tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hippolokhos (kirjailija)

Hippolokhos (, ; 300–200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Makedoniasta. Hän oli filosofi Theofrastoksen oppilas ja Lynkeus Samoslaisen ystävä. Häneltä on säilynyt tietoja hänen Lynkeukselle lähettämästään kirjeestä, jossa hän kuvaa suurta hääjuhlaa 200-luvun eaa. alkupuolella. Sulhanen oli eräs Karanos. Athenaios lainaa kirjettä laajasti teoksessaan "Deipnosofistai". Athenaioksen mukaan Hippolokhos oli tehnyt Lynkeuksen kanssa vastavuoroisen sopimuksen, että jos toinen saisi osallistua suuriin juhliin, hän lähettäisi toiselle selonteon kaikista siihen liittyneistä valmisteluista.
Istros (grammaatikko)

Istros (, ) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko, joka oli kotoisin Kallatiksesta Mustanmeren rannalta.
Stefanos Byzantionlaisen mukaan Istros kirjoitti teoksen "Tragediasta" (). Näin hän voi olla sama Istros, johon anonyymi Sofokleen elämäkerran kirjoittaja viittaa yhtenä niistä, jotka olivat kirjoittaneet tragediakirjailijan elämäkerran; toinen vaihtoehto olisi tunnetumpi historioitsija Istros.
Istros (historioitsija)

Istros (, ; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija ja grammaatikko.
Elämä.
Istroksen kotipaikkaa ei tunneta varmuudella; joskus kotipaikaksi mainitaan Kyrene, joskus Makedonia ja joskus Pafos Kyproksella. Plutarkhos taas kutsuu häntä aleksandrialaiseksi. Näitä ristiriitaisia versioita on soviteltu yhteen niin, että hän olisi saattanut syntyä Kyrenessä, siirtynyt grammaatikko ja runoilija Kallimakhoksen kanssa Egyptin Aleksandriaan, ja elänyt myöhemmin Pafoksessa, joka oli Egyptin ptolemaiosten vallassa.
Istroksen sanotaan olleen ensin Kallimakhoksen orja ja myöhemmin tämän ystävä. Näin hän olisi toiminut Ptolemaios III:n aikana noin vuosina 250–220 eaa. Polemon, joka oli hänen aikalaisensa tai eli hieman myöhemmin, kirjoitti häntä vastaan.
Teokset.
Istros kirjoitti suuren määrän teoksia, joista kaikki ovat kadonneet, lukuun ottamatta joitakin katkelmia. Teoksista tärkeimpiä olivat:
Anonyymi Sofokleen elämäkerran kirjoittaja mainitsee ”Istroksen” yhtenä niistä, jotka olivat kirjoittaneet Sofokleen elämäkerran. Tässä voi olla kyseessä sama Istros tai sitten toinen grammaatikko Istros.
Kefisofon

Kefisofon (, ; 400/300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli tragediakirjailija Euripideen ystävä tai orja. Hänen sanotaan paitsi toimineen päänäyttelijänä Euripideen tragedioissa, myös auttaneen neuvoillaan niiden kirjoittamisessa.
Kefisofon liitetään perinteisesti aviorikosskandaaliin jonkun Euripideen vaimoista kanssa. Tämä on esitetty syyksi Euripideen väitetylle vihamielisyydelle naissukupuolta kohtaan. Kertomusta on kuitenkin epäilty sillä perusteella, ettei Euripidesta muutoin pilkannut Aristofanes mainitse koko tapausta, ellei siihen sitten viitata komediassa "Sammakot", niin kuin jotkut ovat ajatelleet. On kuitenkin pidetty luultavana, että Aristofanes olisi huomioinut tapauksen näyttävämminkin, erityisesti "Naistenjuhlassa" ja "Sammakoissa", mikäli se olisi ollut tosi.
Lampros (grammaatikko)

Lampros (, ; 400/300-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hänestä ei tiedetä juuri mitään. Hänet mainitaan Aristoteleen nimiin laitetussa teoksessa "Suuri moraalioppi" ("Magna moralia"). Tällöin hän olisi elänyt viimeistään 300-luvulla eaa.
Lampros (muusikko)

Lampros (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen muusikko ja musiikinopettaja. Hän toimi Ateenassa Sokrateen ja Sofokleen nuoruudessa.
Platon laittaa Sokrateen ylistämään Lamprosta ironisella sävyllä sanoen, että tämä hävisi vain Konnokselle. Muista antiikin lähteistä Lamproksen tiedetään olleen hyvin arvostettu.
Lamproksen sanotaan olleen Sofokleen opettaja musiikissa ja tanssissa. Tämä seikka sekä se, että Frynikhos mainitsee hänen kuolemansa, osoittaa hänen eläneen pääosin 400-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla.
Lampros Erythrailainen

Lampros (, ; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi, joka oli kotoisin Erythraista. Hänestä ei tiedetä paljoakaan. "Sudan" mukaan hän toimi Aristoksenoksen opettajana. Tämän perusteella hän on elänyt pääosin 300-luvulla eaa.
Stasinos

Stasinos (, ; 700/600-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoilija, joka oli mahdollisesti kotoisin Kyprokselta. Hän oli yksi kyklisistä runoilijoista, ja hänen nimiinsä on usein laitettu eepos "Kypria".
Stasinos on ajoitettu joskus eläneeksi 700-luvulla eaa. samaan aikaan kuin Arktinos, joskus taas 600-luvulle eaa. Hänet samoin kuin hänen nimiinsä laitetun eepoksen alkuperä tunnetaan antiikin lähteistä kuitenkin huonosti. Perinteisesti eepos laitettiin Homeroksen itsensä nimiin. Muun muassa Pindaros viittaa sihen Homeroksen teoksena, vaikkakin kyseisen kohdan aitous on epäselvä. Herodotos nimenomaisesti kiistää sen, että teos olisi ollut peräisin Homerokselta, koska sen kertomus eroaa "Iliaasta"; mutta samalla osoittaa näkemyksen Homeroksesta eepoksen runoilijana olleen hänen aikanaan edelleen vallitseva.
Platon sen sijaan lainaa Homeroksen nimissä kahta säettä, jotka skoliastin mukaan olivat peräisin "Kypriasta". Aristoteles erottaa "Kyprian" kirjoittajan Homeroksesta, kuitenkaan mainitsematta kirjailijan nimeä. Pausanias viittaa eepokseen samalla tavalla. Stasinoksen nimi alkaa esiintyä eepoksen yhteydessä vasta Athenaioksella ja grammaatikoilla, ja tällöinkin eepos laitetaan hänen nimiinsä vain epäröiden. Esimerkiksi juuri Athenaioksella esiintyy ”"Kyprian" runoilija, kuka hän olikaan”; toisaalla hän arvelee runoilijaa kyproslaiseksi tai Stasinokseksi tai joksikin muuksi; ja kolmannessa kohdassa hän mainitsee runoilijaksi Hegesiaan tai Stasinoksen, ja lisää, että Demodamas piti kirjoittajana jotakuta halikarnassoslaista.
Proklos, joka on päälähteitä koko eeppiseen kyklokseen, sanoo, että "Kyprian" kirjoitti Stasinos tai Hegesinas tai Homeros. Se, mitä hän ja muut kertovat Stasinoksesta, lisää vain epävarmuutta tätä koskien. Stasinoksen sanotaan olleen Homeroksen vävy. Homeros olisi runoillut "Kyprian" ja antanut sen vävylleen myötäjäisiksi tyttärestään. Tämä vaikuttaa lähinnä yritykseltä sovittaa yhteen ne kaksi ristiriitaista perinnettä, että eepoksen olisi kirjoittanut Stasinos tai Homeros. Samankaltaista tarinaa kerrotaan myös Kreofyloksesta.
Kerrotaan myös, että runoelma olisi nimetty Stasinoksen kotipaikan mukaan. Kriittisesti ajateltuna vaikuttaisi kuitenkin pikemminkin siltä, että ajatus muutoin lähes tuntemattoman Stasinoksen kotipaikasta olisi syntynyt perinteessä eepoksen nimen perusteella. Muut kohdat grammaatikoilla ja skoliasteilla jättävät Stasinokseen liittyvät kysymykset yhtä avoimiksi.
Illegal

