tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Naoto Tajima

Naoto Tajima (, 15. elokuuta 1912 Iwakuni – 4. joulukuuta 1990) oli japanilainen yleisurheilija ja olympiavoittaja Berliinin olympialaisista 1936.
Tajima oli syntynyt Iwakunissa ja valmistui Kioton yliopistosta juuri ennen Berliinin olympialaisia. Toukokuussa hän oli voittanut Japanin valintakilpailut keskinkertaisella tuloksella 15,27, mutta kesäkuussa hän hyppäsi jo 15,67.
Olympialaisten pituuskarsinnassa raja oli vaatimaton 715. Loppukilpailussa Tajima hyppäsi parhaansa 774 kolmannella yrityksellä, mikä riitti pronssiin Jesse Owensin ja Luz Longin jälkeen. Kolmiloikassa Tajimaa pidettiin etukäteen Japanin heikoimpana lenkkinä, mutta helpon karsinnan (raja vain 14,00) jälkeen Tajima hyppäsi heti ensimmäisellään ennätyksensä 15,76 ja neljännellä saavutti ensimmäisenä maailmassa 16 metrin tuloksen hyppäämällä tasan 16,00. Historiallisen hypyn loikkien pituudet olivat epävirallisesti 6,20 – 4,00 – 5,80.
Olympiakultamitali oli Japanin kolmas peräkkäinen kolmiloikassa. Japanin seuraavaa yleisurheilun olympiakultaa jouduttiinkin sitten odottamaan yli 60 vuotta, aina Naoko Takahashin maratonjuoksun olympiavoittoon asti. Tajiman kolmiloikkatulos kesti maailmanennätyksenä 15 vuotta ja Japanin ennätyksenä 20 vuotta.
Kuusiraitamalawinahven

Kuusiraitamalawinahven ("Pseudotropheus demasoni") on afrikkalaisessa Malawijärvessä elävä endeeminen kirjoahvenlaji, jota voidaan pitää myös akvaariossa. Lajia tunnetaan järvestä vain kahdelta pienehköltä riutalta, minkä vuoksi se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Koko ja ulkonäkö.
Kuusiraitamalawinahven on suhteellisen pienikokoinen verrattuna muihin sukunsa edustajiin. Koiras saavuttaa vain 6,3 cm:n pituuden. Kuusiraitamalawinahvenkoiras on pohjaväriltään tummansininen. Kalan suomupuvussa on kuusi vaaleammansinistä raitaa.
Käyttäytyminen.
Kuusiraitamalawinahvenia tulisi pitää useita samassa akvaariossa. Johtava koiras käyttäytyy hyvinkin aggressiivisesti muita lajitovereitaan kohtaan. Isompi lukumäärä kuusijuovamalawinahvenia estää yhden yksilön nousemista hallitsevaksi ja muilla yksilöillä on suurempi todennäköisyys selviytyä pidempään. Laji pitää oleskelusta kivipohjan lähettyvillä.
Ravinto.
Kuten useat muutkin kirjoahvenet, kuusiraitamalawinahvenet ovat kasvinsyöjiä. Akvaariossa kaloille syötetään kasvien lisäksi spirulina-hiutaleita.
Saab MFI-15 Safari

Saab MFI-15 Safari, jota on myyty myös nimellä Saab MFI-17 Supporter, on koulutuslentokone, jota käyttää (vuonna 2008) mm. Norjan ilmavoimat.
Lentokoneen suunnitteli Björn Andreasson toimiessaan Malmö Flygindustri-yrityksessä (MFi, MFI). Sen tunnus oli MFI-15. MFI-15 Safarin ensilento tapahtui vuonna 1969. Sen sotilasversio oli nimeltään MFI-17.
Malmön lentokonetehtaan osaaminen pohjautui komposiittirakenteisiin. MFI-15 on metalli-komposiittirakenteinen - siivessä on ohut alumiininen pinta- ja sisälevy ja välissä hunajakenno.
Yrityksen tarkoitus oli ilmeisesti myydä tätä konetta kehitysmaissa käytäviin sotiin, mutta se ei onnistunut. Hieman Safaria myöhemmin jopa Valmet Vinkasta haaveiltiin COIN (counter insurgency) konetta.
Tuotanto siirtyi pian Saabille, joka myi konetta nimellä Saab Supporter. Saab valmisti koneita 250 kappaletta. Suurin ostaja oli Pakistan, joka osti valmiita koneita 92 kappaletta ja kokosi itse 120 lentokonetta. Kauppa liittyy aikaan, jolloin Ruotsin pääministeri Olof Palme teki yhdistettyjä julkisia rauhanedistys- ja salaisia asemyyntimatkoja Intiaan ja Pakistaniin.
Sosipatra

Sosipatra Efesoslainen (300-luvun alkupuoli) oli antiikin kreikkalainen uusplatonilainen filosofi. Tiedot hänen elämästään ovat peräisin Eunapioksen teoksesta "Sofistien elämä".
Elämä.
Sosipatra oli kotoisin Efesoksesta. Kerrottiin, että kun hän oli viisivuotias, kaksi miestä tuli töihin hänen isänsä tilalle. He saivat aikaan ennätysmäisen sadon. Tämän jälkeen he suostuttelivat Sosipatran isän luovuttamaan sekä tyttären että tilan heidän hoitoonsa viideksi vuodeksi. Sinä aikana miehet kasvattivat Sosipatran tuntemaan muinaista kaldealaista viisautta. Kun isä palasi, Sosipatra säteili kauneutta ja hänen sanottiin omaavan ihmeellisiä psyykkisiä ja ennustajankykyjä. Kertomus antaa ymmärtää, että miehet olisivat olleet jollakin tavalla yliluonnollisia olentoja.
Myöhemmin Sosipatra meni naimisiin Eustathios Kappadokialaisen kanssa. Vaikutti siltä, että hän tiesi miehensä kuolevan paljon ennen häntä itseään. Eunapios kertoo Sosipatran viisauden saaneen hänen miehensä näyttämään filosofina vähäiseltä ja merkityksettömältä. Eustathioksella ja Sosipatralla oli kolme poikaa, joista yhdestä, Antoninoksesta, tuli merkittävä filosofi ja teurgisti.
Eustathioksen kuoltua Sosipatra vetäytyi Pergamoniin, jossa hänestä tuli yhtä kuuluisa filosofi kuin Aidesios, joka myös opetti kaupungissa. Eunapioksen mukaan oppilaat siirtyivät kuulemaan Sosipatraa oltuaan ensin Aidesioksen luennoilla.
Sosipatran sukulainen nimeltä Filometer rakastui häneen ja yritti voittaa hänen rakkautensa loitsun avulla. Sosipatra kuitenkin tunnusti tunteensa Maksimos Efesoslaista, Aidesioksen oppilasta ja tulevaa Julianuksen opettajaa, kohtaan. Maksimos tunnisti loitsun vaikutuksen ja kumosi sen omalla loitsullaan. Sosipatra antoi Filometerille anteeksi. Myöhemmin ollessaan luennoimassa sielun tuonpuoleisesta elämästä, hän näki näyn Filometeristä joutuneena onnettomuuteen, ja kykeni näin lähettämään tälle apua.
Sytokromi c

