tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vaajakosken työväentalo

Vaajakosken työväentalo valmistui 1950-luvun alussa. Se sijaitsee Vaajakosken keskustan tuntumassa urheilukentän laidalla, ja se edustaa 1950-luvun kaupunkimaista työväentalorakentamista ja on rakennushistoriallisesti arvokas. Talon omistaa Vaajakosken Työväentalon Kannatusyhdistys ry. Kiinteistössä toimii tällä hetkellä vakituisina vuokralaisina Ravintola Urkan baari sekä lastenvaate- ja lelukirppis Hippakauppa. Tanssikursseja järjestää Tanssin Taikaa ry.
Historia.
Vaajakosken työväenyhdistys on perustettu vuonna 1904. Ensimmäinen työväentalo rakennettiin talkoilla vuonna 1908 Haapaniemen talon Heikkilän eli Haapa-Heikin talon maalle, jonka vuokra-oikeus ostettiin August ja Ida Lievoselta. Leppävedeltä yhdistys osti vanhan tuparakennuksen, joka kunnostettiin toimitaloksi. Lisäksi hankittiin hirsiä näyttämön rakentamista varten. Tämä talo sai kuitenkin väistyä tiejärjestelyjen tieltä.
SOK antoi nykyisen työväentalon tontin vuokralle. Työnjohtajana oli urakoitsija Hollanti, ja paikallisten yhdistysten jäsenet Kuohusta, Vesangasta, Tikkakoskelta ja omasta yhdistyksestä olivat talkoissa. Hiekat saatiin lahjoituksena Oravasaaresta, ja tiilet tehtiin talon tontilla. Rakennustyötä varten perustettiin osakeyhtiö, jossa oli osakkaina Vaajakosken työväenyhdistys, Sosialidemokraattinen Puolue, Vaajakosken Kuohu, Jyskän sos.dem. työväenyhdistys ja Vaajakosken sos.dem. nuorisoyhdistys.
Vuosien varrella taloa on vuokrattu erilaisille toimijoille. Nykyiseen kannatusyhdistykseen kuuluvat sos.dem. piiri ja puolue, Jyväskylän Työväenyhdistys, Jyskän sos.dem. työväenyhdistys sekä Vaajakosken työväenyhdistys. Kannatusyhdistys myi lämpöä mm. uimahallille.
Rakennus.
Talo on kivirunkoinen, ja sen ulkoseinät ovat rapattuja. Katteena on tiiltä. Sisäseinät ja sisäkatto ovat betonia. Talon puu-keskuslämmitys vaihdettiin öljylämmitykseen. Talossa on vesijohto, viemäri ja wc:t. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja kahden huoneen ja keittiön asunto. Alakerrassa on muita tiloja. Nykyään talossa on kaukolämpö ja neljä ilmalämpöpumppua. Aula ja wc-tilat on remontoitu.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, urheiluharjoituksia, teatteriesityksiä ja juhlia. Osa tiloista on ollut vuokrattuna liiketiloiksi. Välillä talo oli kokonaan vuokrattuna ulkopuoliselle toimijalle. 
Talon vuokralaisina ovat ravintolayrittäjä, urheiluseura Vaajakosken Kuohu sekä Lastenvaate- ja Lelukirpputori Hippakauppa. Salissa on viikoittain tanssitoimintaa ja satunnaisia vuokralaisia eläkeläisistä huonekalukauppiaisiin. Talolla on oma osa-aikainen talonmies.
Doug Hickey

Douglas Thomas "Doug" Hickey on yhdysvaltalainen liikemies ja entinen Yhdysvaltojen Suomen-suurlähettiläs. Presidentti Joe Biden ehdotti hänen nimitystään kongressille syksyllä 2021 ja hän astui virkaansa virallisesti 11. toukokuuta 2022. Hän luopui tehtävästä 20. syyskuuta 2024.
Ennen suurlähettilään tehtävää Hickey työskenteli televiestintä- ja teknologia-aloilla.
Elämä ja ura.
Hickey opiskeli New Yorkin Loudonvillessä sijaitsevassa katolisessa Siena Collegessa taloustiedettä ja valmistui kandidaatiksi vuonna 1977. Vuonna 2016 hänelle myönnettiin samassa yliopistossa kunniatohtorin arvo.
Hickey työskenteli Metropolitan Fiber System -teknologiayhtiön puheenjohtajana vuosina 1989–1994 ja Critical Path -teknologiayhtiön toimitusjohtajana ja puheenjohtajana vuosina 1998–2001. Vuosina 2000–2010 hän työskenteli pääomasijoitusyhtiö Hummer Winblad Venture Partnersin osakkaana San Franciscossa. Myöhemmin hän työskenteli myös ruoka- ja juoma-alan inventaario-ohjelmistoja tarjoavan BinWise-yhtiön toimitusjohtajana ja puheenjohtajana.
Hickey toimi Yhdysvaltain valtuuskunnan johtajana Milanon maailmannäyttelyssä vuonna 2015.
Hickey nimettiin Yhdysvaltain Suomen-suurlähettilääksi lokakuussa 2021 ja hän aloitti tehtävässään toukokuussa 2022.
Hickey luopui Suomen-suurlähettilään tehtävästä joitakin kuukausia etuajassa syyskuussa 2024, sillä hän palasi Yhdysvaltoihin tukemaan demokraattien Kamala Harrisin kampanjaa Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2024.
Yksityiselämä.
Hickey on naimisissa Dawn Rossin kanssa. Parilla on viisi lasta, joista kaksi jo aikuisia. Ennen muuttoaan Suomeen Hickey perheineen asui Idahon osavaltiossa Sun Valleyn kaupungissa.
Hickey on toiminut demokraattien varainkeruutehtävissä useissa vaaleissa ja tukenut vaimonsa kanssa useita demokraattipoliitikkoja. Hän oli muun muassa John Kerryn Pohjois-Kalifornian varainkeruukomitean puheenjohtaja vuoden 2004 vaaleissa sekä Barack Obaman kansallisen varainkeruukomitean jäsen ja Kalifornian varainkeruukomitean puheenjohtaja vuoden 2008 ja vuoden 2012 vaaleissa.
Sinfonia nro 3

Sinfonia nro 3 voi tarkoittaa:
K. V. Arminen

Kaarlo Vilhelmi Arminen (5. maaliskuuta 1874 Ulvila – 23. elokuuta 1937 Hancock, Michigan, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen lääkäri ja sanakirjojen tekijä.
Armisen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Eenokki Spinkkilä ja Maria Adolfiina Hannula. Hän pääsi ylioppilaaksi Porin lyseosta 1893 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1898. Lääkäriksi Arminen valmistui Chicagon Rush Medical Collegesta vuonna 1907.
Muutettuaan Suomesta Yhdysvaltoihin vuonna 1900 Arminen toimi Hancockin Suomi-opiston latinan ja matematiikan opettajana 1901–1906 ja oli lääkärinä Hancockissa 1907–1919, Duluthissa 1919–1923 ja uudelleen Hancockissa vuodesta 1923 lähtien.
Arminen julkaisi vuonna 1904 käytännöllisen englantilais-suomalaisen sanakirjan, josta otettiin useita painoksia. Hän käänsi myös englannin kielelle Johannes Linnankosken teoksen "Ikuinen taistelu".
Olivetti M10

Olivetti M10 on Olivetti-yhtiön valmistama kannettava tietokone, joka julkaistiin vuonna 1983. Tietokone on klooni Kyoto Ceramicin Kyotronic KC-85 -tietokoneesta. Muista klooneista poiketen näyttöä pystyi kallistamaan. Lisävarusteina oli saatavilla modeemi, viivakoodinlukija ja neliväritulostin. Tietokonetta käyttivät toimittajat ja sen suosio perustui näppäimistön laatuun ja akun kestoon. Tietokoneen mukana tulevia ohjelmia olivat tekstinkäsittelyohjelma, taulukkolaskentaohjelma ja BASIC.
Amurinsopuli

Amurinsopuli ("Lemmus amurensis") on sopuleihin kuuluva myyrälaji. Se elää Venäjällä erittäin harvinaisena.
Ulkonäkö ja koko.
Amurinsopulin tärkein tuntomerkki on muista sopuleista poikkeava väritys. Selkä on lähes yksivärisen tummanruskea, ja niskassa voi olla musta juova. Posket ja kyljet ovat punertavat, ja vatsa on kellanruskea. Amurinsopuli on sukunsa muita lajeja pienempi, mutta koko ei ole luotettava tuntomerkki, koska se vaihtelee sopuleilla suuresti.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Vuonna 2017 julkaistu tutkimus on osoittanut, että amurinsopulin levinneisyysalue on paljon aiemmin oletettua suppeampi. Amurinsopulia tavataan nykytiedon mukaan vain Taka-Baikaliassa, Etelä-Jakutiassa ja Amurissa. Esimerkiksi Kamtšatkan niemimaan sopulit, joita aiemmin pidettiin amurinsopuleina, ovat osoittautuneet kahden muun lajin edustajiksi. Amurinsopulin elinympäristöä ovat lehtikuusimetsät.
Elintavat.
Amurinsopulin ravintoa ovat pääasiassa lehtisammalet. Kesäisin laji syö myös kanervaa, suovillaa ja hyönteisiä. Vuodessa syntyy 2–4 poikuetta. Nuoret naaraat synnyttävät kerralla 3–6 poikasta; talvehtineiden naaraiden poikuekoko on 5–9. Amurinsopulilla ei ole samanlaista voimakasta kannanvaihtelua kuin muilla sopuleilla.
Uhat ja suojelu.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) on arvioinut amurinsopulin elinvoimaiseksi muun muassa sen laajan levinneisyysalueen ansiosta. Koska myöhemmin on todettu, että amurinsopuli ei olekaan laajalle levinnyt laji, on uhanalaisuusarvio kyseenalaistettu. Tutkijaryhmä on ehdottanut lajin uhanalaisuusarvioksi vaarantunutta tai silmälläpidettävää. Amurinsopuli on erittäin harvinainen ja kanta on laskussa. Amurinsopuli on rauhoitettu laji, joka on mukana Venäjän Kaukoidän punaisessa kirjassa.
Mä olen nainen (albumi)

Mä olen nainen on näyttelijä-laulaja Ritva Oksasen albumi vuodelta 1976.
Jukka Soldan

Jukka Soldan (s. 25. joulukuuta 1992) on suomalainen muusikko. Hänet tunnetaan Haloo Helsinki! -yhtyeen rumpalina. Yhtyeen ollessa tauolla (2018–2020) Soldan toimi JVG:n rumpalina.
Johan Rudolf Thorbecke

Johan Rudolf Thorbecke (14. tammikuuta 1798 Zwolle – 5. kesäkuuta 1872 Haag) oli hollantilainen professori, liberaalipoliitikko ja valtiomies. Hän oli kolme kertaa (1849–1853, 1862–1866, 1871–1872) Alankomaiden pääministeri. Thorbecke laati Alankomaiden perustuslain, joka lisäsi Alankomaiden parlamentin valtaa kuninkaan kustannuksella. Häntä pidetään usein yhtenä Alankomaiden suurimmista valtiomiehistä ja maan parlamentaarisen järjestelmän isänä.
Ura.
Isoisänsä puolelta saksalaista syntyperää ollut Thorbecke nimitettiin Gentin yliopiston valtio-opin professoriksi vuonna 1825, ja vuonna 1830 hänet nimitettiin oikeustieteen professoriksi Leideniin. Kirjoituksissaan ja parlamentin jäsenenä vuosina 1840–1844 hän ajoi voimakkaasti perustuslain uudistamista. Hänet nimitettiin tätä tarkoitusta varten vuonna 1848 perustettuun komiteaan, jonka tuotos tuli voimaan maan perustuslaiksi.
Lokakuussa 1849 Thorbecke nimitettiin pääministeriksi. Hän vahvisti pian laatimaansa perustuslakia tukemalla toimenpiteitä, joilla laajennettiin äänioikeutta ja kokoontumisoikeutta ja säädettiin maakunta- ja kunnallishallitusten suorista vaaleista, ja ajoi läpi hallinnollisia toimenpiteitä (valtion menojen vähentäminen, rautatieverkon laajentaminen jne.). Hänen neuvottelunsa paavin kanssa, kirkon ja valtion erottaminen toisistaan ja paavin oikeus nimittää katolisia piispoja Alankomaissa herättivät protestanttisen väestön keskuudessa kuitenkin paheksuntaa, minkä vuoksi kuningas erotti Thorbecken huhtikuussa 1853. 
Thorbecke onnistui kuitenkin nousemaan vaikutusvaltaiseen asemaan opposition johdossa, ja tammikuussa 1862 hänestä tuli jälleen pääministeri. Vaikka useat merkittävät uudistukset, kuten lukiouudistus ja orjuuden lakkauttaminen Alankomaiden siirtomaissa, leimasivat hänen toista kauttansa, hän joutui eroamaan maaliskuussa 1866.
Toukokuussa 1868 hänet kuitenkin valtuutettiin muodostamaan uusi kabinetti, ja tammikuussa 1871 hän otti kolmannen kerran haltuunsa pääministerin salkun. Kun hänen tekemänsä tuloveroa koskeva ehdotus hylättiin, hän erosi toukokuussa 1872 kollegoidensa kanssa.
Grethe Rostbøll

Grethe Fogh Rostbøll (30. toukokuuta 1941 Aarhus – 28. heinäkuuta 2021) oli tanskalainen konservatiivisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1996–1998 ja oli Tanskan kulttuuriministeri 1990–1993.
Bernhard Dernburg

Bernhard Dernburg () oli saksalainen liberaalipoliitikko ja pankkiiri. 
Pankkiura.
Bernhard Dernburg oli poliitikko Friedrich Dernburgin poika. Ennen uraa politiikassa, Bernhard teki uran pankkialalla, erityisesti Deutsche Bankissa. Hänestä tuli Deutsche Treuhand-Gesellschaftin johtaja vuonna 1889. Vuonna 1901 hän perusti yhdessä Hugo Stinnesin kanssa yrityksen. Hän oli myös muiden merkittävien teollisuusyritysten hallituksien jäsen. 
Poliittinen ura.
Vuonna 1906 Dernburg astui politiikkaan Preussin edustajana liittoneuvostossa. Vuonna 1907 hänet nimitettiin siirtomaa-asioiden valtiosihteeriksi ja keisarillisen siirtomaaviraston johtajaksi. Hän tuki uudistusmielistä suuntautumista Saksan siirtomaapolitiikassa.
Dernburg erosi tehtävästään vuonna 1910. Vuosina 1914 ja 1915, kun Saksa oli sodassa Isoa-Britanniaa vastaan, Dernburg levitti Britannian vastaista propagandaa Yhdysvalloissa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän oli perustamassa DDP-puoluetta ja oli mukana sen hallituksessa. Hänet valittiin myös Weimarin kansalliskokoukseen. Hän toimi Philipp Scheidemannin hallituksessa valtiovarainministerinä ja Saksan varakanslerina.
Dernburgin poliittinen ura kesti vuoteen 1930. Hän kuoli Berliinissä 14. lokakuuta 1937.
Johannes Capistranolainen

Pyhä Johannes Capistranolainen (1386 Capistrano, Italia – 23. lokakuuta 1456 Villach, Unkari) oli pyhimys, pappi ja fransiskaani. Hän opiskeli lakia Perugian yliopistossa, toimi lakimiehenä Napolin hoveissa ja Napolin kuningas Ladislas asetti hänet Perugian kuvernööriksi. Sota alkoi Perugian ja Malestian välillä ja Johannes yritti välittää rauhan mutta joutui sotavankeuteen jonka aikana hän päätti vaihtaa kutsumusta. Hän oli mennyt naimisiin ennen sotaa mutta avioliittoa ei oltu viety loppuun ja se mitätöitiin minkä jälkeen hän liittyi fransiskaaneihin. Pappisvihkimyksensä jälkeen hän kulki saarnaten Italiassa, Saksassa, Bohemiassa, Itävallassa, Unkarissa, Puolassa ja Venäjällä. Hän saarnasi ristiretkeä ja johti sitä turkkilaisia vastaan ja kuoli voittoisan taistelun jälkeen Unkarissa. Paavi Innocentius X julisti hänet autuaaksi 19. joulukuuta 1650 ja paavi Aleksanteri VIII julisti hänet pyhimykseksi 16. lokakuuta 1690. Hän eli seuraavien 8 paavien hallintokausien aikana: Urbanus VI (1378-1389), Bonifacius IX (1389-1404), Innocentius VII (1404-1406), Gregorius XII (1406-1415), Martinus V (1417-1431), Eugenius IV (1431-1447), Nikolaus V (1447-1455) ja Callistus III (1455-1458). Hän on kappalaisten, sotilaskappalaisten, lakimiesten ja tuomarien suojeluspyhimys. Johanneksen muistopäivää on vietetty 23. lokakuuta ja aikaisemmin 28. maaliskuuta. 
Miestä on muistettu roomalaiskatolisessa messussa seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
Granstedt

Granstedt on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Niijima (Tokio)

Niijima () on Japanin kyläkunta Tokion metropolissa. Se käsittää Izusaariin kuuluvat Niijiman ja Shikinejiman saaret sekä muita pieniä asumattomia saaria. Saaret sijaitsevat Tyynessä valtameressä noin 150 kilometriä Tokion kaupunkialueelta etelään. Niijiman kunta on osa Ōshiman aliprefektuuria. Niijimassa on 2 497 asukasta (syyskuussa 2022) ja sen pinta-ala on 27,54 neliökilometriä.
Maantiede.
Niijiman kuntaan kuuluu kaksi asuttua saarta: 23,64 neliökilometrin laajuinen Niijima ja sitä huomattavasti pienempi, 3,88 neliökilometrin laajuinen Shikinejima. Kunnan keskus sijaitsee alavalla alueella Niijiman keskiosassa, toinen merkittävä kylä on Wakagōn kalastajakylä saaren pohjoiskärjessä. Saaren itä- ja länsirannikkoa hallitsevat pitkät hiekkarannat. Shikinejiman rannikko on sen sijaan rikkonaista riasrannikkoa pienine poukamineen.
Niijiman saarilla esiintyy oliivinvihreää, vulkaanista ryoliittia ("kōgaseki"), jollaista on löydetty ainoastaan Italian Liparin saarelta. Saarten alue kuuluu Fujin–Hakonen–Izun kansallispuistoon.
Kuroshiovirran ansiosta saarten ilmasto on lämmin ja sademäärät ovat suuria. Vuoden keskilämpötila on 17,7 celsiusastetta. Pakkasta esiintyy harvoin.
Historia.
Niijimalla on ollut asutusta jo esihistoriallisella jōmon-kaudella. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla saaret olivat sotilashallinnon suorassa hallinnassa ja niitä käytettiin muiden Izusaarten tavoin rangaistussiirtolana. 
Kunnallishallinto saarille ulotettiin vuonna 1923, kun niille perustettiin Niijima honmuran ja Wakagō-muran kyläkunnat. Vuonna 1954 Wakagō liitettiin Niijima honmuraan, ja vuonna 1992 kunta nimettiin uudelleen Niijimaksi. Saarten elämänmuotoa on muuttanut voimakkaasti toisen maailmansodan jälkeen alkanut vapaa-ajanmatkailu.
Talous.
Merkittäviä elinkeinoja ovat turismi, kalastus ja kasvisten viljely. Saarilla tuotetaan esimerkiksi nahkasanikkaa ja "ashitaba"-karhunputkea ("Angelica keiskei"). Perinteisiä paikallisia tuotteita ovat "kōgaseki"-kivestä valmistetut esineet sekä fermentoitu "kusaya"-kala.
Liikenne.
Niijimalla toimii Niijiman lentoasema, jolta on lentoja Tokion metropolin länsiosassa sijaitsevalle Chōfun lentoasemalle. Saarille on säännöllinen laivayhteys Tokion Takeshibasta ja Shimodan kaupungista Izun niemimaalla.
Roger Williams

Roger Williams (n. 1604 Lontoo – 1684 Providence, Rhode Island) oli englantilainen teologi ja Rhode Islandin siirtokunnan perustaja. Hän toimi ja kirjoitti voimakkaasti uskonnon- ja omantunnonvapauden puolesta ja oli amerikkalaisen baptismin isä. 
Elämä.
Williams opiskeli Cambridgen Pembroke Collegessa. Hän hylkäsi kutsun yliopiston ja papin virkaan Englannissa ja muutti Uuteen Englantiin vuoden 1630 lopulla. Vuosina 1631–1633 hän toimi apulaispappina osittain Salemissa, osittain Plymouthissa, ja hänestä tuli pastori ensin mainitussa vuonna 1634. Pian hän joutui konfliktiin paikallisten viranomaisten kanssa. Hän kiisti Kaarle I:n oikeuden myöntää maata Massachusetts Bay Companylle, koska kyseessä oli intiaanien alue, joka voitiin hankkia vain ostamalla se heiltä. Lisäksi hän väitti, että "millään inhimillisellä vallalla ei ole oikeutta puuttua omantunnon asioihin", koska hänen uskonnollisen vakaumuksensa mukaan "ihminen on vastuussa vain Jumalalle". Tästä syystä hän paheksui pakollista kirkollisverotusta ja valanvannontapakkoa oikeusistunnoissa. Hän julisti anglikaanisen kirkon luopuneeksi oikeasta uskosta ja liittymisen siihen synniksi. Näkemystensä vuoksi hänet määrättiin lokakuussa 1635 lähtemään siirtokunnasta. Tammikuussa 1636 Williams pakeni vangitsemisen ja Englantiin palauttamisen uhkaa narragansett-intiaanien luo, joiden kielen hän oli oppinut ja joita hän oli puolustanut. Williams perusti kesäkuussa 1636 seuralaistensa kanssa Rhode Islandin ensimmäisen asutuksen, jolle hän antoi nimen Providence muistoksi "Jumalan armollisesta kaitselmuksesta" vainojen aikana. Hän osti intiaaneilta periaatteidensa mukaisesti maan, jolle hän oli asettunut. Uuden asutuksen oli määrä toimia turvapaikkana omantunnon vuoksi vainotuille ja täydellisen uskonnollisen suvaitsevaisuuden pohjalta. Monet uudisasukkaat muuttivat asutukseen Massachusettsista ja muualta.
Koska Williams oli nyt vakuuttunut lapsikasteen vääryydestä, hän kastatti itsensä uudelleen vuonna 1639, minkä jälkeen hän kastoi muitakin. Näin syntyi Amerikan ensimmäinen baptistiseurakunta. Muutaman kuukauden kuluttua Williams jätti baptistikirkon. Hän tuli siihen vakaumukseen, ettei mikään kristillinen kirkkokunta vastaa täysin oikeaa kirkkoa. Hän keskitti voimansa uskonnonvapauden puolustamiseen; hänen pääteoksensa oli "The Bloody Tenor Of Persecution For The Cause Of Conscience" (1644). Williams toimi siirtokunnan lainsäätäjä. Kun Massachusetts vaati Rhode Islandin lainkäyttövaltaa, hän matkusti Englantiin ja onnistui ystävänsä Henry Vanen välityksellä saamaan kuninkaallisen toimiluvan, jolla Rhode Islandin autonomia ja lainkäyttövalta turvattiin. Williams toimi sen varapresidenttinä vuonna 1649 ja presidenttinä tai kuvernöörinä vuosina 1654–1658.
Charles Fernando

Charles Fernando (1941–1995) oli zimbabwelainen jazzmuusikko ja taidemaalari. Hänen kuvataiteensa edustaa abstraktia taidetta.
Fernandon perhe oli mosambikilaistaustainen, mutta Fernando varttui Mbaressa, Hararessa. Hän valmistui National Gallery School of Visual Art and Designista. Hän omaksui myös kuvataiteeseensa (esimerkiksi teokseen "Sound") vaikutteita musiikin aiheista. Fernando oli lisäksi Zimbabwen ensimmäinen mustaihoinen keksijä. Hänen kunniakseen järjestettiin vuonna 2016 Zimbabwen kansallisgalleriassa Hararessa näyttely "Jazzified: Expressions of Protest". Hänen teoksiaan kuuluu Zimbabwen kansallisgallerian kokoelmiin.
Ypres-ralli

Ypres-ralli on Belgiassa Ieperin kaupungin ympäristössä vuosittain ajettava asfalttiralli. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1965. Rallin tiestölle ovat tyypillisiä kapeat tiet ja ahtaat risteykset.
Ypres-ralli on pitkään kuulunut rallin EM-sarjaan, ja vuodesta 2007 se oli IRC-sarjan osakilpailu. MM-sarjan kilpailukalenterissa Ypres-ralli oli ensimmäistä kertaa kaudella 2020, jolloin ralli jouduttiin kuitenkin perumaan koronaviruspandemian vuoksi. Kaudella 2021 se korvasi MM-sarjassa Walesin rallin, ja kuului myös kauden 2022 kilpailukalenteriin. Kaudella 2023 kilpailu ei ole mukana rallin MM-sarjassa, mutta se on mukana Britannian mestaruussarjassa.
Voittajat.
Lähde:
Prince Musarurwa

Prince Kudakwashe Musarurwa (1988/9 – 15. helmikuuta 2020 Chinhoyi) oli zimbabwelainen mbiransoittaja ja laulaja. Hänen tyyliään on luonnehdittu afrojazziksi ja "afrofuusioksi".
Musarurwa oli muusikko August Musarurwan lapsenlapsi. Hän syntyi perheensä kolmesta lapsesta nuorimpana. Musarurwa tuli tunnetuksi vuonna 2013 esiinnyttyään sukulaisensa Pah Chiheran kanssa hittikappaleessa "Runonzi Rudo". Musarurwa opiskeli Zimbabwe College of Musicissa. Hän julkaisi albumit "Kurarama" (2011), "Gara Muberevere" (2012), "Gogodera" (2013) ja "Chiga Chikuru" (2014). Musarurwa työskenteli viidennen studioalbumin ("Nyamasase") parissa, mutta sitä ei ehditty julkaista ennen hänen kuolemaansa.
Musarurwa kuoli keuhkosyöpään Chinhoyin maakuntasairaalassa 31 vuoden iässä. Hän oli kärsinyt taudista lähes vuoden ajan. Musarurwa ei ollut naimisissa, mutta hänellä oli pitkäaikainen seurustelusuhde. Musarurwa haudattiin Musarurwan kylään Zvimban piirikunnassa.
Vili Munkki

Vili Valtteri Munkki (s. 26. helmikuuta 2002 Naantali) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Turun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Munkki osaa pelata myös keskellä.
Ura.
Seuraura.
Munkki aloitti jääkiekkoilun seitsemänvuotiaana naantalilaisessa VG-62:ssa. Hän siirtyi 14-vuotiaana Turun Palloseuraan kaudeksi 2016–2017. Kaudella 2017–2018 Munkki oli C-nuorten SM-sarjassa 14 syöttöpisteellään joukkueensa paras syöttäjä. Hän jakoi myös kuudella syöttöpisteellään koko sarjan pudotuspelien syöttöpörssin voiton joukkuetoverinsa Nikolas Ketosen kanssa. Munkki voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2018–2019 hän voitti TPS:n B-nuorten sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 18+28=46. Kaudella 2021–2022 Munkki jakoi tehoilla 21+32=53 koko U20 SM-sarjan pistepörssin voiton HPK:n Jimi Rönkkösen kanssa, mutta hän vei kuitenkin suuremman maalimäärän turvin kärkisijan ja Munkki palkittiin Kari Jalonen -palkinnolla. Hän voitti kauden päätteeksi U20 SM-pronssia. Munkki valittiin sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2022–2023 Munkki teki TPS:n kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan avauskierroksella 2. syyskuuta 2022 slovenialaista HK Olimpija Ljubljanaa vastaan. Munkki merkittiin TPS:n kolmossentteriksi laidoilleen Jonne Tammela ja Tyler Steenbergen. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.36 minuuttia. SM-liigadebyyttinsä Munkki teki runkosarjan avauskierroksella 13. syyskuuta 2022 vieraissa Tapparaa vastaan. Hänet merkittiin TPS:n kolmossentteriksi laidoilleen Tyler Steenbergen ja Kalle Väisänen. Munkki sai ottelussa jääaikaa 12.54 minuuttia. Maalitilinsä SM-liigassa hän avasi kahdella osumalla 11. tammikuuta 2023 Mikkelin Jukureita vastaan. Marko Kiprusoff valitsi Munkin ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Osumat jäivät hänelle kauden ainoiksi SM-liigassa, jossa Munkki pelasi kaikkiaan 38 runkosarjaottelua tehopistein 2+6=8 ja kolme pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä. CHL:ssä hän pelasi viisi ottelua ilman tehopisteitä. Munkki pelasi osan kaudestaan myös TPS:n U20-joukkueessa, jossa hän voitti SM-pronssia.
Kaudella 2023–2024 Munkki pelasi SM-liigassa 34 runkosarjaottelua tehopistein 2+5=7. Hän ei kuitenkaan pelannut pudotuspeleissä. Munkki vahvisti kevätkaudella TPS:n U20-joukkuetta, jossa hän voitti SM-hopeaa. Huhtikuussa 2024 TPS uutisoi käyttäneensä Munkin sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Kaudella 2024–2025 Munkki pelasi SM-liigassa 37 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä ja viisi pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi myös lainalla Mestis-joukkue Tutossa kahteen otteeseen yhteensä viisi ottelua joulukuussa 2024. Toukokuussa 2025 Munkki solmi TPS:n kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura.
Munkki on pelannut kolme poikien maaottelua.
Muuta.
Munkki valmistui ylioppilaaksi Kerttulin lukiosta keväällä 2021.
Kalaniemi

Kalaniemi on kylä Äänekoskella entisen Konginkankaan kunnan alueella, Konginkankaan kirkonkylän ja Viitasaaren välissä valtatien 4 varrella. Kalaniemi sijaitsee Keiteleen länsirannalla, muita vesistöjä ovat Hakojärvi ja Kajamanlampi. Kalaniemellä on vakituisten asuntojen lisäksi yli 200 kesäasuntoa.
Kalaniemellä on eteläinen ja pohjoinen liittymä valtatielle. Konginkankaalle on noin 10 kilometrin matka, jossa sijaitsee koulu, apteekki, kirjasto, kauppa, ravintola ja uimarantoja. Viitasaarelle on noin 20 kilometriä ja Äänekoskelle noin 25 kilometriä.
Kalaniemen koulu on Kalaniemen kyläyhdistyksen käytössä ja vuokrattavissa.
Kalaniemen uimaranta sijaitsee Keiteleen rannalla. Siellä on laituri ja laavu.
Roderick Jones (baritoni)

Roderick Jones (alun perin Ferndale Glamorgan Gwent; 2. kesäkuuta 1910 – 16. syyskuuta 1992 Newport) oli brittiläinen oopperalaulaja (baritoni).
Jones syntyi kaivostyöläisen pojaksi. Hän opiskeli Royal Academy of Musicissa ensin pianonsoittoa ja sitten laulua. Toinen maailmansota viivästytti hänen uransa alkua; hän palveli laivastossa. Jonesin osaamisesta kiinnostui uusia lahjakkuuksia etsinyt Joan Cross, joka kiinnitti hänet Sadler's Wells Theatreen. Siellä Jones debytoi Balstroden roolissa Benjamin Brittenin oopperan "Peter Grimes" kantaesityksessä 7. kesäkuuta 1945. Welsh National Operassa Jones teki ensimmäisen esiintymisensä Tonion roolissa Ruggero Leoncavallon "Pajatsossa" vuonna 1951. Hänen ohjelmistoonsa kuului myös rooleja Giuseppe Verdin, Georges Bizet'n, Giacomo Puccinin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Gaetano Donizettin, Ralph Vaughan Williamsin ja Jaromír Weinbergerin teoksissa. Scarpian rooli "Toscassa" oli Jonesin useimmin esittämä rooli, ja hän tuli siitä tunnetuimmaksi.
Jonesista tuli vuonna 1961 Jamaica School of Musicin johtaja. Vuonna 1970 hän palasi Walesiin Aberystwythin yliopiston opettajana.
Roderick Jones

Roderick Jones on ollut seuraavien henkilöiden nimi:
Laura Lodenius

Laura Lodenius (s. 21. joulukuuta 1969) on suomalainen rauhanaktivisti.
Lodenius on Suomen Rauhanliiton pitkäaikainen aktivisti ja toiminnanjohtaja. Hän on toiminut myös eduskunta-avustajana. Hän on ollut mukana Yhdistyneiden kansakuntien maailmankonferenssissa, jossa käsiteltiin laitonta pienasekauppaa. Lodenius on toiminut koordinaattorina henkilömiinojen vastaisessa työssä Suomessa ja ollut mukana vastaanottamassa International Campaign to Ban Landminesin saamaa Nobelin rauhanpalkintoa.
Laura Lodenius on kolmannen polven rauhanaktivisti, jonka äiti oli Maarit Sinervo ja isä toimittaja Peter Lodenius. Isoäiti oli Aira Sinervo. Venäjän suurhyökkäyksen Ukrainassa alettua 2022 Lodenius otti kantaa ydinaseiden sallimista vastaan. Hän kertoi, ettei kannata Suomen Nato-jäsenyyttä, mutta totesi voivansa hyvin elää myös Natoon kuuluvassa Suomessa. Ydinaseisiin perustuvaa turvallisuutta hän pitää periaatteellisesti itselleen mahdottomana ajatuksena. Lodenius oli Mikael Böökin ja Jaakko Ellisaaren kanssa kirjoittamassa Rauhanliiton kirjaa "Ydinaseet eurooppalaisessa politiikassa" (Suomen rauhanliitto – YK-yhdistys 2009 ).
Laura Lodenius sai Sadankomitean rauhanpalkinnon vuonna 2023.
Bay of Islands

Bay of Islands on Uudessa-Seelannissa Aucklandin pohjoispuolella sijaitseva saaristo. Se koostuu 144:sta saaresta Cape Brettin ja Pureruan niemimaan välillä. Suurin saarista on Urupukapuka.
Bay of Islandsin alueen kaupunkeja ovat muiden muassa Opua, Paihia, Russell ja Kerikeri.
Yhdysvaltalainen kirjailija Zane Grey kalasti seurueineen Bay of Islandsissa ja julkaisi seikkailuistaan alueella kirjan "Tales of the angler’s Eldorado: New Zealand" (1926). Bay of Islandsista on tullut yksi Uuden-Seelannin suosituimmista lomakohteista.
Marshall Napier

Marshall Napier (1951 Hutt Valley, Wellingtonin alue – 14. elokuuta 2022 Australia) oli uusiseelantilainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija. Hän tuli tunnetuimmaksi television draamasarjasta "McLeodin tyttäret", jossa hän esiintyi Harry Ryanin roolissa viiden vuoden ajan vuodesta 2001.
Napier aloitti esiintymisen Wellingtonin Downstage Theatressa 23-vuotiaana. Hänellä oli rooleja "McLeodin tyttärien" lisäksi myös muun muassa televisiosarjoissa "Ensiapuosasto", "Sydneyn satamapoliisit" ja "Police Rescue". Elokuvia, joissa Napier esiintyi, olivat muiden muassa "Goodbye Pork Pie", "Came a Hot Friday", "" (ääninäyttelijänä), "Babe – urhea possu", "Down Under" ja "Little Monsters". Napier asui 1980-luvun loppupuolelta Australiassa, mutta palasi tämän jälkeenkin ajoittain synnyinmaahansa ja jatkoi työskentelemistä molemmissa maissa. "Police Rescue" -televisiodraamasta Napier pääsi vuonna 1992 ehdolle Australian elokuvainstituutin palkinnon saajaksi parhaasta esiintymisestä pääroolissa.
Napier kuoli 70-vuotiaana sairastettuaan lyhyesti aivosyöpää. Hän oli toisen "McLeodin tyttärissä" esiintyneen näyttelijän, Jessica Napierin isä. Hän sai myös pojan (Reuben) ja toisen tyttären (Rose). Napierin kuoltua hänen ystävänsä ja yhteistyökumppaninsa, näyttelijä Brian Sergent kertoi pitävänsä surullisena sitä, että "Napier joutui lähtemään Australiaan saadakseen ansaitsemansa tunnustuksen". Sergent arvioi Napierin jopa parhaaksi uusiseelantilaiseksi elokuvanäyttelijäksi.
Näytelmäkirjailijana Napier kirjoitti teoksen "Freak Winds", joka on esitetty Uudessa-Seelannissa, Australiassa ja Kanadassa.
Vincent Gil

Vincent ("Vince") Gil (1939 Sydney – 2022) oli australialainen näyttelijä. Hänet tunnettiin parhaiten Crawford "The Nightrider" Montizanon roolista vuoden 1979 elokuvassa "Mad Max".
Gil sai ensimmäisen roolinsa vuonna 1966. Televisiosarjoja, joissa hän esiintyi, olivat muiden muassa "Neighbours" ja "Matlock Police". Gil esiintyi myös esimerkiksi elokuvissa "Stone" (rooli: Dr Death) ja "Pankki" (2001). "Mad Maxissa" Gilin kanssa esiintynyt Paul Johnstone ilmoitti hänen kuolemastaan 22. elokuuta 2022.
Maorin kielen komissio

Maorin kielen komissio (, ) on uusiseelantilainen organisaatio, jonka tarkoitus on toimia maorin kielen kielenhuoltajana. Se pyrkii myös elvyttämään kieltä maorien keskuudessa. Se on perustettu vuonna 1987, jolloin maorista tuli virallinen kieli englannin rinnalle.
Virallisesti komissio on autonominen kruunun entiteetti, mutta se tekee työtä Uuden-Seelannin hallituksen kanssa. Vuodesta 2015 komission toiminnanjohtajana on toiminut muusikko ja kääntäjä Ngahiwi Apanui.
Komissio on asettanut tavoitteekseen saada Uuteen-Seelannin maorin puhujien määrä miljoonaan vuoteen 2040 mennessä. Vuoden 2018 tilastojen mukaan maorin puhujia oli 185 955 eli neljä prosenttia Uuden-Seelannin väestöstä. Maori onkin siten englannin jälkeen Uuden-Seelannin toiseksi puhutuin kieli.
Teddy Tahu Rhodes

