Julius Evola

Giulio Cesare Andrea Evola, kirjailija- ja kutsumanimeltään Julius Evola, (19. toukokuuta 1898 Rooma, Italia – 11. kesäkuuta 1974 Rooma, Italia) oli italialainen paroni, kulttuurifilosofi, esoteerikko ja traditionalisti. Hän kirjoitti laajasti hermetismistä, seksin metafysiikasta, tantrasta, buddhalaisuudesta, taolaisuudesta, vuorikiipeilystä, Graalin maljasta, militarismista, aristokratiasta, politiikasta, filosofiasta, historiasta, roduista, uskonnoista, sivilisaatioiden olemuksesta sekä idän ja lännen uskonnollisista perinteistä.
Historioitsija Richard Barberin mukaan ”Evola sekoittaa retoriikkaa, ennakkoluuloja, tietämättömyyttä ja politiikkaa nykyajan ja tulevaisuuden kummalliseksi versioksi, mutta tässä prosessissa hän yhdistää ensimmäistä kertaa kiinnostuksensa esoteriikkaan ja salaliittoon”.
Ajattelu.
Evola katsoi edustavansa perinnettä, jonka olemusta hän pyrki määrittelemään lukuisissa teoksissaan. Evola piti omia asenteitaan ja hengellisiä arvojaan aristokraattisina, maskuliinisina, traditionalistisina, sankarillisina ja uhmakkaan taantumuksellisina. Evolan näkökulmat ja asenteet noudattivat johdonmukaisesti hänen maailmankuvaansa, ja lukuisten muiden esoteerikkojen ja traditionalistien tavoin hän käsitti ihmiskunnan ja maailman elävän parhaillaan niin sanotulla Kali Yugan eli mustan ajan aikakaudella, jota määrittelevät valloilleen riistäytyneet materialistiset pyrkimykset, itsekkyys, kulttuurillinen rappio, hengellinen rappeutuminen ja järjestäytynyt vääristyneisyys. Oppi neljästä aikakaudesta sisältyy useihin maailman esoteerisiin ja uskonnollisiin perinteisiin, etenkin hindulaisuuteen. Evola nousi näkemyksillään ”historian hirmuvaltaa” ja yleensä ottaen ”edistyksellisinä” pidettyjä arvoja vastaan, joiden vastapainoksi hän pyrki osoittamaan maailman eri hengellisten perinteiden takana olevan ikuisen tradition ('Perennial Tradition') totuuden ja todenmukaisuuden.
Evolan kolmena pääteoksena pidetään usein hänen eri aikakausilta peräisin olevia kirjojaan "Rivolta contro il mondo moderno", "Gli uomini e le rovine" ja "Ride the Tiger". Näiden teosten lisäksi hän kirjoitti useita kulttuurihistoriallisia ja esoteristisia teoksia sekä hyvin suuren määrän artikkeleita eri aiheista. Hyvin merkittävä osa hänen teoksistaan ja teksteistään käsittelee sekä itämaista että länsimaista traditionaalista hengellisyyttä ja sisäistä elämää. Evolan mukaan kaiken toiminnan tuli johtaa yksilön tuolle puolen, pois päin materialismista, utilitarismista, itsekkyydestä ja oman edun tavoittelusta.
Evolan katsotaan kuuluvan uusfasistien henkilögalleriaan, ja häntä on pidetty usein italialaisen fasismin keskeisenä teoreetikkona ja oppi-isänä, vaikka hän ei kuulunut fasistiseen puolueeseen eikä nimittänyt itseään fasistiksi. Arvostelijat ovat käyttäneet hänestä monia muitakin nimiä hänen 1900-luvun poliittisten yhteyksiensä vuoksi. Hän itse piti itseään oikeistolaisena intellektuaalina, joka yritti korjata fasismin ja kansallissosialismin merkittäviä maailmankuvallisia ja opillisia virheitä perinteisestä aristokraattisesta näkökulmasta katsoen. Evolalla oli paljon vihollisia molempien järjestelmien piirissä, ja sen vuoksi häneltä kiellettiin myös toiseen maailmansotaan osallistuminen, johon hän oli pyrkinyt vapaaehtoisena kamppaillakseen ”kommunismia” vastaan itärintamalla. Toisen maailmansodan loppupuolella hän osallistui natsi-Saksan SS Ahnenerben toimintaan ja tutki Wienissä vapaamuurareilta takavarikoituja dokumentteja. Evola piti politiikkaa, niin kuin kaikkia muitakin ”profaaneja” toimintamuotoja, ainoastaan potentiaalisina keinoina aidon hengellisen hierarkian ja järjestyksen muodostamiselle. 
Evola menetti useista syistä melko pian uskonsa sekä fasismin että kansallissosialismin mahdollisuuksiin uuden, traditionaalisen eurooppalaisen järjestyksen luomiseksi. Tästä syystä hän piti toisen maailmansodan jälkeen mahdottomana minkäänlaista ”korjaavaa toimintaa”. Hänen näkemyksenä asioiden tilasta heijastuu hänen myöhemmissä teoksissaan, joissa hän kehotti perinteelle uskollisia ihmisiä vetäytymään kaikesta ulkoisesta aktiviteetista, jotta henkisyydelle todella olennaiset tekijät eivät tuhoutuisi. Evola uskoi maailman siirtyneen toisen maailmansodan jälkeen Kali Yugan viimeistä vaihetta heijastavalle kaoottiselle väliajalle, jolloin minkäänlainen ulkoinen toiminta ei voi korjata tilannetta, joka on jo riistäytynyt liian pitkälle. Käytännössä koko hänen viimeinen teoksensa "Ride the Tiger" (”Ratsasta tiikerillä”) on kirjoitettu tästä näkökulmasta , ja yksi sen esittämistä näkökulmista on muun muassa stoalaisilta tunnettu 'a-politeia'.
Evolan ajattelussa on runsaasti yhtymäkohtia muun muassa René Guénonin, Platonin, Friedrich Nietzschen, Oswald Spenglerin, Houston Stewart Chamberlainin, Arthur de Gobineaun, Buddha Sakyamunin, Mestari Eckhartin, Homeroksen, Jacob Boehmen, ja eräiden katolisten ajattelijoiden, kuten Juan Donoso Cortésin ja Joseph de Maistren kanssa. Evola itse kutsui itseään radikaali-traditionaaliseksi ja aristokraattiseksi konservatiiviksi ja piti ”viimeistä suurta eurooppalaista” ”Mitternachtia” Metternichiä ihanteellisena esikuvanaan.