tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pohjois-Karjalan rajavartiosto

Pohjois-Karjalan rajavartiosto () on yksi Suomen rajavartiolaitoksen neljästä rajavartiostosta. Sen toimialueena ovat Pohjois-Karjalan sekä Pohjois-Savon maakunnat.
Rajanylityspaikat.
Rajavartiosto vastaa rajatarkastuksista Joensuun lentoaseman ja Niiralan kansainvälisillä rajanylityspaikoilla sekä Lieksan Inarin ja Ilomantsin Leminahon ja Ruhovaaran tilapäisillä rajanylityspaikoilla. Toimimattomina ovat tällä hetkellä Kivipuron, Kokkojärven, Haapovaaran ja Valkeavaaran tilapäiset rajanylityspaikat. Rajatarkastuksilla tarkoitetaan lainmukaisen maastalähdön ja maahantulon valvontaa. Rajatarkastusten lisäksi rajavartioston toinen päätehtävä on rajavalvonta rajanylityspaikkojen välisillä alueilla. Rajavalvonta toteutetaan maastossa liikkuvilla partioilla sekä teknisellä valvonnalla. 
Valkeavaaran (Kitee), Ruukinpohjan (Ilomantsi) ja Aittovaaran (Lieksa) valvontatornit sekä Ruukinpohjan partiomaja huutokaupattiin kesäkuussa 2012 teknisen valvonnan korvattua tähystyspartioinnin alueella.
Organisaatio.
Vuoden 2010 loppuun Pohjois-Karjalan rajavartiosto koostui Kontiolahden Onttolassa sijaitsevasta esikunnasta ja rajajääkärikomppaniasta sekä Ilomantsin, Lieksan ja Tohmajärven rajavartioalueista. 1.1.2011 kaikki raja- ja merivartioalueet lakkautettiin kaksiportaiseen johtamisrakenteeseen siirtymisen myötä. 
Rajavartioston lyhenne on P-KR ja sen komentajana vuonna 2020 toimii eversti Marko Turunen.
Vartioston nykyiset toimipisteet ovat viiden rajavartioaseman lakkauttamisen jälkeen Tohmajärven, Ilomantsin ja Lieksan rajavartioasemat sekä Niiralan rajatarkastusasema.
Muuta.
Pohjois-Karjalan rajavartioston piirissä harjoitetaan radioamatööritoimintaa kutsumerkillä OI7R. Rajavartioston piirissä ensimmäinen kutsumerkki oli OI5R Kaakkois-Suomen rajavartioston rajakoululla Immolassa Imatralla ja toinen OI9R Lapin rajavartiostossa Ivalossa.
Pitkähäntäkissa

Pitkähäntäkissa eli puuoselotti eli margay ("Leopardus wiedii") on Etelä- ja Keski-Amerikassa elävä kissaeläin. Se on läheistä sukua oselotille ja tiikerikissalle.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajille uutta suomenkielistä nimeä "margai."
Pitkähäntäkissa muistuttaa hyvin paljon oselottia, joskin sen pää on lyhyempi, häntä pitempi ja hännän täpläkuviointi on toisenlainen. Pitkähäntäkissassa on merkittävää, että se on sukulaistaan taitavampi kiipeilijä, mistä juontuu sen puuoselotti-nimitys. Oselotti yleensä saalistaa maassa, kun taas pitkähäntäkissa voi viettää koko elämänsä puissa, saalistaen loikkimalla lintuja ja apinoita. Se on toinen kahdesta kissalajista, joiden nilkan joustavuus sallii sen laskeutua puusta pää edellä, toinen on puuleopardi. Se pystyy tarttumaan oksaan yhtä hyvin etu- kuin takatassuillaan ja hyppäämään pitkiä matkoja. Pitkähäntäkissojen on nähty roikkuvan oksista yhden tassun varassa. 
Aiemmin pitkähäntäkissojen uhkana oli metsästys, mutta nykyisin lähinnä metsänhakkuut, sillä laji ei juuri liiku metsien ja pensaikkojen ulkopuolella. Naaras saa kerrallaan vain yhden tai kaksi poikasta.
Ulkonäkö.
Pitkähäntäkissan kokonaispituus on 80–120 senttiä (josta hännän osuus 35–50 senttiä) ja paino 2,5–4 kiloa. Sen turkki on väriltään keltaruskea ja mustatäpläinen, ja hännässä on rengaskuvioita. Pitkähäntäkissan silmät ovat suuret ja väriltään tummanruskeat.
Levinneisyys.
Pitkähäntäkissan levinneisyysaluetta ovat Keski- ja Etelä-Amerikka Meksikosta Argentiinaan. Laji luokitellaan nykyisin silmälläpidettäväksi.
Hanna Granfelt

Hanna Lilian Granfelt (2. kesäkuuta 1884 Sakkola – 3. marraskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano). Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1947 ja Suomen Kulttuurirahaston kunniapalkinnon vuonna 1952.
Käytyään tyttökoulun Helsingissä Hanna Granfelt liittyi vuonna 1902 Kaarlo Bergbomin johtamaan Suomalaiseen teatteriin ja esiintyi useissa sen laulunäytelmissä. Samanaikaisesti hän opiskeli laulua Helsingissä Alexandra Ahngerin johdolla ja vuodesta 1904 Pariisissa Edmond Duvernoyn konservatoriossa. Hän harjoitti myös näyttämöopintoja Louis Bremontin teatterikoulussa.
Granfelt teki lukuisia rooleja ulkomailla, ja Richard Strauss kiinnitti hänet useiden oopperoidensa päärooleihin. Granfelt oli 1908–1910 kiinnitettynä Mannheimin hovioopperaan, 1910–1912 Berliinin Kurfüsten-oopperaan, vuonna 1913 Lontoon Covent Gardeniin ja 1915–1923 Berliinin kuninkaalliseen oopperaan. Hän esiintyi myös useilla muilla ulkomaisilla oopperanäyttämöillä, muun muassa Yhdysvalloissa, Espanjassa, Alankomaissa ja Sveitsissä. Laulunopettajana Granfelt toimi Suomen lisäksi Saksassa ja Norjassa.
Granfeltin puoliso vuodesta 1930 oli laulaja Heikki Tuominen (1898–1946). Granfelt on haudattu Hietaniemen uurnalehtoon.
Irja Aholainen

Aune Irja Aholainen-Saurola (ent. "Saurén," 27. joulukuuta 1904 Helsinki – 14. elokuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan 1928–1954 ja piti lisäksi omia konsertteja ja esiintyi orkesteriteosten solistina.
Aholainen näytteli kahdessa elokuvassa: "Pohjalaisia" (1936, Maija Harri) ja "Ihmiset suviyössä" (1948, kätilö). Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1948. 
Aholaisen puoliso vuodesta 1931 alkaen oli radioteknikko Lauri Saurola (Saurén).
Aino Elenius

Aino Sylvia Elenius-Urbano () oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan altto. Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1948.
Hän oli kiinnitettynä Suomalaiseen oopperaan, jonka kantavia voimia hän oli. Oopperan lisäksi hän oli huomattava oratoriolaulaja.
Maikki Järnefelt

Maria ”Maikki” Järnefelt-Palmgren (o.s. Pakarinen; 26. elokuuta 1871 Joensuu − 4. heinäkuuta 1929 Turku) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano), joka sai urallaan runsaasti kansainvälistä tunnustusta. Hän oli myös arvostettu pedagogi. Hän levytti vuosina 1904–1906 Gramophonelle parikymmentä levyä sekä Yhdysvalloissa yhden levyn vuonna 1921 ja kaksi vuonna 1929.
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli säveltäjä Armas Järnefelt, joka omisti vaimolleen useita sävellyksiä. Toinen puoliso oli säveltäjä Selim Palmgren, joka taas sovitti vaimolleen useita kansanlauluja.
Järnefeltiä on kuvattu ”Joensuun kuuluisimmaksi ja rakastetuimmaksi kulttuurihahmoksi kautta aikojen”. Vuonna 1954 hänen syntymäkotinsa seinään Torikatu 9:ään kiinnitettiin taiteilija Veikko Jalavan suunnittelema pronssinen muistolaatta. Sittemmin talo on purettu, mutta muistolaatta on kiinnitetty paikalle rakennetun talon seinään.
Järnefelt on haudattu Helsingin vanhalle hautausmaalle. Haudalla on kuvanveistäjä Arvi Tynyksen patsas, joka esittää harppua soittavaa tyttöä.
Elli Pihlaja

