tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nurmijoki (Sastamala)

Nurmijoki on Pirkanmaalla Sastamalan Mouhijärvellä virtaava 5 kilometriä pitkä joki, joka on Hyynilänjoen sivujoki.
Joen kulku.
Joki alkaa Kortejärven Talvisuonlahdesta, joka sijaitsee järven eteläpäässä. Se virtaa aluksi kaakon suuntaisesti Murron kylään, jossa pelto- ja metsäpalstat vuorottelevat. Jo 500 metrin jälkeen joki muodostaa koskijakson, jossa se putoaa 2–3 metriä. Paikannimistössä esiintyy täällä useita mylly-alkuista nimeä, joten joessa voi olla vesimyllyn jäänteitä. Joki kääntyy seuraavaksi kohti lounasta. Se virtaa syvässä mutkittelevassa uomassaan, jossa on useita pieniä suvantoja. Joki saapuu keskijuoksullaan Hyynilän puolelle. Täällä joki kääntyy kaakon suuntaan ja se uoma on nyt suoraksi kaivettua kanavaa Hyynilänjärveen asti. Kortejärven vedenpinnan korkeus on 88,4 metriä ja Hyynilänjärvellä 78,5 metriä mpy., joten pudotusta on tähän asti ollut 9,9 metriä. Pudotuksesta muodostuu noin neljä metriä vasta yläjuoksun viimeksi osuudella. Hyynilänjärvi on 430 metriä pitkä, jonka jälkeen joella on alajuoksullaan jäljellä 800 metrin osuus. Viimeisellä osuudella kertyy pudotusta vielä noin 3,5 metriä. Uoma on paikoitellen jyrkkärinteinen niin, että joenvarteen on jätetty kasvamaan rantapuustoa. Joki yhtyy Hyynilänjokeen puolen kilometrin päässä Hyynilästä kohdassa, jossa Hiusjoki vaihtuu Karinjoeksi.
Nurmijoen valuma-alue.
Nurmijoen vesistöalue on Kortejärven valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.165) ja se sijaitsee Kokemäenjoen vesistön (35) Kokemäenjoen alueessa (35.1), jonka Saikkalanjoen valuma-alueeseen (35.16) se kuuluu. Nurmijoen valuma-alueen pinta-ala on 23,62 neliökilometriä (tai 90,18 km² ) ja järvisyys 5,50 %. Nurmijoki yhtyy Hiusjokeen Mätikön alueella (35.162), jossa joki jatkaa Karinjoen nimisenä eteenpäin.
Nurmijoki muodostaa valuma-alueensa pääuoman alajuoksun Kortejärvestä alkaen. Tämän osuuden pituus on vesistöviranomaisen määrittelemänä 4,5 kilometriä. Kortejärvi on valuma-alueensa pinta-alaan nähden suuri järvi, mutta se sijaitsee sen etelälaidassa. Vesistöviranomainen ei ole merkinnyt pääuomaa Kortejärveä ylemmäksi. Eri järveen laskevien ojien silmämääräinen vertailu on helppoa, jolloin pääuomaan tulee otettua Ruskeenkulman vesistöt. Niitä ei kuitenkaan käsitellä tässä yhteydessä.
Valuma-alueella sijaitsee seitsemän vähintään hehtaarin kokoista järveä tai lampea. Nurmijoen alajuoksu virtaa Hyynilänjärven (7 ha) läpi. Noin 700 metriä järven yläpuolelle yhtyy luoteesta Pikku-Hyynilästä ja Kilkansuolta alkava Kankaanoja. Nurmijoki alkaa suuresta Kortejärvestä (89 ha), johon laskevat ainakin lyhyt Leppäoja ja laskuoja Alisesta Äimäjärvestä (4 ha). Samaan laskuojan valuma-alueeseen kuuluu Ylinen Äimäjärvi (4 ha). Kortejärven Niuranlahteen laskee kaksilatvainen oja. Ojaan yhtyy idästä tuleva Pohjusjärven (3 ha) laskuoja, ja pohjoisesta tuleva Ruskeenkulman kahdesta järvestä alkava oja. Järvet ovat Tyynysjärvi (8 ha) ja Ruskeenjärvi (4 ha).
Laura Codruța Kövesi

Laura Codruța Kövesi (o.s. Lascu, s. 15. toukokuuta 1973 Sfântu Gheorghe) on romanialainen juristi ja ensimmäinen Euroopan pääsyyttäjä eli Euroopan syyttäjänviraston (EPPO) johtaja. Aiemmin hän on toiminut Romanian valtakunnansyyttäjänä sekä Romanian kansallisen korruptiontorjuntaviraston pääsyyttäjänä.
Elämä ja ura.
Kövesi syntyi Sfântu Gheorghessa ja kävi lukion Mediașissa, jossa hän myös pelasi paikallisessa koripallojoukkueessa. Hän pääsi myös maansa alle 16-vuotiaiden maajoukkueseen, jossa hän saavutti hopeaa vuoden 1989 EM-kilpailuissa. Kövesi valmistui Cluj-Napocan Universitatea Babeș-Bolyain oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1995.
Lokakuussa 2006 Kövesi nimitettiin Romanian valtakunnansyyttäjäksi hänen ollessaan 33-vuotias. Hän oli Romanian historian ensimmäinen nainen sekä nuorin henkilö tässä tehtävässä.
Kansallisen korruptiontorjuntaviraston pääsyyttäjänä (2013–2018).
Toukokuussa 2013 Kövesi siirtyi kansallisen korruptiotorjuntaviraston (, DNA) pääsyyttäjäksi. Hän sai toimikautensa aikana paljon huomiota, kun DNA ajoi syytteitä ja sai tuomittua lukuisia ministereitä, kansanedustajia, pormestareita ja tuomareita korruptiosta. Romanian pääministeri Victor Ponta joutui eroamaan Kövesin Pontaa vastaa nostamista korruptiosyytteistä sekä Colectiv-yökerhon palosta alkaneiden mielenosoitetusten painostuksesta marraskuussa 2015.
Helmikuussa 2018 Romanian oikeusministeri Tudorel Toader ilmoitti erottavansa Kövesin DNA:n pääsyyttäjän virasta ja syytti häntä muun muassa toimivaltansa ylittämisestä, kun Kövesi oli aloittanut tutkinnan hallituksen poikkeustila-asetuksesta, jolla pyrittiin dekriminalisoimaan tiettyjä korruption muotoja. Lisäksi oikeusministerin mukaan Kövesi oli kieltäytynyt tulemasta Romanian parlamentin kuultavaksi ja vahingoittanut Romanian maakuvaa ulkomailla. Presidentti Klaus Johannis vahvisti Kövesin erottamisen 9. heinäkuuta 2018 sen jälkeen, kun perustuslakituomioistuin oli määrännyt, että presidentin harkintavalta asiassa on rajoitettu vain sen tarkastelemiseen, onko erottaminen tapahtunut laillisesti.
Kövesi valitti erottamisestaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen. EIT päätti toukokuussa 2020, että Romania oli rikkonut Kövesin sananvapautta ja oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin erottaessaan hänet DNA:n pääsyyttäjän virasta.
Euroopan pääsyyttäjänä (2019–).
Euroopan parlamentti ja neuvosto nimittävät Kövesin Euroopan syyttäjänviraston (EPPO) ensimmäiseksi johtajaksi eli Euroopan pääsyyttäjäksi. Romanian hallitus vastusti Kövesin nimittämistä. Kövesin johtama EPPO aloitti varsinaisen toimintansa 1. kesäkuuta 2021. 
Lokakuussa 2024 Kövesi kritisoi "Helsingin Sanomien" haastattelussa Orpon hallitusta siitä, että Suomi ei ole ottanut virallista kantaa EPPOn toimivallan laajentamiseen kattamaan myös kansainvälisten pakotteiden kiertämisen, vaikka Suomen viranomaiset ovat muutoin suhtautuneet Venäjä-pakotteiden kiertämiseen verrattain tiukasti. Saksan ja Ranskan oikeusministerit olivat esittäneet edellä mainittua toimivallan laajentamista vuonna 2022, ja aloite on saanut tukea kaikilta EU:n itärajan jäsenvaltioilta Suomea lukuun ottamatta.
Aurora Arvelo

