tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Julie Christensen

Julie Christensen (s. 21. tammikuuta, Iowa) on yhdysvaltalainen laulaja. Hän on työskennellyt monien muusikoiden kanssa. Heitä ovat mm. 
Leonard Cohen, Todd Rundgren, Robben Ford, Iggy Pop, Public Image Limited, Van Dyke Parks, John Doe, Exene Cervenka, Steve Wynn ja k.d. lang.
Christensen oli "The Divine Horsemenin" jäsen vuodesta 1983 vuoteen 1987, mukana oli myös hänen ex-miehensä Chris D.
Boris Gryzlov

Boris Vjatšeslavovitš Gryzlov (, s. 15. joulukuuta 1950 Vladivostok) on venäläinen poliitikko, joka toimi Venäjän valtioduuman puhemiehenä vuosina 2003–2011. Gryzlov kuuluu maan johtavan puolueen Yhtenäisen Venäjän johtohahmoihin ja häntä pidetään Vladimir Putinin läheisenä liittolaisena.
Gryzlov syntyi Vladivostokissa, mutta kasvoi Leningradissa (nyk. Pietari). Hän valmistui Leningradin viestinnän sähköinstituutista 1973 ja työskenteli radioinsinöörinä. Joulukuussa 1999 Gryzlov valittiin duumaan Sergei Šoigun johtaman Yhtenäisyys-puolueen ehdokkaana ja hän toimi puolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana. Vuosina 2001–2003 hän oli Venäjän sisäministeri.
Gryzlov valittiin duuman puhemieheksi vuonna 2003. Hän ilmoitti joulukuussa 2011 eroavansa puhemiehen tehtävistä, kun Yhtenäinen Venäjä oli menettänyt juuri pidetyissä duuman vaaleissa parlamenttipaikkoja ja maassa oli mielenosoituksia. Eroilmoituksella arveltiin pyrkivän rauhoittamaan protesteja.
Salmisen seisake

Salmisen seisake () on Jokioisten Museorautatien seisake Jokioisten kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Rehtijärven kylän länsipuolella, kaksi kilometriä etelään Minkiön asemalta ja neljä kilometriä pohjoiseen Jokioisten asemalta. Se sijaitsee ratakilometrillä 10,0 museorautatien ja Hiitelänmäentien tasoylikäytävän vieressä, aivan Kujanpää-nimisen tilan pihapiirin tuntumassa.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se avattiin liikenteelle ensimmäisen kerran 22. toukokuuta 1932, kun Jokioisten rautatie aloitti moottorivaunuliikenteen Forssan ja Humppilan välillä. Liikennepaikka lakkautettiin 31. toukokuuta 1949. Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen uudelleen käyttöön 5. kesäkuuta 1994.
Liikennepaikalla ei ole asemarakennusta, ainoastaan seisakkeen nimikyltti sekä lyhyt matkustajalaituri. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Salminen on ollut junanlähetyspaikkana Höyryfestivaalien yhteydessä, kun LWR 6 -veturilla on ajettu Minkiön ja Salmisen väliä. Seisakkeelle ei ole kiinteätä puhelinyhteyttä, vain käsipuhelimet.
Scott Langkow

Scott Langkow (s. 21. huhtikuuta 1975 Edmonton, Kanada) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Hän on Winnipeg Jetsin toisen kierroksen varaus vuodelta 1993. Langkow pelasi urallaan 20 NHL-ottelua Winnipeg Jetsin, Phoenix Coyotesin ja Atlanta Trashersin joukkueissa kunnes siirtyi Euroopan kaukaloihin syksyllä 2002. Lqangkow päätti uransa Saksan DEL-liigassa kevääseen 2013.
Perhe.
Langkowilla on vaimo ja kaksi lasta, tyttö ja poika. Hänen nuorempi veljensä Daymond Langkow, on myös pelannut NHL:ssä.
Raemäen seisake

Raemäen seisake () on Jokioisten Museorautatien seisake Jokioisten kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Kiipunmäki-nimisen kohouman päällä lähellä Raemäen tilaa, suunnilleen Jokioisten ja Minkiön asemien välisen noin kuuden kilometrin mittaisen rataosuuden puolivälissä. Se sijaitsee ratakilometrillä 11,7 Kiipunmäentien ja Klemeläntien tasoylikäytävien välissä.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se avattiin liikenteelle ensimmäisen kerran 25. helmikuuta 1931 ja lakkautettiin 30. syyskuuta 1951. Koeliikenteen aikana vuosina 1972–1973 Raemäessä pysähdyttiin kahvitauolle; junan mukana oli toisena jarruvaununa toimivaan tavaravaunuun sisustettu kahvinmyyntipiste.
Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen uudelleen käyttöön 25. kesäkuuta 1978.
Raemäen asemarakennuksena on pieni puhelinvartiotupa, jonka edustalla on lyhyt puurakenteinen henkilölaituri. Liikennepaikka miehitetään vain tarvittaessa peräkkäin kulkevien junien vuoksi. Ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Nykymuotonsa liikennepaikka sai vuonna 1988, kun JR4 -veturi palasi kolme vuotta kestäneestä täyskorjauksestaan Kuopiosta ja sen kotiinpaluun kunniaksi ajettiin normaalien henkilöjunien lisäksi myös JR4 -vetoinen tavarajunapari. Turvallisuuden vuoksi Raemäkeen perustettiin junanlähetyspaikka, joka valvoi että kaksijunaliikenne sujui moitteetta: tavarajuna odotti paikalla, kunnes Jokioinen ilmoitti henkilöjunan olevan valmiina lähtöraiteella, sivuraiteen olevan vapaa tavarajunalle ja tulovaihteen olevan käännetty sille valmiiksi.
Sittemmin miehitystä on käytetty mm. Evakkojuna-tapahtuman yhteydessä, kun henkilöjunassa käytettiin kaksinvetoa. Koska Jänhijoen sillalle ei painorajoituksen vuoksi saa ajaa kuin yhden veturin kerrallaan, etummainen veturi ajoi Minkiön ja Raemäen välisellä rataosuudella erillään muusta junasta.
Kirkkotien seisake

Kirkkotien seisake (, ratakm 13+300) on Jokioisten Museorautatien seisake Jokioisten kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee ratakilometrillä 13,3 lähellä Kalakosken koulua Jokioisten ja Minkiön asemien välisellä noin kuuden kilometrin mittaisella rataosuudella. Liikennepaikan etäisyys Minkiön asemalta on 5,3 kilometriä ja Jokioisten asemalta 900 metriä.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se avattiin liikenteelle ensimmäisen kerran 25. helmikuuta 1931 ja lakkautettiin 31. toukokuuta 1949. Museorautatie Forssa–Humppila ry otti seisakkeen uudelleen käyttöön 3. kesäkuuta 1973, ja se oli käytössä 2. syyskuuta 1973 saakka. Jokioisten Museorautatie otti liikennepaikan käyttöön vuonna 1978, kun museojunaliikenne käynnistyi toistamiseen.
Jokioisten kirkolle johtavan Kirkkokujan tasoylikäytävän vieressä sijaitsevalla liikennepaikalla on lyhyt henkilölaituri sekä seisakekyltti. Asemarakennusta, ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Pitempään siellä pysähtyvät ne tilausjunat, joiden matkustajaryhmät ovat menossa Jokioisten kirkkoon tai tulossa sieltä.
Rockperry

Rockperry Festivaali on Vaasassa vuosittain järjestetty musiikkifestivaali. Tapahtuma aloitti kesällä 2000 Laihialla, mutta siirrettiin heti seuraavana vuonna Vaasaan, jossa se järjestettiin kaikkiaan kymmenen kertaa. Tapahtumaa järjesti Rockperry Oy. Yhdeksän vuoden tauon jälkeen festivaali syntyy uudestaan, nyt nimellä Rockperry ReLoad. Tapahtuma järjestettiin Hietalahden puistossa, Vaasassa 15.6.2019.
Tapahtuma olisi aikomuksena järjestää syksyllä 2021 Vaasassa.
Vuorelan seisake

Vuorelan seisake () on Jokioisten Museorautatien seisake Humppilan kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Idänkulmantien tasoylikäytävän luona Vuorela-nimisen talon pihapiirin tuntumassa 1,9 kilometriä pohjoiseen Minkiön asemalta ja 5,9 kilometriä etelään Humppilan asemalta ratakilometrillä 6,1.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se oli käytössä 1930–1940-luvuilla moottorivaunuliikenteen aikana, mutta sitä ei ole mainittu rautatien aikatauluissa. Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen uudelleen käyttöön 5. kesäkuuta 1994.
Liikennepaikalla ei ole asemarakennusta, ainoastaan seisakkeen nimikyltti sekä lyhyt kivireunainen sorapintainen matkustajalaituri. Ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Liikennepaikan alkuperäinen seisakekyltti on esillä Kapearaidemuseon kokoelmissa Minkiön aseman keltaisen makasiinin kahviossa. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Syyläkaktukset

Syyläkaktukset ("Mammillaria") on noin 170 lajillaan eräs laajimmista kaktuskasvisuvuista. Useimmat suvun lajit ovat peräisin Meksikosta, mutta suvun lajeja esiintyy koko Yhdysvaltojen eteläosista Kolumbiaan, Venezuelaan ja Karibianmeren saarille ulottuvalla alueella. Syyläkaktukset ovat pyöreitä tai pitkänomaisia, 1–20 cm leveiksi ja 1–40 cm korkeiksi kasvavia kaktuksia. Monet lajit ovat helppohoitoisia ja siksi suosittuja huonekasveja. Monipuolisen ulkonäkönsä vuoksi "Mammillaria"-suku on suosittu kauppojen kaktuslajitelmissa.
Tuntomerkit.
Suvun tieteellinen nimi tulee latinan sanasta "mammilla", joka tarkoittaa nänniä ja viittaa sukuun kuuluvien kaktusten tyypilliseen piirteeseen; syyläkaktusten varressa ei ole kaktuksille tyypillisiä pitkittäissuuntaisia uurteita vaan nystymäisiä podarioita. Myös suomenkielinen nimi juontaa juurensa tästä. Podarioiden muoto vaihtelee pyöreästä kartiomaiseen mutta myös täysin sylinterimäisiä muotoja esiintyy (esimerkiksi "M. luethyi").
Syyläkaktusten ominaisin piirre on kuitenkin areolien sijainti, sillä podarioita esiintyy myös rebutioilla. Syyläkaktuksilla on muista kaktussuvuista poiketen kahdenlaisia areoleja: podarian kärjessä sijaitsevasta areolista kasvaa tavalliseen tapaan piikkikimppu kun taas podarioiden välissä olevasta areolista ei koskaan kasva piikkejä mutta usein villamaista karvaa. Kukat puhkeavat aina piikittömästä areolista kun taas mahdolliset sivuhaarat kasvavat podarian kärjen areolista.
Syyläkaktukset kukkivat yleensä runsaasti. Kukat puhkeavat kehämäisesti kasvin yläosasta ja ne ovat tavallisesti melko pieniä, 7–40 mm leveitä. Kukkien väri on tavallisimmin punainen tai vaaleanpunainen, mutta lajista riippuen myös valkoisia tai vihreitä kukkia esiintyy. Terälehdissä on usein tumma pitkittäisjuova. Pölyttyneestä kukasta syntyy pieni, yleensä punainen, marjamainen hedelmä.
Levinneisyys.
Syyläkaktusten levinneisyysalue käsittää kokonaisuudessaan Yhdysvaltojen lounaisosan, Meksikon, Karibian alueen, Keski-Amerikan ja Etelä-Amerikan pohjoisosan.
Lajit.
Seuraavassa luetellut 171 lajia noudattaa pääosin kansainvälisen tutkijaryhmän (the International Cactaceae Systematics Group) ja syyläkaktusyhdistyksen (the Mammillaria Society) näkemyksiä. Suku voidaan jakaa neljään alasukuun: "Dolichothele", "Mammillaria", "Mamillopsis" ja "Oehmea". Joskus viidentenä pidetään alasukua "Cochemiea", joka tässä esityksessä on käsitelty omana sukunaan. Suomalainen nimi on vain viidellä lajilla
Apueläin

Apueläin on tutkijoiden käyttämä nimitys suomalaisen tietäjän lähinnä yliluonnollisina apureina pitämistä todellisista elätti-eläimistä, jotka eivät kuitenkaan olleet suoranaisesti kesyjä kotieläimiä. Tunnetuimpia olivat käärmeet. Käärmeiden arveltiin olevan sukua salamoille ja siten taivaan jumalalle, johtuen osittain sahalaita-kuviosta niiden selässä. Käärmeitä käytettiin sairaiden hoidossa, myös pelästyttämisessä. Pelätyt käärmeet antoivat tietäjälle arvovaltaa.
Toisinaan on pidetty myös korppeja eli "kaarne"ita. Tässä saattaa olla taustalla sama ikivanha perinne kuin skandinaaveilla, joilla korpit ovat jopa ylijumala Odinin apureita.
Tietäjä saattoi myös käyttää kaloja toimituksissaan. Esimerkiksi ihmisen saattoi pilata eli sairastuttaa, jos hänen hiuksensa tai kynnenpalansa laittoi kalan suuhun, ja päästi kalan karkuun. Kala vei ihmisen osan veden pohjan läpi Tuonelaan ja ihmisen osan kurja kohtalo heijastui jotenkin ihmiseen itseensä, sairastuttaen hänet.
Merkittävin kala oli tietäjälle usein hauki. Kaivossa tai lähteessä kasvoi toisinaan sinne siirretty "kaivohauki", jota pidettiin paitsi puhdistamassa vettä elukoista, usein myös tietäjän yliluonnollisena apurina.
Santavaihde

Santavaihde (, vuonna 2016 myös nimellä Soravaihde 
) on Jokioisten Museorautatien liikennepaikka Humppilan kunnassa Kanta-Hämeessä. Se sijaitsee keskellä Palomäen peltomaisemaa 3,9 kilometriä pohjoiseen Minkiön asemalta ja 3,9 kilometriä etelään Humppilan asemalta ratakilometrillä 4,1.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se oli käytössä linjavaihteena koko rautatien toiminta-ajan liikenteen loppuvuosia lukuun ottamatta. Liikennepaikka käsitti pääraiteen vaihteen ja siitä koilliseen haarautuvan noin puolen kilometrin mittaisen pistoraiteen, joka päättyi soraharjuun ja siellä sijaitsevalle soranottopaikalle, josta ajettiin soraa rautatien rakennus- ja kunnossapitotarpeisiin sekä 1940-luvulla suoraan Jokioisten siirappitehtaan laajennustyömaalle.
Nykytila.
Nykyisin liikennepaikalla on vaihde ja sivuraide. Liikennepaikalle rakennettiin matkustajalaituri vuonna 2016, ja vaihde laitettiin paikoilleen 21–22. lokakuuta 2017. Soranottopaikalle johtanutta sivuraidetta on uudelleen rakennettu osan matkaa kesällä 2018. Rataa jatketaan noin puoliväliin vanhan soraraiteen linjausta noudattaen. Sivuraiteen pohja on näkyvissä lähes koko matkaltaan. Liikennepaikkamerkit laitettiin paikoilleen 22. kesäkuuta 2018, jolloin santavaihteen ensimmäinen osuus luovutettiin liikenteelle. Liikennepaikalle rakennettiin vuonna 2016 uusi, 11,5 metriä pitkä puinen henkilölaituri, ja pysähdykset sillä aloitettiin saman vuoden kesäkuussa. Liikennepaikalle ei ole tieyhteyttä, ja se palveleekin lähinnä läheisen laavun retkeilijöitä, mutta jo aiemmin se oli käytössä museorautatien resiinaretkien ruokailu-, levähdys- ja nuotiopaikkana.
Hiukan Santavaihteelta Minkiölle päin on alkuperäisen vesitornin paikka; läheisen mäen päällä olevan lähteen luona oleva vedenottojärjestelmä on osittain jäljellä. Vesitornirakennus purettiin huonokuntoisena sen jälkeen, kun vedenotto siirtyi Humppilaan jo ammattiliikenteen aikana. Rakennuksen ulkonäkö ja huonejako tunnetaan asiasta tehdyn perusteellisen haastattelun perusteella.
Jeffrey Jones

Jeffrey Duncan Jones (s. 28. syyskuuta 1946 Buffalo, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia roolitöitään ovat keisari Joosef II:na Miloš Formanin elokuvassa "Amadeus", sekä elokuvat "Vaihdetaan vapaalle, Ferris" (1986), "Ed Wood" (1994), "Paholaisen asianajaja" (1997) ja "Päätön ratsumies" (1999).
Elämä ja ura.
Jones syntyi Buffalossa New Yorkissa vuonna 1946. Myöhemmin perhe muutti Putneyyn Vermontiin. High schoolin jälkeen Jones opiskeli collegessa lääketiedettä.
Jones jätti collegen kesken saatuaan roolin teatterissa Minneapolisissa. Muutettuaan New Yorkiin Jones näytteli off-Broadwaylla. Hänen ensimmäiset merkittävät elokuvaroolinsa olivat komediassa "Iisi miljoona" (1983) ja keisari Joosef II:na elokuvassa "Amadeus" (1984). Jälkimmäisestä hän sai sivuosan Golden Globe -ehdokkuuden. Yksi Jonesin tunnetuimmista rooleista on rehtori Ed Rooneyna vuoden 1986 teinikomediassa "Vaihdetaan vapaalle, Ferris" (1986). Kaksi vuotta myöhemmin Jones esitti Charles Deetzia Tim Burtonin kauhukomediassa "Beetlejuice" (1988). Jones näytteli myös Burtonin elokuvissa "Ed Wood" ja "Päätön ratsumies".
Jonesin ura tyrehtyi pitkälti siihen, kun hänet tuomittiin vuonna 2002 seksikuvien ottamisesta 14-vuotiaasta pojasta ja lapsipornografian hallussapidosta. Jones tuomittiin viiden vuoden ehdolliseen vankeuteen, ja hänet rekisteröitiin seksuaalirikolliseksi. Myöhemmin Jones pidätettiin kahdesti siitä, että hän ei ollut rekisteröitynyt seksuaalirikolliseksi muuton jälkeen.
Tuomionsa jälkeen Jones on näytellyt elokuvissa enää harvoin. Hän on esittänyt A. W. Merrickiä lännensarjassa "Deadwood" (2004–2006) ja sen jatko-osassa 2019. Hän on näytellyt myös useasti teatterin lavalla Kaliforniassa.
Palomäen seisake

Palomäen seisake () on Jokioisten Museorautatien seisake Humppilan kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Taipaleentien tasoylikäytävän luona Palomäki-nimisen mäen ja talon pihapiirin tuntumassa 4,3 kilometriä pohjoiseen Minkiön asemalta ja 3,5 kilometriä etelään Humppilan asemalta ratakilometrillä 3,7.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se otettiin käyttöön moottorivaunuliikenteen alkaessa 25. helmikuuta 1931 ja lakkautettiin 30. syyskuuta 1951. Liikennepaikalla on ollut kyläläisten talkootyönä rakentama pieni odotushuonerakennus, joka valmistui vuonna 1946. Rakennus oli käytössä liikennepaikan lakkauttamiseen saakka; se purettiin samalla kertaa kuin rataosuuskin vuonna 1975. Rakennuksen ulkonäkö ja rakenne tunnetaan. 
Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen uudelleen käyttöön 5. kesäkuuta 1994, kun uudelleenrakennettu osuus Minkiöltä Humppilaan vihittiin käyttöön.
Nykyisin liikennepaikalla ei ole asemarakennusta, ainoastaan seisakkeen nimikyltti ja lyhyt laituri. Ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa. 
Palomäkeä käytettiin useana vuotena junanlähetyspaikkana Humppilan toripäivän yhteydessä, jolloin sen ja Humppilan välillä liikennöi erityinen torijuna.
Kermalan seisake

Kermalan seisake (, ratakm 1+700) on Jokioisten Museorautatien seisake Humppilan kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Selkätien tasoylikäytävän luona 6,3 kilometriä pohjoiseen Minkiön asemalta ja 1,5 kilometriä etelään Humppilan asemalta ratakilometrillä 1,7.
Muista museorautatien seisakkeista poiketen Kermalan seisake ei alun perin kuulunut Jokioisten rautatien liikennepaikkoihin. Kermalan seisakkeen lähellä sijaitsi 1930-luvulla Huhtaa-niminen seisake. Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen käyttöön 5. kesäkuuta 1994, kun uudelleenrakennettu osuus Minkiöltä Humppilaan vihittiin käyttöön.
Liikennepaikalla ei ole asemarakennusta, ainoastaan seisakkeen nimikyltti sekä lyhyt laituri. Ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa. 
Humppilan toripäivän aikana viikko ennen juhannusta Humppilan ja Kermalan välillä liikennöi torijuna, ja tällöin Kermala toimii junanlähetyspaikkana. Vuoteen 2003 saakka juna liikennöi Humppilasta Palomäkeen.
Risto Nuuros

Risto Nuuros (s. 26. joulukuuta 1950 Suomusjärvi) on suomalainen entinen suunnistaja, joka ylsi neljä kertaa MM-mitaleille 1970-luvulla. Nykyisin hän toimii maanmittausneuvoksena Suomen maa- ja metsätalousministeriön alaisessa Maanmittauslaitoksessa.
Nuuros valittiin ensi kertaa suunnistuksen MM-kisamiehistöön Stare Splavyn kisoihin 1972. Henkilökohtaisessa kisassa hän oli parhaana suomalaisena seitsemäs, mutta viestissä iski epäonni, kun hän kolmannella osuudella leimasi väärällä rastilla. Suomen suoritus hylättiin ja Suomea hitaammin reitin kiertänyt Unkari nousi pronssille. Hylkäyksen koki tosin myös Suomea nopeampi Norjan joukkue. Kaksi vuotta myöhemmin Viborgin MM-kisoissa Nuuros suunnisti jo mitalien tuntumaan neljänneksi, ja viestistä tuli vihdoin uran ensimmäinen arvokisamitali. Hopeajoukkueessa olivat Nuuroksen lisäksi Hannu Mäkirinta, Markku Salminen ja Seppo Väli-Klemelä. Aviemoren MM-kisoissa 1976 Nuuros joutui jälleen henkilökohtaisessa kisassa tyytymään neljänteen sijaan ja viestiin hän ei osallistunut.
Uransa ainoan henkilökohtaisen MM-mitalin Nuuros sai Kongsbergin kisoissa 1978, kun 21 rastin radan kiersi häntä nopeammin vain Norjan Egil Johansen. Viestijoukkueen ankkurina Nuuros toi Suomen pronssille seitsemän sekuntia Sveitsin edellä. Miehen MM-ura päättyi Tampereen kisoissa 1979, jossa hän oli jälleen henkilökohtaisella matkalla paras suomalainen sijoittuessaan seitsemänneksi. Viestissä suosikkina matkaan lähtenyt Norja putosi kyydistä kahdella ensimmäisellä osuudella, ja Seppo Keskinarkauksen, Hannu Kottosen, Risto Nuuroksen ja Ari Anjalan muodostaman joukkueen edellä maaliin saapui vain Ruotsi, joka teki eroa Suomeen yli 15 minuuttia.
PM-kisoissa Risto Nuuros ylsi viestikultaan poikien sarjassa 1970 ja Simo Nurmisen, Tuomo Peltolan ja Seppo Väli-Klemelän kanssa miesten sarjassa 1973. Ainoaksi henkilökohtaiseksi PM-mitaliksi jäi Tanskan Hortensissa 1975 hankittu pronssi. 
Risto Nuuros edusti Suomusjärven Sisua, jonka joukkue ei hänen aikanaan yltänyt Jukolan viestissä vuoden 1974 kahdeksatta sijaa korkeammalle. Suomen mestaruuteen Nuuros ylsi kahdesti.
Vuodesta 1974 Risto Nuurosta valmensi Jukka Kalliokoski, joka toimi myös maailmanmestari Outi Borgenströmin valmentajana.
Robert Hunter (pyöräilijä)

Robert Hunter (s. 22. huhtikuuta 1977 Johannesburg) on eteläafrikkalainen maantiepyöräilijä, Ranskan ja Espanjan ympäriajoissa etappeja voittanut kirimies.
Hunter aloitti ammattilaisuransa Lampre-tallissa vuonna 1999, jolloin hän voitti Espanjan ympäriajon ensimmäisen etapin ja sijoittui pistekilpailussa toiseksi. Seuraavana vuonna hän voitti Alankomaiden ympäriajossa toisen ja kolmannen osuuden sekä pistekilpailun ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Maantieaika-ajon MM-kilpailussa hän oli viidestoista. Vuonna 2001 Hunter voitti Espanjan ympäriajon seitsemännentoista etapin ja sijoittui Ranskan ympäriajon toisella etapilla kolmanneksi.
Kaudella 2002, Mapei-tallissa ajaessaan, Hunter sijoittui kahdenneksitoista Flanderin ympäriajossa. Lisäksi hän oli kuudes Gent-Wevelgemissä ja voitti Puolan ympäriajon avausetapin.
Seuraavat kaksi vuotta Hunter ajoi Rabobank-tallissa. Vuonna 2004 hän voitti Qatarin ympäriajon kokonaiskilpailun sekä Sveitsin ympäriajon kolmannen ja viidennen osuuden. Kaudet 2005–2006 Hunter edusti Phonak-joukkuetta. Avausvuosi sveitsiläistallissa toi hänen meriittilistalleen ykköstilan Doha International GP:ssä sekä etappivoitot Setmana Catalana -kilpailussa, Georgian ympäriajossa ja Välimeren ajossa. Seuraavana vuonna hän voitti Afrikan aika-ajomestaruuden ja oli maantieajossa kolmas.
Vuodet 2007-2009 Hunter edusti Barloworld-tallia. Maaliskuussa 2007 hän voitti Volta Ao Santarem -etappikilpailun ja sijoittui kymmenenneksi Milano–San Remossa. Toukokuussa hän oli paras Tour de Picardie -kilpailussa. Ranskan ympäriajossa Hunter oli vahva usealla kirietapilla: hän oli neljäs toisella, viides kolmannella ja toinen neljännellä etapilla. Kilpailun yhdennellätoista osuudella, Marseille–Montpellier, Hunter lopulta onnistui täydellisesti loppukirinsä ajoituksessa, ylitti maalilinjan ensimmäisenä ennen Fabian Cancellaraa ja toi villillä kortilla kilpailussa mukana olleelle Barloworld-tallille jo toisen etappivoiton Mauricio Solerin voiton lisäksi. Seuraavalla etapilla Hunter sijoittui kolmanneksi ja kilpailun päätösosuudella neljänneksi. Pistekilpailussa hän sijoittui toiseksi Tom Boonenin jälkeen.
Vuonna 2008 Hunter voitti kaksi etappia Intaka Tech Worlds View Challenge -kilpailussa sekä neljännen etapin GP CTT Correios de Portugal -ajossa. Vuonna 2009 hän voitti Välimeren ajon neljännen osuuden ja Giro del Trentino -etappikilpailun kolmannen etapin. Italian ympäriajossa hän oli seitsemännellä osuudella toinen.
Hunter siirtyi kauden 2010 alussa Garmin-Transitions-talliin. Hän voitti samana vuonna Vuelta a Murcian kaksi ensimmäistä etappia. Kaudella 2011 hän edusti Team RadioShackiä. Hän voitti Tour de Mumbai II -kilpailun ja Itävallan ympäriajon ensimmäisen etapin. Viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2012–2013 hän ajoi Garmin-joukkueessa.
Lauluja rakastamisen vaikeudesta (Leevi and the Leavingsin albumi)

Lauluja rakastamisen vaikeudesta on Leevi and the Leavingsin kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuosina 1994 ja 1999.
Lähteet.
&lt;br&gt;
Piemonte Volley

Piemonte Volley, sponsorinimeltään Bre Banca Lannutti Cuneo, on italialainen lentopallojoukkue, joka pelaa Italian A1-liigassa. 
Cuneon joukkue on kuulunut jo kauan Italian A1-liigan kestomenestyjiin. 2006 vuonna joukkue voitti muun muassa Italian Cupin. Cuneossa ovat pelannut muun muassa Suomen lentopallomaajoukkueen entinen kapteeni Tuomas Sammelvuo sekä maailman parhaimmaksi lentopalloilijaksi arvostettu Giba. Cuneosta Giba lähti 2006–2007 kauden päätteeksi kovatasoiseen Venäjän liigaan.
Kaudella 2006–2007 Cuneon joukkue voitti A1-liigan runkosarjan, mutta putosi lopulta Play-Off -peleissä välierissä Piacenzan joukkueelle. Italian A1-liigan voitti kaudella 2006–2007 lopulta Sisley Volley, joka oli runkosarjassa kolmannella sijalla.
Glory Glory Man United

Glory Glory Man United on jalkapallojoukkue Manchester Unitedin kannustuslaulu, jonka sävelmä on The Battle Hymn of the Republicista.
Ensimmäistä kertaa ManUn kannattajat lauloivat laulua 1960-luvulla ja se onkin nykyään suosittu fanien kesken. Myös Tottenhamilla ja Leeds Unitedilla on oma versionsa laulusta.
Glory, glory, Man United,
Glory, glory, Man United,
Glory, glory, Man United,
As the Reds go marching on, on, on.
Just like the Busby Babes in days gone by
We'll keep the red flags flying high
You're gonna see us all from far and wide
You're gonna hear them as they sing with pride
United! Man United!
We're the boys in red and we're on our way to Wem-ber-ly
Wem-ber-ly! Wem-ber-ly!
We're the famous Man United and we're going to Wem-ber-ly
Wem-ber-ly! Wem-ber-ly!
We're the famous Man United and we're going to Wem-ber-ly
In '77 it was Docherty
Atkinson will make it '83
And everyone will know just who we are
They'll be singing 'Que Sera Sera'
United! Man United!
We're the boys in red and we're on our way to Wem-ber-ly
Wem-ber-ly! Wem-ber-ly!
We're the famous Man United and we're going to Wem-ber-ly
Wem-ber-ly! Wem-ber-ly!
We're the famous Man United and we're going to Wem-ber-ly
Glory Glory Man United
Glory Glory Man United
Glory Glory Man United
As the Reds go marching on! On! On! (3x)
Frank Shuster

Frank Shuster O.C. (5. syyskuuta 1916 Toronto, Kanada – 13. tammikuuta 2002, Toronto) oli kanadalainen koomikko ja komediakäsikirjoittaja. Hän on parhaiten tunnettu Johnny Waynen kollegana komediaduosta "Wayne ja Shuster", joita yhdessä pidetään kanadalaisen TV-komedian "isinä".
Frank Shuster oli Teräsmies-sarjakuvan luojan, Joe Shusterin serkku. Hän kuoli keuhkokuumeeseen.
Rashomon – paholaisen temppeli

Rashomon – paholaisen temppeli, myös Rashomon – paholaisen portti, () on vuonna 1950 ensi-iltansa saanut japanilainen elokuva. Sen on ohjannut Akira Kurosawa, ja elokuva perustuu kahteen Ryūnosuke Akutagawan kirjoittamaan tarinaan. Rashomon sai Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan vuonna 1951. Parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon se sai erikoispalkintona, koska tätä palkintoa ei virallisesti vielä ollut perustettu.
Rashomon oli Kurosawan läpimurtoelokuva, ja sen jälkeen yleensäkin japanilainen elokuva on noussut kansainväliseen suosioon. Elokuvaa pidetään yhtenä Kurosawan parhaista, ja myös näyttelijä Toshiro Mifune tuli sen kautta tunnetuksi.
Juoni.
Roisto raiskaa naisen ja murhaa tämän puolison. Siltä ainakin vaikuttaa. Mutta kun tarina kerrotaan neljästä eri näkökulmasta – naisen, roiston, murhatun miehen ja todistajan – ei enää ole lainkaan varmaa, mitä todella tapahtui. Tarinasta tulee entistä ristiriitaisempi. Kenen sanaan ja tekoihin on uskominen? Alkaa vaikuttaa siltä, ettei yksikään neljästä tarinasta ole erityisen totuudenmukainen.
Vastaanotto.
Japanilaisissa kriitikoissa herätti hämmästystä, että elokuva sai lännessä myönteisen vastaanoton. Epäiltiin, että syynä oli toisaalta sen eksoottisuus, toisaalta se, että se on japanilaisia elokuvia länsimaisempi. Heidän näkemyksensä mukaan Kurosawa otti liiaksi vapauksia aineistoon nähden. Kurosawa puolestaan näki japanilaisten kriittisen asenteen johtuvan juuri siitä, että elokuva menestyi lännessä, mikä herättää epäilyksiä sen aitoudesta.
Elokuvassa kuvataan murhaa ja raiskausta neljän todistajan kertomien selostusten kautta. Elokuvan juoni asettaa totuuden luonteen kyseenalaiseksi. Katsojan on kuitenkin määrä omaksua epätoivon sijaan myönteinen asenne, huomata esimerkiksi köyhä mies, joka ottaa hylätyn lapsen suojaansa.
"Helsingin Sanomien" Timo Peltosen mukaan Kurosawa poikkeaa elokuvaperinteestä, jossa roolihenkilö voi valehdella, mutta näytetyn takauman pitää kertoa totuus. Elokuva ei kuitenkaan torju katsojaa, vaan päinvastoin vetää hänet mukaan pohtimaan totuutta. Kurosawa tekee loppuratkaisusta toisenlaisen kuin Akutagawan tarinoiden pessimistinen päätös. Kriitikon mukaan sodan jälkeen tarvittiin toivonkipinää.
Kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti vuonna 1979 luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Rashomon" pääsi mukaan kahdeksalla äänellä. BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen vuonna 2018 kaikkien aikojen neljänneksi parhaaksi ei-englanninkieliseksi elokuvaksi.
Sovitukset.
"Rashomon" on vaikuttanut voimakkaasti myöhempiin takaumiin perustuviin elokuviin. Martin Ritt on ohjannut "Rashomonista" western-version "Häväisty" (1964).
Pallavolo Modena

Pallavolo Modena on italialainen lentopalloseura Modenasta. Se on kautta aikojen menestyksekkäin lentopalloseura Italiassa. Seura on voittanut maailman parhaimpana pidettävän Italian A1-liigan peräti yksitoista kertaa, sekä maailman arvostetuimman seurakilpailun Mestareiden liigan neljä kertaa. 
Saavutukset.
Tuplat.
1988, 1989, 1995, 1998, (4)
Triplat.
1986, 1995, 1997 (3)
Historia.
Modena pääsi nauttimaan A1-liigan mestaruudesta ensimmäisen kerran kaudella 1972 sekä kaudella 1974. Kauden 1974 jälkeen joukkue voitti jälleen mestaruuden kaudelta 1976. Kaudella 1979 sekä 1980 joukkue otti kotimaisen cupin voitot sekä cup-voittajien cupin voiton 1980. CEV-Cupin voittoa joukkue juhli peräti kolmena vuotena peräkkäin vuosina 1983,1984 sekä 1985. Kauden 1985 joukkue saavutti myös kotimaisen cup mestaruuden. Seuraava joukkueen todellinen menestys putki Italian A1-liigassa tapahtui 1980-luvun puolivälissä. Pallavolo Modena voitti neljä mestaruutta peräkkäin kausien 1985-1989 välillä. Seuraavat A1-liigan mestaruudet joukkue nappasi kausilta 1995, 1997 sekä viimeisin kaudelta 2002. Lentopallon Mestareiden liigan voittoa joukkue juhli kolmena kautena peräkkäin kausina 1996, 1997 sekä 1998. Neljännen mestaruutensa joukkue oli ottanut Euroopassa vuonna 1990. 
Muuta.
Cimone Modenassa on pelannut suomalaisista lentopalloilijoista Jouni Parkkali ja Petteri Laurila, joka voitti joukkueen kanssa Modenan viimeksi voittaman A1-liigan mestaruuden 2002 vuonna. Parkkali pelasi Modenassa 1981-1982 kaudella menestyksekkäästi voittaen Italian Cupin hopeaa sekä etenemällä välieriin liigassa.
Cimone Modena on myös yhteistyössä Lentopallon SM-liigassa pelaavan Raision Loimun kanssa tiiviisti. Modenan ja Loimun yhteistyö sopimus mahdollistaa Loimun pelaajien leireilyn Italiassa, ja Modenan pelaajien pelaamisen Loimussa mikäli pelipaikka ei aukea joukkueessa. Modena ja Loimu pelasivat suomalaisseuran 50-vuotisjuhlaottelun jonka suomalaisjoukkue voitto yllättäen 3-2.
Onnenapila

 Onnenapila tarkoittaa seuraavia asioita:
Verenimijät

Verenimijät ("Rabid") on David Cronenbergin ohjaama ja käsikirjoittama kanadalainen kauhuelokuva vuodelta 1977.
Juoni.
Epäonnisen hoitotoimenpiteen seurauksena potilaalle syntyy verenhimoinen lisäke, joka levittää vesikauhumaista tautia.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen kuvaa "Verenimijöitä" kylmän kliiniseksi kauhuelokuvaksi, joka esittää fantasian varjolla kiusallisia kysymyksiä sairaudesta, yhteiskunnallisesta kontrollista ja sukupuolisesta hierarkiasta. Hän antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Fast Company

Fast Company on David Cronenbergin ohjaama elokuva vuodelta 1979. Elokuva kuvattiin pääasiassa Edmonton International Speedway -kilparadalla Edmontonissa. Fast Company on ensimmäinen Cronenbergin pitkä elokuva, joka ei perustu hänen omalle idealleen.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 elokuva saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Mayenne

Mayenne on Ranskan departementti numero 53, joka on saanut nimensä Mayenne-joen mukaan. Departementti sijaitsee Länsi-Ranskassa Pays de la Loiren hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 5 175 neliökilometriä ja siellä on 299 000 asukasta (vuonna 2006). Mayennen pääkaupunki on Laval. Mayenne on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 32 kantoniin ja 261 kuntaan.
Mayennen departementti syntyi Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Mayenne muodostettiin osasta Mainen provinssia.
Sarthe

Sarthe on Ranskan departementti numero 72, joka on saanut nimensä Sarthe-joen mukaan. Departementti sijaitsee Länsi-Ranskassa Pays de la Loiren hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 6 206 neliökilometriä ja siellä on 565 718 asukasta (2011). Sarthen pääkaupunki on Le Mans. Sarthe on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 40 kantoniin ja 375 kuntaan.
Sarthen departementti syntyi Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Sarthe muodostettiin osasta Mainen provinssia.
Videodrome – tuhon ase

Videodrome – tuhon ase on David Cronenbergin ohjaama ja käsikirjoittama surrealistinen tieteistrilleri vuodelta 1983. Elokuvan juoni kertoo pienen kaapeli-TV-aseman johtajasta, joka löytää salaperäisen satelliittisignaalin ja joutuu äärimmäisten väkivalta- ja surmakuvausten pauloihin.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Videodromen" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. "Helsingin Sanomien" Helena Ylänen kehui elokuvaa tuoreeltaan tyylikkääksi ja persoonalliseksi työksi, joka kuitenkin viileydellään ja siisteydellään osoittaa kauhuelokuvagenrelle tyypillisen tyhjyyden: ”Katsojan ajatus pysyy kirkkaana, eikä siitä ole tämän aihepiirin kyseessä ollen yksinomaan hyötyä”. Ylänen mainitsee James Woodsin pääroolin miellyttävän hillitysti tehdyksi.
Keith David

Keith David Williams (s. 4. kesäkuuta 1956 Harlem, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet on palkittu kahdesti Emmyllä kertojan ääniroolistaan Ken Burnsin dokumenteissa "" (2005) ja "Amerikkalaiset sodassa" (2007).
Ura.
Näyttelijänä.
Jo lapsena David huomasi haluavansa näyttelijäksi näyteltyään pelokasta leijonaa koulunsa näytelmässä "The Wizard of Oz". Myöhemmin David päätyi opiskelemaan New Yorkin High School of Performing Artsiin, jonka jälkeen hän jatkoi opintojaan Juilliardissa. Valmistumisensa jälkeen David näytteli teattereissa ja aloitti samalla uransa televisiossa 1980-luvulla. Hän on esiintynyt uransa aikana monissa elokuvissa, kuten "The Thing – ”se” jostakin", "Platoon – nuoret sotilaat", "Saigon – kahden poliisin helvetti", "Armageddon" ja "Vihollisen keskellä 2 – pahuuden akseli". Lisäksi hän on vieraillut useissa televisiosarjoissa kuten "Greyn anatomia", "Everwood", "Seitsemäs taivas", "Teho-osasto" ja "Kosketus".
Teatterinäytelmissä David sai Tony-ehdokkuuden vuonna 1992 sivuroolistaan Broadwayn musikaalissa "Jelly’s Last Jam".
Ääninäyttelijänä.
David on työskennellyt myös ääninäyttelemisen parissa, jossa hän on hyvin suosittu, erityisesti videopelien "Halo 2", "Halo 3", "Mass Effect" ja "Mass Effect 2" myötä. Matalan ja komentavan äänensä ansiosta David on usein saanut sarjoissa ja videopeleissä konnien rooleja kuten Despero ("Justice League"), Mufasa ("Mikin klubi"), Atlas ("Teen Titans") ja Barricade (""). Lisäksi hän on usein eri televisiosarjoissa kertojaäänenä ja voitti elokuvasta , sekä televisiosarjasta The War Emmy-palkinnon kertojan ääniroolistaan.
Alaston lounas

Alaston lounas on David Cronenbergin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 1991. Se perustuu William S. Burroughsin samannimiseen romaaniin. Elokuva kertoo Bill Leestä, joka työskentelee tuholaistorjujana. Hän tulee vaimonsa kanssa riippuvaiseksi hyönteismyrkystä, joka alkaa aiheuttaa Billille erilaisia hallusinaatioita.
Palkinnot.
Elokuva on saanut 13 palkintoa ja viisi palkintoehdokkuutta. Se palkittiin yhteensä seitsemällä palkinnolla kanadalaisessa Genie-palkintogaalassa. David Cronenberg sai gaaloissa tunnustusta ohjauksestaan ja käsikirjoituksestaan.
Vastaanotto.
"Alaston lounas" palkittiin Genie Awards -palkintogaalassa vuoden parhaana kanadalaiselokuvana.
Haastattelukirjan "Cronenberg on Cronenberg" tekijä Chris Rodley on sanonut "Alastonta lounasta" Cronenbergin siihen asti huonoimmaksi ohjaustyöksi, liian tyylikkääksi Burroughsin painajaisten kuvaukseksi.
Partido Justicialista

Partido Justicialista (PJ) on argentiinalainen puolue, joka vuoden 2005 vaalien jälkeen on edustajainhuoneen suurin yksittäinen puolue (116 paikkaa 257:stä). Puolueen perusti Juan Perón vuonna 1945 ja se kannattaa peronismia, Perónin ajatuksille perustuvaa poliittista suuntausta. Puolueen nimi tulee sanoista "justicia" (oikeudenmukaisuus) ja "socialista" (sosialisti(nen)). Sen kannattajia nimitetään nimillä "peronistas" tai "justicialistas". Se kuuluu kristillisdemokraattisten puolueiden Organización Demócrata Cristiana de Américaan.
Puolue oli kielletty Perónin karkotuksen jälkeen 1955, jolloin "Revolución Libertadora" (vapautusvallankumous) -niminen sotilasvallankaappaus poisti Perónin vallasta aina vuoteen 1973. Sekä "El Proceson" aikana, kunnes vaalit järjestettiin 1983.
PJ ei sijoitu sujuvasti mihinkään vakiintuneeseen poliittiseen ryhmittymään. Sen kannattajina on ollut sekä vasemmistosissejä (Montoneros) sekä äärioikeistolaisia kuolemanpartioita (José López Rega ja Alianza Anticomunista Argentina).
PJ hävisi ensimmäiset sotilasvallan jälkeiset vaalit 1983 sosialistiselle Unión Cívica Radicalille. Justialistipresidentti Carlos Menem (1989–1999) harjoitti uusliberaalia politiikkaa, jonka jälkeen PJ hävisi vaalit siitä itsestään irtautuneelle FrePaSolle ja UCR:lle, mutta keräsi lisää kannatusta 2001 vaaleissa ja puolueen Eduardo Duhalde joutui senaatin valitsemana presidentiksi talousromahduksen aikaan ja sen jälkeen.
Vuoden 2003 vaaleissa puolue hajosi kolmeen osaan, kun kolme sen eri faktiota tuki eri presidenttiehdokkaita: Carlos Menemia, Néstor Kirchneria (Duhalden tukema) ja Adolfo Rodríguez Saáta. Kirchnerin voiton jälkeen puolue ryhmittyi hänen taakseen entistä vasemmistolaisemmalla linjalla. Myös vuoden 2005 vaaleissa kaksi ryhmittymää oli toisiaan vastassa. Buenos Airesin provinssissa presidentin vaimo Cristina Fernández de Kirchner ja entisen presidentin vaimo Hilda de Duhalde olivat toisiaan vastassa. Fernández valittiin vasemmistolaisemman Frente para la Victoria -ryhmittymän tuella. Frente para la Victoriaa vastassa ovat Duhalden ja Menemin tukijat (Frente Justicialista).
Partido Justicialista valitut Argentiinan presidentit ovat olleet Juan ja Isabel Perónin lisäksi Alberto Fernández, Héctor Cámpora, Carlos Menem, Adolfo Rodríguez Saá, Eduardo Camaño, Eduardo Duhalde, Néstor Kirchner ja Cristina Fernández de Kirchner.
Leipefilene

Leipefilene () oli kreikkalaisessa mytologiassa Iolaoksen ja Megaran — Herakleen entisen puolison — tytär. Herakles oli antanut Megaran puolisoksi Iolaokselle suoritettuaan kaikki kaksitoista tehtäväänsä.
Leipefilenen kauneutta verrattiin Olympoksen jumalattariin, ja hän synnytti miehelleen Fylaalle pojan, Hippoteen, ja tyttären, Theron.
NEC PC-8801

NEC PC-8801 (lyhenne PC-88) on NEC Corporation kehittämä mikrotietokone, joka julkaistiin Japanissa vuonna 1981. Vaikka laite otettiin hyvin vastaan, sitä ei koskaan viety ulkomaisille markkinoille. PC-8801 oli ensimmäisiä tietokoneita, jotka hyödynsivät Zilog Z80 -mikroprosessoria.
Tietokonetta on sanottu tunnusomaiseksi japanilaisista henkilökohtaisista tietokoneista.
Laitteisto.
PC-8801:n äänentoisto oli kehittyneempi kuin monessa muussa 1980-luvun alun tietokoneessa. Värejä koneessa oli yhteensä 512, joista se kykeni näyttämään kahdeksan samanaikaisesti.
Ohjelmisto.
Alusta oli suosittu indie-videopelien kehittäjien keskuudessa. Alustalle pelejä tekevät tulivat myöhemmin tunnetuiksi merkittävissä pelisarjoissa.
Alustan hidas näyttöpäivitys oli haitallista toimintapeleissä, jonka johdosta monet kehittäjät keskittyivät tekstiseikkailupeleihin ja roolipeleihin.
Yksinomaan PC-8801:lle tarkoitettuja ohjelmia tuotti usea japanilainen videopeliyritys, joista esimerkkeinä Enix, Square, Bandai, HAL Laboratory sekä MicroCabin. Osa Konamin ja muutaman muun pelivalmistajan kehittämistä peleistä julkaistiin saman vuoden aikana PC-8801:n ohella MSX:lle. Pelisarjoja, joiden ensimmäisenä alustana on ollut PC-88, ovat "Snatcher", "Dragon Slayer", "Ys" ja "Xak".
1980-luvun puolivälissä Hudson Soft julkaisi alun perin Family Computerille kehitettyjä Nintendon pelejä PC-8801:lle. Kyseisiin nimikkeisiin lukeutuvat "Excitebike", "Donkey Kong 3", "Ice Climber" sekä "Mario Bros.", josta tehtiin kaksi pelimekaniikaltaan uudistettua PC-8801-käännöstä: "Mario Bros. Special" ja "Punch Ball Mario Bros.".
Ohjelmointikielenään PC-8801 käytti N88-BASICia, joka oli tietokoneen oma versio BASICista.
Mallit.
Sarjan merkittäviä malleja:
Preussin–Itävallan sota

Itävallan ja Preussin sota eli seitsemän viikon sota käytiin seitsemässä viikossa vuonna 1866 Itävallan keisarikunnan ja Preussin kuningaskunnan ja niiden liittolaisten välillä. Sota päättyi Prahan rauhaan ja johti Preussin nousuun johtavaan asemaan Pohjois-Saksassa.
Tausta.
Muodollisesti syynä oli Napoleonin sotien seurauksena Itävallan keisarikunnan syntyminen kukistuneen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan tilalle vuonna 1806. Sodan välitön syy oli Preussin halu liittää Holsteinin ruhtinaskunta itseensä. Itävalta ja Preussi olivat sotineet lyhyen sodan Tanskaa vastaan vuonna 1864 saadakseen enimmäkseen saksalaiset Schleswigin ja Holsteinin ruhtinaskunnat hallintaansa. Ennen lopullista päätöstä maiden kohtalosta Preussi otti Schleswigin hallintaansa ja Itävalta Holsteinin. Se tapahtui virallisesti elokuussa 1865 Gasteinissa solmitulla sopimuksella. Helmikuun 28. päivänä vuonna 1866 Preussin hallitus päätti pääministeri Otto von Bismarckin esityksestä ryhtyä neuvottelemaan Italian kanssa liitosta. Samalla se päätti yrittää saada Ranskan hallitsijalta Napoleon III:lta takuun siitä, että Ranska ei nousisi Preussia vastaan Preussin ja Itävallan välisen sodan mahdollisesti puhjetessa.
Sotatapahtumat.
Huhtikuussa 1866 Preussi juonitteli Italian kanssa kahden rintaman sodan Itävaltaa vastaan saadakseen Holsteinin ja Italia Venetsian. Huhtikuun 8. päivänä Preussi ja Italia sopivat Berliinissä, että Italia julistaisi Itävallalle sodan heti, kun Preussi aloittaisi hyökkäyksensä. Seuraavana päivänä Bismarck jätti Itävallan johtamalle Saksan liitolle kirjelmän, jossa hän vaati liiton uudistusta ja yleisillä vaaleilla valitun saksalaisen parlamentin koolle kutsumista sitä suorittamaan. Ranskan takuuta Preussi ei saanut, koska Napoleon III väisti ehdotetun kirjallisen sopimuksen. Itävalta yritti pitää Italian pois sodasta myöntymällä viime hetkellä luovuttamaan Venetsian sille, mutta Italia liittyi silti sotaan Preussin rinnalla. Kesäkuun 15. päivänä Preussin joukot marssivat Hannoveriin ja Saksiin. Muodollisen sodanjulistuksen Preussi antoi kesäkuun 21. päivänä. Itävalta voitti taisteluja Italiaa vastaan, mutta hävisi ratkaisevan Königgrätzin taistelun Preussia vastaan heinäkuussa 1866.
Königgrätzin voiton jälkeen kuningas Vilhelm I olisi halunnut jatkaa sotaa, mutta taipui kuitenkin Bismarckin tahtoon. Bismarck ei halunnut nöyryyttää ja vielä vähemmän murskata Itävaltaa. Alustava rauhansopimus allekirjoitettiin Nikolsburgissa 26. päivänä heinäkuuta ja lopullinen rauhansopimus Prahassa 23. päivänä elokuuta.
Seuraukset.
Sodan seurauksena Preussi sai Schleswig-Holsteinin, Hannoverin, Hessen-Kasselin, Nassaun ja Frankfurt am Mainin. Lisäksi Saksan liitto purkautui, ja Preussi perusti syksyllä uudelleen Pohjois-Saksan liiton, jossa Itävalta ei ollut mukana. Bismarckista tuli Pohjois-Saksan liiton liittokansleri.
Daniel Edwards

Daniel Edwards (s. 1965) on yhdysvaltalainen pop-taiteilija, jonka kuvaukset julkkiksista ja populaarikulttuurista ovat usein herättäneet ristiriitoja.
Edwardsin ehkä kuuluisin ja eniten kohua herättänyt teos on "Monument to Pro-Life: The Birth of Sean Preston", joka kuvaa Britney Spearsia synnyttämässä ensimmäistä lastaan polvillaan karhuntaljan päällä. Edwardsin mukaan se symboloi Spearsin rohkeaa päätöstä asettaa lasten hankinta uransa edelle. Todellisuudessa Sean Preston syntyi keisarinleikkauksella.
Elokuussa 2006 Edwards paljasti veistoksensa "Suri Cruise's Baby Poop Bronzed for Charity", joka kuvaa Tom Cruisen ja Katie Holmesin tyttären ensimmäistä ulostetta pronssiin jäljennettynä. Joidenkin väitteiden mukaan veistos sisältäisi todellisuudessa Surin ulostetta, toisen pitivät tätä vain julkisuustemppuna.
Edwards on myös tehnyt rintakuvat Hillary Rodham Clintonista ja Fidel Castrosta. Teos "Presidential Bust of Hillary Rodham Clinton: First Woman President of the United States of America" oli esillä mm. seksimuseossa. Saviveistos, joka juhlisti Castron humanitarismia ja pitkän vallan loppua esitti häntä kuolinvuoteellaan. "Fidel Castro's Deathbed Portrait" ilmoitettiin paljastettavaksi New Yorkin keskuspuistossa, mutta lupien puutteessa se paljastettiin castronvastaisista pakolaisista tunnetussa Miamissa ja jouduttiin purkamaan ennenaikaisesti.
Lisähuomiota herätti veistos Paris Hiltonin ruumiinavauksesta nimellä "Paris Hilton Autopsy". Se arvosteli Hiltonin rattijuoppoutta.
Radio Luxembourg

Radio Luxembourg oli RTL Groupin mainosrahoitteinen radioasema, joka oli populaarimusiikin kärkinimi Euroopassa vuosina 1933–1992. Asema lähetti ohjelmaa aiemmin keskipitkillä aalloilla ja soitti uusinta pop- ja rockmusiikkia.
Radio Luxembourgin toiminta loppui 1992, mutta lähetykset alkoivat uudelleen 12. syyskuuta 2005 keskipitkillä aalloilla vuorokauden ympäri digitaalisella lähetystekniikalla DRM (Digital Radio Mondiale), aiemmasta eroavilla keskipitkillä aalloilla ja internetissä. Lähetystoiminta päättyi uudestaan 31.12.2007, jonka jälkeen ei uutta lähetystoimintaa enää ole ollut. Radio Luxembourg jatkoi vuoteen 2009 internetissä (http://www.radioluxembourg.co.uk), mutta toiminta käsitti ainoastaan nauhoitettavia ohjelmia.
Historia.
Radio Luxembourg perustettiin 1931, ja se aloitti lähetystoiminnan 3. joulukuuta 1933. Lähetykset päättyivät 30. joulukuuta 1992 lähes 60 vuoden jälkeen. Radioasemalla oli virallinen toimilupa Luxemburgin suurherttuakunnassa mainos- ja sponsorirahoitteisten ohjelmien lähettämiseen eri kielillä.
Radio Luxembourg lähetti ohjelmiaan seuraavien lähetysasemien kautta:
Yökaktukset

Yökaktukset ("Selenicereus") on kaktuskasvien suku. Se on läheistä sukua samaan alatribukseen kuuluville metsäkaktuksille ("Hylocereus"). Uusimman taksonomian mukaan suvut kuuluu yhdistää ja tällöin yhdistetyn suvun tieteellisenä nimenä säilyy "Selenicereus" mutta suomenkielinen nimi on metsäkaktukset.
Suvun lajeja esiintyy luontaisesti Keski-Amerikassa, Länsi-Intiassa sekä pohjoisessa Etelä-Amerikassa. Yökaktuksille on annettu tieteellinen nimi "Selenicereus" antiikinkreikkalaisen kuun jumalattaren Selenen mukaan johtuen suvun lajien tavasta kukkia yöllä.
Huonekasvina kasvatetaan tavallisimmin yönkuningatarta ("Selenicereus grandiflorus"), jonka kukat ovat kermanvalkoisia ja vaniljantuoksuisia. Kasvupaikan tulisi olla lämmin ja valoisa .
Tuntomerkit.
Yökaktukset kiipeilevät pitkin puiden runkoja ja kasvattavat ilmajuuria. Lehtien areolit voivat olla joko piikittömät tai piikikkäät. Yökaktuksien kukat ovat kooltaan suuria lajista riippuen 12–38 cm pitkiä. Kukat aukeavat yöllä ja kestävät vain yhden päivän. Niitä pölyttävät yöllä lentävät perhoset ja harvemmin lepakot.
Yökaktukset ovat riippuvavartisia tai kiipeileviä päällyskasveja (epifyyttejä ja litofyyttejä). Niillä on paljon ilmajuuria. Varret ovat ohuita, jopa yli viisi metriä pitkiä, ja niissä on 2–12 uurretta tai siipipalletta. Areoleissa on lyhyttä karvoitusta ja hentoja, lyhyitä, harvoin neulamaisia piikkejä; joskus ne puuttuvat. Kukat ovat kookkaita, jopa 40 cm pitkiä ja 20 cm leveitä, suppilomaisia tai laakeita. Sisimmät kehälehdet ovat valkoisia, uloimmat keltaisia, vaaleanpunaisia tai ruskehtavia. Kukkapohjuksessa on suomuja ja karvoja, sukasia tai piikkejä. Hedelmä on pallomainen, mehevä, tavallisesti punainen ja piikkinen. Siemenet ovat munan tai munuaisen muotoisia ja kiiltävän mustia.
Lajit.
Yökaktuksia tunnetaan 28–31 lajia.