Elli Esteri Pihlaja (o.s. Paavola, myöh. Engström, 19. helmikuuta 1906 Töysä – 10. helmikuuta 1985) oli suomalainen oopperalaulaja. Hänen äänialansa oli sopraano. Pihlaja opiskeli laulua kotimaassa sekä Berliinissä Loeschin ja Lohmannin oppilaana. Lisäksi hän opiskeli näyttämöohjausta Wienissä Wittin johdolla.
Pihlaja aloitti työuransa Ylioppilasteatterissa 1931 ja jatkoi sieltä Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin vuosiksi 1934–1936. Ensikonserttinsa hän piti 1934 ja oli kiinnitettynä Suomalaiseen Oopperaan 1936–1956. Pihlaja esiintyi myös Operettiteatterissa ja oli Ruotsissa Riksteaternin kiertueella 1948 ja 1950. Lisäksi hän esiintyi ja toimi ohjaajana Neuvostoliitossa sekä teki pari pientä elokuvaroolia 1940-luvulla. Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1953.
Maarit Tastula

Anne Maarit Katarina Tastula (s. 24. joulukuuta 1961 Kaarlela) on suomalainen toimittaja, joka on tehnyt urallaan lukuisia televisio-ohjelmia. Hän on voittanut muun muassa useita Telvis- ja Venla-palkintoja.
Tastula varttui työläisperheessä Kokkolassa. Hän oli kuuden laudaturin ylioppilas. Tastula on koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti ja yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa kieliä, kirjallisuustiedettä, tiedotusoppia ja sosiologiaa. Hänen gradunsa valmistui vuonna 2008.
Ennen televisiotöitä Tastula työskenteli "Aamulehden" kulttuuritoimituksessa. Vuonna 1988 hän sai vakinaisen paikan Ajankohtaisesta kakkosesta. Tastula tunnetaan erityisesti haastatteluohjelmista "Yhdenillan pysäkki" (1993–1996), "Punainen lanka" (1999–2008), "Seitsemäs taivas" (2009–2013) ja "Avec Tastula". Hänen aiempia ohjelmasarjojaan ovat olleet "Pikku Jättiläinen, Yölento" ja vaihtelevien juontajien vetämä ryhmäkeskusteluohjelma "Lauantaisauna". Vuoden 2018 alussa alkoi keskusteluohjelma Flinkkilä &amp; Tastula, jossa Anne Flinkkilä ja Maarit Tastula kohtasivat vuoroviikoin vieraita ja keskustelivat heidän kanssa yhteiskunnallisista aiheista. Tastula jätti ohjelman syksyllä 2020.
Tastula asuu Tampereella. Hänellä on vuonna 2002 syntyneet kaksoset.
Palkkatyöläinen

Palkkatyöläinen oli SAK:n pää-äänenkannattaja. Lehden kappalemääräinen levikki oli vuonna 2015 noin 27 000 ja lukijamäärä noin 80 000. Ruotsinkielinen vastaava julkaisu oli Löntagaren ("palkansaaja"). Lehti on lakkautettu vuonna 2015.
Historia.
Palkkatyöläinen perustettiin vuonna 1929, kun sosialidemokraatit erosivat Suomen Ammattijärjestöstä vastalauseena kommunistien johtaman järjestön linjalle. Aloitteen lehden perustamiseksi teki Ammatillisten Järjestöjen Valtuuskunta (AVJ), ja julkaisijaksi tuli aluksi Suomen Työläisliitto, SDP:n SAJ:sta eronneille perustama eri aloja koonnut ammattiliitto. Palkkatyöläisen kaksi näyte numeroa julkaistiin marras- ja joulukuussa, ja vuoden 1930 alusta se alkoi ilmestyä säännöllisesti kerran viikossa. Uusi lehti julistautui ei-kommunistisen ammattiyhdistysväen äänenkannattajaksi ja se ilmoitti taistelevansa kommunistien karkottamiseksi ay-liikkeestä. Palkkatyöläisen ensimmäinen päätoimittaja oli E. K. Louhikko ja toimitussihteeri K.-A. Fagerholm. Nykyinen SAK pitää Palkkatyöläistä vuosina 1908–1930 ilmestyneen SAJ:n "Suomen Ammattijärjestö" -lehden perillisenä. Loppuvuonna 1930 Palkkatyöläisestä tuli Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton äänenkannattaja.
Vuonna 2010 SAK pohti Palkkatyöläisen paperiversion lakkauttamista. Lehden tekemistä päätettiin kuitenkin jatkaa vähentämällä ilmestymiskertoja kymmenestä viiteen vuodessa.
Nestori Lampi

Nestori Lampi (14. kesäkuuta 1911 Helsinki – 14. marraskuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Lammen elokuvaura alkoi vuonna 1940. Lampi oli aikakautensa lihavin suomalainen elokuvanäyttelijä, minkä vuoksi Lampi sai yleensä näyteltäväkseen lihavia herroja. Lampi tuli tunnetuksi sivurooleistaan Pekka ja Pätkä ja muissa rillumarei-tyyppisissä elokuvissa. Muistettavimmat roolityöt olivat Tukulan junanlähettäjä elokuvassa "Hei, rillumarei!" (1954) ja lihava autoilija elokuvassa "Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä" (1957). Lampi saikin uransa aikana vain sivurooleja.
Nestori Lampi nähtiin viimeksi valkokankaalla vuonna 1959. Vuonna 1965 Lampi nähtiin Kaarlo Nuorvalan ohjaamassa opetusfilmissä "Herkullista lihavuutta".
M10 (valtatie)

Valtatie M10 eli "Magistral 10" () on Venäjän liittovaltiotason päävaltatie, joka yhdistää maan kaksi suurinta kaupunkia, Moskovan ja Pietarin ja jatkuu Pietarista edelleen Suomen rajalle Vaalimaalle liittyen E18-tiehen. Se kulkee reittiä Moskova-Novgorod-Pietari-Viipuri-Suomen raja.
Moskovan ja Pietarin välinen osuus on myös osa Eurooppatietä 105 ja osuus Pietarista Suomen rajalle osa Eurooppatietä 18.
Tiereitti.
Leningradin alue.
Pietarin kaupunki
Moskova-Pietari-moottoritien rakennusprojekti.
M10-tiellä on aloitettu moottoritien rakentaminen Moskovasta Pietariin. 700 km pitkälle moottoritielle tulee kuusi kaistaa ja Moskovan sisääntuloväylälle kymmenen kaistaa. Kyseinen tieosuus johtaa Moskovasta kaupungin kansainväliselle Šeremetjevon lentokentälle. Tielle suunnitellun tietullin ja ensimmäisen osan tiestä on määrä aueta vuonna 2013. Rakennustyöt ovat olleet laajan kiistan ja protestiliikkeen aihe jo vuosia koska tien ensimmäinen osuus on linjattu kulkemaan Himkin kaupungin suojellun metsän läpi. 26. elokuuta 2010 presidentti Medvedev määräsi rakennustyön keskeytettäväksi erimielisyyksien takia. Samalla päätös kumosi pääministeri Putinin 5.11.2008 antaman määräyksen rakentaa tielinja Himkin kautta. On puhuttu että Euroopan unioni perääntyy tien rahoituksesta jos tie halkaisee Himkin metsän. Tien kustannukseksi on arvioitu 8 miljardia dollaria. Valmistuessaan tiellä on 32 eritasoliittymää, 167 ylikulkusiltaa ja 85 siltaa.
Tuotantotekniikka

Tuotantotekniikka käsittää kaiken sen tekniikan, jota ihminen käyttää elinkeinojensa harjoittamiseen. 
Valmistustekniikka.
Valmistustekniikka (), jossa metalleista, puusta, muoveista ja muistakin raaka-aineista, kuten keraamista, tekstiileistä ja luusta valmistetaan esineitä työstämällä, muovaamalla tai yhdistämällä muihin materiaaleihin kokoamalla, hitsaamalla, kutomalla, ompelemalla, liimalla tai muulla tavalla liittämällä. Valmistustekniikan alueeseen kuluvat tuotantolaitokset koostuvat usein monista yksittäisistä, omalla ohjauksella toimivasta tai työntekijän käyttämästä tuotantokoneesta.
Prosessitekniikka.
Prosessitekniikka () sisältää sellaiset tuotantotekniikat, joissa raaka-aineita käsitellään neste-, kaasu- tai plasmamuodossa ja niitä pumpataan, sekoitetaan, keitetään tai muulla tavalla käsitellään ("prosessoidaan") ja yhdistetään muihin nesteisiin, kaasuihin tai kiinteisiin aineisiin. Prosessilaitoksen voidaan katsoa olevan yksi suuri kone, jossa on keskusvalvomo. Prosessitekniikan piiriin voidaan lukea myös sellaiset kiinteitä materiaaleja käyttävät tuotannot, joissa tuote on jatkuva nauha tai lanka. Esimerkkinä paperitehdas, lehtipaino, metallivalssaamo tai lankakehräämöt ja kangasvärjäämöt. Myös voimalaitokset luetaan prosessitekniikan piiriin.
Muut osa-alueet.
Kolmanteen ryhmään kuuluvat kaikki muut tuotantotekniikat, jotka eivät sisälly kahteen edelliseen. Tähän ryhmään kuuluvat:
Valmistustekniikan ja prosessitekniikan välimaastoon sisältyy eräitä aloja, kuten keraaminen teollisuus ja puolijohdeteollisuus, joissa osa työvaiheista on prosessitekniikkaa ja osa valmistustekniikkaa. Englannin kielessä käyttävät näillä aloilla usein sanaa "fabrication".
Benitoiitti

Benitoiitti on kirkkaansininen, erityisesti keräilijöiden arvostama, harvinainen jalokivi. Se sai nimensä ainoan löytöpaikkansa, Kalifornian San Beniton mukaan. Sen Mohsin kovuus on 6–6,5, ja sen kemiallinen koostumus on barium-titaanisilikaattia (BaTiSi3O9). Benitoiitti muodostaa trigonisia kaksoispyramidin muotoisia kiteitä. Kiteet ovat yleensä pieniä, ja ne kasvavat magmakivissä. San Benitossa benitoiittia löydetään serpentiinisuonissa neptuniitin ja natroliitin kanssa. Suurin hiottu benitoiittikivi on 7,80 karaattia (Washingtonin Smithsonian Institution).
Metsäomenapuu

Metsäomenapuu ("Malus sylvestris") on Euroopassa laajalle levinnyt villi omenapuulaji. Laji on Suomessa uhanalainen ja rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko.
Metsäomenapuu on pieni pensasmainen puu, joka kasvaa enintään 8 metriä korkeaksi. Ulkonäöltään se muistuttaa sukulaistaan tarhaomenapuuta ("Malus domestica"). Runko on harvoin suora, ja oksat ovat haaraisia ja jäykin orapiikein varustettuja. Lehdet ovat kooltaan 3–8 cm, ja muodoltaan puikeat ja sahalaitaiset. Kukinto on valkoinen tai vaaleanpunainen. Metsäomenapuu kukkii touko–kesäkuussa. Hedelmänä on pieni pyöreä omena, halkaisijaltaan vain 1–2 cm. Maultaan vihreä omena on hyvin kitkerä, eikä sovellu ihmisruoaksi. Linnut ja monet nisäkkäät syövät niitä, näin levittäen niiden siemeniä.
Metsäomenapuu risteytyy luonnossa tarhaomenapuun kanssa. Syntyneet jälkeläiset ("M. domestica" × "sylvestris") ovat hedelmällisiä ja niiden erottaminen villeistä yksilöistä on vaikeaa. Risteymät ovat jo paikoin yleisempiä kuin metsäomenapuut.
Levinneisyys.
Metsäomenapuu kasvaa lähes koko Euroopassa Keski-Venäjälle ja Kaukasukselle saakka. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Pohjoismaiden eteläosiin. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikan länsiosissa. Suomi on metsäomenapuun levinneisyyden pohjoisrajalla. Lajia tavataan luonnonvaraisena vain Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja erittäin harvinaisena Uudenmaan rannikkoalueella.
Elinympäristö.
Metsäomenapuu on kalkinsuosija, ja se viihtyy kuivahkoissa ja kivikkoisissa rinne- ja kallionaluslehdoissa, lehdesniityillä, metsänreunoissa ja rantapensaikoissa. Lajin leviämistä pohjoisemmaksi estää sen kylmänarkuus. Koska laji on ristipölytteinen, toisin sanoen hedelmöityäkseen kasvi tarvitsee toisen kasviyksilön siitepölyä, ja harvalukuinen, uhkaa sitä katoaminen Suomen lajistosta. Harvinaistumisen syitä on monia. Tärkeimpiä ovat laidunnuksen loppuminen saaristossa, minkä johdosta entiset kasvupaikat ovat kasvaneet umpeen, sekä metsänhakkuut, joiden yhteydessä on vahingossa tai tahallaan kaadettu myös metsäomenapuita. Suurin uhka lajille on kuitenkin sen risteytyminen tarhaomenapuun kanssa.
Käyttö.
Omenapuun puuaines on hyvin lujaa ja sitä on käytetty tarvekalujen valmistukseen. Saaristossa ainakin soutuveneiden hankaimet eli tullat on tavattu tehdä omenapuusta. Kaarnasta saatavaa keltaista väriä on käytetty värjäykseen. Kukinnoista ja lehdistä on tehty uutteita joidenkin vaivojen hoitamiseen. Omenat ovat liian kitkeriä syötäviksi, mutta niistä on valmistettu muun muassa siideriä ja hilloa.
OMAP

OMAP () on Texas Instrumentsin valmistama järjestelmäpiirisarja.
OMAP juontaa juurensa Texas Instrumentsin ja Nokian yhteistyöstä. Alun perin Nokia oli tilannut Texas Instrumentsilta omiin puhelimiinsa piirejä, joissa oli ARM-suoritin ja Texas Instrumentsin C5X-sarjan signaaliprosessori (DSP) samalla piirillä, mutta myydäkseen S60-käyttöliittymää muille puhelinvalmistajille Nokia halusi yleisen kenen tahansa ostettavissa olevan raudan joka pyörittäisi S60:tä.
Useimmat OMAP-sarjan piirit sisältävät samalla piirillä ARM-suorittimen, TMS320 C55X -sarjan signaaliprosessorin sekä muuta toiminnallisuutta. Kaikissa OMAP-piireissä ei kuitenkaan signaaliprosessoria ole. Tarkoituksena on, että ARM-suorittimella ajetaan normaaleja ohjelmia kuten puhelimen käyttöliittymää, signaaliprosessorilla voidaan esimerkiksi purkaa ja pakata ääntä ja kuvaa.
OMAP-sarjan piirejä käytetään muun muassa useissa Nokian matkapuhelimissa, kuten Nokian E- ja N-sarjoissa sekä joissakin vanhemmissa malleissa, kuten Nokia 6630 ja Nokia 3650. OMAP-piirejä käytetään myös uudemmissa HP:n iPaq-kämmentietokoneissa.
OMAP 1.
OMAP1xxx-sarjan malleissa ARM-ytimenä on ARM9.
OMAP 2.
OMAP2xxx-sarjan malleissa ARM-ytimenä tehokkaampi ARM11. 
OMAP2xxx-malleissa on myös PowerVR MBX -sarjan grafiikkasuoritin.
OMAP 3.
OMAP3xxx-sarjan malleissa on ARM Cortex A8 CPU ja osassa malleista on PowerVR SGX -grafiikkasuoritin.
OMAP 4.
OMAP 4 on käytössä mm. Google Glass -laitteessa (TI OMAP 4430).
Malleissa on ARM Cortex A8 CPU ja PowerVR SGX GPU.
OMAP 5.
OMAP 5 -malleissa on ARM Cortex-A15 CPU ja PowerVR SGX GPU.
Pim Verbeek

Pim Verbeek (12. maaliskuuta 1956 Rotterdam – 28. marraskuuta 2019) oli alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja -pelaaja.
Ura.
Peliuransa jälkeen Verbeek on tehnyt pitkän ja värikkään uran valmentajana. Hän aloitti 1981 Sparta Rotterdamin päävalmentajana vain 25-vuotiaana. Ura ei saanut tulta alleen, vaikka Verbeek toimikin 1989–1991 Feyenoordin päävalmentajan yhdessä ruotsalaisen Gunder Bengtssonin kanssa. Tuona aikana seura voitti vain yhden Alankomaiden Cupin mestaruuden.
Valmennettuaan Alankomaiden lisäksi myös Japanissa Verbeek siirtyi vuonna 2000 Guus Hiddinkin apuvalmentajaksi Etelä-Korean jalkapallomaajoukkueeseen. Yhdessä Hiddinkin kanssa hän oli luotsaamassa toisen isäntämaan historiallisesti neljänneksi MM-kisoissa 2002. Menestyskisojen jälkeen Verbeek palasi Alankomaihin PSV Eindhovenin reservijoukkueen valmentajaksi.
2003 Verbeek luotsasi japanilaisseura Kyoto Purple Sangaa ja seuraavana vuonna lyhyen aikaa Alankomaiden Antillien jalkapallomaajoukkuetta. Marraskuusta 2004 huhtikuuhun 2005 Verbeek toimi maanmiehensä Dick Advocaatin apuvalmentajana saksalaisseura Borussia Mönchengladbachissa. 
Lokakuussa 2005 Verbeek palasi Etelä-Koreaan, tällä kertaa maajoukkuevalmentaja-Advocaatin apulaiseksi. Kun joukkue jäi lohkovaiheeseen MM-kisoissa 2006, Advocaat erosi ja Verbeek nousi maajoukkueen päävalmentajan tehtäviin. Hän jätti Etelä-Korean vuoden 2007 Aasian-mestaruuskilpailujen jälkeen. 
Joulukuussa 2007 Verbeek palkattiin Australian maajoukkueen valmentajaksi tavoitteena johtaa maa vuoden 2010 MM-kisoihin. Verbeek onnistui tavoitteessaan ja Australia varmisti lopputurnauspaikkansa jo kesäkuussa 2009. Maaliskuussa 2010 hän ilmoitti jättävänsä Australian maajoukkueen MM-kisojen jälkeen. Huhtikuussa 2010 uutisoitiin, että Verbeek siirtyy MM-kisojen jälkeen Marokon jalkapalloliiton palvelukseen. Hän tulee vastaamaan olympiajoukkueen sekä alle 17- ja 19 -vuotiaiden maajoukkueiden valmennuksesta. Verbeek päätti uransa Australian päävalmentajana MM-alkulohkon kolmanteen sijaan. Kisat 4–0 murskatappiolla Saksalle aloittanut Australia pelasi tasan Ghanan kanssa ja voitti päätösottelussa Serbian 2–1. 
Verbeek luotsasi Marokon joukkuetta Lontoon olympialaisissa 2012, joissa Marokko pelasi alkulohkossaan tasan Hondurasia ja Espanjaa vastaan sekä hävisi Japanille. Näin joukkueen pelit päättyivät lohkovaiheeseen. Hän jätti Marokon kesällä 2014 sopimuksensa umpeuduttua. Marraskuussa 2015 Verbeekistä tuli Sparta Rotterdamin tekninen johtaja. 
Marraskuussa 2016 Verbeek palasi valmennustehtäviin tehtyään sopimuksen Omanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajan tehtävistä. Hän aloitti valmentajana tammikuussa 2017. Verbeek luotsasi Omanin Aasian mestaruusturnaukseen 2019. Lopputurnauksessa Oman selvitti historiansa ensimmäistä kertaa tiensä jatkoon lohkovaiheesta. Oman hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Iranille 2–0. Turnauksen jälkeen Verbeek ilmoitti jättävänsä tehtävänsä ja lopettavansa valmennusuransa.
Verbeek kuoli 28. marraskuuta 2019 63-vuotiaana sairastettuaan pitkään syöpää.
Silosalava

Silosalava eli salava eli piilipuu ("Salix euxina") on pajujen laajaan sukuun kuuluva puu.
Silosalava kasvaa suureksi pensaaksi tai jopa 20 metriä korkeaksi puuksi, Etelä-Euroopassa jopa 27 metriä korkeaksi. Oksat lähtevät rungosta melko jyrkässä kulmassa ja murtuvat helposti tyvestä. Vuosikasvaimet ovat kaljuja ja kiiltäviä, väriltään joko punaisia tai vihreitä. Lehdet ovat muodoltaan suikeita, 10–12 cm pitkiä, päältä kiiltäviä ja molemmin puolin kaljuja. Silmut ovat pieniä, noin 2 mm, ja kiiltävän ruskeita. Kukinto on 5–7 cm pitkä, keltainen norkko. Salava kukkii vasta kesällä lehtien jo puhjettua.
Silosalava kasvaa luonnonvaraisena Turkissa ja Kaukasiassa. Suomessa se on luultavasti tuontipuu, jota on istutettu pihoille, puistoihin ja puutarhoihin. Tunnettuja salavalajikkeita on esimerkiksi terijoensalava (’Bullata’).
Helsingin Kruununhaan Kirjapuistossa, Kirjatyöntekijänkatu 12 kohdalla kasvaa kenties Suomen vanhimpiin kuuluva salava. Tämä puu suojeltiin jo vuonna 1924. Puu on luultavasti istutettu 1830-luvulla.
Risteymiä.
Silosalava voi risteytyä useiden pajulajien kanssa ja tuottaa ainakin seuraavat risteymälajit:
C. A. R. Hoare

Charles Antony Richard "Tony" Hoare (s. 11. tammikuuta 1934 Colombo, Brittiläinen Ceylon) on brittiläinen tietojenkäsittelytieteilijä. Hän on kehittänyt muun muassa pikalajittelualgoritmin ja Hoaren logiikan sekä monitorit ratkaisuksi 
moniajojärjestelmien lukkiutumatilanteisiin.
Hoare sai Turing-palkinnon vuonna 1980 työstään ohjelmointikielien parissa.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1989.
Viattomien lasten päivä

Viattomien lasten päivä on kristinuskossa juhlapäivä, jota vietetään niiden betlehemiläisten lasten muistoksi, jotka kuningas Herodes Matteuksen evankeliumin 2. luvun mukaan surmautti.
Päivää vietetään useimmissa kristillisissä maissa 28. joulukuuta. Espanjassa ja Latinalaisessa Amerikassa kyseisenä päivänä on tapana tehdä piloja muiden maiden aprillipäivän tapaan. Ruotsissa ja Suomessa viattomien lasten päivä oli ennen vuotta 1774 pyhäpäivä (neljäs joulupäivä). Se oli niin sanottu pikkupyhä eli päivä, joka oli niin pyhä, ettei saanut tehdä työtä, mutta ei niin pyhä, että olisi pitänyt viettää sitä uskonnollisen hartaasti.
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa viattomien lasten päivä (4. joulupäivä) on evankeliumikirjassa ja siten kirkkovuoden yksi juhlapäivä. Sitä vietetään, kun kyseinen päivä sattuu sunnuntaille.
Wim Jansen

Wilhelmus ”Wim” Marinus Anthonius Jansen (28. lokakuuta 1946 Rotterdam – 25. tammikuuta 2022) oli alankomaalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän saavutti pelaajana MM-hopeaa vuosina 1974 ja 1978.
Peliura.
Jansen pelasi suurimman osan urastaan kotikaupunkinsa Rotterdamin suurseurassa Feyenoordissa. Feyenoordissa hän voitti neljä Alankomaiden mestaruutta, yhden Alankomaiden Cupin sekä UEFA Cupin. Feyenoordissa hän voitti myös Euroopan Cupin vuonna 1970, kun Celtic FC kaatui finaalissa 2–1. 1980 hän siirtyi Feyenoordista yhdysvaltalaiseen Washington Diplomatsiin. Hän pelasi Washingtonissa 27 ottelua ja palasi sitten kotimaahan ja AFC Ajaxiin. 1982 hän siirtyi Ajaxista takaisin Washington Diplomatsiin, jossa hän päätti peliuransa vuonna 1983.
Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa Jansen pelasi 65 A-maaottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän oli mukana MM-kisoissa 1974 ja 1978, joissa molemmissa joukkue saavutti hopeaa.
Seurat pelaajana
Meriitit pelaajana
Ura valmentajana.
Jansen aloitti valmennusuransa Feyenoord Rotterdamissa nuorisojoukkueen valmentajana 1982. Kaudella 1986–1987 hän toimi päävalmentaja Rinus Israëlin apuvalmentajana. Feyenoordista hän siirtyi kaudeksi 1987–1988 päävalmentajaksi belgialaisseura SC Lokereniin. Siellä hän valmensi yhden kauden ennen siirtymistään SVV Dordrechtin tekniseksi johtajaksi.
Jansen palasi valmennustehtäviin 1991 ja Feyenoordin päävalmentajaksi. Hän luotsasi Feyenoordin KNVB Cupin voittoon 1991 ja 1992. Cup-voittajien Cupissa 1991–1992 hän johdatti Feyenoordin välieriin, joissa se hävisi ranskalaiselle AS Monacolle vierasmaalisäännön perusteella.
Jansen siirtyi 1992 Feyenoordin tekniseksi johtajaksi. Päävalmentajaksi nousseen Hans Dorjeen sairastuttua hän palasi lyhyeksi aikaa päävalmentajaksi, kunnes Willem van Hanegem otti tehtävän vastaan. Feyenoord voitti Alankomaiden mestaruuden 1993 ja Cupin 1994 Jansenin toimiessa teknisenä johtajana.
Joulukuusta 1993 helmikuuhun 1994 Jansen toimi Saudi-Arabian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajan Leo Beenhakkerin apuvalmentajana. 1994 hän siirtyi japanilaisen Sanfrecce Hiroshiman päävalmentajaksi. Joukkue ei saavuttanut suuria voittoja, ja kesäkuussa 1997 Jansen korvasi erotetun Tommy Burnsin skotlantilaisen Celticin päävalmentajana. Hänestä tuli Celticin ensimmäinen Britteinsaarten ulkopuolelta tullut päävalmentaja.
Jansen nousi legendaaristen Celtic-luotsien joukkoon luotsaamalla seuran Skotlannin Valioliigan voittoon 1998 kymmenen vuoden tauon jälkeen. Samalla kaudella Celtic voitti myös Skotlannin liigacupin. Hän erosi seuran peräsimestä 1998 mestaruuksien jälkeen riitauduttuaan General Manager Jock Brownin kanssa. 
Jansen palasi 2002 valmennustehtäviin yhden kauden ajaksi japanilaisen Urawa Red Diamondsin apulaisvalmentajaksi.
Seurat valmentajana
Meriitit valmentajana
Yki Nummi

Yrjö Kalevi ”Yki” Nummi (31. lokakuuta 1925 Yungshuen, Hunan, Kiina – 12. maaliskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen muotoilija, joka tunnetaan erityisesti valaisinsuunnittelijana ja Tikkurilan Jokeri-värikartan kehittäjänä.
Ura.
Nummi syntyi vuonna 1925 Kiinassa suomalaiseen lähetyssaarnaajaperheeseen. Suomeen muutettuaan hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1945 ja ryhtyi sen jälkeen opiskelemaan fysiikkaa ja matematiikkaa. Mieli kuitenkin muuttui ja Nummi vaihtoi Helsingin Taideteolliseen oppilaitokseen, josta valmistui vuonna 1950.
Valmistuttuaan Nummi kaavaili taidemaalariksi ryhtymistä, mutta sai muotoilijan töitä Ornon valaisintehtaalta, jossa työskenteli vuoteen 1958 asti. Hän suunnitteli valaisimia myös Sanka Oy:lle. Hänen moderneille valaisimilleen tunnusomaista oli muovimateriaalien uraauurtava käyttö. Monet valaisinmallit ovat nykyisin perikunnan lisenssillä kotimaisen valaisinvalmistajan (Innolux) Innojok Oy:n uustuotannossa.
Nummi kuvasi valaisinmuotoiluaan vuonna 1958 näin:Jokainen tarpeeton osa tai koriste lisää valaisimen hintaa ja huonontaa sen hyötysuhdetta. – – Tämä on tietenkin erittäin voimakas muotoa karsiva ja puhdistava tekijä: yksinkertaisimmat geometriset muodot, pallot, kartiot, lieriöt sekä hyperboloidi- ja paraboloidipinnat muodostavat tällä hetkellä oikeaoppisen muotovaraston.
Vuodesta 1958 vuoteen 1975 Nummi työskenteli Tikkurilan maalitehtaalla ja suunnitteli muun muassa Jokeri-värikarttajärjestelmän. Hän jatkoi työskentelyä myös Ornossa vuoteen 1974, jolloin päätti keskittyä värisuunnitteluun, jota piti merkittävimpänä saavutuksenaan. Nummi oli ahkera lehtikirjoittaja ja suunnitteli myös kirjankansia sekä 1950-luvulla jalopuuta ja muovia yhdistäviä astioita Sanka-yhtiölle.
Työstään muotoilijana Nummi sai useita tunnustuksia, muun muassa Milanon triennaalin kultamitalin vuosina 1954 ja 1957 sekä Pro Finlandia -mitalin vuonna 1971. Yki Nummen veljiä olivat kirjailija Lassi Nummi ja säveltäjä Seppo Nummi.
Luminesenssi

Luminesenssi tarkoittaa ilmiötä, jossa atomin tai molekyylin viritystila purkautuu, ja atomi palaa alemmalle energiatasolle vapauttaen ylimääräisen energian valona. Useimmiten atomin tai molekyylin viritystilan aiheuttaa esimerkiksi valo, ultraääni tai voimakas sähkökenttä. Luminesenssi-ilmiö jaotellaan alalajeihin viritystilan muodostumistavan mukaan.
Fysikaalinen ilmiö.
Luminesenssissa atomi virittyy eli atomin elektroni siirtyy korkeammalle viritystilalle. Tämä voi tapahtua esimerkiksi atomin absorboidessa fotonin, jolloin kyse on fotoluminesenssista. Viritystilan purkautuessa atomi emittoi energian yhtenä tai useampana fotonina, joiden yhteen laskettu energia on pienempi kuin alkuperäisen viritystilan. Osa energiasta muuttuu lämmöksi.
Virittyminen: formula_1
Luminesenssi (fotonien emissio): formula_2
formula_3 on fotonien energia missä h = Planckin vakio ja formula_4 on valon taajuus.
S0-tila on luminesoivan molekyylin perustila ja S1-tila on sen virittynyt tila.
Luminesenssin tehokkuus.
Luminesenssin tehokkuus eli hyötysuhde on absorboitujen ja emittoitujen fotonien suhde:
formula_5
Korkein fluoresenssin tehokkuus on 1,0 (100 %), jossa jokainen absorboitu fotoni emittoituu ja energiaa ei vapaudu muissa muodoissa. Jo yhdisteitä, joiden luminesenssin tehokkuus on 0,10 pidetään hyvin luminesoivina.
Populäärimusiikkia Vittulajänkältä (elokuva)

Populäärimusiikkia Vittulajänkältä ("Populärmusik från Vittula") on vuonna 2004 valmistunut ruotsalais-suomalainen elokuva, joka perustuu Mikael Niemen samannimiseen kirjaan.
Juoni.
Kaksi poikaa varttuu Ruotsin puoleisessa Tornionjokilaaksossa, Pajalan kunnassa 1960-luvulla. Matin koti on rauhallinen, mutta Niila kärsii lestadiolaisen isänsä ahdasmielisyydestä ja jatkuvasta ruumiillisesta kurituksesta. The Beatlesin ”Rock and Roll Musicin” innoittamana pojat perustavat yhtyeen, mutta keikkoja ei juuri ole ja tytötkin alkavat kiinnostaa musiikkia enemmän.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulan mielestä iranilaissyntyisen Bagherin ohjaustyö tekee hyvää ajankuvaa sortumatta nostalgiaan, vähän Rauni Mollbergin tyyliä muistuttavasti. Tarinankuljettajana Bagher ei hänestä onnistu yhtä hyvin, mitä osoittaa huonosti harkittu kertojaäänen käyttö ja elokuvan episodimainen rakenne. Matin ja Niilan persoonallisuuksien vertailun Maskula sanoi käyvän merkillisen pinnalliseksi kun pojat varttuvat teineiksi, ja monet herkullisesti tulkitut sivuroolit varastavat huomiota vaisuilta päähenkilöiltä. "Helsingin Sanomissa" Timo Malmi kirjoitti Reza Bagherin ohjanneen elokuvan melko raskaskätisesti niin, että juonenkuljetus on paikoin ontuvaa. Hänestä elokuva seuraa romaania melko uskollisesti, mutta absurdiutta ja groteskiutta painottaen.
Deutsche Bahn

Deutsche Bahn AG eli DB on Saksan valtion omistama liikennekonserni. Deutsche Bahn vastaa tytäryhtiöineen suurimmasta osasta Saksan rautatieliikenteestä sekä rautatieverkon kunnossapidosta ja hallinnoinnista. Lisäksi sillä on henkilö- ja tavarankuljetustoimintaa ja muuta logistiikkapalvelutoimintaa kaikkiaan 130 maassa.
Vuonna 2016 DB työllisti yli 300 000 työntekijää, joista 187 000 oli Saksassa. Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2016 40,6 miljardia euroa.
Historia.
Deutsche Bahn aloitti toimintansa 1.1.1994 aikaisempien Saksan liittotasavallan rautatieyhtiö Deutsche Bundesbahnin, Saksan demokraattisen tasavallan rautatieyhtiö Deutsche Reichsbahnin sekä berliiniläisen VdeR:n (Verwaltung des ehemaligen Reichsbahnvermögens) yhdistyessä uudeksi rautatieyhtiöksi.
Konsernirakenne.
DB:n pääliiketoiminnot ovat henkilöliikenne (juna-, linja-auto- ja taksiliikenne), tavarankuljetus ja logistiikka (juna-, auto-, laiva- ja lentokuljetukset sekä varastointi) sekä Saksan rautatieliikenne (rautatiet, asemat, energia).
Henkilöliikenteen merkittävimmät yhtiöt ovat DB Fernverkehr AG, DB Regio AG ja DB Arriva AG. Tavarankuljetusyhtiöistä merkittävimmät ovat DB Schenker AG ja DB Cargo AG. Rautatieinfraa Saksassa hoitavat DB Netze Fahrweg AG, DB Netze Personenbahnhöfe AG ja DB Netze Energie AG.
Yhtiöiden liikevaihto ja henkilömäärä olivat seuraavia vuonna 2016:
Real Madrid (koripallo)

Real Madrid de Baloncesto on espanjalaisen urheiluseuran Real Madrid Club de Fútbolin koripallojaosto. Seuran edustusjoukkue pelaa Espanjan ACB-liigassa.
Real Madridin koripallojaosto perustettiin Ángel Cabreran johdolla vuonna 1931. Real Madrid on Joventutin ja Estudiantesin ohella ainoa seura, joka on pelannut vuonna 1957 alkaneessa Espanjan koripallon pääsarjassa kaikilla sen kausilla. Se on voittanut 33 Espanjan-mestaruutta, 27 Espanjan cupin mestaruutta ja yhdeksän Euroopan-mestaruutta, mitkä kaikki ovat ennätyksiä. Triplan eli edellä mainitut kolme kilpailua saman kauden aikana seura on voittanut kolmesti, vuosina 1965, 1974 ja 2015.
Real Madrid pelaa kotiottelunsa 12 500 -paikkaisessa Palacio de Deportesissa, joka sijaitsee Salamancan alueella Madridin keskustassa. Se toimi seuran kotiareenana ensimmäisen kerran jo vuosina 1986–1998, ja seura palasi vuonna 2005 restauroidulle areenalle kaudeksi 2011–2012.
Seura on tunnettu koripallossa myös sponsorinimillä Real Madrid Otaysa (1990–1991), Real Madrid Asegurator (1991–1992) ja Real Madrid Teka (1992–1995, 1996–2000).
Jaakko Suomalainen (jääkiekkomaalivahti)

Jaakko Suomalainen (s. 18. elokuuta 1978 Helsinki) on entinen suomalainen jääkiekkomaalivahti.
Hyvä otteet KooKoossa kaudella 2003–2004 tuottivat valinnan Mestiksen parhaaksi maalivahdiksi ja sopimuksen SM-liigan Pelicansiin. Vaikea kausi SM-liigan sarjajumbossa johti paluuseen Mestikseen. Jukureissa tuli Mestiksen mestaruus keväällä 2006 ja Suomalainen valittiin jälleen sarjan parhaaksi maalivahdiksi. Hyvä kausi avasi tien uudestaan SM-liigaan. Kärpissä tuli Suomen mestaruus keväällä 2007 kakkosmaalivahdin roolissa. Tie vei JYPin kautta Vaasan Sportiin, jossa hän pääsi keväällä 2009 juhlimaan toistamiseen Mestiksen mestaruutta ja pelaamaan liigakarsintoja Ässiä vastaan. Suomalainen on pelannut ulkomailla Itävallan ja Britannian pääsarjoissa. Itävallan liigassa seurana oli slovenialainen Jesenice.
Suomalainen on tehnyt urallaan kaksi maalia. Pelatessaan KooKoossa hän onnistui Mestis-ottelussa Hokkia vastaan helmikuussa 2004. Itävallan liigassa hän onnistui vastaavassa tempussa Jesenicen paidassa kroatialaista Medveščak Zagrebia vastaan tammikuussa 2011.
Jääkiekkoa Suomalainen pelaa nykyisin kenttäpelaajana Ice Tigers -nimisessä harrastekiekkojoukkueessa. 
Tulokaskaudellaan hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin.
Suomalainen soittaa kitaraa Ninetyfive50 ja Stråle metalliyhtyeissä. Hän soittaa myös kahdessa cover yhtyeessä: Stunning Cunts (plays Metallica) sekä Multaiset Muistot (plays Sentenced).
Sprinttiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut 1994

Sprinttiuinnin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1994 neljännen ja samalla viimeisen kerran (tilalle tulivat uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut). Kilpailut pidettiin Norjan Stavangerissa 3.–4. joulukuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kisojen menestynein maa oli 13 mitalia kerännyt Saksa (seitsemän kultaa, kaksi hopeaa, neljä pronssia).
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Irlanninterrieri

Irlanninterrieri (, ) on karkeaturkkinen terrieri. Se kuuluu vanhimpiin terrierirotuihin.
Luonne.
Irlanninterrieri on ihmisrakas, eikä se ole herkkä haukkumaan. Irlanninterrieri on valmis kaikenlaiseen toimintaan ja puolustaa itseään tarpeen tullen hyvinkin sisukkaasti. Rotu on hyväntuulinen, ihmisiin kiintyvä ja uskollinen. Kotikoirana irlanninterrieri on helposti koulutettavissa, lapsirakas ja lempeä.
DB Regio

DB Regio AG on Saksan valtion omistaman liikenneyhtiö Deutsche Bahnin tytäryhtiö. DB Regio vastaa konsernissa lyhyen ja keskipitkän matkan matkustajaliikenteestä, pääosin Saksassa. Yritys toimii pääasiassa palveluntuottajana osavaltioille ja muille julkisen hallinnon tahoille, ja yhtiö onkin jaettu osavaltiorajoja noudatteleviin alueellisiin yksiköihin.
Maatalouspolitiikka

Maatalouspolitiikka muodostuu maatalouteen vaikuttavista hallituksen toimintalinjoista ja toimenpiteistä. Sen tavoitteisiin voi kuulua maanviljelijöiden tulotason turvaaminen, omavaraisuus, vientiylijäämän tuottaminen tai edulliseen maahantuontiin pyrkiminen. Maatalouspolitiikkaa voidaan toimeenpanna ulkoisen tasapainon osalta tuontikiintiöin, vientituin tai teknisin vaatimuksin tai tullien tai tuontikiintiöiden välityksellä. 
Sisäisen tasapainon osalta maatalouspolitiikkaan voi sisältyä erilaisia maataloustuotantoon liittyviä tukia, kuten ympäristötukea, pinta-alalisää, tuotannon määrään liittyviä tukiaisia. 
Euroopan unionin mailla on yhteinen maatalouspolitiikka CAP (), joka määrittää myös Suomen maatalouspolitiikan.
Silvi Vrait

Silvi Vrait (28. huhtikuuta 1951 Kehra – 28. kesäkuuta 2013 Tallinna, Viro) oli virolainen laulaja ja taiteilija. Hänen isänsä Einar Wright oli syntynyt Pohjois-Amerikassa suomalaistaustaiseen perheeseen, joka muutti Neuvosto-Karjalaan tämän ollessa lapsi. 
Vrait valmistui pianistiksi musiikkikoulusta 1968. Hän näytteli vuosina 1976–1983 Tarton Vanemuine-teatterissa. Myöhemmin hän opiskeli Tarton yliopistossa englantilaista filologiaa ja toimi vuodesta 1994 alkaen Tallinnassa englanninopettajana.
Vraitilla todettiin aivokasvain huhtikuussa 2013. Hän kuoli siihen saman vuoden kesäkuussa ollessaan 62-vuotias.
Eurovision laulukilpailu 1994.
Silvi Vrait edusti Viroa Eurovision laulukilpailussa 1994 maan historian ensimmäisenä edustajana. Edustuskappale "Nagu merelaine" sijoittui 24. sijalle 25 kilpailijan joukosta ja sai kaksi pistettä.
Monipuoluejärjestelmä

Monipuoluejärjestelmä on puoluejärjestelmä, jossa monta puoluetta kilpailee äänestäjien äänistä. Monipuoluejärjestelmää pidetään demokratian lähtökohtana.
Monipuoluejärjestelmälle vastakkaisia ovat yksipuoluejärjestelmä, jossa on yksi sallittu puolue, ja puolueettomat järjestelmät, joissa puolueet ovat yleensä kiellettyjä ja ehdokkaat valitaan jollain muulla perusteella. 
Vaalijärjestelmästä riippuu millaiseksi puolueiden määrä ja kannatus kehittyy. Suhteellinen vaalitapa suosii monia puolueita, joiden on muodostettava koalitiohallituksia turvatakseen parlamentin kannatuksen, kun taas enemmistövaali johtaa usein kaksipuoluejärjestelmään, jossa valta vaihtelee kahden suurimman puolueen välillä. 
Monipuoluejärjestelmässä voi tietyissä tapauksissa muodostua tilanne, jossa on yksi vahva hallituspuolue ja sille muodollinen, yleensä vähemmistöön jäävä oppositiopuolue, joka ei ajoittain valtaan päästessäkään juurikaan pysty muuttamaan instituutioita tai politiikan perusteita, mutta luo vaikutelman kaksipuoluejärjestelmästä ja valinnan mahdollisuudesta tuottamatta poliittista riskiä esimerkiksi talouspolitiikalle ja investoinneille.
Baryonyx

Baryonyx (nimen merkitys: ”raskas kynsi”) oli kookas takaraajoilla liikkunut petodinosaurus. Se eli noin 130 miljoonaa vuotta sitten varhaisella liitukaudella. 
Fossiilit.
"Baryonyxin" löysi ensimmäisenä etsintäretkeilijä William Walker vuonna 1983 Surreystä, Kaakkois-Englannista. Walker kumminkin löysi silloin "Baryonyxin" valtavan ”koukkukynnen” särkyneen kärjen, joka oli noin 30 senttimetriä pitkä. Hän toimitti kynnen Natural History Museumille, jossa fossiilien asiantuntijat Angela Milner ja Alan Chargic tutkivat kynttä ja kertoivat sen olevan tärkeä löytö.
Kaivaukset jatkuvat.
Kynnen löytymisen jälkeen kaivauksia jatkettiin samassa paikassa, josta paljastettiin myöhemmin suuren osan "Baryonyxin" kallosta ja joitakin osia tukirangasta. Kallo, joka "Baryonyxistä" löydettiin huomattiin olevan krokotiilin tapainen.
Vuoden 1986 julkistettu lajikuvaus.
Milner ja Chargic julkaisivat vuonna 1986 siitä lajikuvauksen, jossa kerrottiin lajin olevan teropodi ja sille annettiin latinankielinen nimi, joka oli "Baryonyx walkeri" eli suomeksi ”Walkerin raskas kynsi”. Lajille annettiin oma alaheimo Baryonychinae, koska se oli epätavallinen dinosaurus. Se oli myös ensimmäinen Englannista ja Euroopasta löydetty spinosauri. Se oli myös ensimmäinen Englannista löydetty lihansyöjä.
Kuvaus.
Vuonna 2010 "Baryonyxin" arvioitiin olevan 7,5 metriä pitkä, 2,74 metrin korkuinen ja se painoi noin 2 000 kilogrammaa. Sillä oli krokotiilimainen suu, joka oli pitkä ja kapea ja kuonossa oli noin 96 korkeaa ja sahalaitaista hammasta. Sillä oli myös tuplasti enemmän hampaita kuin esimerkiksi "Tyrannosaurus rexillä". 
"Baryonyx" on huomattavasti pienempi kuin "Spinosaurus", joka oli 15 metriä pitkä ja painoi kymmenen tonnia.
Todella vahvat ja valtavat eturaajat.
"Baryonyxillä" oli vahvat eturaajat, jonka takia sen oletettiin kävelevän neljällä jalalla. Tämä väite kumminkin hylättiin myöhemmin.
Baryonyxin kynsi.
"Baryonyxilla" oli valtavat 35 senttimetrin pituiset kynnet molemmissa yläraajoissa.
Ravinto.
"Baryonyx" luultavasti kahlasi vedessä ja pyydysti kaloja suurilla kynsillään jotka olivat peukalossa noin 35 senttimetrin pituiset. Teorian kalansyönnistä vahvisti se, että sen mahanalueelta löytyi fossiloituneita kalansuomuja. Sen pitkä ja kapea kuono ja terävät hampaat soveltuivat hyvin liukkaan saaliin pyydystämiseen.
Elinympäristö.
"Baryonyx" esiintyi lämpimällä jokitasangolla joka ulottui nykyisen Lontoon seudulta Ranskaan ja Belgiaan. Todennäköisesti se liikkui joen- ja järvenrantojen sekä soiden havu- ja kortekasvustoissa.
Amerikanakita

Amerikanakita (), aiemmin suurijapaninkoira (), on suuri ja vankka molossityyppinen pystykorvakoirarotu.
Ulkonäkö.
Amerikanakita on kookkain FCI:n hyväksymistä pystykorvista. Urokset ovat säkäkorkeudeltaan 66–71 cm ja nartut 61–66 cm. Rodulle ovat ominaisia voimakas rakenne ja suuri, karhumainen pää. Karvapeite on kaksinkertainen; pintakarva on karheaa ja säänkestävää. Kaikki värit ovat hyväksyttyjä. Amerikanakitoja on esimerkiksi harmaita, soopeleita, punaisia, mustia, karhunmustia, kellanruskeita (fawn), valkoisia, juovikkaita (brindle) ja läikikkäitä (pinto). Pohjavilla ja peitinkarva saattavat olla keskenään erivärisiä. Kaikissa muissa väreissä paitsi valkoisessa sallitaan musta maski, mutta jokaisessa värimuunnoksessa esiintyy myös maskittomia yksilöitä. Suomessa brindle ja karhunmusta ovat melko harvinaisia.
Pitkäkarvaisuus ei ole toivottu ominaisuus amerikanakitoilla, mutta myös pitkäkarvaisia yksilöitä esiintyy. Tavallisesti pitkäkarvaisten yksilöiden turkki on lyhytkarvaisia pehmeämpää eikä sen takia pidä sadetta tai hylji likaa yhtä hyvin.
Luonne ja käyttäytyminen.
Amerikanakita on erittäin rohkea, ja sillä voi olla hyvinkin voimakas vahtivietti. Kotikoirana amerikanakita on lempeä ja kiintyy omistajaansa. Vieraita kohtaan rotu saattaa olla varautunut eikä yleensä tule toimeen vieraiden koirien kanssa. Oman perheen uusiin koiriin se yleensä tottuu, jos toinen on tullut taloon pentuna. Amerikanakita on erittäin voimakastahtoinen koira ja vaatii samanlaisen omistajan. Koiraa harvoin suositellaan ensimmäiseksi koiraksi vahvan luonteensa ja suuren kokonsa vuoksi.
Alkuperä.
Toisen maailmansodan jälkeen rotua alettiin kasvattaa Japanista Yhdysvaltoihin tuoduilla yksilöillä. Amerikkalaiset suosivat taistelulinjaisia, kookkaampia koiria, kun taas japanilainen akita pohjautuu pienempikokoiseen metsästyslinjaan. Ensimmäiset Suomeen tuodut akitoiksi kutsutut koirat olivat todellisuudessa amerikanakitoja; virheellinen nimitys johtui siitä, että nämä kaksi olivat alkujaan olleet sama rotu.
Akita ja amerikanakita ovat olleet FCI-maissa virallisesti kaksi eri rotua vuodesta 2000 lähtien. Vuonna 2006 myös Englannin Kennelliitto ("Kennel Club") ja vuonna 2020 Amerikan Kennelliitto ("American Kennel Club") erotti rodut toisistaan. Näissä kahdessa järjestössä amerikanakita tunnetaan virallisella nimellä "Akita" ja akita virallisella nimellä "Japanese Akita Inu".
Dokumentti

Dokumentti on asiakirja, asiapaperi, kirjallinen todistuskappale tai todiste. Dokumentti voi olla esimerkiksi paperinen tai sähköinen.
Dokumenteilla on yleensä seuraavia ominaisuuksia:
Dokumentti-käsite elektronisen dokumenttien hallinnan näkökulmasta.
Dokumentti-käsitteen merkitys on hämärtynyt digitaalisen median aikakaudella sähköisten viestimien ja tallennusmenetelmien yleistyessä, jolloin fyysinen tallennusväline ei sinänsä rajaa dokumentin olemusta. Tämän johdosta etenkin elektronisen dokumenttien hallinnan näkökulmasta dokumentti-käsitteen määrittelemiseksi on tehty lisätyötä eritoten 1990-luvun loppupuolella.
"Elektronisten dokumenttien" käyttäminen ja muokkaaminen vaatii aina jonkinlaisen tietokoneohjelman, jotta digitaalinen data saadaan ihmisen ymmärtämäksi informaatioksi. Tämän lisäksi elektronisiin dokumentteihin itseensä voi olla upotettuna tietokoneohjelmoitua toiminnallisuutta, jolla voi olla tärkeä tai jopa välttämätön merkitys dokumentin käytettävyyden ja ymmärrettävyyden kannalta. Elektronisten dokumenttien arkistointi onkin osoittautunut vaikeaksi.
Dokumentti-käsite ohjelmoinnissa ja systeemityössä.
Systeemityössä aikaansaatavat tietokoneohjelmat ja tietojärjestelmät kuvataan usein erityyppisten dokumenttien avulla, jotka koostettuina muodostavat järjestelmän tai ohjelmiston dokumentaation.
Altti Holmroos

Altti Holmroos (29. elokuuta 1945 – 2. marraskuuta 2025) oli suomalainen saaristokirjailija ja vapaa toimittaja. Hän julkaisi lukuisia lehtijuttuja sekä kirjoja pääasiassa Suomen lounaissaaristosta, luonnosta ja historiasta. Hän avusti säännöllisesti "Saaristouutisia" sekä Radio Majakkaa. Hänen kirjallinen ominaispiirteensä on otsikoinnissa poikkeuksetta esiintyvä alkusointu, jonka myötä hän onkin ammattipiireissä saanut lempinimen ”Alkusointu-Altti”.
Holmroos esiintyi myös oppaana Rosita Oy:n saaristoristeilyillä.
Leo Sarri

Leo Sarri (oik. Saxberg, 20. elokuuta 1903 Helsinki – 2. lokakuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja Suomen Filmiteollisuuden järjestäjä. 
Helsinkiläinen Leo Sarri kävi Suomen Näyttämöopiston 1926–1928. Uransa alussa hän oli 1928–1979 näyttelijänä ja järjestäjänä Tampereen Teatterissa ja 1929–1932 Viipurin Näyttämöllä. Helsinkiin palattuaan hän teki monia teatterikiertueita muun muassa Kirsti Suonion, Hilda Pihlajamäen, Aku Korhosen ja Uuno Laakson kanssa.
Sarri tuli järjestäjä-näyttelijäksi Suomen Filmiteollisuuden palvelukseen vuonna 1936 ja toimi vuodesta 1950 Suomen Kansallisteatterin päätoimisena järjestäjänä. Vuonna 1956 hän siirtyi Fennada-Filmiin. Hän aloitti elokuvauransa avustajana klassikkoelokuvassa "Pohjalaisia" (1936). Elokuvassa ja teatterissa hän työskenteli paljon muun muassa Edvin Laineen kanssa.
Sarri on toiminut 67 kotimaisessa elokuvassa. Hän toimi järjestäjänä 53 elokuvassa ja näyttelijänä 33 elokuvassa. Sarri toimi järjestäjänä muun muassa elokuvissa "Tuntematon sotilas" (1955) Arvo Kuuslan ohella, "Professori Masa" (1950), "Katupeilin takana" (1949) ja "Sven Tuuva" (1958). Sarrin useimmat näyttelijäroolit olivat vain pieniä avustajatehtäviä, suurimpiin rooleihin lukeutuu muun muassa Nihalan Eino-isännän rooli elokuvassa "Lapseni on minun" (1940). Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli vanhan palvelijan Eklundin osa Edvin Laineen ohjaamassa elokuvassa "Pikku Suorasuu" (1962).
Hänen veljensä oli Tampereen Teatterissa pitkän uran tehnyt näyttelijä Nestor Sarri.