Sytokromi c ("cyt c") on useimmissa soluissa esiintyvä pieni hemiproteiini, joka osallistuu soluhengitykseen. Se koostuu melko lyhyestä peptidiketjusta ja hemistä. Hemi puolestaan koostuu raudasta ja porfyriinirenkaasta, ja toimii niin sanottuna prosteettisena ryhmänä.
Sytokromi c:n hemiosan rauta-atomin hapetustila voi muuttua Fe2+ formula_1 Fe3+, joten se voi osallistua solun hapetus-pelkistysreaktioihin elektroninsiirtäjänä. Sytokromi c on solulle tyypillisen elektroninsiirtoketjun osa. Se on keskeisessä roolissa solun aerobisessa metaboliassa (soluhengitys) mitokondrion hengitysketjun yhtenä komponenttina, jossa se siirtää elektroneja kompleksista III kompleksiin IV. Tästä elektronit siirtyvät hapelle, joka yhtyessään vedyn kanssa muodostaa vettä. Sytokromi c on hyvin veteen liukeneva toisin kuin muut sytokromit.
Sytokromi c:n diversiteetti ja evoluutio.
Sytokromi c:n peptidiosan massa on yli 12 000 daltonia, ja se koostuu noin sadasta aminohaposta. Koko vaihtelee jonkin verran eri eliöryhmissä. Pisimmän tunnetun sytokromi c:n pituus on 113 aminohappoa, joka vastaa geenissä 339 emäsparia. Vehnällä on 112 ja ihmisellä 104 aminohappoa. Selkärankaisten sytokromi c:t ovat kaikki jokseenkin saman kokoisia..
Vaikka sytokromi-c voi olla eri eliöillä hyvinkin erilainen, lähisukuisilla lajeilla aminohappojärjestys on suhteellisesti hyvin vakaa. Ihmisen ja simpanssin sytokromi c:t ovat identtisiä. Reesusmakakin ja ihmisen välillä on vain yhden aminohapon ero. Myös kanalla ja kalkkunalla on identtiset sytokromi c:t. Proteiinin muutosnopeudeksi evoluutiossa on arvioitu noin 0,05 aminohappomuutosta miljoonaa vuotta kohden.
Kuitenkin vain osa aminohapoista voi muuttua, jottei proteiini kokonaan lakkaisi toimimasta. Suurimmat aminohappotason erot, esim. bakteerien ja selkärankaisten välillä, ovat näin noin 64–69 %.
Pienikokoinen sytokromi c oli ensimmäisiä proteiineja, joiden rakenne selvitettiin laajasti suuressa joukossa eliöitä, ja sillä oli siksi tärkeä osa varhaisessa molekyylievoluution ja molekyylisystematiikan tutkimuksessa.
Lantamustesieni

Lantamustesieni ("Coprinopsis stercorea", syn. "Coprinus stercoreus") on metsissä ja nurmikoilla kasvava mustesienilaji. Se kasvaa hevosen, hirven, poron ja karhun lannalla. Itiöemät ilmaantuvat syyspainotteisesti. Laji on Suomessa yleinen. Itiöemä on pienikokoinen, jalka vain korkeintaan neljän senttimetrin pituinen ja yhden millimetrin paksuinen, toisinaan tyvestä hieman paksumpi ja siinä saattaa olla alaosassa karvaisuutta ja se voi olla jossain määrin läpikuultava. Lakki on nuorena munanmuotoisesta ellipsoidiin, valkoinen tai harmahtava, myöhemmin säteittäisuurteinen ja laakeneva, jossain märin vetistyvä. Itiölava irtoaa joskus hieman.
Kolmikkomustesieni

Kolmikkomustesieni ("Coprinopsis trispora", syn. "Coprinus trisporus") on hevosten, lehmien ja hirvien lannalla mutta myös mätänevällä oljella ja toisinaan paljaalla maallakin lähinnä sekametsissä kasvava mustesienilaji. Laji on saanut nimensä mikroskooppisen tuntomerkkinsä mukaan: itiöiden kolmilukuisuudesta basidioissa. Laji on Suomessa melko yleinen. 
Laji on epämiellyttävän hajuinen. Lakin muoto vaihtelee munanmuotoisesta lieriömäiseen, myöhemmin muuttuen säteittäisuurteiseksi ja kuperaksi, keskustastaan savenharmaa, läpimitaltaan centtimetrin vaiheilla. Suojusjäte on puuterimaista tai laajemminkin repeillyttä kokkareista. Itiöstö mustuu ja sulaa mustemaisena. Varren pituus on sentin tai pari, halkaisija vain parisen millimetriä. Itiöemien esiintyminen painottuu kevätkesään.
Maneki neko

Maneki neko, onnenkissa (, 'kutsuva kissa'), on Aasiassa yleinen vaurauden vertauskuva, onnensymboli ja liiketoiminnan suojelija, jonka alkuperä juontaa Japaniin. Eturaajaa heiluttavaa istuvaa kissaa esittävä patsas asetetaan yleensä kauppojen sisäänkäyntien edustalle tai näyteikkunaan. 
Symboliikka.
Maneki neko -patsas tai nukke on tehty keramiikasta, ja sen piirteet viittaavat rodultaan Japanin bobtailiin. Sisällä on koneisto, joka liikuttaa kissan tassua ylös ja alas. Länsimaissa liike vaikuttaa tervehtimiseltä tai hyvästijätöltä, koska tassu osoittaa alas, mutta Aasian kulttuureissa se ymmärretään luokseen kutsumiseksi tai pyytämiseksi.
Historia.
Maneki nekon synty ja alkuperä on hämärän peitossa. Se ilmestyi Japaniin luultavasti Edo-kauden lopulla, mutta varhaisimmat luotettavat maininnat siitä ovat peräisin Meiji-kaudelta 1870-luvulta. Symboli mainitaan sanomalehtiartikkelissa 1876, ja tiedetään että kimonoon puettuja Maneki neko -patsaita käytettiin osakalaisessa pyhäkössä samoihin aikoihin. 1900-luvun alussa tapa oli jo yleistynyt ja laajalle levinnyt.
Nokkosmustesieni

Nokkosmustesieni ("Coprinopsis urticicola", syn. "Coprinus urticicola") on lehdoissa, puutarhoissa, puistoissa ja joutomailla kasvava mustesienilaji. Se kasvaa kuolleiden sarojen, nokkosten yms. korsilla. Laji on Suomessa jokseenkin yleinen.
Hakamustesieni

Hakamustesieni ("Coprinopsis utrifer", syn. "Coprinus utrifer") on laidunnetuissa metsissä kasvava mustesienilaji. Se kasvaa lehmän lantakasoissa. Laji on Suomessa harvinainen, uhanalaisuusluokitus puutteellisesti tunnettu (DD). Laji ei ole yleinen muuallakaan Pohjoismaissa. 
Hakamustesienen lakki on aluksi ellipsimäinen, laajetessaan laakeneva, muuttuu uurteiseksi. Lakin väri on nuorena lähes valkoinen, myöhemmin ruskea. päällä vaihtelevasti puuterimaista suojusjätettä. Jalka on enintään 5 senttimetrin mittainen ja 1-2 millimetriä paksu.
Histoni H4

Histoni H4 on tumallisten solujen DNA:ta järjestävä proteiini, histoni, jota koodava geeni on HIST4H4. 
Yhdessä histoni H3:n kanssa H4 muodostaa tetrameerin, joka yhdessä histoneista H2A ja H2B muodostuneen dimeerin kanssa synnyttää kahdeksanmolekyylisen pallon. Tämän kompleksin ympärille kiertyy noin 146 emäsparia DNA:ta. Lisäksi H3-H4-kompleksiin liittyy liitinhistoni H1.
Histoni H4:n koko on noin 9 950 daltonia. Siinä on runsaasti alfakierrettä. Ihmisen H4:ssä on ainakin 102 aminohappoa. Hiivan histonin H4-proteiinia koodaa 104 aminohappoa
Himmimustesieni

Himmimustesieni ("Coprinellus xanthothrix", syn. "Coprinus xanthothrix") on seka- ja lehtimetsissä sekä laidunnetuissa metsissä kasvava mustesienilaji. Se kasvaa laholla lehtipuulla sekä karikkeella. Lakin läpimitta vaihtelee vajasta kolmesta neljään senttimetrin. Lakin väri vaihtelee ruosteenkellertävästä ruostenruskeaan ja on tyypillisesti jauhomaisen härmeen peittämä. Heltasto on irtotyvinen, heltat ohuet, aluksi valkoiset, mutta muuttuvat itiöpölystä ruskeanmustiksi. Valkea jalka saattaa olla enimmillään kymmenen senttimetrin mittainen, yläosastaan silkkimäinen, alhaalta hieman raidallinen. Lajin itiöemiä saattaa tavata keväästä syksyyn.
Laji on Suomessa yleinen. Aiemmin lautamustesienen katsottiin olevan oma lajinsa ("Coprinus domesticus"), mutta se on nykyisin yhdistetty samaan lajiin himmimustesienen kanssa . Tätä pidettiin hieman kookkaampana, kellertävämpänä ja lähinnä hieman järeämmällä puutavaralla kasvavana.
Himmimustesieni ei kuulu ruokasieniin.
Kääpiömustesieni

Kääpiömustesieni ("Coprinopsis radiata", syn. "Coprinus radiatus") on lannalla ja oljilla kasvava mustesienilaji. Se kasvaa laitumilla ja kulttuurivaikutteisilla paikoilla. Laji on Suomessa yleinen. Läheinen pienikokoinen, mutta ilmeisesti kuitenkin eri laji on nuppimustesieni, ("Coprinopsis pseudoradiata").
Katemustesieni

Katemustesieni ("Coprinellus radians", syn. "Coprinus radians") on lehdoissa, puistoissa ja hakamailla kasvava mustesienilaji. Se kasvaa laholla lehtipuulla kuten oksilla, kannoilla ja jopa lahotukeilla sekä multamaalla. Sieni on Suomessa yleinen. Sienen lakki vaihtelee nuorena leveydeltään 10 ja 15 millimetrin, korkeudeltaan 10 ja 25 millimetrin välillä. Sitä on kuvattu muodoltaan tammenterhomaiseksi. Vanhetessaan siitä tulee kellomainen. Sen väri on valkoisen kermamainen. Suojusjäte on jyväksinen, valkoisesta ruskehtavaan. Heltat ovat tiheässä, lopulta mustemaisena liukenevat. Jalka on valkoinen, hieman tyvestä paksumpi, 4–8 senttimetriä korkeä ja 3–5 millimetrin paksuinen.
Marrasmustesieni

Marrasmustesieni ("Tulosesus plagioporus", syn. "Coprinellus plagioporus" tai "Coprinus plagioporus") on puutarhoissa, meritörkykasoissa ja sisälläkin kasvava mustesienilaji. Laji kasvaa kostealla maalla ja kasvinjätteillä. Lajin esiintyvyys Suomessa on puutteellisesti tunnettu, mutta maailmanlaajuisesti se on elinvoimainen.
Sontamustesieni

Sontamustesieni ("Coprinopsis xenobia", syn. "Coprinus xenobius") on lehmän ja hirven lannalla kasvava mustesienilaji. Sitä esiintyy Suomessa, mutta laji on puutteellisesti tunnettu, ilmeisesti elinvoimainen, ei kuitenkaan yleinen. Itiöemät voivat kehittyä jo keväälläkin, mutta syksyyn asti. Lajin itiöemä on pieni. Lakki on puolipallomainen tai ellipsoidi, ikääntyessään laakeneva. Lakin väri vaihtelee valkoisesta keskiosan savenharmaaseen, kehittyessään mustuu ja katoaa. Jalka on vetisen vaalea ja tupsuinen ja sen pituus korkeintaan neljä senttimetriä, paksuus yleensä alle kaksi millimetriä. Lajia ei kannata kuvitella ruokasieneksi.
Partikulaarioikeus

Partikulaarioikeus ( &lt; myöhäislat. "particulā'ris", osanen) on yhtenäisen oikeusjärjestyksen eli voimassa olevien oikeusnormien joukon sisällä oleva erillinen oikeusjärjestelmä tai alueellinen normikokonaisuus. Euroopassa oli myöhäiskeskiajalla tavallista, että voimassa oli samanaikaisesti useita oikeusjärjestyksiä. Perinteisen tapaoikeuden rinnalle muodostui feodaalinen läänitysoikeus ja kartano-oikeus sekä itsenäistyviä kaupunkeja varten kaupunkioikeus ja kehittyvää kauppaa ohjaamaan kauppaoikeus. Niiden ohella voimassa oli katolisen kirkon kanoninen oikeus, johon sisältyivät muun muassa paavien dekretaalit ja kirkolliskokousten päätökset.
Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa partikulaarioikeus oli etusijalla yhtenäiseen oikeusjärjestykseen nähden. Partikulaarioikeutta olivat valtakunnan eri osissa noudatetut paikalliset oikeussäännöstöt koko valtakunnan yhtenäisoikeuden vastakohtina. Partikulaarioikeudet alkoivat uuden ajan alussa menettää merkitystään valtiovallan lujittaessa otettaan ja valtioiden yhtenäisen oikeusnormiston saadessa vähitellen etusijan.
Rauta(II)sulfaatti

Rauta(II)sulfaatti eli rautavihtrilli tai ferrosulfaatti on kemiallinen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on FeSO4. Sitä tavataan luonnossa kidevedellisinä hydraatteina. Mineraaleista rozeniitti koostuu rauta(II)sulfaattitetrahydraatista (FeSO4·4H2O) ja melanteriitti rauta(II)sulfaattiheptahydraatista (FeSO4·7H2O).
Terästä pintakäsiteltäessä rikkihapolla syntyy sivutuotteena suuria määriä rautavihtrilliä.
Fe + H2SO4 → FeSO4 + H2
Sitä käytetään teollisuudessa pelkistimenä ja lääkkeenä raudanpuuteanemian hoidossa. Vedenpuhdistuksessa rauta(II)sulfaattiheptahydraattia käytetään saostamaan vesistöjä rehevöittäviä fosfaatteja (PO43−). Rauta(II)sulfaattia käytetään myös pigmentti- eli väriaineiden raaka-aineena sekä värjäyksessä puretusaineena eli mordanttina. Rauta(II)sulfaatista voidaan valmistaa myös rautaoksidia (FeO). Rauta(II)sulfaattiheptahydraattia syntyy suuria määriä titaanidioksidin (TiO2) valmistusprosessin sivutuotteena, kun titaanipitoisena raaka-aineena käytetään ilmeniittiä. 
Rauta(II)sulfaatti on haitallista ihmiselle nieltynä, sekä ärsyttää ihoa ja silmiä.
Aarno Maliniemi

Aarno Henrik Maliniemi, vuoteen 1930 "Malin", (9. toukokuuta 1892 Oulu – 9. lokakuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen kirkkohistorioitsija ja Helsingin yliopiston kirkkohistorian professori.
Maliniemi väitteli filosofian tohtoriksi 1925. Hän toimi Helsingin yliopiston kirjaston kirjastonhoitajana 1927–1945, kirkkohistorian professorina 1945–1960. Hän sai teologian kunniatohtorin arvon Helsingistä 1942, Uppsalasta 1952 ja skotlantilaisesta St Andrewsin yliopistosta 1960. Hän erikoistui Suomen keskiaikaisen latinankielisen kirjallisuuden tutkimukseen. Hän oli keskiajan kirkon suuri tuntija, ja on tutkinut myös vanhaa suomalaista kirjallisuutta.
Hänen puolisonsa oli filosofian tohtori ja lehtori Irja Maliniemi, joka oli vuodesta 1962 Helsingin yliopiston vertailevan kirjallisuudenhistorian dosentti.
21 cm Mörser 16

21 cm Mörser 16 oli saksalainen järeä kenttälavettinen mörssäri. Tykkimallin suunnitteli esseniläinen Friedrich Krupp AG ja sitä valmistettiin vuosina 1916–1918. 21 cm Mörser 16 oli tarkoitettu pääasiallisesti linnoituslaitteiden tuhoamiseen. Tätä tehtävää silmällä pitäen tykin ampumatarvikevalikoimaan kuului sekä sirpale- että panssarikranaatteja. Tykkiä kutsuttiin Saksassa myös nimellä Langer 21 cm Mörser 16, koska siinä oli pidempi putki kuin vanhemmassa 21 cm Mörser 10:ssä.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksa myi joukon 21 cm Mörser 16 -tykkejä Ruotsille. Talvisodan aikana Suomi osti niistä neljä. Ase sai Suomessa sai nimikkeen 210 H/17.
Tykki on esillä Museo Militariassa Hämeenlinnassa.
BayArena

