tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nauhaparatiisiharakka

Nauhaparatiisiharakka ("Astrapia mayeri") on Papua-Uudessa-Guineassa tavattava paratiisilintuihin kuuluva varpuslintu. IUCN luokittelee nauhaparatiisiharakan elinvoimaiseksi lajiksi.
Lajin nimeäminen.
Nauhaparatiisiharakka on yksi viimeisimmistä omaksi lajikseen kuvatuista paratiisilinnuista. Ensimmäinen maininta linnusta on vuodelta 1936 kirjasta nimeltään "Papuan Wonderland". Selostus lajista oli kuitenkin lyhyt eikä lajia pidetty sen perusteella omanaan. Vuonna 1938 australialainen lintutieteilijä Fred Shaw Mayer lähetti kaksi koiraslinnun pyrstösulkaa British Museum of Natural Historyyn ja laji nimettiin hänen mukaansa vuonna 1939.
Koko ja ulkonäkö.
Nauhaparatiisiharakka on kooltaan 25–32 cm pitkä, koiraiden ollessa naaraita kookkaampia. Koiraan selkä on väritykseltään musta ja hohtaa pronssin tai vihreän värisenä. Pää, kurkku ja rinnan yläosa ovat väriltään hohtavan vihreät ja kurkussa ja rinnassa on myös violetti vivahde. Koiraan posket ja pään takaosa ovat väritykseltään hohtavan violetit. Nauhaparatiisiharakkakoiraan pyrstö on hyvin pitkä, jopa 90 cm. Pyrstö on musta lukuun ottamatta kahta pisintä keskimmäistä pyrstösulkaa, jotka ovat valkoiset ja mustakärkiset. Naaras on väriltään vaatimattomampi. Selkä on sinimusta ja muuttuu ruskeanmustaksi perässä. Pää on vihertävänhohtavan musta ja rinta on ruskea ja voimakkaasti mustan raidoittama. Siivet ovat ruskeat. Myös naaraiden pyrstösulat ovat pitkät, mutta koiraan pyrstö on huomattavasti pidempi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Nauhaparatiisiharakka elää Papua-Uuden-Guinean keskiosissa Strickland River-joelta Mount Hagenin ja Mount Giluwen läheisyyteen. Linnun elinympäristöä ovat vuoristometsät, jotka sijaitsevat 2 200–3 400 metrin korkeudella merenpinnasta. Laji tulee toimeen myös hakatuissa metsissä, vaikka laajat hakkuut ovatkin uhka kannalle. Suurin uhka on lajin metsästys sen värikkäiden höyhenten vuoksi.
Elintavat ja ravinto.
Nauhaparatiisiharakkakoirailla voi olla useita naaraita ja koirailla on perinteisiä esiintymisalueita. Koiraat esittelevät naaraille höyhenpukuaan ja houkuttelevat naaraita heiluttelemalla pyrstöään ja siipiään. Pesimäkausi kestää toukokuusta maaliskuulle. Ainoastaan naaras rakentaa kuppimaisen pesän ja munii yhdestä kahteen munaa. Naaras hautoo munia kolmisen viikkoa. Koiras ei osallistu hautomiseen eikä poikasten ruokkimiseen.
Nauhaparatiisiharakan ravinto koostuu pääasiassa hedelmistä ja siemenistä. Laji voi syödä myös selkärangattomia ja pieniä selkärankaisia eläimiä, kuten sammakoita tai liskoja.
Uudenseelanninunkarilaiset

Uudenseelanninunkarilaiset ovat Uudessa-Seelannissa asuvia unkarilaisia tai heidän jälkeläisiään. Uudessa-Seelannissa heitä on arviolta yhteensä 1 476. He puhuvat äidinkielinään englantia ja unkaria. Vuonna 2001 itseään unkarilaisena piti 894 henkilöä, 1 191 henkilöä puhui unkaria ja 987 henkilöä oli syntynyt Unkarissa.
Historiaa.
1800-luku.
Ensimmäiset unkarilaiset saapuivat Uuteen-Seelantiin 1840- ja 1850-luvuilla etupäässä vuonna 1848 tapahtuneen kansannousun seurauksena, mutta useimmat eivät jääneet maahan pysyvästi. 1860-luvulla Otagossa tapahtuneeseen kultaryntäykseen osallistui Unkarista pieniä ryhmiä. Eräs saapuneista, lakimies Zsigmond Vékey, tuli sanomalehtimieheksi "Otago Daily Times" -sanomalehteen. Myöhemmin hän palasi takaisin Unkariin. Ensimmäiset pystyvät emigrantit saapuivat Uuteen-Seelantiin vuosina 1872–1876.
1900-luku.
Vuonna 1909 Southlandin Tuatapereen saapui Csongrádista kotoisin oleva István Rácz. Hän kehui Unkariin lähettämissään kirjeissä maan tarjoamia mahdollisuuksia, ja sen seurauksena 1911 vielä kolme perhettä (Szivák, Kókay ja Kollát) seurasi häntä. Seuraavien kahden vuosikymmenen aikana vielä noin 100 perhettä tuli Csongrádista Tuatapereen.
Muutamista heidän jälkeläisistään on tullut tunnettuja; esimerkiksi István Kókayn pojasta, Stephen Kokaysta on tullut Wallacen läänin edustaja ja Mike Raczista on tullut Guinnessin ennätyksen haltija.
Ennen toista maailmansotaa Uuteen-Seelantiin saapui 55 unkarilaista maahanmuuttajaa. Pian sodan päätyttyä heitä saapui 62. 1950-luvun alkuun mennessä unkarilaisia tuli 136 lisää. Suurin evakkoryhmä, tarkalleen ottaen 1 099 henkilöä, saapui vuoden 1956 vallankumouksen jälkeen. He asettuivat asumaan Aucklandiin, Wellingtoniin ja Christchurchiin. 1970-lukuun mennessä vielä noin 290 henkilöä muutti Uuteen-Seelantiin.
Dutty Rock

Dutty Rock on dancehall-artisti Sean Paulin toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 24. syyskuuta 2002.
Taustatietoa.
Albumi menestyi paljon paremmin kuin Paulin edellinen albumi "Stage One". "Dutty Rock" sijoittui Billboard 200 -listan 9. sijalle ja Britannian albumilistan 2. sijalle. Albumi sisältää myös Paulin listaykköshitit ”Get Busy” ja ”Baby Boy” (feat. Beyoncé). Albumin muut singlet olivat ”Gimme the Light”, ”Like Glue” ja ”I’m Still in Love with You”. Albumin kaikki singlet sijoittuivat vähintään kuuden parhaan joukkoon Britannian singlelistalla. Albumia myytiin ensimmäisellä viikolla 65 000 kappaletta, ja kaikkiaan sitä on myyty 6 miljoonaa kappaletta. Paul sai "Dutty Rockista" myös parhaan reggae-albumin Grammy-palkinnon.
Safonovo

Safonovo () on kaupunki Venäjällä Smolenskin alueella. Se sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Vopets-joen varrella 102 kilometriä Smolenskista koilliseen. Kaupunki on Safonovon piirin keskus. Kaupungissa asui 46 116 henkeä (vuonna 2010).
Kaupungin kautta kulkee Moskovan ja Smolenskin välinen rautatie, jonka radan asema sijaitsee keskustan eteläpuolella. Vain kolme kilometriä keskustan pohjoispuolitse kulkeva valtatie M1 ("Belarus") tuo nopean maantieyhteyden niin pääkaupunki Moskovaan, alueen pääkaupunkiin Smolenskiin kuin naapurimaahan Valko-Venäjällekin.
Safonovo on saanut alkunsa samannimisen kylän paikalle syntyneestä rautatieaseman taajamasta. Myöhemmin sen talous perustui lähistöllä sijaitsevien ruskohiiliesiintymien hyödyntämiseen. Vuonna 1952 Safonovosta tuli kaupunki. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa on mm. kone- ja laite- sekä muoviteollisuutta.
Matti Särkkä

