Pyhän Nikolauksen päivä

Pyhän Nikolauksen päivä on pyhän Nikolaos Ihmeidentekijän muistopäivä, jota vietetään 6. joulukuuta tai, niissä maissa, joissa kirkko noudattaa juliaanista ajanlaskua, nykyään 19. joulukuuta. Monissa maissa tämä adventtiaikaan sijoittuva päivä yhdistyy joulunodotukseen, ja perinteen mukaan Nikolaus-hahmo tuo lapsille joululahjoja. 
Joulukuun 6:nnen ohella joissakin kirkoissa muistetaan myös Pyhän Nikolauksen translaatiopäivää eli päivää, jona hänen jäännöksensä perimätiedon mukaan siirrettiin hänen kotikaupungistaan Myrasta nykyiseen säilytyspaikkaansa. Tunnetuin näistä päivistä on 9. toukokuuta, jolloin muistellaan Nikolauksen jäännösten siirtoa Italian Bariin. Tätä päivää vietetään myös monissa Itä-Euroopan maissa, esimerkiksi Venäjän ortodoksisessa kirkossa. Ukrainalaisessa kansanperinteessä tämä ”lämmin Mykola” (erotuksena ”kylmästä Mykolasta”, joulukuisesta Nikolauksen päivästä) on kesän alkamisen päivä, johon on liittynyt hyvän kesän ja sadon toivotuksia. 
Tausta.
Pyhän Nikolauksen, 200- ja 300-luvun taitteessa eläneen Myran piispan, muistopäivää vietetään hänen perimätiedon mukaisena kuolinpäivänään 6. joulukuuta. Nikolauksen elämästä ei tiedetä paljoa, mutta hänen on uskottu tehneen monenlaisia hyviä tekoja. Legendojen mukaan hän muun muassa pelasti laivurin merihädästä, herätti henkiin kolme surmattua poikaa ja pelasti kolme köyhää nuorta tyttöä heittämällä salaa heidän ikkunastaan sisään kultaa, niin että he pääsivät kunniallisesti naimisiin eikä heidän isänsä tarvinnut myydä heitä prostituoiduiksi. Tämän mukaisesti Nikolausta on kunnioitettu matkustavaisten ja merimiesten sekä lasten suojelijana ja lahjojen antajana.
Vuosisatojen mittaan pyhän Nikolauksen päivästä kehittyi monissa maissa lasten juhla, johon liittyi lahjojen antamista. Lahjat ilmestyivät perinteen mukaan yöllä salaperäisesti ”Nikolauksenlaivaan” (saks. "Nikolaus-Schiff"), jonka myöhemmin saattoi korvata saapas, kenkä tai sukka. Kouluissa joku oppilaista saatettiin valita Nikolausta edustavaksi ”lapsipiispaksi”, jota juhlittiin asianmukaisin menoin. Kun reformaation myötä pyhimysten, myös pyhän Nikolauksen kultista haluttiin luopua, Martti Lutherin kerrotaan siirtäneen lahjojenjaon jouluun, jolloin lahjat toisi Jeesus-lapsi. Tästä lahjojenjakajahahmosta on myöhemmin kehittynyt etenkin saksalaisen kielialueen eteläosassa tunnettu "Christkind." Toisaalta taas Nikolaus lahjojenjakajana alkoi irrota alkuperäisestä pyhimyksestä ja tämän alkuperäisestä muistopäivästä ja muuttua jouluun liittyväksi perinnehahmoksi, josta sittemmin on kehittynyt monissa maissa tunnettu joulupukki.
Vastauskonpuhdistuksen yhteydessä katolinen kirkko, säilyttääkseen alkuperäisen pyhän Nikolauksen kultin, kehitti keskiaikaisista Nikolaus-perinteistä uuden käytännön, jossa Nikolaus kiertää kodeissa ja kuulustelee lapsilta, ovatko nämä kiltisti lukeneet rukouksensa ja opetelleet kristinopin perusasiat. Kirkollisena taustana tälle käytännölle saattoi olla myös joulukuun 6. päivän perikooppitekstinä ollut Matteuksen evankeliumin 25. luvun vertaus matkalle lähtevästä isännästä, joka antaa palvelijoilleen kullekin leiviskän käytettäväksi ja palattuaan vaatii nämä tilille. Näin kehittyi Nikolaus-kuvaelma, jossa Nikolaus palkitsee kilttejä lapsia. Nikolauksen mukana saattoi kulkea tuhmia lapsia rankaiseva, pelottava hahmo (esimerkiksi Saksassa "Knecht Ruprecht," Itävallassa ja Baijerissa "Krampus").
Nikolaus-perinteitä eri maissa.
Saksa ja saksankielinen alue.
Saksassa lapset puhdistavat saappaansa tai kenkänsä ja asettavat ne Nikolauksen päivän aattoiltana oven eteen. Tässä yhteydessä voidaan lukea runoja tai laulaa lauluja. Yön aikana Nikolaus täyttää kilttien lasten saappaat makeisilla tai pienillä lahjoilla. Tuhmat lapset saattavat saada kenkäänsä hiilen.
Itävallassa ja Baijerissa Nikolauksen seurana on perinteisesti kiertänyt pelottava, paholaisen näköinen sarvipäinen "Krampus", mukanaan kahleet tai säkki, johon tuhmat lapset pannaan, tai jopa joukko naamioituneita hahmoja "(Perchten)," jotka joillakin paikkakunnilla juoksevat läpi kylän "(Krampuslauf, Perchtenlauf)" pelotellen lapsia"." Nikolauksenpäivän aattona, 5. joulukuuta, voidaan viettää erityistä Krampuksenpäivää. Piispan asuun, hiippoineen ja sauvoineen, pukeutunut Nikolaus-hahmo ("Nikolo)" voi vierailla joulutapahtumissa, joulumarkkinoilla tai lastentarhoissa ja kouluissa.
Alankomaat ja Belgia.
Alankomaissa pyhää Nikolausta edustava "Sinterklaas" saapuu laivalla Espanjasta marraskuussa johonkin satamakaupunkiin, saattajanaan "Zwarte Piet," musta hahmo, jonka mahdollisista yhteyksistä rasismin ja kolonialismin historiaan on viime vuosina usein väitelty. Nikolauksen päivän aattoiltana, 5. joulukuuta, ovien taakse ilmestyvät Sinterklaasin tuomat lahjasäkit.
Itäinen Keski-Eurooppa.
Unkarissa, samoin kuin saksankielisellä alueella, pyhää Nikolausta edustava "Mikulás" tuo joulukuun 6. päivän vastaisena yönä kilteille lapsille lahjoja esimerkiksi tätä varten valmiiksi asetettuun kenkään. Tuhmat lapset saattavat saada varoitukseksi vitsan. Perinne on levinnyt Unkariin 1800-luvulla luultavasti Itävallasta, Mikulás-hahmon nimi taas on luultavasti peräisin tšekin kielestä. Samoin läntistä perua oli luultavasti Länsi-Unkarissa ennen vanhaan tunnettu perinne, "miklósolás," jossa nuoret miehet hirviömäisiksi olennoiksi naamioituneina kiersivät taloissa joulukuun 5. päivän iltana pelottelemassa lapsia ja tyttöjä. 1900-luvun jälkipuoliskolla Mikulás-hahmo ruvettiin samastamaan kansainvälisesti tunnettuun punapukuiseen Joulupukkiin, joka asuu Lapissa ja matkustaa porojen vetämällä reellä.