tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ruth-Esther Hillilä

Ruth-Esther Hillilä-Bickel (28. helmikuuta 1928 Ishpeming, Michigan, Yhdysvallat – 21. lokakuuta 2001 Mentor, Michigan, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen musiikin tohtori, joka kehitti ja johti poikakuoroja eri puolilla maailmaa. Nuorena stipendiaattina Suomessa hänestä tuli Tarmo Nuotion ohella toinen helsinkiläisen Cantores Minores -poikakuoron perustajista.
Kolmannen polven amerikansuomalainen Ruth-Esther Hillilä toimi pastori-isänsä eri seurakunnissa urkurina ja kuoronjohtajana, minkä lisäksi hän soitti huilua. Vuonna 1951 hän suoritti kirkkomusiikin maisterin tutkinnon Bostonin yliopistossa ja sai sitten Suomen evankelisluterilaisen kirkon Yhdysvaltojen Suomi-synodille kustantaman jatko-opintostipendin Suomeen, jossa hän oli käynyt jo lapsena vuonna 1939 vanhempiensa mukana. Syksyllä 1952 hän aloitti opintonsa Sibelius-Akatemiassa.
Opintojensa ohella Ruth-Esther Hillilä alkoi harjoituttaa laulua suomalaispoikien kanssa, joiden ”huutavaa” rintaääntä hän pyrki korjaamaan luontevammaksi. Maaliskuussa 1953 poikia oli yksitoista, syyskuussa 55 ja lokakuussa jo kahdeksankymmentä. 25. lokakuuta 1953 kuoro vihittiin Suurkirkossa kirkollisen poikakuoron tehtäväänsä nimellä Cantores Minores.
Isänsä sairastuttua Ruth-Esther Hillilä joutui vuoden 1954 alussa palaamaan Yhdysvaltoihin, jossa hän suoritti musiikin tohtorin tutkinnon 1964. Hänen väitöskirjansa aiheena ovat Toivo Kuulan ja Leevi Madetojan yksinlaulut. Opintojensa ohella hän perusti ja johti poikakuoroja myös kotimaassaan. Vuonna 1966 Hillilä nimitettiin lähetystyöntekijäksi Hongkongiin, jonne hän perusti kansainvälisen poikakuoron.
Vuonna 1976 Ruth-Esther Hillilä sai uudelleen Suomi-synodin apurahan, joka riitti neljän vuoden oleskeluun Suomessa.
Yhdysvaltoihin palattuaan Hillilä avioitui vuonna 1994 nuoruudenystävänsä, kirkkoherra Ottomar Bickelin kanssa, joka oli jäänyt leskeksi. Yhdessä Barbara Hongin kanssa Hillilä julkaisi vuonna 1997 pitkään valmisteilla olleen hakuteoksen "Historical Dictionary of the Music and Musicians of Finland".
Lia Diskin

Lia Diskin (s. 27. lokakuuta 1950 Buenos Aires) on argentiinalaissyntyinen brasilialainen gandhilainen kansalaisaktivisti. Hän on brasilialaisen Palas Athena -kansalaisjärjestön perustaja. Hän on kirjoittanut rauhaa ja etiikkaa käsitteleviä kirjoja, joista yhtä "Paz, como se faz?" on käytetty opetusmateriaalina kuuden Brasilian osavaltion kouluissa. Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 2020.
Diskin kiinnostui Mahatma Gandhin ajattelusta lapsena lukiessaan hänestä kertovia kirjoja. Hän muutti Argentiinasta Brasilian São Pauloon vuonna 1972 yhdessä aviomiehensä Basilio Pawlowiczin kanssa. Yhdessä he perustivat Palas Athenan edistämään gandhilaista filosofiaa Brasiliassa. Järjestö on kustantanut kirjoja, opettanut joogaa, meditaatiota, intialaista klassista tanssia ja musiikkia sekä kouluttanut tuhansia ihmisiä gandhilaiseen ajattelutapaan. Hän on tehnyt järjestönsä kautta opetustyötä myös nuorisorikollisten keskuudessa. Hänen johtamansa koulutusohjelmat ovat kouluttaneet yli 40 000 brasilialaisten koulujen opettajaa rauhantyöhön sekä muodostaneet 1 500 osallistujan "Gandhi-verkoston" yli 500 brasilialaiseen kaupunkiin. Diskin kutsuttiin Satyagrahan satavuotisjuhliin Intiaan vuonna 2006. Seuraavana vuonna hän esiintyi Yhdistyneille kansakunnille Intian kutsumanana tilaisuudessa, jonka seurauksena YK perusti väkivallattomuuden päivän 2. lokakuuta 2007. Vuonna 2010 hänelle myönnettiin Jamnalal Bajaj -palkinto gandhilaisten arvojen edistämisestä Intian ulkopuolella.
Varttinen

Varttinen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Miro Markkula

Miro Jimi Jesper Markkula (s. 26. heinäkuuta 2001 Ylöjärvi) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Markkula osaa pelata myös laidassa.
Ura.
Markkula on Uplakersin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Tapparaan. Hän voitti kauden 2017–2018 päätteeksi B-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2018–2019 Markkula toimi Tapparan B-nuorten varakapteenina. Hän oli tehoilla 27+29=56 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Oskari Luodon jälkeen. Markkula sijoittui koko B-nuorten SM-sarjan maalipörssissä viidenneksi ja jakoi pistepörssin kuudennen sijan Kärppien Samu Tuomaalan kanssa.
Kaudeksi 2019–2020 Markkula siirtyi Rauman Lukon A-nuoriin. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 12+28=40. Kauden 2020–2021 päätteeksi Markkula voitti U20 SM-sarjan mestaruuden. Hän debytoi kauden aikana myös Lukon SM-liigajoukkueessa, jossa Markkula sai tililleen kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa 12. marraskuuta 2020 vieraissa Kalevan Palloa vastaan, kun Lukon hyökkäyksesti oli sivussa maajoukkuekomennusten jälkeistä karanteenia viettäneet Eetu Koivistoinen ja Aleksi Saarela sekä loukkaantunut Kristián Pospíšil. Markkula merkittiin joukkueen nelossentteriksi laidoilleen Niklas Ylitalo ja Toni Koivisto. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.08 minuuttia ja Markkula keräsi teholukeman –1.
Markkula teki kaudeksi 2021–2022 Lukon kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi kaudella 2021–2022 seuran miesten joukkueessa kymmenen SM-liigan runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2 ja kolme Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Markkula teki liigauransa avausmaalin 30. joulukuuta 2021 Tampereen Ilvestä vastaan. Jari Sarronlahti valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan vielä Lukon U20-joukkueessa, jossa Markkula voitti kauden päätteeksi Suomen-mestaruuden.
Kaudeksi 2022–2023 Markkula siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue Unterland Cavaliersiin. Joukkuetta valmentaa suomalainen Olli Hällfors. Unterlandiin Markkulan kanssa siirtyi myös hänen kanssaan Lukon organisaatiossa pelannut Luka Nyman. Markkula oli tehoilla 15+24=39 joukkueen toiseksi paras pistemies maanmiehensä Santeri Haaralan jälkeen. Pudotuspeleissä hän jakoi Haaralan kanssa Unterlandin sisäisen pistepörssin voitoin tehoilla 3+3=6. Toukokuussa 2023 Markkula teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Don McGahn

Donald "Don" McGahn (s. 16. kesäkuuta 1968 Atlantic City, New Jersey) on yhdysvaltalainen juristi.
McGahn opiskeli Yhdysvaltain laivastoakatemiassa ennen kandidaatin arvon saamista Notre Damen yliopistosta historiassa ja tiedonkäsittelytieteessä. Oikeustieteelliset opintonsa hän suoritti Widenerin ja Georgetownin yliopistossa. Opiskeluaikoinaan McGahn ryhtyi republikaaniksi. Hän toimi sittemmin George W. Bushin ja Donald Trumpin presidentinvaalikampanjoiden juristina. Mueller oli Liittovaltion vaalikomission (Federal Election Commission) puhemies heinäkuusta 2008 saman vuoden loppuun ja pysyi sen jäsenenä vuoteen 2013. Hän toimi Valkoisen talon neuvonantajana, kunnes jätti tämän tehtävän syksyllä 2018. Hän oli tehnyt yhteistyötä erikoissyyttäjä Robert Muellerin kanssa ja luovuttanut tietoja tämän johtamaan tutkintaan Venäjän sekaantumisesta Yhdysvaltain vaaleihin 2016. Muellerin mukaan McGahn esti Trumpin yritykset vaikuttaa tutkimukseen. 
McGahn on naimisissa Shannon McGahnin kanssa ja parilla on kaksi poikaa. Hän on poliitikko Joe McGahnin sisaruksenpoika.
Rod Rosenstein

 
Rod J. Rosenstein (s. 13. tammikuuta 1965 Philadelphia) on yhdysvaltalainen juristi.
Rosenstein sai kandidaatin arvon taloustieteessä Pennsylvanian yliopistosta vuonna 1986 ja valmistui Harvard Law Schoolista vuonna 1989. Hän astui virkaan Marylandin pääsyyttäjänä heinäkuussa 2005. Huhtikuussa 2017 Rosenstein aloitti toimimisen Yhdysvaltain apulaisoikeusministerinä, ja toukokuussa 2017 hän nimitti erikoissyyttäjä Robert Muellerin tutkimaan epäilyjä Venäjän sekaantumisesta Yhdysvaltain vuoden 2016 vaaleihin. Hän erosi apulaisoikeusministerin virasta 11. toukokuuta 2019 alkaen.
Rosenstein oli avainasemassa James Comeyn erottamisessa FBI:n johdosta. FBI:n varajohtajana toimineen Andrew McCaben mukaan Donald Trump oli määrännyt ajatusta vastustaneen Rosensteinin laatimaan muistion, jonka pohjalta Comey erotettiin.
Richard Rodney Bennett

Richard Rodney Bennett (29. maaliskuuta 1936 Broadstairs – 24. joulukuuta 2012 New York) oli brittiläinen säveltäjä ja pianisti.
Bennett syntyi taiteelliseen perheeseen ja pääsi stipendillä Royal Academy of Musiciin vuonna 1953. Vuosina 1957–1959 hän asui Pariisissa, jossa suoritti opintoja Pierre Boulez'n johdolla Ranskan hallituksen myöntämällä stipendillä. Palattuaan kotimaahansa Bennett alkoi saada mainetta avantgardistina. Hän muutti vuonna 1979 New Yorkiin, jossa vietti loppuikänsä lukuun ottamatta 1990-luvulla Royal Academy of Musicin sävellysprofessorina Lontoossa viettämäänsä ajanjaksoa. Bennettin keskeisiin taidemusiikillisen muodon teoksiin kuuluvat oopperat "The Mines of Sulphur" (1965), "A Penny for a Song" (1966), "All the King's Men" (1968) ja "Victory" (1970), kuoroteos "Spells" (1975), orkesterisävellys "Music for Strings" (1978) sekä baletti "Isadora" (1981). Bennett omaksui innovatiivisen lähestymistavan kaksitoistasäveljärjestelmään ja sarjallisuuteen. Tunnetuimmaksi tuli kuitenkin hänen säveltämänsä elokuvamusiikki. Hän sai Baftan musiikistaan elokuvaan "Idän pikajunan arvoitus" (1974) ja ASCAP:n musiikistaan elokuvaan "Neljät häät ja yhdet hautajaiset" (1994).
Sävellystyönsä ohessa Bennett esitti jazzia muiden muassa Cleo Lainen ja Chris Connorin kanssa. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1977, ja hänet lyötiin ritariksi vuonna 1998. Bennett oli runoilija M. R. Peacocken veli.
Robert Bauman

 
Robert Edmund Bauman (s. 4. huhtikuuta 1937 Bryn Mawr, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen entinen republikaanisen puolueen poliitikko.
Bauman opiskeli kansainvälisiä suhteita ja oikeustiedettä Georgetownin yliopistossa. Hän sai juristinoikeudet vuonna 1964. Bauman oli edustajana republikaanien kansalliskonventeissa vuosina 1964, 1974, 1978 ja 1980. Vuosina 1971–1973 hän oli Marylandin osavaltion senaatin jäsenenä. Elokuussa 1973 Bauman valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäseneksi William Oswald Millsin kuoltua. Hän istui edustajainhuoneessa tammikuuhun 1981 ja oli epäonnistuneesti jälleen ehdolla sen jäseneksi vuonna 1980. Kuukausi ennen häviötään Bauman oli saanut osakseen syytöksiä 16-vuotiaan pojan seksiin taivuttelusta. Hän haki tapahtuneen jälkeen apua alkoholismiin ja kertoi alkoholinkäytön johtaneen alentaneen estoja sekä johtaneen seksuaaliseen holtittomuuteen. Poliitikkona Bauman oli muun muassa katsonut homoseksuaalien olevan hoidon ja parannuksen tarpeessa.
Bauman oli vuoteen 1982 naimisissa opiskeluaikoinaan tapaamansa Carol Dawsonin kanssa. Pari sai neljä lasta ennen eroamistaan vuonna 1982. Vuonna 1986 ilmestyi Baumanin kirja "The Gentleman from Maryland".
Mary L. Trump

Mary Lea Trump (s. 3. toukokuuta 1965 New York) on yhdysvaltalainen psykologi ja kirjailija.
Trump on Donald Trumpin veljen Fred Trump nuoremman ja lentoemäntä Linda Lee Clappin tytär. Hän oli 6-vuotias vanhempiensa erotessa, ja vuonna 1981 isä kuoli sydäninfarktiin. Trump sai maisterinarvot englanninkielisessä kirjallisuudessa Columbian yliopistosta ja kliinisessä psykologiassa Adelphin yliopistosta. Hän väitteli tohtoriksi kliinisessä psykologiassa vuonna 2010.
Trump riitautti veljensä Fred Trump III:n kanssa perinnönjaon Fred Trump vanhemman kuoltua vuonna 1999. Heinäkuussa 2020 hän julkaisi Simon &amp; Schuster -kustantamon kautta paljastuskirjan "Too Much and Never Enough", vaikka Donald ja veli Robert Trump yrittivät tämän estää.
Bey Noah