Teddy Tahu Rhodes (s. 30. elokuuta 1966 Christchurch) on uusiseelantilainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan bassobaritoni.
Rhodes lauloi varhain poikakuorossa ja jatkoi laulamista teini-ikäisenä mutta ei vielä suunnitellut musiikkiuraa. 20-vuotiaana hän voitti Dame Sister Mary Leo Scholarship -kilpailun mutta päätti jatkaa kirjanpitäjän opintojaan. Valmistuttuaan hän voitti Mobil Song Questin. Tämän jälkeen hän opiskeli vuoden Lontoossa Guildhall School of Music and Dramassa. Rhodes päätti lopulta suuntautua uralle laulajana. Hänen opettajiaan olivat Mary Adams Taylor, David Harper ja Rudolf Piernay. Vuonna 1998 Rhodes teki ensimmäisen esiintymisensä Opera Australiassa Dandinin roolissa Gioacchino Rossinin oopperassa "La Cenerentola".
Vuonna 2004 Rhodes sai ARIA-palkinnon ABC Classicsille tekemästään levystä "The Voice". Vuonna 2008 hän sai Arts Foundation of New Zealandin Laureate Awardin. Samana vuonna hän teki ensimmäisen esiintymisensä New Yorkissa Metropolitan-oopperassa Ned Keenen roolissa Benjamin Brittenin oopperassa "Peter Grimes". Rhodesilla on ollut rooleja Rossinin ja Brittenin oopperoiden lisäksi myös muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Charles Gounod'n, Giacomo Puccinin, Vincenzo Bellinin, Gaetano Donizettin, Georges Bizet'n ja Richard Wagnerin oopperoissa. Hän on esiintynyt myös aikansa teoksissa, joihin ovat kuuluneet Jake Heggien "Dead Man Walking" ja Rachel Portmanin "The Little Prince". Rhodes on esiintynyt lukuisissa oopperataloissa eri puolilla Eurooppaa ja Yhdysvaltoja.
Rhodesin konserttiohjelmistoon on kuulunut teoksia sellaisilta säveltäjiltä kuin Mozartilta, Georg Friedrich Händeliltä ja Gustav Mahlerilta. Hän on levyttänyt ABC Classicsille, Sony Music Entertainmentille, EMI Classicsille ja Chandos Recordsille. Hänen saamiaan palkintoja ovat olleet ARIA-palkinnon lisäksi kaksi Helpmann-palkintoa, Limelight Award, Green Room Award ja Mo Award.
Philipp Rösler

Philipp Rösler (s. 24. helmikuuta 1973) on saksalainen lääkäri ja poliitikko. Rösler toimi liittovaltion terveysministerinä vuosina 2009–2011 ja liittovaltion talous- ja teknologiaministerinä sekä Saksan varakanslerina vuosina 2011–2013. Hän siirtyi pois politiikasta vuonna 2013 vaalitappion jälkeen.
Ura.
Ennen politiikkaan tuloaan Rösler oli sydänkirurgi. Rösler oli liberaalin vapaademokraattisen puolueen (FDP) puheenjohtaja vuosina 2011–2013. Vietnamissa syntynyt Rösler oli ensimmäinen aasialaistaustainen ministeri ja varakansleri Saksassa. Vuoden 2013 liittopäivävaalien jälkeen, joissa FDP menetti kaikki paikkansa liittopäiviltä, hän ilmoitti eroavansa puolueen puheenjohtajuudesta. 
Yksityiselämä.
Rösler on syntynyt Vietnamissa, mutta hänet adoptoitiin Saksaan jo vauvana. Hän on katolilainen ja naimisissa Wiebke Röslerin kanssa, ja pariskunnalla on kaksostyttäret. Poliittisen uran jälkeen hän muutti perheineen Sveitsiin.
Aiheesta muualla.
Cindy Kiro

Alcyion Cynthia ”Cindy” Kiro (s. 1958) on uusiseelantilainen tutkija ja poliitikko, joka on vuodesta 2021 toiminut Uuden-Seelannin kenraalikuvernöörinä. Virkaan astuessaan hänestä tuli maan ensimmäinen naispuolinen maoritaustainen kenraalikuvernööri.
Tausta ja yksityiselämä.
Kiro syntyi vuonna 1958 Whangāreissa. Hänellä on viisi nuorempaa sisarusta. Perheen taustaan kuuluu brittiläisten lisäksi myös maoriheimoja, kuten Ngāpuhi, Ngāti Hine ja Ngāti Kahu. Kiro kävi koulua Aucklandissa. Hänestä tuli ensimmäinen perheensä jäsen, joka valmistui yliopistosta. Häin väitteli tohtoriksi sosiaalipolitiikasta.
Vuosina 2003–2008 Kiro toimi Uuden-Seelannin lapsiasiainvaltuutettuna.
Kiro oli naimisssa Chris Kuchelin kanssa 30 vuotta, jonka aikana parille syntyi kaksi poikaa. Hän on sittemmin mennyt uusiin naimisiin Richard Daviesin kanssa.
Kenraalikuvernöörinä.
Toukokuussa 2021 Uuden-Seelannin pääministeri Jacinda Ardern ilmoitti, että kuningatar Elizabeth II oli antanut suostumuksensa Kiron nimittämiseksi uudeksi kenraalikuvernööriksi. Hän astui virkaan 21. lokakuuta. Hän vannoi virkavalansa sekä englanniksi että maoriksi, jotka ovat maan virallisia kieliä.
Syyskuussa 2022 Kiro matkusti yhdessä Ardernin ja Ison-Britannian suurlähettilään, Shannon Austinin, kanssa Lontooseen, jossa nämä osallistuivat .
Kunnianosoitukset.
Vuonna 2022 Masseyn yliopisto myönsi Kirolle kunniatohtorin arvonimi.
Caponata

Caponata () on sisilialainen ruokalaji, joka koostuu hienonnetusta paistetusta munakoisosta ja muista vihanneksista, jotka on maustettu oliiviöljyllä, tomaattikastikkeella, sellerillä, oliiveilla ja kapriksilla agrodolce-kastikkeessa. Ainesosista on olemassa lukuisia paikallisia muunnelmia, ja caponataan voidaankin lisätä esimerkiksi porkkanoita, paprikaa, perunoita, pinjansiemeniä ja rusinoita. Palermossa caponataan lisätään myös mustekalaa. Aristokraattinen sisilialainen resepti sisältää hummeria ja miekkakalaa, caponata koristellaan villiparsalla, bottargalla eli raastetulla kuivatulla tonnikalalla ja katkaravuilla. Nykyään caponataa käytetään tyypillisesti kalaruokien lisukkeena ja joskus alkupalana, mutta 1700-luvulta lähtien sitä on syöty myös pääruokana.
Samanlainen napolilainen ruokalaji on nimeltään "cianfotta". Caponata on suosittu myös tunisialaisessa keittiössä.
Etymologia.
Nimen alkuperää ei tunneta luotettavasti. Jotkut väittävät sen olevan peräisin katalaanin kielestä, toiset sanovat sen tulevan "cauponesta", merimiesten tavernoista. Wrightin kuvaamat ruoat viittaavat siihen, että aiemmin sisilialainen ruokalaji oli samanlainen kuin genovalainen "capponata".
Capuliato

Capuliato tai "capuliatu" on perinteinen sisilialaisen keittiön mauste, joka perustuu kuivattuihin tomaatteihin ja liittyy erityisesti Vittoria Plainin alueelle Ragusan alueella . Alkuperäinen nimi on capuliato, joka tarkoittaa jauhettua. 
Historia.
Alun perin Euroopassa tomaattia käytettiin koristekasvina ja vasta 1800-luvulla se levisi gastronomiseen käyttöön. 
Yleisesti uskotaan, että capuliato (kun viitataan ruokalajiin "spaghetti" eikä mausteeksi, sitä yleensä kutsutaan myös "capuliataksi") syntyi ja levisi Vittoriasta, , jossa alue sopi hyödynnettäväksi maatalouden käyttöön.
Tuotteen leviämisalueista Vittorialla on aina ollut ylivoimaisesti suurin tomaatin tuotantomäärä ja pitkä perinne tomaatin kasvattamisessa. Vittorian kaupungissa sijaitsevat Italian suurimmat hedelmä- ja vihannesmarkkinat ja Italian ja Euroopan tärkeimmät tomaattimarkkinat. Sen ainoa kylä ("frazione") on Scoglittin merenrantapaikkakunta. Alue on kuitenkin erittäin suuri ja kaupunkialueen lisäksi Vittorian alueella on paljon kasvihuoneita. 
Capuliato syntyi, kun tomaattikastikkeen säilöntämenetelmiä ja kasvihuoneviljelyä ei vielä tunnettu. Resepti levisi nopeasti muualle maakuntaan ja läheiseen Gelaan. Koska tomaatteja ei ollut saatavilla talvella, ne kuivattiin ja prosessoitiin lämpiminä kuukausina, yleensä heinä- ja elokuussa, ja sitten säilöttiin pastan ja leivän maustamiseksi ympäri vuoden. 
Valmistus ja käyttö.
Tomaatit pestään, leikataan, suolataan ja kuivataan auringossa. Myöhemmin ne jauhetaan, yleensä lihamyllyllä ja laitetaan öljyyn, marinaadiin, joka on maustettu basilikalla tai oreganolla ja lisäksi esimerkiksi valkosipulilla, chilipippurilla. Capuliatoa käytetään pääasiassa pastan, leivän tai bruschettan maustamiseen, mutta myös Ragusassa tyypillisen täytetyn focaccian, scaccen, maustamiseen . 
Yleisimmät reseptit.
Klassinen pasta al capuliato sisältää valkosipulia, ekstra-neitsytoliiviöljyä ja capuliatoa, jonka lopussa on lisätty basilikaa tai persiljaa (aineksia, joita ei kuitenkaan koskaan ollut helposti saatavilla talvella). Sitä voidaan rikastaa paistetuilla leivänmuruilla, korppujauhoilla, juustoraasteella ja muilla mausteilla. Pastana käytetään pitkää pastaa, yleensä esim. klassista spaghetti nro 5:ttä. Leipä voidaan täyttää capuliatolla, ekstra-neitsytoliiviöljyllä ja ainesosilla, kuten juustolla, oreganolla tai basilikalla, sardellilla ja chilipippurilla. 
Teollisuustuotanto.
Varsinkin capuliaton kotikaupungissa Vittoriassa on nykyään useita valmistajia, joiden ansiosta tuotetta on helposti saatavilla herkkuliikkeistä tai supermarketeista kaikkialla Sisiliassa, etenkin kaakkoisosassa. Kotituotannon perinne on kuitenkin edelleen vahva.
Es-duuriasteikko

Es-duuriasteikko on Es-sävelestä alkava sävelasteikko, johon kuuluvat sävelet Es, F, G, As, B, C, D ja Es. Sen rinnakkaismolli on c-molli ja muunnosmolli on es-molli. Es-duurin subdominanttisointu on As-duurisointu ja dominanttisointu on B-duurisointu.
Es-duurin etumerkintä eri nuottiavaimilla.
Neljällä yleisimmällä avaimella.
&lt;score&gt;{ \new Staff \with{ \magnifyStaff #3/2 } « \time 4/16 \override Score.TimeSignature #'stencil = ##f { \clef treble \key ees \major s16 \clef alto \key ees \major s16 \clef tenor \key ees \major s16 \clef bass \key ees \major s16 } » }&lt;/score&gt;
Neljällä yleisimmällä nuottiavaimella (diskantti-, altto-, tenori- ja bassoavain) on vakiintuneet standardit, miten niille kirjoitetaan etumerkit. Es-duurin etumerkit kirjoitetaan niille ylläolevin tavoin.
Einar Mattsson

Einar Wilhelm Mattsson (14. joulukuuta 1892 Turku – 10. marraskuuta 1953 Turku) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Mattssonin vanhemmat olivat ylikonemestari Fredrik Wilhelm Mattsson ja Anna-Lisa Forsberg ja puoliso vuodesta 1918 Sylvia Emelie Josefson. Mattsson kävi keskikoulun ja opiskeli ruotsinkielisessä reaalilyseossa Turussa 1904–1905. Ruotsinkielisestä kauppaoppilaitoksesta hän valmistui siellä 1911. Mattsson teki opintomatkoja Venäjälle ja Itä- ja Keski-Eurooppaan. Hän oli Edvard Åströmin omistaman Åström &amp; Co Ab:s Borst &amp; Penselfabrikin konttoristi 1911–1916 ja edustaja 1916–1918, Harjateollisuus Oy:n perustajaosakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1919–1924 ja Yhtyneiden ja Harja- ja Sivellintehtaiden osakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1924. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Mattsson sai 1950.
École nationale supérieure des arts décoratifs

École nationale supérieure des arts décoratifs on yliopisto Pariisissa. Taiteeseen ja muotoiluun erikoistunut koulu on perustettu 1700- ja 1800-luvuilla.
Koulu on PSL-yliopiston jäsen. Tässä yhteydessä hän osallistuu SACRe-tohtorikurssille (Sciences, Arts, Creation, Research), jonka tavoitteena on tuoda yhteen taiteilijat, luojat ja tiedemiehet.
Heksyyliresorsinoli

Heksyyliresorsinoli (C12H18O2) on resorsinolijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa elintarvikkeiden lisäaineena ja antiseptisenä aineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa heksyyliresorsinoli on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja hyvin muun muassa etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin. Heksyyliresorsinolilla on antibakteerisia, antiseptisiä ja puuduttavia ominaisuuksia.
Heksyyliresorsinolia valmistetaan resorsinolin ja kapronihapon tai kaproyylikloridin välisellä Friedel–Crafts-asyloinnilla ja pelkistämällä muodostuva ketoni sinkin ja elohopean amalgaamilla.
Heksyyliresorsinolia käytetään elintarvikkeissa hapettumisenestoaineena estämään äyriäispakasteiden värivirheitä. Yhdisteen E-koodi on E586. Ainetta käytetään myös kurkkukipua hillitsevissä pastilleissa.
Cornelius Jansen

Cornelius Jansen (latinaksi "Jansenius") (28. lokakuuta 1585 Acquoy, Yhdistyneet provinssit – 6. toukokuuta 1638 Ieper, Espanjan Alankomaat) oli alankomaalainen teologi, Ieperin piispa ja jansenismiksi kutsutun roomalaiskatolisen uudistusliikkeen isä. 
Elämä.
Jansen kirjoittautui vuonna 1602 Leuvenin yliopistoon opiskelemaan teologiaa. Hänen opettajansa Jacques Janson opetti siellä teologi Michael Bajusin (Michel de Bay) oppia. Bajusin mukaan Aatamin synti vaikuttaa ihmisiin syntymästä lähtien. Ihmisen vaistot johtavat väistämättä pahaan. Yksilö voi pelastua vain Kristuksen armosta, joka myönnetään pienelle etukäteen valitulle joukolle. Tämä oppi, joka oli saanut vaikutteita Augustinuksen kirjoituksista, kiinnosti Jansenia ja toista Leuvenin opiskelijaa, ranskalaista Jean Duvergier de Haurannea, josta tuli myöhemmin jansenilaisen liikkeen johtaja. Miehet ystävystyivät Pariisissa, jonne Jansen lähti vuonna 1604. Jansen ja Duvergier katsoivat, että renessanssin oppineiden ylpeys oli vieraannuttanut kristityt Jeesuksesta.
Vuonna 1611 Jansen seurasi Duvergier'ta Bayonneen. Bayonnen piispa uskoi Jansenille siellä sijaitsevan piispankollegion johtamisen vuosina 1612–1614. Tämän jälkeen Jansen omistautui kolmen vuoden ajan Duvergierin kanssa kirkkoisien kirjoitusten tutkimiselle. Vuonna 1617 Jansen palasi Leuveniin, jossa hän johti Sainte-Pulchérie-kollegiota. Leuvenissa oli syntynyt kiista Bajuksen oppilaiden ja jesuiittojen välille, jotka pitivät vaarallisina paavi Pius V:n vuonna 1567 tuomitseman Bajuksen oppeja. Jansen vastusti jesuiittoja ja ryhtyi tutkimaan Augustinuksen teoksia, joista Bajus oli saanut vaikutteita. Hän omistautui erityisesti teksteille, jotka Augustinus laati torjuakseen Pelagiuksen oppia, jonka mukaan Aatamin tekemästä virheestä huolimatta ihminen on edelleen täysin vapaa tekemään hyvää ja saamaan pelastuksen omien ansioidensa avulla. Jansenin laati postuumisti julkaistun teoksen "Augustinus" (1640), jonka mukaan Jumalan armo, joka yksin voi tarjota pelastuksen, ei johdu yksilön hyvistä teoista. Se on hänen mukaansa vastikkeeton lahja, jonka avulla Kristus johdattaa valitut iankaikkiseen elämään, mutta suuri joukko on tuomittu kadotukseen. Ihmiset ovat siis ennalta määrätty saamaan armon tai kärsimään tuomion. Jansen kirjoitti myös kommentaareja evankelistoista ja Vanhasta testamentista. Hän oli myös protestantteja vastaan suunnattujen pamflettien kirjoittaja.
Saatuaan teologian tohtorin tutkinnon Leuvenissa Jansenista tuli kyseisen yliopiston rehtori vuonna 1635, ja vuonna 1636 hänestä tuli Ieperin piispa. Jansen toivoi, että Flanderi irrottautuisi Espanjan ikeestä ja siitä tulisi itsenäinen katolinen tasavalta protestanttisen Hollannin mallin mukaan. Nämä ajatukset tulivat espanjalaisten hallitsijoiden tietoon, ja heitä rauhoittaakseen hän kirjoitti "Mars gallicus" -nimisen teoksen (1635), joka kritisoi Richelieuta ja Ranskan välinpitämättömyyttä katolisen kirkon etuja kohtaan.
Jansenin kuoleman jälkeen monet katolisen kirkon hierarkian jäsenet, erityisesti jesuiitat, vastustivat jansenismia, ja paavit Innocentius X (1653) ja Klemens XI (1713) tuomitsivat sen.
Uuden-Seelannin ansioritarikunta

Uuden-Seelannin ansioritarikunta () on uusiseelantilainen kunniamerkki, joka perustettiin vuonna 1996 kuningatar Elisabet II:n suostumuksella. Kunniamerkkiä jaetaan henkilöille, jotka ovat millä tahansa alalla tehneet merkittävän palveluksen kruunulle tai Uuden-Seelannin kansalle tai jotka ovat kunnostautuneet omalla alallaan erityisen hyvin. Saajan ei tarvitse olla Uuden-Seelannin kansalainen, mutta ansioritarikunnan todellisiksi jäseniksi voidaan nimittää ainoastaan sellaisten maiden kansalaisia, joiden hallitsija on Charles III. Sen yläpuolella on Uuden-Seelannin ritarikunta.
Kunniamerkin kaksi korkeinta luokkaa oikeuttavat tittelien "Sir" (miehillä) ja "Dame" (naisilla) käyttöön. Yhteensä kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa:
Uuden-Seelannin kansalaisuus

Uuden-Seelannin kansalaisuus on laillinen suhde Uuden-Seelannin ja yksittäisen henkilön välillä. Nykyään perustapauksissa kansalaisuus myönnetään ius sanguinis -periaatteella.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä.
Vuoteen 2006 asti kaikki Uuden-Seelannin maaperällä syntyneet saivat maan kansalaisuuden. Tämän jälkeen kansalaisuuden saamiseen syntymän perusteella on vaadittu, että henkilön vanhemmista vähintään toinen on Uuden-Seelannin kansalainen tai vähintään yhdellä vanhemmista on pysyvä oleskelulupa. Ulkomailla syntyneet uusiseelantilaiset, joiden vanhemmista vähintään toisella on kansalaisuus, voivat saada kansalaisuuden hakemuksella.
Uuden-Seelannin maaperäksi lasketaan Uuden-Seelannin lisäksi myös Niue, Cookinsaaret ja Tokelau. Näiden alueiden kansalaiset ovat myös Uuden-Seelannin kansalaisia.
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella.
Uuden-Seelannin kansalaisuuden voi saada hakemuksella, mikäli hakija
Samoan kansalaiset voivat saada Uuden-Seelannin kansalaisuuden, mikäli heillä on pysyvä oleskelulupa Uudessa-Seelannissa taikka Australian kansalaisuus tai pysyvä oleskelulupa Australiassa.
Kansalaisuushakemus maksaa 470,20 Uuden-Seelannin dollaria (16-vuotiailla ja sitä vanhemmilla) tai 235,10 dollaria (15-vuotiailla ja sitä nuoremmilla). Hakemuksen käsittely kestää viranomaisten mukaan 3–14 kuukautta, minkä jälkeen hyväksytyt hakijat voivat osallistua naturalisaatioseremoniaan, jonka jälkeen he ovat virallisesti Uuden-Seelannin kansalaisia.
Naturalisaatioseremoniassa kansalaisuuden saaneiden tulee vannoa kansalaisuusvala, joka kuuluu seuraavasti:(englanniksi): “I [say your name] swear that I will be faithful and bear true allegiance to His Majesty King Charles the Third, King of New Zealand, his heirs and successors according to law, and that I will faithfully observe the laws of New Zealand and fulfil my duties as a New Zealand citizen. So help me God.”
(maoriksi): “Ko ahau, ko [say your name] e kī taurangi ana ka pirihonga ahau, ka piripono ki Te Arikinui Kīngi Tiāre te Tuatoru, te Kīngi o Aotearoa, me ōna uri ake me ōna whakakapi e ai ki te ture, ā, ka aro pirihonga ahau ki ngā ture o Aotearoa me te whakatutuki i āku mahi hei kirirarau o Aotearoa. Nō reira e te Atua, āwhinatia mai ahau.”Vaatimukset ovat täsmälleen samat myös sellaisille hakijoille, jotka ovat naimisissa Uuden-Seelannin kansalaisen kanssa.
Kaksoiskansalaisuus.
Uusi-Seelanti sallii kaksoiskansalaisuuden sellaisissa tapauksissa, joissa henkilön toinen kotimaa sallii kaksoiskansalaisuuden. Mikäli henkilö saa Uuden-Seelannin kansalaisuuden hakemuksella, hänen täytyy ilmoittaa maan viranomaisille kaikki aikaisemmat kansalaisuutensa etukäteen.
Uuden-Seelannin kansalaiset ovat myös Kansainyhteisön kansalaisia, mikä oikeuttaa uusiseelantilaiset muun muassa äänestämään ja toimimaan julkisissa viroissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa.