tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ernani

 
Ernani on nelinäytöksien ooppera, jonka tyylilaji on "dramma lirico". Oopperan on säveltänyt Giuseppe Verdi ja libreton siihen on kirjoittanut Francesco Maria Piave. Libretto pohjautuu Victor Hugon näytelmään Hernani. Oopperan ensi-ilta oli Venetsian La Fenice teatterissa 9. maaliskuuta 1844.
Oopperasta on tehty lukuisia äänityksiä ja se on eri oopperatalojen ohjelmistoissa, joskin satunnaisesti.
Paikka, aika ja näytökset.
Oopperan Ernani eri näytökset säveltäjä on nimennyt:
Impregnointi

Impregnoinnilla tarkoitetaan kyllästämistä yleisesti. Paperiteollisuudessa impregnoinnilla tarkoitetaan keittonesteen imeytymistä hakkeeseen ennen varsinaista sellun keittoa. Sähkömoottorien valmistuksessa käytetään yleisesti eristyksenä polyesterihartsiliuokseen kastamista, josta käytetään myös nimitystä impregnointi.
Paperiteollisuus.
Impregnointi tapahtuu keittoliuoksen virratessa puun huokosiin paine-eron ja kapillaarivoimien vaikutuksesta (penetraatio) sekä liuoksessa liuonneena olevien keittokemikaalien diffuusioituessa puuhun. Diffuusion nopeuteen vaikuttaa liuoksen väkevyyden lisäksi sen lämpötila ja pH. Hyvä impregnoitumisen kannalta pitäisi hakkeen koon olla mahdollisimman pieni. Kuituvauriot ovat kuitenkin sitä suuremmat mitä pienempää haketta tehdään. Hakkeen koko on siten kompromissi imeytymisnopeuden ja haketusvaurioiden välillä. Hyvä impregnoituminen on onnistuneen sellun keiton kannalta erittäin tärkeää.
Betonin suojaus.
Impregnointia käytetään myös betonin pinnan sulkevana tai osittain sulkevana menetelmänä. Impregnoinnissa käytetään muun muassa seuraavia aineita: silaani, siloksaani, akryyli ja epoksi. Impregnoinnilla pyritään ehkäisemään etenkin kemiallisen rasituksen alaisissa rakenteissa haitallisten yhdisteiden tunkeutuminen betoniin tai teräsbetoniin. Tällaisia rakenteita sijaitsee muun muassa suolattujen teiden ympäristöissä. Impregnointi aine sulkee betonin huokoisia ja näin muodostaa betonin pintaan vettä hylkivän kalvon, jolloin betonille saavutetaan pidempi elinkaari.
Hannu Haukka

Hannu Haukka (s. 29. kesäkuuta 1954 Tampere) on Keravalla toimivan kristillisen medialähetysjärjestön IRR-TV:n toiminnanjohtaja ja televisiokanavien SuomiTV (2009–2012) ja AlfaTV (2012–2022) keskeinen toimija. Tampereella syntynyt mutta Kanadassa varttunut, helluntailaistaustainen Haukka on johtanut IRR-TV:tä sen perustamisesta 1986 lähtien inkerinsuomalaisen vaimonsa Laura Haukan (o.s. Heimonen) kanssa. He opiskelivat radiotyötä Itävallassa radioevankelista Earl Pöystin koulutuksessa.
Haukka on tehnyt kristillistä medialähetystyötä yli 40 vuotta. Neuvostoliitossa 1970-luvun lopulla alkanut työ on laajentunut 2000-luvulla Aasiaan, Lähi-itään ja Afrikkaan.
Haukka toimii IRR-TV:n kautta yleiskristillisellä pohjalla yhteistyössä eri kirkkojen, seurakuntien ja järjestöjen kanssa.
Haukka nimitettiin toukokuussa 2010 Trinity Western -yliopiston humanistisen tiedekunnan kunniatohtoriksi Vancouverissa Kanadassa.
IRR-TV

IRR-TV, International Religious Radio ja TV, (, ) on vuonna 1986 perustettu medialähetystyöhön alun perin erityisesti Venäjän-työhön suuntautunut yleiskristillinen lähetysjärjestö. IRR-TV:n medialähetystyö on jaettu kolmeen osa-alueeseen: suurkaupunkimissioihin, tv-ohjelmiin ja kirjallisuustyöhön. Järjestö toimii läheisessä yhteistyössä USA:ssa ja Kanadassa toimivan Great Commission Media Ministries -järjestön kanssa. IRR-TV:n toiminnanjohtaja on Hannu Haukka. 
Toiminta juontaa juurensa vuoteen 1955, jolloin se alkoi pohjoismaisen helluntailaisen IBRA-radion (International Broadcasting Association) osana. Suomen IBRA tuotti suomenkielisiä ohjelmia Parolassa, ja lähetykset radioitiin Suomeen ja Neuvostoliittoon Marokon kautta. Vuonna 1985 suomenkieliseksi nimeksi otettiin helluntailaisten "Hyvä Sanoma" -lehden mukaisesti Hyvän Sanoman Radio, mutta kansainvälisesti käytettiin nimeä IRR (International Russian Radio). Kaksi vuotta myöhemmin painopiste siirtyi radiosta tv-tuotantoon ja nimeksi otettiin IRR-TV.
Toiminta.
Medialähetystyö.
IRR-TV on toteuttanut vuosina 2003–2020 suurkaupunkimissioita 108 kaupungissa. Suurkaupunkimissioissa käytetään mediaa laajasti evankeliumin välittämiseksi. Missioissa välitetään muutoskertomuksia televisio- ja radio-ohjelmissa, ulkomainostauluissa, sosiaalisessa mediassa ja painotuotteiden välityksellä. Missiot toteutetaan yhdessä kirkkojen ja seurakuntien kanssa. 
Suurkaupunkimissioiden yhteydessä on jaossa ilmainen kirja, jonka asiasta kiinnostunut henkilö voi tilata omaan osoitteeseensa maksutta mission puhelinkeskuksesta. Kirja toimitetaan haluttuun osoitteeseen kirjakuriirien toimesta. Suurkaupunkimissioiden yhteydessä on järjestetty myös humanitaarista apua tarvitseville. Missiot toteutetaan aina yhteistyössä paikallisten viranomaisten valvonnassa. Tällä hetkellä missiota odottaa mm. Bangkok, Lontoo, Mexico City ja lähes 30 muuta suurkaupunkia.
IRR-TV tuottaa vuosittain noin 1 000 tv-ohjelmaa ja lähettää ohjelmia 16 satelliittikanavalla. IRR-TV:n ohjelmat näkyvät mm. Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä sekä Keski- ja Etelä-Aasiassa. IRR-TV on painattunut yli 8 miljoonaa kirjaa. Kirjoihin sisältyvät 30 kielellä ja neljällä mantereella julkaistut mm. Johanneksen evankeliumi, Uusi testamentti, Raamattu sekä missiokirjallisuus.
IRR-TV:n työn tukijoita ovat seurakunnat, yksityiset lahjoittajat ja säätiöt. IRR-TV:n keräystoimintaa toteutetaan Poliisihallituksen myöntämällä luvalla Suomessa paitsi Ahvenanmaalla.Järjestö toteuttaa kohdemaissaan myös media- ja johtajuuskoulutusta. Vuonna 2004 järjestö toimitti apua Banda Acen Niasin saaren asukkaille Indonesiassa tsunamikatastrofin aikana.
Televisio- ja radio-ohjelmia.
Radio Dei
AlfaTV
IRR-TV:n ohjelmatuotantoa AlfaTV:llä olivat mm.
Lehti.
IRR-TV julkaisee "Itäportti"-lehteä, joka ilmestyy 5–7 kertaa vuodessa. Ilmaislehdellä on noin 15 000 tilaajaa.
AlfaTV.
IRR-TV oli AlfaTV:n pääomistaja.
Relaskooppi

Relaskooppi on metsälössä olevan puun määrän mittaamisessa käytettävä apuväline, jota käytetään puuston pohjapinta-alan arvioimisessa. Kun lisäksi määritetään puuston korkeus ja pääpuulaji, saadaan puuston runkotilavuus (m3/ha) arvioitua relaskooppitaulukoista. 
Relaskoopin kehitti vuonna 1948 itävaltalainen metsätieteilijä Walter Bitterlich.
Relaskoopin osat ovat tiedetyn mittainen suora varsi ja sen päässä oleva tietyn levyinen aukko tai rako, hahlo. Tavallisimmin käytetään metrin mittaista vartta ja 2 cm:n levyistä hahloa, jolloin relaskooppikertoimeksi saadaan yksi, eli yksi luettu puu vastaa yhtä neliömetriä hehtaarilla. Vastaava on myös 0,65 m:n mittainen ketjurelaskooppi, jossa on 1,3 cm:n hahlo.
Relaskoopin toiminta perustuu siihen, että puu tulee luetuksi relaskooppikoealaan, jos se on lähempänä mittaajaa kuin mikä on sen rajaetäisyys. Rajaetäisyys taas riippuu puun läpimitasta ja relaskooppikertoimesta. Relaskooppia käytettäessä ei siis tarvita koealan rajaamista.
Relaskoopin käyttäminen.
Relaskoopilla mitatessa asetetaan varsi silmän alle ja hahlopään läpi katsoen kierretään ympäri 360 astetta. Jos puu on 1,3 metrin korkeudella niin paksu että se täyttää hahlon kokonaan, se kerryttää pohjapinta-alaa relaskooppikertoimen verran, eli kertoimella 1 mitattaessa 20 hahlon täyttävää puuta tuottaa pohjapinta-alan 20 (m2/ha). Jos puu on rajapuu eli täyttää hahlon juuri ja juuri, se voidaan laskea mukaan puolella painolla. Usein relaskoopilla mitataan pohjapinta-ala muutamasta eri kohdasta ja näistä lasketaan keskiarvo, jonka perusteella hehtaarilla olevaa tilavuutta arvioidaan relaskooppitaulukon avulla. Relaskooppitaulukossa on esitetty keskimääräinen runkotilavuus hehtaarilla kullakin pohjapinta-alalla ja keskipituudella. Taulukoita erilaisille metsätyypeille ja puulajeille löytyy esimerkiksi metsäalan kirjallisuudesta. Koealalta, missä relaskooppia käytetään, voidaan valita tarkasteluun mediaanipuu, eli puu, jota paksumpien ja ohuempien puiden määrä on sama.
Johannes Sederholm

Jakob Johannes (Hannes) Sederholm (20. heinäkuuta 1863 Helsinki – 26. kesäkuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen geologi ja petrologi, joka tutki erityisesti migmatiittejä eli seoskiviä. Hän toimi Geologisen toimikunnan johtaja vuosina 1893–1933.
Henkilöhistoria.
Sederholmin vanhemmat olivat yliopiston amanuenssi, kirjankustantaja Claes Theodor Sederholm ja Maria Kristina Sofia Blomqvist. Hän oli naimisissa vuodesta 1892 Anna Ingeborg Matilda von Christiersonin kanssa. Heidän tyttärensä oli oopperalaulaja Margareta Zilliacus.
Sederholm valmistui ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1882, filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1885 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1892. Jatko-opintojaan hän teki Tukholmassa ja Heidelbergissä, missä hän tutustui myös amerikkalaisiin geologeihin. Sederholm julkaisi vuonna 1910 ensimmäisen Suomen geologisen kartan, josta näkyvät kallioperän peruspiirteet ja ikäsuhteet. Hän teki laajoja matkoja Venäjälle, Ranskaan, Skandinavian maihin, Skotlantiin, Kanadaan, Yhdysvaltoihin, Espanjaan, Mongoliaan ja Albaniaan.
Sederholm toimi valtiongeologina vuodesta 1888 ja geologisen toimikunnan johtajana vuosina 1893–1933. Hän toimi asiantuntijana kaivosasioissa Venäjällä 1914–1916 ja luennoi useissa Yhdysvaltain ja Kanadan yliopistoissa 1928–1929.
Sederholm oli yksi ensimmäisiä maailmassa, joka tutki ikivanhoja peruskallioalueita. Hän teki tutkimusta erityisesti Etelä-Suomessa ja Ahvenanmaan saaristossa. 1800-luvun lopulla hän tutki Suomen rapakiviä varsinkin Ahvenanmaan pääsaarella ja sen lähisaarilla ja lanseerasi sanan rapakivi kansainväliseen geologiseen terminologiaan. Sederholm oli myös vahva Ahvenanmaan suomalaisuuden kannattaja Ahvenanmaan kysymyksen aikoihin.
Sederholmille myönnettiin 1928 Lontoon Geologisen Seuran Muchison-mitali ja Amerikan Geologisen Seuran Penrose-mitali. Hän sai myös Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkin. Sederholmiitti-niminen mineraali on nimetty hänen mukaansa.
Tieteellisen työn ohella Sederholm osallistui porvarissäädyssä säätyvaltiopäiville 1905–1906. Hän oli vuosina 1921–1922 Kansainliiton lähettämänä tarkkailijana Albaniassa raportoiden maan poliittisten olojen kehittymisestä.
Sederholm oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1914–1916 sekä vuonna 1918. Sederholm toimi ulkoasiainministeriön määräämänä Ahvenanmaan asiain käsittelijänä 1920–1921, Helsingin ruotsalaisen työväenopiston hallituksen puheenjohtajana 1914–1919, Tieteellisen Seuran puheenjohtajana 1927–1933, valtion luonnontieteellisen museon perustamiskomitean puheenjohtajana ja ruotsalaisen kirjallisuuden edistämisrahaston puheenjohtajana. Sederholmin kirjallinen toiminta oli laajaa ja hän julkaisi tieteellisiä teoksia eri kielillä. Sederholm oli Suomen Maantieteellisen Seuran kunniajäsen, Suomen Tiedeseuran jäsen, Suomen Matkailijayhdistyksen kunniajäsen, Oslon yliopiston kunniatohtori, Toronton yliopiston lakitieteen kunniatohtori, Kingstonin yliopiston lakitieteen kunniatohtori, Uppsalan yliopiston filosofiakunniatohtori ja Winnebago-intiaaniheimon kunniapäällikkö (Inipingah = Hyvävuori).
Ympyrädiagrammi

Ympyrädiagrammi (myös ympyräkaavio, piirakkakaavio tai sektorikaavio) on diagrammi, jossa ympyrä on jaettu osuuksia kuvaaviin sektoreihin. Nämä ovat tavallisesti suhteellisia osuuksia, jotka on kuvattu prosenttilukuina. Ympyrädiagrammin avulla havainnollistetaan jonkin asian osuuksien suhteita toisiinsa ja kokonaismäärään.
Käyttö.
Ympyräkaavio on suosittu kuvaaja etenkin yritysmaailmassa ja tiedotusvälineissä. Ympyräkaaviota suositaan etenkin siksi, koska se on miellyttävän näköinen. Ympyräkaavio soveltuu myös erityisen hyvin hahmottamaan osuuksien suhdetta kokonaismäärästä. Tämä johtuu osittain siitä, että lukija pystyy hahmottamaan ympyrän puolikkaan tai neljänneksen ja vertaamaan osion kokoa niihin. Myös yhdistettyjen vierekkäisten osioiden vertailuja toisiin yhdistettyihin osioihin on helpompi tehdä ympyräkaaviosta kuin esimerkiksi yksittäisistä pylväistä koostuvasta pylväskaaviosta.
Ympyräkaavio on kuitenkin verrattain harvinainen tieteellisissä tai teknisissä julkaisuissa. Tämä selittyy osin sillä, että ympyräkaavio havainnollistaa huonosti osuuksien välisiä eroja, jonka vuoksi monet tilastotieteilijät suosittelevat sen käytön välttämistä kokonaan.
Ympyräkaavion keksi brittiläinen William Playfair, joka käytti sitä ensimmäistä kertaa vuonna 1801.
Ominaisuudet.
Ympyräkaavion sektorin pinta-ala on suhteessa sen esittämään prosenttiosuuteen. Sektoreiden enimmäismääräksi suositellaan kuutta, jotta kaaviosta ei tulisi liian sekavaa. Sektorit järjestetään yleensä suuruusjärjestykseen aloittaen joko kello kolmesta vastapäivään tai kello 12:sta myötäpäivään. Kello kolmesta aloittamisen etuna on se, että siinä kaikkein pienin sektori ei saa korostetun näkyvää asemaa kaavion huipulla. Selittävät tekstit kirjoitetaan yleensä sektoreiden viereen. Koska ympyräkaavio on melko epätarkka, luvut ilmaistaan usein kaaviossa tai selitteiden vieressä. Prosenttiosuuksien numeraalinen ilmoittaminen on kuitenkin usein oire siitä, että tekijä ei pidä kaaviota yksinään riittävän havainnollisena.
Kaaviossa voi joskus korostaa tiettyä sektoria leikkaamalla se irti. Pienestä sektorista voi tehdä kaavion viereen myös oman ympyräkaavionsa. Kun ympyräkaavioita käytetään karttadiagrammissa, ympyröiden eri koolla voi esittää kokonaismäärien eroja.
Muunnoksia.
"Rinkiläkaaviossa" keskellä on reikä. Sitä käytetään lähinnä vaihtelun vuoksi, eikä se paranna kaavion selkeyttä. "Kerroskaaviossa" on sisäkkäisiä ympyräkaavioita, joiden tavoitteena on parantaa kahden ympyräkaavion vertailtavuutta.
Tšulman

Tšulman (ja ) on kaupunkimainen taajama ja saman niminen kaupunkikunta Sahan tasavallan eteläosassa Nerjungrin piirissä. 
Paikkakunnalla on suuri hiiliesiintymä ja lämpövoimalaitos. Täällä kaivetaan myös graniittia ja jalokiviä. 
Tšulman sijaitsee saman nimisen joen sekä Lenan valtatien (M 56) ja Amurin-Jakutskin rautatien varrella. Nerjungrin kaupunkia palveleva Tšulmanin lentoasema sijaitsee kahdeksan kilometriä taajamasta pohjoiseen.
1940–1950-lukujen vaihteessa paikkakunnalla sijaitsi Gulag-järjestelmän työleiri.
Kaarlo Kurko

Kaarlo Sakari Kurko (10. lokakuuta 1899 Pieksämäki – 20. kesäkuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen seikkailija, sotilas ja kirjailija.
Elämä.
Kaarlo Kurkon vanhemmat Tapani Kurko ja Hilja Hurstinen toimivat kansakoulunopettajina. Perhe asui ensin Pieksämäellä mutta muutti sitten Ruovedelle Väärinmajan kansakoululle. Kurko kävi Tampereen lyseota mutta ei ollut kiinnostunut koulunkäynnistä. Hän yritti 16-vuotiaana lähteä jääkärikoulutukseen Saksaan mutta jäi santarmien pidättämäksi jo Viipurissa ja joutui palaamaan kotiinsa. Suomen sisällissodan alettua tammikuussa 1918 Kurko lähti Pohjanmaalle liittyäkseen valkoisten joukkoihin. Hän taisteli Hämeen rintamalla ja osallistui Tampereen taisteluun. Sodan päätyttyä Kurko oli Tampereen vankileirillä järjestyspäällikön apulaisena sekä Kruunupyyn vankileirin päällikkönä syksyllä 1918.
Vuonna 1919 Kurko liittyi mukaan Pohjan Poikain vapaaehtoisjoukkoon ja osallistui helmikuussa 1919 Viron ja Latvian rajoilla käytyihin yhteenottoihin venäläisiä vastaan. Kun vapaajoukko hajotettiin maaliskuussa 1919, vänrikiksi ylennetty Kurko liittyi Viron armeijaan, ja syksyllä 1919 hän osallistui kenraali Nikolai Judenitšin komentaman venäläisten valkoisten luoteisarmeijan hyökkäykseen Pietaria vastaan. Hyökkäys ei onnistunut, ja vuoden 1920 alussa Kurko lähti Puolaan, jossa hän osallistui Puolan armeijan riveissä Puolan ja Neuvosto-Venäjän sotaan. Hän kävi Puolassa myös ratsuväkikoulun. 
Kun Kurko ei saanut Suomen armeijasta luutnantin virkaa, hän liittyi Ranskan muukalaislegioonaan. Legioonan riveissä hän oli Afrikassa 1921–1926, Indokiinassa 1928–1929 ja lopuksi Ranskassa 1930–1931. Legioonassa palvellessaan Kurko osallistui Muhammed Abd el-Krimin perustamaa Rifin tasavaltaa vastaan käytyyn Rifin sotaan, jonka päätyttyä hän palveli Pohjois-Afrikan kameliratsupoliisijoukoissa. 
Muukalaislegioona-muistelmissaan "Saharan legioonat" Kurko kertoo nimeä mainitsematta samoihin aikoihin legioonassa palvelleesta upseerista, joka myöhemmin on paljastunut Adi Stenrothiksi.
Palattuaan Suomeen 1931 Kurko toimi muun muassa "Akateemisen ilmasuojeluyhdistyksen" levikkipäällikkönä 1936–1937 ja Suomen väestönsuojelujärjestön osastopäällikkönä 1938–1942. Hän oli myös 1930-luvun lopulla avustajana Sinimusta-, Luo Lippujen- ja Itsenäinen Suomi -lehdissä. Talvi- ja jatkosodan aikana Kurko palveli kotirintamalla väestönsuojelutehtävissä. Kurkon keräämä henkilökohtainen arkisto tuhoutui osaksi jatkosodan aikana Helsingin suurpommituksissa helmikuussa 1944.
Sodan jälkeen Kurko toimi vapaana kirjailijana.
Suomalaisen NRA Kansallinen kivääriyhdistys -aseyhdistyksen puheenjohtaja Runo K. Kurko on Kaarlo Kurkon poika.
Teokset.
Omalla nimellä:
Salanimellä "C. Guenard":
Salanimellä "Paul Hara":
Salanimellä "Réne Mórand":
Aiheesta muualla.
 Luettelo Kaarlo Kurkon kirjoittamista lehtiartikkeleista
William De Witt Snodgrass

William De Witt Snodgrass (5. tammikuuta 1926 – 13. tammikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen runoilija. 
Snodgrass syntyi Wilkinsburgissa, Pennsylvaniassa, ja aloitti opintonsa Geneva Collegessa. Opiskelun keskeytti kuitenkin toinen maailmansota, jonka aikana Snodgrass palveli laivastossa Tyynellä valtamerellä.
Sodan jälkeen Snodgrass siirtyi Iowan yliopistoon. Hänen ensimmäiset runonsa julkaistiin vuonna 1951. "Heart's Needle" -teos julkaistiin 1959, ja vuonna 1960 Snodgrassille myönnettiin runouden Pulitzer-palkinto.
Ray Price

Ray Price (12. tammikuuta 1926 Texas – 16. joulukuuta 2013 Mount Pleasant, Texas) oli yhdysvaltalainen countrymuusikko.
Price perusti vuonna 1953 Cherokee Cowboys -yhtyeensä. Siihen kuuluivat 1950-luvun lopussa ja 1960-luvun alussa muun muassa Roger Miller, Willie Nelson ja Johnny Paycheck.
Pricen ensimmäinen listaykköshitti sitten vuoden 1959 oli ”For The Good Times” vuonna 1970. 1970-luvun aikana hän julkaisi vielä kolme listaykköshittiä. Myös ”Diamonds In The Stars” (1982) sijoittui top ten -listalle.
Price saavutti menestystä countrypiireissä myöhemminkin. Hän levytti myös gospelmusiikkia. Hän pääsi vuonna 1996 Country Music Hall of Fameen. Albumi "Night Life" (1963) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Charles Westmoreland

Charles Westmoreland on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa "Pako". Hahmoa näyttelee Muse Watson.
Taustaa.
Westmoreland on 1970-luvun lentokonekaappari, joka tunnettiin nimellä D. B. Cooper. Hän kaappasi tuolloin lentokoneen ja hyppäsi siitä viisi miljoonaa dollaria mukanaan jättäen kuitenkin jälkeensä joitakin johtolankoja, jotka johtivat hänen pidätykseensä. Näihin kuului muun muassa kuolemantuottamus.
Westmorelandin hahmon ensitehtäviin kuuluu Michael Scofieldin neuvominen vankilan ”säännöissä”. Aluksi Michael yrittää saada Charlesin mukaan pakoon ja myöntämään, että hän todella on D. B. Cooper, mutta joka kerta Charles kielsi sen, kunnes hän sai tietää, että hänen tyttärensä on sairaalassa ja sairastavan ruokatorvensyöpää. Tyttärellä on elinikää vain kaksi viikkoa, eikä Charlersin ole mahdollista vierailla sairaalassa, vain hautajaisiin meno sallitaan. Heti tiedon jälkeen hän vihdoin paljastaa olevansa oikea D. B. Cooper, jotta hänkin pääsee mukaan pakoon ja tapaamaan tytärtään. Pakopäivänä Cooperille sattuu vakava vahinko, kun hän tappelee vartiopäällikkö Brad Bellickin kanssa ja saa kylkeensä lasinpalasen. Kun he ovat pakenemassa sairastuvan kautta, hän kaatuu ja kertoo Scofieldille, että hän ei pysty tulemaan mukaan ja paljastaa samalla varastamiensa rahojen olinpaikan ja todellisen summan. Summan luultiin olevan 1,5 miljoonaa dollaria, mutta oikea summa onkin viisi miljoonaa dollaria.
Soupy Sales

Soupy Sales, oikealta nimeltään Milton Supman (8. tammikuuta 1926 – 22. lokakuuta 2009) oli yhdysvaltalainen koomikko. Hän sai tähden Hollywood Walk of Famelle juuri ennen 79-vuotispäiväänsä 7. tammikuuta 2005. 
Sales syntyi Pohjois-Carolinassa ja sai tunnustusta omasta pitkäaikaisesta TV-komediashow’staan. 
Slapstick-komedian isä riehaannutti Yhdysvalloissa varsinkin nuorisoa "The Soupy Sales Show’ssaan", jota esitettiin New Yorkista ympäri maata.
Vuonna 2001 ilmestyneessä muistelmateoksessa "Soupy Sez" koomikko paljasti käyttäneensä kakuissaan yleensä partavaahtoa kermavaahdon sijaan, jotta ne eivät tuhoaisi vieraiden asusteita. Kirjassaan taiteilija myös paljasti, että televisio-ohjelmia ei käsikirjoitettu ennalta, mutta niiden sisältö oli silti ennalta mietitty. Show’n viehätys olikin Soupy Salesin mukaan siinä, että se vaikutti täysin sekavalta ja sattumavaraiselta, kirjoittaa New York Times.
Soupy Salesin ura television huipputähtenä päättyi vuonna 1965, kun hän oli ohjelmassaan kehottanut nuorisoa penkomaan vanhempiansa vaatteita ja lähettämään vaatteista löytyneet setelit hänelle. Sales itse väitti lahjoittaneensa saapuneet rahat hyväntekeväisyyteen, mutta ohjelman omistajayhtiö antoi tähdelleen potkut sen jälkeen, kun asiasta nousi kohu.
Soupy Salesin kyseessä ollen varkaustempaus vahvisti entisestään hänen kulttimainettaan nuorison keskuudessa. 
Salesin pojat Hunt ja Tony ovat menestyneet musiikkialalla.
Vartiovuorenmäki

Vartiovuorenmäki () on Turun keskustassa II kaupunginosassa sijaitseva mäki ja puistoalue. Mäen korkeus on 50 metriä merenpinnan yläpuolella. Puisto on tunnettu muun muassa sen laella sijaitsevasta Carl Ludvig Engelin 1810-luvulla suunnittelemasta tähtitornirakennuksesta sekä perinteikkäästä Turun Kesäteatterista.
Vartiovuorenpuiston pinta-ala on noin 7,1 hehtaaria ja sen kasvillisuuteen kuuluu lähes sata puuvartista kasvilajia.
Vartiovuorenpuiston läheisyydessä ovat myös Luostarinmäen käsityöläiskorttelit, jotka säilyivät vuoden 1827 suurelta kaupunkipalolta. Vartiovuorenmäki onkin yhdessä näiden ja Turun akatemian observatorion kanssa valittu yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Historiaa.
Vartiovuoren nimi kertoo mäen historiasta. Jos vihollinen uhkasi Turkua mereltä, annettiin Turun linnasta tulella merkkejä sisämaahan päin. Linnasta lähetetyt varoitukset otettiin vastaan ensimmäisenä Vartiovuorelta, josta ne välitettiin edelleen kaupunkiin päin.
Vartiovuoren puiston kehittäminen aloitettiin 1840-luvulla maistraatin myöntämän 200 ruplan määrärahan turvin. Vaikka työt aloitettiinkin julkisin varoin, yksityinen rahoitus kattoi lopulta valtaosan puiston kustannuksista. Eräs merkittävimmistä lahjoituksista oli hovioikeudenviskaali G. A. Åkermanin testamentti vuodelta 1871, jossa määrättiin 50 000 markkaa sijoitettavaksi Vartiovuoren kaunistamiseen. Puiston rakentamistyöt jatkuivat useita vuosikymmeniä ja työt saatiin päätökseen vasta aivan 1800-luvun lopulla.
Valmiina mäelle rakennettu puisto soveltui tuon ajan muodikkaille harrastuksille – julkiselle kävelylle ja idyllisten maisemien katselemiselle.
Oikeus (lehti)

Oikeus on Oikeuspoliittisen yhdistyksen Demla ry:n sekä Oikeus- ja yhteiskuntatieteellisen yhdistyksen julkaisema aikakauskirja, joka on ilmestynyt vuodesta 1972 lähtien. Päätoimittajat ovat Heta Heiskanen ja Visa Kurki. Lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa, ja siinä arvioidaan oikeudellisen maailman tapahtumia mutta se sisältää myös tieteellisiä artikkeleita.
Lehden aiempia päätoimittajia ovat olleet muun muassa Aulis Aarnio, Antero Jyränki, Lars D. Eriksson, Niklas Bruun, Heikki Ylikangas, Thomas Wilhelmsson, Jukka Kekkonen, Kevät Nousiainen, Per-Ole Träskman, Johanna Niemi, Juha Karhu, Martin Scheinin, Pauli Rautiainen, Juha Lavapuro, Janne Kivivuori ja Elina Pirjatanniemi.
Art Tatum

