tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kohti tuntematonta

Kohti tuntematonta () on vuonna 1955 ensi-iltansa saanut John Farrow’n ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen sotadraamaelokuva, jonka pääosissa ovat John Wayne ja Lana Turner. Elokuva perustuu Andrew Geerin vuonna 1948 julkaistuun romaaniin "The Sea Chase", jonka pohjalta James Warner Bellah ja John Twist sovittivat käsikirjoituksen.
Juoni.
Karl Ehrlich (John Wayne) on australialaiseen satamaan sijoitetun rahtialuksen saksalainen kapteeni. Natsismin äänekäs vastustaja Ehrlich saa tietää, että toinen maailmansota on alkanut Euroopassa, ja hänen on välittömästi lähdettävä Saksaan. Matkalla hänen on vältettävä alusta takaa-ajavia liittoutuneiden aluksia. Hänen aluksellaan on saksalainen vakooja Elsa Keller (Lana Turner), jonka turvallisuuden hänen on taattava. Matkan aikana brittiläisalus, jonka komentajana on Jeff Napier (David Farrar), pääsee heidän jäljilleen.
Tuotanto.
Metro-Goldwyn-Mayer lainasi Warner Brosille sopimusnäyttelijänsä Lana Turnerin elokuvaa varten. "Kohti tuntematonta" -elokuvan tuotanto alkoi 24. syyskuuta 1954 ja päättyi saman vuoden joulukuun puolessa välissä. Vaikka elokuvan mahdollisiksi kuvauspaikoiksi kaavailtiin aluksi Karibian ja Meksikon rannikkoalueita, osa elokuvan kohtauksista kuvattiin niiden sijaan lopulta Havaijilla. Kuvausten aikana John Wayne joutui kahdesti sairaalahoitoon korvatulehduksen takia.
Musiikki.
Lana Turner laulaa englanniksi elokuvassa saksalaisen kappaleen ”Steh’ Ich im Finster Mitternacht”, joka tunnetaan myös nimellä ”Treue Liebe”. Kappaleen englanninkielinen käännös oli tehty elokuvaa varten.
Ensi-ilta ja vastaanotto.
"Kohti tuntematonta" sai teatteriensi-iltansa Yhdysvalloissa 4. kesäkuuta 1955 ja Suomessa 25. marraskuuta 1955. Elokuva oli ilmestymisvuonnaan kymmenenneksi tuottoisin elokuva Pohjois-Amerikassa.
Hallonbacken – Osasto 23

Hallonbacken - Osasto 23 on suomalainen, ruotsinkielinen, vuonna 2023 julkaistu minisarja, joka kertoo tuberkuloosiin sairastuneesta köyhän perheen tyttärestä, jolle avautuu paikka Hallonbackenin parantolasta. Sarja perustuu Eva Frantzin samannimiseen teokseen, joka palkittiin Runeberg Junior -palkinnolla vuonna 2019. Sarjan tuotannosta vastasi Söder Films ja sen yhtenä tärkeimmistä kuvauspaikoista toimi Suitian linna Siuntiossa.
Skalite

Kompleks skoczni narciarskich Skalite im. Beskidzkich Olimpijczyków, lyhyemmin Skalite, on kolmen muovitetun hyppyrimäen muodostama mäkihyppystadion Szczyrkissä Puolassa.
Mäkihyppstadionin erikoispiirre on alastulorinteen notkon alla kulkeva Żylica-joki.
Historia.
Ensimmäisen mäkihyppykilpailun Szczyrkissä järjesti WKS Bielsko -seura 14. helmikuuta 1937, jolloin Skaliten hyppyrimäen K-piste sijaitsi 40 metrissä. Ensimmäisen kerran se remontoitiin vuonna 1948, jolloin K-piste siirrettiin 65 metriin. Toisen kerran se remontoitiin vuonna 1953, jolloin K-piste siirrettiin 70 metriin. Seuraavan kerran se remontoitiin vuonna 1964, jolloin K-piste siirrettiin 85 metriin ja myöhemmin mäen HS-pisteeksi asetettiin 93 metriä.
Szczyrkissä oli tarkoitus järjestää Hiihdon nuorten MM-kilpailut 2008, mutta ne jouduttiin kuitenkin lumpipulan takia siirtämään Zakopaneen ja mäkikilpailut järjestettiin Średnia Krokiew im. Bronisława Czecha -hyppyrimäessä. Hyppyrimäki remontoitiin kokonaan vuonna 2008, jolloin K-piste siirrettiin 95 metriin ja HS-piste 106 metriin, keväällä 2019 HS-piste siirrettiin turvallisuussyistä 104 metriin. Tammikuussa 2009 avattiin K70 HS77 -hyppyrimäki, kesällä 2020 HS-piste siirrettiin turvallisuussyistä 75 metriin. Vuonna 2010 rakennettiin K40 HS44 -hyppyrimäki.
Arvokilpailuvoittajat.
Euroopan nuorten talviolympiafestivaaleilla 2009 normaalimäen kilpailun voitti slovenialainen Peter Prevc ja normaalimäen joukkuekilpailun voitti Slovenia joukkueella Luka Leban, Jaka Hvala, Rok Justin ja Peter Prevc.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 103,5 metriä ovat hypänneet Eetu Nousiainen ja Vladimir Zografski, epävirallisen mäkiennätyksen 116,0 metriä on hypännyt Krzysztof Leja.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 105,0 metriä on hypännyt Juliane Seyfarth.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 107,5 metriä on hypännyt Francesco Cecon, epävirallisen kesämäkiennätyksen 110,5 metriä ovat hypänneet Claudio Mörth ja Maximilian Lienher.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 105,0 metriä on hypännyt Sara Takanashi, epävirallisen naisten kesämäkiennätyksen 105,5 metriä on hypännyt Špela Rogelj. Pisin hyppy on Karolína Indráčkován kaatunut 108,5 metrinen hyppy.
Skalite 70.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 80,5 metriä on hypännyt Jan Rzadkosz.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 75,5 metriä on hypännyt Kinga Rajda.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 80,5 metriä on hypännyt Krzysztof Leja.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 74,0 metriä on hypännyt Anna Twardosz.
Skalite 40.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Mäkiennätyksen 45,5 metriä on hypännyt Kacper Tomasiak.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten mäkiennätyksen 44,5 metriä on hypännyt Paulina Cieślar.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet).
Kesämäkiennätyksen 45,0 metriä on hypännyt Mikołaj Wantulok.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset).
Naisten kesämäkiennätyksen 44,0 metriä on hypännyt Anna Twardosz.
David Mills

David Lennox Mills (3. kesäkuuta 1938 Oakland, Kalifornia – 17. tammikuuta 2024 Newark, Delaware) oli Internetin pioneereita.
Mills sai rahoitusta ARPANETiin liittyvään kehitystyöhön ja suunnitteli NTP-protokollan. Hän myös kehitti ensimmäisen modernin reitittimen, joka perustui PDP-11-tietokoneelle. 
Mills väitteli tohtoriksi vuonna 1971 Michiganin yliopistosta ja luennoitsi Edinburghin yliopistossa sekä Marylandin yliopistossa. Tämän jälkeen hän työskenteli COMSATille ja sai Yhdysvaltain puolustusministeriön rahoitusta. Hän siirtyi eläkkeelle vuonna 2008 opetettuaan 22 vuotta Delawaren yliopistossa.
Räkä ja Roiskis (elokuva)