Aurora Arvelo (s. 5. huhtikuuta 2003) on suomalainen entinen rytminen voimistelija. Hän on kotoisin Espoosta. 
Arvelo aloitti voimistelun 5-vuotiaana Olarin Voimistelijoissa (OVO). Hän siirtyi yksilöryhmään 11-vuotiaana, ja valmentajansa Larisa Gryadunovan valmennettavaksi 13-vuotiaana. 
Urheilu-ura.
Arvelu aloitti kilpauransa vuonna 2009. 
Arvelu on edustanut Suomea useissa kilpailuissa jo nuorena. Vuonna 2016 hän kilpaili pohjoismaiden mestaruuskisoissa, jolloin hänen joukkueensa voitti kultaa. 
Vuonna 2017 hän voitti kolme kultaa nuorten SM-kisoissa, ja hänet valittiin nuorten olympialaisten kisajoukkueeseen vuodelle 2018.
Arvelo on edustanut Suomea Nuorten Olympialaisissa Argentiinassa vuonna 2018. Hän voitti kilpailuissa tuolloin neliottelun kultamitali sekä kulta nauhalla, keiloissa ja vanteella. Hän loukkaantui nuorten olympialaisten jälkeen, ja palasi harjoittelemaan 2019.
Arvelo lopetti voimistelu-uransa vuonna 2021.
Frederiksberg Allén metroasema

Frederiksberg Allén metroasema on Kööpenhaminan metron M3-linjan asema, joka sijaitsee Frederiksberg Allén ja Platanvej’n kulmassa Frederiksbergin kunnassa. Asema sijaitsee Enghave Pladsin ja Frederiksbergin asemien välissä. Asema avattiin 29. syyskuuta 2019 ja se sijaitsee maksuvyöhykkeellä 1.
Irina Chakraborty

Irina Chakraborty on suomalais-intialainen mikrobiologi. Hän on opiskellut Suomessa Helsingin yliopistossa mikrobiologiaa ja valmistunut maisteriksi 2005. Tohtorintutkintonsa hän on tehnyt Kalifornian yliopistossa ympäristötekniikasta vuonna 2011.
Väitöskirjansa ja tohtorintutkintonsa jälkeen hän lähti Kambodžaan alunperin lomalle, mutta 2011 hän päätti muuttaa maahan. Hänet on valittu BBC:n 100 naisen listalle vuonna 2013.
Humalamäki (Jyväskylä)

Humalamäki on kulmakunta Jyväskylän länsiosassa Kuohu-Vesangan suuralueella lähellä Petäjäveden rajaa. Se ei ole erillinen kaupunginosa, vaan sijaitsee virallisten Vesangan, Kuohun, Varsalanperän ja Vertaalan kaupunginosien raja-alueella. Alueen läpi kulkee Haapamäki–Jyväskylä-rata sekä valtatiestä 18 haarautuva Humalamäentie. 
Humalamäki jakautuu kahteen osaan: pohjoiseen Humalaperään sekä eteläiseen Kotaperään. Humalaperän asutus on muodostunut Humalamäen talon lähistölle, Kotaperän asutus puolestaan Kotasenmäen talon ympärille. Koko aluetta on alettu kutsua Humalamäeksi vasta rautatieseisakkeen perustamisen jälkeen. 
Maantiede.
Humalamäen alueella on useita yli 200 metriä merenpinnan yläpuolelle kohoavia mäkiä, kuten 236 metrin korkuinen Kinnasvuori. Humalamäen vesistöjä ovat muun muassa Kinnaslampi, Örö, Ykshaukinen ja Särkilampi.
Historiaa.
Ennen asutuksen syntymistä Humalaperän alue kuului Vesangan kylän Yrjölän talolle, jonka maat ulottuivat Petäjäveden rajalta nykyiselle Ruokkeelle. Kotaperän alue puolestaan kuului pääosin Sipilän talolle. Isonjaon aikana vuonna 1808 Yrjölästä erotettiin Humalamäen uudistalo, jonka ensimmäinen isäntä oli hirvensalmelainen Matti Pekanpoika. Muut tilat alueella olivat alun perin torppia, joista ensimmäinen oli multialaisen Nehemias Tiihosen 1800-luvulla perustama Sipilän alainen Kotasenmäki. Muut vanhat talot Humalamäessä perustettiin Yrjölän, Sipilän tai Humalamäen talojen torppina, joista suuri osa lunastettiin itsenäisiksi vuonna 1922.
Humalamäen seisake avattiin liikenteelle elokuussa 1940, jonka ympärille Kotaperälle alkoi muodostua lisää asutusta etenkin 1950-luvun puolella. Humalaperälle saatiin sähköt vuonna 1951 ja Kotaperälle vuonna 1953, jälkimmäiselle Siekkilänkosken myllyltä. Matkustajaliikenne Humalamäen seisakkeella lopetettiin vuonna 1978 ja seisake lakkautettiin kokonaan seuraavana vuonna.
Humalamäestä tuli osa Jyväskylän kaupunkia vuonna 2009, jolloin Jyväskylän maalaiskunta lakkautettiin.
Palvelut.
Humalamäessä ei ole ollut omaa koulua, vaan alue on kuulunut pääosin Vesangan koulupiiriin, mutta Humalaperältä on myös käyty Petäjäveden puolella Liisalanperän koulussa. 1950-luvulla Humalamäen asukkaat yrittivät saada alueelle omaa koulua, mutta hanke ei toteutunut.
Vuodesta 1952 vuoteen 1999 Humalamäessä toimi Valkeisenmäen kauppa, jonka kauppa-autot kulkivat Jyväskylän maalaiskunnan ja kaupungin sekä Petäjäveden ja Korpilahden alueilla.
Sleipner

Sleipner Finland Oy on suomalainen teknologiayritys, joka valmistaa perävaunu- ja siirtoratkaisuja raskaiden työkoneiden siirtelyyn erityisesti kaivoksissa ja louhoksissa käytettäväksi.
Sleipner on kansainvälinen kasvuyritys, jonka asiakaskunta on maailmanlaajuinen. Suurin osa yrityksen tuotteista menee vientiin. Yrityksen myynti hoituu joko suoramyyntinä tai kumppaneiden kautta. Uusin kumppanuus on Sandvik Mining and Rock Solutions . Sleipnerin tuotteita käytetään viidellä mantereella.
Tuoteportfolio sisältää kaksi erilaista tuoteperhettä; Apuvaunut (E-sarja) ja matalat perävaunut (DB-sarja)
Historia.
Yritykset juuret ulottuvat 1990-luvulle, jolloin ensimmäinen apuvaunu suunniteltiin raskasta kaivinkonetta varten. Yritys toimitti ensimmäisen tuotteen Euroopan ulkopuolle vuonna 2004. Etelä-Amerikan jälkeen seuraavana uutena maanosana oli Afrikka vuonna 2005 ja Aasia vuonna 2007. USA avautui vuonna 2013. Vuoteen 2020 mennessä tuotteita oli toimitettu yli 50 maahan.
Vuonna 2016 yhtiön suurimmaksi omistajaksi tuli keskisuomalainen pääomasijoittaja MidInvest Oy.
Filippiinien jalkapalloliiga

Filippiinien jalkapalloliiga on miesten jalkapallon korkein sarjataso Filippiineillä. Sarja on perustettu vuonna 2017 ja sitä hallinnoi Filippiinien jalkapalloliitto.
Joukkueet 2024–2025.
Joukkueet kaudella 2024–2025:
Brumaire-luokka

Brumaire-luokka oli Ranskan laivaston 16 kaksoisrunkoisen sukellusveneen ( tammikuusta 1909 ) muodostama alusluokka, johon sisältyi alaluokkana kolmen sukellusveneen Bernoulli-luokka.
Baraboin varastoallas

Baraboin varastoallas () tai Baraboin tekojärvi on pienehkö tulva- ja makean veden läpivirtauksella joenuomasäilytysallas Mustanmeren alangon luoteisosassa virtaavalla Baraboijoella, Odessan piirissä, Odessan alueella, Ukrainassa.
Sijainti.
Varastoallas sijaitsee 0,75 kilometriä luoteeseen Myrnen kylästä ja 43,6 kilometriä Baraboijoen suulta. Hanke suunniteltiin valtion aluesuunnittelu- ja tutkimuslaitoksen Ukrpivdendiprovodgosp-instituutin toimesta ja rakennettiin 18 tuhannen hehtaarin suuruiselle alueelle vuosina 1976–1981. Avajaiset pidettiin vuonna 1981. Teplodarin kaupunki sijaitsee tämän tekojärven rannalla. Varastoaltaan oli määrä olla osa kaupungin ydinvoimalankompleksia, jonka rakentaminen kuitenkin keskeytettiin Tšernobylin ydinvoimalaitoksen katastrofin jälkeen vuonna 1986. Altaan käytöstä vastaa Odessan aluehallinto.
Kuvaus.
Baraboin tekojärven pituus on 5,2 kilometriä, suurin leveys 800 ja keskileveys 360 metriä, suurin syvyys 11,8 ja keskisyvyys 6,26 metriä. Järven koko tai peilipinta on 371 tai 382,5 hehtaaria, veden määrä noin 23,97 ja enimmäismäärä on 24 miljoonaa kuutiometriä. Järvi sisältää padon ja suojapadon, ylivuoto- ja vedenpoistoaukon, vedenottorakenteet ja vesikanavan. Pato sijaitsee varastoaltaan toisessa päässä, 0,75 kilometriä Myrnen kylästä luoteeseen, se on maaperäinen, paikallista savea, sen maksimikorkeus on 14,9 ja pituus harjulla 887 metriä, leveys harjanteella 8,0 ja ajorata 6 metriä. Tulvilta suojelemiseksi rakennettiin suojapato, jonka pituus 1,1 kilometriä ja leveys harjanteella 10 metriä.
Käyttö.
Baraboin varastoallas on kansallisesti tärkeä vesistö. Tämä tekojärvi on läpivirtausallas, jossa on luonnollisten lisäksi myös keinotekoisia täyttymislähteitä, kausiluonteinen virtaussäätö, suunniteltu vedenvaihto ja optimaalisen vedenpinnan vuosittainen ylläpitäminen. Viimeksimainittu varmistetaan kunnallisten vesihuoltopumppaamoiden avulla. Järvestä saadaan vettä Dnestrin vesihuolto- ja viemärijärjestelmän 14 pumppuaseman toimesta ja yleisen toimintatavan mukaan veden pumppaus tapahtuu huhtikuusta syyskuuhun. Luonnollisiin kuuluvat Baraboi- että Dnestrjoki ja lumensulamis- ja sadevedet 340 neliökilometrin suuruiselta alueelta. Vuonna 2011 Odessan alueneuvosto vuokrasi järven kalankasvatusta harjoittavalle yksityiselle yritykselle, mutta vuokrasopimus todettiin solmituksi lainsäädäntövastaisesti ja järvi palautettiin entiseen omistukseen joulukuussa vuonna 2021. Tällä hetkellä Baraboin tekojärvi on monimutkainen vedenhallintajärjestelmä, jota käytetään Etelä-Ukrainan, varsinkin Odessan piirin viljelymaiden kasteluun. Säilytysallas on osa Ala-Dnestrin kastelujärjestelmän toista vaihetta ja sen kastelualueen pinta-ala on 11 930 tai jopa 12 tuhatta hehtaaria. Järveä käytetään myös kalanviljelyyn ja virkistykseen. Kaupallisen kalanviljelyhankkeen mukainen tuottavuus on 300 kiloa kalaa hehtaarilta. Joulukuussa vuonna 2023 Baraboin tekojärveen päästettiin kasvamaan 39 000 hopeapaksuotsaa ja 5 000 karppia.
Styrallyylialkoholi

Styrallyylialkoholi (C8H10O) eli 1-fenyylietanoli on aromaattisiin alkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa liuottimena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa styrallyylialkoholi on väritöntä nestettä, jolla on miellyttävä ruusuja tai tyrnejä muistuttava kukkaismainen tuoksu. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja tolueeniin. Styrallyylialkoholi on kiraalinen yhdiste ja sillä on R(+)- ja S(-)-enantiomeerit.
Styrallyylialkoholia voidaan valmistaa pelkistämällä asetofenonia vedyttämällä. Toinen tapa on hapettaa etyylibentseeni peroksidikseen, joka reagoi propeenin kanssa styrallyylialkoholiksi ja propyleenioksidiksi.
Styrallyylialkoholia käytetään hajusteissa ja siitä valmistetaan niin ikään hajusteissa käytettäviä estereitä. Yhdistettä voidaan käyttää myös liuottimena ja styreenin valmistukseen.
Irene Unkarilainen

Irene (Piroska) Unkarilainen (kreik. "Eirene", Είρήνη, unk. "Árpád-házi Szent Piroska"; n. 1088 – 13. elokuuta 1134) oli Unkarin kuninkaan Ladislaus (László) I Pyhän tytär ja Bysantin keisarin Johannes II Komnenoksen puoliso. Ortodoksinen kirkko kunnioittaa häntä pyhimyksenä.
Elämä.
Irene syntyi Unkarin Árpád-sukuisen kuninkaan Ladislaus (László) I:n ja Adelheidin, Svaabian herttua Rudolfin tyttären esikoisena. Hän sai alun perin nimensä roomalaisen marttyyrin Priscan mukaan, joka perimätiedon mukaan oli ollut apostoli Paavalin ensimmäinen seuraaja Roomassa. Unkarissa Prisca-nimestä käytetään muotoa "Piroska." Hänellä oli ainakin yksi sisar, joka myöhemmin avioitui Volynian ruhtinaan Jaroslavin kanssa.
Prinsessa Piroska oli vain kaksivuotias, kun hänen äitinsä kuoli, ja viisi vuotta myöhemmin kuoli myös hänen isänsä, kuningas Ladislaus. Koska Ladislauksella ei ollut poikaperillistä, valtaan nousi hänen edesmenneen veljensä, kuningas Gézan poika Kálmán, jonka hovissa Piroska varttui.
Parantaakseen Unkarin ja Bysantin välejä, jotka olivat kärsineet valtapyrkimysten törmäyksistä Balkanilla, kuningas Kálmán kihlasi vuonna 1104 nuoren serkkunsa Piroskan Bysantin kruununperillisen Johanneksen, keisari Aleksios I Komnenoksen pojan ja kanssahallitsijan kanssa. Avioliitto solmittiin vuoden 1105-1106 taitteessa. Tässä yhteydessä Piroska kääntyi ortodoksiseen uskoon ja otti nimen Irene (’Rauha’), jota olivat kantaneet monet Bysantin keisarinnat, myös hänen anoppinsa Irene Dukaina.
Johannes II Komnenos nousi keisariksi 1118. Hänen rinnallaan keisarinna Irene ei suoranaisesti osallistunut politiikkaan, mutta vuonna 1127 hänen kerrotaan yrittäneen aktiivisesti sovitella unkarilaisten sukulaistensa, kuningas Tapani II:n ja tämän sedän, Bysanttiin paenneen Álmosin, kuningas Kálmánin veljen valtataistelua. 
Bysanttilainen historiankirjoitus ylistää keisarinnan lempeää, sovinnollista luonnetta, hänen hartauttaan ja hyväntekeväisyyttään. Hän perusti Konstantinopoliin Pantokrator-luostarikompleksin, jonka yhteydessä toimi vanhainkoti, sairaala ja orpokoti. Keisarinna Irenen kerrotaan aktiivisesti osallistuneen luostarin suunnitteluun arkkitehti Nikeforoksen kanssa ja eläneen itse luostarissa jonkin aikaa ”nunna Ksenian” nimellä. 
Irenelle ja keisari Johannekselle syntyi kahdeksan lasta: neljä tytärtä ja neljä poikaa, joista Aleksios Komnenos oli vuosina 1122–1142 isänsä kanssahallitsija ja Manuel I Komnenos nousi 1143 isänsä jälkeen keisariksi. 
Kuolema ja muisto.
Irene kuoli 1134 Bithyniassa sotaretkellä, jonne hän oli seurannut puolisoaan. Hänet haudattiin Komnenos-dynastian hautakappeliin, Pantokrator-luostarin Pyhän Mikaelin kirkkoon. Hänen vihreästä marmorista valmistettu sarkofaginsa on sittemmin siirretty Hagia Sofiaan. Ortodoksinen kirkko kunnioittaa häntä pyhimyksenä; hänen liturginen muistopäivänsä on hänen kuolinpäivänsä 13. elokuuta.
Linda L. Fagan

