tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tantaalipentafluoridi

Tantaalipentafluoridi (TaF5) eli tantaali(V)fluoridi on tantaalin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä ja erikoislasien valmistukseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa tantaalipentafluoridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen ja muistuttaa niobiumpentafluoridin rakennetta. Aine liukenee veteen ja etanoliin. Tantaalipentafluoridi on Lewis-happo ja reagoi useiden Lewis-emästen kanssa komplekseiksi esimerkiksi fluoridi-ionien kanssa muodostaen heksafluorotantalaatti(V)ionin ([TaF6]-). 
Valmistus ja käyttö.
Tantaalipentafluoridia voidaan valmistaa usealla tavalla. Käytettyjä ovat esimerkiksi tantaalin ja fluorin reaktio sekä tantaalipentoksidin tai tantaalipentakloridi ja vetyfluoridin väliset reaktiot.
 2 Ta + 5 F2 → 2 TaF5
 Ta2O5 + 10 HF → 2 TaF5 + 5 H2O
TaCl5 + 5 HF → TaF5 + 5 HCl
Tantaalipentafluoridin ja vetyfluoridin seosta käytetään katalyyttinä isomeroitaessa öljynjalostuksen tuotteina muodostuvia hiilivetyjä ja fluorauksissa. Sitä käytetään myös fluoridilasien ja optisten kuitujen valmistukseen.
Neiti Fisher nuoremman tutkimukset

Neiti Fisher nuoremman tutkimukset () on australialainen televisiosarja. Se on spin-off televisiosarjalle "Neiti Fisherin etsivätoimisto", jonka päähenkilö oli yksityisetsivä Phryne Fisher; spin-offin päähenkilönä on Phrynen sisarpuolen tytär Peregrine, joka on perinyt tätinsä pelottoman luonteen ja terävän vaiston. Phryne itse on kadonnut viidakkoon myöhempien aikojen viimeisellä työtehtävällään. Peregrine Fisher pääsee osaksi Seikkailijattarien klubia, jonka jäsen hänen tätinsä aikanaan oli, ja ratkoo murhamysteerejä 1960-luvun Melbournessa.
Sarjan pilottijakso julkaistiin 21. helmikuuta 2019, ja sitä on tehty kaksi tuotantokautta.
Juoni.
Phryne Fisherin lentokone putosi vuosi ennen sarjan tapahtumia Papua-Uuden-Guinean viidakkoon. Hän selvisi lento-onnettomuudesta hengissä, mutta katosi mutavyöryssä. Poliisi on jo lopettanut etsinnät, mutta paikallinen heimo jatkaa edelleen neiti Fisherin etsimistä. Phryne Fisher kuului Seikkailijattarien klubiin, jossa on mukana vain urallaan menestyneitä naisia, poikkeuksena klubin johtajan Birdie Birnsiden veli. Klubilaiset miettivät, miten he voisivat korvata neiti Fisherin kaltaisen etsivän. Tällöin paikalle saapuu Phrynen sisarpuolen tytär Peregrine Fisher, jolle Phryne on jättänyt perinnöksi talonsa ja autonsa. Phryne ei ollut tiennyt sisarpuolestaan mitään, ennen kuin hänen isänsä paljasti asian kuolinvuoteellaan. Phryne ei ehtinyt löytää sisarpuoltaan ennen tämän kuolemaa, mutta katoamisen jälkeen hänen perintönsä meni lähimmälle omaiselle, eli sisarentyttärelle, jota hän ei koskaan tavannut. Peregrine ei myöskään tiennyt tädistään ennen kuin sai tiedon perinnöstä.
Sarjan alussa Peregrine Fisher etsii vielä suuntaa elämälleen eikä ole pärjännyt missään aiemmissa töissään, kunnes pääsee Seikkailijattarien klubiin ja alkaa työskennellä etsivänä tätinsä tavoin. Peregrine on perinyt monia piirteitä tädiltään, kuten rajattoman uteliaisuuden ja terävät aistit. Peregrinen apuna murhatutkimuksissa on poliisilaitoksen ylikonstaapeli James Steed, jonka kanssa hänellä on myös romanttista vipinää. Ensimmäisen kauden avausjaksossa Peregrine ja Seikkailijattarien klubi saavat vastaansa korruptoituneen ylikomisario Percy Sparrow’n.
Iivari Vihanto

Iivari Vihanto (s. 25. syyskuuta 2003) on suomalainen pesäpalloilija. Vihanto edustaa Superpesiksessä pelaavaa kasvattajaseuraansa Sotkamon Jymyä. Hän pelaa sisäpelissä etenijänä tai vaihtajana ja ulkokentällä kopparina. Vihannolla on sopimus Jymyn kanssa kauden 2026 loppuun ja optio kaudesta 2027. Vihanto on valittu miesten Itä-Länsi-otteluun kahdesti; vuosina 2023 ja 2024. Vihanto on pelannut urallaan 98 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt 3+7=10 juoksua, tuonut 86 juoksua ja kerännyt 305 kärkilyöntiä. Vihanto on pelannut 28 ylempien pudotuspelien ottelua, joissa hän on lyönyt 0+2=2 juoksua, tuonut 30 juoksua ja kerännyt 111 kärkilyöntiä. Tilastot päivitetty 17.11.2024
Itä-Länsi-ottelun tähtien kisassa Vihanto on vastannut kovimmasta tuloksesta heiton kovuudessa. Vuoden 2023 tähtien kisassa hän heitti palloa tutkaan 161,5 km/h, joka on samalla kaikkien aikojen kovin mitattu heitto Miesten Superpesiksessä. Aikaisempaa ennätystä piti hallussaan baseballin pariin siirtynyt Konsta Kurikka 159 km/h tuloksella. Kausilla 2023 ja 2024 Vihanto saavutti Sotkamon Jymyn joukkueessa SM-kultaa. Kaudella 2025 hän saavutti Jymyn joukkueessa SM-hopeaa. Hänet valittiin kaudella 2024 Vuoden pesäpalloilijaksi.
Adrian Metcalfe

Adrian Peter Metcalfe (2. maaliskuuta 1942 Bradford – 2. heinäkuuta 2021) oli brittiläinen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Metcalfe saavutti 4 × 400 metrin viestissä olympiahopeaa Tokiossa 1964 ja EM-hopeaa Belgradissa 1962. Hän kuoli 79-vuotiaana 2. heinäkuuta 2021.
Fernando Namora

Fernando Namora (1919 Condeixa, Portugali – 1989 Lissabon, Portugali) oli portugalilainen kirjailija, taidemaalari ja lääkäri. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, runoja ja näytelmiä. Hän aloitti runoilijana.
Namora oli portugalilaisen neorealismin ensimmäisiä kirjailijoita. Hänen teoksensa "Retalhos da Vida de um Médico" ( 2 osaa, 1949, 1963) aiheena on maaseutu ja työ maalaislääkärinä. Myöhemmin kirjoissa paneudutaan elämään kaupungissa. Neorealismin merkittävimpiin kuuluu hänen teoksensa "Sunnuntaina iltapäivällä" (1961).
Joshua Culbreath

Joshua ”Josh” Culbreath (14. syyskuuta 1932 Norristown, Pennsylvania – 1. heinäkuuta 2021 Cincinnati, Ohio) oli yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija ja olympiamitalisti.
Culbreath voitti olympiapronssia Melbournessa 1956 Yhdysvaltain kolmoisvoittoon päättyneessä kilpailussa. Pan-Amerikan kisoista hän voitti kaksi kultamitalia ja yhden hopeamitalin. Culbreath kuoli 88-vuotiaana 1. heinäkuuta 2021.
Salviati

Salviati on firenzeläinen suku, jonka monet jäsenet ovat toimineet korkeissa viroissa. Sen kantaisänä pidetään erästä 1200-luvulla elänyttä Gottifredoa, joka kuului alun perin Caponsacchin sukuun. Ensimmäinen Salviatin suvun merkittävä edustaja on Cambio di Salvi, joka valittiin Firenzen gonfalonieerin ("Gonfaloniere di Giustizia") virkaan vuonna 1335. Salviatin sukuun on kuulunut 62 prioria ja 20 gonfalonieeria sekä useita kardinaaleja.
Yksi suvun tunnetuimmista jäsenistä on Pisan arkkipiispa Francesco Salviati (1443–1478), joka osallistui Medicejä vastaan suunnattuun Pazzi-salaliittoon ja hirtettiin sen vuoksi. Toinen huomattava suvun jäsen on Maria Salviati, joka meni naimisiin Medici-sukuun kuuluneen Giovanni delle Bande Neren kanssa. Heidän pojastaan Cosimosta tuli sittemmin ensimmäinen Toscanan suurherttua Cosimo I de’ Medici. Salviatin suvun kardinaaleista tunnetuin lienee Antonio Maria Salviati (1537–1602), joka nimitettiin kardinaaliksi vuonna 1583.
Ihmismetsästys (vuoden 1976 elokuva)

Ihmismetsästys (tv-esityksenä Gestapon kosto, "Rogue Male") on Clive Donnerin ohjaama brittiläinen televisioelokuva vuodelta 1976. Sen pääosaa, Adolf Hitlerin murhayrityksestä syytettyä englantilaista metsästäjää näyttelee Peter O’Toole. Tarina perustuu Geoffrey Householdin romaaniin "Rogue Male" (1939), josta Fritz Lang ohjasi jo 1941 samannimisen elokuvan "Ihmismetsästys (Man Hunt)".
Juoni.
Vuonna 1939 vähän ennen toisen maailmansodan syttymistä englantilainen harrastajametsästäjä sattuu Saksassa lähelle taloa, jonka pihalla vierailee paraikaa Saksan natsihallinnon huippunimiä. Mies ottaa huvikseen kiikaritähtäimeensä Adolf Hitlerin, muttei uskalla laukaista. Saksalaiset turvamiehet huomaavat tilanteen, ottavat miehen kiinnikin mutta tämä pääsee heiltä karkuun ja pakenee kotimaahansa Englantiin. Pian miehen kintereillä ovat natsien lisäksi myös oman maan poliisit.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 2021

37. suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 3.–9. heinäkuuta 2021 Tšekissä. Ohjelmassa olivat miesten ja naisten sprintti, keskimatka, pitkä matka ja viesti sekä sekajoukkuein kilpailtu sprinttiviesti. Sprintit olivat ohjelmassa, koska suunniteltuja sprinttimatkojen maailmanmestaruuskilpailuja ei koronan vuoksi järjestetty vuonna 2020. 
Sprintin karsinta ja finaali suunnistettiin Terezínissä, sprinttiviesti Doksyssa, keskimatkan karsinta ja finaali Smržovkassa, viesti ja pitkä matka Heřmánkyssa.
Ruotsi voitti kilpailuissa seitsemän kultamitalia, Sveitsi ja Norja kumpikin yhden.
Venäjän maajoukkue sai osallistua kilpailuihin mutta ilman kansallisuustunnuksia Venäjän tultua suljetuksi eräistä urheilun suurtapahtumista valtiojohtoisen dopingohjelman ja testitietojen manipuloinnin takia.
Tulokset.
Miehet.
Sprintti (3,9 km).
3. heinäkuuta
Keskimatka (5,4 km).
6. heinäkuuta
Pitkä matka (13,6 km).
9. heinäkuuta
Viesti.
8. heinäkuuta
Naiset.
Sprintti (3,5 km).
3. heinäkuuta
Keskimatka (4,5 km).
6. heinäkuuta
Pitkä matka (9,5 km).
9. heinäkuuta
Viesti.
8. heinäkuuta
Sprinttiviesti.
4. heinäkuuta
Simon Sundström

Simon Sundström (s. 4. helmikuuta 1998 Ruotsi) on ruotsalainen keskipitkien ja pitkien matkojen juoksija. Parhaan menestyksen hän on saavuttanut 3000 metrin estejuoksussa.
Simon Sundström esiintyi ensi kerran kansainvälisillä kentillä vuoden 2015 nuorten MM-kisoissa Kolumbian Calissa lajinaan 2 000 metrin estejuoksu. Hän putosi tällöin jo alkuerissä. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli mukana alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa Italian Grossetossa ja eteni loppukilpailuun sijoittuen kuudenneksi. Vuonna 2019 käytiin alle 23-vuotiaiden EM-kisat Ruotsin Gävlessä, joissa hän nousi palkintopallille sijoittuen pronssille. 
Sundström saavutti ensimmäisen Ruotsin mestaruuden 3 000 estejuoksussa kaudella 2019. Kausilla 2020, 2021 ja 2023 hän uusi mestaruutensa. Hän voitti 10 000 metrin Ruotsin-mestaruuden 2022. Hän juoksi kesäkuun alussa 2021 ennätyksekseen 8.21,50 Espanjan Huelvassa, jolla ajalla hän on nousi Ruotsin kaikkien aikojen 3 000 esteiden tilastossa viidenneksi ja samalla alitti myös Tokion olympialaisten valintarajan. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui estejuoksun alkuerissä. Hän karsiutui estejuoksun alkuerissä myös Münchenin EM-kilpailuissa 2022. Hän sijoittui vuonna 2023 Istanbulin EM-hallikilpailuissa 3 000 metrillä 13:nneksi ja Budapestin MM-kilpailuissa 3 000 metrin estejuoksussa 15:nneksi.
Marko Peltonen

Marko Peltonen on suomalainen pesäpalloilija. Peltonen pelasi Superpesistä kaudet 1993 ja 1998-2004. Hän edusti koko uransa Hyvinkään Tahkoa. Peltonen saavutti urallaan kaksi SM-mitalia: hopean kaudella 1999 ja pronssin kaudella 2002. Hän pelasi lyöjäjokerina. Peltonen pelasi urallaan 196 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä "Pele" löi 18 kunnaria ja 336 tavallista juoksua, toi 31 juoksua ja keräsi 597 kärkilyöntiä. Peltonen pelasi urallaan 58 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi kolme kunnaria ja 107 tavallista juoksua, toi viisi juoksua ja keräsi 176 kärkilyöntiä. Pahan loukkaantumisen jälkeen vuonna 1995, Peltonen palasi pelikentille Hämeenlinnan Paukussa kauden 1996 puolivälissä. Kausi päättyi Paukun ykköspesikseen nousemiseen. Kauden 1997 Peltonen pelasi Kankaanpään Mailassa ykköspesistä lyöden 26 otteluun 5 kunnaria ja 51 tavallista juoksua. Kausi päättyi Kankaanpään Mailan Superpesikseen nousuun.
Viktor Nekrasov

Viktor Platonovitš Nekrasov (, 17. kesäkuuta 1911 Kiova – 3. syyskuuta 1987 Pariisi) oli venäläinen kirjailija.
Viktor Nekrasovin isä oli pankkivirkailija ja äiti lääkäri. Hän valmistui Kiovan rakennusinstituutista vuonna 1936 mutta oli jo sitä ennen aloittanut näyttelijäopinnot. Nekrasov työskenteli näyttelijänä, ohjaajana ja lavastajana.
Toisen maailmansodan aikana Nekrasov palveli sotilasinsinöörinä ja pioneeripataljoonan komentajana. Hän haavoittui vuonna 1943 ja pääsi armeijasta vuonna 1945. Sen jälkeen Nekrasov ryhtyi kirjailijaksi ja otti tavoitteekseen sodan realistisen kuvaamisen rivimiehen näkökulmasta.
Nekrasovin ensimmäinen kirja "V okopah Stalingrada" (”Stalingradin juoksuhaudoissa”, 1946) sai Stalin-palkinnon ja vaikutti myöhemmän sotakirjallisuuden kehitykseen. Pienoisromaani "V rodnom gorode" (”Kotikaupungissa”, 1954) kuvaa rintamamiesten paluuta sodanjälkeiseen todellisuuteen. Pienoisromaani "Kira Georgijevna" (1961) nosti esille Stalinin vainoissa tuomittujen kotiinpaluun. Nekrasov kirjoitti myös kertomuksia, elokuvakäsikirjoituksia ja matkakuvauksia.
Nekrasov osallistui 1960-luvulta lähtien toisinajattelijoiden toimintaan ja joutui vuonna 1974 muuttamaan Sveitsin kautta Ranskaan. Hän asui Pariisissa ja työskenteli Radio Svobodan ja kirjallisuuslehti "Kontinentin" toimittajana. Nekrasovin lännessä kirjoittama proosa koostuu muistelmien ja uusien vaikutteiden herättämistä mietelmistä.
Dan Glans