Arthur Tatum Jr. (13. lokakuuta 1909 Toledo, Ohio – 5. marraskuuta 1956 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti.
Tatum tunnettiin virtuoosimaisesta pianonsoitostaan sekä luovasta improvisaatiostaan. Tatumia on pidetty jopa kaikkein parhaana jazzpianistina. Hän loi oman kappaleen harmonisoinnin muuttamiseen perustuvan aikaansa edellä olevan tavan improvisoida, jota bebop-tyylin edustajat 20 vuotta myöhemmin alkoivat soveltaa.
Vaikka Tatum on jazzpiireissä äärimmäisen arvostettu, hän on varsin tuntematon suuren yleisön keskuudessa. Tatumin vaikutus jazz-pianonsoiton kehitykseen oli valtava. Hänen levytyksensä ovat yleensä perinteisiä jazzkappaleita, jotka hän muokkaa uuteen uskoon virtuoosimaisella tekniikallaan sekä improvisaatiokyvyillään.
Elämänvaiheet.
Tatumin isä oli kitaristi ja hänen äitinsä soitti pianoa. Art menetti lapsena sairauden seurauksena näkönsä kokonaan toisesta silmästä ja osittain toisesta.
Tatum oppi soittamaan pianoa kolmevuotiaana korvakuulolta, kuuntelemalla radiota ja äitinsä pianolevyjä. Hän kehitti erittäin nopean pianonsoittotyylin, josta hänen soittonsa tarkkuus ei kuitenkaan kärsinyt. Hänellä oli myös erittäin tarkka sävelkorva ja halusi, että piano on aina hyvässä vireessä.
Vuonna 1925 Tatum meni sokeille tarkoitettuun kouluun Columbus School for the Blind. Samaan aikaan hän opiskeli musiikkiopistossa. Hänen musta opettajansa, Overton G. Rainey, opetti hänelle klassisen pianonsoiton traditiota ja yritti pitää Tatumin poissa jazzin vaikutuksesta.
Tatum pääsi vuonna 1927 soittamaan radio-ohjelmaan ja sai pian oman ohjelman. 19-vuotiaana hän alkoi säestää laulaja Jon Hendricksiä paikallisella klubilla. Hänen maineensa kasvaessa sellaiset suuret nimet kuin Duke Ellington, Louis Armstrong, Joe Turner ja Fletcher Henderson kävivät kuuntelemassa häntä Toledossa.
Tatumin nopean nousun maineeseen takasi hänen osallistumisensa vuonna 1933 stride-pianokilpailuun New Yorkissa, jossa hän hämmästytti sovituksillaan. Tämän jälkeen hän jatkoi esiintymisiään New Yorkissa ja teki ensimmäiset levytyksensä. Vuonna 1938 hän teki kiertueen Englannissa.
Tatum kuoli Los Angelesissa munuaisten vajaatoimintaan. Tämä oli seurausta kovasta alkoholin käytöstä jo teini-iästä lähtien. Hänet on haudattu Kalifornian Glendaleen Forest Lawn Memorial Park -hautausmaalle.
Samppalinnanpuisto

Samppalinnanpuisto (), tunnetaan myös nimellä Samppalinnanvuori (), on yksi Turun puistoista. Puistossa sijaitsevat mm. Samppalinnan ravintola, maauimala sekä Luostarivuoren koulu. Sen kasvivalikoima käsittää yli 60 eri puuvartista kasvilajia. Paikan nimi juontuu paikalla sijainneesta muinaislinnasta. Sana "sampa" eli "sammas" on Varsinais-Suomessa tarkoittanut rajamerkkiä tai -paalua.
Samppalinnanmäen korkeus on 39 metriä merenpinnan yläpuolella.
Historiaa.
Puiston istutukset aloitettiin 1860-luvulla, kun kunnallisneuvos P. C. Rettig rakennutti Samppalinnanvuoren Aurajoen puoleiselle rinteelle ravintolan. Paikalla on aiemmin sijainnut Aurajoen merkittävin kristinuskon aikaa edeltänyt muinaislinna. Linnoituksen kiviä oli vielä ravintolan rakentamisen aikaan paikalla vähäisiä määriä nähtävissä. Ravintolaa ympäröivän rinteen istutukset aloitettiin vuonna 1865 ja ne valmistuivat 1880. Puiston suunnittelijaksi Rettig palkkasi maineikkaan ruotsalaisen puutarhurin Knut Forsbergin.
Puistoa laajennettiin 1800- ja 1900-lukujen aikana vaiheittain. Mäen lounaiskulmaan nykyisen maauimalan kohdalle rakennettiin 1927 Turun ensimmäinen radioasema. Tämänhetkisen muotonsa puisto sai 1950-luvulla, jolloin Samppalinnan maauimala valmistui. 
Samppalinnanpuistossa järjestettiin usean vuoden ajan Down By The Laituri -kaupunkifestivaalin ulkoilmakonsertteja.
Rettigin palatsi

Rettigin palatsi eli Villa von Rettig on Turun keskustassa, Aurajoen rannalla sijaitseva barokkiklassistinen rakennus. Sen rakennutti tupakkatehtailija Hans von Rettig vuonna 1928. Matti Koivurinnan säätiö osti palatsin vuonna 1991, ja nykyisin siinä toimii historian ja nykytaiteen museo Aboa Vetus Ars Nova sekä ravintola-kahvila.
Historia.
Palatsi rakennutettiin P. C. Rettig &amp; Co. -tupakkatehtaan omistajan, Hans von Rettigin, perheen yksityisasunnoksi vuonna 1928. Piirustukset tehtiin arkkitehtiveljesten Valter ja Bertel Jungin arkkitehtitoimistossa Helsingissä, vaikkakin varsinainen suunnittelija oli Valter, veljeksistä nuorempi.
Rakennus suunniteltiin barokkiklassistiseen tyyliin korostamaan omistajansa asemaa. Paikoin lähes nelimetriset muurit piilottivat aikoinaan tehtaanjohtajan perheineen ihmisten katseilta. Rakennus sijaitsi Rettigien omistaman tupakkatehtaan vieressä, ja yhdessä ne muodostivat kiinteän, muusta kaupungista erottuvan sarakkeen. Palatsia voisikin pitää jonkinlaisena maaseutukartanon ja kaupunkipalatsin välimuotona. Tyylillisesti rakennus oli selkeästi vanhoillinen, sillä samoihin aikoihin Turkuun rakennettiin mm. Alvar Aallon suunnittelema Turun Sanomien toimitalo (1927–1929), joka edusti jo funktionalismia.
Hans von Rettigin kuoltua vuonna 1979 palatsi jäi pitkäksi aikaa tyhjilleen. Vasta 1980-luvun lopulla kiinteistön uudeksi omistajaksi ilmoittautui Turun Työväen Säästöpankki, joka oli kaavaillut tiloja edustuskäyttöön sekä näyttelyjen ja konserttien järjestämiseen. Toiminta ei kuitenkaan ehtinyt lähteä kunnolla käyntiin, koska jo vuonna 1991 Rettigin palatsi siirtyi Matti Koivurinnan säätiön haltuun, ja sitä alettiin kunnostaa taidemuseoksi. Kunnostustöiden yhteydessä paikalla tehtiin kuitenkin huomattavan arvokkaita arkeologisia löytöjä, joten museohanketta päätettiin laajentaa. Pitkien arkeologisten kaivausten ja kunnostustöiden jälkeen arkeologian ja nykytaiteen museo Aboa Vetus &amp; Ars Nova avasi ovensa yleisölle vuonna 1995.
Museolle kuulumattomat alueet ovat olleet kauppaneuvos Matti Koivurinnan ja hänen vaimonsa elinikäisessä käytössä. Tähän kuuluivat palatsin 600 neliöinen keskikerros sekä piha-alueet. Yleisradion MOT-ohjelman mukaan tällä tavoin konkurssissa vuonna 1995 kaiken menettänyt Matti Koivurinta on voinut ylläpitää elintasoaan viime vuosikymmenet. Asiaan on liittynyt myös mahdollisia varojen siirtoja eri yhtiöiden kautta Sveitsiin.
Pirkko K. Koskinen

Pirkko Kaarina Koskinen (18. joulukuuta 1932 Helsinki – 9. huhtikuuta 2012 Helsinki) oli työoikeuden professori ja eduskunnan apulaisoikeusasiamies.
Koskinen valmistui lainopin kandidaatiksi 1956, oikeustieteen lisensiaatiksi 1965 ja oikeustieteen tohtoriksi 1973. Varatuomarin arvon hän sai 1958 auskultoituaan Kajaanin tuomiokunnassa. Hän suoritti myös MCL-tutkinnon Illinois'n yliopistossa vuonna 1963.
Koskinen toimi Kokoomuksen naisten liiton pääsihteerinä 1960–1964, Helsingin yliopiston työoikeuden apulaisprofessorina 1977–1982 ja Lapin yliopiston työoikeuden professorina 1982–1991. Koskinen valittiin eduskunnan apulaisoikeusasiamieheksi kaudelle 1988–1995. Eläkkeelle jäätyään hän toimi ETYJin tehtävissä Kosovossa 1999–2000.
Koskinen toimi luottamustehtävissä muun muassa Karjalaisen osakunnan kuraattorina.
Koskinen toimi kokoomuksen kaupunginvaltuutettuna Helsingissä kolme kautta 1973–1984. Hän oli jäsenenä teollisuuslaitosten lautakunnassa 1977–1980 ja kaupunginhallituksessa 1979–1980. Hän eteni virkauralla työoikeuden professoriksi ja eduskunnan apulaisoikeusasiamieheksi, mistä virasta hän jäi eläkkeelle. Yliopistourallaan Koskinen tuli tunnetuksi työntekijöiden osallistumisjärjestelmien ja tasa-arvoasioiden tutkijana sekä arvotettuna asiantuntijana.
Pikko K. Koskinen laati Veikkaus Oy:lle selvityksen, jonka perustella yhtiön silloinen toimitusjohtaja Matti Ahde erotettiin yhtiön palveluksesta vuonna 2001.
Puolirykmentti

Puolirykmentti (myös "skvadroona", "eskadroona" tai "lippukunta") oli eurooppalainen taktinen jalkaväen yksikkö, joka tuli käyttöön 1500-luvun lopulta alkaen. 
Puolirykmentissä oli noin 500 miestä, puolet piikkimiehiä ja puolet tuliaseilla varustettuja sotilaita. Myöhemmin tuliaseisen määrää lisättiin ja piikkien määrää pienennettiin. Alkuperäisessä muodossaan sotilaat järjestettiin kymmenen ruotua syvään muotoon, jonka keskellä olivat piikkimiehet ja kummallakin sivulla hakapyssy- tai muskettimiehet. Todellisuudessa ryhmitys vaihteli piikkimiehillä 5-10 ruotua ja muskettimiehillä 8-12 ruotua syvänä, riippuen jokaisen taistelukentän, vastustajan ja oman armeijan erilaisista ominaisuuksista. Yksittäiset puolirykmentit järjestettiin taas treffen-taktiikan mukaan taistelukentälle kolme riviä syvään shakkiruutukuvioon. Taistelukentällä useampi puolirykmentti muodosti prikaatin. Aikaisempi perusyksikkö rykmentti jäi vain hallinnolliseksi kokonaisuudeksi.
Kehitys ja käyttö.
Morits Oranialainen uudisti kahden serkkunsa kanssa Alankomaiden armeijaa, joka oli jäänyt pahasti alakynteen kahdeksankymmenvuotisessa sodassa Espanjaa vastaan. Hän otti käyttöön joustavamman, paremmin taistelukentällä liikkuvan, mutta enemmän koulutusta vaativan puolirykmenttijaon, jolla korvasi aikaisemmat kömpelöt espanjalaiset neliöt. 
Alankomaiden ulkopuolelle puolirykmentti levisi nopeasti, erityisesti Pohjois-Saksan protestanttisille alueille. Ruotsin armeija otti puolirykmentin ensin sellaisenaan käyttöön Morits Oranialaisen mallin mukaan 1604, ja myöhemmin, 1620-luvulla Kustaa II Aadolf kehitti siitä oman versionsa Ruotsin armeijaa varten.
Puolirykmentti hävisi taistelukentiltä armeijoiden siirtyessä linjataktiikkaan 1700-luvun ensimmäisellä puoliskolla ja pataljoonan korvatessa aikaisemman puolirykmentin taktisena yksikkönä.
Tohtori Traagi

Tohtori Traagi ("alkuperäinen nimi Dr. Drakken") on hullu tiedemies ja pääkonna animaatiosarjassa Kim Possible. Traagilla on apuri Shego, joka taistelee Kim Possiblea vastaan sillä välin kun hän itse taistelee Ron Stoppablen kanssa. Tohtori Traagin loivat Mark McCorkle ja Bob Schooley, ja se teki ensiesiintymisensä sarjan ensimmäisessä jaksossa vuonna 2002.
Historia.
Tohtori Traagi syntyi Drew Theodore P. Lipskyna. Hänellä oli ylisuojelevainen äiti ja muut lapset kiusasivat häntä koulussa hänen ollessaan lapsi, koska muut ajattelivat hänen olevan pelottava ja nörtti. Hänen älykkyytensä ja pahismaiset piirteet ilmenivät jo nuorena, joista huomattavin tapaus oli jolloin hän rakensi laitteen joka pystyi manipuloimaan kaikkea, joka oli tehty kumista, jonka vuoksi hän oli miltei voittamaton polttopallossa. 
Kuitenkin, teini ikäisenä hän keskittyi enemmän nörttiyteen kuin pahismaisuuteen. Hänelle kasvoi kiinnostus robotiikkaa kohtaa ja oli samassa lukiossa Kim Possiblen isän, James Possiblen kanssa, jonka jälkeen heistä tuli ystäviä. Eräänä päivänä Lipsky lupasi etsiä Jamesille, hänelle ja heidän ystävilleen Chenille ja Rameshille daamit tanssiaisiin. Koska hän ei löytänyt daameja heille, hän rakensi joukon robotteja (Bebejen esirobotit) tanssiaisiin. Robotit eivät toimineet miten niiden olisi pitänyt, joten Possible ja muut nauroivat hänelle. Nolona ja vihaisena ystävilleen, Traagi jätti yliopiston kesken ja vannoi kostoa. Tämän myötä hän aloitti roistona elämisensä.
Esiintymiset.
Traagi esiintyi ensi kerran Kim Possiblen arkkivihollisena ja hulluna tiedemiehenä, joka yritti valloittaa maailmaa. Sarjan ensimmäisissä jaksoissa hahmon taustasta kerrottiin pikku hiljaa enemmän ja enemmän. Aluksi tuli selville ainoastaan, että häntä kiusattiin lapsena, jonka myötä Traagin halu vallata maailma kasvoi entisestään. Hänen menneisyydestään kerrottiin enemmän sarjan jaksossa, jossa Traagi yritti saada pitkään hautomaansa kostoa entisille luokkatovereilleen James Possiblelle, Chenille ja Rameshille, jotka nauroivat hänelle yliopistoaikoina hänen yrittäessään luoda täydelliset treffit roboteilla. Traagi myös kidnappasi edellä mainitut henkilöt samoilla, mutta parannetuilla Bee-Bee-roboteilla. Samalla hänelle selvisi Kim Possiblen olevan tohtori Possiblen tytär ja Kimille Traagin olleen isänsä entinen koulukaveri. Sittemmin Traagi jatkoi edelleen maailmanvalloitusyrityksiään yhdessä Shegon ja kätyreidensä kanssa.
Traagi ja Shego esiintyvät myös yhdessä Lilo &amp; Stich -televisiosarjan jaksossa.
Ilmor

Ilmor on brittiläinen moottoriurheilutekniikkaa valmistava yritys. Ilmorin perustivat Mario Illien ja Paul Morgan vuonna 1984 Roger Pensken rahoituksella. Roger Penske sai 50 prosenttia yrityksen osakkeista, ja myi myöhemmin 25 prosenttia yrityksestä Chevroletille. Yritys kehitti aluksi IndyCar-moottoreita, ja kaudella se tuli F1-sarjaan toimittaessaan moottorit Leyton House-tallille. Kaudella se toimitti moottorit Marchille ja Tyrrellille. Kaudeksi Mercedes-Benz tilasi Ilmorin moottorit Sauber-tallille. Myöhemmin vuonna 1993 Mercedes osti Chevroletin osuuden Ilmorista, ja seuraavalla kaudella Sauberin Ilmor-moottoreiden nimi oli Mercedes-Benz, Pacific Grand Prix'n moottoreiden kantaessa edelleen Ilmor-nimeä. Kaudesta Ilmor toimitti Mercedes-moottorit McLaren-tallille, joka on saavuttanut Ilmorin moottoreilla paljon menestystä: kausilla 1995 ja 1996 sijoituttiin useita kertoja palkintokorokkeelle, kaudella 1997 voitettiin kolme kilpailua ja kausilla 1998 ja 1999 Mika Häkkinen voitti kuljettajien maailmanmestaruuden. Paul Morganin kuoltua lento-onnettomuudessa vuonna 2001 Mercedes kasvatti omistustaan 55 prosenttiin vuonna 2002, ja nimesi yrityksen Mercedes-Ilmoriksi. Vuonna 2005 Mercedes osti loputkin Ilmorin osakkeista, ja yhtiön nimeksi tuli Mercedes-Benz High Performance Engines. 
Ilmor Engineering.
Vuonna 2005 Mario Illien ja Roger Penske ostivat takaisin pienen Special Projects -osaston, joka oli vuodesta 2003 asti valmistanut Hondan IndyCar-moottorit. Tämä uusi, täysin Mercedes-Benzistä riippumaton yhtiö sai nimekseen Ilmor Engineering Ltd., ja jatkaa Hondan IRL-moottorien toimittamista, ollen sarjan ainoa moottorintoimittaja.
MotoGP.
Ratamoottoripyöräilyn MotoGP-sarjassa Ilmorilla oli talli mukana kausilla 2006-2007. Sen virallinen nimi oli Ilmor SRT. Talli osallistui yhdellä pyörällä kauden 2006 kahteen viimeiseen osakilpailuun. Ainoata pyörää ajoi Garry McCoy, jonka molemmissa starteissa hän sijoittui pistesijoille eli 15. parhaan joukkoon.
Kauden 2007 ensimmäisessä kilpailussa kumpikaan pyörä ei päässyt maaliin. Ilmor vetäytyikin sarjasta heti huonosti sujuneen avauskilpailun jälkeen, syynä tallin mukaan vetäytymisen takana oli raha- ja sponsoripula. Kuljettajina tuolla kaudella oli Britanniasta kotoisin oleva Jeremy McWilliams ja australialainen Andrew Pitt.
Moskovan reservirintama

Moskovan reservirintama oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka syntyi Možaiskin puolustuslinja uudelleennimeämisen seurauksena 30. heinäkuuta 1941. Moskovan reservirintama hajotettiin 12. lokakuuta 1941. Sen pohjalta luotiin myöhemmin Reservirintama. Rintaman komentajana toimi kenraaliluutnantti Pavel Artemjev.
Korla

Korla (, pinyinin mukaan Kuerle) on kaupunki uiguurien asuma-alueella Sinkiangin autonomisella alueella Kiinassa. Se on Bayingolinin mongolien autonominen prefektuurin päähallintopaikka. Han-dynastian aikana paikka tunnettiin Weilinä. Kaupungin asukasluku on noin 420 000 ja kasvanee noin 20 000 vuodessa.
Kaupunki ja sitä ympäröivä alue on ollut väljästi Kiinan keisarikunnan hallinnassa, koska se sijaitsee silkkitien varrella. Kiinan kansantasavalta on ottanut alueen voimakkaamman hallinnon kohteeksi. Korla on Tarimin altaan öljy- ja kaasuteollisuuden keskus ja siellä vaikuttaa Kiinan kansallisen öljy-yhtiön, China National Petroleum Corporationin kotimaantoimintaa harjoittavan PetroChinan tytäryhtiö Tarim Oil.
Elinkeinoelämä.
Energiateollisuus.
Alueella on öljy- ja kaasuteollisuutta. Öljynetsinnän ja poraamisen vuoksi kaupungin väkiluku kasvaa voimakkaasti. Tarimin altaalta kulkee noin 3 000 km pitkä maakaasuputki Shanghaihin.
Maatalous- ja elintarviketeollisuus.
Korlassa kasvatetaan vientiin kiinalaisia valkeita päärynöitä (kiinaksi "bai li" ja tieteelliseltä nimeltään "Pyrus bretschneideri"). Se eroaa kuitenkin alkuperäisestä Korlan päärynästä. Kaupungissa toimii Xinjiang Korla Pear Co Ltd, joka on julkisesti noteerattu yhtiö (numero 600540), joka harjoittaa päärynöiden kasvinjalostusta, niiden viljelyä, jalostamista ja myymistä.
Liikenne.
Korlaan valmistui rautatie Turfanista vuonna 1984. Korlan lentoasemalta China Southern Airlines lentää yli 37 Kiinan sisäistä lyhyen matkan lentoa viikoittain. China Southern Airlines lentää Korlasta Qiemon lentoasemalle ja Ürümqi Diwopun kansainväliselle lentoasemalle ATR 72-500:lla.
Korlan itäpuolella on suuri Bostenjärvi.
Matkailu.
Korla valittiin 16. lokakuuta 2006 yhdeksi Kiinan kymmenestä viehättävimmästä kaupungista yli kuudensadan Kiinan kansantasavallan kaupungin joukosta. Korla sai kunniamaininnan ainoana Luoteis-Kiinan kaupungeista.
Alue sijaitsee Silkkitien läheisyydessä.
Salmoneus

Salmoneus () oli kreikkalaisessa mytologiassa Aioloksen ja Enareten poika, Athamaan ja Sisyfoksen veli ja Tyron isä. Hän oli Eliin kuningas ja Salmonian kaupungin perustaja.
Myytin mukaan Salmoneus yritti osoittaa olevansa Zeuksen veroinen ajamalla nelivaljakon vetämillä pronssivaunuilla. Hän matki ukkosta kiskomalla pronssikattiloita rattaidensa perässä ja jäljitteli salamoita viskomalla soihtuja ilmaan. Hän ei säästellyt vaivojaan pyrkiessään osoittamaan valheellista jumaluuttaan alamaisilleen ja saadakseen heidät palvomaan ja tuomaan uhrilahjojaan itselleen. Zeus surmasi kuitenkin hänet vasamallaan ja tuhosi hänen kaupunkinsa puolustaakseen kunniaansa oikeana kuolemattomana.
Paul Julius Reuter

Paul Julius von Reuter (21. heinäkuuta 1816 Kassel, Saksa − 25. helmikuuta 1899 Nizza, Ranska) oli brittiläinen journalisti, mediayrittäjä ja paroni, joka perusti uutistoimisto Reutersin.
Reuter syntyi Israel Beer Josaphatina saksanjuutalaiseen perheeseen, hänen isänsä oli rabbi. Göttingenissä Reuter tapasi Carl Friedrich Gaussin, joka oli keksinyt lankaa pitkin kulkevan "sähkösignaalin".
Reuters muutti 29. lokakuuta 1845 Lontooseen ja otti nimekseen Joseph Josephat. 16. marraskuuta 1845 hän kääntyi kristinuskoon ja muutti nimekseen Paul Julius Reuter. Viikkoa myöhemmin hän nai Ida Maria Elizabeth Clementine Magnusin Berliinissä. Vuoden 1848 vallankumouksen epäonnistuttua hän pakeni Saksasta Pariisiin ja pestautui ranskalaisen Charles-Louis Havas'n uutistoimistoon (josta tuli myöhemmin Agence France-Presse).
Kun lennätin tuli vuonna 1851 markkinoille, Reuter perusti uutistoimisto Reuters News Agencyn Aacheniin, ja lähetteli viestejä Berliinin ja Aachenin välillä. Myöhemmin Bryssel ja Pariisi linkittyivät Reutersin verkkoon. Reuter listasi yhtiönsä Pariisin pörssiin.
Vuonna 1851 Reuter palasi Lontooseen, listasi yhtiönsä Lontoon pörssiin ja perusti Reuters Groupin. 17. maaliskuuta 1857 hänestä tuli Britannian kansalainen. 
Lennätinlinkki Britannian ja manner-Euroopan välille rakennettiin Englannin kanaalin alitse.
Lennätinlinkkiä pitennettiin länteen Corkin kaupunkiin, Irlantiin vuonna 1863. Laivat, jotka tulivat Amerikan mantereelta, saivat tätä kautta uutisia merelle ja päin vaistoin. Tieto saatiin näin perille Lontooseen ennen kuin laiva ehti satamaan, mikä oli esimerkiksi säätiedotukselle merkittävä askel.
7. syyskuuta vuonna 1871 Saksi-Coburg-Gothan prinssi Ernst aateloi Reuterin paroniksi.
Reuterilla oli kaksi poikaa ja yksi tytär. Hän kuoli Villa Reuterissa, Nizzassa, Ranskassa. Hänen ruumiinsa tuotiin takaisin Lontooseen ja haudattiin sukuhautaan West Norwoodin hautausmaalle.
Moskovan puolustuslinja

Moskovan puolustuslinja tai Moskovan puolustusalue oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka toimi Moskovan kaupungin viimeisenä puolustuslinjana. Se muodostui kolmesta sisäkkäisestä rintamalinjasta kaupungin ympärillä.
Saksalaisten lähestyessä Moskovan puolustuslinjan sotilaskomitea määräsi jatkuvien panssariesteiden rakentamisesta kaupungin ulkolaidalle. Syksyllä 1942 Moskovaa puolustaneissa Kalinin rintamassa, Lännen rintamassa ja Moskovan puolustuslinjassa oli yhteensä 1 890 000 miestä, 24 682 tykkiä ja mörssäriä, 3 375 panssarivaunua ja 1 170 lentokonetta.
Kill

Kill on Cannibal Corpsen kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 21. maaliskuuta 2006.
Kappaleista ”Make Them Suffer” ja ”Death Walking Terror” kuvattiin musiikkivideot.
Brahenpuisto

Brahenpuisto () sijaitsee Turussa tuomiokirkon ja Porthaninpuiston välissä. Puisto on nimetty Pietari Brahen mukaan. Brahenpuiston pinta-ala on 7 200 neliömetriä.
Historiaa.
Tuomiokirkkoympäristön puistoistutukset aloitettiin kuusi vuotta Turun palon jälkeen, vuonna 1833. Tuolloin alueelle toteutettiin kolme pientä puistikkoa, "skvääriä": Brahenpuisto, Porthaninpuisto ja Tuomiokirkonpuisto. Brahenpuistoa laajennettiin ja uudistettiin vuosina 1886–1888 ennen Pietari Brahen patsaan pystyttämistä.
Vuonna 1888 kuvanveistäjä Walter Runebergin tekemä patsas pystytettiin laajan hiekkakentän keskelle. Patsaan sijaitseminen hiekkakentällä herätti arvostelua ja vuonna 1899 tehdyn suunnitelman mukaisesti patsaan ympäristö nurmetettiin ja koristettiin kukkaistutuksilla.
Nykyaikaa.
Puiston 1800-luvulta peräisin olevia puulajeja olivat jalavat, lehmukset ja korkkipuut. Vuosikymmenten kuluessa puustoa on uudistettu. 2010-luvun lopulla Brahenpuistoa alettiin kunnostaa pyrkimyksenä saavuttaa puiston alkuperäinen ilme. Vanhoja puita jouduttiin huonokuntoisina kaatamaan. Brahenpuiston jalaviin oli iskenyt sienitauti, jalavanpakuri, joka verotti myös uusia myöhemmin istutettuja jalavia. Osa 1900-luvulla istutetuista täydennyspuista oli arkkitehtoonisesti väärässä paikassa ja poistettiin. Poistettujen puiden tilalle istutetaan jalavia, vaahteroita ja yksi kaukaasiansiipipähkinä.
1830-luvulla perustettu puisto oli nykyistä paljon pienempi, muun muassa Brahen patsaan ympäristö on uudempaa aluetta. Alkuperäisen puiston muoto tuodaan esille puuistutuksin, vaikka hahmottuva puiston kaari jääkin nykyisen puiston sisään.
Puiston läpi kulkeva hiekkapintainen väylä on aikaisemmin ollut myös pyöräilijöiden käytössä. Pyöräily puiston läpi ei enää ole sallittu, vaan puiston leveä keskikäytävä on varattu jalankulkuun ja puistossa oleskeluun.
Pietari Brahen patsaan ympärille on palautettu alkuperäisen asun mukaiset kukkaistutukset. Brahenpuisto kuuluu hoitoluokitukseltaan kaupungin edustuspuistoihin.
Arkadianmäki

Arkadianmäki on mäki Etu-Töölössä, Helsingin keskustassa Mannerheimintien varrella. Eduskuntatalo sijaitsee Arkadianmäellä, ja paikannimeä käytetään usein eduskunnan synonyyminä tai metonyyminä ("Arkadianmäki luulee..."). 
1800-luvulla alueella oli Arkadian huvila-alue, jonka mukaan myös Mannerheimintieltä Töölön halki Hietaniemeen johtava Arkadiankatu on saanut nimensä. Huvila-alueen kaakkoiskulmassa nykyisen Paasikiven aukion kohdalla sijaitsi Suomalaisen teatterin rakennus, joka tunnettiin Arkadia-teatterina. Alue on saanut nimensä kreikkalaisen maakunnan Arkadian mukaan Kreikan vapaussodan innoittamana.
Charles-Louis Havas

Charles-Louis Havas (5. heinäkuuta 1783 Rouen – 21. toukokuuta 1858 Bougival, Pariisin lähellä) oli ranskalainen kirjoittaja, joka perusti uutistoimisto Agence France-Pressen (AFP).
Havas käänsi aluksi tietoa Ranskan kansalliselle lehdistölle ulkomaan tiedon välitykseen. Hän käänsi suuria kansainvälisiä tapahtumia. Vuonna 1825 hän perusti yrityksen. Sen nimeksi tuli vuonna 1832 Agence Havas joka tarjosi uutisia Ranskasta ulkomailta. Havasia voidaan pitää mainonnan pioneerinä.
Transkaukasian rintama

Transkaukasian rintama () oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin ensimmäisen kerran 23. elokuuta 1941 Transkaukasian sotilaspiiristä. Se uudelleenimettiin 30. joulukuuta 1941 Kaukasuksen rintamaksi, joka puolestaan jaettiin 28. tammikuuta 1942 Krimin rintamaksi ja Transkaukasian sotilaspiiriksi. Transkaukasian rintama luotiin sotilaspiiristä uudelleen 15. toukokuuta 1942. Sodan päätyttyä se muutettiin 25. elokuuta 1945 Tbilisin sotilaspiiriksi.
Marraskuussa 1941 Transkaukasian rintama osallistui suunnitelman tekemiseen Krimillä olevan Kertšin takaisinvaltaamiseen ja vähentämään painetta piiritetyltä Sevastopolin kaupungilta. Maihinnousu Feodosijan kaupunkiin alkoi 29. joulukuuta 1941. Saksalaisten aloitettua vuoden 1942 kesäoffensiivin armeijaryhmä A:lla kohti Kaukasian öljykenttiä se sai vastaansa ensin Pohjois-Kaukasuksen rintaman ja syyskuusta 1942 Transkaukasian rintaman, johon Pohjois-Kaukasuksen rintaman kukistetut joukot liitettiin.
Enarete

Enarete (), joskus Ainarete (, ), oli kreikkalaisessa mytologiassa Deimakhoksen tytär ja Aioloksen puoliso ja aiolilaisten kantaäiti. Enarete ja Aiolos saivat seitsemän poikaa - Kretheus, Sisyfos, Athamas, Salmoneus, Deion, Magnes ja Perieres - ja viisi tytärtä - Kanake, Alkyone, Peisidike, Kalyke ja Perimele.