tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Via Claudia Valeria

Via Claudia Valeria oli roomalainen tie, joka kulki Samniumissa Italiassa. Se jatkoi Via Valeriaa ja johti Cerfenniasta Aternumiin Adrianmeren rannalle.
Historia.
Via Claudia Valeria sai nimensä siitä, että se oli keisari Claudiuksen (hallitsi 41–54) rakennuttama Via Valerian jatke. Myöhemmin se alettin lukea yhdessä Via Tiburtinan kanssa kokonaan osaksi Via Valeriaa. Sellaisena se esiintyy muun muassa "Itinerarium Antonini Augustissa".
Reitti.
Pääreitti.
Via Claudia Valeria jatkoi Via Valeriaa Cerfennasta nousemalla aluksi ylös Imeus-vuoren jyrkkää vuoristosolaa. Sitten se laskeutui Aternus (nyk. Aterno) -joen laaksoon, jossa sijaitsi Corfiniumin kaupunki. Tie ylitti joen siltaa pitkin kolme roomalaista mailia kaupungin jälkeen nykyisen Popolin kaupungin kohdalla. Tämän jälkeen tie kulki joen ohella kapeasta vuorensolasta, ohitti Interpromiumin, ja eteni kohti Aternuksen suuta, joka sijaitsi 21 mailin päässä Interpromiumista ja yhdeksän mailin päässä Teatesta.
Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat:
Asemapaikat ovat pääosin "Itinerarium Antonini Augustista", täydennettynä "Tabula Peutingerianalla". Suluissa olevat etäisyydet ovat nykyaikana tehtyjä korjauksia perustuen muun muassa löydettyihin mailipylväisiin. Via Valeria Claudian kokonaispituus Cerfenniasta Aternumiin oli näillä korjauksilla 50 mailia eli noin 74 kilometriä. Etäisyys Roomasta Aternumiin, ottaen mukaan reitin alkuosan Via Tiburtina ja keskiosan Via Valeria, oli yhteensä 126 mailia eli noin 186 kilometriä.
Näin saatavien etäisyyslaskelmien suhteellisen hyvä paikkansapitävyys tulee ilmi verrokkitiedosta, joka saadaan Plinius vanhemmalta. Hän arvioi Italian niemimaan leveydeksi sen keskikohdalla Tiber-joen suusta Aternus-joen suulle mitattuna 136 mailia eli noin 201 kilometriä. Atenuksen mainitseminen osoittaa melko selvästi, että etäisyys oli mitattu Via Valeriaa (laajasti ymmärrettynä) pitkin. Kun sen pituuteen lisätään Ostian ja Rooman välinen etäisyys eli etäisyys Roomasta Tiberin suulle, toisin sanoen 16 mailia, matka on vain hieman enemmän kuin Pliniuksen antama etäisyys.
Jatkeet ja haaraumat.
Via Valeria päättyi, ainakin sellaisena kuin Claudius sen rakennutti, Aternuksen suulle. "Itinerarium Antonini Augusti" jatkaa sitä kuitenkin Adriaan, jonka sijoittaa 14 mailin päähän Teatesta. Todellinen etäisyys on kuitenkin paljon suurempi, ja tekstikohta pitäisi ehkä lukea 24 mailiksi. Arvellaan, että joen suussa tie yhtyi varhaisempaan Adrianmeren rannikkoa kulkeneeseen tiehen, joka ei kuulunut sen enempää Via Valeriaan, Via Salariaan kuin Via Flaminiaankaan, mutta yhdisti niiden Adrianmeren rannikon puoleiset päät. Seuraavassa esitetään kyseisen tien asemapaikat Aternuksen suusta Anconaan.
Anconasta tietä jatkoi eräs Via Flaminiasta lähtenyt haarauma.
Via Clodia

Via Clodia oli roomalainen tie, joka kulki Etruriassa Italiassa ja johti Roomasta ainakin Saturniaan. Sen on arveltu päättyneen Saenaan tai Via Aurelialle.
Historia.
Via Clodian nimi tunnetaan ainoastaan "itinerariumeista" sekä keisariaikaisista piirtokirjoituksista. Tien nimen perusteella on kuitenkin selvää, että se oli peräisin jo tasavallan ajalta, vaikkakaan ei ole säilynyt tietoa siitä, milloin tie rakennettiin tai kuka sen rakennutti. "Itinerariumeissa" Via Clodia esiintyy päätienä, josta Via Cassia haarautui, tai sitten ne sekoittavat tiet kokonaan keskenään. Ciceron kuvauksen perusteella Via Cassia oli kuitenkin selvästi päätie, ja Via Clodia vain sen haarauma. Samalla Forum Clodiin kaupungin sijainti Via Clodian varrella ja Forum Cassiin sijainti Via Cassian varrella tekevät selväksi, kumpi tie oli kumpi.
Reitti.
Via Clodia arkaantui Via Cassiasta vasemmalle noin 10 roomalaista mailia eli noin 15 kilometriä Roomasta pohjoiseen. Tien reitti on selvä Sabateen saakka, mutta muuttuu sen jälkeen epäselvemmäksi. Epäselvää on ollut erityisesti se, mihin tie päättyi. Tie kulki ainakin Saturniaan saakka. Sen on ehdotettu kulkeneen joko Umbro-joen (nyk. Ombrone) laaksoa pitkin Saenaan, tai jatkuneeen yli joen soisten tasankojen niin, että se olisi liittynyt Via Aureliaan.
Tien asemapaikat olivat:
Reitti tunnetaan kokonaisuudessaan vain "Tabula Peutingerianasta", mutta siinä annetut etäisyydet ovat monin osin virheellisiä. "Itinerarium Antonini Augusti" antaa vain Rooman ja Forum Clodiin välisen etäisyyden, 32 mailia eli noin 47 kilometriä. "Tabulassa" Sabaten etäisyydeksi Roomasta annetaan enemmän, 36 mailia eli noin 53,2 kilometriä, ja etäisyys on näin selvästi virheellinen; oikea etäisyys on arviolta 27 mailia eli noin 40 kilometriä.
Via Collatina

Via Collatina, joskus myös Via Collatia, oli roomalainen tie, joka kulki Latiumissa Italiassa ja johti Roomasta sen itäpuolella sijainneeseen Collatiaan.
Via Collatina erkaantui Via Tiburtinasta heti Aurelianuksen muurien Porta Tiburtinan jälkeen. Etäisyys Roomasta Collatiaan oli 10 roomalaista mailia eli noin 14,8 kiliometriä. Collatiasta kulki yhteys eteenpäin Via Praenestinalle.
Tie oli lähinnä paikallistie, ja esiintyy antiikin kirjallisissa lähteissä vain Aqua Appia ja Aqua Virgo -akveduktien lähteiden yhteydessä. Tie säilytti nimessään Collatinan kaupungin muiston vielä kauan senkin jälkeen, kun itse kaupunki oli lakannut olemasta.
Via Cornelia

Via Cornelia oli roomalainen tie, joka kulki Roomasta länteen ja luoteeseen päin. Se saattoi johtaa Caereen.
Perinteisen käsityksen mukaan Via Cornelia erkani Via triumphaliksesta Tiberin ylittäneen Pons Neronianus -sillan länsipuolella. Pons Aeliuksen (nyk. Ponte Sant’Angelo) rakentamisen jälkeen tietä jatkettiin itään päin, jotta se ulottui sillalle. Via Cornelian esitetään kulkeneen Neron sirkuksen pohjoispuolelta. Tien varrella sijaisi useita hautoja, joita löydettiin 1500- ja 1600-luvuilla nykyisen Pietarinkirkon rakentamisen yhteydessä. Myös apostoli Pietarin hauta on sijoitettu sen varrelle, ja siksi Pietarinkirkko on paikalla. Via Cornelia kulki Leon muureista Porta Perusan kautta ja jatkoi tämän jälkeen länteen ainakin yhdeksän roomalaisen mailin eli noin 13 kilometrin verran. Tämän jälkeen sen reitistä ei ole varmuutta.
Nykyisin monet tutkijat katsovat, ettei Via Corneliaa olisi ollut olemassa erillisenä tienä, vaan se oli joko osa Via Aureliaa tai nimitys Via Triumphaliksen alkuosalle. Ainakin Via Corneliasta vastasi sama virkamies kuin Via Aureliasta. Digital Atlas of the Roman Empire (DARE) -kartastossa Via Cornelia on merkitty Roomasta luoteeseen sijainneeseen Caereen johtaneeksi tieksi, mutta toisaalta myös Via Aurelian alkuosan toiseksi nimeksi.
Via Domitiana

Via Domitiana oli roomalainen tie, joka kulki Latium et Campaniassa Italiassa ja johti Sinuessasta Neapoliihin.
Historia.
Via Domitianan rakennutti keisari Domitianus, joka hallitsi vuosina 81–96, ja josta tie sai nimensä. Via Domitiana oli tarkoitettu oikaisemaan reittiä Roomasta Puteoliin, Misenumiin ja Baiaehen, siinä missä aiemmin roomalainen tie niihin oli kulkenut mutkaa Cumaen ja Neapoliin kautta. Statius on jättänyt tiestä mahtipontisen kuvauksen.
Reitti.
Via Domitiana jatkoi Via Appiaa Tyrrhenanmeren rannalla olleesta Sinuessasta. Siinä missä Via Appia lähti Sinuessasta sisämaahan Capuaan päin, Via Domitiana jatkoi etelään samaa rannikkoa pitkin. Se ylitti Volturnus (nyk. Volturno) -joen siltaa pitkin lähellä sen suuta, ja kulki tämän jälkeen lähellä merenrantaa Cumaeen, josta se suuntasi Puteoliin. Sieltä tie jatkoi Cumaenlahden rantaa Neapoliihin osuutta, joka oli ollut olemassa jo ennestään.
"Itinerarium Antonini Augustin" mukaan tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat:
Via Appialta johti Neapoliihin myös toinen tie, joka erkaantui Via Appiasta Capuassa ja kulki Atellan kautta.
Via Flaminia militare

Via Flaminia militare (myös "Via Flaminia minor"/"secunda"/"altera") oli roomalainen tie, joka kulki Italian pohjoisissa keskisosissa ja johti Arretiumista Bononiaan.
Historia.
Via Flaminia militaren rakennutti Liviuksen mukaan konsuli Gaius Flaminius vuonna 187 eaa. sen jälkeen, kun hän oli voittanut seudulla Apenniinien vuorilla asuneet liguurit. Samoihin aikoihin hänen konsulikumppaninsa Marcus Aemilius Lepidus rakennutti Via Aemilian. Gaius Flaminiuksen isä Gaius Flaminius puolestaan oli aiemmin rakennuttanut Via Flaminian.
Via Flaminia militare ei esiinny "Tabula Peutingerianassa" tai muissa "itinerariumeissa", joten se jäi ilmeisesti jo varhain lähinnä paikalliseen käyttöön. Harrastelija-arkeologit löysivät erään osuuden tiestä nykyisen Monte Bastionen rinteestä vuonna 1979. ”Via Flaminia militare” ja muut tiestä käytetyt nimitykset ovat nykyaikaisia ja tarkoitettu erottamaan se tunnetummasta Via Flaminiasta.
Reitti.
Via Flaminia militare kulki Etruriassa sijainneesta Arretiumista Via Cassian varrelta Apenniinien yli Aemiliassa sijainneeseen Bononiaan, jossa tie yhdistyi Via Aemiliaan. Tien tarkkaa reittiä ei tunneta, mutta sen asemapaikkoja olivat ainakin:
Etäisyydet tunnetaan "itinerariumeista" vain tien alkuosalta, joka on yhteinen Via Cassian kanssa.
Via Fulvia

Via Fulvia oli roomalainen tie, joka kulki Liguriassa ja Transpadanassa Italiassa ja johti Dertonasta Augusta Taurinorumiin.
Historia.
Via Fulvian rakennutti ainakin sen alkuosalta konsuli Marcus Fulvius Flaccus vuonna 125 eaa. Alun perin tie johti Dertonasta Forum Fulviin kautta Hastaan. Myöhemmin sitä jatkettiin Augusta Taurinorumiin ja aina Kottisilla Alpeilla sijainneeseen Druantiumiin saakka. Tietä ei tunneta "itinerariumeista".
Reitti.
Via Fulvia kulki Liguriassa sijainneesta Dertonasta Transpadanassa sijainneeseen Augusta Taurinorumiin. Dertonasta tiellä oli yhteys Via Aemilia Scauriin, Via Postumiaan ja Via Julia Augustaan. Tien asemapaikat olivat:
Via Gemina

Via Gemina oli roomalainen tie, joka kulki Venetia et Histriassa Italian koillisosassa ja johti Aquileiasta Emonaan.
Historia.
Via Geminan rakennutti keisari Augustus ja sen rakentamisen toteutti Legio XIII Gemina. Tie rakennettiin noin vuosina 12–15 jaa. Se jatkoi Aquileiaan päättyneitä Via Anniaa ja Via Postumiaa.
Reitti.
Via Gemina kulki Adrianmeren rannalta Aquileiasta Emonaan eli Julia Aemonaan ylittäen matkalla Juliset Alpit, jotka toimivat Italian ja Pannonian välisenä rajana tässä suunnassa. Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat "Tabula Peutingerianan" mukaan:
Via Herculia

Via Herculia (myös "Via Herculea") oli roomalainen tie, joka kulki Italian eteläosassa. Sen arvellaan johtaneen Aequum Tuticumista Nerulumiin ja/tai Heracleaan.
Historia.
Via Herculian olemassaolo tunnetaan vain piirtokirjoituksista. Se vaikuttaa olleen merkittävä tie Rooman myöhäisellä keisarikaudella. Tie valmistui Diocletianuksen ja Maximianuksen aikana, mitä todennäköisimmin näiden kauden alkupuolella noin 280–290-luvuilla, ja sai nimensä oletettavasti Maximianuksesta, joka tunnettiin myös nimellä Maximianus Herculius. Tietä kunnostettiin Maxentiuksen aikana vuonna 311, ja sitä ylläpidettiin ainakin Theodosiuksen tai Arcadiuksen aikaan 300-luvun lopulle saakka.
On ehdotettu, että tien rakentaminen ja ylläpito olisivat liittyneet siihen, että myöhäisantiikin aikana keisarit siirtyivät Roomasta asumaan yleensä Mediolanumissa tai Ravennassa, jonka jälkeen tarvittiin sellaisia nopeita yhteyksiä Italian eteläosiin, jotka eivät kiertäneet länsirannikolta Rooman kautta.
Reitti.
Via Herculia kulki Apulia et Calabrian ja Lucania et Bruttiin alueilla. Sen tarkkaa reittiä ei tunneta. Usein sen esitetään kulkeneen Aequum Tuticumista Aquilonian, Venusian, Potentian ja Grumentumin kautta Nerulumiin, jossa se liittyi Via Popiliaan. Tällöin sen pituus olisi ollut "Itinerarium Antonini Augustin" mukaan noin 227 roomalaista mailia eli noin 336 kilometriä.
Toisessa vaihtoehdossa se olisi kulkenut muutoin samaa reittiä, mutta loppuosassa Grumentumista rannikolle Heracleaan. Tässä vaihtoehdossa tien pituus olisi ollut noin 160 mailia eli noin 237 kilometriä. "Barrington Atlas of the Greek and Roman World" -kartastossa tie on merkitty vain Aequum Tuticumin ja Aquilonian välille.
Aequum Tuticumin ja Nerulumin välisen reitin asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat "Itinerarium Antonini Augustin" mukaan:
Monien asemapaikkojen sijainteja ei tunneta, ja monissa tapauksissa annetut välimatkat ovat selvästi virheellisiä. "Tabula Peutingerianassa" sama reitti esitetään selvästi virheellisessä ja sekaisin menneessä muodossa. Se antaa asemapaikoiksi usein kokonaan eri paikkoja, joista niistäkään useimpien sijaintia ei tunneta sen paremmin.
Reitin osalta on arveltu, että tie on pyritty tekemään aina mahdollisuuksien mukaan edullisesti niin, ettei sen rakentamiseen tarvittu siltoja, leikkauksia tai muita rakennelmia. Siksi se noudatti varhaisempia teitä, käytti varhaisempia siltoja aina kuin mahdollista, ja oli tehty korkeammalle vuoristoon.
Via Julia Augusta

Via Julia Augusta oli roomalainen tie, joka johti Placentiasta Italiasta Arelateen Galliassa. Italiassa se noudatti paljolti varhaisempien Via Aemilia Scaurin ja Via Postumian reittejä.
Historia.
Via Julia Augustan rakennuttamisen aloitti keisari Augustus vuonna 13 eaa. sen jälkeen kun hän oli lopullisesti voittanut liguurit ja alppikansat. Tie muodostettiin niin, että sen alkuosaksi yhdistettiin varhaisemmat Ligurian alueen tiet ja niitä jatkettiin Arelateen Gallian puolelle, ja kokonaisuudelle annettiin uusi nimi Via Julia Augusta.
Reitti.
Via Julia Augusta sai alkunsa Placentiasta (nyk. Piacenza) roomalaisen Italian Aemilian alueelta. Se kulki Dertonan kautta ja tuli Välimereen kuuluvan Ligurianmeren rantaan Vada Sabatiaan, ja kulki tämän jälkeen rannikkoa pitkin länteen päin läpäisten Meri-Alpit. Tie tuli Gallian puolelle ylitettyään Varus (nyk. Var) -joen. Galliassa Via Julia Augusta kulki muun muassa Massilian kautta. Tie päättyi Arelateen (nyk. Arles) Gallia Narbonensiksessa. Alkuosaltaan Placentiasta Vada Sabatiaan reitti oli yhteinen Via Aemilia Scaurin ja Via Postumian kanssa. Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat "Itinerarium Antonini Augustin" mukaan:
Tämä tekee tien kokonaispituudeksi 438 roomalaista mailia eli noin 648 kilometriä.
Anadyrin lentoasema

Anadyrin lentoasema () eli Anadyr-Ugolnyin lentoasema tai Ugolnyin lentoasema ( tai ; IATA: DYR, ICAO: UHMA; kansallinen lentoasemakoodi: УХМА ja ЬХМА) on Venäjän koillisosan Tšukotkan Anadyrissä sijaitseva lentoasema, jota käytetään sekä siviili- että sotilasilmailun tarkoituksiin. 
Lentoasema sijaitsee noin 11 kilometriä Anadyristä itään, Anadyrinlahden vastakkaisella puolella. Kesäisin lahden yli on lauttayhteys ja lopputalvesta jäätie Anadyristä lentoasemalle; syksyllä ja loppukevällä matkustajia kuljetetaan lahden yli Anadyriin helikopterilla.
Sointu Huuskonen

Sointu Erkki Ilmari ”Severi” Huuskonen (11. joulukuuta 1937 Vesanto – 29. marraskuuta 2023 Kuopio) oli suomalainen pasunisti ja orkesterimuusikko. 
Ura orkesterimuusikkona.
Huuskonen soitti työurallaan Mikkelin sotilassoittokunnassa, Lahden kaupunginorkesterissa, Suomen kansallisoopperassa, Radion tanssiorkesterissa, Savonlinnan oopperajuhlaorkesterissa, UMOssa sekä studiomuusikkona. 
Huuskonen aloitti uransa armeijan soitto-oppilaana Helsingin Santahaminassa, jossa hän kävi aliupseerikoulun. Hänen soittimekseen valikoitui pasuuna, erityisesti bassopasuuna. Hän sai Mikkelin sotilassoittokunnasta kersantin vakanssin. 
Aliupseeriuran jälkeen Sointu Huuskonen valittiin pasunistiksi Lahden kaupunginorkesteriin, josta hän siirtyi vuonna 1963 Helsinkiin, juuri perustettuun Suomen kansallisoopperan orkesteriin. 
Huuskonen soitti päätyönään Bulevardilla sijainneessa kansallisoopperassa (nykyisin Aleksanterin teatteri), mutta kuului myös Radion tanssiorkesteriin, joka teki nauhoituksia ja konsertoi ahkerasti 1960- ja 1970-luvuilla. Tämän myötä Huuskosesta tuli kysytty pasunisti kevyen musiikin levytyksiin sekä television viihde- ja musiikkiohjelmiin, kuten Euroviisukarsintoihin, "Syksyn säveleen" ja "Kivikasvoihin". Hän soitti muun muassa Jaakko Salon, Esko Linnavallin, Markku Johanssonin, Ossi Runteen, Pentti Lasasen ja Jörgen Petersenin johtamissa orkestereissa. 
Ura studiomuusikkona.
Studiomuusikkona Sointu Huuskosen ensimmäinen levytys oli Dannyn ”Piilopaikka” vuonna 1965. Tämän jälkeen Huuskosen bassopasuunan voimakkaan, matalan äänen voi kuulla lukuisissa suomalaisen iskelmämusiikin hittikappaleissa ja klassikoissa, kuten Anita Hirvosen ”Itke vaan jos helpottaa” (1967), Paula Koivuniemen ”Jos helmiä kyyneleet ois” (1968), Tapani Kansan ”Eloise” (1969), Markku Aron ”Hyvännäköinen” (1970), Kirkan ”Silta yli synkän virran” (1970), Katri Helenan ”Kai laulaa saan” (1971), Irwin Goodmanin ”Poing poing poing” (1971), Jukka Kuoppamäen ”Sininen ja valkoinen” (1972), Fredin ”Niin paljon kuuluu rakkauteen” (1972), Marionin ”Tom tom tom” (1973), Pepe Willbergin ”Saat miehen kyyneliin” (1976) ja Taiskan ”Mombasa” (1976). 
Huuskonen oli mukana myös elokuvien ääniraidoilla, kuten Spede Pasasen ohjaamissa komedioissa "Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut" sekä "Pohjantähteet", jossa Huuskosen pasuuna soi muun muassa Simo Salmisen esittämässä, Jukka Virtasen sanoittamassa huumorikappaleessa ”Alle lujaa”.
Tekijänoikeusjärjestö Gramexin tietojen mukaan Sointu Huuskonen on soittanut noin 2060 äänitteellä.
Perhe.
Kosketuksen musiikkiin Huuskonen oli saanut jo lapsuudessaan Pohjois-Savon Vesannolla. Hänen isänsä Erkki Huuskonen ja setänsä Tauno Huuskonen olivat tunnettuja harmonikansoittajia ja kyläpelimanneja. Äiti Hilja Huuskonen harrasti kuorolaulua.
Sointu Huuskonen oli naimisissa vuosina 1959–1986 Liisa o.s. Voutilaisen (1939–1991) kanssa, ja heille syntyi kaksi poikaa (s. 1960 ja 1962). Hänen pitkäaikainen elämänkumppaninsa oli Kaija Turunen Kuopiosta.
Utrenni

Utrenni () on 2010-luvun loppupuolelta lähtien rakenteilla ollut nesteytetyn maakaasun (LNG) lastaussatama ja tuotantoalue Venäjän Jamalin Nenetsian Tazin piirissä, Obinlahden itärannalla Gydan niemimaalla, noin 69 kilometriä Sabettan taajamasta kaakkoon ja 171 kilometriä Gydan kylästä länteen. 
Utrenni on noussut jo rakennusvaiheessaan toukokuussa 2022 Koillisväylän länsiosan kaupallisesti merkittävimpien satamien joukkoon. Novatek-kaasuyhtiön on rakentanut satamaa jättiläismäisen Jamal-LNG-hankkeen toisen vaiheen osana. Utrennin terminaali on hallinnollisesti osa Sabettan satamaa. Vuonna 2018 julkaistun asetuksen mukaan Utrennin terminaalin on tarkoitus valmistua vuonna 2024. Osa Utrennin satamatoiminnoista on otettu jo käyttöön. Sataman suunniteltu vuotuinen enimmäisrahtikapasiteetti on rakennustöiden aikana nostettu yli kaksinkertaiseksi 43,2 miljoonaan tonniin.
Vuoden 2022 vuosikertomuksessaan yhtiö toteaa Arctic LNG 2 -hankkeen edenneen 73 prosentin valmistumisasteeseen. Ensimmäinen LNG-tuotantolinja raportoitiin jo 95 prosenttisesti valmiiksi ja sen uskotaan valmistuvan 2023 aikana. Valmistuessaan Arctic LNG 2:n (Utrenni) kolmen linjan tuotantokapasiteetti olisi suunnitelmien mukaan yhteensä 19,8 miljoonaa tonnia LNG:tä vuodessa. Lähistöllä on useita muitakin kaasukenttiä. Utrennin kaasukenttää ja sen läheisiä muita Obinlahden itäpuoleisia kenttiä kuvataan tässä vaiheessa yhä tutkimus- ja lisenssialueina eikä varsinaisina tuotantoalueina.
Linnuntietä noin 17 kilometriä Utrennin sataman itäpuolelle on rakennettu Utrennin lentoasema (kansallinen lentopaikkakoodi "УСДМ"; kiitotien pituus 1550 m ja leveys 36 m). Sieltä on säännöllinen syöttöliikenneyhteys Obinlahden länsipuolella sijaitsevalle Sabettan lentoasemalle.
Torgeir Anderssen-Rysst

Torgeir Anderssen-Rysst (9. elokuuta 1888 Ålesund – 8. syyskuuta 1958) oli norjalainen juristi ja Venstren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1925–1945 ja toimi Norjan puolustusministerinä 1928–1931. Hän työskenteli uutispäällikkönä "Sunnmørspostenissa" 1918–1928 ja 1931–1934.
Torjus Værland

Torjus Værland (23. marraskuuta 1868 Vegårshei – 4. heinäkuuta 1954) oli norjalainen Venstren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1919–1933 ja toimi Norjan sosiaaliministerinä 1928–1931.
Søndre Østfoldin käräjäoikeus

Søndre Østfoldin käräjäoikeus on yksi Norjan 23 käräjäoikeudesta ja se kuuluu Eidsivatingin laamanninoikeuden alaisuuteen. Se perustettiin vuonna 2021 yhdistämällä aiemmat Fredrikstadin, Haldenin, Mossin ja Sarpsborgin käräjäoikeudet. Käräjäoikeuden toimipisteet sijaitsevat Fredrikstadissa, Haldenissa, Mossissa ja Sarpsborgissa.
Tuomiopiiri.
Käräjäoikeuden tuomiopiirin muodostavat seuraavat kunnat:
A-tyyppi

A-Tyyppi oli suomalainen, vuonna 1999 perustettu eurodance-yhtye, johon kuuluivat Jari Karjalainen, Torsti Spoof, Janne Kettunen ja Anssi Nyberg. Yhtye on tehnyt Antero Mertarannan kanssa kappaleen ”Ihanaa Leijonat, Ihanaa!”.
Historiaa.
Yhtyeen syntymistä edelsi kappale ”Ihanaa Leijonat, Ihanaa!”, jonka Nyberg, Spoof ja Kettunen olivat työstäneet Ylen jääkiekon MM-kisalähetyksen loppukevennykseen keväällä 1999. Kappaleen tultua tunnetuksi sen tekijät saivat ravintolan terassilla päähänsä nimetä itsensä A-Tyypiksi, väännöksenä ruotsalaisesta eurodance-artisti E-Typesta. Tuttu keikkamyyjä oli ottanut leikilliset puheet uudesta yhtyeestä tosissaan ja järjestänyt A-Tyypille kymmenen keikkaa. Yhtye ryhtyi kirjoittamaan uusia kappaleita keikkasettiä varten. Puolessatoista viikossa valmistui ensimmäinen albumi "A-Studio Live!", joka menestyi kaupallisesti.
A-Tyyppi julkaisi lyhyen, noin kaksi vuotta kestäneen uransa aikana kaksi albumia ja kolme singleä. Yhtyeen kolmannesta singlestä ”Voodoota” tehtiin musiikkivideo, jolla näyttelee nuori Johanna Tukiainen. ”Ihanaa Leijonat, Ihanaa” on yhtyeen menestynein kappale. Se myi julkaisuvuonnaan platinaa ja ylitti vuonna 2023 kultalevyrajan striimauksissa.
Cort Adeler

Cort Adeler (gregoriaarisen kalenterin mukaan 26. joulukuuta 1622 Brevik, Norja – 15. marraskuuta 1675 Kööpenhamina, Tanska) oli norjalainen amiraali, joka johti Tanska-Norjan laivastoa vuosina 1663–1675. Tätä ennen hän palveli Alankomaissa ja Venetsiassa. Adeler vahvisti Tanska-Norjan laivastoa ulkomailta saamansa kokemuksen avulla. Hän kuoli vuonna 1675 kulkutautiin kesken Skoonen sodan.
Oslon observatorio

Oslon observatorio on vuonna 1833 valmistunut observatorio Oslossa Ruseløkkan alueella Frognerin kaupunginosassa. Empiretyyliä edustavan rakennuksen suunnitteli arkkitehti Christian H. Grosch. Observatorio oli Oslon yliopiston käytössä vuoteen 1935, jolloin Blinderniin valmistui uusi astrofysiikan laitos. Rakennus on suojeltu.
Sakari Ängeslevä

Sakari Ängeslevä (s. 9. joulukuuta 1945 Ylivieska) on suomalainen agronomi ja eläköitynyt virkamies, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Ängeslevän vanhemmat olivat agrologi Veikko Matti Ängeslevä ja Anni Esteri Isomäki ja hänen puolisonsa vuodesta 1973 on maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti Tarja Marjatta Rautanen. Ängeslevä tuli ylioppilaaksi Ylivieskan yhteiskoulusta 1964 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta maanviljelystalouden alalta 1972. Hän oli maatalousharjoittelija Manitoban yliopiston koetilalla Kanadassa 1968–1969 ja McIntyre Ranching -yhtiön karjatilalla Albertassa Kanadassa 1969, samoin kuin EU-harjoittelija Schleswig-Holsteinin osavaltion elintarvike-, maatalous- ja metsäministeriössä ja sen alaisissa virastoissa Saksassa 1994 ja 1995. 
Työuransa aikana Ängeslevä oli Maataloustuottajain Pohjois-Pohjanmaan liiton järjestöagronomi 1972–1974, Hämeen läänin maatalouskeskuksen suunnitteluagronomi 1974–1977 ja toiminnanjohtajan sijainen 1975–1977, Maatilahallituksen Ylivieskan maatalouspiirin maataloustoimiston ylimääräinen agronomi 1977–1979, Etelä-Pohjanmaan maaseutupiirin piiripäällikkö 1979–1992, maa- ja metsätalousministeriön Etelä-Pohjanmaan maaseutuelinkeinopiirin piiripäällikkö 1993–1997, Etelä-Pohjanmaan työvoima- ja elinkeinokeskuksen maaseutuosaston osastopäällikkö 1997–2009 ja Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen Maaseutu ja energia -yksikön päällikkö 2009–2010. Jäkäläosuuskunnan toimitusjohtajana hän työskenteli 1972–1974. Ängeslevällä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 2001.
Taru Sodorin kadonneesta aarteesta

Taru Sodorin kadonneesta aarteesta () on suoraan videolle julkaistu brittiläinen animaatioelokuva vuodelta 2015, joka perustuu televisiosarjaan Tuomas Veturi. Elokuvan tietokoneanimaation on tehnyt Arc productions.
Suuri junakisa

Suuri junakisa () on suoraan videolle julkaistu brittiläinen animaatioelokuva vuodelta 2016, joka perustuu televisiosarjaan Tuomas Veturi. Elokuvan tietokoneanimaation on tehnyt Arc productions.
Matka mantereelle

Matka mantereelle () on suoraan videolle julkaistu brittiläinen animaatioelokuva vuodelta 2017, joka perustuu televisiosarjaan Tuomas Veturi. Elokuvan tietokoneanimaation on tehnyt Jam Filled Toronto.
Annie Sprinkle

Annie M. Sprinkle (s. 23. heinäkuuta 1954 Philadelphia) on yhdysvaltalainen multimedia- ja performanssitaiteilija. Hän on toiminut myös pornotähtenä ja pyrkinyt muuttamaan pornografiassa vallinneita representaation käytäntöjä. Hän työskenteli seksityössä vuosina 1973–1995 ja on myös toteuttanut seksityöläisten asiaa ajanutta aktivismia.
Sprinkle oli keskeinen 1980-luvun seksiposiitivisen feminismin keskeinen vaikuttaja. Hän on kiertänyt säännöllisesti pitäen yhden naisen teatteriesityksiä vuodesta 1989. Hän on korostanut myös taiteellisessa työssään pitkään seksuaalikasvatusta ja tasa-arvoasioita. Sprinkle oli ensimmäinen pornotähti, joka menestyneesti siirtyi luomaan uraa taidemaailmassa. Hän sai filosofian tohtorin arvon San Franciscon Institute for Advanced Study of Human Sexualitysta vuonna 2002. Hän on saavuttanut suosiota vierailevana taiteilijana monissa yliopistossa. Sprinkle on käyttänyt seksuaalista itseilmaisua performanssitaiteessa ja on ammentanut vaikutteita myös globaalien ympäristöongelmien teemoista. 
2000-luvun alussa Sprinkle aloitti työskentelyn taideduona elämänkumppaninsa Beth Stephensin kanssa. Sprinkle ja Stephens aloittivat auonna 2002 taiteellisten multimediahankkeiden toteuttamisen rakkauden, seksin ja queerekologian aiheista. Vuonna 2005 pariskunta aloitti seitsemän vuotta kestäneen julkisten häärituaalien projektin Linda Montanon työn innoittamana. Sprinkle ja Stephens ovat menneet seremonioissa naimisiin muun muassa Maan, Appalakkien ja Suomessa Kallaveden kanssa. Tarkoitus on ollut maailmankaikkeuden erotisointi ja rakkauden määrittely politiikan, ekologian ja taiteen kielellä ihmisten välisten kytkösten välttämättömyyttä purkaen. Sprinklen ja Stephensin toiminta loi pohjan "ekoseksuaaliselle liikkeelle". Pariskunta on tehnyt yhdessä ympäristöaiheisia elokuvia ekoseksuaalisella näkökulmalla. Sprinkle ja Stephens ovat myös yhdessä järjestäneet symposiumeja ja workshopeja.
Sprinkle on kirjoittanut omaelämäkertateoksen "Post Porn Modernist". Akateemiselle yleisölle suunnatulla kirjallaan "Hardcore from the Heart: The Pleasures, Profits and Politics of Sex in Performance" hän sai vuonna 2002 Firecracker Alternative Book Awardin. Sprinklen tuottama ja ohjaama elokuva "The Sluts and Goddesses Video Workshop" on tullut esitetyksi yli sadalla elokuvafestivaalilla sekä museoissa ja gallerioissa, kuten New Yorkin Solomon R. Guggenheim -museossa. Sprinkle oli myös tekijänä kirjassa "Assuming the Ecosexual Position: The Earth as Lover", joka valmistui vuoden 2020 koronasulkujen aikana. Sprinklelle ja Stephensille myönnettiin vuonna 2019 Eureka Fellowship ja vuonna 2021 Guggenheim Fellowship.
Jääpallon Elitserien-kausi 2022–2023

Ruotsin jääpallon Elitserien pelattiin kaudella 2022-2023 14 joukkueella. Västerås SK voitti seurahistoriansa 21. Ruotsin mestaruuden.
Rankkasade

Rankkasade on sateen muoto, jolloin vettä sataa taivaalta paljon lyhyessä ajassa.
Rankkasateissa usein myös syntyy kaduille tulvia, jolloin esimerkiksi liikkuminen muuttuu hankalammaksi. Rankkasateen ennustaminen ei ole meteorologeille helppoa, koska reitille osuvan lämpimän ilman lisäksi rankkasateen muodostuminen vaatii myös muita sopivia ilmakehän olosuhteita. Sade luokitellaan runsaaksi sateeksi, jos sademäärä on 4,5 millimetriä tai yli.
Sade luokitellaan rankkasateeksi seuraavan taulukon perusteella:
Rankkasateen syntyminen.
Rankkasateen tuottavat yleensä ukkospilvet eli kuuropilvet. Kuuropilvi on suppilon mallinen, ja se voi olla jopa 20 kilometriä korkea. Korkeat kuuropilvet syntyvät, kun suuri määrä ilmaa lämpenee joko maan tai meren päällä. Korkeapaine syntyy, kun ilma on lämmintä ja sen molekyylit liikkuvat. Jotta rankkasade voi muodostua, pitää ensin konvektiopilven syntyä. Se syntyy, kun korkeapaine työntää lämmintä ilmaa ylös ilmakehässä. Korkeapaineen ylös työntämä massa sisältää runsaasti vesihöyryä, joka alkaa tiivistyä vedeksi, kun ilma alkaa jäähtyä. Korkeapaine tekee ilmamassasta epävakaan, ja se alkaa hakeutua kohti matalapainetta. Ilma hakeutuu ylös, koska siellä on alhaisempi lämpötila. Prosessia, jossa lämmin ilma kohoaa ylös ja kylmä painuu kohti maata, kutsutaan konvektioksi. Kuuropilvi eli Cumulonimbus ei kuitenkaan muodosta rankkasadetta noin vain, vaan siihen pitää osua uusi korkeapaine, jotta se saa kylliksi vettä.
Trevor Stines

Trevor John Stines (s. 15. heinäkuuta 1996 Olympia, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Jason Blossomin roolia yliluonnollisessa kauhurikosdraamasarjassa "Riverdale".
Zdravko Čolić

Zdravko Čolić (, s. 30. toukokuuta 1951) on bosniahertsegovinalainen laulaja. Čolićia pidetään yhtenä entisen Jugoslavian alueen merkittävimmistä kulttuuri-ikoneista.
Nuoruudessaan Čolić toimi urheilijana. Hän pelasi jalkapalloa ja vaihtoi myöhemmin yleisurheiluun, jossa menestyi erityisesti 100 metrin juoksussa. Samalla Čolić harrasti sivutoimisesti musiikkia.
Musiikki siirtyi Čolićin elämässä etusijalle hänen sijotuttuaan 17-vuotiaana toiseksi montenegrolaisessa laulukilpailussa. Čolić liittyi Ambasadori-yhtyeeseen vuonna 1969. Seuraavana vuonna Čolić perusti yhtyeeseen myös kuuluneen Slobodan Vujovićin kanssa Novi ambasadori -yhtyeen. Syksyllä 1971 Čolić siirtyi Korni grupa -yhtyeen solistiksi Dado Topićin jätettyä paikan. Kuitenkin jo seuraavana keväänä Čolić jätti yhtyeen ja aloitti soolouran.
Čolić voitti jugoslavialaisen Opatija Festival -laulukilpailun vuonna 1973 kappaleella "Gori vatra" ja valikoitui samalla Jugoslavian edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Čolić sijoittui 15. sijalle 17 kilpailijan joukosta. Čolić julkaisi sooloartistina ensimmäisen studioalbuminsa "Ti i ja" vuonna 1975. 1970- ja 1980-luvuilla Čolić julkaisi useita menestysalbumeja ja on jatkanut menestyksekästä uraansa entisen Jugoslavian alueella 2000-luvulle asti.
Kaksisuuntainen lataus

Kaksisuuntainen lataus, eli V2G (Vehicle to Grid) tai V2H (Vehicle to Home), on tekniikka, jonka avulla sähköautoja voidaan ladata sähköverkosta, minkä lisäksi niistä voidaan myös palauttaa energiaa verkkoon.
Historia.
V2G-tekniikka on kehitetty Yhdysvalloissa Delawaren yliopistossa. Teknologia esiteltiin yleisölle vuonna 2010.
Vuonna 2017 Helenin, Virta Globalin ja Nissanin yhteisessä projektissa luotiin Euroopan ensimmäinen julkiseen käyttöön tarkoitettu V2G-latausasema. 
V2G-latausta testattiin Kiinan Shanghaissa vuonna 2020. Teknologia otettiin käyttöön Japanissa, jossa osa sähkösopimuksista mahdollisti verkon ylläpitäjille oikeuden käyttää sähköautojen virtaa esimerkiksi vuorokaudenaikoina, jolloin sähköä kulutetaan erityisen paljon tai maanjäristysten aikaan varaverkkona.
Vuonna 2022 kaksisuuntaiselle lataukselle tehtiin eurooppalainen standardi. Nissan, energiayhtiö OVO ja ohjelmistoyhtiö Kaluza testasivat V2G-teknologiaa vuonna 2022 Isossa-Britanniassa 330 latauspisteen ja 300 sähköautoilijan avulla. Testiryhmä säästi vuoden kestäneessä kokeilussa keskimäärin 475 euroa. He saivat itse määritellä sähkönsyötölleen alarajan, esimerkiksi 30 prosenttia. Saksassa Volkswagen teki tekniikasta kolmen kuukauden testin. Testaajista 80 prosenttia halusi jatkaa tekniikan hyödyntämistä.
Latauksessa tarvitaan älykkäitä, reaaliaikaista dataa käyttäviä laitteita, jotka tietävät, milloin verkkoon tarvitaan lisää sähköä. Älykkäitä latauslaitteita voidaan järjestää julkisiin latauspisteisiin, koteihin ja yrityksiin. Vuonna 2023 kaksisuuntainen lataustolppa maksoi noin 3-4 kertaa enemmän kuin tavallinen tolppa.
Toimintatapa.
Tekniikan avulla voidaan tasata verkon kuormitusta, eli autoja ladataan silloin, kun sähkö on halpaa, ja niistä otetaan verkkoon sähköä korvausta vastaa silloin, kun sähkön hinta on korkea. Autoista voidaan ottaa virtaa alkuillasta ja ladata niiden akkuja aamuyöllä. Vuonna 1997 Yhdysvalloissa tehdyn tutkimuksen mukaan autot ovat paikallaan 90 prosenttia ajasta. Suomessa autoilla ajetaan keskimäärin 40 kilometriä päivässä. Alan toimijat arvioivat, että V2G-valmiudesta voi tulla sähköautoihin pakollinen vaatimus.
Sähköautoihin voidaan varastoida myös talon katoilla aurinkopaneeleissa tuotettua virtaa.
Vuonna 2022 V2G-teknologiaa hyödynnettiin Nissanin, Mitsubishin ja Volkswagenin autoissa. Volvo toi ominaisuuden ensimmääisenä lippulaivamaasturiinsa EX90.
Hyödyt.
Energiayhtiöt hyötyvät V2G-teknologiasta siten, että erillisiä energiavarastoja tarvitaan vähemmän. Tutkijoiden mukaan Britanniassa voitaisiin säästää vuosittain neljä miljardia euroa, jos sähköautoja käytettäisiin energian varastointiin. MIT:n tutkijaryhmän mukaan Uudessa Englannissa säästettäisiin 700 miljoonaa dollaria, jos alueen henkilöautoista 14 prosenttia käyttäisi V2G-teknologiaa.
Termejä.
V2G-tekniikkaa lähellä ovat:
La Moncelle

La Moncelle on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin viisi kilometriä Sedanin kaupungista itään.
Saksan–Ranskan sodassa käytiin ratkaiseva Sedanin taistelu 1. syyskuuta 1870. Taistelu alkoi kello 4.00 preussilaisten hyökkäyksellä Bazeillesiin. Kello 5.45 Ranskan marsalkka Patrice de Mac-Mahon saapui hevosella tarkkailemaan joukkojen asemia La Moncellen lähistölle. Vain vähän myöhemmin hän haavoittui. Tapahtuman muistoksi on pystytetty risti "Croix de Mac Mahon".
Jeffrey

Jeffrey () on englanninkielinen miehen etunimi. Se on muunnelma nimestä Geoffrey, joka on germaanista alkuperää. Nimi Jeffrey lyhennetään usein muotoon Jeff (). Suomessa etunimi Jeffrey on vuoteen 2023 mennessä annettu yhteensä 298 miehelle.
Tunnettuja Jeffrey-nimisiä.
Kuvitteellisia henkilöitä:
Panaman historia

Panaman historia kertoo Panaman historiaan liittyvistä asioista. Panaman alueella on joitakin merkkejä ihmisasutuksesta 12000 vuotta sitten. Panama joutui Espanjan valtaan 1500-luvun alkupuolella. Alue siirtyi Espanjalta Suur-Kolumbiaan 1821. Vaikka Suur-Kolumbia lakkautettiin 1831, Panaman alue jäi osaksi Kolumbiaa vuoteen 1903, jolloin se itsenäistyi.
Intiaaniväestö.
Espanjalaisten tullessa Panaman alueelle siellä asuneista intiaaniheimoista suurimpia olivat Cunat, Guaymit ja Chocót. Muita heimoja olivat Coibat ja Cuevat. Intiaanit saivat elantonsa enimmäkseen metsästyksestä ja kalastuksesta, mutta he keräsivät jonkin verran vihanneksia ja hedelmiä. Heistä tiedetään, että he valoivat savea sekä valmistivat kivihakkuja ja kulta- ja hopeaesineitä.
Panaman kanavan rakentaminen.
Panaman kanavan rakentamisesta haaveiltiin jo 1500-luvulla, mutta sitä alettiin rakentamaan vasta 1800-luvulla. Rakennusurakan aloittivat ranskalaiset, mutta he joutuivat suuriin vaikeuksiin ja joutuivat lopulta lopettamaan urakan talousvaikeuksien takia. Rakennusurakan suorittivat loppuun yhdysvaltalaiset, mutta hekin joutuivat muuttamaan suunnitelmia, ennen kuin kanava saatiin rakennettua.
Vrigne aux Bois

Vrigne aux Bois on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin kymmenen kilometriä Sedanin kaupungista luoteeseen.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2017, kun kaksi kuntaa Bosseval-et-Briancourt ja Vrigne-aux-Bois yhdistyivät.
Vuonna 1824 teollisuuspatruuna Jean-Nicolas Gendarme rakensi vanhan myllyn paikalle teollisuuskompleksin Vrigne-aux-Boisiin. Se sisälsi masuunin sekä muita teräksen valmistukseen tarkoitettuja laitoksia. Tehtaiden toiminta loppui vuonna 1969. Rakennukset ovat nykyään kunnan omistuksessa ja ne ovat suojeltuja.
Fromelennes

Fromelennes on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 60 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista pohjoiseen ja rajoittuu Belgian rajaan.
"Grotte de Nichet" eli Nichetin luola on luonnon kalkkikiveen muodostama luola. Luolat ovat mytologiassa nutoneiden asuinpaikka. Nutonit ovat Ardenneilla tontun tapaisia pieniä olentoja. Luola on ollut avoin vuodesta 1895 lähtien, ja se avattiin uudelleen yleisölle vuonna 1987. Luolaan tehdään opastettuja kierroksia.
Dietyyliaminoetanoli

Dietyyliaminoetanoli (C6H15NO) eli dietyylietanoliamiini on aminoalkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa korroosionestoaineena ja muiden yhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa dietyyliaminoetanoli on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee veteen ja liuos on heikosti emäksinen. Dietyyliaminoetanoli liukenee myös etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin.
Tyypillisin valmistusmenetelmä on dietyyliamiinin ja etyleenioksidin reaktio. Toinen tapa on dietyyliamiinin ja 2-kloorietanolin reaktio.
Dietyyliaminoetanolia käytetään korroosionestoaineena ja emulsioiden stabiloimiseen. Yhdisteestä valmistetaan muun muassa puudutteita (prokaiini ja tetrakaiini), maatalouskemikaaleja, maaleja ja pinnoitteita.
Lodovico Ferrari

Lodovico Ferrari (tai Ludovico) (2. helmikuuta 1522 Bologna, Kirkkovaltio – 5. lokakuuta 1565 Bologna) oli italialainen matemaatikko. Hän löysi ensimmäisenä neljännen asteen yhtälön ratkaisukaavan. 
Elämä ja ura.
Ferrarin suku oli alun perin kotoisin Milanosta. Hänen isoisänsä oli paennut Pohjois-Italiasta Bolognaan. Ferrarin vanhemmat kuolivat hyvin nuorina, ja hänet otettiin 15-vuotiaana juoksupojaksi tunnetun italialaisen matemaatikon Gerolamo Cardanon palvelukseen. Cardano opetti Ferrarille, joka ei ollut saanut minkäänlaista kouluopetusta, oman kuvauksensa mukaan latinaa, kreikkaa ja matematiikkaa. Hän löysi Cardanon johdolla neljännen asteen yhtälön ratkaisukaavan. Cardano julkaisi tämän ratkaisun yhdessä kolmannen asteen yhtälön ratkaisukaavan kanssa teoksessaan "Ars magna de Regulis Algebraicis" vuonna 1545.
Tämän jälkeen Ferrari ryhtyi Cardanon puolesta kiivaaseen kiistaan Niccolò Fontana Tartaglian kanssa siitä, kumpi löysi ensimmäisenä neljännen ja kolmannen asteiden yhtälöiden ratkaisun. Kuuden painetun haasteen ja vastahaasteen jälkeen Ferrari ja Tartaglia kävivät 10. elokuuta 1548 julkisen väittelyn yhtälöistä, jonka voittajaksi julistettiin Ferrari. Menestys toi hänelle välittömästi mainetta, ja hän sai runsaasti tarjouksia eri virkoihin. Koska Tartaglia osoittautui taidoiltaan selvästi huonommaksi kuin Cardanon oppilas Ferrari, hän lähti Milanosta pakoon seuraavana yönä. Ferrari piti sittemmin julkisia luentoja matematiikasta Milanossa ja siirtyi Mantovan herttuakuntaan kardinaali Ercole Gonzagan palvelukseen verovirkailijaksi 1548–1556. Riitojen jälkeen hän joutui luopumaan tästä tuottoisasta virasta. Vuonna 1564 Ferrarista tuli Bolognan yliopiston matematiikan professori.
Oh! Calcutta!

Oh! Calcutta! on New Yorkissa vuonna 1969 ensi-iltansa saanut revyymuotoinen musikaali, jonka alkuperäisversion sketsien kirjoittajia olivat John Lennon, Samuel Beckett, Jules Feiffer ja Sam Shepard. Esitys sai aikaan suurta kohua näyttelijöiden alastomuudesta ja monista suorasukaisista seksiaiheisista kohtauksista. Monissa maissa erilaisina versiona tuotettu esitys koetteli 1970-luvun taitteessa siveellisyyslainsäädännön rajoja ja aiheutti julkista keskustelua.
Alastomuutta ensi kertaa näyttämöille tuoneen "Hair"-musikaalin vanavedessä syntynyt "Oh! Calcutta!" pyöri New Yorkin Broadwayllä 20 vuotta 5 959 esityksen verran elokuuhun 1989 asti, ja se on kaikkien aikojen neljänneksi esitetyin Broadway-tuotanto musikaalien "Chicago, A Chorus Line" ja "The Lion King" jälkeen. Se sai Lontoon-ensi-iltansa Roundhouse-teatterissa vuonna 1970 ja menestyi sielläkin liki 4 000 esityksen verran. Lontoon-versio oli sisällöltään erilainen kuin Broadwayn-versio, kirjoittajana muun muassa Kenneth Tynan ja ohjaajana Shakespeare-tuotannoistaan tunnettu Clifford Williams, joka teki "Oh! Calcuttan" myös Pariisissa.
Suomessa revyy tuli näyttämölle helsinkiläisessä Gloria-elokuvateatterissa Pienellä Roobertinkadulla uudenvuodenaattona 1971 muttei menestynyt pitkään. Sen käsikirjoittajana oli Jukka Virtanen, ohjaajana Ere Kokkonen ja esiintyjinä Ville-Veikko Salminen, Ritva Vepsä, Ossi Ahlapuro, Helena Mäkelä, Aarno Raninen, Pirkko Saanakorpi, Erik Uddström, Titta Jokinen, Vesa Pallasvesa ja Kaarina Tuunanen. Adams Filmi Oy taltioi esityksen lyhytelokuvaksi, ja suppeampi versio "Mini-Calcutta" lähti maakuntakiertueelle Ossi Ahlapuron, Titta Jokisen ja Malla Paimensalon voimin.
Pornografian vastaisesta taistelustaan tunnettu Suomen Kristillisen Liiton kansanedustaja, pappi Olavi Ronkainen vaati kaikkia 15:tä suomalaistekijää oikeuteen yksin teoin tehdystä ja jatketusta epäsiveellisten julkaisujen levittämisen ehkäisemiseksi annetun lain säännösten rikkomisesta ja sukupuolisiveellisyyden julkisesta loukkaamisesta. Helsingin raastuvanoikeus ei ottanut juttua aluksi käsiteltäväkseen koska katsoi, ettei Ronkaisella ole asianomistajan oikeutta esittää tapauksen johdosta rangaistusvaatimuksia. Helsingin hovioikeus oli toista mieltä ja palautti kanteen uuteen alioikeuskäsittelyyn. Kanne kuitenkin eteni niin hitaasti, että Ronkainen luopui siitä 1975.
Revyyn nimi "Oh! Calcutta!" tulee suunnilleen samoin ääntyvästä ranskankielisestä huudahduksesta ”O quel cul t’as !”, suomeksi ’Oi mikä peppu sinulla onkaan!’. Nimi viittaa myös Kalkuttan kaupunkiin Intiassa (nyk. Kolkata).
Luettelo vapaakauppa-alueista

Tämä on luettelo vapaakauppa-alueista.
Geoffrey

Geoffrey () on englanninkielinen miehen etunimi. Se on germaanista alkuperää. Nimi Jeffrey on muunnelma nimestä Geoffrey. 
Suomessa etunimi Geoffrey on vuoteen 2023 mennessä annettu yhteensä alle 195 ihmiselle.
Jaime

Jaime on nimi, joka esiintyy espanjan kielessä ja portugalin kielessä miehen etunimenä ja englannin kielessä naisen etunimenä. Se on muunnelma nimestä Jaakob (). Se äännetään espanjaksi ja englanniksi .
Suomessa etunimi Jaime on vuoteen 2025 mennessä annettu yhteensä noin 230–240 miehelle ja 10–20 naiselle.
Sven Rinman

Sven Rinman (12. kesäkuuta 1720 Uppsala – 20. joulukuuta 1792 Eskilstuna) oli ruotsalainen vuoritieteilijä, kemisti ja metallurgi. Rinmania sanotaan joskus Ruotsin ”vuorialan isäksi”. Hän teki ansiokasta työtä raudan ja teräksen valmistusmenetelmien kehittämiseksi. Rinman perusti kaivoksia, teki keksintöjä ja paransi sulatusprosessia. Hänet valittiin 1753 Ruotsin tiedeakatemian jäseneksi.
Rinmanin mukaan on nimetty väriaine Rinmanin vihreä eli koboltinvihreä.
Amasis II

Amasis II, joka tunnetaan myös nimellä Ahmose II, oli muinaisen Egyptin 26. dynastian faarao, joka hallitsi vuosina 570–526 eaa. Hän oli alun perin faarao Apriesin kenraali, joka nousi kapinaan hallitsijaansa vastaan. Amasis II:n valtaistuinnimi on Henemibre ("Hän, joka syleilee Ren sydäntä").
Amasis nousi valtaan vuonna 570 eaa., kun Apriesin Kyreneen suuntautunut sotaretki epäonnistui pahasti. Egyptin armeija nousi kapinaan, ja kun Apries lähetti Amasisin rauhoittamaan kapinaa, kapinoitsijat huudattivatkin Amasisin uudeksi faaraoksi. Seuranneessa sisällissodassa Amasisin joukot löivät Apriesin lähettämät sotilaat. Amasis surmasi Apriesin taistelussa, mutta järjesti kuitenkin Apriesille kuninkaalliset hautajaiset.
Tämän jälkeen Amasis vahvisti liiton Kyrenen kanssa menemällä naimisiin kyreneläisen naisen kanssa. Amasis pyrki myös liittoutumaan Kreikan kanssa. Herodotoksen mukaan Amasis ystävystyi Samoksen tyrannin Polykrateksen kanssa ja lahjoitti varat Delfoin temppelin uudelleenrakennusta varten. Amasis onnistui alistamaan Kyproksen valtansa alle, mahdollisesti Polykrateksen laivaston avustamana, ja pakotti Kyproksen maksamaan lunnaita. 
Pystyäkseen paremmin rajoittamaan Kreikan vaikutusvaltaa Amasis rajasi kaupankäyntioikeuden Niilin suistossa sijaitsevaan Naukratiksen kaupunkiin, joka sijaitsi lounaaseen Egyptin pääkaupungista. Naukratiksen kauppiaat saivat monia etuoikeuksia, joiden avulla kaupunki vaurastui nopeasti. Lisäksi Amasis salli kreikkalaisten perustaa muita kaupunkeja ja palvontapaikkoja Niilin suistoon.
Erään asiakirjan mukaan Amasiksen valtakauden 41. vuonna egyptiläiset tekivät tutkimusmatkan Nubiaan. Faarao Amasis laajensi lisäksi Neithin temppeliä Saisissa, pystytti Isikselle pyhäkön Memfisiin, rakensi temppelit Abydokseen ja Mendesiin sekä nilometrin Sepin temppeliin. Lisäksi hän rakennutti useita rakennuksia Baharijan keitaalle ja Heliopolisiin. Amasis haudattiin Saisin temppeliin. Amasista pidetään yhtenä kuudesta Egyptin lainsäätäjästä, ja kreikkalaiset kunnioittivat häntä nimeämällä hänet yhdeksi seitsemästä viisaasta.
Amasisin valtakausi oli Egyptille vaurauden aikaa, mutta Persian uhka kasvoi kuitenkin koko ajan. Herodotoksen mukaan Amasis liittoutui Lyydian Kroisoksen kanssa Persiaa vastaan. Persia voimistui siitä huolimatta nopeasti, ja Amasis kuoli vain puoli vuotta ennen kuin Persian kuningas Kambyses II valloitti Egyptin.
Guarini

Guarini on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Champigneul-sur-Vence

Champigneul-sur-Vence on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin kymmenen kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista etelään.
Champigneul-sur-Vencen vanhin asuintalo on 1600-luvun lopulla rakennettu "Maison du Laboureur". Se edustaa Crêtes préardennaisesin seudulle tyypillistä kolmikymmenvuotisen sodan jälkeistä asuntoa. Savilattiaiseen asuntoon ei ole koskaan asennettu sähköä eikä juoksevaa vettä. Se on sisustettu aikakauden mukaisilla huonekaluilla ja työkaluilla. Taloon on mahdollista tutustua.
Logan Cholot

Logan Cholot (s. 11. kesäkuuta 2003) on ranskalainen karateka. Hän voitti Kyokushinin EM-pronssia 2022.
Kilpaura.
Cholot saavutti 2019 ensin tammikuussa Ranskan Openissa pronssia alle 60-kiloisten sarjassa. Huhtikuussa hän saavutti Belgian Openin mestaruuden nuorten sarjassa ja sen jälkeen lokakuussa Saksan Openissa nuorten alle 17-vuotiaiden sarjassa pronssia.
EM-pronssia (2022).
Cholot oli mukana EM-kilpailuissa kesäkuussa 2022, jolloin hän eteni pronssiotteluun hävittyään välierissä İsmet Durmuşille. Pronssiottelussa hän voitti Yannis Toplanin.
Tammikuussa 2023 Cholot saavutti Puolan cupissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Euroopan mestari Paweł Wolskille. Huhtikuussa hän sen sijaan saavutti Belgian mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Nicolas Raynarin.
Pete Docter

Peter Hans Docter (s. 9. lokakuuta 1968 Bloomington, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, elokuvakäsikirjoittaja ja animaattori. Hänet tunnetaan parhaiten työstään Pixarin animaatioelokuvien parissa. Hän on saanut kolme Oscar-palkintoa ja kolme Baftan elokuvapalkintoa.
Koulutus.
Docter valmistui kandidaatiksi ("Bachelor of Fine Arts") California Institute of the Arts -yliopistosta vuonna 1990.
Lag ba’omer

Lag ba'omer () on juutalainen juhla, jossa muistetaan kahta juutalaisen perinteen historiallista tapahtumaa: 100-luvulla eläneen rabbi Shimon bar Yochain kuolemaa, sekä ruttoepidemian, joka tappoi noin 24 000 rabbi Akiban (joka eli suunnilleen samaan aikaan kuin Bar Yochai) oppilasta, loppumista. Juutalaisten keskuudessa lag ba’omer on erityisen suosittu naimisiinmenopäivä.