Dan Glans (s. 2. toukokuuta 1947 Tyringe, Skåne, Ruotsi) on entinen ruotsalainen keskipitkien ja pitkien matkojen juoksija. Parhaan menestyksen hän saavutti 3 000 metrin estejuoksussa.
Dan Glans nousi Ruotsin kestävyysjuoksun kärkeen 1970-luvun alussa. Hän saavutti ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa vuonna 1973. Seuraavan vuoden EM-kisoissa Roomassa Glans oli mukana edeten loppukilpailuun ja sijoittuen siinä yhdeksänneksi. Samaan aikaan hänen kanssaan kilpaili Anders Gärderud, joka teki Glansin päämatkalla maailmanennätyksiä (ME) ja saavutti hopeaa Rooman EM-kisoissa 1974 ja olympiakultaa vuoden 1976 Montrealin olympialaisissa, joissa Glans sijoittui seitsemänneksi. Menestyksestään huolimatta Glans jäi vahvasti Gärderudin varjoon. Saman aikakauden muita kovia kilpakumppaneita olivat Suomen Tapio Kantanen ja Puolan Bronisław Malinowski. Olympiavuonna 1976 hän saavutti peräti neljä Ruotsin mestaruutta eli 3 000 esteiden, 5 000, 10 0000 ja 25 000 metrin mestaruudet. Seuraavasta kaudesta 1977 oli tulossa Glansin uran paras, mutta sairastuminen kilpailukauden alussa romutti suunnitelmat. Kaudella 1978 Glans oli mukana Prahan EM-kisoissa, mutta putosi 3 000 metrin esteiden loppukilpailusta kauden parhaalla ajallaan.
Kaikkiaan Glans saavutti urallaan 17 Ruotsin mestaruutta viimeisimmän vuonna 1984 maastojuoksussa. Niistä viisi hän saavutti päämatkallaan eli 3 000 metrin esteissä vuosina 1973, 1974, 1976, 1977 ja 1979. Lisäksi hän voitti Ruotsin mestaruuden 5 000 metrillä kolme kertaa eli vuosina 1974, 1975 ja 1976. Vuonna 1976 hän saavutti myös 10 000 ja 25 0000 metrin mestaruudet. Maastossa hän saavutti viisi mestaruutta ja hallissa yhden. Ruotsin ennätyksiä Glans teki 3 000 metrillä ajalla 7.42,24, 20 000 metrillä ajalla 1.00.17,4 ja tunnin juoksussa 19 879 metriä. Glansin uran huippuvuosina 1970-luvulla kova kilpakumppani oli maanmies Anders Gärderud, joka pitikin hallussa 3 000 metrin esteiden Ruotsin ennätystä, joka oli samalla ME.
Dan Glans nimettiin vuonna 1978 Ruotsin yleisurheilun Hall of Fameen eli Stora Grabbariksi numerolla 302.
Ammatiltaan Dan Glans oli maalari. Glansin serkku Johan Glans on tunnettu ruotsalainen TV-persoona ja koomikko.
Äänekosken pääkirjasto

Äänekosken pääkirjasto on Äänekosken keskustaajamassa toimiva yleinen kirjasto. Se on osa Äänekosken kaupunginkirjastoa ja on vuodesta 2013 lähtien kuulunut Keski-Suomen maakunnan kirjastojen muodostamaan kirjastokimppaan eli Keski-kirjastoihin.
Kirjastotoiminta sai Äänekoskella alkunsa vuonna 1922. Äänekosken kaupunginkirjaston muita toimipisteitä ovat Konginkankaan kirjasto, Sumiaisten kirjasto ja Suolahden kirjasto.
Shizuko Natsuki

Shizuko Natsuki (, 1938 Tokio, Japani – 19. maaliskuuta 2016) oli japanilainen jännityskirjailija. Hän sijoittaa kirjojensa tapahtumat usein ulkomaille., esimerkiksi Pariisiin. Romaanissa "Tsuma-tachi no hanran" hän asettuu vastustamaan perinteistä sukupuolijakoa.
Natsuki oli ensimmäisiä naispuolisia jännityskirjailijoita Japanissa. Hän sai romaanista "Dai san no onna" ranskalaisen prix du roman d'aventures -palkinnon. Lisäksi hän on saanut useita japanilaisia palkintoja. Hän kirjoitti esikoisromaaninsa opiskeluaikana Keiō-yliopistossa. Varsinaisesti hän aloitti kirjailijana 1970.
Jarno Kaksonen

Jarno Kaksonen on suomalainen pesäpalloilija. Hän pelasi Superpesistä kaudet 1990-2005 ja 2008 ja edusti koko uransa Kiteen Palloa. Kaksonen saavutti urallaan kolme SM-kultaa kaudella 1999, kaudella 2000 ja kaudella 2005, kolme SM-hopeaa kaudella 1997, kaudella 2001 ja kaudella 2004 sekä yhden SM-pronssin kaudella 1998. Kaksonen pelasi urallaan yhden Itä-Länsi-ottelun vuonna 1994. Hän pelasi sisäpelissä kärkietenijänä ja ulkokentällä siepparina. Kaksonen pelasi urallaan 396 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi kymmenen kunnaria ja 40 tavallista juoksua, toi 272 juoksua ja keräsi 1125 kärkilyöntiä. Kaksonen pelasi urallaan 63 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi kaksi tavallista juoksua, toi 35 juoksua ja keräsi 148 kärkilyöntiä. Superpesiksen karsintasarjan otteluja kertyi seitsemän. Näissä hän löi yhden tavallisen juoksun, toi kaksi juoksua ja löi 20 kärkilyöntiä.
Kaarlo Ahto

Kaarlo Aukusti Ahto, sukunimi vuoteen 1900 "Henriksson" (4. maaliskuuta 1875 Kaarina – 1. joulukuuta 1947) oli suomalainen merikapteeni ja merenkuluntarkastaja.
Kaarlo Ahton vanhemmat olivat työmies Henrik Henriksson ja Vilhelmina Johansson. Ahto suoritti merikapteeni- ja höyrylaivapäällikkötutkinnot 1902 sekä opettajakokeet 1907. Hän teki opintomatkan Keski-Eurooppaan vuonna 1912.
Ahto työskenteli koti- ja ulkomaisilla aluksilla vuosina 1892–1905. Hän oli Rauman merikoulun apulaisopettajana 1906–1907 ja Koiviston merimieskoulun johtajana 1908–1918. Ahto oli sitten merenkuluntarkastajana Oulun piirissä 1918–1920, Vaasan-Oulun piirissä 1920–1934 ja Turun piirissä 1934–1937. Ahto toimi viimeksi merenkulun ylitarkastajana 1937–1939 ja merikelpoisuudentarkastajana Turussa 1939–1947. Hän oli myös Koiviston säästöpankin kamreerina 1916 ja Koiviston puhelinyhtiön toimitusjohtajana 1915–1918.
Kaarlo Ahto oli naimisissa vuodesta 1901 Martta Sofia Wigeliuksen (k. 1947) kanssa. Kaarlo Ahton veli oli turkulainen pankkimies ja kunnallisneuvos Antti Raita.
Julkaisuja.
Nimellä "K. A. Ahto":
Pavel Nizovoi

Pavel Georgijevitš Nizovoi (, oikea sukunimi "Tupikov"; 30. lokakuuta 1882 Kostroman läänin Kinešman kihlakunnan Novosjolkin kylä – 4. lokakuuta 1940 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Pavel Nizoi syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän työskenteli eri ammateissa, harjoitti itseopiskelua ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Nizovoin ensimmäiset teokset ilmestyivät ennen vallankumousta. 1920-luvun alussa hän liittyi Kuznitsa-kirjailijajärjestöön ja ryhtyi kirjoittamaan kertomuksia ja romaaneja ajankohtaisista aheista. Arktisesta alueesta kertova romaani "Valtameri" ("Okean", 1929) on omistettu Aleksei Novikov-Priboille.
Aaro Airola

Aaro Atte Aukusti Airola (s. 1996) on suomalainen muusikko ja näyttelijä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimeltään Arppa, ja hän on Arppa-yhtyeen keulakuva. Näyttelijänä Airola on esiintynyt muun muassa Ylen vuonna 2020 esittämässä "Kakarat"-draamasarjassa, jossa hän esitti alikersantti Pohjolaa. Airolan äiti on toimittaja Outi Airola. Hänen siskojaan ovat näyttelijät Oona ja Anna Airola, toimittaja-musiikintekijä Laura Airola sekä sirkustaiteilija Sara Airola. Arppa asuu Loviisassa siskonsa Annan kanssa. He kertoivat yhteiselostaan Yökylässä Maria Veitola -ohjelmassa helmikuussa 2024.
Arppa

Arppa on suomalainen folksävytteistä poprockia soittava yhtye. Yhtyeen jäseniä ovat Aaro Airola, rumpali Okko Saastamoinen, kitaristi Ville-Veikko Airaniemi ja basisti Eero Seppä. Arpan ensimmäinen albumi "Laavalamppuja" julkaistiin omakustanteisesti elokuussa 2020. Ensimmäinen levy-yhtiön kautta julkaistu single "Laila" julkaistiin helmikuussa 2021. Kappale oli ensimmäinen single albumilta "Kinovalon alla".
Deno

Deno on avoimen lähdekoodin ajoympäristö JavaScript ja TypeScript-ohjelmointikielille sekä WebAssemblylle. Se pohjautuu Googlen V8 JavaScript-moottoriin ja on kehitetty Rust-ohjelmointikielellä. Sen kehitti Ryan Dahl, joka on myös Node.js-ajoympäristön alkuperäinen kehittäjä.
Deno julkistettiin vuonna 2018 Ryan Dahlin puheessa "10 Things I Regret About Node.js" (suom. 10 asiaa joita kadun Node.js liittyen).
Historia.
Deno julkistettiin JSConf EU 2018-konferenssissä, Ryan Dahlin pitäessä puhetta aiheesta "10 Things I Regret About Node.js" (suom. 10 asiaa joita kadun Node.js liittyen).
Deno alun perin kirjoitettiin Go-ohjelmointikielellä, mutta pian projektissa vaihdettiin Rustiin.
Denon virallinen 1.0-versio julkaistiin 13.5.2020.
Ominaisuudet.
Denossa on sisäänrakennettu tuki TypeScriptille, eikä ohjelmoijan tarvitse erikseen kääntää lähdekoodia JavaScriptiksi ennen suorittamista.
Denolla ajettavilla sovelluksilla ei vähimpien oikeuksien periaatteen mukaisesti ole oletuksena ole pääsyä tiedostojärjestelmään, internetiin tai ympäristömuuttujiin. Tämä lisää tietoturvallisuutta. Suoritettavalle ohjelmalle voi antaa käyttöoikeuksia rajatusti tarpeen mukaan. Esimerkiksi sovellukselle voi antaa luku- tai kirjoitusoikeuden tietyssä hakemistossa, tai sallia yhteydet ennalta määrättyyn IP-osoitteeseen. Myös pääsyn ympäristömuuttujiin voi antaa muuttujakohtaisesti.
Denon standardikirjastoa kehitetään aktiivisesti, eikä se ole vakaa ("engl." stable). Standardikirjasto tarjoaa hyödyllisiä työkaluja mm. tiedostojen käsittelyyn.
Denon omien moduulien lisäksi npm-pakettien käyttö on suoraan mahdollista.
Denon mukana tulee mm. lintteri (codice_1), koodin formatointityökalu (codice_2), REPL (codice_3) ja LSP-kielipalvelin (codice_4).
Dave Brailsford

David John Brailsford (s. 29. helmikuuta 1964 Derbyshire) on isobritannialainen pyöräilyvalmentaja. Hän on pyörätalli Ineos Grenadiersin (entinen Team Sky) tallipäällikkö. Brailsford työskenteli Ison-Britannian pyöräilyliitossa kehittämässä maansa kilpapyöräilyä vuosina 1997–2014. 
Brailsfordin valmennuskaudella Team Sky:ssa Iso-Britannia sai ensimmäisen Ranskan ympäriajon voittajan, kun Bradley Wiggins voitti vuoden 2012 Ranskan ympäriajon. Brailsfordin johtaman Team Skyn pyöräilijöistä Ranskan ympäriajon voittivat lisäksi Chris Froome vuosina 2013, 2015, 2016 ja 2017; sekä Geraint Thomas vuonna 2018. Vuonna 2019 Team Skysta tuli sponsorimuutosten myötä Team Ineos, ja samana vuonna tallin kolumbialainen ajaja Egan Bernal voitti vuoden 2019 Ranskan ympäriajon.
Brailsford tunnetaan "marginaalisten hyötyjen" valmennusfilosofiastaan, jossa oli ajatuksena, että pieniä yksityiskohtia ja heikkouksia parantamalla voidaan saavuttaa kokonaistuloksessa näkyviä etuja; tämä näkyi esimerkiksi hänen tallinsa pyöräilijöiden lisääntyneessä tehonmittauksessa sekä parantuneessa käsihygieniassa jolla pyrittiin välttämään sairastapaukset.
Risto Havunen

Risto Sakari Havunen (s. 1965) on suomalainen johtamistaidon valmentaja, psykoterapeutti ja tietokirjailija. Hän erikoistunut haastavien johtamistilanteiden ratkaisuun organisaatio-, työyhteisö- ja yksilötasoilla. Havunen on työskennellyt ihmisten johtamiseen liittyvien ongelmien ratkaisun apuna vuodesta 1996 ja yrittäjänä vuodesta 1998 perustamassaan Hippocampus Networksissä. Lisäksi hän pitää erityisesti johdon jaksamisen tueksi psykoterapiavastaanottoa Terveystalossa (Helsinki ja Tampere). Koulutukseltaan Havunen on Sosiaalipsykologi YTM, Executive MBA, Psykoterapeutti (erityistaso), Ratkaisukeskeinen valmentaja/coach ja Työnohjaaja (STOry).
Nicole Péllissard

Nicole Jeanne Marcelle Péllissard-Darrigrand (5. heinäkuuta 1931 Casablanca, Ranskan Marokko – 19. toukokuuta 2021 Arcangues) oli ranskalainen uimahyppääjä ja Euroopan mestari.
Péllissard voitti 10 metrin kerroshypyissä Euroopan mestaruuden Monte Carlossa 1947 ja Wienissä 1950. Wienissä hän saavutti myös hopeaa 3 metrin ponnahduslaudalla. Kesäolympialaisissa Péllissard kilpaili neljästi: Lontoossa 1948 hän oli ponnahduslaudalla neljäs ja kerroshypyissä kuudes, sekä Helsingissä 1952 että Melbournessa 1956 ponnahduslaudalla seitsemäs ja kerroshypyissä neljäs ja Roomassa 1960 ponnahduslaudalla yhdeksäs ja kerroshypyissä seitsemäs. Péllissard-Darrigrand kuoli Arcangues’ssa 89-vuotiaana 19. toukokuuta 2021.
Oiva Laaksonen (jalkapalloilija)

Oiva Laaksonen (s. 19. syyskuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ruotsin Ettanissa pelaavaa AFC Eskilstunaa.
Ihmispaholaiset

Ihmispaholaiset ("Invasion of the Body Snatchers") on Philip Kaufmanin ohjaama yhdysvaltalainen tieteiskauhuelokuva vuodelta 1978. Se on uusintaversio Don Siegelin vuoden 1956 elokuvasta "Ruumiinryöstäjät". Molemmat perustuvat Jack Finneyn tieteisromaaniin vuodelta 1955. Kaufmanin version pääosia näyttelevät Donald Sutherland, Brooke Adams, Leonard Nimoy, Veronica Cartwright ja Jeff Goldblum.
Kun Siegelin elokuva tapahtuu 1950-luvun kommunistivainojen ilmapiirissä pienessä kalifornialaiskaupungissa, Kaufmanin versio sijoittuu 1970-luvun puolenvälin San Franciscoon. Lääkärin sijasta päähenkilönä on Sutherlandin näyttelemä terveysviraston tarkastaja.
Vastaanotto.
"Ihmispaholaiset" mainitaan usein yhtenä kaikkien aikojen parhaista uudelleenfilmatisoinneista. Chicagon elokuvakriitikkojen yhdistys otti sekä sen että Siegelin alkuperäisversion listalleen sadasta kaikkien aikojen pelottavimmasta elokuvasta.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla "Ihmispaholaisten" olevan todella hyvä versio Don Siegelin 1950-luvun klassikosta. Hänestä etenkin Donald Sutherland tekee roolinsa uskottavasti. Yle Teeman Lauri Itäkannas kirjoittaa: ”"Ihmispaholaiset" pysyy pienessä mittakaavassa – sen San Francisco on muusta maailmasta yhtä erillään kuin Ankkalinna konsanaan – ja kerronnallisesti visusti omassa scifikauhun lajityypissään. Se ei tarjoa katsojalle päivänkohtaista eikä aatteellista tarttumapintaa. Sen sijaan se tarjoaa projektiopinnan, jolle jokainen voi heijastaa mitä pelkoja tahtoo.”
Olivier Nkamhoua

Olivier Nkamhoua (s. 2. toukokuuta 2000 Helsinki) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Pelaajaura.
Seurajoukkueet.
Nkamhoua syntyi Helsingissä 2. toukokuuta 2000 ja on Helsingin NMKY:n kasvatti. Hänen isänsä, kamerunilaislähtöinen Christian Nkamhoua pelasi Suomessa useamman kauden piipahtaen myös Korisliigassa. Nkamhoua kasvoi suomalaisen äitinsä kanssa Helsingissä ja pelasi kasvattajaseurassaan B-poikien SM-sarjaa kauden 2015–2016 ja A-poikien SM-sarjaa kauden 2016–2017 voittaen A-pojissa SM-pronssia. Keväällä 2017 hän pelasi pienessä roolissa myös HNMKY:n miesten edustusjoukkueessa kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla M1DB:ssä. Hän opiskeli ensimmäisen lukiovuotensa Mäkelänrinteen lukiossa mutta ei saanut pelipaikkaa erikoisjoukkue HBA-Märskyssä. Syksystä 2017 alkaen Nkamhoua muuttikin isänsä luo Yhdysvaltoihin ja pelasi kaksi kautta Yhdysvaltain lukiosarjassa: ensimmäinen kausi Richard Montgomery High Schoolissa meni koripallon kannalta pilalle jalan murtumisen vuoksi, ja toisen vuoden Nkamhoua pelasi Bishop Walsh Schoolissa. Syksyllä 2019 hän siirtyi Yhdysvaltain yliopistosarjaan Tennesseen yliopiston joukkueeseen. Toisella Nkamhouan yliopistokaudella Tennessee eteni NCAA:n lopputurnaukseen mutta putosi jatkosta ensimmäisellä kierroksella.
Nkamhoua siirtyi vuonna 2023 Michiganin yliopistoon.
Maajoukkue.
Nkamhoua pelasi Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa pienessä roolissa 20 ottelua. Hän kuului Suomen kokoonpanoon ikäluokan vuoden 2016 EM-kilpailuissa, missä Suomi sijoittui viidenneksi. Suomen miesten maajoukkueen tuolloin poikkeuksellisen suureen harjoittelurinkiin Nkamhoua nostettiin kesällä 2021. Hän pelasi ensimmäisen miesten maaottelunsa 7. heinäkuuta 2021 Belgiaa vastaan tehden kuusi pistettä ja ottaen neljä levypalloa. Hän pelasi Suomen joukkueessa MM-kilpailuissa 2023 ja teki viidessä ottelussa yhteensä 40 pistettä.
Pelityyli ja ominaisuudet.
Nkamhouaa on luonnehdittu urheilulliseksi ja ponnistusvoimaiseksi, myös ”rämäpäiseksi” pelaajaksi. Omien sanojensa mukaan Nkamhoua ajaa mielellään korille ja heittää hyvin myös keskimatkan heittoja. Hän pitää myös käsiensä käyttöä hyvätasoisena.
Axel Pilmark

Axel Peter Pilmark (23. marraskuuta 1925 Kööpenhamina – 13. heinäkuuta 2009 Søborggård, Gladsaxe) oli tanskalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
Pilmark pelasi Tanskan miesten maajoukkueessa vuosina 1947–1950 18 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän voitti Tanskan kokoonpanossa olympiapronssia Lontoossa 1948. Seurajoukkuetasolla Pilmark edusti ensin Kjøbenhavns Boldklubia, minkä jälkeen hän pelasi vuosikymmenen Italiassa Bologna FC 1909:ssä.
Ivan Jensen

Tage Ivan Linde Jensen (10. marraskuuta 1922 Kööpenhamina – 26. tammikuuta 2009 Vedbæk) oli tanskalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
Jensen pelasi Tanskan miesten maajoukkueessa vuosina 1945–1949 25 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän voitti Tanskan kokoonpanossa olympiapronssia Lontoossa 1948. Seurajoukkuetasolla Jensen edusti kotimaansa seuroja ja italialaista Bologna FC 1909:ää..
Akageran kansallispuisto

Akageran kansallispuisto on kansallispuisto Ruandassa. Se kattaa 1 122 neliökilometrin alueen ja koostuu muun muassa savannista, vuoristometsistä ja suoalueista. Akageran kansallispuisto sijaitsee Ruandan koillisosassa maan Tansanian vastaisella rajalla, Kagerajoen länsipuolella.
Belgian hallinto perusti Akageran kansallispuiston vuonna 1934. Aikoinaan kansallispuisto kattoi jopa 2 500 neliökilometrin alueen. Ruandan kansanmurhan (1994) jälkeen Akageran kansallispuistoa uhkasi vakava ympäristölle aiheutunut tuho, mutta alue on huomattavasti elpynyt sittemmin. Vuonna 2010 African Parks solmi Ruandan kehityslautakunnan (Rwanda Development Board, RDB) kanssa sopimuksen, jonka nojalla perustettiin Akagera Management Company, jonka alla Ruandan kehityslautakunnan ja African Parksin edustajat ovat tehneet yhteistyötä kansallispuiston hoitamisessa. Salametsästys saatiin käytännössä loppumaan viidessä vuodessa. Alueelle suojelun piiriin saatiin leijonia vuonna 2015 ja sitten pensassarvikuonoja vuonna 2017. Kaksi leijonaurosta tuotiin vuonna 2017 lisää populaation geneettisen monimuotoisuuden lisäämiseksi. Myös lisää pensassarvikuonoja tuotiin alueelle vuonna 2019 Euroopan eläintarhoista. Villieläinyksilöiden määrät kasvoivat alle 5 000:sta (2010) yli 13 000:een (vuoden 2021 tieto).
Vuonna 2019 Akageran kansallispuisto kattoi kustannuksensa 90-prosenttisesti itsenäisesti. Käyntejä alueelle tehtiin lähes 50 000; 50 % kävijöistä oli ruandalaisia. Vuonna 2020 koronaviruspandemia aiheutti 68 %:n pudotuksen kävijämäärissä.
Järvet.
Akageran kansallispuistossa sijaitsevia järviä ovat:
James David Christie

James David Christie (s. 1952) on yhdysvaltalainen urkuri.
Musiikkiura.
Christie voitti ensimmäisenä yhdysvaltalaisena MA Festival Bruggen kansainvälisen urkukilpailun ensipalkinnon vuonna 1979. Samalla hänestä tuli ensimmäinen kilpailija, joka samanaikaisesti voitti sekä kilpailun ensipalkinnon että yleisöpalkinnon.
Christie aloitti yhteistyön Bostonin sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1978. Hän on soittanut ja levyttänyt myös lukuisten muiden merkittävien orkestereiden kanssa eri maissa. Hän on tehnyt kymmenittäin Euroopan-kiertueita sekä esiintynyt säännöllisesti Kanadassa, Aasiassa, Australiassa ja Islannissa. Christie on toiminut periodisoittimin esiintyvän Ensemble Abendmusikin musiikillisena johtajana. Periodisoitinkokoonpanoja, joiden kanssa hän on myös esiintynyt, ovat olleet muiden muassa Academy of Ancient Music, Handel and Haydn Society ja New York Collegium. Christien erikoistumisalaa onkin ollut vanha musiikki.
Christie on tehnyt levytyksiä yhteistyössä sellaisten kapellimestareiden kuin Seiji Ozawan, Christopher Hogwoodin, Robert Craftin ja Andrew Parrottin kanssa. Hänen levyttämiinsä teoksiin kuuluu Dietrich Buxtehuden kokonaistuotanto. Soololevytyksistään hän on saanut useita palkintoja, kuten Preis der deutschen Schallplattenkritikin. Christie on istunut monien kansainvälisten urkukilpailujen tuomaristojen jäsenenä. Hän sai kunniatohtorin arvon New England School of Law'sta, ja New England Conservatory of Music kunnioitti häntä "Outstanding Alumni" -palkinnolla.
Kohu seksuaalisesta häirinnästä.
3. elokuuta 2018 Christien entisten opiskelijoiden ryhmä julkaisi kirjeen, jossa syytti Christietä seksuaalisesta kaltoinkohtelusta ja College of the Holy Crossia (Worcester, Massachusetts) sen mahdollistamisesta. Christie oli tuolloin College of the Holy Crossin residenssitaiteilija, mutta sai porttikiellon kampukselle jouduttuaan tutkittavaksi. Hän myös erosi asemastaan College of the Holy Crossissa, päätti palveluksensa Wellesley Collegessa ja erosi asemastaan Oberlin-musiikkikonservatoriossa. Christie oli ollut Oberlin-musiikkikonservatorion urkuprofessori sekä urkujensoiton laitoksen johtaja ja toiminut Wellesley Collegen urkurina.
"The Boston Globelle" annetuissa haastatteluissa entiset Christien opiskelijat sekä College of the Holy Crossista että Oberlinin musiikkikonservatoriosta syyttivät tätä tavasta käyttää asemaansa hyväksi opiskelijoiden manipuloinnissa seksuaalisen häirinnän mahdollistamiseksi. Entiset opiskelijat toivat esiin vuosina 1994–2017 jatkuneen seksuaalisesti latautuneen ilmapiirin, johon oli liittynyt sopimatonta koskettelua ja kommentointia sekä merkittäviä alkoholimääriä.
Tellus (jumalatar)

Tellus (myös Tellus Mater, tai Terra Mater, suom. ’maaemo’) on roomalaisessa mytologiassa Maan ja kaikkien eliöiden hedelmällisyyden jumalatar. Hänen nimensä tarkoittaa latinan kielessä Maata. Tellus on Saturnuksen äiti. Kreikkalaisessa mytologiassa häntä vastaa Gaia.
Roomalaiset yhdistivät Telluksen Ceresiin, joka on sadonkorjuun, maanviljelyksen ja hedelmällisyyden jumalatar, ja näillä kahdella jumalattarella oli tammikuussa yhteinen kylvön juhla. Roomalaiset uskoivat Ceresin valvovan siemeniä ennen niiden kylvöä ja Telluksen valvovan niitä kylvöstä sadonkorjuuseen. Tellukselle uhrattiin tiineitä lehmiä 15. huhtikuussa Fordicicia-juhlassa, ja häntä rukoiltiin avioliiton solmimisen yhteydessä, jotta liittoon siunautuisi lapsia.
Kausalan junaonnettomuus 1916

Kausalan junaonnettomuus tapahtui Kausalan rautatieasemalla yöllä 5. joulukuuta 1916 kun Helsingistä Pietariin kulkenut pikajuna ajoi asemalla seisseen tavarajunan perään. Onnettomuudessa kuoli kuusi henkilöä ja loukkaantuneita oli 15. Pikajunasta vaurioitui veturi ja seitsemän vaunua, tavarajunasta konduktöörinvaunu ja seitsemän tavaravaunua. 
Helsingistä Pietariin matkalla olleen pikajuna n:o 2:n piti sivuuttaa samaan suuntaan matkalla ollut tavarajuna n:o 1004 Kausalan asemalla. Pikajuna törmäsi kuitenkin kello 2.19 yöllä asemalla seisseen tavarajunan perään niin voimakkaasti että pikajunan kaikki vaunut menivät ainakin osittain toistensa sisään. Törmäyksessä vaurioitui pikajunan veturi, matkatavaravaunu sekä viisi makuuvaunua ja yksi päivävaunu. Makuuvaunuista kaksi kuului kansainväliselle makuuvaunuyhtiölle. Tavarajunasta vaurioitui konduktöörinvaunu, kaksi venäläistä katettua tavaravaunua sekä viisi muuta vaunua. Yksi tavarajunan vaunuista lensi törmäyksen voimasta ilmaan lentäen junan yli ennen maahanputoamista.
Onnettomuudessa kuoli kuusi henkilöä, joista yksi oli puolalainen ja kaksi venäläisiä. Kuolleiden joukossa olivat puolalainen kenraalimajuri E. J. Pieszkanski, valtiosihteerinvirastossa palvellut rouva Vera Ivanova Pakrovskaja ja Venäjän valtakunnan pankin pankinjohtaja Vladimir Mihail Ivanov. Suomalaisuhreista yksi oli junan jarrumies, Lahdesta kotoisin ollut Villehard Aaltonen. Loukkaantuneista osa kuljetettiin Helsinkiin ja osa Pietariin. Junaliikenne ei keskeytynyt onnettomuuden takia.
Pikajunan kuljettaja ei ehtinyt aloittaa jarrutusta ennenkuin juna oli jo Kausalan ratapihalla, sillä radassa ennen Kausalaa ollut nousu esti näkemästä tavarajunan punaisia perälyhtyjä. Onnettomuuteen pääsyyllisenä pidettiin Kausalan asemalla junanlähettäjänä toiminutta Lauri Paunia, joka oli ohjannut pikajunan ratapihan pääraiteelle muistamatta että raiteella seisoi jo tavarajuna.
Iitin käräjäkunnan kihlakunnanoikeus tuomitsi marraskuussa 1921 Lauri Paunin kolmen kuukauden vankeustuomioon kuolemantuottamuksesta, kelpaamattomaksi valtion palvelukseen sekä noin 300 000 markan taloudellisiin korvauksiin rautatiehallitukselle ja onnettomuuden uhreille. Toukokuussa 1917 annetun julistuskirjan perusteella Pauni vapautettiin kuitenkin vankeusrangaistuksesta. Pauni valitti kihlakunnanoikeuden tuomiosta Turun hovioikeuteen, joka kuitenkin jätti ratkaisussaan syyskuussa 1923 kihlakunnanoikeuden tuomion voimaan.
Andrew Parrott

Andrew Parrott (s. 10. maaliskuuta 1947 Walsall) on brittiläinen kapellimestari, kuoronjohtaja, musiikkitieteilijä ja musiikkikirjailija. Hän on vanhan musiikin esityskäytäntöjen asiantuntija. 
Parrott valmistui Oxfordin yliopistosta, jossa myös tutki 1500–1600-lukujen musiikin esityskäytäntöjä. Michael Tippettin pyynnöstä hän perusti Taverner-kuoron vuoden 1973 Bathin festivaalia varten. Tämän jälkeen hän perusti myös Taverner Consort - ja Taverner Players -ryhmät, jotka ovat usein esiintyneet kuoron kanssa. Taverner Choir, Consort and Players, jonka musiikillisena johtajana Parrott on toiminut, on erikoistunut renessanssi- sekä barokkiohjelmistoon ja noussut yhdeksi johtavista varhaisen musiikin kokoonpanoista. Parrott on toiminut myös London Mozart Playersin musiikillisena johtajana ja pääkapellimestarina sekä periodisoitinkokoonpano New York Collegiumin musiikillisena johtajana. Parrott työskenteli vuosien ajan Michael Tippettin avustajana.
Parrott on työskennellyt kapellimestarina myös uudemman oopperan ja sinfonisen musiikin parissa. Hän johti Judith Weirin "A Night at the Chinese Operan" kantaesityksen Cheltenhamissa 1987 ja levytti sen NMC Recordingsille Skotlannin kamariorkesterin kanssa. Lisäksi Parrott on levyttänyt moderneja teoksia muiden muassa John Tavenerilta, Vladimír Godárilta, Arvo Pärtiltä, Benjamin Britteniltä, Hans Werner Henzeltä, Luigi Nonolta, Igor Stravinskylta, Michael Tippettiltä ja Edgar Varèselta. Hän on esiintynyt eri yhteyksissä Promsissa, jossa teki debyyttinsä vuonna 1977 johtamalla Claudio Monteverdin "Vespro della Beata Verginen" esityksen. Salzburgin musiikkijuhlilla Parrott teki debyyttinsä vuonna 1987 ja Covent Gardenissa vuonna 1993. Hän sai vuonna 1989 nimityksen Kentin oopperan taiteelliseksi johtajaksi.
Parrott on julkaissut artikkeleita Claudio Monteverdistä, Henry Purcellista ja Johann Sebastian Bachista. Hän oli mukana toimittamassa "New Oxford Book of Carolsia" (1992). Hän myös kirjoitti teoksen "The Essential Bach Choir" (2000), jonka saksankielinen käännös ("Bachs Chor: Zum neuen Verständnis") julkaistiin vuonna 2003. Vuodelta 2015 on Parrottin kirja "Composers' Intentions?". Parrott sai vuonna 2016 Gramophone-palkinnon John Tavernerin "Western Wind Mass" -teoksen levytyksestä. Hän sai myös elinikäisten saavutusten palkinnon Yorkin vanhan musiikin festivaalilla vuonna 2014.
Christopher Tye

Christopher Tye (n. 1505 – 1572?) oli brittiläinen säveltäjä, urkuri ja pappi. Hän kuuluu Thomas Tallisin jälkeen maansa tunnetuimpiin 1500-luvun puolenvälin säveltäjiin, mikä johtuu pitkälti hänen merkittävästä panoksestaan varhaisimpaan Englannin kirkon musiikkiin.
Tye sai vuonna 1541 kuoromestarin ja urkurin aseman Elyn tuomiokirkossa. Hän sai musiikin tohtorin arvon King's Collegesta (Cambridgen yliopisto) vuonna 1545, ja vuonna 1548 hän sai tohtorinarvon myös Oxfordin yliopistosta. Hän sai aseman hovissa ja saattoi antaa musiikkikasvatusta nuorelle Edvard VI:lle. Pääsyn hovin yhteyteen mahdollisti todennäköisesti kirkonmies Richard Coxin vaikutus. Tye julkaisi vuonna 1553 ainoan kokoelmansa runoutta musiikkisovituksineen, teoksen "The Actes of the Apostles", joka koostui yksinkertaisista hymninomaisista sävellyksistä. Tye sai ensin vihkimyksen diakoniksi ja sitten pappisvihkimyksensä vuonna 1560. Hän työskenteli pappina luovuttuaan vuonna 1561 tehtävistään Elyn kuoromestarina.
Tye sävelsi sekä latinan- että englanninkielisiä teoksia. Säilyneeseen tuotantoon kuuluu muun muassa kolme messua. Säilyneessä latinankielisessä musiikissa on progressiivisuutta ja mantereellisia vaikutteita, kuten eloisia rytmejä ja lyhennettyjä melismoja. Osa Tyen tuotannosta on soittimellista.
Ted Nash

Theodore Allison ”Ted” Nash II (29. lokakuuta 1932 Melrose, Massachusetts – 3. heinäkuuta 2021) oli yhdysvaltalainen soutaja ja olympiavoittaja.
Nash voitti perämiehettömissä nelikoissa olympiakultaa Roomassa 1960 ja olympiapronssia Tokiossa 1964. Hän voitti kultaa myös Pan-Amerikan kisoissa vuosina 1959 ja 1963. Nash toimi kilpauransa lisäksi soudussa valmentajana ja järjestöhenkilönä: yli 40 hänen valmentamaansa soutajaa kilpaili olympiakisoissa. Nash kuoli 88-vuotiaana 3. heinäkuuta 2021.
Vladimir Obrutšev

Vladimir Afanasjevitš Obrutšev (, 10. lokakuuta 1863 Tverin läänin Rževin kihlakunnan Klepeninon kylä – 19. kesäkuuta 1956 Moskova) oli venäläinen geologi, maantieteilijä ja kirjailija.
Vladimir Obrutšev syntyi sotilaan perheeseen. Hän valmistui Pietarin vuori-instituutista vuonna 1886, työskenteli geologina ja toimi Tomskin, Simferopolin ja Moskovan korkeakoulujen professorina. Obrutšev valittiin Neuvostoliiton tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1929. Hän oli Leningradin geologisen instituutin johtaja vuosina 1930–1933, ikiroudan tutkimuskomitean puheenjohtaja vuosina 1930–1939 ja roudantutkimusinstituutin johtaja vuosina 1939–1956.
Obrutšev tunnetaan Siperian ja Keski-Aasian geologian tutkijana. Hän teki alueelle useita tutkimusmatkoja, joiden tuloksia hän kuvaa monografioissaan. Obrutševin tutkimusaiheita olivat erityisesti lössin muodostuminen Keski-Aasiassa, Siperian ikirouta, tektoniikka ja kultaesiintymät sekä niin sanotun ”Aasian muinaisen lakivuoriston” olemassaolo.
Obrutšev on kirjoittanut myös populaaritieteellisiä teoksia, oppikirjoja ja tieteisfiktiota. Romaani "Sannikovin maa" ("Zemlja Sannikova", 1926) kuvaa Pohjoisen jäämeren kuvitteelliselle mantereelle suuntautuvaa tutkimusmatkaa 1800-luvun alussa.
Obrutšev sai Lenin-palkinnon vuonna 1926, Stalin-palkinnon vuosina 1941 ja 1950 sekä sosialistisen työn sankarin arvonimen vuonna 1945. Hänen mukaansa on nimetty useita maantieteellisiä ja muita kohteita.
Axel Toupane

Axel Toupane (s. 23. heinäkuuta 1992 Mulhouse) on ranskalainen koripalloilija. Pienenä laitahyökkääjänä pelaava Toupane on voittanut urallaan muun muassa NBA:n, Ranskan cupin, Ranskan liigacupin, Liettuan, Liettuan cupin ja NBA:n kehityssarjan mestaruudet. Hän on pelannut urallaan lisäksi Espanjan ja Kreikan pääsarjoissa. Toupane on edustanut myös Ranskan miesten maajoukkuetta jossa voitti MM-pronssia vuonna 2019.
Pelaajaura.
Toupane aloitti ammattilaisuransa kotimaansa Strasbourgissa jossa voitti vuonna 2015 Ranskan cupin ja liigacupin mestaruudet. Vuodesta 2015 hän pelasi Pohjois-Amerikassa NBA:n kehityssarjassa jossa valittiin sarjan kehittyneimmäksi pelaajaksi vuonna 2016 ja voitti mestaruuden vuonna 2017. Hän pelasi lyhyesti myös kolmessa eri NBA-joukkueessa. Vuonna 2017 Toupane palasi Eurooppaan kiertäen Liettuan (pääsarjan ja cupin mestaruudet Žalgirisissa 2018), Kreikan ja Espanjan pääsarjoissa sekä lyhyesti Strasbourgissa. Vuonna 2021 hän palasi NBA:n kehityssarjaan ja NBA:han. Kesällä 2021 Toupane voitti Milwaukee Bucksissa NBA:n mestaruuden.
Toupane ylsi kahdesti EM-mitaleille Ranskan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Ranskan miesten maajoukkueessa hän debytoi vuonna 2017. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon saman vuoden EM-kilpailuissa ja Kiinan MM-kilpailuissa 2019, missä Ranska voitti pronssia.
Axel Toupane on valmistunut Bocconi Universitystä, HEC Parisista ja Emlyon Business Schoolista.
Gloria Naylor

Gloria Naylor (1950 New York, New York, Yhdysvallat – 2016 Yhdysvaltain Neitsytsaaret, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän opetti yliopistoissa ja kirjoitti lehtiin kolumneja. Hänen aiheitaan ovat yhteiskunnalliset ongelmat, kuten köyhyys, rasismi ja naisten syrjintä.
Esikoisteos "Brewster Placen naiset" sai American Book Award -palkinnon. Teoksessa "Kotipaikka Linden Hills" hän arvostelee identiteetistään luopuneita valtakulttuurin omaksuneita mustia.
Naylor kuoli sydänkohtaukseen ollessaan käymässä Yhdysvaltojen Neitsytsaarilla.
Nikolai Ognjov

Nikolai Ognjov (, oikealta nimeltään "Mihail Grigorjevitš Rozanov", Михаил Григорьевич Розанов; 26. kesäkuuta 1888 Moskova – 22. kesäkuuta 1938 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Ognjov syntyi asianajajan perheeseen. Hän työskenteli opettajana, osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja perusti vallankumouksen jälkeen Moskovan ensimmäisen lastenteatterin. 1920-luvun alussa Ognjov työskenteli Moskovan lastensiirtoloissa.
Ognjovin ennen vallankumousta kirjoittamat kertomukset ilmestyivät kokoelmana vuonna 1925. Hän ryhtyi sen jälkeen kirjailijaksi kuuluen ensin konstruktivisteihin ja sitten Pereval-kirjailijaryhmään. Ognjovin pääteos on aikoinaan suurta huomiota herättänyt "Kostja Rjabtsevin päiväkirja" ("Dnevnik Kosti Rjabtseva", 1926–1927), joka kuvaa Neuvostoliiton alkuvuosien pedagogisia kokeiluja 15-vuotiaan koululaisen näkökulmasta.
Victoria De Angelis

Victoria de Angelis (s. 28. huhtikuuta 2000 Rooma, Italia) on italialais-tanskalainen basisti. Hän on soittanut Måneskin-yhtyeen basistina. Yhtye voitti Euroviisut vuonna 2021.
De Angelis on kertonut haastatteluissa biseksuaalisuudestaan sekä kokemuksistaan vähemmistöön kuulumisesta Italiassa.
Ura.
De Angelis perusti Måneskin-yhtyeen yhdessä Thomas Raggin ja Damiano Davidin kanssa vuonna 2015. De Angelis keksi yhtyeen nimen, ja se tarkoittaa tanskaksi kuunvaloa.
Måneskin osallistui Italian X Factor -kilpailuun vuonna 2017 ja sijoittui toiseksi. Yhtye voitti Euroviisut vuonna 2021.
Yksityiselämä.
De Angelis on kertonut olleensa aina musikaalinen. Hän aloitti musiikkiharrastuksena kahdeksanvuotiaana, mutta halusi soittaa mieluummin rokkia kuin klassista, jota hänelle yritettiin tarjota.
De Angelis on puhunut julkisuudessa useasti naisten ja vähemmistöjen oikeuksista.
Laukaan pääkirjasto

Laukaan pääkirjasto on Laukaan kunnassa toimiva yleinen kirjasto, joka toimii Laukaan kirkonkylässä. Kirjastotoiminta Laukaassa alkoi vuonna 1877. Nykyisen, vuonna 1998 valmistuneen pääkirjaston rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Kauko Lahti. 
Laukaan pääkirjasto on Laukaan kunnankirjaston päätoimipiste ja kuuluu Keski-Suomen maakunnan kirjastojen muodostamaan kirjastokimppaan eli Keski-kirjastoihin. Pääkirjasto ohella laukaalaisia palvelevat Leppäveden kirjasto, Laukaan kirjastoauto, Lievestuoreen kirjasto, Vihtavuoren kirjasto ja muut Keski-kirjastojen toimipisteet sekä verkkokirjasto.
SNAP-10A

SNAP-10A ("Snapshot", OPS 4682, COSPAR 1965-027A) on yhdysvaltalainen kokeellinen satelliitti, joka oli osa Systems for Nuclear Auxiliary Power (SNAP) -sarjaa ydinvoiman käytölle avaruuden tutkimuksessa. SNAP-10A oli sarjan ensimmäinen ja ainoa (tunnettu) avaruuteen laukaistu reaktori. 
Muun muassa Voyager-luotaimessa käytetty tekniikka käyttää lämpöä hajoavasta materiaalista kuten plutonium-238:sta, mutta SNAP-10A:ssa on ohjattu ydinfissio. SNAP-10A sisälsi riittävästi uraania vähintään 500 watin tuottamiseen vuoden ajan. Satelliitti laukaistiin kiertoradalle 3. huhtikuuta 1965 Vandenbergin tukikohdasta. Satelliitti sijoittui kiertoradalle 500 NM korkeuteen.
43 päivän jälkeen satelliitin sähköjärjestelmä petti. Satelliitin kaksonen maan pinnalla toimi luotettavasti.
Satelliitti suunniteltiin etänä käynnistettäväksi ja sammutettavaksi avaruudessa, jolloin säteilyä ei tuoteta ennen sen saapumista kiertoradalle.
Honor 9A

Honor 9A on Huawein vuonna 2020 julkaisema älypuhelin, joka kuuluu Honor-tuoteperheeseen. Se oli Suomessa ensimmäinen Honor-puhelin ilman Googlen palveluita. Se kuitenkin käyttää Googlen Android 10:ä.
Ominaisuudet.
Puhelimessa on 6,3 tuuman näyttö, jonka resoluutio on 720 x 1600. Näyttö on tehty lasista, mutta takana ja sivuilla on muovia.
Puhelimessa on 64 gigatavua flash-muistia ja kolme gigatavua ram-muistia. Flash-muistia voi laajentaa MicroSDXC-muistikortilla. 
Honor 9A:ssa on takana kolme kameraa, yksi 13 megapikselin, yksi viiden megapikselin ja yksi kahden megapikselin kamera. Puhelimen etukamerassa on kahdeksan megapikseliä. 
Puhelimen akku on 5000 milliampeeritunnin Li-Po-akku, joka ei ole helposti käyttäjän irrotettavissa. Puhelin painaa 185 grammaa.
Kel-Tec P50

Kel-Tec P50 on yhdysvaltalaisen Kel-Tecin valmistama itselataava pistooli. 
Ase käyttää 5,7 x 28mm patruunaa ja FN Herstalin lähipuolustusase P90:n 50 patruunan lippaita.
Toive (nimi)

Toive on suomalainen etunimi, jota on käytetty sekä naisen että miehen nimenä. Useimmiten se on naisennimi. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Toive on elokuuhun 2021 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 140–160 naisella ja noin 40–60 miehellä. Suosituimmillaan nimi oli 1900-luvun alkupuoliskolla.
Toive voi olla muunnelma joko naisennimestä Toivikki tai miehennimestä Toivo. Toive-nimi on saatettu antaa lapselle, koska sen yleiskielinen merkitys viestii siitä, että lapsen syntymä on ollut vanhempien toiveiden täyttymys.
Nimeä on mahdollista taivuttaa kahdella tapaa: ”Toiveen” tai ”Toiven”. Jälkimmäinen tapa ottaa välimatkaa yleisnimeen.
Nimipäivä.
Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemassa hevosten nimipäiväkalenterissa Toive viettää nimipäivää 29. joulukuuta.