BayArena on jalkapallostadion Leverkusenissa Saksassa. Sen yleisökapasiteetti on 30 210 paikkaa, ja se toimii Bayer Leverkusenin kotistadionina.
Stadion valmistui vuonna 1958, jolloin sen nimi oli "Ulrich-Haberland-Stadion" Bayer Leverkusenin perustajan ja Bayer AG:n entisen puheenjohtajan Ulrich Haberlandin mukaan. Alun perin stadionille mahtui 20 000 katsojaa. Stadionin uudelleenrakennusprojekti alkoi 1986 ja valmistui 1997. Tällöin yleisökapasiteetti nousi 22 500:een. Seuraavana vuonna stadion sai nimekseen BayArena. Viimeisin uudistustyö stadionille tehtiin vuoden 2007 lopusta kesään 2009 saakka. Tällöin muun muassa kasvatettiin yleisökapasiteettia ja parannettiin sponsoritiloja. BayArenalla on oheispalveluina muun muassa hotelli (vuodesta 1999), ravintola ja kongressitiloja.
BayArena oli yksi naisten vuoden 2011 MM-kisojen pelipaikoista.
The Living End

The Living End on australialainen rockyhtye, joka on peräisin Melbournesta. Yhtye perustettiin 1994 ja nykyiseen kokoonpanoon kuuluvat Chris Cheney, Scott Owen ja Andy Strachan. Yhtye nousi julkisuuteen 90-luvun lopulla tuplasinglen "Second Solution/Prisoner of Society" julkaisun jälkeen.
Tähän päivään mennessä yhtye on julkaissut viisi studioalbumia ja yhden singlekokoelman Australiassa. Näistä kaksi ovat nousseet Australian levymyyntilistoilla. He ovat myös saavuttaneet huomioitavaa suosiota Yhdysvalloissa sekä Euroopassa.
Tyyli ja vaikutteet.
Chris Cheney pitää 1950-luvun rock-musiikkia suurimpana vaikuttajanaan ja ensimmäisenä musiikillisena rakkautenaan. Yhtyeen tyyli perustuikin aluksi juuri siihen. Australiassa 80-luvulla tehty rock on toisena suurena vaikuttajana, koska yhtyeen jäsenet kertovat kasvaneensa siihen ja arvostaneensa sitä. 1980-luvun rockabilly-yhtye Stray Cats inspiroi Scott Owenia käyttämään kontrabassoa, kun yhtye päätti aloittaa musiikin tekemisen. Muita vaikutteita yhtye on ottanut The Reverend Horton Heatilta ja Eddie Cochranista.
Yhtye myös pitää pohjanaan punk-ideologiaa, viitaten Iggy Popiin, The Who:hon and The Jamiin yhtyeinä, jotka jakavat heidän kanssaan samat periaatteet: ympäröivästä yhteisöstä huomioiden tekemisen. Heitä on myös verrattu 1990-luvun punkin uudelleensynnyttäjään Rancidiin. Yhtye ei kuitenkaan pidä itseään punk-yhtyeenä, enemmän rock-yhtyeenä, joka on ottanut vaikutteita punkista.
Kilderik II

Kilderik II (n. 653–675) oli Austrasian kuningas 662–675 ja kaikkien frankkien kuningas 673–675. Hän oli Klodvig II:n toiseksi vanhin poika.
Kilderikin vanhempi veli Klotar III oli lyhyen aikaa koko frankkien valtakunnan kuningas vuodesta 661, mutta hän luovutti jo seuraavana vuonna Austrasian Kilderikille.
Klotarin kuoltua 673 Neustrian major domus Ebroin yritti saada Teoderik III:n perimään veljensä kuningaskunnat, mutta burgundiylimykset pyysivät Kilderikiä Neustrian ja Burgundin kuninkaaksi. Kilderik valloitti nopeasti nuoremman veljensä maat ja syrjäytti tämän. 
Kilderik teki major domuksestaan Wulfoaldista myös Neustrian ja Burgundin major domuksen ja syrjäytti näin vaikutusvaltaisen Ebroinin. Tämä herätti suurta tyytymättömyyttä Neustriassa ja Burgundissa, joissa olisi haluttu pitää omat käskynhaltijat. Viimeinen pisara oli Kilderikin Bodilo-nimiselle ylimykselle määräämä laiton ja nöyryyttävä ruumiillinen rangaistus. Kostoksi Bodilo murhautti Kilderikin.
Maksimos Efesoslainen

Maksimos Efesoslainen (joskus "Maksimos Smyrnalainen") (k. 372) oli antiikin kreikkalainen uusplatonilainen filosofi. Hän oli yksi Iamblikhoksen merkittävimpiä seuraajia. Maksimos toimi keisari Julianuksen oppi-isänä tämän pyrkiessä palauttamaan pakanallisen uusplatonilaisen uskonnon kristinuskon tilalle.
Maksimos oli kotoisin joko Efesoksesta tai Smyrnasta. Hänen kerrotaan olleen ylhäisestä ja varakkaasta perheestä. Maksimoksella oli suuri vaikutusvalta keisari Julianukseen. Hän hyödynsi tämän kiinnostusta magiaan ja teurgiaan, ja sai enteitä tulkitsemalla merkittävän aseman hovissa. Tämä tuotti hänelle myös useita vihollisia. Julianuksen kuoltua hänet vangittiin, ja keisari Valens tuomitsi hänet kuolemaan.
Maksimos keskittyi uusplatonismin mystiseen puoleen, ja antoi vähemmän arvoa loogisille todistuksille tai argumenteille. Hänen sanotaan kuitenkin olleen logiikan suhteen samaa mieltä kuin Eusebios Myndoslainen, Porfyrios ja Iamblikhos.
Maksimos on yksi päähenkilöistä Gore Vidalin romaanissa "Julian" (1964). Hänet kuvataan huijarina, jonka neuvot ovat pääsyyllisiä Julianuksen kuolemaan.
Prelatuuri

Prelatuuri on kirkollinen itsehallinnollinen organisaatio. Prelatuurin johtajaa kutsutaan prelaatiksi (, sanasta "praeferre", asettaa eteen).
Saksan evankelisessa kirkossa.
Saksan evankelisen kirkon hallinnoinnissa termi ”prelatuuri” on käytössä ainoastaan Badenissa ja Württembergissä ja sillä tarkoitetaan Saksan valtionkirkon keskitason hallintaelintä.
Prelaturiksi kutsutaan myös EKD:n kirkon luostareiden, kuten Hannoverissa sijaitsevan Amelungsbornin luostarin toiminta-aluetta.
Katolisessa kirkossa.
Katolisessa kirkossa prelatuuri voi olla alueellinen (alueprelatuuri, territoriaalinen prelatuuri) tai maantieteellisestä alueesta riippumaton, henkilöitä käsittävä prelatuuri (henkilöprelatuuri, personaaliprelatuuri).
Prelatuurin erityinen piirre on, että se on paikallisesta hiippakunnasta ja piispasta riippumaton. Prelatuurin hallintovalta ei kuulu hiippakunnalle vaan suoraan paaville. Alueprelatuurin prelaattia kutsutaan sen vuoksi nimellä "praelatus nullius", jossa nullius tulee sanoista "nullius dioeceseos" tarkoittaen ”ei (kuulu mihinkään) hiippakuntaan”. Prelaatti käyttää alueellaan samankaltaista toimivaltaa kuin piispa hiippakunnassa. Ellei prelaattia ole vihitty piispaksi, hänellä ei kuitenkaan ole piispalle kuuluvaa oikeutta vihkiä pappeja ja diakoneja.
Henkilöprelatuuri on erityisiä tehtäviä varten perustettu organisaatio, jossa voi olla jäseninä sekä pappeja että muita seurakunnan jäseniä. Henkilöprelatuurin toimivalta ei rajoitu alueeseen vaan koskee prelatuuriin liittyneitä henkilöitä. Henkilöprelatuuri on kuin hengellinen järjestö, jolla on henkilöjäseniä. Se ei kuitenkaan kuulu paikallisen hiippakunnan tai piispan hallintovaltaan. Sekä prelaatti että prelatuuri vastaavat toiminnastaan suoraan paaville. Henkilöprelatuuri eroaa hengellisistä sääntökunnista siten, että sen jäsenet elävät tavanomaista elämää kodissaan ja ammatissaan, he eivät anna (luostari)lupauksia eikä heillä ole suoranaisia velvollisuuksia. Jäsenellä on tosin järjestön antamia tehtäviä. Henkilöprelatuurin jäsen vastaa prelatuurin antamista tehtävistä prelatuurille itselleen, ja omalle piispalleen niistä velvollisuuksista, jotka on kirkossa osoitettu kaikille jäsenille. Katolisen kirkon ainoa henkilöprelatuuri on tällä hetkellä järjestö Opus Dei.
Vincemus

Vincemus on hämeenlinnalainen salibandyn erikoisseura. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2010–2011 II-divisioonaa.
Parhaimmillaan miesten edustusjoukkue on pelannut I-divisioonaa kaudella 2008–2009.
Historia.
Seura aloitti toimintansa salibandyliiton sarjoissa kaudella 1991–1992, jolloin sarjatasona oli III-divisioona, joka oli tuolloin alin sarjataso. Seuran nimi tulee latinasta ja se tarkoittaa vapaasti käännettynä "me tulemme voittamaan".
Kirkkonummi Rangers

 
Kirkkonummi Rangers on vuonna 1992 perustettu kirkkonummelainen salibandyn erikoisseura. Kaudella 2023–2024 seuran miesten edustusjoukkue pelaa divarissa ja naisten edustusjoukkue pelaa I-divisioonassa. Lisäksi seuralla on laaja junioritoiminta, jossa pojissa on joukkueita P22–P10-junioreissa ja tytöillä P22–P10-junioreissa.
Rangers on pelannut miesten salibandyliigassa yhteensä kolme kautta, eli 99 ottelua. Pisteitä kyseisissä otteluissa seura on kerännyt 50 (23-4-72) ja on sijoittunut kaikkienaikojen maratontaulukossa sijalle 38. 
Tunnettuja entisiä pelaajia: Rein Kivi, Iiro Oksanen, J-P Lehtonen, Mikko Sipilä, Olli Siitonen
Organisaatio.
Seuran hallituksen jäsenet:
Uudenkaupungin Salibandy

Uudenkaupungin Salibandy (USB) oli uusikaupunkilainen salibandyn erikoisseura. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi korkeimmillaan I-divisioonassa.
Seura yhdistyi KaPa-65:n kanssa vuonna 2022 Nystars Uudeksikaupungiksi.
Malmö Flygindustri

Malmö Flygindustri (MFI) oli Malmössä toiminut lentokonetehdas, jonka Saab osti maaliskuussa 1968. Saab osti samalla MFI15-koneen oikeudet.
Historia.
Yhtiön jäljelle jääneestä omaisuudesta luotiin Malmö Flygindustri 1936 Halmstadissa. Eräs sen perustajista oli Björn Andreasson. Yhtiössä toimi entisiä Kolmannen valtakunnan koelentäjiä ja lentokonesuunnittelijoita ja oli eräs jatke Saksan ja Ruotsin lentokoneteollisuuksien kytkennälle. Sen osaaminen perustui hunajakennorakenteiden osaamiseen - lentokoneen olivat kurorakenteisia, mutta 1960-luvulle ominaiseen tapaan vielä alumiinilevyä eikä esim. hillikuitua.
Venesat 1

Venesat 1 on Venezuelan valtion omistama tietoliikennesatelliitti, joka laukaistiin avaruuteen 29. lokakuuta 2008 Xichangin avaruuskeskuksesta Pitkä marssi -kantoraketilla. Avaruusalus sai nimen "Simon Bolivar 1". Miljoonat venezuelalaiset seurasivat televisioista laukaisun kulkua. 
Satelliitti perustuu kiinalaiseen DFH-4-satelliittiin. Siinä on 12 C-kaistan ja 14 Ku-kaistan transponderia. Satelliitin massa on 5 100 kg. Sen nominaalinen toimintaikä geostationaarisella kiertoradalla on 15 vuotta. Sen lähetysalue yltää Meksikosta puoliväliin Argentiinaa ja Chileä.
Satelliitin avulla on tarkoitus kehittää Venezuelan tietoliikenneinfrastruktuuria. Se on pääosin televisio-ohjelmia välittävä satelliitti, mutta sen operaattori on aluksi Venezuelan tiede- ja teknologiaministeriö ja myöhemmin, 20. joulukuuta 2008 alkaen, valtionyhtiö CANTV.
Venezuelan presidentti Hugo Chavez sanoi satelliitin laukaisun olevan Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden tieteellisen, teknologisen ja kulttuurillisen itsenäisyyden alkua samalla kun se oli Venezuelan avaruustoiminnan alku.
Poison’d!

Poison’d! on Poison-yhtyeen cover-levy, joka julkaistiin 5. kesäkuuta 2007.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 32.
Parus (satelliitti)

Parus on venäläinen, sotilaallinen satelliittipaikannusjärjestelmä, joka on ollut Venäjän laivaston käytössä. Satelliitin sekundäärinen hyötykuorma on tietoliikennelinkki, jonka kautta on välitetty mm. EORSAT-merivalvontasatellittien dataa.
Historiaa.
Parus-järjestelmän kehitystyö käynnistyi Neuvostoliitossa vuonna 1967. Ensimmäinen koelento tehtiin 1974, jolloin avaruuteen laukaistiin Kosmos 700 -satelliitti 26. joulukuuta. Seuraava satelliitti oli vuorossa jo huhtikuussa 1975. Parus-satelliittien laukaisuun päätettiin käyttää Kosmos-3M -sarjan kantoraketteja ja laukaisupaikaksi valittiin Arkangelin eteläpuolella sijaitseva Plesetskin avaruuskeskus.
Rakenne ja rata.
Perinteinen Parus-sarjan satelliitti on rakenteeltaan sylinterimäinen ja sen halkaisija on kaksi metriä. Aurinkopaneelit on sijoitettu satelliitin pintaan. Satelliitti laukaistaan polaariselle radalle noin 900 km:n korkeuteen, jossa radan inklinaatio on 82,9 astetta. Operatiivisessa järjestelmässä on kuusi satelliittia, joiden ratatasojen etäisyydet ovat 30 astetta.
Satelliitit valmistaa Omskissa sijaitseva PO Poljot -yhtiö, ja niiden suunnittelusta vastaa Rešetnjov-yhtiö. Satelliitti on samankaltainen kuin Yhdysvaltain laivaston Transit-paikannussatelliitti.
Zeng Jinyan

Zeng Jinyan (; s. 9. lokakuuta 1983) on kiinalainen kansalaisaktivisti. Hän on naimisissa ympäristö-, AIDS- ja ihmisoikeusaktivisti Hu Jian kanssa. Heillä on tytär.
Time-lehti valitsi Zeng Jinyanin vuonna 2007 maailman 100 vaikutusvaltaisimman henkilön joukkoon hänen kriittisten Internet-kirjoitusten vuoksi.
Kalliopalmikkosammal

Kalliopalmikkosammal ("Hypnum cupressiforme") on yleinen lehtisammal. Se näyttää siltä, kuin sen versot olisi palmikoitu. Tieteellinen nimi "cupressiforme" viittaa sypressin oksia muistuttavaan ulkonäköön.
Kalliopalmikkosammalen verson kasvavat noin 5-10 cm pitkiksi.
Kalliopalmikkosammalta kasvaa kallioseinämillä, mutta myös puunrungoilla ja kivimuureilla. Se viihtyy melko happamassa ympäristössä ja kestää hyvin saasteita.
Matti Lievonen

Matti Juhani Lievonen (s. 24. marraskuuta 1958 Raahe) oli Nesteen toimitusjohtaja joulukuusta 2008 lokakuuhun 2018. Vuosina 1986–2008 hän työskenteli UPM-Kymmenen palveluksessa. Vuodesta 2018 Lievonen on toiminut Fortumin hallituksen puheenjohtajana. Hän jättää Fortumin hallituksen vuoden 2021 yhtiökokouksessa.
Ura.
Lievonen valmistui sähköinsinööriksi Kuopion teknillisestä opistosta 1985. Hän on opiskellut myös Confederation of British Industry (CBI) -stipendiaattina Britanniassa ja suorittanut eMBA-tutkinnon Teknillisessä korkeakoulussa vuonna 2009.
Uransa alkuvaiheessa Lievonen työskenteli projekti-insinöörinä Sähkölähteenmäki Oy:ssä (1985–1986) ja automaatiopäällikkönä Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n Tervasaaren paperitehtaalla (1986–1988). Vuosina 1989–1990 hän työskenteli Ranskassa projektipäällikkönä ja 1991–1993 Ranskan Stracelin tehtaan teknillisenä johtajana. Vuodet 1994–1997 Lievonen toimi puhelinluettelopaperin tuotannonjohtajana Kaipolan paperitehtaalla, kunnes siirtyi jälleen Ranskaan Chapelle Darblayn tehtaanjohtajaksi vuosiksi 1997–2001. Lievonen vastasi myös yhtiön Kiinan toiminnasta Changshussa.
Lievonen oli UPM-konsernin johtoryhmän jäsen 2002–2008. Hän oli vuosina 2002–2003 liiketoiminnan ja teknologian optimoinnin johtaja ja vuosina 2004–2008 hieno- ja erikoispaperien toimialajohtaja. Joulukuussa 2008 hän siirtyi Neste Oilin toimitusjohtajaksi. Hänen valintaansa yrityksen johtoon perusteltiin laajalla ja monipuolisella kokemuksella johtamisesta, prosessiteollisuudesta, suurista investointihankkeista ja kansainvälisestä liiketoiminnasta. Lievonen on jatkanut aiemman toimitusjohtaja Risto Rinteen aikana muovautunutta strategiaa keskittyä erityisesti biopolttoaineiden kehitykseen.
Lievonen on ollut Huoltovarmuuskeskuksen neuvoston jäsen kausina 2012–2015 ja 2015–2018. Hän on myös muun muassa eläkevakuutusyhtiö Ilmarisen hallintoneuvoston puheenjohtaja ja Kemianteollisuus ry:n hallituksen varapuheenjohtaja sekä SSAB:n hallituksen jäsen.
Toukokuussa 2013 Lievoselle myönnettiin vuorineuvoksen arvonimi. Vuonna 2016 hän sai Aalto-yliopiston tekniikan kunniatohtorin arvon.
ES Zarzis

Espérance Sportive de Zarzis () on tunisialainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1934. Sen kotistadionina toimii Stade Jlidi, joka sijaitsee Zarzisissa.
Historia.
ES Zarzis pelasi pitkään perustamisen jälkeen alasarjoissa, kunnes 1980-luvulla joukkue nousi Ligue Professionnelle 2:een, jossa se vietti suurimman osan ajastaan. Vuonna 1991 joukkue nousi ensi kerran Tunisian pääsarjaan pudoten kuitenkin heti seuraavaksi kaudeksi takaisin sarjatasoa alemmaksi. Seuraavan kerran joukkue nousi pääsarjaan vuonna 1994 ja tällä kertaa säilytti sarjapaikkansa. Menestykseikkäin kausi osui kaudelle 2004–2005, jolloin joukkue voitti Tunisian cupin finaalissa Esperancen maalein 0–2.
German rex

German rex on kissarotu, joka löydettiin Saksasta 1950-luvulla. Sillä on silkkinen kihara turkki.
Alkuperä.
Ensimmäinen german rex löydettiin Berliinistä vuonna 1951. Samoihin aikoihin Englannissa tuotiin esille ensimmäinen cornish rex. Sijaintien ja ajankohdan poliittisen ilmanpiirin johdosta pidetään kuitenkin selvänä, että kiharamutaatiot ovat syntyneet erillään. German rexien karvan kiharuuden aiheuttava geenimutaatio on kuitenkin sama kuin cornish rexillä.
Kuvaus.
Kissa on keskikokoinen, lihaksikas ja vahva. Pää on muodoltaan pyöreä ja posket hyvin kehittyneet. Leuka on vahva, ja nenänvarressa on painauma. Viikset ovat kiharat. Korvat ovat keskisuuret ja tyvestään avoimet. Ne sijaitsevat etäällä toisistaan. Silmät ovat keskikokoiset ja avoimet. Keskipitkä kiharan karvan peittämän hännän kärki on pyöreä. Turkki on lyhyt, pehmeä ja laineikas. Turkin tiheys vaihtelee, mutta kaikilta german rexeiltä tulee puuttua päällyskarvat. Kaikki värivariaatiot ovat sallittuja.
Luonteeltaan german rex on seurallinen, rakastava ja energinen.
Kanta.
German rexien kanta on hyvin pieni. Välillä se jopa ehdittiin julistaa sukupuuttoon kuolleeksi. Tällä hetkellä rodun kasvatustilanne näyttää kuitenkin valoisammalta, varsinkin Keski-Euroopassa. Suomeen ensimmäinen german rex tuli vuonna 2001.
Live, Raw &amp; Uncut

Live, Raw &amp; Uncut on Poisonin vuonna 2008 julkaistu live-albumi, josta on myös taltioitu live-dvd. Albumi on yhtyeen ensimmäinen live-albumi sitten vuonna 1991 julkaistun Swallow This Live!n.
Marskimaa

Marskimaa, myös marski, suolamarski, on alava lietemaa, joka suuren osan ajasta jää veden alle. Pohjanmeren rannikkoalueilla on runsaasti marskimaata, joka jää nousuveden alle. Marskialueita on myös makeanveden seuduilla, varsinkin Pohjois-Amerikassa. Marskialueet ovat eläimistölle hyvin tärkeitä niillä tarjolla olevan runsaan ravinnon vuoksi.
Marskimaiden kasvisto on suolavettä kestävää.
Sana marskimaa on tullut suomenkieliseen käyttöön ensi kerran vuonna 1871 ilmestyneessä suomennetussa oppikirjassa ja on peräisin saksan kielen sanasta "Marsch".
C. C. DeVille

C. C. DeVille (oik. Bruce Anthony Johanneson, s. 14. toukokuuta 1962 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, joka on Poison-yhtyeen alkuperäiskitaristi. Hän on soittanut yhtyeessä vuosina 1984–1991 ja uudelleen vuodesta 1999 eteenpäin. Vuonna 2000 hän perusti Samantha 7 -nimisen yhtyeen, joka on julkaissut yhden albumin.
Nuoruus.
DeVille syntyi tavalliseen brooklynilaiseen perheeseen, jolla oli pieni kolmen makuuhuoneen ja yhden suuren ruokailutilan kokoinen talo. Hänen naapurissaan asui myöhemmin yli kymmenen vuotta DeVilleä aiemmin menestykseen kirittänyt Kissin rumpali Peter Criss. DeVille löysi kymmenen vanhana vanhoja musiikkilehtiä, joiden kannessa komeilivat legendaariset yhtyeet. DeVille alkoi kuunella muun muassa Led Zeppeliniä, Black Sabbathia, The Rolling Stonesia, David Bowiea, Aerosmithiä, Van Halenia, Cheap Trickiä, Queenia mutta tärkeimpänä hän piti Kissiä. 18 vuoden ikäisenä hän perusti ensimmäisen yhtyeensä Lacen, joka teki yhden demon vuonna 1978. Samoihin aikoihin hän tutustui myös Bret Michaelsiin, jonka DeVille myöhemmin otti Poisonin laulajaksi, sillä hän oli vaikuttunut tämän taidoista. Hän muutti vuonna 1981 Los Angelesiin ja soitti useissa yhtyeissä, muun muassa St. James and Roxx Regimessä, joka myöhemmin muutti nimensä Stryperiksi.
Menestysvuodet (1983–1991).
DeVille ei kasannut Poisonia vaan valittiin kitariksi herrojen Dall, Rockett ja Michaels toimesta jotka ovat varsinaisia Poisonin perustajia. 1983 . Poison ei saavuttanut kovin isoa suosiota aluksi, mutta vuonna 1985 yhtye solmi levytyssopimuksen ja julkaisi albumin Look What the Cat Dragged In vuonna 1986. Albumi oli oikea kassamagneetti, ja fanit ovatkin sanoneet sen olleen bändin historian paras levy. Toinen albumi Open Up and Say...Ahh! julkaistiin 1988, mutta se ei ollut edeltäjänsä veroinen vaikka siltä nousikin monia klassikkobiisejä yhtyeelle. Flesh &amp; Blood julkaistiin 1990, joka oli toistaiseksi viimeinen studioalbumi Poisonin riveissä. Vuonna 1991 kiertueen päätyttyä hän erosi yhtyeestä, koska hänellä oli erimielisyyksiä Rockettin kanssa sekä erittäin pahoja alkoholi ja huume-ongelmia. DeVille vetäytyi musiikkimaailmasta vuoteen 1999.
Paluu lavoille Poisonin kanssa (1999–).
Vuonna 1999 yhtyeen alkuperäinen kokoonpano palasi yhteen, ja julkaisi levyn Crack a Smile vuonna 2000. Samana vuonna DeVille perusti Samantha 7 -nimisen yhtyeen. Se julkaisi myös albumin, joka koostui pääasiassa DeVillen kirjoittamista ylijäämäkappaleista Poisonille. Vuonna 2002 yhtye julkaisi studioalbumin Hollyweird, joka menestyi kohtalaisen hyvin. Uutta studioalbumia Poisonilta on kaavailtu vuodelle 2009, sillä Hollyweird on tällä hetkellä yhtyeen uusin studioalbumi. Vuonna 2003 yhtye julkaisi kokoelman nimeltä Best Of Ballads And Blues, vuonna 2006 kokoelman , ja vuonna 2007 cover-albumin Poison'd. Samantha 7:n kanssa hän julkaisi toisen levytyksen vuonna 2005, joka on 7-kappaleinen EP-levy. Samantha 7 lopetti soittamisen vuonna 2007, koska DeVilleltä ei jäänyt aikaa yhtyeelle kiireidensä takia Poisonin kanssa.
Move Along

Move Along on powerpop-yhtye The All-American Rejectsin toinen albumi. Se julkaistiin 12. heinäkuuta 2005. Levy on myynyt pelkästään USA:ssa 2 miljoonaa kappaletta. Singleinä julkaistiin "Dirty Little Secret", "Move Along", "It Ends Tonight" ja "Top of the World".
Kappalelista.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Tyson Ritter ja Nick Wheeler. 
Kansainvälisen version bonuskappaleet
Amelios

Amelios (, ; 200-luvun loppupuoli) oli antiikin kreikkalainen uusplatonilainen filosofi. Hän oli kotoisin Toscanasta. Amelios opiskeli aluksi Numenioksen teoksia. Hän alkoi osallistua Plotinoksen luennoille kolmantena vuonna siitä kun Plotinos oli tullut Roomaan, eikä jättänyt tätä ennen kuin elämänsä loppupuolella. Tuolloin hän vetäytyi Apameiaan, roomalaiseen Syyriaan, joka oli Numenioksen kotipaikka.
Amelios ei ollut hänen alkuperäinen nimensä; hän vaikuttaa valinneen sen ilmaistakseen halveksuntaa maallisia asioita kohtaan, sillä sana ("ameleia") merkitsee kreikaksi välinpitämättömyyttä. Porfyrios kertoo kuitenkin teoksessaan "Plotinoksen elämä", että ”Amelios kutsui itseään mieluiten nimellä Amerios, vaihtaen L:n R:ksi, koska, kuten hän selitti, hänelle sopi paremmin olla nimetty Amereian, Yhdentymisen, kuin Ameleian, Välinpitämättömyyden, mukaan”.
Amelios luki ja kirjoitti paljon. Hänen kerrotaan muistaneen käytännössä kaikki Numenioksen opetukset, ja Porfyrioksen mukaan hän kirjoitti yli 100 teosta lausumia ja kommentaareja. Plotinos piti Ameliosta yhtenä terävimmistä oppilaistaan. Amelios oli se, joka sai Porfyrioksen vakuuttumaan Plotinoksen oppien totuudesta, ja sai yhdessä tämän kanssa Plotinoksen siirtämään ajatuksensa kirjoitettuun muotoon. Amelioksen pääteos oli 40 kirjaa käsittänyt tutkielma, joka hyökkäsi sitä käsitystä vastaan, että Numenios olisi ollut Plotinoksen oppien alkuperäinen kirjoittaja.
Muun muassa Eusebioksen mukaan Amelios lainasi hyväksyvästi Johanneksen evankeliumin määritelmää Logokselle.
Stanisław Morawski

Stanisław Morawski (1802−1853) oli liettualainen lääkäri ja kirjoittaja, joka tunnetaan jälkipolville säästyneistä päiväkirjoistaan ja muistiinpanoistaan. Hän opiskeli Vilnan yliopistossa.
Tuotanto.
Morawskin nuoruudesta Vilnassa vuosina 1818−1825 on julkaistu omaelämäkerrallinen teos. Sen lisäksi hän jätti mittavan muistiinpanokokoelman, joka koostui kymmenistä muistiinpanokirjoista ja -vihkoista. Hänen kokoelmansa joutui ensin Adam Honory Kirkorin haltuun, myöhemmin Włodzimierz Spasowiczille ja lopulta se päätyi Krasińscyn kirjastoon Varsovaan. Kirkor alkoi aikanaan julkaista Morawskin käsikirjoituksia. Henryk Mościcki ja Adam Czartkowski julkaisivat vuosina 1924−1929 tärkeimmät käsikirjoitukset. Krasińscyn kirjaston tuhouduttua Varsovan kansannousun yhteydessä 1944 luultiin julkaisemattomien käsikirjoitusten tuhoutuneen pysyvästi. Morawski oli kuitenkin kopioinut kirjoituksiaan 1800-luvulla ahkerasti, ja kopioita joistakin menetetyistä käsikirjoituksista on löytynyt Liettuasta.
Kimbrisota

Kimbrisota käytiin Rooman tasavallan ja germaaniheimojen välillä vuosina 113–101 eaa.
Tapahtumat.
Germaanit, jotka koostuivat pääasiassa kimbreistä ja teutoneista, lähtivät kotipaikoistaan Jyllannin niemimaalta tai Reinin pohjoispuolelta etsimään uusia asuinalueita tai ruokaa kohti etelää. Joukkoon liittyi vielä muitakin heimoja ja lopulta suuri joukko germaaneja lähestyi Alppeja ja sen raja-alueita. Plutarkhoksen mukaan jo pelkästään sotureita oli noin 300 000. 
Vuonna 113 eaa. germaanit ilmestyivät Itä-Alpeille. Kun Roomaan saapui tieto germaanien lähestymisestä, heitä vastaan lähetettiin konsuli, jonka tehtävä oli käskeä germaaneja kääntymään takaisin. Germaanit tottelivat konsulia, ja heille annettiin oppaita paluumatkalle. Paluumatkalla germaanit joutuivat kuitenkin roomalaislegioonan pysäyttämiksi, ja syttyi sota. Kimbrit ja teutonit löivät aluksi konsuli Gnaeus Papirius Carbon johtaman roomalaisarmeijan Noreian taistelussa. Germaanit lähtivät tämän jälkeen Sveitsin kautta länteen, Galliaan, jonka kaakkoinen osa oli roomalaisten provinssi. Roomalaiset joukot, jotka yrittivät pysäyttää heitä, lyötiin perin pohjin. Vuonna 105 eaa. germaanit kohtasivat suuren roomalaisarmeijan Arausiossa (Orange). Seuranneessa taistelussa kimbrit ja teutonit aiheuttivat roomalaisille murskaavan tappion, joka oli pahin Rooman kärsimä katastrofi sitten Cannaen taistelun Hannibalia vastaan vuonna 216 eaa. Kimbrit lähtivät tämän jälkeen Hispaniaan, missä iberit kuitenkin tekivät heille vastarintaa. Kimbrit palasivat Galliaan vuonna 103 eaa., ja teutonit liittyivät heihin. Molemmat kansat ryöstivät maata. Vuonna 102 eaa. teutonit alkoivat siirtyä Galliasta kohti Italiaa. Roomassa koettu murskatappio oli aiheuttanut pelkoa, ja Jugurthan sodasta palannut Gaius Marius oli nähty ainoana sotapäällikkönä, joka voisi pelastaa Rooman. Hänet valittiin vastoin lakia konsuliksi useiksi vuosiksi peräkkäin. Rooman armeijan komentajana Marius asettui puolustukseen Rhônen rannalle odottamaan teutoneja. Teutonit yrittivät vallata rynnäköllä Mariuksen leiriä siinä kuitenkaan onnistumatta, ja tyytyivät sitten vain ohittamaan roomalaiset matkallaan kohti etelää. Vaeltavan kansan ohimarssi kesti kuusi päivää. Marius lähti seuraamaan teutoneita, ja onnistui hyökkäyksen jälkeen lyömään heidät Aquae Sextiaessa ja sen jälkeen kimbrit Vercellaessa. Rooman orjamarkkinoille tuli voitetun kimbrisodan seurauksena suuret määrät sotavankeja.
Ford D-sarja

Ford D-sarja on Fordin vuosina 1965–1980 valmistama kuorma-automalli, joka korvasi Thames Traderin. Sitä valmistettiin Langleyssä, lähellä Lontoon Heathrow’n lentoasemaa.
Ford suoritti uuden kuorma-automalliston suunnittelun pohjaksi laajan kuorma-autoilijoiden toiveita ja vaatimuksia selvittäneen tutkimuksen. Uuden D-sarjan kuorma-autojen rakenne oli pääosin yhdysvaltalaista käsialaa, sillä osien ja osakokonaisuuksien valinnassa käytettiin hyväksi Yhdysvaltain Fordin kuorma-autotuotannon kokemuksia. D-sarjan tuotannon aloittamista edelsi puolitoista vuotta kestänyt perinpohjainen kokeiluohjelma, johon kuului raskasta jokapäiväistä ajoa autojen todellisessa työympäristössä ja kaikissa olosuhteissa. Huomattava osa talvikokeista suoritettiin Suomen Lapissa. Ford D-sarjassa oli valittavissa yhdeksän perusmallia, 25 akseliväliä, viisi moottoria ja neljä vaihteistoa.
Ford Thames Trader

Ford Thames Trader on Ford Motor Companyn brittiläisen siiven Ford of Britainin kuorma-automallisto, jonka autoja valmistettiin vuosina 1957–1965. Ne olivat ensimmäisiä Ford of Britainin suunnittelemia raskaita ajoneuvoja. Malliston autot käyttivät neljän ja kuuden sylinterin diesel- sekä bensiinimoottoreita.
Thames-nimi oli otettu käyttöön brittiläisten Ford-kuorma-autojen mallinimenä vuonna 1939 Thames-joen varrella sijainneen Dagenhamin tehtaan mukaan. Toisen sukupolven Ford Thames -kuorma-autot olivat tuotannossa vuosina 1949–1957. Trader-nimi lisättiin mallimerkintään kolmannen sukupolven kuorma-autojen esittelyn myötä vuonna 1957.
Vuonna 1962 nokattoman eli ”bulldog”-mallisen Thames Traderin rinnalle tuli nokallinen malli, jonka ohjaamoa oli aiemmin käytetty saksalaisessa Ford FK-4500 -kuorma-autossa. Nokallinen Thames Trader oli saatavissa samoilla painoluokilla kuin bulldog-mallikin, mutta nokallisen mallin ohjaamo oli huomattavasti mukavampi.
London Transport tilasi viisi Thames Traderiin pohjautuvaa kaksikerroksista bussia kuljettamaan pyöräilijöitä Dartford Tunnelin läpi. Niiden alakerros oli varattu polkupyörien säilyttämiseen. Nämä erikoisbussit lopettivat liikennöimisen vuonna 1965.
Ford Thames Trader oli Suomessa eniten myytyjä kuorma-autoja 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alkupuoliskolla. Vuonna 1961 Thames Trader 75 maksoi yli miljoona markkaa vähemmän kuin saman kokonaispainoluokan (10 000 kg) Scania-Vabis-, Sisu-, Vanaja- ja Volvo-kuorma-autot. Thames Trader -autoja tuotiin Suomeen vuosina 1957–1965 kaikkiaan 5 467 kappaletta. Monelle Thames Traderin alustalle rakennettiin Suomessa paloauto. Thames Traderin pahin kilpailija Suomen kuorma-automarkkinoilla oli samoin brittiläinen Bedford.
Thames Traderin alustoille rakennettiin Suomessa jonkin verran myös pieniä ja keskikokoisia linja-autoja. Esimerkiksi helsinkiläinen Oy Liikenne Ab hankki vuosina 1959–1961 kahdeksan Thames Trader -linja-autoa, jotka oli varustettu Oy Uusi Autokoriteollisuus Ab:n valmistamilla Wiima-koreilla.
Thames Trader -malliston seuraajaksi esiteltiin vuonna 1965 Ford D-sarja.
TT Circuit Assen

TT Circuit Assen on moottorirata Assenissa Alankomaissa.
Rata on tullut tunnetuksi moottoripyöräilyn maailmanmestaruussarjasta, jota on ajettu radalla sarjan alusta vuodesta 1949 alkaen. Radalla on ajettu myös Superbiken MM-sarjaa vuodesta 1992 alkaen ja yksi Champ Carin osakilpailu.
Historia.
Alkuperäistä Assenin länsipuolella sijainnutta 28 kilometriä pitkää katurataa käytettiin ensimmäisen ja ainoan kerran vuonna 1925 Hollannin TT-ajoissa. Seuraavaksi vuodeksi rata siirrettiin kulkemaan nykyisen radan lähiympäristön teille, silloin radan pituus oli 16,5 kilometriä.
Vuonna 1955 rakennettiin 7,7 kilometriä pitkä moottorirata. Sitä remontoitiin vuonna 1984, jolloin pohjoista lenkkiä lyhennettiin, tämän seurauksena rata lyheni 6,1 kilometriin. Vuonna 1989 rataa levennettiin 3 metrillä 10 metriin ja kaikki toimintorakennukset uusittiin. Vuonna 1992 rata suljettiin kokonaisuudessaan pois julkisilta teiltä. Vuonna 2003 remontoitiin fasiliteetit uudestaan ja rakennettiin moottoripyöräpuisto. Vuonna 2006 rata lyhennettiin nykyiseen 4,5 kilometriin.
Suomalainen kuljettaja Gösta Lönnfors kuoli Assenin radalla tapahtuneessa onnettomuudessa vuonna 1948.
Hankasalmen rautatieasema

Hankasalmen rautatieasema () sijaitsee Hankasalmella Pieksämäen ja Jyväskylän välisellä rataosuudella noin 40 kilometriä Pieksämäeltä länteen ja lähes saman verran Jyväskylästä itään. Hankasalmen kirkonkylältä on noin kymmenen kilometrin matka Hankasalmen asemanseudulle, joka sijaitsee valtatie 9:n ja valtatie 23:n yhteisen väylän varrella. Rautatieaseman pikavuoropysäkin kautta ajetaan Jyväskylän, Suonenjoen ja Kuopion välisiä linja-autovuoroja sekä vakiovuoroja Hankasalmen kirkonkylälle.
Asemarakennus on valmistunut vuonna 1917 Thure Hellströmin laatimien V luokan asemarakennuksen tyyppipiirustusten mukaan.
Kyseessä on Kangasniemen ja Konneveden keskustaajamien sekä oman asemansa henkilöliikenteen menettämisen jälkeen myös Laukaan kunnan Lievestuoreen taajaman lähin rautatieasema. Kangasniemelle on asemalta etäisyyttä noin 40 kilometriä, Konnevedelle noin 43 kilometriä ja Lievestuoreelle noin 19 kilometriä.
Hankasalmen rautatieasemalla pysähtyy nykyisin kahdeksan Intercity-junaa päivässä, neljä kumpaankin suuntaan, sekä neljä Pendolino-junaa, kaksi kumpaankin suuntaan. Asemalle rakennettu vesitorni on muutettu läheisen Hankasalmen sahan hakesiiloksi.