tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Puhun Brunon kanssa

Puhun Brunon kanssa () on Italian diktaattorin Benito Mussolinin vuonna 1941 kirjoittama kirja, jossa hän käsittelee lentäjäpoikansa Bruno Mussolinin samana vuonna tapahtunutta onnettomuuskuolemaa.
Suomeksi teoksen julkaisi Otava vuonna 1943. Sen käänsi italiasta Marjatta Tissari. Kirjan suomenkielisessä laitoksessa on 119 sivua. Se on ainoa suomeksi julkaistu Mussolinin teos.
Tarina.
Kirja alkaa Bruno Mussolinin kuolemasta 7. elokuuta 1941. Kirja kertoo Bruno Mussolinin elämästä ja sitä kautta Benito Mussolinin perheen elämästä. Bruno syntyi Milanossa 22. huhtikuuta 1918. Italia oli tuolloin I maailmansodassa. Syntymän aikaa Benito Mussolini otti osaa sotaan lehtimiehenä kuvaten, kun jokin tehdas lahjoitti talkootyöllä tehdyn tykin asevoimille.
Vuonna 1929 perhe muutti Roomaan, Benito Mussolinin fasistien saadessa kasvavaa valtaa Italiassa. Bruno kävi lukiota ja kirjoitteli koulun lehteen salanimellä jännitystarinoita. Urheilu ja elokuvien katselu kiinnostivat enemmän kuin lukeminen. Kirja paljastaa Beniton, entisen sosialistin, elämänilon varallisuuden kasvaessa - aamuiset ratsastusretket, pojalle metsästysretkiä Afrikkaan ja laivaristeilyjä (2. luokan hytti, kirja väittää), koko perhe rakastaa teatteria, oopperaa jne. Kirja kertoo fasistien lapsiin suuntautuneesta kasvatuksesta: pienille oli balillat, isommille avantgardistit, ohjatut univormupukuiset lapsiryhmät. 1938 Bruno avioitui Gina Rupertin kanssa ja avioliitosta syntyi 6. maaliskuuta 1940 tytär Marina.
Pääosa kirjasta kertoo Brunon elämästä sotilaslentäjänä. Hän osallistui Etiopian valloitukseen. Myöhemmin hän pyrki ennätyslentoihin Vihreät päästäiset-koneilla (Sorci verdi tarkoittaa italiassa jotain hyvin harvinaista). Ne olivat S.79-koneita, jotka ryhmänä lensivät maailmanennätyksiä Italian sisäisillä lennoilla. Seuraavaksi lennot suuntautuivat Etelä-Amerikkaan - Rio de Janeiroon asti. Tämän jälkeen Bruno sai tehtäväkseen rakentaa Italiasta Etelä-Amerikkaan yltävän lentolinjan. Kap Verde oli välilaskupaikka. Afrikassa Brunolla oli aikaa käydä elefantinmetsästykselläkin. Hän otti osaa Maltan ja Kreikan pommituksiin lentäen CANT Z.1007 bis-pommikoneella.
Bruno Mussolini kuoli 7. elokuuta 1941, kun hänen ohjaamansa Piaggio P-108-koneen nousussa moottori sammui ja kone syöksyi alas.
Inkoinen

Inkoinen on Raision kaupunginosa, joka rajoittuu Turun Pernoa vasten. Siellä toimii kaupungin jätevedenpuhdistamo, ja Naantalin pikatie sekä Turun ohikulkutie menevät sen läpi. Inkoisissa on pienteollisuutta ja pientaloasutusta. Museokohde Krookilan kotiseutukeskus sijaitsee Inkoisissa. Se on Turun rajan vieressä.
Yleistietoa.
Inkoisen kaupunginosaan kuuluvat asuinalueet ovat Metsäaron asuinalue, Inkoisen pientaloalue ja Krookila.
Vuonna 2015 Inkoisessa asui 2132 asukasta, eli 8,7 prosenttia Raision väestöstä.
Inkoisen kaupunginosan läpi kulkee Pernontie etelä–pohjoissuunnassa, ja länsi–itäsuunnassa Upalingontie.
Inkoisen korkein kohta sijaitsee Pernontien varella Inkoisen kaupunginosan pohjoisissa osissa. Kohta on 39,4 metriä merenpinnan yläpuolella.
Palvelut.
Alueella on sesonkiaikana toimiva puutarhaliike ja grillikioski. 
Inkoisissa toimii yksi ala-aste Krookilan koulu, jossa toimii vuosiluokat 1–2, lisäksi Metsäaron päiväkoti.
Aivan alueen pohjoisosassa, Pernontien varrella sijaitsee leipomo-kahvila.
Asuinalueet.
Metsäaron asuinalue on pientaloasutusta, mutta alueella on 10 kerrostaloa sekä pari rivitaloa. Päiväkodin vierustassa on leikkikenttä sekä pieni hiekkakenttä.
Krookila on yksi Inkoisen asuinalueista. Alue on pääosin rivitalovoittoista, mutta rivitaloalueen itäpuolella ja pienteollisuusalueen kaakkoispuolella on myös omakotitaloja.
Alueella on iso leikkikenttä ja sen vierustassa hiekkakenttä, joka on talvisin jäädytetty ja kentällä voi pelata esimerkiksi jääkiekkoa.
Inkoisen pientaloalue on yksi Inkoisen asuinalueista. Alue sijaitsee Metsäaron asuinalueen ja Krookilan välissä. Alue on pääasiassa omakotitalovoittoista, mutta alueella on myös jokunen rivitalo.
Upalinko on asumaton alue Raision että Turun rajamailla.
Big Punisher

Christopher Lee Rios eli Big Pun (lyhennetty Big Punisher:sta) (10. marraskuuta 1971 – 7. helmikuuta 2000) oli yhdysvaltalainen hip hop -muusikko. Hänellä oli puertoricolaisia sukujuuria.
Big Pun syntyi Bronxissa. Hän aloitti uransa tekemällä yhteistyötä muiden artistien, kuten The Beatnutsin ja Fat Joen kanssa. Hän sai sopimuksen sooloartistina ja julkaisi vuonna 1998 debyyttialbumin "Capital Punishment". Se oli välitön menestys, myi platinaa ja nousi Billboardin 200-listan viidennelle sijalle. Levy oli myös ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi. Big Pun oli jäsen ryhmässä Terror Squad.
Big Pun kärsi aikuisiällään vaikeista ylipaino-ongelmista ja jätti kesken Duken yliopiston painonpudotusohjelman, hän painoi yli 300 kg. Hän sai 7. helmikuuta 2000 sydänkohtauksen White Plainsissa ja menehtyi vain 28 vuoden iässä. Postuumisti julkaistiin studioalbumit "Yeeeah Baby" (2000) ja "Endangered Species" (2001).
Shui hu zhuan

