Mustaselja

Mustaselja ("Sambucus nigra") on tesmayrttikasvien heimoon ja seljojen sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Luoteis-Afrikassa, Lounais-Aasiassa ja suurimmassa osassa Eurooppaa. Suomessa sitä voi tavata maahantuotuna koristepensaana tai puutarhakarkulaisena.
Mustaselja on perinteinen eurooppalainen rohdoskasvi, jonka uutetta on käytetty muun muassa vatsavaivoihin ja flunssan hoitoon. Raaka seljanmarja on lievästi myrkyllinen, mutta kypsänä tai kuivattuna se on syömäkelpoinen.
Ulkonäkö ja koko.
Mustaselja on 4–6, joskus harvoin jopa 10 metrin korkuiseksi kasvava kausivihanta pensas. Sen oksat ovat ruskeanharmaat ja pystyt; kasvin tyveltä lähtee useita suoria pystyhaaroja. Latvus on leveä ja pyöreähkö. Parilehdykkäiset, vastakkaiset lehdet ovat suuria, noin 20 senttimetriä pitkiä, tummanvihreitä ja 5–7-lehdykkäisiä. Lehdykät ovat sahalaitaisia, soikeita ja puikeita. Lehdissä on hieman epämiellyttävä tunnusomainen haju, joka helpottaa kasvin tunnistamista.
Mustaselja kukkii kesä-heinäkuussa pienin, kermanvalkoisin, tuoksuvin kukin; kukinto on suuri ja laakea, noin 10–25 senttimetriä leveä huiskilo. Yksittäiset kukat ovat noin 5–8 millimetriä leveitä. Sinimustat marjatertut kypsyvät myöhään syys-lokakuussa. Noin 5–7 millimetriä leveät marjat ovat raakoina punaisia, kypsinä kiiltävän mustia tai tummanvioletteja, syömäkelpoisia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Mustaselja kasvaa luonnonvaraisena Luoteis-Afrikassa, Lounais-Aasiassa ja suurimmassa osassa Eurooppaa sekä läntisessä Pohjois-Amerikassa. Pohjoisimmillaan sen levinneisyysalue ulottuu Etelä-Skandinaviaan. Suomessa mustaseljaa esiintyy toisinaan maahantuotuna koristepensaana tai puutarhakarkulaisena. Mustaselja menestyy jotenkuten Etelä-Suomessa, mutta huonona kesänä sen marjat eivät ehdi kypsyä. Suomea suotuisammassa ilmastossa kasvi on tunnettu esihistoriallisista ajoista saakka.
Luonnossa mustaselja kasvaa tavallisimmin kosteilla paikoilla, kuten avoimilla rinteillä ja puronvarsilla 100–3000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Kasvatus.
Mustaseljaa voi lisätä siemenistä tai pistokkaista. Se viihtyy aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla, viljavassa ja kosteassa maaperässä. Kasvualusta saa olla runsasravinteinen, savi- tai hiekkamaa ja kalkkiperäinen; aivan kuivassa mustaselja ei viihdy. Suomessa laji tulee toimeen vain vyöhykkeillä I-II. Leikkaaminen ei ole välttämätöntä, mutta kasvi kestää voimakkaankin leikkauksen.
Käyttö.
Rehevää ja nopeakasvuista mustaseljaa käytetään koristepensaana. Siitä on olemassa useita lajikkeita, kuten keltamustaselja "Sambucus nigra" 'Aurea' ja sulkamustaselja "Sambucus nigra" 'Laciniata'. Kukista ja hedelmistä voi tehdä seljanmarjamehua, ja kuivattuja kukkia voi käyttää keitteisiin tai yrttiteehen. Mustaseljan kukkien keräysaika on loppukeväällä niiden täyden kukinnan aikaan. Marjat poimitaan niiden kypsyessä alkusyksystä, ja niistä valmistetaan siirappia, hilloa, tummanviolettia mehua tai viiniä. Marjat sopivat myös värjäykseen.
Rohdoskäyttö.
Mustaseljan kukkia ja luumarjoja voidaan käyttää alentamaan kuumetta ja hengityselinvaivojen hoitoon, esimerkiksi heinänuhaan, poskiontelotulehdukseen, nuhakuumeeseen ja flunssaan: marjoissa ja kukissa on limaa irrottavia aineita ja ne lisäävät hikoilua. Mustaseljaa voi kokeilla myös reumaattisten kolotusten hoitoon, ja se edistää myös virtsaneritystä. Rohdoksina mustaseljan käyttötavat ovat nesteuute, tabletit, kapselit, yrttitee ja mehu. Mustaseljaa ei tule käyttää raskauden ja imetyksen aikana. Elimistö menettää virtsan mukana runsaasti kaliumia, jos mustaseljavalmisteita käyttää liiallisesti tai pitkään.
Kemiallinen koostumus.
Mustaseljan marjoissa on flavonoideja, antosyaaneja ja foolihappoa. Marjat sisältävät A- ja C-vitamiineja. Marjoissa on myös syanidiiniglykosideja; suurina annoksina ne ovat myrkyllisiä. Kasvin kukissa taas on tanniineja, kaliumia, lima-aineita, fenoleja ja flavonoideja. Mustaseljan juurissa on hyönteisiä tappavia yhdisteitä.
Myrkyllisyys.
Raaka seljanmarja on lievästi myrkyllinen, mutta kypsä tai kuivattu mustaseljanmarja on syömäkelpoinen. Raakojen marjojen syöminen voi aiheuttaa pahoinvointia ja oksentelua. Kasvin kukat ja kypsät marjat ovat turvallisia nisäkkäille. Kaikki muut kasvinosat – mukaan lukien kypsien marjojen siemenet – ovat nisäkkäille myrkyllisiä. Kasvi sisältää myrkyllistä glykosidia eli syanidiglykosideihin kuuluvaa sambunigriniiniä (C14H17NO6, CAS numero 99-19-4). Syanidiglykosideihin kuuluu myös amygdaliini, jota on muun muassa aprikoosien, persikoiden ja luumujen siemenkivissä, omenoiden siemenissä ja karvasmanteleissa. Sambunigriini on syanogeeninen eli syaanivetyä vapauttava yhdiste. Sekä terttuseljan että mustaseljan raa'at marjat ovat myrkyllisiä, mutta mustaseljasta poiketen terttuseljan kypsienkin marjojen yletön syöminen voi aiheuttaa ripulia ja oksentelua. Mustaseljan kaarnassa on kalsiumoksalaattikiteitä.