tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Przodkowo

Przodkowo () on maalaiskunta () Kartuzyn piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 9 663. Kartuzyn piirikunnan asukkaista 7,4 prosenttia asuu Przodkowon kunnassa ja sen pinta-alasta 7,6 prosenttia kuuluu Przodkowon kuntaan. 
Kylät Przodkowon kunnassa ovat Bagniewo, Czeczewo, Hopy, Kczewo, Kłosowo, Kłosówko, Kobysewo, Kosowo, Pomieczyno, Przodkowo, Rąb, Smołdzino, Szarłata, Tokary, Warzenko sekä Załęże. Przodkowon kunnan alueen läpi kulkevat valtatiet 7 ja 20 sekä voivodikunnan tiet 211 ja 224. Se rajautuu Kartuzyn, Szemudin ja Żukowon kuntiin. Przodkowon kunnan pinta-alasta noin 77 prosenttia on maatalouskäytössä ja noin 11 prosenttia metsää.
Vuoden 2019 lopussa 49,9 prosenttia Przodkowon asukkaista oli naispuolisia ja 50,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 27 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 60,3 prosenttia ja eläkeikäiset 12,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 34,7 vuotta. Vuonna 2019 Przodkowon kunnassa syntyi 171 lasta. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 47,6 prosenttia puhui kašubin kieltä.
Hermopolis Mikra (Gynaikopolites)

Hermopolis Mikra ( eli ; ) eli Pa-demi-Hor (; ) tai Unu () oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Libyan/Gynaikopoliteen nomokseen.
Hermopolis Mikra, suomeksi ”Pieni Hermeen kaupunki”, sijaitsi Aleksandrian ja Naukratiin välillä lähempänä jälkimmäistä ja noin 70 kilometriä kaakkoon ensin mainitusta. Kaupunki luetaan yleensä osaksi Gynaikopoliteen nomosta, mutta joskus se mainitaan myös kuuluneeksi Saiteen nomokseen ja joskus puolestaan Meteliteen/Menelaiteen nomokseen ollen sen pääkaupunki. Hermopoliin eteläpuolelta kulki kanava, joka yhdisti Aleksandrian lähellä sijainneen Mareotis-järven Niilin läntisimpään eli Kanobikos-suuhaaraan (Kanopoksen suuhaaraan). Nykyisin kaupungin paikalla tai sen lähellä on Damanhurin kaupunki.
Kaupungin egyptinkielinen nimi "Pa-demi-Hor" tarkoittaa ”Horuksen kaupunkia”. Sen kreikankielinen nimi viittaa kuitenkin Hermeeseen, joka yhdistettiin yleensä Thotiin.
Hermopolis Mikraa ei tule sekoittaa Ala-Egyptin toiseen Hermopolis Mikraan, joka sijaitsi idempänä.
Hermopolis Mikra (Hermopolites)

Hermopolis Mikra ( eli ; ) eli Per-Djehuti-wep-rehui ja Bah () oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Hermopoliteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli.
Hermopolis Mikra, suomeksi ”Pieni Hermeen kaupunki”, sijaitsi Niilin suiston itäosassa Niilin Fatnoksen suuhaaran eli nykyisen Damiettan suuhaaran itäpuolella lähellä Busirista, Mendesiä, Sebennytosta ja Thmuisia. Kaupunki mainitaan paitsi oman nomoksensa eli Ala-Egyptin 15. nomoksen pääkaupunkina myös kuuluneeksi 16. nomokseen eli Mendesioksen nomokseen.
Hermopolis Mikraa ei tule sekoittaa Ala-Egyptin toiseen Hermopolis Mikraan, joka sijaitsi lännempänä.
Hut-nesu

Hut-nesu(t) () oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Kynopoliteen nomokseen. Se sijoitetaan Niilin itärannalle nykyisen Al-Minyan kuvernoraatin Sharunahin (Kom el-Ahmar Sawaris) paikalle.
Hut-nesun nimi tarkoittaa ”Kuninkaan kaupunkia”. Sen kreikankielistä nimeä ei tunneta. Joskus nimeksi annetaan Kynopolis, mutta tässä voi olla sekaannusta läheiseen Kynopoliihin. Joskus kaupunki mainitaan kuuluneeksi Ankyropoliteen nomokseen ja jopa sen pääkaupunkina.
Milano – San Remo 2020

Milano – San Remo 2020 oli järjestyksessään 111. maantiepyöräilyn Milano – San Remo -kilpailu. Se käytiin 305 kilometrin reitillä Milanosta San Remoon. Kilpailu oli alun perin tarkoitus järjestää 21. maaliskuuta, mutta koronaviruspandemian vuoksi se käytiin vasta 8. elokuuta 2020.. Se kuului UCI World Touriin
Wout van Aert voitti kilpailun kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Julian Alaphilippen. He olivat irtautuneet pääjoukosta viimeisessä nousussa, Poggiossa, noin 6,5 kilometrin ennen maalia. Michael Matthews sijoittui kolmanneksi.
Tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Can Hasan

Can Hasan oli kivi-kuparikautinen kylä varhaisen maanviljelyn kaudella nykyisessä Turkissa. 
Kylä asutettiin viimeistään esikeraamisella neoliittikaudella noin 6500 eaa. Myöhemmältä ajalta on löydetty varhaisia kupariesineitä.
Paikka.
Can Hasan sijaitsee Karamanin maakunnassa nykyisen Karamanin lähellä siitä 13 km koilliseen. Nykyisin lähellä on Alaçatin kylä. Kylä sijaitsee paikassa, jossa on vuorilta tasangolle laskevan joen luoma hedelmällinen jokisuistoalue.
Lombardian ympäriajo 2020

Lombardian ympäriajo 2020 oli järjestyksessään 114. maantiepyöräilyn Lombardian ympäriajo. Se käytiin 231 kilometrin reitillä Bergamosta Comoon. Kilpailu oli alun perin tarkoitus järjestää 10. lokakuuta, mutta koronaviruspandemian sekoittaman kilpailukalenterin vuoksi se siirrettiin käytäväksi ensin 31. lokakuuta ja lopulta 15. elokuuta 2020. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Jakob Fuglsang voitti Lombardian ympäriajon karattuaan kolmen miehen kärkiryhmästä kilpailun viimeisessä nousussa San Fermo della Battagliassa. Toiseksi sijoittui George Bennett ja kolmanneksi Fuglsangin tallitoveri Aleksandr Vlasov, joka teki kärkitrion ollessa yhdessä vetotyötä Fuglsangin puolesta. Suomalainen Jaakko Hänninen sijoittui 25:nneksi 10 minuuttia 56 sekuntia Fuglsangille hävinneenä. Kilpailun ennakkosuosikkeihin kuulunut Remco Evenepoel loukkasi itsensä sairaalakuntoaan pudottuaan kaatumisen seurauksena tietä reunustaneeseen rotkoon.
Tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Brännässelet