Linda Lee Fagan (s. heinäkuu 1963 Columbus, Ohio) on yhdysvaltalainen neljän tähden amiraali, joka toimi Yhdysvaltain rannikkovartioston komentajana vuosina 2022–2025.
Fagan valmistui United States Coast Guard Academysta oppiarvolla meritieteessä. Hän sai myös luonnontieteiden maisterin oppiarvon Washingtonin yliopistosta ja humanististen tieteiden maisterin oppiarvon kansainvälisessä turvallisuudessa National Defense Universityn Industrial College of the Armed Forcesista. Faganista tuli 1. kesäkuuta 2022 ensimmäinen naispuolinen Yhdysvaltain rannikkovartioston komentaja. Hän on myös ensimmäinen naispuolinen yhdysvaltalainen neljän tähden amiraali. Ennen nimittämistään rannikkovartioston komentajaksi Fagan oli toiminut rannikkovartioston Tyynenmeren alueen päällikkönä ja rannikkovartioston varakomentajana.
Donald Trumpin astuttua virkaan Fagan erotettiin tehtävistään rannikkovartioston komentajana 21. tammikuuta 2025, vaikka hänet oli nimitetty neljän vuoden kaudelle. Päätöstä perusteltiin johtajuuden puutteella, operatiivisilla epäonnistumisilla ja kyvyttömyydellä edistää rannikkovartioston strategisia päämääriä. Fagania syytettiin myös liiallisesta keskittymisestä moninaisuuden, yhdenvertaisuuden ja osallisuuden (DEI) edistämiseen. Elon Musk kommentoi erottamispäätöstä kirjoittamalla, että “Yhdysvaltain armeijan ja rajaturvallisuuden heikentäminen“ käyttämällä varoja “rasistiseen ja seksistiseen DEI-hölynpölyyn“ ei ollut enää hyväksyttävää. Uudeksi virkaa tekeväksi rannikkovartioston komentajaksi nimitettiin Kevin Lunday.
Fagan on John J. Faganin leski. Hänellä on tytär.
Matti Brandt

Matti Kalevi Brandt (16. marraskuuta 1928 Lohja – 8. syyskuuta 2012) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Kuningas Learin ja Niskavuoren Juhanin roolit.
Ura.
Matti Brandt syntyi peltiseppä Paul Brandtin ja Aili Lindströmin perheeseen. Brandt opiskeli Suomen teatterikoulussa 1954–1957. Musiikkia hän opiskeli 1950–1970 useiden eri opettajien johdolla. Brandt aloitti näyttelijänä Joensuun kaupunginteatterissa 1957–1963 ja jatkoi Hämeenlinnan kaupunginteatterissa 1963–1975. Pisin kiinnitys hänellä oli Kotkan kaupunginteatteriin 1975–1991, jonka jälkeen hän jäi eläkkeelle.
Aivan uransa alkuvaiheessa Brandt näytteli pieniä rooleja Suomen Kansallisteatterissa, kuten isä Pyryn roolin ("Leena Lelumaassa") vuonna 1955. Hänen myöhempiä teatteriroolejaan olivat esimerkiksi Tevje ("Viulunsoittaja katolla"), kuningas Lear ("Kuningas Lear"), Jalle ("Katupeilin takana") ja Lukasson ("Miehen kylkiluu"). Hän näytteli niin ikään Niskavuoren Juhanin ("Niskavuoren nuori emäntä") ja Totin ("Totin perhe") roolit.
Brandt oli häävieraana Valentin Vaalan historiallisessa komediassa "Nummisuutarit" vuonna 1957. Televisiosarjassa "Sherlokit" (1981) hänellä oli nimismiehen rooli.
Yleisurheilun Suomen olympiakarsinnat 1952

Yleisurheilun Suomen olympiakarsinnat 1952 järjestettiin Helsingissä kahdessa osassa; ensin maratoonareille Helsingissä 22. kesäkuuta tulevaa olympiamaratonrataa noudattaen lähdön ja maalin ollessa olympiastadionilla. Kenttälajien olympiakarsinnat järjestettiin myös Helsingin olympiastadionilla kolmena päivänä. Ensimmäisenä päivänä 2. heinäkuuta oli naisten karsintakisat ja 10-ottelun 1.päivä. Toisena päivänä 3. heinäkuuta oli ensimmäinen osa miesten lajeja, 10-ottelun 2.päivä sekä naisten 100 metrin karsintakisa. Kolmantena päivänä oli loput miesten rata- ja kenttälajeista.
Mitalistit.
Miesten karsinnan tulokset.
Yleisurheilujoukkueen valinnan suoritti 5. heinäkuuta yleisurheilun yhteistoimintavaliokunta, joka esitti listan edelleen olympiakomitealle, joka teki joitain poistoja listalta. Yhteistoimintavaliokunnassa suoritettiin useita äänestyksiä ennen listan esittämistä olympiakomitealle. Näkyvimmät muutokset listalle tulivat miesten korkeushypyssä ja maratonjuoksussa ja 3 000 metrin estejuoksussa. Korkeushypyn voittajaa Keijo Ketolaa ei valittu, sillä hän ei ollut kauden aikana ylittänyt vaadittua olympiarajaa 187 cm. Toinen poikkeama tuli maratonilla, jossa kolmanneksi tulleen Eino Pulkkisen sijaan valittiin kuudenneksi olympiakarsinnassa tullut Veikko Karvonen. Perusteluna se, että Karvonen oli edellisellä kaudella voittanut niin Suomen mestaruuden, Pohjoismaiden mestaruuden kuin kansainvälisen Hollannin maratonin. Pulkkisella vastaavasti tulokset olivat olleet heikompia edellisellä kaudella. Estejuoksussa Olavi Rinteenpään toinen sija 10 000 metrin olympiakarsinoissa ei tyydyttänyt, joten hänet valittiin estejuoksuun, jossa hänellä oli aiempia hyviä näyttöjä. Näin kolmanneksi tullut Teuvo Vartiainen jäi pois olympiajoukkueesta. 
Lopullinen yleisurheilujoukkueen koko oli näin 69 urheilijaa, joista 13 naista.
Martin Luther King, Jr. Plaza

Martin Luther King, Jr. Plaza on rautatieasema Toledossa Ohiossa Yhdysvalloissa. Asemarakennus, joka avattiin vuonna 1950, on Toledo-Lucas County Port Authorityn omistuksessa. Nykyisen nimensä Martin Luther Kingin mukaan se sai vuonna 2001. Asemalla pysähtyvät useat kaukoliikenteen bussivuorot.
Charlotta Europaeus

Katarina Charlotta Europaeus (1794, Savitaipale – 21. huhtikuuta 1858, Savitaipale) oli suomalainen opettaja, kääntäjä ja Suomen ensimmäinen naispuolinen kansanrunouden kerääjä.
Elämä.
Charlotta Europaeus syntyi 1794 Savitaipaleella kirkkoherra Peter Adolf Europaeuksen tyttärenä. Hänen velipuolensa oli kansanrunouden kerääjä ja kielentutkija D. E. D. Europaeus. Kirkkoherra Europaeus tunnettiin oppineena ja kielitaitoisena miehenä, mutta tytär Charlottan koulunkäynnistä ei ole varmaa tietoa; hän on saattanut käydä Viipurissa toiminutta saksankielistä tyttökoulua ("Demoisellen-Schule") tai sitten saanut opetusta vain kotonaan. Charlottan 1840-luvun alussa kirjoittamista kirjeistä ilmenee, että hän oli asunut eri kaupungeissa, ainakin Pietarissa ja Vaasassa, työskennellen säätyläisperheissä lastenhoitajana tai kotiopettajana, ja puhui sujuvasti ruotsin kielen ohella ranskaa, saksaa ja venäjää. Suomen kieltä hän ei ymmärrettävistä syistä ainakaan kirjoittanut yhtä sujuvasti. Vuonna 1848 kirjoittamassaan kirjeessä hän tunnustaa: ”Aivan vähän olen minä tätä Isänmaan kieltä kirjoituksessa harjoittanut.”
Kansanrunojen keräämisen Charlotta Europaeus aloitti vasta keski-ikäisenä, mahdollisesti velipuolensa D. E. D. Europaeuksen sekä tämän työtoverin, tuolloin nuoren maisterin Henrik August Reinholmin kannustamana. Vuodesta 1848 lähtien hän lähetti Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kokoelmiin, aluksi Reinholmin välityksellä, muistiin merkitsemiään kansanrunoja, loruja ja arvoituksia, sanatietoja sekä tietoja kansantavoista. Charlotta Europaeuksen kokoelmassa Seuran arkistossa on kaikkiaan 219 runoa, 236 sananlaskua ja 72 arvoitusta, jotka on kerätty Suomenniemeltä ja Jaakkimasta, yksi loru myös Kivennavalta. Lisäksi kokoelmaan sisältyy virolaisia satuja, jotka Charlotta Europaeus on kääntänyt saksaksi.
Vuonna 1849 Pietarissa käynnistyi suomalaisen seurakunnan kirkkoherran K. V. Sirénin perustama tyttökoulu, jonka opettajaksi Charlotta Europaeus kutsuttiin. Ilmeisesti terveyssyistä hän ei kuitenkaan voinut pitkään jatkaa tässä työssä vaan muutti 1852 maaseudulle, Kivennavalle. Sieltä käsin hän oli kirjeenvaihdossa baltiansaksalaisen lääkärin ja kulttuurivaikuttajan Georg Julius von Schultzin (”Dr. Bertram”) kanssa, johon oli oletettavasti tutustunut Pietarissa. Charlotta Europaeus lähetti von Schultzille keräämiään tietoja suomalaisten kielestä, kulttuurista ja kansanperinteestä sekä saksantamiaan suomalaisia runoja, muun muassa laajan kokoelman Kantelettaren runojen saksannoksia. Tähän aineistoon luultavasti paljolti perustuu von Schultzin teos "Jenseits der Scheeren, oder der Geist Finnlands. Eine Sammlung finnischer Volksmärchen und Sprichwörter" (’Luotojen tuolla puolen, eli Suomen henki. Kokoelma suomalaisia kansansatuja ja sananlaskuja’), joka ilmestyi Leipzigissa 1854. Kirjoittaja, ”Dr. Bertram”, on omistanut teoksen ”demoiselle Charlottalle”. 
Viimeisinä vuosinaan Charlotta Europaeus asui Jaakkimassa sisarensa Annan luona, joka oli naimisissa kirkkoherra Peter Platanin kanssa. Hän kuoli Savitaipaleen lukkarilassa 21. huhtikuuta 1858.
Aiheesta muualla.
Charlotta Europaeuksen kokoelma
Leadville

Leadville on kaupunki Yhdysvaltojen Coloradon osavaltiossa Laken piirikunnassa. Se on saanut alkunsa kulta- ja hopearyntäyksissä 1800-luvun loppupuoliskolla. Aikanaan kaupungissa oli joitakin kymmeniätuhansia asukkaita, mutta hopean hinnan romahdettua vuosisadan loppupuolella kaupunki taantui. Vuonna 2020 Leadvillen asukasluku oli 2 633.
Maantiede.
Leadville sijaitsee Yhdysvaltojen Coloradon osavaltiossa Laken piirikunnassa. Alue on osa Kalliovuoria. Leadville on 3 109 metrin korkeudella merenpinnasta ja se on näin hieman määrittelytavasta riippuen Yhdysvaltojen korkeimmalla sijaitseva kaupunki. Kaupungin vieressä kohoaa Mount Sherman ja lähellä sijaitseva Mount Elbert (4 399 m) on Coloradon korkein vuori.
Historia.
Leadville perustettiin, kun lähellä sijaitsevasta California Gulchista löytyi kultaa vuonna 1860. Kultaryntäys alueelle toi pian paikalle 10 000 asukasta. Vielä merkittävämpi löytö kaupungin kannalta tehtiin vuonna 1877, kun paikalta löytyi hopeaa. Hopearyntäys kasvatti kaupungin asukasluvun 30 000:n. Kasvavan asukasluvun mukana perustettiin hotelleja, saluunoja, kauppoja, kouluja ja bordelleja. Kaupungin keskustassa on edelleen useita aikakauden viktoriaanisia rakennuksia, kuten Delaware Hotel, Tabor Opera House ja Silver Dollar Saloon. Vuonna 1880 Leadvilleen kulki kolme rautatietä. Vuosien 1878 ja 1884 välillä hopeaa oli kaivettu 54 miljoonaa unssia. Kaupungin kukoistus ei kestänyt kuitenkaan loputtomiin. Hopean hinta oli romahtanut vuoteen 1893 mennessä ja kaupunki taantui hintojen mukana nopeasti.
Nykyisin kaupunkiin suuntautuu matkailua. Nähtävyydet liittyvät kaupungin historiaan kaivoskaupunkina. Läheisellä Mount Elbertillä sijaitsee kunnan omsitama Ski Cooperin laskettelukeskus. Kaupungin vanha historiallinen kaupunginosa on suojeltu vuonna 1966.
Väestö.
Leadvillen asukasluku oli Yhdysvaltojen vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan 2 633.
Aleksandr Nikišin

Aleksandr Nikišin (s. 2. lokakuuta 2001 Orjol, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Nikišin edustaa NHL-joukkue Carolina Hurricanesia. Huhtikuussa 2025 hän teki kaksivuotisen tulokassopimuksen joukkueen kanssa.
Carolina Hurricanes varasi Nikišinin kolmannella kierroksella 69. varausvuorolla . Ennen NHL:ään siirtymistä hän edusti KHL:ssä HK Spartak Moskovan ja SKA Pietarin joukkueita. Nikišin on pelannut 288 KHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt 57 maalia ja 122 syöttöä eli yhteensä 179 tehopistettä. Nikišin on pelannut 35 KHL:n pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt kahdeksan maalia ja seitsemän syöttöä eli yhteensä 15 tehopistettä. Nikišin saavutti hopeaa Venäjän olympiakomitean joukkueessa Pekingin talviolympialaisissa 2022. Uran tilastot päivitetty 11. huhtikuuta 2025.
Martina Zvěřinová