Noah Bey (, s. 20. elokuuta 1995 Torrance, Kalifornia) on japanilais-yhdysvaltalainen höyhensarjan potkunyrkkeilijä ja entinen karateka. Hän on otellut myös vapaaottelussa. Bey on voittanut Kyokushinin kevytsarjan Japanin mestaruuden ja potkunyrkkeilyssä Risen ja J-Networkin välisarjan mestaruudet.
Karateura.
Noah saavutti Japanin kevytsarjassa hopeaa 2017 hävittyään loppuottelussa Kazutaka Watarille. Seuraavana vuonna Noah eteni toistamiseen loppuotteluun, jossa hän voitti Alim Junusovin.
Potkunyrkkeily.
Noah siirtyi täysin potkunyrkkeilyn pariin voitettuaan Japanin mestaruuden 2018. Hän aloitti potkunyrkkeilyn 2016 J-Kick-organisaatiossa, jossa Noah otteli ensimmäisen kerran toukokuussa Shunsuke Iwataa vastaan. Hän voitti kamppailun tyrmäyksellä toisessa erässä. Toisessa ottelussaan Noah kohtasi heinäkuussa Hiroki Saigan, jonka hän voitti myös tyrmäyksellä toisessa erässä. Noah voitti seuraavat kaksi ottelua elo- ja lokakuussa tuomariäänin Shinya Sugiharaa ja Toshiyuki Oharaa vastaan. Noah otteli vielä joulukuussa voitokkaasti Masato Nagaita vastaan J-Nexusissa.
J-Networkin mestaruus (2017).
Noah otteli seuraavaksi J-Kickin ja J-Networkin yhteisjärjestämissä tapahtumissa. Hän kohtasi maaliskuussa 2017 Kazuki Takeichin, jonka Noah voitti tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Elokuussa hän kohtasi Yusaku Fujikuran, jonka voitettuaan Noahista tuli J-Network-organisaatioon välisarjan mestari.
Rise (2018–).
Noah siirtyi mestaruuden jälkeen Rise-organisaatioon, jossa hän otteli ensi kerran helmikuussa 2018. Noah voitti Masashi Nakajiman teknisellä tyrmäyksellä kolmannessa erässä.
Vapaaottelu.
Noah otteli ensi kerran shootboxingissa 2019, joka oli hieman saman tyylinen, kuin vapaaottelu. Hän hävisi ottelunsa Kaito Onolle tuomariäänin. Ensimmäisen vapaaottelunsa Noah kävi kesäkuussa 2021 Rizinin organisaatiossa. Hän kohtasi Satoshi Yamasun, jolle Noah hävisi tuomariäänin. Marraskuussa Noah kohtasi Daryl Lokokun, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Noah otteli kuukautta myöhemmin uuden vuoden aattona Koji Takedaa vastaan Rizin 33 -tapahtumassa. Hän hävisi ottelun käsilukolla toisen erän alussa.
Joseph Victor Widmann

Joseph Victor Widmann (1842 Määri – 1911 Bern, Sveitsi) oli sveitsiläinen runoilija. Hän oli ylemmän tyttökoulun johtaja Bernissä 1868–1880 ja sen jälkeen toimittajana "Der Bundissa".
Widmann oli alkuun klassisistinen näytelmäkirjailija, ja sen vaiheen näytelmiä ovat "Erasmus von Rotterdam" (1865), "Iphigenia in Delphi" (1865), "Arnold von Brescia" (1867), "Orgetorix" (1868). WIdmannin omaperäisyys käy ilmi filosofisesta eepoksesta "Buddha" (1869). Idyllit "An den menschen ein wohlgefallen" (1875), "Rector Müslins italiänische reise" (1881), "Spaziergänge in den Alpen" (1885), "Jenseits des Gotthard" (1888), "Sommerwanderungen und Winterfahrten" (1897) ovat matkakirjallisuutta. Tuotannon parasta osaa ovat eeppis-dramaattiset eläinrunoelmat "Maikäferkomödie" (1897) ja "Der heilige und die tiere" (1905). Widmann kirjoitti myös novelleja ja romaaneja, kuten "Die Patrizierin" (1888–1889), ja runokokoelman "Gedichte" (1912).
Saamelaiskäräjät (Ruotsi)

Saamelaiskäräjät (, luulajansaameksi "Sámedigge", , ) on Ruotsissa toimiva saamelaisten oikeuksia ja kulttuuria tukeva organisaatio. Saamelaiskäräjät on yhtä aikaa sekä Ruotsin valtion viranomainen että saamelaisten vaaleilla valitsema parlamentti. Saamelaiskäräjät ei kuitenkaan ole varsinainen itsehallintoelin vaan pikemminkin neuvoa-antava asiantuntijaviranomainen.
Saamelaiskäräjillä on 31 jäsentä, jotka valitaan vaaleilla joka neljäs vuosi. Äänioikeutettuja ovat vaaliluetteloon rekisteröidyt yli 18-vuotiaat Ruotsin kansalaiset, jotka ovat saamelaisia. Saamelaisella tarkoitetaan saamelaiskäräjiä koskevan lain mukaan sitä, joka pitää itseään saamelaisena ja joko puhuu saamea kotikielenään tai jonka yksi vanhempi tai isovanhempi puhuu tai on puhunut saamea kotikielenään tai jonka yksi vanhempi on tai on ollut Saamelaiskäräjien vaaliluettelossa.
Ruotsin saamelaiskäräjät perustettiin vuonna 1993, ja ne vihki käyttöön kuningas Kaarle XVI Kustaa.
Anton Popovitš

Anton Popovitš (s. 11. heinäkuuta 1996 Valkeakoski) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Ilvestä. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänellä on vanhempiensa venäläistaustan myötä myös Venäjän kansalaisuus.
Anton Popovitš pelasi ensi kerran Valkeakosken Hakan edustusjoukkueessa 18-vuotiaana Ykkösen kaudella 2015. Sen jälkeen hän kuuluikin Hakan joukkueen kokoonpanoon. Kaudella 2019 hän oli nostamassa Hakaa Ykkösestä Veikkausliigaan. Kausi 2019 olikin häneltä todellinen läpimurtokausi – 27 Ykkösen ottelussa Popovitš teki seitsemän maalia ja syötti peräti 14 osumaa. 
Syksyllä 2020 Anton Popovitš siirtyi toiseen Veikkausliigaseuraan eli Kuopion Palloseuraan 2+1 -sopimuksella.
Anton Popovitšin isä on Valeri Popovitš, joka pelasi 17 kautta Veikkausliigaa vuosina 1993-2009 ja pitää hallussaan Veikkausliigan maalintekijäennätystä 166 maalia.
Gadolinium(III)kloridi

Gadolinium(III)kloridi (GdCl3) on gadolinium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää metallisen gadoliniumin ja gadoliniumyhdisteiden valmistuksessa sekä katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa gadolinium(III)kloridi on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan kidevedellinen heksahydraatti (GdCl3·6H2O) Gadolinium(III)kloridi liukenee hyvin veteen. 
Gadolinium(III)kloridia valmistetaan gadolinium(III)oksidin ja ammoniumkloridin välisellä reaktiolla noin 200 °C:n lämpötilassa. Yhdistettä muodostuu myös metallisen gadoliniumin ja vetykloridin välisellä reaktiolla.
Gd2O3 + 6 NH4Cl → 2 GdCl3 + 6 NH3 + 3 H2O
Gadolinium(III)kloridi voidaan pelkistää gadoliniumiksi kuumentamalla sitä pelkistävän metallin, kuten kalsiumin kanssa. Yhdisteestä valmistetaan myös magneettiresonanssikuvauksissa käytettäviä gadoliniumkomplekseja. Yhdistettä voidaan käyttää myös katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Henrik Steffens

Henrik Steffens (2. toukokuuta 1773 Stavanger, Norja – 13. helmikuuta 1845 Berliini, Saksa) oli saksalainen filosofi ja fyysikko.
Steffens opiskeli Tukholman yliopistossa ja opetti useissa saksalaisissa yliopistoissa. Vuodesta 1832 hän oli filosofian professori Berliinin yliopistossa. Steffens opiskeli myös Kielissä ja Jenassa.
BA-27

