tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erukahappo

Erukahappo eli cis-13-dokoseenihappo on kertatyydyttymätön pitkäketjuinen omega-9-rasvahappo, jonka rakennekaava on CH3(CH2)7CH=CH(CH2)11COOH ja kemiallinen kaava C22H42O2. Yhdisteen moolimassa on 338,568 g/mol, sulamispiste 28–32 °C ja CAS-numero 112-86-7. Puhtaana erukahappo on neulamaisesti kiteytyvää ja veteen liukenematonta ainetta, joka liukenee etanoliin ja dietyylieetteriin. Erukahaposta muodostuu typpihapokkeen vaikutuksesta brassidiinihappoa eli trans-13-dokoseenihappoa. 
Luonnossa erukahappoa on ainoastaan risti­kukkais­kasvien siemenissä, muun muassa tähän heimoon kuuluvan rypsin ja sinapin siemenissä. Erukahappoa käytetään yhdessä oleiinihapon kanssa ns. Lorenzon öljyn raaka-aineena suhteessa 4:1. Lorenzon öljy valmistetaan oliivi- ja rypsiöljystä.
Eläinkokeet osoittavat, että erukkahappoa sisältävien öljyjen nauttiminen pitkällä aikavälillä voi johtaa sydänsairauteen, jota kutsutaan sydänlihaksen lipidinkertymäsairaudeksi (myokardiaalinen lipidoosi). Tämä on tilapäistä ja palautettavissa. Muita eläimillä havaittuja mahdollisia vaikutuksia – mukaan lukien maksan, munuaisten ja luustolihaksen painon muutokset – ilmenee hieman korkeammilla annoksilla.
Euroopan elintarviketurvallisuusviraston saastuttavien aineiden asiantuntijapaneeli (CONTAM-paneeli) on määrittänyt sallitun päivittäisen saannin olevan 7 mg per ruumiin painokilogramma päivässä.
Rypsi sisälsi alun perin 40 prosenttia erukahappoa. Rypsiöljyn suurin tuottajamaa Kanada onnistui laskemaan rypsin erukahappopitoisuutta vuosien 1987–1996 keskimääräisestä puolesta prosentista vuosien 2010–2014 0,01 prosenttiin. Elintarvikkeena myytävä rypsiöljy saa sisältää Yhdysvalloissa korkeintaan kaksi prosenttia erukahappoa. Euroopan unioni on rajoittanut erukahapon enimmäismäärän camelinaöljyssä, sinappiöljyssä ja purasruohoöljyssä 5 prosentiksi, sinapissa 3,5 prosentiksi ja muissa kasviöljyissä 2 prosentiksi.
Euroopan elintarviketurvallisuusvirasto (EFSA) esitti vuonna 2016, että liian runsas erukahappoa sisältävien elintarvikkeiden käyttö saattaa heikentää alle 10-vuotiaiden lasten terveyttä. EFSA kirjoitti: ”Keskivertokuluttajan altistus vaihtelee 0,3–4,4 mg per ruumiin painokilogramma päivässä ikäryhmittäin. Kuitenkin kuluttajat, joilla on suurempi altistus, kuten vauvat ja lapset, voivat altistua jopa 7,4 mg:aan per ruumiin painokilogramma päivässä. Asiantuntijat kuitenkin huomauttivat, että he todennäköisesti ovat yliarvioineet tämän riskin ottaessaan huomioon saatavilla olevan tieteellisen tiedon rajoitukset.”
Erukahappoa esiintyy myös eläinten semiokemikaalina feromonina.
Appelbom

Appelbom on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 325 sekä vapaaherrallinen suku numero 164. Anders Haraldsson (1576-1649) kuului aateliseen Strömfelt-sukuun. Hänen uransa alkoi 1599 kirjurina ja vuoteen 1633 mennessä hän oli noussut kuningatar Kristiinan komissaariksi. Anders Haraldsson oli myös kuningas Kustaa II Aadolfin luottomies ja hankki kuninkaalle kaupallisena neuvonantajana tämän sotaretkille rahoitusta. Hänet aateloitiin vuonna 1645. Andersin poika, hovineuvos Harald Appelbom (1612-1674) oli komissaari Hollannissa sekä lähettiläs Englannin parlamentissa 1652, missä hänestä tuli kuningas Kaarle II:n suosikki.
 Amiraali Anders Appelbom (1652-1721) korotettiin vapaaherraksi vuonna 1719.
Park51

Park51 (alkuperäiseltä nimeltään Cordoba House) oli suunniteltu 13-kerroksinen muslimiyhteisön kulttuurikeskus kahden korttelin päässä syyskuun 11. päivän terrori-iskuissa tuhoutuneen World Trade Centerin ground zerosta ala-Manhattanilla. Suurin osa keskuksesta oli tarkoitus avata yleisölle, ja sen kannattajat sanoivat keskuksen edistävän uskontojen välistä vuoropuhelua. Sen piti sisältää myös kiistanalainen muslimien rukoustila, jota on kutsuttu mm. "Ground Zeron moskeijaksi".
Projekti herätti suurta vastustusta. New York Times kertoi kesäkuussa 2010, että enemmistö amerikkalaisista vastustaa moskeijaa. Fox Newsin kyselyn mukaan 64 % amerikkalaisista piti moskeijan rakentamista huonona ideana.
Kesällä 2014 ilmoitettiin, että Park51:n sijaan aiotaan rakentaa 3-kerroksinen museo rukoustiloineen ja asuntoineen 49-51 Park Placeen.
Hover!

Hover! on peli, joka tuli Windows 95:n asennus-CD-ROMin mukana. Sen alkuperäinen tarkoitus oli näyttää kehittyneen multimedian mahdollisuuksia PC:eissä siihen aikaan.
Pelaaminen.
"Hover!":ssa pelaajan täytyy ohjata ilmatyynyalusta, joka käyttäytyy kuin törmäilyauto. Pelissä on kolme erilaista kenttää, ja jokaisessa on sama tehtävä: kerätä kaikki siniset liput ennen kuin vastukset, "dronet", jotka ohjaavat samanlaisia aluksia, keräävät kaikki pelaajan punaiset liput. 
Pelaajan apuna on kartta, josta näkee kaikki lisäykset, vastustajan alukset, paneelit, ja liput. Karttaa voi lähentää ja loitontaa näppäimistön + ja - näppäimillä, tällä tavoin kartan näkymä saadaan kattamaan myös koko kenttä.
Peli vaikeutuu asteittain joka kolmannella kentällä. Kerättävien lippujen määrä lisääntyy (maksimissaan kuitenkin kuusi), sekä vastustajien määrä kasvaa.
Salainen osa.
Kun peli pyytää aloittamaan uuden pelin painamalla "F2" käynnistäessäsi "Hover!:n", pidä Ctrl- ja Shift-näppäintä pohjassa ja kirjoita "IBMAB" (ilman lainausmerkkejä). Tämän jälkeen "F2" ruutu häviää, ja pääset ajelemaan ilmatyynyaluksella vapaasti pienessä huoneessa, jossa on gallerian tavoin tauluja seinillä pelin tekemiseen ja kehittämiseen osallistuneista henkilöistä.
Jyrki Mäntylä

Jyrki Pekka Kustavi Mäntylä (12. heinäkuuta 1936 Kitee – 18. huhtikuuta 1972 Reykjavík, Islanti) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja. Hän oli Yleisradion pitkäaikainen dramaturgi ja toimi ennen kuolemaansa Reykjavikissa sijaitsevan Pohjolan talon johtajana helmikuusta 1972.
Koulutukseltaan Mäntylä oli filosofian kandidaatti. Vuosina 1960–1961 hän toimi Tampereen yliopiston Draamastudion apulaisjohtajana ja Tampereen Ylioppilasteatterin toiminnanjohtajana. Vuonna 1962 hän aloitti Yleisradiossa teatteriosaston dramaturgina ja toimi myöhemmin apulaisosastopäällikkönä. Mäntylä suomensi muinaisislantilaisia saagoja ja islantilaisen kirjailijan Halldór Laxnessin teoksia.
Mäntylän äiti oli kirjailija Kyllikki Mäntylä.
Jarl Sjöblom

Jarl Fredrik Sjöblom (23. tammikuuta 1932 Västanfjärd – 19. huhtikuuta 1982 Tammisaari) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Sjöblom työskenteli tehdas- ja meijerityöläisenä. Vuodesta 1971 hän toimi työnjohtajana Ekåsenin sairaalassa Tammisaaressa.
Sjöblomin kirjat kuvasivat länsiuusimaalaista työläiselämää. Hänen esikoisteoksensa oli vuonna 1962 ilmestynyt, osin omaelämäkerrallinen romaani "På tallriksflatan". Romaanissa "Vägen till Hangö" Sjöblom kuvasi talvi- ja jatkosodan ajan tapahtumia ja romaani "Fabeln om den hårlösa kon" kuvasi nuoren tytön eroottista heräämistä.
Von Ascheberg

Von Ascheberg oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu kreivillinen aatelissuku numero 23. Suku oli lähtöisin Italiasta ja siirtyi sieltä Saksan kautta Liettuaan. Rutger von Ascheberg (1621–1693) oli Ruotsin sotamarsalkka.
Koodankulamin ydinvoimalaitos

Koodankulamin ydinvoimalaitos on ydinvoimalaitos Koodankulamissa, Tirunelvelin piirikunnassa Tamil Nadun osavaltiossa Intian eteläosassa. 
Ensimmäinen 1 000 megawatin laitosyksikkö otettiin käyttöön 22. lokakuuta 2013 ja toinen 29. elokuuta 2016. Voimalaitosyksiköt 3 (tammikuusta 2017-) ja 4 (lokakuusta 2017-) olivat rakenteilla. Sittemmin intialainen valtalehti The Hindu uutisoi myös 5. ja 6. laitosyksikön rakentamisen aloittamisesta.
Voimalaitoksen rakennutti intialainen valtionyhtiö Nuclear Power corporation of India Limited (NPCIL) ja venäläinen Atomstroyexport.
Lempi Kepilä-Peltonen

Lempi Kepilä-Peltonen, sukunimi vuoteen 1927 "Peltonen" (25. toukokuuta 1894 Iitti – 9. helmikuuta 1966 Mikkeli), oli suomalainen kotiseutuaiheista kirjoittanut kirjailija.
Kepilä-Peltonen asui vuodesta 1925 Heinolassa, jossa hän toimi kirja-asiamiehenä, avusti sanomalehtiä ja oli vuoteen 1931 saakka Kotikasvatusyhdistyksen puhujana. Hän julkaisi kaunokirjallisissa viikkolehdissä jatkoromaaneita, jotka olivat saaneet aiheensa muistitietona periintyneistä kotiseututarinoista. Kirjan muodossa julkaistiin vain kertomus "Ukonsaaren aarteet".
Veikko Kolula

Veikko Viktor Kolula, sukunimi aik. "Nieminen" (4. helmikuuta 1913 Helsinki – 25. kesäkuuta 1993) oli suomalainen runoilija.
Veikko Kolula oli naimisissa runoilija Aira Sinervon kanssa.
Hilkka-Helinä Lappalainen

Hilkka-Helinä Lappalainen (o.s. Hyvärinen; 13. helmikuuta 1921 Kuopio – 10. maaliskuuta 1989 Padasjoki) oli suomalainen runoilija.
Lappalainen pääsi ylioppilaaksi 1940 Helsingin suomalaisesta tyttölukiosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa.
Lappalainen kirjoitti vuodesta 1959 "Kotiliesi"-lehteen "Nyt on aika" -palstaa ja "Pellervo"-lehdessä hän pakinoi vuodesta 1949 nimimerkillä ”Marjaana”.
Voitto Ormasuo

Voitto Johannes Ormasuo, sukunimi aik. "Gustafsson" (20. tammikuuta 1923 Lammi – 22. tammikuuta 1989 Lammi) oli suomalainen kirjailija.
Ormasuo osallistui jatkosotaan Laguksen panssarijoukoissa. Sodan jälkeen hän toimi muun muassa kalakauppiaana, työnjohtajana tietyömailla sekä rekkakuskina Suomen ja Keski-Euroopan välillä. Ormasuo julkaisi kolme kirjaa muun muassa sotakokemuksistaan ja lisäksi hän kirjoitti myös runoja.
Suomen klassillisen arkeologian seura

Suomen klassillisen arkeologian seura (ruots. "Sällskapet för klassisk arkeologi i Finland", Lat. "Societas classicae archaeologiae Fennica") oli suomalainen (rek. 1995) aatteellinen yhdistys, jonka tarkoituksena oli edistää klassillisen arkeologian tutkimusta ja tuntemusta Suomessa. Seura perustettiin vuonna 1992.
Suomen Klassillisen Arkeologian Seuran tarkoituksena oli tuoda eri tieteenaloilta tulevat antiikin materiaalisesta kulttuurista kiinnostuneet tutkijat ja opiskelijat yhteen ja kohottaa heissä piilevää klassillisen arkeologian identiteettiä.
Seura järjesti esitelmätilaisuuksia verkossa sekä kaupungeissa, joissa opetettiin klassillista arkeologiaa yliopistossa (Helsinki, Oulu, Turku).
Esitelmätilaisuuksien lisäksi seura järjesti seminaareja, joissa teemoina oli muun muassa suomalaisen klassillisen arkeologian tutkumuksen retrospektiivi, tutkimusaiheita itäiseltä ja läntiseltä Välimereltä sekä esinetutkimus ja sen metodologia.
Jäsenlehti "Fossa" ilmestyi neljä kertaa vuodessa ja se sisälsi paitsi tietoja seuran toiminnasta myös uutisia klassillisen arkeologian alalta Suomesta ja ulkomailta.
Lähetin (radio-ohjaus)

Lähetin (myös radio, radiolaite) on muun muassa radio-ohjattavan pienoismallin ohjaamiseen tarkoitettu lähetyslaite.
Suomessa sallitut radio-ohjaukseen käytettävät taajuudet.
Viestintävirasto määrittää Suomessa sallitut taajuudet.
Lennokit.
Sallitut taajuudet
Radiovalmistajia.
Futaba.
Futaba on japanilainen, yksi vanhimmista harrasteradiovalmistajista, ja se on laajentanut toimintaansa myöhemmin myös servojen ja gyroskooppien valmistamiseen.
Yrityksen lippulaivaradio on Futaba 18MZ 
Muita yrityksen valmistamia radioita ovat muun muassa Futaba 7C, Futaba 10CG, Futaba 14MZ
Hitec.
Hitec RCD on eteläkorealainen radiovalmistaja, joka on tunnettu vielä paremmin servoistaan. Yriteksen lippulaivaradio on Aurora 9
Muita yrityksen radioita ovat muun muassa Hitec Optic 5 ja -6, sekä Hitec Laser 4 ja -6
Spektrum.
Spektrum on yhdysvaltalainen radiovalmistaja, jonka tuotteita ovat esimerkiksi Spektrum DX5, -6, -7 ja -8 radiot. Yhtiön lippulaiva on DX10t
Jaan Toomik

Jaan Toomik (s. 1961 Tartto, Viro) on Tallinnasta käsin toimiva virolainen videotaiteilija ja maalari. Häntä pidetään Viron kansainvälisesti kuuluisimpana taiteilijana.
Toomik tuli tunnetuksi maalarina 1980-luvun loppupuolella Virossa ja vuodesta 1990 eteenpäin installaatio- ja videotaiteilijana. Hänet tunnetaan erityisesti kansainvälistä mainetta niittäneistä videoteoksistaan kuten "Isä ja poika" (1998). Hän on osallistunut São Paulo biennaaliin (1994), ARS 95 -näyttelyyn (1995), Manifesta 1 -festivaaliin (1996), Venetsian biennaaliin (1997 ja 2003) sekä muihin kansainvälisesti merkittäviin näyttelyihin. 
Toomik on johtanut Viron taideakatemian monialaisen taiteen ohjelmaa ja toimii tällä hetkellä maalaustaiteen professorina.. Hänen teoksiaan on Suomessa muun muassa Valtion taidemuseon kokoelmista.
Mathieu Amalric

Mathieu Amalric (s. 25. lokakuuta 1965 Neuilly-sur-Seine, Ranska) on ranskalainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa elokuvissa "München" (2005), "Perhonen lasikuvussa" (2007) ja "The Grand Budapest Hotel" (2014). Amalric on pääpahiksena James Bond -elokuvassa "007 Quantum of Solace" (2008). Hän esiintyy JJA:n roolissa "Le Bureau, vakoojaverkosto" -vakoilusarjan 4. ja 5. kaudella. Hänet on palkittu usealla César-palkinnolla.
Maailmalle

Maailmalle on suomalaisen taiteilijan Maria Wiikin (1853–1928) pääteos. Se on maalattu St Ivesissa vuonna 1889. Ruskeasävyisessä teoksessa, kooltaan 69×61 cm, on kuvattuna nuori nainen, joka on lähdössä kotoaan ansaitsemaan elantoaan. Teos kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Teoksessa kuvataan nuori nainen lähdössä kotoaan elantoaan ansaitsemaan. Hän on pukeutumassa mustiin vaatteisiin kiinnittäen parhaillaan puvun hakasia ja hänen vanha äitinsä katsoo epäröivänä. Äiti on todennäköisesti lukenut polvillaan olevasta kirjasta elämänviisauden tyttärelleen, mutta on epäuskoinen menikö se perille. Nuoren naisen olemus on itsevarma, hieman kyllästynytkin ja hän todennäköisesti lausuu tilanteen seuraavat sanat. 
Wiik toteutti maalauksen tilanteen verhon takaa tulevassa valossa tapahtuvaksi. Tällöin valo on lämmin, jolloin taiteilija pystyi pehmentämään ääriviivoja ja yhtenäistämään väriskaalaa.
Wiik oli lähtenyt ulkomaille opiskelemaan vuonna 1875. Hän maalasi "Maailmalle"-maalauksen St Ivesissa, jossa hän oleskeli Helene Schjerfbeckin houkuttelemana. Wiik oli maalannut 1880-luvulla useita merkittäviä muotokuvia, jotka kansallisen taiteen nousun aikoihin 1890-luvulla jäivät vähemmän noteeratuiksi. Osittain jo 1880-luvun konservatiiviset taidekriitikot olivat olleet tätäkin Suomen vahvoihin 1880-luvun naistaiteilijoihin kuulunutta taiteilijaa vastassa.
Numeroniemen majakka

Numeroniemen majakka () on Venäjän Murmanskin alueella Barentsinmeren Petsamonvuonon suun itäpuolella sijaitseva majakka. Numeroniemi majakoineen kuului Suomeen osana silloista Petsamon kuntaa 1920–1944. Nykyisin se on Venäjän Petsamon kunnan alueella.
Prelude to a Kiss

”Prelude to a Kiss” (suom. "Alkusoitto suudelmaan") on Duke Ellingtonin säveltämä ja Irving Gordonin ja Irving Millsin sanoittama jazzstandardi.
Kappaleen nauhoitti ensimmäisenä Duke Ellingtonin orkesteri, soolosaksofonistinaan Johnny Hodges, 9. elokuuta 1938. Saman kuun 24. päivä Hodges nauhoitti kappaleen omalla nimellään laulaja Mary McHugh’n kanssa. Levyllä esiintyvän ”Johnny Hodges and His Orchestran” kokoonpano oli kuitenkin nimestä huolimatta sama kuin Ellingtonin yhtyeen. Hodges soitti Ellingtonin nauhoituksessa sopraano- ja omalla nimellään nauhoitetussa versiossa alttosaksofonia. McHugh’n laulama versio nousi listalla neljännelletoista sijalle lokakuussa 1938. Sen suosio jäi kuitenkin aluksi Ellingtonin saman vuoden listaykköseksi nousseen nauhoituksen ”I Let a Song Go Out of My Heart” varjoon.
Ellington nauhoitti kappaleen urallaan useita kertoja ja sen ovat äänittäneet myös lukuisat muut artistit, muun muassa John Hardee, Pee Wee Russell, Sarah Vaughan, Nancy Wilson ja Ben Webster.
Rakenteeltaan kappale on 32 tahdin mittainen AABA. A-osiot ovat C-duurissa ja B-osion ajaksi sävellaji vaihtuu E-duuriin. Kappaleen epäillään olevan peräisin Ellingtonin saksofonisti Otto Hardwickin säveltämästä melodiasta.
Marcel Jenni

Marcel Jenni (s. 2. maaliskuuta 1974 Zürich, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi kotimaassaan National League A -joukkue Kloten Flyersissa. Hänen vahvuuksiaan olivat kahden suunnan pelaaminen, laukaus ja johtamistaidot. Jenni ei olllut kuitenkaan kovin fyysinen pelaaja, vaikkakin hän menetti ajoittain hermokontrollinsa ja otti jäähyjä. 41-vuotiaana Jenni oli kaudella 2014–2015 NLA:n vanhin pelaaja.
Ura.
Seuraura.
Jennin kasvattajaseura on EHC Illnau-Effretikon. Hän aloitti kuitenkin ammattilaisuransa HC Luganossa kaudella 1993–1994, jolloin tulokaskausi toi 34 runkosarja- ja yhdeksässä pudotuspeliottelussa tehopisteet 6+7=13. Seuraavalla kaudella 1994–1995 Jenni teki läpimurtonsa Nationalliga A:ssa tehden 36 runkosarjaottelussa tehopisteet 14+24=38. Hän teki Luganossa parhaillaan 46 tehopistettä kausina 1996–1997 ja 1997–1998. Kauden 1998–1999 päätteeksi Jenni voitti siellä Sveitsin-mestaruuden.
Kesken kauden 1999–2000 Jenni siirtyi Ruotsiin ja Elitserien-joukkue Färjestads BK:hon. Hän viihtyi joukkueessa myös seuraavat kuusi kautta ja voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 2002, Elitserien-hopeaa vuosina 2001, 2003, 2004 ja 2005. Jenni voitti kevään 2001 pudotuspelien pistepörssin tehopistein 7+11=18 ja oli Färjestadin paras pistemies myös kevään 2005 pudotuspeleissä Jonas Höglundin kanssa tehopistein 5+6=11. Kaudella 2002–2003 Jenni jakoi koko Elitserienin tehotilaston voiton joukkuetoverinsa Per Hållbergin kanssa lukemalla +29.
Kaudeksi 2005–2006 Jenni palasi kotimaahansa ja on edustanut tuosta lähtien nykyistä seuraansa Kloten Flyersia. Hän teki kaudella 2008–2009 NLA:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehopistein 17+30=47, joilla Jenni oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies ja maalintekijä. Hän voitti kevään 2009 pudotuspelien syöttöpörssin yhdeksällä syötöllään. Joulukuussa 2010 Jenni teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Klotenin kanssa. Kaudella 2011–2012 hän edusti joukkuetta myös Spengler Cupissa. Kaudella 2013–2014 Jenni nousi Klotenin varakapteeniksi.
Maajoukkueura.
Jenni edusti Sveitsiä Salt Lake Cityn olympiakisoissa vuonna 2002 ja Torinon olympiakisoissa vuonna 2006. Hän pelasi myös Naganon olympiakisojen 1998 ja Torinon olympialaisten karsinnoissa. Jenni pelasi myös maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2001, 2003, 2004 ja 2010. Vuoden 1996 ja 1997 turnaukset Jenni pelasi B-sarjassa.
Jenni pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1993 B-sarjassa ja 1994 sekä alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuosina 1991 B-sarjassa ja vuonna 1992 pääsarjassa.
Fabio Onidi