Räkä ja Roiskis on Teemu Nikin ohjaama lastenelokuva, joka tuli ensi-iltaan tammikuussa 2024.
Elokuva perustuu Juice Leskisen kirjoittamaan Räkä ja Roiskis -lastenkirjasarjan keskimmäiseen osaan Räkä ja Roiskis Suuvedellä (1995). Veljekset Räkä ja Roiskis matkustavat mummolaan Suuveden pikkukaupunkiin, jossa tapahtuu kaikkea kummallista.
Räkä ja Roiskis -elokuvan on käsikirjoittanut Ilja Rautsi ja Teemu Nikki. Elokuvan konsepti on Teemu Nikin, Jani Pösön ja Jyrki Arnikarin.
Elokuvan tuotti It's Alive Films tuottajanaan Jani Pösö. Elokuvan levitti elokuvateattereihin Cinemanse.
Elokuvan on toistaiseksi suomalaisissa elokuvateattereissa katsotuin Teemu Nikin ohjaama elokuva. Elokuva sai elokuvateattereissa 22 906 katsojaa.
Arvosteluja.
 Päivi Valotie, "Turun Sanomat"
 Justus Elo, "Episodi"
 Emmi Koivumäki, "Film-O-Holic.com"
 Eija Niskanen, "Kulttuuritoimitus"
 Tuomo Yrttiaho, "Helsingin Sanomat"
Lester Holt

Lester Holt (s. 8. maaliskuuta 1959 Marinin piirikunta, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen radiotoimittaja ja uutisankkuri. Hän on toiminut NBC Nightly Newsin ankkurina vuodesta 2015. Lisäksi hän on toiminut Dateline NBC:n pääankkurina syyskuusta 2011 ja hän johtaa muun muassa NBC Newsin poliittista uutisointia.
Holt liittyi vuonna 2000 NBC Newsiin ja hän aloitti MSNBC:n uutisohjelmien "Newsfront" ja "Lester Holt Live" ankkurina. Hän liittyi sijaisankkuriksi NBC Nightly Newsille ja ohjelmalle "Today." Holt vaihdettiin yhtiön kokopäivseksi viikonloppuisin työskenteleväksi ankkuriksi ja hän toimi tehtävässä vuoteen 2015 asti. Saman vuoden helmikuussa hänet nimitettiin yhtiön väliaikaiseksi ankkuriksi, ja kesäkuussa hänet nimitettiin pysyväksi ankkuriksi.
Rankarumpu

Rankarumpu on lahtelaisen Korpiklaani-yhtyeen 5. huhtikuuta 2024 julkaistu 12:s studioalbumi..
Levyltä on ilmestynyt single ”Saunaan”.
Aita -kappaleesta on julkaistu Tuukka Temosen ohjaama video.
Viimeisimmistä levyistä poiketen kappaleiden sanoitukset on "Kalmisto" -kappaletta (sanoittanut Samuli Mikkonen) lukuun ottamatta kirjoittanut yhtyeen laulaja Jonne Järvelä. Järvelä vastaa myös suurimmasta osasta sävellyksiä.
R. F. Kuang

Rebecca F. Kuang (s. 29. toukokuuta 1996 Kanton, Kiina) on yhdysvaltalainen kirjailija. Kuang muutti perheensä mukana vuonna 2000 Yhdysvaltoihin. Hän asui opiskelujen lomassa vuoden Pekingissä ja valmisteli samalla esikoisromaaniaan.
Kuang sai parhaan uuden kirjailijan Astounding-palkinnon vuonna 2020. Kuangin romaani "Babel" (2022) oli Hugo-palkinto-ehdokkaana vuonna 2023. Selittämättömästä syystä se ei Kiinassa pidetyssä tapahtumassa saanut lisää ääniä eri äänestyskierroksilla, kuten myöhemmin julkaistuista tilastoista ilmeni, mikä herätti syytöksiä sensuurista.
H’olodna Horan piiri

H’olodna Horan piiri (; ) on yksi Ukrainan Harkovan yhdeksästä hallinnollisesta piiristä (kaupunkipiiristä). H’olodna Horan piiri käsittää Harkovan keskustasta länteen ulottuvan sektorin.
Vuonna 1919 perustetun hallinnollisen piirin aiempi nimi oli Leninin piiri (), Leninin mukaan. Vuonna 2016 piiri nimettiin uudelleen H’olodna Horan asuinalueen mukaan osana Ukrainan pyrkimystä vapautua kommunismin ajan perinnöstä.
Piirin pinta-ala on 35,4 neliökilometriä ja väkiluku oli noin 82 500 asukasta. Vuonna 1989 Leninin piirissä oli 117 089 asukasta.
Naapureina ovat Harkovan Ševtšenkon piiri koillisessa ja Nova Bavarijan piiri etelässä. H’olodna Horan piirin länsi- ja luoteispuolella jatkuu Harkovan piiri, johon myös Harkovan kaupunki on sisältynyt kesästä 2020 lähtien.
Piirin alueella sijaitsevat muun muassa:
Coco Schumann

Heinz Jakob "Coco" Schumann (14. toukokuuta 1924 Berliini – 28. tammikuuta 2018) oli saksalainen jazzkitaristi ja holokaustista selviytyjä.
Elämä.
Schumann syntyi juutalaiselle äidille ja juutalaisuuteen kääntyneelle isälle. Hän kiinnostui jazzmusiikista 13-vuotiaana ja oppi soittamaan itsenäisesti kitaraa. Hän soitti jo alaikäisenä säännöllisesti Berliinin maanalaisissa jazzpiireissä. Jazz oli natsi-Saksassa kielletty musiikin tyylilaji. Schumann joutui vuonna 1943 Theresienstadtin keskitysleirille, jossa hän liittyi Ghetto Swingers -yhtyeeseen. Hänet pakotettiin yhtyeen kanssa esiintymään natsien propagandaelokuvassa, jonka tarkoitus oli välittää leiristä virheellinen kuva ilon ja kulttuurin paikkana. Elokuvan tekemisen jälkeen koko yhtye lähetettiin Auschwitziin. Schumann pakotettiin siellä soittamaan natsiupseereille. Myöhään toisen maailmansodan kulussa hänet siirrettiin Dachaun keskitysleirille. Yhdysvaltain joukot vapauttivat hänet Baijerissa kuolemanmarssilta kohti Innsbruckia, minkä jälkeen hän pääsi palaamaan Berliiniin. Schumann palasi esiintymään paikkoihin, joissa hän oli ennenkin soittanut. Vuonna 1945 hän tapasi Berliinissä tulevan vaimonsa Gertraud Goldschmidtin. Pariskunta ja vaimon poika muuttivat vuonna 1950 Australiaan, josta perhe kuitenkin palasi Saksaan vuonna 1954. Suurin osa Schumannin sukulaisista murhattiin holokaustissa, mutta hänen vanhempansa selviytyivät.
Schumann esiintyi sittemmin muiden muassa Marlene Dietrichin, Ella Fitzgeraldin ja Helmut Zachariasin kanssa. Hänestä tuli yksi ensimmäisistä Saksan maineikkaista sähkökitaran soittajista. 1990-luvulla Schumann perusti mukaansa nimetyn kvartetin swingin noustua jälleen suosioon. Hänen 90-vuotispäivänsä kunniaksi järjestettiin tribuuttigaala. Viimeisinä vuosinaan Schumann kärsi aivokasvaimesta ja kesällä 2014 tapahtuneen kaatumisen jälkeen sormivammasta, joka haittasi soittamista. Schumann kirjoitti vuonna 1997 omaelämäkerran, josta tehtiin vuonna 2012 musikaaliversio.
Jani Immonen

Jani "JP" Immonen (s. 1975) on suomalainen multi-instrumentalisti, jonka pääsoitin on basso. Immonen on yksi suomalaisen industrial-metallin pioneereja perustaessaan Pentatonik yhtyeen vuonna 2002. Pentatonik on toiminut uudella kokoonpanolla vuodesta 2022 lähtien ja nimellä Alfa Pentatonik. Alfa Pentatonik yhtyeessä Immonen soittaa kitaraa, bassoa rumpuja ja syntetisaattoreita. Hän on soittanut bassoa muun muassa yhtyeissä Welholinna, At Winters End, Soulgrind, Hammerhed, Seven Against, Aria of Sorrow ja Walhalla, joista Walhallassa nimellä Jan Varjag.
Welholinnassa soittaessaan Immonen antoi basson opetusta Rasmuksen basistille Eero Heinoselle. Immosen opetus mainitaan kirjassa yhtenä tekijänä Rasmuksen musiikkiin. "niiden basisti oli hyvä vetämään slap-tyylillä ja opetti Eeroa, ja sitä kautta släppäys tuli meidänkin musaan".
Hobbiton (elokuvan kuvauspaikka)

Hobbiton on J. R. R. Tolkienin tarinoihin perustuvien elokuvatrilogioiden "Taru sormusten herrasta" ja "Hobitti" kuvauspaikka Uudessa-Seelannissa lähellä Matamataa Waikaton maakunnassa. Kuvauspaikka esitti elokuvissa hobittien asuttamaa Kontua. Nykyisin kuvauspaikka on matkailukohde.
Kuvauspaikka.
"Hobbiton" perustuu J. R. R. Tolkienin tarinoiden Kontuun (), joka esiintyy tarinoissa hobittien asuttamana paikkakuntana. Tarinoiden paikkakunta saattaa osittain perustua Tolkienin nuoruuden Sareholen kylään ja yleisemmin Englannin Länsi-Midlandsin alueen maaseutuun. 
"Taru sormusten herrasta"-elokuvatrilogian ohjanneen Peter Jacksonin ryhmä etsi kuvauspaikaksi sopivaa kohdetta Uudessa-Seellannissa. Tarinaan soveltuvaksi koettu paikka vihreine kumpuineen löytyi lammastilalta läheltä Matamataa Waikatosta. Kuvauspaikkaa alettiin rakentaa maaliskuussa 1999 ja apua saatiin esimerkiksi Uuden-Seelannin armeijan joukoilta. Tuotantoyhtiö piti kuvauspaikan rakennuksen mahdollisimman salaisena. Kokoa kuvauspaikalla oli noin 12 aaria ja se käsitti lopulta 39 hobittien asuntoa. Trilogian "Taru sormusten herrasta" kuvaukset paikalla alkoivat joulukuussa 1999 ja "Kontuun" keskittyneet osat kestivät noin kolme kuukautta.
Kuvausten jälkeen kuvauspaikkaa purettiin, joskin joitakin perustuksia jäi paikalle. Sama kuvauspaikka palasi käyttöön Jacksonin toisessa elokuvatrilogiassa "Hobitti" vuonna 2009. Paikan nykyiset rakennelmat ovat perua "Hobitti"-trilogiaa varten valmistuneista rakennelmista.
Matkailu.
Kuvauspaikalla on järjestetty ohjattuja kierroksia matkailijoille vuodesta 2002. Tolkienin tarinoissa esiintyvän "Vihreä lohikäärme"-majatalon mukaan nimetty "The Green Dragon Inn" avattiin vuonna 2012. Vuonna 2015 kuvauspaikalla arvioitiin käyvän vuosittain noin 300 000 matkailijaa.
Lurøyn kirkko

Lurøyn kirkko () on Lurøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1812.
Lurøya

Lurøya on saari Lurøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa. Sen pinta-ala on 14,2 neliökilometriä ja asukasluku 138 vuonna 2017. Korkein kohta, Lurøyfjellet, ulottuu 685 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Stigen

Stigen on saari Lurøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa. Sen pinta-ala on 14,2 neliökilometriä. Asukkaita on hyvin vähän. Korkein kohta, samanniminen vuori, ulottuu 380 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Onøya

Onøya on saari Lurøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa. Sen pinta-ala on 7,7 neliökilometriä ja asukasluku 279 vuonna 2016. Saarella sijaitsee Lurøyn kunnantalo. Korkein kohta, Stokksvikfjellet, ulottuu 197 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Marcus Wandt

Marcus Wandt (s. 22. syyskuuta 1980) on ruotsalainen sotilaslentäjä, sähköinsinööri ja astronautti. Hän on työskennellyt vuodesta 2007 Saabin hävittäjäkoelentäjänä Linköpingissä. Vuonna 2022 hänet valittiin Euroopan avaruusjärjestön (ESA) avaruuslentäjäkoulutukseen, ja seuraavana vuonna ESA teki Axiom Space -yrityksen kanssa sopimuksen Wandtin kuljettamisesta kansainväliselle avaruusasemalle. Laukaisu tapahtui 18. tammikuuta 2024 SpaceX:n Falcon 9 -raketilla Kennedyn avaruuskeskuksesta. Hänestä tuli näin kolmas Ruotsin kansalainen avaruudessa Christer Fuglesangin ja Jessica Meirin jälkeen. Wandt palasi maahan 9. helmikuuta 2024.
Wandt on kotoisin Hammarösta.
Bjerkebæk

Bjerkebæk on kirjailija Sigrid Undsetin kotimuseo Norjan Lillehammerissa. Undset osti talon vuonna 1919 ja nimesi sen Erik Bøghin "En Caprice" -vaudevillenäytelmän päähenkilön mukaan.
Alexandrium ostenfeldii

Alexandrium ostenfeldii on luokkaan "Dinophyceae" kuuluva myrkyllinen panssarisiimaeliö, joka on levinnyt maailman laajuisesti. Alexandrium ostenfeldii voi olla vaaraksi erityisesti vesiviljelylle ja äyriäisten kuluttajille.
Suuri määrä Alexandrium ostenfeldia saa meriveden näyttämään päivällä punertavalta, yöllä niiden bioluminesenssi voi saada veden hohtamaan turkoosinsävyisenä. Levä tuottaa keskushermostoon vaikuttavia myrkyllisiä yhdisteitä, jotka voivat kertyä muihin eliöihin kuten simpukoihin. Alexandrium ostenfeldiia on havaittu myös Pohjois-Itämerellä Suomessa Ahvenanmaan rannikolla matalissa vesissä.
Salibandymaila

Salibandymaila on salibandyn peliväline.
Suomessa Salibandymailoja valmistaa esimerkiksi Fat Pipe. Salibandymaila valmistetaan nykyisin muovista. Ensimmäinen muovinen maila kehitettiin vuonna 1958. Tosin sen mailan lapa oli vielä suora, kun nykyään mailojen lavat taitetaan tehtaalla. Salibandymailan kahvaan laitetaan yleensä niin sanottu grippi. Tämän tarkoituksena on että maila pysyisi paremmin kädessa. Grippi lisätään usein jo tehtaalla, mutta se yleensä vaihdetaan jossain kohtaa mailan elinkaarta. Lisäksi mailojen lavat ovat usein vaihdettavia.
Kiovan piiri (Harkova)

Kiovan piiri () on yksi Ukrainan suurkaupunki Harkovan yhdeksästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Piiri käsittää Harkovan keskustasta koilliseen kaupungin ulkorajalle ulottuvan sektorin. Piirissä asui noin 188 500 ihmistä, joista 184 100 kirjattiin vakituisiksi asukkaiksi (2018). Vuonna 1989 piirin väkiluku oli 173 022.
Kiovan piirin naapureina ovat Harkovan Ševtšenkon piiri lännessä ja Saltivkan piiri etelässä. Kaupungin keskustassa piiri sivuaa Osnovan piiriä. Kiovan piirin pohjoispuolella jatkuu Harkovan piiri, johon koko Harkovan kaupunkikin on kuulunut kesän 2020 aluehallinnollisesta uudistuksesta lähtien.
Kiovan piiri on perustettu vuona 1932. Piirin pinta-ala on 51,7 neliökilometriä. Piirin nimi, rajat ja pinta-ala on muuttunut vuosien saatossa. Huhtikuusta 1936 lokakuulle 1957 piiri oli nimetty Stalinin avustajan, neuvostopoliitikko Lazar Kaganovitšin mukaan. 
Piirin alueella sijaitsevat muun muassa:
80 Plus

80 Plus on vuonna 2004 perustettu luokitusjärjestelmä mittaamaan tietokoneiden virtalähteiden energiatehokkuutta. Järjestelmä käsitti aluksi vain kolme eri kuormitustasoa, mutta vuosien kuluessa tasoja lisättiin kolme uutta tekniikan kehittymisen myötä.
Virtalähteen 80 Plus -hyötysuhde kertoo, kuinka paljon verkkovirrasta tulevaa vaihtovirtaa muutetaan tietokoneen käyttämäksi tasavirraksi. Mitä laadukkaampi hyötysuhde virtalähteellä on, sitä vähemmän se käyttää virtaa ja tuottaa lämpöä. Yleensä laadukkaampien hyötysuhteiden virtalähteissä käytetään myös laadukkaampia komponentteja, joten niiden käyttöikä on pidempi. 
Luokitusjärjestelmää pidetään osittain puutteellisena, sillä virtalähteiden hyötytaso saavutetaan laboratorioympäristön lämpötilassa eikä kuluttajille suunnatun tietokoneen sisällä. Ne eivät välttämättä saavuta siten todellista suorituskykyään kuluttajilla.
Luokitus on jaettu kolmeen alajaotteluun, jotta valmistajat voivat kohdistaa mainontansa eri alueilla asuville ja erilaisia tietokoneita käyttäville ihmisille.
Matti ja Leena

Matti ja Leena on suomalainen television draamasarja. Sitä esitettiin 13 osaa suorina lähetyksinä vuosina 1961–1962. Matti ja Leena olivat sarjan alussa jo vakiintunut pariskunta, kun taas samoihin aikoihin aloitettu "Heikki ja Kaija" kuvaa nuorenparin elämää.
Muuta.
"Matin ja Leenan" vierailevia näyttelijöitä olivat muun muassa Irma Seikkula, Leo Jokela, Marita Nordberg, Ville-Veikko Salminen ja Jalmari Rinne.Kukin oli mukana vain yhdessä jaksossa. Sarjan ensimmäinen osa esitettiin perjantaina 25. elokuuta 1961.
Valkoinen iiris

Valkoinen iiris () on 40. "Asterix seikkailee" -albumi, joka julkaistiin vuonna 2023. Albumi on ensimmäinen "Asterix seikkailee" -albumi jonka kehittämiseen sarjan alkuperäiset tekijät René Goscinny ja Albert Uderzo eivät osallistuneet lainkaan.
Juoni.
Antiikin Rooman legionaalaisten moraali on alhaalla ja legioonalaiset uhkaavat kapinoida. Tämä herättää huolta Roomassa, jossa Julius Caesar kutsuu upseerinsa neuvotteluun.
Armeijoiden ylin lääkäri Ambivalentius ehdottaa voivansa soveltaa legioonalaisiin uutta menetelmäänsä ”valkoinen iiris”, joka pohjautuu positiiviseen ajatteluun ja terveelliseen ruokavalioon. Caesar päättää lähettää hänet kokeeksi Cideriumin leiriin Armorikaan kokeilemaan menetelmäänsä. Todisteeksi Caesar vaatii, että Rooman legioonalaiset onnistuvat valtaamaan Asterixin kylän.
Cideriumin leirissä Ambivalentius soveltaa saman tien uutta menetelmäänsä legioonalaisiin, ja päättää tutustua myös gallialaisten kylään, jossa hän soveltaa samaa menetelmäänsä gallialaisiin. Pian Ambivalentiuksen menetelmä tepsii sekä roomalaisiin että gallialaisiin, jolloin he muuttuvat lempeiksi ja hyväntahtoisiksi.
Asterixin epäluulot heräävät kun hän huomaa, että edes bardi Trubadurixin konsertti ei saa gallialaisia ärtymään. Asterix kertoo Ambivalentiukselle, ettei hän ole enää tervetullut kylään.
Ambivalentius keskustelee päällikkö Aladobixin vaimon Smirgelinen kanssa ja Smirgeline kertoo haluavansa käydä Parisiumissa veljensä Homeopatixin luona. Tästä Ambivalentius saa ajatuksen lähteä sinne hänen kanssaan. Ambivalentius tietää, että Caesar on tulossa Parisiumiin nimittämään uuden prefektin, ja suunnittelee antavansa Smirgelinen lahjaksi Caesarille, jolloin Asterixin kylän on pakko antautua.
Saatuaan tietää vaimonsa lähteneen Parisiumiin päällikkö Aladobix vaipuu syvään masennukseen. Asterix ja Obelix lähtevät hänen kanssaan Parisiumiin hakemaan Smirgelineä takaisin. Parisiumissa he menevät Homeopatixin luokse, jossa Homeopatixin uusi kreikkalainen orja Aherros kertoo mietelauseita, mikä paljastaa hänen kuulleen Ambivalentiuksen menetelmästä.
Asterix, Obelix ja Aladobix päätyvät komedianäyttelijä Boksofixin teatteriesitykseen, jossa myös Ambivalentius ja Smirgeline ovat paikalla yleisössä. Aladobix ja Smirgeline tapaavat toisensa jälleen riemastuen jälleennäkemisestään. Tämä saa Ambivalentiuksen menettämään hermonsa, ja hän käskee legioonalaiset pidättämään gallialaiset.
Syntyy tappelu, mutta kesken kaiken Julius Caesar saapuu paikalle tiedustelemaan mitä tapahtuu. Caesar huomaa Ambivalentiuksen epäonnistuneen ja tuomitsee hänet Circus Maximukseen syötettäväksi leijonille, mutta Asterix vetoaa Caesarin hyväntahtoisuuteen ja Caesar päättääkin lähettää Ambivalentiuksen kaleeriorjaksi Circus Maximuksen sijaan.
Asterix, Obelix, Aladobix ja Smirgeline palaavat kyläänsä, jossa pidetään perinteinen suuri juhla-ateria.
Evangelos Patoulidis

Evangelos Patoulidis (s. 24. syyskuuta 2001) on belgialais-kreikkalainen jalkapalloilija joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Hakaa.
Karkkipäivä

Karkkipäivä tarkoittaa makeisten syöntiin varattua viikonpäivää, jonka tarkoitus on vähentää kariesta lasten hampaissa. Suomessa karkkipäivä on yleensä lauantai.
Karkkipäivä keksittiin alun perin Ruotsissa 1960-luvulla. Suomeen karkkipäivän toi Suomen Hammaslääkäriliitto 1970-luvulla. 
Nykysuosituksissa karkkipäivästä on luovuttu ja korostetaan kohtuullista käyttöä pitkin viikkoa. Karkkipäivä on kuitenkin käytössä vielä monella lapsella, mutta jokapäiväinen makeisten syönti on yleistynyt.
Samettisirkkunen

Samettisirkkunen ("Volatinia jacarina") on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Samettisirkkunen kasvaa 10–12 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Samettisirkkuskoiras on kauttaaltaan sinertävän musta lukuun ottamatta valkoisia laikkuja siipientaitteessa ja valkoisia siipien alapuolia. Naaraslintu on päästään, selästään ja siivistään harmahtavan ruskea. Rinta ja vatsa ovat vaaleamman ruskeat ja niissä on tummanruskeita viiruja.
Levinneisyys ja elintavat.
Samettisirkkusen levinneisyysalue on hyvin laaja ja ulottuu Meksikosta Argentiinan pohjoisosiin ja Uruguayihin. Lajia tavataan myös Grenadiineillä. Linnun elinympäristöä ovat ruohomaat, maatalousmaat ja pensaikot. Samettisirkkunen liikkuu parvina ja myös muiden lajien kanssa. Se syö enimmäkseen siemeniä, mutta myös hyönteisiä. Lisääntymiskausi on toukokuusta elokuulle. Samettisirkkunen tekee pesän pensaaseen tai ruohoturppaaseen. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa.
Armenian kansalaisuus