Brännässelet on Ruotsissa Norrbottenissa Luulajan kunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Rånejoen vesistöön.
Maantietoa.
Brännässelet on 1,8 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 63 hehtaaria eli 0,63 neliökilometriä. Se sijaitsee Rånejoessa ja on pikemminkin sen suvantoa kuin järvi. Se alkaa Degervikenin yläpuolisesta kapeikosta, kiertää Långnäsetin niemen, jatkuu Ronningsuddenin ja Brännäsuddenin välistä ja päättyy Avanäsetin ja Uddenin välissä. Seuraava suvanto-osuus Prästholmsselet jatkuu heti moninkertaisesti laajempana. Järvessä on kolme saarta, joista Killingholmen on 300-metrisenä suurin. Muut saaret ovat pieniä luotoja. Järven rannat ovat kaikki viljeltyjä puolen kilometrin leveydeltä, mutta asutus on harvaa haja-asutusta. Kummallakin rannalla kulkee tie, joka alkaa Råneåsta ja ohittaa Meldersteinin ja Orrbynin joen seuraavassa ylimenokohdassa.
Luontoarvoja.
Järven lähialueella, jonka pinta-ala on 11,7 km², on metsämaata (68,6 %), kosteikkoa (26,9 %), joutomaata (0,8 %), viljelymaata (0,3 %), asutusta ja tiestöä (0,1 %) ja vesistöä (3,3 %). Alueen maaperässä on esimerkiksi moreenia (52,5 %), turvetta (35,7 %), jäätikköjokimuodostumia (3,5 %), silttiä, hiekkaa ja soraa (1,9 %), multaa (0,2 %) ja kalliota (2,9 %).
Vesistösuhteet.
Brännässelet kuuluu Rånejoen vesistössä (päävesistötunnus 7) Rånejoen pääuomaan ja on jokensa läpivirtausjärvi. Järven valuma-alueen pinta-ala on 4 158 km² ja sen keskivirtaaman arvioidaan olevan 46,6 m³/s . Järven omaa lähialuetta on vain 11,7 km², mutta siihen laskee muutama puro. Lounaisrantaan tulee Ronningsbäcken, jonka latvaveden sijaitsevat Stenmossabergetin ja Inreklappurnin välisessä laaksossa. Siellä sijaitsee suojärvi Högtjärnen, josta puro alkaa. Vastarantaan tulee metsästä kaksi puroa, joista Gravbäcken on suoraksi kaivettu oja. Rånejoki laskee 13 kilometrin päässä Perämereen Råneåssa Luulajassa.
Pentti Nohynek

Pentti Paul Waldemar ”Bubi” Nohynek (8. tammikuuta 1931 Helsinki – 28. marraskuuta 2020 Espoo) oli suomalainen koripallotuomari, koripalloilija ja lajivaikuttaja. Hän pelasi myös käsipalloa voittaen kolme Suomen mestaruutta. Työuransa hän teki voimistelunopettajana Munkkiniemen yhteiskoulussa Helsingissä.
Helsingin Munkkiniemen alueen koripalloon vahvasti vaikuttanut ja liikunnanopettajana työskennellyt Nohynek pelasi miesten SM-sarjassa neljän kautta ja toimi tuomarina miesten pääsarjassa vuosina 1958–1969. Hän toimi tuomarina myös kansainvälisissä otteluissa, kuten vuoden 1965 EM-kilpailuissa ja Geneven olympiakarsinnoissa vuonna 1964.
Elämä ja ura.
Nohynek oli munkkiniemeläisen Kiri-Poikien (Kipo) kasvatti ja pelasi seurassa neljä kautta miesten SM-sarjaa vuosina 1952–1955. Kipon pudottua SM-sarjasta Nohynek pelasi seurassa vielä kauden 1956 suomensarjaa. Kipo yhdistyi ToPoon vuonna 1968, jolloin myös Nohynek vaihtoi seuraa.
Nohynek oli munkkiniemeläisen koripallon alkutaipaleen merkittävimpiä hahmoja 1940-luvun lopulla. Hän oli myös vuodesta 1961 kansainvälisen tason koripallotuomari, joka tuomitsi vuosina 1958–1969 yhteensä 147 miesten SM-sarjaottelua. Nohynek tuomitsi kansainvälisellä tasolla muun muassa maaotteluita Tbilisissä vuoden 1965 EM-kilpailuissa, vuoden 1965 akateemisissa MM-kilpailuissa Budapestissä ja vuonna 1964 Geneven olympiakarsinnoissa, joista Suomi eteni historiallisesti Tokion kesäolympialaisiin.
Nohynek pelasi myös viisi kautta käsipalloa Unionissa voittaen kolmesti Suomen mestaruuden. Hän pelasi käsipallossa myös Eurooppa-cupin ottelun Tanskassa.
Nohynek työskenteli vuodet 1956–1993 voimistelunopettajana Munkkiniemen yhteiskoulussa ja edisti koripallon asemaa myös koulumaailmassa. Hänet valittiin vuonna 2010 ”Vuoden munkkalaiseksi”. Nohynek toimi useissa luottamustehtävissä seuroissa, liittotasolla ja toimikunnissa. Hän kuoli Espoossa 89-vuotiaana 28. marraskuuta 2020.
Arokurjenherne

Arokurjenherne ("Astragalus danicus") on monivuotinen kurjenherneisiin kuuluva hernekasvilaji.
Se kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi ja kasvaa maanmyötäisesti tai kohenevasti. Lehdissä on 7–11 paria pehmeäkarvaisia lehdyköitä. Kukintona on lehtihankainen terttu, kukat ovat sinivioletteja paitsi tyvestään keltaisia. Hedelmänä on pitkänomainen musta palko.
Arokurjenherne esiintyy Keski- ja Itä-Euroopassa, paikoin Pohjoismaissa, Siperiassa ja Keski-Aasiassa. Pohjoismaissa se on Etelä-Ruotsissa ja Tanskassa harvinainen alkuperäiskasvi. Suomessa arokurjenherne on havaittu ensimmäisen kerran 2010-luvun puolivälissä Etelä-Hämeessä (EH). Laji arvioidaan satunnaiseksi uustulokkaaksi.
Tuoksuasteri

Tuoksuasteri ("Symphyotrichum novae-angliae", syn. "Aster novae-angliae") on monivuotinen asterikasvilaji. Sitä käytetään koristekasvina.
Tuoksuasteri kasvaa 100–180 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi haaroo yläosasta ja muodostaa sarjamaisen mykeröstön. Mykerön kehräkukat ovat kellertäviä, kielimäiset laitakukat ovat tummanpunaisia tai joskus purppuranpunaisia, violetteja tai valkoisia.
Tuoksuasteri esiintyy alkuperäisenä Pohjois-Amerikassa, Yhdysvalloissa ja itäisessä Kanadassa. Se esiintyy myös tulokaslajina yli puolessa Euroopan maista.
Kinuko Tanida

Kinuko Tanida (, myöh. Idogawa, 18. syyskuuta 1939 Osakan prefektuuri – 4. joulukuuta 2020 Osakan prefektuuri) oli japanilainen lentopalloilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Tanida kuului Japanin naisten maajoukkueen kokoonpanoon sen voittaessa olympiakultaa Tokiossa 1964, maailmanmestaruuden Neuvostoliitossa 1962 ja MM-hopeaa Brasiliassa 1960. Tanida kuoli aivoverenvuotoon 81-vuotiaana 4. joulukuuta 2020.
Kalliovillakko

Kalliovillakko ("Senecio sylvaticus") yksivuotinen villakoihin eli kantavillakoihin kuuluva mykerökukkaiskasvilaji.
Ulkonäkö.
Kalliovillakko kasvaa 20–80 senttimetriä korkeaksi. Se muistuttaa peltovillakkoa ja voi risteytyä tämän lajin tai tahmavillakon kanssa. Kalliovillakon varsi on pystykasvuinen, uurteinen, haarova ja karvainen. Lehdet ovat epäsäännöllisen liuskaiset. Mykeröt ovat keltakukkaisia ja kapean kartiomaisia, hoikempia kuin peltovillakolla. Mykerön kehtosuomut ovat vaaleanvihreitä. Laitakukkien kielimäinen teriö on hyvin lyhyt ja rullalle kiertyvä. Hedelmänä on 2,5 millimetriä pitkä harvakarvainen lenninhaivenellinen pähkylä. Suomessa kalliovillakko kukkii heinä–syyskuussa. Se on myrkyllinen.
Levinneisyys.
Kalliovillakko esiintyy alkuperäisenä Euroopassa ja Kaukasiassa, tulokaslajina eri puolilla maailmaa, laajimmin Pohjois-Amerikassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Elinympäristö.
Pohjoismaissa kalliovillakko kasvaa muun muassa merenrannoilla, kallioilla, hakkuuaukeilla, tienvarsilla ja joutomailla. Laji on typensuosija.
Kalliovillakko Suomessa.
Suomessa kalliovillakko kasvaa sekä alkuperäisenä että uustulokkaana. Sitä esiintyy Pohjois-Pohjanmaan korkeudelle. Laji on maan eteläosassa yleinen ja lounaassa Varsinais-Suomessa osin hyvin yleinen. Suomen uhanalaisuusluokituksessa kalliovillakko on elinvoimainen (LC).
Vaitiolo

Vaitiolo voi tarkoittaa seuraavia:
Tummakallioinen

Tummakallioinen ("Erigeron humilis") on monivuotinen asterikasvilaji.
Ulkonäkö.
Tummakallioinen on lehtiruusukkeellinen ruohokasvi, joka kasvaa 5–15 senttimetriä korkeaksi. Varsi on haaraton, toisinaan kaareva, harmahtavasti hapsikarvainen ja usein punaruskea. Lehtilapa on tavallisesti pyöreä- tai lanttokärkinen. Kukintona on mykerö joita kasvaa aina yksi vanaa kohti. Mykerön kehtosuomut ovat samanpituisia, sinipunertavakarvaisia, ulommat usein vähän siirottavia. Mykerön laitakukkien kieli on valkoinen tai sinipunertava. Hedelmänä on litteä, yleensä kaksiharjuinen pähkylä, joka on tavallisesti karvainen, pappus on hapsihaiveninen.
Levinneisyys.
Tummakallioinen esiintyy Euroopan maista Norjassa, Ruotsissa, Suomessa, Islannissa ja Huippuvuorilla. Se kasvaa myös Koillis-Siperiassa, Grönlannissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa Alaskassa ja Kalliovuorilla. Suomessa tummakallioinen kasvaa harvinaisena tunturikasvina Enontekiön Lapin luoteisosassa. Laji on Suomessa uhanalainen, vuonna 2019 se on arvioitu vaarantuneeksi (VU).
Keçiören

Keçiören on piirikunta Turkin Ankaran maakunnassa ja Ankaran kaupungissa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Keçiörenin väkiluku oli 939 161.
Sädekallioinen

Sädekallioinen ("Erigeron annuus") on kaksivuotinen asterikasvi. Sitä käytetään koristekasvina.
Alalajit.
Sädekallioinen on jaettu muutamaan alalajiin, joiden nimistö ei ole yksiselitteinen.
Ulkonäkö.
Sädekallioisen nimialalaji "annuus" (pikku- tai isosädekallioinen lähteestä riippuen) kasvaa 40–90 senttimetriä korkeaksi. Varsi on pysty ja yläosasta haarova. Kukinnot ovat 1,5–2,5 cm leveitä mykeröjä, joiden laitakukat ovat valkoisia tai sinertäviä.
Levinneisyys.
Sädekallioinen kasvaa alkuperäisenä Pohjois-Amerikassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Se on levinnyt tulokkaana monille muille mantereille, mukaan lukien miltei koko Eurooppaan. Pohjoismaissa esiintyy useimmin alalajeja "annuus" ja "strigosus". Suomessa sädekallioista ja lajin kolmea eri alalajia esiintyy vakiintuneena, enimmäkseen viljelyperäisenä uustulokkaana eteläosassa. Havainnot lajista ovat yleistyneet 2010-luvulla.
Kultakutriasteri

Kultakutriasteri eli kulta-asteri ("Galatella linosyris", syn. "Aster linosyris", "Crinitaria linosyris") on monivuotinen asterikasvi. Se kasvaa 10–40 senttimetriä korkeaksi. Varressa kasvaa lukuisia 1–3 millimetrin levyisiä kapeita, tasasoukkia lehtiä. Kukinnot ovat 8–12 millimetriä leveitä mykeröjä, kukissa on suppilomainen kullankeltainen teriö eikä mykerössä ole erilaistuneita laitakukkia. Hedelmä on lenninhaivenellinen pähkylä. Kultakutriasteri esiintyy suuressa osassa Eurooppaa, mutta Pohjoismaissa harvinaisena: alkuperäisenä vain Ruotsissa Öölannin ja Gotlannin alvareilla ja kalkkisoraikoilla. Suomessa lajista on yksittäinen havainto.
Unkarin ja Yhdysvaltain suhteet

Unkarin ja Yhdysvaltain suhteilla tarkoitetaan Amerikan yhdysvaltojen ja Unkarin kahdenvälisiä suhteita. Yhdysvalloilla on suurlähetystö Budapestissa ja Unkarilla on Washington DC:ssä. Molemmat valtiot kuuluvat Yhdistyneisiin kansakuntiin, Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestöön, Natoon, Kansainväliseen valuuttarahastoon, Maailmanpankkiin, Maailman kauppajärjestöön ja Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestöön.
Yhdysvallat tunnusti Itävalta-Unkarista eronneen Unkarin itsenäisyyden vuonna 1921. Yhdysvallat oli perustanut konsulaatin Pestiin jo vuonna 1869. Toisen maailmansodan aikana Saksan kanssa liittoutunut Unkari katkaisi suhteet Yhdysvaltain kanssa 11. joulukuuta 1941. Yhdysvallat julisti sodan Unkarille 5. kesäkuuta 1942. Unkari solmi rauhan liittotuneiden kanssa Moskovassa 20. tammikuuta 1945. Diplomaattiset suhteet palautettiin pian maiden välille. Kylmän sodan aikana Unkari kuului Varsovan liittoon. Vuoden 1989 jälkeen maiden suhteet ovat parantuneet huomattavasti.
Vuonna 2015 tehdyn U.S. Global Leadership -raportin mukaan 54 prosenttia unkarilaisista hyväksyi Yhdysvaltain globaalin johtajuuden. 16 prosenttia olivat sitä vastaan ja 30 prosenttia ei osannut sanoa.
Kalifornian taivaan alla

Kalifornian taivaan alla on Tilhet, pajut ja muut -suomalaisyhtyeen 20. maaliskuuta 2020 julkaistu kolmas studioalbumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Juho Hoikka.
Soisalo (rahtialus)

S/s Soisalo oli Lehtoniemen telakalla Varkaudessa 14. kesäkuuta 1913 valmistunut rautainen rahtialus, jonka käyttövoimana oli höyrykone. Sen omistivat rakennusvaiheessa J. Junkkarinen 1/3, J. Peusa 2/3. Aluksen pituus oli 31, leveys 7, syväys 2,7 metriä, kantavuus 300 btn ja koneen teho 100 hevosvoimaa. Soisalon rekisteri- ja kotipaikaksi mainitaan 1921–1940 Viipuri ja 1941-1944 Helsinki. J. Junkkarinen (1870-1931) Leppävirralta toimi pitkään laivan päällikkönä. Huhtikuussa 1918 vapaussodan aikaan punaiset upottivat aluksen Turun satamassa Aurajokeen usean muun aluksen kanssa. Nosto- ja kunnostustoimien jälkeen se jatkoi rahdin kuljetusta. Se liikennöi Saimaan vesistöalueen ja Suomenlahden Viipurin satamien alueella, joskus Tukholmaankin saakka. Pääasiallinen kuljetettava tavara oli aluksi vilja. Myöhemmin se kuljetti myös muun muassa puutavaraa, halkoja, rautamalmia, kiveä, rautaa ja lannoitteita. Junkkarisen kuoltua laivan ostivat Tuoviset Muuruvedeltä. Alus matkasi sotakorvauksena Neuvostoliittoon 1945.
Niuen parlamenttivaalit 2020

Niuen vuoden 2020 parlamenttivaalit pidettiin 30. toukokuuta. Vaaleissa valitaan 20 parlamentin jäsentä: 14 alueen vaalipiireistä ja kuusi koko alueen käsittävästä vaalipiiristä. Vaalitapa on molemmissa tapauksissa enemmistövaali.
Kaikki ehdolle asettuvat ja valittavat ehdokkaat ovat sitoutumattomia sillä poliittisia puolueita ei Niuella ole.
Tulokset.
Istuva pääministeri Toke Talagi hävisi vaalit vaalipiirissään (koko alue). Hän oli toiminut pääministerinä vuodesta 2008 alkaen..
Mutalaun vaalipiirissä ehdokkaat saivat saman verran ääniä, minkä johdosta voittaja ratkaistaan kolikkoa heittämällä. Voittajaksi valikoitui Makaseau Ioane.
La Flèche Wallonne 2020

La Flèche Wallonne 2020 oli järjestyksessään 84. maantiepyöräilyn miesten La Flèche Wallonne -kilpailu. Se järjestettiin 202 kilometrin reitillä Herve – Mur de Huy. Kilpailu oli alun perin tarkoitus järjestää 22. huhtikuuta, mutta koronaviruspandemian vuoksi se ajettiin vasta 30. syyskuuta 2020. Se kuului UCI World Touriin.
Marc Hirschi voitti ensimmäisen suuren klassikkokilpailunsa ohitettuaan Michael Woodsin noin 50 metriä ennen maalia. Benoît Cosnefroy nousi vielä Woodsin ohi toiseksi.
Miesten kilpailun tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailu.
Samana päivänä ajettiin 23. kerran naisten La Flèche Wallonne -kilpailu. Se käytiin 124 kilometrin reitillä Huy – Mur de Huy. 
Anna van der Breggen voitti kilpailun kuudennen kerran peräkkäin. Demi Vollering kiihdytti vauhtia 350 metriä ennen maalia, mutta van der Breggen kykeni seuraamaan helposti, ja nousemaan lopulta voittoon. Myös Cecilie Uttrup Ludwig ehti ohittaa Volleringin. 
Naisten tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
John Ulric Nef (kemisti)

John Ulric Nef (alun perin Johann Ulrich Nef, 14. kesäkuuta 1862 Herisau, Sveitsi – 13. elokuuta 1915 Carmel-by-the-Sea, Kalifornia, Yhdysvallat) oli amerikansveitsiläinen kemisti. Hänet tunnetaan parhaiten Nef-reaktion ja Nef-synteesin keksijänä. Hän oli jäsenenä American Academy of Arts and Sciences ‑tiedeyhteisössä ja Yhdysvaltain kansallisessa tiedeakatemiassa.
Varhaisvaiheet.
Nefin vanhemmat muuttivat siirtolaisina Sveitsistä Yhdysvaltoihin. Hän opiskeli uudessa kotimaassa kemiaa Harvardin yliopistossa. Valmistuttuaan vuonna 1884 Nef alkoi työskennellä Adolf von Baeyerin kanssa Münchenin yliopistossa, mistä valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1887.
Nef työskenteli professorina Purduen yliopistossa vuosina 1887–1889 ja Clarkin yliopistossa 1889–1892. Sen jälkeen hän siirtyi kemian professoriksi vastaperustettuun Chicagon yliopistoon, missä työskenteli akateemisen uransa loppuun saakka.
Työ.
Nefin tärkeimpinä saavutuksina pidetään Nef-reaktion keksimistä ja tutkielmia divalenttisesta hiilestä (karbeeneista).
Henkilökohtainen elämä.
Nefin samanniminen poika (1899–1988) julkaisi useita teoksia toimiessaan taloustieteeseen erikoistuneena historioitsijana.
Samsung Galaxy S20 FE

Samsung Galaxy S20 FE eli Samsung Galaxy S20 Fan Edition on Samsungin 23. syyskuuta 2020 julkistama ja 2. lokakuuta 2020 julkaisema älypuhelin. Se on Samsung Galaxy S20:n edullisempi versio. Galaxy S20 FE:stä on saatavana myös 5G-versio.
Samsung Galaxy S20 FE:ssä on kahdeksanydinprosessori ja 6,5 tuuman näyttö, joka tukee 120 hertsin virkistystaajuutta. Tallennustilaa on valittavana 128 tai 265 gigatavua ja keskusmuistia 6 tai 8 gigatavua. Tallennustila on laajennettavissa enintään yhden teratavun microSD-kortilla. Puhelimessa on kolme takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 12 megapikseliä, ultralaajakulmakameran 12 megapikseliä ja telekameran 8 megapikseliä. Telekamerassa on kolminkertainen optinen zoom. Etukameran tarkkuus on 32 megapikseliä. Puhelimessa on 4 500 milliampeeritunnin akku, joka tukee 25 watin pikalatausta ja 15 watin langatonta latausta. Lisäksi puhelimessa on näytönalainen sormenjälkitunnistin ja Android 10 -käyttöjärjestelmä. Laite on vedenkestävä, ja sen IP-luokitus on 68.
Karvaskallioinen

Karvaskallioinen ("Erigeron acris") on kallioisten sukuun ja asterikasvien heimoon kuuluva laji. Se jaetaan useisiin alalajeihin. Karvaskallioinen on yleensä yksi- tai kaksivuotinen, harvoin monivuotinen ruoho, joka on korkeudeltaan 20–50 cm ja varreltaan pysty, kukintoon asti haaraton.
Alalajeja.
Karvaskallioisen alalajeja, joilla on suomenkielinen nimi.
Gent–Wevelgem 2020

Gent–Wevelgem 2020 oli järjestyksessään 82. maantiepyöräilyn miesten Gent–Wevelgem-kilpailu. Se käytiin 232,5 kilometrin reitillä Ieperistä Wevelgemiin. Kilpailu oli alun perin tarkoitus järjestää 29. maaliskuuta, mutta koronaviruspandemian vuoksi se käytiin vasta 11. lokakuuta 2020. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Alberto Bettiol, Matteo Trentin ja Florian Sénéchal karkasivat yhdeksän ajajan kärkiryhmästä noin kaksi kilometriä ennen maalia. Mads Pedersen tavoitti heidät viimeisellä kilometrillä ja voitti loppukirin ennen Sénéchalia ja Trentiniä.
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailu.
Samana päivänä ajettiin myös seitsemäs naisten Gent–Wevelgem-kilpailu. Se käytiin 141,4 kilometrin matkalla, ja siinäkin Ieper oli lähtö- ja Wevelgem maalipaikkana. Kilpailu kuului naisten World Touriin. 
Kemmelbergin nousussa, noin 35 kilometriä maalista, muodostui 11 ajajan kärkiryhmä. Useiden ratkaisuyrityksen jälkeen Lotte Kopecky avasi loppukirin, mutta Jolien D'Hoore ohitti hänet juuri ennen maalia. Lisa Brennauer sijoittui kolmanneksi.
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Aplu

Aplu tai Apulu on etruskien ukkosen ja salamoiden jumala. Aplun esikuvana on ollut kreikkalaisten Apollon. Aplu kuvataan yleensä alastomaksi, lukuun ottamatta vaippaa tai viittaa, joka peittää osan hänen vartalostaan. Hänellä on laakeriseppele päässään ja kädessään laakeripuinen sauva. Aplu esiintyy useissa myyteissä, mutta hänen palvonnastaan ei ole tarkempaa tietoa.
Teidenpäivännouto

Teidenpäivännouto ("Helianthemum juliae") on päivännoutokasvien (Cistaceae) heimoon, päivännoutojen ("Helianthemum") sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Se on endeeminen laji Teneriffan saaren vuorenrinteillä ja samalla yksi Kanariansaarten seitsemästä endeemisestä päivännoutolajista. Teidenpäivännouto on äärimmäisen uhanalainen laji ja sitä on maailmanlaajuisesti jäljellä 868 yksilöä. Lajista tunnetaan vain kolme populaatiota, jotka kaikki kasvavat Kanariansaarilla Teiden kalderassa.
Se on noin 30 cm korkeaksi kasvava varpumainen kasvi, jossa on 5–40 kukkia muodostavaa vartta. Kukat ovat keltaisia. Kasvi alkaa kukkia kolmannesta tai neljännestä elinvuodestaan alkaen. Kasvin elinkierto on keskimäärin 14 vuotta. Yhdestä hedelmästä muodostuu keskimäärin 45 siementä.
Thesan

Thesan on etruskien aamunkoiton jumalatar. Kreikkalaisten lähteiden mukaan häntä pidettiin myös synnytyksen jumalattarena. Thesan on lisäksi ennustamisen ja rakkauden jumalatar. Etruskien peilien selkämyksissä on usein jumalattaren kuva, jossa hänet kuvataan siivekkäänä olentona. Etruskit rinnastivat Thesanin kreikkalaisten aamunkoiton jumalattareen Eosiin.
Siekajärvi

Siekajärvi () on Ruotsissa Norrbottenissa Jällivaaran kunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Rånejoen vesistöön.
Nimestä.
"Sieka" on meänkieltä, mutta se on lainasana ("Siehká") saamen kielestä. Sillä tarkoitetaan latoa tai suojaa, jossa kesäisin on nuotioilla muodostettu savua porojen suojaksi.
Maantietoa.
Siekajärvi on 1,5 kilometriä pitkä, 0,9 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 114 hehtaaria eli 1,14 neliökilometriä. Se on muodostunut suoalueelle pohjoisen Kulujänkän ja eteläisen Siehkavuoman väliin. Rånejoelle on matkaa 1,8 kilometriä. Sen ympäristössä ei ole merkittäviä maankohoumia ja maasto on pääasiassa kosteikkoa. Järvessä sijaitseva saari on 330 metriä pitkä ja 120 metriä leveä. Etelärannassa sijaitsee jääne leveästä lahdesta, joka on kasvamassa umpeen. Järven keskisyvyys on noin puoli metriä ja syvin kohta 0,7 metriä. Ilmavalokuvissa näkyy vesikasvillisuutta kaikkialla järvessä. Järven itäpuolelle johtaa puomilla suljettu tie, jonka päässä on yksinäinen rakennus.
Luontoarvoja.
Järven lähialueella on metsämaata (37,8 %), kosteikkoa (52,7 %) ja vesistöä (9,5 %). Alueen maaperässä on esimerkiksi moreenia (28,3 %), turvetta (57,7 %), jäätikköjokimuodostumia (2,2 %) ja kalliota (2,3 %).
Vesistösuhteet.
Siekajärvi kuuluu Rånejoen vesistössä (päävesistötunnus 7) Rånejoen sivujoen Siekajoen valuma-alueeseen . Siekajoki on pari kilometriä pitkä ja se yhtyy Rånejokeen viisi kilometriä Nattavaarasta etelään . Joen valuma-alueen pinta-ala on noin 48 neliökilometriä (km²), joka on noin 1,1 % koko vesistön 4 207 km² pinta-alasta, ja joen keskivirtaama (MQ) on sen joensuussa 0,57 m³/s . Järvi on lasku-uomansa lähdejärvi ja sen valuma-alueen pinta-ala on 47 km². Jos tulkitaan järven kaakkoispäähän laskevaa Harrijokea () Siekajoen valuma-alueen pääuomaa, on tämä tulojoki runsasveteisin. Harrijoki laskee Siekajärveen neljän kilometrin päästä Venetjärveltä. Harrijoen pohjoisesta tuleva sivupuro on Paljasjärven lasku-uoma. Siekajärvi omaa lähialuetta on vain 12 km² ja sen piiriin voidaan lukea pienten suojärvien Kokkojärven ja Kenttäjärven valuma-alueet. Siekajoki alkaa Siekajärven luoteispään luusuasta ja virtaa pari kilometriä luoteeseen päin ennen kuin se yhtyy Rånejokeen. Rånejoki laskee noin 150 kilometrin päässä Perämereen Råneåssa Luulajassa.
Famaranpäivännouto

Famaranpäivännouto ("Helianthemum gonzalezferreri") on päivännoutokasvien (Cistaceae) heimoon, päivännoutojen ("Helianthemum") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on harvinainen ja Kanariansaarilla endeeminen kasvilaji, joka on kuvattu vuonna 1992 Lanzarotelta. Laji on myös uhanalainen.
Famaranpäivännouto kasvaa noin 20–30 cm korkeaksi ja muistuttaa muita samankokoisia pensasmaisia lajeja. Famaranpäivännoudon lehdet ovat kuitenkin alle 2 cm pituisia ja muodoltaan soikeita tai puikeita. Kukat ovat tiheissä 7–20 kukan kukinnoissa. Terälehdet ovat leveitä ja verholehdet kalvomaisia.
Famaranpäivännoudon tieteellisen nimen lajinimi ("gonzalezferreri") viittaa tunnettuun Lanzaroten luonnontuntijaan ja -suojelijaan González Ferreriin.
Henri Bosco

Henri Bosco (1888 Avignon, Ranska – 1976 Nizza, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Hän opetti italiaa Rabatissa ja Napolissa. Hänen katsotaan kuuluvan katolisen kirjallisuuden traditioon, mutta hän oli myös välimerellisen luonnon kuvaaja. Bosco kirjoitti sekä runoa että proosaa. Hän sai Renaudot-palkinnon romaanista "Le Mas Théotime". Hän oli neljä kertaa Nobel-palkintoehdokkaana.
Pikkurantanapsija

Pikkurantanapsija ("Stigmatura napensis") ) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Pikkurantanapsija voi kasvaa noin 13 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Pikkurantanapsijan päälaki, selkä ja siivet ovat ruskehtavan harmaat ja alalaji "S. n. bahiae" on nimialalajia ruskeampi. Silmäkulmajuova ja silmien ympärystä ovat väriltään vaalean kellertävät. Lajin siivissä on hyvin vaaleankeltaisia juovia. Pikkurantanapsijan pyrstö on pitkä ja pyrstösulat ovat mustat ja valkokärkiset. Linnun rinta ja vatsa ovat väritykseltään vaalean keltaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pikkurantanapsijan pääasiallinen levinneisyysalue on Amazonasin alueen jokien läheiset alueet Brasiliasta Kolumbiaan ja Peruun. Lisäksi sitä tavataan pieneltä alueelta Venezuelan lounaaisosasta. Lajin elinympäristöä ovat pensaikot ja tiheiköt jokirannoilla ja erityisesti sitä tavataan jokien saarista. Lintu liikkuu pareittain tai yksin ja sen ravintoa ovat hyönteiset.
Ina Boudier-Bakker

Ina Boudier-Bakker (1875 Amsterdam, Alankomaat – 1966 Utrecht, Alankomaat) oli alankomaalainen kirjailija. Hän oli naisliikkeen aktiivinen toimija. Hän kuvasi kirjoissaan keskiluokkaisten perheiden elämää.
Vääksyn jäähalli

Vääksyn jäähalli on Asikkalan Vääksyssä sijaitseva jäähalli. Halli on avattu vuonna 2001. Katsomoon mahtuu 500 henkeä, joista istumaan 360 henkeä. Pukuhuoneita suihkutiloilla on viisi ja kuivaushuoneita yhdeksän kappaletta.
Vääksyn jäähallin omistaa ja toimintoja pyörittää Asikkalan Tekojäärata Oy. Jäähalli on rakennettu käytännössä kokonaan talkootyönä eikä se työllistä yhtään vakituista työntekijää. 
Suurimpina käyttäjinä Vääksyn jäähallissa ovat paikallinen jääkiekkoseura Kanavan Pallo, Junior Pelicans ja Asikkala Hockey League. Lopun jääajan käyttävät eri harrastejoukkueet. Myös pääkaupunkiseudun ringette- ja jääkiekkojoukkueet leireilevät jäähallilla. Vääksyssä pelataan ahkerasti myös harrastekiekkoa: syyskuun alusta maaliskuun loppuun hallissa järjestetään Asikkala Hockey League -sarjaa (AHL). 
Jäähallia pidetään myös leikkimielisesti Suomen kylmimpänä jäähallina johtuen sen todella alhaisesta sisälämpötilasta.
Halli asetettiin käyttökieltoon 11.10.2023 kattoristikoiden liitoksien ongelmista johtuen, mutta hallin tulevaisuus on halliyhtiön toimimattoman johdon vuoksi epäselvä.
Rachel

Rachel, myös: Rahel, on heprealaisperäinen naisen etunimi. Se on suomalaisen Raakel-nimen vastine, jota käytetään muun muassa englannissa. Nimi merkitsee lammasta.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on huhtikuuhun 2025 mennessä tilastoitu 725 "Rachel"-nimistä ja noin 90–100 "Rahel"-nimisiä naista.
Nimipäivä.
Rachel-nimi oli mukana Suomen almanakassa 1740-luvulla. Nimipäivä oli 23. syyskuuta.
Daniel Boulanger

Daniel Boulanger, kirjailijanimi Daniel Anger (24. tammikuuta 1922 Compiègne, Ranska – 2014 Senlis, Ranska) oli ranskalainen kirjailija.
Boulangerin teosten pinnanalaisina aiheina ovat hulluus, mielikuvitus, ahdistus, banaalit toiveet ja halut. Hän teki myös elokuvakäsikirjoituksia ja näytteli pienissä rooleissa muun muassa elokuvassa "Ampukaa pianistia". Boulanger sai Goncourt-palkinnon 1974 teoksesta "Fouette cocher!"
Salamanteri (mytologia)

Mytologian salamanteri oli pieni olento, mutta tappava. Legendan mukaan salamanteri voisi elää tulen sydämessä, sammuttaa liekit ihonsa kosketuksella ja tappaa ihmisen vain pisaralla sen myrkkyä.
Tarun alkuperä.
Kuvattu Plinius vanhemman kirjoituksissa.
Myytti yliluonnollisesta salamanterista alkoi todennäköisesti Euroopasta, jossa oikea eläin, tulisalamanteri, on edelleen yleinen. Tulisalamanterit lepäävät usein tukkien sisällä tai välissä. Kun tukit tuotiin sisälle poltettavaksi takassa, salamanteri tuli ulos. Legendat maagisesta olennosta kasvoivat siitä, että salamanteri näytti kävelevän ulos tulen sydämestä täysin vahingoittumattomana.
Legenda.
Salamanterin ihon sanottiin olevan niin kylmä, että se saattoi sammuttaa tulen vain kävelemällä liekkeihin. Salamanterin uskottiin myös elävän tulivuorien sivuilla virtaavassa laavassa.
Legendan mukaan salamanteri eritti maidollista nestettä suustaan ja ihostaan. Kun eläin kiipesi puuhun, sen myrkky myrkytti hedelmät tappaen kaikki niitä syöneet. Jos possu söisi salamanterin, possu pysyisi terveenä, mutta jos sen jälkeen possu syötäisiin, sen syöjät kuolisivat.
Viisisopet

Viisisopet ("Penthorum") on Penthoraceae-heimoon kuuluva kasvisuku ja samalla heimon ainoa suku. Suku on sijoitettu joskus myös maksaruohokasvien (Crassulaceae) heimoon.
Rovasenjärvi (järvi Ruotsissa)

Rovasenjärvi on Ruotsissa Norrbottenissa Jällivaaran kunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Rånejoen vesistöön. Järvi on lähdejärvi , joka laskee Råneträsketiin ja josta vuorostaan sitten Rånejoki alkaa.
Maantietoa.
Rovasenjärvi on 0,7 kilometriä pitkä, 0,5 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 28 hehtaaria eli 0,28 neliökilometriä (km²). Se sijaitsee Guossagåbbån ja Vasaratunturin välisellä suoalueella Nijehtsajávrren kanssa. Sen rannat ovat lähes puutonta suota, joka on autio jokaiseen ilmansuuntaan vähintään kolme kilometriä. Järven läheltä kahden kilometrin päästä kulkee Jällivaarasta Porjukseen johtava tie (E45).
Luontoarvoja.
Järvi sijaitsee aivan Stubban luonnonsuojelualueen (, 350,33 km²) itälaidalla ja suojelualueen raja seuraa järven itäistä rantaviivaa. Se muodostaa Mudduksen ja Sjaunjan kanssa suuren yhtenäisen suojellun alueen. Stubbassa sijaitsee osa Laponian maailmanperintökohteesta.
Vesistösuhteet.
Rovasenjärvi kuuluu Rånejoen vesistössä (päävesistötunnus 7) Hárrejåhkån valuma-alueeseen . Hárrejåhkå on tunturipuro, joka laskee Råneträsketiin ja josta Rånejoki sitten alkaa. Hárrejåhkkå on siinä mielessä eräs Rånejoen sivujoista, mutta sen sijaan se on valittu Rånejoen vesistön pääuoman vesireitillä sen ylimmäksi osuudeksi.
Järvi on lasku-uomansa lähdejärvi ja sen valuma-alueen pinta-ala on 33,9 km². Valuma-alueelta ei kuitenkaan tule puroja Rovasenjärveen. Laskuojan Hárrejåhkån alkutaipaleella siihen yhtyy Unna Gárddojávrren laskuoja. Lasku-uoma virtaa Harrijärven läpi ja siihen yhtyy ennen Ratnilompoloa Lumijoki ja muutama muu tunturipuro. Lopulta lasku-uoma laskee Råneträsketiin, josta vesistön pääuoma Rånejoki alkaa. Rånejoki laskee Rovasenjärveltä mitattuna 210 kilometrin päässä Perämereen Råneåssa Luulajassa.
Emil Boyson

Emil Boyson, alkujaan: Boysen (1897 Bergen, Norja – 1979 Oslo, Norja) oli norjalainen kirjailija. Hänen 1927 ilmestynyt esikoisromaaninsa "Sommertørst" osoittaa psykologista tarkkanäköisyyttä. Samaa tyyppiä edustaa unen ja toden maailmassa liikkuva "Yngre herre på besøk" (1936). Paremmin lyyrikkona tunnettu Boyson on saanut vaikutteita ranskalaisesta symbolismista.
Not Your Kind of People

Not Your Kind of People on yhdysvaltalaisen rockyhtye Garbagen viides studioalbumi, joka julkaistiin 11. toukokuussa 2012.
Lost Girls

Lost Girls on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Liz Garbus ja käsikirjoittanut Michael Werwie. Elokuva kertoo newyorkilaisesta perheenäidistä (Amy Ryan), joka yrittää selvittää tyttärensä katoamista. Etsinnät paljastavat sarjamurhaajan ruumiskätkön. Elokuva perustuu Robert Kolkerin teokseen "Lost Girls: An Unsolved American Mystery", joka käsittelee todellista Shannan Gilbert -nimisen prostituoidun katoamista Long Islandilla vuonna 2010 ja tämän etsinnän aikana esille noussutta murhien sarjaa, joka tunnetaan nimellä Gilgo Beachin murhat.
"Lost Girls" sai ensi-iltansa 28. tammikuuta 2020 Sundancen elokuvajuhlilla. Se julkaistiin suoratoistopalvelu Netflixissä 13. maaliskuuta 2020. Elokuvan vastaanotto oli pääosin positiivinen. Elokuvalla on arvosteluja yhteen keräävällä Metacritic-sivustolla keskimääräinen arvosana 67/100.
Oskar Braaten

Oskar Braaten (1881 Kristiania, Norja – 1939 Oslo, Norja) oli norjalainen kirjailija. Hän käsittelee teoksissaan Itä-Oslon työläisten elämää. Hän on kirjoittanut romaaneja, novelleja ja näytelmiä.
Braaten kirjoitti esikoisteoksensa, novellikokoelman "Kring fabrikken" (1910) uusnorjaksi. Myöhemmät teokset hän kirjoitti enimmäkseen kirjanorjaksi, ja muutkin julkaistiin myös kirjanorjaksi.
Antonov An-38

Antonov An-38 on ukrainalaisen Antonov Design Bureaun 1990-luvulla suunnittelema päivitetty versio Antonovin aikaisemmasta An-28 -lentokoneesta. Kone suunniteltiin paikallisesti operoiville lentoyhtiöille matkustajien, postin ja rahdin kuljetukseen sekä tutkimuskäyttöön. Koneen An-38-100 -malli suunniteltiin 27 matkustajalle tai enintään 2 500 kilogramman rahdille; koneen suurin lentonopeus 405 km/h ja lentomatka yli 900 kilometriä. Koneen on suunniteltu operoimaan -50... + 45°С lämpötiloissa pieniltä, myös päällystämättömiltä, jää- tai lumipintaisilta lentokentiltä.
Koneen ensilento tapahtui 23. kesäkuuta 1994. Antonov An-38-100 -mallin sarjatuotanto käynnistettiin Venäjän Novosibirskissä (Novosibirsk Aviation Production Association (NAPO) named after V. P. Chkalov) vuonna 1997. 24. huhtikuuta 1997 tämä konemalli sai tyyppikelpuutuksen ja 27. syyskuuta 1997 ensimmäinen sarjatuotantokone nousi lentoon. 
Antonov An-38-200 -mallin ensilento tapahtui 11. joulukuuta 2001. 
Lentokone käyttää kahta Honeywell TPE331-potkuriturbinimoottoria. Lentokonetta on valmistettu vain 11 kappaletta, joista 2 on käytössä. Ainoa lentokonetta käyttävä lentoyhtiö on kaivoskonserni Alrosan tytäryhtiö Alrosa. Sen laivastossa oli kesällä 2022 ainakin yksi tämän mallin lentokone.
Joutsen (veturi)

L (kyrillisillä merkeillä Л), lempinimeltään "Lebed" eli Joutsen, on neuvostoliittolainen tavaraliikennekäyttöön tarkoitettujen, raskaiden höyryvetureiden sarja. Prototyyppi valmistui 1945 Kolomnan veturitehtaalla.
Nimettiin aluksi P-sarjaksi ("Pobeda", 'voitto'), mutta nimettiin lopulta L-sarjaksi suunnittelijan L. S. Lebedjanskin kunniaksi. L-luokan vetureita pidetään edistyneimpinä entisessä Neuvostoliitossa rakennettuina höyryvetureina. Veturi oli varustettu mekaanisella hiilensyöttölaiteella eli stokerilla. 
Haapamäen höyryveturipuistoon tuotiin 1980-luvulla ystävyyskaupunkitoiminnan myötä näytille L-veturi. Siellä se ehti olla esillä vuoteen 2024 asti, jolloin se romutettiin osana epäselvissä olosuhteissa tapahtunutta kaluston hävittämisen sarjaa. Haapamäen veturi oli jossain vaiheessa muutettu öljypolttoiseksi. Kyseinen yksilö eli L-2196 oli ennen romutustaan Suomen suurin museoveturi.
Tyyppiä rakennettiin kaiken kaikkiaan 4 200 kappaletta Kolomnan, Brjanskin ja Luganskin veturitehtailla vuosina 1945–1955. Veturi oli käytössä Venäjän rautateillä vuoteen 1975 asti. 
Veturin pyörästöjärjestys on 2-10-0 ja suurin sallittu nopeus 85 km/h. Veturin massa on 170 tonnia.
Taposiris Mikra

Taposiris Mikra ( eli , myös ; ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Libyan nomokseen.
Taposiris (Mikra), suomeksi ”(Pieni) Osiriksen hauta”, oli yksi monista kaupungeista, joka esitti olevansa Osiriksen tai jonkun tämän ruumiinosan hautapaikka. Se sijaitsi Egyptin pohjoisrannikolla eli Välimeren rannalla noin 13 kilometriä koilliseen Aleksandriasta. Kaupungin paikka on nykyisen Aleksandrian suurkaupunkialuetta. Taposiris Mikraa ei tule sekoittaa lännempänä sijainneeseen Taposiris Megaleen tai muihin Taposiris-nimisiin kaupunkeihin.
Tou

Tou ( eli "Toou", ) eli Theodosiopolis (, myös tai ) oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Keski-Egyptissä eli Heptanomiissa ja kuului Hermopoliteen nomokseen.
Tou sijaitsi Niilin länsirannalla suunnilleen Hermopoliin ja Oksyrhynkhoksen puolessa välissä. Se sijoitetaan nykyiseen Taha el-Amidaan. Nimen "Theodosiopolis" kaupunki sai myöhäisantiikin aikana. Kaupungin nomos oli yleensä Hermopolites, mutta jossakin vaiheessa se mainitaan kuuluneeksi oman Theodosiopoliteen nomokseensa, joka ei kuitenkaan kuulunut Egyptin vakiintuneisiin nomoksiin.
Vitikkala

Vitikkala on kartano ja yksi Jämsän kantatiloista. Se on Jämsän seudun ainoa varsinainen aateliskartano. Vitikkalan historia alkaa uuden ajan taitteesta, sen päärakennus sijaitsee Jämsän keskustan kupeessa keskustasta pohjoiseen vievän tien itäpuolella. Jämsänjoki virtaa rakennuksen länsipuolitse.
Historia.
Vitikkalasta on maininta 1500-luvun maakirjoissa. 1650-luvulla se lahjoitettiin virolaiselle Tauben aatelissuvulle säteritilaksi, joten se oli Jämsän seudun ainoa aatelistila. Kartanon isäntä Berndt Taube ei koskaan asunut Vitikkalassa. Ison reduktion yhteydessä 1600-luvun lopussa Vitikkala palautettiin kruunun haltuun. Syntyi Vitikkalan rustholli. Isonvihan aikana Vitikkala kärsi venäläisten tihutöistä.
Vitikkalan isännät ovat olleet paikallisia mahtimiehiä. Heihin lukeutuvat muun muassa valtiopäivämies Joonas Joonaanpoika Vitikka, Severus Konkola ja opettaja Joonas Vuolleapiala. Omistajat vaihtuivat, ja vuonna 2000 Vitikkalan päärakennuksen osti liikemies Mikko Simonen.
Vitikkalan päärakennukset ovat ilmentäneet eri tyylisuuntia. Nykyinen, puurakenteinen päärakennus valmistui 1860-luvulla, ja se edusti alkuaan empiretyyliä. Severus Konkola uudisti rakennusta 1800-luvun lopulla, ja tuolloin se sai uusrenessanssihenkisen julkisivunsa, johon kuuluu taiten tehtyjä puuleikkauksia ja seinien pilasteriaiheita. Veranta on kaksikerroksinen, räystäiden alla on puiset konsolit ja ikkunakehykset on koristeltu herkin kuvioin. Simonen restauroi päärakennuksen 2000-luvun alussa. Sen tilat ovat nykyisin (2021) kaupallisessa käytössä.
Vitikkalan päärakennuksen pohjoispuolella on Vitikkala-niminen asuinalue ja Jämsän yhtenäiskoulua kutsutaan Vitikkalan kouluksi.
Frank Taubert

Frank Taubert (s. 10. maaliskuuta 1956 Dresden, Saksa) on saksalainen uimahyppääjä. Taubert kilpaili vuosien 1976 ja 1980 kesäolympialaisissa. Kesäolympialaisissa 1976 Taubert kilpaili kolmen metrin ponnahduslaudassa ja kymmenen metrin kerroshypyssä. Kesäolympialaisissa 1980 Taubert kilpaili vain ponnahduslaudassa edustaen Itä-Saksaa.
Taubert ei päässyt finaaliin kummassakaan olympialaisessa. Myöhemmin Taubertista tuli menestynyt uimahyppyvalmentaja.
Graham Bellin saari

Graham Bellin saari on Frans Joosefin maan saariston itäisimpänä sijaitseva ja kolmanneksi suurin saari. Sillä on rantaviivaa noin 444,1 kilometriä. Graham Bellin saaren pohjoispäässä on pääasiassa jäätöntä tundraa, kun taas sen eteläpuoli on lähes kauttaaltaan jään peitossa. Pohjoiskärjessä sijaitsee Neuvostoliiton 1950-luvulla rakentama entinen lentotukikohta ”Greem Bell”. Saaren kartoitti ensimmäisenä E. B. Baldwin keväällä 1899. Se on nimetty keksijä Graham Bellin mukaan.
Richard Lynch

Richard Lynch (12. helmikuuta 1940 Brooklyn, New York – 19. kesäkuuta 2012 Yucca Valley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Lynchin tyypillinen roolihahmo oli konna tai lurjus, eli varsinaisten sankareiden paheellinen vastavoima. Hän näytteli muun muassa elokuvissa "Bad Dreams" ja "The Sword and the Sorcerer".
Ura.
Lynch näytteli yli sadassa elokuva- ja televisiotuotannossa. Kesäkuussa 1967 hän kärsi vakavia palovammoja New Yorkin Central Parkissa tapahtuneessa onnettomuudessa. Hän jäi eloon vastoin odotuksia, mutta hänen kasvonsa arpeutuivat, jolloin hän sai pahisten rooliin soveltuvan ulkonäkönsä. Huumeiden osuus onnettomuuteen oli ratkaiseva, ja Lynch lopetti niiden käytön yksin tein.
Pitkän toipumisjakson jälkeen Lynch suuntautui näyttelijäksi: hän opiskeli alaa The Actors Studiossa ja HB Studiossa. Vuonna 1970 hän näytteli off-Broadway-tuotannossa "One Night Stands of a Noisy Passenger" yhdessä Robert De Niron, Sally Kirklandin ja Diane Laddin kanssa. Myöhemmin 1970-luvulla Lynch näytteli kolmessa off-Broadway-tuotannossa, joiden elinkaari jäi lyhyeksi. Vuonna 1977 hän näytteli Al Pacinon kanssa Broadway-tuotannossa "The Basic Training of Pavlo Hummel".
Elokuvauransa Lynch aloitti 1973 tie-elokuvassa "Variksenpelätin". Sen jälkeen hän teki vuosittain vähintään yhden roolin aina kuolemaansa saakka. Hän näytteli muun muassa elokuvissa "The Seven-Ups" (1973), "Bad Dreams" (1988), "The Sword and the Sorcerer" (1982) ja "Kasvottomat vakoojat" (1988).
Lynch näytteli useissa televisiosarjoissa, kuten tieteissarjassa "Taisteluplaneetta Galactica" ja sen jatko-osassa "Taisteluplaneetta Galactica (1980)", jossa hänellä on Xaviarin rooli. Lynchillä oli rooleja myös sarjoissa "Charlien enkelit" (1979), "Starsky ja Hutch" (1979), "Airwolf" (1985), "Murhasta tuli totta" (1992, 1994), "Highlander" (1995) ja "Siskoni on noita" (2003).
Lynch oli myös muusikko. Hän soitti saksofonia, kitaraa, pianoa ja huilua.
Richard Lynchin veli Barry Lynch työskentelee niin ikään näyttelijänä.
Malente

Malente on kunta Ostholsteinin piirikunnassa Schleswig-Holsteinin osavaltiossa pohjoisimmassa Saksassa. Lähellä Itämeren rantaa sijaitseva Malente tunnetaan kylpylä- ja virkistyskeskuksena. Etäisyys Hampurista on noin 80 kilometriä koilliseen ja Kielistä noin 30 kilometriä kaakkoon. 
Maantiede.
Malente kuuluu Holsteinische Schweiziin - Holsteinin Sveitsiin - joka on Holsteinin itäistä, kumpuilevaa aluetta. Se sai nykymuotonsa viimeisimmän jääkauden aikana. Malenten seutu on järvisyydeltään melko runsasta. Kunnan keskustan länsipuolella sijaitsee Dieksee-järvi, jonka pinta-ala on noin neljä neliökilometriä. Itäpuolella sijaitsee Kellersee, jonka pinta-ala on noin viisi ja puoli neliökilometriä. Järvet kuuluvat Holsteinische Seenplatten - Holsteinin järvitasangon - itäiseen osaan. Alueen järviä yhdistää Schwentine-joki, jonka pituus on noin 68 kilometriä. Joki virtaa Itämereen.
Malenten keskus on Bad Malente-Gremsmühlen, jonka osa-alueita ovat Neversfelde ja Rachut. Malenten alueella on lisäksi yhdeksän kyläkeskusta: Benz, Kreuzfeld, Krummsee, Malkwitz, Neukirchen, Nüchel, Sieversdorf, Söhren ja Timmdorf.
Historia.
Malente mainitaan asiakirjoissa ensi kerran 1215. Se oli alkuaan vendien asuinpaikka, joka pysyi vähäpätöisenä kylänä aina 1800-luvun puoleenväliin saakka. Gremsmühlen Dieksee-järven rannalla sen sijaan menestyi paremmin retkeilykohteena ja vuonna 1280 käyttöönotetun myllynsä ansiosta. Molemmat kylät saivat rautatieyhteyden 1866, matkailu lisääntyi ja ne yhdistettiin. 1900-luvulla Malenten merkitys kylpyläkohteena lisääntyi edelleen.
Malenten historiallista arkkitehtuuria edustavat muun muassa Gut Rothensande, kartano jonka historia alkaa 1360-luvulta, ja Wasserturm Malente, eli Malenten vesitorni. 38-metrinen torni valmistui 1912.
Liikenne.
Malenten rautatieasema sijaitsee rataosuudella Kiel–Lyypekki. Maantieliikenteen valtaväylä on Bundesstraße 76.
Körtik Tepe

Körtik Tepe oli kivikautinen kylä Diyarbakırin maakunnassa eteläisessä Itä-Turkissa. Kylä ajoittuu varhaiseen esikeraamiseen kauteen. Lähellä on Batmanin kaupunki. 
Paikka.
Kummun ala 0,4 ha. Kylä sijaitsee Diyarbakırin maakunnassa Taurusvuorten juurella, Tigriksen sivuhaaran varrella tulvatasangolla.
Ajoitukset.
Kylä on merkittävä löytö, koska sen kerrostumat ajoittuvat epipaleoliittiseen ja varhaiseen esikeraamiseen kauteen 10400/10200 to 9250 eaa.
Kylä eli muun muassa metsästyksellä, keräilyllä ja kalastuksella, ja ihmiset asuivat kylässä paikallaan. Vielä ei ainakaan merkittävästi viljelty maata. Tekstiilejä ehkä jo kudottiin. Kummusta on löydetty runsaasti kivisiä astioita. Körtik Tepestä löydetyt lampaat ja karja edustavat vielä villejä muotoja. 
Eräs kerrostuma ajoittuu varhaiseen PPNA-kauteen aikaan noin 9900 radiohiilivuotta sitten.
Maria Palmu

Maria Palmu (s. 1988) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on valmistunut näyttelijätyön maisteriksi Lontoossa Judi Denchin säätiön tukemasta Mountview Academy of Theatre Arts -koulusta.
Hän on työskennellyt Theatre Libre Companyssa, Waterloo East Theatressa Lontoossa sekä Kotkan kaupunginteatterissa, Kuopion Uudessa Kesäteatterissa,Suomen Kansallisoopperassa, Kajaanin kaupunginteatterissa, Porin Teatterissa Suomessa sekä vieraillut Laila musiikkikuvaelma produktion kanssa Oulun kaupunginteatterissa. Palmu näytteli tuotannossa Laila Kinnusen nimiroolin.
Palmun äiti on moldovalaissyntyinen mm. Suomen Kansallisoopperassa ja Savonlinnan oopperajuhlilla työskennellyt oopperalaulaja Raissa Palmu.
Bennettinsaari

Bennettinsaari on yksi De Longin saariston saarista. Sen pinta-ala on 188,8 neliökilometriä. Saaren rantaviivan pituus on 69,8 kilometriä. George W. De Long retkikuntineen löysi saaren vuonna 1881.