tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Adam Brooks

Adam Brooks (s. 6. toukokuuta 1996 Winnipeg, Manitoba) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan pääsarjassa DEL-liigajoukkue EHC Münchenissä. Hän on Toronto Maple Leafsin neljännen kierroksen varaus . Pelipaikaltaan Brooks on keskushyökkääjä.
Ura.
WHL-joukkue Regina Pats varasi Brooksin 25. pelaajana vuoden 2011 . Hän siirtyi Patsiin kaudeksi 2012-2013. Ensimmäisten kahden kauden ajan Brooksin tehot olivat vaisut, kunnes kaudella 2014-2015 hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehtyään 64 ottelussa tehot 30+32=62. Seuraavalla kaudella Brooks lähes kaksinkertaisti pistemääränsä tehtyään 72 ottelussa tehot 38+82=120. Tällä hän voitti koko liigan syöttö- sekä pistepörssit. Myös pudotuspeleissä syntyi tulosta, kun 12 ottelussa Brooks teki 23 pistettä. Toronto Maple Leafs varasi Brooksin neljännellä kierroksella 92. pelaajana. Brooks jatkoi Patsissa vielä vuoden ajan ja toimi joukkueen kapteenina kaudella 2016-2017.
Kesäkuussa 2016 Brooks teki kolmivuotisen tulokassopimuksen hänet varanneen Toronto Maple Leafsin kanssa. Ensimmäisen ammattilaiskautensa 2017-2018 Brooks pelasi Maple Leafsin AHL-farmiseura Toronto Marliesissa, jossa teki tulokaskaudellaan 57 runkosarjaottelussa tehot 8+11=19 sekä 20 pudotuspeliottelussa tehot 2+4=6. Marlies voitti AHL:n mestaruuden. Sopimuksensa viimeisellä kaudella Brooks pääsi debytoimaan NHL:ssä. Ensimmäisessä ottelussaan 28. joulukuuta 2019 Brooks pelasi seitsemän vaihtoa ja sai yhteensä jääaikaa vain 4.50 minuuttia New York Rangersia vastaan. Hän teki ensimmäisen tehopisteensä saatuaan syöttöpisteen kolmannessa ottelussaan. Tämän jälkeen hän sai syöttöpisteen myös kahdessa seuraavassa ottelussa. Brooks pelasi yhteensä seitsemän NHL-ottelua ennen kuin hänet lähetettiin takaisin Marliesiin.
Maple Leafs solmi Brooksin kanssa toukokuussa 2020 kahden vuoden mittaisen jatkosopimuksen, jonka arvo oli 725 000 dollaria kaudessa. Kaudella 2020-2021 Brooks pääsi pelaamaan Maple Leafsin NHL-kokoonpanossa 11 runkosarjaottelua, joissa hän teki tehot 4+1=5. Lisäksi hän pelasi kaksi pudotuspeliottelua, joissa sai yhden kahden minuutin rangaistuksen.
Lokakuussa 2021 Montreal Canadiens poimi Brooksin Waivers-listalta. Noin kuukautta myöhemmin hän joutui uudelleen listalle, josta hänet tällä kertaa poimi Vegas Golden Knights. Ennen siirtoa Brooks pelasi Canadiensissa neljä ottelua saaden yhden syöttöpisteen. Pelattuaan seitsemän NHL- ja viisi AHL-ottelua Brooks joutui 16. helmikuuta jälleen waiver-listalle, josta hänet poimi sopimuksen alun perin hänen kanssaan tehnyt Maple Leafs. Kaksi päivää myöhemmin Brooks vaihtoi neljänteen seuraansa kauden 2021-2022 aikana, kun Winnipeg Jets poimi hänet.
Primitive (Soulflyn albumi)

Primitive on Soulflyn toinen studioalbumi, joka julkaistiin 26. syyskuuta 2000.
Taina Helve

Taina Siviä Kaila (o.s. "Helve"; 15. syyskuuta 1904 Helsinki – 7. marraskuuta 1969 Kokkola) oli suomalainen tanssija ja tanssinopettaja.
Taina Helven vanhemmat olivat toimittaja Anton Helve ja Hilda Maria (Maiju) Gerdt.
Taina Helve aloitti tanssijan uransa Maggie Gripenbergin oppilaana. Ensimmäisen oman näytäntönsä hän piti 16-vuotiaana maaliskuussa 1920 ja tämän jälkeen hän piti näytäntöjä aluksi kerran vuodessa ja sittemmin kerran kahdessa vuodessa. Helve teki 1920-luvulla kaksi opintomatkaa Saksaan ja esiintyi myös siellä Berliinissä. Helve teki 1920-luvulla kiertueita eri puolille Suomea ja hän toimi myös eri teattereissa operettien tanssiosuuksien järjestäjänä. Helve esiintyi myös itse parissa operetissa. Lisäksi Helve laati ja ohjasi naisten voimisteluohjelmia. Hän oli mallina kuvanveistäjä Into Saxelinin viiteen veistokseen, muun muassa Diana-veistokseen.
Taina Helve piti Helsingissä 1921–1930 omaa tanssikoulua, jossa opetettiin seuratansseja ja plastiikkaa. Hän muutti sittemmin Kokkolaan ja piti siellä tanssikoulua. Taina Helve oli naimisissa varatuomari Pekka Kailan kanssa ja he asuivat Kokkolassa Rantakadun varrella sijainneessa ns. Kailan talossa, joka oli rakennettu 1912.
3 (albumi)

3 on Soulflyn kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 25. kesäkuuta 2002.
Prophecy

Prophecy on Soulflyn neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 30. maaliskuuta 2004.
Ahon kansakoulu

Ahon kansakoulu voi viitata seuraaviin:
Dark Ages

Dark Ages on Soulflyn viides studioalbumi, joka julkaistiin 4. lokakuuta 2005.
Conquer

Conquer on Soulflyn kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 23. heinäkuuta 2008.
Annsi Bergh

Annsi Bergh-Pfefer (25. helmikuuta 1900 Helsinki – 18. syyskuuta 1932) oli suomalainen tanssija ja tanssinopettaja.
Annsi Bergh opiskeli rytmillistä voimistelua ja plastillista taidetanssia Maggie Gripenbergin oppilaana. Annettuaan ensimmäisen julkisen tanssinäytäntönsä 1920 yhdessä Mary Hougbergin ja Taina Helveen kanssa hän lähti 1921 Saksaan jatkamaan opintojaan Dresdenin lähelle sijainneessa Hellerau-opistossa. Hänestä tuli pian myös opiston opettaja ja tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1928 saakka. Vuosina 1928–1932 hän oli opettajana Hellerau–Laxenburg-koulussa. Bergh esiintyi myös tanssijana Tanztrio Hellerau-Laxenburg-ryhmässä sekä Suomessa että Saksassa ja hän teki lisäksi kiertueita muihin Euroopan maihin.
Annsi Bergh kuoli 32-vuotiaana syyskuussa 1932 sairastettuaan pitkään keuhkotautia. Hänet on haudattu Helsingissä Hietaniemen hautausmaalle.
Omen (Soulflyn albumi)

Omen on Soulflyn seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 18. toukokuuta 2010.
Mary Hougberg

Mary Agnes Hougberg (27. lokakuuta 1898 Helsinki – 6. kesäkuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen tanssija ja tanssinopettaja.
Mary Hougberg oli Maggie Gripenbergin oppilaana. Annettuaan ensimmäisen julkisen tanssinäytäntönsä 1920 yhdessä Annsi Berghin ja Taina Helveen kanssa hän opiskeli sitten Saksassa tanssia Hellerau–Laxenburgissa Rudolf Labanin ja Kurt Joossin johdolla. Hougberg piti 1920-luvulla tanssinäytöksiä Suomessa ja Keski-Euroopan maissa Hellerau–Laxenburg-ryhmän mukana sekä yhdessä Suzanne Perrotet'n kanssa. Hänellä oli oma tanssikoulu Zürichissä Sveitsissä ja vuodesta 1932 alkaen hän piti tanssikoulua Helsingissä.
Hougberg kuoli vuonna 1964 Helsingissä ja hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Enslaved (Soulflyn albumi)

