tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Merita Berg

Merita Berg (s. 1991 Kirkkonummi) on suomalainen artisti ja laulaja-lauluntekijä, joka tunnetaan yhtyeistään Hullu Ruusu ja Rosita Luu.
Ura.
Berg debytoi musiikintekijänä vuonna 2017 Antti Hermajan kanssa yhteisellä Hullu Ruusu -yhtyeellään, jonka ensialbumin julkaisi Helmi Levyt. Albumi sai kriitikoilta innostuneen vastaanoton ja esimerkiksi Helsingin Sanomien kriitikko Oskari Onninen kirjoitti debyyttilevystä neljän tähden arvion saatesanoin "Mielenterveysindien uusi tähti on syttynyt." Yhtye julkaisi myös toisen albumin, "Rehab" (2019), mutta hajosi pian sen jälkeen.
Rosita Luu sai alkunsa Bergin sooloprojektina, jossa Hermaja on kuitenkin mukana laulunkirjoittajana ja tuottajana, Bergin vastatessa suurimmasta osasta sanoituksista ja melodioista. Yhtye on julkaissut neljä pitkäsoittoa: "SOS" (2018), "Samettisuu" (2020), "Maaginen elävä" (2022) ja "Yöeläin" (2024). Rosita Luun albumeilla on kuultu ennakkoluulottomasti kaikuja laajalti musiikin eri tyylilajeista. Merita Bergin lyriikoiden pohjavire on ihmisyyttä, erheitä ja isoja tunteita syvästi ymmärtävä, eikä Rosita Luun maailmassa mikään ole mustavalkoista tai pyhää.
Rosita Luun Samettisuu-albumi oli vuonna 2021 ehdolla Emma-gaalassa Kriitikoiden valinta- ja Vuoden yleisöäänestys -kategorioissa. Albumi listattiin julkaisuvuotenaan mm. Soundin Vuoden kotimainen albumi -listan sijalle kolme. 
Artistin tuorein albumi "Yöeläin" (2024) huomioitiin muun muassa vuoden 2024 levyt -listauksissa Yleisradion musiikkitoimittaja Susanna Vainiolan poimintona sekä Soundi -lehdessä. Lisäksi albumi nousi tammikuussa 2025 ehdolle vuoden albumiksi riippumattomien levy- ja tuotanyhtiöiden yhdistys IndieCo ry:n toimesta osana Indie Awards 2025 -tapahtumaa. 
Berg on kuvaillut "Yöeläin" -albumin olevan yhdistelmä outoutta, ulkopuolisuuden ylistystä, varjojen tummuutta mutta myös keveyttä ja leikkisyyttä. Kappaleissa viritetään pommeja makkarissa, eksytään jyrkkiin kotibileisiin, liidetään toden ja kuvitellun rajapinnalla aamuyön tunneilla eikä eilisestä ruikuteta, vaikka haava sisällä roihuaa yhä. Bergin pyrkimyksenä on loppujen lopuksi kommentoida lauluillaan jotakin mahdollista, tunnistettavaa tunnetta tai kokemusta ulkopuolelle, ulkopuolisille. Äänitteellä soivat monenkirjavat vaikutteet, kuten sophisti-pop, soft rock, trip hop, synth-pop, R&amp;B ja gospel.
Kokoonpanot.
Rosita Luu toimii esiintyvänä artistina keikkaillen viisihenkisellä yhtyeellä sekä duona erilaisissa ympäristöissä klubeilta festivaaleihin. Rosita Luun livekokoonpanossa perinteisessä täydessä yhtyeessä Bergiä säestävät nykyisin Meri Wallenius (kitara), Karoliina Laukola (rummut), Olli Puolakka (basso) ja Antti Vuorenmaa (koskettimet). Keikkoja soittaa myös duoversio, jossa Berg esiintyy useimmiten yhdessä sähkökitaristi Meri Walleniuksen kanssa. Isoimmilla keikoilla on toisinaan mukana Antti Hermaja (puhaltimet, kitara). 
Bändin livekokoonpanon entisiä soittajia ovat Arwi Lind (rummut), Teemu Vänskä (koskettimet), Otso Kauniskangas (koskettimet), Aleksi Karppinen (rummut), Jenni Kinnunen (kitara) ja Tuukka Tervo (basso).
Syke (14. tuotantokausi)

Suomalaisen sairaalan traumaosastolle sijoittuvan "Syke"-draamasarjan neljännentoista tuotantokauden julkaiseminen alkoi Nelonen Median maksullisessa suoratoistopalvelussa Ruutu+:ssa 4. toukokuuta 2023.
Kaudella nähtiin sarjassa aiemmilla tuotantokausille näytelleet Stella Leppikorpi, Senna Vodzogbe, Ilkka Villi ja Juha-Pekka Mikkola.
Varvara Stepanova

Varvara Fjodorovna Stepanova (; 1894–1958) oli venäläinen avantgardetaiteilija, joka oli keskeisiä konstruktivisteja. Stepanovan ura oli suhteellisen lyhyt, sillä hän ajautui muiden avantgardistien tapaan epäsuosioon sosialistisen realismin aikakaudella. Stepanova oli kuitenkin monialainen taiteilija, joka loi maalauksia ja teki graafista suunnittelua, vaatemuotoiluja sekä teatteri- ja elokuvalavastuksia. Stepanovan kumppani oli taiteilija Aleksandr Rodtšenko.
Nuoruus ja opiskelu.
Varvara Stepanova syntyi 1894 Kaunasissa venäläiseen perheeseen. Hän aloitti vuonna 1910 Kazanin taidekoulun, jossa hän tapasi myös tulevan kumppaninsa Aleksandr Rodtšenkon. Stepanova muutti vuonna 1912 Kazanista Moskovaan.
Ura.
Stepanova opiskeli Moskovassa Konstantin Juonin studiossa ja työskenteli kirjanpitäjänä. Stepanova ja Rodtšenko muuttivat yhteen 1916 ja menivät naimisiin 1942.
Stepanova oli uransa alkuvaiheessa kiinnostunut erityisesti runoudesta, ja hän ihaili varsinkin futuristisia runoilijoita. Hän loi itsekin visuaalisen runouden töitä. Stepanova julkaisi 1918 käsikirjoituksia, joiden sivuilla yhdistyivät erilaiset transrationaalisesti eli esimerkiksi niiden äänen tai ulkoasun perusteella valitut sanat sekä abstraktit muodot. Hän kuvitti vuonna 1919 julkaistun futuristirunoilija Aleksei Krutšonyhin teoksen.
Stepanovan kiinnostus alkoi lokakuun vallankumouksen jälkeen suuntautua aiempaa enemmän kuvataiteeseen, ja hän oli 1920-luvulla konstruktivistisen taiteen keskeisimpiä käsitteellistäjiä. Stepanova, Rodtšenko, Ljubov Popova, Aleksandr Vesnin ja Oleksandra Ekster järjestivät 1921 5×5=25-nimisen taidenäyttelyn, johon jokainen taiteilija teki viisi työtä. Stepanova julisti näyttelyluettelossa maalauksen loppua ja konstruktion asemaa uutena ideaalina.
Stepanova alkoi 1920-luvun puolivälissä keskittyä enemmän muotoiluun. Hän työskenteli usealle aikakauslehdelle ja teki fotomontaaseja ja kollaaseja. Stepanova työskenteli myös valtion tekstiilitehtaalle, jolle suunniteli 150 vaatemallia. Niistä 20 otettiin tuotantoon. Stepanova sai 1929 Tretjakovin galleriassa palkinnon arjen neuvostotekstiilien näyttelyssä.
Stepanova joutui monien muiden avantgardetaiteilijoiden tavoin pitkälti syrjäytetyksi 1920-luvun lopussa. Stalinin valtakausi keskittyi taiteessa sosialistiseen realismiin, jossa taiteen sisältö oli muodon sijaan oleellista. Stepanova suunnitteli tästä huolimatta vuonna 1932 julkaistun ensimmäisen viisivuotissuunnitelman tulosjulkaisun kannen.
Stepanova ajautui kuitenkin sivurooliin ja kuoli vuonna 1958. Hän oli samana vuonna saanut takaisin Neuvostoliiton taiteilijainliiton jäsenyyden.
Becky Albertalli

Becky Albertalli on yhdysvaltalainen kirjailija. Koulutukseltaan Albertalli on psykologi, ja hän on työskennellyt terapeuttina. 
Albertallin tunnetuin teos on hänen esikoisromaaninsa, vuonna 2015 julkaistu "Minä, Simon, Homo Sapiens" (engl. "Simon vs. the Homo Sapiens Agenda"). Kirjan suomennos ilmestyi vuonna 2017. Kirjan pohjalta on tehty elokuva "Minä, Simon" vuonna 2018. 
Aiheesta muualla.
Becky Albertallin kotisivut
Mihail Aizenberg

Mihail Natanovitš Aizenberg (ven. Михаил Натанович Айзенберг); (23. kesäkuuta 1948 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen runoilija ja esseisti.
Suku ja koulutus.
Mihail Aizenberg valmistui Moskovan arkkitehtuuri-instituutista ja työskenteli arkkitehtina ja restauroijana. Hän työskenteli opettajana Venäjän valtion humanistisen yliopiston Nykytaiteen koulussa, jossa hän johti "O.G.I." runokirjasarja projektia, joka oli yksi runonjulkaisun pääprojekteista vuosina 1990–2000.
Kirjallinen ura.
Aizenbergin teoksia on julkaistu 1970-luvulta lähtien ulkomailla ja Venäjällä vuodesta 1989 alkaen. Hän on kirjoittanut kymmenen runokirjaa ja neljä esseekirjaa. Hän on voittanut arvostetun Andrei Belyi -palkinnon vuonna 2003, Znamia (ven. Знамя) -lehden palkinnon, Strelets (ven. Стрелец) -lehden palkinnon, Novyi mir -kirjallisuuslehden Antologia-runopalkinnon vuonna 2008 ja 'Moskovan tili'/kreivipalkinto (ven. Московский счёт) palkinnon vuonna 2017 parhaasta vuonna 2016 julkaistusta runoteoksesta.
Aizenbergin artikkelit venäläisen runouden avainhenkilöistä 1900-luvun jälkipuoliskolla (Joseph Brodsky, Vsevolod Nekrasov ja Jevgeni Haritonov) ovat merkittäviä analyysitarkkuutensa ansiosta ja sekä halusta sovittaa yksittäiset kirjailijat kulttuurikentän laajaan kontekstiin.
Hänen runokokoelmansa "V Meter ot Nas" (ven. В метре от нас, Metrin päässä meistä) julkaistiin vuonna 2004. Aizenberg osallistui ja kirjoitti johdannon antologiaan "Out the Grip of Strange Thoughts" vuonna 1999 ja on julkaissut valikoiman runoja "Say Thank You" vuonna 2007.
Aizenbergin runoja on käännetty englanniksi, ranskaksi, saksaksi, ruotsiksi, italiaksi, puolaksi ja slovakiksi; artikkeleita ja esseitä on käännetty englanniksi, saksaksi, italiaksi, ranskaksi, puolaksi ja latviaksi. Aizenberg asuu ja työskentelee Moskovassa. Hän on maineensa vakiinnuttanut merkittävä venäläinen nykyrunoilija. 
Maaliskuussa 2014 hän ilmaisi useiden muiden tieteen ja kulttuurin toimijoiden kanssa erimielisyytensä Venäjän viranomaisten Krimin politiikkaan,
Miriam Schwartz

Miriam Schwartz on suomalainen teologi, toimittaja ja romaniasioiden asiantuntija. Schwartzin toimialaan kuuluvat romanikieleen, kulttuuriin ja koulutukseen liittyvät asiat. Schwartz on Yleisradion "Romano miritš" -ohjelman pitkäaikainen toimittaja ja Opetushallituksen romaniväestön "Latšo Diives" -tiedotuslehden päätoimittaja. Hän on työskennellyt Helsingin Diakonissalaitoksessa uravalmentajana, Yleisradiossa toimittajana ja Opetushallituksessa asiantuntijana.
Feliks Siimes

Feliks Edvard Siimes (5. kesäkuuta 1901 Asikkala – 4. tammikuuta 1997 Muurame) oli suomalainen professori ja jääpalloilija.
Siimes valmistui ylioppilaaksi keväällä 1920 ja diplomi-insinööriksi teknillisessä korkeakoulussa koneinsinööriosaston puun mekaanisen teknologian ja koneenrakennuksen opintosuunnalta vuonna 1925. Vuonna 1927 hän valmistui ekonomiksi. Vuonna 1938 hän väitteli tekniikan tohtoriksi. 
Feliks Siimes toimi teknillisen korkeakoulun assistentina 1926 ja 1932-1936. Puuteknillisen tutkimuslaitoksen turkimusinsinöörinä 1931 ja 1935-1941. General Electricin piirtäjänä hän työskenteli 1928 ja 1930 sellu- ja paperiyhtiön EB Eddy Companyn palveluksessa Kanadan Quebeckissä. Vuosina 1932-1947 hän toimi teknillisen korkeakoulun teollisuuskirjanpidon opettajana. Vuodesta 1939 hän toimi teknillisessä korkeakoulussa puun raaka-aineopin erikoisopettajana ja dosenttina. Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen puuteknisen osaston johtajana ja professorina vuodesta 1944.
Siimes pelasi 1920-luvulla jääpalloa puolustajana Helsingin Jalkapalloklubin joukkueessa, jossa saavutti Suomen mestaruuden 1921, 1923, 1924 sekä hopean 1925. A-maaotteluja Siimekselle kertyi neljä, joista yksi 1922 voitolla Ruotsista.
Romanien sankarimuistomerkki

Romanien sankarimuistomerkki (myös Sodissa 1939–1945 kaatuneiden ja menehtyneiden romanien muistomerkki) on Helsingissä Hietaniemen hautausmaalla sijaitseva sotavuosina 1939–1945 kuolleiden Suomen romanien muistomerkki. Kuvanveistäjä Heikki Häiväojan suunnittelma muistomerkki on paljastettu vuonna 2003. Muistomerkissä on kuvattuna rikkoutunut kärrynpyörä, jonka akseli muodostaa ristin. Kärrynpyörä kuvaa romanien kiertävää elämää ja sen rikkoutuminen symboloi kuoleman katkaisemaa matkaa. Risti puolestaan on voitonmerkki kuolemasta. Muistomerkin alustassa lukee suomeksi ja romaniksi ”Sodissa 1939 - 1945 kaatuneiden romanien muistoksi”.
Keskustelu romanisotaveteraanien virallisesta muistamisesta osana Suomen sotien historiaa käynnistyi syksyllä 2000 Säätytalolla pidetyn ensimmäisen romanien sotaveteraanijuhlan jälkeen. Valtakunnalliset romanijärjestöt ja Romaniasiain neuvottelukunta muodostivat hanketta ajamaan työryhmän, jota tukivat sotaveteraanijärjestöt, Puolustusministeriö ja Suomen evankelis-luterilainen kirkko. Päätös muistomerkin toteuttamisesta tehtiin syksyllä 2002. Muistomerkin varat keräsi vuosina 2002–2003 toiminut muistomerkkitoimikunta ja se paljastettiin 17. lokakuuta 2003 Hietaniemen sankarivainajien lehdossa lähellä marsalkka C. G. E. Mannerheimin hautamuistomerkkiä.
Turhan Sultan

Turhan Sultan (1627 – 1683) oli Osmanien valtakunnassa yksi sulttaani Ibrahim I:n vaimoista ja Valide Sultan eli hallitsevan sulttaanin Mehmed IV:n äiti. Hän oli alkujaan Ukrainasta, mistä Krimin tataarit toivat hänet 12-vuotiaana sulttaanin palatsiin. Hänen nimensä Nadja vaihdettiin nimeksi Hatice Turhan, hänet koulutettiin palatsin tavoille ja annettiin vaimoksi sulttaaniksi nousseelle Ibrahimille.
Sulttaani Ibrahim syrjäytettiin mielenterveysongelmien takia vuonna 1648, ja sulttaaniksi nousi hänen ja Turhanin kuusivuotias poika Mehmed IV. Ibrahimin äiti Kösem Sultan oli nyt sulttaanin isoäiti, ja pyrki hallitsemaan valtakuntaa samoin kuin poikansa kaudella. Hän suunnitteli tarvittaessa syrjäyttävänsä Mehmedin, jolloin valtaan olisi noussut tämän velipuoli, jonka äiti ei olisi yhtä voimakastahtoinen kuin Turhan. Kahden sijaishallitsijaksi haluavan naisen valtataistelu päättyi vasta Kösem Sultanin kuolemaan.
Mehmed oli kiinnostuneempi metsästyksestä kuin hallinnosta, jonka hän jätti suosiolla äitinsä tehtäväksi. Turhan Sultanin kaudella valtakunta kukoisti, osittain siksi, että hän valitsi maan johtoon päteviä suurvisiireitä. Köprülü-sukuun kuuluvien suurvisiierien valinta pienensi valide sultanien valtaa.
Toimiessaan sijaishallitsijana Turhan Sultan rakennutti linnoituksen Dardanelleille ja koulun, sairastuvan, kirjaston ja suihkulähteitä Istanbuliin. Hän rakennutti valmiiksi Eminönühun Yeni Camin moskeijan, jonka Safiye Sultan oli aloittanut. Kuoltuaan Turhan Sultan haudattiin sinne.
Kirjastopuisto (Vantaa)

Kirjastopuisto on Vantaan Tikkurilassa sijaitseva julkinen puisto, joka on saanut nimensä viereisestä Tikkurilan kirjastosta. Se sijaitsee Tikkurilan keskusta-alueella kirjaston, Vantaan kaupungintalon ja Tikkurilan aseman välisellä alueella. Kesällä 2017 avatussa puistossa on muun muassa skeittikaukalo, leikkipaikka ja nurmialue. Puistossa on järjestetty ulkoilmakonsertteja ja esitetty elokuvia. Kaupunkikuvallisesti Kirjastopuisto muistuttaa keskustapuistoa.
Historia.
Tikkurilan keskustan ulkotiloista järjestettiin arkkitehtuurikilpailu jo vuonna 2006, ja kilpailun voitti Maisemasuunnittelu Hemgård. 
Puiston rakentaminen alkoi heinäkuussa 2016, ja suunnittelu- ja rakentamiskustannukset olivat noin kaksi miljoonaa euroa. Puisto rakennettiin pääasiassa entisen katu- ja pysäköintialueen paikalle. Yhdessä viereisen Tikkurilantorin kanssa Kirjastopuisto palkittiin Vuoden ympäristörakenteena 2017. Raadin mukaan ”vanhaan ympäristöön on osattu rakentaa monipuolinen ja laadukas kaupunkipuisto, joka huomioi eri-ikäisten asukkaiden tarpeet.” Samalla annettiin kunniakirjat Vantaan kaupungin kuntatekniikan keskukselle rakennuttamisesta, Maisemasuunnittelu Hemgårdille suunnittelusta, Taiteilijaryhmä ART4 taideteoksista ja VRJ Etelä-Suomi Oy:lle rakentamisesta.
Kirjastopuiston taidetta.
Puistossa sijaitsee Merja Rankin teos "Tarinapuu", corten-teräksestä tehty kuusi metriä korkea veistos.
Iida Sofia Hirvonen

Iida Sofia Hirvonen on suomalainen toimittaja ja kirjailija. 
Hirvonen on kirjoittanut muun muassa "Helsingin Sanomiin" ja "Ylioppilaslehteen" ja ollut mukana perustamassa "Zelda"-nimistä zineä eli pienlehteä. Hirvosen esikoisromaani "Radalla" oli yksi kolmesta vuoden 2022 Kalevi Jäntin palkinnon saajasta. Mikko Lamberg kehuu "Kulttuuritoimitus"-verkkolehdessä teosta monisanaisesti, muun muassa: "nousee muita kaltaisiaan reilusti pidemmäksi – ei vain pään vaan koko vartalon mitalla".
Luke Evangelista

Luke Evangelista (s. 21. helmikuuta 2002 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on oikea laitahyökkääjä ja hän laukoo oikealta. Evangelista edustaa NHL-joukkue Nashville Predatorsia.
Ennen ammattilaisuraansa Evangelista edusti OHL-joukkue London Knightsia. Nashville Predators varasi hänet toisella kierroksella 42. varausvuorolla . Kaudella Evangelista pelasi ensi kertaa NHL-liigassa. Evangelista on pelannut urallaan 49 NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt yhdeksän maalia ja 32 syöttöä eli yhteensä 41 tehopistettä. Tilastot päivitetty 10. kesäkuuta 2023.
Jugoslavianostalgia

Jugoslavianostalgia tai jugonostalgia tarkoittaa voimakasta kaipuuta entisen Jugoslavian aikoihin. Nostalgiassa saatetaan kaivata sen ajan yleistä ilmapiiriä, kulttuuria (kuten musiikkia ja sen ajan yhteiskokoontumisia) ja urheilua. Kaivataan vakaampia, taloudellisesti varmempia aikoja, jolloin työtä riitti useammalle ja jolloin myös eri kansojen koettiin olevan paremmassa sovussa keskenään. Myös matkustaminen oli helpompaa entisen Jugoslavian aikaan. Tässä saatetaan myös kaivata joitain tiettyjä yksityiskohtia, kuten esimerkiksi jugoslavialaisia tuotteita. Kosketusta menneeseen voidaan yrittää hakea automatkoilla, jotka ajetaan vanhoilla jugoslavialaisilla autoilla. Suhtautuminen nostalgiaan vaihtelee eri ikäpolvissa. Kiinnostus Jugoslavian aikoihin on jokseenkin laajaa myös nuorempien parissa. Nuorten keskuudessa saatetaan kokea voimakasta juurettomuutta Jugoslavian jälkeisessä ajassa. Jugoslavian aikoja on kaivattu eniten Serbiassa ja Bosnia ja Hertsegovinassa. Vähiten menneitä aikoja on kaivattu Sloveniassa, Kroatiassa ja Kosovossa. 
Slovenia kokee kuuluvansa enemmän Keski-Eurooppaan, kuin Balkaniin. Sloveniassakin kuitenkin lähes puolet väestöstä on nähnyt Jugoslavian hajoamisen haitallisena asiana. Kroatiassa Jugoslavianostalgiaa koetaan korostetusti enemmän vasemmistolaisempien parissa, jotka ovat nähneet myös Josip Broz Titon myönteisessä valossa. Kroatian oikeisto on enemmän keskittynyt poistamaan Titon ajan muistoja katukuvasta. Titon ja Jugoslavian federaatiomallin kannattajat näkevät Jugoslavian kannattamisen vastineena Kroatian nationalistisemmille suuntauksille. Serbiassa puolestaan Jugoslavianostalgiaan on liittynyt enemmän nationalistisempia aspekteja, serbialaisuuden korostamista. Silloisen presidentin Slobodan Miloševićin syytettiin tavoittelevan Suur-Serbiaa. Kansainvälisessä politiikassa joidenkin vaikuttajien mielestä Serbian asennoituminen esimerkiksi Venäjän pakoteasiassa ja Venäjän ja lännen välissä on ajoittain heijastanut Jugoslavian tapaista itsenäistä ulkopolitiikkaa. Serbia on paikoin myös pyrkinyt lähentämään taloudellisia suhteita muun muassa Bosnia &amp; Hertsegovinaan. Venäjän ja Serbian lähentyneet välit asettavat puolueettomuuspolitiikan tosin kyseenalaiseksi Serbian osalta.
Kosovo oli ollut Jugoslavian köyhin ja kehittymättömin osa 1980-luvulle mentäessä, jolloin alueella oli ensimmäiset vakavat levottomuudet. Kosovossa Jugoslavianostalgiaa ei siis erityisemmin koeta. Serbian tiukka asennoituminen Kosovon aseman tunnustamisessa ja toisaalta Serbian ja Kroatian voimakkaat erimielisyydet Jugoslavian hajoamissodista ja toisesta maailmansodasta sekä yleinen nationalismi osoittavat omalta osaltaan, että Jugoslavianostalgia tuskin johtaa yrityksiin palauttaa mennyttä.
Joshua Bassett

Joshua Taylor Bassett (s. 22. joulukuuta 2000 Oceanside, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan muun muassa pääroolistaan Ricky Bowenina "High School Musical: The Musical: The Series" -sarjassa.
Bassett syntyi ja kasvoi Oceansidessa Kaliforniassa. Hänellä on viisi sisarta, ja hän kävi kotikoulua. Toukokuussa 2021 Bassett kertoi kuuluvansa seksuaalivähemmistöön.
Monte Carlo -ralli 1989

Monte Carlo -ralli 1989 (viralliselta nimeltään "57. Rallye Automobile de Monte-Carlo") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1989. Kilpailu järjestettiin 21. – 26. tammikuuta 1989 Monacossa. Kilpailu oli kauden toinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Kilpailun aikana ruotsalainen kaksikko Lars-Erik Torph ja Bertil-Rune Rehnfeldt kuolivat ollessaan katsojina kun Alessandro Fiorion auto suistui tieltä. Myös kolme muuta katsojaa loukkaantui vakavasti. Kaksikko ei osallistunut kilpailuun, mutta olivat työskennelleet reitteihin tutustumisessa. Tauon aikana he menivät katsomaan reitin varrelle, jossa Fiorion ohjaama auto suistui tieltä 140 km/h nopeudessa.
Ella Marie Hætta Isaksen

Ella Marie Hætta Isaksen (s. 25. huhtikuuta 1998 Teno) on norjalais-saamelainen laulaja, näyttelijä ja ympäristöaktivisti. Hän voitti Sámi Grand Prix -laulukilpailun vuonna 2016 ja on sen jälkeen toiminut ISÁK-yhtyeen vokalistina. Isaksen on myös näytellyt "Anna joen virrata" -elokuvassa sekä kirjoittanut kirjan "Derfor må du vite at jeg er same" (2021), jossa hän kertoo kokemuksistaan saamelaisena Norjassa.
Isaksen on toiminut aktivistina norjalaisessa Natur og Ungdom -ympäristöliikkeessä ja kevättalvella 2023 hän oli järjestämässä suurta mielenosoitusta Fosenin tuulivoimalahanketta vastaan Oslossa. Korkein oikeus oli lokakuussa 2021 antanut tuomion, jonka mukaan tuulivoimalahanke loukkaa saamelaisten poronhoitajien ihmisoikeuksia. Mielenosoitukset järjestettiin sen johdosta, että tuomion langettamisesta oli kulunut 500 päivää. Støren hallitus taipui lopulta esittämään anteeksipyynnön poronhoitajille. Lopullista ratkaisua asiaan ei kuitenkaan tuolloin saatu, sillä hallitus ei katsonut tuomion edellyttävän jo rakennettujen voimaloiden purkamista, mitä aktivistit vaativat.
Olli Sarantola

Olli Antero Sarantola (24. lokakuuta 1922 Noormarkku – 2. helmikuuta 2008 Tampere) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Sarantolan vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Vilho Johannes Sarantola, aiemmin Grönroos, ja Lyyli Augusta Gustafsson, puoliso vuodesta 1949 talousopettaja Aino Elina Jalkanen. Sarantola tuli ylioppilaaksi Helsingin Koelyseosta 1941 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1948. Hän oli yliopiston metsänarvioimistieteiden vt. assistentti 1948, Metsähallituksen Rautavaaran hoitoalueen metsänhoitajaharjoittelija 1948, A. Ahlström Oy:n metsänhoitajaharjoittelija Joensuussa 1948–1949, "Metsätaloudellisen aikakauslehden" toimittaja 1949, Metsähallituksen Rautavaaran hoitoalueen ylimääräinen metsänhoitaja 1949–1950, Oulu Oy:n metsänhoitaja 1950–1958, metsäpäällikkö 1958–1967 ja johtokunnan varajäsen 1969–1986 sekä Kajaani Oy:n metsäpäällikkö 1967–1987 ja hallintoneuvoston jäsen 1988. Sarantola oli myös Kajaanin maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsen 1973–1976 ja hänellä oli useita oman alansa asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1975. Jatkosotaan Sarantola osallistui hävittäjälentäjänä.
Sarantola

Sarantola on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Portugalin ralli 1989

Portugalin ralli 1989 (viralliselta nimeltään "23. Rallye de Portugal - Vinho do Porto") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1989. Kilpailu järjestettiin 28. helmikuuta – 4. maaliskuuta 1989 Estorilissa. Kilpailu oli kauden kolmas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli (suunniteltu pituus oli ).
Augusto Mendes kuoli kilpailussa kuudennella erikoiskokeella auton suistuttua tieltä. Auto oli jyrkänteen reunalla kun Mendesin irrottaessa turvavöitä se putosi rotkoon. Kartanlukija Victor Bento selvisi vähäisillä vammoilla. Mendesin kuolema oli viides kaudella 1989, jolloin oli piikki kuolemaan johtaneiden onnettomuuksien määrässä.
Destin Daniel Cretton

Destin Daniel Cretton (s. 23. marraskuuta 1978, Maui, Havaiji, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen elokuviaan ovat esimerkiksi independent-draama "Short Term 12" (2013) ja Marvel Cinematic Universeen sijoittuva kungfu- ja supersankaritarina "Shang-Chi and the Legend of the Ten Rings" (2021).
Elämä.
Crettonin äiti oli amerikanjapanilainen. Cretton suoritti tutkinnon viestinnän oppiaineessa kristillisessä Point Loma Nazarene University -yliopistossa vuonna 2001 ja toisen tutkinnon elokuvan ja television oppiaineessa San Diegon osavaltionyliopistossa vuonna 2011.
Shameik Moore

Shameik Alti Moore (s. 4. toukokuuta 1995, Atlanta, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on Miles Moralesin ääninäyttelijä animaatioelokuvissa ' (2018) ja ' (2023).
Perhetausta.
Mooren suku on kotoisin Jamaikasta.
Dai Hong Danin kaappaus

"Dai Hong Danin" kaappaus tapahtui 29. lokakuuta 2007, kun somalialaiset merirosvot hyökkäsivät pohjoiskorealaiseen rahtialukseen MV "Dai Hong Daniin" ja ottivat sen väliaikaisesti hallintaansa Somalian edustalla. Seuraavana päivänä aluksen miehistö voitti merirosvot Yhdysvaltain laivaston tuella.
Kaappaus.
Kaappaus tapahtui noin 110 kilometriä koilliseen Somalian pääkaupungista Mogadishusta. Ryhmä somalialaisia merirosvoja nousi pohjoiskorealaiseen rahtilaivaan "Dai Hong Daniin" ja kaappasi sen. Pohjoiskorealaisten lähteiden mukaan alus oli purkanut lastinsa Somalian pääkaupungissa, kun alukseen nousi seitsemän aseistautunutta merirosvoa (vartijoiksi naamoituneina) pidättäen miehistön 22 merimiestä ohjaushuoneessa ja konehuoneessa. He pakottivat aluksen merelle ja vaativat 15 000 dollarin lunnaita.
Rahtilaivan takaisin valtaaminen.
Seuraavana päivänä amerikkalainen hävittäjä lähestyi alusta aluksen hätämerkkiin vastaten ja lähetti SH-60B-helikopterin ja VBSS-ryhmän (Visit, Board, Search, and Seizure) vapauttamaan rahtilaivan. Samaan aikaan pohjoiskorealaiset merimiehet hyökkäsivät vangitsijoidensa kimppuun ja takavarikoivat joitain aseita. Pitkäaikainen tulitaistelu merimiesten ja merirosvojen välillä johti merirosvojen tappioon.
Kaksi merirosvoa kuoli taistelussa, muut vangittiin (kolme haavoittunutta). Pohjois-Korean merimiehistä kuusi haavoittui ja heistä kolme joutui sairaalahoitoon.
Jälkipuintia.
Pohjois-Korean valtion uutistoimisto KCNA julkaisi tapahtuman jälkeen ennennäkemättömän myönteisen lausunnon, jossa se kiitti Yhdysvaltoja heidän avustaan ja korosti Yhdysvaltojen ja Pohjois-Korean onnistunutta yhteistyötä välikohtauksen aikana.
PinePhone Pro

PinePhone Pro on Pine64:n kehittämä 4G älypuhelinkehitysalusta, joka on suunnattu avoimen lähdekoodin kehittäjille. Laite on vuonna 2019 julkaistun PinePhone-puhelimen seuraaja. PinePhone Pro käyttää Linux Manjaro ARM -käyttöjärjestelmää ja Plasma Mobile -käyttöliittymää. Sen sisällä on Rockchip RK3399S -järjestelmäpiiri, 4 Gt LPDDR4-muistia, 6-tuumainen näyttö, 13 MP:n pääkamera ja 8 MP:n etukamera. Puhelimessa on myös kytkimiä, joilla voi kytkeä toimintoja pois päältä, sekä vaihdettava Samsung J7 -tyyppinen 3000 mAh:n akku. Kesällä 2022 ohjelmisto oli kuitenkin vielä keskeneräinen.
Toinen raide

Toinen raide on Antti Lempiäisen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumentti- ja televisioelokuva vuodelta 2023.
Elokuva kertoo Imatralla kasvaneen Lempiäisen ja hänen lapsuudenystävänsä Jarkon elämien erkaantumisesta eri suuntiin. Se käsittelee lapsuuden lähtökohtien sekä Suomen 1990-luvun laman vaikutusta lapsen myöhempään elämään. Elokuva alkaa Lempiäisen lukiessa artikkelin "Veturimiehet heiluttaa" (1992) -elokuvasta. Hän muistelee käyneensä katsomassa elokuvan ystävänsä Jarkon kanssa, jonka jälkeen Jarkko päätteli heidän elämiensä menevän juuri kuten elokuvan päähenkilöillä, Lempiäisen lähtiessä muualle ja Jarkon jäädessä näköalattomana kotikaupunkiinsa. Lempiäinen ei ole kuullut Jarkosta mitään kahteenkymmeneen vuoteen ja päättää artikkelin innoittamana selvittää mitä hänelle on tapahtunut.
Rainbow Rowell

Rainbow Rowell (s. 24. helmikuuta 1973 Nebraska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. Rowell on kirjoittanut romaaneja sekä novelleja. Lisäksi hän on tehnyt sarjakuva-albumeja yhdessä eri kuvittajien kanssa.
Rowellin läpimurtoteos on nuorten aikuisten romaani "Eleanor &amp; Park", joka saavutti suuren suosion heti ilmestyttyään. Teoksen käännösoikeudet on myyty neljäänkymmeneen maahan. Kirjan suomennos julkaistiin vuonna 2016. 
Teoksia.
Suomennetut teokset
Romaaneja ja novellikokoelmia
Sarjakuvia
Lars Mikkelsen

Lars Dittmann Mikkelsen (s. 6. toukokuuta 1964, Gladsaxe, Tanska) on tanskalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan televisiosarjoissa "Rikos" (2007), "Vallan linnake" (2013–2022), "House of Cards" (2015–2018), "Star Wars Rebels" (2016–2018) ja "The Witcher – Noituri" (2019–2021). Hän on näyttelijä Mads Mikkelsenin veli.
Patricia Anthony

Patricia Marie Anthony (29. maaliskuuta 1947 San Antonio, Texas – 2. elokuuta 2013) oli yhdysvaltalainen science fiction- ja slipstream-kirjailija. 
Anthonyn avaruusolioita käsitellyt scifiesikkoromaani "Cold Allies" (1992) voitti Locus Award for Best First Novel -kirjallisuuspalkinnon vuonna 1993. 
Anthonyn tunnetuin ja arvostetuin romaani on "Brother Termite" (1993), jonka elokuvaoikeudet ohjaaja James Cameron hankki itselleen 2000–luvun alussa ja John Saylesin oli tarkoitus toimia elokuvan käsikirjoittajana, mutta elokuvaa ei lopulta tehty. Anthonyn muut romaanit saivat myös samoihin aikoihin kiinnostusta toisilta elokuvaohjaajilta. Vuonna 1998 julkaistussa romaanissa "Flanders" Anthony keskittyi vähemmän tieteiskirjallisuuteen ja kuvaili sen sijaan yhdysvaltalaisen lapsisotilaan yliluonnollisia kokemuksia ensimmäisen maailmansodan juoksuhaudoissa.
Kirjailijan työnsä lisäksi Anthony työskenteli luovan kirjoittamisen opettajana Southern Methodist Universityssa ja toimittajana "The Dallas Morning News"issa.
Lasse Wellander

Lars-Ove Wellander (18. kesäkuuta 1952 Vikerin seurakunta, Nora, Ruotsi – 7. huhtikuuta 2023 Övergranin piiri, Håbo) oli ruotsalainen muusikko ja musiikkituottaja. Hän teki pitkäaikaista yhteistyötä muun muassa Abban kanssa.
Ura.
Lasse Wellander aloitti muusikon uransa 16-vuotiaana Peps &amp; Blues Quality -kokoonpanossa, jota johti Peps Persson. Kokoonpanoa muokattiin uusiksi ja sen nimeksi tuli Nature vokalistinaan Mats Ronander. Nature hajosi 1977. Tuolloin Wellander &amp; Ronander jatkoivat duona. Wellander teki yhteistyötä vuosien kuluessa useiden tunnettujen muusikoiden kanssa (Povel Ramel, Magnus Uggla). Abban kitaristina hän toimi yhtyeen kultakauden levytyksissä ja kiertueilla sekä "Voyage"-albumilla (2021).
Wellander teki yhteistyötä Benny Anderssonin ja Björn Ulvaeuksen kanssa musikaaleissa "Chess" ja "Kristina från Duvemåla". Hän soitti myös kahden "Mamma mia!" -musikaalielokuvan soundtrackeillä.
Wellander ja toinen tunnettu Abba-kitaristi Janne Schaffer olivat mukana rockyhtyeessä Stockholm All Stars, joka toimi vuodesta 1985 vuoteen 1988.
Wellander teki musiikillista yhteistyötä myös lukuisten muiden ruotsalaisten muusikoiden kanssa Lill-Babsista Vikingarnaan.
Safiye Sultan

Safiye Sultan (1550 – 1619) oli Osmanien valtakunnassa sulttaani Murat III:n vaimo ja Valide Sultan eli hallitsevan sulttaanin Mehmed III:n äiti. Eri lähteiden mukaan hän oli kotoisin joko Venetsiasta, Albaniasta tai Bosniasta, ja hänet tuotiin Muratille tämän ollessa vielä prinssi. Vuoteen 1585 mennessä hän oli haaremin merkittävin nainen, ja puuttui politiikkaan myös haaremin asioiden ulkopuolella. Hänen asemansa vahvistui vuonna 1595, kun Murat kuoli ja heidän pojastaan Mehmedistä tuli uusi sulttaani.
Safiye vaikutti myös ulkopolitiikassa, ja anoppinsa Nurbanu Sultanin tavoin hän suosi venetsialaisia. Poikansa ollessa sotaretkillä Safiye toimi sijaishallitsijana, ja hänen sanotaan estäneen ottomaanien hyökkäyksen Venetsian Pyhän Markuksen torille, ja myöntäneen venetsialaisille kauppiaille parhaat kauppasopimukset. Hän oli kirjeenvaihdossa Katariina de’ Medicin ja Elisabet I:n kanssa.
Rakkaustarina (Paula Koivuniemen kappale)

Rakkaustarina on suomalaisen iskelmälaulaja Paula Koivuniemen singlenä julkaistu kappale vuodelta 1984. Sen sävelsi Esa Nieminen ja sanoitti Juha Vainio. Singlen b-puolena on Antti Hyvärisen säveltämä ja Pertti Reposen sanoittama ”Tule lähellein”. Singlen molemmat puolet julkaistiin Koivuniemen studioalbumilla "Rakkaustarina" (1984).
”Rakkaustarina” on jätetty pois useimmilta Paula Koivuniemen suosittua tuotantoa esitteleviltä kokoelma-albumeilta. "Rakkaustarina"-albumi ei myöskään menestynyt yhtä hyvin kuin Koivuniemen muut 1980-luvun studioalbumit.
”Rakkaustarinan” rakenne on intro – säkeistö – silta – kertosäkeistö – säkeistö – silta – kertosäkeistö sävelkorkeutta nostaen kappaleen loppuun saakka. Sanoituksessa laulun kertojaminä on työnsä takia usein matkoilla eikä kykene unohtamaan kokemaansa suurta rakkautta.
Utah Department of Alcoholic Beverage Services

Utah Department of Alcoholic Beverage Services on Yhdysvaltojen Utahin osavaltion omistama virasto, jolla on lakisääteinen monopoli yli 5,0 tilavuusprosenttia alkoholia sisältävien juomien vähittäiskauppaan Utahin osavaltiossa.
Virastolla on yli 40 omaa myymälää. Virastolla on myös oikeus antaa lupa yli 5,0 tilavuusprosenttia alkoholia sisältävien juomien vähittäiskauppaan yksityisyrittäjälle kahdenvälisellä sopimuksella. Nämä yksityismyymälät tunnetaan nimellä "Package Agencies", ja niitä toimii yli 100. Viraston omat myymälät sijaitsevat tyypillisesti osavaltion tiheämmin asutuilla alueilla ja yksityismyymälät harvempaan asutuilla alueilla.
Virasto perustettiin vuonna 1935.
Malmön keskusrautatieasema

Malmön keskusrautatieasema () on vuonna 1856 avattu rautatieasema Ruotsin Malmössä. Se on Tukholman keskusrautatieasemalta alkavan 483 kilometriä pitkän eteläisen pääradan pääteasema. Vuodesta 2010 alkaen Malmö on ollut myös Kööpenhaminaan liikennöivän Öresundstågenin käytössä. Citytunneln-rautatietunnelia pitkin asema on yhteydessä myös Triangelnin ja Hyllien asemiin.
Tulevaisuus.
Malmön keskusrautatieasemalle suunnitellaan metroasemaa osana Juutinrauman metrohanketta. Asemasta tulisin linjan pääteasema vaikkakin Malmö on selvittänyt myös mahdollisuutta jatkaa linjaa myöhemmin keskusrautatieasemalta länteen.
Gunta Stölzl

Gunta Stölzl (5. maaliskuuta 1897 München, Saksan keisarikunta – 23. huhtikuuta 1983 Zürich, Sveitsi oli saksalais-sveitsiläinen tekstiilitaiteilija, joka oli 1926–1931 Bauhausin kudontatyöpajan johtaja.
Nuoruus ja opiskelu.
Münchenissä 1897 syntynyt Stölzl opiskeli 1914–1916 kotikaupunkinsa Kunstgewerbeschulessa maalaustaidetta, lasimaalausta, keramiikkaa ja taidehistoriaa. Hän toimi ensimmäisen maailmansodan aikana 1916–1918 Punaisen Ristin hoitajana. Sodan jälkeen Stölzl palasi Kunstgewerbeschuleen, mutta vaihtoi pian Bauhausiin.
Ura.
Stölzl kävi Bauhausissa talvella 1919–1920 peruskurssia sekä lasimaalauksen ja seinämaalauksen kursseja. Hän ehdotti Walter Gropiukselle oman naisten osaston perustamista. Tämä kävi Gropiukselle, joka halusi estää naisten pääsyn muihin työpajoihin. Stölzl opiskelikin vuoden 1920–1921 Johannes Ittenin ja Helene Börnerin opettamalla naisten kurssilla. Stölzl opiskeli 1921–1925 Georg Muchen johtamassa kudontatyöpajassa sekä kävi Ittenin ja Paul Kleen tunneilla.
Naisten kurssi ja kudontatyöpaja yhdistettiin, ja Stölzlilta tuli työpajan johtohahmoja. Stölzl sai 1924 tehtäväkseen perustaa Herrlibergiin kudontatyöpajan. Hän oli 1925–1926 Bauhausin kudontatyöpajan mestari ja 1926–1931 sen johtaja. Tuona aikana hän suunnitteli muun muassa tekstiilejä Marcel Breuerin huonekaluihin. Stölzt osallistui 1928 muiden Bauhausin jäsenten kanssa Neuvostoliiton Vhutemas-taidekoulun opetukseen.
Stölzl jätti Bauhausin keväällä 1931 ja muutti Sveitsiin. Hän perusti Zürichissä Gertrund Preiswerkin ja Heinrich-Otto Hürlimannin kanssa tekstiiliyritys S-P-H-Stoffen, joka kuitenkin kaatui taloudellisten syiden takia jo 1933. Stölzl ja Hürlimann alkoi vetää yrityksen jatkoa nimellä S-H-Stoffe, ja vuodesta 1937 yritys oli yksin Stölzlin omistuksessa nimellä Sh-Stoffe.
Stölzl lopetti 1967 yritystoiminnan ja alkoi keskittyä gobeliineihin ja omien mallien kudontaan. Hän toimi aktiivisesti tekstiilitaiteessa aina kuolemaansa 1983 asti. Hänen maineensa kasvoi myös paljon jo hänen elinaikanaan, ja hän osallistui vuonna 1968 ”50 Jahre Bauhaus” -näyttelyyn.
Yksityiselämä.
Stölzl meni vuonna 1927 naimisiin israelilaisen Arieh Sharonin kanssa, josta tuli myöhemmin tunnettu arkkitehti. He saivat vuonna 1929 Yael-nimen saaneen tyttären. Stölzl menetti liiton takia Saksan kansalaisuutensa, koska Sharon oli juutalainen. Stölzl ei saanut tukea Bauhausin silloiselta johtajalta Ludwig Mies van der Rohelta ja pakeni miehensä kanssa Sveitsiin. Stölzl ja Sharon erosivat 1936. Stölzl meni 1942 naimisiin sveitsiläisen kirjailijan Willy Stadlerin kanssa ja sai samana vuonna sveitsin kansalaisuuden. Stölzlin ja Stadlerin tytär Monika syntyi 1943.
Emme suostu pelkäämään

Emme suostu pelkäämään (Loldiers Anthem) on rap-artisti Karri "Paleface" Miettisen vuonna 2016 tekemä kappale. Kappale on voimakasta Soldiers of Odinin kritiikkiä ja nostaa esiin pelleaktivismia (Loldiers of Odin). Videolla on mukana monia julkisuuden henkilöitä kuten Riku Rantala, Tunna Milonoff, Teivo Teivainen, Aleksi Pahkala, Suldaan Said Ahmed, Mahdi Basita Al-mehsen, Paavo Arhinmäki ja Renaz Ebrahimi sekä räppäreitä kuten Toinen Kadunpoika, Solonen ja Xmies. Youtube-julkaisun lisäksi kappale on julkaistu vinyylisinglenä.
Huivikehrääjä

Huivikehrääjä ("Gactornis enarratus") on kehrääjiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Madagaskarilta.
Koko ja ulkonäkö.
Huivikehrääjä voi kasvaa noin 24 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Laji on ruskean-, harmaan- ja mustankirjava. Runsas täplitys antaa höyhenille suomumaisen ulkonäön. Huivikehrääjän kurkku on harmaa, kaulassa on kellanruskea rengas, ja niska on punaruskea. Koiraalla on valkoista pyrstön päässä.
Levinneisyys ja elintavat.
Huivikehrääjä on Madagaskarin itäosien lintu. Lajin elinympäristöä ovat ainavihannat sademetsät, mutta paikoitellen sitä esiintyy myös kuivemmissa metsissä. Lintu on yöaktiivinen ja pyydystää ravinnokseen lentäviä hyönteisiä, erityisesti kovakuoriaisia. Huivikehrääjä pesii syys-joulukuussa. Naaras munii 6–12 munaa. 
Huivikehrääjän kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen metsienhakkuiden vuoksi, ja se luokitellaan silmälläpidettäväksi.
Eduskuntavaalit 2027

Suomen 40. eduskuntavaalit järjestettäneen 18. huhtikuuta 2027. Eduskuntavaaleissa 2027 valitaan 200 kansanedustajaa eduskuntaan vaalikaudelle 2027–2031. Kansanedustajista 199 valitaan Manner-Suomesta ja yksi Ahvenanmaalta.
Vaalipiirit.
Kansanedustajat valitaan 13 vaalipiiristä, joiden paikkaluku määräytyy asukasluvun perusteella lukuun ottamatta Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiriä, josta valitaan aina yksi edustaja.
Kansanedustajat, jotka eivät asetu ehdokkaaksi.
Seuraavat vaalikaudelle 2023–2027 valitut kansanedustajat eivät lähde ehdolle eduskuntavaaleissa 2027.
Porsche Super

Porsche Super oli saksalaisen Porsche yhtiön valmistama traktorimalli. Sitä valmistettiin vuosina 1957-1963. Porsche Super oli aikanaan nopeimpia traktoreita, yltäen lähes 30 kilometrin tuntinopeuteen.
Mallit.
Superista valmistettiin kahta mallia: Super N, vuosina 1957-1962, ja Super Export, vuosina 19661-1963. Mallit erosivat toisistaan vaihdelaatikoiltaan, moottorin tyypiltään ja hydrauliikan tuoton määrältään. Super N käytti Deutzin 5+1 vaihdelaatikkoa, kun Super Exportissa oli jo 8+2 vaihteisto.
Super N kulki maantiellä nopeampaa, mutta Super Exportissa oli enemmän vääntöä, joka oli etu raskaammissa töissä. Tämä oli uuden moottorin suuremman iskutilavuuden ansiota.
Porsche Super Suomessa.
Suomeen tuodut Porsche Super mallit olivat vakiovarustelultaan varsin hyviä. Esim. 1000 r/min voa ja ajokytkimestä riippumaton voiman ulosotto olivat joissain versioissa vakiona. Turbiinikytkin oli Suomen malleissa myöskin vakiona, mutta osa Super Export malleista tulivat myös ilman sitä.
Valmistuksen lopetus.
Porsche lopetti traktoreiden valmistuksen vuonna 1963, vaikka merkki oli Saksan toiseksi myydyin merkki heti Deutzin jälkeen.
Jelena Fanailova

Jelena Nikolajevna Fanailova (; 19. joulukuuta 1962 Voronež, Neuvostoliitto) on venäläinen runoilija.
Suku ja koulutus.
Jelena Fanailova valmistui Voronežin lääketieteellisestä instituutista ja suoritti tutkinnon Voronežin valtionyliopistossa romaanis-germanistisen filologian laitoksella pääaineenaan kielitiede. Hän työskenteli kuusi vuotta lääkärinä aluesairaalassa, lehtorina Voronežin alueen valtionyliopiston journalismin tiedekunnassa, jossa opetti kurssia "Mainonnan psykologia" ja aluetelevision toimittajana.
Kirjallinen ura.
Jelena Fanailova tuli vuonna 1995 Radio Svobodan kirjeenvaihtajaksi, ja hän on asunut ja työskennellyt Moskovassa 1990-luvun lopulta lähtien. Hän työskenteli ohjelmassa "Miehellä on oikeus" (ven. Человек имеет право), juonsi ohjelmaa "Kaukana Moskovasta: entisen Neuvostoliiton valtakunnan kulttuuri, kaupungit ja ihmiset" (ven. Далеко от Москвы: культура, города и люди бывшей советской империи) ja oli 'Vapaus klubeilla' (ven. Свобода в клубах) -ohjelman käsikirjoittaja. 
Hän on kirjoittanut runo- ja kirjallisuusarvosteluja kirjallisuusjulkaisuihin "Znamja" (ven. Знамя)", Novoje literaturnoje obozrenije" (ven. Новое литературное обозрение), "Krititšeskaja massa" (ven. Критическая Масса) ja "Mitin" (ven. Митин). Hän on kääntänyt Serhi Žadanin runoja ukrainan kielestä sekä Brigitte Olešinskin runoja saksan kielestä.
Fanailova on OpenSpace.ru-portaalin kolumnisti. Fanailovan Yhdysvalloissa julkaistu kirja "The Russian Version" (ven. Русская версия, 2009), jonka ovat kääntäneet Stephanie Sandler ja Jevgenija Turovskaja, sai Rochesterin yliopiston palkinnon vuoden parhaasta käännetystä kirjasta.
Jelena Fanailova on saanut arvostetun Andrei Belyi -kirjallisuuspalkinnon vuonna 1999 ja Moskovan tili/kreivipalkinnon vuonna 2003 sekä Znamja-kirjallisuuslehden palkinnon vuonna 2008. Hän oli Joseph Brodsky -säätiön stipendiaatti vuonna 2013. Jelena Fanailova on maineensa vakiinnuttanut merkittävä venäläinen nykyrunoilija.
Vilho Kettunen

Vilho Nikodemus Kettunen (10. elokuuta 1899 Viipuri – 12. tammikuuta 1940) oli suomalainen jääpalloilija. Pelipaikaltaan hän oli vasen laitahyökkääjä.
Kettunen edusti 1920-luvun alussa Viipurin Reipasta, jolloin hän nousi maajoukkueeseen niin jalka- kuin jääpallossa. Hän edusti Suomea jääpallossa vuonna 1922. Tämä jäi hänen ainoaksi jääpallon maaotteluedustukseksi. Jalkapallossa hän edusti Suomea maaotteluissa Unkaria ja Viroa vastaan.
Vuonna 1925 Kettunen siirtyi Viipurin jääpallon ykkösseuran Susien riveihin ja oli voittamassa vuonna 1925 Suomen mestaruuden. Jalkapallossa hän ei saavuttanut Suomen mestaruutta, vaikka oli kolme kertaa eli vuosien 1918, 1919 ja 1922 loppuottelussa Reippaan riveissä. 
Kettunen työskenteli Hovinmaan paperitehtaassa Vahvialassa ja Ahlström-konsernin palveluksessa Varkaudessa. Hän siirtyi 1930-luvun alussa Helsinkiin agentuurialalle ja edusti vielä silloin Helsingin Palloseuraa.
Kettunen osallistui vuoden 1918 sisällissotaan valkoisten puolella. Hän oli mukana talvisodassa ensin Laatokan Karjalassa, josta hänet siirrettiin pian Sallan rintamalle JR 40:n riveihin vänrikkinä joukkueen johtajaksi. Tammikuussa 1940 hän haavoittui vakavasti kranaatista ja kuoli matkalla joukkosidontapaikalle.
Saavutuksia.
Jalkapallo:
Jääpallo:
Operaatio Alaska

Operaatio Alaska, Finalaska tai Uusi Suomi oli joidenkin Yhdysvaltain viranomaisten ehdottama suunnitelma ottaa suomalaispakolaisia Alaskaan, jos Neuvostoliitto olisi valloittanut Suomen. Alaskaan suunniteltiin suomalaisten ottamista sekä talvisodan että jatkosodan aikana. Uusi Suomi olisi perustettu Keski-Alaskaan Tananajoen ympärille.
Alaskalaiset vastustivat suunnitelmaa lähinnä siksi, että suomen kieltä on vaikea oppia ja sitä ei puhuttu kyseisellä alueella.
Tausta.
Yhdysvalloissa talvisodan aikana pelättiin suomalaisten kansanmurhaa, joten sitä ehdotettiin että Amerikka pelastaisi suomalaiset evakuoimalla heidät Alaskaan. Alaska valittiin, koska sen katsottiin soveltuvan suomalaisille ja koska sen väkiluku oli erittäin pieni. Jatkosodan aikana suunniteltiin myös suomalaispakolaisten ottamista, tosin laajemmassa mittakaavassa, koska Amerikka oli valmis evakuoimaan koko Suomen väestön ja asutettu Alaska olisi ollut paremmin turvattu tulevassa kylmässä sodassa Neuvostoliiton hyökkäystä vastaan.
Jessica Schiefauer

Jessica Schiefauer (s. 20. elokuuta 1978 Kungälv, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija. Hänen esikoisteoksensa "Om du var jag" julkaistiin vuonna 2009.
Schiefauer voitti lasten- ja nuortenkirjallisuuden August-palkinnon vuonna 2011 teoksellaan "Pojkarna" (suom. "Pojat") ja vuonna 2015 teoksellaan "När hundarna kommer" (suom. "Ester &amp; Isak"). "När hundarna kommer" voitti myös Spårhunden-palkinnon, jonka Svenska Deckarakademi jakaa parhaalle lasten- tai nuortendekkarille. "Pojat"-kirjasta on tehty teatterisovitus ja elokuva.
Aleksandr Skidan

Aleksandr Vadimovitš Skidan (ven. Александр Вадимович Скидан); (29. joulukuuta 1965 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen runoilija.
Suku ja koulutus.
Aleksandr Skidan varttui Leningradissa. Vuosina 1985–2002 hän työskenteli kaasukattilahuoneessa voimalaitostyöntekijänä. Skidan opiskeli avoimessa yliopistossa vuosina 1989–1992. Skidan päätti olla pyrkimättä korkeakouluun protestoidakseen Neuvostoliiton korkeakouluopetusta vastaan.
Kirjallinen ura.
Skidan on kirjoittanut runoja, esseitä ja romaaneja. Hänen teoksistaan on julkaistu venäjän kielellä viisi runokokoelmaa, neljä esseekirjaa ja yksi romaani. Skidan on julkaissut myös eri aikakauslehdissä, kuten "Volga" (ven. Волга), "Mesto petšati" (ven. Место печати), "Mitin žurnal" (ven. Митин журнал), "Kommentarii" (ven. Комментарии), "Oktjabr" (ven. Октябрь), "Znamia" (ven. Знамя), "Novaja Russkaja Kniga" (ven. Новая Русская Книга), "Novoje literaturnoje obozrenije" (ven. Новое литературное обозрение), "Russkaja proza" (ven. Русская проза) ja "Krititšeskaja massa" (ven. Критическая масса). Lisäksi Skidan on julkaissut kolmessa antologiassa: "Erittäin lyhyitä tekstejä" (ven. Очень короткие тексты), "24 runoilijaa ja 2 komissaaria" (ven. 24 поэта и 2 комиссара) sekä "Venäläisen vapaan jakeen antologia" (ven. Антология русского верлибра).
Skidanilla on kääntänyt monien nykykirjailijoiden ja filosofien runoja venäjäksi: filosofit Paolo Virno, Gerald Raunig, Jean-Luc Nancy, Slavoj Žižek ja Antonio Negri; kirjailijat Paul de Man, J. Hillis Miller, Charles Olson, Michael Palmer, Paul Bowles, Susan Howe, Eileen Myles ja Rosmarie Waldrop. Skidan on osallistunut muun muassa Paul Bowlesin ja Malcolm Jonesin kanssa Gertrude Steinin "Maailma on pyöreä" (1939) teoksen runojen kääntämiseen.
Skidan työskentelee "Novoje literaturnoje obozrenije" (ven. Новое литературное обозрение) -lehden toimittajana. Skidan on myös neuvottelukunnan jäsen "Translitissa" (ven. Транслит), joka on kirjallinen ja kriittinen antologia, kustantamo ja taiteilijaryhmä, johon kuuluu filosofeja, runoilijoita ja humanistisia tutkijoita. Skidan on aktiivijäsen "Tšto delat?" (ven. Что делать?, Mitä on tehtävä?) -kollektiivin (ks. Nikolai Tšernytševskin samanniminen teos), joka on taiteilijoiden, kriitikkojen, filosofien ja kirjailijoiden kollektiivissa Pietarissa.
Skidanille myönnettiin vuonna 1997 Zarskoselskii-kirjallisuuspalkinto ja vuonna 1998 Turgenev-lyhytproosafestivaalin palkinto. Skidan voitti myös arvostetun Andrei Belyi -runouspalkinnon teoksestaan 'Punainen muutos' (ven. Красное смещение) vuonna 2006. Lisäksi Skidan otti vastaan vuonna 2006 Most (ven. Мост, 'Silta') -palkinnon "parhaasta kriittisestä tekstistä". Skidanille myönnettiin Joseph Brodsky Memorial Fellowship -palkinto runoudesta vuonna 2018. Aleksandr Skidan on maineensa vakiinnuttanut merkittävä venäläinen nykyrunoilija.
Jennifer Mathieu

Jennifer Mathieu on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoittaa nuorille aikuisille suunnattuja romaaneja. Mathieu asuu perheineen Texasissa ja työskentelee opettajana. Osa hänen teoksistaan sijoittuu yhdysvaltalaiseen high school -ympäristöön. Esikoisteos "The Truth About Alice" julkaistiin vuonna 2014, ja se palkittiin CBC:n Children's Choice Book Awardsissa "Teen Debut Author" -palkinnolla.
Mathieun teoksista on suomennettu tähän mennessä vasta yksi: "Näpit irti!" (engl. "Moxie"). Kirjan pohjalta on tehty samanniminen elokuva vuonna 2021.
Kjell Holler

Kjell Torbjørn Holler (29. kesäkuuta 1925 Tinn – 1. marraskuuta 2000 Oslo) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan elinkeinoministerinä 1959–1963.
Holler erosi virastaan kesällä 1963 Kings Bayn kaivosonnettomuuden aiheuttaman poliittisen skandaalin vuoksi.
Olav Meisdalshagen

Olav Meisdalshagen (17. maaliskuuta 1903 Nord-Aurdal – 21. marraskuuta 1959 Oslo) oli norjalainen juristi ja työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1937–1959 sekä toimi Norjan valtiovarainministerinä 1947–1951 ja maatalousministerinä 1955–1956.
Rjukan Arbeiderblad

Rjukan Arbeiderblad (lyh. RA) on norjalainen vuonna 1923 perustettu paikallislehti, jonka toimitus on Rjukanissa Tinnin kunnassa. Lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.