tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tuomo Ojanperä

Tuomo Ojanperä (s. 25. kesäkuuta 1963) on suomalainen raviohjastaja ja ammattivalmentaja. Hänen tallinsa ovat Porin raviradalla ja hänellä on vuonna 2011 ollut valmennuksessaan viisi hevosta. Hän on ajanut yli 4 500 ravilähtöä voittaen yli 300. Ojanperä on vuoden 2011 aikana menestynyt suomenhevosori Veeran Turolla. Vuoden 2020 menestyshevonen on ollut Kuninkuusraveissa kolmanneksi sijoittunut tamma Aurotar.
Ojanperä valittiin kaudeksi 2012 Suomen ravivalmentajat ry:n puheenjohtajaksi. .
Jääkiekon SM-sarjakausi 1972–1973

Jääkiekon SM-sarjakaudella 1972–1973 sarjajärjestelmää muutettiin. Sarjassa pelattiin nelinkertainen sarja, jonka voittaja voitti Suomen mestaruuden. Sarjaa myös supistettiin edellisestä kaudesta kymmenen joukkueen sarjaksi. Edellisellä kaudella sarjasta pudonneiden Lukon, Karhu-Kissojen ja JoKP:n tilalle nousi vain SaiPa. Helsingin Jalkapalloklubi lopetti jääkiekkotoimintansa hopeakautensa 1971–1972 jälkeen ja sen tilalla pelasi siitä itsenäiseksi seuraksi eriytynyt Helsingin Jääkiekkoklubi. Seuran lyhenne pysyi samana.
Mestariksi selvisi Helsingin Jokerit, seitsemän pisteen erolla Helsingin IFK:hon.
SM-sarja.
SaiPa putosi mestaruussarjasta. TPS SM-sarjakarsintaan. Sarjaan nousi Rauman Lukko.
Suomensarjan loppusarja.
Lukko nousi SM-sarjaan. SaPKo SM-sarjakarsintaan.
SM-sarjakarsinta.
TPS säilyi mestaruussarjassa.
Palkinnot.
Timo Turunen Jokereista voitti piste- ja maalipörssin 41+26 = 67. Timo Sutinen myös Jokereista antoi 32 maaliin johtanutta syöttöä, ollen sillä saralla paras. Aaro Kivilinnan muistopalkinnon sai Tampereen Ilves.
Jaroslav Hlinka

Jaroslav Hlinka (s. 10. marraskuuta 1976 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija ja maailmanmestari, joka siirtyi kaudeksi 2012–2013 Extraligan HC Sparta Prahaan. Hlinka on edustanut Tšekkiä kahdeksissa maailmanmestaruuskilpailuissa ja on voittanut kultaa 2001 ja hopeaa 2006.
Hlinka kasvattajaseura on HC Sparta Prahaa. Hän on voittanut siellä Tšekin mestaruuden vuosina 2000, 2002, 2006 ja 2007. Kaudella 2006–07 hän voitti myös Extraligan pistepörssin 57 pisteellään. Vuoteen 2002 asti Sparta Prahassa pelannut Hlinka siirtyi Sveitsin NLA:n Kloten Flyersiin kausiksi 2002–03 ja 2003–04. Hän pelasi kauden 2004–05 Venäjällä, Ak Brars Kazanissa, mutta palasi Kloteniin kaudeksi 2005–06. Hlinka kuitenkin palasi siirtorajan kynnyksellä takaisin Sparta Prahaan keväällä 2006. Kauden 2007–08 Hlinka pelasi NHL-joukkue Colorado Avalanchessa. Hän teki siellä tehot 8+20=28 63 ottelussa.
Kaudeksi 2008–09 Hlinka siirtyi Elitserieniin ja Linköpingiin ja voitti ensimmäisellä kaudellaan siellä liigan syöttöpörssin 43 syötöllään. Alkukauden 2009–10 Hlinka pelasi HC Sparta Prahassa lainalla. Hlinka edusti 20 ottelun ajan Sparta Prahaa ja hän palasi Linköpingiin lokakuun lopulla. Hän pelasi vielä kaksi kautta Linköpingissä, mutta aloitti kautensa lainalla. Ensin Sparta Prahassa ja kaudella 2011–2012 HC Plzeňissä.
Hlinka siirtyi kesällä 2012 takaisin Sparta Prahaan.
Trocadero (juoma)

Trocadero on ruotsalaisen Saturnus AB:n valmistama omenan ja appelsiinin makuinen virvoitusjuoma. Juomaa on valmistettu vuodesta 1953 lähtien.
Juoma on etenkin Pohjois-Ruotsissa suosittu, ja sitä on nimitetty "Norlannin kansallisjuomaksi". Monet muutkin panimot valmistavat vastaavanlaista juomaa, esimerkkinä Spendrups.
Epäitsenäinen kauppala

Epäitsenäisillä kauppaloilla tarkoitetaan Suomessa ja Ruotsissa sijainneita kauppaloita, jotka eivät muodostaneet omaa kuntaa, vaan kuuluivat niitä ympäröivään maalaiskuntaan. Ne muistuttivat hallinnolliselta asemaltaan taajaväkisiä yhdyskuntia. Seuraavassa asiaa on tarkasteltu erikseen kummankin maan osalta.
Epäitsenäinen kauppala Suomessa.
Epäitsenäinen kauppala oli Suomessa kauppala, joka ei ollut itsenäinen kunta, vaan osa maalaiskuntaa. Epäitsenäisillä kauppaloilla oli omaa kunnallishallintoa, mutta niiltä puuttui esimerkiksi itsenäinen kunnallisverotus.
Ikaalisten maalaiskuntaan kuulunut Ikaalinen, Suomen vanhin kauppala, oli epäitsenäinen kauppala vuodesta 1858 vuoteen 1972, jolloin koko Ikaalisten maalaiskunta muutettiin itsenäiseksi kauppalaksi. Iisalmi oli Iisalmen maalaiskuntaan kuulunut epäitsenäinen kauppala vuodesta 1860 vuoteen 1891, jolloin se muuttui kaupungiksi. Lahti oli Hollolaan kuulunut epäitsenäinen kauppala vuodesta 1878 vuoteen 1905, jolloin se muutettiin Lahden kaupungiksi. Salo perustettiin epäitsenäiseksi kauppalaksi Uskelan pitäjään vuonna 1887, mutta vuonna 1891 siitä tuli itsenäinen kunta. Vammala oli Tyrvääseen kuulunut epäitsenäinen kauppala vuodesta 1907 vuoteen 1915, jolloin se erosi Tyrväästä muuttuen itsenäiseksi kauppalaksi.
Epäitsenäinen kauppala Ruotsissa.
Epäitsenäinen kauppala (ruots. "municipalköping") oli Ruotsissa 1930-luvulta lähtien nimitys 13 pienelle kauppalalle, joista 12 oli saanut kauppalanoikeudet ala- tai vapaakauppalana ennen vuoden 1862 kunnallislakien voimaanastumista. Poikkeuksena tästä oli Nybro, joka sai vapaakauppalanoikeudet vuonna 1865. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa nämä 13 kauppalaa katsottiin aivan liian pieniksi, jotta ne voisivat muodostaa oman kauppalakuntansa. Nämä kauppalat jäivät osaksi maalaiskuntaa, ja käytännössä ne rinnastettiin taajaväkisiin yhdyskuntiin. Käsitettä "epäitsenäinen kauppala" käytettiin erottamaan ne taajaväkisistä yhdyskunnista ja oman kuntansa muodostavista kauppaloista. Vuonna 1919 päätettiin, että jatkossa kaikki uudet kauppalat tulisivat muodostamaan oman kunnan. Epäitsenäiset kauppalat lakkautettiin sen jälkeen asteittain vuoteen 1956 mennessä.
On syytä huomata, että eräät paikat ovat entisaikoina kutsuneet itseään kauppaloiksi, vaikka ne eivät ole ikinä kauppalanoikeuksia saaneetkaan. Esimerkkejä ovat Almvik, Avesta, Lyckeby, Torekov ja Åhus.
Luettelo Ruotsin epäitsenäisistä kauppaloista.
Seuraavassa on lueteltu Ruotsin epäitsenäiset kauppalat, kunnat ja läänit, joihin ne nykyään kuuluvat sekä huomautuksena tietoja epäitsenäisen kauppalan hallinnollisen aseman muutoksista. Epäitsenäisistä kauppaloista yli puolet sijaitsi Kalmarin läänissä, ja muutenkin ne sijaitsivat pääasiassa Etelä-Ruotsin itärannikolla.
Linja 7bis (Pariisin metro)

Paris Métro Ligne 7bis (Linja 7bis) on yksi Pariisin metron linjoista. Se palvelee 19. ja 20. arrondissementtia kaupungin koillisosassa. Sen kalustona on 7 kappaletta 3-vaunuisia MF 88-runkoja. Linja on hyvin lyhyt; sen pituus on vain 3,1 km ja asemia on kahdeksan. Keskimääräinen asemanväli on 443 m. 
Linja tekee toisessa päässään silmukan, jonka sisällä on kolme asemaa. 
Tulevaisuus.
Linjalla liikennöivät MF 88 junat on tarkoitus korvata uusilla MF 19 junilla vuodesta 2025 alkaen.
Linjat 3bis ja 7bis yhdistää nykyään tunneli, jossa on suljettu asema (Haxo). Haxon avaamista ja bis-linjojen yhdistämistä uudeksi linjaksi harkitaan. Samalla linjaa on mietitty laajennettavan yhdellä asemalla länteen, jolloin pääteasema olisi Château Landon. Uusi linja välillä Château Landon-Gambetta voitaisiin avata aikaisintaan 2030-luvulla.
Alun perin arveltiin, että yhdistettyä linjaa kutsuttaisiin linjaksi 15. Grand Paris Expressin neljälle suunnitellulle uudelle linjalle (joiden on määrä avautua vuodesta 2026 alkaen) annettiin kuitenkin numerot 15–18, jolloin linjan 19 oli määrä olla seuraava käytettävissä oleva numero. Marraskuussa 2023 julkistettiin kuitenkin suunniteltu linja 19, joka yhdistää La Défensen liikekeskuksen länsipuolella sijaitsevaan Nanterre–La Folieen vuoteen 2040 mennessä, jolloin 20 on seuraava käytettävissä oleva numero.
Kartta ja asemat.
&lt;br clear=left&gt;
Linja tekee silmukan, jonka se kiertää vastapäivään.
David Printz

David Printz (s. 24. heinäkuuta 1980 Solna, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hänen viimeisin seuransa oli kotimaansa SHL-liigaseura Frölunda HC.
Printz aloitti pääsarjauransa kaudella 2001–2002 Elitserien-joukkue AIK:ssa. Printz siirtyi heti tulokaskautensa jälkeen jääkiekon SM-liigaan ja HPK:hon. Hän jäi kuitenkin ritaripaidassa vähälle peliajalle ja siirtyi kesken kauden Tampereen Ilvekseen. Printz pelasi kauden 2003–2004 AIK:ssa ja sitä seuraavat kolme kautta hän pelasi hänet varanneen Philadelphia Flyersin organisaatiossa. Printz pelasi enimmät pelinsä farmissa ja pelasi yhteensä 13 NHL-ottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2004–2005 hän voitti AHL:n mestaruuden, Calder Cupin.
Kaudeksi 2007–2008 Printz palasi kotimaahansa ja siirtyi Djurgårdeniin. Pelattuaan Djurgårdenissa viisi kautta hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 KHL-seura Slovan Bratislavaan.
Printz ei ole pelannut ikäkausimaajoukkueiden arvokisoissa eikä miesten arvokisoissa. Printzin veli Richard pelaa Ruotsin II-divisioonaa Skarpnäcks AIK:ssa puolustajana.
Mortefontaine (Oise)

"Myös Aisnen departementissa on kunta nimeltä Mortefontaine"
Mortefontaine on kunta Pohjois-Ranskassa Oisen departementissa.
Mortefontainessa olevassa linnassa solmittiin vuonna 1800 Ranskan ja Yhdysvaltojen välinen Mortefontainen rauhansopimus, johon päättyi Quasi-sota. Ruotsin tuleva kuningas Oskar I asui jonkin aikaa tässä Napoleonin veljen Joseph Bonaparten omistamassa linnassa.
Linja 8 (Pariisin metro)

Paris Métro Ligne 8 (linja 8) on yksi Pariisin metron linja. Se liittää Balardin koillisessa Pointe du Laciin lounaassa muun muassa Concorde-aukion, Opera Garnierin ja Républiquen kautta. Linja on 23.4 km pitkä ja siinä on 38 asemaa. Keskimääräinen asemanväli on 632 m. Kalustona on 5-vaunuisia MF 77-runkoja. Noin 92 miljoonalla matkustajallaan linja 8 on Pariisin metron kahdeksanneksi käytetyin linja. 
Historia.
Linja 8 oli viimeinen linja, jonka rakentamisesta päätettiin vuonna 1898. Työt alkoivat Seinen vedenalaisella alituksella Concorden ja Invalidesin asemien välillä vuonna 1908. Linja voitiin avata Opéran ja Beaugrenellen välillä 13. heinäkuuta 1913. 
Vuonna 1937 linjojen reittejä uudistettiin suuresti; linjaa 8 muutokset koskivat 9 aseman mittaisen osuuden siirtämisenä linjalle 10 ja 5 aseman mittaisen uuden osuuden avaamisena. Muutosten päätyttä linja 8 käsitti 31 asemaa. Linjaa laajennettiin kahtena aaltona; ensimmäinen oli vuosina 1913-1942 ja toinen 1970-74.
Asemat.
&lt;br clear=left&gt;
Linjassa 8 on 38 asemaa, joista kolmessatoista on vaihtomahdollisuus yhteensä 12 muuhun linjaan ja kolmeen RER-linjaan.
Turismi.
Linja 8 kulkee seuraavien nähtävyyksien läheltä:
MV Joe Keeper

MV Joe Keeper on Manitoban provinssin pohjoisosassa Kanadassa liikennöivä, Northern Airports and Marine Operationsin operoima matkustaja- ja autolautta. Lautta liikennöi Split Lake -järvellä York Landingin kylän ja Split Laken alkuperäiskansan reservaatin välillä.
Alus on rakennettu vuonna 1977 Riverton Boat Worksin telakalla ja se aloitti liikenteen York Landingin ja Split Laken välillä vuonna 1978. Vuoteen 1982 saakka alus liikennöi myös Odeijoen laituriin. Lautta liikennöi reitin kahdesti päivässä joka päivä paitsi tiistaisin. Yhdensuuntainen matka kestää noin kaksi tuntia.
Aluksella on neljän hengen miehistö, ja se voi kuljettaa 40 matkustajaa sekä 16 ajoneuvoa.
Verhaert

Verhaert on belgialainen teknologiakonserni. Konserni toimii lääke-, terveys-, tietotekniikka, ajoneuvo-, liikenne-, teollisuus-, kulutustavara- ja avaruusmarkkinoilla. Yhtiö on perustettu vuonna 1969.
Avaruusosasto.
Sen avaruusosasto Verhaert Space on toteuttanut PROBA-mikrosatelliitit. Yhtiössä toimii 75 henkilöä. Avaruusosasto on perustettu 1984. 
Verhaert myi vuonna 2005 avaruusosastonsa englantilaiselle QinetiQ-teknologiayhtiölle, joka on yksityistetty Englannin asevoimien Royal Aeronautical Establihment-testikeskus Farnborough'sta. Englantilainen omistaja muutti Belgian Kruibekissä sijaitsevan tehtaan nimen muotoon QinetiQ Space NV.
Vitonen (jalkapallo)

Vitonen on Suomen jalkapalloilun seitsemänneksi korkein sarjataso. Sarja perustettiin vuonna 1973 nimellä V divisioona. Nimi muutettiin Vitoseksi 1990-luvulla. Vitonen on jaettu 20 lohkoon ja sitä hallinnoi Suomen Palloliiton 11 lääniä. Vitosen joukkueet kilpailevat myös Suomen Cupissa. Vitosesta voi myös pudota Kutoseen.
Absurdistan

Absurdistan on osin humoristinen käsite, jolla kuvataan fiktiivistä valtiota, jonka politiikkaa leimaa mielivaltaisuus ja absurdius. Termi on lähtöisin Keski-Aasian "stan"-päätteisistä valtioista (Afganistan, Kazakstan, Pakistan, Tadžikistan, Turkmenistan ja Uzbekistan). Suurin osa näistä on entisiä neuvostotasavaltoja.
Historioitsija Jukka Relanderin mukaan "stan"-päätteisillä valtioilla on tiettyjä yhteisiä piirteitä, joiden vuoksi nimitys Absurdistan on varsin osuva: ”diktaattoreita, sissiliikkeitä, sisällissotia ja aivan uudentyyppisiä demokraattisia kokeiluja, joissa vaalit on korvattu paljon käytännöllisemmillä menetelmillä, jotka tuottavat huomattavasti länsimaisia käytäntöjä yksimielisempiä tuloksia”.
Elias Kiianmies

Kaarlo Elias Kiianmies (vuoteen 1934 Kyander; 13. heinäkuuta 1891 Pielisjärvi – 21. toukokuuta 1959 Tampere) oli suomalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja.
Elias Kiianmies oli Pielisjärven kirkkoherran Ernesti Kyanderin poika. Kiianmies suoritti alkuopintoja vuosina 1909–1910 Helsingin Filharmonisen Seuran orkesterikoulussa. Vuonna 1914 hän suoritti laulu- ja teoriaopintoja Pietarin konservatoriossa. Kiianmies sai päästötodistuksen vuonna 1925 Helsingin kirkkomusiikkiopistosta. Hän opiskeli samanaikaisesti vuonna 1926 sävellysopintoja professori Erkki Melartinin ja Selim Palmgrenin johdolla Helsingin konservatoriossa. Vuonna 1927 hän suoritti yksityisopiskeluja professori Aleksandr Glazunovin ja Maksimilian Steinbergin johdolla Pietarissa. Kiianmies sävelsi kantaatteja ja muita kuoroteoksia sekä orkesteriteoksia ja yksinlauluja.
Vuodesta 1929 alkaen Kiianmies toimi Tampereen kaupungin soiton- ja laulunjohtajana. Hän toimi vuonna 1930 perustetun Tampereen orkesterin, Tampere Filharmonian edeltäjän, kapellimestarina kaksi ja puoli vuotta.
Korpinurmikka

Korpinurmikka ("Poa remota") on pääasiassa Pohjois- ja Itä-Euroopassa kasvava suurikokoinen heinäkasvi. Suomessa korpinurmikka on rauhoitettu Oulun ja Lapin lääneissä ja luokiteltu silmälläpidettäväksi lajiksi.
Ulkonäkö ja koko.
Korpinurmikka on hyvin kookas heinä, joka kasvaa 80–150 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on löyhästi mätästävä ja usein pintarönsyllinen. Korsi on 4–8-nivelinen. Lehtitupet ovat leveitä ja litteitä. Lehdet ovat tasasoukkia, lehden kärki on keulamainen ja keskisuonten molemmin puolin on vihreä juova. Heleänvihreitten korsilehtien lapa on 10–15 cm pitkä, ohut ja veltto. Harsu röyhy on 15–30 cm leveä, pituutensa levyinen ja sen haarat pitkiä ja rihmamaisia. Tähkylät ovat 4–5-kukkaisia ja vaaleanvihreitä. Korpinurmikka kukkii kesä-heinäkuussa.
Levinneisyys.
Korpinurmikan päälevinneisyysalue käsittää Fennoskandian, Baltian maat, Puolan, Pohjois-Ukrainan, Valko-Venäjän ja Länsi-Venäjän. Lisäksi lajia tavataan satunnaisemmin Keski-Euroopassa, Kaukasuksella, Pohjois-Venäjällä ja Keski-Aasiassa. Suomessa korpinurmikkaa tavataan paikoin yleisenä Satakunnasta ja Etelä-Hämeestä. Muualla Suomessa laji on harvinaisempi. Pohjoisimmat kasvupaikat ovat Rovaniemen korkeudella.
Elinympäristö.
Korpinurmikka on kosteiden kasvupaikkojen kasvi. Sitä tavataan kosteissa lehdoissa, lehtokorvissa, lähteiköissä ja lähdepurojen varsilla. Korpinurmikka on harvinaistunut metsänhoidon ja soiden ojituksen takia.
Nokia X6

Nokia X6 on Nokian ensimmäinen kapasitiivisellä kosketusnäytöllä varustettu älypuhelin. Puhelin julkaistiin marraskuussa 2009. Puhelinta saa kolmella eri värillä: sini-valkoisena, sini-mustana, puna-mustana ja mustana. Puhelimen hinta vaihtelee 499 ja 662 euron välillä. Puhelimesta julkaistiin 16 gigatavun muistilla varustettu versio ilman Comes With Music -palvelua. Tämän mallin hinta on 369 eurosta ylöspäin.
Ovi Musiikki Unlimited.
Nokia X6:n mukana tulee Nokian Ovi Musiikki Unlimited (Comes With Music) -palvelu. Palvelun avulla on mahdollista ladata vuoden ajan palvelun aktivoinnista rajoittamattomasti musiikkia noin kuuden miljoonan kappaleen valikoimasta.
Ovi Kartat.
31. tammikuuta 2010 julkaistiin älypuhelimille (mukaan lukien X6) ilmainen karttapalvelu ja navigointi.
Siljan jenkkivuosi

Salatut elämät: Siljan jenkkivuosi on toinen "Salatut elämät" -kirja. Kirjan on kirjoittanut Katri Manninen, ja se julkaistiin vuonna 2001. Tarinan päähenkilö on Silja Salin, joka lähtee vaihto-oppilaaksi Yhdysvaltoihin. Kirja on kirjoitettu Siljan näkökulmasta.
Juoni.
Kirja alkaa Siljan istuessa lentokoneessa matkalla kohti Amerikkaa, jonne hän on menossa vaihto-oppilaaksi. Kirja alkaa siis hetkistä, joita ei ole näytetty sarjassa. Siljan perhe Amerikassa on erilainen kuin Suomessa, he asuvat maatilalla ja ovat mormoneja, mikä osaltaan kauhistuttaa Siljaa. Heti tavatessaan vaihtariveljensä Mattin, Silja ihastuu häneen. Silja rohkenee suutelemaan Mattia, joka kuitenkin ajattelee, että he ovat kuin sisaruksia eikä välillään saa olla suurempia tunteita. Silja elättelee toiveita Mattin suhteen, mutta on aikeissa luovuttaa saadessaan tietää Mattin seurustelevan amerikkalaisen Faithin kanssa. Sillä välin Silja tutustuu paremmin perheeseen, hoitaa myös naapurin lasta ja käy ratsastamassa. Mattin ja Siljan välit alkavat kulttuurieroista ja Faithista huolimatta lämmetä. Matt päättää erota Faithista. Myöhemmin Matt kertoo Siljalle rakastavansa Siljaa ja Silja tuntee samoin Mattia kohtaan. Matt pyytää Siljaa menemään kanssaan naimisiin, mutta Silja kieltäytyy. Lyhyen ajan kuluttua, Silja kuitenkin suostuu Mattin kosintaan ja he karkaavat yhdessä Nebraskaan mennäkseen naimisiin. Matkalla Nebraskaan Silja alkaa huomata merkkejä siitä, että on mahdollisesti raskaana. Heidän mentyään naimisiin, Silja tekee raskaustestin ja kertoo Mattille olevansa raskaana. Silja ja Matt muuttavat yhdessä pieneen mökkiin tilalle, josta Matt on saanut töitä. Siljan vanhempien saatua tietää Siljan naimisiinmenosta, he saapuvat Amerikkaan hakeakseen Siljan kotiin. Silja ei halua lähteä, mutta lopulta suostuu lähtemään alle viikon reissulle Suomeen käydäkseen Sofian, kummityttönsä, ristiäisissä. Suomessa Siljaa odottaa muutama yllätys, muun muassa tieto siitä, ettei Sofia ole isänsä Jukan, vaan veljensä Aleksin lapsi. Kirjan lopussa on tekstin muodossa Siljan viimeinen kohtaus sarjassa, jossa Silja kertoo Jukalle odottavansa lasta. Sen jälkeen Silja lähteekin lentokoneella takaisin Amerikkaan, Mattin luo.
Chilen koripallomaajoukkue

Chilen koripallomaajoukkue edustaa Chileä koripallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Chilen koripalloliitto.
Chile on pelannut neljä kertaa olympiakisojen koripalloturnauksessa. Berliinissä 1936 se sijoittui jaetulle yhdeksännelle sijalle, Lontoossa 1948 kuudenneksi, Helsingissä 1952 viidenneksi ja Melbournessa 1956 kahdeksanneksi. 
MM-kilpailujen lopputurnauksessa Chile on esiintynyt kolme kertaa. Argentiinan MM-kisoissa 1950 se sai kuuden joukkueen loppusarjassa Argentiinan ja Yhdysvaltojen jälkeen pronssia. Brasiliassa 1954 Chile oli kymmenes. Kotikisoissaan 1959 Chile sai toistamiseen pronssia. Se sijoittui seitsemän joukkueen loppusarjassa alun perin neljänneksi, mutta nousi pronssille, koska alkuperäinen voittaja Neuvostoliitto hylättiin sen kieltäydyttyä pelaamasta Kiinan tasavaltaa vastaan. 
Chile on esiintynyt Pan-Amerikan kisojen koripalloturnauksessa kerran, ensimmäisissä kisoissa 1951 sijoittuen viidenneksi. Amerikan-mestaruuskilpailuissa se ei ole pelannut kertaakaan. Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa Chile on saanut kultaa 1937, hopeaa 1932 ja 1934 sekä pronssia 1942, 1947, 1949 ja 1953.
Johan Holmqvist

Johan Erik Daniel Holmqvist (s. 24. toukokuuta 1978 Tierp, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkomaalivahti ja maailmanmestari. Hän pelasi ammattilaisurallaan 16 kautta Ruotsin pääsarjassa ja kahdeksan kautta NHL- ja AHL-liigoissa. Holmqvist edusti Ruotsia kolmissa MM-kilpailuissa, joista vuonna 2006 tuli kultaa ja 2009 pronssia.
Ura.
Tierp HK:n kasvatti Holmqvist debytoi Elitserienissä Brynäsin joukkueessa kaudella 1996–1997. Hän torjui Brynäsille mestaruuden vuonna 1999. Vuotta aiemmin hänet oli valittu Ruotsin vuoden junioripelaajaksi. New York Rangers varasi Holmqvistin seitsemännellä kierroksella , ja hän siirtyi Rangersin organisaatioon kaudeksi 2000–2001. Kaudella 2002–2003 hän siirtyi Minnesota Wildin organisaatioon ja torjui Calder Cupin farmijoukkue Houston Aerosille sekä valittiin AHL:n pudotuspelien parhaaksi pelaajaksi, mutta hän pelasi vain farmissa seuraavankin kauden.
Kaudeksi 2004–2005 Holmqvist palasi Brynäsiin, ja hänet valittiin seuraavalla kaudella Elitserienin parhaaksi maalivahdiksi ja palkittiin Honken Trophyllä. Holmqvist pelasi myös vuonna 2005 ensimmäiset MM-kilpailunsa. Holmqvist palasi NHL:ään kaudeksi 2006–2007 ja siirtyi Tampa Bay Lightningiin. Hän pelasi ensimmäisellä Lightning-kaudellaan 48 ottelua, ja hänet kaupattiin seuraavalla kaudella Dallas Starsiin yhdessä hyökkääjä Brad Richardsin kanssa. Vaihdossa Tampa Bay sai puolestaan Dallasin kakkosvahdin, Mike Smithin sekä hyökkääjät Jeff Halpernin ja Jussi Jokisen.
Kaudeksi 2008-2009 Holmqvist palasi Ruotsiin ja siirtyi Frölunda HC:hen. Hän voitti kauden aikana toistamiseen Honken Trophyn Elitserienin parhaana maalivahtina. Kaksi seuraavaa kautta Frölundassa eivät olleet niin hyviä, ja Frölunda halusi kaudeksi 2011–2012 uudistaa maalivahtiosastonsa. Holmqvist tekikin keväällä 2011 kahden vuoden sopimuksen Brynäsin kanssa.
Karvinen (ranskalainen animaatiosarja)

Karvinen () on ranskalainen Dargaud Marinan ja MediaToonin tuottama tietokoneanimaatiosarja, joka perustuu Jim Davisin luomaan sarjakuvaan Karvinen. Sarja alkoi Ranskassa 22. joulukuuta 2008 ja myöhemmin Yhdysvalloissa 26. lokakuuta 2009. Sarjan on ohjannut Philippe Vidal. Pääosissa ääninäyttelevät Frank Welker, joka toimi jo alkuperäisessä animaatiosarjassa useissa sivurooleissa, lisäksi Gregg Berger, joka uusi Oskun ääniroolin ja Wally Wingert toimii Eskon äänenä.
Karvisen ensimmäinen tuotantokausi sisälsi 26 jaksoa, jossa yksi jakso käsitti kaksi lyhytanimaatiota. Sarjan toinen tuotantokausi ilmoitettiin alkavan loppukesästä 2010. Suomessa sarjaa esitetään Galaxi-ohjelman yhteydessä Yle TV2:ssa. Ohjelmatiedoissa sarjan suomenkielinen nimi on Karvinen.
Juoni.
Karvinen asuu Oskun ja isäntänsä Eskon luona omakotitalossa. Sarjassa pääosin keskitytään Karvisen seikkailuihin ja ongelmiin, jotka hän on itse aiheuttanut jollain tavalla. Useimmiten Karvinen onnistuu itse ratkomaan ongelmansa.
Dave Powledge

David "Dave" Powledge (21. lokakuuta 1947 Houston, Texas – 12. syyskuuta 2015 Pasadena, Texas) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja stunt-mies. Hänet tunnetaan elokuvista "Epäillyt" (1995), "Million Dollar Baby" (2004) ja "Mr. &amp; Mrs. Smith" (2005). Hän näytteli myös tv-sarjoissa "Täydelliset naiset", "Coach" ja "Num3rot".
Kallen inttivuosi

Salatut elämät: Kallen inttivuosi on kolmas "Salatut elämät" -kirja. Kirjan on kirjoittanut Katri Manninen, ja kirja julkaistiin vuonna 2001. Tarinan päähenkilö on Kalle Laitela, joka on lähdössä armeijaan.
Juoni.
Kirja alkaa televisiosarjassakin näytetyistä läksiäisistä, joissa juhlitaan Kallen ja tämän parhaan ystävän Sakun lähtöä armeijaan. Armeijassa Kalle saa uusia ystäviä nopeasti ja yrittää piilotella homouttaan, jonka takia saattaisi joutua hankaluuksiin. Ei mene kauan, kun Kalle joutuukin yliluutnantti Kuisma Savolaisen silmätikuksi. Kalle unohtaa pukunsa ylimmän napin auki, mistä Savolainen huomauttaa ja Kalle vitsailee kasvattavansa rintakarvoja, minkä vuoksi nappi on auki. Rangaistukseksi tästä Kalle joutuu siivoamaan vessan. Tämän jälkeen Savolainen kertoo tietävänsä, mikä Kalle on miehiään ja se vasta alkaakin ahdistaa Kallea. Myöhemmin Kallelle kuitenkin selviää, että Kuisma on itsekin homo ja pelkää homoutensa paljastumista, sillä silloin hän menettäisi työnsä armeijassa. Samassa tilanteessa Kalle ja Kuisma päätyvät suutelemaan ja pian Kalle toteaakin olevansa ihastunut Kuismaan. Molemmilla on selvästi tunteita toisiaan kohtaan, mutta armeijassa kiinni jäämisen riski on suuri eivätkä he voi edetä. Kalle saa kuulla, että Savolainen siirretään Sodankylään, jolloin heidän välimatkansa pitenisi usealla sadalla kilometrillä. Lopulta Kallekin saa alokasaikansa päätyttyä siirron Rovaniemelle, jolloin hän on myös lähempänä Kuismaa. Kirjan lopussa on vielä kohtaus, jossa Kalle esittelee Kuisman isälleen ennen Lappiin armeijaan lähtöä ja sitten toteaa kaiken olevan hyvin. Kirja sisältää myös muutamia muita kohtauksia, jotka on näytetty televisiosarjassa, mutta pääosin kirja kertoo tapahtumista, joita ei ole näytetty sarjassa.
Saku ja suuri suru

Saku ja suuri suru on "Salatut elämät" -kirjasarjan viides osa. Kirjan on kirjoittanut Katri Manninen, ja se julkaistiin vuonna 2002. Kirjan päähenkilö on Saku Salin.
Juoni.
Kirja alkaa Sakun lähdettyä Helsingistä junalla kohti Rovaniemeä jatkaen sieltä Hammerfestiin. Kirjan alussa Saku muistelee pahanlaatuiseen aivokasvaimeen menehtynyttä suurta rakkauttaan Miia Laitelaa. Saku tapaa matkansa aikana paljon uusia ihmisiä, muun muassa Kristinin, jonka isä ottaa Sakun töihin kalastusalukselleen. Myös Kristin oli menettänyt rakkaansa, Martinin, joka hukkui. Niinpä Sakusta ja Kristinistä on tukea toisilleen. Saku lähtee Kristinin kanssa matkalle Osloon ja matkan aikana he tapaavat yhä useampia ihmisiä. Saku miettii asioita eikä tiedä, miten jatkaa eteenpäin. Hän alkaa myös tuntea vetoa Kristiniä kohtaan, mutta ajattelee silti Miiaa. Tunteet Kristiniin unohtuvat ja palattuaan Hammerfestiin Saku päättää jatkaa elämäänsä lähtemällä seuraavaksi talveksi pitkäsiima-alukselle.
R. Erik Serlachius

Ralph Erik Serlachius (24. tammikuuta 1901 Mänttä − 8. lokakuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän toimi G. A. Serlachius Oy:n toimitusjohtajana sekä kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä. Hänelle myönnettiin vuorineuvoksen arvo. Koulutukseltaan hän oli diplomi-insinööri. 
Ura.
Serlachius opiskeli ensi sijassa ulkomailla: tekniikkaa Dresdenissä ja kauppatieteitä Pariisissa. Uransa hän aloitti, kuten isänsä aikanaan, johtamalla Kankaan tehdasta Jyväskylässä. Vuonna 1929 hänet nimitettiin Mänttään emoyhtiön isännöitsijäksi. Hänen isänsä jatkoi konsernin ylimmässä johdossa kuolemaansa, minkä jälkeen R. Erik Serlachius toimi toimitusjohtajana vuosina 1942–1968.
Serlachiuksen johdolla konserni laajeni merkittävästi. Yritys nousi 1940-luvulla Suomen 30 suurimman teollisuusyrityksen joukkoon, ja vuoteen 1964 mennessä se oli jo sijalla 12. Työntekijöitä yhtiössä oli silloin yli 4 300. Yhtiön valikoimiin kuuluivat muun muassa keittiökalusteet, ikilevyt, pehmopaperit ja erilaiset pakkaukset, minkä lisäksi sillä oli myös metallituotantoa.
1960-luvun alussa R. Erik Serlachius alkoi siirtää vastuuta yrityksestä Gustaf-pojalleen, joka aloitti myös uransa Kankaan tehtaalla. Hän aloitti toimitusjohtajana vuonna 1968, jolloin R. Erik Serlachius siirtyi yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi.
Poliittinen ura.
Toisen maailmansodan aikana R. Erik Serlachius toimi kauppapoliittisissa tehtävissä. Hän ei osallistunut puoluetoimintaan ja piti itseään sitoutumattomana, vaikka toimi muun muassa vuonna 1952 perustetun kommunisminvastaista taistelua käyneen Suomalaisen Yhteiskunnan Tuki -säätiön (SYT) puheenjohtajana. 
Serlachius toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Sakari Tuomiojan puolipoliittisessa virkamieshallituksessa vuosina 1953–1954. 
Luottamustehtävät.
Serlachius toimi vuosikymmenien ajan lukuisissa luottamustehtävissä muun muassa muiden yritysten ja teollisuuden liittojen johdossa. 
Hän toimi hallituksen puheenjohtajana
Serlachius toimi hallintoneuvoston puheenjohtajana
Hän oli myös valtuuskunnan puheenjohtaja 
Hän toimi lukuisten muiden yritysten ja yhteisöjen hallintoelinten jäsenenä, esimerkiksi Suomen Rooman-instituutin säätiössä.
Yksityiselämä.
R. Erik Serlachiuksen vanhemmat olivat keskenään serkkuja. Hänen isänsä oli Gösta Serlachius ja äitinsä Sigrid Serlachius oli Mäntän tehtaiden perustajan, G. A. Serlachiuksen tytär. Hän oli perheen vanhin poika, joten hänet kasvatettiin johtamaan sukuyritystä. 
Hänellä oli vaimonsa Britan kanssa kaksi tytärtä ja poika Gustaf Serlachius, joka jatkoi sukuyrityksen johtajana.
Aamu, Inka ja ihana Ilari

Aamu, Inka ja ihana Ilari on "Salatut elämät" -kirjasarjan seitsemäs osa. Kirjan on kirjoittanut Tarja Huhtala, ja se julkaistiin vuonna 2003. Tarinan päähenkilöt ovat Aamu Korhonen, Inka Haapala ja Ilari Pesonen. Kirja on kirjoitettu vuorotellen näiden kolmen näkökulmista.
Juoni.
Kirja kertoo pääpiirteisesti televisiosarjan tapahtumista eli siitä kuinka parhaat ystävykset Aamu ja Inka ihastuvat samaan nuoreen mieheen, Ilariin. Kirjassa käsitellään kuitenkin yksityiskohtaisemmin kaikkien osapuolten näkökulmia. Ilari on Operaatio Vapaan Luonnon aatteellinen johtaja, joka tutustuu ensin Inkaan ja melkeinpä heti sen jälkeen Inkan kautta Aamuun. Molemmat tytöt ihastuvat Ilariin, hieman eri syistä tosin. Inka ihailee Ilarin aatteellista puolta ja Aamu taas Ilarin miehisyyttä. Ilari alkaa leikkiä tyttöjen kustannuksella ja elää kaksoiselämää. Hän viettää aikaa sekä Aamun että Inkan kanssa ja molemmat ovat rakastumaisillaan Ilariin. Ystävysten välit myös viilenevät tällä välin ja kilpailu Ilarista johtaa kaikkeen muuhun kuin hyvään. Aamu kertoo Inkalle hänestä ja Ilarista, mistä Inka suuttuu ja raivoaa Ilarille. Ilarikin saa siis osansa koko sopasta eikä hän osaa valita kumman haluaa mieluummin, Aamun vai Inkan. Molemmat tytöt odottavat innoissaan Ilarin yhteydenottoja ja lannistuvat miltei heti, jos tästä ei kuulu mitään yhden päivän aikana. Lopulta valinnan vaikeuden ja muiden tapahtumien jälkeen Ilari päättää jättää molemmat tytöt Suomeen ja lähteä itse Moskovaan. Hän hyvästelee Aamun ja Inkan, jotka saapuvat vielä Moskovan junalle hyvästelemään Ilarin uudemman kerran. Ilarilla on kuitenkin mukanaan joku nainen, jonka kanssa hän suutelee junan edessä ennen junaan astumista. Aamu ja Inka jäävät pettyneinä seisomaan junalaiturille ja lähtevät kotiin mitään sanomatta. Lopussa kuitenkin huomaa, kuinka Aamua harmittaa, miten Ilari pilasi hänen ja Inkan välit totaalisesti, sillä hetkessä he olivat muuttuneet parhaista ystävistä toistensa pahimmiksi vihollisiksi.
Ken ja isosiskon viimeinen kesä

Ken ja isosiskon viimeinen kesä on "Salatut elämät" -kirjasarjan kahdeksas osa. Kirjan on kirjoittanut Tarja Huhtala, ja se julkaistiin vuonna 2003. Tarinan päähenkilöt ovat sisarukset Ken Ojala ja Madde Ojala.
Juoni.
Kirjassa Ken Ojala pääosin muistelee aikoja, jolloin hänen isosiskon Madde oli vielä elossa. Ken on ihastunut vaaleahiuksiseen Aamu Korhoseen, jonka seurassa Ken on alkanut tuntea olonsa hyväksi eikä muistele koko ajan Madden kuolemaa. Madde kuoli hukkumalla heidän perheensä yhteisellä purjehdusretkellä. Kenin ja Madden isoveli Daniel yritti vielä pelastaa Madden antamalla tälle hengitystä suusta suuhun. Se ei kuitenkaan tehonnut ja Madde kuoli. Ken näkee painajaisia tuosta purjehdusretkestä. Kirjan toisena juonikuviona on Kenin ja Aamun ailahteleva suhde. Molemmat haluaisivat olla yhdessä, mutteivat onnistu. Myöhemmin Aamu kertoo Kenille ihastuneensa Danieliin. Kirjan lopussa Aamu ja Ken palaavat onnellisesti yhteen ja toivottaa hyvät yöt niin Aamulle kuin edesmenneelle Maddelle.
Ossi ja lumikuningatar

Ossi ja lumikuningatar on "Salatut elämät" -kirjasarjan kahdestoista osa. Kirjan on kirjoittanut Tarja Huhtala, ja se julkaistiin vuonna 2007. Tarinan päähenkilö on Ossi Puolakka, joka rakastuu Tanja Jääskeläiseen.
Romeo ja onnentähti

Romeo ja onnentähti on "Salatut elämät" -kirjasarjan kolmastoista osa. Kirjan on kirjoittanut Teemu Salonen, ja se julkaistiin vuonna 2008. Tarinan päähenkilö on Romeo Aro.
Sofia ja salaisuuksien kevät

Sofia ja salaisuuksien kevät on "Salatut elämät" -kirjasarjan neljästoista osa. Kirjan on kirjoittanut Nina Linnovaara, ja se julkaistiin vuonna 2008. Tarinan päähenkilö on Sofia Salin. Kirjan tapahtumien aikaan Sofia on kuudesluokkalainen ja asuu kahdestaan isänsä Aleksin kanssa. Aleksi juo paljon, mitä Sofia häpeää, kunnes puhuu luokan uudelle oppilaalle Eeville.
Caroline Grothgar

Caroline Grothgar (s. 16. elokuuta 1968 Wien, Itävalta) on itävaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa "Kahden keikka" ("Ein Fall Für Zwei") asianajotoimiston sihteeriä Kristin Wehrnstedtiä. Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa "Marienhof" ja "SOKO Leipzig".
Korvikealkoholi

Korvikealkoholi on alkoholijuoman korvikkeena käytetty valmiste. Lääketieteessä korvikealkoholilla yleensä tarkoitetaan jotain muuta alkoholia kuin etanolia (etyylialkoholia). Korvikealkoholille ei ole kuitenkaan yksiselitteistä määritelmää. Määritelmästä riippuen sellaisena voidaan pitää myös pelkästään etanolia sisältäviä, mutta ei juotavaksi tarkoitettuja valmisteita, tai laittomasti valmistettuja, mutta nautittavaksi tarkoitettuja alkoholijuomia (esim. pontikka).
Korvikkeita käytettiin nykyistä enemmän aikana, jolloin alkoholin saaminen muuten oli vaikeaa tai korvike oli huomattavasti edullisempaa. Nykyinen alkoholin helpompi saatavuus ja hintaeron kaventuminen on vähentänyt korviketuotteiden suosiota.
Suomessa on arvioitu olevan tuhatkunta korvikealkoholien vakituista ja lisäksi noin 3 000 – 5 000 satunnaista käyttäjää.
Korvikkeina käytetyt tuotteet.
Korvikealkoholina on käytetty alkoholia (etanolia eli etyylialkoholia) sisältäviä pesunesteitä, hajuvesiä, ikkunanpesuun ja polttonesteeksi tarkoitettua talousspriitä, pulituuria, polttonesteitä kuten Sinolia, käsihuuhteita, alkoholipitoisia kasvirohdosuutteita ja jäähdytysnesteitä.
Kölninvesi.
Kölninvesi ("eau de cologne"), joka sai piireissä lempinimen "kolina."
Pulituuri.
Pulituuri on ranskalaisessa kiillotuksessa käytetty spriipohjainen sellakkaliuos.
Rappioalkoholistit tapasivat erottaa tuotteesta sellakan käyttääkseen spriitä päihteenä. Pulituuriin liuotettiin suolaa, pulloa ravistettiin, ja näin lakka putosi sakkana pohjalle, jättäen juomakelpoisen pirtun pintaan.
Sellakan spriistä erotteluun käytettiin myöhemmin myös hiilihapotettuja virvoitusjuomia. Tästä tavasta sai alkunsa nimitys ”puliukko”, vaikka pulituurin käyttö olikin muihin korvikealkoholeihin verrattuna vähäistä.
”Telaketju”.
Sota-aikana Suomessa käytettiin moottoripolttoaineena spriillä jatkettua bensiiniä niissä ottomoottoriajoneuvoissa, joiden käyttöön puukaasuttimet eivät soveltuneet. Alkoholibensiinistä erotettua ja korvikealkoholina käytettyä etanolia kutsuttiin "telaketjuksi". Nimitys saattaa liittyä siihen, että alkoholia erotettiin juotavaksi myös bensiinikäyttöisten panssarivaunujen ja rynnäkkötykkien polttoaineesta.
Myrkytyskuolemat.
Suomessa alkoholimyrkytyksen aiheuttamista kuolemista alle kuudesosa on korvikealkoholin aiheuttamia. Metanolista johtuvat kuolemat ovat vähentyneet 2010-luvulla voimaan tulleiden rajoitusten myötä. Vuonna 2019 Suomessa tuli voimaan rajoitus, että kuluttajille ei saa myydä tuulilasin pesunestettä, jossa metanolia on 0,6 painoprosenttia tai enemmän. Nykyään yleensä Suomessa käytetyt lasinpesunesteet sisältävät etanolia tai isopropanolia.
Sierra Morena

Sierra Morena on eteläisen Espanjan poikki kulkeva itä–länsi-suuntainen 400 kilometriä pitkä vuorijono. Se muodostaa Pyreneiden niemimaan keskusylängön rajan ja vedenjakajan pohjoisessa olevan Guadianalaakson ja etelässä olevan Guadalquivirin laakson väliin. 
Vuoristo sijaitsee Jaénin maakunnassa. Despeñaperrosjoki muodostaa luonnollisen kulkuväylän Sierra Morenan poikki niemimaan pohjoisosasta Andalusiaan. Sen seinämät yltävät yli 500 metrin korkeuteen.
Sierra Morena on muodostunut pohjoiseen siirtyvän Afrikan laatan paineessa. Siellä on arvokkaita lyijyn, hopean, elohopean ja muiden metallien esiintymiä, joita on hyödynnetty jo esihistoriallisina aikoina.
Vuoriston luonnonkauneus on nykyisin säilytettynä luonnonpuistoissa, kuten Despeñaperros, Sierra de Andújar (Jaén), Sierra de Cardeña-Montoro, Sierra de Hornachuelos, Sierra Madrona, Sierra Norte de Sevilla ja Sierra de Aracena Huelva. Sierra de Andújar on yksi niitä harvoja seutuja, joilla elää uhanalaisia espanjanilveksiä.
Sierra Morena mainitaan "Don Quijotessa", jossa Sancho Panza vihjaa vuoriston olevan Pyhän veljeskunnan turvapaikka, kun Don Quijote on vapauttanut kaleeriorjia. Voltairen satiirissa "Candide" päähenkilöt pysähtyvät sinne paetessaan Lissabonista (luvut 9–10). Nikolai Karamzinin kertomus ”Sierra-Morena” (1793), jossa venäläinen kirjailija kertoo kirjailijan ja nuoren Elviran rakkaustarinan, on myös omistettu tuolle vuorijonolle. Sierra Morena oli myös paikka, jossa suurin osa Jan Potockin "Manuscrit trouvé à Saragossea" tapahtui. Sierra Morena mainitaan myös tunnetussa laulussa ”Cielito Lindo”.
Rikospaikalla

Rikospaikalla () on saksalais-itävaltalainen poliisisarja, jota on esitetty vuodesta 1970 lähtien. Sarjaa on kuvattu yli 1200 jaksoa ja se jatkuu edelleen. Sarjan esitysoikeudet ovat Saksassa Das Erstellä. Vuosina 1990–2001 sarjaa tehtiin myös Sveitsissä.
ARD:n paikalliset yleisradioyhtiöt sekä Itävallan ORF tuottavat kukin omat "Rikospaikalla"-jaksonsa, joissa kussakin on omat päähenkilönsä. Tunnetuin sarjan poliisihahmo on Götz Georgen esittämä Horst Schimanski, jolle luotiin spin-off -sarja nimeltään [Schimanski], jota esitettiin myös 1980-luvun lopulla Suomessa.
Sarjan ohjauksesta ovat vastanneet muun muassa Harmut Griesmayr, Hajo Gies, Theo Mezger ja Hannu Salonen. Eräitä sarjassa esiintyneitä näyttelijöitä ovat Miroslav Nemec, Klaus J. Behrendt, Udo Wachtveitl, Ulrike Folkerts, Dietmar Bär, Berd Michael Lade, Peter Sodann ja Michael Fitz.
Yksi sarjan jakso, ”Borowskin tango”, on tehty myös Suomessa, missä sitä kuvattiin Ilomantsissa ja Helsingissä heinäkuussa 2009. Jakso ensiesitettiin vuonna 2010.
Rakastan, rakastan

Rakastan, rakastan on vuonna 1988 MTV:llä esitetty suomalainen televisiosarja, joka parodioi saippuaoopperoita. Sarjan käsikirjoitti, ohjasi ja tuotti Ere Kokkonen. Sarjaa esitettiin joka toinen viikko lauantaisin klo 21.30–22.00. Sarjaa ei ole esitetty uusintana. Lehtien tv-ohjelmatiedoissa viimeisen jakson nimeksi mainitaan "Viimeinen taistelu", itse ohjelmassa jakson nimi on "Onnettomat loput". Sarjan jokainen jakso päättyy repliikkiin "Rakastan, rakastan".
Ere Kokkonen kirjoitti sarjan pohjalta "Rakastan, rakastan" -farssimusikaalin Komediateatteri Arenaan, ja se oli teatterin ohjelmistossa keväällä 2004.
Ere Kokkosen kertoman mukaan käsikirjoituksessa käytettiin joitakin toteutumattoman elokuvan "Uuno Turhapuro — salainen agentti" suunniteltuja ideoita. Elokuva ei mennyt tuotantoon Eren ja Spede Pasasen riitauduttua Kokkosen provisiopalkasta.
Juoni.
Gunilla Bonnerin mies Ben Bonner kuolee räjähdyksessä. Eero Moilanen eroaa vaimostaan Liisa Moilasesta ja menee tämän äidin Gunillan kanssa naimisiin rahan vuoksi. Liisa Moilanen puolestaan löytää entisen miehensä Eeron isän Frits Moilasen ja avioituu tämän kanssa tullen näin äitinsä anopiksi. Ben Bonner nousee kuolleista. Frits ja Liisa adoptoivat Fritsin pojat Eero ja Hans Moilasen, tämän jälkeen Liisasta tulee entisen miehensä Eeron äiti. Gunilla puolestaan on paitsi Liisan äiti, myös tämän miniä. Frits on Gunillan vävypoika että appiukko. Gunilla eroaa Eerosta ja nai tämän elokuvaohjaaja veljen Hansin. Tämä liitto ei kestä kauan, kun Liisa päätyy yllättämään äitinsä ja miehensä hieman arveluttavassa tilanteessa.
Juomakori

Juomakori on tavanomaisesti 24 tölkin tai pullon kuljettamiseen tarkoitettu esine. Varhaisimmat juomakorit olivat puisia, suorakaiteen muotoisia laatikoita, joiden reunat olivat hieman kuljetettavia pulloja korkeammat. Myöhemmin uusien valmistusmateriaalien myötä puu korvattiin PVC:llä. Viimeisimmät juomakorit ovat kutistuneet muovisiksi tai kartongista valmistetuiksi kuljetusalustoiksi, jotka kattavat lähinnä pullojen tai tölkkien pohja-alan ja joista käytetään myös nimitystä lava.
Juomakoreja käytetään yleisesti havainnollistamaan auton tavaratilan kokoa: mitä enemmän koreja tavaratilaan mahtuu, sitä enemmän tilaa.
Fromia monilis

Fromia monilis on punasävyinen meritähtilaji. 
Ulkonäkö ja koko.
"Fromia monilis"-meritähden sakaroissa on tummanpunaiset kärjet, vaaleammat tyvet. Keskuskiekon keskiosa on myös kirkkaan punainen. Tähti kasvaa noin 30 cm leveäksi. 
Levinneisyys.
"Fromia monilis"-meritähtiä on tavattu Intian valtamereltä ja Tyynenmeren länsiosasta; sen levinneisyysalue ulottuu Andamaaneilta Australiaan ja Japaniin. Se elää matalassa vedessä kivikkoisessa ympäristössä. 
Ravinto ja hoito akvaariossa.
Lajia pidetään myös riutta-akvaarioissa. Se syö kivien pinnalla elää mikroskooppisen ohutta leväkerrosta, joten se menestyy vain vanhahkossa, hyvin kypsyneessä akvaariossa. Jos tätä levää ei kasva tarpeeksi, lisäruokinta ei yleensä onnistu, vaan Fromia kuolee nälkään.
Ophiolepis superba

Ophiolepis superba on raidallinen käärmetähti. Se on kotoisin indopasifiselta merialueelta, ja kasvaa 35 cm pitkäksi (sakaran kärjestä toiseen). Sillä on viisikulmainen keskuskiekko ja viisi pitkää, ohutta sakaraa, jotka ovat ruskearaitaiset. Keskuskiekossa on erilaisia kuvioita. Sitä pidetään joskus myös riutta-akvaariossa.
Dying to Say This to You

Dying to Say This to You on The Soundsin toinen studioalbumi, joka julkaistiin Ruotsissa 15. maaliskuuta 2006 ja Isossa-Britanniassa kuusi päivää myöhemmin. Kannen kuvassa esiintyy kaksi naista, vasemmalla puolella yhdysvaltalainen DJ Leigh Lezark ja hänen oikealla puolellaan oleva nainen on hänen ystävänsä Alexis Page.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 27.
Pitkäjärvi (Petsamo)

Pitkäjärvi oli kylä Suomeen vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan länsiosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Nykyisin Pitkäjärven alueella ei ole asutusta.
Historia.
Pitkäjärvi sijaitsi Paatsjoen laajentuman Pitkäjärven etelärannalla. Pitkäjärven naapurikyliä olivat pohjoisessa Salmijärvi ja Menikka sekä etelässä Vouvatusjärvi. Lännessä Pitkäjärvi rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjokea pitkin. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Pitkäjärven kyläkuntaan tulivat kuulumaan Pitkäjärven ja Vouvatusjärven kylät. Jäämerentie kulki Pitkäjärven kylän kautta.
Inarijärven ja Jäämeren välillä on aikoinaan kuljettu Paatsjokea pitkin. Vuonna 1916 Tie- ja vesirakennusten ylihallitus alkoi rakentaa vesireitin varrelle maantietä Ivalosta Paatsjoen laaksoon. Venäjän vallankumous ja Suomen sisällissota keskeyttivät tietyömaan, mutta reitin varrelle ehdittiin rakentaa hirsirakenteiset kestikievarit eli majatalot talousrakennuksineen arkkitehti Thure Hellströmin laatimilla tyyppipiirustuksilla. Yksi majataloista sijaitsi Pitkäjärvellä. Petsamon tultua liitetyksi Suomeen maantien rakentamista jatkettiin 1920-luvun alussa, ja tie nimettiin Jäämerentieksi. Suomen Matkailijayhdistys hoiti Pitkäjärven majataloa vuosina 1926–1929.
Omaa koulua Pitkäjärvellä ei ollut. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Pitkäjärvi kuului Salmijärven koulupiiriin. Pitkäjärven pohjoispuolelle Menikkaan perustettiin koulu vuonna 1931 ja eteläpuolelle Höyhenjärvelle vuonna 1932
Väestö.
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Pitkäjärvellä oli silloin 61 asukasta, jotka olivat kaikki suomalaisia.
Asukasluvun kehitys:
Rauhaton mies

Rauhaton mies on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin kirjoittama rikosromaani, jonka pääosassa on komisario Kurt Wallander. Kirja on ilmestynyt vuonna 2009, ja se on viimeinen Wallanderista kertova teos. Alun perin Mankell aikoi lopettaa Wallander-kirjasarjan jo vuonna 1999, mutta muutti myöhemmin mielensä ja päätti tehdä vielä yhden osan.
Kirjasta on tehty elokuvaversio, jossa Wallanderia näyttelee Krister Henriksson.
Kirjan tapahtumat sijoittuvat vuosiin 2007-2008, noin viisi vuotta sen jälkeen kun Wallander on muuttanut pois Ystadin keskustasta maaseudulta ostamaansa omakotitaloon. Wallanderin tytär Linda kertoo isälleen merkittävän uutisen: hän saa lapsen ja Kurtista tulee isoisä. Lapsen isä, Lindan avopuoliso Hans von Enke, työskentelee pankkialalla ja on varakkaasta perheestä.
Wallander tutustuu vävynsä vanhempiin, mutta sitten nämä katoavat salaperäisellä tavalla. Ensin Håkan von Enke, merivoimien eläkkeellä oleva upseeri, jää palaamatta joka-aamuiselta kävelyretkeltään. Hieman myöhemmin katoaa hänen vaimonsa. Asiaa tutkii Tukholman poliisi, mutta kesälomalla oleva Wallander tekee myös omia tutkimuksiaan. Ruotsissa 1970- ja 1980-luvuilla tapahtuneet sukellusveneiden aluevesiloukkaukset tuntuvat liittyvän tapahtumiin. Mies selvästi pelkäsi jotain ennen katoamistaan. Onko hänet murhattu vai pakeniko hän ennen kuin hänet onnistuttiin murhaamaan? Tutkimuksissaan Wallander huomaa, ettei kaikkia sukellusvenehavaintoja edes haluttu tutkia kunnolla. Koska sukellusveneiden todellisen kansallisuuden selvittäminen ei näyttänytkään aikanaan kiinnostavan kaikkia, ajatuu Wallander yhä syvemmin kylmän sodan lopun historian kaivelemiseen.
Wallanderia ovat koko ajan vaivanneet ajoittaiset muistikatkokset: ensin hän unohtaa virka-aseensa ravintolaan, sitten hellan päälle keittiössään ja tapaa kotiin tullessaan palokunnan pihallaan ja lopulta ei tunnista tyttärentytärtään.
Wallander selvittää arvoituksen, ja myös syy hänen muistikatkoksiinsa selviää kirjan lopussa.
Vouvatusjärvi (kylä)

Vouvatusjärvi oli kylä Suomeen vuosina 1920-1944 kuuluneen Petsamon kunnan länsiosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Vouvatusjärvi sijaitsi Paatsjoen laajentuman Vouvatusjärven itäpuolella. Vouvatusjärven naapurikyliä olivat pohjoisessa Pitkäjärvi ja etelässä Höyhenjärvi. Lännessä kylä rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjokea pitkin. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Vouvatusjärvi tuli kuulumaan Pitkäjärven kyläkuntaan. Nykyisin Pitkäjärven alueella ei ole asutusta. 
Kyläkuva.
Jäämerentie kulki kylän kautta. Vouvatusjärvellä ei ollut omaa koulua. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Vouvatusjärvi kuului Salmijärven koulupiiriin. Vouvatusjärven eteläpuolelle Höyhenjärvelle perustettiin koulu vuonna 1932.
Väestö.
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Vouvatusjärvellä oli 32 asukasta, joista suomalaisia ja kolttasaamelaisia kumpiakin oli 16.
Asukasluvun kehitys:
Tripneustes gratilla

Tripneustes gratilla on lyhytpiikkinen merisiili, jota pidetään joskus meriakvaariossa.
Ulkonäkö ja koko.
"T. gratilla" voi kasvaa halkaisijaltaan noin seitsensenttiseksi. Sen pinnassa vuorottelevat lyhyiden piikkien peittämät ja sileät lohkot. Piikit ovat punaisia tai valkoisia, sileät lohkot punaisia, violetteja ja mustia.
Alkuperä.
"T. gratilla" elää luonnossa indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen, ravinto ja vesiolot.
"T. gratilla" syö levää. Sitä voi pitää meriakvaariossa, jonka kivien pinnalta se jyystää mielellään levää – jos villiä levää ei ole tarpeeksi, sille syötetään kuivattua levää tai levävalmisteita. Riutta-akvaariossa on vaara, että se syö koralleja. Se kerää piikkeihinsä usein kaikenlaista rojua.
"T. gratilla" ei kestä lyhytaikaistakaan vedestä pois joutumista. Sen piikeissä on jonkun verran myrkkyä, joka ei yleensä ole ihmiselle vaarallista.
Höyhenjärvi (kylä)

Höyhenjärvi oli kylä Suomeen vuosina 1920-1944 kuuluneen Petsamon kunnan läntisimmässä osassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Höyhenjärvi sijaitsi Paatsjoen laajentuman Höyhenjärven itärannalla. Pitkäjärven naapurikyliä olivat pohjoisessa Vouvatusjärvi, etelässä Nautsi ja idässä Suonikylä. Lännessä Höyhenjärvi rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjokea pitkin. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Höyhenjärven kyläkuntaan tulivat kuulumaan Höyhenjärven, Nautsin ja Kornettijoen seudut. Jäämerentie kulki Höyhenjärven kylän kautta. 
Inarijärven ja Jäämeren välillä on aikoinaan kuljettu Paatsjokea pitkin. Vuonna 1916 Tie- ja vesirakennusten ylihallitus alkoi rakentaa vesireitin varrelle maantietä Ivalosta Paatsjoen laaksoon. Venäjän vallankumous ja Suomen sisällissota keskeyttivät tietyömaan, mutta reitin varrelle ehdittiin rakentaa hirsirakenteiset kestikievarit eli majatalot talousrakennuksineen arkkitehti Thure Hellströmin laatimilla tyyppipiirustuksilla. Yksi majataloista sijaitsi Höyhenjärvellä. Petsamon tultua liitetyksi Suomeen maantien rakentamista jatkettiin 1920-luvun alussa, ja tie nimettiin Jäämerentieksi. Suomen Matkailijayhdistys otti Höyhenjärven majatalon hoidettavakseen vuonna 1924 ja teetti siinä kunnostus- ja sisustustöitä, mutta luopui ylläpitämisestä jo seuraavana vuonna.
Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Höyhenjärvi kuului Salmijärven koulupiiriin. Oma koulu Höyhenjärvelle saatiin vuonna 1932, joka toimi aluksi vain alakouluna. Vuonna 1934 siitä tuli supistettu kansakoulu.
Väestö.
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Höyhenjärven alueella (Nautsi ja Kornettijoki mukaan lukien) oli 97 asukasta, joista oli suomalaisia 86 ja kolttasaamelaisia 11.
Asukasluvun kehitys: