Onomastikon (Eusebios)

Onomastikon ( eli , ”Paikannimistä Raamatussa”; ) on Eusebios Kesarealaisen kirjoittama "Raamatussa" mainittujen paikannimien luettelo. Se on roomalaisaikaisen Palestiinan maantieteen päälähteitä.
Historia.
Eusebios eli 300-luvulla. Hänet tunnetaan parhaiten "Kirkkohistoriastaan". Tämän lisäksi hän kirjoitti myös muusta historiasta. Teos "Raamatun" paikannimistä syntyi Caesareassa. Se valmistui noin vuonna 330 tai hieman aiemmin. Tämä voidaan tietää sen perusteella, että teos on omistettu "Kirkkohistorian" tavoin Tyroksen piispalle Paulinukselle, joka vetäytyi piispanvirasta ennen vuotta 325 ja kuoli vuonna 330.
Eusebioksen päälähde teokselle oli Origeneen "Heksapla". Roomalaisten teiden osalta teos vaikuttaa seuraavan "Tabula Peutingerianaa" tai sen edeltäjää, ja varuskuntien ja linnoitusten osalta "Notitia dignitatumin" edeltäjää. Hieronymus teki Eusebioksen "Onomastikonista" latinankielisen käännöksen tai oikeammin korjatun version, nimeltään "Onomasticon", noin vuonna 390. Hän lisäsi teokseen tietoja sekä korjasi siinä olleita virheitä. Eurooppalaiset oppineet ja pyhiinvaeltajat tunsivat teoksen lähinnä tätä kautta. "Onomastikonista" tehtiin jo varhain myös syyriankielisiä laajennettuja käännöksiä. Myös muun muassa Madaban kartan arvellaan perustuvan Eusebioksen teokseen. Läheinen yhteys kartan ja "Onomastikonin" välillä tulee ilmi muun muassa kartan teksteistä.
"Onomastikonin" tärkein käsikirjoitus on Codex Vaticanus Gr. 1456, joka on peräisin 1000- tai 1100-luvulta. Se on ollut jossakin vaiheessa historiaansa Pyhän Katariinan luostarissa Siinailla. Toinen tärkeä käsikirjoitus on tähän perustuva Codex Parisianus Gr. 464, joka on 1500-luvulta.
Sisältö.
"Onomastikon" oli alun perin osa laajempaa, neliosaista maantieteellistä teosta. Osista vain viimeinen on säilynyt nykyaikaan, ja tunnetaan nimellä "Onomastikon". Kadonneet kolme osaa olivat jonkinlaista alustavaa osaa nimiluettelolle. Niiden sisältö oli:
Neljäs osa eli varsinainen "Onomastikon" muodostaa "Raamatun" paikannimien sanakirjan. Alueellisesti se rajautuu Pyhälle maalle eli Palestiinaan. Suurin osa nimistöstä on peräisin "Vanhasta testamentista". Rajauksen vuoksi teoksesta puuttuu erityisesti "Uuden testamentin" paikannimistöä Palestiinan ulkopuolella, kuten Paavalin lähetysmatkoihin liittyneet paikat Vähässä-Aasiassa ja Euroopassa.
Teoksessa on noin eri nimeä, joista noin 400 on kuvattu tarpeeksi hyvin, jotta niitä voidaan nykyisinkin yrittää paikallistaa. Noin 200 paikkaa on merkitty asutuiksi vielä kirjoitusaikaan 300-luvulla. Paikannimistöön lukeutuu kaupunkeja ja kyliä, alueita, joenuomia, aavikoita ja vuoria, ja myös joitakin henkilönnimiä ja epäjumalten nimiä. Paikannimet on lueteltu kreikankielisessä aakkosjärjestyksessä alkukirjaimittain alfasta oomegaan. Koska kreikankielinen aakkosjärjestys ei täysin vastaa heprealaista, jotkut nimet esiintyvät kahdesti. Kunkin kirjaimen sisällä paikannimet on ryhmitelty seuraavien otsikoiden alle:
Paikannimien päämuotona on hepreasta kreikkalaisille kirjaimille tehty transkiptio. Hakusanojen kuvaukset ovat hyvin eri pituisia, vaihdellen muutamasta sanasta koko sivun pituuteen. Pisimmät hakusanat ovat Ararat ja Babel, mutta niiden on arveltu olevan myöhempiä lisäyksiä, koska ne sijaitsevat teoksen aluerajauksen ulkopuolella. Pisin varmuudella alkuperäiseen teokseen kuulunut hakusana on Beersheba. Usein esiintyviä osia paikannimien kuvauksissa ovat: