tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Linda Sällström

Linda Charlotta Sällström (s. 13. heinäkuuta 1988 Vantaa) on suomalainen jalkapalloilija. Hän pelaa hyökkääjänä ruotsalaisseura Vittsjö GIK:ssa ja Suomen maajoukkueessa. Hyökkääjänä pelaava Sällström on edustanut Korson Palloseuraa, Tikkurilan Palloseuraa, Djurgårdens IF:ää, Linköpings FC:tä, Vittsjö GIK:ta Ruotsissa, Paris FC:tä Ranskassa ja kaudella 2021 HJK:ta. Hänet on valittu Suomen vuoden naisjalkapalloilijaksi kolmesti vuosina 2008, 2011 ja 2019 sekä lupaavaksi tyttöpelaajaksi 2006.
Ura.
Sällströmin kotimaisten sarjojen peliura aikuisten joukkueessa alkoi 13-vuotiaana 1. divisioonassa ottelussa Pargas IF–TiPS 1–2. Sällström ehti tehdä ennen 14:ttä ikävuottaan 10 ottelussa peräti 19 maalia. Eniten maaleja yhdessä ottelussa hän teki kesällä 2003 ottelussa TiPS–Sudet Kouvola 7–1, jossa Sällström teki kotijoukkueen kaikki maalit. Ensimmäisellä pelikaudella 1. divisioonassa 2003 Sällström pelasi 19 ottelua, joissa hän teki 35 maalia. Lisäksi SM-sarjan nousukarsintojen kolmessa ottelussa Sällström teki yhteensä kolme maalia ja TiPS nousi SM-sarjaan. Hän pelasi Suomessa SM-sarjassa/Naisten liigassa vielä neljä pelikautta 2004–2007, yhteensä 70 ottelua, joissa hän teki 35 maalia. Lisäksi kauden 2004 SM-sarjan kahdessa karsintaottelussa hän teki yhteensä kahdeksan maalia.
Naisten maajoukkueeseen Sällström nousi ensi kerran vuonna 2007 ja hän on pelannut kesäkuun 2025 loppuun mennessä 152 maaottelua ja tehnyt niissä 64 maalia. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa hän pelasi Suomen kaikissa neljässä ottelussa ja teki puolivälierässä Englantia vastaan maalin. Vuoden 2013 EM-kilpailuihin hän ei päässyt maaliskuussa tulleen polvivamman vuoksi mutta syyskuun 2013 lopulla hän teki paluun maajoukkueeseen MM-karsintaottelussa Itävaltaa vastaan. Lokakuun 2013 jälkeen loukkaantumiset pitivät hänet edelleen poissa maajoukkueesta, jossa hän pelasi seuraavan kerran toukokuussa 2015. Sällström pelasi myös Suomen nuorten joukkueessa alle 19-vuotiaiden EM-kisoissa 2005 Suomen päästessä välieriin sekä alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2006.
Lokakuussa 2025 Sällström ilmoitti lopettavansa maajoukkueessa Kansojen Liigan karsintaotteluiden jälkeen.
Sällström harrasti aiemmin myös yleisurheilua vantaalaisessa Kenttäurheilijat-58:ssa ja helsinkiläisessä HKV:ssä. Hän sijoittui 11:nneksi seiväshypyssä Kalevan kisoissa 2005. Hänen ennätyksensä seiväshypyssä on 353 cm vuodelta 2005. Sällström nimeää tähtihetkekseen seiväshyppääjänä 15-vuotiaiden sarjassa voittamansa SM-kullan.
Yksityiselämä.
Sällström seurusteli laulaja Sini Yaseminin kanssa, mutta he erosivat vuonna 2021. Sällström opiskelee lääkäriksi (huhtikuu 2025).
Esinetalletus

Talletus on sopimus, jolla talteenottaja sitoutuu säilyttämään tallettajan irtainta omaisuutta ja antamaan aikanaan omaisuuden takaisin tallettajalle tai hänen oikeudenomistajilleen. Talletuksesta voidaan periä korvaus tai se voi olla vastikkeetonta. 
Säilytettäväksi jätetty omaisuus on tavallisesti rahaa, arvoesineitä tai arvopapereita, ja säilytyspalveluja tarjosivat aiemmin yleensä pankit. Myös päällysvaatteiden jättäminen vartioituun vaatesäilytykseen on talletussopimus.
Säännökset.
Talletuksen oikeussäännökset ovat kauppakaaren 12. luvussa. Tallettajan oikeus saada omaisuutensa eli talletusesineensä takaisin tuottoineen on luonteeltaan esineoikeus, ei saamisoikeus, joten se ei vanhene eikä sitä tarvitse valvoa talteenottajan konkurssissa. Talteenottajan ei tarvitse viedä esinettä takaisin tallettajalle, vaan tämän pitää noutaa esine itselleen, sillä kyseessä ei ole esinelaina.
Talteenottajalla ei ole oikeutta käyttää talletettua omaisuutta, paitsi mikäli tästä on nimenomaisesti erikseen sovittu. Annettu käyttöoikeus ei kuitenkaan muuta talletusta varsinaiseksi lainaksi. Talteenottajan on huolehdittava talteenuskotusta omaisuudesta "kuin omastaan" ja hänen on palautettava talletettu esine ("tallekalu") samassa kunnossa kuin se oli talletettaessa. Jos talletettu omaisuus tuhoutuu tai vaurioituu ja tämä johtuu talteenottajan tuottamuksesta tai varomattomuudesta, hän on velvollinen korvaamaan vahingon, mutta jos vahinko johtuu tapaturmasta, talteenottaja on vastuusta vapaa ja esineen omistaja joutuu kärsimään itse vahingon seuraukset.
Talletusmuotoja.
Erilaisia talletusmuotoja ovat
Are You Gonna Go My Way

Are You Gonna Go My Way on yhdysvaltalaisen rockmuusikko Lenny Kravitzin kolmas studioalbumi vuodelta 1993. Albumi on myynyt Yhdysvalloissa tuplaplatinaa eli kaksi miljoonaa kappaletta. Albumin suosituimmat kappaleet ovat nimikkoraidan lisäksi ”Believe” ja ”Heaven Help”.
Albumilta on julkaistu viisi singleä: ”Are You Gonna Go My Way”, ”Believe”, ”Heaven Help”, ”Is There Any Love in Your Heart?” ja ”Heaven Help”. Kaikki julkaistiin vuonna 1993.
Kappaleista ”Are You Gonna Go My Way”, ”Believe”, ”Heaven Help” ja ”Is There Any Love in Your Heart?” on tehty musiikkivideot.
Kokoonpano.
Taustasoittimet
Kappale 2:
Muut:
Palkinnot.
Vuoden 1994 Grammy-palkintogaala
MTV Video Music Awards 1993
Lihoslavlin piiri

Lihoslavlin piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen keskiosassa Venäjällä. Se on osa Tverin Karjalaa. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 781 neliökilometriä ja asukkaita on 27 400 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Lihoslavlin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu Kalašnikovon taajama ja 10 maalaiskuntaa:
Alue on suureksi osaksi vanhaa tverinkarjalaisten asuinseutua. Vuosina 1937–1939 Lihoslavlin piiri kuului Kalininin alueen Karjalaiseen piirikuntaan. Vuonna 1989 karjalaisia oli 20 % piirin asukkaista.
Kyösti Suokas

Kyösti Antero Suokas (s. 6. kesäkuuta 1958 Nurmijärvi) on helsinkiläinen varatuomari ja oli Rakennusliiton varapuheenjohtaja vuosina 2003–2019. Hän oli yli kymmenen vuotta työeläkevakuutusyhtiö Eteran hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja. Lisäksi hän oli yli kymmenen vuotta työtuomioistuimen varajäsen. Suokas on työeläkeyhtiö Ilmarisen hallituksen jäsen.
Suokas on työskennellyt Rakennusliitossa vuodesta 1987 lähtien, ensin lakimiehenä, jonka jälkeen pitkään vastaavana lakimiehenä. Hän on toiminut vuosia SAK:laisen ammattiyhdistysliikkeen asiantuntijana ulkomaiseen työvoimaan ja verotukseen liittyvissä kysymyksissä. Nuoruudessaan hän teki töitä rakennuksilla ja virkamiehenä.
Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Suokas antoi tukensa vihreiden Pekka Haavistolle. Vuonna 2013 Suokas haki valtakunnansovittelijan virkaa.
Baranovka

Baranovka (, karjalaksi "Boruaniha") on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 10 kilometriä Lihoslavlista luoteeseen Moskovan ja Pietarin välisen pääradan varrella. Asukkaita kunnassa on noin 1 000.
Kylän nimi perustuu venäläiseen henkilönimeen "Baran" &lt; appelatiivi "baran" ”pässi”. Karjalainen muoto juontuu rinnakkaisnimestä "Baraniha". Kunta on vanhaa tverinkarjalaisten asuinseutua. Nähtävyyksiä ovat arkkienkeli Mikaelin kirkko (1873) Lokotsyssa ja Kazanin jumalanäidin ikonin kirkko (1884–1886) Bolšoje Ploskojen kylässä.
Iljinskoje

Iljinskoje () on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 9 kilometriä Lihoslavlista lounaaseen. Asukkaita kunnassa on reilut 800 henkeä.
Kylän nimi perustuu siellä sijainneeseen pyhän Eliaan tsasounaan. Kunnan alueen kautta kulkee Tverin ja Toržokin välinen rautatie, jolla on paikallisliikennettä. Asutus on vanhastaan venäläistä.
Giovanni Bottesini

Giovanni Bottesini (22. joulukuuta 1821 – 7. heinäkuuta 1889) oli italialainen säveltäjä, kapellimestari ja kontrabasisti, joka opiskeli Milanon konservatoriossa. Hän oli soittimensa virtuoosi ja teki laajoja konserttimatkoja muun muassa Havannaan, New Yorkiin, Pariisiin, Palermoon, Barcelonaan ja Parmaan. Bottesinin soitin oli Carlo Antonio Testoren valmistama ja hän soitti sitä kolmekielisenä. Bottesini rikastutti tuolloin vielä vähäistä kontrabassokirjallisuutta säveltämällä sille laajan ohjelmiston, johon kuuluu muun muassa useita konserttoja. Lisäksi hänen tuotannossaan on muun muassa oopperoita. Hänen kamarimusiikkituotantoonsa lukeutuu esimerkiksi yksitoista jousikvartettoa. Hän johti Giuseppe Verdin kutsusta "Aidan" ensiesityksen Kairossa vuonna 1871.. Bottesini toimi myös Parman konservatorion johtajana.
Kava (Lihoslavlin piiri)

Kava (, karjalaksi "Kavi") on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 10 kilometriä Lihoslavlista itään. 
Kylän nimi perustuu sen ohi virtaavaan Kava-jokeen, jonka uskotaan juontuvan suomalais-ugrilaisesta ”kapeaa” tai ”kivistä” tarkoittavasta sanasta. Kylässä on säilynyt vuonna 1866 rakennettu puinen Pokrovan kirkko. Alue on vanhaa tverinkarjalaisten asuinseutua.
Krjutškovo

Кrjutškovo () on taajama ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 15 kilometriä Lihoslavlista kaakkoon. 
Taajaman nimi juontuu ”koukkua, koukkuselkäistä tai kieroa ihmistä” tarkoittavasta venäläisestä henkilönimestä "Krjutšok" &lt; appelatiivi "krjuk". Kunnan läpi kulkee Moskovan ja Pietarin välinen päärata. Krjutškovon asemalta on paikallisjunayhteys Tveriin, Bologojeen ja Toržokiin. Asutus on vanhastaan venäläistä.
Ji Han-jae

Ji Han-jae (s. 1936 Andong, Etelä-Korea) on hapkidon suurmestari. 13-vuotiaana hän aloitti fyysisen harjoittelunsa Choi Yong-sul'in valmennuksessa, jonka johdolla hän opiskeli noin 5 vuoden ajan japanilaista Yawaraa (Jutsu). Suurmestari Ji oli Choi Yung-sul'in huippuoppilas. Hän myös perusti kamppailulaji Sin Moo Hapkidon.
70-luvun alussa herra Wong (Golden Harvest Film Company) kiinnitti suurmestari Jin taisteluvalmentajaksi, tekniseksi neuvonantajaksi ja näyttelijöiden kouluttajaksi, kuten myös joihinkin elokuviin näyttelijäksi. Bruce Lee halusi, että suurmestari Ji Han-jaen täytyi kantaa elokuvassa Panoksena kuolema kultaista vyötä taistelukohtauksissa Dan Inosanton, Kareem Abdul-Jabbarin ja Bruce Leen kanssa. Kultainen vyö edustaa kaikkein korkeinta saavutettavaa taistelutaidoissa.
Mikšino

Mikšino (, karjalaksi "Miikšinä") on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 22 kilometriä Lihoslavlista koilliseen. 
Kylän nimi perustuu ristimänimen "Mihail" kansanomaiseen muotoon "Mikša". Seutu on vanhaa tverinkarjalaisten asuinaluetta. Vuonna 1651 Mikšinosta mainittiin 12 karjalaisperhettä, joista kaksi oli lähtöisin Ilomantsista, yksi Tuupovaarasta, neljä Kiteeltä, yksi Pälkjärveltä, kaksi Parikkalasta ja kaksi Jaakkimasta. Vuonna 1873 kylässä oli 512 asukasta, joista vain 27 oli venäläisiä.
Mikšinossa on säilynyt vuonna 1845 rakennettu Kolminaisuuden kirkko ja vuonna 1871 rakennettu Herran temppeliin tuomisen kirkko. Lähikylissä on myös muita remontointia kaipaavia kirkkoja. Mikšinosta on linja-autoyhteys Lihoslavliin.
Pervitino

Pervitino () on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 15 kilometriä Lihoslavlista itään. 
Kylän nimi juontuu ”ensimmäistä lasta” tarkoittavasta venäläisestä henkilönimestä "Pervita" &lt; "Pervoi". Siellä on säilynyt vuonna 1794 rakennettu kivinen Kolminaisuuden kirkko. Seudun asutus on vanhastaan venäläistä.
Sosnovitsy

Sosnovitsy (, karjalaksi "Sosnovičča") on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 12 kilometriä Lihoslavlista pohjoiseen. Asukkaita kunnassa on 960 henkeä. 
Kylän nimi juontuu venäjän ”mäntyä” tarkoittavasta sanasta "sosna". Seutu on vanhaa tverinkarjalaisten asuinaluetta. Nähtävyyksiä ovat entisessä kartanossa toimiva Sosnovitsyn koulu ja sen kotiseutumuseo, jonka näyttely esittelee karjalaista perinnekulttuuria. Mihailova Goran kylässä on remontointia kaipaava 1600-luvun kirkko. Antsifarovosta, Mihailova Gorasta ja Sosnovitsysta on linja-autoyhteys Lihoslavliin.
Tinja-Riikka Korpela

Tinja-Riikka Korpela (s. 5. toukokuuta 1986 Oulu) on suomalainen jalkapallomaalivahti. Hän on viimeksi edustanut kaudella 2024–2025 sveitsiläistä Servetteä. Hän on pelannut aiemmin Suomen lisäksi Norjassa, Ruotsissa, Saksassa, Englannissa ja Italiassa, ja hän voitti Saksan mestaruuden Bayern Münchenin joukkueessa vuosina 2015 ja 2016. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 128 maaottelua. 
Maalivahtina pelaava Korpela on aiemmin urallaan edustanut Oulun Luistinseuraa (1.Divisioona), SC Raisiota, FC Honkaa sekä norjalaisia Kolbotn IL:ää ja Lillestrøm SK:ta sekä ruotsalaista Tyresö FF:ää. Korpela on voittanut Hongassa Suomen mestaruuden kolmesti vuosina 2006–2008 sekä Liigacupin 2007 ja 2008. Vuonna 2012 hän voitti Norjan mestaruuden.
Toukokuussa 2014 Korpela pääsi Tyresön mukana naisten UCL-finaaliin saksalaisseura Wolfsburgia vastaan. Ennakkokaavailuista poiketen Korpela kuitenkin oli joukkueensa varamaalivahtina kyseisessä ottelussa. Kesällä 2014 Korpela siirtyi saksalaiseen FC Bayern Müncheniin. Vuosina 2015 ja 2016 seura voitti Saksan mestaruuden Korpelan pelatessa ykkösmaalivahtina. Syksyllä 2017 Korpela putosi kakkosmaalivahdiksi ja vuoden lopulla hän jätti seuran. Helmikuussa 2018 hän teki sopimuksen norjalaisen Vålerenga IF:n kanssa.
Korpela edusti kausina 2019–2021 Englannissa FA WSL:n Evertonia ja kausina 2021–2023 saman liigan Tottenham Hotspuria.
Naisten maajoukkueeseen Korpela nousi ensi kerran vuonna 2007 ja on pelannut vuoden 2023 loppuun mennessä kaikkiaan 118 A-maaottelua. Hän oli Suomen nuorten ykkösmaalivahti alle 19-vuotiaiden EM-kisoissa 2005 Suomen selviytyessä välieriin sekä alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2006. Hän pelasi kolme ottelua Suomessa järjestetyissä naisten EM-kisoissa 2009 ja kaksi ottelua Ruotsissa pelatuissa EM-kisoissa 2013. Vuoden 2013 EM-kisoissa hän oli Suomen joukkueen kapteeni.
Syyskuussa 2013 pelatussa maaottelussa Itävaltaa vastaan Korpelan nilkan nivelsiteet repesivät, mikä aiheutti hänelle usean kuukauden pelitauon.
Stan

Stan (, karjalaksi "Stuanu") on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 45 kilometriä Lihoslavlista pohjoiseen. Asukkaita kunnassa on 1 100 henkeä.
Kylän nimi juontuu venäjän ”leiriä, pysähdyspaikkaa” tarkoittavasta sanasta. Siellä on toimiva vuonna 1777 rakennettu puinen Pokrovan kirkko. Seutu on vanhaa tverinkarjalaisten asuinaluetta. Asukkaiden pääelinkeino on maatalous. Stanista on linja-autoyhteys Lihoslavliin.
Brawn BGP 001

Brawn BGP 001 on Formula 1 -auto, jota Brawn GP-talli käytti kaudella . Auto julkistettiin 9. maaliskuuta 2009.
Brawn BGP 001 -auto oli kaudella aloittaneen uuden Brawn GP-tallin ensimmäinen Formula 1 -auto. Autossa oli Mercedes-Benzin moottori ja siinä käytettiin Bridgestonen renkaita. Värityksessä käytettiin valkoista, keltaista ja mustaa. Autolla ajoivat kauden aikana Jenson Button ja Rubens Barrichello. Auton suunnittelu alkoi alun perin Hondan alaisuudessa kauden Saksan osakilpailun aikoihin, kun talli päätti valmistautua ajoissa kauden 2009 sääntömuutoksiin, mutta projektin viimeistely jäi tallin jäänteet ostaneelle Ross Brawnille ja tämän Brawn GP-tallille.
Auto yllätti testeissä nopeudellaan ja Brawn GP oli ennakkosuosikki kauden 2009 alkaessa. Talli kiersi menestyksekkäästi sääntöä, jonka mukaan autoissa ei saanut olla ylimääräisiä ilmanohjaajia asentemalla sen pohjaan tupladiffuusorin, joka antoi autolle noin 0,3 sekunnin edun kierrokselta.". 
Autolla voitettiin kauden aikana kahdeksan osakilpailua (Button kuusi ja Barrichello 2 voittoa), mikä riitti lopputuloksissa sekä Buttonin kuljettajien että valmistajien mestaruuteen.
Johan Törnqvist

Johan Alfred Törnqvist () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana. 
Perhetausta.
Törnqvistin vanhemmat olivat rakennusmestari Johan Törnqvist ja Johanna Vilobacka. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Ingrid Linnea Rosenqvistin kanssa.
Opinnot.
Törnqvist kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Vaasan ruotsalaisessa yhteiskoulussa vuonna 1925. Hän suoritti Rerviupseerikoulun vuonna 1921 ja tiedonantoupseerikurssin vuonna 1922.
Jääkärikausi.
Törnqvist työskenteli rakennusmestariharjoittelijana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 4. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella, josta hänet siirrettiin 3. maaliskuuta 1917 hänellä todetun sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon. Takaisin komppaniaansa hän palasi ennen pataljoonan kotimaahan lähtöä. Hän suoritti sanitäärikurssin Lockstedtissa vuonna 1916. 
Suomen sisällissota.
Törnqvist saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Törnqvist palveli sisällissodan jälkeen 5. komppanian vääpelinä edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Hänet siirrettiin 15. syyskuuta 1918 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een, josta taasen muodostettiin myöhemmin Porin rykmentti. Hän toimi rykmentissä aluksi koulutusaliupseerina ja 15. maaliskuuta 1919 alkaen vääpelinä 2. komppaniassa ja 30. maaliskuuta 1921 lähtien vääpelinä 5. komppaniassa. Porin rykmentistä hänet siirrettiin 11. tammikuuta 1922 nuoremmaksi upseeriksi Kaartin jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet määrättiin 6. elokuuta 1922 viestiupseeriksi ja 24. maaliskuuta 1924 alkaen 2. komppanian nuoremmaksi upseeriksi ja 23. kesäkuuta 1925 alkaen pataljoonan rahastonhoitajaksi ja majoitusmestariksi. Kaartin jääkäripataljoonasta hänet siirrettiin rahastonhoitajaksi 1. huhtikuuta 1934 Kenttätykistörykmentti 4:ään, josta hänet määrättiin 1. toukokuuta 1934 hoitamaan talouspäällikön apulaisen tointa. 
Talvi- ja jatkosota.
Törnqvist osallistui talvisotaan huoltopäällikkönä ja myöhemmin aseupseerina Raskaspatteristo 2:ssa. Välirauhan aikana hän toimi huoltopäällikkönä Raskaspatteristo 9:ssä. Jatkosodan puhjettua Törnqvist komennettiin huoltopäälliköksi Tykistönkoulutuskeskus 3:een, missä tehtävässä hän toimi sodan loppuun saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Sotien jälkeen hän toimi Vaasan kunnalliskodin johtajana vuoteen 1950 saakka. Hänet haudattiin Vaasaan.
Minna Kauppinen

Minna Kauppinen (o.s. Meriluoto, s. 4. lokakuuta 1985 Turku) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Kauppinen pelasi 64 A-maaottelua ja päätti peliuransa syksyllä 2018. Peliuran jälkeen hän on toiminut tyttöjen jalkapalloturnaus Stadi Cupin toiminnanjohtajana.
Maalivahtina pelannut Kauppinen edusti urallaan kotimaassa Turun Tovereita, SC Raisiota, FC Unitedia ja HJK:ta. FC Unitedissa hän voitti Suomen cupin 2005. Kauppinen pelasi myös ruotsalaisissa Umeå Södrassa, Hammarbyssä, Jitexissä sekä kauden 2014 Vittsjö GIK:ssa.
Maajoukkueeseen Kauppinen nousi ensi kerran vuonna 2006. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa hän pelasi merkityksettömän alkulohko-ottelun Ukrainaa vastaan ja vuoden 2013 EM-kilpailuissa ratkaisevan alkulohko-ottelun Tanskaa vastaan.
Brackley

Brackley on kaupunki Englannissa, Northamptonshiren lounaisosassa. Siellä on noin 13 000 asukasta.
Brackley tunnetaan Formula 1 -piireissä siitä, että Mercedes Grand Prix -tallilla on päämaja paikkakunnalla.
Luettelo televisiosarjan Pasila hahmoista

 
Tämä on luettelo televisiosarjassa Pasila esiintyneistä hahmoista. Pasila kertoo satiirisesti Pasilan poliisiaseman henkilökunnan työskentelystä rikollisuutta vastaan. Sarjaa on esitetty Yle TV2 -kanavalla, ja sen on käsikirjoittanut ja ohjannut Atte Järvinen. Sarjan hahmot on animoitu tietokoneella, ja niiden ominaispiirteenä on puheen nopea rytmi. Päähahmojen ääninäyttelijöinä ovat Kari Hietalahti, Mari Lehtonen, Juho Milonoff ja Jani Volanen. Vierailevina ääninäyttelijöinä ovat toimineet Petteri Summanen, André Wickström, Tuomas Milonoff, Riku Rantala, Jonna Kärkkäinen, Olli Ylikotila, Riku Riihilahti, Tero Koponen, Lars Svedberg ja Rich Lyons.
Rauno Repomiehen sukulaisia.
Rauno Repomiehen sukulaiset esiintyvät jaksossa "Laillinen bordelli". Vain Repomiehen vaimo esiintyy useammissa jaksoissa.
1§
Pöystin naissuhteet.
Alla mainittujen lisäksi Pöysti on tavannut sokkotreffeillä naisia, joiden nimiä ei mainita. Pöysti on myös viettänyt yön prostituoidun kanssa.
Luboš Račanský

Luboš Račanský (s. 13. maaliskuuta 1964 Benešov) on tšekkiläinen riistamaaliampuja ja olympiamitalisti.
Racansky on saavuttanut olympialaisista pronssia 10 m olympiakiväärissä Barcelonassa 1992. MM-kilpailuista hän on voittanut Tšekin ja Tšekkoslovakian joukkueissa yhteensä 13 kultaa, viisi hopeaa ja yhden pronssin.
Vaginamonologeja

Vaginamonologeja on Eve Enslerin kirjoittama näytelmä, jota esitettiin New Yorkin Broadwaylla useiden vuosien ajan. Osissa vierailivat muun muassa Anjelica Huston ja Meryl Streep. Suomessa näytelmä esitettiin Helsingin Kaupunginteatterissa vuonna 2001. Suomessa myös Mikkelin kansalaisopiston Vapaa Nuorisoteatteri on esittänyt Vaginamonologeja-näytelmää vuosina 2009–2010. Vuonna 2018 Kuurojen teatteri Totti esitti Vaginamomologeja ympäri Suomen.
Mario Superstar Baseball

Mario Superstar Baseball (myös nimellä Super Mario Stadium: Miracle Baseball) on Namcon kehittämä Nintendon julkaisema baseball-aiheinen urheilupeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo GameCubelle. 
Pelaaminen.
Pelin joitain pelattavia hahmoja on esim. Mario, Luigi, Prinsessa Peach, Prinsessa Daisy ja Bowser Jr.. Peliä voi pelata yhteensä 1-4 pelaajaa.
Igor Kolesov

Igor Kolesov (, s. 15. elokuuta 1971 Moskova) on venäläinen riistamaaliampuja.
Kolesov on saavuttanut MM-kilpailuissa viisi kultaa, kuusi hopeaa ja neljä pronssia. Olympialaisissa hän on edustanut maataan Sydneyssä 2000 ollen seitsemäs 10 m olympiakiväärissä.
Lárnakan kansainvälinen lentoasema

Lárnakan kansainvälinen lentoasema (, ) on kansainvälinen lentoasema Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Se sijaitsee saaren etelärannikolla noin neljä kilometriä etelään Lárnakan kaupungista.
Lárnakan kansainvälinen lentoasema on Kyproksen tärkein lentoasema. Kyproksen tasavallan hallussa olevalla alueella on myös toinen kansainvälinen lentoasema, Páfoksen kansainvälinen lentoasema. Lisäksi Pohjois-Kyproksen puolella on kolmas suurempi lentoasema, Ercanin kansainvälinen lentoasema.
Lentoasema on rakennettu noin kahden metrin korkeudelle merenpinnasta. Lentoasemalla on yksi kiitotie, jonka pituus on metriä ja leveys 45 metriä.
Matkustajatilastot.
Lähde:
Spice World

Spice World (myös nimellä "Spiceworld the Movie") on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut elokuva englantilaisesta popyhtyeestä Spice Girls. Bob Spiers ohjasi elokuvan Kim Fullerin ja Jamie Curtisin käsikirjoituksesta. Elokuvassa on joitakin yhtäläisyyksiä The Beatles -elokuvan "Yeah! Yeah! Tässä tulemme!" kanssa. Elokuva kuvailee fiktiivisiä tapahtumia, jotka johtavat suureen konserttiin Lontoon Royal Albert Hallissa. Elokuvaan on siroteltu uneksintaa ja "flashbackeja" sekä epätodellisia ja humoristisia kohtauksia.
Elokuva ilmestyi brittiteattereissa joulukuussa 1997 ja muualla maailmalla seuraavana keväänä. Elokuvan sivurooleissa esiintyivät muun muassa Roger Moore, Elton John, Jennifer Saunders, Richard E. Grant, Michael Barrymore, Elvis Costello, Stephen Fry, Hugh Laurie ja Meat Loaf.
Ohjaaja Bob Spiers työskenteli Yhdysvalloissa Disney-elokuvan "That Darn Cat" parissa ennen Spice Girls -huumaa ja yhtyeen antamaa työtarjousta. Spiers ei tiennyt yhtyeestä mitään heidän tarjotessaan hänelle ohjaajan paikkaa elokuvaansa. Spiers epäröi aluksi, kunnes Jennifer Saunders neuvoi häntä ottamaan paikan vastaan. Frank Bruno oli elokuvan alkuperäinen keikkabussin kuljettaja, kunnes hän riitaantui Spice Girlsin kanssa ja hänet korvasi Meat Loaf. Gary Glitter esiintyi elokuvassa omana itsenään, mutta hänet pidätettiin lapsipornon hallussapidosta juuri ennen elokuvan julkaisua, minkä johdosta tuotantoyhtiöt päättivät leikata hänen kohtauksensa pois. Spice Girls esitti elokuvassa kaikesta huolimatta Glitterin kappaleen ”Leader of the Gang”. The Couragen piti esittää elokuvassa hittikappale ”Alright” Michael Barrymoren kanssa, mutta kohtaukset leikattiin pois julkisen skandaalin vuoksi.
DVD.
"Spice World - The 10th Anniversary Edition" julkaistiin DVD:llä 19. marraskuuta 2007 Isossa-Britanniassa ja 27. marraskuuta 2007 Yhdysvalloissa.
Vjoski

Vjoski () on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 6 kilometriä Lihoslavlista etelään.
Kylän nimi juontuu ”kylää” tarkoittavasta valkovenäläisestä sanasta "vjoska". Kunnan asutus on vanhastaan venäläistä. Osinovaja Grjadan taajamasta ja Vjoskin kylästä on linja-autoyhteys Lihoslavliin.
Niklas Bergström

Niklas Bergström (s. 18. elokuuta 1974 Karlstad) on ruotsalainen riistamaaliampuja.
Bergström on saavuttanut MM-kilpailuissa miesten sarjassa yhden hopean ja viisi pronssia, sekä poikien sarjassa yhden hopean riistamaalilajeissa. Olympialaisissa hän on edustanut maataan Ateenassa 2004 10 m olympiakiväärissä ollen kahdestoista.
Kalašnikovo

Kalašnikovo (, karjalaksi "Kolašnikova") on kaupunkimainen taajama Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 20 kilometriä Lihoslavlista luoteeseen Moskovan ja Pietarin välisen pääradan varrella (Kalašnikovon asema). Asukkaita on 4 700 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunnan nimi perustuu venäläiseen henkilönimeen "Kalašnik" ”rinkelileipuri”. Rautatieaseman ympärille syntynyt asutus sai kaupunkimaisen taajaman statuksen vuonna 1932. Nykyään siellä on sähkölampputehdas ja puunjalostusteollisuutta.
Matti Rajula

Matti Viljam Rajula (4. maaliskuuta 1905 Oulu – 24. toukokuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen muusikko, jonka instrumentteja olivat klarinetti ja saksofoni. Hän sävelsi myös itse muun muassa klarinettipolkkia.
Elämäkerta.
Rajula oli vuosina 1918–1924 Suomen armeijassa soitto-oppilaana ja aliupseerina, koska tämä oli hänelle ainoa tapa päästä opiskelemaan muusikon ammattiin. Hän palveli Suomen Valkoisen kaartin soittokunnassa ja sai vuonna 1924 eron palveluksesta alikersanttina. Rajulan opettajana toimi tänä aikana Kusti Aerila. Armeijasta lähdettyään Rajula toimi ravintolamuusikkona helsinkiläisissä ravintoloissa ja soitti muun muassa "Zamba"- ja "Rytmi-Pojat"-yhtyeissä. Rajula soitti aluksi vain klarinettia mutta pian myös saksofonia.
Vuosina 1929–1932 Rajula asui Saksassa Berliinissä ja toimi Bernard Ettén viihdeorkesterin ensimmäisenä saksofonistina. Rajula palasi Suomeen 1932, ja hänet kiinnitettiin Radio-orkesterin klarinetistiksi. Tämän työn ohella Rajula jatkoi myös ravintolamuusikkona. Rajula soitti 1930-luvulla kotimaisissa elokuvissa, teki levytyksiä sekä esiintyi Radio-orkesterin ja Helsingin kaupunginorkesterin solistina. Rajula sävelsi myös itse musiikkia. Maaliskuussa 1938 hän soitti Helsingin yliopiston juhlasalissa Yrjö Gunaropulosin häntä varten säveltämän saksofonikonserton. Rajulan omista sävellyksistä tunnetuimpia ovat hänen suomalaisen kansanmusiikkiperinteen pohjalta säveltämänsä klarinettipolkat. Rajula teki myös levytyksiä näistä polkista ystävänsä klarinetisti Kalle Åckerin kanssa.
Rajula ei osallistunut talvisotaan, mutta jatkosodan alkaessa hän joutui yhdessä muutaman muun helsinkiläisen muusikon kanssa Nikke Pärmin Musta nuoli -pataljoonaan, joka oli muodostettu pääosin entisistä vangeista. Rajula vapautettiin palveluksesta muutaman kuukauden kuluttua, ja hän palasi Radio-orkesteriin. Rajula esiintyi nyt kahden vuoden ajan Radio-orkesterin ja Helsingin kaupunginorkesterin solistina. Hän soitti muun muassa Bernhard Henrik Crusellin f-molli-klarinettikonserton, Sulho Rannan "Pienen sarjan", Aleksandr Glazunovin saksofonikonserton sekä joulukuussa 1943 ensimmäistä kertaa Suomessa Carl Nielsenin klarinettikonserton. Rajula esiintyi säännöllisesti myös radiossa soittaen kansanmusiikkia.
Rajula joutui toukokuussa 1944 Helsingin Salus-sairaalaan sota-ajan rasitusten, työnteon ja avioliiton aiheuttamien paineiden takia. Hän kuoli hypättyään sairaalan ikkunasta.
Saksofonisti Olli-Pekka Tuomisalo on kirjoittanut Matti Rajulan elämäkerran.
Urheilusanomat

Urheilusanomat oli suomalainen aikakauslehti, jonka aihepiireihin kuuluivat urheilu, urheilupelaaminen ja veikkaus. Lehden omisti Sanoma Media Finland Oy ja se kuului "Ilta-Sanomien" IS Mediaperheeseen. "Urheilusanomilta" ilmestyi vuosittain erilaisia erikoislehtiä.
Kesällä 2017 Sanoma Media Finland osti "Urheilulehden" A-lehdiltä ja liitti sen "Urheilusanomiin". Uuden julkaisun nimeksi tuli "Urheilulehti". "Urheilusanomien" levikki oli ollut noin 35 000 vuonna 2016.
Historia.
Lehden ensimmäinen numero ilmestyi nimellä "Veikkaaja" 12. lokakuuta 1940. Ensimmäinen julkaisija oli SVUL, joka julkaisi sitä vuoden 1945 lopulle, jolloin Oy Tippaustoimisto Ab (myöhemmin Veikkaus Oy) osti sen. Lehdestä alkoi ilmestyä vuonna 1949 lyhyen aikaa myös ruotsinkielinen versio "Tipsbladet". Lehden nimi muuttui muotoon "Veikkaus-Lotto" vuonna 1970, jolloin loton pelaaminen alkoi Suomessa. Vuonna 1988 nimi palautui muotoon "Veikkaaja". Ilta-Sanomat osti lehden vuonna 2002, ja 29. huhtikuuta 2003 nimi muuttui muotoon "IS Veikkaaja". Lehti muuttui formaatiltaan aikakauslehdeksi 17. helmikuuta 2009, ja samalla nimi palautui muotoon "Veikkaaja". Vuonna 2013 lehden nimi muuttui muotoon "Urheilusanomat".
Eevamaria Halttunen

Eevamaria Halttunen (s. 1969) on suomalainen kirjailija, draamapedagogi ja elämäntaidon valmentaja. Koulutukseltaan hän on teatteritaiteen maisteri.
Halttunen on Salpausselän kirjailijat ry:n jäsen. Hän toimi yhdistyksen johtokunnan jäsenenä vuodet 2007–2008.
Halttunen on kirjoittanut romaanin "Taivaaseen on vielä matkaa" sekä neljä lastenkirjaa. Ala-asteikäisille suunnatut Petra-lastenkirjat kertovat kulttuurien kunnioittamisesta. Kirjoissa ekaluokkalainen Petra tempautuu taikapeilin kautta eri puolille maailmaa, tutustuen eri kulttuureihin ja uskontoihin. Kirjat on kuvittanut Anna Härmälä. Teos "Petra tanssii" on saanut opetusministeriön laatukirjallisuuden tuen.
Vuonna 2010 Dramaforum Oy on toteuttanut Eevamaria Halttusen kirjoittaman Petra-kirjasarjan pohjalta 5-11-vuotiaille lapsille tarkoitetun virtuaalimaailman Petran Planeetta suomeksi ja englanniksi. Petran Planeetalla voi tutustua erilaisiin maihin ja näiden ihmisten elämään. Pelin tarkoituksena on oppia ja ymmärtää muista kulttuureista leikin, pelien ja muiden kanssa kommunikoimisen kautta. Petran Planeetassa on tällä hetkellä pelattavina neljä eri maata: Saamenmaa, Senegal, Sri Lanka ja Jordania. Pelin on tuottanut Dramaforum Oy ja sen toteutuksesta vastaa LudoCraft.
Studio55

 Studio55 oli vuosina 2009–2016 toiminut yli 50-vuotiaille suunnattu MTV3-kanavan ohjelma, jota esitettiin arkiaamuisin. Ohjelmassa oli päivittäin vaihtuva teema.
Ohjelmaa juonsivat vuorotellen Markku Veijalainen ja Pirjo Haapoja. Anja Snellman tuli uudeksi juontajaksi tiistain studiovieraan haastattelijaksi keväällä 2013. Raakel Lignell ja Lauri Karhuvaara aloittivat ohjelman juontajina vuonna 2014.
Ohjelman myötä Sävelradio-radiokanava palasi nettiradiona.
Spirovon piiri

Spirovon piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen keskiosassa Venäjällä. Se on osa Tverin Karjalaa. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 497 neliökilometriä. Asukkaita on 12 500 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Spirovon taajama. Lisäksi siihen kuuluu 4 maalaiskuntaa:
Alueen itäosa on vanhaa tverinkarjalaisten asuinseutua. Vuosina 1937–1939 se kuului Kalininin alueen Karjalaiseen piirikuntaan erillisenä Kozlovon piirinä. Vuonna 1989 karjalaisia oli 16 % Spirovon piirin asukkaista.
Miguel Espino

Miguel Angel Espino (s. 16. helmikuuta 1980, Hollywood, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ammattilaisnyrkkeilijä. Hän on esiintynyt myös televisiosarjassa "Contender – Haastaja".
Nyrkkeily-ura.
Pavlik aloitti lupaavasti ammattilaisuransa voittamalla ensimmäiset kahdeksan otteluaan. Uran ensimmäinen tappio tuli täpärästi tuolloin voittamattomalle Daniel Eduardille.
Espino pääsi mukaan Contender-Haastaja tosi-tv sarjaan. Hän lähti kilpailuun tilastolla 9-1-1. Ensimmäisessä ottelussaan hän kohtasi Peter Manfredon, joka oli juuri palannut kilpailuun takaisin ensimmäisen tappionsa jälkeen. Tasainen ottelu ratkesi viimeisessä erässä ja Manfredo voitti ottelu pistein 48-47. Espino poistui pettyneenä turnauksesta. Turnauksen finaaleissa Espino otteli lämmittelyottelussa Jonathan Reidiä vastaan. Reid oli maailmanmestaruusottelussa käynyt kokenut ottelija tilastolla 33-2-0. Espino otti lukua ottelun avauserässä, mutta onnistui tyrmäämään vastustajansa ottelun viimeisessä erässä.
Haastajan jälkeen Espino voitti 10 ottelua putkeen, joista viisi tyrmäyksellä. Espinon onnistui myös voittamaan itselleen WBC:n Karibianmeren alueen mestaruus.
Miguel kohtasi 19.12.2009 Kelly Pavlikin WBC: keskisarjan titteliottelussa. Pavlik dominoi ottelua ja tyrmäsi Espinon viidennessä erässä. Ottelun jälkeen Espino astui sivuun nyrkkeilystä.
Vuoden 2010 elokuvassa Taistelija Espino esitti Micky Wardin vastustajaa, Alfonso Sanchezia.
United Launch Alliance

United Launch Alliance (ULA) on Boeingin ja Lockheed Martinin perustama avaruusalan yhteisyritys, joka valmistaa kantoraketteja sekä laukaisee satelliitteja ja avaruusluotaimia avaruuteen. 
Yrityksen perustamisesta kerrottiin julkisuuteen 2. toukokuuta 2005. Virallisesti yritys perustettiin 1. joulukuuta 2006.
ULA palvelee niin NASAa kuin asevoimia (lähinnä avaruusvoimat) ja Yhdysvaltain tiedustelua (lähinnä NRO). Yhtiö on laukaissut myös muutamia yksityisten yritysten omistamia satelliitteja.
ULA:n rakettivalikoima koostuu Atlas V-, Delta II-, ja Delta IV-kantoraketeista. Laukaisuissa ULA käyttää Yhdysvaltain ilmavoimien laukaisutukikohtia, Vandenberg Air Force Base-tukikohtaa Kaliforniassa ja Cape Canaveral Air Force Station-tukikohtaa Floridassa.
Yhtiöllä oli yksinoikeussopimus laukaista Yhdysvaltain kansalliseen turvallisuuteen liittyviä tehtäviä ja sillä oli Yhdysvaltain puolustusministeriön kanssa sopimus laukaisuvalmiuden ylläpitämisestä. 2010-luvulla SpaceX alkoi tarjota huomattavasti edullisempaa vaihtoehtoa ja se haastoi Yhdysvaltain hallituksen oikeuteen oikeudesta osallistua tarjouskilpailuihin. 
Vuonna 2020 Yhdysvaltain ilmavoimat valitsi ULA:n Vulcan-kantoraketin vastaamaan noin 60 prosentista laukaisuista. Kilpaileva SpaceX sai 40 prosenttia.
Amazon on tehnyt sopimuksen ULA:n kanssa 38 laukaisusta Project Kuiper -satelliittien laukaisuun Vulcan-raketilla.
Vulcan-raketin ensimmäinen laukaisu on viivästynyt useita kertoja ja laukaistiin viimein onnistuneesti tammikuussa 2024.
Maaliskuussa 2023 Vulcan-raketin yläosa repesi painetestissä, joka viivästytti sen laukaisua. Atlas V -raketin ensimmäistä miehitettyä lentoa suunniteltiin, mutta lykättiin Boeing Starliner -aluksessa havaittujen ongelmien vuoksi.
J. C. Watts

Julius Caesar (J. C.) Watts (s. 18. marraskuuta 1957 Eufaula, Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja entinen amerikkalaisen ja kanadalaisen jalkapallon pelaaja.
Urheilu-ura.
Ennen poliittista uraansa Watts tuli tunnetuksi urheilijana. Hän pelasi vuodet 1977–1981 Oklahoman yliopiston amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa Oklahoma Soonersissa ja kaudella 1979 hän nousi joukkueen ykköspelinrakentajaksi. Ykköspelinrakentajana hän oli johdattamassa joukkuettaan kahteen peräkkäiseen Orange Bowlin voittoon, tammikuussa 1980 ja tammikuussa 1981. Hänet nimettiin molempina vuosina Orange Bowl -ottelun arvokkaimmaksi hyökkäyspelaajaksi. Hän opiskeli Oklahoman yliopistossa journalismia ja suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon vuonna 1981.
Vuonna 1981 Watts sai NFL-varauksen, kun New York Jets varasi hänet numerolla 213 NFL:n varaustilaisuuden kahdeksannella kierroksella. Samana vuonna hän siirtyi vapaana pelaajana kanadalaisen jalkapallon ammattilaissarjassa Canadian Football Leaguessa pelanneeseen Ottawa Rough Ridersiin. Hän edusti joukkuetta vuoteen 1986, jolloin siirtyi kesken kauden saman sarjan Toronto Argonautsiin. Tulokaskaudellaan, 1981, Watts oli johdattamassa Rough Ridersia CFL:n loppuotteluun, Grey Cupiin. Joukkue hävisi ottelun pistein 23–26 Edmonton Eskimosille, jonka pelinrakentajana toimi Warren Moon. Watts nimettiin tuona vuonna Grey Cupin arvokkaimmaksi hyökkäyspelaajaksi. Hän lopetti urheilu-uransa vuonna 1986. 
Poliittinen ura.
Marraskuun 1990 vaaleissa Watts valittiin Oklahoma Corporation Commissionin jäseneksi, jona toimi, kunnes hänet valittiin vuonna 1994 Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen Oklahoman neljännestä vaalipiiristä. Hän sai marraskuun 1994 vaaleissa 51,6 prosenttia annetuista äänistä ja päävastaehdokas, demokraatti David Perryman 43,3 prosenttia. Watts toimi edustajainhuoneen jäsenenä 3. tammikuuta 1995 – 3. tammikuuta 2003, neljä kaksivuotiskautta. Hän ei pyrkinyt enää jatkokaudelle vuoden 2002 vaaleissa. Perusteeksi hän ilmoitti, että halusi viettää enemmän aikaa perheensä kanssa.
Vuodesta 2003 vuoteen 2007 Watts oli republikaanijärjestö GOPACin puheenjohtaja. Hänen seuraajakseen valittiin Michael S. Steele.
Muu ura ja perhe.
Urheilu-uransa jälkeen, ennen valintaansa Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, Watts työskenteli vuosina 1987–1994 Eteläiseen baptistikonventioon kuuluvan Sunnylane Southern Baptist Churchin pappina Del Cityssä Oklahomassa. Jäätyään pois edustajainhuoneesta hän perusti vuonna 2003 monialayrityksen J. C. Watts Companies.
Watts on naimisissa Frankie Wattsin (o.s. Jones) kanssa, jonka kanssa hänellä on viisi lasta. Yksi lapsista on NFL:ssä vuosina 2014–2015 pelannut keskushyökkääjä Trey Watts. Lisäksi Watts sai nuorena eri naisen kanssa tyttären, jonka hänen setänsä Wade adoptoi.
Wattsin elämäkertakirja "What Color is a Conservative?: My Life and My Politics" julkaistiin vuonna 2002.
Valentin Jumašev

Valentin Jumašev (15. joulukuuta 1957 Perm, Neuvostoliitto) on venäläinen toimittaja ja poliitikko, joka oli presidentti Boris Jeltsinin hallinnon sisärenkaan jäsen. 
Jumašev oli 1995–1996 tunnetun venäläisen viikkolehden Ogonjokin päätoimittaja ja nimitettiin 1996 Jeltsinin julkisten asioiden neuvonantajaksi. Hän seurasi Anatoli Tšubaisia merkittävässä Venäjän presidentinhallinnon kansliapäällikkönä 3/1997–12/1998. Jumašev avioitui vuonna 2003 Jeltsinin tyttären Tatjana Djatšenkon kanssa. Joidenkin mukaan Jumašev olisi ollut Jeltsinin "Presidentin päiväkirjan" haamukirjoittaja.
G-Enka

Henry Kõrvits (s. 30. joulukuuta 1974), taiteilijanimeltään G-Enka, on virolainen rap-artisti ja musiikkituottaja.
G-Enka aloitti räppäämisen vuonna 1996 Revon ja DJ Paul Ojan, joka oli G-Enkan koulukaveri, kanssa. He perustivat Toe Tag -yhtyeen. Heidän ensimmäinen albuminsa "The Real Kuhnja Homophobes" julkaistiin seuraavana vuonna. Vuonna 1998 G-Enka ja Revo liittyivät rapyhtye A-Rühmiin, ja Toe Tag jäi tauolle. G-Enka alkoi tehdä myös omia soololauluja. Tunnetuin hänen kappaleensa oli "Tallinn", joka esitettiin Droopyn kanssa vuonna 2001. Samana vuonna Toe Tag rupesi jatkamaan ja aloitti ison kiertueen. Vuonna 2004 Toe Tag julkaisi toisen albumin, nimeltään "Legendaarne". Sen tunnetuimmat kappaleet olivat "Legendaarne" ja "Pankrot", joista jälkimmäinen esitettiin Music Television -kanavalla. Vuonna 2006 G-Enka ja A-Rühm julkaisivat albumin "Leegion", jossa on 23 kappaletta.
G-Enka ja DJ Paul Oja perustivat oman, Legendaarne Records -nimisen levy-yhtiön.
Kõrvits juonsi Eurovision laulukilpailun 2009 Viron esikarsinnan veljensä Robertin kanssa 7. maaliskuuta 2009.
Spirovo

Spirovo (, karjalaksi "Spiirova") on kaupunkimainen taajama Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee 80 kilometriä Tveristä luoteeseen Moskovan ja Pietarin välisen pääradan varrella (Spirovon asema). Taajama on Spirovon piirin keskus. Asukkaita on 6 500 henkeä (vuonna 2009).
Spirovon kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1545. Vuonna 1847 sen kautta rakennettiin rautatie, jonka aseman ympärille kehittyi Spirovon taajama. Vuonna 1928 Spirovo sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Nykyään siellä toimii lasitehdas, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Taajamassa on kotiseutumuseo.
The Wild Rover

Sanat&lt;br&gt;
I've been a wild rover for many's the year,&lt;br&gt;
and I spent all me money on whiskey and beer.&lt;br&gt;
And now I'm returning with gold in great store,&lt;br&gt;
and I never will play the wild rover no more.
(Kertosäe):&lt;br&gt;
And it's no, nay, never! No, nay, never, no more,&lt;br&gt;
will I play the wild rover. No (nay) never no more!"&lt;br&gt;
I went to an alehouse I used to frequent,&lt;br&gt;
and I told the landlady me money was spent.&lt;br&gt;
I asked her for credit, she answered me "nay,&lt;br&gt;
such a custom as yours I could have any day".
I took from me pocket ten sovereigns bright,&lt;br&gt;
and the landlady's eyes opened wide with delight.&lt;br&gt;
She said "I have whiskeys and wines of the best,&lt;br&gt;
and the words that I told you were only in jest".&lt;br&gt;
I'll have none of your whiskeys nor fine Spanish wines,&lt;br&gt;
For your words show you clearly as no friend of mine.&lt;br&gt;
There's others most willing to open a door,&lt;br&gt;
To a man coming home from a far distant shore.&lt;br&gt;
(Kertosäe)&lt;br&gt;
I'll go home to me parents, confess what I've done,&lt;br&gt;
and I'll ask them to pardon their prodigal son.&lt;br&gt;
And when they've caressed me as oft times before&lt;br&gt;
then I never will play the wild rover no more.&lt;br&gt;
The Wild Rover ("Villi kulkuri", joskus myös "No Nay Never" kertosäkeen mukaan) on suosittu irlantilainen kansanlaulu, jonka alkuperästä ja iästä ei ole varmaa tietoa.
Laulu kertoo tarinan nuoresta miehestä, joka on kierrellyt maita vuosien ajan ja palaa kotikaupunkiinsa kantamajataloonsa. Majatalon emäntä ei suostu tarjoamaan tälle juotavaa ennen kuin laulun päähenkilö näyttää matkoillaan keräämänsä kullan. Mies laulaa kulkuripäiviensä olevan ohi ja aikovansa asettua aloilleen.
Historia.
Ensimmäiset kirjatut versiot laulusta ovat 1500-luvun lopulta, mutta laulun tarkasta iästä ei ole tietoa. Joka tapauksessa laulu on kirjaamisajankohtaansa vanhempi.
The Wild Rover kuuluu irlantilaispubien esiintyjien vakio-ohjelmistoon, ja sitä pidetään yleensä juomalauluna. Kappaleen 1900-luvulla saama suosio herätti kiivaan keskustelun laulun varsinaisesta alkuperästä.
Esittäjät.
Omia versioitaan laulusta ovat esittäneet monet tunnetut artistit ja yhtyeet, kuten muun muassa:
Ivan Uhov

Ivan Sergejevitš Uhov (, s. 29. maaliskuuta 1986) on venäläinen korkeushyppääjä.
Uhov vaihtoi päälajinsa kiekonheitosta korkeushyppyyn vuonna 2004. Samana vuonna hän osallistui nuorten MM-kisoihin, mutta karsiutui loppukilpailusta tuloksella 210 cm. Vuonna 2005 hän voitti 19-vuotiaiden Venäjän-mestaruuden ennätyksellään 230 cm ja hyppäsi samalla tuloksella kolmanneksi Venäjän mestaruuskisoissa. Samana vuonna hän voitti nuorten Euroopan-mestaruuden ja sijoittui Universiadeissa neljänneksi. Vuonna 2006 hän sijoittui Venäjän-mestaruuskisoissa toiseksi tuloksella 228 cm ja Göteborgin EM-kilpailuissa kahdenneksitoista tuloksella 220 cm.
Torinon EM-hallikilpailuissa 2009 hän voitti Euroopan-mestaruuden tuloksella 232 cm. Berliinin MM-kisoissa hän oli kymmenes. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti kultaa. Barcelonan EM-kilpailuissa hän sijoittui maanmiehensä Aleksandr Šustovin voittamassa kilpailussa toiseksi tuloksella 231 cm. Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 hän voitti Euroopan-mestaruuden tuloksella 238 cm. Saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän oli viides. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 231 cm. 
Lontoon olympialaisissa Uhov voitti alun perin olympiakultaa tuloksella 238 cm. Vuoden 2019 helmikuussa Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS tuomitsi hänen syyllistyneen dopingiin ja antoi hänelle neljän vuoden kilpailukiellon. Uhov valitti tuomiostaan ja huhtikuussa 2021 CAS lyhensi kilpailukiellon pituudeksi 2 vuotta 9 kuukautta. Kilpailukiellon katsottiin alkaneeksi 1.2.2019. Hänen tuloksensa aikavälillä 16.7.2012–31.12.2014 hylättiin jälkikäteen. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Uhov sijoittui alun perin neljänneksi. Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui alun perin toiseksi tuloksella 238 cm ja saman vuoden Zürichin EM-kilpailuissa hän sijoittui alun perin kolmanneksi. Nämä mitalinsa hän menetti vuonna 2021 CAS:n päätöksen jälkeen. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui loppukilpailusta.
Venäjän-mestaruuden Uhov on voittanut sisäradoilla vuosina 2007, 2009, 2010, 2012 ja 2014 sekä ulkoradoilla vuosina 2009, 2012 ja 2013. Tammikuussa 2007 Uhov hyppäsi Moskovassa uuden sisäratojen Venäjän ennätyksen 239 cm. Hän paransi Jaroslav Rybakovin nimissä ollutta ennätystä yhdellä senttimetrillä. Helmikuussa 2009 hän paransi ennätystään senttimetrillä lukemiin 240 cm. Edellinen yli 240 cm hypännyt korkeushyppääjä ennen häntä oli ruotsalainen Stefan Holm, joka EM-hallikisoissa 2005 hyppäsi 240 cm. Tammikuussa 2014 Uhov hyppäsi 241 cm ja helmikuussa 2014 hän sivusi Carlo Thränhardtin sisäratojen Euroopan ennätystä 242 cm. Toukokuussa 2014 hän hyppäsi Timanttiliigan kilpailussa Dohassa 241 cm ja rikkoi Vjatšeslav Voroninin Venäjän ulkoratojen ennätyksen yhdellä senttimetrillä. 
Syyskuussa 2008 Uhov herätti huomiota kilpaillessaan humalassa Lausannessa Athletissima-kilpailussa. Hän oli juonut Red Bullia ja votkaa. Kilpailussa hän ei tehnyt yhtään onnistunutta suoritusta. Uhov sai tapauksesta jälkikäteen vakavan varoituksen Kansainväliseltä yleisurheiluliitolta.
Yksityistäminen Venäjällä

Yksityistäminen Venäjällä alkoi Boris Jeltsinin presidenttikaudella, kun maassa aloitettiin Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen markkinatalouteen tähtäävä talousuudistus. Vuosina 1992–1994 monet tehtaat yksityistettiin jakamalla osa osakkeista tehtaan johtajille ja osa tehtaan työntekijöille. Yksityistämisen toisessa vaiheessa vuodesta 1995 alkaen monia suuryrityksiä yksityistettiin "lainaa osakkeita vastaan" -operaatioissa, joissa valtio sai taloutensa ylläpitoon lainoja yksityistetyiltä yrityksiltä. Yksityistämistä johti Anatoli Tšubais.
Kuvaus.
Kun Neuvostoliitto kaatui vuoden 1991 lopulla, sen suurimmassa tasavallassa Venäjällä pantiin välittömästi käyntiin joukko perustavia uudistuksia. Elokuun 1991 ja elokuun 1992 välillä maassa siirryttiin hyvin pikaisesti markkinatalousjärjestelmään: kommunismi kumottiin, vapaa hinnoittelu otettiin käyttöön ja suuri osa taloudesta yksityistettiin. Maassa ei kuitenkaan ollut valvovia viranomaisia.
Venäjän kehittymättömän markkinatalouden pioneereja olivat tulevat oligarkit, jotka tarttuivat salamannopeasti uusiin mahdollisuuksiin. Oligarkit olivat aloittaneet toimintansa jo Neuvostoliiton aikana, perestroikan alkuvaiheessa. Jotkut heistä olivat nuoria yrittäjiä, jotka myivät palveluja ja toivat maahan ulkomaisia tuotteita. Aluksi he perustivat yksinkertaisia osuuskuntia. Kun rahamarkkinoiden vapauttaminen mahdollisti pankkien perustamisen, ansaintamahdollisuudet moninkertaistuivat. Liikemiehet alkoivat kilpailla houkuttelevista kauppasopimuksista ja valtion raaka-aineyhtiöistä, ja he perustivat sanomalehtiä ja televisiokanavia. Muutaman vuoden kuluessa Venäjän bisneseliitti oli hankkinut niin paljon pääomaa, infrastruktuuria ja kontaktiverkostoa, että he pystyivät osallistumaan maailman suurimpaan joukkoyksityistämiseen. Venäjän duumalla ei ollut valtaa, ja presidentti Jeltsiniä määräilivät liikemiehet, joilla oli omaisuutensa ansiosta nyt runsaasti vaikutusvaltaa.
Elokuussa 1992 Venäjän yksityistämisprojektin johtaja Anatoli Tšubais halusi luoda ostovoimaa tekemällä koko kansasta osakkeenomistajia ja osallisia Venäjän teollisuuskakusta. Kaikille Venäjän kansalaisille luvattiin kahden vuoden kuluttua yksityistämiskuponki, niin sanottu voucheri. Moni tuleva oligarkki tajusi kuponkien mahdollisen arvon ja osti niitä itselleen. Kahdessa vuodessa yli 100 000 valtionyhtiötä yksityistettiin.
Kansalaisten vastustus.
Rikkaiden ja köyhien välinen kuilu kasvoi, ja oligarkit siirtyivät vaikuttamaan politiikkaan. Venäjällä alettiin puhua avoimesti rosvokapitalismista.
Presidentti Vladimir Putinin kaudella Venäjällä on jossain määrin jarruteltu ja hieman peruttukin yksityistämistä. Putin on taltuttanut oligarkkien poliittiset pyrkimykset. Putinin uskotaan pyrkineen kohti korporatiivista valtiota, jossa maan johto kontrolloi ainakin avainteollisuutta suoraan tai välikäsien kautta.