Armenian kansalaisuus on laillinen suhde Armenian tasavallan ja yksittäisen henkilön välillä. Maassa noudatetaan lähtökohtaisesti ius sanguinis -periaatetta.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä.
Syntyperäisiä Armenian kansalaisia ovat sellaiset henkilöt, jotka täyttävät vähintään yhden seuraavista ehdoista:
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella.
Hakemuksen perusteella Armenian kansalaisuus voidaan myöntää sellaiselle henkilölle, joka täyttää seuraavat edellytykset:
Sellaiset 14–18-vuotiaat lapset, joiden vanhempi saa Armenian kansalaisuuden hakemuksella, voidaan naturalisoida vanhempansa mukana, mikäli tähän on annettu kirjallinen lupa.
Kansalaisuus voidaan myöntää myös ilman edellä mainittujen edellytysten täyttymistä, mikäli henkilö on tehnyt poikkeuksellisen palveluksen Armenian tasavallan hyväksi. Lisäksi presidentillä on valtuudet myöntää kansalaisuus kirjallisella määräyksellä.
Hakijat, jotka ovat naimisissa Armenian kansalaisen kanssa tai ovat Armenian kansalaisen vanhempia tai lapsia, voivat hakea kansalaisuutta täyttämällä edellä mainitut ehdot lukuun ottamatta kansalaisuustestiä ja kolmen vuoden asumisaikaa. Myös etnisiin armenialaisiin ja entisiin Armenian kansalaisiin on vuodesta 2007 lähtien sovellettu vastaavaa helpotettua prosessia.
Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuuden menettäminen.
Armenia sallii kaksoiskansalaisuuden.
Kansalaisuudesta voi luopua vähintään 18-vuotias henkilö, joka ei ole rikosepäilyn kohteena Armeniassa, on maksanut 25 000 dramin käsittelymaksun ja ilmoittanut omaavansa jonkun toisen maan kansalaisuuden valtiottomuuden välttämiseksi. Kansalaisuudesta luopuminen ei ole mahdollista, jos se olisi Armenian kansallisen turvallisuuden vastaista tai henkilöllä on täyttämättömiä velvollisuuksia Armeniaa kohtaan.
Lenar Safin

Lenar Rinatovitš Safin (, s. 11. helmikuuta 1969 Arsk) on venäläinen poliitikko, joka on toiminut muun muassa Tatarstanin tasavallan liikenne- ja tielaitosministerinä (2010–2020) ja Venäjän federaation liittoneuvoston jäsenenä (2020–2022). Vuosina 2022–2027 hän toimii Kazanin yliopiston rehtorina. Safin on oikeustieteiden kandidaatti ja aikaisemmin työskenteli muun muassa rikosoikeuden ja kriminologian laitoksen apulaisprofessorina.
Safin joutui kansainvälisten pakotteiden alaiseksi ratifioituaan Venäjän federaation ja Donetskin kansantasavallan sekä Venäjän federaation ja Luhanskin kansantasavallan välisen "ystävyys-, yhteistyö- ja keskinäisen avunantosopimuksen".
Kamil Motıyği

Kamil Motıyği (Kamil Motıyğulla ulı Töxfətullin, Камил Мотыйгый / Камил Мотыйгулла улы Төхфәтуллин, , 25. helmikuuta 1883, Uralsk - 26. tammikuuta 1941, Kazan) oli tataarilainen kirjailija, toimittaja ja baritoni-laulaja. Motıyğillä oli "tärkeä rooli Ğabdulla Tuqayn maailmankuvan muovaamisessa ja hänen kehityksessään runoilijana".
Titurel

Titurel on vanha Graal-kuningas Wolfram von Eschenbachin "Parsifal"-eepoksessa. Titurel on myös Wolframin erään eeppisen runoelman nimi, vaikka se on hyvin löyhässä yhteydessä Titurelin kanssa, sillä se kuvaa hänen poikansa tyttärentyttären Sigunen onnettomasti päättyvää rakkaustarinaa. Wolframin katkelmina säilyneen runoelman pohjalle on eräs myöhempi runoilija (n. 1270) sepittänyt laajan eepoksen, jota erotukseksi edeltäjästään sanotaan "myöhemmäksi Titureliksi" ("Der jüngere Titurel").
Túpac Catari

Túpac Catari eli syntyjään Julián Apaza (n. 1750 – 14. marraskuuta 1781) oli tuolloin Espanjan hallitseman nykyisen Bolivian alueella vaikuttanut aymarakapinallisten johtohahmo. Hänen joukkonsa piirittivät La Pazin kaupunkia kuukausien ajan vuonna 1781. Lopulta hän jäi kuitenkin espanjalaisten vangiksi ja hänet teloitettiin. 
Elämäkerta.
Julián Apaza syntyi Ayoayossa lähellä Sicasican kaupunkia nykyisessä Boliviassa. Etniseltä taustaltaan hän oli aymara. Hän jäi 12-vuotiaana orvoksi ja työskenteli nuoruudessaan kaivoksilla, sekä kangas- ja kokalehtikauppiaana. Hän avioitui Bartolina Sisan kanssa ja pari sai kolme lasta. Apazaa kuvailitiin aymaraksi epätyypillisen vaaleaihoiseksi ja pituudeltaan keskikokoiseksi.
Apaza tuli tunnetummaksi vasta vuonna 1781, jolloin tuolloin Espanjan hallitsemien Sicasican, Yungasin ja Pacejesin maakuntien alueella puhkesi kapina espanjalaishallintoa vastaan. Espanjalaiset tosin epäilivät kapinan taustalla olleen Túpac Amaru, joka oli vuonna 1780 aloittanut kapinan nykyisen Perun Cuzcossa. Apaza nousi nopeasti kapinallisten johtoon nykyisen Bolivian puoella. Kapinajohtajana Túpac Catari yhdisteli kristinuskoa ja alkuperäisuskontoja yhdistellyttä sanomaa puhuen espanjalaisten ajamisesta pois. Hän pukeutui vaihdellen espanjalaisen virkamiehen tavoin, tai perinteiseen inka-asuun. Apaza otti uuden nimen Túpac Catari julistautuen varakuninkaaksi, väittäen saaneen tähän valtuutuksen Túpac Amarulta. Todellisuudessa aymarat ja Túpac Amarun johtamat ketšuat eivät tulleeet erityisesti toimeen keskenään. Vaikke he tekivät ajoittain yhteistötä, Túpac Catari puhui myös aymaroiden "vapauttamisesta inkojen alistuksesta".
14. maaliskuuta 1781 Túpac Catarin johtamat 10 000–40–000 kapinallista alkoivat piirittää La Pazin kaupunkia. Espanjalaisen kenraali Ignacio Floresin joukkojen onnistui murtaa piiritys lyhyeksi aikaa 18. heinäkuuta, mutta hän joutui vetäytymään joukkoineen Túpac Catarin saatua túkea toisen kapinajohtaja Andrés Túpac Amarun joukoilta. Piiritys jatkui, kapinallisten kuitenkaan onnistumatta murtaa kaupungin puolustajien linjoja. Piiritystä kapinallisten puolella vaikeutti etenkin tykistön puute. Kapinalliset päättivät tällöin tuhota padon Choqueyapujoella, mikä johti tuhoisaan tulvaan kaupungissa. Kaikkiaan piirityksessä sai surmansa tautien ja nälän takia ehkä 10 000–15 000 kaupungin puolustajaa ja sen asukasta. Piiritys murtui lopullisesti José de Resequínin johtamien espanjalaisten joukkojen saapuessa paikalle.
Túpac Catari vetäytyi joukkoineen kohti pohjoista. Espanjalaiset tarjosivat hänelle armahdusta, josta hän kieltäytyi. 9. marraskuuta Catarin liittolainen Tomás Igna Lipe petti hänet ja Catari päätyi espanjalaisten vangiksi. Catari teloitettiin julmasti 14. marraskuuta. Hänet sidottiin kahden hevosen väliin, joilla vetämällä hänet revittiin kahtia.
Tiundaland

Tiundaland yksi Ruotsin Uplannin ikivanhoista niin sanotuista "kansanmaista" ("folkland"), joka käsitti kymmenen hundia eli kihlakuntaa. Siitä sen nimikin "kymmenen hundin maa" oli syntynyt.
Ilvesjoen tuulivoimalaitos

Ilvesjoen tuulivoimalaitos on Etelä-Pohjanmaalla Kurikan Jalasjärven Ilvesjoen kylässä sijaitseva tuulivoimalaitos, jonka kapasiteetti on 0,75 megawattia. Voimalan omistaa ja sitä operoi Pramia Oy.
Yleistä.
Tuulivoimalaitos sijaitsee Ilvesjoen kylässä lähellä Kauhajoen ja Karvian kuntarajoja. Tuulivoimalalle tulee huoltotie, joka haarautuu seututieltä 273 haarautuvalta metsäautotieltä. Matkaa seututielle on vain 500 metriä. Voimala on pystytetty Kettukalliolle erään vedellä täyttyneen hiekkakuopan äärellä. Voimala sijaitsee 160 metrin korkeudella mpy.
Tuulivoimalaitos on saksalaisen Südwindin valmistama S46, jonka napakorkeus on 76 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 46 metriä, ja jonka kapasiteetti on 0,75 megawattia. Tuulivoimala saavuttaa nimellistehonsa, kun tuulee 12–13 metriä sekunnissa ja se pysähtyy 25 m/s myrskytuulessa.
Historiaa.
Maatuuli Oy hankki käytettynä Suomeen kolme Südwindin tuulivoimalaa vuonna 2011 ja kaksi niistä päätyi Jalasjärvelle. Toinen Jylisevän tuulivoimalaitos kuuluu Kauppilan autohajottamolle, joka ei aluksi saanut tuulivoimalaansa toimimaan mutta joka lopulta saatiin toimimaan. Pramian tuulivoimalaitos sen sijaan toimi alusta alkaen moitteettomasti ja se alkoi tuottaa sähköä tammikuusta 2011 lähtien.
Pinchas Goldschmidt

Pinchas Goldschmidt (; s. 21. heinäkuuta 1963 Zürich) on sveitsiläistaustainen rabbi, joka toimi Moskovan päärabbina vuosina 1993–2022. Hän poistui Venäjältä Jerusalemiin ja luopui virastaan Venäjän hyökättyä Ukrainaan, koska ei halunnut ilmaista tukeaan sodalle viranomaisten painostuksesta huolimatta. Hän lukeutui maansa korkea-arvoisimpiin juutalaisjohtajiin. Venäjä julisti hänet ulkomaiseksi agentiksi seuraavana vuonna. Hän on kehottanut juutalaisia poistumaan Venäjältä, koska uskoo heidän päätyvän sodan syntipukeiksi ja kohtaavan antisemitismia.
Goldschmidt opiskeli rabbiksi Ponevež-ješivassa Israelissa vuosina 1979–1981. Hän jatkoi uskonnollisia opintojaan Yhdysvalloissa Chicagossa (1981–1982) ja Baltimoressa. Samanaikaisesti hän opiskeli Johns Hopkinsin yliopistossa, jossa hän suoritti maisterintutkinnon vuonna 1985. Valmistuttuaan yliopistosta hän muutti takaisin Israeliin, jossa hänet nimitettiin rabbiksi vuonna 1987. Seuraavana vuonna Neuvostoliitossa toimivat juutalaisjärjestöt pyysivät häntä saapumaan sinne neuvonantajaksi juutalaista lainsäädäntöä koskevissa kysymyksissä. Hän muutti Neuvosto-Venäjälle perheensä kanssa vuonna 1989. Venäjän kansalaisuus hänelle myönnettiin vasta 2010. Goldschmidt on johtanut Euroopan rabbien konferenssia kesäkuusta 2011 alkaen. Konferenssi edustaa yli 700 ortodoksijuutalaista synagogayhteisöä. Uskonnollisena johtajana hän on edistänyt uskontodialogia kristittyjen, muslimien ja juutalaisten välillä. 
Goldschmidt palkittiin vuonna 2016 Ranskan kunnialegioonan ritarin arvonimellä ansioistaan Ranskan ja Venäjän välisten suhteiden parantamiseksi. "The Jerusalem Post" -lehti valitsi hänet 50 vaikutusvaltaisimman juutalaisen joukkoon 22. sijalle vuonna 2022. Hänelle myönnettiin vuoden 2024 Kaarle Suuren palkinto.
Citykäytävä

Citykäytävä (tai City-käytävä) on katettu liikekeskus Helsingin keskustassa Tallbergin liikepalatsin ja laajemmin Soopelin korttelin sisäpihalla. Citykäytävässä toimii muun muassa useita ravintoloita ja erikoisliikkeitä. Kiinteistössä on liiketilaa noin 4 000 m² ja lisäksi toimistotilaa 2 700 m². Sen läpi kulkee vuosittain noin kuusi miljoonaa ihmistä, sillä se toimii läpikulkureittinä Aleksanterinkadulta Citycenteriin ja sen kautta edelleen päärautatieasemalle.
Historia.
Aleksanterinkatu 21:n tontin osti ja rakennutti 1800-luvun lopulla liikemies ja kauppaneuvos Julius Tallberg. Myöhemmin Tallberg osti myös samassa korttelissa sijainneet Keskuskatu 6:n ja Kaivokatu 8:n tontit rakennuksineen. Hänen aloitteestaan näiden kiinteistöjen porttikäytävien ja sisäpihojen läpi avattiin vuonna 1910 Aleksanterinkadulta Kaivokadulle johtanut kulkureitti, jonka suunnitteli tarkemmin Eliel Saarinen ja jonka varrelle sijoitettiin liikehuoneistoja. Reitti sai myöhemmin nykyisen nimensä. Keskuskatu 6:n ja Kaivokatu 8:n kadunvarsirakennukset kuitenkin purettiin 1960-luvulla, samoin kuin katujen kulmassa sijainnut Skohan talo, minkä jälkeen paikalle rakennettiin nykyinen Makkaratalo eli viralliselta nimeltään City-Center. Suunnitelmissa oli tuolloin, että myöhemmin myös korttelissa Aleksanterinkadun puolella olevat rakennukset olisi purettu ja City-Center -rakennuskompleksia laajennettu niiden paikalle, mutta tältä osin suunnitelmaa ei koskaan toteutettu. Niinpä alkuperäisestä City-käytävästä jäi edelleen jäljelle Aleksanterinkadulta korttelin sisäpihalle johtanut osuus, jonka jatkeena City Centerin läpi johti Kaivokadulle alun perin kaksi katettua käytävää.
Sisäpiha katettiin 1980-luvulla lasikatolla. 1990-luvun alussa Citykäytävällä havaittiin levotonta käytöstä ja ilkivaltaa, minkä vuoksi sitä alettiin pitää öisin suljettuna.
Kaanikunta

Kaanikunta oli poliittinen kokonaisuus, jonka johdossa oli mongolien tai turkkilaisten heimojen heimojohtaja eli kaani.
Kun Tšingis-kaani kuoli vuonna 1227 hänen valtakuntansa jakautui neljään osaan, joissa kunkin johdossa oli yksi hänen jälkeläisistään kaanin asemassa. 1200-luvun puolivälissä niitä olivat läntisten kiptšakkien kaanikunta eli Kultainen orda, Persian kaanikunta, jonka hallitsijaa kutsuttiin Il-kaaniksi, Turkistanin kaanikunta eli Tšagatain kaanikunta sekä Suurkaanin kaanikunta Itä-Aasiassa. Kaikki olivat periaatteessa suurkaanin alaisia. Jo 1200-luvulla kukistunut Karakhanidien kaanikunta vakiinnutti islamilaisen hanafi-koulukunnan Transoxianaan. 
1500-luvun loppuun mennessä kaikki neljä kaanikuntaa olivat kadonneet, mutta useita pienempiä kaanikuntia ilmaantui niiden tilalle. Niitä olivat muun muassa Kazanin, Astrahanin, Krimin, Hivan, Buharan, Taškentin, Samarkandin ja Kokandin kaanikunnat. Yksi kerrallaan ne joutuivat Venäjän valloittamiksi. Viimeisenä kaatui Kokand vuonna 1865 ja sen tilalle tuli Turkestanin kenraalikuvernöörikunta.
Vivienne Medrano

Vivienne Medrano (verkkonimi: VivziePop) on yhdysvaltalainen animaattori, kirjailija, ohjaaja, tuottaja ja ääninäyttelijä. Hän on tehnyt aikuisten animaatiosarjoja, kuten "Hazbin Hotelin" ja "Helluva Bossin", ja kirjoittanut verkkosarjakuvan "ZooPhobia".
Ivan Martynuškin

Ivan Stepanovitš Martynuškin (; s. 18. tammikuuta 1924 Poštšupovo, Rjazanin kuvernementti) on venäläinen toisen maailmansodan veteraani. "The Independentin" mukaan hänestä tuli viimeinen elossa oleva Auschwitzin vapauttamiseen osallistunut sotilas David Dušmanin kuoltua kesäkuussa 2021.
Martynuškin valmistui sotilaskoulusta Habarovskista ja määrättiin rintamalle vuonna 1942. Hän palveli 60. armeijakunnan 322. kivääridivisioonassa vanhempana luutnanttina ja oli ensimmäisten Auschwitziin saapuneiden neuvostosotilaiden joukossa. Sodan jälkeen Martynuškin oli muun muassa perustamassa atomienergiapaviljonkia Yleisvenäläiseen näyttelykeskukseen 1950-luvulla.
Martynuškinille myönnettiin Punalipun kunniamerkki, Punatähden kunniamerkki, Žukovin mitali, mitali "voitolle Saksasta suuressa isänmaallisessa sodassa 1941–1945" sekä 1. ja 2. luokan Isänmaallisen sodan kunniamerkit.
Cecil Sharp

Cecil James Sharp (22. marraskuuta 1859 Lontoo – 23. kesäkuuta 1924 Lontoo) oli brittiläinen muusikko, joka tuli tunnetuksi kansanlaulujen ja -tanssien kerääjänä. Hän keräsi lähes 5 000 kansanlaulua ja -sävelmää – huomattavasti enemmän kuin kukaan muu englantilainen kansanmusiikin kerääjä.
Sharp opiskeli matematiikkaa Cambridgen yliopiston Clare Collegessa ja suoritti siellä myös musiikin opintoja. Hän muutti lokakuussa 1882 Australiaan, jossa hän työskenteli aluksi Etelä-Australian laamannin avustajana. Vuonna 1889 Sharp siirtyi työskentelemään musiikin parissa. Hänestä tuli tuomiokirkon avustava urkuri ja yksi musiikkikorkeakoulun johtajista Adelaidessa. Sharp opetti laulamista ja musiikin teoriaa, minkä lisäksi hän vapaalla ajallaan sävelsi ja johti Adelaiden filharmonista seuraa. Hän palasi Englantiin vuonna 1892. Sharpin omien sävellysten joukossa on koominen ooppera "Sylvia, or, the Marquis and the Maid". Vuonna 1893 Sharp meni naimisiin Constance Birchin kanssa. Hän opetti Ludgrove Preparatory Schoolissa musiikkia vuosina 1893–1910 ja toimi samanaikaisesti Hampsteadin konservatorion rehtorina vuosina 1896–1905.
Vuonna 1901 Sharp liittyi Folk-Song Societyyn. Hän julkaisi vuosi myöhemmin teoksen "A Book of British Song". Vuosina 1904–1909 hän julkaisi viisi kokoelmaa kansanlauluista Somersetista. Aiemmin kansanlauluja keränneiden Lucy Broadwoodin, Sabine Baring-Gouldin ja Frank Kidsonin tavoin Sharp uskoi kansanlaulujen keräämisen olevan välttämätöntä englantilaisen kansanlauluperinteen säilyttämiseksi. Vuonna 1907 hän julkaisi englantilaisen kansanlaulun keskeisen teoreettisen teoksen "English Folk-Song: Some Conclusions". Hän oli myös aktiivinen luennoitsija ja kolumnisti kansanlauluaiheesta. Vuodesta 1905 Sharp keräili myös kansantansseja. Hän perusti vuonna 1911 English Folk Dance Societyn. Sharp keräsi brittiläisperäisiä lauluja myös kolmella matkallaan Appalakeille vuosina 1915–1918. Hän oli mukana saattamassa kansanmusiikkia osaksi koulujen opetusohjelmaa, vaikkakin tämä käytäntö alkoi hiipua 1950-luvulla.
Sharpin julkaisujen joukossa ovat "English Folk-Songs from the Southern Appalachians" (Olive Dame Campbellin kanssa, 1917), "English Folk Songs" (1921), "The Morris Book" (viisi osaa, 1907–1913), "The Country Dance Book" (kuusi osaa, 1909–1922) ja "Sword Dances of Northern England" (viisi osaa, 1911–1913). Sharp kuoli vuonna 1924, ja hänen mukaansa nimetty Cecil Sharp House perustettiin Lontoossa vuonna 1930 kansanlaulun ja -tanssin vaalimisen keskukseksi. Sharpin käsikirjoitukset luovutettiin Clare Collegeen ja Vaughan Williams Memorial Libraryyn. Sharpin näkemykset sekä lauluteknisistä seikoista että kansanmusiikin roolista opetuksessa ovat olleet kiistanalaisia. Jälkikäteen häntä on arvosteltu myös rasistisista näkemyksistä, joihin kuului käsitys mustista alemman rodun edustajina. Sharp kritisoi jazzia sen afroamerikkalaisista juurista eikä pitänyt jazzia valkoisille soveltuvana.
Julien Leclercq

Julien Leclercq (16. toukokuuta 1865 Armentières – 31. lokakuuta 1901 Pariisi) oli ranskalainen runoilija, näytelmäkirjailija ja taidekriitikko.
Elämänvaiheet.
Leclercqin vanhemmat omistivat puuvillatehtaan, joka tuhoutui vuosien 1870–1871 Ranskan–Saksan sodassa. Jäätyään orvoksi 13-vuotiaana hän opiskeli kirjallisuutta ja taidehistoriaa setänsä tuella, mutta muutti 22-vuotiaana Pariisiin ja kirjoitti siellä runoja, näytelmiä ja taidearvosteluja. Leclercq liittyi symbolismiksi kutsuttuun nuorten kirjailijoiden suuntaukseen, jonka kansainvälinen keskus oli juuri Pariisissa. Hän osallistui kirjallisuuslehti "Mercure de Francen" uudelleenperustamiseen, ja oli myös "La Gazette" -lehden taidekriitikko.
Leclercq oli usean merkittävän taiteilijan, kuten Vincent van Goghin, Paul Gauguinin ja Auguste Rodinin tukija, ja järjesti näiden teoksille näyttelyitä ja ostajia eri maissa. Leclercq tapasi van Goghin hieman ennen tämän kuolemaa vuonna 1890, kirjoitti tämän muistokirjoituksen "Mercure de Franceen" ja pyrki edistämään vielä melko vähän tunnetun taiteilijan kansainvälistä mainetta. Leclercq omisti itse viisi van Goghin maalausta, lyhyen aikaa myös tämän kuuluisimpiin töihin kuuluvan "Tähtikirkkaan yön", jonka hän tosin antoi taidemaalari Émile Schuffeneckerille vaihtokauppana toisesta van Goghin maalauksesta "Sireenipensaat". Vuonna 1901 Leclercq järjesti Pariisissa van Goghin tuotannon ensimmäisen retrospektiivisen näyttelyn.
Leclercqin puolisona oli vuodesta 1898 suomalainen pianisti Fanny Flodin, jonka isä oli virkamies Frithiof Flodin. Leclercqin ystäväpiiriin kuului monia pohjoismaisia taiteilijoita ja kirjailijoita ja hän vieraili vuodesta 1897 Pohjoismaiden pääkaupungeissa esitelmöimässä Ranskan kirjallisuudesta ja järjestämässä taidenäyttelyitä. Hän kirjoitti Ranskan lehtiin myönteisesti Suomen taiteesta ja sortokausien vastarinnasta ja auttoi Leo Mecheliniä perustamaan Pariisissa ilmestyneen "L’Européen"-viikkolehden, jonka oli tarkoitus toimia suomalaisten tiedotuskanavana Euroopassa. Leclercqin oli tarkoitus tulla lehden päätoimittajaksi, mutta hän kuoli hieman ennen kuin sen ilmestyminen ehti alkaa.
Leclercqin kuoltua 36-vuotiaana munuaisvaivoihin Flodin myi kuolinpesän velkojen maksamiseksi kaikki miehensä hallussa olleet van Goghin teokset. Niistä "Katu, Auvers-sur-Oise" päätyi vuonna 1903 Ateneumin taidemuseoon Helsinkiin.
Leclercqillä ja Flodinilla oli yksi tytär, Saskia Leclercq, jonka puoliso oli suomalainen pankinjohtaja Aarne Robert Castrén.
Saltivkan piiri

Saltivkan piiri (; vuosina 1937—1961: Stalinin piiri; 1961—2022: Moskovan piiri) on yksi Ukrainan suurkaupunki Harkovan yhdeksästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Piiri käsittää Harkovan keskustasta itään kaupungin ulkorajalle ulottuvan sektorin, jonka pinta-ala on 31,61 neliökilometriä. Piirissä asui noin 292 000 ihmistä. Vuonna 1989 piirin väkiluku oli 332 568.
Piiri on perustettu alkujaan nimellä "Stalinin piiri" (; 1937—1961). Vuosina 1961—2022 se kulki nimellä "Moskovan piiri" (Московський район). Venäjän hyökkäyssodan (2022–) aikana piiri nimettiin Saltivkan kaupunginosan mukaan. 
Saltivkan kaupunkipiirin naapureina ovat Harkovan Kiovan piiri pohjoisessa, Harkovan piiri idässä (mihin koko Harkova on kuulunut kesän 2020 aluehallinnollisesta uudistuksesta lähtien) sekä Nemyšljan, Slobodan ja Osnovan kaupunkipiirit etelässä.
Piirin alueella sijaitsevat muun muassa:
Athiwat Paeng-nuea

Athiwat Paeng-nuea (; s. 2002) on thaimaalainen pyörätuolikelaaja. Hän rikkoi tammikuussa 2024 suomalaisen Leo-Pekka Tähden maailmanennätyksen 100 metrin pyörätuolikelauksessa 0,11 sekunnilla.
Petäjäveden terveysasema

Keski-Suomen hyvinvointialueen Petäjäveden terveyasema toimii Petäjävedellä osoitteessa Teollisuustie 1. 
Terveysasemalla toimii lääkärin, hoitajan, diabeteshoitajan, muistikoordinaattorin ja palveluohjaajan vastaanotot, suun terveydenhuolto, kuntoutus, mielenterveys- ja päihdepalvelut sekä neuvola. 
Fimlabin toimipiste palvelee terveysasemalla maanantaisin ja keskiviikkoisin.
Osnovan piiri

Osnovan piiri () on yksi Ukrainan suurkaupunki Harkovan yhdeksästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Se käsittää Harkovan keskustasta etelään uloittuvan sektorimaisen osan kaupungista, jonka pinta-ala on 45,99 neliökilometriä. Osnovan piirissä asuu noin 93 000 ihmistä. Vuonna 1989 piirin väkiluku oli 107 754.
Osnovan piiri rajautuu lännessä Harkovan Nova Bavarijan piiriin, pohjoisessa Ševtšenkon, Kiovan ja Saltivkan (kaupunki)piireihin ja idässä Slobodan (kaupunki)piiriin sekä etelässä Harkovan piiriin (johon koko Harkovan kaupunki on kuulunut kesän 2020 aluehallinnollisesta uudistuksesta lähtien).
Osnovan piiri perustettiin alkujaan vuonna 1919 nimellä Petynsko-Zhuravlivskyin piiri (). Syyskuussa 1924 se uudelleennimettiin Tšervonozavodskyin piiriksi (). Vuonna 2016 piiri nimettiin uudelleen Osnovan piiriksi osana Ukrainan pyrkimystä vapautua kommunismin ajan perinnöstä.
Piirin alueella sijaitsevat muun muassa:
Sandy Wilson

Alexander Galbraith "Sandy" Wilson (19. toukokuuta 1924 Sale – 27. elokuuta 2014) oli brittiläinen säveltäjä, sanoittaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten musikaalista "The Boy Friend" (1954), joka menestyi West Endissä ja jota alettiin esittää myös Broadwaylla.
Wilson sai oppiarvon englannin kielessä Oxfordin yliopiston Oriel Collegesta. Hän sai idean "The Boy Friend" -musikaaliin jo opiskeluaikanaan. Hänen muihin musikaaleihinsa kuuluu Ronald Firbankin romaaniin perustuva "Valmouth" (1958). Vuonna 1965 esitettiin Wilsonin tekemä "The Boy Friendin" jatko-osa "Divorce Me, Darling!", joka kuitenkaan ei saavuttanut vastaavaa suosiota. Wilson ei pitänyt ajatuksesta "The Boy Friendin" elokuvaversiosta eikä suostunut osallistumaan sen ensi-iltaan. Vuonna 1975 Wilson julkaisi omaelämäkertansa "I Could Be Happy". Samana vuonna ilmestyi hänen kirjoittamansa muistoelämäkerta Ivor Novello. Wilsonin elämänkumppani oli Chak Yui.
Wally Fawkes

Walter Ernest (Wally) Fawkes (21. kesäkuuta 1924 Vancouver, Kanada – 1. maaliskuuta 2023) oli brittiläinen jazzklarinetisti ja sarjakuvapiirtäjä. Hän teki sarjakuvia taiteilijanimellä "Trog".
Fawkes syntyi Kanadassa, mutta muutti äitinsä Mabelin kanssa Isoon-Britanniaan vuonna 1931 vanhempiensa erottua. Toisessa maailmansodassa hän palveli Coal Commissionia kartoittajana. Hän oli mukana perustamassa George Webbin Dixielanders-yhtyettä vuonna 1946. Fawkes perusti Humphrey Lytteltonin kanssa vuonna 1948 oman kokoonpanonsa, johon myöhemmin liittyi myös Keith Christie. Sidney Bechet luonnehti Fawkesia maailman parhaaksi klarinetistiksi. Coal Commissionia palvellessaan Fawkes voitti ensimmäisen palkinnon piirroskilpailussa, jonka tuomarina toimi Leslie Illingworth. Hän sai tältä työtarjouksen "Daily Mailissa" ja onnistui saamaan myös Lytteltonin yhteistyökumppanikseen. Fawkes sai kuvittamisessa opetusta Illingworthilta ja John Mintonilta. Hän tuli tunnetuksi poliittisesta satiirista "Flook". Fawkes piirsi "Daily Mailille", "Daily Mirrorille", "The Observerille", "The Spectatorille", "The Sunday Telegraphille", "Private Eyelle", "New Statesmanille" ja "Punchille".
Fawkes luopui lopulta säännöllisestä työskentelystä Lytteltonin kanssa perustamassaan yhtyeessä, vaikka palasi toisinaan tekemään sen kanssa esiintymisiä. Vuonna 2005 Fawkes lopetti piirtämisen näköongelmien johdosta. Fawkes oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Sandra Fawkes vuodesta 1949 vuonna 1964 otettuun avioeroon saakka. Fawkes meni naimisiin toisen puolisonsa Susan Cliffordin kanssa vuonna 1965. Ensimmäisestä avioliitosta syntyi neljä lasta, joista yksi kuoli varhaislapsuudessa. Toisesta avioliitosta syntyi kaksi lasta.