Shuihu zhuan (, "Vesirajan tai vedenvarren tarinat") on 1300-luvulla kirjoitettu kiinalainen seikkailuromaani. Song Jiangin historialliseen kapinaan perustuva, joukosta lainsuojattomia kertova teos on yksi kiinalaisen kirjallisuuden "Neljästä klassikkoromaanista". Romaanin tekijästä ei ole varmuutta, mutta se on pantu useimmiten Shi Naianin tai Luo Guanzhongin nimiin. Kirja todennäköisesti perustuu suullisesti välitettyihin tarinoihin.
Sisältö ja tyyli.
Romaani perustuu historialliseen tarinaan Song-dynastian aikasesta kapinajohtaja Song Jiangista ja hänen tovereistaan. Romaanin tapahtumien pääympäristönä on kuitenkin Shandongin maakunnan lounaisosan Liang-vuori ympäröivine vesistöineen ja marskimaineen (Song-dynastian aikana Keltaisenjoen uoma kulki alueen halki).
"Shuihu zhuan" kertoo 108-päisestä kapinallisryhmästä, jota johtaa Song Jiang. Tekstin ensimmäinen osa pitkälti kuvailee vahvoja ja väkivaltaisia kapinallisia ja heidän sattumuksiaan. Väkivaltaisuudestaan huolimatta lähes kaikki kapinallisista ovat tavalla tai toisella korruptoituneiden valtaapitävien tarkkailijoita tai uhreja, mikä saa heidät kapinoimaan epäoikeudenmukaista auktoriteettia ja keisarillista valtaa vastaan. Eräs kirjan kuuluisimmista kohtauksista on Wu Songin tappelu tiikerin kanssa.
Kirjan lopussa Song Jiangin joukot antautuvat keisarille ja liittyvät tämän asevoimiin, joiden osana he taistelevat džurtšeneita ja muita kapinallisryhmiä vastaan.
Vaikutus ja vastaanotto.
"Shuihu zhuan" on ollut kiellettyjen kirjojen listalla useaan otteeseen Ming- ja Qing-dynastioiden aikana, koska siinä ihailevaan sävyyn kerrotaan auktoriteettien ylivaltaa vastustavista henkilöistä ja heidän teoistaan, ja ylistetään "vihreiden metsien lainsuojattomia", jotka Robin Hood -tyyliin ryöstävät rikkaita vallan väärinkäyttäjiä. Kielloista huolimatta kirja onnistui leviämään laajalle.
Eräs Kiinan kansantasavallan johtaja Mao Zedongin 1970-luvulla aloittamista viimeisistä poliittisista kampanjoista sai innoitusta "Shuihu zhuanista". Mao peräänkuulutti vuonna 1975 kansalaisia vastustamaan Wu Songin "antautumismielialaa" ja väitti Wu Songin pettäneen kapinalliset ja työväenluokan liittymällä keisarillisiin asevoimiin. Kampanjan oletetaan olleen suunnattu Deng Xiaopingiä ja mahdollisesti Zhou Enlaita vastaan.
Käännökset.
Varhaisin japaninkielinen käännös "Suikoden" on vuodelta 1757, ja useita uusia käännöksiä on tehty myöhemmin. 
Tunnetuimpia englanninkielisiä käännöksiä ovat olleet Pearl S. Buckin "All Men Are Brothers", "Kaikki ihmiset ovat veljiä" vuodelta 1933, sekä parhaimpana englanninnoksena pidetty Sidney Shapiron "Outlaws of the Marsh", "Marskimaan lainsuojattomat", vuodelta 1980. Uusin englanninnos on Alex ja John Dent-Youngin "The Marshes Of Mount Liang", 1994. Teos tunnetaan englanniksi myös nimellä "Water Margin". 
Teosta ei ole käännetty suomeksi.
Osterit

Osterit (Ostreidae) on meressä elävä simpukkaheimo, johon kuuluu toistakymmentä sukua. Joitakin osterilajeja viljellään ja kerätään luonnosta ihmisravinnoksi, ja ne ovat kulinaarisesti arvostettuja. Syötävien osterien levinneisyysalueet ovat istutusten myötä laajentuneet suuresti alkuperäisestä.
Ravintokäyttö.
Osterit ovat suosittua ja hienostuneena pidettyä ruokaa, ja niillä on usein arveltu olevan positiivinen vaikutus ihmisten seksuaaliseen kykyyn. Ostereiden ravintoarvo onkin suuri ja niissä on paljon vitamiineja ja kivennäisaineita, etenkin rautaa, kuparia ja jodia. Osterien kokonaisenergiasta 78 % on proteiineissa, 22 % rasvassa ja hiilihydraatteja ei ole lainkaan.
Ylivoimaisesti suurin osterintuottajamaa on Kiina, joka vastaa 78 % kokonaistuotannosta. Kiinalaiset osterit käytetään säilöttyinä.
Perinteisesti länsimaissa osterit ostetaan elävinä ja ne säilytetään kylmässä lämpötilassa. Etenkin Ranskassa osterit myös syödään elävinä jääpediltä, mutta ne on mahdollista myös kypsentää. Kuuluisia ranskalaisia osterilajikkeita ovat "Fine de Claire" ja "Belon".
Osterit avataan erityisellä osteriveitsellä, joka on noin 7–10 cm pitkä, litteä, teräväkärkinen ja tukevakahvainen veitsi. Veitsi ensin ujutetaan osterin sisään sivusta, minkä jälkeen veistä kääntämällä osteri aukeaa lähes itsestään. Tämän jälkeen jalka leikataan veitsellä poikki. Osterin tuoreus varmistetaan koskettamalla pikaisesti veitsellä kidusreunaa. Elävä osteri reagoi kosketukseen nopeasti supistumalla.
Osterien tuotannossa on ongelmana herpesvirus, joka infektoi osterin lämpimän veden aikana, jolloin eläimen tulisi lisääntyä ja se on haavoittuvimmillaan.
Võ Chí Công

Võ Chí Công (7. elokuuta 1912 Quảng Nam, Ranskan Indokiina – 8. syyskuuta 2011 Hồ Chí Minhin kaupunki, Vietnam) oli vietnamilainen kommunistipuolueen poliittinen vaikuttaja, joka toimi muun muassa maansa maatalousministerinä, varapääministerinä ja presidenttinä vuosina 1987–1992.
Công syntyi Vietnamin keskisessä maakunnassa vuonna 1912. Hän liittyi Indokiinan kommunistiseen puolueeseen 1935, ja hiljalleen hän alkoi saada lisää arvostusta puolueensa sisällä. Vuodesta 1976 Công toimi vuoden ajan kalastusministerinä, ja sen jälkeen maatalousministerinä (1977–1978). Vuosina 1976–1982 hän toimi myös varapääministerinä. Vuodet 1987–1992 Công oli Vietnamin presidenttinä.
Presidenttikauden jälkeen Công toimi vielä Vietnamin kommunistisen puolueen keskuskomitean neuvonantajana. Hän jätti politiikan 1996 ja esiintyi tuon jälkeen enää harvoin julkisesti. Viimeiset vuotensa Công sairasteli, hän kuoli sairaalassa Hồ Chí Minhin kaupungissa, 99-vuotiaana, syyskuussa 2011.
Mari-Leen

Mari-Leen Kaselaan (s. 2. joulukuuta 1987 Tartto, Viron SNT) on virolainen laulaja. Hän on esiintynyt Viron euroviisuedustajana Suntribe-yhtyeessä vuoden 2005 kilpailuissa. Mari-Leenin debyyttialbumi "Rahutu Tuhkatriinu" ilmestyi loppuvuonna 2006 ja nousi Viron listan kärkeen ennen joulua. Albumin nimikkobiisi on vironnos suomalaisen Dingon hitistä "Levoton Tuhkimo".
Mari-Leen on opiskellut viulunsoittoa ja laulua. Hänellä on kolme veljeä. Mari-Leen kävi esiintymässä Helsingissä vuoden 2007 Euroviisujen yhteydessä.
Toinen levy, laulajan synnyinvuoden mukaan nimetty "1987" ilmestyi kesäkuussa 2008.
Joulukuussa 2011 Mari-Leen Kaselaan ilmoitti olevansa väsynyt laulamiseen ja haluavansa pitää tauon. Pian tämän jälkeen hän vetäytyi julkisuudesta. Helmikuussa Mari-Leenin kerrottiin avioituneen kaikessa hiljaisuudessa Hiidenmaalla maistraatissa hevoskasvattaja Joosep Tikun kanssa ja ottaneen tämän sukunimen Tikk.
Elokuussa 2023 Mari Leen julkaisi pitkän hiljaiselon jälkeen singlen "Kiirendus" ja ilmaisi haluavansa jälleen palata musiikin pariin. Hän kertoi taukonsa aikana muun muassa opiskelleensa media- ja viestintätutkimukseen kuuluvaa imagologiaa Tallinnan yliopistossa.
Aiheesta muualla.
Tohtori tuli kaupunkiin

