Ehdoton pelastusvarmuus

Ehdoton pelastusvarmuus, jota kuvataan myös sanonnalla "kerran pelastettu, aina pelastettu ", on usko siihen, että siitä hetkestä lähtien, kun ihminen tulee kristityksi, hän pelastuu helvetistä eikä menetä pelastusta koskaan. Kun ihminen on todella "syntynyt Jumalasta" eli "uudestisyntynyt" Pyhän Hengen vaikutuksesta, mikään taivaassa tai maassa "ei pysty erottamaan häntä Jumalan rakkaudesta" () eikä siis kumota kristityksi kääntymisen vaikutuksia.
Usko ehdottomaan pelastusvarmuuteen on yleinen kalvinistien keskuudessa, mutta oppi esiintyy myös ilmaisen armon teologiassa, hyperarmon teologiassa ja baptistien "vapaan tahdon" teologiassa.
Historia.
Yksi Augustinuksen viimeisistä teoksista käsittelee kestävyyden lahjaa. Teoksessaan Augustinus huomauttaa, että ihmiset eivät voi tietää, ovatko he saaneet tuon lahjan Jumalalta vai eivät. Koska Augustinus hyväksyi opin, että Pyhä Henki otetaan vastaan ​​kasteessa, joka tuottaa uudelleensyntymisen (pelastuksen), hän yrittivät selittää, miksi jotkut uudelleensyntyneet vauvat jatkoivat uskossa, kun taas toiset kastetut lapset luopuivat uskosta ja jopa elivät moraalitonta elämää. Molemmilla ryhmillä oli Pyhä Henki, joten miten voidaan selittää ero? Augustinus päätteli, että Jumalan täytyy antaa toinen armon lahja, jota kutsutaan sitkeydeksi. Sinnikkyyden lahja annetaan vain joillekin kastetuille vauvoille.
Jovinianus uskoi, ehdottomaan pelastusvarmuuteen. Jovinianuksen mukaan, kaikki jotka uskovat Jeesukseen pysyvät uskossa loppuun asti.
Ilmaisen armon teologian ensimmäiset kirjalliset maininnat tulevat 400-luvulta. Ja Pseudo-Khrysostomoksen (500-luku) opista löytyy samanlaisia piirteitä ilmaisen armon teologian kanssa.
Kalvinismi.
Kalvinismin oppi ehdottomasta pelastuksen varmuudesta on looginen seuraus Jean Calvinin predestinaatio opista. Tämän mukaan tosikristityt jatkavat hyvissä töissä ja uskossa. Koska usko on Jumalan täydellinen lahja, se väistämättä saa aikaan sitkeyttä uskossa ja hyviä tekoja. Näin ollen tosikristitty ei voi menettää pelastusta, koska apostasia ei ole mahdollinen. Kalvinismin mukaan hyvät teot ovat todiste pelastavasta uskosta, ja jos kristitty ei tee hyviä tekoja, hän ei koskaan ollutkaan pelastunut. 
Ilmaisen armon teologia.
Ilmaisen armon teologian mukaan jokainen, joka uskoo Jeesukseen Kristukseen, pääsee taivaaseen myöhemmistä teoistaan riippumatta. Myöhemmät synnit tai edes uskosta luopuminen eli apostasia eivät estä lopullista pelastusta, vaikka Jumala kurittaakin syntiä tehneitä kristittyjä. Ilmaisen armon teologit eivät usko että varoitukset uudessa testamentissa kuten Heprealaiskirjeessä koskevat pelastusta, mutta ne yleensä ymmärretään joko varoituksena taivaallisten aarteiden menettämisestä taikka maanpäällisestä kurituksesta.
Opin tunnettuja edustajia, akateemikkoja ja teologeja ovat mm. Zane Hodges, Lewis Sperry Chafer, Watchman Nee, Charlie Bing, Joseph Dillow, Bob Wilkin, Norman Geisler, Charles Ryrie ja Dave Anderson. 
Hyperarmon teologia.
Termi "Hyperarmo" on liitetty oppiin, jota jotkut karismaattiset kristityt, kuten Joseph Prince, opettavat tänäpäivänä. Hyperarmon teologia opettaa vahvaa muotoa ehdottomasta pelastusvarmuudesta, näkee yhteyden Jumalan kanssa ehdottomana ja kieltää, että kristityillä olisi iankaikkisuudessa erilaisia palkintoja. Tämä näkemys on samankaltainen kuin ilmaisen armon teologia, mutta ilmaisen armon teologia erottuu hyperarmon teologiasta opettamalla, että kristitty pystyy kokemaan Jumalan kuritusta maanpäällä.