Martina Zvěřinová (s. 1983) on tšekkiläinen suunnistaja. MM-kilpailuissa Zvěřinová saavutti hopeaa viestissä Savoien MM-kilpailuissa 2011. Henkilökohtaisilla matkoilla hänen paras saavutuksensa on keskimatkan 22. sija samalta vuodelta. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on pitkän matkan 15. sija Primorskon EM-kilpailuissa 2010. Sama tulos on myös hänen paras sijoituksensa yksittäisessä suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän saavutti parhaimmillaan 40. sijan vuonna 2025. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti maailmanmestaruuden pitkällä matkalla vuonna 2003 ja hopeaa viestissä vuonna 2001.
Elena Lasconi

Elena Lasconi (s. 24. huhtikuuta 1972) on romanialainen toimittaja ja poliitikko, joka oli ehdokkaana vuoden 2024 mitätöidyissä presidentinvaaleissa.
Tausta ja yksityiselämä.
Lasconi syntyi Hațegin kaupungissa 1972. Hän opiskeli aluksi Devan kaupungissa, mutta valmistui lopulta kandidaatiksi Bukarestin taloustieteellisestä akatemiasta vuonna 2001. Vuosina 1995–1996 Lasconi työskenteli kotikaupungissaan paikallisradiossa. Seuraavana vuonna hän siirtyi Pro TV -kanavan toimittajaksi, jossa hän työskenteli vuoteen 2020 asti.
Lasconi on ollut naimisissa kerran ja tästä liitosta hänellä on yksi tytär. Vuonna 2012 hän meni uusiin naimisiin Cătălin Georgescun kanssa. Pari tapasi British Councilin järjestämällä englanninkurssilla. Äidinkielensä lisäksi Lasconi osaa myös ranskaa ja venäjää sekä jonkin verran englantia.
Poliittinen ura.
Lasconi lähti politiikkaan vuoden 2020 paikallisvaaleissa, jossa hänet valittiin Câmpulungin kaupungin pormestariksi. Hänen vastaehdokkaansa oli istuva sosiaalidemokraatteja edustava pormestari Liviu Țâroiu. Pormestarina hän on pyrkinyt tuomaan kaupunkia esille matkailukohteena niin Romaniassa kuin ulkomaillakin.
Vuoden 2024 eurovaalien jälkeen Pelastakaa Romania -liiton puheenjohtaja Cătălin Drulă erosi huonon vaalituloksen takia. Lasconi valittiin uudeksi puheenjohtajaksi saatuaan 68 % puoluekokouksen delegaattien äänistä 26. kesäkuuta.
Lasconi selvityi presidentinvaaleissa toiselle kierrokselle, jossa hänen oli tarkoitus kohdata Călin Georgescu. Maan korkein oikeus kuitenkin mitätöi vaalit kahta päivää ennen toista kierrosta.
Maaliskuussa 2025 Lasconi ilmoitti lähtevänsä ehdokkaaksi toukokuussa järjestettävissä presidentinvaaleissa. Kuukautta myöhemmin USR kuitenkin ilmoitti, että se tulee virallisesti Bukarestin pormestarina toimivaa sitoutumatonta Nicușor Dania presidentinvaaleissa. Lasconi syytti puoluettaan "poliittisesta teloituksesta", koska päätös oltiin tehty epävirallisessa kokouksessa eikä se sen vuoksi ollut Lasconin mukaan pätevä.
Poliittisia kantoja.
Lasconia on luonnehdittu länsimieliseksi.
Hani i Elezit

Hani i Elezit () on kaupunki ja kunta Kosovossa. Se sijaitsee Kosovon kaakkoisosassa Ferizaj’n piirissä. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väkiluku oli 9 403 asukasta.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Hani i Elezitin 9 403 asukkaasta 9 357 oli albaaneja ja 42 bosniakkeja. 2 asukasta kuului muihin etnisiin ryhmiin ja 2 ei määritellyt etnisyyttään.
Florescent

Ava ”florescent” Eugene (s. 11. syyskuuta 2006) on kanadalainen "Valorant"-ammattilainen. Hän edustaa nykyään Apeks-joukkuetta, ja hänestä tuli syyskuussa 2024 historian ensimmäinen nainen, joka pelaa "Valorantin" ammattilaissarjassa VCT:ssä.
Florescent aloitti uransa Valorantissa vuonna 2020 vain 14-vuotiaana ja teki ensimmäisen ammattilaisdiilinsä 16-vuotiaana Misfits Blackin kanssa. Vuonna 2023 hän siirtyi Version1:een ja nousi esiin, ja marraskuussa hän liittyi Shopify Rebellioniin, jonka johdolla joukkue voitti kaksi peräkkäistä Game Changersin maailmanmestaruutta. Tämä nosti hänet VCT-joukkueiden huomion kohteeksi, ja hänestä tuli ensimmäinen pelaaja, joka siirtyi Game Changersista VCT:hen.
Florescent on transnainen, ja hänen sukupuolensa on herättänyt keskustelua, mutta Game Changers -liiga on tarjonnut mahdollisuuksia kaikille marginaalisten sukupuolten edustajille, eikä hänen osallistumisensa ole ollut ristiriidassa liigan periaatteiden kanssa. Hän teki debyyttinsä VCT:ssä 2025 Apeksin riveissä, vaikka joukkue hävisi Gentle Matesille, mutta hänen yksilösuorituksensa oli silti merkittävä.
Florescent on erikoistunut duelist-rooliin ja pelaa usein agenteilla kuten Yoru, Raze ja Neon. Vaikka Apeksin viimeisimmät VCT-ottelut ovat päättyneet tappioihin, florescentin henkilökohtainen suoritus on ollut tasainen. Hänellä on aiempaa kokemusta useista joukkueista ja hän on pelannut kansainvälisellä tasolla vuodesta 2022.
Tanner Tessmann

Francis Tanner James Tessmann (s. 24. syyskuuta 2001 Birmingham, Alabama) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Lyonia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Tessmann aloitti jalkapalloilun kotikaupunkinsa seurassa Alabama FC:ssä, josta hän siirtyi vuonna 2016 FC Dallasin junioriakatemiaan. Tessmann pelasi kauden 2019 lainalla Yhdysvaltain kolmannella sarjatasolla North Texas SC:ssä, jossa hän pelasi 14 runkosarjaottelua ja teki yhden maalin.
Tessmann debytoi FC Dallasin edustusjoukkueessa 1. maaliskuuta 2020 MLS:n kauden avausottelussa Philadelphia Unionia vastaan, jossa hän pelasi täydet minuutit ja antoi yhden maalisyötön. Tessmann pelasi kaudella 2020 MLS:ssä 19 runkosarjaottelua sekä kaksi pudotuspeliottelua. Kaudella 2021 hän ehti pelata seitsemän MLS-ottelua.
Heinäkuussa 2021 Tessmann siirtyi FC Dallasista nelivuotisella sopimuksella italialaisseura Veneziaan. Tessmann pelasi debyyttikaudellaan Veneziassa 20 Serie A:n ottelua Venezian pudotessa kauden päätteeksi Serie B:hen. Tessmann teki ensimmäisen maalinsa Venezian pelaajana 11. joulukuuta 2022 Serie B:n ottelussa Cosenzaa vastaan. Tessmann pelasi Serie B:ssä kausilla 2022–2024 yhteensä 69 ottelua ja teki kolme maalia. Hän teki voittomaalin Serie A:n nousukarsintojen välierien toisessa osaottelussa Palermoa vastaan toukokuussa 2024 ja pelasi täydet minuutit jokaisessa viidessä nousukarsintaottelussa. Venezia voitti nousukarsinnat ja nousi kaudeksi 2024–2025 takaisin Serie A:han.
Elokuussa 2024 Tessmann siirtyi Veneziasta ranskalaisseura Olympique Lyoniin viisivuotisella sopimuksella. Siirtosummaksi uutisoitiin kuusi miljoonaa euroa. Debyyttikaudellaan Lyonissa Tessmann pelasi Ligue 1:ssä 25 ottelua ja teki maalin 20. huhtikuuta 2025 Saint-Étienneä vastaan. Tessmann debytoi Eurooppa-liigassa 26. syyskuuta 2024 kauden avausottelussa Olympiakosta vastaan, jossa hän tuli vaihdosta kentälle Nemanja Matićin tilalle ottelun 68. minuutilla. Tessmann pelasi Eurooppa-liigassa yhdeksän ottelua kaudella 2024–2025. 
Maajoukkueura.
Tessmann toimi Yhdysvaltain joukkueen kapteenina kesäolympialaisissa 2024 ja pelasi täydet minuutit jokaisessa neljässä ottelussa Yhdysvaltain pudotessa puolivälierissä Marokolle lukemin 4–0. 
Yhdysvaltain jalkapalloliitto palkitsi Tessmannin tammikuussa 2025 vuoden parhaana nuorena yhdysvaltalaispelaajana.
Tessmann pelasi ensimmäistä kertaa Yhdysvaltain A-maajoukkueessa 1. helmikuuta 2021 ystävyysottelussa Trinidad ja Tobagoa vastaan. Seuraavan maaottelunsa hän pelasi syyskuussa 2023 Uzbekistania vastaan. Huhtikuun 11. päivään 2025 mennessä hän on pelannut kahdeksan A-maaottelua.
Bà Thiên Hậun temppeli

Bà Thiên Hậun temppeli () on kiinalainen temppeli Vietnamin Hồ Chí Minhin kaupungissa eli Saigonissa Chợ Lớnin kaupunginosassa. Temppeli on peräisin vuoden 1760 paikkeilta ja se on omistettu merenjumalatar Thiên Hậulle (Mazu). 
Kohde.
Temppeli sijaitsee Vietnamin Hồ Chí Minhin kaupungissa eli Saigonissa Chợ Lớnin kaupunginosassa. Sen sisäänkäynnillä Nguyễn Trãi -tien varrella on rautakaiteinen portti. Temppelin ulkokatto on koristeltu pienin kiinalaistyylisin posliiniveistoksin. Temppelin sisäpuolella on osittain katettu sisäpiha. Pihalla poltetaan suitsukkeita ja koristeluna on katon tapaan posliiniveistoksia. Temppelin pääalttarilla on kolme jumalatarta esittävää veistosta.
Temppelin pääalttarin pääpatsasta kuljetetaan näytillä ympäri Chợ Lớnia vuosittain 3. kalenterikuun 23. päivä. Temppelissä on suuri pronssinen kello, jota soitetaan temppelin saadessa lahjoituksia. Temppeli on suosittu nähtävyys etenkin hongkongilaisille ja taiwanilaisille matkailijoille.
Historia.
Bà Thiên Hậun temppelin rakennuttivat kantonilaiset kiinalaiset vuoden 1760 paikkeilla. Paikalle oli noihin aikoihin asettunut suuria määriä siirtolaisia Kiinan eteläosista. Thiên Hậu on eteläkiinalainen merenjumalatar, jonka palvonta on levinnyt etenkin alueelta lähteneiden siirtolaisten ja merimiesten mukana muihin maihin. Temppelissä on tehty korjauksia ja laajennustöitä vuosina 1800, 1842, 1882, 1890 ja 1916.
Anna Hierta-Retzius

Anna Wilhelmina Hierta-Retzius (24. elokuuta 1841 Tukholma – 21. joulukuuta 1924 Tukholma) oli ruotsalainen naisasianainen ja filantrooppi. Hänen isänsä oli sanomalehtikustantaja Lars Johan Hierta, ja Hierta-Retzius omaksui kotoa liberaalit näkemykset sekä hyväntekeväisyyden merkityksen. Isän kuoltua hän perusti perintörahoilla sisarustensa kanssa säätiön, joka tuki muun muassa vähävaraisia perheitä ja naisasialiikkeen toimintaa. Hän perusti myös kouluja työväenluokkaisille tytöille sekä järjesti iltapäivätoimintaa koululaisille. Hierta-Retziuksen tuttavapiiriin lukeutuivat muun muassa Fredrika Bremer ja Ellen Key. Hierta-Retzius tuki rahallisesti myös miehensä Gustaf Retziuksen tutkimustyötä, ja he ostivat yhdessä "Aftonbladetin" 1880-luvulla. Pariskunnan vielä 1800-luvun puolivälissä radikaalit liberaalit näkemykset olivat kuitenkin vuosisadan lopulla jääneet jo jälkeen uudemmista virtauksista, ja he muuttuivat konservatiivisiksi. Hierta-Retzius ryhtyi vanhoilla päivillään muun muassa vastustamaan naisten äänioikeutta sekä avioliitossa elävien naisten oikeutta hallita omaisuuttaan. Retziusten avioliitto oli tiivis, mutta he eivät toiveistaan huolimatta saaneet lapsia.
Estádio Municipal de Aveiro

Estádio Municipal de Aveiro on Aveiron kaupungissa Portugalissa sijaitseva jalkapallostadion. Stadion avattiin vuonna 2003, ja sen suunnitteli Tomás Taveira. Stadionille mahtuu hieman yli 30 000 katsojaa.
Estádio do Marítimo

Estádio do Marítimo on Funchalissa, Madeiran saarella Portugalissa sijaitseva jalkapallostadion. Stadion avattiin vuonna 1927, ja sen kapasiteetti on hieman yli 10 000 katsojaa.
Sanna Fast

Sanna Fast (s. 1998) on ruotsalainen suunnistaja. MM-kilpailuissa Fastin paras saavutus henkilökohtaisilla matkoilla on keskimatkan hopeamitali Kuopion MM-kilpailuissa 2025. Hän voitti maailmanmestaruuden Ruotsin viestijoukkueessa.EM-kilpailuissa on keskimatkan kymmenes sija Rakveren EM-kilpailuissa 2022. Yksittäisessä suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa hän on parhaimmillaan sijoittunut kolmanneksi Ceska Lipan keskimatkalla vuonna 2023. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti viestin maailmanmestaruuden vuonna 2017 ja hopeaa keskimatkalla vuonna 2018. Fast on voittanut Venlojen viestin IFK Göteborg Orienteringin joukkueessa vuosina 2022, 2023 ja 2025.
Anna Hofman-Uddgren

Anna Maria Victoria Hofman-Uddgren (o.s. Hammarström; 23. helmikuuta 1868 Tukholma – 1. kesäkuuta 1947 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja elokuvaohjaaja. Häntä pidettiin pitkään Ruotsin ensimmäisenä naispuolisena elokuvaohjaajana, mutta nykyisin kyseisen tittelin katsotaan kuuluvan Ebba Lindkvistille.
Hofman-Uddgren syntyi avioliiton ulkopuolisena lapsena, ja hän itse uskoi isänsä olevan Oskar II. Kuningas antoi äidille jonkin verran elatusapua ja rahoitti tyttären muuton 17-vuotiaana Pariisiin, missä hän oppi kieltä, kulttuuria ja esiintymistaitoja. Hofman-Uddgrenin mentorina Ranskassa toimi oopperalaulaja Augusta Öhrström, jonka kautta hän myös tutustui useisiin ruotsalaisiin taiteilijoihin. Kun Oskarille selvisi, että Hofman-Uddgren oli Pariisissa luomassa uraa artistina, hän lopetti rahallisen tukensa. Hofman-Uddgrenin täytyi tämän jälkeen ansaita itse elantonsa esiintymällä, ja hän päätyi muun muassa teatteriseurueen mukana Italiaan. Samoihin aikoihin hän tutustui ranskalaiseen aatelismieheen ja tuli raskaaksi. Mies jätti hänet raskauden tultua ilmi ja Hofman-Uddgren joutui palaamaan Ruotsiin, missä hän synnytti tyttären kesällä 1891.
Ruotsiin palattuaan Hofman-Uddgren alkoi tehdä kiertueita ja löi läpi varietee-esityksillään Djurgårdenissa vuonna 1893. Hän oli tuolloin juuri vaihtanut syntymänimensä Hammarströmin taiteilijanimeensä Hofmaniin. Hänestä tuli vuosisadan vaihteen tukholmalaisen viihde-elämän keskeisiä henkilöitä. Kun väkiviinan tarjoilu varieteeteatterissa kiellettiin vuonna 1896, monet miesomistajat jättivät alan ja teatterien pyörittäminen siirtyi enemmän naisille, ja myös Hofman-Uddgrenista tuli teatterinjohtaja. Alun vaikeuksien jälkeen – teatteri paloi maan tasalle vuonna 1899 – hän saavutti suurta menestystä. 
Elokuva oli tullut Ruotsissa tunnetuksi Tukholmassa vuonna 1897 järjestetyn suuren taide- ja teollisuusnäyttelyn yhteydessä, ja Hofman-Uddgren otti sen pian osaksi teatterinäytöksiään. Vuonna 1911 hän ohjasi itse ensimmäisen elokuvansa, "Stockholmsfrestelser", jossa näytteli muun muassa Gösta Ekman. Seuraavana vuonna hän ohjasi August Strindbergin romaaniin perustuvan "Fadrenin". Kaikkiaan hän ohjasi kuusi elokuvaa. Käsikirjoituksessa avusti usein hänen miehensä, toimittaja Carl Gustaf Uddgren. Pariskunta sai yhdessä viisi lasta.
Hofman-Uddgren katosi julkisuudesta 1920-luvun alussa ja keskittyi perhe-elämään. Hän kuoli 79-vuotiaana 1947, ja hänet on haudattu Skogskyrkogårdeniin.
Amrapali Gan

Amrapali “Ami“ Gan on intialaissyntyinen, Yhdysvaltoihin asettunut yritysjohtaja.
Gan syntyi Mumbaissa. Hän sai kandidaatin oppiarvon tiedotus- ja suhdetoiminnassa sekä organisaatioviestinnässä California State Universitysta Los Angelesista. Gan aloitti uransa markkinoinnin parissa Pepsicossa vuonna 2007. Sittemmin hän työskenteli Red Bullin, Quest Nutritionin ja losangelesilaisen kannabiskahvilan palveluksessa. Gan pääsi syyskuussa 2020 aikuisviihdealusta Onlyfansin markkinointi- ja viestintäjohtajaksi. Joulukuussa 2021 Onlyfansin perustaja Tim Stokely ilmoitti luopuvansa asemastaan ja yhtiön uudeksi toimitusjohtajaksi tulevan Ganin.
Heinäkuussa 2023 ilmoitettiin, että Gania seuraa Onlyfansin toimitusjohtajana Keily Blair. Gan oli perustanut markkinointiyhtiö Hoxton Projectsin.
Lucro Sucio; Los Ojos del Vacío

Lucro Sucio; Los Ojos del Vacío on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen The Mars Voltan yhdeksäs studioalbumi. Albumi julkaistiin huhtikuussa 2025.
Albumi vuodettiin julkisuuteen kuukausia ennen virallista julkaisupäivää eikä yhtye reagoinut vuotoon millään tavalla. Yhtye sen sijaan esitti albumin kappaleita konserteissaan ennen albumin julkaisua ja julkisti albumin julkaisupäivämäärineen alkuvuoden 2025 aikana albumin vuotamisen jo tapahduttua.
Anastasija Dzjanisava

Anastasija Valerjeuna Dzjanisava (; s. 1993 Minsk, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen suunnistaja. MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia sprintissä Strömstadin MM-kilpailuissa 2016. Sama tulos on myös hänen paras sijoituksensa suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on sprintin 12. sija Tessinin EM-kilpailussa 2018. Nuorten MN-kilpailuissa hän saavutti pronssia sprintissä vuonna 2013.
Työläis- ja Talonpoikaisnaisten Lehti

Työläis- ja Talonpoikaisnaisten Lehti (alk. Naistyöläinen) oli vuosina 1925-1930 ilmestynyt suomalainen aikakauslehti. Se perustettiin kommunistisen naisliikkeen lehdeksi , kun viranomaiset olivat lakkauttaneet "Työläisnaisen" vuonna 1923. Lehden neljä ensimmäistä numeroa ilmestyivät nimellä "Naistyöläinen". "Työläis- ja Talonpoikaisnasten Lehti" painettiin Helsingissä Työn Kirjapainossa, joka vastasi myös muista SSTP:n ja STPV:n lehdistä.
Päätoimittajien ohella "Työläis- ja Talonpoikaisnaisten Lehden" toimittajina työskentelivät muun muassa Lyyli Heinonen, Martta Lehtonen, Betty Peltonen ja Rosa Sillanpää. Lehdessä julkaistiin myös neuvostoliittolaisista lehdistä kuten "Työläis- ja talonpoikaisnaisesta" lainattua materiaalia. Avustajakuntaan kuului Neuvostoliitossa asuneita suomalaisia kommunisteja kuten Olga Manner, Hanna Malm, Aino Kuusinen, Aura Kiiskinen ja Lyyli Latukka.
Lehti lakkautettiin useiden muiden kommunistilehtien tavoin maaherra Bruno Jalanderin määräyksestä kesäkuussa 1930. Päätoimittaja Ida Reijonen tuomittiin heinäkuussa 7 kuukauden vankeuteen kehotuksesta valtiopetokseen erään lehdessä julkaistun artikkelin vuoksi. Lakkautus vahvistettiin myöhemmin saman syksynä niin sanottujen kommunistilakien nojalla.
Juhani Ruuskanen

Arvo Aukusti Juhani Ruuskanen (s. 26. toukokuuta 1947 Pihtipudas) on suomalainen ilmansuojelun emeritusprofessori.
Juhani Ruuskanen syntyi maanviljelijöiden Arvo Johannes Ruuskanen ja Anna Jämsen perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi Viitaniemen yhteiskoulusta 1968 ja valmistui Jyväskylän yliopistosta filosofian maisteriksi 1973 ja Joensuun yliopistosta filosofian lisensiaatiksi 1979. Hän väitteli siellä filosofian tohtoriksi 1984. 
Ruuskanen oli Joensuun yliopistossa assistentti 1975–1980 ja laboratorioinsinööri 1980–1986 ja Kuopion yliopistossa kemiallisen ympäristöhygienian yliassistentti 1986–1996 sekä vs. apulaisprofessori ja vs. professori useaan otteeseen 1987–1994. Kansanterveyslaitoksen vs. erikoistutkija Ruuskanen oli 1990–1991. Hän oli myös vieraileva apulaisprofessori Cincinnatin yliopistossa 1987–1988 ja ilmansuojelun dosentti Lappeenrannan teknilliseen yliopistoon hänestä tuli 1991. Kuopion yliopiston ja sittemmin Itä-Suomen yliopiston ympäristöterveyden, erityisesti ilmansuojelun, professori Ruuskanen oli vuodesta 1996. Hän toimi Kuopion yliopistossa myös ympäristötieteen laitoksen varajohtajana ja johtajana 1989–1993 ja tiedekuntansa dekaanina 2000–2009.