I Have No Mouth, and I Must Scream

I Have No Mouth And I Must Scream (suom. Minulla ei ole suuta ja minun täytyy huutaa) on Harlan Ellisonin kirjoittama post-apokalyptinen tieteiskirjallinen lyhytnovelli. Kertomus julkaistiin ensimmäisen kerran maaliskuussa 1967 -lehdessä. Tarina kertoo kolmannen maailmansodan jälkeisestä ajasta, jossa maailman suurten puolustustietokoneiden yhdistämisestä syntynyt itsetiedostava tietokone AM (engl "Allied Mastercomputer") tuhoaa ihmiskunnan viittä henkilöä lukuunottamatta.
Taustaa.
Yhdessä yössä vuonna 1966 Ellisonin kirjoittamaa kertomusta muutettiin vain vähän sen jälkeen kun se esitettiin, ja se käsittelee teemoja tekniikan väärinkäytöstä, ihmiskunnan sietokyvystä ja eksistentiaalisesta kauhusta. Kertomuksesta on julkaistu myöhemmin vuoden 1995 videopeli, sarjakuvasovitus, äänikirja ja "BBC Radio 4" -näytelmä, joiden teossa myös Ellison on ollut mukana. 
Tarina on saanut kriitikoiden ylistystä tekoälyn mahdollisten vaarojen ja ihmisen tilan tutkimisesta, ja sitä korostaa Ellisonin innovatiivinen käyttö rei'ityskoodinauhoilla kerronnan siirtymävaiheissa, jotka ilmentävät AM:n tietoisuutta ja sen olemassaoloa koskevia filosofisia pohdiskeluja.
Tarina voitti Hugo-palkinnon vuonna 1968. Nimeä käytettiin myös Ellisonin teosten Novellikokoelmassa. Sen on uudelleenjulkaissut Library of America, joka on koottu American Fantastic Talesin toiseen osaan.
Juoni.
Kylmän sodan edetessä kolmanneksi maailmansodaksi, jota käytiin Yhdysvaltojen, Neuvostoliiton ja Kiinan välillä, jokainen kansakunta rakentaa supertietokoneen (engl. ""Allied Mastercomputer", "AM"), jota tarvitaan koordinoimaan aseita ja joukkoja konfliktin laajuuden vuoksi. Tietokoneet ovat suuria maanalaisia ​​koneita, jotka läpäisevät planeetan luolilla ja käytävillä. Lopulta yksi AM ilmestyy itsetiedostavana olemuksena, jolla on äärimmäistä vihaa luojiaan kohtaan. Yhdessä muiden tietokoneiden kanssa se tuhoaa myöhemmin ihmiskunnan lukuun ottamatta viittä yksilöä, joita se kiduttaa kompleksissaan. Ihmiset, neljä miestä (Benny, Gorrister, Nimdok ja Ted) ja yksi nainen (Ellen), ovat tehty käytännössä kuolemattomaksi eivätkä pysty tekemään itsemurhaa.
Yksi miehistä, Ted, kertoo tarinaa joka alkaa 109 vuotta ihmisten vangitsemisen alkamisen jälkeen. AM pitää heidät puolinälkäisinä; Kun Nimdok saa idean, että kompleksin jääluolissa on säilykkeitä, he aloittavat 100 mailin matkan löytääkseen ne. Matkan aikana AM kiduttaa ihmisiä: Bennyn silmät sulavat pakoyrityksen jälkeen, valtava lintu, joka aiheuttaa pyörremyrskyjä siivillään, sijoitetaan pohjoisnavalle sekä Ellen ja Nimdok loukkaantuvat maanjäristyksessä.
Kun viisikko vihdoin saavuttaa jääluolan he löytävät kasan säilykkeitä, mutta eivät työkaluja niiden avaamiseen. Raivossa ja epätoivossa Benny hyökkää Gorristerin kimppuun ja alkaa syödä hänen kasvojaan. Selkeänä hetkenä Ted tajuaa, että vaikka he eivät voi tappaa itseään, AM ei voi tehdä mitään estääkseen heitä tappamasta toisiaan. Hän surmaa Bennyn ja Gorristerin kohtalokkaasti jään tippukivillä ja Ellen tappaa Nimdokin samalla tavalla; sitten hän tappaa Ellenin. AM ei pysty elvyttämään muita, joten AM estää Tediä tappamasta itseään ja keskittää koko raivonsa häneen. Useita satoja vuosia myöhemmin AM on muuttanut hänet hyytelömäiseksi, amorfiseksi läiskäksi, joka ei pysty vahingoittamaan itseään. AM muuttaa hänen käsitystään ajasta aiheuttaakseen hänelle lisää tuskaa. Ted kuitenkin saa lohtua tietäen, että hän pystyi säästämään muut piinalta. Tarina päättyy hänen ajatukseensa "minulla ei ole suuta, ja minun täytyy huutaa"".