tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Doris von Schönthan

Doris von Schönthan, syntyjään Maria-Dorothea Ehemann (1905 Worms- 1961 Pariisi) tunnettu myös monella muulla nimellä kuten Maria-Dorothea von Salomon-Schönthan ja Dorinde oli saksalainen malli, journalisti ja valokuvaaja. Weimarin tasavallan aikana hän oli julkisuuden henkilö ja tunnettu 1920-luvun boheemi. Hän oli myös aktiivinen kansallissosialismin vastustaja ja toimimyös Ranskan vastarintaliikkeen jäsenenä. 
Elämänvaiheita.
Maria-Dorothea Ehemann menetti vanhempansa jo varhaislapsuudessaan. Hänet adoptoitiin komedioiden kirjoittaja Franz von Schönthanin perheeseen. 
1920-luvulla von Schönthan tuli julkisuuteen. Hän työskenterli osa-aikaisesti mainostoimistosssa, toimi valokuvaajana ja toimittajana. Hänellä oli ystäviä kulttuuripiireissä ja kirjailija Grete Weil antoi hänelle nimen "kerubi". Ystäviin kuuluivat myös Erika ja Klaus Mann. Kirjailija Franz Hessel rakastui häneen ja omisti hänelle tekstejään. Elämäntyyliin kuului runsas juhliminen sekä alkoholi ja kokaiini. 
Adolf Hitler ja kansallissosialistit tulivat Saksassa valtaan vuonna 1933. Schönthan ryhtyi kirjoittamaan hallintoa vastustavia lentolehtisiä yhdessä Elisabet Hauptmannin ja Friedrich Wolfin kanssa. Hän piilotteli vainottuja henkilöitä kodissaan eikä suostunut toimittajana noudattamaan kansallissosialistista ohjeistusta. Elämä alkoi olla liian vaarallista ja Schönthan muutti Pariisiin. 
Pariisissa Schönthan tutustui Boris Salomoniin ja osallistui tämän kanssa poliittisen aktivismiin. Saksan hyökättyä Ranskaan vuonna 1940, heidät internoitiin, mutta he pääsivät osallistumaan Ranskan vastarintaliikkeeseen. Sodan jälkeen hän jäi asumaan Ranskaan. Hän tapasi vuonna 1949 Cannesissa vanhan ystävänsä Klaus Mannin, joka oli huonossa kunnossa päihdeongelmansa vuoksi. Schönthan vei hänet päihdekuntoutukseen. 
Saksaan von Schönthan palasi vuonna 1952. Elämässä oli ollut vastoinkäymisiä; aviomies oli kuollut ja elämä vastarintaliikkeessä oli ollut kovaa. Schönthal yritti itsemurhaa, joutui kahdeksi vuodeksi mielisairaalaan mistä karkasi ja hänet tavattiin rautatieasemalta sekavana. Viimeiset vuotensa hän eli Ranskassa.
Halyna Romanova

Halynana Fedorivna Romanova (; 25. joulukuuta 1918 – 3. marraskuuta 1944) oli ukrainalainen lääkäri, joka toisen maailmansodan aikana pakkosiirrettiin Saksaan hoitamaan pakkotyöläisiä.
Sepän tytär Romanovna oli aluksi Komsomolin jäsen, mutta hänet erotettiin sen jäsenyydestä isän jouduttua NKVD:n pidättämäksi. Hän valmistui lääkäriksi Saksan miehittämässä Ukrainassa ja valmistumisen jälkeen hänet pakkosiirrettiin Saksaan.
Romanovna työskenteli ensin Wildaussa ja sittemmin Oranienburgin pakkotyöleirillä. Oranienburgissa hän ryhtyi perustamaan vastarintarintaryhmää. Romanova organisoi neuvostoliittolaisia vankeja ryhtymään vastarintaan ja Konstantin Šadkevitš organisoi belgialaisia ja ranskalaisia vankeja. Osa ryhmästä jäi kiinni jo syyskuussa 1943.
Jäljelle jääneen ryhmän tarkoituksena oli ottaa yhteyttä liittoutuneisiin ja he olivat juuri käynnistämässä lähetystä Ruotsiin, kun he paljastuivat. Ryhmän jäsenistä yksi kuoli kesken kuulustelun. Romanovna tuomittiin kuolemaan 27. huhtikuuta 1944 ja hänet murhattiin 3. marraskuuta 1944.
Nestor Maximilian Bremer

Nestor Maximilian Bremer (20. syyskuuta 1843 Maaria – 14. marraskuuta 1911 Hämeenlinna) oli suomalainen agronomi, opettaja ja virkamies, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Bremerin vanhemmat olivat kartanonomistaja, luutnantti Nestor Sundvall Bremer ja Edla Amanda Maria Häggroth. Vanhempiensa menehdyttyä hänestä tuli setänsä kapteeni Josef Bremerin ottopoika. Nestor Maximilian Bremer opiskeli Turun ja Helsingin teknillisissä reaalikouluissa ja valmistui agronomiksi Mustialasta vuonna 1869. Valmistuttuaan hän työskenteli lyhyen aikaa ottoisänsä omistamassa Jokioisten kartanossa, mutta siirtyi sitten maanviljelyskoulun opettajaksi Raisioon. Tehtyään vuosina 1871–1872 opintomatkan Ruotsiin ja Tanskaan hänestä tuli Kuopion läänin apulaisagronomi. Hän toimi silti samalla myös opettajana karjakkokoulussa ja johtajana maanviljelyskoulussa.
Hämeen läänin läänin agronomiksi Bremer nimitettiin kesällä 1874 ja hän hoiti tehtävää yli 30 vuotta. Bremer vaikutti osaltaan merkittävästi muun muassa kiertoviljelyn yleistymiseen, mutta myös uusien työmentelmien ja -välineiden käyttöönottoon maataloudessa. Hän edisti myös karja- ja meijeritaloutta, joille oli avautunut uusia markkinoita Hämeenlinnan ja Pietarin ratayhteyden myötä. Virassaan Bremeriä kuvattiin erikoisen uutteraksi. Hänet muistetaan myös loppuvuonna 1899 tekemästään lahjoituksesta, niin sanotusta Bremerin uudenvuoden lahjasta. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Bremer sai vuonna 1901.
Judith Auer

Judith Auer, syntyjään Vallentin, (19. syyskuuta 1905 Zürich- 27. lokakuuta 1944 Berliini) oli sveitsiläissyntyinen, saksalainen kansallissosialismin vastustaja. Hän jäi kiinni vastarintatoiminnastaan ja hänet surmattiin.
Judith Vallentinin isä oli vasemmistolainen kirjailija Erich Vallentin. Jäätyään orvoksi hänet otti kasvatikseen varakas juutalaisperhe. Hän opiskeli musiikkia ja haaveili pianistin urasta. Täytettyään 20 vuotta hän liittyi kommunistien nuorisojärjestöön. Hän piti kommunismia vastauksena näkemäänsä sosiaaliseen epäoikeudenmukaisuuteen.
Vuonna 1925 Vallentin ryhtyi tekemään nuorisotyötä Berliinin työläiskaupunginosassa. Ansaitakseen elantonsa hän otti työpaikan konekirjoittajana. Vuonna 1926 hän solmi avioliiton vakaumuksellisen kommunistin, Erich Auerin kanssa. Vuodet 1928-1929 pariskunta asui Moskovassa. Vaikka Neuvostoliitto oli köyhä ja Stalin kiristi otettaan, oli maa Auereiden mielestä oikealla tiellä. Pariskunnan tytär Ruth syntyi vuonna 1929.
Adolf Hitlerin johtamat kansallissosialistit tulivat valtaan vuonna 1933. He kukistivat nopeasti kaiken poliittisen toisinajattelun. Auer työskenteli kaapelitehtaan sisäänostajana, mutta jatkoi poliittista toimintaansa. Toinen maailmansota syttyi vuonna 1939 ja maanalainen toiminta hankaloitui edelleen Gestapon aktivoiduttua entisestään ja ilmiantajaverkoston johdosta. Auer suoritti paljon puolueen antamia tehtäviä ja oli Berliinin alueen kommunistiverkoston rahastonhoitaja. Hän toimi myös kommunistisolujen välisenä kuriirina. Lisäksi hän toimitti ruokaa pillotteleville henkilöille.
Auer jäi kiinni toiminnastaan heinäkuussa 1944 ja hänet tuomittiin kuolemaan pahamaineisessa kansantuomioistuimessa . Hänet surmatti Plötzenseen vankilassa, missä surmattiin kaikkiaan 1574 kansallissosialismin vastustajaa. Viimeisessä kirjessään tyttärelleen hän antaa käytännön ohjeita, kehottaa häntä inspiroitumaan musiikista ja muistamaan, että kaikkein tärkeintä on inspiroitua rakkaudesta.
Piscina (Piemonte)

Piscina () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 380 asukasta.
Family Album (Stenforsin albumi)

Family Album on Stenforsin debyyttialbumi, joka julkaistiin 10. kesäkuuta 2022. Levynjulkaisukeikka oli lauantaina 11. kesäkuuta Kuudennella linjalla Helsingissä
Pjotr Veliki (1996)

Pjotr Veliki () on vuonna 1998 palvelukseenotettu Venäjän laivaston ydinkäyttöinen taisteluristeilijä, joka on Venäjän laivaston lippulaiva. Alus on nimetty Venäjän ensimmäisen keisarin Pietari Suuren mukaan.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 24. huhtikuuta 1986. Se laskettiin vesille 29. huhtikuuta 1989 ja otettiin palvelukseen 18. huhtikuuta 1998 nimellä "Yuri Andropov".
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus nimettiin Venäjän laivaston lippulaivaksi. Se nimettiin maaliskuussa 1992 uudelleen Venäjän ensimmäisen keisarin Pietari Suuren mukaan "Pjotr Velikiksi".
Kaukjärvi (Uusikirkko)

Kaukjärvi eli Kamenka () on kylä Karjalankannaksella, Leningradin alueen Viipurin piirissä. Ennen toista maailmansotaa se kuului Suomen Uudenkirkon kuntaan.
Kaukjärven alue oli vuodesta 1362 kirkollisena rälssinä. Kaukjärven Piritanniemellä oli Pyhän Birgitan kappeli, joka rakennettiin roomalaiskatolisena aikana, viimeistään 1500-luvun alussa. Uskonpuhdistuksen seurauksena Kaukjärven alue joutui kruunulle. Kaukjärven Pyhän Birgitan kappelikunta sijaitsi myöhempien Uudenkirkon ja Kuolemajärven kuntien pohjoisosissa. Jumalanpalveluksien pito kiellettiin Pyhän Birgitan kappelissa vuonna 1781, ja kappelirakennus purettiin pian tämän jälkeen. Vaikka Kaukjärvi oli hyvin tunnettu läntisellä Karjalankannaksella, eräissä myöhemmissä virallisissa asiakirjoissa ei esiinny Kaukjärvi-nimistä kylää. Topografikunnan vuoden 1939 topografiseen kartastoon on Kaukjärvi merkitty kylän nimeksi. Kaukjärvellä oli vuoden 1939 väestökirjanpidon mukaan 159 taloa, joista 145 asuttuja. 
Kaukjärvi (Kamenka) on nykyisen Uudenkirkon (Poljany) maalaiskunnan alueella, Perkjärven asemakylän (Kirillovskoje) länsipuolella. Kaukjärven kylän vieressä on nykyinen Kaukjärven (Kamenkan) sotilasalue, joka ennen toista maailmansotaa tunnettiin Perkjärven ampuma-alueena. Nykyisin sotilasaluetta hallinnoi Venäjän asevoimien 138. moottoroitu jalkaväkiprikaati.
Auburn (Maine)

Auburn on kaupunki Mainen osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 24 061 vuonna 2020. Kaupunki toimii Androscogginin piirikunnan hallintokeskuksena. Kaupunki sijaitsee aivan Lewistonin kaupungin vieressä, ja kaupungit tunnetaankin paikallisesti nimellä ”Twin Cities”, eli kaksoskaupunkeina.
Väestö.
Vuonna 2020 Auburnin 24 061 asukkaasta valkoisia oli 90,4 %, aasialaisia 1,4 %, mustia 1,3 % ja alkuperäisasukkaita 0,2 %. Vuonna 2019 7,7 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 3,1 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
De profundis

De profundis (Syvyydestä minä huudan sinua, Herra) on Raamatun Psalmien kirjan psalmi 130 (latinankielisen Vulgata-käännöksen numeroinnin mukaan psalmi 129).
Jumalanpalvelusteksti.
Psalmia 130, joka tunnetaan myös latinankielisellä nimellä ”De profundis” alkusanojen mukaan, on käytetty kristillisen kirkon jumalanpalveluksissa, hetkipalveluksissa ja osana hautajaisiin liittyviä rukouksia. Katolisen kirkon messussa vainajien puolesta se on yksi vuoropsalmeista ja se on kuulunut myös Kaikkien sielujen päivään liittyvänä psalmina sekä paastonaikaan liittyvänä psalmina. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon evankeliumikirjassa osa psalmia 130 on neljännen adventtisunnuntain psalmi ja sitä voidaan käyttää psalmina hautaan siunaamisessa. Ruotsin kirkon evankeliumikirjassa se on 2. paastonajan sunnuntain psalmiteksti ja se voidaan lukea hautausjumalanpalveluksessa yhtenä raamantuntekstinä.
Psalmi 130 on yksi ns. katumuspsalmeista, jotka ovat psalmit 6, 32, 38, 51, 102, 130 ja 143.
1 De profundis clamavi ad te, Domine
2 Domine, exaudi vocem meam. Fiant aures tuae intendentes in vocem deprecationis meae.
3 Si iniquitates observaveris, Domine, Domine, quis sustinebit?
4 Quia apud te propitiatio est; et propter legem tuam sustinui te, Domine. Sustinuit anima mea in verbo eius:
5 speravit anima mea in Domino.
6 A custodia matutina usque ad noctem,speret Israël in Domino.
7 Quia apud Dominum misericordia, et copiosa apud eum redemptio.
8 Et ipse redimet Israël ex omnibus iniquitatibus eius.
De profundis-sävellyksenä.
Useat säveltäjät ovat käyttäneet De profundis -psalmin tekstiä sävellyksissään joko sellaisenaan tai muokattuna.
Johann Sebastian Bach on säveltänyt kaksi kantaattia, joiden teksti pohjautuu psalmiin 130 (BWV 38, koraalikantaatti Martti Lutherin psalmin 130 pohjalta kirjoittaman virren ”Aus tiefer Not schrei ich zu dir” mukaan) sekä (BWV 131, "Aus der Tiefen rufe ich, Herr, zu dir").
Kati Royle

Kati Royle on suomalainen käsikirjoittaja, käsikirjoituskonsultti ja dramaturgi joka on asunut pitkään Englannissa. Hän tehnyt käsikirjoituksen muun muassa "Poikani Joel" -televisiosarjaan. Hänen uransa alkoi Tampereen yliopiston yleisen kirjallisuustieteen draamalinjalle kirjoitetusta, TV-sarja "Twin Peaksin" dramaturgiaan keskittyneestä Pro gradu-tutkielmasta (1994). Royle aloitti Kolmostelevisiolla 1995 ulkomaisten ohjelmien ostajana ja kotimaisen draaman tuottajana. Vuonna 1996 hän siirtyi itsenäiseksi käsikirjoittajaksi ja käsikirjoituskonsultiksi, pääasiakkainaan MTV3 (2004–2015) ja Elisa Viihde (2016–). Elisa Viihteen vastaava dramaturgi Royle on ollut vuodesta 2021.
Vaplite

Vaplite () eli Vilna akademija proletarskoji literatury () oli kirjailijajärjestö, joka vaikutti Harkovassa 1925–1928. Vaplite hyväksyi kommunistipuolueen viralliset vaatimukset mutta samalla omaksui riippumattoman asenteen kirjallisuuspoliittisissa kysymyksissä ja tuki vuosien 1925–1928 kirjallisuuskeskustelussa Mykola H’vylovyitä.
Vaplite syntyi, kun kirjailijaryhmä Hart hajaantui erimielisyyksiin ryhmän linjasta. Osa kirjailijoista siirtyi taiteellisuutta korostavan H’vylovyin kanssa perustamaansa Vapliteen, osa Ukrainan proletaarikirjailijoiden yhdistykseen.
Vapliten tavoitteena oli uusi ukrainalainen kirjallisuus, jota loisivat kirjailijat, jotka ottaisivat oppia länsieurooppalaisen kulttuurin mestariteoksista. Stalinin mielestä se oli petos puolueen tavoitteita kohtaan ja pyrkimystä etääntyä Moskovasta. Mykola H’vylovyi oli järjestön todellinen johtohahmo, mutta virallinen puheenjohtaja oli aluksi Myh’ailo Jalovyi (Julijan Špol) ja hänen jälkeensä Mykola Kuliš. Vaplite julkaisi vuonna 1926 lähinnä kirjallisia ongelmia käsittelevän kirjallisen kalenterin sekä viisi numeroa "Vaplite"-nimistä aikakausjulkaisua (1927). Uusklassikot, heistä varsinkin Mykola Zerov sekä monet muut ukrainalaiset kirjailijat, tukivat sitä.
Järjestö ja H’vylovyi saivat kritiikkiä sekä kirjallisilta kilpailijoilta että Ukrainan johdosta ja puolueen taholta. Erityisen ankaraa arvostelua sai Vapliten aikakauskirjassa julkaistu H’vylovyin romaanin ensimmäinen osa "Valdšnepy". Lehden viimeinen, kuudes, numero takavarikoitiin kirjapainosta, ja yhdistys hajosi. Jäsenistö jatkoi toimintaa "Literaturnyi jarmarok" -nimisen lehden piirissä ja Prolitfront-ryhmässä.
Biddeford

Biddeford on kaupunki Mainen osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 22 552 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Yorkin piirikunnassa ja on sen suurin kaupunki. Biddeford on viereisen Sacon kaupungin ”Twin City” eli kaksoskaupunki.
Väestö.
Vuonna 2020 Biddefordin 22 552 asukkaasta valkoisia oli 90,5 %, mustia 2,5 %, aasialaisia 2,8 % ja alkuperäisasukkaita 0,1 %. Vuonna 2019 15,3 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 4,7 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Kainuun Musiikkijuhlat

Kainuun Musiikkijuhlat on Kajaanissa järjestettävä festivaali. Tapahtumaa on aiempina vuosina järjestetty aivan keskustassa Kruunupuodinmäellä, mutta sittemmin siirretty Kajaanihallin ja Kaupunginlammen ympäristöön. Ensimmäisen kerran festari järjestettiin vuonna 2014. Tapahtumaa on järjestetty niin 2- kuin 3 päiväisenäkin.
Vuonna 2022 tapahtuma uudistui täysin ja siirtyi uuden järjestäjän Nordic Live Productions Oy:n alle. Yritys on tunnettu muun muassa Solar Sound Festivalin, Aura Festin sekä Vaasa Festivalin järjestäjänä. 
Vuoden 2024 tapahtuma järjestettiin 16.-17.8.2024.
Choi Doo-ho

Choi Doo-ho (; s. 10. huhtikuuta 1991 Gumi) on eteläkorealainen höyhensarjan vapaaottelija. Hän on otellut UFC:ssä vuodesta 2014. Choin ottelu Cub Swansonia vastaan palkittiin vuoden 2016 parhaana vapaaotteluna, lisäksi se päätyi UFC Hall of Fameen historian yhtenä parhaimpana otteluna.
Muualla.
Choi on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä "EA Sports UFC 2" (2016), "EA Sports UFC 3" (2018) ja "EA Sports UFC 4" (2020).
Saco (Maine)

Saco on kaupunki Mainen osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 20 381 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Yorkin piirikunnassa. Saco on viereisen Biddefordin kaupungin ”Twin City” eli kaksoskaupunki.
Väestö.
Vuonna 2020 Sacon 20 381 asukkaasta valkoisia oli 93,0 %, aasialaisia 1,1 %, mustia 0,7 % ja alkuperäisasukkaita 0,1 %. Vuonna 2019 9,7 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 5,3 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Thomas Almeida

Thomas Almeida (s. 31. heinäkuuta 1991 São Paulo) on brasilialainen kääpiösarjan vapaaottelija. Hän on voittanut Legacy FC:n kääpiösarjan mestaruuden, jonka jälkeen Almeida otteli UFC:ssä vuosina 2014–2021.
Muualla.
Almeida on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä "EA Sports UFC 2" (2016), "EA Sports UFC 3" (2018) ja "EA Sports UFC 4" (2020).
Erik Ullenhag

Erik Ullenhag (s. 20. heinäkuuta 1972 Uppsala) on ruotsalainen juristi, liberaalin puolueen poliitikko ja diplomaatti. Hän on ollut Ruotsin Israelin-suurlähettiläs vuodesta 2020, sitä ennen hän oli suurlähettiläänä Jordaniassa. Hän oli Ruotsin integraatioministeri vuosina 2010–2014.
Ullenhag on istunut useaan otteeseen valtiopäivillä ja toiminut siellä puolueensa ryhmänjohtajana, hän oli myös puolueensa toinen varapuheenjohtaja vuosina 2010–2016. Vuosina 1997–1999 hän johti puolueensa nuorisojärjestöä. Keväällä 2019 hän ilmoitti pyrkivänsä liberaalien puheenjohtajaksi, mutta vetäytyi kisasta, kun Nyamko Sabunin valinta alkoi näyttää varmalta.
Yksityiselämä.
Ullenhagin isä Jörgen Ullenhag oli myös liberaalien (kansanpuolueen) poliitikko ja istui valtiopäivillä vuosina 1976–1985.
Stéphane Tarnier

Étienne (Stéphane) Tarnier (29. huhtikuuta 1828 Aiserey – 23. marraskuuta 1897 Pariisi) oli ranskalainen lääkäri ja obstetriikan eli synnytysopin kehittäjä.
Tarnier aloitti lääketieteen opinnot Dijonissa, minkä jälkeen hän muutti Pariisiin vuonna 1852. Hänen väitöskirjansa aiheena oli synnytyskuume, ja se sai aikanaan suurta tunnustusta. Hän toimi Pariisin äitiyssairaalan pääkirurgina. Vuonna 1867 hän sai synnyttäjille omat huoneet. Tämän jälkeen vuosien 1870 ja 1880 välillä kuolleisuus oli 2,32 prosenttia, kun aiemmin vuosien 1858 ja 1870 välillä se oli ollut 9,3 prosenttia. Tarnier kehitti myös uudenlaisen synnytyspihdin vuonna 1877. Lisäksi hän kehitti apulaisensa kanssa keskoskaapin, joka soveltui alle 2 kg painoiselle keskoselle. Tarnierille pystytettiin muistomerkki Pariisiin Avenue de l'Observatoiren ja rue d'Assas -katujen kulmaan, jossa sijaitsi Tarnierin sairaala.
Admiral Nahimov (1986)

Admiral Nahimov (, maaliskuuhun 1992 "Kalinin" ) on Venäjän laivaston Orlan-luokan ydinkäyttöinen risteilijä, joka valmistui Neuvostoliiton laivastolle 1980-luvulla. 
Valmistus.
Alus tilattiin Itämeren telakalta Leningradista, missä köli laskettiin toukokuussa 1983. Alus laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1986 ja valmistui 30. joulukuuta 1988 nimellä "Kalinin".
Palvelus.
Maaliskuussa 1992 alus nimettiin uudelleen "Admiral Nahimoviksi". Vuonna 1997 se siirrettiin telakalle, missä työt alkoivat kesäkuussa 2013. Aluksen odotettiin palaavan palvelukseen 2022. Alus ei ollut palannut palvelukseen vielä heinäkuussa 2025, mutta sen korjausten sanottiin olevan valmiita ja aluksen tehneen koepurjehduksia.
Mo Dao Zu Shi

Mo Dao Zu Shi (kiin. 魔道祖师, "Mó Dào Zǔ Shī"; "Demonisen polun (dao) perustaja") on kiinalainen Mo Xiang Tong Xiun kirjoittama romaani. Se julkaistiin alun perin vuosina 2015–2016 Jinjiang Wenxuecheng -nimisellä verkkosivulla. Vuonna 2016 se sai ensimmäisen paperipainoksen, jolloin se julkaistiin perinteisillä merkeillä. Tarina on wuxia ja xianxia -tyylilajeihin kuuluvaa fantasiaa, joka sijoittuu kiinalaiseen historiaan perustuvaan fantasiamaailmaan. Sitä asuttavat kultivointiklaanit, jotka pyrkivät saavuttamaan kuolemattomuuden. Tarinan päähenkilö Wei Wuxian poikkeaa tavalliselta kultivoinnin tieltä luoden Mo Daon, demonisen polun. Lisäksi romaani kuuluu danmei-lajityyppiin, joka on kiinalainen vastine boys' lovelle: tyypillisesti naisten kirjoittamia tarinoita, jotka kuvaavat mieshahmojen välistä romanssia.
Romaani on noussut suosioon Kiinassa, ja siitä on tehty kolmikautinen animaatiosarja, näytelty sarja The Untamed, manhua-sarjakuva sekä kuunnelma. Animaatiosarjan kaksi ensimmäistä kautta ovat nähtävissä Suomessa Youtubessa ja The Untamed -sarja on Youtubessa ja Netflixissä.
Julkaisu.
Kirjailija Mo Xiang Tong Xiu julkaisi romaanin alun perin omakustanteisena Jinjiang Wenxuecheng -nimisellä romaanien julkaisuverkkosivustolla. Sen alkuperäiskieli verkkojulkaisussa on yksinkertaistetuilla merkeillä kirjoitettu mandariinikiina. Perinteisillä merkeillä julkaistiin paperiversio ennen yksinkertaisia merkkejä. Lisäksi teos on käännetty burmaksi, englanniksi, japaniksi, koreaksi, portugaliksi, saksaksi, thaiksi, unkariksi, venäjäksi ja vietnamiksi. Pituutensa vuoksi romaani on yleensä julkaistu useammassa osassa. Englanninkielisen julkaisun nimi on "Grandmaster of Demonic Cultivation", ja se on jaettu viiteen osaan.
Sovitukset.
Mo Dao Zu Shista tehtyä manhua-sarjakuvaa julkaisee KuaiKan Manhua. Sarjakuvan julkaisu alkoi vuonna 2017. Kuunnelman julkaisi Polar Penguin Studios kolmena tuotantokautena vuosina 2018–2019 MissEvan -nimisessä verkkopalvelussa. Kuunnelman suuri suosio johti myös japaninkielisen kuunnelman julkaisuun. Japaninkielisen version tuotti BraveHearts, ja se julkaistiin MissEvanin lisäksi MiMiFM -sivustolla vuodesta 2020.
Tencent Penguin Picturesin ja B.C May Picturesin tekemä, kolmikautinen animaatiosarja julkaistiin vuosina 2018–2021. Siinä on yhteensä 35 jaksoa. Lisäksi vuonna 2019 julkaistiin Tencent Penguin Picturesin ja New Style Median tuottama näytelty draamasarja The Untamed, jossa on yhteensä 50 jaksoa.
Vastaanotto.
Romaani sai korealaisen kustantajan Ridibooksin "Nousevan tähden palkinnon" vuonna 2019. Englanninkielinen julkaisu nousi The New York Times Best Seller listille.
Myös Mo Dao Zu Shin sovitukset ovat keränneet useita palkintoja. Manhuan ja animaation lisäksi palkintoja sai The Untamed -TV-sovitus, joka oli yksi vuoden 2019 suosituimmista kiinalaisista draamasarjoista. Kirjailijan kanssa läheisessä yhteistyössä tehty kuunnelma oli suuri menestys, jota kehuttiin juonesta ja ääninäyttelijöiden roolisuorituksista. Kuunnelmalla on yli 500 miljoonaa kuuntelukertaa.
Werner Olof Helander

Werner Olof Helander (16. huhtikuuta 1882 Pietarsaari – 11. heinäkuuta 1949) oli suomalainen Nobel-Standard Oy:n (Esso) toimitusjohtaja.
Helanderin isä oli perämies Olof Helander. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta 1901 ja hän opiskeli sitten kieliä Helsingin yliopistossa 1901–1903. Helander teki opintomatkan Venäjälle 1902 ja myöhemmin Ruotsiin, Tanskaan ja Saksaan.
Helander oli A. Parviainen &amp; Co:n palveluksessa Helsingissä 1902–1911. Hän oli Nobelin Petroliumituonti Oy:n konttoripäällikkönä 1911–1920, Nobel Standard Oy:n apulaisjohtajana 1920–1928 ja Nobel Standard Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1928 alkaen aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1947. Helander oli myös "Itä-Suomen Bentsiini Oy":n toimitusjohtajana vuodesta 1928 ja "Laivanvarustus Oy Nobel-Standardin" toimitusjohtajana vuodesta 1928. Lisäksi Helander toimi "Ab Nostra Oy":n konttoripäällikkönä 1920–1928 ja oli yhtiön toimitusjohtaja 1928–1929. Vuodesta 1930 alkaen Helander oli myös "Investa Oy":n toimitusjohtajana vuodesta 1930 alkaen. Eläkkeelle jäätyään Helander oli vielä Nobel Standard Oy:n hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa saakka.
Helander oli Nääsin kartanon isännöitsijänä 1919–1924. Vuonna 1925 Helander osti Espoon Kaitaalla sijainneen Iivisniemen (Ivisnäs) kartanon, joka oli muodostettu 1914. Helander harjoitti kartanossa maanviljelyä ja kauppapuutarhatoimintaa ja hän rakennutti kartanoon uudet talousrakennukset. Hän laajensi ja korjasi kartanon päärakennusta 1938. Kartanossa pidettiin karjaa 1950-luvulle saakka ja kasvihuone- ja puutarhaviljelys jatkui aina 1960-luvun alkuun saakka kunnes Helanderin perikunta myi kartanon vuonna 1961 Asuntosäästäjät ry:lle. Kartano purettiin 1970-luvun alkupuolella ja sen mailla on nykyisin Iivisniemen asuinalue.
Helander oli naimisissa Dagmar Cecilia Sundbäckin (1883–1958) kanssa.
Ola Brenner

Carl Ola Brenner (17. joulukuuta 1900 Helsinki – 11. helmikuuta 1989 Inkoo) oli suomalainen agronomi, rehtori ja paikallishistorioitsija, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Ola Brennerin vanhemmat olivat rehtori Magnus Brenner ja Emilia (Emmy) Sofia Lindström (Silvius) ja puoliso vuodesta 1934 kansakoulunopettaja Gerda Karlsson. Kasvitieteilijä Widar Brenner ja geologi Thord Brenner olivat Ola Brennerin veljiä. Brenner tuli ylioppilaaksi vuonna 1918 ja valmistui agronomiksi ja filosofian kandidaatiksi vuonna 1922. Hän oli ensin tilanhoitaja Hauholla ja sitten karjatalouskoulun johtaja kymmenen vuotta ja maamieskoulun johtaja kaksikymmentä vuotta.
Vuonna 1957 Brenneristä tuli ruotsinkielisen maatalousoppilaitos Högre Svenska Lantbruksläroverketin rehtori Inkooseen. Tässä tehtävässä Brenner kehitti merkittävästi sekä koulun opetusta että sen harjoittamaa yhteistyötä. Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen Brenner oli 1931–1935. Hän oli myös Inkoossa kunnanvaltuuston jäsen. Brenner sai maanviljelysneuvoksen arvon vuonna 1966. Hän julkaisi useita tutkimuksia Länsi-Uudenmaan paikallishistoriasta.
Lukjanivskan metroasema

Lukjanivska () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 30. joulukuuta 1996.
Dorohožytšin metroasema

Dorohožytši () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 30. maaliskuuta 2000.
Karl Alfred Welin

Karl Alfred Welin (15. toukokuuta 1868 Tuusula – 14. marraskuuta 1955) oli suomalainen liikemies, joka omisti helsinkiläisen Brondinin kahvilan 1910- ja 1920-luvuilla.
Welin kävi koulunsa Heinolassa ja sen jälkeen kauppakoulun Helsingissä. Hän aloitti liikemiehen uransa ostettuaan Kärkölän kirkonkylässä sijainneen Fontenin kauppaliikkeen vuonna 1890. Seuraavana vuonna Welin osti John Bohmin kauppaliikkeen Järvelän asemalta ja hän harjoitti sitten tukku- ja vähittäiskauppaa. Welin toimi myös puutavaraliikemiehenä ja hän laajensi liiketoimiaan hankkimalla sahalaitoksen Lappilan kylästä. Vuosina 1899–1900 Welin rakensi toisen sahalaitoksen Tohmajärvelle ja osti sieltä Joukolan maatilan. Vuonna 1911 Welin myi Joukolan tilan ja sahalaitokset "Tohmajärvi Oy":lle, jonka toimitusjohtajana hän oli vuoteen 1918 saakka.
Welin muutti 1909 Helsinkiin ja osti sieltä K. M. Brondinin konditorialiikkeen. Sen jälkeen kun liike muutettiin osakeyhtiöksi Welin oli liikkeen toimitusjohtajana vuoteen 1928 saakka. Hän omisti myös Toiminimi K. A. Welinin tukkuliikkeen ja kun tämä liike muutettiin osakeyhtiöksi nimellä "Ab K. M. Welin Oy Welin" hän oli liikkeen toimitusjohtajana vuoteen 1928 saakka. Welin oli mukana perustamassa Suomen Käsityöläis-Osakepankkia ja oli pankin hallintoneuvoston jäsenenä. Hän käynnisti Kalastajatorpan ravintolan toiminnan ja oli mukana perustamssa muun muassa Maakauppiaitten Oy:tä, Leipurien Tukkuliike Oy:tä ja Ab Putkijohto Oy:tä.
Osokorkyn metroasema

Osokorky () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 30. joulukuuta 1992.
AWay

aWay on Waltarin solistin Kärtsy Hatakan toinen sooloalbumi, joka julkaistiin 19. syyskuuta 2014.
Maunula (Kärtsy Hatakan albumi)

Maunula on Waltarin solistin Kärtsy Hatakan kolmas sooloalbumi, joka julkaistiin 18. maaliskuuta 2016.
Poznjakyn metroasema

Poznjaky () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 28. joulukuuta 1994.
H’arkivskan metroasema

H’arkivska () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 28. joulukuuta 1994.
Vyrlytsjan metroasema

Vyrlytsja () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 4. maaliskuuta 2006.
Boryspilskan metroasema

Boryspilska () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 23. elokuuta 2005.
Tšervonyi h’utirin metroasema

Tšervonyi h’utir () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 23. toukokuuta 2008.
Futsal-Liigan kausi 2022–2023

Futsal-Liigan kausi 2022–2023 oli järjestyksessään 25. Futsal-liigan kausi. Runkosarja alkaa syksyllä 2022 ja päättyy keväällä 2023.
Runkosarja pelataan 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana ja kahdeksan parasta joukkuetta jatkavat pudotuspeleihin. Pudotuspelien voittaja kruunataan Suomen mestariksi huhti-toukokuussa 2023. Runkosarjan viimeiseksi sijoittunut joukkue putoaa toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, Futsal Ykköseen, ja toiseksi viimeisin joukkue kilpailee viimeisestä liigapaikasta Ykkösen toiseksi sijoittunutta joukkuetta vastaan. 
Osallistuvat joukkueet.
Osallistuvien joukkueiden sijoitus tarkentuu kevään 2022 pudotuspelien jälkeen. 
Futsal Ykkösen mestari FC Kiisto pelaa debyyttikauden liigatasolla. Liigakarsinnassa kohtaavat runkosarjassa 11. sijoittunut Alastaron Urheilijat ja Ykkösen toiseksi sijoittunut raahelainen AS Moon.
Veikko Valtonen

Veikko Valio Valtonen (30. syyskuuta 1905 Helsinki – 7. lokakuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen hammaslääkäri, lääkintäeverstiluutnantti ja professori.
Veikko Valtosen vanhemmat olivat rakennusmestari Gustaf Adolf Valtonen ja Maria Elisabeth Greus. Hän valmistui hammaslääkäriksi 1934 ja hoiti sitten yksityispraktikkaa Helsingissä nelisen vuotta. Valtonen perehtyi myös hammaskirurgiaan.
Talvisodasta lähtien Valtonen sovelsi kirurgi Richard Faltinin kehittämiä tukilaitteita ja leikkausmenetelmiä poski- ja leukaluiden vammojen hoidossa Keskussotilassairaala 1:n hammaskirurgisella osastolla. Talvisodan jälkeen Valtonen oli puolustusvoimien pääesikunnassa toimistoupseerina ja järjesti armeijan hammashuoltoa uudessa prikaatijärjestelmässä. Jatkosodan aikana Valtonen oli päämajassa toimistoupseerina. Hänestä tuli 1942 lääkintämajuri ja vuonna 1944 hän valmistui hammastautien erikoislääkäriksi. 
Sotien jälkeen Valtonen hoiti yksityispraktiikkaansa ja toimi hammaslääkärinä Kivelän sairaalassa Helsingissä, jossa hän oli hammaskirurgian erikoislääkärinä vuodesta 1957 alkaen. Hän oli puolustusvoimien tarkastajana ja vuosina 1962–1965 puolustusvoimien ylihammaslääkärinä. Valtonen oli myös 11 vuoden ajan keskussotilassairaala Tilkan hammaslääkärinä. Hän jäi eläkkeelle lääkintäeverstiluutnanttina vuonna 1965. Suomen Kulttuurirahaston yhteydessä toimii hammaslääketieteen tutkimusta edistävä Veikko Valtosen rahasto. Rahasto perustettiin 1975 Veikko Valtosen täyttäessä 70 vuotta.
Veikko Valtonen oli naimisissa vuodesta 1934 Saara (Sissi) Tuomiojan (1912–1990) kanssa. Heillä oli viisi lasta.
Nadia Khiari

Nadia Khiari (; 21. toukokuuta 1973) on tunisialainen sarjakuva-, graffititaiteilija ja taideopettaja. Hänet tunnetaan parhaiten arabikevättä kuvaavista sarjakuvakirjoistaan.
Khiari on opiskellut taidetta Aix-en-Provencessa Ranskassa ja toimii opettajana Tunisin yliopiston taiteiden tiedekunnassa. Hänelle on myönnetty Liegen yliopiston kunniastohtorin arvo vuonna 2013.
Khiari ryhtyi piirtämään Willis-kissaa arabikevään aikana. Se kritisoi Tunisian tilannetta presidentti Ben Alin valtakaudella. Kun Willis-kissan sivu ilmestyi Facebookissa se sai nopeasti 56 000 seuraajaa. Khiari keksi hahmon, sillä Tunisiassa vallinnut sensuuri ja lainsäädäntö olisi estänyt asioista suoraan puhumisen ja saattoi johtaa vankeustuomioon.
Rauni Salmi

Rauni Salmi (13. heinäkuuta 1910 – 25. lokakuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen juoksija, jonka päälajeina olivat matkat 1 500 metriä ja sitä pitemmät matkat.
Salmi kilpaili vuosina 1935-1949 Helsingin Kisa-Tovereiden (HKT) ja Helsingin Urheilijat-41:n riveissä. Hän saavutti urallaan kaikkiaan 16 TUL:n mestaruutta keskimatkoilla ja viesteissä. Merkittävimpänä saavutuksena ennen sotia oli vuoden 1937 Antwerpenin työläisolympialaisten voitto 1 500 metrillä.
Sotien jälkeen hän kilpaili SUL:n ja TUL:n yhteisissä SM-kisoissa ja saavutti vuosina 1946 ja 1947 SM-hopeaa ensimmäisellä kerralla Viljo Heinon ja toisella kerralla Helge Perälän jäljessä. 
Ammatiltaan Rauni Salmi oli kemigrafi. Rauni Salmen veljenpoika on urheiluselostaja Pentti Salmi. Hänen veljensä oli kestävyysjuoksija Valto Salmi.
Leïla Ben Ali

Leïla Ben Ali (, syntyjään Trabelsi; 24. lokakuuta 1956) on Tunisian entisen presidentin Zine El Abidine Ben Alin leski. Hän avioitui presidentin kanssa vuonna 1992. 
Ben Alin valtakaudella Leïla Ben Ali johti Tunisiassa Basma-järjestöä, joka järjesti turvallisia työpaikkoja vammautuneille. Hän johti myös järjestöä jonka tarkoituksena oli parantaa syöpäsairaiden hoitoa. Hän johti myös arabinaisten organisaatioita ja hänen sanottiin antaneen kasvot Tunisian modernisaatiolle. 
Hienon julkisivun takana Leïla Ben Alin uskotaan rikastuneen presidentin puolisona ollessaan valtion varojen väärinkäytöllä ja rikastuttaneen myös omaa sukuaan. Arabikevään jälkeen Tunisian hallitus on jättänyt häntä koskevan etsintäkuulutuksen, jossa häntä syytetään petoksesta ja rahanpesusta. 
Vaatimattomista oloista lähtenyt Leïla Trabelsi kouluttautui kampaajaksi, millä nimityksellä häntä kansa kutsui halveksuen hänen ollessaan presidentin puolisona. Asemaansa väärinkäyttäen hän rakensi veljiensä kanssa korruptoituneen liiketoimintaverkoston, joka hallitsi Tunisian kiinteistö- ja mediasektoria sekä autojen maahantuontia. Leïla Ben Ali asuu nykyään Saudi-Arabiassa.
Sydänpeto

Sydänpeto on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Aino Suni. Elokuva on tehty suomalais-ranskalais-saksalaisena yhteistuotantona.
Elokuva kertoo Elinasta, joka haaveilee rap-artistin urasta. Elina muuttaa perheensä kanssa Ranskaan ja tapaa siellä sisarpuolensa Sofian. Elinan ja Sofian välinen suhde muuttuu vähitellen jännitteiseksi ja mustasukkaiseksi.
Keskeistä roolia esittävä Carmen Kassovitz on Mathieu Kassovitzin tytär. Elokuvan musiikin on säveltänyt Jean-Benoît Dunckel, joka on tunnettu Air-yhtyeestä.
"Sydänpeto" sai ensi-iltansa vuoden 2022 Göteborgin elokuvajuhlilla. Elokuva nähtiin Rakkautta ja anarkiaa -elokuvafestivaaleilla syksyllä 2022. Vuoden 2023 Jussi-gaalassa "Sydänpeto" palkittiin parhaasta musiikista (JB Dunckel) sekä parhaasta kuvauksesta (Kerttu Hakkarainen).
Arvosteluja.
 Aki Lehti, "Muropaketti" 
"Aino Sunin ohjaama "Sydänpeto" pääsi yllättämään aivan täysin, erittäin positiivisella tavalla. Odotin elokuvan olevan perinteisempi kertomus nuorten ihmisten vaikeista ihmissuhdekoukeroista. Tarjolla onkin oivaltava psykologinen draama ja jännäri, joka sisältää myös ripauksen kauhua"
 Eija Niskanen, "Kulttuuritoimitus" 
"Koko elokuva on nimenomaan audiovisuaalinen teos aina alun räpin tahtiin iskevistä neonvihreistä krediiteistä alkaen. Tarina, kuvaus ja ääniraita eivät menetä intensiteettiään kertaakaan, vaan "Sydänpeto" pysyy tiiviisti raiteillaan ja pitää katsojan koukussa loppuun saakka."
 Juho Typpö, "Helsingin Sanomat" 
"Mutta Sydänpeto on täynnä kohtauksia, joita seuratessa kaikki muu unohtuu, juominenkin. Aistit virittyvät, lihakset jännittyvät."
 Susanna Bono, "Episodi" 
"Sunin hienossa käsikirjoituksessa elokuvan tarina purkautuu pienin palasin. Kokonaiskuva piirtyy näkyväksi vasta aivan elokuvan loppupuolella. Tyttöjen välisessä suhteessa on useita kerroksia, eikä aina ole selvää, kuka ihmissuhdepeliä hallitsee. Moniulotteiset henkilöt ovat hyvin samastuttavia kaikkine epäilyttävine motiiveineen."
 Matilda Koivisto, "Voima" 
"Monet elokuvan tapahtumista olisivat tarjonneet tilaisuuksia räjähtävämpään kuvaukselliseen irrotteluun, mutta painopiste on valittu toisin. Henkilöhahmo- ja juonivetoinen teos nostaa esiin ihmisen tunnepaletin synkeämmät sävyt sekä niiden aiheuttamat vakavat seuraamukset."
 Juha Rosenqvist, "Film-o-Holic" 
"musiikin ja tanssin äärellä. Varsinkin räpille, jota on perusteltua pitää nykylyriikan yhtenä ilmaisuvoimaisimpana muotona, olisi toivonut enemmän tilaa. Audiovisuaalisesti Elinan räpin ja Sofian tanssin ympärille luoduissa kohtauksissa on sitä intensiteettiä ja rytmiä, mitä olisi toivonut koko elokuvaan ja sen kerrontaan."
 Jukka Sammalisto, "Demokraatti" 
"Tämän jälkeen Sydänpeto ei menekään aivan odotetusti. Se ei tarjoa moraalista käännettä vaan kutsuu katsojan jakamaan Elinan salaisuuden. Varsinaisen trillerin sijaan syntyy hiukan liioiteltu tarina pakkomielteestä."
W (vuoden 2022 elokuva)

W on Anna Erikssonin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen psykologinen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2022 Sveitsissä järjestettävillä Locarnon elokuvajuhlilla. Pohjois-Amerikan ensi-ilta oli lokakuussa 2022 Montrealissa Festival du Nouveau Cinemassa 
Elokuvassa kuolemaa tekevä Madame Eurooppa viettää kiinalaisen mieskoneen kanssa aikaa lumen peittämän autiomaan keskellä. Lähistöllä sijaitsevaan instituuttiin saapuu muukalainen, joka keskeyttää siellä olevien sairaanhoitajien toimet.
Vastaanotto.
Turun Sanomien kriitikko Kari Salminen antoi elokuvalle 5 tähteä ja kuvailee Erikssonia viimeiseksi avantgardistiksi.
Keskisuomalaisen elokuvakriitikko Olli-Matti Oinonen kuvailee elokuvaa marttyyrirunoudeksi, jossa intensiteetti salpaa hengityksen.
Suomen Kuvalehden Kalle Kinnunen kuvaili elokuvan sisältävän videotaidetta muistuttavia staattisia ja jäätäviä näyttämökuvia. Hän piti elokuvaa uuvuttavana ja rankistelevana.
Helsingin Sanomien Tero Kartastenpään mukaan elokuva on kylmä ja iloton, pirstaleinen ja julistava. 
Episodin Niko Ikonen kirjoitti, että "katsojat tulevat vihaamaan tätä elokuvaa – ja se on hyvä, koska taiteen pitää puhutella, eikä toimia sovittelijana tai minkäänlaisena kesytettynä sylikoirana. Vihatkaa tai rakastakaa, "W" ei jätä ketään kylmäksi."
Anna Erikssonille myönnettiin Espoo Ciné elokuvapalkinto 2022 Kotimaisen elokuvakulttuurin edistämisestä
Avausviikonloppuna elokuvaa kävi 11 teatterissa katsomassa yhteensä 167 henkilöä.
W-elokuva voitti parhaan ohjauksen ja parhaan näyttelijän (Anna Eriksson) palkinnot Prahan Independent elokuvajuhlilla. Lisäksi W-elokuva voitti parhaan elokuvan ja parhaan elokuvamusiikin palkinnot Wienin Independent elokuvajuhlilla.
Guy Mardel

Guy Mardel (oik. Mardochée Elkoubi, s. 30. kesäkuuta 1944) on ranskalainen laulaja. Mardel on kotoisin Algeriasta ja muutti 15-vuotiaana Ranskaan, missä hän opiskeli lakia ja toimi jazzyhtyeen solistina. Mardel sopi AZ-levy-yhtiön kanssa levytyssopimuksen 1963. Mardel edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 1965 kappaleella "N'avoue jamais""" ja sijoittui kilpailussa kolmanneksi.
1970-luvulla Mardel siirtyi levytuottajaksi ja perusti vuonna 1977 levy-yhtiön MM.
Randa Markos

Randa Cemil Markos (s. 10. elokuuta 1985 Bagdad, Irak) on kanadalainen korsisarjan vapaaottelija. Hän on voittanut Provincial FC:n korsisarjan mestaruuden 2014, jonka jälkeen Markos otteli UFC:ssä vuosina 2014–2021.
Varhaiselämä.
Markos syntyi Irakissa, josta hän joutui muuttamaan pois 3-vuotiaana Irakin–Iranin sodan vuoksi. Markosin perhe muutti Ontarioon, Kanadaan 1988, jossa hän alkoi harrastamaan painia.
Markos valmistui farmasian apulaiseksi TriOS Collegesta. Hän työskenteli sen jälkeen farmaseuttiteknikkona Windsorissa.
Vapaaottelu.
Markos aloitti ammattilaisuransa marraskuussa 2012 Yhdysvalloissa, kun hän kohtasi voitokkaasti IFL-organisaation ottelussa Allanna Jonesin. Kamppailu päättyi Markosin voittoon käsilukolla kolmannessa erässä. Hän voitti myös maaliskuussa 2013 käydyn ottelun Wreck MMA:ssa Ashley Nicholsia vastaan käsilukolla ensimmäisessä erässä.
PFC:n korsisarjan mestaruus (2014).
Markos otteli seuraavaksi lokakuussa 2013 kanadalaisessa Provincial Fighting Championshipsin ensimmäisessä tapahtumassa, jossa hän kothasi Kara Kirshin. Markos voitti kamppailun tuomariäänin.
Tammikuussa 2014 Markos kohtasi Justine Kishin RFA:ssa, jolle hän hävisi tuomariäänin. Maaliskuussa Markos otteli Provincialin toisessa tapahtumassa, jossa hän pääsi ottelemaan korsisarjan mestaruudesta Lynnell Housea vastaan. Ottelu käytiin "PFC 2: Fight Night" -tapahtumassa, Londonissa. Markos voitti mestaruuden käsilukolla, kun ottelua oli käyty kaksi minuuttia.
Muualla.
Markos on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä "EA Sports UFC 2" (2016), "EA Sports UFC 3" (2018) ja "EA Sports UFC 4" (2020).
Corio (Piemonte)

Corio () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 106 asukasta.
Ovince Saint Preux

Ovince Saint Preux (s. 8. huhtikuuta 1983 Immokalee, Florida) on yhdysvaltalais-haitilainen alemman raskaansarjan vapaaottelija. Hän otteli kerran UFC:n alemman raskaansarjan tilapäisestä mestaruudesta, mutta hävisi sen Jon Jonesille.
Muualla.
Saint Preux on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä "EA Sports UFC 2" (2016), "EA Sports UFC 3" (2018) ja "EA Sports UFC 4" (2020).
Corey Anderson

Corey Anderson (s. 22. syyskuuta 1989 Rockford, Illinois) on yhdysvaltalainen alemman raskaansarjan vapaaottelija. Hän on otellut Bellatorissa vuodesta 2020 lähtien. Sitä ennen hän voitti Ultimate Fighter turnauksen ja otteli UFC:ssä vuosina 2014–2019.
Muualla.
Anderson on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä "EA Sports UFC 2" (2016) ja "EA Sports UFC 3" (2018).
Kirkkoniemen lentoasema

Kirkkoniemen lentoasema () on lentoasema Høybuktmoenissa Etelä-Varangin kunnassa Norjassa. Se palvelee Kirkkoniemeä ja sijaitsee noin kuusi kilometriä kaupungin keskustasta länteen. Lentoasema on Norjan 13:nneksi vilkkain lentoasema. Sen kautta kulki 316 268 matkustajaa vuonna 2019. Lentoaseman päällikkö on Rell Erling Kjølås.
Mikafungiini

Mikafungiini (C57H71SN9O23) on ekinokandiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä sienilääkkeenä. Mikafungiini kuuluu WHO:n keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Mikafungiini on "Coleophoma empetri"-kotelosienen tuottaman heksapeptidin puolisynteettinen johdannainen. Yhdisteen sienten kasvua estävät ominaisuudet perustuvat 1,3-β-glukaanisyntaasin estoon. Tämän entsyymin inhibitoituessa sienet eivät kykene muodostamaan soluseinänsä rakennusaineeksi beetaglukaania ja solut hajoavat helposti. Mikafungiini tehoaa useisiin sieniin ja homeisiin, muun muassa "Candida"- ja "Aspergillus"-sukujen lajeihin. Lääkeainetta voidaan käyttää muuten vaikeasti hoidettavien candidioosien ja aspergilloosien hoitamiseen. Mikafungiini annostellaan ruiskeena suoneen.
Haittavaikutukset.
Mikfungiinin aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla pistoskohdan kipu, huonovointisuus, oksentaminen, ripuli ja maksan entsyymiarvojen kohoaminen.
Misha Cirkunov

Mikhail Cirkunovs (s. 27. helmikuuta 1987 Riika, Latvian SNT) on latvialais-kanadalainen alemman raskaansarjan vapaaottelija. Hän on otellut UFC:ssä vuosina 2015–2022. Cirkunov voitti vapaaottelussa Hard Knocksin alemman raskaansarjan mestaruuden 2015 ja sitä ennen hän saavutti Pohjois-Amerikan lukkopainin mestaruuden 2010. Cirkunov on myös Kanadan moninkertainen painimestari.
Muualla.
Cirkunov on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä "EA Sports UFC 3" (2018) ja "EA Sports UFC 4" (2020).
Johanna Maria van der Gheenst

 
Johanna Maria van der Gheenst nimi kirjoitettu myös muodoissa Johanna van der Genst ja Johanna Maria van der Gheynst (1500? – 1558) oli alankomaalainen palvelijatar ja keisari Kaarle V:n lyhytaikainen rakastajatar. Heidän suhteestaan syntyi tytär, Margareta Parmalainen, Parman herttuatar ja Espanjan Alankomaiden käskynhaltija. 
Kaarle V tapasi 17-vuotiaan Johannan ollessaan vierailemassa kreivi Charles de Lalaingin luona. Suhteesta syntynyt lapsi oli keisarin ensimmäinen ja hän tunnusti isyytensä. Johannalle myönnettiin kohtuullinen eläke ja hän meni kolme vuotta myöhemmin naimisiin juristi Jean van den Dyken kanssa.
Olli Koskamo

Olli Koskamo (30. kesäkuuta 1850 Kittilä – 26. marraskuuta 1931 Maskjoki, Norja) oli suomalaissyntyinen Maskjoen kylässä Tenojoen varrella Ruijassa asunut maanviljelijä ja lestadiolainen saarnamies.
Olli Koskamo syntyi Kittilän Kelontekemässä Koskamon tilalla. Hänen isänsä oli kotoisin Sodankylän Sattasesta ja äitinsä kuului Kittilässä asuneeseen Välitalon sukuun. Lestadiolaisuuteen Koskamo tutustui äitinsä ansiosta jo lapsena. Koskamon lapsuudenkoti oli köyhä ja hän joutui lähtemään sieltä 17-vuotiaana vanhempiensa kuoltua maailmalle. Hän muutti ensin Tornionjokilaaksoon ja sieltä Ruotsiin, jossa hän tutustui Juhani Raattamaahan ja tuli tämän oppilaaksi. Koskamo kävi Raattamaan kanssa saarnamatkoilla Ruotsin, Norjan ja Suomen Lapissa 30 vuoden ajan.
Koskamo muutti Norjaan 1870-luvulla ja meni siellä naimisiin Ylitorniosta kotoisin olleen Kreeta Kolströmin kanssa. Koskamo hoiti Tenojoella Seidan lossia 17 vuoden ajan ja hän siirtyi sitten asumaan Maskjoen kylään raivaamalleen uudistilalle. Hän hankki varoja tilaansa varten ostamalla lohia ja välittämällä niitä Bergenin kauppiaille. Koskamo liikkui saarnamatkoilla myös Norjassa asuessaan ja vielä 1929 hän kävi saarnamatkalla aina Oulussa saakka. Hän tilasi suomenkielistä uskonnollista kirjallisuutta ja levitti sitä Ruijan suomalaisten keskuuteen.
Leyla Mahat

Leyla Bolatkyzy Mahat (; s. 1970) on kazakkilainen taidemaalari, galleristi ja apulaisprofessori Kazakstanin valtion taideyliopistossa ja Euraasian taideakatemian presidentti.
Mahat sanoo olleensa taiteilija niin kauan kuin muistaa. Hän syntyi lähellä Balkašjärveä ja järvi sekä sitä ympäröivät arot ovat antaneet vaikutteita hänen taiteelliselle työskentelylleen. Vuonna 2003 hän sai Euroopan unionin palkinnon maansa taiteen kehittämisestä ja vuonna 2011 hän sai kotimaansa valtiollisen kunnianosoituksen. Nykyään hän katsoo tehtäväkseen kotimaansa taiteen tunnetuksi tekemisen maailmalla.
Sergei Jolkin

Sergei Vladimirovitš Jolkin (; s. 1962 Moskova) on venäläinen pilapiirtäjä, joka tunnetaan ehkä parhaiten pitkänenäisestä Vladimir Putin -hahmosta. Hän valmistui alun perin arkkitehdiksi vuonna 1984, mutta ryhtyi kokopäiväiseksi pilapiirtäjäksi vuonna 1999.
Jolkin opiskeli arkkitehdiksi, mutta 1990-luvulla työskenteli Voronežissa paikallislehden päätoimittajana ja välillä kun lehteen tarvittiin tyhjään kohtaan jotain täytteeksi hän piirsi siihen piirroksen. Vuonna 1998 talouskriisin seurauksena lehti joutui vaikeuksiin, ja Jolkin alkoi piirtämään päätoimenaan, aluksi käsin ja myöhemmin tietokoneella että sai tehtyä riittävä määrän kuvia itsensä elättämiseen. Hänen piirroksiaan on julkaistu venäläisten lehtien ja sosiaalisen median lisäksi muun muassa Radio Free Europe/Radio Liberty ja Deutsche Wellen sivuilla. Hän sanoo ettei hänen tunnetuimman hahmonsa pitkä nenä ole viittaus pinokkioon, ja koska satu ei ole venäjällä kovin tunnettu, ja venäläisille ei nenän kasvamisen merkitys sen vuoksi aukeaisi. Hän sanoi Ilta-Sanomien toimittajan haastattelussa vuonna 2019: ”"Sitä paitsi joskus teen hänelle pienen nenän, joskus vähän isomman, ja joskus vieläkin isomman. Kyse on oikeastaan vain huliganismista ja liioittelusta. Piirrän niin, koska voin piirtää niin."” Hänen pilapiirroksissaan on esiintynyt myös muita maailmanpolitiikan johtohahmoja, kuten Donald Trump, Xi Jinping ja Kim Jong-un. Venäläisistä poliitikoista kuvissa esiintyvät esimerkiksi Dmitri Medvedev, Dmitri Peskov ja oppositiojohtaja Aleksei Navalnyi.
Jolkin ei olisi halunnut lähteä Venäjältä vaikka moni pelkäsi hänen puolestaan, ja kehotti häntä lähtemään maasta. Lopulta hän kuitenkin lähti Bulgariaan 13. huhtikuuta 2022, koska Venäjällä kansalaisoikeuksia tukahdutettiin sen jälkeen kun se hyökkäsi Ukrainaan vuonna 2022. Kahden päivän päästä hänen lähdöstään Venäjän oikeusministeriö julkaisi päivityksen ulkomaalaisten agenttien listastaan, ja Jolkin oli mukana tällä uudella listalla ”ulkomaisena agenttina”, eli henkilönä jonka katsotaan saavan rahoitusta ulkomailta niiden poliittisten etujen ajamiseen.
Galapagosinmerileijona

Galapagosinmerileijona ("Zalophus wollebaeki") on uhanalainen korvahylkeisiin kuuluva nisäkäslaji.
Levinneisyys.
Galapagosinmerileijonia tavataan pääasiassa ainoastaan Galapagossaarilla, mutta joitain pesimäyhdyskuntia on tavattu myös Ecuadorin mantereen tuntumassa sijaitsevalta Isla de la Platan saarella. 
Galapagossaarilla galapagosinmerileijonia on noin 50 000.
Lisääntyminen.
Galapagosinmerileijona saa yhden pennun vuosi parittelun jälkeen. Syntymänsä jälkeen pentu muodostaa emoonsa vahvan siteen. Emo hoitaa pentua enintään kolme vuotta syntymästä.
Ulkonäkö ja koko.
Galabagosinmerileijonaurokset painavat keskimäärin 250 kilogrammaa, ja naaraat vain neljäsosan siitä. Sekä urosten että naaraiden keskimääräinen pituus on 150-200 senttimetriä. Urokset voidaan erottaa helposti naaraista otsassa sijaitsevasta kohoumasta.
Ravinto.
Galapagosinmerileijonat syövät pääasiassa kalaa. Niiden pääasiallinen saalislaji on sardiini.