BA-27 ( eli "Broneavtomobil 27") oli Neuvostoliitossa valmistettu panssariauto. Autoa valmistettiin 1920-luvulta vuoteen 1931 ja sitä käytettiin esimerkiksi talvisodassa ja toisessa maailmansodassa. Sotien syttyessä käytössä oli tosin jo uudempiakin malleja. Yhteensä autoja valmistettiin 215 kappaletta ja niiden pääase oli 37 millimetrin tykki tykkitornissa. BA-27M oli kuusirenkainen paremmin maastoon suunniteltu versio.
Piirteet.
Neuvostoliiton käytössä oli 1920-luvun alussa sekalainen joukko vanhentuneita panssariautoja Venäjän sisällissodan ajoilta, jotka BA-27:n oli tarkoitus korvata asevoimia mekanisoitaessa. Aluksi ehdotettiin uuden panssariauton rakentamista saksalaisten tuontikuorma-autojen pohjalle, mutta lopulta päädyttiin käyttämään Moskovan autotehtaan AMO:n Fiat F-15:sta lisenssivalmistamaa AMO-F-15-kuorma-autoa. BA-27 oli Neuvostolliton ainut 1920-luvulla valmistama panssariauto. Vuonna 1931 palvelukseen tuli vielä BA-27M, johon tehtyjen muutosten oli tarkoitus parantaa sen liikkuvuutta maastossa. BA-27-autoja valmistettiin kaikkiaan 215 kappaletta. Valmistus päättyi vuonna 1931. Korvaavia autoja olivat D-8 ja BA-I.Uusi auto oli painoltaan 4 100 kiloa ja varhaiset mallit olivat nelirenkaisia. BA-27:n pääase oli tykkitornissa sijainnut 37 millimetrin Hotchkiss-tykki ja 7,62 millimetrin DT-pikakivääri. Auto kuljetti kerrallaan 40 tykinammusta. Kuusikulmainen tykkitorni muistutti T-16-panssarivaunun tornia. Sen katolla oli kupoli ympäristön tarkkailua ja ilmastointia varten. Auton niitatun panssaroinnin paksuus oli rungon edessä ja sivuilla kahdeksan millimetriä ja tornin edessä ja sivuilla niin ikään kahdeksan millimetriä. Moottori tuotti 35–40 hevosvoimaa. Toimintasäde oli tiellä 285 kilometriä ja maastossa 150 kilometriä. Huippunopeus tiellä oli 45 km/h. Auton miehistö oli nelihenkinen. Ajajalla ja komentajalla oli edessään ikkunaluukku. Molemmilla puolilla autoa oli ovet. Liikkuvuuden parantamiseksi kehitellyn B-27M:n merkittävin ero oli kuusi rengasta ja mahdollisuus käyttää aputeloja takarenkaissa. Nämä piirteet otettiin käyttöön sittemmissä Neuvostoliiton panssariautoissa.
Käyttö.
Suurin osa valmistuneista BA-27-autoista luovutettiin Neuvostoliiton länsiosan yksiköille. Tuolloin Neuvostoliiton suurimpana uhkana pidettiin Puolaa. Autoja saivat vasta luodut uudet mekanisoidut yksiköt. 24 autoa palveli NKVD:n edeltäjäjärjestö OGPU:n riveissä Keski-Aasiassa, jossa vuosien 1931 ja 1933 välillä niitä käytettiin paikallisija kapinoitsijoita vastaan. Kahdeksan autoa myytiin Mongoliaan vuonna 1930.
Suomea vastaan käydyn talvisodan sytyttyä vuonna 1939 Suomen rintamalla käytettiin vähintään kahta autoa, joiden oletetaan tuhoutuneen sodan aikana. Toisen maailmansodan operaatio Barbarossan alkaessa käytössä oli vielä noin 170 autoa, joista huomattava osa tuhoutui sodan ensimmäisten kuukausien aikana. Joitakin autoja oli käytössä Kaukoidässä, Moskovan ja Leningradin suunnalla ainakin vuoteen 1942 saakka. Saksalaiset valtasivat joitakin autoja.
Optibet

Optibet on Latviassa vuonna 1999 perustettu kansainvälinen rahapeliyritys, jonka omistaa ruotsalainen EnLabs AB. 
Optibetin päätuotteet ovat kasinopelit, vedonlyönti ja pokeri. 
Yrityksen päämarkkina-alueet ovat Baltia, mutta sillä on toimintaa myös Skandinaviassa ja Etelä-Amerikassa.
Historia.
Alkuperäinen yritys perustettiin vuonna 1999 Latviassa, mutta nimen Optibet se sai vuonna 2008, sen jälkeen, kun yrityksen osti Redbet Holding AB vuonna 2007. Alkujaan yritys tarjosi vain vedonlyöntiä latvialaisille asiakkaille, mutta vuodesta 2012 myös kasinopelit ovat olleet saatavilla. Vuodesta 2019 lähtien yritys on ollut Latvian vierailluin verkkosivusto. 
Vuonna 2014 yritys sai Viron pelilisenssin ja loppuvuodesta 2014 Optibetin pelitarjonta on ollut saatavilla myös Virossa. 
Vuonna 2015 Optibetille myönnettiin maltalaisen MGA:n (Maltese Lotteries and Gaming Authorityn) lisenssi, ja se aloitti toimintansa muun muassa Suomessa.
Vuonna 2017 yritys osti liettualaisen Baltic Bet operaattorin ja aloitti vuotta myöhemmin toimintansa myös Liettuassa. Vuonna 2018 yrityksen osti ruotsalainen EnLabs AB. 
Sponsorointi ja yhteistyö.
Optibet tukee ja sponsoroi useita Balttialaisen urheilun sarjoja. Sekä latvialaisen jääkiekon (Optibet Hokeja Līga) että jalkapallon ylin sarjataso (Optibet Virslīgaksi) on nimetty pääsponsorinsa mukaan. Tämän lisäksi yritys tukee mm. salibandyä, nyrkkeilyä, futsalia, lentopalloa ja koripalloa Latviassa, Virossa ja Liettuassa.
Ferrari FXX-K

Ferrari FXX-K on Ferrarin rata-auto, joka perustuu LaFerrariin. Sen edeltäjiä olivat FXX ja 599XX. Vuonna 2016 FXX-K palkittiin Compasso d'Oron teollisen muotoilun palkinnolla.
Yleiskatsaus.
FXX-K on kehitetty Ferrarin tutkimukseen ja kehitykseeen. Kirjain K uuden auton nimessä tarkoittaa kinetic energy recovery system -järjestelmää (KERS), jota käytetään maksimoimaan suorituskyky. FXX-K:ta ei ole tarkoitettu käytettäväksi kilpailussa, ja se on kehitetty antamaan tinkimätön kokemus kuljettajalle. Sillä ei myöskään saa ajaa kadulla.
FXX-K esiteltiin Yas Marina Circuitilla loppuvuodesta 2014.
Ferrari FXX-K Evo.
Vuonna 2017 Ferrari esitteli FXX-K:sta parannellun version, FXX-K Evon. Se on aerodynamiikkapaketti, jonka voi asentaa FXX-K:hon. Sen pitovoima on 23% suurempi kuin tavallisessa FXX-K:ssa ja 75% suurempi kuin LaFerrarissa. FXX-K Evo on myös kevyempi kuin FXX-K.
BA-I

BA-I ( eli "Broneavtomobil Ižorskije") oli Neuvostoliitossa valmistettu panssariauto. Vuosina 1932–1934 valmistettiin vanhempaa mallia ja vuosina 1939–1940 uudempaa BA-IM-mallia. Pääaseena ollut 37 millimetrin Hotchkiss-tykki alkoi olla toisen maailmansodan tarpeisiin liian tehoton ja myös auton liikkumiskyky maastossa jäi heikoksi. Autoja valmistettiinkin lopulta suhteellisen vähän ja niitä käytettiin ainakin kevääseen 1940 saakka. Monista sen piirteistä tuli joistakin ongelmista huolimatta kuitenkin vakioita sittemmissä Neuvostoliiton panssariautoissa.
Piirteet.
BA-I kehitettiin korvaamaan aikaisempi BA-27. Auto suunniteltiin Ižorskin tehtaalla, josta mallin nimen loppuosa I juontuu. Panssariauto rakennettiin Neuvostoliitossa valmistetun kolmiakselisen Ford-Timken-kuorma-auton pohjalle. Tämä mahdollisti esimerkiksi entistä raskaammaan panssaroinnin sekä paremman aseistuksen ja liikkumiskyvyn maastossa. Auto oli malli Neuvostoliitossa sittemmin rakennetuille panssariautoille. Autoja valmistettiin vuosina 1932–1934 kaikkiaan 110 kappaletta.
BA-I painoi 5 000 kiloa. Sen pääase oli edeltäjänsä tapaan 37 millimetrin Hotchkiss-tykki. Tykki ei ollut erityisen tehokas panssaroituja kohteita vastaan, mutta niitä oli käytettävissä runsaasti. Ammuksia tykkiin autossa oli kerrallaan 34. Autossa oli myös kaksi 7,62 millimetrin DT-pikakivääriä. Tykkitorni oli edeltäjäänsä hieman suurempi. Tykki ja pikakivääri mahtuivat näin paremmin samaan tilaan. Toinen pikakivääri oli ohjaajalla rungossa. Panssaroinnin paksuus oli rungon miehistön tilojen kohdalla kahdeksan millimetriä, moottorin kohdalla seitsemän millimetriä, rungon takaosassa seitsemän millimetriä ja pohjassa 2,5 millimetriä. Rungon muotoilu säilyi pitkälti samana Neuvostoliitossa sittemmin suunnitelluissa panssariautoissa. Moottori tuotti 40 hevosvoimaa. Huippunopeus tiellä oli 63 km/h ja maastossa 48 km/h. Toimintasäde oli tiellä 140 kilometriä ja maastossa 110 kilometriä. Miehistöön kuului kolme jäsentä.
Vuonna 1938 autojen runkoja alettiin siirtää ikääntyviltä Ford-Timken-kuorma-autoilta GAZ-kuorma-autoille (GAZ-AAA). Lopputulos oli uudistettu BA-IM, jotka otettiin käyttöön vuosina 1939–1940.
Käyttö.
Toisen maailmansodan aikana auton tykki alkoi olla tehokkuudeltaan riittämätön ja sodan kuluessa sen ammusten saatavuus oli käymässä vähiin. Sen paino teki autosta alivoimaisen, vaikka alun perin mallin katsottiin lisäävän kykyä liikkua maastossa. Auton taistelukelpoisuus jäi heikoksi. Joka tapauksessa BA-IM-malleja oli palveluksessa eri puolilla Neuvostoliittoa vielä keväällä 1940, jolloin suurin osa autoista oli Taka-Baikalian sotilaspiirissä.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1896

Yhdysvaltain presidentinvaalit 1896 järjestettiin 3. marraskuuta 1896. Vaalit voitti republikaani William McKinley haastajanaan demokraatti William Jennings Bryan. McKinley sai äänestyksessä 271 valitsijamiestä Bryanin 176 valitsijamiesääntä vastaan.
Vaalikampanja.
Vuoden 1896 vaalien hallitseva teema oli valtion rahan tarjonta. Talouslama oli alkanut vuonna 1893, ja puolueet olivat jakautuneet niiden välillä, jotka kannattivat kultakantaan sidottua dollaria ja niihin, jotka kannattivat sekä kultaan että hopeaan perustuvaa kaksimetallikantaa.
McKinley korosti kultakannan ylläpitämistä, kun taas Bryan kaksimetallikantaa. McKinley piti huolellisesti valmisteltuja puheita, joissa mainostettiin kultakantaisen valuutan etuja. Varsinaisen kampanjoinnin McKinleylle hoiti Mark Hanna, joka sai tukea suuryrityksiltä suurten kampanjapanosten johdosta. Samalla hän johti republikaanien puhujien verkostoa, jotka kuvastivat Bryania vaarallisena radikaalina ja Mckinleytä vaurauden edistäjänä. Bryan taas kampanjoi vilkkaasti, matkusti tuhansia maileja ja piti satoja puheita uudesta kaksimetallijärjestelmästä, joka auttaisi köyhiä maanviljelijöitä ja muita velallisia.
Gemini (protokolla)

Gemini on vuodesta lähtien 2019 kehitetty informaationjakoverkko. Gemini sisältää protokollan tiedostojen siirtoon ja gemtext-merkintäkielen hypertekstidokumenttien julkaisuun (vrt. HTTP ja HTML).
Geminin tarkoitus on tarjota kevyt ja yksityisyyttä kunnioittava vaihtoehto World Wide Webille. Sen suunnittelu muistuttaa HTTP:tä edeltänyttä Gopher-protokollaa. 
Geminin kehitti käyttäjä nimimerkiltään Solderpunk.
Projekti alkoi kesäkuussa 2019 ja se protokolla viimeisteltiin lokakuussa 2022, mutta sitä ei ole standardoitu.
Geminin palvelinten eli "kapselien" selaamiseen on olemassa Solderpunkin Pythonilla kehittämä AV-98-selain ja muiden tekemiä vaihtoehtoisia selaimia.
Gemini käyttää erittäin yksinkertaista gemtext-merkintäkieltä, joka sisältää otsikot, hyperlinkin, listan ja lainauksen merkinnän. Protokolla on suunniteltu niin, että sitä ei ole tarkoitus laajentaa, eikä se ikinä tule sisältämään ominaisuuksia kuten evästeet, kuvat, tyylitiedostot, fontit tai mitään mikä ladataan sivun jälkeen.
Gopheriin verrattuna Gemini tukee oletuksena UTF-8:aa ja muita kansainvälisiä merkistöjä, sisällön tunnistamista MIME-tyypeillä, virheilmoituksia, URL-linkkejä ja virtuaalipalvelimia.
Geminiä on arvosteltu siitä, että protokollan näennäisestä yksinkertaisuudesta huolimatta TLS 1.2 -salaus on pakollinen. Tämä puuttuu useista vanhoista järjestelmistä, jotka muuten pystyisivät käyttämään kevyttä protokollaa. Geminin suosituksena on "trust on first use" (TOFU) -turvallisuusmalli, jossa palvelimen sertifikaatti hyväksytään ensimmäistä kertaa sillä käydessä ja käyttäjää varoitetaan vain jos se muuttuu.
Romsilva

Regia Naţională a Pădurilor ROMSILVA eli Romsilva on romanialainen valtio-omisteinen yhtiö, jonka vastuulla on valtion julkisten metsien suojeleminen, säilyttäminen, kehittäminen, metsävarojen ja metsästys- ja kalastusalueiden käytön valvominen ja jonka tehtävä on varmistaa, että metsien hoito on ympäristöä säästävää. Romsilva toimii Romanian ympäristö- ja metsäministeriön alaisuudessa. Yhtiö perustettiin vuonna 1990.
Romsilvan omistuksessa ja hallinnassa on nelisen miljoonaa hehtaaria metsää, mikä on 65 prosenttia kaikista Romanian metsistä. Sen vuoden 2009 tuotto oli 25 miljoonaa kuutiometriä puutavaratuotteita ja puutavaraa. Niistä 90 % vietiin Egyptiin ja 10 % Kiinaan.
Museo Milavida

Museo Milavida on vuonna 2015 avattu kulttuurihistoriallinen museo, joka toimii Tampereen Näsilinnassa. Museon päänäyttely kertoo Finlaysonin puuvillatehtaan omistaneesta Nottbeckin tehtailijasuvusta.
Perusnäyttelyn lisäksi Milavidassa on vaihtuvia näyttelyitä erityisesti muodin ja muotoilun teemoista. Museossa on nähty muun muassa Salvatore Ferragamon kenkiä, Valentinon iltapukuja ja Timo Sarpanevan painokankaita. Vuonna 2018 esillä oli Suomen kuninkaalle suunniteltu kruunu.
Näyttelytilat sijoittuvat Näsilinnan toiseen kerrokseen. Museo Milavida on kooltaan pienempi kuin aikaisempi Hämeen museo, joka sijaitsi rakennuksessa vuosina 1908–1998. Milavidalla on myös omanlaisensa näyttelyprofiili; se ei ole Hämeen museon kaltainen yleismuseo.
Nimi "Milavida" on Näsilinna-palatsin alkuperäinen nimi.
Osmo Buller

Osmo Buller (s. 12. marraskuuta 1950 Taivalkoski) on suomalainen poliitikko ja esperantisti. Hän toimi Esperanton maailmanliiton toimistopäällikkönä 1986–1987 ja 1991–1996 sekä pääjohtajana 1996–2001 ja 2004–2016.
Buller on toiminut myös Suomen kommunistisen puolueen Oulun piirijärjestön piirisihteerinä 1979–1981 ja oli ehdokkaana eduskuntavaaleissa 1979. Vuodesta 2017 hän on Taivalkosken kunnanvaltuuston puheenjohtaja (Vasemmistoliitto).
Poliittinen toiminta.
Osmo Buller opiskeli Oulun yliopistossa 1970-1983 ja oli mukana kansandemokraattisessa opiskelijaliikkeessä ja toimi Oulun Sosialistissa Opiskelijoissa (OSO). Buller edusti SKP:n enemmistöä ja oli Arvo Kemppaisen kanssa yksi OSO:n johtohahmoista. Vuosina 1973–1976 hän työskenteli Suomen Demokraattisen nuorisoliiton Oulun piirisihteerinä ja 1979–1981 Suomen kommunistisen puolueen Oulun piirisihteerinä. Buller edusti ns. kirveslinjaa, joka kannatti SKP:n vähemmistöläisten erottamista puolueesta. Vuonna 1979 Buller oli ehdokkaana eduskuntavaaleissa Oulun vaalipiirissä.
Toiminta Taivalkoskella.
Palattuaan Esperanton maailmanliitosta Osmo Buller toimi Taivalkosken kulttuurisihteerinä 1989–1991 ja oli perustamassa Päätalo-instituuttia 1990. Esperantoyhteyksien avulla Buller toteutti vuonna 1991 Puolan television kanssa elokuvahankkeen “La Reveno al Finnlando” (Paluu Suomeen), jossa jatkosodan aikana Taivalkoskella pakkotyössä ollut puolalainen palasi Taivalkoskelle ja kertoi kokemuksistaan. Vuosina 2002–2004 hän toimi Päätalo-instituutin johtajana. Vuonna 2017 Buller valittiin ainoana Vasemmistoliiton ehdokkaana Taivalkosken kunnanvaltuustoon 81 äänellä, vain yhden äänen turvin. Tästä huolimatta hänet valittiin valtuuston puheenjohtajaksi. Vuonna 2018 hänet valittiin myös Taivalkosken kirkkovaltuustoon. 
Toiminta esperantoliikkeessä.
Osmo Buller aloitti esperanton opiskelun vielä kansakoulussa ollessaan vuonna 1966 ja osallistui Helsingissä vuonna 1969 pidettyyn Esperanton maailmankongressiin.. Vuonna 1985 hän aloitti työn Esperanton maailmanliiton päämajassa Rotterdamissa, Hollannissa aluksi kongressisihteerinä ja seuraavana vuonna keskustoimiston johtajana. Hänen ensimmäinen työjaksonsa päättyi 1987, jonka jälkeen Buller toimi UEA:n pääsihteerinä 1989–1990, mutta siirtyi takaisin toimiston johtajaksi 1991. Vuodesta 1996 vuoteen 2001 Buller toimi UEA:n pääjohtajana, mutta erosi 2001 hänen ja liiton hallituksen erimielisyyksien vuoksi. Vuonna 2004 Buller kuitenkin palasi UEA:n pääjohtajaksi Rotterdamiin. Hänen pääjohtaja-aikanaan toteuttiin maailmanliiton päämajan mittava remontointi 2004–2008. Vuonna 2016 Buller jäi eläkkeelle ja palasi Suomeen. Hän jatkaa esperantotoimintaa Esperanton maailmanliiton komitean ja talouskomitean jäsenenä.
Osmo Buller on kääntänyt esperantoksi Urho Kekkosen Tamminiemen (La finna vojo, 1989) ja suomeksi Claude Pironin "Esperantoon suhtautumisen psykologiaa" (1988).
Sega Rally Championship

Sega Rally Championship ( tai Sega Rally Championship 1995), yleisesti tunnettu lyhyesti nimellä Sega Rally, on Segan kehittämä ja julkaisema ajopeli. Peli on julkaistu vuonna kolikkopelinä ja myöhemmin Sega Saturnille sekä Windowsille.
Pelistä on julkaistu versiot myös N-Gagelle ja Game Boy Advancelle.
Pelaaminen.
Pelissä ajetaan ralliautolla tavoitteena päästä tietyssä aikarajassa tarkastuspisteiden kautta maaliin. Pelissä on neljä rataa sekä kaksi autoa: Toyota Celica GT-Four ja Lancia Delta HF Integrale (Saturn-versiossa piilotettu kolmas auto Lancia Stratos HF).
Peli on huomattava varhaisena pelinä jossa ajetaan eri pinnoilla kuten asfaltilla, soralla ja mudassa. Jokaisella pinnalla on erilainen kitka ja vaikuttaa auton ajettavuuteen vastaavasti.
Kehitys.
Pelin ohjaaja Kenji Sasaki kertoo, että tavoitteena oli tehdä erilainen ajopeli kolikkopeleihin: markkinoilla oli jo "Ridge Racer" ja "Daytona USA" joten peliin oli löydettävä eri näkökulma.
Pelissä oli muutamia säätöominaisuuksia (kuten renkaat, etu- ja takajousitus ja hukkaportti), joka oli vielä suhteellisen harvinaista ennen "Gran Turismoa".
Peli tuli tunnetuksi intuitiivisesta tyylitellystä ajettavuudesta, visuaalisista ominaisuuksista sekä moninpelimahdollisuuksista.
Pelin suunnittelija Tetsuya Mizuguchi on kertonut heidän pyytäneen apua autovalmistajilta testaamiseen, mutta he saivat useita kieltäviä vastauksia ennen kuin valmistajat tulivat mukaan. Sasaki kertoo että kehityksen aikana ajamisen kiinnostavuus katosi ja hän ajoi omalla autollaan vuoritietä, jonka jälkeen he päättivät lisätä vuoristoreitin peliin.
Mizuguchi kertoo heidän käyttäneen kolme viikkoa matkalla Yhdysvaltain länsirannikolla kuvaten tekstuureita pelin visuaaliseen ilmeeseen.
Sega Saturn -konsolille tehtävässä käännöksessä kehittäjät kohtasivat ongelmia ja pääsivät vain 30 kuvan taajuuteen kun kolikkopelissä oli kaksinkertaisesti. Toinen ongelma oli sovittaminen Saturnin ohjaimelle koska peli oli suunniteltu ohjattavaksi kolikkopelin ratilla.
Myynti.
Peli menestyi hyvin: kolikkopelikabinetteja myytiin kappaletta ja 1,2 miljoonaa kappaletta konsoliversiota.
Vaikutus.
Peli on inspiroinut muun muassa "Colin McRae Rallyn" kehitystä.
Ääniraita.
Pelin ääniraita on julkaistu "Sega Rally Championship Complete" -albumilla, joka sisältää Saturn- ja kolikkopeliversion ääniraidat.
Julkaisuversiot ja seuraajat.
Pelistä on julkaistu useita versiota ja seuraajia:
Compagnie malienne des fruits

Compagnie malienne des fruits eli Comafruits on malilainen hedelmätuotteita valmistava yritys.
Mali on yksi Länsi-Afrikan suurimmista mangon tuottajista, mutta vain pieni osa sen tuotannosta viedään ulkomaille. Italialaisen Dino Ballestran vuonna 2009 perustama Comafruits tuottaa mangopyreetä Malin eteläosassa Sélinguéssa sijaitsevassa laitoksessa. Se saa hedelmät noin 3 000 pienviljelijältä ja työllistää 50 vakituista ja 460 kausityöntekijää. Yhtiö vie pyreetä Eurooppaan, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan, jossa siitä valmistetaan hilloketta ja mehua.
Investointiyhtiö Edmond de Rothschild Groupin Moringa-rahasto osti tammikuussa 2020 40 prosenttia Comafruitsista. Investoinin turvin yhtiö aikoo laajentaa tuotantoaan ulkomaille vietäviin pakastettuihin mangopaloihin sekä kotimaassa myytäviin hedelmämehuihin. Hankkeeseen liittyy toinen Ballestran perustama yritys, juomia ja kivennäisvettä valmistava Société des boissons et eaux minérales du Mali (Sobema), josta Moringa osti 46 prosenttia vuonna 2019. Comafruits ja Sobema tarjoavat hedelmien ja vihannesten viljelijöille teknistä ja rahallista tukea ja kouluttavat heitä luomuviljely- ja ympäristöasioissa.
Swaroopanand Saraswati

Swaroopanand Saraswati (2. syyskuuta 1924 – 11. syyskuuta 2022 Narsinghpur, Madhya Pradesh, Intia) oli intialainen hindujohtaja ja vapaustaistelija. Hän oli Dwarka Peeth -hinduluostarin johtaja ("shankaracharya") vuodesta 1982. Intian itsenäisyyskamppailun aikana hän osallistui vuonna 1942 brittien vastaiseen vallankumoukselliseen toimintaan. Uskonnollisen elämänsä hän aloitti Swami Karpatrin oppilaana.
Saraswati pidätettiin 1990-luvulla Mulayam Singh Yadavin osavaltiohallituksen aikana osallistuessaan Vishva Hindu Parishadin (VHP) kampanjaan Raman temppelin rakentamiseksi entisen Baburin moskeijan paikalle. Moskeijan tuhouduttua Saraswati kääntyi vastustamaan VHP:tä, joka hänen mukaansa halusi vain edistää poliittisia pyrkimyksiään temppelihankkeella. Hänen mukaansa temppelinrakentaminen tuli jättää uskonnollisille ihmisille eikä VHP:n kaltaisille järjestöille. Hän osoittautui myöhemminkin hindunationalististen poliittisten puolueiden ja järjestöjen vastustajaksi. Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa hän kampanjoi Intian kansanpuolueen (BJP) Narendra Modia vastaan ja kritisoi tämän kannattajien käyttämää "Har, Har Modi" -vaalislogania, joka muistuttaa jumalille omistettuja mantroja. Kohun vuoksi Modi kehotti kannattajiaan olemaan käyttämättä sitä. Vuonna 2018 hän arvosteli BJP:tä ja hindunationalistista Rashtriya Swayamsevak Sangh -vapaaehtoisjärjestöä. Hänen mukaansa ne ovat aiheuttaneet suurempaa vahinkoa hindulaisuudelle viime aikoina kuin mikään muu.
Uskonnollisena vaikuttajana Saraswati vastusti muun muassa Shirdi Sai Baban palvontaa, joka hänen mukaansa on epähindulaista. Hänen mukaansa 1800-luvulla elänyt Shirdi Sai Baba ei ollut guru eikä jumala vaan muslimi, jonka julistamista avataaraksi tukivat hindulaisuuden heikentämiseen tähdänneet tahot. Vuonna 2016 hän syytti Shirdi Sai Baban palvontaa Maharashtran osavaltiota vaivanneesta kuivuudesta. Hänen mukaansa onnettomuuksia tapahtuu aina, kun ei-palvonnan arvoisia ylennetään palvonnankohteiksi. Hän vastusti myös Krishna-liikettä (ISKCON), joka hänen mukaansa on pelkkä rahanpesuun tarkoitettu peitejärjestö. Hänen mukaansa Krishna-liikkeen tarkoitus on vain kerätä rahaa Intiasta Yhdysvaltoihin.
Mogilnon piirikunta

Mogilnon piirikunta () on Puolan piirikunta Kujavia-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 45 619. Piirikunta jakautuu neljään maalaiskuntaan, jotka ovat Dąbrowa, Jeziora Wielkie, Mogilno (sisältää hallintokeskus Mogilnon kaupungin) sekä Strzelno (sisältää Strzelnon kaupungin).
Mogilnon piirikunnalla on yhteistä rajaa Inowrocławin, Koninin, Słupcan, Gnieznon ja Żninin piirikuntien kanssa. Sen pinta-alasta arviolta 16,4 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Mogilnon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 9,7 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Kujavia-Pommerin voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Mogilnon piirikunnassa oli 45 619 asukasta, joista 51,1 prosenttia naispuolisia ja 48,9 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 47 024 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 36 877 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 17,8 prosenttia, työikäisten 61,4 prosenttia ja eläkeikäisten 20,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,5 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 440 lasta.
Gustav Wied

Gustav Johannes Wied (6. maaliskuuta 1858 Holmegaard, Nakskov, Tanska – 24. lokakuuta 1914 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija.
Wied asui aikuiseksi asti maaseudulla ja muutti sitten Kööpenhaminaan. Hän toimi kirjakauppa-apulaisena, kotiopettajana Jyllannissa, tuntiopettajana, toimittajana. Useita kertoja turhaan yritettyään hän suoritti ylioppilastutkinnon 1887 ja opiskeli sitten kieliä ja kirjallisuutta. Hän oli muutamia vuosia "København"-lehden palveluksessa ja julkaisi lehdessä ensimmäiset kertomuksensa.
Kun August Strindberg 1888–1889 oli Kööpenhaminassa ja yritti saada teatteri-ideoilleen jalansijaa, Wied päätyi hänen lähipiiriinsä ja esiintyi hänen kokeellisessa teatterissaan näyttelijänä (aviomies näytelmässä "Fordringsegare", suom. "Velkojat"), tosin heikolla menestyksellä. Wiedin ensimmäinen kirjallinen työ oli 1880-lukulainen tragedia "En hjemkomst" (1889), mutta jo seuraava kirja "Silhuetter" (1891) osoittaa hänet kertojaksi, mikä oli epäilemättä hänelle ominaisin kirjallinen luomistapa.
Wied ei vielä novelleissa "Barnlige sjæle" (1893), koomisissa "Menneskenes børn" (1894) ja osittain vahvan omaelämäkerrallisessa romaanissa "Ungdomshistorier" (1895) ollut saavuttanut itsenäisyyttä. Hän jatkoi seuraavina vuosina kokeiluja eri alueilla, jotka eivät olleet hänelle luonteenomaisia, vaikka "Lystige historier" (1896) ja "Erotik" (1896) osoittivat selvästi, missä hän oli parhaimmillaan. Koomiset kertomukset ja satyyrinäytelmät toivat hänelle laajan lukijakunnan, ja hän näyttäytyi yhä vahvemmin Sophus Schandorphin omapäisenä seuraajana ja ylittäjänä teoksella "Adel, gejstlighed, borger og bonde" (neljä satyyrinäytelmää, 1897).
Wied oli aito ja omaperäinen koomikko ja humoristi, joka mielellään viljeli karkeaa huumoria ja Rabelais'n tavoin nautti loputtomasti ihmisten esittämisestä animaalisista vieteistä ja haluista riippuvaisina ja siten tämän riippuvuuden vuoksi naurettavina. Hänen kertomuksensa ilmestyivät kaksiosaisena teoksena "Fra land og by" (2. p. 1914). Hänen kuolemansa jälkeen ilmestyivät "Skrifter" kuusiosaisena muistopainoksena (1915–1916). Valikoima kirjoituksia ilmestyi 1918 nimellä "Udvalgte skrifter".
Suomennetut teokset.
Lisäksi Wiedin kertomusten suomennoksia on julkaistu antologioissa:
Vastavoimat