Tohtori tuli kaupunkiin ("Dr. Quinn, Medicine Woman") on suosittu ja lukuisia Emmy-palkintoja voittanut yhdysvaltalainen draamasarja. Sarjaa esitettiin CBS:llä kuuden kauden ja 150 jakson verran. Sen ensiesitys Yhdysvalloissa oli 1. tammikuuta 1993 ja viimeinen jakso nähtiin 16. toukokuuta 1998. Sarjan pääosia näyttelivät Jane Seymour, Joe Lando, Chad Allen, Erika Flores (myöhemmin Jessica Bowman) ja Shawn Toovey. Sarjasta on tehty myös kaksi televisioelokuvaa.
Sarja kertoo 1800-luvulla Bostonista pieneen villin lännen kaupunkiin muuttavasta Michaela Dr. "Mike" Quinnista, joka on isänsä kannustamana hankkinut lääkärin koulutuksen yhteiskunnan asettamista rajoituksista huolimatta. Michaelan elämä mutkistuu kun saa huolehdittavakseen kolme orpolasta.
Rahutu Tuhkatriinu

Rahutu Tuhkatriinu () on virolaisen laulajan Mari-Leenin ensimmäinen albumi, joka julkaistiin joulukuussa 2006. Albumin nimikappale ja ensimmäinen single on viroksi laulettu versio suomalaisen Dingon vuoden 1984 tunnetusta hitistä "Levoton Tuhkimo". Se valmistui jo maaliskuussa 2006, mutta lupaa säveltäjä Neumannilta jouduttiin odottelemaan jonkin aikaa. Ilmestyttyään kappaleesta tuli Virossa suuri kesähitti ja myöhemmin koko vuoden eniten myyty kännykän soittoääni. Syyskuussa julkaistiin toinen single "Suure linna inglid", josta myös tuli radio- ja klubihitti. Marraskuussa 2006 Mari-Leen esiintyi virolaisessa yökerhossa lavalla yhdessä vierailulla olleen Dingon kanssa. Yhteensä albumilta on julkaistu neljä singleä.
Levynjulkaisutilaisuudessa Mari-Leen oli pukeutuneena Tuhkimon prinsessanvaatteisiin. Joulua edeltävällä viikolla albumi nousi Viron listan kärkipaikalle ja on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän. Musiikki levyllä on Sven Lõhmusin käsialaa lukuun ottamatta nimikappaletta ja "Õpetajaa", jonka on kirjoittanut Henri Laks ja alun perin esittänyt 1980-luvulla Seitsmes Meel.
Juhani Konkka

Juhani Konkka, joskus myös Juha Konkka; salanimi Urho Torikka, (4. syyskuuta 1904 Toksova – 22. kesäkuuta 1970 Kuhmoinen) oli inkeriläissyntyinen suomalainen kirjailija, toimittaja ja venäläisen klassisen kirjallisuuden suomentaja.
Elämä.
Toksovan Konkkalan kylässä syntyneen Juhani Konkan vanhemmat olivat maanviljelijä Simo Konkka ja Katri Vanhanen. Konkka oli kolmesti naimisissa ja sai neljä lasta, joista Anita Konkka on kirjailija. Konkka muutti perheensä mukana Suomeen 1919, opiskeli Itä-Karjalan Kansanopistossa Impilahdella, Sortavalan seminaarissa 1923–1925 ja viimeksi Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa, jossa hän suoritti sanomalehtitutkinnon 1927. Konkka oli "Päivän Uutiset" -lehden päätoimittaja 1928 ja toimitussihteeri "Tähystäjä"-aikakauslehdessä 1929–1930 sekä "Elanto"-lehdessä 1931–1932.
Konkka perusti 1932 yhdessä muun muassa Yrjö Ruudun kanssa Suomen Kansallissosialistisen Liiton. Hän oli SKSL:n puoluesihteeri 1933–1934 sekä "Kansallissosialisti"-äänenkannattajan päätoimittaja. Hän vastusti puolueensa linjan mukaisesti Adolf Hitlerin edustamaa kansallissosialismia ja oli poliittisesti lähempänä Gregor Strasserin johtamaa natsipuolueen vasemmistosiipeä. Konkka oli mielipiteiltään Ruutua radikaalimpi. Kyllästyttyään politiikkaan Konkka palasi kirjallisuuden pariin. Hän työskenteli WSOY:n kustannusvirkailijana vuodet 1937–1944 ja 1950–1955.
Tuotanto.
Konkka julkaisi 1929 teoksen "Taloudelliseen kansanvaltaan! Kansallisen yhteiskuntapolitiikan vaatimuksia" ja Urho Torikan nimellä romaanin "Me sankarit", joka kertoi hänen sotakokemuksistaan Aunuksen-retken aikana. Hän kirjoitti salanimellä myös teokset "Punainen myrsky" (1931) ja "Pula-aikana" (1932). Häneltä ilmestyi 1939 teos "Kahden maailman rajalla", josta hän muokkasi uuden version 1958 nimellä "Pietarin valot". Konkka kirjoitti myös omaelämäkerrallisen sarjan, johon kuuluivat teokset "Kulkurin kesä" (1943), "Kulkurin kahleet" (1945) ja "Kulkurin koulut" (1946). Vuonna 1947 ilmestyi Helsingin 1930-luvun kirjallista elämää kuvaileva teos "Tuhlattu aarre". Hän itse piti parhaimpina teoksinaan omaelämäkerrallisia romaanejaan.
Kääntäjänä Konkka toimi vuodesta 1939. Hän suomensi useita venäläisten klassikoiden, kuten Fjodor Dostojevskin, Nikolai Gogolin, Maksim Gorkin, Leo Tolstoin, Anton Tšehovin, Ivan Turgenevin ja Mihail Šolohovin teoksia. Hän oppi venäjän kielen jo lapsena romaaneista ja runokirjoista.
Juhani Konkan lapset Anita, Urho ja Heikki Konkka lahjoittivat vuonna 2020 Konkan suomennoksien tekijänoikeudet Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto ry:lle.
Perhe.
Juhani Konkan toinen puoliso oli kuvataiteilija Anja Konkka. Heidän tyttärensä on kirjailija Anita Konkka.
Verónica Sánchez

Verónica Sánchez Calderón (s. 1. heinäkuuta 1977 Sevilla, Espanja) on espanjalainen näyttelijätär.
Sánchez syntyi Sevillassa ja muutti myöhemmin Madridiin opiskelemaan näyttelemistä. Opintojensa loppupuolella hän teki muutamia teatterirooleja. Sánchezin saatua roolin elokuvasta "Al sur de Granada" (2003), josta hän sai myös parhaan uuden näyttelijän Goya-ehdokkuuden, "Serranon perhe" -televisiosarjan roolittaja kiinnostui hänestä ja tarjosi hänelle perheen Eva-tyttären roolia. Tästä roolistaan Sánchez nousi suuren yleisön tietoisuuteen, ja sen takia Espanjan juorulehtien paparazzit ahdistelivat häntä. Serranon perheen ohella Sánchez teki elokuvarooleja ja jätti myöhemmin sarjan keskittyäkseen elokuviin. Hän onkin menestynyt elokuvanäyttelijänä ja on saanut useita palkintoehdokkuuksia rooleistaan. Hän harrastaa tanssia ja pitää runoudesta ja shoppailusta. Sánchez on työskennellyt myös mallina. 
Filmografia.
! style="background:#B0C4DE;" | Vuosi
! style="background:#B0C4DE;" | Nimi
! style="background:#B0C4DE;" | Rooli
! style="background:#B0C4DE;" | Huomioita
Fran Perea

Francisco ”Fran” Manuel Perea Bilbao (s. 20. marraskuuta 1978 Málaga, Andalusia, Espanja) on espanjalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on näytellyt muun muassa sarjassa "Serranon perhe".
Perea julkaisi vuonna 2005 toisen albuminsa "Punto y aparte". Hän on saanut albumeistaan neljä platinalevyä ja yhden kultalevyn. Hän lopetti "Serranon perheessä" vuonna 2006 keskittyäkseen elokuviin mutta teki kuitenkin sarjaan myöhemmin lyhyitä vierailuja.
Ura.
Perea valmistui Málagan teatterikorkeakoulusta. Hän teki ensiesiintymisensä televisiossa sarjassa "El comisario" ja näytteli myös sarjassa "Al salir de clase", jossa hän esitti Hugoa. Hän oli sarjassa vuosina 2001–2002.
Perea sai vuonna 2003 roolin Marcos Serranona televisiosarjassa "Serranon perhe". Hän teki vaikutuksen sarjan tuotantoryhmään kitaransoittotaidoillaan, ja näin hän esitti myös sarjan tunnuskappaleen ”1 más 1 son 7”, joka nousi Espanjassa ilmestymisvuonnaan listaykköseksi. Roolinsa ansiosta Pereasta tuli tunnettu laulaja, ja hänen ensimmäistä albumiaan "La chica de la habitación de al lado" inspiroikin hänen roolinsa Marcosina. Perea julkaisi albumin vuonna 2003, ja kun sarjaa alettiin esittää Suomessa, se nousi Suomessakin vuonna 2007 hetkeksi kymmenen myydyimmän albumin joukkoon. Albumi myi nelinkertaista platinaa ja sai yhden kultalevyn.
Perea lähti vuonna 2004 Espanjan-kiertueelleen ja levytti konserttialbumin "Fran Perea, en concierto". Hän julkaisi vuonna 2005 toisen albumin "Punto y Aparte", joka menestyi yhtä hyvin kuin ensimmäinen. Vuonna 2006 Perea lopetti "Serranon perheessä" ja alkoi näytellä elokuvissa.
Perea näytteli vuonna 2006 Davidia elokuvassa "Los Mánagers", jonka ohjasi Fernando Guillén Cuervo ja näytteli myös elokuvassa "El camino de los ingleses", jonka ohjasi Antonio Banderas. Kun Banderas valitsi Perean elokuvaan, hän ei tiennyt, että tämä oli Espanjassa tunnettu televisiorooleistaan. Vuonna 2007 Perea näytteli Goya-ehdokkaanakin olleessa elokuvassa "Las 13 Rosas", jonka ohjasi Emilio Martínez Lázaro. Samassa elokuvassa näytteli myös Verónica Sánchez, joka on näytellyt "Serranon perheessä" ja joka on Perean entinen tyttöystävä. Perea vieraili vuosina 2007–2008 televisiosarjassa "Hospital Central" ja muutamassa "Serranon perheen" jaksossa.
Perea teki nelipäiväisen vierailun Suomeen marraskuussa 2007. Vierailulla hän kertoi "La chica de la habitación de al lado" -levystään ja antoi haastatteluja lehdille ja televisioon. Julkisessa nimikirjoitustenjakotilaisuudessa Helsingin Kampissa oli paikalla jopa tuhat innokasta suomalaisfania. 
Perea esiintyi toisella vierailullaan Suomessa 28. elokuuta 2008 Helsingin Kulttuuritalolla ja 29. elokuuta Tampereen Pakkahuoneella.
Vuonna 2020 Perea näytteli yhtä pääosista suomalais-espanjalaisessa rikosdraamasarjassa "Paratiisi".
Yksityiselämä.
Vuosina 2003–2006 Perea seurusteli "Serranon perheestäkin" näytelleen vastanäyttelijänsä Verónica Sánchezin kanssa. He erosivat jätettyään televisiosarjan omien näyttelijänuriensa takia. Pari esiintyi yhdessä vuoden 2006 Goya-gaalassa.
Kirkonisännöitsijä

Kirkonisännöitsijä on ortodoksisen kirkon hallintoon kuuluva toimihenkilö. 
Kirkonisännöitsijä on seurakunnanvaltuuston kolmivuotiskaudeksi valitsema seurakunnanneuvoston eli seurakunnan hallituksen itseoikeutettu jäsen; hän huolehtii kirkon rahavarojen ja muun omaisuuden hoidosta ja vastaa toimistaan neuvostolle. Kirkonisännöitsijä toimii valtuuston laatimien ja kirkollishallituksen vahvistaman ohjesäännön puitteissa. Tehtävä on palkaton kunniatehtävä. 
Tämä kaikki pätee myös rukoushuoneiden isännöitsijöihin, paitsi että he eivät ole itseoikeutettuja seurakunnanneuvoston jäseniä. Jos seurakunnassa - malliesimerkkinä Helsingissä - on useita kirkkoja, yksi niistä nimetään pääkirkoksi jonka isännöitsijä on neuvoston jäsen. Helsingissä tällainen kirkko on Uspenskin katedraali.
Jos isännöitsijän tehtävää voi luonnehtia yleisesti, voidaan sanoa, että hän on kirkon vastaava hoitaja. 
Joskus kirkonisännöitsijä voidaan vihkiä lukijaksi tai alidiakoniksi tunnustuksena pitkästä työpanoksesta; samoin kiirastorstaina, jos seurakunnassa toimitetaan ns. Jalkojen pesu -palvelus jossa piispa symbolisesti pesee kahdentoista papin ja/tai kirkon toimihenkilön jalat, isännöitsijä on itseoikeutettu osanottaja, jos papiston jäseniä ei löydy tarvittavaa kahtatoista. Tällaisessa tapauksessa loput ei-papiston jäsenet ovat seurakunnan aktiivisesti kirkossa käyviä miespuolisia jäseniä, joskus myös valtuutettuja tai neuvoston jäseniä. 
Isännöitsijän apuna on suuremmissa kirkoissa 1 - 3 vahtimestaria, jotka puolestaan ovat palkattuja työntekijöitä; yleensä yksi on kokopäivätoiminen ja loput osa-aikaisia. Joissakin pienimmissä kirkoissa - kuten Lohjan työkeskuksen kotikirkossa - isännöitsijänä toimii kyseisen kirkon pappi.
Venäjän vallan aikana saattoi sattua, että isännöitsijäksi valittiin varakas liikemies, joka pystyi käyttämään omia varojaan kirkon hyväksi. Tiettävästi tunnetuin tällainen on todellinen valtioneuvos, kauppias ja rakennusurakoitsija Jakov Longinpoika Tsernysev, joka toimi kahteen otteeseen Uspenskin katedraalin isännöitsijänä ja käytti runsaasti omia varojaan kirkon hyväksi. Hän oli myös kirkon rakentanut urakoitsija - ja veloitti työstään alle omakustannushinnan. 
Ei siis suurikaan ihme, että seurakunnan historiikissa entinen kirkkoherra isä Mikael Kasanko kutsuu valtioneuvos Tsernyseviä epiteetilä "seurakunnan suuri hyväntekijä".
Kathleen McKane Godfree

Kathleen ”Kitty” McKane Godfree (7. toukokuuta 1896 Bayswater, Lontoo – 19. kesäkuuta 1992 Lontoo) oli brittiläinen naistennispelaaja ja sulkapalloilija. Hän voitti kaikkiaan viisi olympiamitalia Antwerpenin ja Pariisin olympialaisissa vuosina 1920 ja 1924.
Godfree voitti Antwerpenin olympialaisissa 1920 kolme mitalia. Hän voitti pronssia naisten kaksinpelissä ja olympiakultaa nelipelissä parinsa Winifred McNairin kanssa. Pari voitti loppuottelussa Geraldine Beamishin ja Dorothy Holmanin erin 8–6, 6–4. Sekanelipelissä Godfree ja hänen parinsa Max Woosnam selviytyivät loppuotteluun, mutta hävisivät sen Suzanne Lenglenille ja Max Décugisille lukemin 4–6, 2–6.
Godfree voitti Wimbledonin kaksinpelimestaruuden kahdesti. Vuoden 1924 loppuottelussa Helen Wills Moody vei ensimmäisen erän ja johti toista jo 4–1, mutta Godfree onnistui kuitenkin viemään tittelin.
Godfreestä tuli 1925 ensimmäinen henkilö, joka on edennyt uransa aikana kaksinpelin loppuotteluun Ranskan ja Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa sekä Wimbledonissa. Sulkapallossa hän voitti vuosien 1920 ja 1924 välillä neljä siihen aikaan lajin epävirallisina maailmanmestaruuskilpailuina pidettyä All England -turnausta.
Kitty ja hänen miehensä Leslie ovat ainoa sekanelinpelimestaruuden Wimbledonissa voittanut aviopari. Tämä tapahtui vuonna 1926.
Godfree sai turnauksen satavuotisjuhlamitalin Wimbledonin keskuskentällä 1977. Hän ojensi voittajan pokaalin Martina Navrátiloválle 1986 naispelaajien Wimbledon-esiintymisten satavuotisjuhlan kunniaksi. International Tennis Hall of Fameen hänet hyväksyttiin 1978.
Pentti Fabritius

Pentti Olavi Fabritius (25. maaliskuuta 1930 Rautalampi – 15. joulukuuta 1978 Kuopio) oli suomalainen kirjailija.
Fabritiuksen vanhemmat olivat maanviljelijä Johannes Fabritius ja Selma Augusta Röntynen. Hän oli naimisissa vuodesta 1962 lähtien Hilkka-Liisi Lundellin kanssa ja erottuaan meni uusiin naimisiin Iiris Aulikki Mäkisen kanssa 1969.
Fabritius oli perustamassa Kanta-Hämeen kirjailijayhdistystä Vana-66:ta 1966 olleessaan työssä siltatyömaalla Hämeenlinnassa ja toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana 1968.
Mario Party Advance

Mario Party Advance on seitsemäs peli "Mario Party" -pelisarjassa. Aikaisemmissa sarjan peleissä ollut moninpelitila Party Mode on korvattu uudella Shroom Cityllä. Pelin idea on suorittaa Shroom Cityn asukkaiden antamat tehtävät ja kerätä kaikki minipelit ja vehkeet, jotka Bowser on sirotellut ympäri kaupunkia. Pelin pelattavat hahmot ovat Mario, Luigi, Prinsessa Peach ja Yoshi.
Pelin oheisena on Mario Party lautapeli, jonka maksimipelaajamäärä on 4.
Pelillä on Metacriticissä keskiarvona 54/100 ja GameRankingsissa 56.53 %. IGN antoi pelille arvosanaksi 6/10 ja GameSpot 6.5/10.
Valkokangas

Valkokangas on heijastuspinta, jolle heijastetaan kuvia yleisön nähtäväksi esimerkiksi elokuvateattereissa, kotiteattereissa tai toimisto- ja konferenssitiloissa. Valkokankaalle voidaan heijastaa kuva elokuvaprojektorilla, videoprojektorilla, diaprojektorilla tai piirtoheittimellä.
Valkokankaat ovat tavallisesti väriltään neutraalin valkoisia tai harmaita, jotta esitettävä kuva toistuisi mahdollisimman tarkoin alkuperäisissä väreissä. Valkokankaiden heijastavuus vaihtelee käyttötarkoituksen mukaan: saatavilla on kankaita tummanharmaista valkoisiin ja pinnaltaan aluminisoituihin tai lasihelmillä päällystettyihin. Jälkimmäisillä saadaan aikaan hyvin kirkas kuva, kun kuva heijastetaan ja sitä katsotaan suoraan kankaan edestä. Valkokangas voidaan tehdä myös maalaamalla seinä sopivalla maalilla. Pienet valkokankaat ovat yleensä suorapintaisia, mutta elokuvateattereiden suuremmat kankaat voidaan tehdä myös kaareviksi.
Uusimmat valkokankaat mahdollistavat videoprojektorin käytön valoisassakin tilassa.
Rakenne.
Valkokankaita on tyypiltään erilaisia:
Vapaa tanssi

Vapaa tanssi oli yksi monista termeistä, jota käytettiin varhaisista 1900-luvun alun Yhdysvalloissa ja Saksassa kehittyneistä uusista tanssityyleistä, joista alkoi nykytanssin kehitys. Muita nimikkeitä olivat plastinen tanssi, esteettinen tanssi, ekspressionistinen tanssi, ilmaisutanssi ("ausdruckstantz") ja moderni tanssi. Nimityksistä voi päätellä eri tanssintekijöiden painotuseroja tanssin sisällössä ja muodossa. Ajan tanssikehitystä on tarkemmin selostettu artikkelin nykytanssi historiaosiossa.
Vapaan tanssin voidaan katsoa syntyneen 1900-luvun alun Saksassa, ja vuosina 1910–1933 sitä kutsuttiin usein ekspressionistiseksi tanssiksi. Saksassa ekspressionistista tanssia kutsuttiin myös ilmaisutanssiksi (). Vapaa tanssi oli merkittävin reaktio tuon aikakauden vallitsevaa tanssitraditiota vastaan. Vapaan tanssin edustajat korostivat tanssijan sisäistä motivaatiota ja tunteita ulkoisen muodon sijaan. Toisin kuin klassisessa baletissa, vapaassa tanssissa ei ollut kaavamaisia sääntöjä, vaan tanssin muoto syntyi yksilöllisesti tanssijan tunteiden ohjauksessa. Vapaa tanssi pyrki vapauttamaan tanssi-ilmaisun opituista muodoista ja säännöistä niin seksuaalisesti, sosiaalisesti, ruumiillisesti, psykologisesti kuin kulttuurillisesti. Lähes samanaikainen modernin tanssin synty Yhdysvalloissa innosti vuosisadan alkupuolella koreografit niin Euroopassa kuin Amerikassa uuteen tanssin teorian pohdintaan, jossa pyrittiin irtautumaan baletin kuivasta teknisyydestä.
Suomessa vapaaksi tanssiksi kutsuttiin erityisesti Maggie Gripenbergin luomaa tanssityyliä. Suomalaisen tanssintutkimuksen käytännön mukaan suomalaisen tanssitaiteen kehityksessä modernia tanssia pidetään vapaan tanssin ajallisena jatkumona. 1930- ja 1940-luvuilla vapaa tanssi muodostui Suomessa tanssitaiteen keskeiseksi käsitteeksi, jonka alle luettiin monia varhaisen modernin tanssin suuntauksia. Toisen maailmansodan jälkeen vapaaseen tanssiin liittyvät saksalaisyhteydet johtivat kuitenkin sen taiteellisen arvon tuomitsemiseen. Silti vielä vuoteen 1963 saakka Suomen Tanssitaiteilijain Liitossa oli vain kaksi jaostoa: baletin ja vapaan tanssin jaostot.
Modernin tanssin käsite otettiin Suomessa laajemmin käyttöön vasta 1960-luvun vaihteessa. Suomalaisen modernin tanssin katsotaankin usein syntyneen juuri 1960-luvun alussa, ja tähän muutokseen vaikutti merkittävästi tanssija-koreografi Riitta Vainion palaaminen opiskelumatkoiltaan Yhdysvalloista Suomeen. Vainion tanssitaiteen taustalla oli kuitenkin vahvasti nimenomaan vapaa tanssi sekä naisvoimistelu.
Suomalaista vapaata tanssia on eri ajanjaksoina ja tyylillisten vivahde-erojen vuoksi kutsuttu muun muassa nimityksillä uusi tanssi, plastinen tanssi, absoluuttinen tanssi, ilmaisutanssi, rytmillinen tanssi, ja paljasjalkatanssi. Kansainvälisesti on usein käytetty termiä "varhainen moderni tanssi" ().
Harry Bernstein

Harry Bernstein (30. toukokuuta 1910 Stockport – 3. kesäkuuta 2011) oli englantilaissyntyinen kirjailija. 
Bernstein saavutti kirjallista menestystä poikkeuksellisen vanhalla iällä, sillä hän alkoi työstää esikoisteostaan "Näkymätöntä muuria" ("The Invisible Wall") jäätyään leskeksi Ruby-vaimon kuoltua leukemiaan 2002. Tämä kirjailijan lapsuusvuosia käsittelevä teos ilmestyi vuonna 2007, kun Bernstein oli 96-vuotias. Otava kustantama Mika Tiirisen suomennos ilmestyi samana vuonna. 
Kolmas kirja, "The Golden Willow", ilmestyi vuonna 2009. Siinä hän käy läpi avioliittoaan ja sen jälkeisiä vuosia.
Bernstein oli juutalainen ja muutti 12-vuotiaana Yhdysvaltoihin. Hän asui kuolemaan saakka New Jerseyssä. Vuonna 2008 ilmestyi hänen toinen teoksena "The Dream", joka kuvaa perheen varhaisia vuosia valtameren takana. Bernstein oli puolalaissyntyisten vanhempiensa seitsemästä lapsesta viides. Hänen äitinsä väitti vastoin virallisten asiakirjojen tietoja pojan syntyneen 17. huhtikuuta. Bernstein ei kuitenkaan viime vuosinaan juhlistanut syntymäpäiväänsä enää kumpanakaan päivänä. Hän kuoli 101-vuotiaana 3. kesäkuuta 2011.
Anthems of Rebellion

Anthems of Rebellion on ruotsalaisen metalliyhtye Arch Enemyn viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003.
Antti Jalava (ruotsinsuomalainen kirjailija)

Antti Ilmari Jalava (24. kesäkuuta 1949 Lappeenranta – 17. elokuuta 2021 Tukholma) oli ruotsinsuomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Jalava käsitteli kirjoissaan identiteettiongelmista kärsivien siirtolaisnuorten sopeutumisvaikeuksia ruotsalaiseen yhteiskuntaan. Hän tuli julkisuuteen sekä Ruotsissa että Suomessa 1980 romaanillaan "Asfaltblomman" ("Asfalttikukka") josta tehtiin myös TV-elokuva.
Höfuðborgarsvæðið

Höfuðborgarsvæðið (tunnetaan myös nimellä "Stór-Reykjavíkursvæðið" eli Suur-Reykjavíkin alue) on Reykjavíkin suurkaupunkialueen nimi. Se koostuu Reykjavíkista ja kuudesta ympäröivästä kaupungista ja kunnasta. Kaupunkialueen pinta-ala on 1 062 neliökilometriä ja väkiluku oli vuonna 2019 noin 228 200. Se on lähes 65 prosenttia Islannin väestöstä. Alue on kuitenkin suurkaupunkialueeksi hyvin harvaan asuttu, sillä siellä asuu vain noin 215 asukasta neliökilometrillä. Kaupunkialue on Islannin tärkein väestökeskittymä niin väestöllisesti, taloudellisesti, poliittisesti kuin kulttuurillisestikin.
Alueen kunnat.
Lähde:
Iikka Vuotila

Leo Iikka Vuotila (17. kesäkuuta 1933 Kemi – 15. huhtikuuta 1975 Oulu) oli suomalainen kirjailija ja teologian lisensiaatti. Vuotila toimi opettajana ja pappina muun muassa Helsingissä, Tampereella, Laukaassa ja Keravalla. Romaanien lisäksi Vuotila julkaisi 1967 kirjallisen tutkielman "Kirjailija ja omatunto", jossa hän tarkasteli Väinö Linnaa, Olavi Siippaista ja Lauri Viitaa eettisinä kirjailijoina. Kirjallisuudentutkija Markku Eskelisen mukaan Vuotilan 1966 julkaistu romaani "Kuin lähtö" oli "ainoa 1960-luvun suomenkielinen romaani, jota on vähänkään luontevaa verrata ranskalaiseen uuteen romaaniin".
Jaguar Mark X

Jaguar Mark X (mark ten) on suurin Jaguarin koskaan valmistama sedanmalli, joka suunniteltiin alun perin Yhdysvaltojen markkinoita varten. Autosta tehtiin myös luksusmalli Daimler DS420, jota valmistettiin aina vuoteen 1992 asti.
Kehitys.
Vuonna 1966 auton nimeksi tuli Jaguar 420G.
Tekniikka.
Jousitus on joka kulmassa erillisjousitus ja edessä on kierrejouset. Vaihteistona on manuaali, ylivaihteella varustettu manuaali tai automaattivaihteisto.
Morian

Morian on jyväskyläläinen metalliyhtye, joka on perustettu vuonna 2002. Yhtyeeseen kuuluvat Janne Siekkinen (laulu), Sami Niittykoski (kitara), Mika Laitinen (kitara), Antti Simonen (koskettimet), Jaakko Niemi (basso) ja Joonas Juutilainen (rummut). Muutaman demon jälkeen yhtye teki promo-CD:n nimeltään "Firewalkers", joka sisälsi neljä kappaletta. Levytyssopimuksen Morian sai vuonna 2006. Heidän debyyttisinglensä, "Away from the Sun", julkaistiin 7. maaliskuuta 2007, ja se saavutti suoraan toisen sijan Suomen singlelistalla. Morianin debyyttialbumi, "Sentinels of the Sun", julkaistiin 16. toukokuuta 2007.
Yhtyeen tuorein albumi, "Ashen Empire", julkaistiin huhtikuussa 2012.
Jaguar XK150

Jaguar XK150 on vuosina 1957-1961 valmistettu urheiluautomalli, joka korvasi aiemman XK140 -mallin. Autosta oli alun perin Fixed Head Coupé ja Drop Head Coupé -mallit. Auto on aiempiin XK-sarjan malleihin verrattuna modernimpi ja siinä on ensimmäistä kertaa yksiosainen tuulilasi ja kylkilinja ei enää laskenut niin paljon kuin edeltäjissä. Konepelti on leveämpi. Yhteensä tätä mallia valmistettiin 2 265 kpl roadstereita, 4 445 kpl FHC:ta ja 2 672 kpl DHC:ta.
Värit.
Saatavilla olevia värejä olivat punainen, helmiäisharmaa, valkoinen, indigonsininen, claret, cotswoldin sininen, musta, vaalean harmaa, sherwoodin vihreä, carmenin punainen, brittiläinen kilpavihreä, cornish harmaa ja imperial maroon.
Kehitys.
Vuonna 1958 myyntiin tuli Open Two Seater malli (avoin kaksipaikkainen). Samana vuonna tuli myyntiin myös kolmella SU HD8 kaasuttimella varustettu S malli. Myöhemmin moottorin iskutilavuutta kasvatettiin 3.8 litraan isontamalla sylinterien halkaisijaa.
Tekniikka.
Autossa on joka renkaassa levyjarrut, mutta sen sai tilattua myös rumpujarruilla. Jousitus on hyvin samanlainen kuin XK140 mallissa ja ohjaus on toteutettu hammaspyörällä.
Alfa Romeo Montreal

Alfa Romeo Montreal esiteltiin konseptimallina ensimmäisen kerran vuoden 1967 Montreal Expossa. Malli nimettiin juuri tämän ensiesittelypaikkansa mukaan. Bertonen muotoilema 2+2 -paikkainen auto perustuu Giulia Sprint GT:n alustaan ja muokattuun koriin. Ensimmäinen tuotantoauto esiteltiin Genevessä vuonna 1970 ja oli varustettu Tipo 33 -mallin kilpa-autosta lainatulla 2,6-litraisen V8-moottorin "katuversiolla". Autossa oli Alfa Romeon omistuksessa olleen italialaisen SPICA:n (Società Pompe Iniezione Cassani &amp; Affini) valmistama mekaaninen polttoaineensuihkutus ja se tuotti n. 200 hevosvoimaa. Montreal oli varustettu 5-vaihteisella vaihdelaatikolla ja ZF/Alfa Romeo tasauspyörän lukolla (limited-slip differential, LSD).
Mallin huippunopeudeksi on mitattu 224 km/h ja kiihtyvyydeksi (0–100 km/h) 7,1 s.
Suomessa Alfa Romeo Montreal maksoi 129 900 markkaa vuonna 1973 (vuoden 2021 rahassa runsaat 155 320 euroa) ja niitä tuotiin maahan vain yksi.
Valmistusmäärät.
Autoa valmistettiin yhteensä 3 925 kappaletta ja sen tuotanto päättyi vuonna 1977.
Max Planck -instituutti

