tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Matti Alatalo

Matti Alatalo (s. 29. lokakuuta 1958 Oulainen) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän valmensi viimeksi Swiss Leaguen EHC Vispiä syksystä 2017 lokakuuhun 2020, jolloin joutui irtisanotuksi. Suomessa Alatalo valmensi Oulun Kärppiä vuodesta 2008 kevääseen 2010, jolloin hänet kuitenkin erotettiin tehtävistään hieman ennen runkosarjan loppua. Alatalon tilalle Kärppien päävalmentajaksi nousi kakkosvalmentaja Mikko Haapakoski. Kritiikistä huolimatta Alatalon aika Kärpissä oli lähtökohtiin nähden menestyksekäs: 2008–2009 Alatalo valmensi suuria muutoksia kokeneen ja tärkeitä avainpelaajiaan menettäneen joukkueen SM-hopealle. Joukkue hävisi finaalisarjan JYP:lle otteluvoitoin 4–0. Sveitsissä Alatalo valmensi GCK Lionsin ja Vispin joukkueita alun kymmenettä kautta yhtäjaksoisesti. Pelaajana Alatalo edusti Oulun Kärppiä kaksi kautta, 1972–1974, Suomensarjassa.
Ennen Kärppiin siirtymistään Alatalo valmensi kaudella 2007–2008 Hämeenlinnan Pallokerhoa. Viisi edellistä kautta Alatalo valmensi JYPiä, ja on sitä ennen toiminut valmennustehtävissä muun muassa Tapparassa valmennuspäällikkönä sekä seitsemän kauden ajan Sveitsissä. Häneltä löytyy kokemusta valmennuksesta myös Itävallasta ja Yhdysvalloista. Sveitsissä Alatalo toimi ZSC Lions Zürichin apuvalmentajana NLA:ssa 1995–2000 ja tämän jälkeen kaksi vuotta NLB-liigan GC Küsnacht Lionsin päävalmentajana. Alatalo palasi Küsnachtin päävalmentajaksi kaudelle 2011–2012 ja toimi tehtävässä aina kevääseen 2017 asti. Kaudella 2017–2018 Alatalo toimii niinikään NLB-liigassa EHC Vispin päävalmentajana.
Kaudella 2004–2005 SM-liigan pelaajat äänestivät Alatalon liigan mieluisimmaksi valmentajaksi. Matin vuonna 1990 syntynyt poika Santeri Alatalo on pelannut puolustajana Sveitsin NLA:ssa kaudesta 2013–2014 lähtien.
Pakkopaita

Pakkopaita on vaatekappale, joka estää käsien ja käsivarsien liikuttamisen. Sidotut hihat pakottavat paidan käyttäjän pitämään käsivarsiaan ristittyinä rintansa päällä. Pukemalla ihminen pakkopaitaan voidaan yrittää estää häntä vahingoittamasta itseään tai muita tai tekemästä vastarintaa.
Pakkopaitaa on ennen käytetty pääasiassa vankiloissa, mutta sitä käytetään yhä joissakin psykiatrisissa sairaaloissa, jos potilas on vaarallinen tai liian aggressiivinen. Suomessa pakkopaidan käytöstä on luovuttu potilasturvallisuuden ja epäinhimillisyyden vuoksi kun mielenterveyttä koskevaa lainsäädäntöä on uudistettu. 
Nykyään pakkopaita kuuluukin lähinnä kahlekuninkaiden ohjelmanumeroihin.
Suomessa käytetään edelleen potilaan liikkumista rajoittavia vaatteita, esimerkiksi lyöjän liivejä, sekä haalareita, jotka estävät lyömisen lisäksi myös potkimisen. Rajoitevaatteen käytöstä määrää lääkäri. Rajoitevaatteita käytetään pääasiassa valtion mielisairaaloissa Niuvaniemen ja Vanhan Vaasan sairaaloissa..
Vertauskuvallisesti pakkopaidaksi voidaan kutsua mitä tahansa, mikä rajoittaa ihmisen toiminnan vapautta.
Olli Hämäläinen

Olli Hämäläinen (19. toukokuuta 1924 Helsinki – 11. kesäkuuta 1984 Tampere) oli suomalainen jazzmuusikko, kontrabasisti, orkesterinjohtaja, musiikkikriitikko ja myöhemmin television ammattilainen. Taiteilijanimellä Olli Häme hän johti jazzyhtyettään 1940-luvulta 1950-luvun lopulle asti. Kriitikkona hän toimi "Rytmi"-lehdessä. Vuonna 1949 hän julkaisi taiteilijanimellään kirjan "Rytmin voittokulku - Kirja tanssimusiikista" (Fazer). Kirja käsittelee varsin perusteellisesti jazzia, mutta iskelmään se suhtautuu varauksellisesti. 
Hämäläinen suoritti Sibelius-akatemiassa kapellimestarin tutkinnon 1953 ja toimi Suomen Muusikkojen Liiton järjestösihteerinä (1952–1957) ja Musiikki-Fazerin osastopäällikkönä. 1950-luvun loppupuolella Olli Hämeen yhtye säesti muun muassa Brita Koivusta, Laila Kinnusta ja Seija Lampilaa. Ammattimainen muusikkokausi kesti vuoteen 1960. Vuonna 1962 Hämäläinen kutsuttiin Tesvision tuotantopäälliköksi, josta siirtyi TV2:n tuotantopäälliköksi 1964 ja edelleen ohjelmapäälliköksi 1967.
Olli Hämäläisen isä oli taidemaalari Väinö Hämäläinen ja isoisä urkuri Lauri Hämäläinen. Olli Hämäläisen tytär on cembalisti Kati Hämäläinen.
Olli Hämeen yhtye.
Vuoden 1956 kokoonpano
Toppo Elonperä

Toivo ”Toppo” Elonperä (alk. Toivo Aleksis Ellenberg; ) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja. Hän ansioitui etenkin koomisissa luonnerooleissa 1930- ja 40-luvun elokuvissa.
Tausta.
Elonperän vanhemmat olivat työnjohtaja Edvard Aleksander Elonperä ja Eriika Wäisänen. Keskikoulun ja kauppaopiston jälkeen hän aloitti opiskelun Kansallisteatterin oppilaskoulussa ja musiikkiopistossa vuonna 1912. Hän teki 1920-luvulla useita opintomatkoja Keski-Eurooppaan.
Ura.
Elonperä näytteli teatteriuransa aikana Koiton Näyttämöllä, Tampereen Teatterissa, Kansan Näyttämöllä, Iloisessa Teatterissa, Viipurin kaupunginteatterissa, Kansanteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa. Elonperä oli Oulun työväenteatterin johtaja 1921–1923, Vaasan työväenteatterin johtaja 1925–1927 ja Kotkan Maakuntateatterin johtaja vuodesta 1949. Kansanteatterissa hän toimi näyttelijän työn ohella myös ohjaajana 1930–1934. Elonperä tunnettiin erityisesti sydämellisenä ja rehevänä koomikkona.
Elonperä näytteli 46 elokuvassa vuosina 1929–1952. Hänen ensimmäinen filmiroolinsa oli Jussi Raitojan isä mykkäelokuvassa "Lumisten metsien mies" (1929). Elonperä sai hyvät arviot suorituksestaan esittelijäneuvos Hymysenä komediassa "Minä ja ministeri" (1934). Vuonna 1936 hän sai kaksivuotisen kiinnityksen Jäger-Filmiin, jonka tuottamassa kansankomediassa "Tukkijoella" (1937) hän teki merkittävän roolisuorituksen Tolarina. 
Vuosina 1938–1946 Elonperä työskenteli Suomen Filmiteollisuuden kiinnitettynä näyttelijänä. Koomisia sivuosia olivat vääpeli Muinonen elokuvassa "Rykmentin murheenkryyni" ja Korni-Mikko elokuvassa "Serenaadi sotatorvella". Molemmat olivat sotilasfarsseja. Lisäksi Elonperä oli muun muassa Sakeri "Nummisuutareissa" (1938) ja lukkari "Seitsemässä veljeksessä" (1939). Muita humoristisia hahmoja olivat esimerkiksi Toppo Tatti musiikkielokuvassa "SF-paraati" (1940) ja mainostoimiston johtaja komediassa "Onnellinen ministeri" (1941). Elonperän harvoja vakavia rooleja oli kriitikoiden ylistämä Karjalan-Aku paatoksellisessa elokuvassa "Oi, kallis Suomenmaa" (1940).
Northrop F-5 Freedom Fighter

