Ōmori

Ōmori () on alue Tokion eteläosassa Ōtan erillisalueella. Se sijaitsee Ōtan koillisosassa Tokionlahden rannikolla. Seutu tunnettiin historiallisesti "nori"-merilevän viljelystä, ja se muodosti oman Ōmorin suuralueensa osana Tokion kaupunkia vuoteen 1947 saakka. Ōmorin sisämaan ylänköalueilla on asuinkortteleita, Tokionlahden rannalla teollisuusvyöhyke. Ōmorin rautatieaseman ympärille on keskittynyt liiketoimintaa. Aluetta palvelevat JR Higashi-Nihonin Keihin–Tōhoku-linja eli Tōkaidō-päälinja ja Keikyū-rautatiet.
Ōmorin alue jakautuu useisiin kaupunginosiin. Ōtan erillisalueen kaupunginosajaossa seuraavat kaupunginosat on nimetty Ōmorin mukaan: Ōmori-honchō, Ōmori-naka, Ōmori-higashi, Ōmori-kita, Ōmori-minami ja Ōmori-nishi.
Historia.
Ōmorin seudulla on ollut asutusta hyvin kauan. Yhdysvaltalainen arkeologi Edward S. Morse löysi Ōmorista vuonna 1877 Ōmorin raakkutunkion, joka on peräisin esihistorialliselta jōmon-kaudelta. Se oli Japanin ensimmäinen arkeologinen kohde, minkä vuoksi Ōmoria on kutsuttu Japanin arkeologian kehdoksi. Nykyinen paikannimi Ōmori merkitsee ’suurmetsää’ ja lienee peräisin seudulla sijainneelta suurelta metsäalueelta.
Edo-kaudelta 1700-luvulta lähtien Ōmorin kylä tunnettiin "nori"-merilevän viljelystä. Ōmorin rannikkoalue sopi erityisen hyvin merilevän viljelyyn Tokionlahden vuoroveden ja alueelle ravinteita tuovien Tama- ja Megurojokien ansiosta. Sittemmin Ōmorissa kehitetyt viljelytekniikat levisivät ympäri maata. Vielä 1900-luvun alussa Ōmori oli Tokionlahden merkittävin norin viljelyalue, mutta 1960-luvun alkuun mennessä viljely jouduttiin lopettamaan, kun Tokionlahden rannikko saastui ja merialueita täytettiin teollisuuden tarpeisiin. Alueella on kuitenkin edelleen merkittävä määrä merilevän tukkukauppaa.
Ōmori sijaitsi historiallisesti Tokiosta Kiotoon kulkeneen Tōkaidō-tiereitin varrella. Vuonna 1872 alueen läpi rakennettiin Japanin ensimmäinen rautatielinja, joka liitti Tokion Shinbashin kaupunginosan Jokohamaan. Ōmorin rautatieasema, joka sijaitsi Ōmorin kyläasutuksesta yli kilometrin päässä, avattiin linjalle neljä vuotta myöhemmin. Vuonna 1899 avautui lähempänä Tokionlahtea kulkenut Daishi-sähkörautatie, Japanin kolmas sähkörautatie ja nykyisen Keikyū-rautatieyhtiön edeltäjä. Alussa sitä liikennöitiin raitiotien tavoin. Vuosina 1901–1937 raitiotieltä oli haaralinja myös Ōmorin rautatieasemalle. Rautatien myötä Ōmoriin ja aseman länsipuolen ylänköalueelle Sannōhon alettiin rakentaa yläluokan asuinrakennuksia; seudulle asettui asumaan esimerkiksi liikemiehiä, virkamiehiä ja poliitikkoja. Sinne avattiin huvittelupaikkoja, kuten Hakkei-en-puutarha vuonna 1884 ja Ōmorin meriuimala vuonna 1891, Tokionlahden ensimmäinen uimaranta. Etenkin suuren Kantōn maanjäristyksen jälkeen 1920-luvulla Ōmorin ja Magomen väliselle huvila-alueelle muutti myös paljon kirjailijoita ja taiteilijoita.
Seutu kuului Ebaran piirikuntan vuoteen 1932 saakka, kun se liitettiin Tokion kaupunkiin ja siitä muodostettiin Ōmorin suuralue. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1947 Ōmorin ja Kamatan suuralueet liitettiin yhteen nykyiseksi Ōtan erillisalueeksi osana Tokion metropolia. 1900-luvun kuluessa Tokionlahden rannikko on teollistunut voimakkaasti ja Ōmorin rannikkoalueita on täytetty, minkä myötä aiemmat vesiviljely- ja kalastuselinkeinot ovat kadonneet. Toisen maailmansodan aikana vuonna 1943 rannikon kesken jääneelle täyttömaasaarelle sijoittui Tokion sotavankileiri. Sodan jälkeen saari nimettiin Heiwajimaksi (’rauhansaari’), ja sinne rakennettiin muun muassa suuri kylpylä ja "kyōtei"-veneurheilukeskus.
Kaupunkikuva ja rakennukset.
Ōtan erillisalueen hallinnossa Ōmorin alue ("Ōmori-chiiki") ulottuu Tokionlahden rannikolta sisämaahan Magomeen. JR Higashi-Nihonin rautatielinja jakaa alueen itäpuolen alavaan Tokionlahden rannikkoalueeseen ja länsipuolen ylänköalueeseen. Rannikolla on asuntoja, teollisuutta ja viheralueita, sisämaassa asuinkortteleita. Ōmorin aseman ympäristöön on keskittynyt liiketoimintaa. Ōtan kaupunginosajaossa on kuusi kaupunginosaa, jotka on nimetty Ōmorin mukaan: Ōmori-honchō, Ōmori-naka (’Ōmori-keski’), Ōmori-higashi (’Ōmori-itä’), Ōmori-kita (’Ōmori-pohjoinen’), Ōmori-minami (’Ōmori-etelä’) ja Ōmori-nishi (’Ōmori-länsi’). Kaikki nämä kaupunginosat sijaitsevat JR:n rautatielinjan itäpuolella.
Ōmorin puistoalueisiin lukeutuvat Ōmori furusato no hamaben puisto uimarantoineen ja Heiwa no morin puisto Heiwajiman kupeessa. Heiwa no morin puistossa on erilaisia urheilu- ja vapaa-ajantoimintoja, ja puiston eteläosassa sijaitsee vuonna 2008 avattu Ōmorin nori-museo, joka esittelee merilevän viljelyn historiaa. 
Liikenne.
Ōmorin aluetta palvelee kaksi pohjois–eteläsuuntaista rautatielinjaa: JR Higashi-Nihonin Keihin–Tōhoku-linja eli Tōkaidō-päälinja ja Keikyū-rautateiden Keikyū-päälinja. Keihin–Tōhoku-linja pysähtyy Ōmorin asemalla alueen luoteisosassa, Keikyū-päälinja muun muassa Ōmori-kaiganin, Heiwajiman ja Ōmorimachin asemilla lähempänä Tokionlahden rannikkoa.
Ōmorin läpi kulkee pohjois–eteläsuunnassa Japanin valtatie 15. Sen kanssa risteää muun muassa itä–länsisuuntainen Tokion prefektuurintie 318.