kahdeksan kuukautta. Se on valmistettu teräksestä ja painaa yli 500 tonnia.
Patsaan julkistamistilaisuus pidettiin 24. helmikuuta 2017 ja tilaisuudessa oli paikalla Intian pääministeri Narendra Modi. Isha-säätiön johtaja Sadhguru kertoi suunnittelevansa kolmen vastaavan patsaan pystyttämisestä muualle Intiaan. Mahdollisiksi sijoituspaikoiksi hän nimesi Varanasin, Mumbain ja Delhin.
Twin Peaks (soundtrack)

Soundtrack from Twin Peaks on yhdysvaltalaisen "Twin Peaks" -televisiosarjan soundtrack-albumi.
Soundtrackin ovat luoneet Angelo Badalamenti sekä "Twin Peaksin" ohjaaja ja käsikirjoittaja David Lynch. Julee Cruise laulaa kolme vokaalikappaletta albumilla.
Instrumentaaliversio kappaleesta "Falling" käytettiin sarjan tunnusmusiikkina.
Badalamenti voitti Grammy-palkinnon kappaleesta "Twin Peaks Theme" parhaana pop-instrumentaalina.
Kappaleet.
Kappaleet:
Nuorgrammatismi

Nuorgrammatismi oli saksalaislähtöinen kielihistorian koulukunta, joka keskittyi kielten äännehistorian selvittämiseen. Se syntyi 1870-luvulla ja oli vaikutusvaltaisin kielitieteen koulukunta aina strukturalismin nousuun asti 1920–30-luvuilla. Jälkikäteen sen merkittävimpinä edustajina on pidetty Karl Brugmannia, August Leskieniä ja Hermann Paulia. Alkuperäisen ryhmän keskeiset tekijät olivat Brugmann, Leskien, Berthold Delbrück ja Hermann Osthoff. Paul samoin kuin strukturalismin myöhemmin käynnistänyt Ferdinand de Saussure ja Eduard Sievers olivat lähinnä läheisiä yhteistyökumppaneita. Kauempana ryhmästä oli tuolloisen amerikkalaisen kielitieteen merkittävin nimi, William Dwight Whitney.
Nimitys.
Nuorgrammatismi tai nuorgrammatiikka on myöhempi johdos. Alkuaan "nuorgrammaatikot" (saks. "Junggrammatiker") oli aikalaiskriitikoiden pilkkanimitys edeltäjiään kohtaan ylimielisiksi ja töykeiksi koetuille nuorille tutkijoille. Englanninkielinen "neogrammarians" taas on käännösvirhe; "neo"-alkuliite, joka suomessa kääntyy suomessa yleensä "uus-" (esim. "neoplatonism" = "uusplatonismi"), viittaa tavallisesti jonkin aikaisemman koulukunnan uudelleenheräämiseen, mutta tästä nuorgrammatiikassa ei ollut kyse.
Kieli- ja kielitiedekäsitys.
Nuorgrammatismin keskeinen teesi on August Leskienin ja Wilhelm Schererin esittämä väittämä äännelakien poikkeuksettomuudesta analogioita (eli että sanat muuttuvat samankaltaisten sanojen mallin mukaisesti, esimerkiksi epäsäännölliset verbien taivutukset muuttuvat säännöllisiksi) lukuun ottamatta. Periaatteella pyrittiin luomaan äännehistorian tutkimukseen luonnontieteellisen tarkka pohja. Paulin teoksesta "Prinzipien der Sprachgeschichte" (1880) muodostui nuorgrammaatikkojen "magnum opus" ja samalla yksi kielentutkimuksen klassikoista. Siinä nuorgrammaattinen teoria esitetään ”tyypillisimmässä muodossaan”.
Nuorgrammaatikot näkivät kielen ensi sijassa ihmisen kognition ja sosiaalisen vuorovaikutuksen välineeksi, eivät edeltävän sukupolven tutkijoiden Friedrich Schlegelin ja August Schleicherin tapaan ”orgaaniseksi”, elävän olennon kaltaiseksi olioksi. Metodologiassa he painottivat uniformitarianismia eli tässä kontekstissa ajatusta, että ihminen niin psykologisesti, fysiologisesti kuin kognitiivisestikin pitää ajatella aikakaudesta riippumatta samanlaiseksi.
Nuorgrammatismi Suomessa.
Suomessa huomattavimpana nuorgrammaatikkona on pidetty E. N. Setälää, joka toi teorian Suomeen maisterinväitöskirjassaan (1886). Setälä itse kuitenkin kuvaili nuorgrammaattisuutta tutkimukselleen vain ”hedelmälliseksi työhypoteesiksi” eikä koskaan ottanut kantaa teoriaan kokonaisuutena.
Emanuele Tesauro

Emanuele Tesauro (1592-1675 Torino) oli italialainen filosofi, puhuja ja runoilija. Häntä pidetään merkittävänä eurooppalaisen barokkitaiteen edustajana, erityisesti hänen tutkielmansa "Il cannocchiale aristotelico" ansiosta. Teoksessaan Tesauro tarkastelee 1700-luvun mentaliteetin muutoksia ja keskittyy pääasiassa metaforaan, jossa kaukaiset tai abstraktit käsitteet yhdistyvät toisiinsa helposti ymmärrettävin ilmaisuin. Kyseistä kielikuvaa on luonnehdittu teräväksi argumentoinniksi, joka tuottaa iloa ja mielihyvää.
New Songs for Old Motifs

New Songs for Old Motifs on Joose Keskitalon yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin keväällä 2021 levymerkillä Helmi Levyt. Se on Keskitalon ensimmäinen omalla nimellään julkaisema englanninkielinen albumi. Aikaisemmin hän on julkaissut suomenkielisten kappaleidensa englanninkielisiä versioita sisältävän albumin "Sings" nimellä H.C. Slim (Svart Records 2019).
Serralunga

Serralunga voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Winwood

Winwood on sukunimi ja voi tarkoittaa muun muassa seuraavia henkilöitä:
Ismaël Wagué

Ismaël Wagué (s. noin 1975) on malilainen sotilas, joka osallistui vuoden 2020 vallankaappaukseen ja toimi sen jälkeen maan hallituksessa kansallisen sovinnon ministerinä.
Wagué on opiskellut Marokon kuninkaallisessa ilmakoulussa, valmistunut kapteenikurssilta Nigeriassa ja opiskellut Malin esikuntakoulussa ja Kiinan sotakoulussa. Hän on toiminut Malin ilmavoimien yksiköiden komentajana ja ilmavoimien varaesikuntapäällikkönä.
Wagué toimi elokuussa 2020 vallan kaapanneen sotilasjuntan tiedottajana. Hänet nimitettiin saman vuoden lokakuussa Moctar Ouanen hallituksen kansallisen sovun ministeriksi.
Lyhtyahven

Lyhtyahven ("Acropoma japonicum") on lyhtyahvenkaloihin kuuluva kalalaji, jota tavataan indopasifiselta merialueelta. 
Koko ja ulkonäkö.
Lyhtyahven on yleensä noin 10 cm:n pituinen ja voi kasvaa 17–20-senttiseksi Ruumiinmuodoltaan kala on pitkänomainen ja sivusuunnassa litistynyt. Suomut ovat kookkaita. Selkäeviä on kaksi ja pyrstöevä on haarautunut. Peräaukko on vatsaevien lähellä. Lyhtyahven on selästään punertava ja vatsastaan harmaa, evien väri on vaaleanpunainen. Vatsapuolella on kaksi pitkittäistä valoelintä, joissa elää bioluminoivia "Photobacterium leiognathi"-bakteereja.
Levinneisyys ja elintavat.
Lyhtyahvenen levinneisyysalue ulottuu Afrikan itäosista Australian pohjoisosiin ja Japaniin. Se elää lähellä pohjaa 100–500 metrin syvyydessä. Lyhtyahvenen ravintoa ovat pienet äyriäiset, aikuiset kalat syövät myös kalan- ja kalmarinpoikasia. Lajin lisääntymisaika Japanissa on kesäkuusta syyskuulle.
Lyhtyahventa kalastetaan trooleilla ja se on paikoin tärkeä ruokakala. Esimerkiksi Japanissa sitä syödään kuivattuna.
Soijapoika

Soijapoika () on halventava nimitys, jota käytetään varsinkin internetfoorumeilla kuvaamaan miehiä, joilta katsotaan puuttuvan tyypillisen maskuliinisia ominaisuuksia. Soijapoika-nimityksellä on yhteyksiä muun muassa ”cuck” ja ”low-T” () -käsitteisiin. Soijapavut sisältävät kasviestrogeenejä, ja tämä on innoittanut näennäistieteellisiä käsityksiä siitä, että soijan kuluttaminen alentaa miehillä testosteronitasoja ja tekee heistä naisellisempia.
Historia ja käyttö.
Soijatuotteet sisältävät suuria määriä kasviestrogeenejä. Koska ne ovat rakenteeltaan hyvin samanlaisia kuin estradioli (pääasiallinen naisten sukupuolihormoni), on syntynyt teorioita, että se toimisi hormonitoimintaa häiritsevänä kemikaalina ja vaikuttaisi kielteisesti miesten terveyteen. Useimmat tutkimukset eivät ole löytäneet yhteyttä kasviestrogeenien ja alempien testosteronitasojen tai heikentyneen siemennesteen välillä.
Varhaisin arkistoitu tieto nimityksen ”soy boy” käytöstä on 4chan-foorumilta huhtikuulta 2017. Nimitystä käyttävät useimmin internettrollit ja alt-right. Sillä usein hyökätään liberaaleja ja vegaaneja sekä muita ryhmiä kohtaan, jotka edustavat feminiinisinä pidettyjä ominaisuuksia ja arvoja.
Alice Wallenius

Alice Wallenius (o.s. Rosenblad; 7. elokuuta 1888 Saltvik – 21. syyskuuta 1966 Moskova) oli suomalainen opettaja ja kielenkääntäjä. Hänen puolisonsa oli runoilija Allan Wallenius.
Elämä.
Ahvenanmaalla merikapteenin perheeseen syntynyt Wallenius valmistui Tammisaaren seminaarista vuonna 1910 ja sen jälkeen työskenteli opettajana Haraldsbyn kansakoulussa vuodesta 1911 lähtien. Wallenius oli myös sosialidemokraattien edustajana Saltvikin kunnanvaltuustossa. Vuonna 1917 hän tutustui Ahvenanmaalle puhumaan saapuneeseen Allan Walleniukseen. Sisällissodan aikana Alice Wallenius tuki punaisia ja joutui lyhyeksi aikaa mantereelta saapuneiden suojeluskuntalaisten pidättämäksi. Sodan jälkeen hänet erotettiin toimintansa takia opettajanvirasta. Kesällä 1918 Wallenius muutti Tukholmaan, jossa hän avioitui Allanin kanssa vuonna 1919. Tukholmassa Alice Wallenius lähti myös mukaan SKP:n toimintaan. 
Vuonna 1921 pariskunta karkotettiin Ruotsista ja puolisot muuttivat Neuvosto-Venäjälle. Allan Wallenius vangittiin Stalinin vainojen yhteydessä, ja hän kuoli vankileirillä vuonna 1942. Alice Wallenius eli viimeiset vuosikymmenensä Moskovassa, jossa hän kuoli vuonna 1966 liikenneonnettomuudessa jäätyään linja-autonkuljettajan yliajamaksi.
Wallenius käänsi ruotsiksi muun muassa Karl Radekin, Georgi Dimitrovin, Arvid Hansenin ja V. I. Leninin teoksia. Lisäksi hän ruotsinsi "Kommunistinen manifestin" sekä Josef Stalinin kymmenosaisen suurteoksen "Leninismin perusteista" ensimmäisen osan yhdessä Ivar Lassyn kanssa.
Muuta.
Vuonna 2021 valmistui Annvi Gardbergin toimittama Yleisradion radiodokumentti Allan Walleniuksesta, jossa sivuaa myös Alice Walleniuksen elämää. Hänen vaiheitaan käsitellään myös Annvi Gardbergin, Anders Gardbergin ja Aapo Roseliuksen vuonna 2018 julkaistussa kirjassa "Över branten".