Fabio Onidi (s. 9. maaliskuuta 1988 Milano) on italialainen moottoriurheilija. Ennen kuin Onidi aloitti kilpauransa hän ajoi kartingia useita vuosia sijoittuen kuudenneksi EM ICA Junior -luokassa ja voittaen Italian ICA Junior -sarjan mestaruuden vuonna 2003.
Ura.
Uran alkuvaiheet.
Onidi aloitti uransa vuonna 2004 Formula BMW ADAC -sarjassa ollen samana vuonna nykyisen F1-kuljettajan Sebastian Vettelin tallikaveri. Hän sijoittui ensimmäisellä kaudellaan sarjan kahdeksanneksi saavuttaen yhden paalupaikan ja keräten 54 pistettä. Hän jatkoi sarjassa myös kaudella 2005 sijoittuen sarjan 11:nneksi. Vuonna 2006 Onidi ajoi Englannin Formula Renault 2.0 -sarjassa sijoittuen sarjan 11:nneksi. Vuonna 2007 Onidi siirtyi kilpailemaan Eurocup Formula Renault -sarjassa keräten 6 pistettä ja sijoittuen 20:nneksi. Hän ajoi samana vuonna Formula Renault 2.0 NEC -sarjassa ja Italian Formula Renault 2.0 -talvisarjassa, joissa sijoittui yhdeksänneksi (NEC-sarja) ja kolmanneksi (Italian Renault-sarja). 
Siirtyminen Euroseries-sarjaan.
Vuonna 2008 Onidi siirtyi ajamaan Euroseries 3000 -sarjassa Coloni-tallissa. Hän saavutti kaksi voittoa ja sijoittui loppupisteissä toiseksi. Hän ajoi samana vuonna Italian Formula 3000 -sarjassa, jossa hän saavutti yhden voiton sijoittuen sarjan toiseksi. Hän ajoi A1 Grand Prix -sarjassa samana vuonna sijoittuen 16:nneksi. 
Onidi jatkoi Euroseries 3000 -sarjassa vuonna 2009 ja voitti jälleen kaksi kilpailua, mutta sijoittui loppupisteissä kolmanneksi. Hän ajoi Italian Formula 3000 -sarjassa niin ikään kolmanneksi. Vuonna 2010 Euroseries 3000 -sarjan tilalle rakennetussa Auto GP -sarjassa Onidi sijoittui kahdeksanneksi, ja hän jatkoi sarjassa seuraavana vuonna voittaen yhden kilpailun sijoittuen kolmanneksi.
GP2.
Vuonna 2008 Onidi pääsi testaamaan GP2-sarjan tallien BCN Competicionin ja Piquet Sportsin autoilla. Vuonna 2012 Onidi ajoi kokonaisen kauden Scuderia Coloni -tallin kuljettajana ja saavutti kauden aikana 13 pistettä sijoittuen sijalle 20.
Tadeusz Walasek

Tadeusz Walasek (15. heinäkuuta 1936 Elżbiecin, nyk. Podlasian voivodikunta – 4. marraskuuta 2011) oli puolalainen nyrkkeilijä, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Walasek osallistui nyrkkeilijänurallaan kolmiin kesäolympialaisiin. Melbournessa 1956 hän sijoittui jaetulle yhdeksännelle tilalle. Roomassa 1960 hän saavutti hopeaa hävittyään yhdysvaltalaiselle Edward Crookille. Tokiossa 1964 Walasek saavutti pronssimitalin.
EM-kilpailuista Walasek voitti kultaa vuonna 1961 ja kaksi hopeamitalia.
Walasek kuoli 4. marraskuuta 2011 75-vuotiaana.
Chain of Command – salainen tehtävä

Chain of Command – salainen tehtävä on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut David Worth. Elokuvan pääosassa esiintyy Michael Dudikoff.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa raa’aksi ja tylsämieliseksi räiskinnäksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Nader al-Tarhuni

Nader al-Tarhuni (; s. 24. lokakuuta 1979 Tripoli, Libya) on libyalainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava al-Tarhuni edustaa Arabiemiraattien pääsarjassa Al-Shababia. Hän kuului Libyan maajoukkueessa vuoden 2006 Afrikan-mestaruuskilpailussa.
Ura.
Al-Tarhuni aloitti uransa Al-Ittihadissa, jossa hän pelasi viiden kauden ajan vuosina 2000–2005. Tuona aikana hän saavutti kolme Libyan mestaruutta ja kaksi Libyan cupin voittoa. Vuonna 2005 al-Tarhuni siirtyi Qatarin pääsarjaan ja pelasi vuodet 2005–2006 Al-Sailiyassa ja 2006–2007 Al-Wakrah'ssa.
Valentin Stocker

Valentin Stocker (s. 12. huhtikuuta 1989 Luzern, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Stocker on edustanut kotimaansa pääsarjan Baselia kaudesta 2007–2008 lähtien lukuun ottamatta vajaat neljä vuotta kestänyttä ajanjaksoa kesästä 2014 tammikuuhun 2018 saksalaisseura Hertha Berlinissä. Hän pelasi Saksan Bundesliigassa 68 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Sveitsin pääsarjassa hän on pelannut yli 200 ottelua ja tehnyt yli 50 maalia.
Stocker pelasi ensimmäisen ottelunsa Sveitsin maajoukkueessa elokuussa 2008. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi yhdessä alkulohko-ottelussa. Hän on pelannut kaikkiaan 36 maaottelua, viimeksi marraskuussa 2016, ja tehnyt niissä kuusi maalia.
Panu Mikkola

Panu Mikkola (s. 22. joulukuuta 1982 Rovaniemi) on suomalainen näyttelijä. Hän on ollut myös kahden yrityksen mainoskasvona; Veikkauksen vuonna 2007 ja Tokmannin vuodesta 2016 lähtien. 
Vuonna 2024, Panu Mikkola oli mukana kolmessa Tony Heinon julkaistussa elokuvassa Routa, Portti 44 sekä Odile: Avajaiset ennen joulua.
Yläonttolaskimo-oireyhtymä

Yläonttolaskimo-oireyhtymä on tila, jossa veren virtaus yläonttolaskimon kautta estyy. Sen kuvasi ensimmäisenä William Hunter vuonna 1757. Yläonttolaskimo-oireyhtymää on aiheuttanut esimerkiksi syfiliittinen aneurysma tai tuberkuloottinen mediastiniitti. 
Nykyisin arviolta 70 prosenttia potilaista sairastaa keuhkosyöpää; vuonna 1969 Salsali ja Cliffton havaitsivat 4,2 prosentilla keuhkosyöpäpotilaista yläonttolaskimo-oireyhtymää. 80 prosenttia sen aiheuttaneista kasvaimista sijaitsi oikeassa keuhkossa. Myös joillakin lymfoomapotilailla on tavattu oireyhtymää; vuonna 1987 Armstrong ja Perez havaitsivat sen 1,9 prosentilla 952 tutkitusta lymfoomapotilaasta. Oireyhtymän ennuste riippuu pääasiassa sen taustalla olevasta aiheuttajasta. Hyvänlaatuiseen yläonttolaskimo-oireyhtymään ei liity ylimääräistä kuolleisuutta, mutta pahanlaatuisena se tappaa ilman hoitoa noin kuukaudessa. Jos siihen liittyy kurkunpään tai aivojen turvotusta, on äkkikuoleman vaara todellinen.
Pienisoluista keuhkosyöpää sairastavista 9–19 prosenttia saa yläonttolaskimo-oireyhtymän.
Yläonttolaskimo-oireyhtymän aiheuttamiin mahdollisiin oireisiin lukeutuvat turvotus esimerkiksi kasvoissa, rintakipu sekä hengitys- ja nielemisvaikeudet.
Myös henkitorven syöpä on eräs yläonttolaskimo-oireyhtymän aiheuttaja.
Vahaskopiokone

Vahaskopiokoneella monistetaan paperille kopioita alkuperäisestä dokumentista. Alkuperäinen luodaan "vahakselle" eli kaksiosaiselle masterarkille tavallisesti lyömällä teksti mekaanisella kirjoituskoneella ilman värinauhaa. Vahakselle voi myös piirtää tai kirjoittaa käsin, mieluiten käyttämällä tehtävään sopivaa terävähköä puikkoa. Vahasmonistuskoneita käytettiin yleisesti tiedotteiden ja pienlehtien monistamiseen 1970-luvulle asti.
Vahaksen päällysarkki on painomustetta läpäisemättömällä aineella (aluksi vahalla, myöhemmin yleensä kolloidiumilla) kyllästettyä silkkipaperia. Kun sille kirjoitetaan, päällyste rikkoutuu, ja ne kohdat muuttuvat mustetta läpäiseviksi. Tekstin lukemista auttaa vahaksen välikerrokseksi kiinnitetty hiilipaperi, ja virheiden korjaamiseksi käytetään korjauslakkaa, joka tukkii väärät kohdat. Näin arkista syntyy painokelpoinen originaali. Kun originaali on valmis, kirjoitusalustana toiminut tukeva alusarkki ja hiilipaperi irrotetaan ja päällysarkki sijoitetaan kopiokoneen rummulle "oikea" puoli rumpua vasten. Tämän jälkeen rumpua pyöritetaan joko manuaalisesti tai koneellisesti. Joka kierroksella painoväriä siirtyy originaalin läpi rummulta uudelle kopioarkille. Yksinkertaisissa malleissa väri sivellään ennen painamista rummun pintaan ja paremmissa on käytössä erilaisia annostelumekanismeja. Painovärit ovat yleensä värjättyjä öljy-vesi-emulsioita.
Vahaskopiokone oli aikoinaan edullinen tapa tehdä pienehköjä, enimmillään jopa 5 000 kappaleen kopiosarjoja. Nopeimmat sähkökäyttöiset vahaskopiokoneet saattoivat tuottaa jopa 180 kopiota minuutissa, siis kolme sekunnissa. Painosmäärää rajoitti originaalin kesto, sillä painojälki huononi vähitellen originaalin venyessä. Jos samaa originaalia yritti käyttää liian pitkään, se lopulta repesi. Vuosikymmenten ajan vahaskopiokoneita käytettiin laajalti esimerkiksi koulujen ja seurakuntien tiedotteitten monistamiseen. 1960- ja 1970-luvuilla vahasmonistusmenetelmällä valmistettiin myös halpatuotantolehtiä ja underground-julkaisuja, kuten esimerkiksi "Pahkasika"-lehden ensimmäiset numerot. 
Parannettu versio vahaksesta oli "sähkövahas", muovikalvo jolle tarvittavat reiät poltettiin kuumentamalla. Erityinen laite saattoi jäljentää sähkövahakselle teräväreunaista tekstiä, viivapiirroksia ja rasteroituja valokuvia sitä mukaa kun sen ”sähkösilmä” skannasi paperille laadittua mustavalkoista originaalia ja muutti siitä rekisteröimänsä tummuusvaihtelut vastaaviksi sähköimpulsseiksi vahasta puhki polttavassa kärjessä.
Laitetta ei pidä sekoittaa toiseen samaan aikaan paljon käytössä olleeseen kopiointilaitteeseen, joka tunnetaan nimillä spriikopiokone ja spriimonistuskone. 
Vahaskopiointi ja spriikopiointi jäivät pois käytöstä 1960-luvulta alkaen, kun markkinoille tuli helppokäyttöisiä, joskin aluksi kalliita valokopiokoneita.
Odessan raatihuone

Odessan raatihuone () on raatihuone Odessan kaupungissa Ukrainassa. Se edustaa tyyliltään uusklassista arkkitehtuuria. Rakennuksen suunnitteli Potjomkinin portaista tunnettu arkkitehti Francesco Boffo ja se rakennettiin vuosina 1828–1837. Rakennuksessa toimi alun perin pörssi. Odessan kaupungin käytössä raatihuone on ollut vuodesta 1899 lähtien.
Raatihuone on osa Odessan vanhaa keskustaa, jonka Unesco liitti maailmanperintökohteiden luetteloonsa tammikuussa 2023.
Lentopallon Mestaruusliigakausi 2011–2012

Lentopallon mestaruusliigakausi 2011–2012 alkoi niin miehillä kuin naisillakin 1. lokakuuta 2011 ja naisten runkosarja päättyi 3. maaliskuuta, miesten 13. maaliskuuta.
Liigassa pelattiin kolminkertainen runkosarja, mikä tarkoittaa kullekin 12 liigajoukkueelle 33 peliä runkosarjassa.
Myös naiset pelasivat kolminkertaisen runkosarjan ja kahden ensimmäisen kierroksen jälkeen pelattiin erityinen kuuden parhaan joukkueen turnaus, jossa vähintään toinen virolaisjoukkueista oli mukana. Virolaisjoukkueet pelasivat sarjassa vain kaksi kierrosta.
Runkosarjan päätyttyä miesten liigan kahdeksan ja naisten liigan kuusi parasta pelasivat pudotuspelit mestaruudesta ja muista mitaleista. Kummankin liigan kaksi heikointa joutui karsimaan sarjapaikastaan.
Miesten sarjataulukko.
"25. marraskuuta Sampo menetti kaikki alkukauden pisteensä edustusoikeudettoman pelaajan käytön vuoksi. 25. tammikuuta Urheilun oikeusturvalautakunta teki päätöksen, jossa otteluiden tulokset palautettiin, mutta Sammoltä vähennettiin rangaistuksena 12 pistettä."
Pudotuspelit.
Loppuottelut.
VaLePan joukkue: Antti Esko, Toni Vahela, Eduard Venski, Eero Jokinen, Anssi Vesanen, Elviss Krastins, Petteri Friberg, Timo Jokinen, Olli Kunnari, Joni Mikkonen, Arttu Lahdenperä, Hannu Hautamäki. Päävalmentaja: Ugis Krastins. Kakkosvalmentaja: Harri Lehtimäki.
Liigakarsinta.
Sun Volleyn luovuttua liigapaikastaan, Mutalan Riennolle myönnettiin liigalisenssi.
Naisten sarjataulukko.
Viron joukkueet
Viron joukkueet eivät enää pelanneet 3.kierroksella. 27.-29. tammikuuta pelattiin Final Six -turnaus, johon selvisi kahden ensimmäisen kierroksen kuusi parasta joukkuetta. Sijoitukset Final Six -turnauksessa: 1)LP Viesti 2)HPK 3)OrPo 4)LiigaEura 5)Viljandi 6)LP Kangasala.
Pudotuspelit.
Loppuottelut.
Suomen mestaruuden voittanut LP Viestin joukkue: Daria Subbotina, Dubravka Stojanovic, Elizabeth Cordonier, Heidi Sjöholm, Hillaelina Hämäläinen, Johanna Aaltonen, Kaisa Jokinen, Martina Konecna, Michaela Madsen, Mona Kärkkäinen, Noora Kosonen, Olga Niemi, Riikka Arminen, Sini Häkkinen, Tatsiana Lapukhina, Vappu Ritala.
Philip Bailey

Philip Irvin Bailey (s. 1951) on yhdysvaltalainen R&amp;B-laulaja ja perkussionisti. Hänet tunnetaan erityisesti Earth, Wind &amp; Fire -yhtyeen laulajana. Bailey liittyi Earth, Wind &amp; Fireen vuonna 1973 ja lauloi yhtyeessä 1980-luvun alkuun asti. Hänen neljän oktaavin äänialansa toi tärkeän lisän Maurice Whiten tenoriäänelle ja oli tärkeä osa yhtyeen suosiota. Earth, Wind &amp; Fire voitti kuusi Grammy-palkintoa ja neljä American Music Awardia ja saavutti yli 50 kulta- ja platinalevyä. Bailey on jatkanut yhtyeen toimintaa kahden alkuperäisjäsenen, Verdine Whiten ja Ralph Johnsonin kanssa vielä 2020-luvulla.
Vuonna 1983 Bailey aloitti soolouran. Hänen ensimmäinen hittinsä sooloartistina oli Phil Collinsin kanssa duettona laulettu ”Easy Lover” vuoden 1984 albumilta "Chinese Wall". Vuonna 1987 Earth, Wind &amp; Fire koottiin uudelleen yhteen. He nauhoittivat albumit "Touch the World" (1987), "Heritage" (1990) ja "Millennium" (1993) ja konsertoivat 1990-luvulla runsaasti.
Vuonna 1999 Bailey äänitti albumin "Dreams", jolla esiintyi monia modernin jazzin kärkinimiä. Uusin soololevy ilmestyi vuonna 2019.
Rockin’ Chair

”Rockin’ Chair” on Hoagy Carmichaelin säveltämä ja sanoittama musiikkikappale vuodelta 1929. Se tuli tunnetuksi vuonna 1932 jazzlaulaja Mildred Baileyn esittämänä. Yleisö yhdisteti kappaleen Baileyyn siinä määrin, että häntä alettiin kutsua lisänimellä "Rockin’ Chair Lady".
Carmichael nauhoitti kappaleen toukokuussa 1930 nimekkäällä kokoonpanolla, johon kuuluivat hänen lisäkseen muun muassa Benny Goodman, Gene Krupa, Tommy Dorsey, Joe Venuti, Bix Beiderbecke, Bubber Miley, Eddie Lang ja Bud Freeman. Paul Robeson ja Ray Noble nauhoittivat kappaleen syyskuussa 1931. Casa Loma Orchestra äänitti kappaleen vuonna 1939 useiden muiden Carmichaelin sävellysten ohella. Vuonna 1947 Louis Armstrong nauhoitti sen duettona Jack Teagardenin kanssa.
Helena Eeva on kääntänyt kappaleen suomeksi nimelle ”Keinutuoli”.
Loukás Papadímos

Loukás Papadímos (, s. 11. lokakuuta 1947 Ateena, Kreikka) on kreikkalainen kansantaloustieteilijä ja Kreikan entinen pääministeri. Hän jätti eroilmoituksen 11. huhtikuuta 2012, mutta jatkoi pääministerinä toukokuun 2012 vaaliin saakka.
Elämä ja ura.
Papadímos on väitellyt tohtoriksi MIT:stä 1978 ja toimi makrotaloustieteen tutkijana ja opettajana Columbian yliopistossa 1975–1984. Hän sai nimityksen Kreikan keskuspankin pääekonomistiksi 1985 ja pääjohtajaksi 1994. Hän on työskennellyt Euroopan keskuspankin johtajana 2002–2010.
Papadímosta veikattiin Kreikan seuraavaksi pääministeriksi marraskuussa 2011 Geórgios Papandréoun hallituksen kaaduttua Kreikan velkakriisiin, mutta valinta mutkistui pääpuolueiden välisten ongelmien takia. 10. marraskuuta Papadímoksen valinnan ilmoitettiin kuitenkin varmistuneen. Hän sai tehtäväkseen johtaa usean puolueen koalitiohallitusta parlamentin hajotusvaaleja odotellessa. Papadímoksen hallitus nimitettiin 11. marraskuuta 2011.
Papadímoksen autossa räjähti 25. toukokuuta 2017 kirjepommi. Papadímos loukkaantui räjähdyksessä vakavasti, mutta ei hengenvaarallisesti.
Theodor

Theodor tai Teodor on kreikkalais­peräinen miehen etunimi, jonka kreikan­kielinen alku­muoto Theodoros (Θεοδωρος) merkitsee "Jumalan lahjaa". Nimen naispuolinen vastine on Theodora.
Muodossa Theodor nimi on käytössä muun muassa Saksassa ja Pohjois­maissa, muodossa Teodor muun muassa Pohjois­maissa, Puolassa ja Romaniassa.
Suomessa nimi Theodor on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta syyskuuhun 2025 mennessä 1028 ja Teodor noin 2930 henkilölle. Nimen suomalaisena vastineena on käytössä myös Teuvo. Teodorin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 9. marraskuuta, joka suomen­kielisen kalenterin mukaan on Teuvon nimipäivä.
Barck

Barck on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu vapaaherrallinen aatelissuku numero 162 ja kreivillinen suku numero 81. Laurentius Petri Ferneboensis (1601–1673) toimi Vesteråsin koulun rehtorina sekä lukion lehtorina ja Söderbärken seurakunnan kirkkoherrana. Hänen poikansa Samuel Larsson Barck (1662–1743) toimi kuninkaallisen kanslian sihteerinä, leskikuningatar Hedvig Eleonooran hovineuvoksena sekä valtiosihteerinä. Hänet korotettiin kreiviksi vuonna 1731, mutta sai eron Arvid Hornin puoluelaisena kaikista tehtävistään vuonna 1739. Carl Gustaf Barck (1708–1791) kohosi everstiksi ja osallistui sotaan Suomessa vuonna 1741 ja Nils Anton Augustin Barck (1760–1822) nimitettiin lähettilääksi Puolan 1792 ja Wismarin kuvernööriksi 1799.
Barnekow

Barnekow on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 23, vapaaherrallinen suku numero 230 ja kreivillinen suku numero 128. Kristian Barnekow (1556–1612) oli tanskalainen soturi, joka oli nuorempana matkustellut Etelä-Euroopassa ja itämailla. Hän kaatui 1612 Hallandissa luovutettuaan kuningas Kristian IV:lle ratsunsa. Hänen pojanpoikansa Kristian Barnekow (1626–1666) oli Tanskan kuninkaan Fredrik III:n hovijunkkeri ja komissaari Skånessa, mutta siirtyi Ruotsin palvelukseen 1660 ja nimitettiin Götan hovioikeuden varapresidentiksi. Hänen poikansa kenraaliluutnantti Kristian Barnekow (1694–1762) korotettiin vapaaherraksi vuonna 1751 ja hovimarsalkka Kristian Barnekow (1773–1830) korotettiin kreiviksi vuonna 1816.
Chittagongin alue

Chittagongin alue, virallisesti Chattogramin alue () on yksi Bangladeshin kahdeksasta hallinnollisesta alueesta. Chittagong sijaitsee Bangladeshin kaakkoisosassa. Alueen pinta-ala on 33 771 km², joka tekee siitä maan suurimman alueen. Vuonna 2011 väkiluku oli 28,4 miljoonaa.
Alueen itäpuolella on Myanmar ja pohjoispuolella Intian Tripuran ja Mizoramin osavaltiot. Alueen hallinnollinen keskus on Bangladeshin toiseksi väkirikkain kaupunki Chittagong.
Paikallistason hallintoa varten Chittagongin alue jakautuu 11 piirikuntaan (Bāndarba, Brāhmanbāria, Chāndpur, Chittagong, Comilla, Cox's Bāzār, Feni, Khagrāchari, Lakshmīpur, Noākhāli ja Rāngāmāti). Näistä Chittagongin piirikunta luetaan Bangladeshin neljän merkittävimmän teetuotantoalueen joukkoon.
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2010–2011

Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2010–2011 pelattiin kahdessa lohkossa, joiden parhaat jatkoivat kamppailua noususta Lentopallon mestaruusliigaan.
Nousukarsinnat.
Kahden ottelun yhteistulos ratkaisi jatkoon menijän.
Loppuottelut.
Tiikerit ja Veto selvisivät karsintaan Mestaruusliigan kahta heikointa joukkuetta vastaan.
Liigakarsinta.
Koska Salon Piivolleyltä evättiin liigalisenssi kaudelta 2011-2012, myös Korson Veto nousi kabinettipäätöksellä mestaruusliigaan.
Putoamiskarsinnat.
Mikkelin Passarit löi Kontiolahden Iskun vieraissa 3-2 ja kotonaan 3-0. Puijo Wolley Juniorit kaatoi Säkylän vieraissa 3-1 ja kotonaan 3-2.
Omnivore-mobiiliooppera

Omnivore-mobiiliooppera on Miika Hyytiäisen säveltämä ja Jaakko Nousiaisen kirjoittama ja ohjaama mobiililaiteympäristöön toteutettu kännykkäooppera, uusi teosformaatti. Se on musiikkiteatterin keinoja ja ilmaisua laajentava audiovisuaalinen taideteos, jonka aiheena on ruoka sekä siihen liittyvät erilaiset uskomukset. Tähän viittaa myös teoksen nimi ().
Ooppera on sävelletty mezzosopraanolle, sähkökanteleelle, kotolle ja klarinetille. Teoksen muusikkoina toimivat Essi Luttinen (mezzosopraano), Eva Alkula (kantele/koto) sekä Lauri Sallinen (klarinetti). Libretto on kirjoitettu englanniksi.
"Omnivore" on 7-osainen, episodimainen teos, jonka kokonaiskesto on noin 20 minuuttia. Yksittäiset osat kestävät noin 30 sekunnista 3 minuuttiin. Sitä seurataan älypuhelimista ja taulutietokoneilta.
Libretto, rakenne ja ohjaus.
"Omnivoren" aiheena on ruoka ja syöminen, sekä kaikki erilaiset uskomukset ja rituaalit, joita ruokaan ja ruokailuun liittyy. Käyttäjä tapaa teoksessa henkilön, joka kulkee nimellä ”O” (Essi Luttinen).”O”, käy läpi tunteitaan, ja analysoi kokemuksiensa läpi omaa suhdettaan ruokaan, syömiseen ja sitä kautta edelleen kehoonsa ja seksuaalisuuteensa. ”O” opastaa, neuvoo ja kiusaa teoksen käyttäjää myötäelävällä ja humoristisella otteella.
Toteutus.
"Omnivoren" kuvaukset on toteutettu yhteistuotantona Suomen Kansallisoopperan kanssa. Teos julkaistiin 11. lokakuuta 2012.
Oksana Grišina

Oksana Grišina (; s. 25. maaliskuuta 1978) venäläinen voimistelija ja IFBB:n fitness-ammattilainen.
Grišina syntyi sotilasperheeseen Venäjällä Kaliningradissa ja vietti lapsuutensa sekä Latviassa että Venäjällä. Grišina valmistui Kaliningradin valtionyliopistosta vuonna 2000, aineinaan liikunta ja urheilu.
Grišina voitti amatööriurallaan sekä Euroopan- että maailmanmestaruuden kokonaisarvostelussa, eli kaikki kilpailuluokat yhdistettynä. Hän saavutti ammattilaisuuden ja IFBB Fitness Pro -kortin vuonna 2007. Grišina on kautta aikojen toinen venäläinen urheilija, jolle on myönnetty ammattilaisuuden osoittava IFBB Fitness Pro -kortti 
Grishina asuu tällä hetkellä Yhdysvalloissa Kaliforniassa.
Anna Kaari

Anna Kaarina Tuulikki Anderson (kirjailijanimeltään Anna Kaari, ent. Westling, o.s. Höglund, 4. huhtikuuta 1903 Orimattila – 21. joulukuuta 1987 Inyo, Kalifornia) oli suomalainen runoilija, joka käytti myös nimimerkkiä "Ilona". 
Andersonin vanhemmat olivat ratamestari Lars Viktor Höglund ja Anna Maria Karvonen. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli vuosina 1931–1936 Torsten Osvald Raymond Westling (s. 27.7.1906 Tuusula, k. 17.2.1940 Ylä-Somme). Myöhemmin Anderson toimi miehitysjoukkojen tulkkina Saksassa ja muutti USA:han 1946. Vuonna 1948 hän avioitui ruotsalaisen Hjalmar Andersonin kanssa Los Angelesin West Hollywoodissa.
Maunu Niinistö

Maunu Eemeli Niinistö (19. elokuuta 1915 Punkalaidun – 16. marraskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija ja professori.
Henkilöhistoria.
Niinistön vanhemmat olivat maanviljelijä Evert Aleksander Niinistö ja Amanda Vilhelmina Gustafson ja puoliso vuodesta 1946 kansakoulunopettaja Kaarina Torkkeli (k. 2002). Niinistö tuli ylioppilaaksi Salon yhteiskoulusta 1935 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1943 ja lisensiaatiksi 1956. Filosofian tohtoriksi hän väitteli Helsingin yliopistossa 1957. Niinistö oli Valkeakosken työväenopiston va. johtaja 1945–1946, Viherlaakson yhteiskoulun suomen opettaja 1947–1949, Helsingin yhteiskoulun ja reaalilukion, myöhemmin Herttoniemen yhteiskoulu, opettaja 1949–1960 ja Tyttönormaalilyseon suomen kielen yliopettaja 1960–1972. Tampereen yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosentti Niinistö oli 1969–1972, apulaisprofessori 1972–1975 ja professori 1975–1978.
Vincent Crane

Vincent Crane (synt. Cheesman, 21. toukokuuta 1943 Reading, Englanti, Britannia – 14. helmikuuta 1989 Maida Vale, Lontoo, Englanti, Britannia) oli brittiläinen muusikko, joka tunnettiin The Crazy World of Arthur Brown- ja Atomic Rooster -yhtyeiden kosketinsoittajana. Jälkimmäisessä hän toimi myös johtohahmona.
Crane oli avioliitossa kahdesti, joista ensimmäinen päättyi eroon vuonna 1977. Crane kärsi kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä ja teki itsemurhan helmikuussa 1989.
Mobile-Tv

Mobile-Tv Oy on vuonna 2000 perustettu televisiotuotantoyhtiö. Yhtiö on erikoistunut urheilutapahtumien televisiointeihin, sekä erilaisten mainos- ja yritysvideoiden tuottamiseen. Yrityksellä on myös studiotilat ja se vuokraa HD-kalustoa. 
Suuria teknisiä tuotantoja.
Mobile-Tv:n toteuttamaa materiaalia tulee valtakunnan verkosta kuukausitasolla noin kahden vuorokauden verran yhtäjaksoisesti laskettuna.
Vuoden itäuusmaalainen kylä

Vuoden itäuusmaalainen kylä valittiin 1997–2010 vuosittain. Sen jälkeen kun Itä-Uudenmaan maakunta 2011 yhdistyi Uudenmaan maakuntaan, Itä-Uudenmaan kylät voivat tulla valituiksi vuoden uusmaalaisiksi kyliksi.
Vuoden itäuusmaalaisia kyliä ovat 1997-2010:
VHL-B

VHL-B () on Venäjän jääkiekon kolmanneksi korkein sarjataso. Venäjän jääkiekkoliitto perusti sarjan syksyllä 2011 korvaamaan lakkautetun Pervaja Ligan. Aluksi sarjaa pelattiin nimellä "Venäjän jääkiekkoliiga" (ven. Российская хоккейная лига, РХЛ eli "RHL"). Vuonna 2015 sarja siirtyi VHL:än alaisuuteen, ja otti käyttöön nykyisen nimensä.
Kaudella 2021–2022 sarjassa pelaa viisi joukkuetta.
Osama el-Fezzani

Osama el-Fezzani (; s. 23. helmikuuta 1978 Libya) on libyalainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava el-Fezzani edustaa Libanonin pääsarjassa Al-Nejmehia.
Seurajoukkueura.
El-Fezzani pelasi vuosina 2003–2005 Rafik Sormanissa ja Al-Madinassa, kunnes hän siirtyi Al-Ahliin. Sittemmin el-Fezzani on ollut joukkueensa johtavia maalintekijöitä. Hän saavutti ensimmäisellä kaudellaan Libyan cupin mestaruuden.
Block B

Block B () on eteläkorealainen yhtye, jonka perusti Cho PD vuonna 2011. Yhtyeeseen kuuluvat jäsenet Taeil, B-Bomb, Jaehyo, U-Kwon, Park Kyung ja P.O. Zico jätti yhtyeen vuonna 2018. Block B:n nykyisenä levy-yhtiönä toimii KQ Entertainment.
Block B on esiintynyt Suomessa vuosina 2015 ja 2017.
Me gustas tanto

Me gustas Tanto on poplaulaja Paulina Rubion kappale albumilta "Brava!". Se julkaistiin singlenä 6. syyskuuta 2011. Kappaleen tuotti Redone ja kirjoittivat Paulina Rubio, Nacho ja Miguel Mendoza.
Musiikkivideo.
Musiikkivideo kuvattiin Miamissa syyskuun 2011 lopussa. Ensiesityksensä se sai marraskuun lopulla.
HMS Kerrera

HMS Kerrera (viirinumero T200) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Isles-luokan aseistettu troolari, joka valmistui sukellusveneentorjuntaan sekä miinanraivaajaksi.
Valmistus.
Alus tilattiin 24. lokakuuta 1940 Fleming and Fergusonilta Paisleystä. Se laskettiin vesille 22. syyskuuta 1941.
Palvelus.
Valmistuttuaan alus liitettiin 8. sukellusveneentorjunta ja miinanraivausosastoon Scapa Flow’hun. Se kärsi pahoin 6.-7. joulukuuta jouduttuaan myrskyyn Färsaarten vesillä, ja se siirrettiin telakalle korjattavaksi.
KNM Oksøy.
"Kerrera" lainattiin Norjan laivastolle 4. elokuuta 1944, ja se aloitti palveluksensa 4. syyskuuta. Alus nimettiin "KNM Oksøyksi". Se palveli Norjan laivaston osastossa Scapa Flow'ssa 30. lokakuuta 1944–1. helmikuuta 1945 ja sen jälkeen Pohjois-Norjan miinanraivausosastossa 25. helmikuuta alkaen aina toukokuulle 1945. Alus palautettiin kuninkaalliselle laivastolle maaliskuussa 1946, ja se sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin Norsk Bjergningskompagni A/S:lle Bergeniin. Alus muutettiin Mercantile Marine Engineering Graving Docks Companyllä Antwerpenissa pelastusalukseksi, jonka jälkeen se nimettiin "Jasoniksi". Alus ajoi karille 1. maaliskuuta 1950 ajessaan Svolværin satamaan, jolloin se tuhoutui korjauskelvottomaksi.
Hiilipaperi

Hiilipaperi (myös ”kalkiopaperi” tai ”kalkeeripaperi”) on ohut väriä luovuttava paperi, joka kahden paperin väliin sijoitettuna jäljentää päällimmäiseen paperiin lyödyt tai piirretyt merkinnät myös alempaan paperiin. Pääasiassa hiilipapereita käytettiin kirjoituskoneissa ja mekaanisissa tulostimissa kuten kaukokirjoittimessa. Ennen kopiokoneiden aikakautta, kun toimistotyössä haluttiin arkistoon kopio kirjeestä, se tehtiin hiilipaperin avulla. Käyttämällä useampia paperi-hiilipaperikerroksia voitiin saada aikaan samalla kertaa 3-5 kopiota. Hiilipaperi voitiin myös käyttää useamman kerran, koska uusi teksti ei osunut aivan samaan kohtaan kuin aikaisempi. Hiilipaperi on ohut paperi, jonka toinen puoli on tiivis ja kiiltävä ja väriä luovuttava puoli yleensä musta tai sininen ja tahraava.
Hiilipaperista on käytetty myös nimityksiä kalkeerauspaperi ja kalkeeripaperi, sillä periaate on sama kuin kalkeerauksessa, jossa liidulla hierotun paperin avulla siirretään painolaattaan paperille piirretty kuva.
Viimeisiä vielä käytössä olevia sovelluksia hiilipaperille ovat erilaiset sekki- ja kuittivihkot ja manuaalinen pankkikorttimaksukuitin tulostuslaite. Niissä on käytössä hiiletön itsejäljentävä kopiopaperi NCR-paperi, joka kehitettiin 1950-luvulla.
Sinä päivänä

Sinä päivänä "(One Day)" on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut elokuva, joka perustuu David Nichollsin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosissa näyttelevät Anne Hathaway ja Jim Sturgess.
Juoni.
Elokuva kertoo tytöstä ja pojasta, jotka valmistuvat Edinburghin yliopistosta heinäkuun 15. päivänä 1988. Heidän elämäänsä seurataan 20 vuoden ajan, aina jokaisen vuoden heinäkuun 15. päivänä.
Mäkileinikki

Mäkileinikki ("Ranunculus bulbosus") on lähinnä Euroopassa tavattava monivuotinen, kuivien kasvupaikkojen leinikkilaji. Mäkileinikki on myrkyllinen kasvi. Kasvi sisältää sukunsa nimikko-glykosidia, ranunkuliinia (C11H16O8) ja anemoniinia (C10H8O4). Ranunkuliinin hajoamistuotteena elimistössä syntyy protoanemoniinia (C5H4O2), joka voi aiheuttaa mm. ruoansulatuskanavan ärsytystä.
Ulkonäkö ja koko.
Mäkileinikki kasvaa tavallisesti 15–30 cm korkeaksi. Kasvi on yksi- tai kaksivartinen. Varsi on pysty, pitkähaarainen, tyviosastaan siirottavakarvainen ja tyvestä mukulamainen. Varren yläosa on pitkälti lehdetön. Aluslehtiä on kahdesta viiteen kappaletta. Lehtien lapa on 2–5 cm pitkä ja kolmisorminen. Lehdykät ovat kolmihalkoisia, hampaisia ja keskilehdykkä tavallisesti melko pitkäruotinen. Varsilehtien lehdykät ovat melko kapea- ja niukkaliuskaisia. Kasvin ylimmät lehdet ovat kolmisormisia ja ehytlehdykkäisiä. Kukkaperä on uurteinen ja kukkapohjus on karvainen. Kukka on tavallisesti 20–25 mm leveä ja siinä on kaksi kehäkiehkuraa. Verhiö on viisilehtinen, verholehdet ovat taakäänteisiä, vaaleita ja valkokarvaisia. Myös terälehtiä on viisi kappaletta. Terälehdet ovat väriltään kullankeltaisia, leveän vastapuikeita ja niissä on mesikuoppa. Mäkileinikki kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Hedelmistössä on 2,5–3 mm pitkiä pähkylöitä, joissa on lyhyt, hyvin käyrä ota.
Mäkileinikistä tunnetaan kahta eri alalajia: subsp. "bulbosus" ja subsp. "aleae".
Suomessa tavattavista leinikkikasveista mäkileinikki muistuttaa suuresti etelänleinikkiä ("Ranunculus sardous"). Jälkimmäinen on kuitenkin yksivuotinen, eikä sen varren tyvi ole mukulamainen. Mäkileinikin voi sekoittaa myös aholeinikkiin ("Ranunculus polyanthemos"), niittyleinikkiin ("Ranunculus acris") ja rönsyleinikkiin ("Ranunculus repens").
Levinneisyys.
Euroopassa mäkileinikkiä kasvaa Pyreneiden niemimaalta ja Britteinsaarilta Venäjän ja Ukrainan länsiosiin. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Etelä-Norjaan, -Ruotsiin ja -Suomeen sekä Baltian maihin, etelässä Etelä-Italiaan ja Pohjois-Kreikkaan. Lisäksi Kaukasuksen alueella lajilla on laajempi erillinen esiintymä. Euroopan ulkopuolella mäkileinikkiä esiintyy paikoin Turkissa ja Pohjois-Afrikassa. Ihmisen mukana laji on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä tavataan lähinnä itärannikolla. Alalajeista nimirotu subsp. "bulbosus" on vallitseva, alalajia subsp. "aleae" tavataan Etelä-Euroopassa Pyreneiden niemimaalta Italiaan, sekä Pohjois-Afrikassa.
Suomessa mäkileinikkiä kasvaa paikoin yleisenä Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa, joissa se on muinaistulokas. Muualla Suomessa laji on harvinainen uustulokas, jota on aikaisemmin tavattu lähinnä rannikkokaupungeissa eri puolella maata.
Elinympäristö.
Mäkileinikki viihtyy aurinkoisilla kasvupaikoilla, kuten niityillä, ahoilla, mäenrinteillä, kallioilla ja pihoilla. Toisinaan lajia voi tavata satamissa tulokkaana.