Matti Juhani Särkkä (s. 23. marraskuuta 1940 Jyväskylä) on Turussa asuva suomalainen kuvataiteilija ja kirjailija.
Särkkä perusti yhdessä Vesa Niinikankaan kanssa 1999 Turkuun runouteen ja matkakirjoihin erikoistuneen pienkustantamon Enostone mutta luopui kustantamon osakkuudesta 2002 ja on sen jälkeen ollut vapaa kirjailija. Toimi myös Kaarinan kansalaisopistossa luovan kirjoittamisen ohjaajana vuosina 2004 - 2013.
Žizdra

Žizdra () on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan sivujoen Žizdran rannalla 180 kilometriä Kalugasta lounaaseen. Kaupunki on Žizdran piirin keskus. Asukkaita on 5 900 henkeä (vuonna 2008).
Kaupunki on perustettu vuonna 1777. 1700–1800-luvuilla se oli puutavarakaupan keskus. Lähistöltä louhittiin rautamalmia, kivihiiltä ja tulenkestävää savea. Toisessa maailmansodassa saksalaiset hävittivät kaupungin täydellisesti. Nykyään siellä on puunjalostuslaitoksia, meijeri ja viinatehdas. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo. Sieltä on kotoisin kosmonautti Aleksei Jelisejev.
Karhuvuoren ilmavalvontatorni

Karhuvuoren ilmavalvontatorni oli alun perin vuonna 1938 rakennettu ilmavalvontatorni Aaslaluodon saarella, entisessä Rymättylän kunnassa, nykyisessä Naantalissa. Tornin tarkoituksena oli tukea Turun ilmavalvontaa. Torni hajotettiin 1950-luvulla tarpeettomana polttopuiksi.
Vuonna 2004 paikalle rakennettiin vapaaehtoisvoimin vanhan mallin mukaan uusi torni, josta sittemmin on käytetty myös nimeä Karhuvuoren näkötorni. Paikalle tuotiin helikopterilla rakennustarvikkeita. Nykyään tornia käytetään muun muassa lintujentarkkailuun.
Torni kuuluu Saariston rengastien, Pikku-Rengastien kohteisiin.
Kirov (Kalugan alue)

Kirov () on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Desnan sivujoen Bolvan varrella 160 kilometriä Kalugasta lounaaseen. Kaupunki on 41 995 asukkaan Kirovin piirin keskus. Kaupungissa asui valtaosa piirin väestöstä eli 31 888 henkeä (vuoden 2010 väestönlaskenta).
Historiaa ja nykypäivää.
Paikkakunta on saanut alkunsa metallitehtaan yhteyteen vuonna 1745 perustetusta Pesotšnjan asutuksesta. 1800-luvun lopussa siellä valmistettiin myös emali- ja fajanssiastioita. Vuonna 1936 Pesotšnjasta tuli kaupunki ja se nimettiin uudelleen bolševikkijohtaja Sergei Kirovin mukaan. Nykyään kaupungissa tuotetaan mm. kylpyhuonekalusteita ja rakennustarvikkeita.
Sen ohi kulkee Vjazman ja Brjanskin välinen rautatie (Fajansovajan asema).
Suomen unkarilaiset

Suomen unkarilaiset ovat Suomessa asuvia unkarilaisia tai heidän jälkeläisiään. Suomessa asui vuoden 2021 lopussa 2 012 henkilöä, joilla oli Unkarin kansalaisuus ja 3 243 henkilöä, joiden kieli oli unkari. Monet heistä ovat tulleet Transilvaniasta eli nykyisestä Romaniasta.
Unkarilaiset Suomessa.
Vuoden 2021 lopussa Suomessa asui 2 012 henkilöä, joilla oli Unkarin kansalaisuus. Heistä noin 700 asui pääkaupunkiseudulla. Saman vuoden lopussa Suomessa asui 3 243 henkilöä, joiden kieli oli unkari. Heistä noin 1 200 asui pääkaupunkiseudulla.
Unkarilaisia järjestöjä Suomessa.
Bóbita ry on Suomessa oleva aktiivisin unkarilainen seura Helsingin seudulla. Suomen unkarilainen kristillinen yhteisö ry on ainoa virallinen unkarilainen kristillinen seura Suomessa. Se toimii ekumeenisesti, jäsenet tapaavat säännöllisesti Alppilan evankelis-luterilaisessa kirkossa järjestetyssä jumalanpalveluksessa, kuukauden ensimmäisenä sunnuntaina. Otaniemen kappelissa toimii tiistai iltaisin ekumeenisellä pohjalla unkarinkielinen raamattupiiri. Unkarinkielisia katolisia messuja on harvakseltaan Helsingissä Pyhän Marian tai Pyhän Henrikin kirkossa.
Vuonna 1993 perustettiin Suomenunkarilaisten Seura (FME), jonka puheenjohtaja on tällä hetkellä Árpád Jelinkó. Helsingissä toimii Unkarin Kulttuurikeskus. Samassa osoiteessa on Suomi-Unkari Seuran toimisto.
Creswellin kulttuuri

Creswellin kulttuuri oli jääkauden loppuvaiheen kivikautinen suurriistan metsästäjien kulttuuri Britteinsaarilla. Se on saanut nimensä keskienglantilaisesta Cresswell Crags -kalkkikivirotkosta, jonka luolista on tehty monia arkeologisia löytöjä.
Tämä kulttuuri oli ensimmäinen todistettu kulttuuri jääkauden huippuvaiheen mahdollisen Britteinsaarten autioitumisen jälkeen.
Creswellin kulttuurin jäljiltä on löydetty muun muassa kivisiä nuolenkärkiä sekä luuhun tehtyjä kaiverruksia. Sen ihmiset elivät jättiläispeuran, hevosen, mammutin ja muun suurriistan ja myös pienemmän riistan metsästyksellä. Joko liikkumalla laajasti tai kaupan kautta hankittiin yli 100 kilometrin päästä meripihkaa ja piikiveä. Kulttuuri tunnistetaan Creswellin tyyppisistä lehtimäisistä nuolenkärjistä ja tasasivuisen kolmion muotoisista Cheddar-kärjistä. Siitä on löytynyt jäänteitä 28 paikasta Englannissa ja Walesissa.
Ruoantähteiden joukosta on löydetty sekaisin ihmisen ja eläinten luita. Niiden jäljistä on päätelty, että kulttuuriin on voinut kuulua ihmissyöntiä joko ravinnonhankkimiseksi tai rituaalina.
Ajoitus.
Ennen Creswellin kulttuuria eteläisessä Britanniassa oli kuitenkin esisolutrealaista asutusta, joka lienee hävinnyt jääkauden kylmässä huippuvaiheessa. Tätä kulttuuria pidetään Madeleinen peuranmetsästyskulttuurin johdannaisena. Kulttuurin aikalaisia olivat muun muassa Hampurin, Federmesserin ja Madeleinen kulttuuri.
Kulttuuri on ajoitettu Creswell Cragsin löydön perusteella aikaan 12500-12000 kalibroimatonta radiohiilivuotta sitten. Tämä vastaa suunnilleen aikaa 14800-13900 kalenterivuotta sitten, koska radiohiilimenetelmä ei anna suoraan oikeita ajoituksia. Creswellin alun aikoihin alkoi lämmin Bölling-jakso eli Dimlington-interstadiaali, jonka aikana jää suli kaikkialla maapallolla nopeasti.
Lämpötila nousi Etelä-Englannissa rajusti 17 asteeseen, ja koivua, pensaita ja ruohoja saapui Englantiin. Jossain vaiheessa Creswellin aikana tai jälkeen lämpötila kuitenkin putosi kylmään nuorempaan dryaskauteen. Creswellin kulttuuri säilyi kuitenkin Britteinsaarilla, ja löytöpaikat jopa lisääntyivät aiemmasta. Kylmän ajan Creswelliä edustavat Hengistbury Headin löydöt ajalta 12500 eaa.
Creswellin kulttuuria ylläpitäneiden ihmisten ravintoa olivat hevoset ja jättiläispeura, villasarvikuono, hyeena, mammutti, napajänis, peura, saiga-antilooppi, villihärkä, ruskeakarhu, ilves, napakettu ja susi.
Myöhäispaleoliittisen ajan lopun Creswellin kulttuurin jälkeen tuli mesoliittinen Maglemosen kulttuuri.
Meštšovsk

Meštšovsk () on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tureja-joen rannalla 85 kilometriä Kalugasta lounaaseen. Kaupunki on Meštšovskin piirin keskus. Asukkaita on 4 400 henkeä (vuonna 2008).
Meštšovsk mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1238. Myöhemmin se kuului Liettuan suuriruhtinaskuntaan. Vuonna 1503 kaupunki liitettiin Moskovan Venäjään. Krimin tataarit piirittivät sen linnoitusta vuonna 1584 ja vuonna 1608 se yritti vallata Valedmitri II. Vuonna 1776 Meštšovskista tuli Kalugan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. 
Nykyään kaupungissa on lähinnä elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluu vuosina 1678–1696 rakennettu Marian ilmestyksen kirkko ja samanniminen katedraali vuodelta 1832. Meštšovskissa on syntynyt lehtimies ja sosiologi Nikolai Mihailovski. Lähistöllä sijaitsevassa Nikolskojen kylässä vietti lapsuusvuotensa anarkismin teoreetikko Pjotr Kropotkin.
Ksii (baryoni)

Hiukkasfysiikassa ksii (Ξ) on yhteisnimitys sellaisille baryoneille, joissa on yksi ylös- (u) tai alas-kvarkki (d) sekä kaksi raskaampaa kvarkkia. Ellei toisin mainita, tarkoitetaan ksii-hiukkasella yleensä sellaisia baryoneja, joissa on kaksi outoa kvarkkia (s). 
Ksii-baryonin spin voi olla joko 3/2 tai 1/2 riippuen siitä, ovatko kaikkien siinä olevien kvarkkien spinit samansuuntaiset vai onko niistä yhden spin vastakkaissuuntainen kuin molempien muiden. 
Ksii-hiukkasten merkintänä käytetään kreikkalaista ksii-kirjainta, jonka jälkeen merkitään yläkulmaan sen varaus. Jos siinä esiintyy muita kuin ylös-, alas- tai outous-kvarkkeja, merkitään lisäksi alakulmaan muiden kvarkkien symbolit. Niinpä esimerkiksi Ξ-b sisältää yhden ylös-, yhden alas- ja yhden pohja-kvarkin (b). Jos hiukkasen spin on 3/2, lisätään merkintään asteriski, esimerkiksi Ξ-*b. 
Kaikki ksii-hiukkaset ovat epävakaita. Ne ksii-hiukkaset, joiden spin on 3/2, ovat vahvalla vuorovaikutuksella erittäin nopeasti hajoavia resonanssihiukkasia.
Ensimmäiset ksii-hiukkaset löydettiin Brookhaven National Laboratoryssä vuonna 1964 
[a] Epävarma
[b] b-baryonin mitattu keskimääräinen elinikä sen hajotessa kahdeksi samanmerkkisesti varautuneeksi hiukkaseksi
† Hiukkasta ei ole havaittu eikä sen kvanttilukuja kuten spiniä ole todennettu
Cenk Uygur

Cenk Uygur (s. 21. maaliskuuta 1970 Istanbul, Turkki) on turkkilais-yhdysvaltalainen aktivisti, yrittäjä, kolumnisti ja poliittinen kommentaattori.
Uygur on liberaalin poliittisen YouTube-ohjelman "The Young Turksin" (TYT) perustaja ja juontaja. Kanavan poliittista suunatusta on kuvattu vasemmistolaiseksi.
Uygur on suositun striimaaja Hasan Pikerin setä. Piker aloitti uransa The Young Turks -kanavalla.
John Hartson

John Hartson (s. 5. huhtikuuta 1975 Swansea, Wales) on walesilainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä muun muassa Arsenalissa (1995–1997) ja Celticissä (2001–2006) sekä 51 maaottelua (14 maalia) Walesin maajoukkueessa (1995–2005). Hän aloitti ammattilaisuransa Luton Townissa vuonna 1992 ja päätti sen lähdettyään West Bromwich Albionista vuoden 2008 alussa. Maajoukkueurallaan hän teki neljätoista maalia.
Hartsonilla todettiin kesällä 2009 kivessyöpä, joka levisi aivoihin ja keuhkoihin. Se onnistuttiin kuitenkin hoitamaan.
Ivanov

Ivanov (venäjäksi yleensä Ивано́в, harvemmin Ива́нов), naisilla Ivanova (Ива́но́ва) on yleisimpiä venäläisiä sukunimiä. Sitä esiintyy myös muilla slaavilaisilla kansoilla. Nimi perustuu raamatulliseen Ivan (Ива́н) -etunimeen (suomeksi Johannes ym.). Se voi viitata seuraaviin henkilöihin tai asioihin:
Ivanov
Ivanova
Muita
Gregorius Hallenius

Gregorius A. Hallenius (noin 1702–1772) oli suomalainen paikallishistorioitsija ja erityisesti Mynämäen kihlakunnan muinaismuistojen tutkija.
Halleniuksen kaksiosaista väitöskirjaa "Wirmoënsis in Finlandia territorii memorabilia" (1738, 1741) on verrattu Daniel Jusleniuksen Turun historiasta kertovaan teokseen "Aboa Vetus et Nova". Hallenius kuvailee teoksessa paikkakunnan luontoa, väestöä ja historiaa, ja teos sisältää tietoja esimerkiksi Maunu Tavastista ja Hietamäen kirkosta. Työn pääohjaaja oli historioitsija Algoth Scarin, joka yleisemminkin edisti paikallishistorian tutkimusta Suomessa. Aarno Saleva käänsi siitä Hietamäkeä koskevan osan suomeksi vuonna 1997.. Toivo Viljamaa on suomentanut koko teoksen vuonna 2012.
Halleniuksen veli oli kielitieteilijä Matthias Hallenius.
Walden

Walden voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Henkilöitä.
Walden, Waldén, Wallden tai Walldén on myös seuraavien henkilöiden sukunimi.&lt;br&gt;
Henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita:
Vainoaminen

