tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Charles Bolden

Charles Frank "Charlie" Bolden, Jr. (s. 19. elokuuta 1946, Columbia, Yhdysvallat) on entinen Nasan pääjohtaja, jossa hän toimi vuosina 2009–2017.
Bolden syntyi 19. elokuuta 1946 Columbuksessa, Etelä-Carolinan osavaltiossa. Hän opiskeli Yhdysvaltain laivastoakatemiassa upseeriksi. Hän lensi sotalentoja Vietnamin sodassa. Hän suoritti US Naval Test Pilot School -koelentokoulun vuonna 1979. Hän on eläkkeellä oleva merijalkaväen kenraalimajuri. Koelentokoulun jälkeen hänet valittiin NASAn astronauttikoulutukseen ja hän on tehnyt sukkulalentoja, myös sen ohjaajana. NASA-komennuksen jälkeen hän palasi merijalkaväkeen toimien Yhdysvaltain Japanin joukkojen komentaja kunnes siirtyi eläkkeelle vuonna 2003. 
Bolden toimi Jack and Panther LLC -konsulttiyhtiössä ja oli teksasilaisen Marathon Oilin, joka on jäänyt rahanpesusta kiinni vuonna 2004, johtokunnassa. Boldenin todettiin Senaatin tutkimuksissa olleen syytön talousepäselvyyksiin yhtiössä.
Carlos Ruiz Zafón

Carlos Ruiz Zafón (25. syyskuuta 1964 Barcelona – 19. kesäkuuta 2020) oli espanjalainen kirjailija. Hän asui vuodesta 1994 Los Angelesissa, jossa hän työskenteli vapaana kirjailijana ja elokuvakäsikirjoittajana.
Ruiz Zafón työskenteli ennen kirjallista uraansa useissa mainostoimistoissa. Hänen ensimmäinen romaani "El príncipe de la niebla" (1993) sai Edebén nuorten aikuisten kirjallisuuden kirjallisuuspalkinnon. Sen lisäksi hän on kirjoittanut kolme muuta nuorten aikuisten romaania: "El palacio de la medianoche" (1994), "Las luces de septiembre" (1995) ja "Marina" (1999, suom.).
Vuonna 2001 ilmestyi Ruiz Zafónin ensimmäinen aikuisille suunnattu romaani "La sombra del viento" (suom. "Tuulen varjo", 2004). Ilmestymisensä jälkeen "Tuulen varjo" on kerännyt kriitikoilta kehuja kaikkialla maailmassa ja saanut runsaasti palkintoja. Teoksen tapahtumat sijoittuvat Francon kauden alkuvuosiin. Vuonna 2008 ilmestyi Ruiz Zafónin toinen aikuisten romaani "El juego del ángel" (suom. "Enkelipeli", 2009). Sen tapahtumat sijoittuvat 1920- ja 1930-lukujen Barcelonaan. Romaani kertoo nuoresta kirjailijasta, jota salaperäinen hahmo pyytää kirjoittamaan kirjan.
Ruiz Zafón suunnitteli teossarjasta neliosaista, niin että kaikki osat johtavat lopulta hänen luomaansa kuvitteelliseen Barcelonaan. Niin sanotun ”Unohdettujen kirjojen hautausmaa” -sarjan kolmas osa "Taivasten vanki" ilmestyi vuonna 2011 ja neljäs osa "Henkien labyrintti" 2016.
Ruiz Zafónin teoksia on julkaistu 45 maassa, ja niitä on käännetty yli 40 kielelle. Niitä on maailmanlaajuisesti myyty yli 38 miljoonaa kappaletta. Sen perusteella hän on menestynein espanjalainen nykykirjailija Javier Sierran ja Juan Gómez-Juradoin ohella.
Toivo Korhonen (arkkitehti)

Toivo Sakari Korhonen (15. heinäkuuta 1926 Kuopio – 10. toukokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Ura.
Korhosen isä oli ammatiltaan seppä. Korhonen meni jatkosodan aikana 17-vuotiaana vapaaehtoisena armeijaan. Sodan jälkeen hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion lyseosta vuonna 1947 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1952. Korhonen työskenteli suunnittelijana 1948–1951 Kuopion kaupungin rakennustoimistossa, 1950–1951 Veikko Leisténin ja 1953–1954 Alvar Aallon arkkitehtitoimistossa sekä 1954–1955 Asuntohallituksessa. Vuodesta 1955 hänellä oli oma toimisto. Korhonen voitti useita koti- ja ulkomaisia arkkitehtuurikilpailuita. Hänen tuotantonsa edustaa jälkimodernia rationaalista suunnittelua. Hänen tuotantonsa on monipuolinen ja hän oli yksi elementtirakentamisen edelläkävijöitä Suomessa.
Korhosen läpimurto oli Tampereen yliopiston päärakennuksen suunnittelukilpailun voittaminen. Vuonna 1958 hän voitti myös yhdessä Jaakko Laapotin kanssa kilpailun Lauritsalan kirkosta. Vuonna 1969 valmistunut kirkko edustaa yksilölliseen ilmeeseen pyrkivää modernia arkkitehtuuria, mutta samalla myös betonibrutalismin ihanteita. Kirkon erikoisessa suippenevassa kattorakenteessa käytettiin ensimmäistä kertaa Suomessa liukuvalutekniikkaa. Kansainvälistäkin kiinnostusta herätti Korhosen itselleen Helsingin Lauttasaareen suunnittelema atriumtalo. Vuonna 1960 valmistunut rakennus tehtiin puuelementtitekniikalla, ja sen suojaisa sisäpiha on sijoitettu talon keskelle.
Suomessa Korhosen suunnittelemista rakennuksista kyseenalaista huomiota saivat osakseen muun muassa Helsingin niin sanottu uusi Heimolan talo (1972) ja Kuopion Saastamoisenkulma (1977), joiden tieltä purettiin historialliset arvorakennukset.
Korhonen suunnitteli myös kokonaisia asuinalueita, kuten Espoon Matinkylän Mäntykallion kaupunginosan sekä Ristiinan Pelloksen asuin- ja teollisuusalueen asemakaavoineen 1960-luvun alussa. Pelloksessa ja muuallakin hän teki yhteistyötä vuorineuvos Aarne J. Aarnion omistaman rakennusliike Palkki Oy:n kanssa. 1970-luvulla hän suunnitteli Länsi-Saksan Wulfeniin Finnstadt-nimisen asuinalueen sekä vuonna 1976 Proyecto Experimental de Vivienda -nimisen koetaloalueen Perun pääkaupunkiin Limaan.
Rakennuksia.
Korhosen tai hänen arkkitehtitoimistonsa suunnittelemia:
HMCS Ontario (C53)

HMS Minotaur (viirinumero C53) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin 27. toukokuuta 1941 osana vuoden 1941 laivasto-ohjelmaa Harland and Wolffilta Belfastista Pohjois-Irlannista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 20. marraskuuta. Alus laskettiin vesille 29. heinäkuuta 1943 nimettynä "HMS Minotauriksi". Alus siirrettiin heinäkuussa 1944 Kanadan laivastolle, joka otti sen palvelukseen 26. huhtikuuta 1945 nimellä "HMCS Ontario" viirinumeron säilyessä. Alus valmistui kuitenkin vasta 15. toukokuuta.
Palvelus.
Huhtikuussa 1945 "Ontario" oli valmistajan koeajoissa, joiden aikana se määrättiin palvelukseen Brittiläisen Tyynenmeren laivaston 4. risteilijäviirikköön. Alus aloitti 16. toukokuuta Clydessä hyväksyntään liittyvät koeajot, joiden osana suoritettiin kesäkuussa merikelpoisuus ja asetestit. Alus aloitti 2. heinäkuuta matkansa Maltalle, jossa se osallistui koulutukseen Välimeren laivaston mukana.
Risteilijä jatkoi 12. elokuuta matkaansa Aleksandriaan, minkä jälkeen se 15. elokuuta kulki läpi Suezin kanavan Punaiselle merelle. Alus saapui 19. elokuuta Trincomaleehen. Se jatkoi matkaansa 31. elokuuta liittyäkseen 4. Risteilijäviirikköön. Alus ei kuitenkaan kerennyt mukaan sotatoimiin, mutta se osallistui Hong Kongin antautumis- ja vastaanottoseremonioihin ja myöhemmin valvontatehtäviin Manilassa ja Japanissa.
Kanadaan huollettavaksi alus palasi vapauduttuaan Tyynenmeren operaatioista ja se saapui 27. marraskuuta 1945 Esquimaltiin. Alus palveli palvelukseen palattuaan koulutustehtävissä, kunnes se poistettiin palveluksesta 15. lokakuuta 1958.
Alus sijoitettiin poistolistalle ja myytiin romutettavaksi. Alus saapui 19. marraskuuta 1960 Osakaan Japaniin romutettavaksi.
HMS Superb (25)

HMS Superb (viirinumero 25) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuoden 1941 lisälaivasto-ohjelmaa Swan Hunterin telakalta, missä köli laskettiin 23. kesäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille 31. elokuuta 1943 ja otettiin palveluskäyttöön 16. marraskuuta 1945.
Palvelus.
Alus purjehti joulukuussa Chathamin telakalle, jossa se varustettiin ja miehitettiin palvelusta varten. Alus oli palveluskelpoinen 29. joulukuuta, jolloin se määrättiin 2. risteilijäviirikön lippulaivaksi. Aluksen koeajot saatiin suoritetuksi 18. tammikuuta 1946, jolloin se aloitti purjehduksen Gibraltarille yhdessä Ch-luokan hävittäjien "HMS Cheviotin" ja "HMS Childersin" kanssa. Gibraltarille alukset saapuivat 21. tammikuuta, minkä jälkeen ne jatkoivat Maltalle, jonne saavuttiin neljä päivää myöhemmin.
Alus palasi Maltalla vietetyn tiiviin koulutusrupeaman jälkeen 8. maaliskuuta Greenockiin, jossa alus valmistautui kuljettamaan prinsessa Elisabetin seurueineen Belfastiin. Osaston muut alukset, "HMS Fame" (komentaja J. Grant DSO) ja "HMS Hotspur" (komentajakapteeni D. R. Mallinson) saapuivat 16. maaliskuuta Greenockiin..
Alus oli 1946 mukana Korfun kanavan välikohtauksessa, mutta muuten sen ura oli normaalia rauhanajan palvelusta. Vuonna 1953 alus osallistui kuningatar Elisabet II:n kruunajaisten yhteydessä järjestettyyn laivastokatselmukseen. Alus oli kontra-amiraali Sir Herbert Packerin lippulaivana ja modernisoitavana 1955-1956. Alus poistettiin palveluksesta joulukuussa 1957.
Alus sijoitettiin poistolistalle ja se romutettiin Dalmuirissa vuonna 1960.
Aluksen päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Markku Eskelinen

Markku Eskelinen (s. 1959) on suomalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija. Eskelinen on tullut tunnetuksi uusien kirjallisuuden julkaisukanavien ja muotojen (internet, kyberteksti, ergodinen kirjallisuus) sekä tietokonepelien akateemisesta tutkimuksesta. Hän opiskeli aluksi oikeustiedettä Helsingin yliopistossa, mutta siirtyi sitten kirjallisuuden opintoihin.
Eskelinen tuli ensi kertaa julkisuuteen vuonna 1987 yhdessä Jyrki Lehtolan kanssa julkaisemallaan pamfletilla "Jälkisanat. Sianhoito-opas". Siinä hyökättiin kovin sanoin aikansa filosofian kirjallisuuden ja kulttuurien ikoneita vastaan. Samoilla linjoilla Eskelinen jatkoi vuosina 1988–1989 toimiessaan "Ilta-Sanomien" kolumnistina nimimerkillä Nuori vihainen mies.
Yhdessä Raine Koskimaan kanssa Eskelinen julkaisi vuonna 2001 teoksen Paavo Haavikosta. Hän on julkaissut artikkeleita muun muassa "Parnassossa" ja erilaisissa internetjulkaisuissa, muun muassa gamestudies.org -sivustolla.
Eskelinen on yksi Mahdollisen Kirjallisuuden Seuran perustajista.
Vaikutus.
Kriitikko Vesa Rantaman mukaan Eskelinen on uutterasti edistänyt kirjallista monimuotoisuutta sekä teorian ja kirjallisuushistorian että kirjallisuudenkin piirissä, aina elektronista kirjallisuutta myöten jo 1990-luvulla. Hänen 2010 perustamansa Mahdollisen kirjallisuuden seura on edistänyt kotimaisen proosan monimuotoisuutta.
Kirjallisuuseliitin arvostelu.
Kirjallisuuseliittiä arvostellut "Jälkisanat. Sianhoito-opas" on muodostunut kulttikirjaksi myös kirjallisuustieteen opiskelijoiden keskuudessa. Eskelinen on sen jälkeenkin lytännyt rankasti kirjallista eliittiä ja hänen mielestään impivaaralaisesti sisäänpäin käpertynyttä Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitosta. Eskelinen arvostelee sitäkin, että kirjoja leimataan poliittisesti värittynein aikakausileimoin spekuloiden kapitalismin kehitysvaiheilla sen sijaan, että keskityttäisiin kirjallisuuden mahdollisuuksiin. Kohteina ovat muun muassa marxilainen kulttuurintutkija Fredric Jameson ja Hanna Kuusela, joka leimaa kirjallisen yhteistyön jälkikapitalistiseksi menestyshypeksi.
Jäsenhakemukset kirjailijaliittoon.
Kirjailijaliiton jäseniksi on hyväksytty chick lit -kirjailijoita ja kokeellisia runoilijoita, mutta Eskelisen jäsenhakemus hylättiin taas kerran syksyllä 2022, vaikka hän on kirjallisuuden elitisti, jonka romaaniote on julkaistu "The Review of Contemporary Fiction" -kirjallisuuslehdessä. Toimittaja Oskari Onninen piti ironisena liiton vastausta arvostetulle kirjailijalle: "Jäämme odottamaan tuotantonne täydentymistä ja kaunokirjallisen ilmaisunne kehittymistä." Toinen lähetetyistä teoksista oli rankasti Suomen kirjallisuuselämää arvostellut "Jälkisanat". Liiton puheenjohtaja vetosi siihen, että teoksia ei kaikissa luokituskäytännöissä lasketa ei-kaunokirjallisuudeksi.
Komisario Lewis

Komisario Lewis ("Lewis") on brittiläinen etsiväsarja, joka syntyi aiemman "Komisario Morse" -sarjan spin-offina. Sarjan pilottijakso esitettiin vuonna 2006, ja sarjaa on esitetty Britanniassa yhdeksän kautta vuodesta 2007 lähtien ITV-kanavalla. Suomessa sarjaa esitettiin Yle TV1 keväästä 2009 syyskuuhun 2022. 
Sarjan pääosassa nähdään Kevin Whatelyn esittämä komisario Robert ”Robbie” Lewis, joka toimi aikoinaan komisario Morsen apulaisena. Sarjan alku sijoittuu viitisen vuotta komisario Morsen kuoleman jälkeiseen aikaan. Lewis palaa usean ulkomailla asutun vuoden jälkeen Englantiin ja aloittaa työnsä Oxfordin poliisivoimissa. Hänet ylennetään ylikonstaapelista komisarioksi, minkä jälkeen hän alkaa tutkia henkirikoksia yhdessä rikosylikonstaapeli James Hathawayn (Laurence Fox) kanssa. Hathaway on ennen poliisiksi ryhtymistään opiskellut teologiaa ja hänen yliopistomenneisyyteensä törmätään sarjan jaksojen edetessä.
Jaksot.
Tarinoiden pituus on 120 minuuttia, mutta seitsemännestä kaudesta alkaen ne on jaettu kahteen 60 minuutin osaan.
Wendy Boglioli

Wendy Lou Lansbach Boglioli (s. 6. maaliskuuta 1955 Merrill, Wisconsin) on yhdysvaltalainen entinen uimari ja olympiavoittaja. Boglioli voitti Montréalin kesäolympialaisissa 1976 kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä, yhdessä Shirley Babashoffin, Jill Sterkelin ja Kim Peytonin kanssa. Lisäksi hän sijoittui pronssille 100 metrin perhosuinnissa, häviten vain Itä-Saksan Kornelia Enderille ja Andrea Pollackille.
Boglioli edusti uintiurallaan seuratasolla "Central Jersey Aquatic Club"ia. Hän on ollut naimisissa vuodesta 1975 lähtien Bernie Bogliolin kanssa, ja heillä on yhteensä kolme lasta. Boglioli toimii nykyisin luennoitsijana.
Vesakosken paperitehdas

Vesakosken paperitehdas toimi noin vuosina 1820–1840 Ikaalisten Juhtimäessä. Lumpuista käsityönä paperia valmistanut tehdas tuli tunnetuksi myös väärän rahan valmistamisesta.
Tehtaan perustaja Johan Glas (2. elokuuta 1780 Pori – 14. heinäkuuta 1851) kävi kolme vuotta Porin triviaalikoulua, oli sitten puusepän kisällinä ja muutti 1806 Tampereelle. Tampereella Glas oli Hatanpään kartanon omistajan, filosofian maisteri L. G. Lefrénin palveluksessa sahan, myllyjen ja paperitehtaan kirjanpitäjänä ja hoitajana. Lefrén omisti Tammerkosken rannalla sijainneen paperitehtaan sekä muitakin teollisuusyrityksiä.
Vuonna 1812 Glas osti Lefréniltä Erän tilan Ikaalisten Juhtimäestä. Hän myi tilan 1817 ystävälleen Henrik Hellénille ja muutti itse läheiseen Viitaniemen torppaan. Glas ja Hellén rakensivat noin vuoden 1820 tienoilla paperimyllyn Vesakoskeen, nykyiseltä nimeltään Mäkelänkoski. Tässä tehtaassa valmistettiin lumpuista makulatuuri- ja karkeaa käärepaperia. Kerrotaan kuitenkin että tehtaassa olisi todellisuudessa valmistettu salaa vesileimoilla ja sopivalla kohopainanteella varustettua valkoista raitapaperia jota käytettiin Ruotsin vallan peruna vielä Suomessa käytössä olleiden setelien väärentämiseen. Glas piirsi tämän tiedon mukaan käsin väärennetyt riikintalarit ja velkariksit jokaisen erikseen. Glas ei jäänyt koskaan kiinni väärennyksistä vaikka muutamia hänen tekemiään seteleitä joutui viranomisten käsiin ja eräs renki tuomittiin vankeuteen niiden levittämisestä. 
Vuonna 1837 tehtaan kolmanneksi omistajaksi tuli Juhtimäeltä kotoisin ollut talollinen Johan Toivonen. Glasin ja Hellén riitautuivat kuitenkin pian tämän jälkeen ja Hellén myi Erän tilan palaten Tampereelle. Vesakosken paperitehtaan toiminta päättyi muutama vuosi tämän jälkeen. Vuonna 1820 rakennettu "Klaasen rahapajana" pidetty hirsirakennus säilyi ehjänä aina 1970-luvulle saakka, mutta nykyisin sitä ei enää ole olemassa. "Viisaana Klaasena" tunnetun Johan Glasin muisto säilyi myös Ikaalisten kansanperinteessä erilaisina tarinoina.
John Ponce

John Ponce ("John Punch", "Johannes Poncius") (1603 Corkin kreivikunta, Irlanti – 1661 Pariisi, Ranska) oli irlantilainen fransiskaanien sääntökuntaan kuulunut filosofi ja teologi. Ponce muutti nuorella iällä Belgiaan ja liittyi irlantilaisiin fransiskaaneihin Leuvenissa. Hän opiskeli filosofiaa Kölnissä, Louvainissa ja Roomassa. Valmistuttuaan hän opetti Roomassa, Lyonissa ja Pariisissa.
Ajattelultaan Ponce oli skotisti. Hän sanoi hyväksyvänsä kaikki Duns Scotuksen johtopäätökset, vaikkakaan ei hyväksynyt kaikkia hänen todistuksiaan. Ponce auttoi Luke Waddingia Scotuksen teosten toimittamisessa. Ponce tunnetaan muun muassa Occamin partaveitsen klassisesta muotoilusta "entia non sunt multiplicanda praeter necessitatem" (”asioita ei tulisi monistaa tarpeettomasti”).
Ilona Novák

Ilona Novák-Popper (16. toukokuuta 1925 Budapest – 14. maaliskuuta 2019 Budapest) oli unkarilainen uimari ja olympiavoittaja. Novák voitti Helsingin kesäolympialaisissa 1952 kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä, yhdessä Judit Temesin, Katalin Szőken ja siskonsa Éva Novákin kanssa. Heidän voittoaikansa 4.24,4 oli uusi maailmanennätys.
Novák edusti uintiurallaan seuratasolla "Magyar Úszó Egyesület"ia ja "Budapesti Kinizsi"ä. Hänet valittiin vuonna 1973 "International Swimming Hall of Fame"en yhdessä siskonsa kanssa.
William Hamilton (filosofi)

William Hamilton (8. maaliskuuta 1788 Glasgow, Skotlanti – 6. toukokuuta 1856), Sir, oli skotlantilainen filosofi ja metafyysikko.
Hamilton opiskeli Oxfordin yliopiston Balliol Collegessa. Hän aikoi alun perin lääkäriksi, mutta suuntautui sitten filosofisiin tutkimuksiin. Hän tutustui erityisesti tuon ajan saksalaiseen filosofiaan. Ajattelussaan Hamilton yhdisteli Immanuel Kantin ja Thomas Reidin ajattelua. Vuonna 1821 Hamilton nimitettiin Edinburghin yliopiston historian professoriksi, ja hän luennoi muun muassa Euroopan historiasta ja kirjallisuuden historiasta.
Leonard Baumgartner

Leonard Reinhold Baumgartner (1. lokakuuta 1874 Elimäki – 3. kesäkuuta 1946 Loviisa) oli suomalainen vuorineuvos ja Stockfors Oy:n pitkäaikainen toimitusjohtaja ja merkittävin osakkeenomistaja.
Sveitsiläistä sukujuurta ollut Leonard Baumgartner käytyään Loviisan reaalikoulun opiskeli ulkomailla Saksassa ja Englannissa, kunnes aloitti vuonna 1896 haminalaisen kauppaneuvos Carl Henrik Ahlqvistin puutavaraliikkeen palveluksessa. Ahlqvistilla Baumgartner työskenteli aina vuoteen 1909, jolloin hänestä tuli Pyhtäällä sijainneen Stockfors Oy:n puuhiomon ja sahan isännöitsijä. Pian Baumgartner alkoi myös hankkia yhtiön osakkeita omistukseensa. Vuonna 1917 Baumgartner oli jo Stockforsin suurin osakkeenomistaja, hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja. Hän omisti yhtiöstä 81 prosenttia vuonna 1920 ja vuonna 1940 jo 99,5 prosenttia. Yritysjohtajana Baumgartner oli rohkea vastuunkantaja, mutta myös varovainen ja kaukonäköinen. Hän jätti Stockforsin toimitusjohtajan tehtävät vuonna 1940 heikentyneen terveytensä takia, mutta toimi käytännössä yrityksen ylimmässä johdossa aina kuolemaansa saakka. Vuorineuvoksen arvon Baumgartner sai vuonna 1929.
Vuonna 1936 Mustion kartano siirtyi Baumgartner-suvulle ja edelleen Stockfors Oy:lle.
Vampyyrimatkija

Vampyyrimatkija ("Mimus macdonaldi") on pienellä Galápagossaariin kuuluvalla Españolan saarella elävä matkijoihin kuuluva varpuslintu. Vampyyrimatkija on yksi niistä lintulajeista, jotka Charles Darwin löysi matkoillaan.
Tunnistaminen.
Kooltaan vampyyrimatkija on noin 28 cm. Päästään, selästään ja siivistään laji on harmahtavan ruskean kirjava. Pyrstö on pitkä ja tumma. Vampyyrimatkijan vatsa on väritykseltään vaalean harmaa. Vampyyrimatkijan nokka on huomattavasti pidempi kuin millään muulla sen lähisukulaisilla darwinimatkijalajeilla. Silmiä ympäröi musta täplä. Lintu on taitava laulamaan.
Elinympäristö.
Vampyyrimatkijan elinympäristöä ovat kuivat alankometsät ja pensaikkomaat. Laji luokitellaan vaarantuneeksi sen erittäin pienen elinalueen vuoksi. Vampyyrimatkijakannan kooksi arvioidaan 1 000–2 500 yksilöä. Pienen elinalueet lisäksi lajin säilymistä uhkaavat rottalajit. 
Elintavat.
Pesimäajan ulkopuolella vampyyrimatkijat elävät noin 40 yksilön parvissa. Pesimäaikana maaliskuusta huhtikuuhun linnut muodostavat yhdeksän aikuisen yksilön yhteispesiä. Naaras munii pesimäkerralla vain yhden munan. 
Vampyyrimatkijan ravinto koostuu pääasiassa merilintujen munista ja raadoista. Erityisesti laji syö galapagosinalbatrossin ("Diomedea irrorata"), sinijalkasuulan ("Sula nebouxii") ja naamiosuulan ("Sula dactylatra") munia.
Pertti Berg

Pertti Uolevi Erik Berg (9. kesäkuuta 1934 Kokemäki – 5. huhtikuuta 2017 Lahti) oli suomalainen vuorineuvos ja Starckjohann Oy:n toimitusjohtaja.
Berg pääsi ylioppilaaksi Porin Lyseosta vuonna 1954 ja valmistui ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta vuonna 1958. Berg aloitti työuransa Suomen Maanviljelijöiden Kauppa Oy:n myyntikonttorien tarkastajana, josta siirtyi tamperelaisen rautakaupan Otra Oy:n konttoripäälliköksi ja hallinnolliseksi johtajaksi. Vuonna 1962 hän siirtyi vastaaviin tehtäviin Mekes Oy:hyn. Vuosina 1965–1969 Berg oli Oy Kultakönni Ab:n toimitusjohtaja. Oy Starkjohann &amp; Co Ab:n palvelukseen Berg tuli vuonna 1970. Hän oli ensin neljä vuotta yhtiön hallinnollisena johtajana, sitten kuusi vuotta varatoimitusjohtajana, kunnes vuonna 1980 hänestä tuli yhtiön toimitusjohtaja. Pari vuotta aiemmin Berg oli nimitetty myös Oy Telko Ab:n toimitusjohtajaksi pari vuotta aiemmin. Yritykset fuusioitiin ja Berg oli Starckjohann-Telko Oy:n toimitusjohtaja vuosina 1981–1989 ja pääjohtaja 1989–1994. 
Bergin johdolla Starckjohann-Telko kasvoi voimakkaasti 1980-luvulla. Yritysostojen myötä siitä tuli yksi Suomen suurimmista kauppaa harjoittavista yrityksistä. Pääjohtajana toimineelle Bergille myönnettiin vuorineuvoksen arvonimi vuonna 1992. 1990-luvun alun lama koetteli kuitenkin myös Starckjohann-Telkoa ja yritys ajautui yrityssaneeraukseen vuonna 1993. Berg siirtyi saneeratun emoyhtiön Starckjohann Oy:n toimitusjohtajaksi. Tehtävässä hän ehti olla kuitenkin vain neljä kuukautta ennen siirtymistään eläkkeelle toukokuussa 1994. 
Bergillä oli työtehtävien lisäksi useita luottamustoimia. Suomen Tukkukauppiaiden Liiton ja Teknisen Tukkukaupan Keskusliiton yhdistyessä vuoden 1988 alussa Tukkukaupan Keskusliitoksi Berg valittiin sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Bergin vanhemmat olivat ylimetsänhoitaja, metsäneuvos Erik Berg ja lehtori Tyyni Laakso ja puoliso vuodesta 1958 Vappu Moberg.
Noritake Takahara

Noritake Takahara (, s. 6. kesäkuuta 1951) on entinen japanilainen F1 -kuljettaja.
Ura.
Takahara aloitti kilpa-ajajan uransa 1960-luvun lopulla ajamalla alemmissa autoluokissa Honda S800 coupe'lla, josta siirtyi 1970-luvun alussa Tasmanian ja Japanin Formula 2000 -sarjoihin. Vuonna 1973 hän sijoittui viimeiseksi mainitussa sarjassa kolmanneksi, 1975 toiseksi ja ajoi vuosina 1974 sekä 1976 sarjan mestariksi. Ensimmäisen mestaruusvuotensa ohessa Takahara pääsi ajamaan myös Formula 1:sten ulkopuolista International Trophy -kilpailua, jossa sijoittui yhdenneksitoista. 
Hän osallistui kahteen F1 -osakilpailuun kausina 1976-1977 ollen parhaimmillaan yhdeksäs Japanin GP:ssä 1976. Toisen kilpailun hän keskeytti. Takahara ajoi Surteesin ja Kojiman autoilla.
Heikon menestyksen jälkeen Takahara palasi ajamaan 1970-1980-luvulla Japanin Formula 2 -sarjoja sekä erilaisia urheiluauto- ja kestävyysajoluokkia.
Aesthetics of Hate

Aesthetics of Hate on groove metal -yhtye Machine Headin nopeampia kappaleita. Kappale on kostoisku William Grimin kirjoittamalle artikkelille, jossa kirjoitettiin, että edesmennyt kitaristi Dimebag Darrell oli muun muassa "tietämätön, barbaarinen ja lahjaton kitaran haltija". Kappaleen on kirjoittanut yhtyeen laulaja-kitaristi Robb Flynn.
Natalía Chatziloḯzou

Natalía Chatziloḯzou (o.s. Baranouskaja, , , , ) on valkovenäläistä alkuperää oleva kyproslainen uimari ja Euroopan-mestari. 
Chatziloḯzou syntyi Neuvostoliiton Vitsebskissä nykyisellä Valko-Venäjällä Baranouskaja-nimisenä vuonna 1979. Hän edusti Valko-Venäjää Atlantan ja Sydneyn kesäolympialaisissa vuosina 1996 ja 2000. Hän paras sijoituksensa kesäolympialaisissa on Sydneyssä tullut kuudes sija naisten 200 metrin vapaauinnissa. Tuolloin hän jäi pronssimitalista vain 0,47 sekunnin päähän. Yhteensä hän otti näissä kaksissa olympialaisissa viisi starttia.
Baranouskaja voitti vuoden 2000 pitkän radan EM-kilpailuissa Helsingissä EM-kultaa 200 metrin vapaauinnissa. Lisäksi hän sijoittui toiseksi 400 metrin vapaauinnissa. Hän oli jo vuotta aikaisemmin Istanbulin EM-kilpailuissa sijoittunut kolmanneksi 200 metrin vapaauinnissa. Lisäksi hän voitti lyhyen radan EM-kilpailuista 1999 Lissabonista yhden hopean ja pronssin.
Uransa aikana Chatziloḯzou on voittanut myös yhden pronssin lyhyen radan MM-kisoista. Tämä tapahtui vuonna 2000, kun sijoittui Ateenassa päämatkallaan 200 metrin vapaauinnissa kolmanneksi.
Baranouskaja meni naimisiin kyproslaisen miehen kanssa ja otti käyttöön miehensä sukunimen Chatziloḯzou. Samalla hän vaihtoi kansalaisuuttaan valkovenäläisestä kyproslaiseksi, minkä takia hän ei voinut osallistua vuoden 2004 kesäolympialaisiin. Chatziloḯzou palasi vielä olympialaisiin, kun hän osallistui Pekingin kesäolympialaisiin vuonna 2008. Tällä kertaa hän osallistui 100 metrin perhosuintiin, sijoittuen sijalle 45., juuri Suomen Emilia Pikkaraisen edelle.
Chatziloḯzou on 173 senttimetriä pitkä ja painaa 60 kilogrammaa.
Kunimitsu Takahashi

Kunimitsu Takahashi (; 29. tammikuuta 1940 Tokio – 16. maaliskuuta 2022) oli japanilainen F1-kuljettaja ja moottoripyöräilijä. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1977 sijoittuen yhdeksänneksi.Aika-ajossa hän oli 22:s.
Takahashi kilpaili myös moottoripyörillä 125- ja 250-kuutioisissa kausina 1961–1964. Hän voitti 250-kuutioisten kilpailun Hockenheimissa 1961. Hän oli neljäs MM-sarjassa vuonna 1961 250-kuutioisissa ja vuonna 1962 125-kuutioisissa ajaen molemmilla kausilla Hondalla. Hän loukkaantui vakavasti vuoden 1962 kilpailussa Isle of Man TT:llä ja vaihtoi vuodeksi 1965 autourheiluun. Hän voitti moottoripyöräurallaan neljä kilpailua.
Takahashi oli GT Associatonin puheenjohtaja ja Super GT -sarjojen järjestäjä vuosina 1993–2007. Hän kilpaili myös Le Mansin 24 tunnin ajoissa vuosina 1986–1990 ja 1994–1996 voittaen luokkansa vuonna 1995 ollen kahdeksas.
Milenko Tepić

Milenko Tepić (, s. 27. helmikuuta 1987 Belgrad, Jugoslavia) on serbialainen koripalloilija.
Ura.
Tepić aloitti uransa KK Sports Worldin juniorijoukkueissa, joista hän siirtyi pelaamaan KK Vojvodinaan. Vuonna 2003 hän voitti alle 16-vuotiaiden Euroopan mestaruuden. Kahden vuoden päästä hän voitti alle 18-vuotiaiden Euroopan mestaruuden. Tepić lähti Vojvodinasta kesällä 2006 ja siirtyi KK Partizaniin. Samana vuonna hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuden ja toisti sen vuonna 2007. Partizanin kanssa hän pelasi kaksi kautta myös Euroliigaa. Partizanista hän siirtyi Panathinaikosiin. Tepić oli jo ennen sopimustaan sanonut, että olisi kiinnostunut pelaamaan Panathinaikosissa, jos tilaisuus siihen tulisi. Tärkeimmiksi syiksi hän kertoi Nikola Pekovićin ja valmentaja Željko Obradovićin läsnäolon.
Siteía

Siteía () on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Σητείας, "Dímos Siteías"), joka sijaitsee Lasíthin alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 633,2 neliökilometriä ja väkiluku 18 318. Varsinaisen Siteían kaupungin väkiluku on 9 348 (vuonna 2011).
Maantiede.
Siteía sijaitsee Kreetan saaren pohjoisrannikon itäosassa Kreetanmereen kuuluvan Siteíanlahden rannalla. Kaupungin keskusta muistuttaa L-kirjainta muodoltaan ja on keskittynyt sataman ympärille.
Siteían kuntaan kuuluvat myös Dionysadien saaret Dragonáda, Gianysáda ja Paximáda, Gkrántesin saaret Paximádi, Prasonísi ja Savoúra, Kaválloin saaret, Koufonísin saari ja sen lähellä olevat olevat pienet saaret Makrouló, Mármaros, Strongyló ja Tráchilos, Peristeróvrachoin saaret, sekä saaret Daskaleiá, Elása, Kymó, Mavronísi, Móchlos eli Ágios Nikólaos, Prosforá, Pseíra ja Sídero. Kunta rajautuu lännessä Ierápetran kuntaan.
Historia.
Antiikki.
Siteía on perinyt nimensä antiikin ajan Setaian eli Seteian kaupungilta, joka oli sisämaassa sijainneen Praisoksen poliksen eli kaupunkivaltion satamakaupunki. Se oli Mysonin, yhden Kreikan seitsemästä viisaasta, kotipaikka.
Myöhempi historia.
Siteía tuhoutui suuressa maanjäristyksessä vuonna 1508. Tällöin kaupunki oli venetsialaisten hallussa. Vuonna 1538 merirosvot hyökkäsivät Siteíaan.
Venetsialaiset kutsuivat Siteíaa ”saaren säteileväksi polttopisteeksi” (), ja pitivät sitä ”Regno di Candian” eli ”Candian kuningaskunnan” kaupallisena solmukohtana Afrikkaan ja itään. Venetsialaiset tuhosivat Siteían vuonna 1651, jonka jälkeen se autioitui pitkäksi aikaa. Vasta vuonna 1870 kaupunki jälleenrakennettiin ja se sai nimen "Avnié" (Αβνιέ). Nimi kuitenkin vaihdettiin Siteíaksi vastustuksen vuoksi. Runoilija Vitséntzos Kornáros oli kotoisin Siteíasta.
Nykyinen Siteían kunta muodostui, kun Siteía, Ítanos ja Léfki yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Nähtävyydet ja turismi.
Siteía on nykyisin rantalomakohde, mutta Kreetan monia muita kohteita rauhallisempi. Keskustan yläpuolella sijaitsee venetsialaisaikainen linnoitus, jonka turkkilaiset aikoinaan miltei tuhosivat. Nykyisin linnoitus on osittain entisöity. Linnoituksen lisäksi muita Siteían kaupungin nähtävyyksiä ovat esimerkiksi Siteían arkeologinen museo sekä kansanperinteen museo. Kunnan nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Toploún luostari ja Váin palmuranta.
Liikenne.
Siteíaan päättyy saaren päätie eli EO90-kansallistie ja samalla Eurooppatie E75. Heti kaupungin vieressä sijaitsee pieni Siteían lentoasema, jolta liikennöidään Ateenaan sekä Ródokselle, Kárpathokselle ja Kásokselle.
Koulutus.
Siteíassa toimii osa Kreikan Välimeren yliopistosta.
Kunnan osat.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Siteían kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Haya Bint al-Hussein

Jordanian prinsessa Haya (arabiaksi ھيا‎, koko nimi Haya Bint al-Hussein, s. 3. toukokuuta 1974 Amman) on yksi Jordanian kuningas Husseinin tyttäristä ja šeikki Muhammad ibn Rašid Al Maktumin kahdesta vaimosta nuorempi. Prinsessa Hayan äiti oli Husseinin kolmas vaimo, vuonna 1977 helikopterionnettomuudessa kuollut Alia al Hussein.
Nuoruus ja opinnot.
Lapsuutensa Jordaniassa viettänyt Haya opiskeli brittiläisessä Badmintonin tyttökoulussa Bristolissa ja Bryanston Schoolissa Dorsetissa. Hän valmistui Oxfordin yliopiston St Hilda’s Collegesta pääaineenaan Politics, Philosophy, and Economics (PPE, politiikka, filosofia ja taloustiede). 
Urheilu-ura.
Nuoruudessaan Haya kilpaili esteratsastuksessa. 13-vuotiaana hän oli ensimmäinen kansainvälisessä kilpailussa esteratsastuksessa Jordaniaa edustanut nainen. Vuonna 1992 hän voitti Pan-Arabian kisojen esteratsastuksessa pronssia ollen kautta aikojen kisojen ainoa naisesteratsastusmitalisti. Vuonna 1994 hänen isänsä Hussein perusti Team Harmony -esteratsastustallin ja nimesi prinsessan joukkueen urheilujohtajaksi. 
Vuonna 2000 Haya osallistui Sydneyn olympiakisojen esteratsastukseen ja toimi avajaisissa Jordanian lipunkantajana. Vuonna 2002 hän oli mukana maailmanmestaruuskilpailuissa Jerezissä, Espanjassa. Hän oli ensimmäinen MM-tasolla esteratsastuksessa kilpaillut arabinainen.
Vuonna 2007 Hayasta tuli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen ja vuonna 2006 Ratsastusurheilun kansainvälinen kattojärjestön (FEI) puheenjohtaja.
Perhe.
10. huhtikuuta 2004 prinsessa Haya meni naimisiin šeikki Muhammad ibn Rašid Al Maktumin kanssa. Al Maktum on Arabiemiirikuntien pääministeri ja varapresidentti sekä Dubain hallitsija. Pariskunnan ensimmäinen lapsi šeikha Al Jalila bint Mohammed bin Rashid Al Maktoum syntyi 2. joulukuuta 2007 Dubaissa. Šeikki Al Maktumilla on myös toinen vaimo: šeikha Hind Bint Maktoum Bin Juma Al Maktoum.
Prinsessa Haya on ensimmäinen (ja toistaiseksi ainoa) nainen Jordaniassa, joka on suorittanut raskaan liikenteen ja ajoneuvoyhdistelmän ajokortin. Hänet on nimetty Maakuljetusten ja mekaanikkojen liiton kunniapuheenjohtaksi ja hän on Jordanian kuningasperheen ainoa jäsen, joka kuuluu ammattiyhdistykseen.
Kesäkuussa 2019 Prinsessa Haya pakeni kahden alaikäisen lapsensa kanssa Britanniaan ja hänen on ilmoitettu hakevan maasta turvapaikkaa ja lisäksi avioeroa miehestään vedoten tiukkaan kuriin ja naisten huonoon kohteluun hallitsijaperheen sisällä. 
Hašimidi-suvun tyttärenä prinsessa Haya on profeetta Muhmmedin jälkeläinen 41. polvessa.
Suomi.
Prinsessa Haya on vierallut Suomessa kahdesti. Ensimmäisen kerran hän vieraili Suomessa ratsastusurheilijana vuonna 1997 ja toisen kerran vuonna 2011, tällöin ratsastusurheilun kansainvälinen kattojärjestön FEI:n puheenjohtajana.
Uno Hildén

Uno Alarik (Uno A.) Hildén (4. huhtikuuta 1890 Inkoo – 2. helmikuuta 1951 Inkoo) oli suomalainen Ruotsalainen kansanpuolueen poliitikko.
Uudenmaan läänin vaalipiiriä edustanut Hildén toimi kansanedustajana kahteen otteeseen, lokakuusta 1930 elokuuhun 1933 ja syyskuusta 1936 huhtikuuhun 1945. Hänet valittiin eduskuntaan kolmissa vaaleissa, 1930, 1936 ja 1939. Hän oli jäsenenä eduskunnan maatalousvaliokunnassa ja puolustusasiainvaliokunnassa. Hildén vaikutti poliittisella urallaan myös Inkoon kunnallispolitiikassa ja oli sekä kunnan kuntakokouksen että kunnanvaltuuston puheenjohtaja.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Hildén työskenteli maanviljelijänä Inkoossa vuodesta 1918 ja vuosina 1943–1950 hän toimi Maaseudun keskinäisen palovakuutusyhtiön toimitusjohtajana. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1911 ja valmistui agronomiksi Uppsalan Ultunasta vuonna 1917. Hildénin luottamustehtäviin lukeutuivat Etelä-Suomen agronomiyhdistyksen, Maaseudun keskinäisen palovakuutusyhtiön johtokunnan, Ruotsinkielisten maataloustuottajain keskusliiton (Svenska lantbruksproducenternas centralförbund) hallituksen ja Tammisaaren piirimielisairaalan johtokunnan puheenjohtajuudet. 
Hildén oli vuodesta 1917 naimisissa Gertrud Elise Lundqvistin kanssa. Hän kuoli helmikuussa 1951, 60 vuoden iässä.
Benoît Assou-Ekotto

Benoît Assou-Ekotto (s. 24. maaliskuuta 1984 Arras, Ranska) on kamerunilainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka on vasen laitapuolustaja. Hän on urallaan edustanut ranskalaisia RC Lensia, Saint-Étienneä ja Metz sekä englantilaisia Tottenham Hotspuria ja lainasopimuksella Queens Park Rangersiä. Hänen sopimuksensa Tottenhamin kanssa purettiin 2. helmikuuta 2015.
Assou-Ekotto kuului Kamerunin joukkueeseen vuoden 2010 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa. Ranskalaissyntyisenä hän tavoitteli pitkään paikkaa Ranskan maajoukkueesta, kunnes päätti lopulta valita Kamerunin.
The Wailers (reggaeyhtye)

The Wailers oli Jamaikassa vuonna 1963 perustettu reggaeyhtye. Yhtyeen jäsenet olivat Bob Marley, Junior Braithwaite, Beverley Kelso, Bunny Wailer, Peter Tosh ja Cherry Smith. Yhtye tunnettiin myös ennen nimillä The Teenagers, The Wailing Rudeboys, The Wailing Wailers, ja lopulta nimellä The Wailers. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa "Simmer Down", "Trenchtown Rock", "Nice Time", "Stir It Up" sekä "Get Up, Stand Up". Wailers hajosi vuonna 1974. Tämän jälkeen osa yhtyeen jäsenistä jatkoi kokoonpanossa Bob Marley &amp; The Wailers, joka julkaisi useita menestysalbumeja 1970-luvun loppupuoliskolla.
Tve2

Tve2 on Valtionrautateiden antama tyyppimerkintä pienveturille, joita insinööritoimisto Saalasti toimitti Valtionrautateille vuosina 1962–1964. Vetureita valmistettiin Turengin sokeritehtaalla kaikkiaan 8 kappaletta. Ne olivat valmistajan mallia "OTSO2" ja "OTSO2/VR".
Historia.
Kun Tve1-vetureiden teho osoittautui riittämättömäksi joillain liikennepaikoilla, päätti Valtionrautatiet hankkia Insinööritoimisto Saalastilta seitsemän vastaavaa, mutta tehokkaampaa pienveturia. Näistä yksi oli valmistajan mallia "OTSO2", joita se oli toimittanut joillekin teollisuuslaitoksille. Loput kuusi veturia olivat valmistajan mallia "OTSO2/VR". Veturit toimitettiin vuoden 1964 aikana. 
Vuonna 1976 Valtionrautatiet hankki vielä yhden käytetyn "OTSO2"-veturin, joka oli aikaisemmin ollut käytössä Oy Kaukas Ab:n käytössä Lappeenrannassa. Oston yhteydessä sitä paranneltiin mm. hytin osalta.
Tekniikka.
Tve2-veturit olivat rakenteeltaan ja mitoiltaan lähes täysin samanlaisia kuin Tve1-veturit. Suurimmat erot olivat Tve2-sarjan suurempi paino ja tehokkaampi Deutzin 175 hv:n ilmajäähdytteinen dieselmoottori. Veturit 441 ja 448, jotka ovat sarjan ainoat OTSO2-tyyppiset veturit, eroavat muista lähinnä vaihteistoltaan. Se antaa niille suurimmaksi nopeudeksi vain 20 km/h, kun se muilla on 45 km/h. Joidenkin vetureiden kyljissä oli tosin myöhemmin ilmoitettu suurimmaksi nopeudeksi 50 km/h.
Käyttö.
Tve2-veturit olivat käytössä pääasiassa konepajoilla ja varikoilla sekä sellaisilla liikennepaikoilla, joille Tve1:n teho ei ollut riittävä. Kaikki VR:n käytössä olleet veturit on hylätty viimeistään 1990-luvulla. Viimeinen VR:n käytössä ollut Tve2 työskenteli Pohjankurussa. Nykyään vetureita on museoituina ainakin Hyvinkäällä ja Porvoossa.
Kajaanin Kipinä

Kajaanin Kipinä ry on vuonna 1911 perustettu kajaanilainen yleisurheiluseura. Kajaanin Kipinän lajeja ovat
yleisurheilu, kuntourheilu ja veteraaniurheilu. Kipinässä on jäseniä noin 650. Kipinä on sinettiseura, joka täyttää SUL:n sinettiseuroille asetetut laatuvaatimukset.
Kajaanin Kipinä oli aluksi yleisseura, jonka toimintaan kuuluivat muun muassa voimistelu, nyrkkeily, luistelu, pesäpallo ja yleisurheilu. Aikojen saatossa lajit ovat karsiutuneet, ja nykyään Kipinä on yleisurheilun erikoisseura. 
Kipinällä on arvokkaat perinteet. Seuran urheilijoiden joukossa on ollut monia merkkihenkilöitä muun muassa korkeushyppääjä (myöhemmin tasavallan presidentti) Urho Kekkonen, voimistelija Heikki Savolainen ja olympiamitalisti moukarinheittäjä Ville Pörhölä.
Peter Ryan

Peter Ryan (10. kesäkuuta 1940 – 2. heinäkuuta 1962) oli yhdysvaltalaissyntyinen kanadalainen moottoriurheilija. Hän osallistui yhteen Formula 1 -osakilpailuun kaudella 1961, Yhdysvaltain GP:hen. Hän oli kilpailussa yhdeksäs.
Ryan osallistui useisiin autourheilukilpailuihin Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Nassaussa. Voitettuaan useita kilpailuja Kanadassa hän sai Lotukselta auton F2-kilpailuun Rheimsiin, missä hän kuoli harjoituksissa vuonna 1962.
Ryan valittiin Kanadan Moottoriurheilun Hall of Fameen vuonna 1993. Hän on viimeisin kanadalainen, joka on voittanut kotikilpailunsa vuonna 1961, kun kilpailu ei kuulunut F1-sarjaan.
Jean-Claude Rudaz

Jean-Claude Rudaz (s. 23. heinäkuuta 1942) on entinen sveitsiläinen moottoriurheilija. 
Formula 1.
Rudaz osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1964. Hän kuitenkin karsiutui, kun hänen moottorinsa hajosi jo harjoituksissa eikä päässyt kisaan. Rudaz ajoi lisäksi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa.
Kilpa-ajajasta liikemieheksi.
Rudaz osallistui myös Le Mansin 24 tunnin ajoon vuonna 1964, mutta keskeytti kilpailun moottoririkkoon. Kilpailu-uransa jälkeen hän perusti Transvalairin lentoyhtiön vuonna 1973, missä hän nykyään erikoistuu lastaukseen ja tavaranhuoltoon.
Revenge of the Giant

Revenge of the Giant oli myyntinimi Suomen Helsingissä 30.5.2009 järjestetylle ammattinyrkkeilytapahtumalle. Otteluillan oli tarkoitus olla suomalaisen nyrkkeilyhistorian kovatasoisin. Tapahtuman pääottelu kuitenkin peruutettiin sitä edeltävänä iltana Ruslan Tšagajevilla todetun hepatiitti B -tartunnan jälkeen.
Kamppailut käytiin Hartwall Areenalla. Järjestävänä suomalaisena tahona toimi "P3 Boxingin" Pekka Mäki.
Otteluillassa piti iskeä kymmenen ottelua, joista kahdessa olisi ollut panoksena MM-vyö ja kahdessa Euroopan unionin mestaruusvyö. Illassa iskettiin lopulta 6 ottelua. Otteluillan 12-eräisessä pääottelussa, WBA-liiton raskaansarjan mestaruusottelussa, piti kohdata 143,1 kg painava venäläinen Nikolai Valujev ja tuolloin voittamaton 102,3 kg painava uzbekistanilainen Ruslan Tšagajev .Tšagajevin ja Valujevin välinen ottelu olisi ollut toinen Suomessa isketty raskaansarjan MM-ottelu ja samalla Suomen historian toinen MM-ottelu. Valujev piti tulevaa Tšagajevin kohtaamista uransa tärkeimpänä otteluna.
Otteluillan ainoassa toteutuneessa mestaruuskamppailussa kohtasivat norjalainen 65,2 kiloa painava Cecilia Braekhus ja amerikkalainen 66,2-kiloinen Amy Yuratovacia. Välisarjan ottelussa panoksena olivat Braekhusin WBA- ja WBC-liittojen mestaruudet. Braekhus voitti ottelun kaikkien tuomareiden papereissa numeroin 98-92. Amatööriuralla Braekhus on kärsinyt tappion Eva Vahlströmille. 
Välisarjan ottelu Saksan 66,3 kg painaneen Frank Shabani ja 66,5 kg paineneen Italian Leonard Bundu välillä peruuntui. 
Suomen raskaansarjan hallitsevan mestarin 105-kiloisen Juho Haapojan piti kohdata WBO-liiton entisen mestari Lamon Brewsterin kahdeksaneräiseksi kaavaillussa kamppailussa. Punnituksessa Brewster painoi 106 kiloa. Haapoja olisi ollut ensimmäinen suomalaisiskijä, joka kohtaa entisen raskaansarjan mestarin. Miesten välinen kamppailu peruuntui.
114,3 kg painava Robert Helenius kohtasi Ison-Britannian raskaansarjan mestari Scott Gammerin. Gammer painoi punnituksessa 111,6 kg. Helenius tyrmäsi Gammerin kuudennessa erässä.
Suomalainen Jarno Rosberg tyrmäsi unkarilaisen Viktor Szalain ottelun ensimmäisessä erässä. Kamppailu kesti vain 26 sekuntia.
76 kiloa painava Niko Jokinen kohtasi otteluillassa unkarilaisen Istvan Petroczkin. Petroczki painoi 76,8 kg. Jokinen voitti kamppailun kaikin tuomariäänin.
Venäläinen P3 Boxing -tallissa otteleva 65,4-kiloinen Denis Shafikov kohtasi entisen Australian mestari John Cotterill Juniorin. Cotterill Jr painoi punnituksessa 65,4 kiloa. Shafikov voitti kamppailun teknisellä tyrmäyksellä avauserässä.
Illassa olisi otellut myös Kali Meehan, jonka piti kohdata Cerrone Fox. Meehan painoi punnituksessa 104,3 kg ja Fox painoi 97.6 kiloinen. Kamppailu peruuntui.
Juho Tolppola ja Giuseppe Lauri kohtasivat illassa toisen kerran urillaan. Tolppola diskattiin hänen lyötyä Lauria break komennon jälkeen.
Otteluiltaa seurasi raskaansarjan kolminkertainen maailmanmestari Evander Holyfield.
Ch'ongryŏn

Ch'ongryŏn (, hanja ) on Japanissa asuvien etnisten korealaisten järjestö. Sillä on läheiset siteet Pohjois-Koreaan; Mindan on toinen etnisten korealaisten järjestö, ja sillä on siteet Etelä-Koreaan. Ch'ongryŏnilla on nykyisin noin 220 000 jäsentä.
Historia.
Ch'ongryŏn perustettiin 25. toukokuuta 1955. Järjestön avulla kymmenettuhannet Japanin korealaiset pääsivät muuttamaan Pohjois-Koreaan. Pohjois-Koreaan lähetettiin myös monia etnisesti japanilaisia naisia, jotka olivat menneet naimisiin korealaisten kanssa. Jotkut Japanista Pohjois-Koreaan muuttaneet pyysivät saada palata uudesta kotimaastaan Japaniin ja joutuivat siksi vangituiksi.
Kim Il Sungin valtakaudella Ch'ongryŏn lähetti useiden vuosikymmenien ajan suuria rahasummia Pohjois-Koreaan muuttaneille ihmisille. Ch'ongryŏn on toiminut Kimien hallintoa tukevien Japanin korealaisten edunvalvontaorganisaationa. Se on perustanut omia yrityksiä, pankkeja, kouluja, sairaaloita, sanomalehtiä ja yliopiston.
Uniondale

Uniondale on asuinalue Hempsteadin kunnassa, New Yorkin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Long Islandin saarella ja se on New Yorkin kaupungin esikaupunkialuetta.
Uniondalessa sijaitsee NHL-joukkue New York Islandersin entinen kotiareena Nassau Veterans Memorial Coliseum, jota on käyttänyt myös paikallinen amerikkalaisen jalkapallon joukkue, New York Dragons. Elokuva "Kummisetä" on kuvattu Uniondalessa.
Anna Gomis

Anna Gomis (s. 6. lokakuuta 1973 Tourcoing) on ranskalainen naispainija, olympiamitalisti ja maailman- sekä Euroopan mestari. 
Gomis voitti olympiapronssia Ateenan kesäolympialaisista 2004 painoluokassa 55 kg. Gomis'n huippuvuodet sijoittuvat 1990-luvulle, jolloin hän voitti muun muassa neljä Euroopan mestaruutta peräkkäin vuosina 1996–1999 ja seitsemän MM-mitalia. Viimeisin Gomís´n arvokisamitali on pronssi Sofian EM-kilpailuista vuodelta 2007. Painin maailmancupissa Gomis on ollut parhaimmillaan kolmas vuonna 2005.
Vuonna 2009 Gomis nimettiin FILA:n kunniagalleriaan.
Zinaida Lindén

Zinaida Lindén (, o.s. Ушакова (Ušakova); s. 29. joulukuuta 1963 Leningrad, Neuvostoliitto) on suomenruotsalainen ja venäläinen kirjailija. Hän kirjoittaa ruotsiksi ja venäjäksi. Hän on valmistunut Leningradin yliopistosta filosofian maisteriksi pääaineenaan ruotsin kieli ja kirjallisuus (1986). Lindén muutti avioliiton myötä Suomeen 1991. Vuonna 1996 ilmestyi hänen esikoisteoksensa "Överstinnan och syntetisatorn". Vuosina 1999–2000 hän asui Japanissa. Romaaneista "I väntan på en jordbävning" (Ennen maanjäristystä) sai Runeberg-palkinnon vuonna 2005. Novellikokoelmat "Scheherazades sanna historier", "Lindanserskan" ja palkitut romaanit "Ennen maanjäristystä", "Kirjeitä Japanista" ja "Monta maata sitten" on julkaistu myös venäjäksi. "Ennen maanjäristystä" on käännetty myös kroaatin kielelle, ja "Rakkaus kolmeen appelsiiniin" on ilmestynyt tanskaksi. Lindén on kirjoittanut esseitä, elokuva-arvosteluja (Åbo Underrättelserissa, Ny Tidissä) ja kolumneja.
Lindén on kääntänyt venäjäksi Claes Anderssonin, Martin Enckellin, Monika Fagerholmin ja Kjell Westön teoksia. 
Hän on myös kääntänyt Henrik Meinanderin "Finlands historia" ja "Finland 1944" -kirjat venäjäksi (Moskova, Ves Mir, 2008 ja 2014). Vuonna 2017 pietarilainen Pusjinskij Fond julkaisi suomalaisten naisrunoilijoiden runoja venäjän kielellä teoksessa "Golos zjensjtjiny" ("Naisen ääni"). Lindén käänsi kirjaa varten ruotsinkieliset runot venäjäksi, kun taas Eleonora Joffe toimi suomenkielisten runojen kääntäjänä. 
Lindén on toiminut Hufvudstadsbladetin kolumnistina vuodesta 2001 lähtien. Hän on Finlands svenska författareföreningin jäsen. Vuonna 2015 hän sai Pietarin kirjailijaliiton kunniajäsenyyden.
Karsinnat koripallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2009

Tällä sivulla seurattiin karsintoja koripallon vuoden 2009 EM-kisoihin.
Karsintasysteemi.
Ensimmäinen karsintakierros pelattiin 20. elokuuta – 20. syyskuuta 2008. Joukkueet jaettiin neljään lohkoon niin, että kolmessa lohkossa oli neljä joukkuetta ja yhdessä viisi joukkuetta. Jokaisesta lohkosta voittaja pääsi jatkoon. Lisäksi neljän lohkon kolme parasta toiseksi sijoittunutta joukkuetta pääsivät jatkoon. Tästä vaiheesta jatkoon pääsivät Bulgaria, Iso-Britannia, Israel, Latvia, Makedonia, Serbia ja Turkki.
Kuusi seuraavaksi parasta joukkuetta pääsivät jatkokarsintaan, joka pidetään 5. elokuuta – 30. elokuuta 2009. Joukkueet jaettiin kahteen kolmen joukkueen lohkoon, joiden voittajat pelasivat toisiaan vastaan. Pelin voittaja pääsi lopputurnaukseen, joka pidetään 7. syyskuuta – 20. syyskuuta 2009.
Ensimmäisen karsintakierroksen neljä viimeiseksi sijoittunutta joukkuetta pelasivat karsintasarjan, joka pelattiin 5. elokuuta – 20. elokuuta 2009. Sarjan kaksi huonointa joukkuetta putosivat B-divisioonaan.
Karsintakierroksen joukkueet.
Lohkot arvottiin 16. helmikuuta 2008 Venetsiassa, Italiassa.
Jatkokarsinnan joukkueet.
Lohkot arvottiin 8. marraskuuta 2008 Varsovassa, Puolassa. 
Karsintasarja.
Sarjan otteluohjelma arvottiin 8. marraskuuta 2008 Varsovassa, Puolassa.
Tina George

Tina George (s. 5. marraskuuta 1978) on yhdysvaltalainen naispainija ja arvokisamitalisti.
George paini MM-hopealle sarjassa 55 kg sekä Khalkisissa vuonna 2002 että New Yorkissa vuotta myöhemmin. Molemmilla kerroilla kullan vei Japanin Saori Yoshida.
Pan-Amerikan kisoissa George paini kultaa Santo Domingossa vuonna 2003. Hopealle jäi tuolloin seuraavan vuoden olympiahopeamitalisti, Kanadan Tonya Verbeek. Painin maailmancupissa George on ollut parhaimmillaan neljäs vuonna 2003.