Ranskan kansalliskokous

Ranskan kansalliskokous ("Assemblée nationale") on Ranskanvuoden 1958 perustuslain mukaisesti maan parlamentin alahuone, joka valitaan suoralla kansanvaalilla. Kansalliskokous kokoontuu Palais Bourbonissa, Pariisissa.
Taustaa.
Ranskan historiassa on useasti toiminut kansalliskokoukseksi nimitetty poliittinen organisaatio.
Viides tasavalta.
Valinta.
Kaikki kansalliskokouksen 577 edustavaa valitaan yleiseen äänioikeuteen perustuvilla vaaleilla, jotka perustuvat enemmistövaaliin sekä vaalipiireissä toimitettavaan kahteen äänestyskierrokseen. Vaalikausi on viiden vuoden mittainen, jos kansalliskokousta ei tasavallan presidentti sitä ennen hajota. Vaalipiirit koostuvat noin 100 000 asukkaan yksiköistä. Harvaan asutun maaseudun ja taajasti asuttujen kaupunki vaalipiirien välillä vallitsee kuitenkin voimakas eriarvoisuus, sillä maaseudulla tulee ehdokas valituksi pienemmällä äänimäärällä kuin suurissa asutuskeskuksissa. 
Kahden vaalikierroksen järjestelmässä edustaja tulee valituksi ensimmäisellä äänestyskierroksella, jos hän saa enemmistön eli yli 50 % annetuista äänistä ja yli 25 % kaikkien äänioikeutettujen äänimäärästä. Toiselle kierrokselle pääsevät vain ehdokkaat, jotka ovat saaneet vähintään 12,5 % kaikkien äänioikeutettujen äänistä. Näin ranskalaisessa järjestelmässä myös nukkuvien puolueella on melkoinen merkitys. Toisella kierroksella tulee valituksi ehdokas, joka on saanut eniten ääniä, vaikka hän ei saisikaan enemmistöä annetuista äänistä. Jokaisella ehdokkaalla on myös sijaisehdokas, joka tarvittaessa tulee varsinaisen ehdokkaan tilalle. Näin käy jos valitusta edustajasta tulee esimerkiksi ministeri.
Perustuslain muutos 10. heinäkuuta 1985 muutti enemmistövaalin suhteelliseksi, ja tällöin vaalipiirinä oli departementti, jossa ehdokaslistalle oli asetettu viiden prosentin äänikynnys. Vuoden 1986 vaaleissa Ranskan kansalliskokous saikin uuden enemmistön, joka palautti äänestyskäytännön uudelleen takaisin vanhaan enemmistövaaliin. Poliittisiin ajatuksiin on kuitenkin jäänyt elämään muutos vaalitavasta, ja eräänlainen sekajärjestelmä on ollut usein esillä. 
Nykyisin, vuodesta 1986 lähtien, valitaan 570 edustajaa Ranskan departementeistä sekä viisi edustajaa merentakaisista yhteisöistä (kaksi Ranskan Polynesiasta, yksi Wallis- ja Futunasaarilta, yksi Saint-Pierre ja Miquelonista ja yksi Mayottesta) sekä kaksi edustajaa Uudesta-Kaledoniasta.
Toiminta.
Vuoden 1958 perustuslain astuttua voimaan viidennessä tasavallassa, niin kansalliskokous yhdessä senaatin kanssa muodosti parlamentin, jolla oli tehtäväksi määritelty lainsäädäntövallan käyttö.Yhteistyössä se näet päättää, tarvittaessa äänestäen, senaatin kanssa laista ja lakiehdotuksista. Mikäli senaatti hylkää kansalliskokouksen hyväksymän lain, niin se palaa takaisin kansalliskokouksen käsittelyyn paranneltavaksi. Tätä parlamentin eri kamarien välistä sisällöltään identtisten tekstien etsimistä kutsutaan "navetteksi". Jos kuitenkaan erimielisyyttä saada ratkaistua, niin asetaan parlamentaarinen sekakomitea, jossa on 7 edustajaa ja 7 senaattoria, joiden tehtävän on löytää ratkaisu erimielisyyksiin. Näin sekakomitean tehtävänä on kirjoittaa uusi esitys asiasta, mutta mikäli tämäkään ei onnistu, niin lopulta hallituksen pyynnön jälkeen kansalliskokous ratkaisee asian ilman senaattia. Näin, koska kansalliskokous on valittu suoralla kansanäänestykselle ja se edustaa kansaa. Tätä päätäntätapaa kutsutaan kansalliskokouksen viimeiseksi sanaksi asiassa.
Hallituksen kontrollointi.
Hallitus on toimistaan tilivelvollinen kansalliskokoukselle eli hallituksen tulee nauttia kansalliskokouksen enemmistön luottamusta. Kansanedustajat, vähintään 58, voivat yhdessä allekirjoittaa epäluottamuslauseen hallitukselle. Asiasta äänestetään ja hallituksen on saatava taakseen ehdoton enemmistö eli puolet kaikista kansanedustajista. Jos hallitus on saanut epäluottamuslauseen, niin pääministerin on jätettävä eronpyyntönsä tasavallan presidentille, jonka on se tällöin hyväksyttävä.
Kansalliskokouksen hajottaminen.
Tasavallan presidentti voi hajottaa kansalliskokouksen ja määrätä uudet vaalit järjestäviksi. Viiden tasavallan historiassa Tasavallan presidentti on käyttänyt tätä oikeuttaan viisi kertaa.
Kun kansalliskokous toimii yhdessä senaatin kanssa, niin tällöin se kokoontuu Versaillesin linnassa ja kyseessä on tällöin kongressi ja sen tehtävänä on perustuslain muutosten tekeminen. Toinen tapa muuttaa perustuslakia on kansanäänestys.
Edustajan etuudet.
Vuodesta 1958 lähtien kansalliskokouksen edustajakausi on ollut viiden vuoden mittainen. Se on lisäksi ollut yhteen sovittamaton ministerien tehtävien kanssa, eli jos edustaja valitaan ministeriksi, niin hänellä on kuukausi aikaa tehdä valinta kahden tehtävän välillä. Valituksi kansalliskokoukseen voi tulla vasta kun on täyttänyt 23 vuotta.
Kansalliskokouksen jäsen saa apua tehtäviinsä liittyvän materiaalin ja talousasioiden järjestämiseksi: hänen palkkansa (vuonna 2007) on 6 897,74 euroa kuukaudessa. Hänelle suoritetaan myös edustuskuluja 6 228 euroa kuukaudessa. Lisäksi hänelle on mahdollisuus palkat jopa viisi avustajaa ja heidän käyttöönsä on varattu 8 877 euroa kuukaudessa. Nämä kaikki ovat ranskalaiseen tapaan nettotuloja, siis verojen vähennysten jälkeen.
Hänellä on myös toimistotilat kansalliskokouksen rakennuksessa ja erilaisia etuisuuksia liikkumiseen ja kommunikaatioon liittyen. Heillä on myös paranneltu sosiaaliturva ja oma eläkekassa. Edustaja, joka jää valitsematta on oikeutettu saamaan viiden vuoden ajan työttömyystukea, jonka avulla hän voi uudelleentyöllistyä.
Perustuslain 26. artiklan mukaisesti sekä kansalliskokoukset että senaatin jäsenet nauttivat työssään parlamentaarista koskemattomuutta.
Toimintamuodot.
Ennen lakiesityksen yleiskäsittelyä, joko hallitukset tai yksittäisten edustajien esitykset, lähetetään erikoisvaliokuntaan, joita on kuusi vakinaista:
Lisäksi kansalliskokouksella on kaksi erikoisvaliokuntaa: