tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arabivastaisuus

Arabivastaisuus tarkoittaa vihamielisyyttä arabeja kohtaan. Käsite liitetään usein islamofobiaan, johtuen arabien stereotyyppisestä asemasta muslimeina, vaikkakin arabeja kuuluu myös muihin uskontoihin. Arabivastaisuuteen liittyy läheisesti rasismi.
Arabivastaisuus eri maissa.
Euroopassa.
Arabivastaisuus periytyy Euroopassa ajalta, jolloin Euroopan älymystö ajatteli eurooppalaisten olevan huomattavasti muita kulttuureita ja ihmisiä kehittyneempiä. Yksi esimerkki historiallisesta arabivastaisuudesta on pitkään Intiassa englantia opettaneen Thomas Macaulayn väite: ”"En ole koskaan tavannut heistä ketään, joka kiistäisi että yksi hylly eurooppalaista kirjallisuutta on yhtä arvokas kuin koko Intian ja Arabian kansalliskirjasto."”
Israelissa.
Kirjailija Conor Cruise O'Brienin mukaan arabivastaisuus on ymmärrettävistä syistä laajalle levinnyttä Israelin juutalaisten keskuudessa. Yhdysvaltojen vuonna 2005 julkaiseman raportin mukaan valtio yleisesti ottaen kunnioittaa kansalaistensa ihmisoikeuksia, mutta ongelmia on joillakin alueilla. Eräät turvallisuusjoukkojen työntekijät pahoinpitelevät palestiinalaisvankeja. Olot joissakin tutkinta- ja kuulusteluvankiloissa ovat huonot. Viranomaiset pidättivät ja pitivät vankeudessa tuhansia ihmisiä turvallisuusnäkökohtien nojalla ilman syytettä. Useimmat heistä ovat miehitetyiltä alueilta kuten Gazasta ja Länsirannalta. Physicians for Human Rights in Israel -järjestö on luonnehtinut vankiloissa tapahtuvia asioita järjestelmälliseksi vankien laiminlyönniksi. Valtio on tehnyt vain vähän estääkseen Israelin arabien institutionaalista, juridista ja sosiaalista syrjintää. Israel ei tunnusta muiden kuin ortodoksisten rabbien suorittamia aviotoimituksia, mikä houkuttaa useat parit menemään naimisiin ulkomailla.
Syyskuussa 2000 arabien mellakoista Umm al-Fahmissa, Tamrassa, Nasaretissa, Furdeisissa ja eräissä muissa kylissä alkanut tapahtumaketju huipentui lokakuussa juutalaisten mellakoihin. Nasaretissa (satoja ihmisiä) ja Tel Avivissa (tuhansia ihmisiä) mielenosoittajat kivittivät arabeja, tuhosivat heidän omaisuuttaan ja huusivat iskulauseita, kuten ”kuolema arabeille”.
Australiassa.
Joulukuussa 2005 Sydneyn suuret Cronulla-mellakat olivat paikallisten johtajien mukaan arabivastaisten voimien yksi merkittävimmistä tapahtumista. [[Uusi Etelä-Wales|Uuden Etelä-Walesin] pääministerin [[Morris Iemma]]n mukaan väkivaltaisuudet paljastivat ”rasismin rumat kasvot tässä maassa.”
Human Rights and Equal Opportunity Commissionin vuoden 2004 raportin mukaan yli kaksi kolmasosaa muslimeista ja Australian arabeista on kokenut rasismia [[Syyskuun 11. päivän iskut|syyskuun 11. päivän terrori-iskujen]] jälkeen. Naispuolisista vastaajista 90 prosenttia kertoi joutuneensa rasismin tai rasistisen väkivallan kohteeksi.
Lähteet.
[[Luokka:Arabivastaisuus|*]]
Prodrive

Prodrive on englantilainen urheiluautovalmistaja, joka on perustettu vuonna 1984. Toiminnanjohtajana aloitti David Richards, joka oli aiemmin saavuttanut kartturina maailmanmestaruuden rallin MM-sarjassa suomalaisen ralliajajan Ari Vatasen kanssa vuonna 1981.
Prodriven päämaja sijaitsee Banburyssa Isossa-Britanniassa ja yritys suunnittelee sekä rakentaa autoja tunnetuille kilpatalleille kuten Subaru ja Aston Martin.
Vuonna 2006 Prodriven kilpatalli hyväksyttiin FIAn Formula 1 -sarjaan kaudelle 2008. Tästä huolimatta talli jätti osallistumatta kauteen 2008, koska se ajautui erimielisyyksiin FIAn kanssa asiakastalleja koskevassa autokiistassa (Prodrive olisi tehnyt yhteistyötä McLarenin kanssa). Talli haki myös paikkaa kaudeksi 2010, mutta ei tullut hyväksytyksi.
Prodrive on tunnettu yhteistyöstään Subarun kanssa rallin MM-sarjassa, jossa Richards toimi myös tallipäällikkönä, mutta yhteistyö päättyi Subarun vetäytymiseen lajista kauden 2008 jälkeen.. 2010-luvun alussa Prodrive teki yhteistyötä Mini John Cooper Works WRC -rallitallin kanssa, mutta menetti Minin tehtaan tuen vuonna 2012.
Mariatrostin basilika

Mariatrostin basilika () on basilika Itävallan toiseksi suurimmassa kaupungissa Grazissa. Se sijaitsee noin 469 metriä korkean Purberg-mäen huipulla, ja kirkkoon johtaa 216 porrasta. Kirkon kaksi tornia ovat korkeudeltaan 61 metriä.
Basilika edustaa arkkitehtoonisesti barokin tyylisuuntaa. Sen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit Andreas Stengg ja Johann Georg Stengg, ja se rakennettiin vuosina 1714–1724. Sisätilojen freskot ovat Lukas von Schramin ja Johann Baptist Scheidtin käsialaa. Kirkon saarnatuolin on puolestaan luonut Veit Königer vuonna 1779. 
Kirkkorakennus on ollut basilika vuodesta 1999 lähtien, jolloin tittelin myönsi sille Paavi Johannes Paavali II. Sitä ennen kirkko tunnettiin Mariatrostin pyhiinvaelluskirkkona. Vuosina 1842–1996 kirkko toimi fransiskaaniluostarina.
Stadtpfarrkirche

Stadtpfarrkirche on kirkko Grazissa, Itävallan toiseksi suurimmassa kaupungissa. 
Kirkon historia alkaa vuodesta 1440, jolloin keisari Fredrik III rakennutti pienehkön kappelin Grazin entiseen juutalaiskaupunginosaan. Dominikaanit, joiden hallussa kappeli oli, muuttivat sen kolmilaivaiseksi goottilaista arkkitehtuuria edustavaksi kirkoksi. Dominikaanit joutuivat lähtemään kirkosta vuonna 1585, kun arkkiherttua Kaarle II muutti kirkon kunnalliseksi pitäjänkirkoksi. 
1800-luvulla kirkon barokkiaikaiset alttarit korvattiin uusgoottilaisilla alttareilla. Barokkinen Johannes Nepomukin kappeli on kuitenkin säilynyt. Sen rakennutti alun perin Josef Hueber. Kirkon urut ovat puolestaan peräisin vuodelta 1970. Urut rakennutti vorarlbergiläinen yritys Rieger. 
Kirkon torni valmistui vuoden 1780 tienoilla, ja sen suunnitteli arkkitehti Joseph Stengg.
Snorkkeli