Vainoaminen on rikos, johon syyllistyy henkilö, joka toistuvasti uhkaa, seuraa, tarkkailee, ottaa yhteyttä tai muulla näihin rinnastettavalla tavalla vainoaa toista. Vainoamisen on oltava sellaista, että se aiheuttaa vainotussa pelkoa tai ahdistusta. Vainoamisesta voidaan tuomita sakko- tai vankeusrangaistukseen enintään kahdeksi vuodeksi.
Vainoamisen tulee olla oikeudetonta, eli teot ovat perusteettomia ja ne tapahtuvat vastoin kohteen tahtoa. Vainotun ei tarvitse sanallisesti ilmaista, että hän ei tahdo yhteydenottoja, vaan tahdonvastaisuus päätellään olosuhteista. Vainoaminen on virallisen syytteen alainen rikos eli syyttäjä nostaa siitä syytteen, vaikka asianomistaja ei vaatisi rangaistusta.
Vainoaminen on melko yleinen ilmiö, joka on viime vuosikymmeninä tullut keskeiseksi aiheeksi oikeuspsykologisessa tutkimuksessa. Se voi olla "vaanimista", eli slangissa "stalkkaamista" (englannin sanasta "stalk"), joka tarkoittaa jonkun ihmisen ja tämän toiminnan luvatonta seuraamista hyväksikäyttämällä erilaisia teknisiä (tietokone, puhelin, posti, rekisterit, tiedotusvälineet) ja muita keinoja (sosiaaliset verkostot, fyysinen seuranta).
Stalkkeri (vaanija) tarkoittaa henkilöä, joka seuraa kohdetta.
Yhdeksässä muussa EU-maassa on voimassa niin sanottu anti-stalking-laki.
Pahimmillaan stalkkerointi johtaa kohteelle tehtäviin uhkauksiin ja väkivallantekoihin. Lievimmillään se voi olla suosikkilaulajan internet-nimimerkin selvittämistä.
Kun vainoajan käytös on yliampuvaa ja yhteydenotot jatkuvia, se osoittaa, että tekijällä on vakavia mielenterveyden ongelmia. Hän on kyvytön hallitsemaan omia tunteitaan ja käyttäytymistään. Vainoajista noin viidennes on psykoottisia eli mielenterveyshäiriöt ovat hyvin vakavia. Noin puolella vainoajista on persoonallisuushäiriöitä.
Suomi.
Suomessa 19 prosenttia miehistä ja alle 30 prosenttia naisista on kokenut vainoa.
Suomessa vuonna 2010 tehdyn väitöstutkimuksen mukaan vaanija ja uhri tuntevat usein toisensa entuudestaan. Saman tutkimuksen mukaan erityisen alttiita vaanimiselle olivat naisopiskelijat, joiden häiritsijät olivat usein tuttuja miehiä. Vainoaminen voi saada myös digitaalisen väkivallan muotoja, eli siinä hyödynnetään digitaalisia laitteita tai internetyhteyksiä.
Euklidinen avaruus

Euklidinen avaruus on "n"-ulotteinen reaalikertoiminen vektoriavaruus, jolle pätevät euklidisen geometrian aksioomat. Euklidista avaruudelle käytetään merkintöjä formula_1 tai formula_2.
Tunnetuin euklidinen avaruus on formula_3 eli reaaliluvut. Lisäksi matematiikassa tulevat usein vastaan euklidinen taso formula_4 ja kolmiulotteinen avaruus formula_5. 
Nykyisen käsityksen mukaan maailmankaikkeus ei ole euklidinen avaruus, sillä suhteellisuusteorian mukaisesti avaruuden rakenne taipuu suurten massojen vaikutuksesta. Suhteellisen pienillä nopeuksilla tilannetta voi hyvin kuvata euklidisen avaruuden rakenteilla.
Johdanto.
Esimerkiksi vektoriavaruuden formula_5 alkioita eli vektoreita ovat reaalilukukolmikot formula_7. Kahden tällaisen summa lasketaan koordinaateittain:
formula_8. 
Skalaarilla eli reaaliluvulla kerrottaessa jokainen vektorin koordinaatti kerrotaan annetulla reaaliluvulla, esimerkiksi
formula_9.
Tämä siis tuottaa skalaarista ja vektorista vektorin.
Skalaaritulossa eli pistetulossa sen sijaan lasketaan kahdesta vektorista skalaari, 
formula_10.
Tämän skalaaritulon avulla voidaan määrittää avaruuteen formula_5 normi eli pituusmitta: 
formula_12.
Tämä vastaa Pythagoraan lausetta. Kahden vektorin formula_13 etäisyys määritellään niiden erotuksen normiksi:
formula_14.
Vastaavat säännöt pätevät kaikissa vektoriavaruuksissa formula_1.
Määritelmiä.
Euklidinen avaruus määritellään topologisesti tuloavaruutena, eli formula_16:n karteesisena tulona itsensä kanssa "n" kertaa. Tuloavaruuden pisteet ovat järjestettyjä "n"-jonoja, eli niissä on "n" kappaletta alkioita. Esimerkiksi
formula_17
Sen voi määritellä myös lineaarialgebran tapaan vektoriavaruutena, jolloin avaruuden kannan muodostavat "n" kappaletta kohtisuorasti toisiaan vastaan olevaa yksikkövektoria:
formula_18
formula_19
formula_20
formula_21
formula_1:n mielivaltainen vektori merkitään
formula_23
missä reaaliluvut formula_24 ovat vektorin koordinaatit. Vektori voidaan esittää myös yksikkövektoreiden avulla summana:
formula_25
Lukua 0 vastaa nollavektori
formula_26
Kahden formula_27:n vektorin summa on määritelty laskemalla vektorit koordinaateittain yhteen:
formula_28
Vakiolla kerrottaessa jokainen vektorin koordinaateista kerrotaan erikseen:
formula_29
Laskusääntöjä.
Vektorin pituuden ja vektoreiden välisen kulman laskemiseksi tarvitsee määritellä pistetulo. formula_1:n vektoreille formula_31 ja formula_32 se on
formula_33
Vektorin pituus eli euklidinen normi on neliöjuuri sen sisätulosta itsensä kanssa:
formula_34
Euklidinen metriikka määrittää kahden pisteen etäisyyden euklidisessa avaruudessa. Sitä kutsutaan myös etäisyysfunktioksi, ja se on oikeastaan yksi pythagoraan lauseen muoto. Pisteille formula_35 ja formula_36 se on
formula_37
Kulma vektoreiden formula_31 ja formula_32 välillä lasketaan pistetulon ja normin avulla:
formula_40
Aboa Vetus et Nova

Aboa Vetus et Nova () on Daniel Jusleniuksen Turun historiasta kertova alun perin latinankielinen väitöskirja vuodelta 1700. Teoksessa käsitellään – ja paikoin ylistetään kritiikittä – turkulaisuuden ja suomalaisuuden olemusta. Siinä kerrotaan myös Turun maastonmuodoista ja suomalaisista perinteistä kuten mämmistä.
"Aboa Vetus et Nova" oli Turun akatemiassa opiskelleen Jusleniuksen harjoitusväitöskirja, jollainen oli laadittava ennen maisterinväitöstä eli pro gradua. Harjoitusväitöskirjat kirjoitti usein tosiasiassa työtä ohjannut professori, mutta tässä tapauksessa kirjoittajaksi on oletettu Juslenius eikä hänen professorinsa Johannes Munster. Teoksen painatti Johan Wall. Se on suomennettu kahdesti nimellä "Vanha ja uusi Turku". Vuoden 1929 suomennoksen teki Erik Ahlman ja sen julkaisi WSOY, vuoden 1987 suomennoksen tekivät Tuomo Pekkanen ja Virpi Seppälä-Pekkanen ja sen julkaisi Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. SKS julkaisi lisäksi vuonna 2005 version, joka sisältää käännökset myös ruotsiksi ja englanniksi sekä alkuperäisen latinankielisen tekstin.
Teos edustaa ajalleen tyypillistä valikoivaa lähteiden käyttöä ja kotiseudun retorisesti korkealentoista ylistystä. Siinä väitetään muun muassa suomen kielen olevan jo Baabelin kieltensekoituksessa syntynyt ikivanha kieli, jolla on yhtäläisyyksiä kreikan ja heprean kanssa, ja joka on säilynyt muuttumattomana vuosituhansia. Tuohon aikaan vallinneen käsityksen mukaisesti Juslenius väittää suomalaisten polveutuvan Raamatussa mainitusta Nooan pojasta Maagogista. Turun paikallishistorian ja -maantiedon osalta teos sisältää hyödyllistäkin asiatietoa. "Aboa Vetus et Nova" vaikutti 1700-luvun varhaiseen fennofiliaan vahvistamalla suomalaisen oppineiston kansallisylpeyttä.
Turkuun vuonna 1995 perustettu museo Aboa Vetus &amp; Ars Nova on saanut nimensä Jusleniuksen teoksen innoittamana.
Vjatšeslav Zudov

Vjatšeslav Zudov (, 8. tammikuuta 1942 Bor, Venäjän neuvostotasavalta – 12. kesäkuuta 2024) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.
Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 23. lokakuuta 1965. Hän toimi Sojuz 23 -lennon päällikkönä 14.–16. lokakuuta 1976. Hän siirtyi eläkkeelle 14. toukokuuta 1987.
Zudov oli naimisissa ja perheessä on kaksi lasta.
Valeri Roždestvenski

Valeri Iljitš Roždestvenski (, 13. helmikuuta 1939 Leningrad, Neuvostoliitto – 31. elokuuta 2011) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.
Roždestvenski oli koulutukseltaan insinööri, ja hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 23. lokakuuta 1965. Hän lensi Sojuz 23 -avaruusaluksella. Roždestvenski jäi eläkkeelle 24. kesäkuuta 1986. Hän oli naimisissa ja perheessä oli yksi lapsi.
Elizabeth H. Blackburn

Elizabeth H. Blackburn (s. 26. marraskuuta 1948 Tasmania, Australia) on australialais-amerikkalainen lääketieteen tutkija, joka on tutkinut ikääntymiseen liittyviä asioita. 
Blackburn työskentelee San Franciscossa Kalifornian yliopistossa.
Hän sai vuoden 2009 lääketieteen Nobelin yhdessä Carol W. Greiderin ja Jack W. Szostakin kanssa tutkimuksista, jotka liittyvät siihen, kuinka kromosomien DNA-nauhan päissä olevat telomeerit suojaavat soluja.
Samalle kolmikolle myönnettiin Albert Lasker -palkinto lääketieteellisestä perustutkimustyöstä vuonna 2006. 
Blackburn ja Greider saivat myös vuoden 2007 Louisa Gross Horwitz -palkinnon.
Carol W. Greider

Carol W. Greider (s. 15. huhtikuuta 1961 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen biologi, joka on tutkinut ikääntymiseen liittyviä asioita. Hän työskentelee Johns Hopkins -yliopistossa Baltimoressa.
Greider sai vuoden 2009 lääketieteen Nobelin yhdessä Elizabeth H. Blackburnin ja Jack W. Szostakin kanssa tutkimuksista, jotka liittyvät siihen, kuinka kromosomien dna-nauhan päissä olevat telomeerit suojaavat soluja.
Samalle kolmikolle myönnettiin vuonna 2006 Albert Lasker -palkinto lääketieteellisestä perustutkimustyöstä. Blackburn ja Greider saivat myös vuoden 2007 Louisa Gross Horwitz -palkinnon.
Vitali Žolobov

Vitali Žolobov (, s. 18. kesäkuuta 1937 Zburjevka, Ukrainan neuvostotasavalta) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti.
Hän toimi Neuvostoliiton ilmavoimissa, jossa yleni lopulta everstiksi, kunnes hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen. 
Hän lensi kesällä 1976 Sojuz 21 -avaruusaluksella Saljut 5 -avaruusasemalle. Hän kärsi voimakkaasti avaruuspahoinvoinnista.
Hän toimi avaruusohjelmassa vuoteen 1981 asti, jolloin hänestä tuli geologian tutkimusryhmän päällikkö.
Mike Bullard

Michael Brian Bullard (s. 10. maaliskuuta 1961 Ottawa, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. 
Ura.
Pittsburgh Penguins varasi Bullardin ensimmäisellä kierroksella varausvuorolla 9. Ennen NHL-varausta Bullard pelasi juniorina Brantford Alexandersissa OHL:ssä ja OMJHL:ssä. Bullard teki Brantfordissa 174 pelissä 356 tehopistettä.
Bullard teki NHL-debyyttinsä Pittsburghissa kaudella 1980–1981 pelaten runkosarjassa 15 ottelua tehopistein 1+2=3. Seuraavalla kaudella Bullard teki läpimurtonsa NHL:ssä tehtyään tehopisteet 36+27=63 75:ssä runkosarjan ottelussa. Bullard teki Pittsburghissa neljästi yli 30 maalia runkosarjassa. Parhaana kautenaan (1983–1984) hän teki 51 maalia. Samalla kaudella hän pelasi ainoan kerran ssa. 
Bullard ajoi autolla kahden ihmisen päälle 31. tammikuuta 1985. Uhrit loukkaantuivat lievästi ja heitä hoidettiin sairaalassa. Bullard pidätettiin ja häntä epäiltiin rattijuopumuksesta. 
Bullard pelasi Pittsburghissa seitsemän kautta ja toimi seuran kapteenina lokakuusta 1984 marraskuuhun 1986, jolloin hän siirtyi kesken kauden 1986–1987 Calgary Flamesiin. Kahden Calgaryssä pelatun kauden jälkeen Calgary myi Bullardin seitsemän pelaajan kaupassa St. Louis Bluesiin, josta se vaihdossa muun muassa Mark Hunterin ja Doug Gilmourin. Bullard pelasi vain 20 ottelua St. Louisissa, ennen kuin seura vaihtoi hänet Philadelphia Flyersin Peter Zezeliin. Bullard pelasi Philadelphiassa vielä kaksi kautta ennen siirtymistään Eurooppaan. 
Bullard pelasi yhden kauden (1990–1991) Sveitsin pääsarjan HC Ambrì-Piottassa ennen paluutaan NHL:ään, tällä kertaa Toronto Maple Leafsiin. Bullardin NHL-ura päättyi lopullisesti kauden 1991–1992 jälkeen, kun hän teki seuraavaksi kaudeksi sopimuksen Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen SC Rapperswil-Jonan kanssa. Yhden Rapperswilissä pelatun kauden jälkeen Bullard siirtyi Saksan pääsarjan EV Landshutiin. 
Bullard pelasi Saksassa vuosina 1993-2003 viisi kautta Landshutissa, kaksi kautta Berlin Polar Bearsissa, kolme kautta Schwenningen Wild Wingsissa sekä puoli kautta toisen sarjatason Heilbronner EC:ssä. Hän lopetti uransa kauden 2002–2003 jälkeen. Vuonna 1994 Bullard valittiin Saksassa liigan parhaaksi pelaajaksi. Hänestä tuli helmikuussa 2003 ensimmäinen pelaaja, joka saavutti 500 pisteen rajan Saksan DEL-liigassa. Kun Bullard lopetti uransa hän johti DEL-liigan maali-, syöttö- ja pistetilastoa (209+291=500).
Pelaajauran jälkeen Bullard siirtyi valmentajaksi. Valmentajana hänen seurojaan ovat olleet Saksassa ERC Schwenningen, ESV Kaufbeuren ja EV Landshut sekä Itävallassa Graz 99ers.
Lev Djomin

Lev Stepanovitš Djomin (; 11. tammikuuta 1926 Moskova – 18. joulukuuta 1998 Tähtikaupunki) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.
Djominillä oli tekniikan tohtorin tutkinto ja hän oli Neuvostoliiton ilmavoimien eversti. Hän lensi Sojuz 15 -avaruusaluksella. Vuonna 1982 hän erosi avaruusohjelmasta ja siirtyi syvän meren tutkimukseen.
Djomin kuoli syöpään vuonna 1998.
Gennadi Sarafanov

Gennadi Sarafanov (; 1. tammikuuta 1942 Sinenkie – 29. syyskuuta 2005) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.
Sarafanov valmistui sotilaslentäjäksi Neuvostoliiton ilmavoimien akatemiasta. Hän lensi Sojuz 15 -avaruusaluksella. Hän yleni everstiksi. Hän erosi avaruusohjelmasta vuonna 1986 ryhtyen luennoimaan teknologiasta.
Sky Pilot (kappale)

Sky Pilot on Eric Burdonin kirjoittama ja laulama sodanvastainen laulu, joka sisältyi tammikuussa vuonna 1968 julkaistulle "The Twin shall Meet" -albumille. Kappale ilmestyi myös singlelevynä. Yli 7 minuutin pituutensa vuoksi laulu täytti singlen molemmat puolet. Kotimaassaan Britanniassa ”Sky Pilotin” menestys oli odotettua huonompi. Yhdysvalloissa ja Kanadassa sitä tuli suosittu. Burdonia säesti levyllä hänen yhtyeensä The Animalsin lisäksi joukko taitavia studiomuusikoita ja kuninkaallinen säkkipilliorkesteri. 
Burdon aloittaa kappaleen yksinlaululla ilman säestystä. Kuoron ryhtyessä esittämään kertosäettä tulevat mukaan myös kitara ja rummut.
Laulussa esiintyvä Sky Pilot ei ole lentäjä vaan sotilaspappi. Ensimmäisessä säkeessä hän siunaa nuoret etulinjassa olevat miehet ja saa heidät uskomaan olevansa hyvän asian puolesta taistelevia ”Jumalan sotilaita”. Papin sanoista voimaa saaneina sotilaat ylittävät taisteluvyöhykkeen valmiina sotimaan maansa puolesta. Kappaleen väliosassa laulu keskeytyy ja pääosan valtaavat erilaiset ääniefektit. Ne koostuvat syöksypommittajien ujelluksesta ja sodan melskeestä. Äänten vaimentuessa aloittaa säkkipilliorkesteri osuutensa tuoden esitykseen oman merkittävän lisänsä. Laulussa käytettäviin soittimiin yhtyvät myös viulu, piccolohuilu, jouset ja trumpetti. 
Eric Burdon sai brittien hallitukselta vihaisen kirjeen siksi, että oli käyttänyt ”Sky Pilotissa” pientä osaa sodanvastaisesta musiikkieepoksesta ”All the Bluebonnet's are over the Border”, jonka säkkipilleineen tulkitsi Royal Scot's Dragoon Guards -orkesteri. Tämä seikka on saattanut vaikuttaa aikoinaan vanhoillisten brittien kielteiseen suhtautumiseen tähän kappaleeseen, josta myöhemmin on tullut eräs psykedeelisen popmusiikin klassikoita.
Vietnamin sotaa on pidetty laulun syntymisen innoittajana, mutta Burdonin mukaan tarina perustui hänen isoisänsä muistelmiin ensimmäisestä maailmansodasta. Alkuperäinen levykansi vanhanaikaisine lentokoneineen tukee tätä väitettä.
Jack W. Szostak

Jack W. Szostak (s. 9. marraskuuta 1952 Lontoo, Britannia) on brittiläissyntyinen, Kanadassa lapsuutensa viettänyt lääketieteen tutkija, joka on tutkinut ikääntymiseen liittyviä asioita. Blackburn työskentelee Harvard Medical Schoolissa Bostonissa.
Szostak sai vuoden 2009 lääketieteen Nobelin yhdessä Elizabeth H. Blackburnin ja Carol W. Greiderin kanssa tutkimuksista, jotka liittyvät siihen, kuinka kromosomien DNA-nauhan päissä olevat telomeerit suojaavat soluja.
Samalle kolmikolle myönnettiin vuonna 2006 Albert Lasker -palkinto lääketieteellisestä perustutkimustyöstä.
Valentin Lebedev

Valentin Lebedev (; s. 14. huhtikuuta 1942 Moskova) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti.
Lebedev valmistui Moskovan ilmailuinstituutista ja toimi sen jälkeen 23 vuotta SPU Energia-suunnittelutoimistossa. Hän kävi kosmonauttikoulun vuosina 1971–1973. Hän lensi Sojuz T-7 -avaruusaluksella vuonna 1973 ja toisen kerran Saljut 7 -avaruusasemalle vuonna 1982, lento kesti 211 vuorokautta. Vuoden 1989 hän on toiminut tutkijana. Vuonna 1991 hän perusti Venäjän tiedeakatemian alaisuuteen Tieteellisen paikkatiedon keskuksen, jonka johtajana hän edelleen toimii.
Lebedev on naimisissa ja perheessä on yksi poika.
Georgi Dobrovolski

Georgi Timofejevitš Dobrovolski (; 1. kesäkuuta 1928 Odessa, Ukrainan neuvostotasavalta – 30. kesäkuuta 1971) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.
Dobrovolski lensi Sojuz 11 -avaruusaluksella, jonka kolmihenkinen miehistö kuoli aluksen Maahan paluussa aluksen tyhjentyessä ilmasta. Hänet on haudattu Kremlin muuriin.
Wasili Hosainoff

Wasili Hosainoff (22. maaliskuuta 1850 Salmi – 11. marraskuuta 1917 Pietari) oli salmilainen kauppias ja kauppaneuvos.
Wasili Hosainoff, alun perin Wasili Feodorinpoika Hosaina, syntyi lampuoti Feodor Kontronpojan ja Marina Jakovlevan perheeseen Salmin Miinalassa. Kymmenvuotiaana Wasili pantiin ortodoksisen kirkon pitämään pappilankouluun, jota hän kävi yhden vuoden. Wasili työskenteli kaksi vuotta Aunuksessa kauppahuone Kutussa ja oppi siellä venäjän taidon käydessään puukauppaa. 18-vuotiaana hän palasi Salmiin ja sai maakauppiasoikeudet vuonna 1872. Hän rakennutti kaupparakennuksen Miinalaan ja pian myös Tulemaan, josta tuli sittemmin Hosainoffien liikevaihdoltaan suurin sekatavarakauppa. Wasililla ja hänen veljillään Mihaililla ja Iivanilla oli kauppa- ja tukkuliike myös Sortavalassa. Tavaravarastoja yhtiöllä oli kahdeksan eri puolilla Laatokkaa, joista Uuksun varastosta muodostettiin myöhemmin kauppa.
Vuonna 1890 veljekset perustivat Salmin ensimmäisen höyrysahan, Tuleman Sahan, Tulemajoen varrelle. Wasili toimi Veljekset Hosainoff yhtiön toimitusjohtajana. Saha paloi 1903 ja veljekset rakennuttivat uuden neliraamisen sahan. Sahan yhteydessä toimi myös mylly. Tämäkin saha paloi ja 1907 rakennettiin jälleen uusi neliraaminen saha, jonka yhteyteen valmistui sähkölaitos. 1912 sahaan lisättiin kaksi raamisahaa ja se oli aikansa modernein saha. Sahakompleksi täydentyi valimolla ja konepajalla. 16. kesäkuuta 1917 saha syttyi palamaan hinaajan piipusta lentäneestä kipinästä ja tuli poltti koko laitoksen sekä kahden vuoden aikana sahatun, 40–50 hehtaarin laajuiselle alalle tapuloidun sahatavaravaraston. Aikalaisten kertoman mukaan joessa olevat tukkilautatkin syttyivät palamaan, talojen kattoja paloi kilometrien päässä palopaikasta ja lähes sata perhettä joutui kodittomaksi.
Ensimmäisen laivansa, ja samalla Laatokan ensimmäisen höyryhinaajan, "Rauhan", veljekset hankkivat vuonna 1883. Hosainoffien Tuleman Telakalla valmistettiin suuri määrä puurunkoisia aluksia, enimmäkseen puutavaran kuljetukseen käytettäviä proomuja. 
Vuonna 1877 Wasili avioitui Marfa Vasiljevna Nikitinin kanssa, joka oli kauppiaan tytär Vitelestä. Heille syntyi kahdeksan lasta, joista vain kolme eli täysi-ikäisiksi: poika Feodor ja tyttäret Toini ja Anna.
Tuleman Sahan palon jälkeen Wasili lähti veljensä Iivanin kanssa Pietariin neuvottelemaan uuden sahan rakentamisesta ja palovakuutuksista. Matkalla Wasili sairastui ja joutui jäämään Pietariin Iivanin palatessa Salmiin, jossa hän kohta sairastui punatautiin ja kuoli 4. syyskuuta 1917. Wasili tuli sairaana Iivanin hautajaisiin ja palasi sitten Pietariin, jossa hän kuoli syöpään 11.11.1917.
Kauppaneuvoksen arvonimi myönnettiin Wasili Hosainoffille vuonna 1910.
Pohjoismainen taidekoulu

Pohjoismainen taidekoulu, myös Nordiska konstskolan, oli Kokkolassa toiminut vuonna 1984 perustettu oppilaitos, joka valmensi taiteen korkeakouluopintoihin. Pohjoismaista taidekoulua ylläpitävä kuntayhtymä Kvarnen päätti kesällä 2018 lopettaa koulun ylläpidon, koska oppilaita ei tullut riittävästi.
Opiskelu Pohjoismaisessa taidekoulussa oli kokopäiväistä, lisäksi opetusta oli kahtena iltana viikossa. Opiskelijat opiskelivat koulussa 1–2 vuotta. Koulun opetus ja opettajakunta oli kansainvälistä, ja myös opiskelijoita oli eri pohjoismaista. Vierailevat opettajat pitivät parin viikon intensiivikursseja ja opetusjaksoja taiteen eri alueista kuten piirustus, maalaus, grafiikka, audio-visuaaliset projektit, tilateokset ja valokuvaus. Piirustus oli koulussa tärkeällä sijalla. 
Koulun opettajina on ollut nykytaiteen kentällä aktiivisesti toimivia taiteilijoita. Suuri osa opetuksesta tapahtui työskentelyn ja omien taideprojektien ohjauksena. Opiskelijat työskentelivät koulussa ateljeetiloissaan, joissa opettajat vierailivat antamassa henkilökohtaista palautetta. 
Koulu teki yhteistyötä Kuninkaallisen taidekorkeakoulun (Tukholma), Taikin, Valandin taidekorkeakoulun (Göteborg) ja Bergenin taidekorkeakoulun kanssa.
Marmorisorsa

Marmorisorsa ("Marmaronetta angustirostris") on pienikokoinen sorsalintujen ("Anseriformes") lahkoon kuuluva lintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 39–42 senttimetriä ja siivenkärkien väli 63–70 cm. Marmorisorsa on hoikka, pienikokoinen sorsalintu, jolla on pitkät siivet ja pyrstö. Sen kapea ja tumma nokka muistuttaa naaras jouhisorsaan ("Anas acuta") nokkaa. Pää suhteessa ruumiiseen vaikuttaa suurelta ja pitkältä niskatöyhdön takia. Silmänalue on tumma. Linnun puku on hiekanruskean vaalea, ja sitä täplittävät likaisenvalkoiset pallukat. Siiven alapinnat on vaaleat, mutta päälipuolen kyynärsulat ovat vaaleimmat ja linnun ollessa lennossa edestäpäin katsottuna siiventaipeessa näkyy kaksi vaaleaa täplää. Marmorisorsan sukupuolet ja ikäluokat ovat samannäköisiä, mutta koirailla saattaa olla täyteläisempi niska ja tummempi nokka, sekä nuorilla vaalea täplitys epäselvempää ja beigensävyistä.
Marmorisora on hiljainen, mutta soitimella naaras ääntelee kirkasta vihellystä ”vii-vih”.
Levinneisyys.
Ennen vuotta 1991 lajin maailmanlaajuiseksi yksilömääräksi arvioitiin 34 000–40 000 lintua. Vaikka aineistoa on vähän, nykyiseksi yksilömääräksi on arvioitu 10 000–42 000 täysikasvuista lintua, ja kanta on vähenevä.
Nykyinen kanta on 3 000–5 000 lintua läntisellä Välimerellä, 1 000 lintua itäisellä Välimerellä, 5 000–15 000 lintua Lounais-Aasiassa ja 5 000 lintua Etelä-Aasiassa.
Talvehtimismäärät Iranissa ovat tippuneet vuosien 1985–1992 25 000–30 000 linnusta vuoden 1993 5 000 lintuun ja vuoden 1995 vain 3 700 lintuun. Arvioitu 3 000 linnun talvehtimispopulaatio vuonna 1997 ja 4 250 linnun määrä Tunisiassa näyttävät, että läntisen Välimeren populaatio on suurempi kuin aikaisemmin luultiin.
Marmorisorsan levinneisyys on hajanaista. Sitä esiintyy läntisellä Välimerellä Espanjassa, Marokossa, Algeriassa, Tunisiassa ja talvehtimisalueilla Pohjois-Afrikassa ja Saharan eteläpuolisen Afrikan länsiosissa. Itäisen Välimeren maista se esiintyy Turkissa, Israelissa, Jordaniassa, Syyriassa ja talvehtimisalueella Egyptin eteläpuolella. Lähi-idässä ja Etelä-Aasiassa se esiintyy Azerbaidžanissa, Armeniassa, Venäjällä, Turkmenistanissa, Uzbekistanissa, Tadžikistanissa, Kazakstanissa, Irakissa, Iranissa, Afganistanissa, Pakistanissa, Intiassa ja Kiinassa, sekä talvehtivana Iranissa, Pakistanissa ja Luoteis-Intiassa.
Laji on hävinnyt Kap Verdeltä, Kyprokselta ja Pohjois-Makedoniasta
Elinympäristö.
Marmorisorsa pesii paikallisena reheväkasvuisissa, matalissa alankojärvissä.
Uhat.
Yli 50 % marmorisorsalle sopivista elinympäristöistä on tuhoutunut 1900-luvulla. Ihmisen tekemät hydrologiset muutokset ovat vaikuttaneet vakavasti pesimäpaikoilla Tunisiassa, Turkissa, Marokossa ja Espanjassa.
Marmorisorsan kanta on vähentynyt nopeasti, koska sen talvehtimisalueita on tuhoutunut. Aineistoa on kuitenkin niukasti ja saattaa olla, että jotkut linnut ovat siirtyneet uusille talvehtimisalueille. Läntisen Välimeren alueelta on löytynyt lisää yksilöitä, mutta tämä johtuu todennäköisesti parantuneista tarkkailujärjestelmistä. Tämä populaatio on kärsinyt elinympäristöjen häviämisestä.
Jim Allen

James ”Jim” Allen (7. lokakuuta 1926 Manchester, Englanti – 24. kesäkuuta 1999) oli englantilainen näytelmäkirjailija.
Manchesterista sosialistiksi.
Vanhemmat Kity ja Jack Allen. James Allen syntyi Miles Plattingin kaupunginosassa Manchesterissa. Hänen perheensä olivat Irlannin katolilaisten jälkeläisiä. Sodan puhjetessa 1939, James Allen jätti koulun kesken ja meni tehtaalle töihin. Hän teki erilaisia töitä vuoteen 1944 asti, jolloin hänet kutsuttiin armeijan palvelukseen. Palvelus vei hänet Saksan alueelle. Hänet pidätettiin kerran päällekäynnistä, minkä jälkeen eräs hänen sellikavereistaan esitteli hänelle sosialismin ihanteita. Tämän jälkeen hänestä tuli vannoutunut sosialisti loppuelämäkseen. Hän ei kuitenkaan hyväksynyt missään vaiheessa stalinismia ja kieltäytyi olemassa missään tekemisissä Ison-Britannian kommunistisen puolueen kanssa (Communist Party of Great Britain). Sen sijasta hän liittyi Vallankumoukselliseen kommunistipuolueeseen (Revolutionary Communist Party) vuonna 1958.
Kirjailijan ura.
Jim Allen aloitti kirjailijan uransa 1958 työskennellessään kaivoksessa. Hän oli mukana aloittamassa "The Miner" -lehteä, johon hän myös kirjoitti ja tämän takia hänen oli vaikea saada työtä enää kaivoksissa. Silloin Allen päätti ryhtyä kokopäiväiseksi kirjailijaksi. Hänen uransa lähti nousuun vuonna 1964, kun hän lähetti käsikirjoituksen Granada tv:lle, jolloin hänet palkattiin saippuaoopperan käsikirjoitustyöryhmään. Hän työskenteli Granadassa vuoteen 1967 asti.
Tuona aikana hänen ensimmäinen pitkä näytelmänsä, "Hard Word", esitettiin tv-draamana vuonna 1966 osana suosittua Wednesday Play -sarjaa, joka esitti joka viikko uuden televisionäytelmän BBC:llä. "Hard Wordin" ohjasi Ridley Scott. Seuraavana vuonna julkaistiin samassa sarjassa näytelmä "The Lump", joka kertoi Liverpoolin satamatyöläisten lakosta sekä yhdestä satamatyöläisestä, joka siteerasi jatkuvasti Leniniä ja Jack Londonia.
Ken Loach.
Wednesday Play -sarjan tuottaja Tony Garnett esitteli Allenin Ken Loachille, mikä aloitti heidän pitkän yhteistyönsä. Loachin ensimmäinen Allenin teksteihin perustuva ohjauksensa oli "The Big Flame" vuonna 1969. Kuusi vuotta myöhemmin 1975 Allen kirjoitti Loachin ohjattavaksi neliosaisen sarjan "Days of Hope", joka käsitteli Britannian työväenliikkeen historiaa vuodesta 1918 vuoteen 1926. Allenin ja Loachin tunnetuimmaksi teokseksi syntyi vuonna 1987 "Perdition", joka piti esittää Royal Court Theatressa, mutta näytelmän esitys peruttiin 36 tuntia ennen ensi-iltaa. Jim Allen kirjoitti käsikirjoituksen myös kolmeen Loachin ohjaamaan kokoillan elokuvaan: "Hidden Agenda", "Raining Stones" ja "Land and Freedom".
Boris Jegorov

Boris Borisovitš Jegorov (; 27. marraskuuta 1937 Moskova – 12. syyskuuta 1994 Moskova) oli neuvostoliittolainen kosmonautti ja ensimmäinen avaruudessa ollut lääkäri.
Jegorovin isä oli ollut sydänkirurgi ja äiti silmälääkäri. Jegorov itse valmistui lääkäriksi vuonna 1961. Opintojensa aikana hän tutustui Juri Gagariniin.
Jegorov lensi Voshod 1 -avaruusaluksella vuonna 1964 yhdessä kahden muun kosmonautin kanssa.
Jegorov väitteli lääketieteestä ja erikoistui tasapainoaistiin. Hän oli kolmasti naimisissa ja sai kolme lasta. Hän kuoli vuonna 1994 sydänkohtaukseen.
Kosmos 110

Kosmos 110 oli 22. helmikuuta 1966 Baikonurista Voshod-kantoraketilla laukaistu satelliitti. Bion-satelliittisarjan (eli Biokosmos) sarjan Kosmos 110 oli Neuvostoliiton ensimmäinen biologisia kokeita varten suunniteltu satelliitti (biosatelliitti). 
Kapselissa lensi kaksi koiraa, Veterok ja Ugolyok, sekä tieteellisiä instrumentteja. 22 päivän lennon jälkeen koirat laskeutuivat turvallisesti Maahan.
Satelliitin massa oli 5 700 kg.
Labello

Labello on huulirasvapuikko, jota valmistaa Beiersdorf Saksassa ja Itävallassa. Labelloa myydään myös muualla Euroopassa, Suomi mukaan lukien.
Labello-huulirasvapuikkoa on valmistettu vuodesta 1909 lähtien. Tätä ennen huulirasva oli ollut tarjolla erinäisinä salvoina tai paperiin pakattuna. Alkuun huulirasvapuikko oli pakattu tina- ja myöhemmin alumiiniputkiloon. Vuonna 1953 yritys esitteli muovisen putkilon. Vuonna 1973 julkaistiin nykyinen "klassinen" sininen Labello.
Indonesian energiapolitiikka

Indonesian energiapolitiikka Indonesian energiapolitiikasta mukaan lukien energiantuotanto ja maan hallituksen, eduskunnan ja muiden sidosryhmien tapa energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot. Indonesia tuottaa öljyä, kivihiiltä ja maakaasua. Indonesialla on suuri uusiutuvan energian potentiaali, sillä saarilla on tuulta, aurinkoa, vettä ja geotermistä energiaa on runsaasti. Sademetsät ja turvekerrokset ovat huomattava hiilivarasto. Indonesia on geologisesti epävakaa.
IEA:n mukaan vuonna 2008 Indonesia oli "9. suurin maakaasuntuottaja": 77 mrd. kuutiota vastaten 2,4 % maailmantuotannosta. Tuotannosta 34 mrd. kuutiota myytiin ulkomaille. IEA:n mukaan vuonna 2008 Indonesia oli "6. suurin kivihiilentuottaja" tuottaen kivihiiltä ja ruskohiiltä yhteensä 284 milj. tonnia. Kivihiilestä 83 % (204 Mt) meni vientiin. 
Energia.
Öljy.
Indonesiassa on merkittävä Aasian öljyntuottaja ja viejä. Öljy on merkittävä vientituote. Öljyä on Sumatralla, Borneolla ja Jaavalla. Lisäksi Indonesia tuottaa maakaasua ja kivihiiltä. Kesäkuussa 1994 säädettiin laki, joka antoi ulkomaisille yrityksille ainakin väliaikaisesti oikeuden toimia itsenäisinä Indonesiassa.
Indonesiassa oli OPEC jäsen vuosina 1962-2008.
Hiili.
Indonesia on maailman toiseksi suurin hiilen viejämaa. Vientimaihin sisältyy Japani ja Italia. Kalimantan (Borneo) saarella on 
21 mrd. tn hiilivarat. Vuonna 2000 Indonesia tuotti 76 milj. tn hiiltä, josta 85% Borneolta. Japanin Institute of Energy
Economics arvion mukaan Borneon hiilituotanto voisi kolminkertaistua vuoteen 2020 mennessä. Silloin hiiliteollisuus olisi johtava syy metsäkatoon Borneolla.
Cilacapin kaksi 600MW:n hiilivoimalaa käynnistyi toukokuussa 2006. Se on kylien läheisyydessä, joiden väestöstä 80 % on kalastajia. Kalasaaliiden on raportoitu heikentyneen 50 % hiilivoimalan käynnistyttyä ja hengitystiesairauksien määrä on lisääntynyt. Näkyvä hiilipöly leijuu tehtaan ympäristöön. Monet ovat muuttaneet alueelta pois hiilipölyn ja tehtaan metelin vuoksi. Asukkaiden vedenkulutus on kaksinkertaistunut puhdistuksen vuoksi. 12 ha riisipelto tuhoutui tehtaan aiheuttaman merivesitulvan vuoksi. 
Geoterminen energia.
Indonesia on maailmanlaajuisesti merkittävä geotermisen energian hyödyntäjä. Indonesiassa olisi riittävästi geotermistä potentiaalia koko väestön sähkön ja lämpimän veden turvaamiseen.
Syöttötariffi.
Uusiutuvan energian syöttötariffi säädettiin vuonna 2002 kattaen alle 10 MW tuotannon. Indonesia varasi 75 milj. $ kylien sähköistämiseen uusiutuvalla energialla kahdeksi vuodeksi 2006-2007.