tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Époisses

Époisses on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 22 kilometriä Montbardin kaupungista lounaaseen.
Kunnan nähtävyys on keskiaikainen linna "Château d'Epoisses", joka on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi. Linnan historia juontaa juurensa 500-luvulle. Linnassa ovat asuneet niin frankkien kuningatar Brunhilde, Burgundin herttuoita kuin Madame de Sévigné. Linna on ollut saman suvun omaisuutta vuodesta 1661 lähtien. Ranskan suuren vallankumouksen aikana määrättiin linnasta puolet tuhottavaksi. 
Kunta on tunnettu Époisses de Bourgogne -juustosta.
Angolan kansallinen ilmatieteen ja geofysiikan laitos

Angolan kansallinen ilmatieteen ja geofysiikan laitos (, lyhennys INAMET) on Angolan ilmatieteellinen palvelu- ja tutkimuslaitos. Laitoksella on myös joitain geofysikaalisia tehtäviä, esimerkiksi muutamia seismologisia mittausasemia. INAMET toimii hallinnollisesti Angolan viestintä- ja informaatioteknologian ministeriön alaisuudessa.
Laitoksella on ollut meneillään merkittävä havaintoverkoston kehitys- ja uudistusohjelma 2020-luvulle tultaessa. Keskeisenä yhteistyökumppanina on toiminut Ranskan ilmatieteen laitoksen Météo-Francen asiantuntijapalvelujen vientiyritys (MFI).
Kirakkajärvi (Inari, Kirakkajärvi)

Kirakkajärvi on järvi Inarissa Lapin maakunnan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 3,1 neliökilometriä. Etäisyys Ivalosta on 116 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Rovaniemeltä 368 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Kirakkajärvi koostuu pääaltaasta ja sen itäpuolisesta Pikku Kirakkajärvestä. Niitä yhdistävän salmen leveys on kapeimmillaan noin 80 metriä. Noin kuudesosa Kirakkajärvestä on vähintään 10 metriä syvä. Suurin osa kyseisestä alueesta sijaitsee järven läntisellä selkävedellä, jossa on myös kaksi 20–22-metristä syvännettä. Pikku Kirakkajärven suurin syvyys on 11 metriä.
Kirakkajärven saarilla ei ole karttanimiä. Suurimmat saaret sijaitsevat aivan järven syvimmän alueen itäpuolella. Kirakkajärven rannoilla on haja-asutusta. Järven pohjoispuolinen Kirakkavaara kohoaa noin sata metriä järven pintaa korkeammalle.
Kirakkajärven lounaispuolella sijaitsee Sevettijärvi (95,6 metriä mpy). Järviä erottavan kannaksen kapeimmasta kohdasta virtaa vesiuoma Kirakkajärvestä Sevettijärveen.
Kirakkajärven vesitilavuus on 16 037 000 kuutiometriä.
Kirakkajärven pohjoispuolitse kulkee kantatie 92.
Kirakkajärvi (69.065.1.001) kuuluu Kirakkajärven valuma-alueeseen (69.065), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Näätämöjoen vesistössä (69). Toinen jakovaihe on Sevettijärven valuma-alue (69.06). Kirakkajärvi on toiseksi laajin Kirakkajärven valuma-alueen 92:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Vainosjärvi ja kolmanneksi laajin Karekkijärvi, jota seuraa Vainoslompolo, Kalatonjärvi, kaksi nimetöntä järveä ja Ottujärvi. Ottujärveä pienemmät vakavedet ovat vailla virallista nimeä.
Kirakkajärvi kuuluu Inarin 50 laajimman järven joukkoon. Sitä edeltävät Sollomusjärvi, Iso Rovijärvi ja Alajärvi. Sitä seuraavat Luolajärvi ja Vaassalijärvi.
Näätämöjoen vesistön Kirakkajärvi on laajin Suomen kolmesta Kirakkajärvestä. Toiseksi laajin Kirakkajärvi sijaitsee Inarissa Paatsjoen vesistössä ja pienin Kirakkajärvi sijaitsee Simossa Kemijoen vesistössä.
Alcolapia grahami

Alcolapia grahami on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se elää luonnonvaraisena Kenian Magadijärvessä, jossa se on ainoa selkärankaislaji. Sen tieteellinen lajinimi "grahami" on annettu lajin tyyppinäytteen keränneen J. W. Grahamin mukaan.
"A. grahami" voi kasvaa korkeintaan 12–13 senttimetrin mittaiseksi (SL) ja painaa korkeintaan noin 55 grammaa. Sillä on selkäevässään 11–13 piikkiruotoa ja 12–13 pehmeää ruotoa ja peräevässään kolme piikkiruotoa ja 9–11 pehmeää ruotoa.
"A. grahami" elää kotoperäisenä Keniassa erittäin suolaisen ja emäksisen Magadijärven reunoilla, järven ympärillä olevien maanalaisten kuumien lähteiden muodostamissa eristyneissä laguuneissa. Veden lämpötila voi nousta niissä 40 celsiusasteeseen ja kuumimmillaan lähes 50 asteeseen. "A. grahamia" on viety Nakuru- ja Natronjärviin sekä mahdollisesti Elmenteitajärveen. Nakurujärvessä lajin populaatiot onnistuivat vakiintumaan ja siitä tuli järven ainoa kalalaji. "A. grahamin" määrien arvioidaan olevan laskussa, ja Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokitteleekin sen vaarantuneeksi lajiksi.
"A. grahamin" ravintoa ovat pääasiassa syanobakteerit. Emo hautoo munia suussaan kahden viikon ajan. "A. grahami" on ainoa varsinaisiin luukaloihin kuuluva merkittäviä määriä ureaa erittävä laji.
Kutujärvi (Suonenjoki)

Kutujärvi on järvi Suonenjoella Pohjois-Savon lounaisosassa. Sen pinta-ala on 65 hehtaaria ja vesitilavuus 6,6 kuutiohehtometriä. Etäisyys Kuopiosta on 48 kilometriä lounaaseen.
Maantiede.
Kutujärven pituus lounaasta koilliseen on 2,5 kilometriä. Järvi kapenee pohjoista kohden. Etelärannan Kallioniemi jakaa järven eteläisimmän osan läntiseen ja itäiseen lahteen. Läntisen lahden etelärannalla on pieni luonnonsuojelualue. Noin viisi hehtaaria Kutujärvestä on korkeintaan metrin syvä ja noin seitsemän hehtaaria vähintään 25 metriä syvä. Kutujärven etelä- ja keskiosan syvyys on laajalti vähintään kymmenen metriä ja syvin kohta sijaitsee järven eteläpuoliskolla. Järven pohjoisosa on matalampaa. Järven kaakkoisosassa sijaitsee noin puolen hehtaarin laajuinen Karjalansaari.
Kutujärven rannoilla on metsää ja peltomaata. Itärannan Ylä-Kutumäki kohoaa noin 205 metriä merenpinnan yläpuolelle eli yli 100 metriä järven pintaa korkeammalle.
Kutujärveen virtaa noin neljä kilometriä pitkä Kutujoki kaakosta. Joki on melko luonnontilainen ja sen kasvillisuus on varsin rehevää. Kutujärvi laskee pohjoiseen Leväjärveen, jonka pinta on 0,2 metriä Kutujärveä alempana.
Kutujärven vesitilavuus on 6 579 000 kuutiometriä.
Kutujärvi (14.791.1.002) kuuluu Leväjärven–Kutujoen alueeseen (14.791), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Pieksäjärven valuma-alue (14.79) ja ensimmäinen on Rautalammin reitin valuma-alue (14.7). Leväjärven–Kutujoen alueeseen kuuluu kahdeksan vähintään hehtaarin laajuista järveä. Kutujärvi on niistä laajin, toisena on Savijärvi ja kolmantena Leväjärvi.
Suomessa on yksitoista Kutujärveä, joista Inarin Alajärvi-Kutujärvi on laajin. Kutujärvistä viisi sijaitsee Inarissa ja kaksi muualla Lapissa. Suonenjoen ja Kuopion rajalla sijaitsee Kutunjärvi-niminen vakavesi (04.265.1.032).
Erkki Imponen

Erkki Jaakonpoika Imponen (16. marraskuuta 1886 Isokylä, Kemijärvi – 27. maaliskuuta 1954 Kemijärvi) oli kemijärveläinen kunnanvaltuutettu ja taloustirehtööri.
Elämä.
Imponen (lempinimeltään "Kuja-Erkki") syntyi Jaakko Jaakonpoika Imposen (s. 1855) ja Brita Caisa Könösen (s. 1847) viidenneksi lapseksi. Imponen aloitti opintiensä Kemijärven ensimmäisessä, Särkikankaan kansakoulussa, joka aloitti toimintansa 1899, ja oli sen ensimmäisiä oppilaita yhdessä Kaisa-siskonsa kanssa. Imponen lähti Imposenniemestä kotivävyksi Kujalan tilalle vuonna 1908 avioiduttuaan Maria Eveliina Kujalan kanssa. Avioliittoon syntyi viisi lasta. Maria Imponen kuoli vuonna 1918. Imponen solmi toisen avioliiton Maria Eriika Erkkilän kanssa vuonna 1919, mutta Maria kuoli jo seuraavan vuoden helmikuussa. Tämän jälkeen Imponen oli leskenä muutaman vuoden, kunnes avioitui kolmannen kerran edellisen vaimonsa serkun Hilda Maria Erkkilän (s. 1905) kanssa vuonna 1924. Avioliitossa syntyi 14 lasta, josta 10 poikaa.
Ura ja luottamustoimet.
Imposella oli lukuisia luottamustoimia. Hänet valittiin 1919 Kemijärven ensimmäiseen kunnanvaltuustoon (myöh. Kemijärven kaupunginvaltuusto). Hän toimi valtuutettuna muutamia lyhyitä katkoksia lukuun ottamatta vuoteen 1953 asti. Kunnallislautakunnan (kunnanhallitus) jäsenenä hän oli vuosina 1931–1933 ja köyhäinhoitolautakunnan esimiehenä vuosina 1925–27. Huoltolautakunnan puheenjohtajana Imponen oli vuodet 1943–1945 ja 1949–1953. Tätä työtä Imponen arvosti kovasti, sillä hän koki ihmisten auttamisen tärkeäksi. Hän toteutti tätä periaatetta myös omassa elämässään: perheeseen mahtui omien lasten lisäksi orvoksi jäänyt tyttärentytär, ja renkipoikia otettiin tilalle myös sosiaalisten syiden vuoksi. Hän oli huoltolautakunnan puheenjohtajana myös Lapin sodan aikana, jolloin myös kemijärveläiset olivat evakossa ympäri Pohjanmaata.
Imponen toimi Kemijärvellä myös metsälautakunnan puheenjohtajana vuosina 1924–1929, Isonkylän kansakoulun johtokunnassa vuosina 1923–1942 (jonka puheenjohtajana vuodet 1937–1939) sekä kirkkohallintokunnan jäsenenä vuosina 1946–1954. Hän oli perustamassa Isonkylän osuuskassaa vuonna 1925, kun osuuskuntatoiminta-aate levisi 1920-luvulla ja Imponen oli sen voimakas kannattaja. Isonkylän osuuskassa muutettiin Kemijärven osuuskassaksi 1928 ja myöhemmin Kemijärven osuuspankiksi, jonka johtajana Imponen toimi vuosina 1925–1929. Osuustoimintaperiaatteelle perustettiin Kemijärvelle myös meijeri, jonka hallituksen puheenjohtajana Imponen toimi koko sen toiminta-ajan vuoteen 1952, jolloin meijeri myytiin Valiolle. 
Imponen arvosti koulutusta, kouluolojen kehittämistä, historiaa ja sanomalehtitoimintaa. Hän oli mukana avustamassa ja tukemassa Koillis-Lappi -lehteä sekä perustamassa Lapin Kansaa. Kunnallispolitiikassa Imponen edusti Maalaisliittoa, ja on kerrottu hänen houkutelleen Matti Oskari Lahtelan vaihtamaan Kokoomuksesta Maalaisliittoon, jonka listoilta tämä tuli valituksi valtiopäiville vuonna 1930.
Imposelle myönnettiin taloustirehtöörin arvonimi vuonna 1947. Kyseinen arvonimi on myönnetty itsenäisessä Suomessa vuosien 1919–2013 aikana 518 henkilölle.
Michael Fagan

Michael Fagan (s. 8. elokuuta 1948 Lontoo) on brittiläinen mies, joka onnistui kesällä 1982 kahdesti tunkeutumaan Buckinghamin palatsiin. Toisella kerralla hän pääsi kenenkään estämättä makuuhuoneeseen, missä kuningatar Elisabet II oli yksin nukkumassa.
Palatsiin tunkeutuminen.
Ensimmäisen kerran Fagan tunkeutui Buckinghamin palatsiin 7. kesäkuuta 1982. Hän kiipesi yöllä nelimetrisen muurin yli, ohitti piikkilankaesteen ja meni sisään avoimesta ikkunasta. Hän kiersi rakennuksen käytävillä katsellen maalauksia sekä syöden juustoa ja keksejä. Prinssi Charlesin yksityissihteerin työhuoneesta hän anasti viinipullon.
Fagan palasi takaisin palatsiin kuukausi myöhemmin. Heinäkuun 9. päivän aamuna hän livahti sisään toisen kerroksen kattotasanteelta. Yksi palatsin työntekijöistä huomasi hänet, mutta ei osannut pitää häntä epäilyttävänä. Fagan pääsi vapaasti etenemään palatsin asuintiloihin. Hän rikkoi yhdestä huoneesta lasisen tuhkakupin ja otti siitä sirpaleen mukaansa. Sitten hän meni kuningattaren makuuhuoneeseen noin kello 7.15. Fagan on sanonut, että hän avasi huoneen verhot ja silloin kuningatar kysyi häneltä: ”Mitä ihmettä te teette täällä?”
Scotland Yardin raportista ilmenee, että kuningatar oli ensin yrittänyt soittokelloa painamalla kutsua henkilökuntaa apuun, mutta kukaan ei ollut käytävällä kuulemassa kutsua. Noin kello 7.18 kuningatar otti sängyn vieressä olevalla puhelimellaan yhteyden puhelunvälittäjäänsä ja pyysi tätä hälyttämään poliisin. Kuusi minuuttia myöhemmin hän tarttui uudelleen puhelimeen, sillä poliisi ei ollut saapunut paikalle. Kuningatar sai kuitenkin erään palvelijan huomaamaan tilanteen, ja hänen avullaan Fagan houkuteltiin läheiseen ruokakomeroon. Sieltä poliisi kävi hakemassa hänet.
Tapauksen jälkipuinti.
Fagan ei ole ilmaissut selkeää syytä siihen, miksi hän tunkeutui palatsiin. Omien sanojensa mukaan hän oli silloin huumaavien aineiden vaikutuksen alaisena. Kiinnioton jälkeen hän vietti useita kuukausia psykiatrisessa sairaalassa. Fagan ei saanut tunkeilusta rikossyytettä. Myöhemmin hänet on tuomittu neljäksi vuodeksi vankilaan huumekaupasta.
Britanniassa heinäkuun 1982 tapahtumat olivat sisäpoliittinen skandaali. Ulkopuolisen tunkeilijan pääsy kuningattaren makuuhuoneeseen osoitti, että palatsin turvajärjestelyissä ja poliisin toiminnassa oli vakavia puutteita. Tapaus nousi kansainväliseksi uutisaiheeksi. Tapahtumien johdosta Britannian silloinen pääministeri Margaret Thatcher kävi esittämässä kuningattarelle anteeksipyynnön ja sisäministeri Willie Whitelaw tarjoutui eroamaan virastaan. Kuningatar ei kuitenkaan myöntänyt ministerille eroa.
Fagan populaarikulttuurissa.
Netflix-sarja "The Crownin" neljännellä tuotantokaudella (2020) esitetään fiktiivinen kuvaus siitä, miten työtön remonttimies Michael Fagan (Tom Brooke) tunkeutuu Buckinghamin palatsiin. Makuuhuonekohtauksessa kuningatarta näyttelee Olivia Colman.
Saint-Mihielin kantoni

Saint-Mihiel on Ranskassa yksi Meusen departementin kantoneista (yleisneuvoston vaalipiiri). Se käsittää 34 kuntaa ja sen alueella asui vuoden 2015 alussa 12 050 ihmistä. Saint-Mihielin kantonin keskustoimisto on Saint-Mihielin kunnassa.
Kunnat.
Saint-Mihielin kantonin kunnat:
Jaap Kraaier

Jacob ”Jaap” Kraaier (28. marraskuuta 1913 Zaandam – 7. tammikuuta 2004 Egmond aan Zee) oli alankomaalainen ratameloja. Hän saavutti Berliinin kesäolympialaisissa 1936 pronssia 1 000 metrin kajakkiyksikössä.
Kutunjärvi

Kutunjärvi on runsassaarinen järvi Kuopion ja Suonenjoen rajalla Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 4,3 neliökilometriä. Etäisyys Kuopion keskustasta on 26 kilometriä lounaaseen.
Maantiede.
Kutunjärven pituus kaakosta luoteeseen on 4,2 kilometriä. Järven eteläosa jakautuu useisiin lahtiin, keskiosan ilmettä hallitsee noin puoli neliökilometriä laaja Suurisaari ja pohjoista kohden järvi kapenee. Pohjoisimmat lahdet ovat Vuorisenlahti ja Karhulahti. Vain 15 hehtaaria Kutunjärvestä on vähintään 10 metriä syvä. Laajin syvänne on Suurisaaren länsipuolella ja sen sisällä sijaitsee järven syvin kohta. Pienempiä syvänteitä on useita eri puolilla järveä.
Kutunjärvessä on 52 saarta, joista Suurisaaren jälkeen laajin on Pekkalansaari. Muita saaria ovat esimerkiksi Halkosaari, Vattusaari ja Etelämyhkyrä järven eteläosassa sekä Pohjoismyhkyrä ja Hirsisaari järven pohjoisosassa. Kutunjärven rannat ovat metsäisiä, lounaisilla rannoilla sijaitsee Kutunkylän kulttuurimaisema.
Kutunjärveen virtaa useita laskuojia. Järven lounaisrannalta lähtee Kutunjoki etelään.
Kutunjärven vesitilavuus on 15 263 000 kuutiometriä.
Kutunjärvi (04.265.1.032) kuuluu Kutunjoen valuma-alueeseen (04.265), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Sorsaveden valuma-alue (04.26) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Kutunjärvi on laajin Kutunjoen valuma-alueen 51:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat, eli Saittajärvi ja Suurijärvi, ovat yli neliökilometrin laajuisia.
Commarin

Commarin on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 40 kilometriä Beaunen kaupungista lounaaseen.
Kunnan nähtävyys on linna "Château de Commarin". Ennen linnaa paikalla oli linnoitettu talo 1200-luvulla. Linnaa muutettiin 1500-luvulla, ja 1600- ja 1700-luvuilla se rakennettiin uudelleen. Samaan aikaan rakennettiin myös tallit sekä kaikki linnan ympärillä olevat talot ja rakennukset. 1800-luvun aikana ranskalainen puutarha korvattiin englantilaisella puutarhalla. Linna on kuulunut aina saman suvun omistukseen, ja tällä hetkellä sen omistaa suvun 26. sukupolvi.
Amadeo Bordiga

Amadeo Bordiga (13. kesäkuuta 1889 Resina, Napoli – 23. heinäkuuta 1970 Formia) oli italialainen kommunistipoliitikko ja teoreetikko sekä Italian kommunistisen puolueen (PCI) perustaja ja ensimmäinen johtaja. Hän edusti vasemmistokommunismia.
Alkuaan Italian sosialistiseen puolueeseen (PSI) kuulunut Bordiga vastusti reformismia ja perusti joulukuussa 1918 "Il Soviet" -nimisen aikakauslehden, jonka ympärille syntyi vaaleihin osallistumista vastustanut PSI:n kommunistinen siipi. Bordigan käsityksen mukaan oikeaoppisen puolueen ja puoluejohdon puuttuminen oli estänyt Venäjän vallankumousta leviämästä Italiaan. Toisaalta muun muassa neuvostojohtaja V. I. Lenin arvosteli vuonna 1920 Bordigan ehdottoman kielteistä suhtautumista parlamentaariseen toimintaan. Bordiga oli johtavassa roolissa, kun kun kommunistit lopulta irtautuivat PSI:stä ja perustivat tammikuussa 1921 oman puolueen, PCI:n, jonka sihteeriksi hänet valittiin. Hän arvosteli monia Kommunistisen internationaalin (Komintern) linjauksia, esimerkiksi vuonna 1921 julistettua yhteisrintamataktiikkaa.
Bordigan puhdasoppinen linja sai osakseen arvostelua PCI:n piirissä. Kun vasemmistososialisti Giacinto Serratin tuolloin johtama PSI tarjoutui yhdistämään voimansa kommunistien kanssa, Bordiga torjui ajatuksen. Komintern pakotti lopulta Bordigan väistymään PCI:n johdosta kesäkuussa 1924, ja hänen tilalleen puoluesihteeriksi valittiin Antonio Gramsci. Bordigan suuntaus vaikutti kuitenkin vahvana puolueessa tämän jälkeenkin. Se tunnettiin myös Prometeo-ryhmänä julkaisemansa "Prometeo"-lehden mukaan. Bordiga hävisi taistelun puolueen linjasta tammikuun 1926 Lyonin puoluekokouksessa. Italian fasistihallinto vangitsi hänet marraskuussa 1926, ja hän pysyi vangittuna vuoteen 1929.
PCI:n bordigalainen siipi asettui tukemaan Neuvostoliiton vasemmisto-oppositiota, minkä seurauksena Bordiga erotettiin maaliskuussa 1930 PCI:stä trotskilaisena. Bordigalaiset irtisanoutuivat trotskilaisesta liikkeestä vuonna 1932. Toisen maailmansodan jälkeen Bordiga julkaisi teoreettisia ja kommunistisen liikkeen historiaa käsitteleviä teoksia.
Saksan sääpalvelu

Saksan sääpalvelu (, lyhennys DWD) on Saksan vuonna 1952 perustettu kansallinen ilmatieteen palvelu- ja tutkimuslaitos. Se toimii Saksan digitaalisen infrastruktuurin ja liikenteen liittoministeriön alaisuudessa. DWD:n päätoimipaikka sijaitsee Offenbachissa.
Clara Petrozzi

Clara Petrozzi (ent. Clara Petrozzi-Stubin, s. 30. joulukuuta 1965 Lima) on perulais-suomalainen alttoviulisti ja säveltäjä. Hän oli myös Aurinko - música de Latinoamérica ry:n puheenjohtaja. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian tohtoriksi vuonna 2009. Hänen väitöskirjansa käsitteli perulaista orkesterimusiikkia.
Oscar Piastri

Oscar Piastri (s. 6. huhtikuuta 2001 Melbourne, Australia) on australialainen rata-autoilija, joka ajaa F1-sarjan McLaren-tallissa.
Ura.
Piastri on voittanut vuoden 2019 Formula Renault Eurocup ja FIA Formula 3 -sarjan mestaruuden vuonna 2020, sekä FIA Formula 2 -mestaruuden vuonna 2021 Prema Racingilla. Hän toimi Renault’n kehityskuljettajana tammikuusta 2020 alkaen ja Alpinen F1-tallin varakuljettajana .
2. elokuuta 2022 Alpine ilmoitti Piastrin korvaamaan Aston Martinille lähtevän Fernando Alonson, mutta Piastri kiisti tämän sosiaalisen median alustoillaan. 2. syyskuuta vahvistettiin että Piastri ajaa McLarenilla kaudesta 2023 alkaen.
Piastri ajoi uransa ensimmäiset pisteet Australian GP:ssä, jossa hän oli kahdeksas. Italian GP:ssä Piastri ajoi uransa ensimmäisen kilpailun nopeimman kierroksen. Piastri ajoi ensimmäistä kertaa palkintokorokkeelle Japanin Grand Prix’ssä 2023 ollen kolmas. Qatarin lauantain sprinttikilpailussa Piastri ajoi voittoon. Varsinaisessa sunnuntain kilpailussa Piastri ajoi toiseksi. Piastri saavutti ensimmäisellä F1-kaudellaan 97 pistettä sijoittuen sarjan yhdeksänneksi.
Kaudella 2024 Piastri otti ensimmäisen voittonsa Formula 1 -sarjassa Unkarin GP:ssä 2024. Piastri ajoi voittoon myös Azerbaidžanin GP:ssä ja Qatarin GP:n sprinttikilpailussa. Piastri ajoi maaliin kaikissa kauden 24 kilpailussa saavuttaen yhteensä 292 pistettä sijoittuen sarjan neljänneksi.
Maaliskuussa 2025 Piastri teki McLareninn kanssa monivuotisen jatkosopimuksen.
Appalakkienkletra

Appalakkienkletra ("Clethra acuminata") on kletrakasvien (Clethraceae) heimoon, kletrojen ("Clethra") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on korkeintaan kuusi metriä korkeaksi kasvava pensas. Sen lehdet ovat soikeita tai lähestulkoon soikeita, hammaslaitaisia, 5–15 cm pitkiä ja 3–9 cm leveitä, tavallisesti 11–13 cm pitkiä ja 5–7 cm leveitä. Lehtiruodit ovat 2–4,5 cm pitkiä, yleensä 2,3–3,5 cm pitkiä. Kukinnot ovat yksittäin sijaitsevia ja tiheään tähtikarvaisia tähkiä, jotka ovat 8–20 cm pitkiä, tavallisesti 10–16 cm pitkiä. Kukkien verholehdet ovat 3,5–5 mm pitkiä ja 1–1,5 mm leveitä. Terälehdet ovat puolestaan 6–8,5 mm pitkiä, 4–5 mm leveitä ja väriltään valkoisia. Appalakkienkletra kukkii kesällä. Hedelmänä on halkaisijaltaan muutaman millimetrin oleva kota. Siemenet ovat 0,7–1 mm pitkiä.
Appalakkienkletra kasvaa kausivihannissa vuoristometsissä 500–1400 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan tavallisesti kosteammilta paikoilta. Lajia on löydetty luonnosta seitsemästä Yhdysvaltojen osavaltiosta: Alabamasta, Georgiasta, Tennesseestä, Etelä- ja Pohjois-Carolinasta, Länsi-Virginiasta sekä Pennsylvaniasta.
Talaskangas Rap

Talaskangas Rap on vuonna 1990 julkaistu maxisingle, jonka esittää Artistit Avohakkuita Vastaan. Levyn tuotto käytettiin Talaskankaan metsien suojelun hyväksi. Ajatus kappaleen tekemisestä tuli Taideteollisen korkeakoulun opiskelijoilta, jotka pyysivät mukaan joukon tunnettuja suomalaisia rockmuusikoita. "Talaskangas Rapin" musiikin teki Jay Havanna ja sen sanoitti Mikko Saarela. Levyn kannen on tehnyt Tuula Luukas.
Helmi-maaliskuussa 1990 singel nousi Suomen Top 40 -listalle kahdeksan viikon ajaksi. Korkeimmillaan se oli listan toisena viikolla 9. Singlen B-puolen lyhennetty versio löytyy myös levy-yhtiö Megamanian samana vuonna julkaisemalta kokoelma-albumilta "1990". Kappale on myös mukana Mikko Saarelan sanoituksia sisältävällä kokoelma-albumilla "Osaa mieskin sanoittaa" (2008).
Sen tarkoituksena oli tukea Talaskangas-liikettä, joka vastusti alueella tehtyjä avohakkuita. Talaskankaan hakkuun käynnistyivät vuonna 1988 ja levyn ilmestyessä metsäkiista oli jo osittain kääntynyt luonnonsuojelijoiden voitoksi, sillä alue oli määrätty toimenpidekieltoon kesällä 1989. Oikeudenkäynti Talaskangas-aktivisteja vastaan alkoi levyn äänittämisen aikoihin joulukuussa 1989.
Kappaletta pidetään ensimmäisenä suomenkielisenä possebiisinä. Levytystä ei myöhemmin ole pidetty kovinkaan onnistuneena ja sen teknistä toteutusta on kutsuttu kehnoksi.. Esimerkiksi "Rumba"-lehden Jarkko Fräntilä kutsui "Talaskangas Rapia" vuonna 2019 "kokeelliseksi" ja "avantgardeksi". Vuonna 2020 Yleisradion toimittaja Mårten Svartström piti kappaletta ärsyttävänä, hölmönä sekä aikansa eläneenä ja kutsui sen tuotantoa huonoksi.
King Clone

King Clone on Mojaven aavikolla kasvava kreosoottipensasrengas. Pensaan on arvioitu olevan 11 700 vuotta vanha, mikä tekee siitä yhden maapallon vanhimmista eliöistä. Renkaan halkaisija on suurimmillaan 20 metriä ja keskimääräinen halkaisija on 14 metriä.
Maantiede.
King Clone -rengas sijaitsee Mojaven autiomaassa, Lucerne Valleyn ja Landersin kaupunkien lähellä. Se sijaitsee Luzernin laakson ja Johnson Valleyn kreosoottipensasrenkaiden suojelualueella.
Ajoitusmenetelmät.
Kalifornian yliopiston (Riversiden kampuksen) professori Frank Vasek tunnisti King Clonen ja arvioi sen iän. Vasek oletti, että kreosoottipensasrengas oli itse asiassa yksi eliö. Tämän jälkeen yksi Vasekin opiskelijoista (Leonel da Silveira Lobo O'Reilly Sternberg) dokumentoi, että renkaan sisällä kasvavilla kasveilla oli enemmän samankaltaisia ominaisuuksia kuin muiden kasviklustereiden kasveilla. Vasek käytti kahta menetelmää renkaan iän arvioimiseen. Yhdessä menetelmässä laskettiin renkaat ja mitattiin vuotuisen kasvun etäisyys, toisessa käytettiin radiohiiliajoitusta renkaan keskeltä löytyneistä puupaloista ja mitattiin niiden etäisyydet toisistaan ja elävistä pensaista. Molemmat ajoitusmenetelmät tuottivat samanlaisia tuloksia (ikä noin 11 700 vuotta).
King Clone julkisuudessa.
King Clone oli David Attenboroughin "The Green Planet" -televisiosarjan "Desert Worlds" -jaksossa, jossa Attenborough vieraili kasvin luona uudelleen vuonna 2022 kuvattuaan sitä aiemmin vuonna 1982. Kasvi oli tänä aikana kasvanut alle 25 millimetriä.
Baikuševin mänty

Baikuševin mänty () on bosnianmänty ("Pinus heldreichii") Pirinin kansallispuistossa Lounais-Bulgariassa. Se on nimetty löytäjänsä, metsänvartija Kostadin Baikuševin mukaan. Lähellä Bănderitsaa sijaitseva noin 1 300 vuoden ikäinen Baikuševin mänty on yksi maailman vanhimmista puista, ja se on Bulgarian perustajan kaani Asparuhin aikalainen. Sen korkeus on 26 m, halkaisija 2,2 m ja ympärysmitta 7,8 m.
Poirino

Poirino () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 10 112 asukasta.
Kongeegen

Kongeegen on tunnettu tammi Tanskassa. Se kasvaa Jægerspris Nordskovissa (Jægersprisin pohjoismetsä lähellä Jægersprisin kaupunkia), Sjællandin saaressa, Tanskassa. Vuonna 1965 tehdyn tieteellisen tutkimuksen mukaan puun kasvurenkaat osoittivat puun olevan noin 1500–2000 -vuotias ja sen arveltiin olevan Pohjois-Euroopan vanhin elävä tammi. Lyhyen runkonsa ja matalan haarautuvuuden perusteella sen on arveltu kasvaneen alun perin avoimella niityllä ja että sen ympärille kasvoi myöhemmin muita korkeampia metsäpuita. Kongeegen sijaitsee samassa metsässä kuin tammet "Snoegen" ja "Storkeegen".
Snoegen

Snoegen oli ikivanha tammi, joka sijaitsi Jægerspris Nordskovissa, lähellä Jægersprisin kaupunkia Sjællandin saaressa, Tanskassa. Snoegen sijaitsee samassa metsässä kuin Kongeegen ja Storkeegen. Snoegen kuoli vuonna 1991 sen jälkeen, kun lehdet olivat vähentyneet muutaman vuoden ajan ja kun puun ympärille oli pystytetty puinen este, joka saattoi vaurioittaa sen juuria. Sen runko on edelleen pystyssä. Snoegen on nimetty kiertyneen rungon mukaan. Vuonna 1990 rungon ympärysmitta oli 8,90 metriä. Puun on arvioitu olevan 600–700 vuotta vanha, mutta on olemassa myös arvioita, joiden mukaan sen ikä olisi 400–850 vuotta.
Storkeegen

Storkeegen oli tammi, joka sijaitsi Jægerspris Nordskovissa, lähellä Jægersprisin kaupunkia Sjællandin saaressa, Tanskassa. Storkeegenin jäänteet sijaitsevat samassa metsässä kuin Kongeegen ja Snoegen. Muinaisesta tammesta on jäljellä vain pala rungosta. Vuonna 1974 runko murtui alimman oksan yläpuolelta neljän metrin korkeudesta. Koska alin oksa säilyi, puu pystyi elämään vuoteen 1981 asti, jolloin se kuoli lopullisesti myrskyn seurauksena. Puun on arvioitu olleen 800 vuotta vanha.
Storkeegen on saanut nimensä kattohaikaran pesästä, joka rakensi pesänsä puuhun joskus 1800-luvulla. Vuonna 1843 taidemaalari Peter Christian Thamsen Skovgaard maalasi Storkeegenin ja antoi tälle maalaukselle nimen "Eg med Storkerede i Nordskoven ved Jægerspris". Tästä teoksesta tuli osa Tanskan kuninkaallista kokoelmaa.
Llangernyw Yew

Llangernyw Yew () on ikivanha euroopanmarjakuusi ("Taxus baccata") Llangernyw’n kylässä Conwyssa Pohjois-Walesissä. Puu on pirstoutunut ja sen ydinosa on kadonnut ja siitä on jäänyt jälkeen vain useita valtavia oksia. Puun ympärysmitta maanpinnan tasolla on 10,75 metriä.
Historia.
Marjakuusi sijaitsee St. Digainin kirkon kirkkopihalla Llangernyw’n kylässä. Vaikka marjakuusien ikää on erittäin vaikea määrittää, kirkkopihan portilla on kasvitieteilijä David Bellamyn allekirjoittama vuoden 2002 marjakuusikampanjan todistus, jossa todetaan, että ”käsillä olevien tietojen mukaan” puu on arvioitu 4000–5000 vuotta vanhaksi. Vaihtoehtoisen teorian mukaan puu on vain yhtä vanha kuin viereinen pyhimyspaikka, mikä tekisi siitä noin 1500 vuotta vanhan.
1990-luvun puolessavälissä kirkon öljysäiliö oli kahden runkokappaleen välissä; se kuitenkin siirrettiin, kun tajuttiin, että puu oli ikivanha. Öljysäiliötä rakennettaessa kuollutta puuta poistettiin paikalta runsain määrin, mikä vaikeuttaa puun iän määrittämistä vuosirenkaista. Kesäkuussa 2002 "Tree Council" nimesi kuningatar Elisabet II:n juhlavuoden kunniaksi Llangernyw Yew’n yhdeksi viidestäkymmenestä kansallisen perinnön puusta Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Angelystorin legenda.
Paikallisen perinteen mukaan Llangernyw’n kirkossa asuu muinainen henki, joka tunnetaan nimellä Angelystor. Tämän perinteen mukaan joka vuosi halloweenina kuuluva ääni ennustaa seuraavana vuonna kuolevien seurakuntalaisten nimet. Kansantaru kertoo epäuskoisesta paikallisesta miehestä, Siôn ap Rhobertista, joka haastoi hengen olemassaolon yhtenä halloween-iltana vain kuullakseen oman nimensä huudon, minkä jälkeen hän kuoli vuoden sisällä.
Martin Schongauer

Martin Schongauer, tunnettu myös nimillä Schön Martin tai Hipsch (Hübsch) Martin, (1445 tai 1450 Colmar – 2. helmikuuta 1491 Breisach) oli saksalainen taidemaalari, graafikko ja painokuvien tekijä.
Martin Schongauer oli kultaseppä Caspar Schongauerin poika. Hänen lapsuudestaan ei ole juuri tietoja. Schongauer kirjoittautui Leipzigin yliopistoon vuonna 1465. Ei kuitenkaan tiedetä, oliko hän siellä opiskelijana vai vierailevana taiteilijana. Joka tapauksessa hän oli yliopistossa vain lyhyen aikaa. Schongauerin ensimmäiset kuvat ovat ajoitettu vuodelle 1469. Vuonna 1488 Schongauer muutti Colmarista Breisachiin, jossa hän asui koko loppuelämänsä.
Aikalaislähteiden mukaan Schongauer oli tuottelias taidemaalari, jonka tekemät maalaukset olivat hyvin kysyttyjä. Vuonna 1473 valmistunut Colmarin Saint-Martin -kirkon alttaritaulu "Madonna ruusutarhassa" on tunnetuimpia hänen varhaisemmista töistään. Teos on sekä monumentaalinen että herkkä, ja siinä on nähtävissä flaamilaisen taidemaalari Rogier van der Weydenin vaikutusta. Schongauer maalasi myös kaksi Orliacin alttarin sivupaneelia sekä kuusi pientä paneelia Berliiniin, joiden kuva-aiheena oli Jeesuksen syntymä. Wienissä on Schongauerin Pyhää perhettä esittävä maalaus. Breisachin katedraaliin Schongauer maalasi viimeistä tuomiota esittävän muraalimaalauksen.
Schongauer on kuitenkin parhaiten tunnettu erinomaisena kaivertajana. Hän lienee opiskellut kaivertajamestarin johdolla, joka signeerasi työnsä nimimerkillä ”E.S”. Schongauer hioi kaiverruksen tekniikan huippuunsa ja toi siihen asti kultaseppien hallitsemalle alalle taidemaalarin taiteellisen näkemyksen. Schongauerin grafiikan tuotanto koostuu 115 monogrammilla signeeratusta levystä. Painokuvissaan Schongauer keskittyi lähinnä uskonnollisiin aiheisiin. "Pyhän Antoniuksen kiusaus" ja "Neitsyen kuolema" lukeutuvat Schongauerin varhaisen tuotannon parhaimmistoon. Ne ovat suurikokoisia ja hyvin yksityiskohtaisia kuvia. Myöhäisemmässä tuotannossaan Schongauer suosi pienempiä painolaattoja, ja teki sarjoja, kuten "Kristuksen kärsimys", joka koostuu 12 kaiverruksesta. Monet hänen kauneimmista töistään esittävät yhtä hahmoa, kuten Madonnaa tai pyhää Sebastiania.
Neville Goddard

Neville Lancelot Goddard (19. helmikuuta 1905 − 1. lokakuuta 1972) oli barbadoslaissyntyinen yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoitti Raamatusta, mystiikasta ja elämäntaidosta. Hän myös piti luentoja metafyysisistä aiheista.
Goddard muutti Barbadokselta Yhdysvaltoihin vuonna 1922. Hän asettui New Yorkiin, jossa hän aluksi toimi balettitanssijana. 1930-luvulla Goddard aloitti opiskelut etiopialaisen rabbin alaisena, joka tutustutti hänet kabbalaan. 
Goddard ei pitänyt Raamattua historiallisena teoksena, vaan enemmänkin omanlaisena vertauksena ihmisen psyykkeelle. Hän ei uskonut ”ulkopuoliseen jumalaan”, joka vastaa rukouksiin. Goddardin mukaan henkilö itse on ”luoja”.
Muun muassa hengellinen kirjailija Wayne Dyer sai vaikutteita Goddardin työstä.
Okakalat (heimo)

Okakalat (Stephanoberycidae) on kalaheimo, joka luokitellaan joko okakaloihin tai limapääkaloihin. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Lajit ja anatomia.
Okakaloihin kuuluu 4 lajia, jokainen omassa suvussaan. Lajit ovat "Abyssoberyx levisquamosus", ulappaokakala ("Acanthochaenus luetkenii"), kitaokakala ("Malacosarcus macrostoma") ja okakala ("Stephanoberyx monae"). Suurimmat heimon lajeista kasvavat noin 17 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat pitkänomainen ruumis, suurehko pää, kookas suu, pään limatäytteiset ontelot ja usein piikikkäät suomut. Väriltään okakalalajit ovat ruskeita.&gt;
Levinneisyys ja elintavat.
Okakalalajeja tavataan niin Atlantista, Intian valtamerestä kuin Tyynestämerestäkin. Ne liikkuvat tyypillisesti 900–5 000 metrin syvyydessä. Okakalojen ravintoa ovat äyriäiset.
Arovaivaisvehnä

Arovaivaisvehnä ("Eremopyrum triticeum") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, vaivaisvehnien ("Eremopyrum") sukuun kuuluva kasvilaji.
Arovaivaisvehnä on yksivuotinen kasvi, ja se voi kasvaa yksittäisversoina tai pieninä mättäinä. Arovaivaisvehnä voi kasvaa noin 15–40 cm korkeaksi ja varret ovat kasvutavaltaan pystyjä tai polveilevasti kohenevia. Lehdet ovat pehmeitä ja tasapintaisia. Lehdissä on myös pienet kielekkeet. Kosteusolosuhteista riippuen kasvi aloittaa kasvunsa myöhään syksyllä tai aikaisin keväällä ja kukkii sitten loppukeväästä. Kukintona on tiivis kerrannaistähkä, joka muistuttaa paljolti ketoharjasvehnän kukintoa. Kaleet ovat otakärkisiä ja sivuilta hieman litistyneitä. Helpeet ovat hieman kaleita pidempiä ja vihneellisiä. Jyvien kypsyessä tiivis kukinto alkaa hajota tyveltään.
Arovaivaisvehnä kasvaa suola-aavikoilla sekä kuivuneiden järvien pohjilla ja painanteissa, joissa maaperä on suolaista sekä savista.
Stávros Zarokóstas

Stávros Zarokóstas (, s. 5. marraskuuta 1997) on kreikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa Yhdysvaltalaista One Knoxville:ä.
Kluuvikatu

Kluuvikatu () on noin 220 metriä pitkä pohjois–etelä-suuntainen kävelykatu Helsingin keskustassa Kluuvin kaupunginosassa. Se alkaa etelässä Pohjoisesplanadilta ja kulkee Aleksanterinkadun poikki päättyen Yliopistonkadulle. Katu ja koko kaupunginosa ovat saaneet nimensä sen alueella ennen sijainneesta Kluuvinlahdesta. Kluuvikatu rakennettiin 1820–1830-luvun taitteen aikoihin tämän entisen vesialueen täyttömaan päälle.
Aleksanterinkadun pohjoispuolinen osa Kluuvikatua suljettiin ajoneuvoliikenteeltä vuonna 1984, kun viereisessä korttelissa aloitettiin rakennustyöt. Niiden valmistuttua vuonna 1988 tämä osuus jäi kävelykaduksi. Vuonna 1989 Kluuvikadusta muutettiin kävelykaduksi myös 50 metrin pituinen osuus Aleksanterinkadun eteläpuolelle. Kadun eteläpäähän jätettiin kuitenkin vielä ajoyhteys sen varrella oleviin kiinteistöihin.
Kluuvikadun tunnetuimpia kohteita ovat muun muassa Maxim-elokuvateatteri ja Fazerin liiketalo, jossa sijaitsee alkuperäinen Fazer-kahvila. Katu jouluvalaistiin vuonna 2001 ensimmäistä kertaa yli 60 vuoteen, ja siitä eteenpäin joka vuosi.
Kadun keskelle Fazerin kahvilan kohdalle pystytettiin vuonna 1991 Björn Weckströmin toteuttama veistos "Fazerin kukko". Tuolloin tuli kuluneeksi sata vuotta siitä, kun Karl Fazer avasi alkuperäisen konditoriansa Kluuvikadun varrella sijainneessa puutalossa.
Francesca Sanvitale

Francesca Sanvitale (17. toukokuuta 1928 Milano, Italia – 9. helmikuuta 2011 Rooma, Italia) oli italialainen kirjailija. Hän oli tunnetuimpia italialaisia nykykirjailijoita. Hän suoritti loppututkinnon kirjallisuudesta Firenzen yliopistossa ja kirjoitti näytelmiä Italian televisiolle RAI:lle ja osallistui sen kulttuuriohjelmiin. Hänen esikoisteoksensa "Il Cuore Borghese" ilmestyi 1972. Palkittu puolittain omaelämäkerrallinen "Madre e figlia" ilmestyi 1980. Kaikkiaan hän julkaisi 13 teosta.
Terje Søviknes

Terje Søviknes (s. 28. helmikuuta 1969) on norjalainen edistyspuolueen poliitikko ja puolueensa 2. varapuheenjohtaja vuodesta 2019. Hän toimi Norjan öljy- ja energiaministerinä vuosina 2016–2018 sekä vanhus- ja kansanterveysministerinä vuosina 2019–2020. Lisäksi hän oli kotikuntansa Osin pitkäaikainen pormestari vuosina 1999–2019 (ministerintoimensa aikaan 2016–2018 hän oli virkavapaalla pormestarin tehtävästä).
Yksityiselämä.
Vuonna 2000 tuolloin 31-vuotias Søviknes harrasti seksiä puolueen nuorisojärjestöön kuuluneen 16-vuotiaan tytön kanssa. Tyttö syytti Søviknesiä raiskauksesta. Poliisi tutki asiaa, mutta tapaus ei johtanut oikeudellisiin seurauksiin. Søviknes joutui kuitenkin eroamaan puolueensa varapuheenjohtajuudesta. Vuonna 2018 Me Too -kampanjan seurauksena tapaus nousi uudelleen pinnalle, kun nainen kertoi joutuneensa pian tapauksen jälkeen sairaalaan psykiatriselle osastolle, ja haki rikosuhrikorvausta valtiolta. Søviknes kiisti yhä raiskauksen.
Upeaturrinappi

Upeaturrinappi ("Iliamna grandiflora") on malvakasvien (Malvaceae) heimoon, turrinappien ("Iliamna") sukuun kuuluva kasvilaji.
Upeaturrinappi voi kasvaa yhdestä kahteen metriä korkeaksi. Sen lehtilavat ovat 6–13 cm leveät ja syvään viisi- tai seitsemänliuskaiset. Liuskojen muoto vaihtelee suikeasta kolmiomaiseen ja keskimmäinen liuska on suunnilleen kaksi kertaa reunimmaisia liuskoja pidempi. Kukat sijaitsevat tähkämäisissä tai terttumaisissa kukinnoissa. Kukkien terälehdet ovat vaaleanpunaisia ja 2–3 cm pitkiä. Upeaturrinappi kukkii kesä–elokuussa.
Upeaturrinappi kasvaa luonnossa kosteilla vuoristoniityillä, avoimissa metsiköissä sekä purojen varsilla 2000–2700 metrin korkeudella merenpinnasta. Yhdysvalloissa lajia tavataan Arizonan, Coloradon, Utahin ja Uuden-Meksikon osavaltioiden alueella.
Minä ja pikkusiskoni

Minä ja pikkusiskoni () on Suvi Westin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2016.
Elokuva on henkilödokumentti ohjaajan pikkusiskosta Kaisasta, joka elää Helsingissä parisuhteessa naisen kanssa. Sisarukset matkaavat kotiseudulleen Saamenmaalle hakemaan hyväksyntää Kaisan parisuhteelle.
Nižegorodskajan metroasema

Nižegorodskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 27. maaliskuuta 2020.
Häätanssi (vuoden 2013 elokuva)

Häätanssi on Mohamed El Aboudiin ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-norjalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2013.
Elokuva on henkilödokumentti marokkolaisesta Hindistä, joka raiskattiin hänen ollessaan teini-ikäinen. Raiskauksen seurauksena Hindin perhe karkotti hänet kotoaan ja hänen henkilöllisyyspaperinsa evättiin. Lopulta Hindi ajautui prostituoiduksi sekä häätanssijaksi.
Philip Randle

Philip John Randle (16. heinäkuuta 1926 − 26. syyskuuta 2006) oli brittiläinen lääketieteen tutkija, joka parhaiten tunnetaan hänen kuvaamastaan aineenvaihduntaprosessista nimeltään ”Randle cycle”. Randle toimi 1960-luvulta eteenpäin biokemian professorina Bristolin yliopistolla, missä hän perusti ostaston, joka toteutti laajasti erilaisia tutkimuksia. Vuonna 1975 hän siirtyi työskentelemään Oxfordin kliinisen biokemian laitokseen ja jatkoi siellä aina vuoteen 1993.
Randle oli merkittävä diabeteksen tutkija, joka keskittyi hiilihydraattien ja rasvojen osuuteen aineenvaihdunnassa. "Randle cycle" on biokemiallinen mekanismi, jonka keskiössä on glukoosin ja rasvahappojen välinen ”kilpailu” niiden hapettumisesta ja imeytymisestä lihas- ja rasvakudoksessa.
Pietro Guarneri II

Pietro Guarneri II (1695 Cremona - 1762 Venetsia) oli italialainen viulunrakentaja. Hänen isänsä oli viulunrakentaja Pietro Guarneri I. 
Elämäkertatietoja.
Pietro Guarneri II oli Pietro Guarneri I:n vanhin poika ja oppilas. Hän lähti Cremonasta vuoden 1717 paikkeilla Venetsiaan, missä asui loppuelämänsä.
Venetsiassa oli 1700-luvun alkupuolella paljon soitinrakentajia. Kitaroita rakensi Matteo Sellas ja viulunrakentajina toimivat Montagana, Tononi, Serafin ja Gofriller. Joku mainituista tarjosi nuorelle cremonalaiselle mielellään paikan verstaastaan. Pietro Guarneri II:n ensimmäiset omat viulut ovat arviolta vuodelta 1730. Hänen tuottelian kautensa osuu vuosien 1740- 1750 välille.
Camilla Ravera

Camilla Ravera (18. kesäkuuta 1889 Acqui Terme – 14. huhtikuuta 1988 Rooma) oli italialainen kommunistipoliitikko. Hän johti Italian kommunistisen puolueen (PCI) maanalaista toimintaa muutaman vuoden ajan 1920-luvun lopulla.
Opettajana Torinossa työskennellyt Ravera liittyi Italian sosialistiseen puolueeseen (PSI) vuonna 1918. Hän kuului sosialistien vasemmistosiipeen, joka perusti vuonna 1921 kommunistisen puolueen. Ravera kirjoitti naisten asiaa käsitelleitä kolumneja Antonio Gramscin johdolla julkaistuun "L’Ordine Nuovo" -lehteen ja oli aikakausjulkaisu "La Compagnan" päätoimittaja vuosina 1922–1926. Hän oli PCI:n keskuskomitean jäsen vuosina 1922–1930 ja edustaja kommunistisen internationaalin (Komintern) neljännessä kongressissa vuonna 1922. Kun Italian fasistihallinto vangitsi PCI:n pääsihteerin Gramscin vuonna 1926, Ravera alkoi järjestää ja ohjata maanalaisen puoluejohdon toimintaa Italiassa. Hän käytti salanimiä "Silvia" ja "Micheli". Virallisesti Gramscin seuraajaksi valittiin Palmiro Togliatti, joka oleskeli tuolloin maanpaossa. Myös Ravera siirtyi joksikin aikaa Togliattin kanssa Moskovaan. Hänet valittiin Kominternin toimeenpanevan komitean IKKI:n puhemiehistön ehdokasjäseneksi vuonna 1928.
Ravera jäi kiinni ja vangittiin hänen palattuaan Italiaan vuonna 1930. Erikoistuomioistuin langetti hänelle 15 vuoden vankeustuomion, mutta hänet vapautettiin viiden vankilavuoden jälkeen kotiarestiin, joka jatkui vuoteen 1943. Hänet erotettiin helmikuussa 1943 PCI:stä yhdessä Umberto Terracinin kanssa, koska hän oli tuominnut puolueen linjan vastaisesti vuoden 1939 Molotov–Ribbentrop-sopimuksen. Ravera osallistui Italian vastarintaliikkeen toimintaan Piemontessa. Hänen jäsenyytensä PCI:ssa palautettiin vuonna 1945 ja hänet valittiin uudelleen puolueen keskuskomiteaan.
Ravera kuului vuosina 1948–1958 Italian edustajainhuoneeseen. Presidentti Alessandro Pertini nimitti hänet tammikuussa 1982 ensimmäisenä naisena elinikäiseksi senaattoriksi. Ravera kuoli 98-vuotiaana vuonna 1988.
Dušan Vlahović

Dušan Vlahović (; s. 28. tammikuuta 2000 Belgrad) on serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Juventusta.
Vlahović aloitti uransa serbialaisessa Partizanissa, jossa hän voitti Serbian Superliigan mestaruuden kaudella 2016–2017 sekä Serbian cupin 2016 ja 2017. Ensimmäisen liigaottelunsa hän pelasi 21. helmikuuta 2016, eli vain muutama viikko 16-vuotispäivänsä jälkeen. Hän pelasi Serbian liigassa kaikkiaan 21 ottelua, ja teki yhden maalin.
Vlahović siirtyi Italian Serie A:ssa pelaavan Fiorentinan riveihin heinäkuussa 2018. Hän teki ensiesiintymisensä seurassa 3–1 voittoon päättyneessä cup-ottelussa Monzaa vastaan, jossa hän tuli vaihdosta kentälle 74. minuutilla ja teki kaksi maalia. Hän pelasi Fiorentinan paidassa yhteensä 108 ottelua ja teki 49 maalia kaikissa kilpailuissa. Serie A:ssa pelaamissaan 98 ottelussa hän teki 44 maalia.
Vlahović siirtyi Fiorentinan kilpailijan Juventuksen riveihin tammikuussa 2022. Juventus maksoi hänestä 70 miljoonan euron siirtosumman, joka voi nousta 90 miljoonaan tiettyjen ehtojen täyttyessä. Hän sai pelinumeron 7, jota oli seurassa aiemmin käyttänyt Cristiano Ronaldo. Kauden 2023–2024 loppuun mennessä hän on pelannut Juventuksessa 75 Serie A:n ottelua, joissa hän on tehnyt 33 maalia, kausittain seitsemän, kymmenen ja kuusitoista. Kaudella 2023–2024 hän oli Serie A:n toiseksi paras maalintekijä ja teki Juventuksen voittamassa Italian cupissa kaksi maalia, muun muassa loppuottelun ainoan maalin Atalantaa vastaan heti ottelun alkuminuuteilla. Mestarien liigan seitsemässä ottelussa Vlahović on tehnyt kaksi maalia, Eurooppa-liigan kahdeksassa ottelussa kolme maalia.
Maajoukkuetasolla Vlahović teki ensiesiintymisensä Serbian paidassa 11. lokakuuta 2020 Kansojen liigan ottelussa Unkaria vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki Kansojen liigan ottelussa Venäjää vastaan saman vuoden marraskuussa. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi kaksi ottelua ja teki maalin ottelussa Sveitsiä vastaan. Kesäkuun 9. päivään 2024 mennessä hän on edustanut Serbiaa yhteensä 27 kertaa ja tehnyt 13 maalia. Pelaamissaan kahdeksassa MM-karsintaottelussa hän on tehnyt neljä maalia ja viidessä EM-karsintaottelussa kolme maalia.
Göringin sauva

Göringin sauva on Pia Andellin ohjaama, käsikirjoittama ja tuottama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2010.
Elokuva on dokumentti sotakuvaaja Felix Forsmanista, joka oli Carl Gustaf Emil Mannerheimin mukana vierailulla Natsi-Saksassa.
Valkealampi (Suojärven piiri)

Valkealampi () on Venäjällä Karjalan tasavallan Sortavalan ja Suojärven piireissä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Valkealampi on 1,6 kilometriä pitkä, noin 700 metriä leveä, ja sen pinta-ala on noin 70 hehtaaria. Lampi sijaitsee valuma-alueen luoteisosassa metsämaastossa loivassa painaumassa. Lammen muoto on pitkänomainen ja siinä on satelliittivalokuvien perusteella kolme puuluotoa. Rantaviiva mutkittelee niin, että niemet ja lahdet vuorottelevat toisiaan. Pohjoisrannat ovat soistuneita, samoin on itäosassakin. Lammella tai sen lähiympäristössä ei ole asutusta eikä lammelle tule tietä. Alueen piirijako seuraa järven itäistä rantaa niin, että järvi jää vähintään suureksi osaksi Sortavalan puolelle.
Vesistösuhteita.
Valkealampi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Kiekuanjoki laskee Jänisjärveen. Jänisjärvi laskee vuorostaan Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Lammen laskupuro alkaa sen pohjoisrannasta ja se kiertää pohjoispuolella sijaitsevalla suolla pienten lampien kautta. Sitten virtaa kuusi kilometriä kapeaa laaksoa myöten alas ja yhtyy siellä Kiekuanjokeen, joka sitten laskee Kuhilaslammen läpi Jänisjärveen.
Alion

Alion (, joskus "Alios", ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Eliissä Kreikassa. Sen tarkempaa sijaintia ei tunneta.
Alion oli yksi Akroreian kaupungeista Eliin ja Arkadian välisellä vuoristoisella alueella, ja kuului Eliin poliksen alaisiin perioikkikaupunkeihin. Alionin mainitsee ainoastaan Diodoros Sisilialainen. Se luetaan nykytutkimuksessa polisten eli kaupunkivaltioiden joukkoon sillä perusteella, että Ksenofon viittaa monikossa akroreaialaisten poliksiin, vaikkakaan ei mainitse Alionin nimeä.
Anaitoi

Anaitoi () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Eliissä Kreikassa. Sen tarkempaa sijaintia ei tunneta.
Kaupungin nimeä ei tunneta sellaisenaan antiikin lähteistä. Sen sijaan tunnetaan vain kaupungin kansalaisista eräässä piirtokirjoituksessa käytetty etnonyymi "Anaitos" (), jonka monikko "Anaitoi" on. Mainittu piirtokirjoitus on 50-vuotinen ystävyyssopimus Metapioin kaupungin kanssa. Tällaisen sopimuksen olemassaolo on ainoa peruste sille, että kaupunki on luettu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon.
Boione

Boione (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Aioliissa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijoitetaan Hermos-joen laaksoon Larissan ja Fokaian välille.
Myöskään Boionen historiasta ei tiedetä käytännössä mitään. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että se löi omaa pronssirahaa klassisella ja hellenistisellä kaudella 300–200-luvuilla eaa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin rahoissa etnonyymejä "Boiōnitikon" () ja "Boiōnitikos" (). Kaupungin nimi ei esiinny sellaisenaan antiikin lähteissä, vaan on johdettu tutkimuksessa etnonyymeistä.
Ewaoioi

Ewaoioi () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Eliissä Kreikassa. Sen tarkempaa sijaintia ei tunneta.
Kaupungin nimeä ei tunneta sellaisenaan antiikin lähteistä. Sen sijaan tunnetaan vain kaupungin kansalaisista eräässä piirtokirjoituksessa käytetty etnonyymi "Ewaoios" (). Siinä kuten kaupungin rekonstruoidussa nimessä esiintyy poikkeuksellisesti digamma, joka translitteroidaan w-kirjaimena.
Mainittu piirtokirjoitus on Ewaoioin tekemä 100-vuotinen liittolaissopimus Eliin kaupungin kanssa. Sen olemassaolo on ainoa peruste sille, että kaupunki on luettu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon. Kaupungin oletetaan kuitenkin olleen Eliin alainen perioikkien polis.
Halus

Halus ( tai "Halous") eli Oryks () () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Arkadiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Gortynían kunnan alueella lähellä nykyisiä Syriamákoksen ja Mourián kyliä.
Halus sijaitsi Ladon-joen (nyk. Ládonas) varrella sen pohjoispuolella. Sen akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi nykyisin nimellä Palaiókastro tunnettu kukkula, joka yhdistyi sen koillispuolella olleeseen vuoreen satulaharjanteen välityksellä. Nykyisin kaupungin paikka on Ládonaksen tekojärven rannalla. Haluksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.
Haluksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Luettelointi perustuu lähinnä siihen seikkaan, että kaupungilla mainitaan olleen Delfoin Python kisoihin liittynyt "theorodokos".
Palaiókastron kukkulalta on löydetty asutuksen jäänteet. Kukkulan huippu oli ympäröity muurein, joiden pituus oli noin 640 metriä ja jotka sulkivat sisäänsä noin 1,7 hehtaarin kokoisen alueen. Asutus ulottui muurien ulkopuolelle ainakin kukkulan koillispuolen harjanteelle.