Enslaved on Soulflyn kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 13. maaliskuuta 2012.
Kokoonpano.
Lähde:
Greger

Greger on miehen etunimi, ruotsalainen muunnos kreikkalaisperäisestä nimestä Gregorius, joka merkitsee "valpasta". Nimi oli tässä muodossa yleisessä käytössä jo 1300- ja 1400-luvuilla.
Ruotsissa oli vuoden 2020 lopussa kaikkiaan 1179 Greger-nimistä henkilöä. Suomessa nimi oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 320 henkilölle. Gregerin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 12. maaliskuuta, paavi Gregorius I Suuren muistopäivänä.
Hilda Gurney

Hilda Carolyn Gurney (s. 10. syyskuuta 1943 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kouluratsastaja. Hän saavutti olympiapronssia joukkuekilpailussa vuonna 1976. Pan-Amerikan kisoissa hän voitti henkilökohtaisen mestaruuden ja joukkuemestaruuksia.
Gurney osallistui kaksiin olympialaisiin. Montrealissa 1976 hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia Dorothy Morkisin ja Edith Masterin kanssa sekä sijoittui Keen-ratsullaan henkilökohtaisessa kilpailussa kymmenenneksi. Los Angelesissa 1984 hän oli samalla ratsulla joukkuekilpailussa kuudes ja henkilökohtaisessa kilpailussa neljästoista.
Gurney voitti Pan-Amerikan kisoissa henkilökohtaisessa kilpailussa kultaa San Josessa 1979. Joukkuekilpailussa hän voitti kultaa Méxicossa 1975 ja Caracasissa 1983 sekä kuului ensimmäiseksi sijoittuneeseen joukkueeseen myös San Josessa 1979 mutta tuolloin mitaleja ei jaettu liian vähäisen joukkuemäärän vuoksi. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui toiseksi Méxicossa 1975 ja Caracasissa 1983.
Savages (Soulflyn albumi)

Savages on Soulflyn yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 30. syyskuuta 2013.
Dorothy Morkis

Dorothy Morkis (s. 29. joulukuuta 1942 Boston) on yhdysvaltalainen kouluratsastaja. Hän saavutti olympiapronssia joukkuekilpailussa vuonna 1976. Pan-Amerikan kisoissa hän voitti joukkuekultaa ja saavutti henkilökohtaisen pronssin vuonna 1975.
Morkis sijoittui Montrealin olympialaisissa 1976 kouluratsastuksen henkilökohtaisessa kilpailussa Monaco-ratsullaan viidenneksi ja oli siten paras yhdysvaltalaisratsastaja edellään Sveitsin Christine Stückelberger ja kolme länsisaksalaista. Hän saavutti joukkuepronssia Hilda Gurneyn ja Edith Masterin kanssa.
Éclairs sur l’au-delà...

Éclairs sur l'au-delà... () on ranskalaisen Olivier Messiaenin viimeiseksi jäänyt sävellys, vuosina 1988–1991 syntynyt yli tunnin kestävä teos 128-jäseniselle orkesterille. Se sai kantaesityksensä 5. marraskuuta 1992 New Yorkin Lincoln Centerissä, puolisen vuotta säveltäjän kuoleman jälkeen. Sävellyksen oli tilannut New Yorkin filharmonikot 150-juhlavuotensa kunniaksi, ja kantaesityksen johti Zubin Mehta.
Teoksesta julkaistiin tuoreeltaan useitakin levytyksiä. "Helsingin Sanomat" valitsi Myung-Whun Chungin johtaman Bastiljin oopperan orkesterin levytyksen (Deutsche Grammophon) yhdeksi vuoden 1994 parhaista. Jukka Isopuro kirjoitti arviossaan teoksen olevan luonteeltaan samanaikaisesti aluevaltaus ja seesteinen yhteenveto: ”Uutta Messiaenia on huumori, lintujen koomisen pöyhkeilevä laulu. Yhteenvetona Messiaen palaa pitkästä aikaa Turangalilan aistilliseen maailmaan. Ankaruus, hellyys ja hilpeys vuorottelevat jättiläisorkesterin tarkoin rajattuina ja yhdisteltyinä väreinä.”
Archangel

Archangel on Soulflyn kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 14. elokuuta 2015.
Edith Master

Edith Louise Master (25. elokuuta 1932 New York – 18. elokuuta 2013 New York) oli yhdysvaltalainen kouluratsastaja. Hän saavutti olympiapronssia joukkuekilpailussa vuonna 1976.
Master osallistui kolmiin olympialaisiin. Méxicossa 1968 hän sijoittui Helios-ratsullaan joukkuekilpailussa kahdeksanneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa 23:nneksi. Münchenissä 1972 hän oli Dahlwitz-ratsullaan joukkuekilpailussa yhdeksäs ja henkilökohtaisessa kilpailussa 19:s. Montrealissa 1976 hän saavutti 43-vuotiaana joukkuekilpailussa pronssia Hilda Gurneyn ja Dorothy Morkisin kanssa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui Dahlwitzilla 14:nneksi.
Master asui pitkään Saksassa, jossa hän oli Heinz Lammersin valmennuksessa.
Ritual (Soulflyn albumi)

Ritual on Soulflyn yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 19. lokakuuta 2018.
Ester Naparstok

Ester Naparstok (myöh. "Goldstein"; myöh. "Rücker"; 7. elokuuta 1898 Tampere – 15. tammikuuta 1986) oli suomalainen tanssija, tanssinopettaja ja koreografi.
Ester Naparstokin Tampereella asunut perhe oli juutalaissyntyinen ja perhe puhui ruotsia kotikielenään. Hän opetteli Tampereella perinteisiä seuratansseja mutta ei halunnut lähteä Pietariin opiskelemaan balettia Mihail Fokinin oppilaana. Naparstok pääsi sitten Maggie Gripenbergin yksityisoppilaaksi ja sen kautta mukaan Gripenbergin tanssiryhmään. Hän opiskeli sittemmin ulkomailla Anna Behlen johdolla Tukholmassa, puolitoista vuotta Dalcroze-koulussa Genevessä Sveitsissä, balettia Pariisissa sekä Münchenissä tanssia Labanin, Boden, Lohelandin, Kentschnenin, Höyerin ja Steinwenderin kouluissa. Berliinissä Naparstok esiintyi RudoIf Labanin ryhmässä ja opiskeli siellä Viktor Gsovskyn johdolla. Hän esiintyi kiertueilla Saksassa Labanin ryhmän mukana ja omalla kiertueellaan yhdessä Maina Klaasin kanssa. Itävallassa Naparstok esiintyi Birkmeier-ryhmässä ja hän liittyi myös joksikin aikaa varieteehen mukaan. Suomessa Naparstok toimi 1920-luvulla välillä opettajana Helsingissä ja Tampereella ja hänen oppilaidensa joukossa olivat muun muassa voimistelulaitoksen johtaja Hilma Jalkanen, näyttelijä Elli Tompuri ja tanssija Irja Hagfors. Hän teki lisäksi laajan esiintymiskiertueen eri puolille Suomea. Naparstok erosi aviomiehestään säestäjä-pianisti Julius Goldsteinista vuonna 1933 ja avioitui arkkitehti Julius Rüeckerin kanssa.
Naparstok palasi Suomeen 1939 ja hän oli sitten tanssinopettajana Tampereella ja toimi koreografina teatterissa. Hän suunnitteli ja toteutti satoja tanssi- ja teatterikoreografioita. Vuosina 1958–1976 Naparstok asui Chicagossa. Naparstokin tunnetuimpia teatteritöitä oli yhdessä Eino Salmelaisen kanssa vuonna 1948 totetutettu Jean Anouilhin näytelmä "Varkaiden yö", jossa esiintyivät muun muassa Rauni Luoma, Kaarlo Kytö, Sakari Jurkka, Leo Riuttu ja Keijo Lindroos sekä myöhemmin Sylvi Salosen monologiesityksen synnytyskohtaus. Naparstokin suosittuja ja palkittuja tanssinumeroita olivat "Oli kerran neljä menninkäistä" (1944), "III luokan odotussali" (sai parhaan humoristisen työn palkinnon Tukholman kansainvälisissä koreografiakilpailuissa 1945) ja "Valpurin yö" (1947). Musiikin näihin tanssinumeroihin oli säveltänyt Rakel Levin.
Palattuaan Yhdysvalloista Suomeen hän alkoi antaa vapaan tanssin ja luovan ilmaisun tunteja Elwa Molinin tanssikoulun oppilaille. Hän suunnitteli näille useita tansseja, kuten myös Tanssiteatteri Mobitalle ja Työväen Teatteriin. Viimeiseksi teokseksi jäi Tanssiteatteri Mobitalle luotu "Tanssiva kuvakirja" vuodelta 1984.
Naparstok kuoli vuonna 1986 ja hänet on haudattu miehensä Julius Rückerin kanssa Tampereella Kalevankankaan hautausmaalle Naparstokien sukuhautaan.
Taylor Jenkins Reid

Taylor Jenkins Reid (s. 20. joulukuuta 1983 Acton, Massachusetts) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten romaaneistaan "Evelyn Hugon seitsemän aviomiestä", "Juhlat Malibussa" ja "Daisy Jones &amp; The Six" .
Ura.
Reid aloitti uransa elokuvatuotannossa. Hän työskenteli roolitusassistenttina kolme vuotta valmistuttuaan Emerson Collegesta ja ennen muiden töiden kokeilemista. Reid kirjoitti osa-aikaisesti työskennellessään lukiossa, kunnes sai kustannussopimuksen.
Hänen ensimmäinen romaaninsa, "Forever, Interrupted", julkaistiin vuonna 2013.
"Evelyn Hugon seitsemän aviomiestä" julkaistiin vuonna 2017. Se oli ehdolla Goodreads Choice Award -palkinnon saajaksi vuoden 2017 parhaasta historiallisesta fiktiosta, ja se oli finalisti Kuukauden kirja -kategoriassa Vuoden kirja -gaalassa vuonna 2017. 
Amazon Studios kehittää Reidin vuonna 2019 julkaistua romaania "Daisy Jones &amp; The Six" samannimiseksi verkkopohjaiseksi minisarjaksi. Sarjan yhteistuottaja on Reese Witherspoon. Romaani kertoo fiktiivisen 70-luvun rock-yhtyeen ylä- ja alamäistä. Se perustuu löyhästi Fleetwood Maciin ja heidän hittialbuminsa "Rumours" äänitykseen.
Reid oli mukana käsikirjoittamassa Hulu-televisio-ohjelmaa "Resident Advisors".
Henkilökohtainen elämä.
Reid varttui Actonissa, Massachusettsissa. Hän on naimisissa Alex Jenkins Reidin kanssa, ja he asuvat Los Angelesissa tyttärensä kanssa.
Palkinnot.
Reidin "Daisy Jones &amp; The Six" sai vuonna 2020 - Goldsboro Books Glass Bell -palkinnon.
Christine Belford

Christine Belford (s. 14. tammikuuta 1949 Amityville, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Belford on esiintynyt elokuvissa "Lännen kovanaamat" ("Pocket Money", 1972), "Pirullinen ansa" ("The Groundstar Conspiracy", 1972) ja "Christine – tappaja-auto" (1983). Televisiorooleja hänellä on ollut esimerkiksi sarjoissa "", "Dynastia", "Perhe on paras", "Tyttökullat" ja "Wonder Woman".
Rana el Kaliouby

Rana el Kaliouby (; s. 1978) on egyptiläis-amerikkalainen ilmeiden tunnistamistutkimuksen alalla toimiva tietojenkäsittelytieteilijä ja exitin tehnyt startup-yrittäjä, Harvard Business Schoolin executive fellow.
El Kalioubyn tutkimus on irtautunut tutkimusperinteestä, jossa käsitellään näyttelijöiden koetilanteessa tuottamia liioiteltuja ilmeitä. Hän on sen sijaan keskittynyt pieniin ilmeiden vivahteisiin todellisissa tilanteissa. Hän on yhdessä Rosalind Picardin kanssa perustanut Affectiva-yrityksen, jonka toimitusjohtajana hän toimii. Rana el Kaliouby kasvoi Kairossa ja opiskeli Cambridgen yliopistossa suorittaen tohtorintutkinnon. Työskennellessään MIT:n Media Labissa tutkijana, hän edisti tunteiden tunnistamistekniikan käyttöä useilla aloilla, kuten mielenterveyden ja autimisn tutkimuksessa. Affectiva myytiin 2021 Smart Eye -yritykselle.
Ali Zeghbab

Ali Zeghbab (s. 1990) on ranskalainen karateka. Hän saavutti kahdesti Kyokushinin Ranskan mestaruuskilpailuissa hopeaa ja oli kerran mukana maailmanmestaruuskilpailuissa 2015. Hän sijoittui parhaimmillaan EM-kilpailuissa viidenneksi.
Kilpaura.
Zeghbab saavutti ensimmäisen kerran menestystä Ranskan mestaruuskilpailuissa maaliskuussa 2013 voitettuaan pronssia. 
Helmikuussa 2014 Zeghbab voitti pronssia Ranskan mestaruuskilpailuissa. Marraskuussa hän oli mukana Euroopan Openissa, jossa Zeghbab sijoittui viidenneksi.
Helmikuussa 2015 hän eteni ensimmäistä kertaa loppuotteluun Ranskan mestaruuskilpailuissa. Zeghbab kuitenkin hävisi mestaruuden moninkertaiselle Ranskan mestarille Djema Belkhodjalle. Huhtikuussa hän saavutti Lyon Openissa pronssia. Samana vuonna marraskuussa 2015 Zeghbab oli mukana ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa.
Zeghbab saavutti vielä 2016 toistamiseen Ranskan mestaruuspronssia. Huhtikuussa hän sitä vastoin saavutti Lyon Openissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Maxime Demeautisille.
Marraskuussa 2017 Zeghbab oli mukana Euroopan Openissa, jossa hän sijoittui 16 parhaan joukkoon voitettuaan toisella kierroksella David Varan.
Zeghbab oli mukana marraskuussa 2018 Euroopan Openissa, jossa hän putosi jatkosta ensimmäisellä kierroksella hävittyään Aleksei Galieville. Zeghbab voitti sittemmin joulukuussa järjestetyn Bayeux Openin.
Toukokuussa 2019 Zeghbab oli mukana EM-kilpailuissa Puolassa.
Helmikuussa 2020 Zeghbab eteni toista kertaa Ranskan mestaruuskilpailuissa loppuotteluun, jossa hän kohtasi Maxime Demeautisin. Zeghbab hävisi kamppailun ja saavutti hopeaa.
Zeghbab palasi takaisin kilpailun pariin marraskuussa 2022, kun hän on mukana Puolan Euroopan Openissa. Zeghbab hävisi avauskierroksella Wiktor Kolajalle tuomariäänin.
Dorothy Thompson

