tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Syrjäntaka (Padasjoki)

Syrjäntaka (myös Syrjäntaus ja Syrjäntausta) on Padasjoella kylä, jossa on viitisenkymmentä asukasta. Keskusta sijaitsee Syrjäntaantien varrella pienellä mäellä, jossa sijaitsee myös Destia Tieliikelaitoksen Padasjoen-tukikohta. Myös vanha Esson huoltoasema on Syrjäntaan alueella. Nelostien Päijänteen puolella Syrjäntaan alueella sijaitsee erään kartanon pihassa säähavaintoasema.
Väestö.
Syrjäntaan väestöstä suurin osa on yli 60-vuotiaita, ja lapsiperheitä on vähän, joten väkimäärä pienenee pikkuhiljaa.
Tapahtumia.
Syrjäntaan Kuutamohiihto hiihdetään joka vuosi keskustan alapuolella olevilla pelloilla. Samoilla paikoilla järjestetään myös niin sanottu Joululauluilta vuosittain joulupäivänä. Kumpaankin tapahtumaan liittyy vahvasti nuotion äärellä istuminen ja makkaran paistaminen. Vuonna 2006 järjestettiin vanhojen autojen ja koneiden näyttely, johon osallistui eri autokeräilijöiden restauroimia autoja.
Historia.
Syrjäntakana maataloutta on harjoitettu paljon. Alueella oli laajat mansikkamaat, jotka muutettiin joulukuusien kasvatuskäyttöön liiallisen huolenpidon määrän takia. Alueella on aikaisemmin laiduntanut lehmiä, mutta sekin on loppunut, koska nykyään ei pärjää pientilallisena. Syrjäntaan metsissä on myös nähtävissä vanhoja kivimuurien kappaleita, latoja, piikkilankoja, vanhanaikaisia ja ruostuneita maatalouskoneita sekä kivisiä peltoja, jotka kaikki kertovat maatalouden paljoudesta.
1900-luvun alussa, Pannijoen varrella, toimi sahalaitos 3 vuotta, joka sitten lopetettiin kannattamattomana, kun kevään sulamisvedet eivät olleet tarpeeksi vakaat jokavuotiseen käyttöön. 
Syrjäntaan ja Taulun vesitorninmäellä toimi vielä 60-luvulla hyppyrimäki (hs 20 m – hs 30 m). 
Syrjäntaalla oli ennen oma kaatopaikka, mutta jätehuollon uudistuksen takia se muutettiin maankaatopaikaksi ja nykyään jätteet viedään Lahteen. 90-luvulla Syrjäntaan metsissä kulki Päijänneajon 
reittejä.
Keijo Pehkonen

Keijo Tapio Pehkonen (s. 11. marraskuuta 1964 Heinola) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka voitti 1980-luvulla kahdesti Euroopan mestaruuden.
Ensimmäisen Suomen mestaruutensa Heinolan Iskua edustanut Keijo Pehkonen voitti vapaapainissa 48-kiloisena juniorina 1980. Vuosikymmenen jälkipuoliskolla hän oli kasvanut 57-kiloiseksi ja hankki suurimmat saavutuksensa kreikkalais-roomalaisessa painissa. EM-mitaleille hän ylsi ensi kerran Ateenassa 1986, josta tuli pronssia. Tampereen EM-kisoissa 1987 Pehkonen kruunattiin mestariksi, kun finaalissa kukistui Bulgarian Emil Ivanov. Saman vuoden MM-kisoissa Clermont-Ferrandissa Pehkonen sai pronssia voitettuaan mitaliottelussa Yhdysvaltain Anthony Amadon pistein 11–7. Neljännen arvokisamitalinsa Pehkonen saavutti Oulun EM-kisoissa 1989, kun hän kukisti loppuottelussa jälleen Emil Ivanovin.
Mikael Lindgren

Ilkka Mikael Lindgren (16. marraskuuta 1969 Norrbärke, Ruotsi) on entinen suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän toimi Suomen Painiliiton päävalmentajana 2005–2008.
Ruotsissa syntyneen Mikael Lindgrenin painiuran huippuvuosi oli 1993. Tuolloin hän voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa ja kaksi arvokisamitalia. Istanbulin EM-kisoissa hän voitti kultaa kukistettuaan finaalissa Ukrainan Ruslan Hakimovin. Tukholman MM-kisoista tuli pronssia. Olympiaedustus Atlantassa 1996 päättyi kyyneliin, kun Lindgren painoi punnituksessa yli sallitun 57 kilon eikä päässyt lainkaan painimaan.
Muhoksen Voittoa ja Oulun Pyrintöä edustanut Mikael Lindgren voitti viimeisen Suomen mestaruutensa 1999. Hän paini vielä 2000-luvun alkuvuosina Saksan Bundesliigassa. 
Mikael Lindgrenin veli Åke Lindgren on yltänyt painin SM-mitaleille. Heidän serkkunsa on jääkiekon moninkertainen Suomen mestari Ilkka Mikkola.
Citigroup Center

Citigroup Center (aiemmin Citicorp Center) on pilvenpiirtäjä Yhdysvaltain väkirikkaimmassa kaupungissa New York Cityssä, Manhattanin saarella. Pilvenpiirtäjä yltää 279 metrin korkeuteen ja on siten yksi korkeimmista rakennuksista kaupungissa. 59-kerroksisen rakennuksen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehtitoimistot Stubbins Associates ja Emery Roth &amp; Sons. Se rakennettiin vuosina 1974–1977 ja maksoi noin 195 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Arletty

Arletty (oik. Arlette-Léonie Bathiat) (15. toukokuuta 1898 – 24. heinäkuuta 1992) oli ranskalainen malli, laulaja ja näyttelijä.
Arletty syntyi työläisperheeseen. Hän aloitti uransa näyttelemällä varieteessa, kabareessa ja näytelmissä 1920-luvulla. Hänen elokuvadebyyttinsä oli vuonna 1930, ja hän teki lukuisia suosittuja elokuvia 1930-luvulla. Hänen kuuluisimmaksi elokuvakseen tuli kuitenkin rooli elokuvassa "Paratiisin lapset" (1945), elokuva joka kuvasi elämää miehitetyssä Ranskassa ja josta tuli yksi ranskalaisen elokuvan suurista klassikoista. Onnettomuus, joka vei häneltä lähes näon toisesta silmästä, pakotti hänet eläkkeelle vuonna 1963. Hänen viimeisimpiä elokuviaan oli vanhenevan naisen rooli elokuvassa "Atlantin valli murtuu" 1962.
Loreley

Loreley (myös Lorelei) on korkea kallio Reinin itärannalla Keski-Reinin laakson yläosassa, Saksassa. Se kohoaa noin 120 metrin korkeuteen joen pinnasta. Kallion kohdalla Rein on kapeimmillaan Pohjanmeren ja Sveitsin välillä: 113 metriä leveä ja 25 metriä syvä. Voimakas virtaus ja vedenalaiset kivet ovat aiheuttaneet joella monia veneonnettomuuksia. Loreleyn lähellä alavirrassa on Sankt Goarshausenin kylä.
Paikan nimen taustaa.
Loreleyn nimi tulee mahdollisesti vanhan Reininmaan murteen sanoista "lureln" (’kuiskata’) ja "ley" (’kallio’), eli kyseessä olisi ”kuiskaava kallio”. Virtaukset ja pieni vesiputous, joka oli näkyvissä vielä 1800-luvun alussa, saivat aikaan kuiskaavan äänen, jota kallion erikoinen kaiku vahvisti. Ääntä on vaikeaa kuulla enää nykyään alueen kaupungistumisen takia. Toinen teoria johtaa nimen alkuosan sanasta "luren" (’vaania’), jolloin nimi tarkoittaisi ”vaanivaa kalliota” ja viittaisi joella sattuneisiin onnettomuuksiin.
Legendat ja kansantarinat.
Kallioon liittyy monia legendoja ja kansantarinoita. Saksalainen kansantarina kertoo, että Loreley-niminen merenneito tai näkki istuu kalliolla ja yrittää lumota laulullaan joella ohi matkustavia ihmisiä, houkutella nämä kuolemaan. Vastaavaa tekivät muinaisen Kreikan seireenit.
Eräänlaisen legendan Loreleista kehitti saksalainen kirjailija Clemens Brentano romaanissaan "Godwi oder Das steinerne Bild der Mutter" (1801). Häntä oli siihen innoittanut Ovidiuksen myytti Ekhosta ja Narkissoksesta. Brentano on kirjoittanut useita versioita Lorelein tarinasta. Toinen tunnettu Loreleista kirjoittanut oli saksalainen runoilija Heinrich Heine.
Nimi Loreley on myös levinnyt laajalle kulttuurin eri osa-alueilla: useita musiikkikappaleita on nimetty Loreleyksi, on sen nimisiä runoja ja ooppera, henkilöitä kirjallisuudessa ja elokuvissa.
Ilpo Seppälä

Ilpo Kalervo Seppälä (26. lokakuuta 1953 Viitasaari) on suomalainen painija, joka ylsi kreikkalais-roomalaisessa painissa MM-pronssille Oslossa 1981.
Seppälä paini Los Angelesin 1984 olympialaisissa 57 kilon sarjassa mutta karsiutui toisessa ottelussaan. MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia vuonna 1981 ja sijoittui kuudenneksi vuonna 1977. EM-kilpailuihin hän osallistui viidesti. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti vapaapainissa vuosina 1975 ja 1976 sekä kreikkalais-roomalaisessa painissa vuonna 1979.
Seppälä voitti urallaan neljä Suomen mestaruutta, vapaapainissa vuonna 1975 sekä kreikkalais-roomalaisella tyylillä vuosina 1977, 1978 ja 1983. Hän on myöhemmin toiminut Suomen Painiliiton päävalmentajana ja on nykyisin seuransa Helsingin Tarmon päävalmentaja valmentaen muun muassa Suomen mestaruuden 2006 voittanutta Antero Perez-Juntusta.
Ilpo Seppälä on työskennellyt palvelupäällikkönä Raha-automaattiyhdistyksessä ja Veikkauksessa.
General Electric Building

General Electric Building eli 570 Lexington Avenue (alun perin "RCA Victor Building", ei pidä sekoittaa Rockefeller Centerin GE Buildingiin) on historiallinen pilvenpiirtäjä New York Cityn Midtownin Lexington Avenuella, Yhdysvalloissa. Se on rakennettu vuosina 1929–1931 ja oli valmistuessaan Manhattanin korkein rakennus. Art decon tyylisuuntaa edustavan detaljirikkaan rakennuksen suunnittelusta on vastannut arkkitehtitoimisto Cross &amp; Cross. Se yltää 195 metrin korkeuteen ja siinä on 49 kerrosta.
Kahlekuningas (elokuva)

Kahlekuningas on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Arto Koskinen. Heikki Hela palkittiin elokuvasta parhaan miessivuosan Jussi-palkinnolla. Elokuva sai Jussin myös parhaasta äänisuunnittelusta.
Juoni.
Tarina sijoittuu 1970-luvun Tornioon, ja sen päähenkilö on 12-vuotias Esko. Kotona ei aina ole helppoa viinaanmenevän kommunisti-isän, rocktähteydestä haaveilevan isoveljen ja sotatraumojen vuoksi puhumattomaksi muuttuneen isoisän kanssa. 
Esko kavereineen joutuu hankaluuksiin ruotsalaisen poikaporukan kanssa, ja kun poikien kepposen takia hajoaa polkupyöriä, Esko on pulassa. Hän ei tunnusta osallistuneensa tapahtuneeseen, ja kaverit hylkäävät hänet petturina. Esko löytää kuitenkin Ruotsin puolelta uuden ystävän, kahlekuningas Houdinia ihailevan Patrickin. Rajoja rikkova ystävyys ei vain ole ihan yksinkertaista eikä ilo ikuista.
Rooleissa.
Eskon kavereita näyttelevät Mikko Lamminen, Joonas Lipponen, Petteri Siimes ja Ville Kotajärvi, ruotsalaisen jengin jäseniä Jouni Alasaukko-oja, Niklas Pelli, Andreas Riestola sekä Mattias Wiklund ja Terveet Kädet -yhtyeen jäseniä Heikki Rättyä, Rauno Hemminki, Riku Rousu sekä Ristomatti Myllylahti. Muissa rooleissa olivat Mika Koski (Kenneth), Janne Hyytiäinen (Saulin isä Martti), Reijo Kontio (Usko Keränen), Kjell Morin (ruotsalainen siltavahti), Christian Sandström (ruotsalainen poliisi), Pauli Konttajärvi (opettaja), Kaisu Koski (opettaja), Juuso Hirvikangas (lentäjä), Kimmo Taavila (lentäjä), Tero Autio (postinkantaja) ja Taisto Yrjänä (Toivon saunakaveri).
Keijo Manni

Keijo Manni (s. 3. huhtikuuta 1951 Peräseinäjoki) on suomalainen painija, joka saavutti urallaan kaksi EM-mitalia ja ennätykselliset 33 Suomen mestaruutta.
Peräseinäjoen Toivetta edustanut maanviljelijä Manni voitti ensimmäisen painin Suomen mestaruutensa 1971. Siitä alkaen hän vei mestaruuden 17 peräkkäisenä vuonna joko kreikkalais-roomalaisessa- tai vapaapainissa tai molemmissa. Hän saavutti kaikkiaan 33 Suomen mestaruutta, mikä ylitti Kustaa Pihlajamäen aiemman ennätysmäärän.
EM-mitaleille Manni paini kahdesti. Pronssia hän sai Helsingissä 1973 ja hopeaa Oslossa 1978.
Manni valittiin kotikuntansa Peräseinäjoen kunnanvaltuustoon vuonna 2000.
Fredensborgin linna

Fredensborgin linna () on kuninkaallinen linna Tanskan Fredensborgissa, pohjoisessa Själlannissa. Se sijaitsee Esrumin järven rannalla. Linna toimii Tanskan kuningasperheen kevät- ja syysresidenssinä, ja se on kuninkaallisista linnoista kuningasperheen useimmin käyttämä. Linnassa järjestetään myös usein valtiovierailuja sekä muita kuninkaallisia tapahtumia. 
Linnan rakennutti Tanskan kuningas Fredrik IV ranskalaissävytteiseen barokkityyliin 1700-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Myöhemmin linnaan on tehty useita uudistustöitä. Linnan puutarhat kuuluvat puolestaan Tanskan suurimpiin historiallisiin puutarhoihin. Puutarhojen nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Nordmandsdalen, jossa on esillä noin 70 veistosta norjalaisista ja färsaarelaisista maanviljelijöistä ja kalastajista.
Pratibha Patil

Pratibha Devisingh Patil (; s. 19. joulukuuta 1934 Nadgaon, Maharashtra) on intialainen poliitikko ja maan 12. presidentti. Hän seurasi virassa edeltäjäänsä A. P. J. Abdul Kalamia Intian ensimmäisenä naispuolisena presidenttinä heinäkuussa 2007.
Patil kuuluu kongressipuolueeseen ja oli valtaapitävän United Progressive Alliance -puoluekoalition ja Intian vasemmiston ehdokas vuoden 2007 presidentinvaaleissa.
Ura.
Patil toimi Rajasthanin kahdeksantenatoista kuvernöörinä 8. marraskuuta 2004 – 23. kesäkuuta 2007 ja oli osavaltion ensimmäinen naiskuvernööri. Hän toimi parlamentin alaneuvostossa ja osavaltioneuvostossa vuodet 1985–1996, sekä ministerinä useaan otteeseen.
Siviiliammatiltaan Patil on sosiaalityöntekijä. Hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi (LL.B.) Mumbain valtion lakikoulusta (Law College) sekä taiteen maisteriksi Mooljee Jaitha College in Jalgaonista (M.J. College).
Perhe.
Patil on ollut naimisissa opettaja Devisingh Ransingh Shekhawatin kanssa 7. heinäkuuta 1965 lähtien. Heillä on poika ja tytär.
Kritiikkiä.
Presidentin asemaa pidetään Intiassa lähinnä seremoniallisena. Vaalikampanjoinnin kerrotaan olleen analyytikkojen mukaan likaisinta sitten Intian itsenäistymisen, sillä Patilia syytettiin vaalien alla muun muassa veljensä suojelemisesta murhatutkimusten yhteydessä, sekä lukuisista talousepäselvyyksistä. 
Myös uudelleen esille nostettu, Patilin vuonna 1975 toimiessaan Maharashtran terveysministerinä antama lausunto perinnöllisiä sairauksia sairastavien pakkosteriloinnista herätti huomiota.
Jarmo Övermark

Jarmo Erkki Övermark (s. 26. toukokuuta 1955 Lappajärvi) on suomalainen painija, joka ylsi 1980-luvulla kahdesti arvokisamitaleille kreikkalais-roomalaisessa painissa.
Lappajärveläisen Övermarkin veljessarjan menestynein painija on Jarmo. Hän oli mukana kolmissa olympiakisoissa ja on Keijo Mannin ohella viimeinen suomalainen painija, joka on edustanut Suomea olympialaisissa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Övermarkin parhaaksi olympiasaavutukseksi jäi Los Angelesin 1984 kisojen viides sija. MM-pronssia hän sai Kiovassa 1983 ja EM-pronssia Jönköpingissä 1984. Hän on voittanut myös veteraanien maailmanmestaruuden.
Suomen mestaruuden Jarmo Övermark voitti 16 kertaa ja sijoittui toiseksi seitsemän kertaa. Myös hänen veljensä Kari, Hannu ja Matti ovat Suomen mestareita ja heistä kaksoisveli Kari myös olympiaedustaja. Veljekset edustivat Lappajärven Veikkoja.
Nuclear Nightclub

Nuclear Nightclub on suomalaisen Wigwam-yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin kesäkuussa 1975. Levy saavutti suuren suosion Suomessa, jossa se nousi albumilistan ykköseksi yhdeksän viikon ajaksi. Vuonna 1976 albumi ylitti kultalevyrajan ja sitä on myyty 25 000 kappaletta. Levy julkaistiin myös ainakin Ruotsissa, Saksan liittotasavallassa, Jugoslaviassa, Hollannissa, Espanjassa, Ranskassa, Japanissa ja Virgin-levymerkillä Isossa-Britanniassa, missä levy myi noin 10 000 kappaleen verran. Levyltä julkaistu single ""Freddie Are You Ready" / "Kite"" nousi Suomessa kymmenen myydyimmän joukkoon.
"Nuclear Nightclub" on Wigwamin uuden, niin sanotun ”deep pop” -kauden kokoonpanon (Groundstroem–Pembroke–Rechardt–Österberg) ensimmäinen studiolevy. Tyyliltään se on huomattavasti pelkistetympi ja popmaisempi kuin esimerkiksi edellinen studioalbumi "Being" (1974).
Yhtye valmistautui levytykseen huolellisesti harjoittelemalla useita viikkoja tuottaja Pave Maijasen ollessa mukana. Useista kappaleista tehtiin demonauha Lahdessa olleessa Microvox-studiossa. Tämä oli Suomessa uraauurtavaa tuohon aikaan.
Varsinaisiin äänityksiin Tukholman Marcus Music -studiolla oli varattu 18 päivää. "Freddie Are You Ready" -kappaleen demonauhoituksesta on julkaistu katkelma "Loveradio 4" -kokoelmalevyllä. 
Soundi-lehden kriitikoiden äänestyksessä levy sijoittui kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi suomalaiseksi levyksi. Vuonna 2022 "Helsingin Sanomat" pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Freddie Are You Ready” ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 54.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Pekka Rechardt ja sanoittanut Jim Pembroke, ellei toisin mainita. Kaikkien kappaleiden sovitukset Wigwam.
Vuoden 2000 uusintapainoksen bonuskappaleet.
Kappaleet äänitetty konsertissa Töölönrannan kesäteatterissa 18. kesäkuuta 1975.
Vuoden 2018 uusintapainoksen bonuskappaleet.
Kappaleet äänitetty Ruotsin radiossa marraskuussa 1974.
Alan Guth

Alan Harvey Guth (s. 27. helmikuuta 1947) on yhdysvaltalainen fyysikko ja kosmologi. Guth on tutkinut alkeishiukkasten teoriaa ja sitä, kuinka se soveltuu varhaisen kaikkeuden kuvaamiseen. Nuorempana hiukkasfyysikkona Guth kehitti Stanfordin yliopistossa kosmisen inflaation teoriaa käytyään Robert Dicken alkuräjähdysteoria-luennoilla. Vuonna 1981 Guth esitti kosmisen inflaation teorian, jonka mukaan hyvin varhainen kaikkeus laajeni hetken eksponentiaalisesti tyhjiön energian tiheyden negatiivisen paineen seurauksena. WMAP:in tulokset vuodelta 2006 tukivat teoriaa.
Kunnianosoitukset ja palkinnot.
Alan Guth on elämänsä aikana voittanut monia palkintoja ja mitaleita. Guth voitti kansainvälisen teoreettisen fysiikan keskuksen mitalin yhdessä Andrei Linden ja Paul Steinhardtin kanssa, sekä Eddington mitalin vuonna 1996, sekä vuoden 2009 Isaac Newton mitalin.
Heinäkuussa 2012 Guth sai fysiikan ja internetyrittäjän Juri Milnerin luoman Fundameltal Physic Prize -palkinnon.
Vuonna 2014 hän sai Norjan tiede- ja kirjallisuusakatemian myöntämän Kavli-palkinnon yhdessä Andrei Linden ja Aleksei Starobinskyn kanssa. Samana vuonna Guth sai American Academy of Achievementin Golden plate palkinnon.
Vuonna 2005 Guth voitti Boston Golden järjestämän Bostonin sotkuisimman toimiston palkinnon. Alan Guthin kolleegat äänestivät hänet tähän palkintoon toivoen toimiston järjestyksen muuttunista, mutta Guth olikin ylpeä palkinnostaan.
Inflaatioteoria.
Maailmankaikkeuden synty pystyttiin selittämään tyydyttävästi alkuräjähdysteorian avulla. Teoriassa tiedettiin kuitenkin olevan muutamia heikkouksia. Guth löysi yhteen ongelmaan ratkaisun, inflaation, jonka mukaan maailmankaikkeus laajeni erittäin lyhyessä ajassa. Inflaation jälkeen maailmankaikkeuden koko oli yli 1028-kertaa suurempi kuin ennen inflaatiota. Maailmankaikkeus laajeni nopeammin kuin valonnopeus.
Guth oivalsi, että universumi voi olla tilassa, jossa siihen on varastoitunut paljon energiaa. Tyhjiöön voi siis varastoitua energiaa. Tällainen tilanne esiintyy suurissa yhtenäisteorioissa, joiden teoreettinen tutkimus oli kiihkeimmillään 1970-luvun lopulla. Yhtenäisteorioihin liittyy suuri symmetria, joka universumin lämpötilan laskiessa rikkoutuu kun epäsymmetrinen tila tulee energeettisesti edullisimmaksi. 
Guth huomasi, että symmetriseen tilaan sidottu piilevä energia voi tietyissä olosuhteissa tulla säteilyenergiaa paljon suuremmaksi niin, että se määrää koko maailmankaikkeuden kehityksen. Koska kyseessä on vakioinen tyhjiöenergia, se toimii samaan tapaan kuin Einsteinin yhtälöihinsä lisäämä kosmologinen vakio. Willem de Sitter oli jo aiemmin osoittanut, että maailmankaikkeus voisi laajentua eksponentiaalisen nopeasti. Guth kutsui vaihetta kosmiseksi inflaatioksi.
Hannu Kottonen

Hannu Kottonen (s. 13. kesäkuuta 1957) on entinen suomalainen suunnistaja, joka oli vuosina 1979 ja 1981 tuomassa Suomelle MM-mitalia suunnistusviestissä. Hän on ammatiltaan yritysjohtaja.
Liedon Parmaa edustanut Kottonen valittiin MM-edustajaksi Tampereen kisoihin 1979. Hän sijoittui henkilökohtaisella matkalla 13:nneksi ja pääsi viestiin toiselle osuudelle. Ruotsi oli viestissä ylivoimainen, mutta Seppo Keskinarkaus, Kottonen, Risto Nuuros ja Ari Anjala saivat hopeaa 15,25 minuuttia voittajan takana. Thunin MM-kisoissa 1981 Kottonen osallistui vain viestiin ja suunnisti siinä ankkuriosuuden. Suomen joukkue sai pronssimitalin. Zalaegerszegin MM-kisoissa 1983 Kottonen ei enää ollut kilpailijana mukana, mutta hänen vaimonsa Annariitta Kottonen sai pronssia.
Kottosen uran huippuhetkiä oli vuoden 1982 Tiomila-viesti, jossa Liedon Parma voitti vasta toisena ei-ruotsalaisena joukkueena. Ensimmäisestä suomalaisvoitosta oli tuolloin kulunut 28 vuotta. Hannu Kottonen suunnisti ankkuriosuuden ja saapui maaliin 20 sekuntia ennen Ruotsin Almby IK:n suunnistajaa.
Suomenmestariksi Hannu Kottonen ylsi vuonna 1982. Hänen sisarensa Soile Kottonen voitti suomenmestaruuden melonnassa, ja isä Oiva Kottonen kilpaili myös suunnistajana ja melojana.
Työura.
Kottonen on opiskellut Turun kauppakorkeakoulussa ja toimi HKScan Oyj:n toimitusjohtajana 2012–2016. Sitä ennen hän on toiminut muun muassa Metsä Tissuen toimitusjohtajana 2006–2011 ja Huhtamäki-konsernin talousjohtajana.
Parry O’Brien

William Patrick ”Parry” O’Brien (28. tammikuuta 1932 Santa Monica, Kalifornia – 21. huhtikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä ja olympiavoittaja. 
O’Brien osallistui neljästi olympialaisiin. Hän voitti kultaa Helsingissä 1952 tuloksella 17,41 ja Melbournessa 1956. Roomassa 1960 hän sai olympiahopeaa ja Tokiossa 1964 hän sijoittui neljänneksi. Kuulantyöntöura toi hänelle paikan Yhdysvaltain olympiaurheilijoiden Hall of Famessa.
O’Brien tunnetaan myös siitä, että hän kehitti nykyisinkin vielä käytössä olevan pakitustyylin. Uudella tyylillään hän paransi 1950-luvulla maailmanennätystä useita kertoja ja ylitti sekä 18:n että 19 metrin rajan ensimmäisenä kuulantyöntäjänä.
Sälskärin majakka

Sälskär on majakka Ahvenanmaan pohjoisosassa Hammarlandin kunnan alueella. Axel Hampus Dalströmin suunnittelema majakka on rakennettu Sälskärin saarelle vuonna 1868. Vuonna 1949 Sälskärin majakka automatisoitiin. Sälskärissä oli kerrallaan 2 majakanvartijaa sekä majakkamestari, joka ei pääasiassa osallistunut majakanvartijan töihin, mutta valvoi sitä. Majakanvartioilla oli oma yhteinen talo ja majakkamestari asui omassa isommassa talossaan. Rakennukset purettiin automatisoinnin jälkeen. Saarella on nykyisinkin tosin 2 rakennusta, joiden väitetään olevan peräisin 1700-luvulta. 
Majakkamestareina toimivat:
Majakkasaarelle järjestetään kesäisin retkiä, joilla kerrotaan Sälskärin majakan historiasta. Lisäksi Sälskärin vieressä on saari, Norra Sälskär, jossa pesii nykyisin ruokkeja. Majakanvartija Conrad Hägerin poika, Bengt Häger, opastaa retkiä ja on julkaissut vuonna 2004 majakan historiasta kertovan kirjan. Saari on nykyisin hieman metsittynyt ja sen keskellä on lampi. Rakennuksista on jäljellä kiviperustukset, sillä vain laudat purettiin. Myöskään saaren entinen satama ei ole enää jäljellä, mutta alempana kallioilla on liuska, johon laiva kiinnittyy. Majakkaa ovat myös tukeneet vaijerit, koska syysmyrsky vaurioitti majakkaa 1897.
Nukutusaineallergia

Nukutusaineallergia on yliherkkyyttä nukutusaineille. 
Vakavimmillaan nukutusaineallergia voi johtaa rytmihäiriöihin. Sitä kautta potilaan sydän joudutaan pysäyttämään ja käynnistämään uudelleen. Tämä tapahtuu yleensä ihmisille, joilla on ennestään esimerkiksi vaara joutua anafylaktiseen šokkiin. Yleisesti lääkärit pyrkivät nukutusaineallergian todettuaan leikkaamaan potilaan paikallispuudutusta vahvemmassa puudutuksessa, joka idealtaan on kuitenkin sama. Potilas on tällöin hereillä koko ajan ja estetään "kaulurin" avulla näkemästä leikkauskohtaa, jolloin vältetään mahdollinen šokki.
Omana aikakautenaan, oli niin kutsuttu eetterinukutus varsin yleistä Suomessa. Siihen ei vaadittu kovin korkeatasoista osaamista taikka koulutusta. Se oli käytännössä sotilaskenttäkelpoisuuteen soveltuva. Eetterin haittapuolia olivat herkkä syttyvyys eli räjähtämisherkkyys ja potilaan leikkauksen jälkeinen pahoinvointi sekä oksentelu. Siksi leikkaustilojen hyvä sähkömaadoitus oli merkittävällä sijalla.
1970-luvulla Suomessa siirryttiin eetterinukutuksesta paljolti, niin kutsuttuihin yhdistelmänukutuksiin. Niissä nukutusaineet annettiin leikattavalle potilaalle, sekä hengitysteitse että intravenoosisti. Erityisesti barbituraatit saattoivat aiheuttaa nukutuksiin liittyviä komplikaatioita, etenkin jos neula oli lävistänyt laskimosuonen huonosti taikka väärällä tavalla - tai jopa osunut valtimosuoneen laskimon sijasta. Barbituraatit saattoivat aiheuttaa esimerkiksi urtikariaa, taikka hengityselinten spastisuutta. Näihin liittyviä allergiatiloja voitiin hoitaa antihistamiiniaineilla ja lihasrelaksanteilla.
Liian pieni annos anestesialääkettä voi johtaa potilaan hereilläoloon koko leikkauksen ajan, joten potilaan on erityisen tärkeää kertoa esimerkiksi mahdollinen särkylääkkeiden ja huumeiden väärinkäyttö, koska molemmat kasvattavat anestesia- ja särkylääkkeiden sietokykyä.
James Mason

James Neville Mason (15. toukokuuta 1909 Huddersfield, Englanti – 27. heinäkuuta 1984 Lausanne, Sveitsi) oli englantilainen näyttelijä, joka loi mittavan uran niin brittiläisissä kuin yhdysvaltalaisissakin elokuvissa. Hän näytteli usein sivistyneitä roistoja tai vilpillisiä romanttisia hahmoja.
Ura.
Varakkaan villakauppiaan perheessä varttunut Mason aloitti näyttelemisen teatterin lavoilla Cambridgessä, jonka yliopistosta hän valmistui arkkitehdiksi. Muutettuaan Lontooseen hän liittyi Old Vic -teatteriin. Hän siirtyi elokuviin 1930-luvun puolivälissä ja näytteli niissä aina kuolemaansa saakka. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "Kuningatar Elisabet" (1937), "Rommel, erämaan kettu" (1951), "Julius Caesar" (1953), "Tähti on syntynyt" (1954), "Sukelluslaivalla maailman ympäri" (1954), "Vaarallinen romanssi" (1959), "Matka maan keskipisteeseen" (1959), "Lolita" (1962), "Rooman valtakunnan tuho" (1964), "Taivas saa odottaa" (1978), "Brasilian pojat" (1978), "Veren perintö" (1979) ja Agatha Christien kirjaan perustuva Hercule Poirot -filmatisointi "Rikos auringon alla" (1982). 
Mason oli kolmesti ehdolla Oscarin saajaksi, muttei saanut palkintoa kertaakaan. Hän sai kuitenkin Golden Globen roolistaan elokuvassa "Tähti on syntynyt". Hän on saanut myös urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Yksityiselämä.
Mason oli kahdesti naimisissa, ensin avioeroon päättyneessä liitossa Pamela Masonin kanssa vuodet 1941–1964 ja sitten vuodesta 1971 kuolemaansa asti Clarissa Kaye-Masonin kanssa. Pamela Masonin kanssa hänellä oli kaksi lasta. Mason kuoli sydänkohtaukseen 75-vuotiaana.
The Greater of Two Evils

The Greater of Two Evils on yhtyeen Anthraxin kokoelma-albumi, joka julkaistiin levy-yhtiöstä Sanctuary Records marraskuussa 2004. Albumissa on 14 Anthraxin kappaletta yhtyeen aikaisemman tuotannon (Neil Turbin &amp; Joey Belladonna-ajan) albumeilta, jotka julkaistiin vuosien 1983 ja 1990 välillä. Nämä kappaleet on nauhoitettu uudelleen Anthraxin nykyisellä kokoonpanolla. Lopullinen kappalelista päätettiin äänestyksessä yhtyeen kotisivuilla. Kappaleet nauhoitettiin studiolla kahdessa päivässä. Albumilla piti alun perin olla toisia nimiä: "Metallum Maximum Aeturnum", "Old School, New School, Our School: Metallum Maximum Aeturnum" ja "Metal Thrashing Mad: Metallum Maximum Aeturnum".
Hiihtosuunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut

Hiihtosuunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut ovat hiihtosuunnistuksen kansainväliset arvokilpailut. Maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin epävirallisina 1972 ja 1973, kunnes heinäkuussa 1973 Kansainvälisen suunnistusliiton (IOF) kongressissa Magglingenissa, Sveitsissä tehtiin päätös virallisista MM-kisoista äänin 10–2 (tyhjiä 6).
Ensimmäiset viralliset kisat järjestettiin Hyvinkäällä 1975 ja ne on pidetty pääsääntöisesti kahden vuoden välein. Kun (kesä)suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut siirrettiin parittomille vuosille 1979, saivat hiihtosuunnistuskisat väistyä parillisille vuosille. Kun suunnistuksen MM-kisoja alettiin järjestää joka vuosi, palattiin hiihtosuunnistuksessa parittomaan vuosiin Levin kisoista 2005 alkaen.
Kilpailumatkat.
Alun perin virallisissa MM-kisoissa oli vain kaksi matkaa: henkilökohtainen kilpailu ja viesti. Vuonna 1988 mukaan otettiin pikamatka, vuonna 2002 sprintti ja vuonna 2011 sekaviesti. Epävirallisissa MM-kisoissa 1970-luvulla viestin tilalla oli joukkuekilpailu.
Nykyiset kilpailut:
Pitkä matka.
Vuosina 1972–1986 henkilökohtainen kilpailu ja vuosina 1988–2000 normaalimatka. Vuodesta 2002 lähtien tätä matkaa on kutsuttu pitkäksi matkaksi.
Lyhyt matka.
Lyhyellä matkalla kilpailtiin 1988–2000, kunnes se korvattiin keskimatkalla.
Keskimatka.
Järjestetty vuodesta 2002, jolloin se korvasi lyhyen matkan.
Sprintti.
Sprintti järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2002.
Editors

Editors on birminghamilainen indie rock -yhtye, jonka muodostavat Tom Smith, Russell Leetch, Ed Lay, Justin Lockey ja Elliott Williams. Yhtyeen musiikkia on usein verrattu yhdysvaltalaiseen Interpoliin.
Vuonna 2005 julkaistiin yhtyeen debyyttialbumi "The Back Room", jonka suurimpia hittejä olivat ”Munich”, ”Bullets” ja ”Blood”. Parhaimmillaan albumi oli Britannian albumilistalla toisena. Kesäkuussa 2007 ilmestyi Editorsin toinen albumi "An End Has a Start", joka kohosi Britannian albumilistan kärkeen. Sen single ”Smokers Outside the Hospital Doors” nousi brittilistalla ilmestymisviikollaan sijalle seitsemän. Muut albumin brittilistalle nousseet singlejulkaisut olivat ”An End Has a Start” ja ”The Racing Rats”. Suomessa "An End Has A Start" valittiin vuoden 2007 ulkomaiseksi albumiksi musiikkilehti Suen äänestyksessä.
Vuoden 2009 albumi "In This Light and On This Evening" oli myös brittilistan ykkönen ja menestyi muuallakin Euroopassa. Single ”Papillon” oli brittilistalla sijalla 23 ja muun muassa Belgian singlelistan ykkönen.
Huhtikuussa 2012 alkuperäiskitaristi Chris Urbanowicz lähti yhtyeestä. Syyksi ilmoitettiin musiikilliset erimielisyydet. Editorsin neljäs albumi "The Weight of Your Love" ilmestyi kesällä 2013. Levyllä ovat ensimmäistä kertaa mukana myös Urbanowiczin eron jälkeen yhtyeeseen liittyneet Justin Lockey ja Elliott Williams.
Blankenhainin linna

Blankenhainin linna () on suurehko linna Blankenhainin kunnassa, Saksan Saksin osavaltiossa.
Linnalla on historiaa 1100-luvulle saakka. Vuonna 1661 puolet linnasta tuhoutui tulipalossa ja se jälleenrakennettiin vuoden 1699 tienoilla. Nykyisen barokin tyylisuuntaa edustavan ulkonäkönsä mansardikattoineen ja kupolitorneineen linna sai vuonna 1765.
Nykyisin linnassa ja sen ympäristössä toimii ulkoilmamuseo "Deutsche Landwirtschaftsmuseum Schloss Blankenhain", joka esittelee vuosien 1890 ja 1990 välistä maataloutta ja maalaiselämää Saksassa. Museo kattaa 11 hehtaarin suuruisen alueen, ja siihen kuuluu 60 rakennusta.
Minna Ikonen

Minna Sofia Ikonen (ent. Bernitz, s. 1965 Joutseno) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1983 Matti Siitosen säveltämällä ja Vexi Salmen sanoittamalla rempseällä iskelmällä "Elkeet kuin pedolla". Ikonen nähtiin myös Syksyn Sävel 1984 -kilpailussa kappaleella "Panin tiikerin tankkiin". Kohtalaista radiosoittoa saivat näiden laulujen lisäksi kappaleet "Haudujuduu" ja "Annan kunnolla palaa". Ikonen julkaisi kaksi iskelmäalbumia vuosina 1983–1984 kunnes katosi julkisuudesta yhtä nopeasti kuin oli sinne ilmestynytkin. 
Ikonen lopetti laulajanuransa synnytettyään ensimmäisen lapsensa. Ikonen keikkaili myöhemmin Väliaikainen-orkesterin solistina ja levytti vuonna 1992 vielä singlen "Kesä Saimaalla". 
Kesällä 2025 Ikonen julkaisi uutta musiikkia kymmenien vuosien tauon jälkeen, kun Spotifyssä julkaistiin Riemun tie -single. 
Syyskuussa 2025 Ikonen palasi konserttilavoille, kun hän esiintyi Raul Reimanin muistokonsertti -kiertueella, joka alkoi Kulttuuritalolta Helsingissä. 
Ikonen asuu tätä nykyä Hurissalon kylässä, Puumalassa.
Anneli Pasanen

Anneli Pasanen (s. 6. kesäkuuta 1949 Helsinki) on suomalainen iskelmälaulaja, jonka aktiiviura sijoittui 1970-luvun puolivälistä 1980-luvun puoleenväliin. Hänen tunnetuimmat kappaleensa ovat ”Rakkaus jää” (teema elokuvasta "Emmanuelle"), ”Rakastan jokaista päivää” sekä "Kevään sävel" -kilpailussa 1984 mukana ollut ”Missä olit kaikki nämä vuodet”.
Laulu-uran ohessa Pasanen työskenteli tuontikaupan piirissä, myöhemmin hän opiskeli kasvatustieteen maisteriksi ja työskenteli erityisopettajana.
Helsinkiläinen Pasanen vietti kesiään sukulaisten luona Kuopiossa. Hänen isänsä oli syntynyt Muuruvedellä. Kuopiossa hän sai tilaisuuden laulaa tanssiyhtyeen solistina. Ylioppilaaksi päästyään hän lähti Ranskaan, jossa opiskeli ranskan kieltä Sorbonnen yliopistossa. Hän otti laulutunteja Gaston Wiéneriltä, joka oli pariisilainen jazzpianisti ja säveltäjä. Pasanen esiintyi Pariisissa, muun muassa hän lauloi tuttavapiiriinsä kuuluneiden Brigitte Bardot’n vanhempien yksityisessä lounaskonsertissa. Yhteistyö Wiénerin kanssa johti myös radionauhaan, jossa Pasanen lauloi Wiénerin säveltämiä Brigitte Bardot’n isän, Louis Bardot’n, runoja. 
Suomeen palattuaan hän pääsi esiintymään Radion sinfoniaorkesterin solistina, Spede Pasasen show’ssa ja muissa televisio-ohjelmissa.
Pasanen jätti iskelmämaailman 1980-luvun puolivälin jälkeen ja työskenteli opetusalalla Kuopiossa. Pitkän tauon jälkeen 2010-luvun alussa hän alkoi jälleen esiintyä. Hän piti harvakseltaan Kuopion seudulla konsertteja, jotka hän toteutti itse alusta loppuun, koska hänellä ei ollut levy-yhtiötä, agenttia eikä vakituisia säestäjiä. Pääpaino näissä tilaisuuksissa oli ulkomaisessa materiaalissa, kuten afroamerikkalaisissa spiri­tuaaleissa ja ranskalaisissa chansoneissa. Kielitaitoisena hän pystyy laulamaan viidellä eri kielellä. Hän on ollut mukana Pyhän Nikolaoksen katedraalin kuorossa ja teki vuonna 2013 yhdessä Mari Sihvon ja pianisti Bartek Rogowskin kanssa ravintolashow’n nimeltä "Kymmenen miestä".
Romuttaminen

Romuttaminen tarkoittaa elinkaarensa päähän tulleiden rakennelmien, koneiden ja laitteiden, kuten laivojen, autojen tai kylmäkoneiden tarkoituksellista hajottamista tai purkamista. Suomen sanaa "romuttaminen" ei yleensä käytetä rakennuksista, vaan niiden kohdalla puhutaan purkamisesta.
Romuttamisella pyritään ottamaan talteen romutettavassa kohteessa olevat materiaalit ja osat sellaisenaan uudelleen käytettäviksi tai kierrätettäviksi. Romuttaminen on pääosin ammattimaista, osin kansainvälistä liiketoimintaa.
Romuttamiseen voi liittyä ympäristöriskejä, jos romuttamisessa vapautuvista haitallisista aineista ei huolehdita asianmukaisesti. Eettisiä ongelmia romuttamiseen liittyy esimerkiksi silloin, jos romuttajat käyttävät halpa- tai orjatyövoimaa eivätkä huolehdi työsuojelusta.
Marble Blast Gold

Marble Blast Gold on GarageGamesin julkaisema tasohyppely. Peli julkaistiin 9. toukokuuta 2003. Peli on valmiiksi asennettuina joissakin Applen iMac- ja iBook-laitteissa. Siitä on myös Windows- ja Linux-versiot. Vuonna 2010 Marble Blast -pelisarjan kehittäjä Instant Action lopetti toimintansa. Samalla Marble Blast Online (selainversio Marble Blast Ultra -pelistä) lopetettiin. Samoihin aikoihin myös Marble Blast Goldin kehittänyt Garage Games lopetti pelin myymisen.
Peli.
Pelissä on tarkoituksena liikuttaa pallo tasojen läpi maaliin tietyn ajan sisällä. Pelissä voi myös yrittää tehdä nopeimman ajan tai kulta-ajan (Gold Time). Joissakin tasoissa täytyy kerätä timantteja, jotta tason pääsee läpi.
Esineet.
Pelissä on esineitä, jotka helpottavat tason läpipääsemistä ja kulta-ajan tekemistä.
Muut esineet.
Pelissä on muitakin esineitä kuten tuuletin, joka puhaltaa pallon kauas tuulettimen suunnasta, ja yleensä tuulen suunnalla on pudotus.
Gold Time.
Gold time eli kulta-aika, jonka saamiseksi täytyy päästä tasot erittäin nopeasti läpi. Kaikissa tasoissa on mahdollista rikkoa kulta-aika. Joissakin tasoissa kulta-ajan tehdäkseen täytyy löytää salareitti tai oikotie.
Marble Blast Platinumissa Gold Time termi on muutettu muotoon Platinum Time. Marble Blast Platinumissa on myös Ultimate Time, joka vaatii tason läpäisemistä ilman yhtäkään virhettä, käyttäen kaikkia oikoreittejä ja keräten kaikki mahdolliset aikabonukset. Pitkissä ja vaikeissa tasoissa Ultimate-ajan saaminen on todella vaikeaa.
Customtasot.
Customtasot ovat toisten pelaajien itsetekemiä tasoja, joita voi ladata internetistä. Marble Blastin foorumilla palkitaan joka kolmas kuukausi paras taso ja tasoista kolme parasta (joka kuukausi) pääsee kilpailemaan "vuoden taso" -kilpailuun.
Marble Blast Platinum.
Marble Blast Gold sai jatkoa pelistä Marble Blast Platinum (MBP), joka vaatii alleen täysversion Marble Blast Goldista (OEM-versio ei riitä). Marble Blast Platinum on tarkoitettu kokeneimmille pelaajille. Se sisältää paljon uudistusta aikaisempaan versioon verrattuna, kuten lisää tasoja, MBP online, päivitetty grafiikka ja paljon muuta. Marble Blast Platinumia pidetään pelisarjan pääpelinä virallisesti.
Marble Blast Platinum on täysin ilmainen, mutta vaatii Marble Blast Goldin alleen.
Vuonna 2011 julkaistaan Marble Blast Platinumin jatko-osa: PlatinumQuest (virallisesti "MarbleBlast: PlatinumQuest").
Marble Blast Platinumista julkaistiin versio 1.20 Mac-koneille 23. joulukuuta 2010. Windows-versio julkaistaan 2011.
Marble Blast Advanced.
Marble Blast Advanced (MBA) on toinen fanien tekemä Marble Blast Goldin jatko-osa, joka on tarkoitettu hieman kokeneemmille pelaajille. Marble Blast Advanced julkaistiin 17. syyskuuta 2010.
Satu Pentikäinen

Satu Pentikäinen (s. 3. joulukuuta 1962 Viiala) on suomalainen iskelmälaulaja. 
Viialalainen Pentikäinen esiintyi jo 14-vuotiaana Tapani Kansan "Rock Dreams" -nimisessä kesäshow'ssa (1977). Pentikäisen tunnetuin kappale on "Menolippu", jonka hän levytti ollessaan 16-vuotias. Esiinnyttyään myös kolmessa muussa Tapani Kansan kesäshow'ssa Pentikäinen aloitti sooloesiintymiset ja levytti diskoiskelmä-albumeja. "Menolipun" ohella Pentikäisen muita menestyskappaleita olivat "Pienen tytön täytyy", "Syksy", "Jos se voisi olla totta", "Ota tai jätä", "Kevät ja syys", ”Odota en”, sekä "Haluun vapauteen". Satu teki myös sanoituksia kahdelle viimeiselle albumilleen. 
Viimeisen esiintymisensä Pentikäinen teki vuonna 1991, jonka jälkeen vetäytyi perhe-elämään ja aloitti musiikkikasvatuksen opinnot Sibelius-Akatemiassa. Pentikäinen työskentelee musiikin lehtorina ja on asunut perheineen (3 lasta) mm. Kotkassa ja Lahdessa.
Ángel Dennis

Ángel Dennis (13. kesäkuuta 1977) on italialainen huippulentopalloilija, joka pelaa Trenkwalder Modena joukkueessa, Italian A1-liigassa. Italian A1-liiga on maailman arvostetuin lentopalloliiga, ja sitä pidetään myös maailman kovimpana lentopalloliigana. 
Ura.
Dennis on syntyjään kuubalainen, mutta sai Italian kansalaisuuden 2005 vuonna eikä näin saa edustaa enää synnyinmaansa A-maajoukkuetta. Dennis on pelannut Kuuban maajoukkueessa peräti 212 A-maaottelua. Joukkueen kanssa hän on voittanut muun muassa maailmanliigan vuonna 1998. Ángel Dennis on yksi maailman ulottuvimmista ja kovimpaa ponnistavista pelaajista. 
Dennis on siitä merkillinen pelaaja Italian A1-liigassa, että hän on pelannut yhden kauden urallaan eksoottisessa Qatarissa (2004–2005). Qatarissa pelaamista lukuun ottamatta Dennis on pelannut koko uransa Italiassa A1-liigassa. Hän voitti Italian mestaruuden Lube Maceratan joukkueessa kaudella 2005-2006 kaatamalla Sisley Volleyn finaalisarjassa. CEV Cupin Dennis on voittanut kahdesti kausina 2005 ja 2006.
Muuta.
Vuoden 2001 joulukuussa Dennis ja hänen viisi muuta Kuuban maajoukkueen pelikaveria pakenivat Kuuban A-maajoukkueesta, koska he eivät enää halunneet edustaa maataan sillä maajoukkue ei olisi sallinut heidän edustaa ulkomaisia seuroja.
Murilo

Murilo Endres (s. 3. toukokuuta 1981) on brasilialainen lentopalloilija. Hän on voittanut urallaan muun muassa maailmanmestaruuden, maailmanliigan, maailmancupin sekä Pan-Amerikan mestaruuden. Urheilulehti tituuleerasi Muriloa maailman parhaimpana lentopalloilijana kesällä 2011.
Ura.
Nuoruusvuodet.
Murilo aloitti lentopallouransa jo nuorena vanhemman veljensä innostamana. Hänen isoveljensä Gustavo Endres on myös lentopalloilija.
Brasilian superliiga.
Murilo pelasi ensimmäisen kautensa Brasilian Superliigassa jo kaudella 1998-1999. Tuolloin hän oli vasta 17-vuotias. Joukkueena hänellä oli Banespa, jossa hän pelasi aina kauden 2003 loppuun saakka. Vuonna 2001 Murillo voitti yhdessä Brasilian nuorten maajoukkueen kanssa maailmanmestaruuden. Kausilla 2003-2005 Murilo pelasi Superliigaa Suzanon joukkueen riveissä. Tämän kauden jälkeen hän oli 23-vuotias ja sai lähteä pelaamaan ulkomaille.
Italian liiga.
Murilo siirtyi odotetusti Italian A1-liigaan, jossa hänen uusi seuransa oli Vibo Valentia. Hän pelasi kauden verran Vibo Valentiassa, kunnes teki sopimuksen liigan menestyksekkäimmän joukkueen Pallavolo Modenan kanssa. Pallavolo Modenassa hän voitti ensimmäisen kautensa aikana CEV-Cupin hopeaa, sekä toisella kaudellaan Challenge Cupin mestaruuden. Hän teki jatkosopimuksen seuran kanssa myös kaudeksi 2008-2009.
Kauden 2009 jälkeen Murilo teki paluun kotimaansa pääsarjaan, kun hän allekirjoitti sopimuksen Fiesp SESIn kanssa.
A-maajoukkue.
Brasilian miesten lentopallomaajoukkueessa Murilo teki ensiesiintymisensä vuonna 2005, jolloin hän voitti heti joukkueen mukana Lentopallon maailmanliigan. Nykyisin hän on noussut A-maajoukkueen runkopelaajaksi ja on voittanut kolmesti maailmanliigaan, maailmancupin sekä Etelä-Amerikan sekä Pan-Amerikan mestaruuden.
Vuonna 2010 Murilo voitti maailmanliigan ja maailmanmestaruuden, ja hänet valittiin MM-kisojen parhaaksi pelaajaksi.
Muuta.
Murilon veli Gustavo Endres on myös lentopalloilija. Gustavo on pelannut muun muassa Italiassa Sisley Volleyn joukkueessa.
Dagen

Dagen (vuosina 1999–2004 "Nya Dagen") on ruotsalainen kristillinen sanomalehti. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin 1. marraskuuta 1945. Lehden perusti Lewi Pethrus, joka myös toimi sen päätoimittajana aina kuolemaansa vuonna 1974 saakka. Lehden toimitus sijaitsee Tukholman Telefonplanilla. Vuonna 2006 "Dagenin" levikki oli noin 18 400 kappaletta.
Historia.
"Dagenin" ensimmäinen numero ilmestyi 1. marraskuuta 1945. Lehden perustamisen takana oli ruotsalaisen helluntailiikkeen johtohahmo, pastori Lewi Pethrus. Lehden julkaiseminen aloitettiin vastalauseena maallistumiselle ja Pethrus koki tarpeen radikaalille kristilliselle sanomalehdelle. Vuodesta 1965 "Dagenia" ryhdyttiin julkaisemaan viitenä päivänä viikossa. Vuonna 1968 lehti uudistui ja vaihtoi nykyiseen tabloid-muotoon. "Dagen" on saanut vuodesta 1974 Ruotsin valtion lehdistötukea. Lewi Pethrus toimi lehden päätoimittajana kuolemaansa 1974 saakka. Pethrusta seurasi päätoimittajana Olof Djurfeldt, joka toimi tehtävässä vuoteen 1996. Vuosina 1985–1991 Djurfeldtin rinnalla toimi Arne Winerdal.
Vuonna 1998 lehden päätoimittajana aloitti Daniel Grahn. 30. maaliskuuta 1999 lehti yhdistyi "Petrus"-viikkolehden kanssa ja muutti nimensä "Nya Dageniksi". Samaan aikaan lehden omistuspohja laajeni: helluntailiikkeen Dagengruppenin ohella omistajiksi tulivat norjalainen mediakonserni Vårt Land, Evankelinen vapaakirkko sekä Ruotsin Allianssilähetys. Vuonna 2004 lehden nimi muuttui takaisin "Dageniksi".
Vuosina 1947–1977 lehden toimitus sijaitsi Tukholman keskustassa Surbrunnsgatanilla. Vuonna 1977 lehti muutti omaan "Dagenhusetiin", Stora Essingeniin. Vuonna 2003 "Dagen" muutti uusiin tiloihin Telefonplanille.
Roy Campbell

Eversti Roy Campbell () on kuvitteellinen henkilö, joka esiintyy Konamin "Metal Gear" -pelisarjassa. Hän esiintyy peleissä ', "Metal Gear Solid", ' sekä "". Lisäksi hänet nähdään "ssä" ja "issä" eräässä minipelissä. Pelin "Metal Gear 2: Solid Snake" alkuperäisessä versiossa Roy Campbell muistutti ulkonäöllisesti näyttelijä Richard Crennaa.
Henkilöhistoriaa.
Roy Campbell toimi ennen FOXHOUNDiin liittymistä Yhdysvaltain merijalkaväessä ja maavoimien erikoisjoukoissa. Hänet oli lähetetty yhdessä muiden joukkojen kanssa La Peninsula de los Muertosiin Kolumbiaan vuonna 1970 hoitamaan terroristijärjestö FOX, mutta oli lopulta joukkojensa ainut selviytyjä. Ollessaan vankina, hän tutustui Big Bossiin, jonka kanssa hän karkasi vankilasta ja perusti FOXHOUNDin. Alkuperäisesti Campbellin FOXHOUND-koodinimi oli ”Chicken Fox”, mutta myöhemmin se jätettiin pois, koska Gray Fox oli ainut henkilö, joka kantoi koodinimeä ”Fox”.
Vuoteen 1995 asti hän toimi järjestön toiseksi ylimpänä johtajana, kunnes Big Boss kääntyi petturiksi. Tämän jälkeen hän siirtyi FOXHOUNDin johtoon, kunnes joskus vuosien 1999 ja 2005 välillä hän siirtyi eläkkeelle. Hänet kuitenkin kutsuttiin myöhemmin takaisin eläkkeeltä hoitamaan terroristeiksi muuttunut FOXHOUND.
Vuonna 2014 hän toimi YK:n yksityisiä palkkasotilasyrityksiä valvovan jaoston johdossa. Hän pyytää Solid Snakea suorittamaan viimeisen tehtävänsä ja pysäyttämään Liquid Ocelotin joka suunnittelee nousua maailmaa johtavaa Patriootit-varjohallitusta vastaan. Roy ja hänen vaimonaan esiintyvä Rosemary auttavat Snakea tehtävässä koodekin välityksellä.
Ralf Hütter

Ralf Hütter (s. 20. elokuuta 1946 Krefeld, Saksa) on saksalainen muusikko, Kraftwerk-yhtyeen perustajajäsen, laulaja ja kosketinsoittaja. Häntä pidetään yleisesti yhtyeen ”keulahahmona”, ja hän vastaa useimmiten yhtyeen haastatteluista. Florian Schneiderin jätettyä Kraftwerkin vuonna 2008 on Hütter ollut yhtyeen ainoa alkuperäisjäsen.
Hütter tunnetaan intohimoisena pyöräilijänä. 1980-luvun kiertueilla hän saattoi jäädä pois linja-autosta matkalla seuraavaan esiintymispaikkaan ja käyttää useita tunteja loppumatkan pyöräilemiseen. Vuonna 2009 Hütter kuitenkin kertoi "The Guardianin" haastattelussa jättäneensä tämän tavan ennen kaikkea sen vuoksi, että tuossa vaiheessa matkat tehtiin kiertueaikataulujen tiukkuuden takia pääasiassa lentokoneilla. Lisäksi puutteet alueiden ja paikallisen liikennekulttuurin tuntemuksessa aiheuttavat Hütterin mukaan omat haasteensa, ja konsertteihin keskittymistäkin tarvitaan.
1980-luvun alkupuolella Hütter joutui pyöräilyonnettomuuteen eräällä Reinin padolla. Hän törmäsi toisen pyöräilijän kanssa ja joutui koomaan saatuaan kallonmurtuman. Sairaalassa hänet kuitenkin hoidettiin kuntoon, eikä tapaus Hütterin mielestä muuttanut hänen suhtautumistaan pyöräilyyn millään tavalla.
Yksityiselämänsä Hütter on pitänyt koko julkisen uransa ajan pääasiassa omana tietonaan.
Kaarlo Marjanen

Kaarlo Matti Marjanen (5. tammikuuta 1899 Maaria – 20. marraskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen lausuja, kriitikko, kirjailija ja aforistikko.
Kaarlo Marjasen vanhemmat olivat kanttoriurkuri, maanviljelijä Matti Wilhelm Marjanen ja Emilia Löytty. Hän pääsi ylioppilaaksi 1916 ja valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1927. Marjanen opiskeli Berliinin ja Hallen yliopistoissa 1931, Wienissä 1938 ja Kööpenhaminassa 1939.
Marjanen oli Helsingin Sanomien toimittajana 1918–1919, Turun keskusvankilan 2. opettajana 1922–1932, Turun yliopiston suullisen esitystaidon opettajana 1928–1932, Helsingin yliopiston puhetekniikan ja suomen kielen kaunoluvun lehtorina 1933–1965 sekä Suomen Puheopiston lausunnan yliopettajana 1947–1962. Hän oli Uusi Aura–lehden kirjallisuus– ja teatteriarvostelijana 1928–1932, Uuden Suomen kirjallisuusarvostelijana 1935–1936, Suomalainen Suomi–lehdessä teatteriarvostelijana 1934–1939 sekä toimitussihteerinä 1936–1937 ja Parnasso–lehdessä päätoimittajana 1951–1954.
Marjanen oli valtion kirjallisuuslautakunnan jäsenenä 1940–1962 ja Suomen lausujain liiton puheenjohtajana 1938–1964 sekä liiton kunniapuheenjohtajana vuodesta 1964. Hän oli Suomen teatterikoulun johtokunnan jäsenenä 1940–1967, Kansallisteatterin johtokunnan jäsenenä 1940–1970 ja Werner Söderström Oy:n hallintoneuvoston jäsenenä 1963–1972.
Kaarlo Marjanen vihittiin filosofian kunniatohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1957. Hänelle myönnettiin vuonna 1961 Pro Finlandia -mitali.
Marjasen aforismikokoelmaa "Nuolia sumusta" on tutkija Markku Envall luonnehtinut suomalaisen aforistiikan "vankimpiin, terävimpiin, tyylitietoisimpiin ja myös systemaattisimpiin" kuuluvaksi.
Kaarlo Marjanen oli naimisissa vuodesta 1928 päätoimittaja Erland Hytösen tyttären, filosofian maisteri Veija Taina Hytösen kanssa.
Agostinho da Silva

George Agostinho Baptista da Silva (13. helmikuuta 1906 Porto – 3. huhtikuuta 1994 Lissabon) oli portugalilainen filosofi ja kirjailija. Hän käsitteli kirjoituksissaan muun muassa panteismia, millenarianismia ja ihmisen vapautta. 
Elämä.
Agostinho da Silva syntyi Portossa, Portugalissa, vuonna 1906. Hän opiskeli Porton yliopistossa klassillista filologiaa vuosina 1924–1928, ja ryhtyi valmistuttuaan kirjoittamaan "Seara Nova" -aikakauslehteen. Silva eli Brasiliassa 1947–1969, koska hän vastusti Portugalin pääministerin António de Oliveira Salazarin fasistista "Estado Novo" -diktatuuria. Palattuaan Portugaliin hän jatkoi kirjoittamista ja toimi portugalilaisissa yliopistoissa opettajana.
Teokset.
Agostinho da Silva julkaisi teoksia useilta eri aloilta. Klassillisiin opintoihin liittyen hän kirjoitti muun muassa teokset "Breve ensaio sobre Pérsio", "Sentido histórico das civilizações clássicas" ja "A religião grega", ja käänsi tekstejä klassisilta ja moderneilta kirjoittajilta, kuten Sofokleelta, Platonilta, Aristofaneelta, Lucretiukselta, Plautukselta, Terentiukselta, Theokritokselta, Catullukselta, Sallustiukselta, Suetoniukselta, Tacitukselta ja Michel de Montaignelta. Silva kirjoitti elämäkertoja lukuisista historiallisista henkilöistä, joihin kuuluivat ainakin Pestalozzi, Franciscus Assisilainen, Lamennais, Michelangelo, Louis Pasteur, Abraham Lincoln ja Robert Owen. Hänen pegagogisia tekstejään olivat muun muassa "Sanderson e a Escola de Oundle" ja "0 Método Montessori". Silvan esseisiin lukeutuvat tekstit "Glossas", "Conversa com Diotima", "Parábola da mulher de Loth", "Considerações", "Sete Cartas a um Jovem Filósofo", "Reflexão à margem da literatura portuguesa", "Um Fernando Pessoa" ja "As Aproximações".