Filip III (Burgundi)

Filip III eli Filip Hyvä (); (31. heinäkuuta 1396 Dijon, Burgundin herttuakunta – 15. kesäkuuta 1467 Brygge, Flanderi) oli Burgundin herttua isänsä salamurhan jälkeen vuodesta 1419 lähtien ja aikansa mahtavin hallitsija, jonka tavoitteena oli luoda yhtenäinen valtiokokonaisuus Ranskan ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan väliin. Hänen vanhempansa olivat Juhana I Peloton (ransk. "Jean Sans Peur," 1371–1419) ja Baijerin prinsessa Margaret (1363–1424). 
Hän myös toimi merkittävällä tavalla kulttuurin mesenaattina. Filip kuului Ranskaa tuolloin hallinneen Valois-suvun nuorempaan linjaan ja oli sen merkittävin herttua. Hän perusti vuonna 1430 Kultaisen taljan ritarikunnan.
Herttua.
Filip piti dauphin Charlesia (Kaarle VII) vastuullisena isänsä murhaan vuonna 1419. Hän allekirjoitti Troyesin sopimuksen Englannin Henrik V:n kanssa vuonna 1420, jossa kuningatar Isabella Baijerilainen luovutti Ranskan kruununperimyksen Henrikille ja jakoi Ranskan Englannin, Burgundin ja perinnöttömäksi jääneen poikansa dauphin Charlesin kesken.
Filip kiinnitti vain vähän huomiota valloituksiin Ranskassa ja halusi pysyä sitoutumattomana. Hän säilytti liittonsa Englannin kanssa - lukuun ottamatta katkosta vuosina 1435–1439, jolloin hän yritti valloittaa Calais'n siinä epäonnistuen - mutta antoi harvoin Englannille merkittäää apua Ranskaa vastaan. Vuoden 1435 jälkeen, tunnustettuaan Kaarle VII:n Ranskan kuninkaaksi ja hyväksyen tämän irtisanoutumisen Juhana I Pelottoman murhasta, hän teki parhaansa ollakseen kohtuullisen hyvissä väleissä kuninkaan kanssa. Hänen todelliset intressinsä eivät olleet Ranskassa vaan omien alueidensa kehittämisessä.
Vaikuttavan, joskin omituisen hovin loiston ja ritarijuhlallisuuksien julkisivun takana herttua Filip Hyvä oli aggressiivinen opportunisti, joka keskittyi erityisesti herttuakautensa ensimmäisellä puoliskolla hyökkäämään ja kaappaamaan pienempiä naapureitaan. Namur ostettiin vuonna 1421, Hainaut kaatui vuonna 1427, rikas Brabantin herttuakunta otettiin haltuun vuonna 1430 ja yhdistyneet Hollannin ja Zeelandin kreivikunnat valloitettiin pitkällä sarjalla herttuan henkilökohtaisesti johtamia ja katkerasti taisteltuja sotaretkiä vuosina 1424–1433. Filipin aluelaajentumispolitiikan kruunasi hänen Luxemburgin herttuakunnan valloituksensa vuonna 1443.
Keskiajan hovielämän rikkaus ja tuhlaavaisuus saavuttivat huippunsa Filipin aikana. Vaikka hänen henkilökohtainen makunsa vaatteiden suhteen oli suhteellisen koruton, hän rakasti ympäröidä itsensä kaikella mahdollisella aikakauden vaatimalla loistolla ja komeudella. Vuonna 1430 FIlip perusti uuden ritarikunnan, burgundilaisen version brittiläisestä Sukkanauharitarikunnasta nimeltään Kultainen taljan ritarikunta, jonka jäsenmäärä rajoittui 24:ään todistetusti urheaan ja laajasti tunnettuun aatelismieheen. Hovia pidettiin Brysselissä tai Bruggessa, Brabantissa ja Flanderissa tai Hesdinissä tai Lillessä Koillis-Ranskassa tai jossain muussa keskuksessa.
Avioliitot ja jälkeläiset.
Filipin ensimmäinen puoliso oli hänen 14-vuotias pikkuserkkunsa Michelle de Valois (1395–1422), joka oli Kaarle VI:n ja Isabeau Baijerilaisen tytär, jonka kanssa Filip avioitui vuonna 1409 ollessaan 12-vuotias. Heille syntyi tytär nimeltä Agnes, joka kuoli sylilapsena. 
Toinen puoliso vuodesta 1424 oli isänpuoleisen sedän, Neversin kreivi Filip II:n leski Bonne de Artois (1396–1425). Vuoden kestänyt liitto oli lapseton.
Kolmas puoliso vuodesta 1430 oli Juhana I:n ja Lancasterin herttuatar Filipan tytär, Portugalin infanta Isabella (1397–1471). Heille syntyi kolme poikaa:
Lisäksi hänellä oli runsaasti rakastajattaria ja aviottomia lapsia.
Kulttuurimesenaatti.
Filip III palkkasi aikansa parhaat taiteilijat maalaamaan lippujaan ja viirejään, koristelemaan palatsejaan ja vaunujaan sekä kuvittamaan luultavasti hienointa kuvakirjojen kokoelmaa, joka on koskaan koottu. Taiteilija Jan van Eyck matkusti herttuan lähettiläiden kanssa Portugaliin maalaamaan infanta Isabellan muotokuvan, jotta Filip näki tämän ulkonäön ennen kuin sitoutui avioitumaan tämän kanssa. 
Kuvanveistäjät työskentelivät hautamonumenttien parissa Filipin käskystä, ja hänen henkilökohtaisessa valvonnassaan kirjailtiin upeita kuvakudoksia. Hänen hovissaan työskenteli joukko muusikoita, jalokivi- ja kultaseppiä sekä muita käsityöläisiä ja taiteilijoita. Filipin ja hänen hovimiehensä illallisen jälkeen vaihtamat tarinat koottiin "Les Cent Nouvelles Nouvelles"'iin eli "Sataan uuteen novelliin".