Max Planck -instituutti (koko nimi , lyh. MPG) on saksalainen tutkimuskeskus. Instituutti koostuu yli 80 laboratoriosta, tutkimuskeskuksesta ja instituutista, joita hallinnoidaan Berliinin ja Münchenin kaupungeissa. Max Planck -instituutti on riippumaton ja voittoa tavoittelematon tutkimuskeskus, jonka toimintaa rahoittavat suurimmaksi osaksi Saksan valtio ja Saksan osavaltiot.
Max Planck -instituuttia pidetään yhtenä maailman johtavista tieteen ja teknologian tutkimuskeskuksista. Esimerkiksi vuonna 2006 brittiläinen "The Times" -lehti arvioi koulutusliitteessään sen maailman parhaaksi ei-yliopistolliseksi tieteen tutkimuslaitokseksi.
Organisaatio.
Max Planck -instituutti koostuu yli 80 alaorganisaatiosta, joista 78 sijaitsee Saksassa. Lisäksi instituutin alaisia organisaatiohaaroja ja kolme instituuttia sijaitsee muissa Euroopan maissa. Instituuttien tutkimuskohteita ovat tieteen ja teknologian lisäksi humanistiset tieteet sekä yhteiskuntatieteet.
Max Planck -instituutit toimivat tiiviissä yhteistyössä yliopistojen kanssa, mutta ovat näistä riippumattomia. Instituutit keskittyvät tutkimukseen, joka ei välttämättä sovi yliopistojen tutkimusrakenteeseen esimerkiksi tieteidenvälisyytensä vuoksi tai joka on yliopistojen saavuttamattomissa resurssien vuoksi. Instituutti panostaa tutkimuksen laatuun ja sen tutkijat ovatkin voittaneet yhteensä 16 Nobelin palkintoa vuoden 1948 jälkeen. Muun muassa näiden ansiosta Max Planck -instituutilla on maine Saksan kovatasoisimpana tutkimuskeskuksena. 
Instituutit puolestaan koostuvat tutkimuslaitoksista, joiden johtajilla on tasa-arvoinen asema esimerkiksi äänestyksissä. Laitokset saavat rahoituksensa pääosin valtiolta ja osavaltiolta, mutta myös lahjoitukset sekä tutkimus- ja lisenssimaksut muodostavat osansa tuloista.
Perustaminen.
Max Planck -instituutti perustettiin Göttingenissä toisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1948. Sen tarkoitus oli jatkaa preussilaisen Kaiser Wilhelm -instituutin toimintaa. Max Planck -instituutin logossa on kuvattuna Minerva, roomalaisten viisauden jumalatar. 
Tilastoja.
Instituutin alaisena toimii noin 12 300 vakituista työntekijää, joihin kuuluu muun muassa 4 200 tutkijaa. Lisäksi instituutti työllistää 900 vierailevaa tutkijaa. Instituutin budjetti vuodelle 2006 oli noin 1,4 miljardia euroa, josta 84 % tuli valtiolta.
Spyker C8

Spyker C8 on Spyker Carsin valmistama urheiluautomallisto.
Moottorit.
Kaikki moottorit ovat Audin valmistamia.
Spyker D12

Spyker D12 Peking-to-Paris on Spyker Carsin valmistama luksusluokan neliovinen SUV, joka esiteltiin vuoden 2006 Geneven autonäyttelyssä. Tuotannon on tarkoitus alkaa vuoden 2007 loppupuolella, esittelyn jälkeen mallia on jo tilattu yli 100 kappaletta. Alun perin auto suunniteltiin Pohjois-Amerikan markkinoita varten. Nimi Peking-to-Paris viittaa Peking To Paris -autokilpailuun jossa Spyker-merkkinen auto tuli toiseksi vuonna 1907. 
Auton takaovet ovat ns. kaappariovet, mikä on harvinaista SUV-tyyppiselle autolle. Sivuikkunat ovat kaksiosaiset ja autossa on muutenkin monia suunnitteluyksityiskohtia lainattu Spyker C8 -mallista. Myös erikoista SUV-mallille on auton sedan -tyyppinen kori.
Noble

Noble on Isosta-Britanniasta kotoisin olevan, urheiluautoja valmistavan, Noble Moy Automotive Ltd:n automerkki.
Yritys on perustettu vuonna 1999. Perustajana, pääsuunnittelijana ja omistajana toimii Lee Noble. Yritys on täysin itsenäinen yhtiö ja sen valmistamat autot ovat ns. MR-layout-tyyppisiä (Mid-engine, Rear-wheel drive). Autojen korit valmistetaan Etelä-Afrikassa Hi-Tech Auto -nimisessä yrityksessä, josta ne sitten kuljetetaan Noblen tehtaille Isoon-Britanniaan. Noble itse asentaa autoihin moottorit, jousituksen ja suorittaa muun kokoonpanon.
Keväällä 2006 Noble valmistaa kolmea eri mallia: Uutta M15:sta, Noble M400:sta ja M12 GTO-3R-mallia.
Noble M10 (1999–).
M10 on yrityksen ensimmäinen, vuonna 1999 esitelty malli. Kyseessä on kaksipaikkainen, ainoastaan avoversiona valmistettu urheiluauto. Moottori on 2,5-litrainen vapaastihengittävä kone. Mallin on korvannut Noble M12.
Noble M12 (2000–).
Vuonna 2000 esiteltiin Noble M12. Myös M12 on kaksiovinen ja kaksipaikkainen. Mallia on avoversion (GTC) lisäksi valmistettu myös kolmena erilaisena coupe-mallina (GTO-3, GTO-3R ja toukokuussa 2004 esitelty M400). Kaikissa malleissa on Fordin valmistama Duratec V6 -moottori. Perusversiossa (GTO-3) moottorista irtoaa 310 hv. GTO-3R:n moottorissa on 352 hv ja M400:n 425.
Autot ovat erittäin suorituskykyisiä. Ilmoitetut kiihtyvyyslukemat (0–60 mph) ovat GTO-3R:llä 3,2 s ja M400:lla 2,97 s.
M12 on saanut useita palkintoja. Top Gearin Jeremy Clarkson nimitti auton "Driver's Car of the Year"iksi vuonna 2001 ja 2002. Vuoden 2003 joulukuussa samainen henkilö sanoi, M12:n olevan hänen "favorite British Car". Lisäksi auto on voittanut muun muassa brittiläisen "Autocar"-lehden vuosittaisen "Grip Challenge"-kilpailun ja tullut toiseksi "Best Driver's Car" -kilpailussa.
Noble M15 (2006–).
M12:n seuraaja, Noble M15 esiteltiin huhtikuussa 2006. M15:n on tarkoitus, päinvastoin kuin M12:n, soveltua jossain määrin myös arkikäyttöön ja normaaliajoon. Suorituskyvystä ei kuitenkaan ole tingitty. Autossa on 3,0-litrainen tuplaturbolla varustettu 455 hevosvoimainen V6-moottori, joka kiihdyttää n. 1250 kg:n painoisen auton 0–60 mph:een alle 3,3 sekunnissa. Kiihtyvyys 0–100 mph on alle 8 sekuntia. Arvioitu huippunopeus on 185 mph (n. 298 km/h). Auton kiihtyvyyteen on panostettu korkeaa huippunopeutta enemmän. Vaihteisto on Grazianon valmistama 6-vaihteinen manuaali. Noblen lisäksi Graziano toimittaa vaihteistoja mm. Aston Martinille, Ferrarille ja Maseratille.
Moottori: 3.0 V6, 2968 cm3, 455 hv @6800 r/min, 616 Nm @4850 r/min, 8,5:1
Alustan luvataan olevan 57 % aikaisempaa jäykempi ja painojakauma on 42/58 %. Auton raideleveys on takan 24 mm aikaisempaa leveämpi. Varustukseen kuuluu mm. ilmastointi, sähköikkunat, kosketusnäytöllä varustettu informaatiokeskus, nahkapenkit, lämmitetty tuulilasi ja sivupeilit. Lisävarustelistalla on mm. autonavigaattori ja metalliväri. Autossa on tavaratilaa yhteensä 300 l (jaettu eteen ja taakse).
Ulkomitat: pituus 4270 mm, leveys 1905 mm (peilien kanssa), korkeus 1116 mm.
Renkaat: Pirelli P-Zero Rossa 225/40x18 (edessä) ja 285/40x19 (takana)
Jarrulevyt: Edessä ja takana 330 mm
Polttoainesäiliö: 70 l
TVR Sagaris

TVR Sagaris on brittiläisen TVR:n Lancashiressa vuosina 2005–2006 valmistama urheiluauto.
Yleistä.
Graham Brownen suunnittelema Sagaris oli uusi malli, joka esiteltiin vuonna 2003. Tuotantovalmis malli esiteltiin vuonna 2004 Birminghamin Motorshow-autonäyttelyssä. Auto tuli myyntiin myöhemmin samana vuonna TVR:n jälleenmyyjillä ympäri maailman. Sagaris oli suunniteltu käytettäväksi myös kestävyysajokilpailuissa. 
Tekniset tiedot.
Moottori
Vaihteisto
Jarrut
Pyörät
Runko/kori
Suorituskyky
TVR Griffith

TVR Griffith on TVR:n valmistama urheiluauto. 
Autoa on valmistettu vuosina 1991–2002.
Edeltäjiensä TVR Griffith 200:n ja TVR Griffith 400:n tavoin moderni Griffith oli kevyt (vain 1248 kg) lasikuitukorinen kaksiovinen, kaksipaikkainen avoauto suurella V8-moottorilla. Kaikissa malleissa on viisivaihteinen manuaalivaihteisto.
Kehitys.
Alun perin moottorina oli Roverin 4,0-litrainen 240-hevosvoimainen V8, jota kuitenkin vuonna 1992 suurennettiin 4,3-litraiseksi 280-hevosvoimaiseksi. 
Vuonna 1993 moottori vaihdettiin kokonaan uuteen 5,0-litraiseen 350-hevosvoimaiseen.
Toinen sukupolvi.
Vuonna 2017 merkin 70. vuotispäivän myötä esiteltiin toisen sukupolven Griffith.
Nissan Skyline (V36)

Nissan Skyline V36 on vuonna 2007 myyntiin tullut Skylinen uusi sukupolvi. Se esiteltiin Japanissa 20. lokakuuta 2006.
Yleistä.
Auto on saatavilla vain 4-ovisena sedanina Japanissa ja Yhdysvalloissa sitä myydään vuoden 2007 Infiniti G35 -mallina. Autossa käytetään uutta FR-L-pohjalevyä. Auto on 20 mm matalampi ja saman verran leveämpi kuin edeltäjä. Myös istuimet ovat 27 mm aikaisempaa lähempänä tienpintaa.
Huhtikuussa 2007 esiteltiin Japanissa myös uusi Coupe-malli, samalla kun malli juhli 50-vuotissyntymäpäiväänsä. Suunnitelmien mukaan Coupe tulee Japanissa markkinoille syksyllä 2007. 
Moottorit.
Nelivedon voi valita vain 2,5-litraisen moottorin yhteydessä.
GT-R.
Nissanin huippumalli GT-R perustuu osittain samaan tekniikkaan V36:n kanssa. GT-R:n moottorina on 3,8-litrainen tuplaturbolla varustettu, valmistajan ilmoituksen mukaan 480-hevosvoimainen V6. GT-R:ää myydään myös Euroopassa, aiemmista Skyline- ja GT-R-malleista poiketen.
Nissan Skyline (V35)

Nissan Skyline V35 perustuu Nissanin FM-pohjalevyyn, jota käyttää myös Nissan 350Z. Auton ulkonäkö on hyvin erilainen edeltäjään verrattuna. Auton sedan-versio on takavedon lisäksi saatavana myös nelivetoisena. V35 Skyline on ensimmäinen Skyline-malli, jota viedään myös Yhdysvaltoihin. Siellä mallia on kuitenkin hieman muutettu ja myydään nimellä Infiniti G35.
Skyline-mallisto muuttui V35-mallin myötä huomattavasti. Mallissa ei käytetä Suora-6-moottoria, vaan on siirrytty lyhyempään V6 -tyyppiseen moottoriin. Autosta ei ole myöskään olemassa turbo- eikä GT-R-versioita. Aikaisemmasta mallista poiketen auto ei ole ollut kovinkaan suosittu virittäjien keskuudessa.
Nissan Skyline (R34)

Nissan Skyline R34 muutti Skyline-malliston tyyliä sporttisempaan suuntaan. Tämän mallin tullessa myyntiin siirryttiin perusmalleissa viisivaihteisesta automaattivaihteistosta nelivaihteiseen tiptronic-vaihteistoon. Myös 5-vaihteinen manuaalivaihteisto tai GTR mallissa 6-vaihteinen manuaalivaihteisto oli tarjolla. R34 Skylineä myytiin yhteensä vain 64 623 kappaletta, joka on huomattavasti edellisiä malleja vähemmän.
Kehitys.
Vuonna 1999 tuli GT-R -malli, jossa on uusi kori ja muita päivityksiä. Moottorin lohko on R33 GT-R:n moottorista kehitetty, vahvistettu malli. Turbot vaihtuivat terästurbiineiksi ja niihin tuli kuulalaakeroitu ydin. Vaihteistona on kestävämpi 6 -vaihteinen Getrag, myös hukkaventtiiliä ja välijäähdytintä paranneltiin. Tämä malli oli viimeinen Skyline nimeä kantava suorituskykyinen oikea urheiluauto.
Tekniikka.
25GT-X FOUR, 25GT FOUR ja 25GT FOUR L Selection malleissa, sekä kaikissa GT-R malleissa on neliveto. 25GT-T ja 25GT-X TURBO malleissa on turboahdin ja kaikissa GT-R malleissa tuplaturbo sekä digitaalinen auton tilasta tietoja antava näyttö. Kaikki autot on tehty oikeanpuoleisella ohjauksella. Myöhemmin oranssinväriset etu ja sivuvilkun lasit muutettiin läpinäkyviksi.
Nissan Skyline (R33)

Nissan Skyline R33 esiteltiin elokuussa 1993 ja se on hieman edeltäjäänsä painavampi. Kaikki moottorit olivat nyt kuusisylinterisiä. R33- malleissa on uusi versio HICAS-nelipyöräohjauksesta nimeltään Super HICAS. Super HICAS on sähköinen kun taas R32- mallin HICAS oli hydraulinen. Yhteensä R33-mallia valmistettiin 217 133 kappaletta.
Autoon on myös saatavana lisävarusteena elektronisesti ohjattu tasauspyörästön lukko. Tämä järjestelmä lukitsee tasauspyörästön kun se havaitsee pidon loppuneen joltain renkaalta. Kojelaudassa palaa A-LSD (Limited Slip Differential) valo, kun järjestelmä on epäkunnossa. A-LSD:stä tuli perusvaruste kaikissa GT-R V-Spec -Skylineissä. V-Spec malleissa myös nelivetojärjestelmää ATTESA-ETS on parannettu. Sitä kutsutaan nimellä ATTESA-ETS Pro. 
2,5-litraisissa malleissa on myös NVCS (Variable Inlet Cam Phasing). Nissanin 40-vuotissyntymäpäivän kunniaksi myyntiin tuli myös harvinainen neliovinen GT-R-malli, josta on kaksi eri versiota. Toinen versio on Autechin valmistama ja toinen Nismon.
R33 Skylineen perustuva farmari tunnetaan nimellä Nissan Stagea.
Kehitys.
Vuonna 1995 GT-R sai parannellun version RB26DETT -moottorista sekä ATTESA E-TS-nelivetojärjestelmän. Myös Super HICAS -nelipyöräohjaus tuli malliin.
Vuonna 1996 markkinoille tuli rajoitettu määrä erittäin tehokasta Nismo 400R -mallia, jonka moottoriteho on 400 hevosvoimaa.
Moottorit.
GTS-mallin moottori on malliston ainoa SOHC-moottori, isommat moottorit ovat DOHC-moottoreita.