Sinisääskikerttu

Sinisääskikerttu ("Polioptila caerulea") on Amerikassa elävä pieni varpuslintu. Se on varhaispesijä ja heimonsa ainoa oikea muuttolintu.
Koko ja ulkonäkö.
Sinisääskikertun siipiväli on noin 16 senttiä ja ruumiinpituus 10–11 senttiä. Paino on 5–7 grammaa. Pyrstö on kokoon verrattuna suuri. Väritys on selkäpuolelta sinertävänharmaa ja vatsapuolelta valkoinen. Siipien reunat ja pyrstö ovat mustia, lukuun ottamatta pyrstön valkoisia alahöyheniä. Silmiä ympäröi ohut valkoinen rengas. Nokka on pieni ja ohut. Uros ja naaras ovat hyvin samannäköisiä, mutta uroksen siivet ovat hieman ruskeampia kuin naaraalla, ja naaras on vaaleamman harmaa. Laji sekoitetaan joskus hippiäisiin, mutta sinisääskikertun pyrstö ja nokka ovat pidemmät, eikä sen kaula ole yhtä paksu.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sinisääskikerttua tavataan yleisenä suurimmassa osassa Mississippijoen itäpuolisia Yhdysvaltoja Mainen osavaltiota lukuun ottamatta. Sitä tavataan myös maan läntisemmissä osavaltioissa Texasissa, Oklahomassa, Nevadassa, Utahissa ja New Mexicossa. Lisäksi se elää Meksikossa ja Kuubassa. Se elää Keski-Amerikassa, Yhdysvaltain länsirannikolla, sekä Floridassa myös vakituisesti. Sinisääskikerttu on heimonsa ainoa muuttolintu, ja ainoa "Polioptila"-suvun laji, jota tavataan kylmässä ilmastossa. Pesimäalue on laajentunut pohjoiseen 1900-luvulla erityisesti itäisessä Pohjois-Amerikassa ja kanta on kasvussa. Talveksi se muuttaa Keski- ja Etelä-Amerikkaan, Karibialle ja Etelä-Floridaan. Sinisääskikerttu pesii monenlaisissa metsissä ja pensaikoissa. Havumetsiä se yleensä karttaa. Pesimäalueita ovat myös katajametsiköt, tulvametsät, subtrooppiset pensaikot ja ylänköjen lehtimetsät. Se suosii kosteita alueita, joissa kasvaa leveälehtisiä puita ja elää usein elinympäristönsä reuna-alueilla. Suurimmat pesintätiheydet ovat etelässä, jossa suotuisimpia pesimäpaikkoja ovat suot ja tulvatasangot.
Levinneisyysalue kattaa noin 6 600 000 neliökilometriä ja maailman sinisääskikerttukannaksi arvioidaan 57 000 000 yksilöä.
Elintavat.
Sinisääskikertun laulu on pehmeää, lurittelevaa monimutkaisia sarjoja sekalaista ääntä. Huuto on nasaalinen ja heikko ”spee”. Ne myös matkivat muiden lintujen laulua. Ääntä on hankala kuulla etenkin pesimisaikaan, jolloin linnut ovat korkealla puissa. Ne laulavat ympäri vuoden. Sinisääskikerttujen lento on lyhyttä ja niiden suosima liikkumistapa on vain hypähdellä paikasta toiseen maassa ja lehvästössä. Ne ovat reviiritietoisia saman sukupuolen edustajia kohtaan ja suhtautuvat vihamielisesti myös kesän ensimmäisen poikueen poikasiinsa, jos ne häiritsevät toisen poikueen kasvatusta. Sinisääskikertut lähtevät talvehtimisalueilta maaliskuun puolessa välissä ja lähtevät takaisin talvehtimisalueille yleensä elokuun puolessa välissä, vähän poikasten itsenäistymisen jälkeen. Elinikä on tavallisesti noin 4 vuotta.
Ravinto.
Sinisääskikertun ravintoa ovat hämähäkit ja hyönteiset, kuten kaskaat, nivelkärsäiset, kovakuoriaiset, perhoset, kärpäset ja pistiäiset. Sinisääskikertut ruokailevat enimmäkseen puiden ja pensaiden oksien kärjillä. Ne heiluttelevat pyrstöään toistuvasti ajaakseen saaliin esiin. Suuret saaliit hakataan pienemmiksi oksilla ja isojen hyönteisten siivet poistetaan.
Lisääntyminen.
Sinisääskikerttu on yksiavioinen ja pari muodostetaan pian talvehtimisalueilta paluun jälkeen maaliskuun lopulla tai huhtikuussa. Ne pesivät varhain, usein jo huhtikuussa. Pesänrakennukseen osallistuu kumpikin ja se vie lähes kaksi viikkoa. Kuppimaisen pesän rakennusmateriaalina käytetään paljon hämähäkkien ja hyönteisten seittiä ja jäkälää. Naaras munii 3–5 munaa kun pesän valmistumisesta on kulunut 5–10 päivää. Uros ja naaras eivät ole ennen haudonnan alkamista tekemisissä toistensa kanssa ja näkevät vain sattumalta. Haudonta kestää keskimäärin 13 päivää ja siihen osallistuvat molemmat vanhemmista, kuten myös poikasten ruokintaan. Poikaset lähtevät pesästä 12–14 päivän ikäisinä. Usein pari kasvattaa vielä toisen poikueen pesimäkauden aikana.