Snorkkeli on putki, jonka avulla ihminen tai kone saa pinnalta ilmaa veden alle. Nimitys tulee samaa tarkoittavasta saksan kielen sanasta "Schnorchel".
Sukeltajan snorkkeli.
Snorkkeli on maskin ja räpylöiden ohella sukeltajan perusvälineitä. Sitä käytetään matkauintiin pinnalla: snorkkelia käyttävä sukeltaja voi tarkkailla näkymiä vedessä ja uida tasaisesti tekemättä ilmanottoliikkeitä. 
Urheilusukelluksessa käytettävissä snorkkeleissa putken yläpää on avoin tai siinä on veden roiskumista estävä läppä. Snorkkelissa olevan ilman ansiosta sinne ei mene helposti vettä. Avoin snorkkeli tyhjennetään tarvittaessa puhaltamalla. Markkinoilla on kuitenkin myös pöytätennispalloon tai vastaavaan yksinkertaiseen kelluvaan sulkukappaleeseen perustuvia venttiilisnorkkeleita, jotka voivat epäkuntoon joutuessaan olla vaarallisia.
Snorkkeli kiinnitetään maskin vasemmalle puolelle. Snorkkeli tulee valita sukeltajan koon mukaan, ja sen suukappaleen tulee olla sellainen, ettei se hankaa.
Sukellusveneen snorkkeli.
Dieselkäyttöinen sukellusvene käyttää sähkömoottoreita sukelluksissa ajoon ja dieselmoottoreita ollessaan pinnalla. Snorkkelin avulla sukellusveneet saattoivat pysytellä poissa pinnalta ja silti käyttää pääkoneitaan säästäen näin akkujaan.
Sukellusveneen snorkkelia on kutsuttu myös ilmamastoksi.
Muiden ajoneuvojen snorkkelit.
Lähinnä sotilasajoneuvoissa, kuten maastoautoissa ja panssarivaunuissa, voi olla snorkkeli vesistöjen ylittämiseksi uiden tai pohjaa pitkin kahlaten.
Charles Thomson Rees Wilson

C.T.R. Wilson eli Charles Thomson Rees Wilson (14. helmikuuta 1869 – 15. marraskuuta 1959) oli skotlantilainen fyysikko ja meteorologi. Hän toimi professorina Cambridgen yliopistossa vuosina 1924–1934. Wilson tutki muun muassa vesihöyryn tiivistymistä ja meteorologian sähköisiä ilmiöitä. Hän sai vuonna 1927 Nobelin fysiikanpalkinnon menetelmästään, jolla tehdään sähköisesti varattujen kappaleiden radat näkyviksi sumukammiossa.
Wilson syntyi lähellä Edinburghia. Hän menetti isänsä neljävuotiaana ja muutti äitinsä kanssa Manchesteriin, missä kävi koulunsa ja aloitti yliopisto-opintonsa. Hän opiskeli biologiaa ja aikoi tulla lääkäriksi. Vuonna 1888 hän lähti stipendin turvin Cambridgeen, missä suoritti tutkintonsa 1892. Siellä hän kiinnostui fysiikasta ja kemiasta. Seistessään Ben Nevis -vuorella 1894 hän ihaili sumuvarjoja ja muita haloilmiöitä ja päätti tuottaa samanlaisen laboratoriossa.
Tuottaessaan pisaroita Cavendishin laboratoriossa hän alkoi miettiä, mistä pölyttömään ilmaan tuli tiivistymisytimiä. Hän altisti alkeellisen pilvikammionsa röntgensäteille, ja tiivistyminen kiihtyi, mikä tuki ajatusta, että säteily sai ilman ionisoitumaan. Hänet palkattiin tutkimaan ilmakehän sähköilmiöitä ja ioneita tiivistymisytiminä, ja sumukammio valmistui vasta 1911. Monet tutkijat alkoivat käyttää sitä eri puolilla maailmaa, ja sen avulla varmistettiin monia alkeishiukkasten ominaisuuksia.
Boerboel

Boerboel on eteläafrikkalainen koirarotu. Rodulla ei ole FCI:n rotumääritelmää, mutta Kennel Union of Southern Africa on hyväksynyt sen. Rotua tavataan jonkin verran Suomessakin.
Ulkonäkö.
Boerboel on vahva ja voimakasrakenteinen koira. Sillä on vahva luustonrakenne, sileä turkki, hyvä rakenne ilman selviä puutteita ja virheitä, joista saa miinuspisteitä rotumääritelmässä. Urosten on näytettävä maskuliinisemmilta kuin narttujen.
Luonne ja käyttäytyminen.
Boerboel on luonteeltaan kuuliainen, luotettava ja älykäs ja sillä on myös erinomainen vartioimisvaisto. Se on peloton ja uskollinen eikä sen luonteenpiirteisiin kuulu voimakas aggressiivisuus.
Rodun kasvattaminen Tanskassa on ollut kiellettyä vuodesta 2010.
Alkuperä.
Boerboelin historia kytkeytyy vahvasti alueella asuneisiin buureihin, mistä myös nimen alkuosa "boer" juontaa juurensa. Euroopasta tulleet siirtolaiset toivat mukanaan bulldoggeja ja bullmastiffeja, mutta jotkin raportit antavat olettaa, että myös paikallinen rotu africanis on saattanut vaikuttaa nykyisen boerboelin verenperimään.
Boerboel polveutuu vanhasta buurikoirasta, joka puolestaan jalostettiin mastiffeista ja bulldoggeista. Alkuperäistä buurikoiraa käytettiin suurriistan metsästykseen ja maatilojen vartiointiin, mutta nykyistä rotua alun perin yksinomaan jälkimmäiseen tehtävään.
1900-luvun aikana boerboel alkoi sekoittua muihin koiriin ja täten myös harvinaistua. 1980-luvulla perustettiin "Boerboel Association", jonka viisi perustajajäsentä päättivät elvyttää rodun. He alkoivat etsiä syrjäisemmiltä alueilta aitoja puhdasrotuisia yksilöitä: heidän päämääränään oli löytää ne yksilöt, jotka olivat niin maantieteellisesti eristyneitä, etteivät ne olleet altistuneet risteytymisille. Lopulta he onnistuivat tavoitteissaan jalostaa boerboel takaisin alkuperäiseen muotoonsa.
Etelä-Afrikassa rodun kattojärjestö on "Suid Afrikaanse Boerboeltelers Vereniging", minkä lisäksi on olemassa mm. "United States Boerboel Association" ja "All-Russian Boerboel Association".
Jill Trenary

Jill Trenary (s. 1. elokuuta 1968) on yhdysvaltalainen entinen taitoluistelija. 
Ura.
Uran alku.
Minnetonkassa Minnesotassa varttunut Trenary muutti 16-vuotiaana Colorado Springsiin Coloradoon Carlo Fassin, tunnetun italialaisen taitoluisteluvalmentajan valmennettavaksi. Vuonna 1985 hän voitti junioreiden Yhdysvaltain-mestaruuden ja vuonna 1986 hän sijoittui ensimmäisissä aikuisten Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuissaan viidenneksi.
Huippuvuodet.
Vuoden 1987 Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuissa, jotka käytiin Tacoman kaupungissa Washingtonin osavaltiossa, Trenary voitti naisten yksinluistelussa ensimmäisen aikuisten mestaruutensa ja edellisvuoden mestari, hallitseva maailmanmestari Debi Thomas jäi hopeatilalle. Mestaruutensa myötä Trenary pääsi ensimmäistä kertaa osallistumaan taitoluistelun MM-kilpailuihin. Hän sijoittui Cincinnatissa käydyissä kisoissa seitsemänneksi. Seuraavana vuonna Thomas voitti yksinluistelun Yhdysvaltain-mestaruuden Trenaryn jäädessä toiselle sijalle. Trenary pääsi edustamaan Yhdysvaltoja MM-kilpailuissa sekä Calgaryn olympialaisissa. Ainoiksi jääneissä olympialaisissaan Trenary sijoittui lopputuloksissa neljänneksi, kun lyhytohjelman jälkeen hän oli ollut kuudennella sijalla. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui vuonna 1988 viidenneksi.
Vuonna 1989 Trenary voitti toisen kerran urallaan yksinluistelun Yhdysvaltain-mestaruuden, vaikka hävisi vapaaohjelmassa Kristi Yamaguchille. Saman vuoden MM-kilpailuissakin hän oli vielä lyhytohjelman jälkeen sijalla yksi, mutta epäonnistuneen vapaaohjelman jälkeen hän putosi pronssille ja hänen edelleen sijoittuivat kultaa voittanut japanilainen Midori Ito sekä hopeaa voittanut saksalainen Claudia Leistner. Vuonna 1990 Trenary voitti kolmannen ja viimeisen kerran urallaan yksinluistelun Yhdysvaltain-mestaruuden. Viimeisiksi jääneissä MM-kilpailuissaan, jotka käytiin Halifaxissa Kanadassa, Trenary voitti maailmanmestaruuden.
Kilpauran loppu.
Trenary joutui jättämään kilpailukauden 1991 väliin nilkkavamman vuoksi. Tätä ennen hänen pitkäaikainen valmentajansa Carlo Fassi oli palannut takaisin kotimaahansa ja Trenaryn valmentajana Colorado Springsissä oli aloittanut Kathy Casey. Keväällä 1991 Trenary muutti Colorado Springsistä Clevelandiin Ohioon, jossa häntä valmensi Carol Heiss Jenkins. Trenaryn vamman parantuminen eteni kuitenkin hitaasti ja hänellä oli vaikeuksia saavuttaa aiempi tasonsa. Myös muutokset lajin arviointijärjestelmässä vaikeuttivat hänen paluutaan. Joulukuussa 1991 hän ilmoitti, ettei tavoittele enää edustuspaikkaa Albertvillen olympialaisissa 1992. Tämän jälkeen hän ei palannut enää kilpajäille.
Vuodet ammattilaisena.
Kilpauransa päättymisen jälkeen Trenary kiersi seuraavat vuodet ammattilaisena Tour of Champions ja Stars on Ice -kiertueilla. Hän joutui lopettamaan luistelu-uransa vuonna 1997 terveyssyistä, kun hänen olkapäähänsä oli kehittynyt veritulppa.
Yksityiselämä.
Trenary on ollut lokakuusta 1994 alkaen naimisissa englantilaisen jäätanssijan Christopher Deanin kanssa. He asuvat Colorado Springsissä ja heillä on kaksi lasta, vuosina 1998 ja 2000 syntyneet pojat.
Luettelo Formula 1 -valmistajista

Tämä on luettelo vähintään yhteen Formula 1:n MM-sarjan kilpailuun osallistuneista valmistajista. Pisteet on laskettu kaudesta 1958 lähtien, jolloin valmistajien mestaruudesta kilpailtiin ensimmäistä kertaa. Kaikkia pisteitä ei laskettu mukaan lopputuloksiin kauteen 1990 saakka, joten ainoastaan lasketut pisteet ovat luettelossa. Tilastot on päivitetty Las Vegasin GP 2025 jälkeen.
Jean Baptiste Perrin

Jean Baptiste Perrin (30. syyskuuta 1870 – 17. huhtikuuta 1942) oli ranskalainen fyysikko. Hän oli fysiikan ja kemian professori Sorbonnessa vuodesta 1910. Perrin tutki muun muassa Brownin liikettä ja määritti Avogadron luvun useilla eri tavoilla. Hän sai vuonna 1926 Nobelin fysiikanpalkinnon.
Perrin syntyi Lillessä ja opiskeli siellä École Normal Supérieuressa. Hän väitteli vuonna 1897 röntgen- ja katodisäteistä, ja pääsi Sorbonneen lehtoriksi. Vuonna 1910 hänestä tuli professori, ja jatkoi tässä virassa kunnes saksalaiset valloittivat maan 1940.
Perrin tutki nesteeseen liuenneiden hiukkasten Brownin liikettä ultramikroskoopilla, ja vahvisti havainnoillaan Albert Einsteinin teorian atomien olemassaolosta.
Ensimmäisessä maailmansodassa Perrin oli pioneerijoukkojen upseeri. Saksalaisten miehittäessä Ranskan Perrin pakeni Yhdysvaltoihin, missä hän kuoli 1942.
Thüringeninmetsä

Thüringeninmetsä () on runsasmetsäinen keskikorkea vuoristo Saksan osavaltiossa Thüringenissä. Vuoristo kulkee osavaltion halki luoteesta kaakkoon. Se on suunnilleen 130 km pitkä ja 35 km leveä.
Tarkkaan ottaen puhutaan kahdesta vuoristosta, jotka sulautuvat katselijalle yhteen, nimittäin läntiseen thüringeninmetsään ja Thüringenin Liuskevuoristoon vuoriston itäosassa. Ennen koko vuoristoa kutsuttiin thüringeninmetsäksi. Oikea thüringeninmetsä alkaa Eisenachin kaupungin läheltä ja jatkuu kaakkoon Gehrenin ja Lichtenaun väliin. Thüringeninmetsän korkein vuori on Großer Berberg (982 m), joka sijaitsee Suhlin kaupungin lähellä. Muita merkittäviä vuoria ovat Großer Inselsberg (916 m) ja Schneekopf (978 m). Vuoristo muodostuu suureksi osaksi vulkaanisesta Porfyyri-kivestä. 
Thüringeninmetsän harjalla ja vielä Saale-joella saakka kulkee Rennsteig-vaellusreitti (toiselta nimeltään Rennweg), joka muodosti perinteiden rajan pohjoisen ja keskisen Saksan välissä eli rajan Thüringenin ja Saksan maakunnan Franken välissä. Murteet ja perinteiset tavat ovat erilaisia Rennsteigin molemmilla puolilla. Vuoteen 1973 asti Rennsteig on kilpailupaikka Rennsteig-juoksulle, joka on saksalainen ultramaratonjuoksu. Joka toukokuu noin 10 000 ihmistä osallistuu kilpailuun. Rennsteigin ja thüringeninmetsän aihetta on myös käsitelty kansanlaulussa "Rennsteiglied". Laulun sanat ovat Karl Müllerin, ja melodian on säveltänyt Herbert Roth (1926–1983), Suhlista. Laulu käsittelee yhteenkuuluvuutta Thüringenin maan ja luonnon kanssa. Se sai ensi-iltansa 14. huhtikuuta 1951 Suhlin lähellä olevan Hirschbachin seurakuntasalissa. 
Vuoriston luoteisessa päässää sijaitsee Wartburgin linna Eisenachin äärellä. Tässä linnassa Martti Luther asui maanpakonsa aikana vuodesta 1521 vuoteen 1522 kääntämässä uutta testamenttia saksaksi. Linna kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Lisäksi thüringeninmetsä on kuuluisa sen Oberhofin lähellä olevista talviurheilupaikoista, missä järjestetään kansainvälisiä talvikisoja (mm. kelkkailu, mäenlasku ja pohjoismaiset hiihtolajit). Sekä maisemallisien erikoisuuksien että hyvän ilmaston vuoksi thüringenin metsä on merkittävä matkailukohde Saksassa.
Taoyuanin kansainvälinen lentoasema

Taoyuanin kansainvälinen lentoasema (), aikaisemmin Tšiang Kai-šekin kansainvälinen lentoasema () tai yksinkertaisemmin Taoyuanin lentoasema tai C.K.S-lentoasema, on kansainvälinen lentoasema Taoyuanin kaupungissa Taiwanissa. Se on yksi Taiwanin kolmesta kansainvälisestä lentoasemasta ja vilkkain niistä. Lentoasema on China Airlinesin ja EVA Airin kotikenttä.
Vuonna 2022 Taoyuanin lentoaseman kautta kulki noin 5,3 miljoonaa matkustajaa ja noin 2,5 miljoonaa tonnia rahtia. Vuonna 2018 matkustajia oli noin 46,5 miljoonaa ja rahtia noin 2,3 miljoonaa tonnia. Vuonna 2018 Taoyanin lentoasema oli maailman yhdenneksitoista suurin kansainvälisten matkustajien määrällä mitattuna ja maailman viidenneksi suurin kansainvälisen rahdin määrällä mitattuna.
Willis Lamb

Willis Eugene Lamb (12. heinäkuuta 1913 – 15. toukokuuta 2008) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hän sai vuonna 1955 Polykarp Kuschin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon vedyn spektrin hienorakennetta koskevista löydöistään, niin sanotusta Lambin siirtymästä. Hänen työnsä loi perustan kvanttisähködynamiikalle.
Lamb syntyi Los Angelesissa ja kävi siellä koulunsa. Hän opiskeli Berkeleyssä ja suoritti kandidaatintutkinnon kemiasta vuonna 1934 ja väitteli teoreettisesta fysiikasta 1938. Väitöskirjaa ohjasi Robert Oppenheimer.
Väiteltyään Lamb aloitti työt Columbian yliopistossa, missä hän jatkoi vuoteen 1951 asti. Nobelilla palkittu tutkimus tehtiin noina vuosina. Hän mittasi uusilla tarkoilla menetelmillä vedyn spektriviivoja ja totesi niiden olevan eri paikassa kuin mihin niiden siihenastisen teorian perusteella piti tulla. Havainto sai fyysikot arvioimaan uudelleen periaatteita, joilla kvanttifysiikkaa voidaan soveltaa sähködynamiikkaan.
Columbian jälkeen Lamb toimi Stanfordissa, Harvardissa, Oxfordissa ja Yalessa. Vuonna 1974 hän siirtyi Arizonan yliopistoon, mistä jäi eläkkeelle 2002.
Elias Brenner

Elias Brenner (18. huhtikuuta 1647 Isokyrö – 16. tammikuuta 1717 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko.
Brennerin vanhemmat olivat kirkkoherra Isak Brenner ja Susanna o.s. Werenberg. Hänen puolisonsa olivat 1. Ehrengerd o.s. Stamm, 2. Sophie Elisabeth o.s. Weber. Hän oli antikviteettikollegion asessori 1692, ja hänet aateloitiin 1712.
Brenner julkisti 1680 teoksen "Nomenclatura et species Colorum miniatae picturrae" ja aloitti teoksen "Thesaurus Nummorum Sveo-Gothicorum" kuvittamisen 1691. Hänen teoksiaan on Ateneumin taidemuseossa, Sinebrychoffin kokoelmissa ja Kansallismuseossa Ruotsissa teoksia on Nationalmuseumissa Tukholmassa ja Malmö museumissa.
Brenner toimi antikviteettikollegion piirtäjänä 1668–1672. Hän tuli piirtäjänä Suomeen 1670 ja tallensi muistiin Turussa ja muualla Suomessa paljon sellaista, mikä myöhemmin tuhoutui. 1672 hän palasi Tukholmaan, mutta erosi antikviteettikollegiosta, koska katsoi jääneensä vaille korvausta työstään. Hän oli piirtäjänä Kaarle XI:n seurueessa 1673 Ruotsissa ja kävi myös Kööpenhaminassa. Sen jälkeen hän toimi Ruotsissa vapaana taiteilijana, kunnes hänet 1677 kutsuttiin hovin miniatyyrimaalariksi. Numismaattisten tutkimusten ansiosta Brenner nimitettiin 1693 antikviteettikollegion asessoriksi.
Polykarp Kusch

Polykarp Kusch (26. tammikuuta 1911 – 20. maaliskuuta 1993) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen fyysikko. Hän toimi professorina Columbian yliopistossa vuodesta 1946. Kusch vuonna 1955 yhdessä Willis Eugene Lambin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon elektronin magneettisen momentin määrityksestä, ja sen havaitsemisesta silloista teoreettista arvoa suuremmaksi, mikä johti kvanttisähködynamiikan kehitykseen.
Kusch syntyi Saksassa vuonna 1911 mutta asui Yhdysvalloissa vuodesta 1912 alkaen ja sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden. Hän aloitti kemianopiskelijana mutta vaihtoi pian fysiikkaan, suoritti alemman kokeakoulututkinnon Ohiossa ja jatkoi opintojaan Illinoisin yliopistossa Urbana-Champaignissa, missä hän väitteli tohtoriksi vuonna 1936.
Raatihuone

Raatihuone (, ) on kaupungin hallinto- ja edustuskäyttöön tarkoitettu rakennus, joka tavallisesti sijaitsee keskeisen torin vieressä. Sillä on ollut tärkeä osuus edustavan kaupunkikuvan luomisessa, ja sen keskeistä asemaa voitiin vielä tehostaa tornilla, jossa oli kello. Raatihuoneen tärkein tila oli suuri sali, jossa järjestettiin istunnot ja pidettiin juhlia. Pohjakerrokseen oli usein rakennettu avoin pylväshalli.
Alun perin raatihuoneita rakennettiin raadin toimipaikoiksi. Raati oli kaupungin raastuvanoikeuden ja maistraatin jäsenistä aiemmin käytetty yhteisnimitys, johon ei sisältynyt puheenjohtajana toiminut pormestari. Nimitystä käytettiin saksalaisessa kaupunkihallintojärjestelmässä, jota noudatettiin myös esimerkiksi Pohjoismaissa. Raadin taloiksi kehittyneitä rakennuksia on ollut olemassa 1200-luvulta lähtien. Etenkin Alankomaiden, Baltian ja Pohjois-Saksan kaupungeissa raatihuone tavallisesti rakennettiin torin laidalle. Suomen keskiaikaisten raatihuoneiden yksityiskohtia ei tunneta, mutta 1500-luvulla tiedetään olleen kaksikerroksisia raatihuoneita, joiden alakerta oli suunniteltu vuokrattavia liiketiloja varten. Myöhemmin alakertaa saatettiin käyttää vankilana tai palokaluston ja vastaavien tavaroiden säilytyspaikkana. Pienempien kaupunkien raatihuoneet olivat yksikerroksisia.
Nykyisin kaupunkien uusia hallinto- ja edustusrakennuksia nimitetään kaupungintaloiksi ja raatien tehtävät hoidetaan erilaisissa virastotaloissa. Raatihuoneisiin on saattanut jäädä vain edustustiloja tai oikeuden käytöstä huolehtivat laitokset.
Raatihuonerakennuksia.
Venäjä.
Viipurin vanha raatihuone
Dunkerinajokoira

Dunkerinajokoira () on norjalainen koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 6 eli ajavat ja jäljestävät koirat. Se kuuluu nykyään harvinaisiin rotuihin.
Ulkonäkö.
Silmät ovat pyöreähköt, kirkkaat ja ilmeikkäät, kooltaan melko suuret olematta kuitenkaan ulkonevat. Mateenvärisillä yksilöillä hyväksytään herasilmät (vaaleansiniset silmät). Ihanteellinen väritys on joko mateenvärinen (käytännössä blue merle eli sinikirjava) haaleankellanruskein ja valkoisin merkein tai haalistunut musta parkinruskein (tan-) merkein. Sallittu, muttei toivottu on myös syvän musta punaruskein merkein. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 50–58 cm (ihanne 52–54 cm) välillä ja narttujen 47–54 cm (ihanne 49–51 cm) välillä. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Dunkerinajokoira on itsevarma, luotettava ja omistajaansa kiintyvä. Se on ennen kaikkea erinomainen jäniskoira.
Alkuperä.
Norjalaiset dunkerin- ja hygeninajokoirat polveutuvat samasta ajokoiramuunnoksesta, joka syntyi Norjassa 1800-luvun alkupuolella. Sen kantarodun uskotaan olleen venäläinen harlekiiniajokoira (eräiden lähteiden mukaan sama rotu kuin englantilais-venäläinen ajokoira). Toisten lähteiden mukaan jalostukseen olisivat vaikuttaneet saksalaiset ja sveitsiläiset ajokoirat.
Dunkerinajokoira on saanut nimensä kapteeni Wilhelm Conrad Dunkerista, rodun kantaisän, Alarm-uroksen omistajasta, joka aloitti jalostuksen 1820-luvulla norjalaisista ajokoirista ja Venäjältä tuoduista harlekiiniajokoirista. Myöhemmin jalostukseen käytettiin myös hygeninajokoiraa, mutta tulokset eivät olleet halutun mukaisia ja kyseisestä risteytyskokeilusta luovuttiin vuonna 1934. Dunkerin- ja hygeninajokoiria pidettiin kuitenkin vuosien mittaan välillä samana rotuna, välillä eri rotuina, mutta vuonna 1934 ne erotettiin lopullisesti toisistaan, ja kumpikin sai oman rotumääritelmän. 
Toisen maailmansodan myötä populaatio pieneni merkittävästi, mutta sen jälkeen 1970-luvulle asti kiinnostus dunkerinajokoiraa kohtaan kasvoi huomattavasti. 1970-luvulla populaatio pieneni jälleen vähäisen kysynnän takia, ja 1980-luvulla siitä oli tullut sisäsiittoinen. Roturisteytysten ansiosta geenipooli ja yleinen terveys paranivat, mutta vielä nykyäänkin rotu on harvinainen ja populaatioltaan pienilukuinen.
Benjamin Miles Franklin

Benjamin Miles ”C-Note” Franklin on Rockmond Dunbarin esittämä kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa "Pako". Hahmo teki ensiesiintymisensä sarjan pilottijaksossa yhtenä Fox Riverin vankina.
Taustaa.
C-Notella on vaimo nimeltä Kacee ja tytär Dede. Lempinimi C-Note tulee Yhdysvaltain sadan dollarin setelistä, jossa komeilee Franklinin kaima Benjamin Franklin. C tarkoittaa roomalaisilla numeroilla numeroa 100. Franklin palveli Yhdysvaltain maavoimien kersanttina Kuwaitissa. Palveluksessa hän näki vankien laitonta kidutusta, ja koska aikoi kertoa siitä ylemmille tahoille, hänet erotettiin maavoimista. Sotilasuran jälkeen hän ei löytänyt toista työtä, eikä hänellä siksi ollut varaa elättää perhettään. Hänen lankonsa Darius Morgan (Mike Jones) oli rekkamies ja ehdotti C-Notelle, että tämä alkaisi auttamaan varastetun tavaran kuljettamisessa. Lopulta C-Note saatiin kiinni, ja koska hän ei paljastanut rikostovereitansa, hänet lähetettiin Fox Riverin vankilaan. Vaimolleen ja tyttärelleen hän ei ollut missään vaiheessa kertonut joutuneensa erotetuksi maavoimista ja selitti nyt lähtevänsä Irakiin yksikkönsä mukana.
Tarina sarjassa.
Toisella tuotantokaudella C-Note yrittää päästä perheensä luo ja pyytää apua entisiltä rikostovereiltaan. Kun Kacee pidätetään ja Dede tulee sairaaksi, C-Note päättää antautua, mutta sillä ehdolla, että Kacee vapautetaan ja Dede saa hoitoa. FBI:n agentti Alexander Mahone lähettää C-Notelle hänen selliinsä laatikon ja vaatii häntä käyttämään laatikon sisältöä, joka myöhemmin paljastuu hirttoköydeksi. Myöhemmin Mahone uhkailee C-Notea, että ellei hän käytä laatikon sisältöä, hän aiheuttaa C-Noten perheelle vaikeuksia. C-Note yrittää toteuttaa Mahonen käskyä, mutta vartija huomaa sen ja estää hänen aikeensa. C-Notelle tarjotaan vapautta, jos hän todistaa agentti Mahonea vastaan.
Ruth Patrick

Ruth Myrtle Patrick (26. marraskuuta 1907 Topeka, Kansas – 23. syyskuuta 2013 Lafayette Hill, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen kasvitieteilijä ja limnologi, joka oli erikoistunut piilevien ja makeanveden ekologian tutkimukseen.
Patrick valmistui Sunset Hill Schoolista vuonna 1925 ja sai tohtorinarvon Virginian yliopistosta 1934. Hän oli Kansallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1970 lähtien.
Patrickin tutkimuksia on julkaistu laajalti, ja hän sai vuonna 1996 ansioistaan Yhdysvaltain presidentin myöntämän National Medal of Science -palkinnon. Ruth Patrick Science Education Center on nimetty hänen mukaansa.
SAX

SAX (lyhenne sanoista Simple API for XML eli "yksinkertainen rajapinta XML:lle") on ohjelmistotekniikassa käytetty sarjamuotoinen XML-muotoisen tiedon käsittelyrajapinta. SAX tarjoaa mekanismin tiedon lukemiseen XML-dokumentista ja se on suosittu vaihtoehto DOM-objektimallille.
XML:n käsittely SAX:lla.
XML-jäsennin eli käsittelijä joka toteuttaa SAX-rajapinnan toimii tietovirran (stream) käsittelijänä tapahtumapohjaisen rajapinnan avulla. Käyttäjä määrittelee tietyt takaisinkutsumetodit (callback), joita kutsutaan kun tietyt tapahtumat (eventit) tapahtuvat tiedon käsittelyn aikana. SAX-tapahtumiin kuuluvat:
Tapahtuma syntyy joka kerta kun jokin näistä entiteeteistä kohdataan XML-datasta, samoin myös kun kohdataan entiteetin loppu. XML-attribuutit tarjotaan osana tietoa joka välitetään elementtitapahtumille.
SAX-käsittely on yksisuuntainen. Aikaisemmin luettua dataa ei voida lukea uudelleen käynnistämättä käsittelyä uudelleen alusta. Toisin kuin DOM, SAX mahdollistaa muistia suurempien dokumenttien käsittelyn. Sillä ei voi kuitenkaan validoida dokumenttia.
Määritelmät.
Toisin kuin DOM:ssa, SAX:lle ei ole muodollista määritelmää eli spesifikaatiota. Java-toteutus on suuntaa antava ja muun kieliset toteutukset tavallisesti jäljittelevät Java-toteutusta.
Schiedam

Schiedam on kunta ja kaupunki Alankomaissa Etelä-Hollannin provinssissa. Asukkaita kunnassa on 75 227 (30.6.2008) ja pinta-ala on 19,89 neliökilometriä, josta vettä on 1,76 km². Kunnan väestötiheys on 4 149 as./km². Schiedam on tunnettu geneveristä, liköörien ja ginin tislaamoista, historiallisesta keskustasta ja maailman korkeimmista tuulimyllyistä. Kunnassa sijaitsee myös satama. Schiedam onkin tärkeä laivanrakennuskeskus. Kunnassa on suuri määrä teollisuutta.
Kunta rajoittuu idässä Rotterdamiin, lännessä Vlaardingeniin ja etelässä Nieuwe Maas -jokeen.
Kunnan historiallisia maamerkkejä ovat esimerkiksi vuodelta 1260 peräisin oleva Mathenessen linnanrauniot, 1400-luvulla rakennettu Pyhän Johanneksen kirkko ja kaupungintalo 1600-luvulta. Kunnassa sijaitsee myös kunnallinen museo. 
Historia.
Noin vuonna 1250, Schie-joki padottiin estämään meriveden pääsy polderille. Kaupunki on muodostunut padon ympärille. Kunta on myös saanut nimensä Schie-joen padon mukaan. Schiedam johti keskiajalla alueen viljan ja kalan myyntiä siihen saakka, kunnes Rotterdam syrjäytti sen.
Vuonna 1275 Schiedam sai kaupunkioikeudet Aleida van Avesnesilta, Hollannin kreivin Willem II:n sisarelta.
Voronežin rintama

Voronežin rintama () oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 9. heinäkuuta 1942 osasta aikaisemman Brjanskin rintaman joukoista. 20. lokakuuta 1943 rintama uudelleennimettiin 1. Ukrainan rintamaksi.
Rintama muodostettiin kun Saksan 6. armeijan joukot saavuttivat Voronežin kaupungin operaatio Sinisen alkuvaiheessa. Rintama osallistui Voronežin taisteluun sekä Stalingradin edustan puolustustaisteluihin. Joulukuussa 1942 se oli osana operaatio Saturnusta, jonka aikana se tuhosi 2. unkarilaisen armeijan. Myöhemmin se osallistui kolmanteen Harkovan taisteluun.
Kurskin taistelussa heinäkuun alussa 1943 Konstantin Rokossovskin komentama Keskustan rintama vastasi Kurskin mutkan pohjoisosan puolustamisesta Walter Modelin joukkoja vastaan Vatutinin Voronežin rintaman puolustaessa eteläosaa Erich von Mansteinin hyökkäykseltä. Konevin Arorintama toimi reservinä saksalaisten mahdollisen läpimurron varalta. Voronežin rintama osallistui Prohorovkan massiiviseen panssaritaisteluun kenraalieversti Hermann Hothin johtama 4. panssariarmeijaa vastaan. Kurskin jälkeen rintama eteni nopeasti ja vapautti Belgorodin ja Harkovan kaupungit sekä pian koko Itä-Ukrainan.
Ogam

Ogam (Ogham) on 300-luvulta peräisin oleva aakkosto, jota käytettiin iirin ja piktin kirjoittamiseen pääasiassa 400–600-luvuilla nykyisten Irlannin ja Skotlannin alueella. 
Yksinkertaisimmillaan ogamissa oli neljä erilaista viiltoa, joilla kullakin esitettiin viisi kirjainta siten, että kirjaimessa oli yhdestä viiteen viiltoa. Näin kirjaimia oli yhteensä 20. Viides viiltojoukko koostui erikoiskirjaimista, jotka lienevät myöhemmin kehitettyjä. Ogamia on löydetty kivistä. Kirjoituksia, joista useimmat ovat lyhyitä ja sisältävät vain nimiä, tunnetaan yli 400. Niistä noin 330 on löydetty Irlannista. Perimätiedon mukaan ogamia kirjoitettiin myös puuhun, mutta materiaali on hävinnyt.
Ogam on nimetty Irlannin muinaisen Ogma-jumalan mukaan.
Ota tai jätä!

 
Ota tai jätä ("Next") on yhdysvaltalainen tosi-TV-ohjelma. Ohjelmassa on tavoitteena löytää pari sokkotreffien avulla. Ohjelman deittikumppanin valitsija on suhteellisen nirso parinsa suhteen, ja toinen treffikumppani saa jokaisesta minuutista yhden dollarin, jos hän pysyy mukana ilman hylkäämistä. Suomessa Sub esitti ohjelmaa vuosina 2008–2009.
Maggie Wheeler

Maggie Wheeler (o.s. Jakobson, s. 7. elokuuta 1961 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esitti Janicea sarjassa "Frendit". Wheeler on myös esiintynyt sarjoissa "Teho-osasto", "Kaikki rakastavat Raymondia" ja "Ensisilmäyksellä".
Nanny

Nanny on vuosina 1993–1999 Yhdysvalloissa tehty tilannekomediasarja, jonka pääosassa nähtiin muun muassa Fran Drescher. Sarjan tunnusmusiikin on säveltänyt ja esittää Ann Hampton Callaway.
Juoni.
Tavallisesta työläisperheestä kotoisin oleva "Fran Fine", joka on äskettäin saanut potkut poikaystävältään, lähtee myymään kosmetiikkaa rikkaaseen kortteliin. Hän ilmestyy rikkaan, englantilaisen Broadway-tuottajan, "Maxwell Sheffieldin" oven taakse. Sheffield saa idean palkata Franin hoitamaan kolmea lastaan, Maggieta, Brightonia ja Gracea, koska hän on yksinhuoltaja, eikä voi pitää heitä silmällä.
Fran antaa lapsille kyseenalaisia neuvoja ja pari kertaa Maxwell erottikin tämän, mutta otti hoitajan aina takaisin, koska hän lapsineen olivat kiintyneet naiseen. Fran oli aina ollut kiinnostunut Maxwellistä, mutta mies ei ollut tajunnut sitä. Franin kanssa Maxwellin huomiosta ja rakkaudesta kilpaili C.C. Babcock, Maxwellin liikekumppani. Maxwellin hovimestari Niles pilkkasi aina C.C:tä, mutta tajusi lopulta, että hän vain pitää hänestä. Lopulta sarjan lopussa monen vastoinkäymisen ja onnenpotkun jälkeen lähentyneet Max ja Fran menevät naimisiin, sen jälkeen kun Maxwellin kuolleen vaimon aave antaa siihen luvan. Fran ja Maxwell saavat kaksoset.
Ulkomaiset versiot.
Nannyä on esitetty yli 80:ssä eri maassa, ja sarjasta on tehty myös useita paikallisia versioita, kuten "Моя прекрасная няня (Moja prjekrasnaja njanja)" Venäjällä, jota Nelonen lähetti tammikuusta 2010 alkaen arkipäivisin nimellä Venäläinen Nanny. Versiot ovat noudattaneet yhdysvaltalaista alkuperäisversiota usein hyvin tarkasti, mutta joissakin maissa sarjaa on muutettu paikalliseen kulttuuriin sopivaksi.
Näyttelijät.
Sarjan jaksoissa ovat vierailleet muun muassa Ray Charles, Elizabeth Taylor, Cher, Donald Trump, Tracy Nelson ja Pamela Anderson.
Neil Sedaka

Neil Sedaka [sə'dæːkə] (s. 13. maaliskuuta 1939 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen poplaulaja, -pianisti ja lauluntekijä. Hän kirjoitti yhteistyössä Howard Greenfieldin kanssa useita hittikappaleita itselleen ja muille esiintyjille. 
Sedaka oli isänsä puolelta Turkin sefardijuutalaisia ja äitinsä puolelta aškenasijuutalainen. Sedakan serkku oli laulaja Eydie Gormé. 
Connie Francisille kirjoitettu ”Stupid Cupid” (1958) oli menestys, ja pian Sedaka sai sooloartistina sopimuksen RCA Recordsilta. Hänen kuuluisimpia hittejään ovat ”Oh! Carol” (1959), ”Calendar Girl” (1960), ”Happy Birthday Sweet Sixteen” (1961) ja ”Breaking Up Is Hard to Do” (1962). Myöhemmällä urallaan Sedaka on muun muassa tehnyt yhteistyötä Abban ja Elton Johnin kanssa. 
Sedaka on menestyksekkäästi jatkanut uraansa näihin päiviin asti. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella, ja hän pääsi vuonna 1983 Songwriters Hall of Fameen. Hänellä on vaimonsa Leban kanssa kaksi lasta.
Ileana Cotrubaș

Ileana Cotrubaș (s. 9. kesäkuuta 1939 Galați) on romanialainen oopperalaulaja. Hän on äänialaltaan sopraano ja aloitti uransa 1960-luvulla.
Cotrubaș muutti vuonna 1952 Bukarestiin. Hän debytoi siellä vuonna 1964. Muun muassa voitto ’s-Hertogenboschin laulukilpailussa vuonna 1965 toi hänelle lukuisia kansainvälisiä esiintymisiä. 
Cotrubașin ensimmäinen esiintyminen Britanniassa tapahtui 1969. Hän sai Wienin valtionoopperalta kolmen vuoden sopimuksen 1970 ja teki oopperadebyyttinsä Yhdysvalloissa vuonna 1973. Hän esiintyi lisäksi muun muassa La Scalassa ja ensi kertaa Metropolitan-oopperassa 23. maaliskuuta 1977.
Vaikka Cotrubaș on vetäytynyt julkisesta laulamisesta, hän on yhä saanut mainetta opettamalla lupaavia nuoria laulajia.
Bukarestin kaupunki nimitti hänet kunniakansalaiseksi vuonna 1992.
Luis Barragán

Luis Barragán (9. maaliskuuta 1902 Guadalajara – 22. marraskuuta 1988 México) oli 1900-luvun merkittävin meksikolainen arkkitehti. Vuonna 1980 hänestä tuli toinen Pritzker-palkinnon voittaja.
Alfred Brendel

Alfred Brendel (5. tammikuuta 1931 Vízmberk, Tšekkoslovakia – 17. kesäkuuta 2025 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli itävaltalainen pianisti. 
Brendel syntyi Tšekkoslovakiassa ja muutti Zagrebiin, myöhemmin Graziin. Hän alkoi kuusivuotiaana Zagrebissa saada pianonsoiton opetusta. Hän jatkoi Grazin konservatoriossa, mutta opetus keskeytyi toisen maailmansodan takia, kun hänet lähetettiin 14-vuotiaana kaivamaan juoksuhautoja. Brendel palasi sodan jälkeen Itävaltaan, mutta ei enää saanut opetusta. Hän opetteli soittamista pääosin itse, mutta osallistui kuitenkin muutamille mestarikursseille. Hän oli muun muassa Edwin Fischerin ja Eduard Steuermannin mestarikursseilla.
Brendel piti ensimmäisen julkisen resitaalinsa Grazissa 17-vuotiaana. Hän soitti siinä Bachia, Brahmsia ja Franz Lisztia sekä oman sävellyksensä, joka oli sonaatti kahdella fuugalla. Hän sijoittui neljänneksi 1949 Bolzanon Ferruccio Busoni -pianokilpailussa, mikä käynnisti hänen ammattilaisen uransa.
Brendel teki ensimmäisen levytyksensä 21-vuotiaana Sergei Prokofjevin viidennestä pianokonsertosta. Hän levytti uransa aikana muun muassa kaikki Ludwig van Beethovenin pianosonaatit ja oli ensimmäinen pianisti, joka levytti koko Beethovenin pianotuotannon. Hän levytti myös muun muassa Franz Lisztin, Johannes Brahmsin, Robert Schumannin ja Franz Schubertin tuotantoa. Hän sai kiitosta myös Frédéric Chopinin poloneesien levytyksistään.
Marraskuussa 2007 Brendel ilmoitti itävaltalaisen "Kleine Zeitung" -lehden haastattelussa, että hän konsertoi viimeisen kerran vuoden 2008 joulukuussa Wienissä.
Brendeliä kutsuttiin hänen 60 vuotta kestäneen uran aikana ”pianistien pianistiksi” ja mentoriksi. Hänen oppilaisiin kuuluivat muun muassa Paul Lewis, Imogen Cooper, Kit Armstong ja Till Fellner.
Reiko Aylesworth

Reiko Aylesworth (s. 9. joulukuuta 1972 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Michelle Desslerin roolin yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa "24".
Ura.
Aylesworth on taustaltaan osittain japanilainen. Hänen etunimensäkin tulee japanista ja tarkoittaa ”kiitollisuuden lasta”. Hän aloitti näyttelemisen 13-vuotiaana. Myöhemmin hän sai Rebecca Lewisin roolin amerikkalaisessa saippuasarjassa "One Life to Live". Hän on vieraillut lukuisissa televisiosarjoissa kuten "Kova laki", "C.S.I.", "Ed", "Teho-osasto", "Lost" ja "Damages" sekä elokuvissa "Sinulle on postia" ja "Man on the Moon".
Aylesworth haki Nina Myersin roolia sarjassa "24", mutta osan sai Sarah Clarke. Sen jälkeen hän haki Kate Warnerin roolia, mutta sen sai Sarah Wynter. Tuottajat kuitenkin tarjosivat hänelle osaa CTU:n agentti Michelle Desslerinä. Aylesworth liittyi sarjaan toisella tuotantokaudella ja oli mukana, kunnes hänen roolihahmonsa kirjoitettiin ulos viidennellä kaudella. Hän on näytellyt myös sotilas Kelly O’Brienia elokuvassa "Aliens vs. Predator 2".
1. Kaukoidän rintama

1. Kaukoidän rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 5. elokuuta 1945 Karjalan rintamasta. 1. lokakuuta 1945 siitä tehtiin rannikon sotilaspiiri. Rintaman komentajana toimi Neuvostoliiton marsalkka Kirill Meretskov.
1. Kaukoidän rintama muodostettiin viimeistä puna-armeijan toisen maailmansodan hyökkäystä varten japanilaisia joukkoja vastaan Mantšuriassa 9. elokuuta. Hyökkäyssuunnitelman mukaisesti Transbaikalin rintama hyökkäsi Mongolian suunnalta, 1. Kaukoidän rintama meren suunnalta ja 2. Kaukoidän rintama pohjoisesta. Tavoitteeksi asetettiin japanilaisen armeijan lyöminen sekä Sahalinin saaren eteläosan ja Kuriilien saarten miehittäminen. Hyökkäykseen osallistui yli 1,5 miljoonaa sotilasta, 3 900 lentokonetta, 5 500 panssarivaunua ja 26 000 tykkiä.
Taistelu ehti kestää vain viikon verran ennen kuin Japanin keisari Hirohito esitti maan antautumisen 15. elokuuta. Puna-armeija oli tuolloin työntynyt jo syvälle Mantšuria ja jatkoi etenemistään ilman vastarintaa miehittäen Shenyangin, Qiqiharin ja Changchunin elokuun 20. mennessä. Puna-armeija pidätti myös Mantšurian (ja entisen Kiinan) keisarin Pu Yin.
Säletekniikka

Säletekniikka oli kivikautinen työkalujen valmistustapa, jossa työkaluja tehtiin keskuskivestä eli ytimestä isketyistä litteistä säleistä. Tämä oli nykyihmisen luoma tapa, ja ilmestyi myöhäispaleoliittisella kaudella.
Säletekniikan vastakohta on ydintekniikka, jossa kivityökalu tehtiin ydinkiveä työstämällä. Afrikassa ja Lähi-idässä löydöissä on nähtävissä asteittaista siirtymistä säletekniikan käyttöön. Eurooppaan se tuli äkkiä nykyihmisen mukana noin 40 000 vuotta sitten. Säletekniikka lienee kehittynyt asteittain itäisessä ja eteläisessä Afrikassa ehkä jo 100 000–90 000 vuotta sitten, josta se levisi pohjoiseen. Varhaisia alkeellisia säletyökaluja on löydetty Klasiesin luolasta 100 000 vuoden takaa, ja kehittyneempiä tehtiin jo 90 000 vuotta sitten. Säletekniikka kehittyi myöhemmin mikroliittiperinteeksi.
Libyassa Kyrenaikan niemimaalla oli noin 60 000 vuotta sitten säletekniikkaan perustunutta Aurignacin kulttuurin edeltäjää. Libyaan palasi vanha Levalloisin tekniikka muualta tulleiden mukana. Myöhempi mikroliittiperinne levisi sinne 40 miljoonaa vuotta sitten..
2. Kaukoidän rintama

2. Kaukoidän rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 5. elokuuta 1945 Kaukoidän rintamasta. 1. lokakuuta 1945 siitä tehtiin Kaukoidän sotilaspiiri. Rintaman komentajana toimi armeijankenraali Maksim Purkaev.
2. Kaukoidän rintama muodostettiin viimeistä puna-armeijan toisen maailmansodan hyökkäystä varten japanilaisia joukkoja vastaan Mantšuriassa 9. elokuuta. Hyökkäyssuunnitelman mukaisesti Transbaikalin rintama hyökkäsi Mongolian suunnalta, 1. Kaukoidän rintama meren suunnalta ja 2. Kaukoidän rintama pohjoisesta. Tavoitteeksi asetettiin japanilaisen armeijan lyöminen sekä Sahalinin saaren eteläosan ja Kuriilien saarten miehittäminen. Hyökkäykseen osallistui yli 1,5 miljoonaa sotilasta, 3 900 lentokonetta, 5 500 panssarivaunua ja 26 000 tykkiä.
Taistelu ehti kestää vain viikon verran ennen kuin Japanin keisari Hirohito esitti maan antautumisen 15. elokuuta. Puna-armeija oli tuolloin työntynyt jo syvälle Mantšuria ja jatkoi etenemistään ilman vastarintaa miehittäen Shenyangin, Qiqiharin ja Changchunin elokuun 20. mennessä. Puna-armeija pidätti myös Mantšukuon (ja entisen Kiinan) keisarin Pu Yin.
Pijnacker-Nootdorp

Pijnacker-Nootdorp on kunta Etelä-Hollannin provinssissa, Alankomaissa. Asukkaita kunnassa on 45 791 (31.12.2008) ja väestötiheys on 1 219 as./km². Pinta-alaa kunnalla 38,6 neliökilometriä, josta vettä on 1,05 km². Kunta syntyi, kun Pijnacker ja Nootdorp yhdistyivät vuonna 2002.
Pijnacker-Nootdorpin kunta sisältää seuraavat kaupungit ja kylät: Delfgauw, Nootdorp, Pijnacker ja osia vastarakennetusta Ypenburgista.
Pikaraitiotielinja RandstadRail yhdistää kunnan muun muassa Haagiin ja Zoetermeeriin.
Kaukoidän rintama

Kaukoidän rintama oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 14. tammikuuta 1941. Se nimettiin 4. elokuuta 1945 uudelleen 2. Kaukoidän rintamaksi.
Komentajat.
Rintamankomentajina olivat:
Ruostepyrstö

Ruostepyrstö ("Cercotrichas galactotes") on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Ruostepyrstön pituus 15–17 cm ja paino 20–25 g. Se on satakielen kokoinen mutta vaaleampi. Naamassa on valkoisia ja tummia raitoja. Pitkä pyrstö on ruosteenpunainen, ja sen ollessa levitettynä kärjessä näkyy mustavalkoinen kuvio. Lintu oleskelee paljon maassa, kohauttelee alituiseen siipiään ja nostelee pyrstöään. Sukupuolet ovat samanvärisiä ja -kokoisia.
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato talvehtimisalueella, nuorilla vain osittainen.
Lajista tunnetaan viisi alalajia: läntinen "C. g. galactotes", Välimeren itäpään "C. g. syriacus", Keski-Aasian "C. g. familiaris", Saharan alueen "C. g. minor" ja Itä-Somalian "C. g. hamertone".
Esiintyminen.
Lajin pesimäalue ulottuu Espanjasta ja Pohjois-Afrikasta Pakistaniin ja Kazakstaniin. Saharan eteläpuolella on pieniä erillispopulaatioita, jotka ovat paikkalintuja. Muuttolintu, joka talvehtii Afrikassa Saharan eteläpuolella. Euroopan populaation kooksi arvioidaan 63 000–190 000 yksilöä. Suomessa laji on tavattu toistaiseksi kaksi kertaa, 27.5.1995 Pyhtäällä ja 8.7.2016 Raumalla. 
Elinympäristö.
Ruostepyrstön elinpaikkoja ovat kuivat puoliavoimet pensaikkoiset maat, marja- ja hedelmätarhat sekä pensasaidat.
Lisääntyminen.
Lintu rakentaa pesänsä pensaaseen tai matalalle tiheään puuhun parin metrin korkeudelle. Se on löyhästi ruohonkorsista, risuista ja juurista rakennettu, ja usein rakennusaineena on käytetty käärmeennahkaa. Naaras munii 4–5 munaa, joita se hautoo noin 13 päivää. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän tavallisesti 12–13 päivää vanhoina. Lajilla on kaksi pesyettä kesän aikana.
Ravinto.
Ruostepyrstöt syövät hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia, joita se etsii pääasiassa maasta; harvemmin hedelmiä ja marjoja.
Myllykangas (Alajärvi)

Myllykangas on noin 350 asukkaan kylä Alajärven kaupungissa Etelä-Pohjanmaalla lähellä Lappajärven rajaa. Kylä sijaitsee Sinisen tien, valtatien 16 varrella, noin 11 kilometriä länteen Alajärven keskustasta. Myllykangas tunnetaan myös nimellä Sissala.
Myllykangas on palkittu Vuoden järviseutulaisena kylänä vuonna 2014.
Lontoon suuri palo

Lontoon suuri palo () oli tulipalo, joka hävitti Lontoon keskustaa vuoden 1666 syyskuun toisen ja viidennen päivän välillä. Palo tuhosi Lontoon Cityn keskiaikaiset osat roomalaisaikaisen muurin sisäpuolella, mutta ei yltänyt Westminsterin aristokraattiseen osaan (nykyiseen West Endiin) eikä esikaupunkien slummeihin. Palo hävitti 13 200 taloa, 87 tavallista kirkkoa ja St Paulin katedraalin. On arvioitu, että kaupungin 80 000 asukkaasta 70 000 menetti kotinsa palossa. Kuolonuhrien määrä on tuntematon, mutta sen arvioidaan yleensä olleen melko pieni. Palo alkoi Thomas Farrinerin leipuriliikkeestä Pudding Lanella keskiyön jälkeen sunnuntaina 2. syyskuuta ja levisi nopeasti.
Palo vaikutti aluksi rajoittuvan muutamaan lähitaloon. Kun ihmisille selvisi, että tuuli painoi tulen lähirakennuksiin, piti herättää tuolloinen pormestari Thomas Bloodworth, jolta tarvittiin lupa rakennusten purkamiseen. Bloodworth ei halunnut purkaa rakennuksia ilman omistajien suostumusta ja totesi vaarattomaksi olettamastaan palosta: ”Joku nainen voisi pissiä sen sammuksiin” ja meni nukkumaan.
Palo aiheutti vakavia yhteiskunnallisia ja taloudellisia ongelmia. Sen jälkeen tehtiin radikaaleja suunnitelmia koko kaupungin siirtämisestä muualle, mutta lopulta Lontoo uudelleenrakennettiin täsmälleen paloa edeltäneeseen asemakaavaan.
Palon muistoksi pystytettiin vuonna 1677 Robert Hooken ja Christopher Wrenin suunnittelema "Monument" lähelle paikkaa, josta palo sai alkunsa.
Kumilan pysäkki

Kumilan pysäkki () oli rautatieseisake Pöytyän kunnan Kumilan kylässä. Liikennepaikka sijaitsi rataosalla nykyisten Kyrön ja Loimaan rautatieasemien välisellä osuudella, noin 50 kilometrin päässä Turun päärautatieasemalta.
Alun perin Kumilaan rakennettiin Knut Nylanderin suunnitelmien mukainen pieni, kaksihuoneinen pysäkkirakennus. Rakennus siirrettiin alkuperäiseltä paikaltaan vuonna 1934, ja se siirrettiin uudelleen vuonna 1980 Jokioisten Museorautatielle, jossa se on edelleen käytössä Jokioisten aseman asiakaspalvelu- ja liikenteenohjaustilana.
Pysäkkirakennuksen tilalle siirrettiin vuonna 1934 Hangon–Hyvinkään rautatieltä Thure Hellströmin suunnittelema vahtitupa. Rakennus purettiin 1999.
Peipposenrinne

Peipposenrinne on Kuopion kaupunginosa, joka sijoittuu osittain Puijon selänteen kaakkoiseen reunaan sekä tätä vastapäätä olevan Inkilänmäen alueelle. Matkaa keskustaan on pari kilometriä.
Inkilänmäki-Peipposenrinne(-Pihlajalaakso) -suuralueella asuu 2 600 asukasta. Asukkaiden keskimääräinen ikä on korkea.
Pihlajalaakson täydennysrakentamisalueen rakentaminen alkaa vuonna 2010. Pihlajalaaksoon valmistuu 450 asuntoa yhteensä 1 200 asukkaalle.