Northrop F-5 Freedom Fighter on yhdysvaltalainen pienikokoinen, kaksimoottorinen hävittäjä, jonka valmistus aloitettiin vuonna 1962.
Northrop kehitti F-5:n pohjalta myöhemmin muun muassa YF-17 Cobra -hävittäjän, joka puolestaan toimi lähtökohtana F/A-18 Hornetin suunnittelussa.
Historia.
F-5:ttä edelsi Northropin kehittämä konetyyppi N-156, joka suunniteltiin pieneksi ja ketteräksi. N-156:n oli tarkoitus kyetä lentämään laivaston pienimmiltäkin lentotukialuksilta, mutta laivasto siirtyi suurempiin aluksiin. N-156 johti kuitenkin Northrop T-38 Talon -koulutuskoneen kehitykseen ja F-5:n kehitykseen. Ensimmäinen prototyyppi YT-38 lensi vuonna 1959.
Kennedyn presidenttikaudella käynnistynyt "Military Assistance Program" (Sotilaallinen avustusohjelma) pyrki varustamaan Yhdysvaltain liittolaisten armeijoita, mihin tarkoitukseen Northropin jatkojalostama N-156F-tyyppi soveltui erinomaisesti. N-156F nimettiin F-5A:ksi, ja ensimmäiset F-5A:t myytiin Norjan kuninkaallisille ilmavoimille vuonna 1964. Sveitsin ilmavoimat käytti tätä konetyyppiä ennen F-18 Hornetia. Sveitsiläinen Patrouille Suisse -taitolentoryhmä käyttänee sitä edelleen.
Vietnamin sodan aikana Yhdysvaltain ilmavoimat kehitti F-5C-mallin, joka osallistui menestyksekkäästi taisteluihin, mutta jäi lähinnä kokeiluversioksi.
Jari Sedergren

Jari Sedergren (s. 1959 Kajaani) on suomalainen valtiotieteiden tohtori, elokuva- ja televisiotutkimuksen dosentti ja elokuvaan sekä historiaan erikoistunut tutkija. Hän on työskennellyt vuodesta 2003 erikoistutkijana Kansallisessa audiovisuaalisessa instituutissa.
Elämä ja ura.
Sedergren valmistui valtiotieteiden maisteriksi 1991, lisensiaatiksi 1996 ja valtiotieteiden tohtoriksi poliittisesta historiasta 1999 Helsingin yliopistosta. Väitöskirja käsitteli poliittista elokuvasensuuria Suomessa 1939–1947. Sedergren toimi vuosina 1996–1998 tutkijana ja erikoistutkijana professori Hannu Salmen johtamassa Suomen Akatemian ”Kriisi, kritiikki, konsensus” -hankkeessa. Hankkeen yhteydessä julkaistiin myös kolmen kirjoittajan yhteisteos "Kriisi, kritiikki, konsensus. Elokuva ja suomalainen yhteiskunta". Vuosina 2000–2001 Sedergren työskenteli tutkijatohtorina professori Seppo Hentilän johtamassa ”Kylmä sota” -hankkeessa.
Sedergren oli Suomen kansallisfilmografian toimituskunnan jäsen vuosina 2003–2006. Sinä aikana ilmestyivät osat 11 ja 12. Hän oli toimituskunnan jäsen myös Kansallisessa audiovisuaalisen arkiston lähdejulkaisuissa "Talvisodan katsaukset" (2-dvd, Kava &amp; Finnkino 2007), "Jatkosodan katsaukset I: Hyökkäävät kamerat" (4-dvd, Kava &amp; Finnkino 2008) ja "Jatkosodan katsaukset II: Kamerat asemissa" (4-dvd, Kava &amp; Finnkino 2009).
Vuonna 2006 Sedergren julkaisi laajan tutkimuksen toisen maailmansodan jälkeen valtiollistetusta elokuvasensuurista Suomessa. Yhdessä Ilkka Kippolan kanssa kirjoitettu Suomen dokumentti- ja lyhytelokuvan historia neljältä ensi vuosikymmeneltä ilmestyi vuonna 2009. Toinen osa vuosilta 1944–1989 ilmestyi lokakuussa 2015.
Sedergren on internetissä ilmestyvän Ennen &amp; Nyt – Historian tietosanomien perustajajäsen ja sen alkuvuosien päätoimittaja 2001–2004, minkä jälkeen hän on jatkanut lehden toimittajana. Sedergren on luennoinut ja julkaissut kymmeniä tieteellisiä ja populaaritieteellisiä artikkeleita erikoisalueistaan sensuurista, elokuvasensuurista, propagandasta, nationalismista ja suomalaisesta elokuvasta sekä dokumenttielokuvasta.
Aiemmin Sedergren on toiminut aktiivisesti Historiallisessa Yhdistyksessä (muun muassa puheenjohtajana vuosina 2001–2002) ja Suomen elokuvatutkimuksen seurassa. Hän on ollut DocPoint -dokumenttielokuvafestivaalia järjestävän yhdistyksen hallituksen jäsen (2002–2013) ja puheenjohtaja (2004–2008). Usean Valtion elokuvalautakuntakauden jälkeen Sedergren oli kuvaohjelmien ikärajavalituksia käsittelevän kuvaohjelmalautakunnan jäsen vuoden 2013 loppuun.
Fred Karlsson

Fred Göran Karlsson (s. 17. helmikuuta 1946 Turku) on yleisen kielitieteen emeritusprofessori Helsingin yliopistossa ja suomen kielen dosentti. Hän oli 1978–1980 yleisen kielitieteen professori Turun yliopistossa. Karlsson on tehnyt työtä kieliteknologian sekä kielitieteen historian alalla ja julkaissut lukuisia teoksia. Kieliteknologian alalla Karlsson on kehittänyt formalismin nimeltä rajoitekielioppi, joka tunnetaan ehkä paremmin englanninkielisellä nimellään "Constraint Grammar (CG)". Se on raakatekstin morfologisen pilkkomisen ja tulkinnan apuväline.
Karlsson on aikamme merkittäviä suomen kielen tutkijoita, ja hänen englanninkielistä teostaan "Finnish – an Essential Grammar" (ensimmäinen painos ruotsiksi, "Finsk grammatik", 1978) onkin käytetty usean avoimen lähdekoodin projektin suomen kielelle kääntämisessä. Karlssonin teos "Yleinen kielitiede" (1. painos 1994) on käytössä korkeakoulujen oppi- ja pääsykoekirjana.
Hän on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1984 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 1989.
Hermeetikko

Hermeetikko oli vuosina 2006-2012 ilmestynyt aikakauslehti, joka käsitteli politiikkaa, salatieteitä, historiaa ja kulttuuria. Lehden perustivat Kane Kanerva ja Jukka Nieminen. Nieminen toimi päätoimittajana useimpien numeroiden osalta vuosina 2006–2011, ja sen jälkeen päätoimittajana jatkoi Kane Kanerva.
Lehti koostui vaihtuvien kirjoittajien artikkeleista.
Vuoden 2013 alussa Hermeetikko lakkasi ilmestymästä aikakauslehtenä ja sen tilalle perustettiin samanniminen aikakauskirja.
Playlife

Playlife on Trevisossa, Italiassa perustettu vaateyritys, jonka omistaa Benetton Group.
Benetton nimesi Formula ykkösissä autojensa moottorit Playlifeksi vuosina 1998-2000. Playlife-moottorit olivat Renault-moottoreita, jotka oli hankittu Mecachromelta 1998 ja Supertecilta 1999 ja 2000. Muutkin tallit, kuten Williams, Arrows ja BAR käyttivät samoja moottoreita, mutta alkuperäisillä nimillään.
Playlifen moottoreilla saavutettiin yhteensä 69 pistettä, 6 palkintokorokesijoitusta ja yksi paalupaikka, mutta voittoja ei saavutettu.
Jääkiekon II-divisioona

II-divisioona (joskus myös Rautaliiga) on Suomen jääkiekon neljänneksi korkein sarjataso. Sarja on jaettu maantieteellisesti kuuteen lohkoon. Ensimmäistä kertaa vuonna 2008 ratkaistiin II-divisioonan virallinen mestari ja mestaruuden voitti Lohjan Ankat. Ankat nousivat Suomi-sarjaan.
Ennen Suomi-sarjan perustamista vuosina 1975–1999 II-divisioona oli kolmanneksi korkein sarjataso.
Virolainen seura HC Panter pelasi Eteläisessä lohkossa kaudella 2005-2006, ja sijoittui neljänneksi.
Sarjajärjestelmä.
Pelataan alueiden järjestämänä kuudessa lohkossa (1. Etelä, 2. Häme, 3. Pohjanmaa, 4. Savo-Karjala, 5. Pohjois-Suomi, 6. Länsirannikko). Suomi-sarjan karsintaan pääsevät ne lohkojen voittajat, jotka ovat halukkuutensa nousuun ilmoittaneet.
Sami Haavisto

Sami Haavisto (s. 12. helmikuuta 1970) on suomalainen independent-elokuvaohjaaja ja -tuottaja, joka tunnetaan pienen budjetin kauhuelokuvistaan. Haavisto vaikuttaa Blood Ceremony Films -nimisessä independent-elokuvaryhmässä. Haaviston ohjaamia elokuvia ovat muun muassa "Desire of the Innocent Blood", "Rites of Blood", "Succubus" sekä tammikuussa 2009 valmistunut "Black Blooded Brides of Satan". 
Blood Ceremony Films on solminut kolmesta ensimmäisestä elokuvastaan levityssopimuksen brittiläisen Redemptionin kanssa ja tämän myötä elokuvat ovat saaneet kansainvälisen levityksen DVD:llä. Hän on myös Blood Ceremony Magazine -lehden päätoimittaja, sekä Vääksyssä sijaitsevan Horror-Shop-myymälän omistaja. Myymälä muutti kylään helmikuussa 2023. Horror-Shop on underground musiikkiin ja eri skenejen sekä tyylilajien ympärille keskittyvä erikoisliike, jonka teemoina ovat muun muassa horror, black metal, gootti, okkultismi ja psychobilly. Kauppa on keskittynyt toimimaan pääasiassa tapahtumissa, joissa esiintyy jonkin musiikin alalajin toimijoita ja on yleensä hankkinut kyseistä tyylilajia varten materiaalia.
Vuonna 2011 Haavisto julkaisi kirjan "Suomifilmin alamaailma," joka kertoi Blood Ceremony Films -ryhmän ensimmäisestä kymmenestä vuodesta. Vuonna 2014 hän esitti "Salatuissa elämissä" Rampea.
Haavistoa pidetään äärioikeistolaisena toimijana, joka myy väitetysti metallitapahtumissa uusfasistisia materiaaleja.
AG-16

AG-16 (; "AG-13" vuoden 1917 heinäkuuhun) oli Electric Boat Companyn vuonna 1912 valmistama Venäjän keisarikunnan laivaston sukellusvene, joka oli tyypiltään Holland 9. Venäjä osti niitä kaksitoista kappaletta laivastoilleen. Veneet tulivat Yhdysvalloista osina ja niistä koottiin viisi kappaletta Pietarissa Putilovin telakalla Itämeren laivastolle.
Valmistus.
Aluksen valmisti Electric Boat Co. Grotonissa Connecticutissa, missä alus laskettiin vesille 1916. Venäjän keisarikunnan laivasto otti aluksen palvelukseen 1916 nimellä "AG-13".
Palvelus.
"AG-13" upposi onnettomuudessa, mutta hylky nostettiin ja palautettiin palvelukseen nimellä "AG-16" 21. heinäkuuta 1917. Joulukuussa 1917 vene asettui laivueensa mukana talvehtimaan Hankoon. Laivue pidettiin normaalista poiketen koko ajan lähtövalmiudessa eli esimerkiksi akkuja ei viety talvisäilöön maihin. Alus upotettiin Hankoon 3. huhtikuuta 1918 "AG-11:n", "AG-12:n" ja "AG-15:n" kanssa, juuri ennen saksalaisten maihinnousua.
Suomalaiset nostivat kaksi Hankoon upotetuista veneistä eli "AG-16":n ja "AG-12":n, jotta ne voitaisiin korjata ja liittää Suomen merivoimiin. "AG-16" kuljetettiin Helsinkiin. Aluksen tutkinnassa todettiin että dieselit olivat niin vajavaisia että ne olisi uusittava, samoin akut ja sähkömoottorit olivat tuhoutuneet täydellisesti upottamisen johdosta; potkurit, niiden akselit ja ohjauslaitteet sen sijaan olivat kunnossa. Samoin painerungon vauriot olivat helpostikin korjattavia. Suomalainen amiraali suositteli sen ottamista koulutuskäyttöön suojeluskuntajärjestön Hakkapeliitta-lehdessä 1927.
Kaiken kaikkiaan alus oli yhteensä yhdestätoista Suomen rannikolle upotetusta venäläisestä ja englantilaisesta sukellusveneestä parhaassa kunnossa – Harmajan luo upotetut C- ja E-luokkien englantilaisveneet olivat täydellisesti tuhoutuneet. "AG-16:n" runko suojamaalattiin mönjällä estämään ruostumisen korjausta odotettaessa. 
Suomalaiset ottivat yhteyttä sukellusveneen korjaamisessa Electric Boat Co:hon ja Saksaan. Electric Boat Co:n hinnat olivat kuitenkin niin korkeat että päätettiin valita Saksa. Saksalaiset asiantuntijat tutkivat "AG-16:n" hylkyä ja tekivät kustannusarvion, johon ei kuitenkaan ikinä myönnetty varoja. 
Veneen korjauksen tiedettiin olevan kallista eikä yksikään telakka halunnut taata onnistunutta korjausta, joten alus poistettiin laivastosta ja romutettiin 1929, kun uusien sukellusveneiden rakentaminen päätettiin aloittaa.
Painopiste

Painopiste on, suuresti yksinkertaistaen, kappaleessa oleva kohta, johon kappaleelle luontainen painovoima vaikuttaa samalla tavalla kuin se vaikuttaa kappaleen jokaiseen kohtaan erikseen. Se on tavallaan kappaleeseen vaikuttavan painovoiman vaikutuspiste. Myös useampien kappaleen systeemeille tunnetaan painopisteen käsite.
Jokaiseen kappaleen atomiin vaikuttaa pystysuora voima, joka on syntyisin esimerkiksi planeetta Maan gravitaatiokentästä. Maa vetää puoleensa kutakin atomia voimilla, jotka osoittavat lähes yhdensuuntaisina kohti Maan keskipistettä. Yhdensuuntaisina näiden voimien resultantti on samalla myös kappaleen paino. Käännettiinpä kappaletta painovoimakentässä eri asentoihin, kulkee kappaleen resultanttivoima, eli painovoima, aina yhden saman pisteen kautta. Tätä pistettä kutsutaan kappaleen painopisteeksi.
Painovoima vaikuttaa kappaleeseen kuin sen koko massa olisi keskittynyt sen painopisteeseen. Siksi sitä kutsutaan myös massakeskipisteeksi. Massakeskipiste on kuitenkin eri asia kuin painopiste, sillä niiden paikat eroavat, jos painovoimakenttä ei ole homogeeninen. Massakeskipiste on kappaleen sisäinen ominaisuus, joka riippuu vain atomien painoista ja sijainneista eli massajakaumasta. Painovoima riippuu massajakauman lisäksi ulkopuolisen gravitaatiokentän rakenteesta.
Painopisteen määritelmä.
Kappaleen eri osiin kohdistuvat painovoiman vetovoimat aiheuttavat samansuuruisen momentin referenssipisteen suhteen kuin painopisteeseen vaikuttava koko kappaleen paino. Asettamalla referenssipiste origoon, merkitsemällä kappaleen painopistettä formula_1 ja kappaleen muiden osien pisteitä formula_2 sekä kappaleen painovoimaa formula_3 ja muiden osien painoja formula_4, voidaan momenttien avulla laskea koordinaatit
formula_5
Jos painovoima on suoraan verrannollinen massaan eri kohdissa, voidaan supistaa putoamiskiihtyvyydet pois ja saadaan painopisteen koordinaateiksi samat koordinaatit kuin massakeskipisteelläkin
 formula_6
Yleisempi määritelmä painopisteelle saadaan integroimalla massajakaumaa
formula_7
jossa differentiaalimuodolle formula_8 pätee
formula_9, 
missä formula_10 on kappaleen tiheysjakauma, joka ei välttämättä ole vakio, ja formula_11 on tilavuuselementti.
Muuta.
Kappaleen painopiste on piste, jonka kautta kappaleeseen kohdistuvan painon vaikutussuora kulkee kappaleen asennosta riippumatta. Jos kappaletta tuetaan painopisteestä, on kappale tasapainossa missä asennossa tahansa.
Kappaleen painopiste ei aina sijaitse itse kappaleen sisällä, vaikka näin useimmissa tapauksissa onkin. Esimerkiksi toruksen painopiste ei sijaitse itse kappaleessa.
Painopisteen määrittäminen.
Painopisteen x-koordinaatti saadaan kaavasta formula_12
ja y-koordinaatti vastaavasti kaavasta formula_13
Vastaavat integraaleina: formula_14
jossa formula_15 kattaa koko määriteltävän kappaleen tilan ja vektori formula_16 sisältää kaikki koordinaatit.
Too Fast for Love

Too Fast for Love on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Mötley Crüen esikoisalbumi. Se julkaistiin marraskuussa 1981. Albumi on tyyliltään punkin, heavyn, glamin ja voimapopin sekoitus. Sitä pidetään merkittävänä uuden aikakauden aloittajana rock-musiikissa.
Albumin taustaa.
Alkuperäinen levypainos on nauhoitettu sekä julkaistu yhtyeen itse perustamalla Leathür Records -levy-yhtiöllä vuonna 1981. Pian julkaisemisen jälkeen yhtye kirjoitti levytyssopimuksen levy-yhtiö Elektra Recordsin kanssa. Elektra vaati albumin uudelleenmiksaamista, sillä se oli riittämättömän laadukas radiosoittoon. Sekä yhtye että levy-yhtiön kykyjenetsijä Tom Zutaut olivat uudelleenmiksausta vastaan, mutta Roy Thomas Baker toteutti sen kuitenkin. Elektra julkaisi uudelleenmiksatun levyn vuonna 1982.
Elektran julkaiseman levyn kappaleissa on erilaisia efektejä sekä tehosteita, ja kappaleet kuulostavat vähemmän tuoreilta sekä raaoilta kuin alkuperäiset Michael Wagenerin tuottamat. Lisäksi uudesta painoksesta on jätetty pois Leathür-painoksen kappale ”Stick to Your Guns”. Nimikkokappaleen ”Too Fast for Love” alkuperäinen alkuosa on leikattu lisäksi pois uudessa painoksessa.
Albumi on julkaistu remasteroituna vuonna 2003. Siinä on mukana viisi bonuskappaletta sekä kappaleen ”Live Wire” musiikkivideo.
Live (Blind Guardianin albumi)

Live on Blind Guardianin vuonna 2003 julkaisema toinen livealbumi. Live koottiin useilta eri keikkapaikoilta A Night at the Opera -kiertueen aikana vuosina 2002–2003. Albumi on kaksilevyinen ja sisältöä paketilla onkin siksi runsaasti. Liveä kuuntelemalla saa oivan kuvan Blind Guardianin koko tuotannosta vuosina 1988–2002.
Kiertueen aikana bändin rumpalilla, Thomen Stauchilla, oli välillä jonkinlaisia ongelmia käsiensä kanssa. Tästä syystä joillekin keikoille palkattiin häntä paikkaamaan keikkabasisti Oliver Holzwarthin veli Alex Holzwarth.
Albumilta julkaistiin single The Bard's Song (in the Forest).
Juha Ruusuvuori

Juha Ensio Ruusuvuori (s. 16. heinäkuuta 1957 Oulu) on suomalainen kirjailija. Ruusuvuori valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1987. Hän on toiminut valokuvaajana sanomalehti "Kalevassa", toimittajana muun muassa Yleisradion TV-uutisissa ja radiouutisissa ja kustannustoimittajana Banana Press Oy:ssä. Hän tuli aikoinaan tunnetuksi "Pahkasika"-huumorilehden toimittajana ja kustantajana. 
Nykyään Ruusuvuori asuu Taalintehtaalla Kemiönsaarella ja kirjoittaa romaanien ohella muun muassa kolumneja. 
Ruusuvuori on ollut kaksi kertaa Finlandia-ehdokkaana ja hän oli yksi WSOY:n kirjallisuussäätiön palkinnon saajista vuonna 2012. Palkinto on tunnustus merkittävästä työstä kotimaisen kirjallisuuden ja lukuharrastuksen edistämisessä.
Yksityiselämä.
Ruusuvuori alkoi seurustella näyttelijä Outi Mäenpään kanssa vuonna 2020 ja vappuna 2022 he kihlautuivat. He menivät naimisiin kesällä 2024.
Aiheesta muualla.
Kirja-arvosteluja:
A Fever You Can’t Sweat Out

A Fever You Can’t Sweat Out on yhdysvaltalaisen Panic! at the Disco -yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2005.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 13.
2. divisioona

2. divisioona voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Maavoimien yhtymät.
Suomen puolustusvoimien yhtymiä eri aikakausilta:
Muiden maiden asevoimien yhtymiä:
Urheilu.
Eri palloilulajien sarjajaon 2. divisioonat:
Katariina Poskiparta

Katariina Poskiparta (s. 30. heinäkuuta 1961 Lahti) on Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön (YTHS) toimitusjohtaja 1. lokakuuta 2014 alkaen. Hän toimi vuosina 2011–2014 vihreiden ympäristöministeri Ville Niinistön valtiosihteerinä. Vuosina 2008–2011 Poskiparta työskenteli Tarja Cronbergin ja Anni Sinnemäen valtiosihteerinä työ- ja elinkeinoministeriössä.
Ura.
Koulutukseltaan Poskiparta on yhteiskuntatieteiden maisteri. Vuonna 1989 Poskiparta toimi Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajana. Hän on ollut myös Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtaja.
Poskiparta toimi vihreiden puoluesihteerinä vuosina 1993–1995. Puoluesihteerinä Poskiparran tuli remontoida puoluetoimiston talous ja organisaatio. Hän olikin asettanut ehdoksi, että puolueessa olisi hyväksyttävä sääntöuudistuspaketti, jos hänet valitaan toimeen. Sääntöuudistuksiin kuului muun muassa puoluehallituksen hallinnollisen ja valtuuskunnan poliittisen roolin erottaminen ja siirtyminen yhteen puoluekokoukseen vuodessa.
Vuosina 1995–2002 Poskiparta oli vihreän ministeriryhmän erityisavustaja Paavo Lipposen ensimmäisessä ja toisessa hallituksessa. Hän on ollut myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen.
Vuosina 2004–2005 Poskiparta oli Suomen Lakimiesliiton viestintäpäällikkö. Vuosina 2005–2007 hän toimi Vantaan kaupungin asukaspalvelujohtajana. Virka vastasi apulaiskaupunginjohtajan tehtävää, ja Poskiparran vastuualueeseen kuuluivat muun muassa työllisyys- ja maahanmuuttoasiat.
Kuolleet sielut

Kuolleet sielut (, "Mjortvye duši") on Nikolai Gogolin romaani vuodelta 1842, joka kertoo salaperäisen päähenkilön kollegineuvos Tšitšikovin ostosmatkoista ja niistä koituvista tapahtumista. Tšitšikov ostaa matkoillaan maanomistajilta kuolleita 'sieluja' eli kuolleita maaorjia, joita ei ole vielä poistettu henkikirjoitusluettelosta. Motiivikseen hän selittää ostavansa maaorjia saadakseen arvostusta ja vakuuttaakseen morsiamensa vanhemmat. 
Gogol itse luonnehti "Kuolleita sieluja" sen alkuperäisen alaotsikon mukaan runoelmaksi. Kirjailija piti hyvää ystäväänsä runoilija Puškinia innoittajanaan sekä Reviisoriin että Kuolleisiin sieluihin. 
Gogol suunnitteli kirjoittavansa kolmiosaisen venäläisen vastineen Danten Jumalaiselle näytelmälle. "Kuolleet sielut" vastaa Danten "Helvettiä". "Kiirastulta" vastaava toisen osan, jossa kuvataan kristillis-moralisoivaan sävyyn Tšitšikovin kehitystä positiiviseksi sankariksi, käsikirjoituksen kirjailija poltti ennen kuolemaansa. Hän kirjoitti sitä kymmenen vuoden ajan. Tarinasta on olemassa muutaman sivun mittainen runko ja se on suomennettu vuonna 1966 ilmestyneessä "Valitut teokset II" -kirjassa.
Teos on ilmestynyt useina suomennoksina. Kirja on Gogolin pääteos ja kirjallisuuden klassikko.
David Pemberton

David Pemberton on Vihreän liiton entinen puoluesihteeri. Hänen puoluesihteerikaudellaan vuosina 1991–1993 Vihreää liittoa ohjattiin yleispuolueen suuntaan. 2000-luvulla Pemberton oli Vihreän liiton pää-äänenkannattaja "Vihreän Langan" kustantajan toimitusjohtaja.
Pemberton aloitti ympäristötieteiden opinnot Kuopion yliopistossa vuonna 1979. Hän osallistui opiskeluaikanaan aktiivisesti ainejärjestö- ja ylioppilaskuntatoimintaan. Hänestä tuli Kuopion yliopiston ylioppilaskunnan edustajiston puheenjohtaja vuonna 1983 ja hän oli KYY:n hallituksen puheenjohtajana vuonna 1987. Pemberton toimi myös Kuopion ylioppilaslehti "Stimuluksen" päätoimittajana. Hän valmistui 1988.
Jeff Koons

Jeff Koons (s. 21. tammikuuta 1955) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija. Häntä on kutsuttu kitschin kuninkaaksi ja hän on saanut paljon huomiota mediassa.
Koons opiskeli Maryland Institute College of Artissa Baltimoressa ja Art Institute of Chicagossa. Hän toimi ennen ammattiuraansa muun muassa pörssimeklarina. Koons oli naimisissa italialaisen pornonäyttelijän ja parlamentaarikon Ilona ”Cicciolina” Stallerin kanssa lyhyen aikaa vuodesta 1991 alkaen. Heillä on yksi yhteinen poika. Parin yhteistyön tuloksena syntyi ”Made in Heaven” -sarja veistoksia, maalauksia ja valokuvia, jotka kuvaavat pariskuntaa harrastamassa seksiä eri asennoissa.
Koons on herättänyt myös huomiota lausunnoillaan taiteensa tekemisestä. Hän teettää teoksensa eri alojen käsityöläisillä. 
Vuonna 2009 Koons aikoi rakentaa Los Angeles County Museum of Artsiin 25 miljoonan dollarin (noin 19 miljoonaa euroa) Train-junainstallaation. Teräksestä ja alumiinista rakennettava 20 metriä pitkä juna oli kunnianhimoinen hanke. Höyryä neljä kertaa päivässä päästelevän junan oli tarkoitus roikkua ilmassa punakeltaisesta nostokurjesta museon edustalla. Työn oli tarkoitus jäljitellä Baldwinin höyryveturia vuodelta 1943 ja sen tekemisen arveltiin kestävän noin neljä vuotta. Myöhemmin teoksen sijoituspaikaksi vaihtui New Yorkin High Line puisto, mutta teos jäi lukuisten syiden takia toteutumatta.
Koons Suomessa.
Jeff Koonsin teoksia oli esillä Suomessa vuonna 1990 amerikkalaista 1980-luvun taidetta esittelevässä yhteisnäyttelyssä Ateneumin taidemuseossa. Koons kävi myös Helsingissä luennoimassa Kuvataideakatemiassa. Alkuvuodesta 2005 Koonsin yksityisnäyttely oli Helsingin kaupungin taidemuseossa Tennispalatsissa. 
Teosten myynti.
Kohutaiteilijanakin tunnettu Koons hoitaa julkisuuskuvaansa tarkoin, ja hän on verrannut itseään Michelangeloon. Hänet tunnetaan myös taloudellisesta menestyksestään. Esimerkiksi teos "Jim Beam J. B. Turner" myytiin keväällä 2005 5,5 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla.
Koonsin teos "Hanging Heart (Magenta/Gold)" myytiin 14. marraskuuta 2007 New Yorkin Sotheby’sin huutokaupassa 21 miljoonalla dollarilla. Teos oli tuolloin kallein elävän taiteilijan myyty teos. Marraskuussa 2013 myyty Jeff Koonsin "Balloon Dog (Orange)" tuli maailman kalleimmaksi elävän taiteilijan teokseksi 58,4 miljoonan dollarin hinnalla.
Vikinga

Vikinga () on Vaasan 19. kaupunginosa ja osa-alue Palosaarella, joka käsittää Varisselänkadun ja Alskatintien välisen alueen.
Kaupunginosa jakautuu kahteen ilmeeltään selkeästi erottuvaan osaan. Luoteisosassa Isolahden rannalla on lähinnä huvilamaisia pientaloja, jotka on rakennettu 1900-luvun alussa. Monet uudetkin talot on mukautettu vanhaan tyyliin. Alueella on ruotsinkielinen peruskoulu Vikinga skola, jossa on luokat 1–6 sekä päiväkoti. Muita palveluita ovat uimaranta ja kaksi pienvenesatamaa.
Kaakkoispuoli lähempänä Onkilahtea on kerrostalovaltaista aluetta, johon on 1970-luvulta alkaen rakennettu opiskelija-asuntoja Palosaarentien ja Ahventien varsille. 
Kaupunginosan perusti osakeyhtiö Wiking A. B. vuonna 1913. Se liitettiin Mustasaaresta Vaasaan vuonna 1935. Kaupunginosasta on joissain yhteyksissä käytetty suomenkielistä nimeä Viikinlohko.
Väestö.
Vuonna 2013 Vikingassa oli noin 3 200 asukasta.
Vikingan asukkaista äidinkielenään suomea puhui 65,7 %, ruotsia 22,7 % ja muita kieliä 11,6 % vuonna 2015. Alueen työvoimasta oli opiskelijoita 42,5 % ja työttömiä 9,4 % vuonna 2013.
Antonio Lombardo

Antonio Lombardo (1892–1928) oli sisilialaissyntyinen yhdysvaltalainen rikollisjohtaja. Hän tuli seuraajaksi Unione Sicilianan johtoon, samoihin aikoihin kun Al Capone joutui pakenemaan Frank Yalen murhan seurauksia. Lombardon otaksuttiin osallistuneen Caponen kanssa Frank Yalen murhan suunnitteluun. 
Lombardo kuoli 7. syyskuuta 1928, kun häntä ammuttiin päähän Chicagossa. Pian tämän jälkeen ammuttiin myös Lombardon henkivartija, Tony Ferrara. Surmia on pidetty kostoina Yalen murhasta.
Tommi Kautonen

Tommi Tapani Kautonen (s. 24. joulukuuta 1971 Lahti) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Pelaajaurallaan Kautonen pelasi oikeana laitapuolustajana ja uran loppua kohden keskikentän keskustassa.
Ura pelaajana.
Kautonen pelasi Suomessa pääsarjatasolla Lahden Reippaan, Valkeakosken Hakan, Myllykosken Pallon, Vaasan Palloseuran ja FC Lahden riveissä. Hän on ainoa pelaaja, joka on pelannut Veikkausliigan kaikilla kausilla kauteen 2006 saakka. Mestaruussarja-debyyttinsä hän teki 1. lokakuuta 1989 ottelussa Reipas–Kemin Palloseura. Hän päätti uransa FC Lahden riveissä FC KooTeePeetä vastaan 29. lokakuuta 2006. Kaikkiaan hän pelasi pääsarjatasolla 377 ottelua ja teki 21 maalia.
Vuonna 1999 Liigacupin VPS:ssa voittaneen Kautosen suurin henkilökohtainen saavutus on vuodelta 2004, jolloin hänet valittiin liigan parhaaksi keskikenttäpelaajaksi. Kautonen on pelannut Suomen A-maajoukkueessa yhdeksän ottelua ja lisäksi 27 poikien maaottelua.
Ura valmentajana.
Kautonen aloitti valmennusuransa Reippaan B-junioreissa. Ensimmäisen kerran miesten edustustasolla hän valmensi FC KooTeePeetä kaudella 2008. Seura putosi Ykköseen sijoituttuaan sarjassa viimeiseksi eikä Kautosen sopimusta jatkettu kauden päätteeksi. Tammikuussa 2009 hän siirtyi Kakkosen C-lohkossa pelanneen Vasa IFK:n pelaajavalmentaja Christoffer Kloon valmentajakumppaniksi. 
Kaudella 2010 Kautonen toimi FF Jaron apuvalmentajana ja valmensi yhteistyöseura Jakobstads Bollklubbia Kakkosessa. Marraskuussa 2010 Kautosesta tuli Ykköseen pudonneen FC Lahden päävalmentaja. Ensimmäisellä kaudellaan hän johdatti seuran takaisin Veikkausliigaan ja paluu pääsarjatasolle päättyi viidenteen sijaan. Kesäkuussa 2013 Kautonen irtisanottiin tehtävästään FC Lahden oltua sarjassa viimeisenä viidellä pisteellä kymmenen pelatun ottelun jälkeen.
Marraskuussa 2013 Kautonen nimitettiin Suomen alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi vuoden 2014 alusta lähtien.
Lokakuussa 2017 Kautonen nimitettiin Seinäjoen Jalkapallokerhon uudeksi päävalmentajaksi. Samalla hän jätti tehtävänsä alle 21-vuotiaiden maajoukkueen peräsimessä. Kautosen pesti SJK:n päävalmentajana päättyi potkuihin jo toukokuun lopussa 2018, kun joukkue oli voittanut vain kaksi kahdeksasta pelaamastaan Veikkausliiga-ottelusta.
Muuta.
Kautosen veli Turo on entinen liigapelaaja, kuten myös heidän isänsä Timo joka voitti muun muassa neljä Suomen mestaruutta ja pelasi 47 A-maaottelua. Timo Kautosen veljet Mikko ja Olli ovat hekin voittaneet Suomen mestaruuden. Kautonen on myös Jari Litmasen lapsuudenystävä.
Kromi (albumi)

Kromi on Saran vuonna 2002 julkaistu toinen albumi. Levy nousi ilmestyessään Suomen virallisen albumilistan sijalle 9. "Kromi" on musiikillisesti raskaampi kuin edeltäjänsä "Narupatsaat". Myös koneet ja syntetisaattorit ovat merkittävämmässä asemassa kuin debyyttialbumilla. Levyltä on julkaistu singlenä kappale ”Tanssiin”, josta kuvattiin myös musiikkivideo. Kappale "KSK" julkaistiin promosinglenä.
Kappaleet.
Kaikki sovitukset Sara.
Singlet.
"KSK".
Radiosoittoon tarkoitettu promosingle.
RT-20

RT-20 (RT-20P) eli Naton nimeämänä SS-15 Scrooge (SS-X-15, SS-XZ-15) oli Neuvostoliiton mannertenvälinen ohjus kylmän sodan aikana. Ohjuksessa oli sekä kiinteä ensimmäinen että nestemäinen rakettivaihe. Ohjus on nähty Punaisen torin paraatissa. Sen kehittely alkoi joskus vuonna 1964, mutta projekti keskeytettiin 1969 ennen ohjusten käyttöönottoa.
Venäläisten mukaan ohjuksen tarkkuus oli 2 000–4 000 metriä, läntisten tietojen mukaan 600–1 800 metriä. Ydinkärki 0,55 tai 1,5 megatonnia, kärjen paino 545 tai 1 410 kg, vastaava kantomatka 11 000 tai 7 000–8 000 km kärjestä riippuen.
Tampereen teknillisen yliopiston fysiikan laitos

Fysiikan laitos on kuulunut Tampereen teknillisen yliopiston organisaatioon oppilaitoksen vuonna 1972 tapahtuneesta itsenäistymisestä alkaen. TTKK oli vuosien 1965–1972 ajan Teknillisen korkeakoulun sivukorkeakoulu ja tällöin fysiikan sekä matematiikan perusopetus oli Yleisen osaston vastuulla. Fysiikan laitos kuului sähkötekniikan osastoon vuoteen 2002 saakka. Vuosina 2002–2007 laitos kuului teknis-luonnontieteelliseen osastoon ja tämän jälkeen yliopiston luonnontieteiden ja ympäristötekniikan tiedekuntaan.
Fysiikan laitoksen johtajina ovat toimineet professorit Gunnar Graeffe (1970–1998), Rolf Hernberg (1998–2009), Martti Kauranen (2009–2010), Jorma Keskinen (2011-2013) sekä Jyrki Mäkelä (2014–2016). Jyrki Mäkelä jäi TTY:n Fysiikan laitoksen viimeiseksi johtajaksi, sillä TTY:n Fysiikan laitos lakkautettiin vuoden 2016 lopussa. Laitoksen tutkimus- ja opetustoiminta jatkui TTY:llä vuosina 2017-2018 nimellä Fysiikan laboratorio ja vuodesta 2019 eteenpäin Tampereen yliopistossa nimellä Fysiikan yksikkö.
Fysiikan perusopetus.
Fysiikan laitoksen näkyvin tehtävä on fysiikan perusopetuksen hoitaminen ja tämä tapahtuu noin 50–150 opiskelijan luentoryhmissä, joista kustakin vastaa pääsääntöisesti lehtori. Lehtorin apuna on laskuharjoitusten ohjaajina pää- tai sivutoimisia tuntiopettajia. Fysiikan laboratorioharjoitukset kuuluvat myös välttämättömänä osana perusopetukseen. Oppilaslaboratoriota johtaa lehtori ja hänen apunaan on noin 20 tuntiopettajaa.
Fysiikan ammattiaineopetus ja tutkimus.
Teknillisen fysiikan ammattiaineekseen valinnut opiskelija voi valita kiinnostuksensa kohteen useasta kokonaisuudesta. Laitos on jaettu laboratoriohin, joita johtaa pääsääntöisesti professori tai dosentti. Laboratoriot ovat
Fysiikan laitoksen opiskelijat suorittavat ammattiaineopintonsa paneutuen johonkin näistä tutkimusalueista. Diplomi-insinöörejä laitokselta valmistuu vuosittain vajaa parikymmentä, tohtoreita muutamia.
Laitoksen budjetti on vuosittain n. 4 miljoonaa euroa, joista suurin osa on peräisin ulkopuolisista projekteista. Tutkimusjulkaisuja kansainvälisiin, vertaisarvioituihin lehtiin laitos tuottaa vuosittain muutamia kymmeniä kappaleita.
Mathieu Flamini

Mathieu Flamini (s. 7. maaliskuuta 1984 Marseille, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa lisäksi Englannin, Italian ja Espanjan pääsarjoissa. Hänen viimeinen seuransa oli Primera Divisiónin Getafe. 178 senttimetrin pituinen Flamini oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Flamini aloitti uransa Olympique de Marseillessa, jossa hän teki debyyttinsä 20. joulukuuta 2003 1-0 voitto-ottelussa Toulousea vastaan. Marseillessa Flamini pelasi 14 ottelua ja tuli tunnetuksi UEFA Cupissa, jossa hän auttoi joukkueen hienoilla esityksillään loppuotteluun. Göteborgissa Nya Ullevi -stadionilla pelatun finaalin voitti kuitenkin espanjalaisjoukkue Valencia CF.
Flamini siirtyi 23. heinäkuuta 2004 Englannin Valioliigaan Arsenaliin. Debyyttinsä Arsenalissa Flamini teki 15. elokuuta 2004. Hän pelasi neljän kauden aikana Arsenalissa 102 valioliigaottelua. Mestarien liigassa karsintoineen hän pelasi tuona aikana 30 ottelua. Kauden 2005–2006 loppuottelussa hän pelasi 16 minuuttia Arsenalin hävitessä FC Barcelonalle 1–2. Arsenalin voittaessa FA Cupin 2005 hän pelasi neljä ottelua, muttei välierässä eikä loppuottelussa.
Flamini siirtyi vapaalla siirrolla AC Milaniin kesällä 2008. Hän pelasi italialaisseurassa 96 Serie A -ottelua, joissa teki seitsemän maalia. Hän voitti Italian-mestaruuden kaudella 2010–2011. Mestarien liigassa hän edusti Milania 13 ottelussa.
Flamini palasi ilman siirtokorvausta uudelleen Arsenaliin kesällä 2013. Seuraavan kahden kauden aikana hän pelasi 50 valioliigaottelua ja 13 Mestarien liigan ottelua karsintoineen. Hän pelasi FA Cupin voittaneessa Arsenalin joukkueessa kolme ottelua 2014 ja kaksi ottelua 2015, muttei kummallakaan kaudella välierässä eikä loppuottelussa.
Mathieu edusti kausilla 2017–2019 Primera Divisiónissa pelaavaa Getafea, minkä jälkeen hän lopetti pelaajauransa.
Flamini on pelannut kolme maaottelua Ranskan maajoukkueessa. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Marokkoa vastaan marraskuussa 2007.
Saavutukset.
Marseillessa:
Arsenalissa:
Milanissa:
MR-UR-100 Sotka

MR-UR-100 Sotka (UR-100MR) oli Neuvostoliiton mannertenvälinen ballistinen ohjus (ICBM). Sen Naton koodinimi oli SS-17 Spanker. Vuonna 2006 Venäjän asevoimat eivät käytä näitä ohjuksia vaan ne on poistettu käytöstä ja tuhottu aserajoitussopimusten mukaisesti.
Ohjus kehiteltiin vuosina 1978–1983 Mihail Jangelin perustamassa OKB-586-suunnittelutoimistossa. Se käytti nestemäistä ajoainetta: UDMH/typpitetraoksidi. Se on varastoitavaa ilman jäähdytystä ja raketti on välittömästi lähtövalmis. Ensimmäisessä rakettivaiheessa on yksi RD-0229-päämoottori ja yksi nelisuuttiminen 15D167-moottori. Toisessa rakettivaiheessa moottorina yksi 15D169. Kolmas vaihe käyttää kiinteää ajoainetta: 15D171.
Ohjuksen kantama oli 10 200 – 11 000 km. Sen osumistarkkuus oli venäläisten antamien tietojen mukaan 1080–920 metriä versioista riippuen, Naton arvioiden mukaan 500–220 metriä. Joidenkin tietojen mukaan tarkkuus olisi 1600 m 10 000 km lentomatkalta.
Ohjuksen taistelukärki: Joko yksi 3,4 megatonnia tai neljä kpl 0,4 megatonnia. Kärjen paino 2 100 kg.
Tekniset tiedot.
RS-16A on MR-UR-100 Sotkan kansainvälinen nimi.
Santa Maria in Organo

Santa Maria in Organo on Veronan vanhimpia kirkkoja. Se sijaitsee Adigejoen vasemmalla puolella Veronettaksi kutsutussa kaupunginosassa. Se on perustettu mahdollisesti 500-luvulla tai vähän myöhemmin langobardien valtakaudella, mutta vain kryptassa on säilynyt varhaiskeskiaikaista rakennetta. Kirkko sai romaanisen asun vuoden 1117 maanjäristyksen jälkeen ja uudistettiin jälleen renessanssiajalla. Keskeneräiseksi jääneen julkisivun suunnitteli Michele Sanmicheli. Vanhan roomalaisajan tornirakennuksen perustalta kohoava kellotorni on Fra Giovanni da Veronan suunnittelema.
Kirkon interiööri muodostuu lyhyestä ja leveästä kolmilaivaisesta, kappeleiden reunustamasta länsiosasta ja suunnilleen saman pituisesta avarasta, muutamaa porrasaskelmaa ylempänä olevasta kuoriosasta, jonka alla on krypta. Kirkkotilan erityisen runsas taiteellinen korstelu periytyy pääosin renessanssiajalta. Kirkon sakaristoa Vasari piti koko Italian kauneimpana. Sen seinäpaneelit puuleikkauksineen ovat yksi Fra Gicondon päätöistä ja kuuluvat lajissaan Italian merkittävimpiin.
Santa Maria in Organo oli aikanaan merkittävä ja vauras benediktiiniluostari, mutta näivettyi 1400-luvulla ja siirtyi 1444 olivetaaneille, joiden käsissä se alkoi uudelleen kukoistaa. Luostari lakkautettiin Napoleonin aikana. Kirkko toimii seurakuntakirkkona.
Vortex-putki

Vortex-putki on laitteistojen jäähdytykseen tarkoitettu osa.
Toimintaperiaate.
Vortex-putkeen virtaava paineistettu ilma erotellaan pyörteen avulla kylmäksi ja kuumaksi ilmavirtaukseksi.
Historia.
Vortex periaatteen keksijänä pidetään Georges Ranqueta.
Timo Kautonen

Timo Kautonen (s. 12. maaliskuuta 1945 Lahti, Suomi) on suomalainen jalkapalloilija, joka on toiminut peliuransa päätyttyä myös valmentajana ja joukkueenjohtajana. Siviiliammatteja 173 senttimetriä pitkällä Kautosella on ollut useita: hän on toiminut huoltoneuvojana, työnjohtajana, autonkorjaajana ja automestarina. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja.
"Tilli" Kautonen aloitti peliuransa Lahden Reippaassa, jota hän edusti vuosina 1963–1978 ja 1984. Hän pelasi koko uransa ajan synnyinkaupungissaan. Muita seuroja olivat Lahden Palloseura, jossa hän pelasi vuosina 1980–1982 ja 1985 sekä Lahden Kuusysi (1982–1983). Kautonen voitti Suomen mestaruuden neljä kertaa, vuosina 1963, 1967 ja 1970 Reippaassa sekä vuonna 1982 Kuusysissä. Yhteensä hän pelasi 384 ottelua SM-tasolla. Suomen Cupissa Kautonen oli vieläkin menestyksekkäämpi. Hän voitti cupin ennätykselliset kahdeksan kertaa: Reippaassa 1964, 1972–1976 ja 1978 sekä Kuusysissä vuonna 1983. Lisäksi hän oli kolme kertaa häviämässä cupin loppuottelua.
Suomen A-maajoukkueessa Kautonen pelasi ensi kerran vuonna 1964 ollessaan 19-vuotias. Kyseessä oli Suomen ja Ruotsin välinen ottelu, jonka Suomi voitti maalein 1–0. A-maaotteluita kertyi lopulta 47 kappaletta, olympiajoukkueen maaotteluita neljä ja poikien maaotteluita kaksi. Hän oli Suomen A-maajoukkuehistorian ensimmäinen kentältä ulosajettu pelaaja. 
Kautonen sai Vuoden jalkapalloilija -palkinnon kahdesti, vuosina 1967 ja 1970. Jälkimmäisenä vuonna hän sai vastaavan tunnustuksen myös Urheilutoimittajain liitolta. Vuonna 2004 Timo Kautonen palkittiin Palloliiton Captain’s Ball palkinnolla. Suomalaisen jalkapalloilun Hall on Fameen Kautonen nimettiin vuonna 2005.
Myös Kautosen veljet Mikko ja Olli ovat entisiä jalkapalloilijoita, ja kaikki kolme olivat voittamassa vuoden 1970 Suomen mestaruutta. Kautosen pojat Turo (s. 1969) ja Tommi (s. 1971) ovat niin ikään entisiä SM-tason pelaajia.
Tarja Helanen

Tarja Helanen (1955 — 5. kesäkuuta 2021 Hämeenlinna) oli Vihreän liiton ensimmäinen liittosihteeri yhdessä David Pembertonin kanssa 1988–1990. Hän toimi vihreiden ensimmäisen eduskuntaryhmän ryhmäsihteerin sijaisena ja projektisihteerinä. Hän toimi myös 1990-luvun alussa Vihreiden kansainvälisessä työryhmässä. Helanen oli vuoden 1995 eduskuntavaaleissa vihreiden ehdokas Hämeen vaalipiirissä. Hän sai vihreiden listalta eniten ääniä, mutta äänet eivät riittäneet kansanedustajan paikkaan. 
Helanen työskenteli Vihreän Sivistysliiton projektisihteerinä ja Suomen pakolaisavun hanketyöntekijänä. Vuonna 2002 hän oli tekemässä ulkoministeriölle selvitystä henkilöavusta kehitysyhteistyössä. Keväällä 2007 hän oli Pakolaisavun asiantuntijana Liberiassa.
Ylikärppä

Ylikärppä (myös "Yli-Kärppä") on kylä seututien 849 sekä Simojoen varrella Simon kunnassa lähellä Ranuan ja Iin rajaa. Kylä on muodostunut Simojoen etelärannalle Maaninkakosken tuntumaan. 
Ylikärpän koulu sijaitsee Ylikärpän ja Saarikosken kylien välisellä alueella. Kyläyhteisön toimintaa ylläpitää Ylijokikylän kylätoimikunta. Ylikärppä on hyvin maatalousvaltaista aluetta, sillä lähes kaikki kylässä asuvat työssäkäyvät työikäiset ovat töissä maatalouden parissa. Kylän asukasluku oli vielä 1980-luvulla yli 500, ja Simon kunta rakennutti kylään rivitaloja. 
Simon kunta ilmoitti keväällä 2015 sulkevansa Ylikärpän kyläkoulun oppilaiden vähenemisen vuoksi. Asukkaat huolestuivat pitkistä, paikoin jopa 50 kilometrin koulumatkoista Asemakylälle. Simon kunta päätti lopulta, että Ylikärpän koulu jatkaa yhdellä opettajalla. Samalla päiväkoti ja esikoulu lopetettiin. Simon kunta lakkautti koulun keväällä 2016 ja oppilaat siirtyivät kouluun Asemakylälle. 
Ylikärpässä käytiin vuonna 1916 ensimmäinen taistelu venäläisten ja suomalaisten välillä sitten Suomen sodan. Kyseessä oli Maaninkajärven taistelu, jossa suomalaiset jääkärit puolustautuivat venäläistä virkavaltaa vastaan. Muistoksi on merkitty jääkäreiden sodan aikana kulkemaa reittiä Jääkärireitiksi kutsuttu vaelluspolku jääkärikämpältä Ylikärpän Hanskaan.
Kääpiöjänis

Kääpiöjänis on pienin kaniroduista. Painoa sillä on vain 0,71-1,3 kg. Rotu on lähtöisin Englannista. Rotu näytettiin Englannissa ensimmäistä kertaa vuonna 1884. Kääpiöjänis on jalostettu alun perin useasta eri rodusta, mutta erityisesti hollantilais-rotu on ollut suuressa roolissa rodun kehittämisessä.
Ulkonäkö.
Kääpiöjänis kuuluu kääpiörotujen ryhmään. 
Rungon muodoltaan se on pieni, siro ja jänismäinen. Väri- ja kuviomahdollisuuksia on useita. 
Kääpiöjänikset ovat Suomessa melko harvinaisia, ja rodun kasvattajia on vähän. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Kääpiöjänis on ylväs ja määrätietoinen rotu, jota on kutsuttu myös temperamenttiseksi ja äkkipikaiseksi. Se on myös erittäin nopea ja ketterä ja soveltuukin erinomaisesti estehyppyyn. Kääpiöjänikset tarvitsevat määrätietoisen sekä kokeneen omistajan.
LGM-118A Peacekeeper

LGM-118A Peacekeeper eli MX-ohjus oli 1986 käyttöön otettu Yhdysvaltojen mannertenvälinen ballistinen ohjus (ICBM), joka vedettiin pois käytöstä syyskuussa 2005 START II -sopimuksen johdosta. Peacekeeper on kiinteää polttoainetta käyttävä tarkka monikärkiohjus, joka olisi tarvittaessa pystynyt tuhoamaan 10 kohdetta 10:llä MIRV-kärjellä.
Ohjus oli tarkoitettu ensi sijassa vihollisen sotilaskohteita vastaan.
Ohjuksen kehittely alkoi 1972 nimellä MX. Ohjus kantoi 9 700 kilometriä, ja sen tarkkuus oli 100 metriä (CEP). Ohjuksen lasti voi olla 3950 kg, joka sisältää jopa 10 Avco Mk-21 -paluukärkeä, kukin 300 kT (1,25 PJ) W-87 -ydinkärjen.
Kuvataiteilija (AMK)

Kuvataiteilija (AMK) on kulttuurialan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Tutkinnon laajuus on 240 opintopistettä. Tutkinto suoritetaan kuvataiteen koulutusohjelmassa, ja opintojen tavoiteaika on neljä vuotta. Koulutukseen kuuluu taiteellisia perusopintoja sekä taidehistorian, taiteen teorian ja viestinnän opintoja. Opiskelijan on tarkoitus saada koulutuksen kautta kuvataidealan työelämässä tarvittavat valmiudet.
Kuvataiteen koulutusta järjestetään vuonna 2014 voimaantulevien toimilupien myötä viidessä suomalaisessa ammattikorkeakoulussa:
Tampereen ammattikorkeakoulun kuvataiteen koulutusohjelman lakkauttamisesta päätettiin syksyllä 2013. Lahden ammattikorkeakoulun kuvataiteen koulutusohjelmaan otettiin uusia opiskelijoita viimeisen kerran kevään 2012 yhteishaussa.
Kuvataiteen koulutusohjelman pääaineopintoja ovat:
Joissakin ammattikorkeakouluissa voi valita suuntautumisvaihtoehdoksi valokuvauksen tai korutaiteen. Kuvataiteen koulutusohjelmassa opiskelleet voivat työskennellä useissa ammateissa ja tehtävissä, esimerkiksi kuvataiteilijoina, opettajina, projektityöntekijöinä ja art directorina.
Kuljetuspanssariajoneuvo

Kuljetuspanssariajoneuvo (SA-lyhenne "kuljpsajon", englanniksi "wheeled armoured personnel carrier") on pyöräalustainen, ensisijaisesti jalkaväen kuljettamiseen tarkoitettu panssaroitu ajoneuvo. Niitä ei ole suunniteltu ottamaan osaa suoraan taisteluun, vaan kuljettamaan jalkaväkeä taistelualueelle suojassa sirpaleilta ja käsiaseiden tulelta. Monissa maissa alettiin toisen maailmansodan jälkeen kehittää panssaroituja miehistönkuljetusajoneuvoja. Ajoneuvoilla on pyritty alusta asti parantamaan joukkojen operatiivista liikkuvuutta ja suojaa.
Kuljetuspanssariajoneuvot ovat käyttötarkoituksensa vuoksi tavallisesti kevyesti aseistettuja ja panssaroituja. Aseistuksena on tavallisimmin konekivääri, vetojärjestelmä on 4×4, 6×6 tai 8×8. Miehistöä on kaksi ja kuljetettavia mahtuu mallista riippuen 7–16 (esimerkiksi Patria 6x6 XA-300 -malliin 10 kuljetettavaa)
. Kuljetuspanssariajoneuvoja on myös sovellettu eri johtamis-, ase-, ja huoltojärjestelmien käyttöön. 
Kuljetuspanssariajoneuvojen etuna miehistönkuljetusvaunuihin verrattuna on nopeus. Toisaalta ajoneuvon profiili voi olla paljonkin vaunua suurempi ja suoja heikompi.