"Illegal" on kolumbialaisen laulaja-lauluntekijän Shakiran kappale hänen seitsemännellä studioalbumillaan "Oral Fixation Vol. 2" (2005). Sen ovat kirjoittaneet ja tuottaneet Shakira ja Lester Mendez, ja siinä on mukana meksikolainen kitaristi Carlos Santana. Epic Records julkaisi kappaleen levyn kolmantena ja viimeisenä singlenä 6. marraskuuta 2006 kappaleen "Hips Don’t Lie" jälkeen. "Illegal" on pop ja country -balladi, jonka sanoitukset koskevat surua entistä rakastajaa kohtaan, Shakiran laulaessa himmeästi ja Santanan sähkökitaran riffien säestämänä. Kappale sai sekalaisia arvosteluita musiikkikriitikoilta, jotka vertasivat sitä Alanis Morissetten materiaaliin ja joilla oli sekalaisia mielipiteitä Santanan panoksesta kappaleeseen.
Kappale saavutti kohtuullista menestystä, saavuttaen ykkässijan Romaniassa ja Yhdysvaltain Dance Club Songs -listalla, sekä pääsi kymmenen parhaan joukkoon Itävallassa, Italiassa, Alankomaissa, Unkarissa ja Sveitsissä muiden maiden ohella. Jaume de Laiguanan ja Shakiran yhdessä ohjaaman kappaleen musiikkivideon ensi-ilta oli 16. marraskuuta 2006 MTV:n "Total Request Live" ("TRL") -ohjelmassa. Videolla Shakira näyttelee nyrkkeilijän tyttöystävää, ja video seuraa samanlaista tarinaa kuin kappaleen sanat. Shakira on esittänyt kappaleen livenä muutaman kerran, esimerkiksi MTV 5 Star -tapahtumassa (2005) ja "Good Morning America" -ohjelmassa (2006).
Kriittinen vastaanotto.
Digital Spy -sivuston Robert Copsey sijoitti kappaleen seitsemänneksi Shakiran kymmenen parhaan kappaleen luettelossa, joka julkaistiin vuonna 2014, kirjoittaen, että "se ei ole ikääntynyt päiväkään". Samana vuonna VH1:n Emily Exton sijoitti kappaleen Shakiran parhaiden duettojen luetteloon, yhteenvetäen kappaleen kertovan "Legendan ikonisen kitarasvengin säestämän naisen tuskallisista mietteistä". Telemundo- verkkosivuston kirjoittaja sisällytti "Illegal"-kappaleen luetteloon Shakiran parhaista yhteistyökappaleista vuonna 2015.
"Billboard" sisällytti kappaleen "Illegal" Santanan 10 'ajattoman' yhteistyökappaleen joukkoon.
Live-esitykset.
Kappaleen "Illegal" MTV 5 Star -esitys vuodelta 2005 ladattiin Shakiran viralliselle Vevo-kanavalle 24. maaliskuuta 2011. Joulukuussa 2006 Shakira esitti kappaleen "Good Morning Americassa".
Thestorides

Thestorides (; 700-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoilija ja opettaja, joka oli kotoisin Fokaiasta. Hänet mainitaan Pseudo-Herodotoksen kirjoittamassa Homeroksen elämäkerrassa.
Pseudo-Herodotoksen mukaan Homeros siirtyi kerran Joonian Fokaiaan. Koska hän oli köyhä, hänen täytyi asui suosijoiden luona. Thestorides, jonka ammattina oli opettaa kirjaimia nuorille, otti Homeroksen kotiinsa sillä hinnalla, että Homeros antaisi hänen tehdä kopiot runoilijan Fokaissa runoilemista eepoksista. Kertomuksen mukaan Homeros runoili Fokaiassa eepokset "Pieni Ilias" ja "Fokais". Thestorides kirjoitti ne ylös, siirtyi Khiokselle ja esitti runoelmat ominaan. Kun Homeros sai kuulla tästä, hän teki kaikkensa päästäkseen Khiokselle. Lopulta hän pääsi saarelle ja esitti siellä omaa runouttaan. Thestorides poistui kuultuaan Homeroksen tulosta. Kertomus asettaa selvästi vastakkain Homeroksen suullisen runouden ja Thestorideen kirjallisessa muodossa olleen runouden.
Myöhemmän antiikin aikana "Pieni Ilias" laitettiin Homeroksen sijasta useammin Leskheen nimiin.
Käyttöauto

Käyttöauto Oy on Seinäjoella vuonna 1970 perustettu autoalan perheyritys ja autokauppaketju. 2020-luvun alussa yrityksellä on toimipaikkoja kymmenellä Länsi-Suomen paikkakunnalla, eteläisin Raumalla, pohjoisin Kokkolassa ja itäisin Jyväskylässä. Käyttöauto myy ja huoltaa 17 henkilöautomerkkiä sekä Volkswagenin, Volvon ja Volvon omistaman Renault Trucksin hyötyajoneuvoja. Yrityksen liikevaihto on noin 330 miljoonaa euroa vuodessa, ja se työllistää viitisen sataa henkilöä.
Yrityksen perusti Jaakko Viitala (1939–2025) vaimonsa ja kahden liikekumppanin kanssa vuonna 1970 nimellä Seinäjoen Käyttöauto Oy. Parin vuoden päästä Viitalat ostivat muiden osakkaiden osuudet itselleen, mistä lähtien Käyttöauto on ollut perheyritys. Aluksi Käyttöauto myi pelkästään Datsunia vuokratiloissa Seinäjoen keskustassa. Toimintaa laajennettiin ensin Alavudelle 1975, sitten Kauhajoelle 1982, Alajärvelle 1985, Vaasaan 1987 ja Tampereelle 1995. Vuonna 1988 Jaakko Viitalaa seurasi toimitusjohtajana hänen tuolloin 26-vuotias poikansa Jyrki Viitala.
2020-luvun taitteessa Käyttöauton kuorma-autoihin liittyvät toiminnot koottiin omaksi liiketoimintayksiköksi.
Día Especial

"Día Especial" ('Erityinen Päivä') on kolumbialaisen laulajan Shakiran latinopop -balladi albumilta "Fijación Oral Vol. 1". Kappale kertoo siitä, kuinka anteeksianto tekee päivästä erityisen. Kappaletta "Día Especial" ei julkaistu virallisena singlenä albumilta "Fijación Oral Vol. 1", mutta se oli suosittu levyn julkaisuhetkellä, ja se saavutti "Billboard" Latin Pop Airplay -listalla 26. sijan. Kappaleen tuottivat Shakira ja Luis Fernando Ochoa ja he kirjoittivat sen yhdessä Gustavo Ceratin kanssa. Shakira ja Gustavo Cerati esittivät kappaleen Live Earth -konsertissa Saksassa 7. heinäkuuta 2007. Kappaleen englanninkielinen versio "The Day and the Time" on Shakiran albumilla "Oral Fixation Vol. 2".
Ana Diaz

Ana Gabriela Esmeralda Diaz Molina (s. 7. kesäkuuta 1977 Västerås) on ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän on tehnyt sanoituksia monille suosituille artisteille tai yhtyeille, kuten Britney Spearsille, One Directionille ja Zara Larssonille.
Diazilla on suomalainen äiti ja venezuelalainen isä. Hän on kasvanut Ruotsin Västeråsissa. Hänestä piti tulla hammaslääkäri, mutta opinnot jäivät kesken, kun hän pääsi kokopäivätöihin Sony/ATV-levy-yhtiöön tekemään musiikkia muille artisteille. Tämän työn takia hän muutti Lontooseen. Nykyään hän asuu Tukholmassa.
Johan Palmroot

Johan Palmroot (alias Johannes Palmroth, 22. maaliskuuta 1659 Arboga – 14. toukokuuta 1727 Uppsala) oli ruotsalainen orientalisti, teologi ja pastori.
Elämäkerta.
Johan Palmroot oli kaupunginvaltuutetun Nils Svenssonin ja Arbogan pormestarin Jon Jonssonin tytär, Elisabet Palmgrenin vanhin poika. Uppsalan yliopistossa Palmroot ylennettiin maisteriksi vuonna 1685. Hän oli tullut niin kuuluisaksi opinnoistaan, että kolme päivää ylennyksen jälkeen hänelle tarjottiin paikka filosofian apulaisprofessorina.
Neljä vuotta myöhemmin Palmroot teki Karl XI:n kustannuksella opiskelumatkan aina Roomaan asti, hän vieraili matkalla mantereen hienoimmissa yliopistoissa. Hänet nimitettiin vuonna 1695 papiksi ja ylennettiin seuraavana vuonna Uppsalan yliopiston itämaisten kielten professoriksi. Palmroot sai myös teologian professuuriin Uppsalassa. Hänestä tuli teologian tohtori vuonna 1715. Vuosina 1706 ja 1718 hänet valittiin Uppsalan yliopiston rehtoriksi. 
Palmrootia kiitettiin paitsi hänen suuresta tietämyksestään myös epätavallisista opettajataidoistaan, erityisesti itäisessä kirjallisuudessa.
Palmroot meni naimisiin vuonna 1698 Söderhamn-kauppiaan Hans Thelin tyttären Cecilia Thelin kanssa. Johanin veli Andreas Palmroot tuli Tarton yliopistonm professoriksi vuonna 1701 ja siirtyi vuonna 1724 Uppsalan yliopistokirjaston johtajaksi vuonna 1724.
Toini Aunola

Toini Maria Aunola (12. tammikuuta 1917 Oulu – 19. kesäkuuta 1989 Oulu) oli Valtionarkistossa uransa tehnyt historioitsija ja arkistonhoitaja. Hänet nimitettiin arkistoneuvoksen virkaan ensimmäisenä naisena Pohjoismaissa.
Toini Aunolan vanhemmat olivat Johan Erik Aunola (1877-1944) ja Maria Kristiina Lepistö (1888-1970). 
Nuoruus ja opinnot.
Aunola kirjoitti ylioppilaaksi Oulun tyttölyseosta vuonna 1937. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1955. Suomen historiassa ja kasvatus- ja opetusopissa hän oli laudaturin oppilas. Filosofian maisterin arvon Aunola sai vuonna 1956. Vuonna 1967 hän väitteli Helsingin yliopistossa filosofian tohtoriksi Pohjois-Pohjanmaan kauppiaiden ja talonpoikien kauppa- ja luottosuhteista Ruotsin ajan lopulla.
Työura arkistoissa.
Aunola palkattiin Oulun maakunta-arkistoon ylimääräiseksi apulaiseksi keväällä 1938. Jatkosodan aikana hän siirtyi Viipurin maakunta-arkiston palvelukseen. Hän teki myös lyhyen lottakomennuksen sotasairaalassa vuonna 1944.
Arkistoalan töiden lomassa Aunola työskenteli lukuvuoden 1945-1946 matematiikan vanhempana lehtorina omassa opinahjossaan Oulun tyttölyseossa. Vuonna 1957 hän toimi Oulun maakunta-arkiston v.t. arkistonhoitajana (myöh. maakunta-arkiston johtaja). Valtionarkistoon Helsinkiin hän siirtyi vuonna 1956.
Tultuaan nimitetyksi arkistoneuvoksen virkaan Aunola toimi kansliaosaston päällikkönä eläköitymiseensä vuoteen 1980 saakka. Vuonna 1973 Valtionarkisto antoi yhteensä 10 000 todistusta, joita entiset punavangit tarvitsivat saadakseen korvausta valtiolta. Aunolan ansioksi on laskettu työrupeaman hyvä hoito. Aunola osallistui keskeisesti myös asiakirjojen mikrokuvausyhteistyön ja mikrofilmivaihtojen toteutukseen Neuvostoliiton arkistojen kanssa. Hän osallistui myös Valtionarkiston yleisluetteloiden toimitustyöhön.
Tuottelias kirjoittaja.
Aunola oli tuottelias artikkelien kirjoittaja. Hänen tekstejään julkaistiin lukuisissa historia-alan julkaisuissa. Aunola kirjoitti myös Valtionarkiston toimintaa esitteleviä artikkeleita. Hän oli Suomen Historiallisen Seuran tutkijajäsen ja Arkistoyhdistyksen kunniajäsen.
Aunola on haudattu perhehautaan Oulun hautausmaalle.
Jon Jonsson (syntynyt 1582)

Jon Jonsson oli ruotsin kuningas Kaarle IX:n kamarihenkilö, Gripsholmin linnanvouti, asetehtaan johtaja ja Arbogan pormestari. Hän syntyi 11. huhtikuuta 1582 Vissefjärdassa. Hän kuoli 1663 jälkeen.
Jonsson oli Vissefjärdan kirkkoherran poika. Isä oli Jonas Jonæ (latinaksi Jonsson) ja äiti Catarina Nilsdotter Halvhjort av Älmtaryd. Hän kävi koulua Kalmarissa noin 1589, Linköpingissä noin 1598–1599 ja Växjössä noin 1599–1600. Sitten hän palveli Kaarle IX kamarimiehenä, oli ratsastaja 1602–1604 ja linnanvouti Gripsholmin linnassa 1605. Vuonna 1605 Jon Jonssonista tuli tehtaanjohtaja Arbogan, Eskilstunan ja Närke’n aseiden työpajoissa. Vuosina 1631–1663 hän oli Arbogan kaupungin pormestari.
Jon Jonsson tunnetaan parhaiten ”retkeilykirjastaan”, muistelmistaan elämästään vuoteen 1620 asti. Sen ensimmäinen osa kertoi elämästä Kaarle IX: n palveluksessa ja mm. hänen kuvauksensa Kirkholmin taistelusta.
Hänen vaimonsa oli jahtimestarin tytär Anna ja heidän lapsillaan oli sukunimi Palmgren. Yksi hänen lapsenlapsistaan oli professori Johan Palmroth.
National Policy Institute

National Policy Institute (NPI) on yhdysvaltalainen valkoista nationalismia kannattava ajatushautomo ja lobbausjärjestö. Sen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2011 Richard B. Spencer. National Policy Institute pitää lehdistötilaisuuksia ja konferensseja Alexandriassa, Virginian osavaltiossa. Järjestön videot poistettiin videopalvelu YouTubesta vuonna 2020, kun niiden katsottiin rikkoneen palvelun vihapuhetta koskevia sääntöjä. Järjestö on tullut tunnetuksi valkoista ylivaltaa kannattavista puheistaan.
Rahoitus.
Associated Pressin mukaan järjestö keräsi 442 482 dollaria verovähennetyistä lahjoituksista vuosien 2007 ja 2012 välillä. Yhdysvaltain verohallinto Internal Revenue Service poisti NPI:n verovapaan statuksen vuonna 2017, kun järjestö oli laiminlyönyt veroilmoitusten täyttämisen.
Gert Frank

Gert Frank (15. maaliskuuta 1956 Hobro – 19. tammikuuta 2019) oli tanskalainen pyöräilijä ja olympiamitalisti.
Etupäässä ratapyöräilijänä tunnettu Frank voitti maantiepyöräilyn joukkueaika-ajon olympiapronssia Montréalissa 1976. Hän menestyi sittemmin kuuden päivän kilpailuissa. Frank kuoli 62-vuotiaana 19. tammikuuta 2019.
Eva Tammi-Salminen

Eva-Maija Tammi-Salminen (s. 12. elokuuta 1971 Tampere) on suomalainen juristi ja oikeustieteen tutkija, joka on toiminut oikeusneuvoksena eli korkeimman oikeuden jäsenenä elokuusta 2018 alkaen. Tammi-Salminen siirtyi virkaan Turun yliopistosta, jossa hän toimi siviilioikeuden professorina.
Ura.
Oikeustieteen kandidaatiksi Tammi-Salminen valmistui vuonna 1994, ja vuonna 2001 hän väitteli oikeustieteen tohtoriksi Turun yliopistosta. Hän sai väitöskirjastaan Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen Vuoden väittelijä 2001 -palkinnon.
Tammi-Salmisen tutkimus on kohdistunut siviilioikeuden ytimen muodostaviin sivullissuojakysymyksiin. Hänen tutkimuksensa painopisteitä ovat olleet vakuutusoikeus, kiinteistöoikeus sekä varallisuusoikeuden eurooppalaistuminen. Tammi-Salminen toimi Helsingin yliopiston Kansainvälisen talousoikeuden instituutissa tutkijana vuosina 1995–1998, ja vuosina 1999–2005 hän työskenteli Turun yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa assistenttina, yliassistenttina ja määräaikaisena professorina. Suomen Akatemiassa hän toimi akatemiatutkijana vuosina 2006–2007. Lapin yliopistossa hän toimi esineoikeuden professorina vuosina 2008–2016 ja Turun yliopistossa siviilioikeuden professorina vuosina 2016–2018.
Oikeusneuvoksena Tammi-Salminen aloitti elokuussa 2018, samaan aikaan rikosoikeuden professori Jussi Tapanin kanssa. Edellisen kerran professori nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi vuonna 1990, kun Juhani Wirilander aloitti oikeusneuvoksena.
Tammi-Salmisella on dosentuuri kolmessa yliopistossa: hän on siviilioikeuden dosentti Turun yliopistossa, esineoikeuden dosentti Helsingin yliopistossa ja varallisuusoikeuden dosentti Lapin yliopistossa. Hän on myös toiminut Lakimies-aikakauskirjan päätoimittajana vuosina 2014–2017.
Yksityiselämä.
Tammi-Salmisen puoliso on oikeuskansleri ja oikeustieteen professori Janne Salminen.
Kierredynamiikka

Kierredynamiikka eli "spiral dynamics" tai "kasvun pyörre" on evolutiivisen kehityksen malli, jota sovelletaan yksilöihin, organisaatioihin sekä muihin yhteisöihin. Alun perin sen kehitti Don Edward Beck ja Christopher Cowan.
Karelia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta

Karelia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta POKA on Karelia-ammattikorkeakoulun opiskelijoiden hyvinvointia edistävä yhteisö, jota ajaa muutama päivätyöntekijä sekä ennen muuta opiskelijaedustajiston äänestämä opiskelijahallitus. POKAn alaisuuteen kuuluu koulutuslinjakohtaisia opiskelijayhdistyksiä. POKA itsessään on osa isompaa Suomen opiskelijakuntien liittoa.
Tapahtumat.
POKA järjestää monenlaisia perinteeksi muodostuneita tapahtumia, kuten FAMKY-fuksiaiset, jäsenilleen vuosittain. Se myös uudistaa itseään alati, esimerkiksi koronarajoitusten aikana opintopiireillään, joissa opiskelijat suorittavat valvotusti koulutehtäviään. Lisäksi internet-presenssi löytyy monista palveluista Discordista Instagramiin ja perinteisiin e-uutiskirjeihin.
Keskeisiä tehtäviä.
Karelia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta POKA on julkisoikeudellinen yhteisö joka toimii opiskelijoiden edunvalvojana ja jonka jäseneksi voivat liittyä kaikki Karelia-ammattikorkeakoulun tutkinto-opiskelijat. Opiskelijakunnan asema on lakisääteinen.
Opiskelijakunta POKA nimeää opiskelijaedustajat ammattikorkeakoulun hallitukseen ja työryhmiin, jotta opiskelijoiden ääni tulee kuulluksi jo päätöksentekovaiheessa. POKA ajaa opiskelijoiden etua valtakunnallisesti yhteistyössä muiden opiskelijakuntien ja -järjestöjen sekä Suomen opiskelijakuntien liitto SAMOKin kanssa.
INTO-toiminta.
POKA järjestää säännöllisesti kaikille Karelian opiskelijoille avointa ja matalan kynnyksen vapaa-ajan toimintaa Into-toiminnan muodossa. Into tarjoaa mahdollisuuden tavata uusia ihmisiä myös eri aloilta hauskan ja monipuolisen tekemisen parissa. Into sisältää suunniteltua toimintaa, erilaisia aktiviteetteja sekä vapaamuotoisempaa hengailua yhteisen ajanvieton merkeissä.
Kampukset.
Toimistoja on kaksi, jotka löytyvät Niinivaaran kaupunginosasta Wärtsilä-talon sekä Tikkarinteen kampuksilta. Tiedepuistolla on niin ikään Karelian toimintaa esimerkiksi Y-Akatemian puitteissa, muttei POKAn erillistä toimistoa. Lisäksi Joensuun ulkopuolella asuvat etäjäsenet ovat oikeutettuja etuihin, kuten opiskelijakorttiin.
Alumnitoiminta.
Koulun entiset opiskelijat voivat liittyä alumnitoimintaan ja -verkostoon, joka tarjoaa myös pieniä tapahtumia.
Henrik Carl Axel Standertskjöld

Henrik Carl Axel Standertskjöld (2. kesäkuuta 1876 Hämeenlinna – 5. heinäkuuta 1951 Janakkala) oli suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies.
Standertskjöldin vanhemmat olivat insinööri Henrik Carl Gustaf August Standertskjöld ja Lovisa Charlotta Granlund ja puoliso 1905–1924 Märtha Helena von Knorring. Standertskjöld tuli ylioppilaaksi Helsingissä, suoritti ylemmän hallintotutkinnon 1899 ja harjoitti kieliopintoja Ranskassa ja Englannissa. Hän oli Vanantaan kartanon omistaja isänsä jälkeen vuodesta 1919 ja omisti tilan myös Sipoossa. Pankkiiriliike Söderhjelm &amp; Thesleffin osakas Helsingissä hän oli 1914–1934, ottaen osaa liikkeen hoitoon vuodesta 1924. 
Standertskjöld oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905.
Magyar Kupa

Magyar Kupa on Unkarin miesten jalkapalloilun cupturnaus. Sitä on pelattu vuodesta 1909 lähtien. Turnauksen historian menestynein seura on Ferencváros, joka on voittanut 24 mestaruutta.
Axel Edvard Wasastjerna

Axel Edvard Wasastjerna (17. marraskuuta 1866 Vaasa – 30. huhtikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Wasastjernan vanhemmat olivat senaattori Jakob Viktor Wasastjerna ja Wendla Helena Wilhelmina Bonsdorff ja puoliso vuodesta 1895 Agda Matilda Donner. Wasastjerna tuli ylioppilaaksi Helsingissä, valmistui filosofian kandidaatiksi 1887, molempien oikeuksien kandidaatiksi 1892 ja sai varatuomarin arvon 1895. Hän oli senaatin siviilitoimituskunnan kanslisti 1897–1902 ja lainvalmistelukunnan 
nuorempi jäsen 1899–1901 ja toimi sitten asianajajana Helsingissä.
Wasastjerna oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1904–1905.
Professori Jarl Axel Wasastjerna oli Axel Edvard Wasastjernan poika.
Valery Larbaud

Valery Larbaud (1881 Vichy, Ranska – 1957 Vichy, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, kääntäjä ja kriitikko. Hän vaikutti "La Nouvelle Revue françaisen" piirissä ja oli myös merkittävä kääntäjä. Teoksissaan hän hyödyntää omia kokemuksiaan. Hän kirjoitti matkaesseitä laajan matkustelunsa pohjalta ja myös novelli- ja runokokoelmia.
Nemzeti Bajnokság II

Nemzeti Bajnokság II tai sponsoroituna nimenä Merkantil Bank Liga on unkarin miesten jalkapallon toiseksi korkein sarjataso. Kaudella 2020–21 siinä pelasi 20 joukkuetta. Kauden päätteeksi sarjan kaksi parasta joukkuetta nousee OTP Bank Ligaan ja kolme huonointa putoaa kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle.
Štš-301 Štšuka

Štš-301 Štšuka () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Sukellusvene tilattiin ensimmäisessä viisivuotisohjelmassa Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1930 telakkanumerolla 199. Vene laskettiin vesille 1. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 11. lokakuuta 1933.
Palvelus.
Saksan aloittaessa hyökkäyksensä Neuvostoliittoon sukellusvene oli Oranienbaumissa erillisessä koulutusdivisioonassa, jonka komentajana oli N. E. Eihbaum. Komentajakapteeni I. V. Gratšovin alaisuudessa alus lähti 21. heinäkuuta 1941 Oranienbaumista Kronstadtin ja Kundan kautta Tallinnaan, jonne saavuttiin seuraavana päivänä. 
Sukellusvene lähti 10. elokuuta Tallinnasta ensimmäiselle sotaretkelleen Tukholman saariston edustalle. Seuraavana päivänä alus oli Ristnan majakalla ja saapui 12. elokuuta kello 22.30 toiminta-alueelleen, missä veneen tähystäjä havaitsi 17. elokuuta saattueen. Valmistauduttaessa hyökkäykseen alukseen pääsi neljä tonnia vettä, mikä esti pituussuuntaisen vakauttamisen ja siten tähtäämisen ja torpedojen laukaisun.
Seuraavana päivänä havaittiin etelään kohti Gotlantia kulkenut Ruotsin merivoimien hävittäjä "HMS Göteborg", mutta sitä vastaan ei hyökätty. Uusi saattue havaittiin 19. elokuuta, mutta myös saattueen aluksilta havaittiin pinnalla ollut sukellusvene. Vene teki sukelluksen hävittäjien pudottaessa tuloksetta pari syvyyspommia. Veneen palatessa pintaan havaittiin hävittäjä ja rahtialus, jota kohti laukaistiin tuloksetta kaksi torpedoa.
Alus teki 23. elokuuta seuraavan epäonnistuneen hyökkäyksen saattuetta vastaan, minkä se toisti seuraavana päivänä hyökkäyksen ilman tulosta. Vene sai yöllä 26.-27. elokuuta käskyn palata Tallinnaan, jonne se saapui illalla 28. elokuuta. Alus lähti Tallinnasta vielä samana iltana ensimmäisessä evakuointisaattueessa.
Pelastusalus "Neptunin" vanavedessä matkannut alus joutui ilmahyökkäykseen, ajoi miinaan ja upposi. Paikalle saapuneiden hinaajan ja vartioveneen miehistöt pelastivat uponneen sukellusveneen päällikön ja kolmetoista miehistönjäsentä. Pelastetut siirrettiin "Vironiaan", joka osui upposi osuttuaan miinaan. Vartioveneen miehistö pelasti sukellusveneen päällikön ja yhden miehistönjäsenen kuljettaen heidät rahtialus "Kazahstaniin", johon osui ilmahyökkäyksessä kaksi pommia. Pommien räjähtäessä sukellusveneen päällikkö lensi mereen, mistä hänet pelasti vartiovene. Päällikkö laskettiin maihin Suursaaressa. Sukellusveneen muusta miehistöstä pelastui ainoastaan yksi muiden saadessa surmansa.
Sukellusveneen hylkyä ei ole löydetty, mutta oletettavasti se on Jumindan alueella.
Ring Lardner

Ringgold (Ring) Wilmer Lardner (1885 Niles, Michigan, Yhdysvallat – 1933 East Hampton, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Lardner keskeytti tekniikan alan opinnot ja teki sekalaisia töitä vuoteen 1905, jolloin hän aloitti toimittajana "South Bend Timesissa" ja pian urheilutoimittajana Chicagossa. Hän kirjoitti novelleja, joita on julkaistu kokoelmina, ja myöhemmin myös romaaneja ja omaelämäkerraksi nimetyn kuvitteellisen teoksen "The story of a Wonder Man" sekä näytelmiä, esimerkiksi "June Moonin" yhdessä George S. Kaufmanin kanssa..
Lardnerin poika oli Hollywoodin kymmenikköön kuulunut Ring Lardner Jr..
Johan Osvald Wasastjerna

Johan (Johannes, Hannes) Osvald (Oswald) Wasastjerna (5. marraskuuta 1861 Hausjärvi – 23. toukokuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja ja valtiopäivämies.
Wasastjernam vanhemmat olivat pankinjohtaja Evert Wasastjerna ja Matilda Wilhelmina Barck ja puoliso vuodesta 1894 vapaaherratr Johanna Wilhelmina Adelaide Wrede. Wasastjerna tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1879 ja valmistui filosofian maisteriksi 1882 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1891. Hän oli ensin Turun Osakepankin johtaja vuodesta 1896 ja sitten Yhdyspankin johtajia ja Pohjoismaiden Yhdyspankin keskusjohtokunnan jäsen, pankin toimitusjohtajan varamies hän oli 1908–1931 ja hallintoneuvoston puheenjohtaja vuodesta 1931. 
Wasastjerna oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905. Wasastjerna oli Turun kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsenenä ja hän toimi valtuuston valmisteluvaliokunnan jäsenenä ja rahavaliokunnan puheenjohtajana. Hän edusti Suomen valtiota finanssikonferenssissa Brysselissä 1920 ja toimi asiantuntijana Genuan konferenssissa 1922. Lisäksi Wasastjerna oli Helsingin pörssikomitean puheenjohtajana vuodesta 1919 alkaen ja Suomen Luotonantajayhdistyksen hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1918 alkaen.
Pikarelli

Pikarelli ("Spicara smaris") tai pikkupikarelli on hammasahveniin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Atlantin itäosista, Välimerestä ja Mustastamerestä.
Koko ja ulkonäkö.
Pikarelli voi kasvaa suurimmillaan noin 20 cm pitkäksi ja koiraat ovat naaraita suurempia. Ruumiinmuodoltaan laji on hoikka ja pitkänomainen. Lajin selkäevä on pitkä ja pyrstöevä haarautunut. Pikarelli on väritykseltään selästään ruskea ja kyljistään hopeanharmaa. Kyljessä on musta täplä. Lisääntymisaikana koiraan ruumiissa ja evissä on sinisiä täpliä.
Levinneisyys ja elintavat.
Pikarellia tavataan tavataan Atlantista Portugalista etelään Mauritaniaan ja Kanariansaarille, koko Välimeren alueelta sekä Mustastamerestä. Se elää 10–300 metrin syvyydessä muta- tai hiekkapohjaisilla alueilla, joissa kasvaa "Posidonia"-suvun meriheiniä. Kala liikkuu parvissa lisääntymisaikaa lukuun ottamatta ja syö äyriäisiä, nilväisiä ja kalojen poikasia. Pikarellin lisääntymisaika on helmikuulta toukokuulle ja se kutee hiekkapohjaan. Koiras vartioi munia. Pikkupikarelli voi vaihtaa sukupuoltaan naaraasta koiraaksi.
Pikarellia kalastetaan muun muassa verkoilla ja trooleilla. Se on paikallisesti hyvin merkittävä ruokakala.
Azorientähkiötoppo

Azorientähkiötoppo ("Rostraria azorica") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, tähkiötoppojen ("Rostraria") sukuun kuuluva kasvilaji. Azorientähkiötoppo muistuttaa harjatähkiötoppoa ("Rostraria cristata").
Azorientähkiötoppo on yksivuotinen, mätästävä heinälaji, joka voi kasvaa 2,5–18 cm korkeaksi. Lehtilavat ovat 2–11 cm pitkiä ja 1,5–3 mm leveitä sekä tasapintaisia. Kieleke on kalvomainen ja 0,5–1,5 mm pitkä. Kukintona oleva röyhy on kapeanpuikea, 1,5–8 cm pitkä ja halkaisijaltaan 0,3–0,9 cm. Tähkylät ovat 5,5–9 mm pitkiä, 2–5 mm leveitä ja niissä on kolmesta kahdeksaan kukkaa. Tähkylöiden kaleet ovat keskenään erinäköiset. Ulkokale on kapeansoikea, 3–6,5 mm pitkä ja kaksi- tai kolmisuoninen. Sisäkale on soikea, 4–7 mm pitkä ja yleensä viisisuoninen, joskus nelisuoninen. Ulkohelve on soikea, 5–6 mm pitkä ja viisisuoninen. Ulkohelpeessä on 2,25–4 mm pitkä vihne. Sisähelve on kaksisuoninen ja pituudeltaan kolme neljäsosaa ulkohelpeen pituudesta tai lähes yhtä pitkä kuin ulkohelve. Heteitä on kolme ja ponnet ovat 0,9–1,6 mm pitkiä.
Azorientähkiötoppo kasvaa merenrannan kallioilla ja hiekkaisilla kasvupaikoilla, valleilla sekä teiden varsilla merenpinnan tasosta aina noin 180 metrin korkeuteen asti. Laji kasvaa yleensä lähellä merta sekä usein yhdessä azorienhaprakauran ("Gaudinia coarctata") kanssa. Azorientähkiötoppo tunnetaan ainoastaan Azoreihin kuuluvalta Santa Marian saarelta, jossa se on paikallisesti yleinen.
Edward (Kentin herttua)

Kentin herttua, prinssi Edward (Edward George Nicholas Paul Patrick, s. 9. lokakuuta 1935 Belgravia, Lontoo) on Britannian kuninkaallisen perheen jäsen ja kuningas Yrjö V:n lapsenlapsi.
Hänen isänsä prinssi George, Kentin herttua oli kuningas Yrjö VI:n veli, joten kuningatar Elisabet II oli hänen serkkunsa. Hänen äitinsä prinsessa Marina oli maanpakoon joutuneen Kreikan kuningashuoneen jäsen, jota kautta Elisabet II:n puoliso prinssi Philip oli hänen äitinsä serkku.
Prinssi Edward sai Kentin herttuan arvon isänsä prinssi Georgen kuoltua lento-onnettomuudessa vuonna 1942, jolloin prinssi Edward oli kuusivuotias. Prinssi Edward on edustanut kuningashuonetta ja serkkuaan kuningatar Elisabetia useissa tilaisuuksissa. Hän on toiminut yli 140 hyväntekeväisyysorganisaatiossa. Suurelle yleisölle prinssi Edward on tullut tunnetuksi vuosittaisen Wimbledonin tennisturnauksen yhteydessä, jossa hän on luovuttanut voittajille ensipalkinnon, sillä hän on toiminut Britannian tennis- ja krokettiliiton puheenjohtajana ja siinä roolissa kilpailujen suojelijana. Vuosina 1971–2000 hän oli myös Englannin jalkapalloliiton puheenjohtajana. Prinssi Edwardin rooli kuningatar Elisabetin rinnalla erilaisissa edustustehtävissä on lisääntynyt Elisabetin puolison prinssi Philipin poismenon jälkeen.
Suomalaisille prinssi Edward tuli tunnetuksi Helsingin vuoden 1952 kesäolympialaisten aikaan, kun hän vieraili 16-vuotiaana yhdessä äitinsä serkun, kuningatar Elisabetin puolison prinssi Philipin kanssa seuraamassa kisoja. Myöhemmin prinssi Edward vieraili Suomessa lokakuussa 1989 kolmipäiväisellä vierailulla Helsingissä ja Tampereella Englannin ulkomaankauppakamarin varapuheenjohtajan ominaisuudessa.
Edward osallistui vuonna 2023.
Ura Britannian armeijassa.
Prinssi Edward suuntautui sotilasuralle. Hän valmistui Sandhurstin kuninkaallisesta sotakorkeakoulusta vuonna 1955. Vuonna 1961 hänet ylennettiin kapteeniksi. Vuosina 1962–1963 hän palveli Hongkongissa. Hänet ylennettiin majuriksi joulukuussa 1967. Sen jälkeen hän palveli rykmentin komentajana Kyproksella osana YK:n joukkoja. Prinssi Edward palveli 1970-luvun alkupuoliskolla rykmenttinsä kanssa Pohjois-Irlannissa. Kesäkuussa 1973 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Eläkkeelle armeijasta hän jäi keväällä 1976. Myöhemmin hänet ylennettiin kesäkuussa 1983 kenraalimajuriksi ja kesäkuussa 1993 sotamarsalkaksi.
Perhe.
Prinssi Edward meni naimisiin englantilaiseen aatelissukuun kuuluvan Katharine Lucy Mary Worsleyin kanssa vuonna 1961. Heillä on kolme lasta. Esikoinen kreivi George Windsor syntyi vuonna 1962, vuonna 1964 syntyi tytär, lady Helen Taylor, ja vuonna 1970 lordi Nicholas Windsor.
Pavel Berman

Pavel Berman (; s. 1970 Moskova) on venäläissyntyinen viulisti ja kapellimestari.
Berman on Lazar Bermanin poika. Hän opiskeli Moskovan Tšaikovski-konservatoriossa ja lähti vuonna 1992 jatkamaan opiskelua Dorothy DeLayn johdolla New Yorkin Juilliard Schoolissa. Hän sai opetusta myös Isaac Sterniltä. Vuonna 1987 Berman sai toisen palkinnon Genovan Paganini-kilpailussa ja vuonna 1990 ensipalkinnon sekä kultamitalin Indianapolisin kansainvälisessä viulukilpailussa.
Berman teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä 7-vuotiaana. Hän on esiintynyt muun muassa Carnegie Hallissa, Théâtre des Champs-Élyséesissä, Salle Gaveaussa, Herkulessaalissa, Auditorio Nacional de Músicassa, Tokion Bunka Kaikanissa, La Scalassa ja Brysselin Palais des beaux-artsissa. Vuonna 1998 Berman perusti Kaunasin kamariorkesterin, josta sittemmin tuli sinfoniaorkesteri. Hän toimi Kaunasin sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana vuoteen 2006. Hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet Lazar Berman, András Schiff, Bruno Canino, Aleksandr Rudin, Daniel Müller-Schott, Eliahu Inbal, Daniel Oren, Shlomo Mintz, Alban Gerhardt, Donald Weilerstein, Raymond Leppard, Vardan Mamikonian ja Anne Epperson.
Berman on opettanut Luganossa ja Biellassa. Mestarikursseja hän on pitänyt muun muassa Shanghain musiikkikonservatoriossa ja Livornon musiikkifestivaalilla. Lisäksi Berman on tullut kutsutuksi lukuisten kansainvälisten kilpailujen tuomaristoihin.
Alf Larsen

Alf Larsen (22. heinäkuuta 1885 Tjøme, Norja – 12. joulukuuta 1967 Tjøme, Norja) oli norjalainen runoilija. Hänen nuoruustuotantoaan leimaa masennus ja elämäänkyllästyminen, mutta myöhemmässä tuotannossa hän on valoisampi. Runojen lisäksi hän kirjoitti esseitä.
Marianne Larsen

Marianne Larsen (s. 1951 Kalundborg, Tanska) on tanskalainen runoilija. Hänen esikoiskokoelmansa "Konsentrationer" ilmestyi 1971. Alkutuotanto sisältää kielellisiä kokeiluja, mutta myöhemmin hän on kirjoittanut kantaa ottavaa runoutta, jossa hän arvostelee sorron eri muotoja.
Larimo

Larimo on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Štš-302 Okun

Štš-302 Okun oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Sukellusvene tilattiin ensimmäisessä viisivuotisohjelmassa Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1930 telakkanumerolla 200. Vene laskettiin vesille 6. marraskuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 11. lokakuuta 1933.
Palvelus.
Alus upposi osuttuaan miinaan 13. lokakuuta 1942.
Sammalkorpi

Sammalkorpi on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Štš-303 Jorš

Štš-303 Jorš oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Sukellusvene tilattiin ensimmäisessä viisivuotisohjelmassa Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1930 telakkanumerolla 201. Vene laskettiin vesille 6. marraskuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 15. marraskuuta 1933.
Palvelus.
Alus myytiin 1958 romutettavaksi.
BMW Strahlbomber I

BMW Strahlbomber I oli toisen maailmansodan aikana kehitetty suunnitteluasteelle jäänyt saksalainen suihkupommikone. Projektin tarkoituksena oli demonstroida BMW:n suihkumoottorien toimivuutta pommikoneissa.
Suunnittelu ja kehitys.
BMW:llä oli ollut vaikeuksia oman suihkumoottorinsa suunnittelussa ja töiden venyessä pitkälle sotavuosiin oli lentokonevalmistajien kiinnostus ehtinyt siirtyä muihin moottorivaihtoehtoihin. Kiinnostuksen herättämiseksi oli BMW marraskuussa vuonna 1944 pienenä mainoskampanjana suunnitellut neljä eri suihkuhävittäjämallia joihin he uskoivat BMW:n valmistamien 003- ja 018 turbojettiensä hyvin soveltuvan. Näiden yhteydessä suunniteltiin myös neljä eri pommikonemallia, joilla pyrittiin ilmaisemaan BMW:n moottorien soveltuvuutta pommikoneisiin.
Yksi näistä neljästä pommikonemallista oli BMW Strahlbomber I, joka käytti voimanlähteenään kuutta BMW 003 turbojettiä. Kaksi niistä sijaitsi ohjaamon alapuolella rungon molemmin puolin ja loput neljä pareittain molemmissa siivissä yhtenäsillä ilmanottoaukoilla. Kone oli muodoltansa juurikin pyrstötön, mutta sen rungon takaosaan asennettiin sivuvakaaja takaamaan riittävä vertikaalinen vakaus. Koneessa oli paineistettu kaksipaikkainen ohjaamo, joka sijaitsi rungon etuosassa, ja se oli aseistettu kahdella perään asennetulla kiinteällä konetykillä. Koneen pommilasti olisi suurimmillaan ollut 5000kg. Projekti ei koskaan edennyt suunnitteluvaihetta pidemmälle.
Maailmankisat 1975

Kahdeksannet Maailmankisat järjestettiin vuonna 1975 Helsingissä 25.–26. kesäkuuta. Kilpailupaikkana oli Olympiastadion. Kansainväliset yleisurheilukilpailut olivat Helsingin Kisa-Veikkojen järjestämät. 
Naiset.
Kisojen parhaalle urheilijalle jaettava Timo Sarpanevan suunnitteleman kiertopalkinnon sai 3 000 metrin estejuoksija Bronislaw Malinowski, joka teki lajissa "melkein" maailmanennätyksen. Edellisenä iltana Tukholmassa juoksi Ruotsin Anders Gärderud uuden ME:n ja Malinoskin aika oli alle aiemmin ME:n, mutta päivää liian myöhässä. Malinowski sai itselleen palkinnosta 30 cm:n suuruisen pienoisveistoksen näköiskappaleen.
Silkkimaruna

Silkkimaruna ("Artemisia pontica") on marunoihin kuuluva monivuotinen ruohovartinen kasvi. Se on peräisin kaakkois-Euroopasta (lajinimi "pontica" viittaa Pontoksen alueeseen Mustanmeren etelärannikolla ), mutta on levinnyt halki Euraasian, Ranskasta aina Xinjiangiin. Sitä löytyy luonnosta myös Pohjois-Amerikan koillisosissa. Sitä kutsutaan monessa eurooppalaisessa kielessä myös "roomalaiseksi koiruohoksi".
Silkkimaruna on pienempi kooltaan ja lehdiltään kuin koiruoho. Se kasvaa 40–70 cm korkuiseksi; lehdet ovat harmaanvihreitä, hienojakoisia ja tuoksuvia. Kukat ovat pieniä ja kellertäviä.
Silkkimarunasta saatava eteerinen öljy sisältää mm. kamferia, eukalyptolia, tujonia ja borneolia. Sen sanotaan olevan vähemmän karvas kuin koiruohon. Silkkimaruna on nykyään vermutin tärkein mauste, ja korvasi koiruohon 1900-luvun alussa. Sitä kasvatetaan kaupallisesti Espanjassa ja Latviassa. Se on suurina määrinä syötynä myrkyllinen.
Tommy Troelsen

Tommy Brian Troelsen (10. heinäkuuta 1940 Nykøbing Mors – 8. maaliskuuta 2021) oli tanskalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja sekä televisioesiintyjä.
Troelsen saavutti pelaajana Tanskan miesten maajoukkueessa olympiahopeaa Roomassa 1960, missä maa hävisi loppuottelussa Jugoslavialle. Yhteensä Troelsen pelasi maajoukkueessa vuosien 1959–1968 aikana 16 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Seuratasolla Troelsen edusti koko uransa Vejle Boldklubia jossa voitti Tanskan mestaruuden vuonna 1958 ja Tanskan cup-mestaruuden vuosina 1958 ja 1959. Urallaan Troelsen myös valmensi Tanskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkuetta. Hän oli maassaan tunnettu televisiokasvo urheilulähetyksissä sekä omassa talk show’ssaan. Troelsen kuoli sairastettuaan pitkään 80-vuotiaana 8. maaliskuuta 2021.
Tuula Källström-Nikkonen

Tuula Källström-Nikkonen (o.s. Källström, 20. syyskuuta 1944 Kiikka – 18. lokakuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija, repetiittori ja koreografi. Hän syntyi vanhempiensa evakkomatkalla Kiikassa ja asettui sen jälkeen perheensä kanssa Helsinkiin. Hän avioitui vuonna 1969 oopperalaulaja Harri Nikkosen kanssa. Källström-Nikkonen aloitti balettiopinnot 6-vuotiaana Suomen Kansallisoopperan balettikoulussa opettajinaan Alexander Saxelin, Iris Salin sekä myöhemmin Marita Ståhlberg, Sonja Tammela sekä pedagogivierailijoita Neuvostoliitosta. 16-vuotiaana hän sai oppilassopimuskiinnityksen ja pian sen jälkeen vakituisen tanssijasopimuksen Suomen Kansallisbalettiin.
Källström-Nikkonen teki urallaan erityisesti karakterirooleja, koomisia tehtäviä sekä voimakkaita sensuelleja naisrooleja, kuten Bianca baletissa "Otello", äiti baletissa "Tumma", herttarouva baletissa "Korttipeli", Velma musikaalissa "West Side Story" sekä kurtisaani baletissa "Spartacus". Lisäksi hänellä oli tehtäviä "Joutsenlammessa", "Coppeliassa", "Etudessa", "Prinsessa Ruususessa", "Esmeraldassa", "Gisellessä" sekä monissa muissa klassikkoteoksissa". 
1970- ja 1980-luvuilla Källström-Nikkonen teki useita koreografioita, kuten "Uni" (1970) säveltäjä Einar Englundin musiikkiin, "Me kaksi" Erkki Melartinin musiikkiin, "Kadonneen miehen päiväkirja" (1975) Leoš Janáčekin musiikkiin sekä "Ruma ankanpoikanen" (1984) Tauno Marttisen musiikkiin.
Vuonna 1971 Källström-Nikkonen siirtyi Suomen Kansallisbaletin repetiittoriksi ja jäi sieltä eläkkeelle vuonna 1987.
Staffan Larsson

Axel Staffan Larsson (2. elokuuta 1927 Gäddede, Ruotsi – 8. lokakuuta 1994 Uppsala, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija ja kriitikko.
Larssonin isä oli kirkkoherra. Larsson opiskeli Göteborgin korkeakoulussa 1945–1947 ja vuodesta 1948 Uppsalassa, jossa hän myös asui kuolemaansa saakka. Hän oli Ruotsin 1950-luvun lyyrikoista merkittävimpiä. Larssonin ensimmäiset kokoelmat esikoiskokoelmasta "Gallerrumista" (1948) alkaen olivat tummia, ja niissä oli pahuus läsnä jatkuvasti. Myöhemmät runot ovat tiiviimpiä, ja niissä on muun muassa lapsuuden kuvia ja aiheita antiikista.
Bruno Canino

Bruno Canino (s. 30. joulukuuta 1935 Napoli) on italialainen pianisti ja säveltäjä.
Canino aloitti pianonsoiton opintonsa Napolissa Vincenzo Vitalen johdolla ja jatkoi niitä Milanon konservatoriossa opettajinaan Enzo Calace sekä Bruno Bettinelli. Hänet palkittiin Kansainvälisessä Ferruccio Busoni -pianokilpailussa Bolzanossa vuosina 1956 ja 1958. Canino on kiertänyt solistina ja kamarimuusikkona Euroopassa, Japanissa, Kiinassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Etelä-Amerikassa. Caninon yhteistyökumppaneiden joukossa ovat olleet jousisoittajat Itzhak Perlman, Lynn Harrell, Salvatore Accardo, Viktoria Mullova ja Uto Ughi. Hän aloitti 1950-luvulla esiintymisen pianoduona Antonio Ballistan kanssa ja on toiminut Trio di Milanon pianistina. 
Canino on työskennellyt monien modernin ohjelmiston säveltäjien kanssa. Hän on usein kantaesittänyt heidän teoksiaan ja saanut heiltä itselleen omistettuja teoksia. Säveltäjiin ovat kuuluneet Davide Anzaghi, Luciano Berio, Pierre Boulez, Sylvano Bussotti, Franco Donatoni, Mauricio Kagel, Rolf Liebermann, György Ligeti, Bruno Maderna, Luigi Nono, Karlheinz Stockhausen, Wolfgang Rihm ja Iannis Xenakis. Canino on itse säveltänyt pianolle soolo- ja kamariteoksia. Hän opetti pianonsoittoa entisessä opinahjossaan, Milanon konservatoriossa. Lisäksi hän on tehnyt opetustyötä Bernissä ja pitänyt kansainvälisesti piano- sekä kamarimusiikkikursseja. Canino on istunut monien kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa. Vuosina 1999–2001 hän toimi Venetsian biennaalin musiikkisektion johdossa.
Canino on levyttänyt muun muassa Alfredo Casellan ja Claude Debussyn kokonaispianotuotannot sekä Johann Sebastian Bachin "Goldberg-muunnelmat". Hän sai Viktoria Mullovan kanssa Edison-musiikkipalkinnon Sergei Prokofjevin, Maurice Ravelin ja Igor Stravinskyn teosten levytyksellä. Vuonna 1997 Caninolta julkaistiin kirja "Vademecum for a Chamber Pianist".
P-luokka (sukellusvene, Neuvostoliitto)

Pravda- tai P-luokka oli Neuvostoliiton laivaston kolmen sukellusveneen muodostama alusluokka.
Latinos

Latinos () tai Latinus (lat.) voi viitata seuraaviin:
Latinos (grammaatikko)

Latinos (, ; 300/200-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hän kirjoitti kuusi kirjaa käsittäneen teoksen "Niistä jotka eivät ole Menandroksen omia" (), joka käsitteli komediakirjailija Menandroksen muiden teoksista viemiä kohtia, toisin sanoen hänen harjoittamaansa plagiarismia. Latinoksen ajoitusta ei tunneta, mutta aiheestaan päätellen hän on elänyt aikaisintaan 300/200-lukujen eaa. taitteessa.
Lynkeus (tragediakirjailija)

Lynkeus (, ; 1. vuosisata eaa./jaa.) oli antiikin kreikkalainen tragediakirjailija. Hän oli Propertiuksen aikalainen, mikä tiedetään siitä, että tämä valitti Lynkeuksen voittaneen hänen rakastajattarensa huomion puoleensa. Lynkeus vaikuttaa kirjoittaneen tragedian, joka kertoi seitsemän sotaretkestä Thebaa vastaan.
Lynkeus Samoslainen

Lynkeus Samoslainen (, ; 300–200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen komediakirjailija ja grammaatikko, joka oli kotoisin Samokselta.
Lynkeus oli historioitsija Duriksen veli ja filosofi Theofrastoksen oppilas, ja Menandroksen aikalainen ja haastaja komediarunouden alalla. Hän eli vielä Menandroksen kuoleman jälkeenkin ja kirjoitti tästä teoksen. Lynkeus vaikuttaa olleen merkittävämpi grammaatikkona ja historioitsijana kuin näytelmäkirjailijana. Tämä voidaan päätellä hänen kirjoittamikseen mainittujen teosten nimistä, joita tunnetaan Athenaiokselta; näitä olivat:
Marcellinus (biografi)

Marcellinus (n. 300–500-luku?) oli antiikin roomalainen kirjailija, joka kirjoitti historioitsija Thukydideen elämäkerran "Thukydideen elämä". Hänestä itsestään ei tiedetä muutoin mitään.
Marcellinuksen ja hänen teoksensa ajoitusta ei tunneta kovin hyvin. Teoksessa olevien kirjallisten viittausten perusteella sitä ei ole kirjoitettu ainakaan ennen 100-lukua. Käytetyn terminologian perusteella ainakin tekstin nykyinen muoto on vasta 500-luvulta. ”Marcellinus” oli hyvin yleinen nimi myöhäisantiikin aikana, ja siitä voi päätellä vain vähän. Erään ehdotuksen mukaan kyseinen Marcellinus olisi sama kuin se Marcellinus, joka kokosi skolioita 100-luvulla eläneen Hermogenes Tarsoslaisen retoriikan alan teoksesta "Oikeudellisista kysymyksistä" ("Peri tōn staseōn"). Tällöin hän olisi elänyt 300- tai 400-luvulla.
"Thukydideen elämä" on mukana joissakin Thukydideen "Peloponnesolaissodan" antiikin aikaisissa kommentaareissa, ja se on myös painettu joihinkin teoksen laitoksiin. Elämäkerran otsikon mukaan se oli koottu Thukydideen teoksen skolioista. Tämän vuoksi se on sekalainen kokoelma aineistoa ja sisältää myös ristiriitaisuuksia. Teos vaikuttaa olleen tarkoitettu johdannoksi "Peloponnesolaissotaan" käytettäväksi retoriikkakouluissa. Koska kirjoittaja eli niin pitkään Thukydideen itsensä jälkeen, hänen elämäkertaansa tulee lukea kriittisesti.