tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mikael Tapio

Mikael Tapio (s. 23. kesäkuuta 2002 Järvenpää) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Tapio laukoo oikealta.
Ura.
Tapio on KJT:n kasvatti. Hän voitti kaudella 2017–2018 KJT-Haukoissa C-nuorten Mestiksen mestaruuden. Kaudeksi 2018–2019 Tapio siirtyi Karhu-Kissoihin, josta hän siirtyi kaudeksi 2019–2020 Kiekko-Vantaan junioreihin. Kaudeksi 2020–2021 Tapio siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhon U20-joukkueeseen. Hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +8. Maaliskuussa 2022 HPK lainasi Tapion loppukaudeksi 2021–2022 Mestis-joukkue Forssan Palloseuraan, jossa hän pelasi kolme runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen ja kolme pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä.
Huhtikuussa 2022 Tapio teki kaksivuotisen juniorisopimuksen HPK:n SM-liigajoukkueen kanssa. Hän aloitti kauden 2022–2023 seuran U20-joukkueessa. Tapio sai tililleen ensimmäisen liigaottelunsa runkosarjan toisella kierroksella 16. syyskuuta 2022 vieraissa Mikkelin Jukureita vastaan, kun Miro Karjalainen joutui sivuun HPK:n puolustuksesta. Tapio merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Hän jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Tapio sai ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa kolmannessa ottelussaan 21. syyskuuta 2022 vieraissa Tapparaa vastaan. Hänet merkittiin HPK:n seitsemänneksi puolustajaksi. Tapio sai ottelussa jääaikaa 3.06 minuuttia. Hän sai myös syöttöpisteen Eetu Liukkaan tekemään 3–3-tasoitusmaaliin. Tapio pelasi SM-liigassa kauden aikana kaikkiaan 37 runkosarjaottelua tehden neljä syöttöpistettä. Hän pelasi myös 20 runkosarjaottelua lainalla FPS:n Mestis-joukkueessa.
Kaudeksi 2023–2024 Tapio vaihtoi HPK:ssa käyttämänsä pelinumeron 29 numeroon 49, kun Miro Ruokonen palasi joukkueeseen. Hän pelasi kaksi SM-liigaottelua, viisi U20 SM-sarjan ottelua sekä lainalla FPS:n Mestis-joukkueessa 21 runkosarjaottelua tehopistein 2+7=9, kunnes joulukuussa 2023 Tapion sopimus HPK:n kanssa purettiin yhteisymmärryksessä. Seuraavana päivänä hänen vahvistettiin siirtyvän loppukauden kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Joensuun Kiekko-Poikiin.
Tapio siirtyi kaudeksi 2024–2025 jatkamaan Mestis-pelejään vuoden mittaisella sopimuksella Tuton riveihin. Kaudeksi 2025–2026 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Kokkolan Hermekseen. Tapio nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Muuta.
Mikaelin isä on poplaulaja ja lauluntekijä Juha Tapio ja äiti on Lääkärikeskus Aavan toimitusjohtaja Raija Tapio.
Saint-Pé-de-Bigorre

Saint-Pé-de-Bigorre (oksitaaniksi: "Sent Pèr (de Bigòrra)") on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee Gave de Pau -joen varrella, noin 26 kilometriä Argelès-Gazostin kaupungista kaakkoon.
Pyhän Pietarin kirkko kuuluu Ranskan historiallisten monumenttien luetteloon. Se on entinen 1000-luvulla perustettu benediktiiniläisluostari n entinen luostari. Luostari oli suosittu kauttakulkupaikka Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitillä, jonne pyhiinvaeltajat pysähtyivät ihailemaan Pyhän Pietarin pyhäinjäännöksiä. Luostari tuhoutui ensin satavuotisessa sodassa 1400-luvulla ja lopullisesta Ranskan uskonsodissa 1500-luvulla.
Kunnan nähtävyyksiä ovat Grottes de Bétharram eli Bétharramin luolat. Luoliin tehdään opastettuja kierroksia joko jalkaisin, veneellä maanalaista jokea pitkin tai pienellä junalla.
USS Capodanno

USS Capodanno (runkonumero FF-1093) oli Yhdysvaltain laivaston Knox-luokan fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Avondale Shipyardilta Westwegosta Louisianasta, missä köli laskettiin 25. helmikuuta 1972. Alus laskettiin vesille 21. lokakuuta 1972 kumminaan William L. Springer III:n puoliso Elsie M. Springer ja otettiin palvelukseen 17. marraskuuta 1973 ensimmäisenä päällikkönään George W. Horsley Jr.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 30. heinäkuuta 1993 ja alusluettelosta 11. tammikuuta 1995. Se luovutettiin Turkille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "TCG Muavenet" runkonumerolla F-250. Alus poistettiin 2012 palveluksesta ja romutettiin.
Kaapelimuseot

Kaapelimuseot on Helsingin Kaapelitehtaalla toimiva museokeskus. Kaapelimuseoihin kuuluvat Suomen valokuvataiteen museo, Teatterimuseo ja Hotelli- ja ravintolamuseo. Museot sijaitsevat Kaapelitehtaan G-portaassa.
Matti Lehtonen

Matti Lehtonen -nimisiä henkilöitä ovat:
Doreen Virtue

Doreen Virtue (s 29. huhtikuuta 1958) on yhdysvaltalainen kirjailija, psykologi, new age -aktivisti ja motivaatiopuhuja. Vuoden 2017 alussa hän lopetti New Agen tukemisen ja edistämisen, minkä jälkeen hän kääntyi kristinuskoon.
Elämäkerta.
Ammatillinen toiminta.
Virtue syntyi 29. huhtikuuta 1958 uuden uskonnollisen liikkeen " Christian Science " johtajien perheeseen. Hän valmistui Entelope College of Liberal Artsista Lancasterissa, Kaliforniassa ja Chapman Universitystä Orange Countyssa, Kaliforniassa BA-tutkinnolla psykologiassa (1986) ja MA-tutkinnolla psykologisesta neuvonnasta (1988).
Doreen Verche on lisensoitu rekisteröity psykologinen avustaja ( ) ja avioliitto - ja perheterapeutti ( ) 6. syyskuuta 1989 lähtien . Jonkin aikaa hän työskenteli naisten osaston johtajana Cumberland Hallin psykiatrisessa sairaalassa Nashvillessä, Tennesseessä . Hän on kirjoittanut sarjan psykologiasta ja itseavusta, mukaan lukien lasten oikeuksien suojelua ja syömishäiriöiden torjunnasta.
Mystinen ja uusi aika.
Itsensä mukaan Virtue osoitti selvänäkijäkykyjä varhaisesta lapsuudesta lähtien: hän näki "enkeliolentoja" , minkä vuoksi hänen ikätoverinsa pilkkasivat ja kiusasivat häntä. Tämän seurauksena hän yritti pitkään olla kiinnittämättä huomiota tällaisiin ilmiöihin. Virtue väittää kääntyneensä uuteen aikaan 15. heinäkuuta 1995, kun hän väitti näkevänsä suojelusenkelin. Hänen väitetään varoittaneen häntä autovarkausyrityksestä ja saanut hänet huutamaan äänekkäästi. Doreenin huutojen ansiosta ohikulkijat pelottivat rosvot, jotka yrittivät varastaa hänen autonsa parkkipaikalta .
Verche osallistui New Age -liikkeeseen ja julkaisi lukuisia mystiikkaa käsitteleviä kirjoja. Hän julkaisi myös oman ennustuskorttipakkansa "Angel Deck", joka koostui 44 kortista, joissa oli kuvia enkeleistä, keijuista , indigolapsista jne. . Motivoivana puhujana Verche on esiintynyt toistuvasti televisiossa ja järjestänyt seminaareja vaikeissa elämäntilanteissa oleville ja vakavista psykologisista oireyhtymistä kärsiville.
Helmikuun 25. päivänä 2017 Verche kääntyi kristinuskoon ja kieltäytyi jatkamasta kirjojen julkaisemista ja kirjoittamista, jotka ovat ristiriidassa Pyhän Raamatun kanssa. Hän poisti siihen liittyvät tavarat myynnistä, poisti nimensä yhteiskirjoittajista ja lahjoitti varoja Hay Foundation Charitylle .
Henkilökohtainen elämä.
Doreen oli naimisissa Larry Shenkin kanssa vuosina 1978–1988, ja hänellä oli pojat Grant ja Charles. Verche sanoi, että Schenk oli riittämätön ja loukkasi häntä jatkuvasti, minkä vuoksi he erosivat . Toinen aviomies on Dwight Verce, hän myös erosi hänestä tuntemattomista syistä. Vuonna 1995 hän meni naimisiin kolmannen kerran, jo New Port Beachissä (Kalifornia) sijaitsevan taidegallerian omistajan Michael Tienharran kanssa, ja hän erosi vuonna 1999. Hän meni naimisiin neljännen kerran Hay Housen kirjailijan Stephen Farmerin kanssa ja erosi hänestä vuonna 2009 .
Doreen on ollut vegaaniruokavaliolla vuodesta 1996 . Vuonna 2017 hän lopetti uusien uskonnollisten liikkeiden edistämisen ja kääntyi kristinuskoon: hänen mukaansa hän päätti tehdä tämän 7. tammikuuta 2017 .
Veikko Vaali

