Elban ruhtinaskunta

Elban ruhtinaskunta () oli Fontainebleaun rauhansopimuksella 11. huhtikuuta 1814 perustettu Napoleon Bonaparten hallitsema valtio, joka käsitti Elban saaren. Se oli olemassa vain vajaan vuoden, kunnes Napoleon palasi lyhyeksi ajaksi valtaan Ranskassa.
Tausta ja perustaminen.
Ennen Napoleonin sotia Elba oli kuulunut Toscanan suurherttuakuntaan, mutta vuonna 1802 se liitettiin Ranskaan. Saaresta tuli osa Ranskan Méditerrannéen departementtia. Kun Napoleon oli hävinnyt kuudennen liittokunnan sodan ja luopunut sen vuoksi 6. huhtikuuta 1814 kruunusta, 11. huhtikuuta allekirjoitettiin Fontainebleaun rauha. Sen 3. artiklan mukaan Elba oli oleva "itsenäinen ruhtinaskunta, jota hän hallitsee täydellisellä suvereniteetilla ja henkilökohtaisena omaisuutenaan." Hänen asemansa Elban hallitsijana ei kuitenkaan ollut perinnöllinen, vaan sen oli määrä kestää vain hänen elinaikansa, minkä jälkeen saari olisi jälleen liitetty Toscanaan. Entinen keisari sai lisäksi Ranskalta vuotuisen kahden miljoonan frangin suuruisen apurahan.
Napoleonin hallinto.
Napoleonin saavuttua saarelle Portoferraion pormestari Pietro Traditi luovutti hänelle kaupungin avaimet. Sen jälkeen Napoleon toimi saaren hallitsijana. Ensin hän ryhtyi kirjoittamaan lyhyttä, kolmen sivun pituista perustuslakia, joka käsitteli viittä hallinnon haaraa: siviilihallintoa, kuntia, keisarille varattuja alueita, keisarillista palatsia ja armeijaa.
Kenraali Henri Gatien Bertrand nimitettiin palatsin suurmarsalkaksi, missä toimessa hän oli toiminut jo Napoleonin hallitessa Ranskaa, ja hän vastasi siviilihallinnosta. Kenraali Antoine Drouot nimitettiin saaren kuvernööriksi, ja hän vastasi sotilasasioista. Giuseppe Balbiani nimitettiin yleisintendentiksi ja Guillaume-Joseph Roux valtion varainhoitajaksi. Napoleon perusti "suvereenin raadin" (), johon kuului 12 jäsentä, neljä ranskalaista ja kahdeksan elbalaista. Heistä viisi nimitettiin jäseniksi myös alioikeuteen, jonka puheenjohtajana oli Balbiani. Muut seitsemän raadin jäsentä muodostivat ylioikeuden, jonka puheenjohtajana toimi Bertrand tai Drouot. Raadin saamista valtuuksista huolimatta pääosa hallitusvallasta kuului neljälle ministerille, jotka olivat kuuluneet Ranskan entiseen hallitukseen, ja Napoleon itse osallistui erittäin aktiivisesti ruhtinaskunnan hallintoon.
Elban hallitsijana Napoleon pani saarella toimeen joukon taloudellisia ja sosiaalisia uudistuksia. Hänen määräyksestään muun muassa rakennettiin uusia teitä ja siltoja, kehitettiin rautakaivoksia ja järjestettiin yleinen jätehuolto. Myös maanviljelystä kehitettiin: Napoleon itse antoi ohjeita perunan viljelyksestä, ja hänen määräyksestään eräille ennestään puuttomille alueille istutettiin oliivi-, mulperi- ja kastanjapuita. Koska Elba oli tunnettu kesien kuivuudesta, ryhdyttiin toimenpiteisiin myös kaupunkien vesihuollon parantamiseksi. Lisäksi perustettiin palokunta ja parannettiin saaren lainsäädäntöä ja koulujärjestelmää. Hänen uudistuksensa puuttui moniin pieniinkin asioihin. Niinpä hänen määräyksestään Portoferraion yleiset käymälät rakennettiin uudestaan, ja jopa säädettiin laki, jonka mukaan lapset eivät saaneet nukkua vuoteessaan myöhempään kuin kello viiteen aamulla.
Sotaväki.
Fontainebleaun rauhansopimuksen mukaan Napoleon sai tuoda mukanaan 870 sotilasta Ranskasta Elballe. Sen mukaisesti hän perusti armeijan, jonka sotilaista 566, sekä jalka- että ratsuväkeä, saatiin Keisarillisen kaartin eliittijoukosta ja loput 300 eräästä pienestä krenatööripataljoonasta. Armeijaa valvoi kenraali Druot, ja sitä komensivat kenraali Cambronne ja muut päämajan upseerit. Laivastoon kuului 66 miestä ja yksi laiva, kaksimastoinen, 18-tykkinen priki "Inconstant", sekä kahden sluupin muodostama lippue. Laivastoa komensi aluksi luutnantti Taillade, mutta kun "Inconstant" oli vähällä tuhoutua myrskyssä, hänen tilalleen nimitettiin luutnantti J. Chautard, jonka avulla Napoleon myös palasi Elbalta manterelle vuonna 1815. Paoli Filidoro nimitettiin santarmin kapteeniksi ja toimi Giuseppe Balbianin alaisuudessa yleisenä intendenttinä. Kaikkiaan Elballa oli sotaväkeä noin tuhat miestä, joiden palkat, varustus ja muona veivät enemmän kuin puolet valtion varoista.
Napoleonin asuinpaikka.
Napoleonin asuinpaikkana Elballa oli Porteferraion keskustassa sijaitseva "Palazzo dei Mulini". Kesä­asuntonaan hän käytti muutaman kilometrin päässä kaupungista sijaitsevaa "Villa San Martino" -nimistä huvilaa.
Vuonna 1839 venäläinen tehtaanpatruuna Anatole Demidoff, joka oli Napoleonin suuri ihailija ja hänen veljentyttärensä Mathilde Bonaparten aviomies, rakennutti alku­peräisen rakennuksen pohja­kerrokseen firenzeläisen arkkitehti Niccolò Matasin suunnitteleman Demidoff-gallerian.
Ruhtinaskunnan loppu.
Hallittuaan Elbaa noin 10 kuukautta Napoleon pakeni saarelta 26. helmikuuta 1815 ja nousi maihin Etelä-Ranskassa noustakseen siellä jälleen valtaan. Täten sai alkunsa satapäiväinen keisarikunta. Hävittyään Waterloon taistelun Napoleon vangittiin, ja britit kuljettivat hänet Saint Helenan saarelle, jossa hän oli vankina lopun ikänsä. Wienin kongressin päätöksen mukaisesti Elban saari palautettiin Toscanan suur­herttua­kunnalle.
Elokuva.
Komediaelokuva "Napoleon and Me" vuodelta 2006 kuvaa Napoleonin hallitus­kautta Elballa.