Dorothy Thompson (9. heinäkuuta 1893 – 30. tammikuuta 1961) oli yhdysvaltalainen radiotoimittaja ja sanomalehtikolumnisti, 1900-luvun tunnettuja toimittajia. Hän varoitti 1930- ja 1940-luvuilla kuuntelijoitaan vaarasta, jonka natsi-Saksa aiheutti Euroopan demokratialle ja juutalaisille.
Thomson oli metodistipapin tytär. Hän opiskeli Syracusen yliopistossa 1912–1914. Valmistuttuaan hän työskenteli naisten äänioikeutta ajavan puolueen toimistossa. Hänestä kehittyi hyvä puhuja ja kirjoittaja, ja hän alkoi kirjoittaa paikallislehtiin ajankohtaisista politiikkaa ja naisasiaa sivuavista aiheista.
Thompson tuli Eurooppaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja hän tuli kuuluisaksi saatuaan haastattelun Itävalta-Unkarin viimeiseltä keisarinnalta Zita von Bourbon-Parmalta, kun tämän puoliso oli yrittänyt turhaan paluuta valtaistuimelle. Hän tapasi kirjailija Sinclair Lewisin johtaessaan "New York Evening Post"in Berliinin toimitusta. He menivät naimisiin, viettivät perhe-elämää Yhdysvalloissa pari vuotta, mutta palasivat Saksaan. Thompsonin raportointi natsien noususta suututti Hitlerin, joka karkotti hänet maasta jo vuonna 1934.
Vuodesta 1936 vuoteen 1958 Thompson kirjoitti kolme kertaa viikossa New York Herald Tribuneen kolumnia, josta tuli suosittu. Hän varoitti Hitleristä radiopuheissaan. Hän piti myös yleisöluentoja Euroopan tilanteesta ja yritti parantaa Euroopasta tulleiden pakolaisten asemaa Yhdysvalloissa.
H’reštšatykin metroasema

H’reštšatyk () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 6. marraskuuta 1960.
Sarny

Sarny () on kaupunki Rivnen alueella Ukrainan luoteisosassa, Dneprin sivujoki Pripetin vesistöön kuuluvan Slutš-sivuhaaran äärellä. Sarny on maaseutuvaltaisen Sarnyn piirin (212 598 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 28 865 (2021).
Sarny sijaitsee Rivnen alueen koillisosassa, noin 90 kilometriä Rivnestä pohjoiseen. Kaupunki on pohjois-etelä- ja itä-länsisuuntaisten rautateiden risteys- ja asemapaikkakunta. Sarnyn keskustasta on Valko-Venäjän rajalle rautateitse 50 kilometriä, maanteitse 63 kilometriä. 
Sarnyn historia kytkeytyy Länsi-Ukrainan historiaan. Sarnyn piirin alueelta, Slutšjoen vasemmalta rannalta on löydetty neoliittisen aikakauden asutukseen jäänteitä. Piiristä on löydetty myös mesoliittisen ajan merkkejä sekä kampa-rengas-keramiikkaa ja muinainen polttohautauskumpu... Ennen ensimmäistä maailmansotaa paikkakunta kuului Venäjän keisarikunnan Volynian kuvernementtiin, sen Lutskin kihlakuntaan. Rautatieosuus Rivne–Sarny-Luninets (nyk. Valko-Venäjä) rakennettiin vuonna 1885. Samana vuonna rautatien rakennuspaikkakuntana kasvaneeseen kylään () valmistui pieni rautatieasema, joka nimettiin kylän mukaan. Vuonna 1897 Sarnyn taajamassa asui jo 2 146 ihmistä. Poikittaisrata Kiova-Sarny-Kovel valmistui 1902. Suurempi rautatieasema, useita rautatieliikenteen palvelurakennuksia, veturihalli, ja rautatiessilta Slutšjoen yli. Maailmansotien välillä kaupunki oli Puolan hallinnassa. Vuonna 1939 Sarnysta tuli osa Ukrainan Ukrainan sosialistista neuvostotasavaltaa.
Sarny on teollinen ja liikenteellinen paikkakunta. Siellä on koneenrakennus-, metalli- ja puunjalostusteollisuutta sekä pellavanjalostusta. Sarnyssa on koiseutumuseo.
Riihilampi

Riihilampi tai Riihilammi voi tarkoittaa seuraavia:
Norges-la-Ville

Norges-la-Ville on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Norgesjoen varrella, noin 11 kilometriä Dijonin kaupungista pohjoiseen.
Kunnan keskustassa olevan romaaninen Saint-Vallierin kirkon juuret juontavat 800-luvulle saakka. Kirkko uusittiin 1700-luvulla. Kirkon lähellä on lähde, josta Norgesjoki saa alkunsa.
Hanna Sorokina

Hanna Valerijivna Sorokina (, s. 31. maaliskuuta 1976 Zaporožje, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt uimahyppääjä, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Sorokina voitti Olena Župinan kanssa kolmen metrin ponnahduslaudan parikilpailussa olympiapronssia Sydneyssä 2000. Ponnahduslaudan yksilökilpailussa hän sijoittui Sydneyssä 11:nneksi ja Ateenan kesäolympialaisissa 2004 16:nneksi. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Sorokina voitti Župinan parina kolmen metrin ponnahduslaudan parikilpailussa kultaa Istanbulissa 1999 ja pronssia Helsingissä 2000.
Juho Imm. Aalto

Juho Immanuel Aalto (17. huhtikuuta 1893 – 18. lokakuuta 1954) oli suomalainen lääkäri ja kalterijääkäri.
Aalto opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa ja hän osallistui 1915–1916 jääkäriliikkeen maanalaiseen toimintaan. Hänet pidätettiin ja hän oli vangittuna 1916–1917 Pietarissa Špalernajan tutkintavankilassa. Vuonna 1937 hän oli yksi Into Auerin toimittaman Kalterijääkärien yhdistyksen 20-vuotisjulkaisun "Kalterijääkäri" kirjoittajista. Aalto oli Kalterijääkärien yhdistyksen hallintoneuvoston ja johtokunnan jäsen.
Aalto valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1943. Aiemmin 1930-luvulla hän toimi kunnanlääkärin sijaisena muun muassa Kauhajoella. Vuonna 1935 hän avasi hierontaa, sairasvoimistelua sekä tapaturmien ja urheiluvammojen jälkihoitoa harjoittaneen fysikaalisen hoitolan Helsingissä.
Aiheesta muualla.
Juho Imm. Aallon lehtikirjoituksia :
Masood Akhtar

Masood Akhtar (; 5. syyskuuta 1938 Chichawatni – 5. maaliskuuta 2022 Lahore) oli pakistanilainen näyttelijä.
Akhtar suoritti oikeustieteen kandidaatin oppiarvon, mutta suuntautui näyttelijän uralle. Hän aloitti teatterissa esiintymisen 1960-luvulla ja elokuvauransa vuonna 1967. Hän teki myös esiintymisiä radiossa yli 40 vuoden ajan. Uransa aikana Akhtar esiintyi noin 400:ssa elokuvassa ja yli sadassa televisio-ohjelmassa. Hän sai Pride of Performance -tunnustuksen. Elokuvia, joissa Akhtar esiintyi, olivat muiden muassa "Dard" (1969), "Ansoo", "Teri Surat Meri Aankhen" ja "Mera Naam Hai Mohabbat". Hän työskenteli Lahore Arts Councilin hallintoelimessä.
Akhtarilla oli vaimo ja kaksi tytärtä. Hänen poikansa kuoli vuonna 2021. Akhtar itse kuoli Ittefaq-sairaalassa sairastettuaan keuhkosyöpää.
Sorvalampi

Sorvalampi voi tarkoittaa seuraavia:
Olena Župina

Olena Hryhorivna Župina (, s. 23. elokuuta 1973 Zaporožje, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt uimahyppääjä, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Župina voitti Hanna Sorokinan kanssa kolmen metrin ponnahduslaudan parikilpailussa olympiapronssia Sydneyssä 2000 ja sijoittui samoissa kisoissa kerroshypyissä kuudenneksi. Hän kilpaili myös kaksissa muissa kesäolympialaisissa ollen Atlantassa 1996 ponnahduslaudalla viides ja kerroshypyissä kuudes sekä Ateenassa 2004 kerroshypyissä yhdeksäs. Perthin MM-kilpailuissa 1998 Župina voitti kerroshypyissä maailmanmestaruuden sekä yksilö- että parikilpailussa. Istanbulin EM-kilpailuissa 1999 Župina voitti mestaruuden kerroshyppyjen yksilökilpailussa ja ponnahduslaudan parikilpailussa, joiden lisäksi hän saavutti urallaan kuusi himmeämpää EM-mitalia joista puolet Helsingistä 2000.
Mădălina Diana Ghenea

Mădălina Diana Ghenea (s. 8. elokuuta 1987 Slatina, Olt) on romanialainen näyttelijä ja malli. Hän aloitti uransa mallina 15-vuotiaana. Uransa aikana Ghenea on esiintynyt muotinäytöksissä Romaniassa, Italiassa, Saksassa, Japanissa, Itävallassa, Espanjassa, Ranskassa ja Etelä-Afrikassa, sekä muun muassa The New Yorkerin ja Quellen mainoksissa.
Ghenea on myös esiintynyt elokuvissa "Dom Hemingway" (2013), "Youth" (2015), "Zoolander 2" (2016) ja "House of Gucci" (2021) sekä televisiosarjassa "Borgia" (2013).
Ghenea on 180 senttimetriä pitkä ja hän puhuu sujuvasti romaniaa, italiaa ja englantia. Ghenealla on vuonna 2017 syntynyt Charlotte-niminen tytär yhdessä entisen kumppaninsa, Matei Stratanin, kanssa.
Borso d'Este

Borso d'Este (1413 – 20. elokuuta 1471) oli italialainen aatelinen ja Ferraran hallitsija vuosina 1450–1471.
Vuonna 1452 Borso sai Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik III:lta Modenan ja Reggion herttuan arvon ja vuonna 1471 paavi Paavali II:lta Ferraran herttuan arvon.
Borso d'Este tunnetaan myös tilaamastaan upeasta kuvitetusta käsikirjoituksesta, Borso d'Esten raamatusta, jota pidetään yhtenä renessanssin kirjamaalaustaiteen huomattavimmista esimerkeistä. Käsikirjoitus tehtiin vuosina 1455–1461, ja sen kuvitustyyli edustaa Ferraran kirjamaalauskoulukuntaa.
Urho Tuurala

Urho Anshelm Tuurala (7. marraskuuta 1882 Virrat − 1943/1944 Sorokka) oli suomalainen opettaja ja kirjailija. 1920-luvulla Neuvostoliittoon muuttanut Tuurala kirjoitti Neuvosto-Karjalassa useita suomenkielisiä oppikirjoja eri kouluasteille.
Elämä.
Virroissa syntyneen Tuuralan vanhemmat olivat talollinen Johannes Kustaa Tuurala ja Heta Kaarlentytär Kekola. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen Reaalilyseosta ja suoritti hallintotieteiden kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1908. 1900-luvun alkuvuosina Tuurala oli kiinnostunut teosofiasta ja perehtynyt itämaisiin uskontoihin. Hän kirjoitti muun muassa uskonnonvastaiseen "Vapaa Ajatus" -lehteen. Yhdessä Teosofisen Seuran sosialistisiipeen kuuluneiden Yrjö Kallisen ja Väinö Valvanteen kanssa hän peräänkuulutti materialistisen puoluepolitiikan tilalle ihmisläheisempää teosofian inspiroimaa ”parempaa sosialismia” ja kritisoi sosialismia puisevasta tieteellisyydestä. Tuurala ei kuitenkaan ollut Teosofisen Seuran jäsen.
Opiskeluaikoinaan Tuurala asui Oulunkylässä kirjailija Hilda Tihlän ja tämän puolison postiekspeditööri Karl Nicklenin luona. Vuonna 1913 Tuurala, Tihlä ja hänen adoptiotyttärensä muuttivat Vihdin Otalammelle, jossa myös Niclen edelleen vieraili. Sisällissodan aikana Tihlä toimi Vihdin punakaartin naispataljoonan päällikkönä ja Tuurala pataljoonan kirjurina. Sodan päätyttyä Tuurala ja Tihlä piileskelivät viranomaisia kuuden vuoden ajan Miina Sillanpään avustuksella, kunnes vuonna 1924 siirtyivät Neuvostoliittoon Martta-tyttären kanssa. Vuonna 1925 Tuurala ja Tihlä solmivat Petroskoissa avioliiton Nicklenin kuoltua. Jatkosodan sytyttyä pariskunta evakuoitiin Vienenmeren rannalle Sorokkaan, jossa Tuurala kuoli vuonna 1943 tai 1944.
Olena Zelenska

Olena Volodymyrivna Zelenska (os. Kyjaško; ; s. 6. helmikuuta 1978, Kryvyi Rih, Ukrainan SNT) on ukrainalainen käsikirjoittaja ja Ukrainan presidentin Volodymyr Zelenskyin vaimo.
Tausta ja yksityiselämä.
Olena Kyjaško syntyi Kryvyi Rihissä ja opiskeli arkkitehtuuria Kryvyi Rihin kansallisessa yliopistossa, jossa myös hänen tuleva miehensä opiskeli. Molemmat aloittivat opintonsa vuonna 1995. Kyjaško tapasi tulevan miehensä ensi kertaa lukiossa, ja he menivät naimisiin vuonna 2003. Parilla on kaksi lasta: vuonna 2004 syntynyt tytär Oleksandra, ja vuonna 2013 syntynyt poika Kyrylo. Lisäksi perheeseen kuului useita lemmikkejä: kaksi koiraa, kissa, papukaija ja marsu.
Zelenska oli mukana Volodymyr Zelenskyin kanssa perustamassa Kvartal 95 -tuotantoyhtiötä, jonka tuotantoon kuuluu muun muassa "Kansan palvelija" -televisiosarja.
Kesäkuussa 2020 Zelenska sai COVID-19-tartunnan, ja hänet vietiin sairaalaan tarkkailtavaksi; hänet kotiutettiin kahden viikon jälkeen, mutta tarvitsi edelleen hoitoa molemminpuoliseen keuhkokuumeeseen.
Presidentin puolisona.
Volodymyr Zelenskyi valittiin Ukrainan presidentiksi vuoden 2019 presidentinvaalissa. Ukrainan presidentin puolisona Zelenska on pyrkinyt edistämään kouluruoan laatua, naisten tasa-arvoa, ukrainan kieltä ulkomailla museoiden ukrainankielisten äänioppaiden muodossa sekä henkistä ja fyysistä esteettömyyttä.
Venäjän vuoden 2022 hyökkäyksen jälkeen.
Vieraillessaan Pariisissa kesällä 2022 Zelenskan väitettiin tehneen ostoksia 40 000 euron edestä. Väitteet osoittautuivat saman vuoden joulukuussa tekaistuksi ja ne kiersivät alun perin nimenomaan Venäjä-mielisessä mediassa.
Syyskuussa 2022 Zelenska edusti Ukrainaa kuningatar Elisabet II:n hautajaisissa. Saman kuukauden aikana hän osallistui Ursula von der Layenin pitämään unionin tila -puheeseen kutsuvieraana, millä von der Leyen halusi kunnioittaa hänen tekemään työtään sodana aikana. 
Olena Zelenska -säätiö.
Zelenska perusti nimeään kantavan säätiön syyskuussa 2022, jonka tarkoituksena on tukea mm. ukrainalaisten fyysistä ja henkistä hyvinvointia. Säätiö on myös rakentanut koteja suurille sijaisperheille, jotka ovat ottaneet sodassa orvoksi jääneitä lapsia. 
Kunnianosoituksia.
Vuonna 2022 Zelenka nousi sekä BBC:n 100 Women- että "Ellen" 100 Naista -listalle. Vuotta myöhemmin "Financial Times" nosti Zenenskan 25 vaikutusvaltaisimman naisen listalleen.
René Clemencic

René Clemencic (27. helmikuuta 1928 Wien – 8. maaliskuuta 2022) oli itävaltalainen säveltäjä, muusikko ja musikologi. Hän oli vanhan musiikin tulkinnan asiantuntija.
Clemencic sai kaksikielisen kasvatuksen; hän puhui isänsä kanssa italiaa ja äitinsä kanssa saksaa. Hän opiskeli filosofiaa ja musiikkitiedettä Wienin ja Pariisin yliopistoissa. Lisäksi hän opiskeli nokkahuilun- ja cembalonsoittoa sekä musiikin teoriaa Wienissä, Berliinissä ja Nijmegenissä. Clemencic aloitti uransa säveltäjänä teoksen "Maraviglia III" kantaesityksellä Europäisches Forum Alpbachin tapahtumassa vuonna 1968. Clemencicin keskeisiin teoksiin kuuluvat hepreankielinen oratorio "Kabbala" (kantaesitys 1992), pianotrio "Jeruschalajim" (kantaesitys 1998), kamariooppera "Der Berg" (kantaesitys 2003) ja lyhytooppera "Monduntergang" (kantaesitys 2007). Clemencic sävelsi myös teatteri- ja elokuvamusiikkia, esimerkiksi Ariane Mnouchkinen elokuvan "Molière" musiikin.
Clemencic perusti vuonna 1957 vanhan musiikin Musica Antiqua Wien -kokoonpanon. Vuonna 1968 hän perusti uuden yhtyeen, josta sittemmin kehittyi Clemencic Consort. Clemencicille myönnettiin vuonna 1997 Wienin kaupungin musiikkipalkinto.
Saül

Saül on kunta ja sen keskuskylä Ranskan Guayanassa. Se sijaitsee sisämaassa 160 kilometriä Cayennesta linnuntietä lounaaseen. Kunnassa on 152 asukasta (vuonna 2019).
Saülin kunnan pinta-ala on 4 475 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Manan, idässä Saint-Élien ja Réginan, etelässä Maripasoulan ja lännessä Papaichtonin kuntiin. Saül kuuluu Länsi-Guayanan kuntayhtymään. Asukkaat ovat etupäässä kreoleja, ranskalaisia, hmongeja ja brasilialaisia.
Saül on syntynyt kullankaivajien asutukseksi 1800-luvun lopulla. Vuonna 1930 siellä oli 2 000 asukasta. Kullankaivajat muuttivat pois 1950-luvulla, mutta nykyään kylä on tärkeä luontomatkailun keskus. Kunnan alueella sijaitsee osa Guayanan Amazonian kansallispuistosta.
Keskellä viidakkoa sijaitsevaan kylään on säännöllinen lentoyhteys. Palveluihin kuuluvat koulu, posti, joukko matkailupalveluja ja kansallispuiston toimisto. Paikallinen nähtävyys on 1950-luvulla rakennettu kirkko.
Karl Kurtén

Karl Henrik Kurtén (12. maaliskuuta 1867 Vaasa – 22. kesäkuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen Vaasassa vaikuttanut liikemies ja varakonsuli.
Kurténin vanhemmat olivat kauppaneuvos Anders Joachim Kurtén ja Rosa Julie Emilia Stening. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta lyseosta 1884. Kurtén suoritti Helsingin yliopistossa 1895 merioikeustutkinnon dispasööri(merivahingon laskija)virkoja varten.
Kurtén oli vuosina 1886–1888 konttoristina Hampurissa. Hän tuli vuonna 1888 isänsä Vaasassa omistaman voin-, viljan- ja puutavaranvientiliikkeen palvelukseen ja muutaman vuoden kuluttua hänestä tuli liikkeen johtaja. Kurtén sai liikkeen omistukseensa isänsä kuoltua 1899 ja hän omisti liikkeen vuoteen 1915 saakka, jolloin se lopetti toimintansa. Kurtén oli "Vaasan Pohjanmeren Höyrylaiva Oy" ("Wasa Nordsjö Ångbåts Aktiebolag")-varustamon toimitusjohtajana 1905–1926 aina siihen saakka kun varustamo liitettiin Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiöön. Hän oli myös "Oy Vaasan Puhelinyhdistyksen" johtaja 1899–1920 ja "Vaasan Sähkö Oy":n apulaisjohtaja vuoteen 1926 saakka. Kurtén muutti Helsinkiin vuonna 1926 ja hän toimi sitten Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön tilintarkastajana. Hän oli Suomen edustajana Lontoon merenkulkukongressissa 1929.
Kurtén oli Vaasan kunnallisraatimiehenä 1899–1904 ja hän oli useiden vuosien ajan Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä. Vuosina 1908–1926 hän oli Britannian varakonsulina Vaasassa.
Kurtén oli naimisissa vuodesta 1892 englantilaisen Florence Emma Elliottin kanssa. Heidän poikansa Anders Henrik Kurtén (1903–1999) oli diplomi-insinööri ja Länsi-Suomen Voima Oy:n ja Kolsi Oy:n toimitusjohtaja.
Bo Svenson

Bo Svenson (s. Bo Ragnar Svensson; 13. helmikuuta 1941 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalais-yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän on näytellyt muun muassa 1970- ja 1980-luvun yhdysvaltalaisissa genre-elokuvissa.
Svenson on näytellyt muun muassa elokuvissa "Suuri Waldo Pepper – hurjapäinen lentäjä" (1975), "Panssarijunalla helvettiin" (1978), "North Dallas Forty" (1979), "Virus" (1980), "Delta Force" (1986), "Heartbreak Ridge" (1986) ja "Double Target" (1987). Hänellä oli myös sivuroolit Quentin Tarantinon elokuvissa "" (2004) ja "Kunniattomat paskiaiset" (2009).
M231 FPW

M231 FPW ("Firing Port Weapon") on M16-kivääristä muunneltu ase, joka on tarkoitettu käytettäväksi M2 Bradley -panssarivaunun sisältä. Aseessa on muun muassa lyhyempi etutuki ja piippu kuin M16:ssa. Aseella pystyy ampumaan vain automaattitilassa, toisin kuin M16:lla.
Delta Machine

Delta Machine on Depeche Moden kolmastoista albumi. Se julkaistiin 22. maaliskuuta 2013.
Spirit (Depeche Moden albumi)

Spirit on Depeche Moden neljästoista albumi. Se julkaistiin 17. maaliskuuta 2017.
2,6-lutidiini

2,6-lutidiini (C7H9N) eli 2,6-dimetyylipyridiini on pyridiinijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena tai katalyyttinä. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa 2,6-lutidiini on väritöntä nestettä, jolla on pistävä tai piparmintunkaltainen haju. Yhdiste liukenee veteen ja liukenee myös etanoliin, asetoniin, dietyylieetteriin ja dimetyyliformamidiin. Aine on heikko emäs ja sen pKa-arvo on 6,72. Pyridiiniin verrattuna 2,6-lutidiini on vähemmän nukleofiilinen.
2,6-lutidiinia esiintyy kivihiilitervassa, josta sitä eristetään tislaamalla. Synteettisesti 2,6-lutidiinia voidaan valmistaa etyyliasetoasetaatin, formaldehydin ja ammoniakin tai asetonin, formaldehydin ja ammoniakin reaktiolla.
2,6-lutidiinia käytetään muiden orgaanisten yhdisteiden kuten dinikotiinihapon, lääkkeiden, maatalouskemikaalien ja hartsien valmistamiseen. Synteeseissä sitä käytetään emäksenä muun muassa Rosenmund-pelkistyksessä.
François Deguelt

François Deguelt (oik. Louis Deghelt, 4. joulukuuta 1932 – 22. tammikuuta 2014) oli ranskalainen laulaja. Degueltin ura alkoi vuonna 1951 kabaree-esityksissä Pariisissa ja hänen ensimmäiset levytyksensä julkaistiin vuonna 1952. Vuonna 1956 Deguelt voitti "Grand Prix de Disque" -palkinnon Charles Crosi -akatemialta. Deguelt edusti Monacoa vuoden 1960 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Ce soir-là""" ja sijoittui kilpailussa kolmanneksi. Deguelt edusti Monacoa Eurovision laulukilpailussa uudestaan vuonna 1962 ja sijoittui tällä kertaa toiseksi kappaleella "Dis rien""". Degueltin myöhempiin kappaleisiin kuuluivat "Le Ciel, le soleil et la mer" (1965), "Le printemps" (1966), "Minuit, le vent, la nuit" (1968) ja "La libération" (1968). Deguelt jatkoi konsertointia ja esiintymisiä ranskankielisessä maailmassa viimeisiin vuosiinsa asti. Deguelt kuoli 22. tammikuuta 2014.
Joakim Henrikinpoika Fleming

Joakim Henrikinpoika Fleming (kuollut 1495 tai 1496) oli ruotsalainen aatelismies ja valtaneuvos, joka kuului Fleming-sukuun. Hänestä tehtiin valtaneuvos vuonna 1488. Hän toimi myös Vehmaan kihlakunnan kihlakunnantuomarina vuodesta 1476 ja Turun linnan voutina vuodesta 1491. Fleming omisti suuria maa-alueita niin Varsinais-Suomessa kuin Uudellamaallakin. Hänen omistuksiinsa kuuluivat Paraisilla Kuitian kartanolinna, Mynämäellä Lepistön kartano, Siuntion Suitian kartanolinna ja Uudenkaupungin Arvasalon Gammelgårdin kartano, jonka hän peri isältään ja nimesi uudelleen Sundholmiksi.
Fleming osallistui esimerkiksi Viipurin läänin puolustukseen vuonna 1495, mutta hänet mainitaan kuolleena 14. tammikuuta 1496. Fleming haudattiin Naantalin luostariin.
Joakim Fleming oli aseenkantaja Henrik Flemingin ja Valborg Jönsdotter Tawastin poika sekä ritari Claus Flemingin pojanpoika. Fleming oli naimisissa kahdesti; ensimmäisen kerran Elin Björnsdotter Stjärnkorsin kanssa ja toisen kerran Elin Eriksdotter Ge(e)tin kanssa. Flemingin lapsista ehkä kuuluisimmat ovat ritari Ivar Fleming ja valtaneuvos Erik Fleming.
Créancey

Créancey on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 39 kilometriä Beaunen kaupungista luoteeseen.
Burgundin kanavan 3 333 metriä pitkän tunneliosuuden toinen pää Pouilly-en-Auxois’sa ja toinen Créanceyssa. Uusgoottilaisen Saint-Symphorien kirkon historia ulottuu 1200-1300-luvuille. Kirkkoa kunnostettiin 1400-1500-luvuilla. Liuskekivipäällysteinen kellotorni on peräisin 1800-luvulta. Kunnan alueella oleva linna "Château de Créancey" on rakennettu 1600-luvulla. Linnaa ympäröi ranskalainen puutarha. Kunnan nähtävyyksiä on torni "Tour Saint-Étienne", joka on omistettu Metzissä vuonna 1870 Saksan–Ranskan sodassa kaatuneelle nuorelle kaupunkilaiselle. Tiilestä tehty torni rakennettiin kaksi vuotta myöhemmin vuonna 1872, ja kunnostettiin kunnan toimesta vuonna 1997.
Operaatio Dominic

Operaatio Dominic oli eräs kaikkein laajimmista, Yhdysvaltain järjestämistä ydinkokeiden testisarjoista. Kokonaisvoimakkuus oli 38.1 megatonnia eli 159 petajoulea (PJ). Operaatio toteutettiin 25. huhtikuuta - 30. lokakuuta 1962 räjäyttämällä 31 ydinlatausta. "Dominic II" -koesarja mukaan lukien 35 ydinkoetta. Pienin ydinkokeista oli 2,2 kT sekä suurin 9,96 MT. Suuri osa kokeista (ainakin enemmän kuin 5 kpl) oli arviolta 100 kT suuruinen.
Suuri osa ydinkokeista oli niin kutsuttuja lentopudotuksia: B-52 Stratofortress strategisesta pommikoneesta, jotka pudottivat erivahvuisia ydinlatauksia eri lentokorkeuksista. Myös avaruuden rajalla (lakikorkeus noin 80 km) sekä yläkorkeuksissa (räjäytyskorkeus noin 30 km) tehtyjä ydinräjäytyksiä tehtiin, merellisten vesialueilla tapahtuneiden koeräjäytysten (kuten SLBM) ohella. Testejä toteutettiin myöskin pinnan alaisesti eli veden alla. Räjäytyksien voimakkuudet vaihtelivat aina muutamasta kilotonnista megatonni-luokkaan. Näiden kokeiden toteuttaja oli "JTF-8" eli "Joint Task Force 8". Tätä seurasi vielä Operaatio Fishbowl.
Koesarjaa edelsi Operaatio Sunbeam, joskin osin liittyen "Operaatio Dominic II:een", jossa M-388 Davy Crockett -nimistä, ns. miniydinlatausta kokeiltiin. Tämä oli kannettava sinko-tyyppinen ydinase, jossa oli kaksi eri kaliiperia sekä kantamaa.
Vuonna 1963 solmittu ydinsulkusopimus kielsi kaikki muun tyyppiset ydinkokeet, paitsi niin kutsutut maanalaiset tunnelissa tehdyt. Ydinkokeisiin osallistuneet ovat voineet altistua mm. erilaisille syöpäsairauksille sekä muille geneettisille muutoksille.
Boys Do Cry

Boys Do Cry on sveitsiläisen laulajan Marius Bearin kappale. Hän edusti Sveitsiä Eurovision laulukilpailussa 2022 Torinossa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 78 pistettä ja saavutti sijan 17.
Crisis of Faith

Crisis of Faith on kanadalaisen Billy Talent -yhtyeen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 21. tammikuuta 2022.
Halo (LUM!Xin kappale)

Halo on itävaltalaisen DJ:n LUM!X:in ja laulajan Pia Marian kappale. He edustivat Itävaltaa Eurovision laulukilpailussa 2022 Torinossa. LUM!X ja Pia Maria esittivät kappaleensa kilpailun ensimmäisen semifinaalin toisella puoliskolla.
Kappale kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui viidenneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Baring (suku)

Baring on Saksasta 1700-luvun alkupuolella Englantiin siirtynyt suku, josta on lähtenyt useita kyvykkäitä liikemiehiä ja poliitikkoja. Sukuun ovat kuuluneet muun muassa seuraavat henkilöt:
Uskon tulevaan

Uskon tulevaan on suomalaisen pop-laulaja Vestan 11. maaliskuuta 2022 julkaistu toinen studioalbumi.
Albumilta julkaistiin singlenä kappaleet "Valonsäteet", "Ei yksin tarvii uskaltaa", "Periodi" sekä "Juttele mulle".
Berestyn

Berestyn (, vuoteen 1922 saakka nimellä "Krasnohrad", , vuoteen 1922 saakka nimellä "Kostjantynohrad", ) on kaupunki Harkovan alueella Ukrainan itäosassa, Dneprin vesistön Belostova-sivujoen varrella. Krasnohrad sijaitsee 101 kilometriä aluekeskus Harkovasta lounaaseen. Kaupunki on maaseutuvaltaisen Berestynin piirin (105 948 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 20 013 (2021).
Eurooppatien (M18) osuus Harkovasta etelälounaaseen kohti Zaporižžjaa kulkee Berestynin sivutse. Kaupunki on myös rautateiden risteyspaikkakunta. Kaupungissa on elintarvike- ja rakennusmateriaaliteollisuutta. Siellä toimii muun muassa maataloudellis-tekninen oppilaitos ja kotiseutumuseo. 
Historiaa.
Kaupungin oman historian mukaan ensimmäiset ihmiset saapuivat seudulle 150 000 vuotta sitten. Linnoitettuja asutuksia paikkakunnalle perustettiin kolmannella vuosituhannella ennen ajanlaskun alkua (Tripoljen kulttuuri). Asutusten paikkaa vaihdettiin ehkä 50 vuoden välein; entinen linnoitus poltettiin uuteen siirryttäessä. 
Vuonna 862 kristityt opettajat ja lähetyssaarnaajat Kyrillos ja Methodios saapuivat nykyisen Krasnohradin alueelle. Slaaveja kastettiin kristinuskoon. Vuonna 965 paikkakunnasta tuli Kiovan Rusjiin kuulunut eteläinen paikka. Rusjin hallitsija Svjatoslav I kuoli maaliskuussa 972, ja Rusj menetti pian Ukrainan tasankoalueiden maiden hallinnan, myös nykyisen Krasnohradin seudun.
Vuosina 1731–33 paikkakunnalle pystytettiin Bjelovskin linnoitus (Бєльов­ської фортеці). Nykyään linnoituksesta muistututtavat vanhat linnoitusvallit. Linnoituksesta kehittyi Kostjantynohradin kaupunki (1784). Vuosina 1802-1917 se oli Pultavan kuvernementtiin kuuluva kihlakuntakaupunki. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1922.
Ukrainan Verhovna Radan valtiovallan, paikallisen itsehallinnon, aluekehityksen ja kaupunkisuunnittelun komitea kannatti 3.4.2024 kaupungin nimeämistä Berestyniksi ja 19.9.2024 Verhovna. Rada teki päätöksen kaupungin ja alueen uudelleennimeämisestä. Nimenmuutos astui voimaan 26.9.2024.
Bricherasio

Bricherasio () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 4 585 asukasta.
Parisuhdehautausmaa

Parisuhdehautausmaa on suomalaisen poplaulajan Viivin 11. maaliskuuta 2022 julkaistu esikoisalbumi. Albumin teemana on parisuhteiden päättyminen ja sydänsurut. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan toiselle sijalle, mutta kolmannella viikollaan se nousi listan kärkeen.
Albumilta ennakkoon julkaistujen singlejen myötä Viivi sai myös viisi ehdokkuutta toukokuussa 2022 järjestettävään Emma-gaalaan. Ehdokkuudet tulivat muun muassa kategorioista Vuoden pop (kappaleilla ”Lääke”, ”USA”, ”Hyväuskoinen”), Vuoden biisi (”USA”) ja Vuoden musiikkivideo ("Hyväuskoinen").
Tekeminen.
Albumin kaikki kappaleet on tuottanut Lauri Halavaara. Lisäksi Jukka Immonen on ollut mukana tuottamassa ”Lääke”-kappaletta. Albumin sävellykset ja sanoitukset ovat Viivin itsensä tekemät yhdessä Halavaaran ja Joonas Kerosen kanssa. Albumin kappaleita tehtiin kolmen vuoden ajan. Viivi on kertonut kappaleiden tekstien olevan hänen omasta ja läheistensä elämistä.
Albumi on nimetty albumin viimeisen raidan, ”Parisuhdehautausmaa”, mukaan. Kappaleen nimi on peräisin albumin tekijäkolmikon yhdessä Eetu Kalavaisen kanssa tekemästä, julkaisemattomasta, kappaleesta, jossa mukana ollut parisuhdehautausmaa-sana koettiin sopivan paremmin heidän tekemäänsä uuteen kappaleeseen. Sana päätyi lopulta myös albumin nimeksi, kun sen huomattiin sopivan kuvastamaan albumin kaikkia kappaleita.
Singlet.
Albumin ensimmäinen single ”Sä päätit tän” julkaistiin helmikuussa 2020. Kesäkuussa 2020 julkaistulla toisella singlellä ”Lauseet on vaan lauseita” oli mukana rap-artisti Ahti. Kumpikaan singleistä ei noussut listoille.
Joulukuussa 2020 julkaistu kolmas single ”Lääke” menestyi jo huomattavasti paremmin. Kappale nousi tammikuussa suoraan singlelistan kolmannelle sijalle. Listan viiden parhaan joukossa se oli neljän viikon ajan. Radioiden 20. soitetummaksi kappaleeksi se nousi maaliskuussa 2021. Single on ylittänyt platinalevyrajan.
Kesäkuussa 2021 julkaistu ”USA”-single menestyi vielä paremmin kuin edeltäjänsä. Kappale nousi syksyllä 2021 radioiden neljänneksi soitetuimmaksi kappaleeksi ja on ollut lähes 20 viikon ajan kymmenen soitetuimman joukossa. Single ylitti parissa kuukaudessa platinalevyrajan. Singlelle julkaistiin myös Konsta Vihavaisen ja Lisa Nikulan ohjaama musiikkivideo.
Albumilta julkaistiin viimeisenä singlenä ”Hyväuskoinen”-kappale, jolle on julkaistu myös musiikkivideo. Single on ylittänyt kultalevyrajan.
Anne-Marie Trevelyan

Anne-Marie Belinda Trevelyan (os. Beaton; s. 6. huhtikuuta 1969) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko, joka on toiminut Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen jäsenenä vuodesta 2015 ja liikenneministerinä vuodesta 2022 lähtien. Aiemmin hän on toiminut kansainvälisen kaupan ministerinä ja Board of Traden puheenjohtajana, apulaispuolustusministerinä, kansainvälisen kehityksen ministerinä sekä apulaiselinkeinoministerinä.
Ura.
Anne-Marie Beaton syntyi Lontoossa. Hän opiskeli Oxfordin polyteknisessä korkeakoulussa ja työskenteli tilintarkastajana Price Waterhousella. Hän oli ehdolla Castle Morpethin hallintopiirin valtuustoon vuosina 1999 ja 2003 muttei tullut valituksi. Vuoden 2010 parlamenttivaaleissa hän oli ehdolla Berwick-upon-Tweedin vaalipiirissä mutta hävisi liberaalidemokraattien Alan Beithille.
Poliittinen ura.
Trevelyan valittiin alahuoneeseen vuoden 2015 parlamenttivaaleissa Berwick-upon-Tweedin vaalipiiristä 41,1 prosentin ääniosuudella. Vuoden 2017 vaaleissa hänet valittiin suuremmalla, 52,5 prosentin ääniosuudella.
Vuoden 2016 EU-kansanäänestyksessä Trevelyan kannatti brexitiä eli Yhdistyneen kuningaskunnan eroa Euroopan unionista.
Vuonna 2018 Sergei ja Julija Skripalin myrkytystapauksen jälkimainingeissa Trevelyania kritisoitiin siitä, että hän oli vastaanottanut 50 000 punnan lahjoituksen venäläiseltä liikemieheltä Aleksander Temerkolta ennen vuoden 2015 vaaleja. Trevelyanin mukaan Temerko oli Britannian kansalainen, ja tämä oli lahjoittanut konservatiivipuolueen paikallisyhdistykselle 7 240 puntaa.
Hallituksessa.
Heinäkuussa 2019 Trevelyan nimitettiin puolustushankinnoista vastaavaksi parlamentaariseksi alivaltiosihteeriksi. Joulukuussa hänet nimitettiin apulaispuolustusministeriksi. Helmikuussa 2020 hänet nimitettiin kansainvälisen kehityksen ministeriksi. Ennen nimitystään hän on useasti ilmaissut skeptisyytensä kehitysapua kohtaan.
Syyskuussa 2020 kansainvälityksen kehityksen ministeriö yhdistettiin ulkoministeriöön, ja Trevelyan menetti virkansa hallituksessa. Tammikuussa 2021 hänet nimitettiin apulaiselinkeinoministeriksi ja syyskuussa kansainvälisen kaupan ministeriksi.
Syyskuussa 2022 pääministeri Liz Truss nimitti Trevelyanin liikenneministeriksi.