Veikko Olavi Vaali (23. helmikuuta 1905 Pori – 27. tammikuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Vaalin vanhemmat olivat asemamiesten esimies Viktor Mikko Wahl ja Fanny Linda Maria Lindvall ja puoliso vuodesta 1928 Elli Karhumaa. Vaali kävi kansakoulun Porissa, suoritti kauppa-apulaisen tutkinnon Porin kauppakoulussa 1918 ja teki opintomatkoja useisiin Euroopan maihin. Hän oli kauppa-apulainen eri liikkeissä Porissa ja lähiseudulla 1918–1921, Mäntän Työläisten Kauppa Oy:n apulaisjohtaja 1921–1923, Maakauppiaitten Oy:n kauppamatkustaja Helsingissä 1925–1929, Agentuuriliike Veikko Vaalin omistaja 1929–1936, Veikko Vaali Oy:n omistaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1936 ja Vaali Oy:n perustaja 1940, toimitusjohtaja vuodesta 1943 ja johtokunnan puheenjohtaja. Vaali oli myös Tebe Oy:n pääosakas ja johtokunnan puheenjohtaja 1940–1950, Chymos Export Oy:n osakas ja johtokunnan jäsen vuodesta 1945 ja Oy Barnängen Ab:n pääosakas ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1950. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Vaali oli reservin luutnantti (1942). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1955.
Sinikka Klemettilä

Sinikka Klemettilä (s. 11. tammikuuta 1956 Oulu) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Klemettilä pääsi ylioppilaaksi 1975 Merikosken lukiosta Oulusta ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1981. Hän aloitti toimittajauransa kesätoimittajana sanomalehti "Kalevassa", "Ilta-Sanomissa" ja "Helsingin Sanomissa". Vuodesta 1989 alkaen hän toimi Sanoma-yhtiössä eri tehtävissä, ensin Sanomaprintin (myöhemmin Helsinki Media) yritysjulkaisuissa ja vuodesta 1995 alkaen Sanoman aikakauslehdissä. Vuosina 2003–2020 hän työskenteli toimitussihteerinä, toimituspäällikkönä ja tuottajana "ET-lehdessä".
Työn ohessa Sinikka Klemettilä on kirjoittanut tietokirjoja. Niistä ensimmäinen oli hänen oman isoisänsä tarina "Matti I Suuri" (Kirjapaja 2009). Matti Klemettilä oli vaasalainen tukkukauppias, joka menetti omaisuutensa Venäjän lokakuun vallankumouksen melskeissä 1917. Samalla meni mielenterveys, mutta vanhoilla päivillä ikänsä politiikkaa harrastanut Klemettilä hauskutti lehtien palstoilla kansaa uusilla hallituslistoillaan ja muilla tempauksillaan. Sinikka Klemettilän seuraavat kirjat olivat muistelmia, turkulaisesta kulttuuripersoonasta Aiju von Schönemanista kertova "Aiju – Aiju von Schöneman muistelee" (Turkuseura 2014) ja helsinkiläisen muusikon Hillel Tokazierin elämäntarina "Pianomies Hillel Tokazier" (Päivä 2019). Viimeksi mainittu oli ehdolla vuoden kristilliseksi kirjaksi.
Syksyllä 2022 ilmestyneen kirjan "Enemmän elossa – Tarinoita uuden löytämisestä" (Kirjapaja) Klemettilä on kirjoittanut yhdessä toimittaja Riitta Castrénin kanssa. Kirjassa erilaisista lähtökohdista ja elämäntilanteista ponnistavat ihmiset kertovat elämänmuutoksistaan. Niiden taustalla vaikuttavat ajankohtaiset teemat kuten ilmastonmuutos, yhteisöllisen elämäntavan uusi tuleminen ja seksuaali-identiteetin murros, mutta yhtä lailla henkilökohtaiset arvokysymykset, joita ihmiset pohtivat kaikkina aikoina.
Druh

Druh (, ’Ystävä’) oli Länsi-Ukrainassa Lvivissä ilmestynyt opiskelijajärjestö Akateemisen piirin julkaisema lehti. Se ilmestyi kaksi kertaa kuussa 1874–1877. Se oli alkuun venäläismielinen, mutta Myh’ailo Drahomanovin vaikutuksesta se muuttui ukrainalaismieliseksi. Lehden päätoimittaja oli Antin Dolnytskyi, ja aktiivisia kirjoittajia olivat muun muassa Ivan Franko, Myh’ailo Pavlyk, Ivan Belei ja Vasyl Lukytš.
Praca

Praca (suom. ’Työ’) oli puolalainen sosialistinen sanomalehti, joka ilmestyi Lvivissä 1878–1892. Lehden perustajat ja päätoimittajat olivat J. Daniluk ja A. Mańkowski. 
" Praca" oli alkuun suunnattu lviviläisille kirjanpainajille ja käsityöläisille. Myh’ailo Pavlykin ja varsinkin lehden ahkerimpiin kirjoittajiin ja johtaviin teoreetikkoihin kuuluneen Ivan Frankon vaikutuksesta "Praca" tavoitteli laajempaa työläisten ja talonpoikien lukijakuntaa. Se ajoi poliittista vapautta, julkaisi Galitsiassa ensimmäisen sosialistisen ohjelman ja edisti sikäläisten puolalaisten, ukrainalaisten ja juutalaisten sosialistien yhteistyötä. Lehti joutui usein viranomaissensuurin kynsiin, ja vuosina 1881–1883 yli puolet sen numeroista takavarikoitiin. Lehti ilmestyi epäsäännöllisesti vuoteen 1890 ja sen jälkeen kaksi kertaa kuukaudessa.
Myh’ailo Pavlyk

Myh’ailo Pavlyk, salanimiä: M. Halytsky, M. Ivaniv, Hmara, M. Kolomyitšuk, Maksym, Myh’ailo, M. Pokutskyi, M. Tkatšenko, (17. syyskuuta 1853 Monastyrske, Kolomyjan piiri, Galitsia – 26. tammikuuta 1915 Lviv) oli galitsialainen poliitikko ja toimittaja. Hän oli vuodesta 1900 Ševtšenkon tieteellisen seuran täysjäsen.
Elämäkerta.
Pavlyk ystävystyi opiskeluaikana Lvivin yliopistossa Ivan Frankon kanssa, ja molemmista tuli ukrainalaismielisiä sosialisteja, mihin vaikuttivat Myhailo Drahomanovin kirjeet lviviläisessä opiskelijalehdessä "Druhissa" ja puolankielisessä sanomalehdessä "Pracassa". Pavlyk oli kirjoitustensa kautta Drahomanovin ajatusten keskeinen puolestapuhuja, ja siitä syystä häntä vainottiin ja syrjittiin, hän sai lähes 30 tuomiota ja oli useita kertoja vankilassa. Hän oli keskeisenä vaikuttamassa 1876 opiskelijajärjestö Akateemisen piirin muuttumisessa venäläismielisestä ukrainalaismieliseksi, ja hän oli mukana myös epävirallisen etnografisen seuran perustamisessa Lviviin. Hän salakuljetti kiellettyä ukrainalaista kirjallisuutta Venäjälle. Hän oli 1878 Frankon kanssa sosialistisen lehden "Hromadskyi druhin" päätoimittaja ja toimitti myös antologioita "Dzvin" ja "Molot". Ne kaikki herättivät suuttumusta konservatiivisessa galitsialaisessa yleisössä, ja poliisi takavarikoi ne. Hän julkaisi niissä myös omaa tuotantoaan.
Pavlyk pakeni 1879 Geneveen välttääkseen vankeustuomion, joka hänelle langetettiin kirjasta "Rebenštšukova Tetiana". Hän teki yhteistyötä Drahomanovin ja Serhi Podolynskyin kanssa siellä ilmestyvässä lehdessä "Hromada" mutta palasi 1882 Lviviin suorittamaan tuomiota. Hän asui vuodet 1887–1888 Krakovassa luetteloimassa puolalaisen kirjailijan Józef Kraszewskin kirjastoa. Hän oli 1889 lviviläisen lehden "Batkivštšynan" päätoimittaja mutta joutui eroamaan poliittisten erimielisyyksien vuoksi. Hän perusti 1890 Frankon kanssa Ukrainan radikaalipuolueen (URP) ja oli sen äänenkannattajien päätoimittaja. Pavlyk työskenteli sitten Ševtšenkon tieteellisen seuran ensimmäisenä kirjastonhoitajana (1897–1904), oli URP:n johtaja (1898–1914) ja sen lehden "Hromadskyi holosin" päätoimittaja 1898–1903. Hänet valittiin 1914 Lvivissä Ukrainan korkeimman neuvoston varapuheenjohtajaksi, ja hän toimi lyhyen aikaa "Dilon" päätoimittajana.
Pavlykin päätyö oli aikakauslehtien ja kirjojen toimittaminen sekä poliittinen journalismi. Artikkeleitaan ja kritiikkiään hän julkaisi etupäässä "Narodissa" ja "Hromadskyi holosissa". Hän kannatti humaania anarkososialismia, kirkon ja valtion erottamista ja kansallisuuksien ja sukupuolten vapautta ja tasa-arvoa. Hän tuomitsi Puolan määräysvallan Länsi-Ukrainassa, kapitalistisen riiston ja venäläismielisen ja galitsialaisen papiston taantumuksellisuuden ja arvosteli puhdasoppisia marxilaisia, varsinkin heidän näkemyksiään kansallisuuskysymyksessä, sekä galitsialaisia populisteja. Hän käänsi kirjallisuutta ukrainaksi ja toimitti ja julkaisi muun muassa Myh’ailo Drahomanovin tuotantoa. Hänestä on kirjoitettu useita elämäkertoja, ja hänen tuotannostaan on julkaistu bibliografia Lvivissä 1986.
Muuruveden työväentalo

Muuruveden työväentalo oli Muuruveden (vuoteen 1908 osa Nilsiää, 1971–2017 osa Juankoskea, vuodesta 2017 osa Kuopiota) kunnan kirkonkylän keskustassa sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Muuruveden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Yhdistykseen kuului eri alojen ammattimiehiä sekä maataloissa ja puutavaran uitossa ja käsittelyssä työskennelleitä ihmisiä. Vuonna 1907 yhdistys osti vuonna 1902 rakennetun hirsitalon Muuruveden kirkonkylän keskustasta. Talo sijaitsi kunnalta vuokratulla tontilla. Vuosina 1908–1909 yhdistys kunnosti taloa ja rakensi siihen juhlasalin näyttämöineen. Vuonna 1910 yhdistyksessä oli 14 jäsentä. 1920-luvulla talon omistuksesta oli kiistaa työväenliikkeen eri suuntausten välillä. Sosialidemokraattisessa "Vapaus"-lehdessä kerrottiin vuonna 1929, että "kommunistien kaappaama” talo oli luovutettu takaisin sosialidemokraateille.
Vuosina 1970–1986 talo oli sosialidemokraattisen piirin vastuulla. 1980-luvun lopulla talon käyttöä suunniteltiin uudelleen, eli ilmeisesti se oli ollut vähällä käytöllä tai tyhjillään. Lopulta talo purettiin huonokuntoisena.
Rakennus.
Talo oli hirsirakenteinen ja pinta-alaltaan 200 neliömetriä. Siinä oli 70 neliömetrin edestä asuintiloja ja erillinen ravintolahuone. Istumapaikkoja salissa oli 120 hengelle. Talon täyskorjaukset tehtiin vuonna 1951, jolloin tehtiin myös sähköistys, sekä 1966 ja 1973. 
Toimintaa työväentalolla.
Toimintaan kuuluivat kokoukset, juhlat ja iltamat sekä näytelmäpiiri. Varsinkin näytelmätoiminta talolla oli vilkasta 1920- ja 1930-luvuilla. Yhteistyö Nuorisoseuran kanssa oli sopuisaa. Esimerkiksi samalla lipulla pääsi sekä työväenyhdistyksen että nuorisoseuran juhannusjuhliin. Myöhemmin talo toimi tilapäisesti myös kansakouluna, oppikoulurakennuksena, ompeluverstaana ja veneverstaana.
Koruloistogurami

Koruloistogurami ("Parosphromenus ornaticauda") tai korugurami on Indonesiassa elävä äärimmäisen uhanalainen pienikokoinen guramien heimoon (Osphronemidae) kuuluva kalalaji.
Sitä on tavattu ainoastaan turvesuometsistä Anjunganin kaupungin lähistöllä Länsi-Kalimantanin provinssissa Borneon saarella. 
Koruloistogurami jää alle 3 cm pitkäksi. Sen paras tuntomerkki on koiraan selkäevän kuviointi: musta alaosa, siinä 1–3 kirkasta pilkkua, puolivälin yläpuolella leveä oranssi raita ja sen yläpuolella vielä musta ja läpinäkyvä raita.
Lajin uhanalaisuuteen ovat vaikuttaneet ainakin suometsien hakkuut, mahdollisesti myös ylikalastus akvaariokaupan tarpeisiin.
Neidonsilmiö

Neidonsilmiö ("Sisyrinchium albidum") on kurjenmiekkakasvien (Iridaceae) heimoon ja silmiöiden ("Sisyrinchium") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen kasvilaji, joka kasvaa noin 15–30 senttimetriä korkeaksi. Kasvin tyvellä mättäänä kasvavat lehdet ovat kukintovarsia lyhyempiä. Kukintovarret ovat halkaisijaltaan noin 3 mm. Kukat sijaitsevat sarjamaisena kukintona, jossa on enintään kuusi kukkaa. Kukista kuitenkin vain yksi tai kaksi kukkii samaan aikaan. Täysin avoin kukka on halkaisijaltaan noin 1,3 cm ja siinä on kuusi terälehtimäistä lehteä. Terälehdet ovat väriltään valkoisia tai vaaleansinertäviä. Neidonsilmiö kukkii loppukeväästä alkukesään. Kukista muodostuvat hedelmät ovat harjannepintaisia kotia.
Otto Brandt (yritys)

Oy Otto Brandt Ab on suomalainen monialakonserni. Se on Pohjois-Euroopan suurin venevalmistaja. Lisäksi se tuo maahan moottoripyöriä, sähkömopoja, sähköpotkulautoja, mönkijöitä, perämoottoreita, pienkoneita ja mopoautoja.
Historia.
Yrityksen perusti Otto Johan Albin Brandt vuonna 1905.
Vuonna 2021 Oy Otto Brandt Ab osti TG-veneitä valmistavan porvoolaisen Freja Marine Oy:n. Vuonna 2022 Otto Brandt osti Fenix Marinin, sopimusvalmistajan, joka kykenee tuottamaan 1200 venettä vuodessa. Näin Otto Brandtista tuli venemäärällä mitattuna Suomen suurin venevalmistaja. Se pystyy tuottamaan yli 7 000 venettä vuosittain.
Venetuotanto.
Otto Brandtin tytäryhtiöt valmistavat veneitä ABS-muovista, lasikuidusta, alumiinista ja alumiinilasi­kuidusta. Konserniin kuuluu neljä tehdasta. 
Neljän tehtaan lisäksi tytäryhtiöillä on alihankkijoita Pohjanmaalla ja Savonlinnassa
Tekemänsä sopimuksen mukaan Faster-yhtiö myy Otto Brandtille kaikki valmistamansa veneet. Otto Brandt istuttaa veneisiin Hondan moottorit ja markkinoi paketit eteenpäin.
Akonveden työväentalo

Akonveden työväentalo tai Tihvonjärven työväentalo oli Muuruveden (vuodesta 1971 osa Juankoskea, vuodesta 2017 osa Kuopiota) Akonveden kylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Tihvonjärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1909. Vuonna 1910 yhdistys liittyi Suomen Työläisliittoon, joka oli SDP:hen kuuluneiden työväenyhdistysten keskusjärjestö. Talo otettiin käyttöön vuonna 1916, joskin se oli vielä keskeneräinen. Vuonna 1923 talo oli luultavasti takavarikkouhan alla, sillä se siirrettiin Akonveden työväenyhdistykselle, että toiminta saisi jatkua. Vuonna 1919 Tihvonjärven työväenyhdistyksessä oli 30 jäsentä ja Akonveden yhdistyksessä 38. Akonveden työväenyhdistys kuitenkin lakkautettiin vuonna 1932 kommunistilakien nojalla, ja valtio myi talon. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.
Pelonniemen työväentalo

Pelonniemen työväentalo oli Muuruveden (vuodet 1971–2017 osa Juankoskea, vuodesta 2017 osa Kuopiota) Pelonniemellä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Pelonniemen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1909. Yhden lähteen mukaan yhdistys olisi perustettu jo vuonna 1905, joten on mahdollista, että se oli välissä epäaktiivisena ja perustettiin uudelleen 1909. Talo valmistui vuonna 1915. Se ehti toimia vuodet 1915–1917, 1920–1921 (tai 1922) ja osan vuotta 1923, jolloin yhdistys lakkautettiin, sillä se oli liittynyt Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen. Talo päätyi valtion takavarikkoon. Yhden lähteen mukaan vuonna 1931 edellisenä vuonna perustettu Pohjois-Muuruveden Sosialidemokraattinen Työväenyhdistys osti talon. Talo oli kauppahuoneistona joko takavarikon aikaan tai sosialidemokraattisen yhdistyksen ostettua sen. Pohjois-Muuruveden Sosialidemokraattisesta Työväenyhdistyksestä ei kuitenkaan ole mainintoja muissa lähteissä.
Talolla myös järjestettiin iltamat, joihin osallistui työläisiä, vuonna 1928, joten se oli luultavasti tuolloin jonkin työväenyhdistyksen hallussa. Vuoden 1928 SDP:n puoluetilastossa mainitaan Pelonniemen sosialidemokraattinen työväenyhdistys, joskaan sen ei mainita omistavan taloa. Kyseessä on luultavasti yhdistys, jonka perustamista sosialidemokraattinen "Vapaus"-lehti käsitteli vuonna 1927. Perustamista olivat edeltäneet kiistat työväenliikkeen eri suuntausten välillä sekä yhdistyksen ”nukahtaminen”. Tuolloin uudella yhdistyksellä oli suunnitteilla ryhtyä toimenpiteisiin talon hankkimiseksi itselleen. Vuoden 1931 puoluetilastossa esiintyy Muuruveden Pelonniemen Työväenyhdistys, jolla on 25 jäsentä ja oma talo.
Talon toiminta oli kannattamatonta, ja vuonna 1956 se myytiin yksityisomistukseen.
Rakennus.
Talo oli hirsirakenteinen, jalusta betonia. Sen pinta-ala oli 160 neliömetriä. Salissa oli istumapaikat 120 hengelle. Lisäksi talossa oli 35 neliömetriä kellaritilaa sekä yksi asuinhuone. Ulkorakennuksessa oli navetta. Vuonna 1949 talo peruskorjattiin.
Leivänkuorisienet

Leivänkuorisienet (Halichondriidae) on sarveispiisieniin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan niin lauhkeista kuin trooppisistakin merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Leivänkuorisienet jaetaan 14 sukuun ja lajeja on vähintään 180. Lajit muodostuvat spongiiniproteiinisäikeistä ja satunnaisesti ryhmittäin olevista piidioksidista koostuvista piikeistä eli spikuleista. Piikit voivat muodostaa verkkomaisia rakenteita. Muodoltaan lajit voivat olla levymäisiä, viuhkamaisia tai epämääräisiä. Osa leivänkuorisienistä on rakenteeltaan pehmeitä ja osa jäykkiä.
Leivänkuorisienet ovat matalien vesien koralliriuttojen lajeja, ja syvimmillään niitä on tavattu 500 metrin syvyydestä. Ne elävät kivillä, levillä ja nilviäisten tai äyriäisten kuorilla.
Salmijärven työväentalo

Salmijärven työväentalo oli Juankosken (vuoteen 1925 osa Muuruvettä, vuodesta 2017 osa Kuopiota) Salmijärvellä sijainnut työväentalo. Talo tuhoutui tulipalossa vuonna 1944.
Historiaa.
Salmijärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Ensimmäisten kymmenen vuoden aikana yhdistyksen jäsenmäärä vaihteli 12–21 jäsenen välillä. Talon hankkimista yritettiin jo ainakin vuonna 1915, jolloin yhdistys oli kerännyt tarpeeksi varoja pienen talon hankintaan, mutta yksikään maanomistaja ei suostunut vuokraamaan eikä myymään maata sitä varten. Yhdistystoiminta hankaloitui omien tilojen puutteessa, sillä tarpeeksi suuria vuokratilojakaan ei ollut saatavilla. Samasta aiheesta kirjoitettiin myös vuonna 1917. Oman talon yhdistys sai lopulta hankittua vuonna 1924. Vihkiäisjuhlia tosin vietettiin vasta kesällä 1926. 
Talo tuhoutui tulipalossa heinäkuussa 1944 perustuksiaan myöten. Palon arveltiin syttyneen pärekatolle lentäneestä kipinästä. Yksi lähde kirjoittaa, että talo olisi purettu vuonna 1948 tanssilavan tieltä, mutta tämä lienee väärä tieto. Yhden lähteen mukaan kyseinen tanssilava rakennettiin vuonna 1949, toisen mukaan se olisi rakennettu jo vuonna 1935, ja laajennusremontti tehty vuonna 1948. Salmijärven lava on edelleen toiminnassa. Salmijärven työväenyhdistys liittyi Muuruveden sosialidemokraattiseen yhdistykseen vuonna 1986.
Toimintaa työväentalolla.
Vuonna 1932 yhdistys vietti 25–vuotisjuhliaan omalla talollaan. Vuonna 1936 työväentalolla järjestettiin hartausilta, jossa puhujina oli pastori ja saarnaaja. Talolla pidettiin myös muun muassa luento- ja opastuskursseja. Jatkosodan aikaan talolla ilmeisesti asutettiin evakkoja.
Hiekkahautojat

Hiekkahautojat ("Xenotilapia") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu 18 lajia, joita tavataan Afrikasta:
Kiilameriahven

Kiilameriahven ("Plectropomus laevis") on meriahventen (Epinephelidae) heimoon kuuluva indopasifisella merialueella tavattava kalalaji. Se on arvostettu ruokakala, vaikka onkin aiheuttanut lukuisia ciguatera-myrkytystapauksia.
Koko ja ulkonäkö.
Kiilameriahven voi saavuttaa noin 125 senttimetrin pituuden (TL) ja noin 18 kilogramman painon. Sillä on kaksi värivaihetta. Toisessa pohjaväritys on valkea tai vaaleankeltainen ja kyljissä on viisi mustaa pystyä raitaa tai laikkuriviä. Toisessa taas pohjaväritys on ruskea, oliivinvärinen, punainen tai lähes musta, kylkien mustat kuviot ovat himmeät tai niitä ei ole lainkaan ja lisäksi päässä, kyljissä ja osassa eviä on lukuisia sinisiä tummareunaisia täpliä.
Kiilameriahvenella on kylkiviivallaan 83–97 suomua. Selkäevässään lajilla on 7⁠–⁠8 piikkiruotoa ja 10–12 pehmeää ruotoa. Peräevässään kiilameriahvenella on kolme piikkiruotoa ja kahdeksan pehmeää ruotoa. Rintaevissään sillä on 16⁠–⁠18 ruotoa.
Levinneisyys ja elintavat.
Kiilameriahventa tavataan alueella Afrikan itärannikolta ja Intian valtameren saarilta Riukiusaarille, etelässä Korallimerelle ja idässä Marshallsaarille, Marquesassaarille, Australsaarille ja Rapan saarelle asti. Lajin elinympäristöjä ovat koralliriuttojen ulkoreunat korkeintaan 100 metrin syvyisissä vesissä.
Kiilameriahvenen ravintoa ovat kalat ja toisinaan myös äyriäiset. Se saavuttaa sukukypsyyden noin kahden vuoden iässä. Laji on protogyyninen hermafrodiitti (kaikki yksilöt aluksi naaraita ja muuttuvat myöhemmin koiraiksi). Sukupuolenvaihdos tapahtuu 8–9-vuotiaana. Kiilameriahven voi saavuttaa ainakin 20 vuoden iän.
ELht

ELht on Valtionrautateiden antama sarjatunnus 2. luokan leikkivaunulle. Vaunuja tehtiin 11 kappaletta muuttamalla ne vuosina 1985–1987 Eht-sarjan vaunuista, jotka oli alun perin valmistettu Pasilan konepajalla 1976. Vaunuja käytettiin pikajunissa 3. syyskuuta 2006 asti, jolloin niiden käytöstä luovuttiin.
Vaunussa oli leikkitila ja viisi kahdeksan hengen hyttiä. Istumapaikkoja oli yhteensä 40. ELht:n leikkitila erosi uudemmista vaunuista huomattavasti, sillä noin puolet vaunun matkustamon pituudesta oli leikkitilaa, kun taas uudemmissa vaunuissa on vain pieni leikkinurkkaus.
Ainoa säilynyt vaunu on ELht 23321, joka on museoituna Haapamäellä HMVY:n alueella. Muut vaunut on romutettu.
Meloni (täsmennyssivu)

Meloni voi tarkoittaa seuraavia:
Kosteusmuuntuva

Kosteusmuuntuva eli hygrofaaninen kuvaa sienen lakkia, joka muuttaa väriä kuivuessaan. Usein kostea lakki on kuivaa lakkia tummempi. Koivunkantosieni on esimerkki voimakkaasti kosteusmuuntuvasta sienestä. Se on sateella tumman hunajanvärinen, mutta kuivessaan se alkaa haalistua keskustasta. Haalea alue leviää sitä laajemmalle alueelle, mitä kauemmin sieni kuivuu. Kun poimii kosteusmuuntuvia sieniä, voivat sienet sisällä kuivuttuaan näyttää erilaisilta kuin metsässä.
Riitta Castrén

Riitta Elina Castrén (s. 10. helmikuuta 1955 Oulu ) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Castrén kirjoitti ylioppilaaksi Tornionjokilaaksossa sijaitsevasta Pellon lukiosta 1974 ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1981 pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Pro gradu -työnsä hän teki lappilaisesta kirjailijasta Timo K. Mukasta. Castrénin lehtiura alkoi kristillisestä "Sana"-lehdestä ja jatkui Suomen lähetyskongressi 77 -tiedotussihteerinä. Opiskelujensa päätyttyä hän siirtyi aikakauslehtityöhön, ensin Yhtyneisiin Kuvalehtiin ja sieltä A-lehtiin, jossa hän työskenteli pitkään toimittajana ja toimituspäällikkönä. Pääosan urastaan hän teki "Eeva"-lehdessä, kunnes siirtyi vapaaksi toimittajaksi. Riitta Castrénin intohimona ovat syvälliset henkilöhaastattelut, joissa hän kokee voivansa parhaiten hyödyntää intuition lahjaansa. 
Vuonna 2017 ilmestyi Castrénin kirjoittama omakohtainen teos "Läpivalaisu – Pitkät jäähyväiset alkoholille" (Gummerus), jossa hän valottaa elämyksellisyyttä, addiktioita ja ihmisen ikuista pyrkimystä harmoniaan. Erityisen painavasti hän käsitteli työelämän ja alkoholikulttuurin suhdetta.
Syksyllä 2022 ilmestyneen kirjan "Enemmän elossa – Tarinoita uuden löytämisestä" (Kirjapaja) Castrén on kirjoittanut yhdessä toimittaja Sinikka Klemettilän kanssa. Kirjassa haastateltavat kertovat elämänmuutoksestaan. Kirjan aihealueina ovat ajankohtaiset teemat, kuten ilmastoahdistus, yhteisöllisyys, hengellisyyden uudistuminen sekä identiteetti- ja arvokysymykset.
Partiet Nyans

Partiet Nyans on vuonna 2019 perustettu identiteettipoliittinen puolue Ruotsissa. Puolue haluaa edustaa ulkomaalaistaustaisia vähemmistöryhmiä. Se painottaa etenkin muslimien oikeuksia ja työtä islamofobiaa vastaan.
Puolue mediassa.
Partiet Nyansin johto vaati taiteilija Lars Vilksin kuoleman jälkeen "Nimis"-teoksen polttamista, koska he pitävät sitä islamofobisena, laittomasti luonnonsuojelualueelle rakennettuna ja palovaarallisena. Islamiin kohdistuvan satiirin rajoittaminen on tullut ajankohtaiseksi Ruotsissa, sillä lähiöissä hyvin menestyneen puolueen tavoitteisiin kuuluu kieltää lailla kaikki profeetta Muhammedia esittävät pilakuvat.
Arvostelijat ovat syyttäneet puoluetta radikaalista islamismista. Elokuussa 2022 "Sydsvenskan"-lehti kertoi, että Skånessa puolueen 25 ehdokkaasta viisi oli sosiaalisessa mediassa levittänyt juutalaisvastaista tai šiiavastaista vihapuhetta.
Vuonna 2022 suunnilleen joka seitsemäs puolueen ehdokkaista oli tuomittu jostain rikoksesta. Yksi heistä oli Bashir Aman Ali. Hän on Al-Azhar-koulujen perustaja, joka tuomittiin vankeuteen vuonna 2019 useista vakavista talousrikoksista. Hänellä oli keskeinen rooli varainsiirrossa, jossa koulujen toimintaan annetut 10 miljoonaa kruunua siirrettiin toiselle tilille tarkoituksena perustaa islamilainen pankki.
Vaalimenestys.
Vuoden 2022 valtiopäivävaaleissa puolue oli läsnä 25 kunnassa ja kolmella alueella (region). Valtiopäivävaaleissa puolue sai 28 352 ääntä eli 0,44 prosenttia ja oli suurin niistä puolueista, jotka eivät ylittäneet äänikynnystä valtiopäiville. Puolue eteni maahanmuuttajavaltaisissa suurkaupungeissa saaden yli kymmenen prosenttia äänistä 54 äänestysalueella. Politiikan asiantuntijoiden mukaan Partiet Nyans sai paljon kannattajia aiemmin sosiaalidemokraatteja äänestäneistä. Puolue väitti vaaleja vilpillisiksi.
Eeva Pirkkala

Eeva Vänskä (Pirkkala) 14. helmikuuta 1972 Joensuu) työskenteli vuodesta 2018 vuoteen 2024 UMO Helsinki Jazz Orchestran toiminnanjohtaja. Sitä ennen hän oli toimitusjohtaja vuosina 2008–2018. Vuosina 2004–2008 hän toimi suomalaisen mediataiteen levityskeskuksen Av-arkin toiminnanjohtajana. 
Vänskä on valmistunut vuonna 1999 Taideteollisesta korkeakoulusta elokuvataiteen maisteriksi. Lisäksi hän valmistui muusikoksi Lahden konservatoriosta vuonna 2020. Vänskä on nuoruudessaan soittanut useilla vaihtoehtorock-levyillä ja toiminut 1990-luvulla Levä-yhtyeessä.
Carl Adolf Tamelander

Carl Adolf Tamelander (25. helmikuuta 1832 Ahvenanmaa – 28. lokakuuta 1884 Muhos) oli suomalainen upseeri ja virkamies. Hän oli Oulun läänin kuvernööri vuosina 1883–1884.
Suoritettuaan Haminan kadettikoulun Tamelander nimitettiin vuonna 1851 vänrikiksi Suomen kaartiin ja ylennettiin 1853 aliluutnantiksi, 1855 alikapteeniksi, 1859 kapteeniksi ja 1868 everstiksi. Krimin sodan aikana Tamelander osallistui Suomen kaartin marssille Liettuaan. Hän erosi Venäjän sotaväen reservistä 1870, ja toimi vuosina 1873–1877 Suomen sotaväen leskein- ja orpoinkassan johtokunnassa ja 1877–1882 sen kamreerina. Vuodesta 1877 oli hän samalla Helsingin kaupungin majoituslautakunnan puheenjohtaja. Toimittuaan ensin virkaatekevänä kuvernöörinä Tamelander nimitettiin 1883 Oulun läänin kuvernööriksi. Hän muun muassa edusti Suomea rajakomissiossa, joka tarkasti ja määritteli Suomen ja Norjan välisen rajan. 
Carl Adolf Tamelanderilla ja Fanny Kristina Charlotta af Brunérilla oli kuusi lasta. Suomen pääministeri Kaarlo Castrén oli Tamelanderin vävy.
Pseudogramma

Pseudogramma on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva trooppisten valtamerten rannikkovesissä tavattava kalasuku. Sen tyyppilaji on "Pseudogramma polyacantha". Suvun tieteellinen nimi tulee kreikan sanoista ’pseudes’ (”vale-”) ja ’gramma’ (”kirjain”, ”merkki”). Siihen luetaan seuraavat 14 lajia:
Calvin University

Calvin University on vuonna 1876 perustettu yhdysvaltalainen yliopisto. Se sijaitsee Grand Rapidsissa, Michiganissa. Lukuvuonna 2021-2022 opiskelijoita oli 3 256, joista 12 prosenttia ulkomaalaisia. Yliopisto on taustaltaan kristillinen, ja se toimii reformoidun Christian Reformed Church in North America-kirkkokunnan työyhteydessä.
Synkretismi (kielitiede)

Synkretismi tarkoittaa kielitieteessä muoto- ja merkitysopillisten ainesten sulautumista toisiinsa.
Morfologista synkretismiä on esimerkiksi taivutusmuotojen päällekkäisyys muodossa "puunsa", joka voi lauseesta riippuen edustaa joko yksikön nominatiivia, yksikön genetiiviä tai monikon nominatiivia.
Historiallista synkretismiä on se, kun kaksi morfeemia redusoituu yhdeksi esimerkiksi silloin, kun sijapääte katoaa kun sen funktio siirtyy jollekin toiselle muodolle. Virossa näin on käynyt akkusatiiville ja partitiiville, suomessa genetiiville ja akkusatiiville, ja saamessa inessiiville ja elatiiville. Latinan tytärkielistä katosivat sijamuodot, kun niiden päätteet muuttuivat toisistaan erottamattomiksi.
Synkretististä kieli-ideologiaa on se, kun naapurikielet saavat vaikuttaa vapaasti toistensa muoto- ja merkitysrakenteeseen.
Răzvan Marin

Răzvan Gabriel Marin (s. 23. toukokuuta 1996 Bukarest) on romanialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi kotimaassaan tammikuuhun 2017 saakka ja on sen jälkeen pelannut Belgiassa, Alankomaissa ja Italiassa. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa Cagliaria mutta oli kaudet 2022–2024 lainalla Empolissa.
Marin aloitti pääsarjauransa Romaniassa Viitorul Constanțan joukkueessa. Viitorul voitti liigamestaruuden kaudella 2016–2017 mutta Marin siirtyi jo tammikuussa 2017 belgialaisseura Standard Liègeen. Hän pelasi 2,5 kauden aikana Belgian liigassa 89 ottelua ja teki niissä 16 maalia. Hän voitti Belgian cupin vuonna 2018. Syksyllä 2018 hän pelasi Eurooppa-liigassa kuusi ottelua. Kaudella 2019–2020 Marin pelasi alankomaalaisessa Ajaxissa kymmenen Eredivisie-ottelua. Syyskuussa 2020 hän siirtyi lainalle italialaisseura Cagliariin ja pelasi kauden aikana 37 Serie A -ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Kesällä 2021 hän siirtyi Cagliarin omistukseen ja pelasi kaudella 2021–2022 Serie A:ssa 36 ottelua. Cagliarin pudottua keväällä 2022 Serie B:hen Marin lähti lainalle Empoliin, jossa hän pelasi kahden kauden aikana 63 Serie A -ottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Marin pelasi Romanian alle 17-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän on pelannut Romanian A-maajoukkueessa lokakuusta 2016 alkaen kesäkuun 2024 loppuun mennessä 58 A-maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. Hän teki maalin ensimmäisessä maaottelussaan MM-karsinnassa Armeniaa vastaan. Hän on tehnyt maalin myös marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Valko-Venäjää, lokakuussa 2023 EM-karsintaottelussa Andorraa sekä kesäkuussa 2024 EM-kilpailujen alkulohkossa Ukrainaa ja Slovakiaa vastaan.
Kiiltolasiahven

Kiiltolasiahven ("Tetracentrum caudovittatus") on lasiahventen heimoon kuuluva Papua-Uudessa-Guineassa elävä kalalaji. Sitä tavataan metsän halki virtaavissa puroissa Kokodan lähistöllä saaren kaakkoisosassa.
Kiiltolasiahven kasvaa noin 11 cm pitkäksi.
Maanviljely ja kullankaivuu ovat pilanneet sen elinympäristöä ja tehneet lajista äärimmäisen uhanalaisen.
Thomas Houseago

Thomas Houseago (s. 1972 Leeds, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläis-yhdysvaltalainen taiteilija, joka tunnetaan parhaiten veistoksistaan, mutta hän tekee myös piirroksia ja maalaustaidetta. 
Elämäkerta.
Thomas Houseago syntyi Leedsissä 1972 ja opiskeli 1990–1991 kaupungin Jacob Kramer Collegessa. Alemman korkeakoulututkinnon hän suoritti vuonna 1994 loppuun Lontoon Saint Martin’s School of Artissa. Sen jälkeen Houseago opiskeli kaksi vuotta Amsterdamin De Ateliersissa.
Houseago muutti Amsterdamista Brysseliin, mutta siellä hän ei vielä onnistunut tekemään taiteellista läpimurtoansa. Houseago itse kuvasi Belgian-aikaansa menetettyjen viikonloppujen kahdeksaksi vuodeksi, millä hän viittasi jatkuvaan juhlimiseen. Houseago muutti vuonna 2004 Brysselistä Los Angelesiin. Hänen itsensä mukaansa muutto oli varsin epätoivoinen teko, mutta se oli lopulta uran kannalta käänteentekevä muutos.
Houseago löysi Los Angelesissa David Kordanskyn, joka oli ensimmäinen taidekauppias, jonka kanssa hän onnistui tekemään merkittävää tulosta. Samalla hän sai miamilaisista keräilijöistä Donald ja Mera Rubellista ensimmäiset varsinaiset mesenaattinsa. Houseago osti vuonna 2008 Los Angelesin Frogtownista studiokseen vanhan varastorakennuksen, ja myöhemmin hän osti vielä kolme lisärakennusta, jotka ovat kaikki keskenään yhteydessä.
Houseagon ensimmäinen Yhdysvaltain soolonäyttely oli vuonna 2008 Kordanskyn galleriassa Culver Cityssä. Sen jälkeen hänellä on ollut näyttelyitä monissa gallerioissa ja museoissa Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Hänen teoksiaan oli vuonna 2010 esillä Whitney-biennaalissa, ja New Yorkin kaupungin julkisen taiteen säätiö Public Art Fund on muun muassa tilannut häneltä kaksi veistosta, "Statuesque" (2010) ja "Masks (Pentagon)" (2015).
Tyyli.
Houseago tunnetaan erityisesti veistotaiteen perusaiheen eli ihmisruumiin uudelleentulkinnasta. Hän käyttää veistoksissaan sekä klassisen modernistisen veistotaiteen materiaaleja, kuten veistettyä puuta, savea, kipsiä ja pronssia, että harvinaisempia materiaaleja, kuten harjaterästä ja hamppua. Houseago jättää monumentaalisiin veistoksiinsa usein näkyviin jälkiä niiden valmistustavasta, ja hän yhdistää niissä kaksi- ja kolmiulotteisia materiaaleja. Osa veistoksesta saattaa esimerkiksi olla litteää puuta, johon on käsin piirretty erilaisia komponentteja.
Houseago tekee myös kaksiulotteisia töitä kankaalle ja paperille, joita hän kutsuu itse piirroksen ja kartantekemisen välimuodoksi. Hänen maalauksensa puolestaan ovat usein varsin värikkäitä.
Poul Schlüterin I hallitus

Poul Schlüterin I hallitus oli Tanskan hallitus vuosina 1982–1987. Siihen kuuluivat Konservatiivinen kansanpuolue, Venstre, Keskustademokraatit ja Kristillinen kansanpuolue.
Ministerit.
Pääministeri
Valtiovarainministeri
Ulkoministeri
Talousministeri
Maatalousministeri
Energiaministeri
Teollisuusministeri
Sosiaaliministeri
Ympäristöministeri ja pohjoismaisesta yhteistyöstä vastaava ministeri
Opetusministeri
Julkisten töiden ministeri (liikenneministeri)
Kalastusministeri
Asuntoministeri
Työministeri
Kulttuuriministeri
Kirkkoministeri
Sisäministeri
Vero- ja menoministeri
Grönlanti-ministeri
Puolustusministeri
Flámpouro

Flámpouro () eli Karavoúni (Καραβούνι, myös "Karvoúni", Καρβούνι) on vuori pohjoisessa Píndos-vuoristossa Epeiroksessa Kreikassa. Sen korkeus on metriä. Vuori sijaitsee Ioánninan alueyksikön alueella linnuntietä noin 36 kilometriä pohjoiskoilliseen Ioánninan kaupungista. Vuoren korkeimman huipun nimi on Pazáta (Παζάτα).
Kírkouri

Kírkouri () on vuori pohjoisessa Píndos-vuoristossa Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Sen korkeus on metriä. Vuori sijaitsee Grevenán ja Kastorián alueyksiköiden alueella Länsi-Makedoniassa.
Koulochéra

Koulochéra () eli Zárakas (Ζάρακας), antiikin Zaraks (, ), on vuori Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen korkeus on metriä. Vuori sijaitsee Párnonas-vuoren kaakkoispuolella Monemvasián kunnassa Lakonian alueyksikössä. Koulochéra on osa Monemvasián kunnan Egeanmeren puoleisen rannikon käsittävää Natura 2000 -aluetta.
Lapíthas

Lapíthas () eli ”Smérnan vuori” (Βουνό Σμέρνας, "Vounó Smérnas") on vuori Peloponnesoksen niemimaan länsiosassa Kreikassa. Sen korkeus on 821 metriä (toisen lähteen mukaan 776 metriä). Vuori sijaitsee Andrítsaina-Kréstenan ja Zacháron kuntien alueella Eliin alueyksikössä. Vuoren korkeimman huipun nimi on Xirochórti (Ξηροχόρτι).
Lithaíos (Thessalia)

Lithaíos (), antiikin Lethaios (, ), on joki Thessaliassa Kreikassa. Se on Pineiós-joen sivuhaara ja virtaa Tríkalan alueyksikön alueella ja muun muassa Tríkalan kaupungin läpi. Joki saa alkunsa Antichásia-vuorilta ja se laskee Pineiókseen Tríkalan eteläpuolella. Joen pituus on noin 36 kilometriä.
Antiikin aikana joki yhdistettiin tuonpuoleiseen Lethe-jokeen ja samannimiseen nymfiin. Strabonin mukaan lääkintätaidon jumala Asklepios syntyi joen rannalla.
Lethaios

Lethaios (, ) tai Lithaíos () voi viitata seuraaviin:
Marmáti

Marmáti () eli Neraïdórrachi (Νεραϊδόρραχη) on vuori Peloponnesoksen niemimaan pohjoisosissa Kreikassa. Sen korkeus on metriä. Vuori sijaitsee Akhaian alueyksikössä koilliseen Aroánia- eli Chelmós-vuoresta ja luoteeseen Kyllíni- eli Zíreia-vuoresta.
Mílias

Mílias (, myös "Miliás", Μηλιάς), antiikin Pamisos (, ), on joki Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se saa alkunsa Taÿ́getos-vuorelta ja laskee Messenianlahteen Mánin niemimaan länsirannikolla Dytikí Mánin kunnan Ágios Nikólaoksen ja Ágios Dimítrioksen kylien välillä.
Antiikin aikana Pamisos oli messenialaisten mielestä Messenian ja Lakonian alkuperäinen raja. Sitä ei tule sekoittaa Messenian suurempaan Pámisos-jokeen.
Mínthi

Mínthi () eli Álvaina (Άλβαινα, myös "Álvena", Άλβενα), antiikin Minthe (), on vuori Peloponnesoksen niemimaan länsiosassa Kreikassa. Sen korkeus on metriä. Vuori sijaitsee Andrítsaina-Kréstenan kunnassa Eliin alueyksikön alueella.
Mínthi on Eliin korkein vuori. Sen korkeimman huipun nimi on Kástro (Κάστρο). Toiseksi korkein huippu on Vounoúka (Βουνούκα) eli Vavnoúka (Βαβνούκα), jonka korkeus on metriä. Joskus se mainitaan omaksi vuorekseen. Lähes suoraan itään Mínthistä sijaitsee Lýkaio-vuori.
Antiikin aikana Minthe-vuori yhdistettiin Minthe-nimiseen nymfiin. Vuori oli yksi Haadeen kulttipaikoista. Minttu, josta vuori sai nimensä, oli puolestaan pyhitetty Persefonelle. Vuorella sijaitsi keskiajalla Krepakóren linna, josta on jäljellä raunioita, ja joka on antanut vuoren korkeimmalle huipulle sen nykyisen nimen.
Oinoúntas (joki)

Oinoúntas () eli Kelefína (Κελεφίνα), antiikin Oinus ( tai "Oinous", ), on joki Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se on Evrótas-joen sivujoki ja virtaa Lakonian alueyksikön alueella. Joki saa alkunsa Párnonas-vuorelta ja virtaa pääpiirteissään lounaaseen päin, kunnes laskee Evrótakseen Spártin kaupungin pohjoispuolella.
Antiikin aikana Oinus-joesta sai nimensä Oinuksen kaupunki. Oinoúntaksen tärkein sivujoki on Vrésthenan joki, antiikin Gorgylos (). Spártin kunnan osa Oinoúntaksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä joesta.
Vrasiátis

Vrasiátis (), antiikin Kharadros (, ), on joki Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa Kreikassa. Se virtaa Vóreia Kynourían kunnassa Arkadian alueyksikössä. Joki saa alkunsa Párnonas-vuorelta ja kulkee läpi Zarmpánitsan rotkon, ja laskee Argoliinlahteen lähellä Ágios Andréaksen kylää. Vrasiátis on tunnettu nykyaikana myös nimillä "Káni" (Κάνι) sekä ”Ágios Andréaksen joki”.
Montaut (Pyrénées-Atlantiques)

Montaut on kunta Lounais-Ranskassa Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Gave de Pau -joen varrella, noin 28 kilometriä Paun kaupungista kaakkoon.
Kunnan keskustassa oleva Saint Hilairen kirkko rakennettiin vuonna 1540, ja sitä kunnostettiin vuosina 1971 ja 2003.
David Alexandre Winter

David Alexandre Winter (oik. Lion Kleerekoper, s. 4. huhtikuuta 1943) on alankomaalaissyntyinen poplaulaja. Vuosina 1966–1968 Winter toimi alankomaalaisen Daddy's act -yhtyeen solistina. Samaan aikaan hän toimi radiokanava Radio Veronican DJ:nä nimellä John van Doorn. Winter muutti Pariisiin vuonna 1969. Samana vuonna Winter levytti läpimurtohittinsä "Oh lady Mary", joka pysyi viisi viikkoa Ranskan listan ykkösenä ja myi Euroopassa 3,6 miljoonaa kappaletta.
Winter edusti Luxemburgia Eurovision laulukilpailussa 1970 kappaleella "Je suis tombé du ciel" ja sijoittui kilpailussa viimeiseksi nollalla pisteellä.
Winter muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1980. Näyttelijä ja laulaja Ophélie Winter on David Alexandre Winterin tytär.
Dominique Dussault

Dominique Dussault (s. 1954) on ranskalainen laulaja. Dussault edusti Monacoa Eurovision laulukilpailussa 1970 kappaleella "Marlène" ja sijoittui jaetulle kahdeksannelle sijalle 12 kilpailijan joukosta.
Eino Sjöblom

Eino Henrik Sjöblom (14. huhtikuuta 1900 Lapinjärvi – 15. tammikuuta 1974 Kotka) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Sjöblomin vanhemmat olivat vahtimestari Henrik Sjöblom ja Alma Alina Malmström ja puoliso Elli Sylvia Westerlund. Sjöblom kävi kansakoulun Kotkassa ja sai Kotkan suomalaisen kauppakoulun päästötodistuksen 1917. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Sjöblom oli Ab J. Bruhnin konttoristi, konttoripäällikkö ja prokuristi 1913–1929 ja toimitusjohtaja 1929–1966, Ab Federation Stevedoring Ltd:n toimitusjohtaja 1940–1966, Ab Björklund &amp; Co i Kotka -yhtiön toimitusjohtaja 1940–1966 ja Oy Kotka Stevedoringin toimitusjohtaja. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Sjöblom sai 1956. Taiteilija Tapani Raittila maalasi hänen muotokuvansa 1961.
Artturi J. Virtanen

Artturi Julius Virtanen (1. marraskuuta 1890 Porvoo – 22. tammikuuta 1969) oli suomalainen järjestö- ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Virtasen vanhemmat olivat rautatieläinen Karl Alfred Virtanen ja Amanda Maria Eriksson ja puoliso vuodesta 1918 Lydi Lovisa Husso. Virtanen tuli ylioppilaaksi Porvoon suomalaisesta yhteiskoulusta 1911 ja suoritti Helsingin kauppakorkeakoulussa loppututkinnon 1913. Hän oli harjoittelija Werner Söderström Oy:ssä 1912, Kustannus Oy Kirjan pääkirjanpitäjä 1913–1914, Helsingin Suomalainen Kirjakauppa Oy:n konttoripäällikkö 1914–1916, Kauppalehti Oy:n taloudenhoitaja 1916–1918, puolustusministeriön lääkintäosaston kamreeri ja sotilassairaaloiden ylitaloudenhoitaja 1918–1919, Suomen Kirjakauppiasyhdistyksen sihteeri 1918–1925, Maalaiskirjakauppiasliiton sihteeri 1925–1931, Kirjavälitys-yhtiön toimitusjohtaja 1919–1959 ja Suomen Kustannusyhdistyksen asiamies 1932–1959. Virtanen oli myös Yliopistokirjakauppa Oy:n toimitusjohtaja Turussa vuodesta 1935 ja Kirja Oy:n toimitusjohtaja Tampereella 1935–1955. Hän oli Kirjakauppakoulun opettaja 1916–1959 ja "Suomen Kirjakauppalehden" päätoimittaja 1933–1944. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Virtanen sai 1956.
Petro Hulak-Artemovskyi

Petro Hulak-Artemovskyi, (27. tammikuuta 1790 Horodyštše, Tšerkasyn alue, Kiovan kuvernementti – 13. lokakuuta 1865 Harkova) oli ukrainalainen runoilija, satukirjailija ja klassisen kirjallisuuden kääntäjä.
Hulak-Artemovskyi opiskeli Kiovan teologisessa seminaarissa ja Harkovan yliopistossa. Hänet nimitettiin 1818 Harkovan yliopistoon puolan kielen opettajaksi ja 1825 Venäjän historian ja maantieteen professoriksi. Hän oli 1841–1849 yliopiston rehtori. Hän julkaisi ensimmäiset tekstinsä 1817. Hän tunsi talonpoikien kielen ja elämäntavan ja kirjoitti Ivan Kotljarevskyin perinnettä soveltaen burleskia eläintarinoihinsa, runoihinsa ja Horatiuksen oodien parodioihin. Tunnetuin faabeli "Pan i sobaka" (1818, 'Isäntä ja hänen koiransa') pilkkaa maaorjia omistavaa aatelistoa mielivaltaisesta julmuudesta. Hänen romanttiset balladinsa "Rybalka" ('Kalastaja') ja "Tvardovskyi" ovat teemoiltaan lainauksia J. von Goethelta ja Adam Mickiewicziltä täydennettyinä ukrainalaisin aineksin.
Hulak-Artemovskyin veljenpoika oli säveltäjä, oopperalaulaja ja näytelmäkirjailija Semen Hulak-Artemovskyi.
Kaikella on tarkoitus

Kaikella on tarkoitus on suomalaisen muusikko ja lauluntekijä Lauri Tähkän viides sooloalbumi. Albumi julkaistiin 16. syyskuuta 2022, ja sen tuottivat Jukka Immonen ja Antti Riihimäki. Albumin äänitykset aloitettiin tuottaja Immosen kanssa lokakuussa 2020 Muoniossa. Äänityksiä jatkettiin Helsingissä ja Monteceliossa Italiassa.