Vastavoimat on suomalaislaulaja Laura Närhen 6. marraskuuta 2020 julkaistu kolmas studioalbumi.
Albumin teko aloitettiin Närhen vuonna 2012 julkaistun edellisen albumin jälkeen vuonna 2013. Tuottajana tuolloin jatkoi Närhen aiemmatkin sooloalbumit tuottanut Matti Mikkola. Albumin tekoon tuli kuitenkin keskeytyksiä Närhen yksityiselämän muutosten vuoksi. Tuottajana jatkoi lopulta Atso Soivio, joka on tuottanut suurimman osan albumin kappaleista. ”Helsinki”-kappaleen tuotantoa on ollut tekemässä myös Leri Leskinen. Albumin vanhimmat kappaleet (”Elämän käyttöohje”, ”Luottokelvoton” ja ”Pidä hyvänä”) on tehty vuonna 2014.
Närhi on kertonut, että albumin kappaleet muodostavat tarinan kaaren. Aiheet alkavat halusta sitoutua ja onnistua, albumin keskivaiheilla tulee alamäki ja itsensä tutkiskelu. Lopussa koetaan vielä toivoa päättyen viimeiseen ”Mä elän” -kappaleeseen.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin toukokuussa 2020 Atso Soivion ja Markus Koskisen säveltämä ja Koskisen yhdessä Närhen kanssa sanoittama ”Mä elän” -kappale. Lokakuussa 2020 julkaistiin Närhen, Mikko Tammisen sekä Juho "Juho Raja" Sillanpään säveltämä ja sanoittama ”Helsinki”-single. Albumin CD-versiolla on bonusraitana myös ”Supersankari”-kappale, joka on julkaistu erillisenä singlenä helmikuussa 2016.
Albumilistalla Vastavoimat nousi sijalle 13 ja se oli listalla kaksi viikkoa.
Karl August Schroderus

Karl August Schroderus (6. marraskuuta 1847 Vaasa – 12. joulukuuta 1940 Alavus) oli suomalainen pappi ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Schroderuksen vanhemmat olivat rovasti Gustaf Henrik Schroderus ja Elisabet Sofia Wegelius ja puoliso vuodesta 1872 Elin Lagus (k. 1933). Schroderus tuli ylioppilaaksi 1867, suoritti teologian erotutkinnon 1870 ja vihittiin papiksi 1871. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1875. Schroderus sai rovastin arvon 1896. Hän oli valmistuttuaan Iisalmen kirkkoherran apulainen ja vt. kirkkoherra vuodesta 1876 ja Lapinlahden kappalainen vuodesta 1897. Siikajoen kirkkoherrana Schroderus toimi 1889–1893 ja Alavuden kirkkoherrana vuodesta 1893. Lapuan rovastikunnan lääninrovasti Schroderus oli 1898–1924. Hän oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1891, 1894, 1897, 1900, 1904 ja 1905. 
Hänen lapsiinsa lukeutuu mm. toimitusjohtaja, kauppaneuvos Lauri Schroderus sekä arkkitehti Eino Schroderus. Yksi poika muutti sukunimensä Rauramoksi.
Nokkalan Majakka

Nokkalan Majakka on kahvila-ravintola Matinkylän Nuottaniemessä Etelä-Espoossa. Se sijaitsee Rantaraitin varrella Nokkalanniemen venesataman yhteydessä Suomenlahden rannalla. Matinlahden uimaranta levittäytyy välittömästi Nokkalan Majakan pohjoispuolella, uimarannan koillispäässä on Café Merenneito.
Nokkalan Majakan vaiheet liittyvät Nokkalan venesataman laajentamiseen. Alueelle tehtiin tilavaraus uudelle kahvilarakennukselle. Sijainti asetti tiukat rajat rakennuksen toteuttamiselle, joten ratkaisuna oli yksikerroksinen rakennus, jossa on merelliseen ympäristöön mukautettu kattoterassi. Terassille vievä kierreportaikko suojattiin lamellipuulla, jolloin syntyi majakkaa muistuttava arkkitehtoninen elementti.
Nokkalan Majakan kehys on painumatonta hirttä, joka mahdollisti ensimmäisen kerroksen panorama-ikkunat nykyaikaisin, kevyin liitoksin. Julkisivu on kalteva ja mäntypaneloitu.
Nokkalan Majakan rakentaminen kesti noin kahdeksan kuukautta.
Espoon saaristoliikenteen lautat pysähtyvät Nokkalan Majakan tuntumassa. Aivan Majakan vieressä on yksi Helsingin "citypyörien" terminaaleista.
Toppelund

Toppelund on arkkitehtonisesti tasokas, 1950-luvun rakennustaidetta edustava huvila Haukilahden kaakkoisosassa Etelä-Espoossa. Sen suunnitteli arkkitehti Veli Paatela. Toppelund tunnetaan myös nimellä Toppelundin kartano.
Toppelundin puistomainen rantavyöhyke kuului aikoinaan Olarin verotaloon. Vuorineuvos Wilhelm Wahlforss osti sen 1940-luvun taitteessa; tontilla oli puuhuvila 1800-luvun lopulta, mutta vuorineuvos tarvitsi edustavamman residenssin kodikseen. Wärtsilän hallitus päätti 1948 rakennuttaa Villa Toppelundin Wahlforssille lahjaksi tämän arvokkaasta työpanoksesta. Useita luonnoksia tutkittuaan Wahlforss valitsi arkkitehdiksi Veli Paatelan. Talo valmistui 1951.
Paatela oli tehnyt opintomatkan Yhdysvaltoihin toisen maailmansodan jälkeen, ja Toppelundin arkkitehtuurissa on selkeitä vaikutteita matkalta, kuten rakennuksen moniosainen, matala volyymi, aumakatto ja keltaiseksi poltettu tiili. Rakennuksen tilat jaettiin selkeästi henkilökunnan siipeen, edustustiloihin ja yksityiseen tilaan.
Toppelundissa vieraili Wahlforssin aikana maailman elinkeinoelämän huippuvaikuttajia ja valtioiden ylintä johtoa. Huvilaa ympäröi Toppelundin puisto ja sen eteläpuolella sijaitsee Toppelundin ranta.
McCann Helsinki

McCann Helsinki, aiemmin Liikemainonta-McCann, on suomalainen mainostoimisto. Sen historia juonsi juurensa Paul T. Thorwallin vuonna 1924 perustamaan "Liiketaloudelliseen Neuvontatoimistoon", josta pian tuli "Liike-Apu" ja sitten "Liikemainonta". Vuonna 1967 Liikemainonnasta tuli Suomen ensimmäinen ulkomaiseen omistukseen myyty mainostoimisto, kun silloinen pääomistaja Ole Stoltzenberg myi yrityksensä yhdysvaltalaiselle Interpublicille osaksi McCann-toimistoketjua.
1980-luvun keskivaiheilla Liikemainonta-McCann oli muutamia vuosia Suomen suurin mainostoimisto. Se oli loppuaikoinaan myös vanhin suomalainen toiminnassa ollut mainostoimisto, sillä sitä aiemmin perustetut Suomen Ilmoituskeskus (Ilmo) ja Reklamainos oli lopetettu jo aiemmin.
Vuonna 2016 McCann Helsinki siirtyi serbialaisomistukseen yhdessä McCann-ketjun muiden pohjoismaisten toimistojen kanssa. Yritys hakeutui konkurssiin vuonna 2020. 
Lähteet.
Kolppanen

Kolppanen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä: