tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ihmismetsästys (vuoden 1941 elokuva)

Ihmismetsästys ("Man Hunt") on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1941. Elokuvan pääosissa ovat Walter Pidgeon ja Joan Bennett. Se perustuu Geoffrey Householdin samannimiseen romaaniin. Elokuva sijoittuu aikaan hieman ennen toista maailmansotaa.
Tuotanto.
Käsikirjoittaja Dudley Nichols kirjoitti alkujaan elokuvan käsikirjoitusta ohjaaja John Fordille. Joulukuussa 1940 Ford jättäytyi projektista, ja tuottaja Kenneth Macgowan halusi Fritz Langin hänen korvaajaksi. Elokuvan lopullinen käsikirjoitus valmistui 7. marraskuuta.
Walter Pidgeon lainattiin elokuvaan MGM:ltä. Naispääosaan valittiin Joan Bennett. Rooliin harkittiin pitkään myös Anne Baxteria. Nuorelle brittinäyttelijälle Roddy McDowallille elokuva oli ensimmäinen Yhdysvalloissa, vaikkakin John Fordin "Vihreä oli laaksoni" ilmestyikin aiemmin elokuvateattereihin. "Ihmismetsästyksen" kuvaukset alkoivat keväällä 1941, ja pääosa elokuvasta tehtiin sisälavasteissa. Elokuva julkaistiin kesäkuussa 1941.
Juoni.
Kapteeni Alan Thorndike sattuu Hitlerin Obersalzbergin talon maille, kun hän on metsästämässä riistaa. Hän näkee Hitlerin ja saa tämän lataamattoman aseensa tähtäimeen. Thorndike miettii, pystyisikö tappamaan diktaattorin. Hitlerin turvaksi määrätty Gestapo-johtaja Quive-Smith havaitsee Thorndiken, joka vangitaan.
Thorndike onnistuu karkaamaan natseilta tanskalaiselle alukselle, joka matkaa kohti Lontoota. Herra Jones varastaa Thorndiken passin aluksella. Lontoossa Thorndike joutuu jahdatuksi, sillä Gestapon agentit etsivät häntä Lontoon kaduilta. Ompelija Jerry auttaa Thorndikea Lontoossa ja piilottelee tätä Gestapolta.
Vastaanotto.
"Ihmismetsästys" sai ilmestyessään pääasiassa positiivisia arvioita. Monet kriitikoista valitsikin sen vuoden päätteeksi vuoden 1941 kymmenen parhaimman elokuvan joukkoon. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vuonna 1976 BBC tuotti tarinasta samannimisen televisioelokuvan, jonka pääosaa näyttelee Peter O’Toole.
Falklandinsaarten vaakuna

Falklandinsaarten vaakuna on Falklandinsaarten tunnus. Se hyväksyttiin alueen vaakunaksi 29. syyskuuta 1949.
Vaakunassa oleva purjelaiva on Desire, jolla löytöretkeilija John Davis löysi saaret vuonna 1592. Ruohon päällä oleva lammas kuvaa saarten lampaiden kasvatusta, ruoho taasen saarten flooraa. Vaakunan alla lukee saarten motto "Desire the Right", Halua sitä mikä on oikein.
Hvaler

Hvaler on Norjan kunta Oslonvuonon itäpuolen edustan saaristossa Østfoldin läänissä Fredrikstadista etelään. Kunta koostuu sadoista saarista ja luodoista. Kunnan hallinnollinen keskus on Skjærhaldenin taajama, joka sijaitsee Kirkeøyn saarella. Skjærhaldenista on noin 28 kilometriä Fredrikstadiin. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 4 762 asukasta.
Huvila-asukkaiden myötä kunnan väkiluku moninkertaistuu kesäisin. Merkittävin elinkeino on kalastus, ja Utgårdskilen on Kristiansanin itäpuolisen etelärannikon suurin kalastussatama.
Hvalerista on maantieyhteys (tie 108) Fredrikstadiin lukuisten pengerrysten, siltojen ja tunnelin kautta. Tunneli Kirkeøyhyn valmistui 1989. Skjærhaldenista on lauttayhteyksiä Nordre Sandøyhyn, Søndre Sandøyyn, Herføliin ja Laueriin, sekä säännöllinen reittivene Strömstadiin, Ruotsiin.
Vuoden 1814 tapahtumien yhteydessä Ruotsin armeija miehitti Hvalerin saaret.
Hobøl

Hobøl on entinen Norjan kunta Østfoldin läänissä. Sen rajanaapureita olivat Spydeberg ja Våler Østfoldissa sekä Enebakk, Ski, Ås ja Vestby Akershusin läänissä. Tärkeimmät taajamat ja asutuskeskukset olivat Tomter, Knapstad, Ringvoll ja Elvestad. Kunnantalo sijaitsi Elvestadin kylässä. Kunnan läpi meni eurooppatie E18, ja Tomter ja Knapstad olivat Østfoldbanenin rautatieasemia. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 4 980 asukasta.
Hobølistä tuli vuonna 2020 osa uutta Indre Østfoldin kuntaa.
Hermann Oberth

Hermann Julius Oberth (25. kesäkuuta 1894 Hermannstadt, Itävalta-Unkari – 28. joulukuuta 1989 Nürnberg, Länsi-Saksa) oli transylvanialaissyntyinen (Transilvanian saksi) saksalainen fyysikko. Häntä pidetään Konstantin Tsiolkovski ja Robert Goddardin rinnalla rakettitekniikan ja astronautiikan edelläkävijänä.
Oberth opiskeli ensin lääketiedettä, mutta vaihtoi pian todelliseen kiinnostuksen kohteeseensa, eli fysiikkaan. Oberthin väitöskirja, joka käsitteli rakettivoimalla tapahtuvaa lentämistä, hylättiin Heidelbergin yliopistossa 1922, sillä sitä pidettiin liian spekulatiivisena. Väitöskirjasta tuli kuitenkin Oberthin klassikoksi muodostuneen "Die Rakete zu den Planetenräumen" -teoksen ("Raketilla planeettojen väliseen avaruuteen") pohja. Kirja esitteli monia rakettitekniikan pohjalla olevia matemaattisia teorioita. Lisäksi Oberth kirjoitti ensimmäisemä modernista avaruusasemasta, joka kiertäisi Maata 1000 kilometrin korkeudessa.
Oberthin kirjan suosio sai hänet suunnittelemaan kansantajuisemman teoksen kirjoittamista. Hän ei kuitenkaan ehtinyt tekemään vielä uutta kirjaa opetuskiireidensä takia. Max Valier kirjoitti Oberthin puolesta tiivistetyn version tämän kirjasta. Oberthin työn ansiosta monia rakettikerhoja perustettiin. Näistä merkittävin oli "Verein für Raumschiffahrt", jossa olivat mukana mm. Valier, Willy Ley ja Wernher von Braun.
Vuonna 1929 Oberth julkaisi uuden kirjan nimeltä "Wege Zur Raumschiffahrt" ("Tie avaruusmatkustamiseen"). Samana vuonna ilmestyi myös Fritz Langin elokuva "Matka kuuhun", jonka tuotannossa Oberth ja Ley olivat olleet teknisinä asiantuntijoina.
Vuodesta 1938 eteenpäin Oberth oli mukana suunnittelemassa raketteja Saksalle. Hän työskenteli myös Braunin V2-ohjelmassa. Toisen maailmansodan lopulla vangittua Oberthia kuulusteltiin, mutta hänet vapautettiin. Vuonna 1955 Braun kutsui Oberthin Yhdysvaltohin, jossa hän työskenteli Yhdysvaltain armeijalle. Oberth oli Yhdysvalloissa muutaman vuoden ja jäi eläkkeelle 1959
Mitäs täällä roikut Henry Moon?

Mitäs täällä roikut Henry Moon? ("Goin' South") on vuonna 1978 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen lännenkomedia, jonka on ohjannut Jack Nicholson. Hän näytteli tässä esikoisohjauksessaan myös pääosaa. Muissa rooleissa nähdään Mary Steenburgen ja John Belushi ensimmäisissä elokuvarooleissaan sekä Christopher Lloyd, Richard Bradford, Veronica Cartwright, Danny DeVito ja Ed Begley Jr.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen arvostaa elokuvan maukkaita sivurooleja ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. "Uuden Suomen" ja "Iltalehden" yhteisessä videoliitteessä syksyllä 1984 Aune Kämäräinen luonnehti elokuvaa epätavalliseksi lännenelokuvaksi ja hulppean romanttiseksi tarinaksi kulkurista ja tämän pihkaantumisesta kohdalle osuvaan kaunottareen.
Aljaksandr Kutšynski

Aljaksandr Anatolevitš Kutšynski (, s. 27. lokakuuta 1979 Orša, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen maantiepyöräilijä. 
Kutšynski aloitti ammattilaisuransa Amore &amp; Vita - Beretta -joukkueessa vuonna 2004. Hän ajoi Ceramica Flaminia -tallissa 2006, Liquigasissa 2007–2010, Katjušassa 2011–2014 ja viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2015 Minsk Cycling Club -joukkuetta.
Kutšynski sijoittui irtiottokumppaninsa Edvald Boasson Hagenin jälkeen toiseksi Gent–Wevelgem-klassikossa 2009.
Grand Prix San Giuseppe, voitto
Châteauroux - Classic de l'Indre, voitto
Slovenian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, etapin 1 voitto
Giro d'Abruzzo, kokonaiskilpailun voitto 
Maantieajon Valko-Venäjän mestaruus
Boucles de la Mayenne, kokonaiskilpailun voitto
Memorial Oleg Djatšenko, voitto
Settimana Ciclistica Lombarda, kokonaiskilpailussa toinen
GP Lugano, kolmas
Five rings of Moscow, kokonaiskilpailun sekä etappien 2, 3 ja 5 voitto
MM-kilpailut, maantieajossa viidestoista
Gent–Wevelgem, toinen
Maantieajon Valko-Venäjän mestaruus
Maantieajon Valko-Venäjän mestaruus
Tour de Szeklerland, pistekilpailun ja 1. etapin voitto
10mR

10mR eli kymppi on klassinen kilpapurjeveneluokka, jossa veneet rakennetaan alun perin 1907 sovitun, sittemmin kolme kertaa muutetun kansainvälisen R-mittasäännön mukaan. Metriluku ei kuvasta veneen pituutta tai muutakaan yksittäistä mittaa, vaan kaavan arvoa:
formula_1
missä L on veneen vesilinjan pituutta kuvaava luku, F vapaalaidan tehollinen korkeus, d rungon muototekijä ja S purjepinta-ala.
Suomessa on tällä hetkellä yksi 10mR vene, Kitty, jonka kotisatama on Tammisaari. Kitty voitti kultaa Tukholman olympialaisissa 1912. Vene ostettiin 1992 huonokuntoisena Suomeen, ja sen omistaja on kunnostanut veneen yli kymmenen vuoden aikana. Suomen kuuluisin 10mR vene oli aikoinaan Tarpon II, joka myytiin 1990-luvulla Norjaan. Veneen tilaaja ja pitkäaikaisin omistaja oli teollisuusmies Leonid A. Nagornoff. Nagornoff siirtyi Suomeen Venäjän vallankumouksen aikana. Nagornoff oli NJK:n ja HSS:n jäsen ja purjehti NJK:n lipun alla yhteensä yli 170 000 mailia veneellään Pohjanmerellä. Kesällä 1930 hän purjehti Hollantiin asti, mistä hänelle myönnettiin NJK:n Suuri Purjehdusmerkki (Det Större Seglartecknet). Myös Tarpoon rakennettiin Tukholman olympialaisiin, muttei päässyt osallistumaan. Kolmaskin Tukholman olympialaisten 10mR-vene Marga oli pitkään Suomessa, mutta myytiin Ruotsiin 1976.
Clarence Brown (ohjaaja)

Clarence Brown (10. toukokuuta 1890 – 17. elokuuta 1987) oli merkittävä yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänet nimitettiin Oscar-palkintoehdokkaaksi neljä kertaa parhaasta ohjauksesta (vuonna 1930 kahdesta elokuvasta yhdessä) ja kerran parhaasta elokuvasta, mutta hän ei koskaan saanut palkintoa.
Brown ohjasi lukuisia tähtinäyttelijöitä, muun muassa Greta Garboa ja Joan Crawfordia kumpaakin viisi kertaa. Garbo piti Brownia suorastaan lempiohjaajanaan.
Brown sai elokuvastaan "Anna Karenina" parhaan ulkomaisen elokuvan palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 1935.
August Moberg

August Moberg () oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan koulutusaliupseerina. 
Perhe ja koulutus.
Mobergin äiti oli Johanna Moberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1931 Signe Vantusen kanssa. Moberg kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Maarianhaminan ruotsalaisessa yhteislyseossa vuonna 1921. Moberg suoritti jääkärialipäällystölle järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja upseerien pioneerikurssin Haminassa vuonna 1921 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925. Taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa hän suoritti vuonna 1928 ja suojeluskuntajärjestön komentajakurssin vuonna 1935. 
Jääkärikausi.
Moberg työskenteli makkaratyöntekijänä Vaasassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 29. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 20. elokuuta 1916 pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Moberg astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan koulutusaliupseeriksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet komennettiin 23. maaliskuuta 1918 koulutusaliupseeriksi Päämajan sotavänrikkikouluun. Sotavänrikkikoulusta hän palasi takaisin yksikköönsä 25. huhtikuuta 1918 ja osallistui sen jälkeen Inon saartoon. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Moberg palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana 2. Jääkärirykmentin 9. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 17. heinäkuuta 1918 alkaen Pioneerikoulutuspataljoonaan, josta hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1919 Porin rykmenttiin ja edelleen 15. kesäkuuta 1921 Uudenmaan rykmenttiin. Uudenmaan rykmentissä hän toimi aluksi joukkueenjohtajana eri komppanioissa, kunnes sai nimityksen päälliköksi 15. marraskuuta 1924 alkaen Uudenmaan rykmentin 7. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 19. syyskuuta 1925 alkaen niin ikään päälliköksi 3. konekiväärikomppaniaan. Armeijasta Moberg siirrettiin 7. syyskuuta 1927 suojeluskuntajärjestöön ja määrättiin Uudenmaan eteläisen suojeluskuntapiirin IV alueen ja 1. heinäkuuta 1928 alkaen IX alueen päälliköksi.
FC Augsburg

FC Augsburg on saksalainen jalkapalloseura, joka sijaitsee Augsburgissa. Kaudella 2021–2022 joukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla, Bundesliigassa.
Historia.
Seura perustettiin 8. elokuuta 1907 nimellä "Fußball-Klub Alemannia Augsburg". Vuonna 1921 nimeksi vaihdettiin BC Augsburg. Kun "BC" oli konkurssin partaalla, yhdistyi se yhdessä TSV Schwaben Augsburgin kanssa vuonna 1969 ja muodosti "FC Augsburgin". "Schwaben" ei loppujen lopuksi ollutkaan tyytyväinen asemaansa, vaan perusti oman joukkueensa, joka on edelleenkin pystyssä. Tämän takia FC Augsburgin juurien ajatellaan olevan "BC Augsburgissa" eikä suinkaan "TSV Schwabenissa".
Seura pääsi 1960-luvulla pariksi kaudeksi 2. Bundesliigaan mutta ei pysynyt siellä pitkiä aikoja. Vasta 1970- ja 1980-luvulla joukkue onnistui olemaan pidempiä aikoja liigassa.
Seura on kärsinyt talousvaikeuksista 2000-luvulla. Saksan jalkapalloliitto ei myöntänyt sille liigalisenssiä vuosina 2000 ja 2001, minkä takia se putosi Oberliga Bayerniin. Seura pääsi kaudeksi 2006–2007 2. Bundesliigaan yli 23 vuoden tauon jälkeen ja sijoittui ensimmäisenä kautenaan seitsemänneksi. Kaudella 2010–2011 se sijoittui Jos Luhukayn alaisuudessa 2. Bundesliigassa toiseksi ja nousi 1. Bundesliigaan.
Janne Mursu

Juho (Janne) Mursu () oli suomalainen jääkärivääpeli ja Viron armeijan vänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan ryhmänjohtajana ja Viron vapaussotaan vänrikkinä Pohjan Poikani rykmentissä. 
Perhe ja koulutus.
Mursun vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Mursu ja Ida Höyhtyä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Anna Matilda Dahlin kanssa. Hän kävi kansakoulun.
Jääkärikausi.
Mursu työskenteli maanviljelijänä Iissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 8. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Mursu astui Suomen armeijan palvelukseen jefreitteriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan ryhmänjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Raudussa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Mursu palveli sisällissodan jälkeen komppanianvääpelinä 1. Krenatöörirykmentin 3. Oulun pataljoonan 4. komppaniassa ja myöhemmin Tampereen vartiopataljoonan l. komppaniassa. Hänet siirrettiin 8. lokakuuta 1918 Lapin ryhmän II pataljoonaan. Armeijasta Mursu erosi 24. syyskuuta 1919 ja liittyi Viron vapaussotaan joukkueenjohtajaksi Pohjan Poikain rykmentin II pataljoonan 6. komppaniaan. Hän osallistui Viron vapaussodan taisteluihin Valkissa, Marienburgissa ja Petserin rintamalla. Viron vapaussodasta palattuaan hän astui takaisin armeijan palvelukseen 10. huhtikuuta 1922 ja hänet sijoitettiin Salmin rajavartioston 5. komppaniaan, jossa hän toimi koulutusaliupseerina. Armeijasta hän erosi lopullisesti 3. maaliskuuta 1923 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Kuivaniemellä. Hänet haudattiin Yli-Iin Tannilan metsähautausmaalle.
Lohikosken kirkko

Lohikosken kirkko on Sulkavalla Lohilahden kylässä sijaitseva Savonlinnan seurakunnan kirkkorakennus. Kirkko on rakennettu vuonna 1934 ja se on aiemmin kuulunut itsenäiselle Sulkavan seurakunnalle. Kirkko sijaitsee Saimaan vesistön Lohilahden pohjukassa mäellä kylän hautausmaan ympärillä.
Historia.
Lohilahtelaiset kävivät kirkossa Sulkavalla pitäjän perustamisesta 1630-luvulta lähtien. He olivat pitäneet kiinni seurakuntayhteydestään myös pitäjän ollessa Turun rauhan jälkeen Ruotsin ja Venäjän valtakunnanrajan halkaisema siten, että Lohilahti kuului Venäjään. Päätös kirkon rakentamisesta tehtiin Sulkavan seurakunnan kirkkovaltuustossa vuonna 1930, mutta rakennustyöt käynnistyivät vasta neljän vuoden kuluttua. Kirkon ja kirkkotarhan suunnitteli arkkitehti Ilmari Virkkala. Kirkon sisällä hänen arkkitehdin tekemiään veistoksia ja maalamansa alttaritaulu. Kirkko rakennettiin Hackman &amp; Co:n lahjoittamalle tontille. Kirkko vihittiin käyttöön 16. lokakuuta 1934.
Arkkitehtuuri.
Kirkko on päätytorninen tiilikirkko. Kirkossa on päälaivan lisäksi lehteri. Kirkon suunnittelijana toimi arkkitehti Ilmari Wirkkala, jonka käsialaa ovat myös alttaritaulu "Tulkaa minun Isäni siunatut" sekä lehterin kaiteen kristillisiä symboleita kuvaavat maalaukset. Saarnatuolissa on kuvanveistäjä Tapio Wirkkalan veistos "Jeesus siunaa lapsia". Kirkossa on kuorissa vuonna 1981 hankitut Hans Heinrichin urkurakentamon valmistamat kahdeksanäänikertaiset urut. 
Käyttö.
Lohikosken kirkossa pidetään messu noin kerran kuukaudessa. Kirkko palvelee myös lähistön Savonlinnan ja Puumalan puoleisten kylien (Kiviapaja, Lieviskä) asukkaita.
Moottoripyöräilyn Ranskan Grand Prix 2009

Ranskan Grand Prix on kauden 2009 neljäs kilpailu. Se ajettiin Bugatti Circuitilla Le Mansin lähellä 15.-17. toukokuuta.
125-kuutioisten kilpailussa tehtiin uusi kaatoennätys, 32. Edellinen ennätys oli peräisin Portugalin GP:stä vuodelta 2002 jolloin nähtiin 28 kaatoa piikkiluokassa.
Ilkka Saarela

Ilkka Saarela (s. 16. maaliskuuta 1983 Laitila) on suomalainen entinen jääkiekkoilija joka pelasi viimeisen kautensa 2008–09 Mestiksen TuTossa.
Saarela on Lukon kasvatti ja onkin pelannut suurimman osan junioriurastaan Lukon juniorijoukkueissa. Hän on pelannut myös kaksi SM-liigaottelua kaudella 2003–2004. Kaudeksi 2004–2005 Saarela siirtyi Kouvolaan ja KooKoohon jossa pelasi kolme vuotta ennen kuin siirtyi Kiruna IF:n kautta TuToon.
Ilkan isoveli on jääkiekkoilija Pasi Saarela. Veljekset pelasivat samassa ketjussa Lukossa kaudella 2003–2004, sentterinä ketjussa pelasi Quinn Hancock. Veljensä kautta Saarela onkin saanut lempinimen "Laitilan nuorempi kaurajätti". Veljensä innoittamana Saarela on myös valinnut pelinumerokseen 52.
Saarela on valmentanut TuTon A-junioreita ja valmentaa nykyisin Kaarinan HC Indiancin edustusjokkuetta, joka pelaa Suomi-sarjaa. Hän on lopettanut aktiivisen peliuransa.
Porin Tarmo

Porin Tarmo on 20. lokakuuta 1908 perustettu porilainen urheiluseura. Sen lajivalikoimaan kuuluvat keilailu, pyöräily, triathlon, voimistelu ja yleisurheilu. Aiemmin seurassa on harrastettu myös muun muassa hiihtoa, nyrkkeilyä, taitoluistelua, tanssia ja suunnistusta.
Seuran menestyneimmät urheilijat ovat pyörätuolikelaaja Leo-Pekka Tähti, pyöräilijä Lotta Lepistö, pikajuoksija Kimmo Saaristo ja keihäänheittäjä Taina Kolkkala. Muita mainitsemisen arvoisia ovat muun muassa pikajuoksijat Harri Kivelä, Hannu Mykrä, Mikko Karppi, Teemu Kangas ja Aila Haikkonen, keskimatkojen juoksijat Eila Mikola, Petri Hänninen ja Wilson Kirwa, kestävyysjuoksija Jukka Toivola sekä 1920-luvun painin olympiaedustaja Toivo Pohjala.
Porin Tarmon nyrkkeilijöistä Suomen-mestaruuden ovat voittaneet Arvo Salo 1943–1945 (yli 81 kg), Ennu Vesalainen 1960–1961 (67 kg), Matti Luojukoski 1962 (yli 81 kg) sekä Kalevi Takala 1964 (71 kg) ja 1967 (75 kg).
Kansanedustaja Mikko Elo pitää yhä hallussaan seuraennätystä P14-sarjan 60 metrillä ajalla 7,4 ja kuulassa tuloksella 15,79 vuodelta 1957. Jalkapallomaalivahti Marko Rajalalla on nimissään P10-sarjan kolmiloikkaennätys 9,51 vuodelta 1980.
Reginald Fessenden

Reginald Aubrey Fessenden (6. lokakuuta 1866 East Bolton, Quebec – 22. heinäkuuta 1932 Bermuda) oli kanadalainen keksijä.
Vuonna 1900 Fessenden pystytti Washingtonissa Potomac-joessa sijaitsevalle Cobb Islandille kaksi 50 jalan korkuista lähetysmastoa, joiden välillä hän lähetti ensimmäisenä ihmisenä puhetta radion välityksellä 23. joulukuuta samana vuonna. Lähetysmatka oli mailin mittainen, ja ensimmäinen lähetetty viesti oli ”One, two, three, four. Is it snowing where you are Mr. Thiessen? If it is, telegraph back and let me know.” ()
Tammikuussa 1906 Fessenden sai aikaan ensimmäisenä kaksisuuntaisen sähkötysyhteyden Atlantin yli Brant Rockiin Massachusettsiin ja Machrihanishiin Skotlantiin rakennettujen 400 jalan korkuisten lähetinmastojen välillä. Saman vuoden marraskuussa asemien välillä välitettiin ensimmäistä kertaa ääntä valtameren yli. Tämä tapahtui tosin vahingossa, sillä Brant Rockista tehty lähetys oli tarkoitettu vastaanotettavaksi 11 mailin päässä sijaitsevalla Plymouthin radioasemalla ja se sisälsi Fessendenin apulaisen herra Steinin sinne välittämiä generaattorin käyttöohjeita.
Jouluaattona 1906 kello 9 alkaen Fessenden lähetti ensimmäisen yleiseen vastaanottoon tarkoitetun radiolähetyksen käyttäen Brant Rockin lähetysasemaa. Lähetys vastaanotettiin useilla United Fruit Companyn laivoilla Karibianmerellä ja eri puolilla Atlanttia. Fessendenin pitämän puheen lisäksi se sisälsi muun muassa musiikkia, jota Fessenden soitti fonografilla, ja hän itse esitti viululla kappaleen "Oi jouluyö". Fessendenin lisäksi ohjelmassa esiintyivät myös hänen vaimonsa Helen, sihteeri neiti Bent ja herra Stein.
Fessendenin muihin keksintöihin kuuluivat muun muassa radioaaltoihin perustuva etäisyysmittari, jota voidaan pitää nykyisen tutkan edeltäjänä.
Fessenden tutki myös heterodyyni-ilmiötä jossa eri taajuuksia epälineaarisesti sekoittamalla saadaan aikaan taajuuksien summa- ja erotustaajuudet. Hänen aikanaan radiotaajuiset oskillaattorit eivät olleet erityisen tarkkoja eikä heterodyyniin perustuva tekniikka saanut tuolloin suurta suosiota. Nykyään tilanne on kokonaan toinen.
Colby O

Colby O on yhdysvaltalaisen R&amp;B-artisti Colby O'Donisin ensimmäinen studioalbumi, jonka julkaisi 16. syyskuuta 2008 Geffenin alainen laulaja Akonin perustama Kon Live -yhtiö.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 41.
Možgan piiri

Možgan piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 988 neliökilometriä ja vuoden 2010 väestönlaskennassa asukkaita oli 28 293.
Piiri sijaitsee Udmurtian lounaisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Uvan ja lännessä Malaja Purgan piireihin, kaakossa Tatarstaniin, etelässä Alnašin ja Grahovon piireihin, lännessä Kiznerin ja luoteessa Vavožin piireihin. Hallinnollinen keskus on Možgan kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen 47 961 asukkaan kaupunkipiirikunnan. Možgan piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa.
Alue käsittää Možgan ylängön keskiosan. Huomattavin joki on Vala. Pinta-alasta 52 % on maatalousmaata ja 41 % metsää. Hyötykaivannaisista taloudellista merkitystä on kalkkikivellä.
Piirin kautta kulkee Kazanin ja Agryzin välinen rautatie sekä Moskovan–Vladimirin–Nižni Novgorodin–Ufan välinen M7-valtatie. Piirikeskuksesta on matkaa tasavallan pääkaupunkiin Iževskiin 93 kilometriä.
Väestöstä 64,3 % on udmurtteja, 30,3 % venäläisiä ja 3,3 % tataareja.
Seudun teollisuus on keskittynyt Možgan kaupunkiin. Piirin alueella teollisuutta on vähän. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan ja pellavan viljelyyn.
Porin Yleisurheilu

Porin Yleisurheilu on 5. elokuuta 1998 perustettu porilainen yleisurheiluseura.
Seuran menestyneimpiä urheilijoita ovat seitsenottelija Tiia Hautala, keihäänheittäjä Taina Kolkkala, moukarinheittäjät Marko Wahlman ja Lasse Luotonen, kiekonheittäjä Juha Lahdenranta, pika-aitajuoksija Nooralotta Neziri ja keskimatkojen juoksija Tommi Sundell.
Esko Ranto

Esko Kalevi Ranto (s. 17. heinäkuuta 1957 Kärsämäki) on suomalainen urheiluvaikuttaja, poliitikko ja yritysjohtaja. Helmikuusta 2010 alkaen hän on ollut Demokraatti-lehteä kustantavan Kustannus Oy Demarin toimitusjohtaja. Ranto aloitti 1. helmikuuta 2015 Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön nuoriso- ja liikuntapolitiikan osaston ylijohtajana.
Ura.
Ranto valmistui ylioppilaaksi vuonna 1976 ja aloitti samana vuonna opinnot Helsingin yliopistossa. Hän opiskeli hallinto-oppia, kansantaloustiedettä, tilastotiedettä ja tiedotusoppia valmistuen maisteriksi vuonna 1981. Vuonna 1994 hän valmistui työn ohessa valtiotieteen lisensiaatiksi.
Työelämään Ranto siirtyi vuoden 1980 alussa. Hän toimi vuosina 1980–1983 Suomen Työväen Urheiluliiton (TUL) Saimaan piirin toiminnanjohtajana Lappeenrannassa. Vuonna 1983 hän siirtyi TUL:n keskustoimistoon järjestöpäälliköksi. Vuosina 1989–1993 hän oli liiton urheiluosaston päällikkö.
Vuosina 1994–1995 Ranto työskenteli Suomen Liikunnan ja Urheilun (SLU) tutkimus- ja kehityspäällikkönä. Vuodet 1995–1998 hän työskenteli Helsingin liikuntatoimenjohtajana ennen siirtymistään TUL:n pääsihteeriksi, jona hän toimi vuosina 1998–2009.
Lokakuussa 2009 Ranto valittiin Kustannus Oy Demarin toimitusjohtajaksi. Hän aloitti tehtävässä helmikuussa 2010.
Politiikka.
Puoluetaustaltaan Ranto on sosialidemokraatti. Hän kasvoi työläisperheessä, jonka isä oli työväenyhdistyksen puheenjohtaja. Opiskeluaikanaan Ranto vaikutti opiskelijapolitiikassa ja oli opiskelijoiden sosialidemokraattisen yhdistyksen puheenjohtaja vuosina 1978–1979.
Vuosina 2007–2012 Ranto toimi Uudenmaan Sosialidemokraattien puheenjohtajana. Aiemmin hän oli muun muassa SDP:n Vantaan kunnallisjärjestön puheenjohtaja ja puolueen puoluevaltuuston jäsen.
Ranto pyrki vuonna 2008 SDP:n puoluesihteeriksi, mutta tehtävään valittiin kesäkuun puoluekokouksessa Ari Korhonen, joka toimi ennen valintaansa puolueen Varsinais-Suomen piirijärjestön puheenjohtajana. Korhonen sai puoluesihteerivaalin toisella kierroksella 177 ääntä ja Ranto 172.
Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Ranto oli Paavo Lipposen kampanjapäällikkö.
Ranto oli Vantaan kaupunginhallituksen jäsen vuosina 2013–2014.
Urheilu.
Ranto on entinen SM-tason juoksija ja oman urheilu-uransa päättymisen jälkeen hän on harrastanut yleisurheiluvalmennusta. Hän on vantaalaisen urheiluseuran Rekolan Raikkaan yleisurheilujaoston puheenjohtaja.
Ranto oli valtion liikuntaneuvoston varapuheenjohtaja kaudella 2011–2015.
Yksityiselämä.
Ranto on naimisissa ja hänellä on kaksi aikuista lasta. Hän asuu Vantaalla.
Preeriaturpiaalit

Preeriaturpiaalit, aikaisemmalta nimeltään preeriakiurut ("Sturnella") on turpiaalien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Preeriaturpiaalien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 2 lajia.
Ulkonäkö ja koko.
Preeriaturpiaalit ovat noin 20–28 sentin pituisia, terävänokkaisia ja pulleita lintuja. Ne ovat selkäpuolelta on ruskeita ja valkoviiruisia, vatsapuoli on kirkkaankeltainen ja sillä on suuri musta V-kuvio. Preeriaturpiaaleilla on kermanvalkoinen silmäkulmanjuova ja niiden lyhyen pyrstön reunasulat ovat valkoiset.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Preeriaturpiaalia ("Sturnella magna") tavataan Itä-Kanadasta Brasiliaan ulottuvalla alueella, huilupreeriaturpiaalia ("Sturnella neglecta") puolestaan Länsi-Kanadan ja Meksikon välisellä alueella. Jälkimmäistä on myös istutettu Havaijille. Preeriaturpiaalien elinympäristöä ovat avomaat, erityisesti niityt, ruohikot ja laitumet, sekä harvat, valoisat metsät. Preeriaturpiaalit elävät talvisin parvina.
Elintavat.
Preeriaturpiaalit ovat reviirilintuja, ja koiraat ilmaisevat puolustettavan alueensa laulamalla joko korkeilla paikoilla tai ilmassa. Niiden taistelut ovat enimmäkseen rituaalimaisia ja yleensä tunkeileva lintu pakenee, mutta esiintyy myös raivoisia tappeluita, jotka voivat johtaa toisen kilpailijan vakavaan vahingoittumiseen ellei kuolemaan. Preeriaturpiaalit ovat usein moniavioisia, ja koiraalla on tyypillisesti kolme pesivää naarasta reviirillänsä. Preeriaturpiaalin pesä on maakuoppa, jota peittävät sen ympärillä kasvavat ruohotuppaat. Pesämalja sidotaan yhteen ruohoista ja juurista ja se vuorataan hienoilla aineksilla kuten jouhilla. Munat ovat valkoisia tai hyvin vaaleanvihreitä, ruskea- tai purppuratäpläisiä, ja niitä on pesyeessä yleensä viisi. Naaras hautoo niitä yksin noin kahden viikon verran, ja kuoriuduttuaan poikaset pysyvät pesässä 11 vuorokautta. Joskus myös koiras ruokkii poikasia.
Preeriaturpiaalit oleilevat maassa, syöden pääasiassa selkärangattomia, mutta tarvittaessa ne syövät myös jyviä ja siemeniä.
Henry M. Morris

Henry Madison Morris (6. lokakuuta 1918 – 25. helmikuuta 2006) oli yhdysvaltalainen nuoren Maan kreationisti. Hänet muistetaan lukuisista evoluutioteoriaa ja luomisoppia kritisoivista kirjoistaan. Eräs niistä oli "The Genesis Flood" (1961), jonka hän kirjoitti yhdessä John C. Whitcombin kanssa. Morris myös perusti Institute for Creation Researchin, jonka johdossa on nykyisin hänen poikansa John D. Morris.
Dallasissa, Teksasissa syntynyt Morris oli varsinaiselta ammatiltaan insinööri. Hänestä tuli tekniikan tohtori vuonna 1950 ja työskenteli eri yliopistoilla. Morrisin tieteenala oli hydrauliikka, josta hän myös julkaisi.
Øystein Birkeland

Øystein Birkeland (24. lokakuuta 1962) on norjalainen sellisti. Hän on tunnettu eritoten kamarimuusikkona, joka hallitsee useita tyylilajeja, sekä lukuisista levytyksistään.
Koulutus.
Birkeland on opiskellut Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa sekä Heinrich Schiffin, Ralph Kirshbaumin, William Pleethin ja Ferenc Radosin oppilaana.
Ura.
Birkeland on luonut monivuotisen uran kamarimuusikkona ja solistina, suuntautuen useisiin musiikin tyylilajeihin. Hän on toiminut solistina Oslon filharmonisessa orkesterissa, Norjan kamariorkesterissa, Moskovan radion sinfoniaorkesterissa, sekä Academy of St. Martin in the Fields -orkesterissa. Hän on toiminut solistitehtävissä eri puolilla maailmaa ja esiintynyt yhteistyössä useiden huippumuusikoiden ja kapellimestarien kanssa.
Muun muassa Rolf Wallin, Ragnar Søderlind, Nils Henrik Asheim, Nicolay Apollyon, Kåre Kolberg ja Bendik Hofseth ovat säveltäneet Birkelandille omistettua musiikkia.
Birgelandin instrumentti on Sparebanken NOR:in sponsoroima ja omistama, Francesco Ruggierin Cremonassa 1680 valmistama sello.
Howard Storm

Howard Storm (s. 15. toukokuuta 1947) on yhdysvaltalainen, joka työskenteli taiteen professorina Northern Kentucky Universityssa, kun vuonna 1985 kävi Pariisissa lähellä kuolemaa sairaustilan johdosta. Hän on puhunut kuolemanrajakokemuksestaan paljon julkisuudessa ja julkaissut siitä suositun kirjan "My Descent Into Death". Kirjaan ihastui Anne Rice, joka jopa kirjoitti sitä varten esipuheen.
Ennen kokemustaan Storm oli vannoutunut ateisti ja uskontojen vastustaja. Kokemuksensa jälkeen hän kuitenkin kääntyi kristinuskoon, ja hänestä tuli United Church of Christin pastori.
Australia kesäolympialaisissa 1936

Australia osallistui Berliinin kesäolympialaisiin 1936 33 urheilijan joukkueella, joista 32 urheilijaa kilpaili olympialaisissa. Australian ainoan olympiamitalin Berliinistä voitti Jack Metcalfe, joka saavutti pronssia miesten kolmiloikassa tuloksella 15,50 metriä. Kisojen mitalitilastossa Australia sijoittui jaetulle 30. sijalle. 
Mitalien määrällä arvioituna Australian menestys Berliinissä oli heikoin sitten vuoden 1904 olympialaisten, jolloin maa oli jäänyt tyystin ilman mitaleita.
Atle Sponberg

Atle Sponberg (s. 17. lokakuuta 1964 Gjøvik, Norja) on norjalainen viulisti.
Koulutus.
Sponberg on opiskellut Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa Isac Schuldmanin johdolla sekä Amsterdamissa Herman Krebbersin oppilaana. Hän on myös osallistunut Isaac Sternin, Shlomo Mintzin, Henryk Szeryngin ja Mstislav Rostropovitšin mestarikursseille.
Ura.
Sponberg edusti vuonna 1982 Pohjoismaita Eurovisionin kilpailussa "Young musician of the Year". Hän sai Szeryng-palkinnon opiskeluaikanaan.
Sponberg on Norjan Kringkastingsorkesteretin konserttimestari sekä Norjan kamariorkesterin johtaja. Hän on pitänyt useita solistikonsertteja esimerkiksi Bergenin "Festspillenellä" sekä Oslon kamarimusiikkijuhlilla.
Spydeberg

Spydeberg on entinen Norjan kunta Østfoldin läänissä. Sen rajanaapureita olivat lännessä Hobøl, pohjoisessa Enebakk, koillisessa Trøgstad, idässä Askim ja lännessä Skiptvet ja Våler. Korkein kohta oli nimeltään "Spydeberg varde", 258 metriä merenpinnasta. Spydeberg oli Oslon alueen muuttovoittokuntia, josta on bussi- ja rautatieyhteydet pääkaupunkiin. Alue on etenkin lapsiperheiden suosiossa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Spydelbergin kunnassa oli 5 474 asukasta.
Spydebergistä tuli vuonna 2020 osa uutta Indre Østfoldin kuntaa.
RNA-replikaasi

RNA-replikaasi () on entsyymi, joka katalysoi RNA:n monistumista eli replikaatiota RNA-templaatista eli -mallista. Sen vastakohtana toinen RNA:ta syntetisoiva entsyymi, RNA-polymeraasi, valmistaa RNA:ta DNA:n mallin mukaan eli kopioi DNA:n emäsjärjestyksen RNA:n emäsjärjestykseksi. RNA-replikaaseja esiintyy useilla RNA-viruksilla, joilla ne osallistuvat transkriptioon ja genomin monistumiseen. Tunnettuja RNA-replikaasiproteiineja ovat muun muassa polioviruksen 3Dpol ja hepatiitti C-viruksen NS5b.
RNA-replikaasientsyymejä esiintyy myös aitotumallisilla eliöillä, joilla ne osallistuvat RNA-interferenssiin toimimalla sitä säätelevien mikroRNA-molekyylien monistajina.
Aremark

Aremark on Norjan kunta Østfoldin läänissä. Sen rajanaapureita ovat idässä Ruotsi, pohjoisessa Marker ja lännessä Rakkestad ja Halden. Kunnassa on noin 600 vapaa-ajan asuntoa. Vuoden 2023 alussa Aremarkissa oli 1 329 asukasta.
Aremarkista tuli itsenäinen kunta vuonna 1837. Øymark erottui omaksi kunnakseen 1903.
El Chaltén

El Chaltén on pieni vuoristokylä Argentiinan Patagoniassa. Se sijaitsee Río de las Vueltas -joen varrella, Santa Cruzin maakunnassa, aivan Los Glaciaresin kansallispuiston rajan tuntumassa. Sen lähellä sijaitsevat myös tunnetut Cerro Torren ja Cerro Fitz Royn vuorenhuiput. Los Glaciaresin kansallispuiston sekä näiden huippujen takia kylä on suosittu matkakohde retkeilijöiden ja vuorikiipeilijöiden keskuudessa.
Kylä rakennettiin turismia varten vuonna 1985 ja on koko Argentiinan kylistä tuorein. El Calafate sijaitsee kylältä 213 kilometrin päässä etelässä.
Eidsberg

Eidsberg on entinen Norjan kunta Østfoldin läänissä. Sen rajanaapureita olivat Østfoldissa Askim, Trøgstad, Marker, Rakkestad ja Skiptvet sekä Aurskog-Høland Akershusin läänissä. Kunnan läpi vei valtatie E18 ja kunnan hallintokeskus Mysenissä oli Østfoldbanenin itäisen linjan rautatieasema.
Eidsberg perustettiin omaksi kunnakseen () 1837. Kunta jaettiin kahtia 1. heinäkuuta 1920, jolloin Mysen erosi omaksi kunnakseen. Mysen ja Eidsberg yhdistyivät uudestaan 1. tammikuuta 1961. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Eidsbergin kunnassa oli 11 195 asukasta.
Vuonna 2020 Eidsbergistä tuli osa uutta Indre Østfoldin kuntaa.
Rakkestad

Rakkestad on Norjan kunta Østfoldin läänissä. Sen rajanaapureita ovat lännessä Sarpsborg ja Skiptvet, pohjoisessa Indre Østfold, idässä Marker ja Aremark ja etelässä Halden. Rakkestadin hallintokeskus sijaitsee samannimisessä taajamassa, kunnan toinen taajama on Degernes, joka oli vuosina 1917–1964 itsenäinen kunta. Rakkestadin korkein kohta on Linnekleppen (325 metriä merenpinnasta). Kunta on eräs maan suurista maatalouspaikkakunnista. Vuoden 2023 alussa Rakkestadissa oli 8 371 asukasta.
Media.
Paikallislehti "Rakkestad Avis" ilmestyy torstaisin.
Nyamko Sabuni

Nyamko Ana Sabuni (s. 31. maaliskuuta 1969 Bujumbura, Burundi) on ruotsalainen liberaalin puolueen poliitikko ja puolueensa entinen puheenjohtaja (2019–2022). 
Hänet valittiin Ruotsin valtiopäiville vuoden 2002 vaaleissa ja nimitettiin Reinfeldtin hallituksen integraatio- ja tasa-arvoministeriksi 6. lokakuuta 2006. Vuoden 2010 valtiopäivävaalien jälkeen integraatio- ja tasa-arvoministerin salkut erotettiin toisistaan, ja Sabuni jatkoi tasa-arvoministerinä. Tammikuussa 2013 Sabuni erosi ministerin paikaltaan, koska hän aikonut asettua ehdolle vuoden 2014 valtiopäivävaaleissa. Sabuni kertoi astuvansa sivuun, jotta hänen seuraajansa pystyy pääsemään sisään tehtävään hyvissä ajoin ennen vaaleja.
Elämä.
Nyamko Sabuni syntyi Burundin pääkaupungissa Bujumburassa, jossa hänen Zairesta kotoisin oleva vasemmistolainen poliitikkoisänsä asui maanpaossa. Sabunin isä on kristitty ja äiti muslimi. Perhe sai turvapaikan Ruotsista vuonna 1981, ja Sabuni kasvoi Kungsängenissä.
Sabuni valmistui Upplands-Bro -lukion luonnontieteelliseltä linjalta vuonna 1989. Hän opiskeli lakia Uppsalan yliopistossa, muuttopolitiikkaa Mälarinlaakson korkeakoulussa Eskilstunassa ja viestintää Tukholmassa.
Sabuni oli naimisissa ruotsalaisen Carl Bergquistin kanssa, ja heillä on kaksoset. Nyamko ja Carl erosivat vuonna 2012. Sabuni on kuvaillut itseään ei-uskonnolliseksi.
Poliittinen ura.
Sabuni oli Kansanpuolue liberaalien nuorisojärjestön johtokunnassa vuosina 1996–1998. Hän on maininnut yhdeksi syyksi politiikassa mukana oloonsa norsunluurannikkolaisen pakolaisen Gerard Gbeyon murhan, jonka teki ruotsalainen rasisti Klippanissa vuonna 1995. Sabuni valittiin Ruotsin valtiopäiville ensimmäisen kerran vuoden 2002 vaaleissa.
Sabuni on puhunut naisten sukupuolielinten silpomista ja kunniamurhia vastaan. Hän on myös ajanut kieltoa alle 15-vuotiaiden tyttöjen hijabin käyttämiselle ja ehdottanut kunniamurhien sisällyttämistä itsenäiseksi kappaleeksi Ruotsin rikoslakiin. Heinäkuussa 2006 julkaistiin hänen kirjansa "Flickorna vi sviker" (), joka kertoo Ruotsin naisista, jotka elävät kunniaväkivallan uhan alla.
Sabuni valittiin integraatio- ja tasa-arvoministeriksi 6. lokakuuta 2006 ollen ensimmäinen tummaihoinen Ruotsin ministeri.
Ruotsin muslimit ovat vastustaneet Sabunin asemaa integraatio- ja tasa-arvoministerinä ja syyttäneet tätä islamofobiasta ja populismista. Saamiensa uhkausten takia Sabuni oli poliisin ympärivuorokautisessa suojeluksessa ja hänen aikataulunsa poistettiin hallituksen sivuilta.
Rømskog

Rømskog on entinen Norjan kunta, joka kuului Østfoldin lääniin. Se liitettiin vuonna 2020 Aurskog-Hølandiin. Rømskogin rajanaapureita olivat lännessä ja pohjoisessa Aurskog-Høland, kaakossa Ruotsi ja etelässä Marker. Korkein kohta on nimeltään "Slavasshøgda", 336 metriä merenpinnasta, joka on myös Østfoldin läänin korkein kohta. Rømskog oli Østlandetin pienin kunta ja eräs maan pienimpiä yleensäkin. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 691 asukasta.
Historia.
Paikkakunnalla on ollut asutusta varhaiselta kivikaudelta lähtien. Ensimmäiset maatilat perustettiin noin 500 eaa., mutta eläintenhoitoa paikalla on arveltu harjoitetun jo 4-5000 vuotta sitten. Monet alueen maatilat ovat olleet toiminnassa viikinkiajoilta saakka.
Trøgstad

Trøgstad on entinen Norjan kunta Østfoldin läänissä. Sen rajanaapureita olivat Enebakk, Fet, Aurskog-Høland, Eidsberg, Askim ja Spydeberg. Kunnan hallinnollinen keskus oli Skjønhaug ja muita taajamia kunnan alueella olivat Havnås, Båstad ja Tosebygda. Korkein kohta oli nimeltään "Viktjernåsen", 330 metriä merenpinnasta. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 5 273 asukasta.
Trøgstadista tuli vuonna 2020 osa uutta Indre Østfoldin kuntaa.
Aly Cissokho

Aly Cissokho (s. 15. syyskuuta 1987 Blois, Ranska) on ranskalaissenegalilainen jalkapalloilija. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Portugalissa, Espanjassa, Englannissa, Kreikassa ja Turkissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Cissokho teki ensiesiitymisensä Gueugnonin edustusjoukkueessa kauden 2006–2007 viimeisessä ottelussa, jonka jälkeen hän teki joukkueen kanssa kolmivuotisen sopimuksen.
2. kesäkuuta 2008 Cissokho siirtyi portugalilaiseen Vitória de Setúbaliin ja solmi kolmivuotisen sopimuksen joukkueen kanssa.
Hyvien esitysten jälkeen kauden ensimmäisellä puoliskolla, Cissokho herätti kiinnostusta muun muassa Portugalin suurseura Portossa ja niin hän lopulta tammikuussa 2009 siirtyi seuraan 300 000 euron siirtosummalla. Hän teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen.
14. kesäkuuta 2009 Cissokho matkusti italialaisen Milanin lääkärintarkastukseen, tarkoituksenaan siirtyä seuraan 15 miljoonan euron siirtosummalla. Hän ei kuitenkaan läpäissyt lääkärintarkastusta, sillä lääkärit havaitsivat ongelmia hänen hampaissaan, jotka ovat aiheuttaneet hänellä lihasvaivoja. Toisen lääkärintarkastuksen Cissokho kuitenkin läpäisi, mutta joukkueet eivät päässet yhteissopimukseen hänen siirtosummastaan.
Myöhemmin samana kesänä 18. heinäkuuta 2009 Cissokho siirtyi ranskalaisseura Lyoniin, kun hän läpäisi joukkueen lääkärintarkastuksen. Siirtosumma oli noin 15 miljoonaa euroa ja sopimus on pituudeltaan viisivuotinen. Hänet hankittiin korvaamaan Italiaan palannutta Fabio Grossoa. Ensimmäisen ottelunsa joukkueessa Cissokho pelasi kauden avauskierroksella Le Mansia vastaan.
9. joulukuuta 2009 hän teki ensimmäisen maalinsa ammattilaisurallaan Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa unkarilaista Debrecenia vastaan. Lyon voitti ottelun lopulta selvin numeroin 4–0.
20. elokuuta 2013 siirtyi vuoden lainasopimuksella Liverpoolin riveihin. Liverpoolilla on 5 miljoonan euron osto-oikeus Cissokhoon kauden päätteeksi. Cissokhon pelinumero Liverpoolissa on 20. 
Maajoukkueura.
Cissokho valittiin Ranskan maajoukkueen kokoonpanoon ensimmäistä kertaa 5. marraskuuta 2009 pelattavaan vuoden 2010 MM-kilpailujen karsintojen pudotuspeliotteluun Irlantia vastaan. Toisen maajoukkuekutsunsa hän sai 3. maaliskuuta 2010 pelattavaan ystävyysotteluun Espanjaa vastaan.
Ensiesiintymisensä maajoukkueessa hän teki lopulta 11. elokuuta 2010 uuden päävalmentaja Laurent Blancin alaisuudessa ystävyysottelussa Norjaa vastaan. Hän pelasi koko ottelun vasempana laitapuolustajana.
Marski

Marski () tai valtakunnanmarski ("riksmarsk") oli Ruotsissa 1200-luvulta 1600-luvulle saakka käytössä ollut korkea virkanimike, joka yleensä merkitsi sotavoimien ylipäällikköä. Viran merkitys vaihteli eri aikoina ja se oli usein pitkiä aikoja täyttämättä. Myös Tanskassa oli samoihin aikoihin samanniminen vastaava virkanimike.
Historia Ruotsissa.
Sanan "marski" etymologia on yhteinen sanan marsalkka kanssa: molemmat tarkoittivat muinaisessa germaaniyhteisössä hallitsijan tallimestaria. Ruotsissa kuninkaan henkilökohtaisen aseistetun seurueen eli hirdin yhteydessä mainitaan 1200-luvun alkupuolella tallinhoitajan ("stallare") asema, jonka seuraajaksi marskin nimike lienee alkuaan luotu. Kuninkaan marskista ("marscalcus") on Ruotsissa ensimmäinen maininta eräässä kirjeessä vuodelta 1268.
Marski oli hallitsijan palveluksessa ollut korkea arvohenkilö, jolla ei alkuaikoina tiedetä olleen tarkemmin määriteltyä asemaa tai tehtäviä. Vähitellen marskin tehtäväksi vakiintui asevoimien ylipäällikkyys sodan aikana. Marskin viralla oli kuitenkin keskiajalla ylhäisön kunniatoimen luonne, joten keskiajan tunnetuimpien marskien Torkkeli Knuutinpojan ja Kaarle Knuutinpoika Bonden asema Ruotsin tosiasiallisina johtajina johtui pääasiassa heidän henkilökohtaisesta vaikutusvallastaan. Vuonna 1436 marskille määriteltiin tanskalaisten esikuvien mukaiset hyvin laajat valtaoikeudet, mutta kun silloinen marski Kaarle Knuutinpoika myöhemmin kruunattiin kuninkaaksi, aleni marskin merkitys jälleen.
Marskin virka oli usein pitkiä aikoja täyttämättä. Näin oli esimerkiksi valtionhoitajien hallitessa Ruotsia unioniajan lopulla. Vanhemmalla Vaasa-ajalla marski oli korkea-arvoinen sotilasvirka ilman pysyvästi määriteltyjä toimivaltuuksia, vaikka sellaisia yritettiin hahmotella Eerik XIV:n aikana.
Vuonna 1630 marskista tehtiin sotaneuvoston puheenjohtaja. Vuoden 1634 hallitusmuodossa marski oli sotaneuvoston seuraajan eli sotakollegion puheenjohtaja sekä valtaneuvoston jäsen. Tämän jälkeen marski oli yksi viidestä valtakunnan ylimmästä virkamiehestä, joiden tehtäviin kuului muun muassa holhoojahallituksen johtaminen. Viimeiseksi marskiksi jäi Carl Gustaf Wrangel, jonka kuoltua vuonna 1676 virkaa ei enää täytetty. Sitä ei myöskään perustettu uudelleen 1700-luvulla toisin kuin joitain muita lakkautettuja korkeita virkoja.
Suomalaisille tuttuja marskeja ovat edellä mainittujen ohella olleet muun muassa Klaus Fleming ja Jaakko De la Gardie.
Historia Tanskassa.
Myös Tanskassa marskin () virka sai alkunsa hirdin yhteydessä toimineesta tallinhoitajan tehtävästä ja kehittyi 1200-luvulla ylipäällikön viraksi. Vuonna 1536 alettiin käyttää nimitystä valtakunnanmarski ("rigsmarsk"). Tanskan viimeinen marski oli Anders Bille, jonka kuoltua vuonna 1657 virkaa ei enää täytetty.
Cristian Săpunaru

Ionuţ Cristian Săpunaru (s. 5. huhtikuuta 1984 Bukarest, Romania) on romanialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja mutta pystyy pelaamaan myös keskuspuolustajana.
Ura.
Săpunaru on Naţional Bukarestin junioriakatemian kasvatti. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki vuonna 2002. Heinäkuussa 2007 hän siirtyi Rapid Bukarestiin.
Heinäkuussa 2007 Rapid Bukarest hyväksyi 2,5 miljoonan euron siirtotarjouksen Săpunarusta ja näin hän siirtyi Porton riveihin. Hän teki joukkueen kanssa viisivuotisen sopimuksen. Elokuussa 2012 hän siirtyi espanjalaiseen Real Zaragozaan. Seuraavan kauden Săpunaru edusti niin ikään espanjalaista Elcheä. Helmikuussa 2015 hän palasi loppukauden ajaksi Rapid Bukarestiin, josta siirtyi kaudeksi 2015–2016 Pandurii Târgu Jiuhun.
Maajoukkue.
Săpunaru teki ensiesiintymisensä Romanian maajoukkueessa 31. toukokuuta 2008 ystävyysottelussa Montenegroa vastaan. Hänet valittiin Romanian kokoonpanoon vuoden 2008 EM-kilpailuihin, joissa hän ei kuitenkaan pelannut otteluita.
Vuoden 2018 loppuun mennessä Săpunaru on pelannut 33 maaottelua.
Janne Räsänen (jalkapalloilija)

Janne Petri Räsänen (s. 12. toukokuuta 1978 Nurmijärvi) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Räsänen nousi Veikkausliigaan Finnairin Palloilijoissa kaudella 1997. Hän saavutti heti ensimmäisellä kaudellaan SM-pronssia. FinnPa putosi liigasta seuraavan kauden päätteeksi ja Räsänen siirtyi Jokereihin, jossa hän pelasi kaksi seuraavaa kautta. Räsänen voitti Jokereissa Suomen Cupin 1999 ja SM-hopeaa 2000. Kaudeksi 2001 Räsänen siirtyi Tampere Unitediin. Hän pelasi seurassa viisi kautta, joiden aikana hän voitti Suomen mestaruuden 2001 ja kolme SM-pronssia. Räsänen siirtyi Tampereelta Norjan 1. divisioonan Hønefossiin kesken kauden elokuussa 2005. Hän edusti Hønefossia kolme kautta. 
Räsänen pelasi uransa aikana Suomessa 185 liigaottelua, joissa hän teki 10 maalia. Hän sai tililleen myös maajoukkueessa yhden A-maaottelun vuonna 2004.
Nykyään Räsänen toimii Ilveksen urheilutoimenjohtajana.
Karl Emil Malmelin

Karl Emil Nummi (aik. Malmelin; ) oli suomalainen murhaaja, joka surmasi 10. toukokuuta 1899 Nurmijärven Klaukkalassa seitsemän Simolan torpan asukasta. Espoosta kotoisin ollut Malmelin oli palvellut Simolan torpassa renkinä ja seurustellut torpan tyttären kanssa. Kun tämä ei ollut suostunut Malmelinin puolisoksi, surmasi tämä kostoksi koko torpan väen käyttäen kirvestä aseenaan. Uhreista kolme oli naisia ja kaksi lapsia.
Ruotsia ja ruotsinvoittoista suomea puhunut Malmelin tuomittiin teosta elinkautiseen kuritushuonerangaistukseen. Murhatapauksesta tehtiin myös arkkiveisu ja Nurmijärvi sai huonoa mainetta "murhajärvenä". Malmelin ehti istua elinkautista 13 vuotta, kunnes hänet vuonna 1912 armahdettiin Nikolai II:n toimesta.
Malmelin vaihtoi vapauduttuaan sukunimensä nimeksi "Nummi". Hän avioitui ensin keimolalaisen Fredrika Sofia Hyrkstedtin kanssa vuonna 1913 ja asettui asumaan mökkiin Keimolan Lautmäkeen Luhtaanmäen kivisillan kupeessa. Nummi avioitui toisen kerran vuonna 1929 palvelija Emma Lydia Niemisen kanssa Riipilästä, jolloin Nummi siirsi talonsa toiselle puolen tietä, josta hän oli ostanut palan maata. Siellä hän asui aina kuolemaansa saakka. Nummi kuoli pitkäaikaiseen sairauteen 72 vuotiaana. Nummen elämänkaari ja yhteys joukkomurhaan selventyi myöhemmässä vaiheessa Nummen vaatimattoman rakennuksen kuvan museoluetteloinnin ja kuvan taustojen selvittelyn yhteydessä. Nummen asuinmökki Keimolassa kuvattiin vuonna 1980 Tampereen yliopiston Kansanperinteen laitoksen professori Erkki Ala-Könnin ja työryhmän Vantaan kenttätutkimuksen yhteydessä. 
Kirjassaan "Kirves. Toivo Harald Koljosen rikos ja rangaistus" (2015) historiantutkija Teemu Keskisarja kertoo, että Huittisissa vuonna 1943 kuusi ihmistä kirveellä murhannut vankikarkuri Toivo Harald Koljonen oli nuoruudessaan työskennellyt maatöissä Nurmijärvellä, vieläpä samalla suunnalla pitäjää, ja oli näin saattanut kuulla tapauksesta.