tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mounir El Hamdaoui

Mounir El Hamdaoui (, s. 14. heinäkuuta 1984 Rotterdam, Alankomaat) on hollantilais-marokkolainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava El Hamdaoui on pelannut pääsarjatasolla varsinkin Alankomaissa sekä myös Englannissa ja Italiassa.
Maajoukkueura.
El Hamdaoui edusti Hollannin alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta kolmen ottelun verran vuosina 2004–2005, joissa hän teki yhden maalin.
Sittemmin aikuisten tasolla El Hamdaoui on edustanut Marokkoa, pelattuaan ensimmäisen maaottelunsa 11. helmikuuta 2009 Tšekkiä vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki toisessa ottelussaan Gabonia vastaan pelatussa ottelussa, joka päättyi Gabonin 1-2 voittoon.
Hordak (yhtye)

Hordak on espanjalainen, Madridista kotoisin oleva black metal -yhtye.
Yhtyeen nimi tulee piirretystä Masters of the Universe, jossa oli henkilö nimeltä Hordak. Yhtyeen mukaan nimi valittiin siksi, että sillä on yhteyksiä heidän lapsuutensa ja ihanteisiinsa.
Hordak julkaisi demonsa vuonna 2003, jolloin Griffin Music otti yhtyeen "talliinsa". Hordak on julkaissut kaksi kokopitkää albumia, War Has Just Begunin vuonna 2005 ja The Last European Wolvesin vuonna 2006.
Hordak kutsuu musiikkiaan nimellä celtiberian pagan metal (kelttiläinen pakanametalli). Yhtye kertoo musiikkinsa olevan Espanjassa vastaavanlaista kuin viikinkimetalli on Skandinaviassa.
Tinktuuri

Tinktuurit eli heraldiset värit tarkoittavat vaakunaselityksissä käytettäviä värejä, joista jokaisella on myös normanniranskaan perustuva nimi. Ne voidaan jakaa kolmeen eri ryhmään, jotka ovat metalleiksi kutsutut vaaleat värisävyt, varsinaisiksi väreiksi kutsutut tummat värisävyt ja turkikset.
Värit.
Heraldisia perusvärejä on olemassa seitsemän: kaksi metallia (kulta ja hopea) ja viisi väriä (punainen, sininen, musta, vihreä ja purppura). Näistä tosin pohjoismaisessa heraldiikassa purppura on varattu ainoastaan erityiskäyttöön, eikä sitä käytetä kuin perustelluista syistä. Painoteknisistä syistä ja lippuheraldiikassa kulta voidaan korvata keltaisella ja hopea valkoisella värillä.
Näihin väreihin rinnastetut heraldiset turkikset, joita alun perin lienee ollut vain kaksi, ovat vaakunoissa olleet vastineita todellisille kärpän- ja oravannahoille. Myöhemmin turkiksia on tullut heraldiikkaan useampiakin väri- ja muotomuunnoksia, mutta Suomeen niistä ei ole nimetty kuin muutama.
Näiden rinnalle ilmaantui myöhemmin luonnonvärit ("Proper"), jotka ovat eläimen tai ihmisen naturalistisia, luonnollisia värejä kuten ihonväri. Niiden käyttöä ei juurikaan pidetä hyvänä heraldiikkana, jonka vuoksi luonnonvärien käyttöä pyritään välttämään.
Värisävyjä ei ole tarkasti määrätty, mutta heraldiikassa käytettäväksi väriksi sopii parhaiten värin kirkas keskisävy. Mustavalkoisessa kuvallisessa esityksessä jokaiselle värille on varattu vakiintunut viivakuvaus eli skraffeeraus. Värien lisäksi vaakunassa voidaan käyttää myös vuorovärisyyttä ja damaskointia, joista kumpikaan ei ole väri vaan sen käyttöä. Varsinkin damaskointi, joka on eräänlaista kilven laajojen pintojen ornamenttimaista koristelua, tulee käyttää siten, ettei sitä voi sekoittaa skraffeeraukseen.
Värisäännöt.
Yksi heraldiikan pääsäännöistä on vaatimus olla asettamatta metallia metallin ja väriä värin päälle. Tämä juontaa juurensa historiasta, jossa tunnuksien kontrastin tuli mahdollistaa niiden tunnistaminen jo kaukaa. Värin ei myöskään tule yhtyä väriin eikä metalliin metalliin, ellei näiden välinen raja jää ehdottoman lyhyeksi. Koska yksiväristä kilpeä ei pidetä vaakunana, heraldiikan väriperinteen mukaisesti vaakunassa on siten aina sekä metallia että väriä.
Madonna del Granduca

Madonna del Granduca (suomeksi "Suurherttuan Madonna") on italialaisen renessanssiajan taidemaalarin Rafaelin öljyvärimaalaus Pyhästä Madonnasta eli Neitsyt Mariasta noin vuodelta 1506-1507. Teoksen maalaamisen aikaan Rafael asui Firenzessä, jolloin kaupungissa asuivat myös Michelangelo ja Leonardo da Vinci. Teoksesta voi huomata vaikutteita Leonardo da Vincin töistä, sillä se on maalattu sfumato-tekniikalla. 
Nimensä teos on saanut Toscanan suurherttua Ferdinand III:n mukaan, joka osti teoksen 1800-luvun alussa. Teos on esillä renessanssipalatsi Palazzo Pittissä Firenzessä.
Albin Savola

Albin Savola (26. heinäkuuta 1867 Sulkava – 8. joulukuuta 1934 Forssa) oli suomalainen pappi ja lähetyssaarnaaja, joka toimi ensimmäisen suomalaisen lähetyssaarnaajan,Martti Rautasen, läheisenä työtoverina Ambomaalla ja julkaisi kirjallisuutta oshindongan kielellä.
Elämänvaiheet.
Savola syntyi Sulkavalla Kaipolan kylässä myllärin perheeseen. Isä oli Abraham Popoff ja äiti Leena Kaisa Karppinen. Kansakoulun käynyt Albin Savola aloitti Suomen lähetysseuran lähetyskoulun vuonna 1890. Hänet lähetettiin kesken lähetyskoulun lähetyskentälle, jonne hän saapui vuonna 1893. Maallikkona Savolan tehtäväksi oli osoitettu puuvillan viljelyn kehittäminen Ambomaalla. Viljelyn lisäksi Savolan tuli kehittää kankaanvalmistusta. Savola toimi Oniipan lähetysasemalla. Työtoveri Hannulan palattua Suomeen Savola siirtyi Olukondaan, missä hän toimi Martti Rautasen apulaisena.
Lähetyskoulussa Albin Savola oli kihlautunut Eedla Nikkisen kanssa. Morsian tuli Ambomaalle vuonna 1896. Pariskunta vihittiin heti Eedlan saapuessa Namibiaan Valaskalalahdessa. Pariskunta asettui työskentelemään Oniipaan. Perheeseen syntyi poika kuolleena ja Eedla oli kuolla malariaan. Synnytettyään tyttären Eedla Savola kuoli kuumetautiin 1899. Tyttären lisäksi perheeseen kuului 1898 syntynyt poika.
Samana vuonna Savola palasi Suomeen poikansa kanssa. Tytär jäi Wehasen lähettiperheen hoitoon. Suomessa Savola suoritti loppuun lähetyskurssin vuonna 1900. Suomessa hän myös avioitui edesmenneen vaimonsa sisaren Maria Nikkisen kanssa. Savola palasi vaimonsa kanssa Ambomaalle Oniipaan. Perheeseen syntyi Oniipassa kolme lasta. Vuonna 1905 Savola sairastui ja joutui palaamaan perheineen sairauden takia Suomeen. Paluuseen olivat terveydentilan lisäksi syynä Ambomaan lähettien kiristyneet suhteet, joissa syytökset kohdistuivat erityisesti Savolaan. Ystävyys ja työtoveruus Martti Rautasen kanssa eivät auttaneet ja niin päättyi Savolan ura lähetyssaarnaajana.
Savola perusti ollessaan toista kertaa Ambomaalla Oniipaan Ambomaan ensimmäisen kirjapainon, josta ilmestyi ensimmäinen lehti "Osondaha" 15. lokakuuta 1901. Savola toimi lehden toimittajana ja käänsi hengellistä kirjallisuutta ošindongaksi. Työskennellessään Martti Rautasen työtoverina Savola osallistui ošindongankielisen virsikirjan neljännen laitoksen valmistamiseen kirjoittamalla virsiä. Savola kirjoitti virsikirjan tekstin puhtaaksi ja virsikirja ilmestyi vuonna 1899. Vielä toimiessaan kotimaassa Savola kirjoitti ensimmäisen Martti Rautasen elämäkerran ja ošindongan kieliopin.
Vuonna 1908 Savola siirtyi Yhdysvaltoihin, missä hän toimi pastorina suomalaisessa luterilaisessa seurakunnassa Michiganin Covingtonissa. Sieltä hän palasi Suomeen vuonna 1912. Suomessa hän suoritti yliopistossa teologian tutkinnon ja toimi lopulta Forssan seurakunnan kirkkoherrana elämänsä loppuun asti.
Ethan Suplee

Ethan Suplee (s. 25. toukokuuta 1976) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Randy Hickeyn roolissa sarjassa "Kovan onnen kundi". Muita hänen roolisuorituksiaan ovat esimerkiksi Seth Ryan vuoden 1998 elokuvassa "American History X", Frankie Stechinon rooli "Isojen poikien leikit" -sarjassa vuosina 1994–1996 ja 1998 sekä Gilbert Coneyn rooli elokuvassa "Motherless Brooklyn".
Elämäkerta.
Lapsuus.
Suplee syntyi Manhattanilla Debbie ja Bill Supleen ainoaksi lapseksi. Ethanin isä oli näyttelijä, joka esiintyi myöhemmin satunnaisesti yksisilmäisenä postimiehenä "Kovan onnen kundi" -sarjassa. Myös Debbie oli näyttelijä ja näyttelemisen opettaja. Ethanin ollessa yksivuotias perhe muutti Los Angelesiin.
Ura.
Suplee kiinnostui näyttelemisestä esiintyessään koulun näytelmissä. Kun Suplee täytti 16, myöhemmin "Frendit"-sarjassa Frank Jr:n roolissa esiintynyt näyttelijä Giovanni Ribisi alkoi opettaa hänelle näyttelemistä. Samaiselle kurssille ilmoittautui myös Jason Lee, joka myöhemmin näytteli pääroolia "Kovan onnen kundissa". 18-vuotiaana Suplee lopetti opinnot ja teki ensimmäiset roolinsa videopelimainoksissa. Vuonna 1994 Suplee pääsi esiintymään "Isojen poikien leikit" -sarjaan Frankie Stechinona. Vuonna 1995 hän esiintyi komediaelokuvassa "Häiriköt", jossa hänen roolinsa oli William Black. Seuraavana vuonna hän lähti "Isojen poikien leikit" -sarjasta ja näytteli sitten Jason Lee -elokuvassa "Amyn jäljillä" pikkuroolissa sarjakuvafanina. Vuonna 1998 Suplee nähtiin "American History X" -elokuvassa, jonka pääosaa näytteli Edward Furlong. Samana vuonna Suplee palasi yhden tuotantokauden ajaksi "Isojen poikien leikit" -sarjaan. Vuonna 1999 hän esiintyi esimerkiksi "Amyn jäljillä" -elokuvan jatko-osassa "Dogma" sekä elokuvassa "Tyrone". Hänen 2000-luvun elokuvistaan tunnetuimmat ovat "Road Trip" ja "Vulgar". Vuonna 2003 hän esiintyi draamaelokuvassa "Päämääränä Cold Mountain", vuonna 2004 elokuvissa "Perhosvaikutus" ja "Mela kateissa" ja vuonna 2005 "Neo Ned" -elokuvassa. Myöhemmin hän esiintyi menestyssarjassa "Kovan onnen kundi". Vuonna 2006 hän teki elokuvat "Art School Confidential", "The Fountain", "Vuosi ilman joulupukkia" ja "Clerks 2". Vuonna 2007 hän esiintyi elokuvissa "Mr. Woodcock" ja "" ja vuonna 2009 komediassa "Fanboys".
Yksityiselämä.
Suplee on naimisissa Brandy Lewisin kanssa, joka on Geoffrey Lewisin tytär ja Juliette Lewisin sisar. Brandy Lewisillä on kaksi tytärtä edellisestä avioliitosta. Parilla on kaksi yhteistä lasta (s. 2005 ja 2007). Naimisiin he menivät 2006. Kummatkin ovat skientologeja.
Who Made Who (kappale)

Who Made Who on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kappale samannimiseltä albumilta. Laulu on yksi kolmesta uudesta kappaleesta levyllä (muut olivat ”Chase the Ace” ja ”D.T.”), ja loput kappaleet otettiin aiemmilta albumeilta. 
Kappale alkaa tiukalla basson ja rummun yhteissoitolla, johon Malcolm Youngin kitara tulee mukaan. Ensimmäisen säkeistön jälkeen mukaan tulee Angus Youngin soittama toinen kitararaita. Kappale sisältää paljon nopeaa legatosoittoa. Kappaleen ovat tehneet Angus Young, Malcolm Young ja Brian Johnson.
Musiikkivideo.
Kappaleesta tehtiin myös David Malletin ohjaama musiikkivideo, jossa nähdään satoja AC/DC:n faneja pukeutuneina Anguksiksi ja marssimassa kappaleen tahtiin. Kaikilla on myös pahvista tehty kitara, joka on samanlainen kuin Anguksella.
Dikynodontit

Dikynodontit ("Dicynodontia") on sukupuuttoon kuollut Anomodontia-alalahkon terapsideihin kuuluva osalahko. Dikynodontit olivat permi- ja triaskaudella merkittäviä kasvinsyöjiä. Ne ilmestyivät permikauden keskimmäisen epookin, Guadalupen, aikana ja hävisivät myöhäistriaskaudella. Tosin eräs sirpaleinen Australiasta löytynyt fossiili saattaa olla dikynodontti, jolloin osa niistä olisi selvinnyt vielä varhaisliitukaudelle asti. Dikynodontit olivat menestyneimpiä terapsideja ja niihin kuului yli 70 sukua. Dicynodonttien koko vaihteli rotan kokoisista lajeista sarvikuonon kokoisiin. Laajimmalle koskaan levinnyt selkärankainen maaeläin, "Lystrosaurus", kuului Dicynodontteihin. Dikynodontit olivat permikauden loppupuolella hyvin yleisiä. Osa niistä selvisi permikauden joukkotuhosta ja ne alkoivat täyttämään tyhjäksi jääneitä ekologisia lokeroita leviten koko maapallolle. Myöhäistriaskaudella dikynodontit hävisivät kilpailussa dinosauruksille.
Ominaisuudet.
Dikynodonttien tieteellinen nimi, Dicynodontia, tarkoittaa suomeksi "”kahta koiran hammasta”", mikä viittaa niiden kahteen yläkulmahampaaseen. Dicynodontia on suuresti erikoistunut terapsidien kehityslinja, ja niiden kallon ominaisuudet kertovatkin juuri tästä. Niiden kallon ohimoaukot ovat suurikokoiset, mikä mahdollisti suurten leukalihasten kiinnittymisen kalloon. Niiden leukojen rakenne mahdollisti myös alaleuan liikkeen eteen ja taakse, minkä ansiosta ne pystyivät voimakkaaseen ravinnon leikkaamiseen. Varhaisimmilla dikynodonteilla oli vielä useampia hampaita, mutta myöhemmät muodot olivat yläkulmahampaita lukuun ottamatta hampaattomia. Etuhampaiden sijkasta niillä oli keratiinista muodostunut nokka ravinnon leikkelyä varten. Monilla dikynodonttilajeilla vain noin puolella yksilöistä oli yläkulmahampaat, mikä viittaa sukupuolten väliseen eroon.
Dikynodonteilla on luinen suulaki, joka erottaa niiden nenäontelon suusta. Toisella terapsidiryhmällä, kynodonteilla, joihin myös nykyiset nisäkkäät kuuluvat, samanlainen rakenne kuitenkin kehittyi erikseen konvergentin evoluution tuloksena. Suuri osa dikynodonteista oli mitä todennäköisimmin kasvinsyöjiä, mutta eräät pienikokoiset kaivautuvat muodot saattoivat olla kaikkiruokaisia. Dikynodonteilla oli lyhyt häntä ja niiden keho on lyhyt ja leveä. Takaraajojen asento oli näiden eläinten eläessä suorempi kuin etujalkojen, ainakin "Dinodontosaurusin" tapauksessa. Dikynodonttien takajalkojen asento kehittyi pystymmäksi niiden evoluution aikana.
Luokittelu.
Fylogenia.
Sidor (2003), lisätty "Kwazulusaurus" Maisch, (2002):
Mustvee

Mustvee on Mustveen kuntaan kuuluva epäitsenäinen kaupunki ja entinen kaupunki Jõgevamaan maakunnassa Keski-Virossa.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Mustveen kaupunki, Kasepään ja Saaren kunnat, itävirumaalaiset Avinurmen ja Lohusuun kunnat sekä Torman kunnan Võtikveren kylä yhdistettiin Mustveen kunnaksi. Tällöin Mustveen kaupunki menetti itsenäisen asemansa ja siitä tuli kunnan osa. 
Historia.
Mustvee on tunnettu paikannimenä vuodesta 1493 lähtien, nimensä se sai joessa virtaavasta turpeen värjäämästä tummasta vedestä. Tuolloin Mustvee tunnettiin kalastusalueena.
1800-luvulla Mustvee alkoi kasvaa nopeasti ja sinne ilmestyi erilaisia elinkeinon harjoittajia: seppiä, kalanpyytäjiä ja kauppiaita. Mustveellä viljeltyjä ruokakasveja ja pyydystettyjä kaloja vietiin muualle Viroon, Pietariin ja jopa Suomeen. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1938, jolloin siellä oli 2 603 asukasta. 1950-luvulla väestömäärä Mustveellä alkoi kuitenkin pienentyä.
Väestö.
Vuonna 2009 Mustveellä oli 1 652 asukasta. Asukkaista noin puolet on virolaisia ja puolet venäläisiä.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Mustveen kaupungissa oli 1 358 asukasta, joista 564 (41,5 %) oli virolaisia, 750 (55,2 %) venäläisiä ja 42 (3,1 %) muita kansallisuuksia.
Frunzen sotilasakatemia

Frunzen sotilasakatemia () oli Moskovassa sijainnut Neuvostoliiton sotakorkeakoulu, joka toimi vuosina 1925–1998. 
Toiminta.
Akatemian oppilaat olivat upseereja, joita koulutettiin eri aselajien sodankäyntiin. Pääsääntöisesti akatemiaan opiskelemaan valikoidut olivat 30 ikävuoden tienoilla olevia kapteeneja ja majureita. Opinto-ohjelmaan kuului taktisen ja operatiivisen tason oppeja, sotahistoriaa ja sotataidetta, ulkomaisia kieliä ja tieteellisen tutkimuksen osa-alueita.
Opettamisen lisäksi akatemia toimi aselajien toiminnan tutkimuskeskuksena. Se julkaisi kenttäohjesääntöjä, oppikirjoja sekä teoreettisia tutkimuksia ja kirjoituksia.
Historia.
Venäjän bolsevikkijohtaja Vladimir Lenin perusti sotilasakatemian vuonna 1918 nimellä "Yleisesikunta-akatemia" periytyen keisarillisen armeijan Nikolajevskin yleisesikunta-akatemiasta. Vuonna 1921 se nimettiin "työläisten ja talonpoikien puna-armeijan sotilasakatemiaksi". Pysyvän nimensä se sai Venäjän sisällissodassa bolsevikkien puolella ansioituneen sotilasjohtajan, strategin ja sotateoreetikon Mihail Frunzen mukaan, joka kuoli jo lokakuussa 1925 ja akatemia nimettiin hänen mukaansa.
1930-luvulla Frunzen akatemian oppiaineisiin lisättiin korkeampiin oppiarvoihin tähtääviä kursseja, jotka olivat tarkoitettuja jatko-opinnoiksi jo aiemmin sotakorkeakouluista valmistuneille. Tästä opinto-ohjelmasta tuli perusta Voroshilovin yleisesikunta-akatemialle, jonka perustamisen jälkeen Frunzen akatemia keskittyi yhdistettyjen aselajien taktisen ja operatiivisen tason sodankäynnin opettamiseen.
Frunzen akatemiasta valmistunut upseeri sai diplomin lisäksi hopeisen vinoneliön muotoisen merkin, jota kannettiin univormussa tai siviiliasussa rintakehän oikealla puolella muiden kunniamerkkien tai nauhojen yläpuolella.
Frunzen akatemiassa opiskeli myös ulkomaisia upseereja, lähinnä Varsovan sopimuksen jäsenmaista ja muista kommunistijohtoisista valtioista, esimerkiksi Kuuban puolustusoppien kehittämisessä oli Frunzen akatemialla suuri merkitys. Pentti Syrjä kirjoitti 1986 kirjan nimeltään Gruppa Finlandija, jossa hän kertoi opiskelukokemuksistaan Frunzen sotilasakatemiassa.
Frunzen sotilasakatemia yhdistettiin "Malinovskin panssarijoukkojen akatemian" ja "Šapošnikovin korkeimpien upseerien kurssien" kanssa Venäjän sotilaskatemiaksi 1998.
Trachyphylliidae

Trachyphylliidae on kivikorallien heimo. Siihen kuuluu joidenkin lähteiden mukaan kolme sukua, joidenkin lähteiden mukaan vain yksi, josta on eri värisiä muotoja.
Trachyphylliidae-korallit kasvavat suurina ruusukemaisina polyyppeina, jotka muodostavat muutaman yksilön yhdyskuntia. Niillä on kalkkirunkonsa päällä laaja lihasmassa, josta ne työntävät ulos pyydystyslonkeronsa yleensä yöllä. Lonkeroillaan ne keräävät planktonia ravinnokseen. Ne voivat myös polttaa liian lähelle kasvaneita muita korallilajeja.
Sukujen Trachyphyllia ja Wellsophyllia lajeja pidetään meriakvaarioissa. Niissä on yhteyttäviä symbioottisia leviä, minkä takia ne tarvitsevat paljon tai kohtalaisesti valoa.
Masami Kuwashima

Masami Kuwashima (; s. 14. syyskuuta 1950 Kumagaya, Saitama, Japani) on entinen japanilainen F1-kuljettaja. 
Formula 1.
Kuwashima osallistui yhteen F1-osakilpailuun, kauden 1976 Japanin GP:hen. Hän kuitenkin karsiutui, eikä päässyt starttaamaan kilpailuun. Hänet korvattiin nopeasti Hans Binderillä. 
Muut sarjat.
Kuwashima ajoi ennen Formula 1:iä Japanin F2000- ja F2-sarjoissa, joihin hän palasi koko loppu-uransa ajaksi. Hän ajoi myös 1970-luvulla Britannian Formula 3- ja Euroopan F2-sarjassa. Uran parhaaksi tulokseksi jäi voitto Britannian F3-sarjan Silverstonen osakilpailusta.
Take My Scars

Take My Scars on groove metal -yhtye Machine Headin kappale ja samalla single kappale levyltä The More Things Change...
Pikkupensaskerttu

Pikkupensaskerttu ("Curruca conspicillata") on kerttujen sukuun kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 12–13 senttimetriä ja siivenkärkien väli 14-17 cm. Ruumis on hoikempi ja pienempi kuin pensaskertulla, sekä käsisiiven ulottuma lyhyempi, pää suhteellisesti suurempi ja nokka hieman kapeampi sekä vaaleatyvisempi. Liikku nopeammin ja "levottomasti".
Vanhan koiraan erot pensaskerttuun: Posken etuosa ja ohjas mustahko, kurkun alaosa harmahtava, rinta tummemman ruusunpunertava ja siipi yhtenäisen ruosteenruskea.
Naaras ja 1. talvi: Muistuttavat rusorinta- ja pensaskerttua. Erona pensaskerttuun muun muassa ruosteenruskeiden peitinhöyhenten leveämmät reunukset (tummat keskustat kapeat ja terävät) ja siipi yksivärisempi. Rusorintakerttuun erona lyhyempi käsisiiven ulottuma, vaaleammat, kellanpunertavat jalat ja siiven kirkkaamman ruosteenruskea väri.
Äänet.
Kutsu- ja varoitusääni kirkas, kuiva surina "drr", joka useasti venyy pitkiksi sarjoiksi "drrrrrr-dr-dr-drrr-rrrr..."
Laulu usein heleä, nopea viserrys, joka useilla kirkkailla vihellyksillä. Voivat kuulostaa hieman töyhtökiurumaisilta.
Levinneisyys.
Pikkupensaskerttua tavataan ympärivuoden Pohjois-Afrikassa lähellä rannikkoa. Ainoastaan Libyan kohdalla sen esiintyminen on vähäistä. Euroopassa levinneisyysalue käsittää Portugalin, Espanjan, Ranskan etelä-osat, Sveitsin, Maltan ja Italian. Euroopan kannaksi on arvioitu 350 000-880 000 yksilöä. Välimeren itäosissa se esiintyy Kyproksella, Israelissa, Jordaniassa, Turkissa ja Libanonissa. Talvehtii Afrikassa.
Alalajia "orbitalis" tavataan Madeiralla ja se on uhanalainen.
Elinympäristö.
Pesii matalissa pensaikoissa, nummilla ja varvikoissa vuorten rinteillä, sekä ruoho- ja varpukasvillisuudessa kuivilla nummilla ja suolatasangoilla. Pikkupensaskerttu on lyhyenmatkan muuttaja tai paikkalintu ja se on melko arka.
Supercharger

Supercharger on groove metal -yhtye Machine Headin neljäs levy, joka julkaistiin vuonna 2001.
Kappalelista.
Japanin bonusraidat
Digipakin bonusraidat
The Blackening

The Blackening on groove metal -yhtye Machine Headin kuudes levy, joka julkaistiin vuonna 2007.
Kerrang-musiikkilehti vertaili albumia Metallican Master of Puppetsiin.
Margaret Woodbridge

Margaret Darling Presley (o.s. Woodbridge, ) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Woodbridge voitti Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920 kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä, yhdessä Frances Schrothin, Irene Guestin ja Ethelda Bleibtreyn kanssa. Joukkue teki viestissä uuden maailmanennätyksen 5.11,6. Lisäksi hän sijoittui hopealle 300 metrin vapaauinnissa ajalla 4.24,4 häviten vain joukkuetoverilleen Bleibtreylle 8,4 sekunnilla.
Woodbridge edusti uintiurallaan "Detroit Athletic Clubia". Hän kuoli 93-vuotiaana vuonna 1995 New Yorkissa.
Ramsteinin lentonäytösonnettomuus

Ramsteinin lentonäytösonnettomuus oli 28. elokuuta 1988 Ramstein-Miesenbachin kaupungissa Saksassa tapahtunut lento-onnettomuus. Onnettomuus tapahtui Ramsteinin lentotukikohdassa pidetyssä "Flugtag '88" -ilmailunäytöksessä. Se sai alkunsa toisiinsa törmänneistä lentokoneista, jotka putosivat yleisön joukkoon. Onnettomuudessa sai surmansa yhteensä 70 ihmistä.
Törmänneet lentokoneet olivat italialaisia Aermacchi MB-339 -suihkulentokoneita, joita lensi Italian ilmavoimien Frecce Tricolori -taitolentoryhmä. Kymmenen konetta oli esittämässä Cardioide-muodostelmaa. Lentokoneiden lennettyä toisiaan kohti tarkoituksena lentää toistensa lomitse, yksi lentokoneista osui kahteen muuhun koneeseen. Törmännyt lentokone putosi kiitotielle ja törmäyksestä syttynyt tulipallo levisi katsojien joukkoon. Toinen törmätyistä lentokoneista putosi maahan ja törmäsi UH-60 Black Hawk -helikopteriin, jonka kapteeni "Kim Strader" loukkaantui. Strader kuoli saamiinsa palovammoihin viikkoja myöhemmin. Lentokoneen lentäjä oli hypännyt heittoistuimella, mutta laskuvarjo ei ehtinyt avautua. Kolmas lentokone hajosi törmäyksessä, ja sen osat levisivät kiitotielle. Yhteensä 67 katsojaa ja kolme lentäjää saivat surmansa. Ramsteinin turma oli vuoteen 2002 asti historian pahin lentonäytösonnettomuus.
Muuta.
Saksalainen yhtye Rammstein on nimetty Ramsteinin onnettomuuden mukaan, ja yhtyeen nimikkokappale "Rammstein" kertoo onnettomuudesta.
Yksi tunnetuimmista onnettomuudessa loukkaantuneista lienee elektronisen musiikin artisti Boris Brejcha, joka sai onnettomuudessa kasvoihinsa elinikäiset palovammat.
Antoine Bouscatel

Antoine ("Bousca") Bouscatel (myös Antonin, 9. maaliskuuta 1867 Cantal, Ranska – 1945) oli ranskalainen säkkipillin soittaja ja eräs musette-musiikin pioneereista ja suurista nimistä 1900-luvun vaihteen ja alun Pariisissa.
Tausta.
Antoine-poika sai ensimmäisen säkkipillinsä 8-vuotiaana. Hän opetteli soittamaan paimentaessaan perheen lehmiä ja vuohia Auvergnen seudun Alpeilla, viettäessään päiväkausia yksinään paimenessa. Hän toi mukanaan tämän paimenessa opettelemansa musiikin ja soittotavan myöhemmin Pariisiin.
Ura.
Bouscatel saapui Pariisiin vuonna 1890, 23-vuotiaana. Hän etsi parempaa elämää, kuten monet Auvergnen seudulta tuolloin pääkaupunkiin muuttaneet ihmiset. Hän asui kaupungin laitamilla, Bastiljin läheisyydessä sijaitsevalla "la Roquette"lla; kaukana kaupungin keskeisistä ooppera- ja konserttitaloista.
Lukuisat kahvilat ja tanssisalit olivat muotoutuneet auvergnelais- ja muidenkin maalaissiirtolaisten elämän keskipisteiksi. Bouscatel työskenteli päivisin kupariseppänä ja lämmityskattiloiden tekijänä. Iltaisin hän kuitenkin otti esiin säkkipillinsä ja vuonna 1903 hän oli jo "Au Chalet" -nimisen musettebistron tähti rue de Lappe -kadulla. Bouscatelin maine kasvoi, hän ryhtyi kokopäivämuusikoksi, ja vuoteen 1910 mennessä hän oli saanut kahvilan omistukseensa. Kahvilan nimeksi vaihdettiin "Chez Bouscatel".
Vuosien kuluessa Bouscatel muutti paikan kahvilasta isoksi tanssisaliksi, jossa hän itsekin esiintyi säännöllisesti. Vuonna 1905 Bouscatel tutustui harmonikansoittaja Charles Péguriin, jonka hän palkkasi omaan orkesteriinsa ja kahvilaansa. Harmonikasta tuli tuosta hetkestä lähtien elimellinen osa "bal musette" -musiikkia, ja heidän yhteistyötään pidetään musette-harmonikkamusiikin alkuhetkenä. Péguri avioitui Bouscatelin tyttären kanssa.
Bouscatel oli ensimmäisiä musette-musiikkia levyttäneitä artisteja 1900-luvun alussa.
Bouscatelin kuollessa vuonna 1945 harmonikka oli jo syrjäyttänyt säkkipillin aseman musette-musiikissa. Hänen kahvilansa jatkoi eri nimillä, kuten "bal Bouscatel", "Chez Bouscatel" ja "Bousca-bal" vuoteen 1950 saakka.
Sian Edwards

Sian Edwards (s. 1959 Britannia) on brittiläinen kapellimestari.
Edwards on valmistunut Royal Northern College of Music. Hän opiskeli 1983–1985 professori Ilja Musinin oppilaana Leningradin konservatoriossa ja voitti sinä aikana toukokuussa 1984 Leedsin kapellimestarikilpailun.
Edwards on johtanut maailman johtavia orkestereita, muun muassa Los Angelesin filharmonikot, Clevelandin orkesteri, Berliinin sinfonikot, Frankfurtin radio-orkesteri, Leipzigin radio-orkesteri, Pietarin filharmonikot, Kuninkaallinen Flanderin Filharmonia, London Sinfonietta ja Birminghamin sinfoniaorkesteri. Hän tekee yhteistyötä saksalaisen Ensemble Modernin kanssa.
Edwards on johtanut muun muassa seuraavia teoksia:
Meselsonin-Stahlin-koe

Meselsonin-Stahlin-koe oli Mathew Meselsonin ja Franklin Stahlin tekemä koe, joka osoitti DNA-synteesin eli replikaation olevan semikonservaatti. Semikonservaatissa replikaatiossa DNA-kaksoiskierre toistetaan ottamalla toinen juoste alkuperäisestä kaksoiskierteestä ja toinen synteettisesti valmistetusta kierteestä.
Vähänkyrön vaakuna

Vähänkyrön vaakuna on saanut aiheensa pitäjän vanhasta sinetistä. Sen aihe puolestaan on peräisin Vaasa-suvun tunnuksesta (), joka on tulkittu maljaksi, josta nousee kolme tähkää.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kaksikorvainen hopeamalja, jossa kolme kultaista tähkää.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 11. helmikuuta 1954. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2013, kun Vähäkyrö liittyi Vaasan kaupunkiin.
Totte Svensson

Totte Svensson () on Åke Holmbergin luoma kuvitteellinen henkilö. Hän esiintyy yhdeksässä Holmbergin kirjoittamassa lastenkirjassa vuosina 1948–1973.
Svensson on Ruotsin paras salapoliisi, joka muutamissa sarjan kirjoissa matkustaa lentävällä matolla. Hänen vastapelurinaan on kuuluisa konna Jeppe Kärppä. Kirjasarja soveltuu parhaiten alakoululaisille, esimerkiksi 3–4-luokkalaisille.
Totte Svensson -kirjat.
Lisäksi on suomennettu lyhyt sarjakuvakirja "Totte Svenssonin lentävä matto" ("Ture Sventon och hans flygande matta").
Yin Yang Yo!

Yin Yang Yo! on Bob Boylen luoma piirrossarja, jota ensimmäisenä julkaisi Jetix-kanava vuonna 2006. Sarjaa tuotetaan Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Isossa-Britanniassa. Suomessa sarjaa esittivät MTV3 ja Disney XD suomeksi tekstitettynä.
Juoni.
Jänissisarukset Yin ja Yang opettelevat mystistä itämaista "woo foo" -kamppailulajia pandamestari Yon johdolla. He myös taistelevat voimakasta Yömestaria ja hänen alaisiaan vastaan. Sarjan nimi tulee näiden kolmen päähahmon nimistä.
Simone Young

Simone Margaret Young (s. 2. maaliskuuta 1961 Sydney, Australia) on australialainen orkesterinjohtaja.
Young on johtanut Wienin Filharmonikkoja vuonna 2005, ja sitä ennen hän johti Wienin valtionoopperan orkesteria 1993.
Tve1

Tve1 on Valtionrautateiden antama tyyppimerkintä pienveturille, joita insinööritoimisto Saalasti toimitti Valtionrautateille vuosina 1958–1963. Vetureita valmistettiin Turengin sokeritehtaan konepajalla kaikkiaan 30 kappaletta. Ne olivat valmistajan mallia OTSO 1.
Historia.
Uusien pienvetureiden hankinta tuli ajankohtaiseksi 1950-luvulla, koska tavaraliikenteen kustannuksia pyrittiin pienentämään. Tämän vuoksi järjestelyjunia vähennettiin, jolloin tarvittiin vaihtovetureita sellaisille liikennepaikoille, joilla esiintyy säännöllistä vaihtotyötarvetta. Suuri osa vetureista oli sijoitettuna tällaisille liikennepaikoille. Vetureiden toiminta-alue oli lähinnä Etelä- ja Länsi-Suomi.
Tekniikka.
Veturi on tyypillisen pienveturin näköinen. Ohjaamo on takana ja sen edessä on konesuoja. Nämä lepäävät teräslevyistä ja tukipalkeista hitsaamalla tehdyn jäykän rungon päällä. Moottorina on ilmajäähdytteinen Deutz F8L-614. Voimansiirto on hydraulinen. Voima välittyy suunnanvaihtolaitteesta akseleille ketjujen välityksellä. Tve1-veturit on varustettu Otso-vaihtotyökytkimin. Aiemmissa pienvetureissa käytössä ollut vipujarru oli saanut väistyä veturiin vaikuttavan paineilmajarrun ja vaunuihin vaikuttavan venttiilin tieltä.
Käyttö.
Vetureita käytettiin pääasiassa vaihtotöissä keskisuurilla liikennepaikoilla. Niiden käyttö yleisessä liikenteessä päättyi käytännössä 1990-luvun puolivälissä. Suuri osa vetureista myytiin tai hylättiin tarpeettomina 1980- ja 1990-luvuilla. Sen jälkeen niitä on käytetty konepajojen sisäisessä liikenteessä. Veturi 417 siirtyi Easmar Logisticsille vuonna 2013. Veturi 416 myytiin Teräspyörälle vuonna 2017.
Veturi 408 on Höyryveturimatkat 1009:llä, veturi 418 Porvoon museorautatie ry:llä ja veturi 436 Keitele-museolla.
Moniottelu

Moniottelu on urheilukilpailu, joka koostuu useasta lajista. Moniottelulajeja ovat:
Kenneth Malitoli

Kenneth Malitoli (s. 20. elokuuta 1966) on sambialainen valmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän pelasi hyökkääjänä suurimman osan urastaan kotimaassaan ja kävi pelaamassa viisi kautta Tunisian pääsarjassa voittaen kahdesti peräkkäin maalikuninkuuden.
Hän pelasi myös Sambian maajoukkueessa vuosina 1989–1999 ja edusti maataan kolmessa Afrikan-mestaruuskilpailuissa vuosina 1994, 1996 ja 1998.
Luis Scola

Luis Alberto Scola Balvoa (s. 30. huhtikuuta 1980 Buenos Aires) on argentiinalainen koripalloilija. 
Ura.
Scola edusti Espanjan ACB-liigan Tau Ceramicaa ennen siirtymistään NBA:han kaudeksi 2007–2008.
San Antonio Spurs varasi Scolan NBA:han jo vuonna 2002, mutta tämä ei koskaan tehnyt sopimusta seuran kanssa, koska Scola ei päässyt sopuun TAU:n kanssa sopimuksen ulosostosta. NBA:n sääntöjen mukaan mikään seura ei saanut maksaa yli puolta miljoonaa dollaria Euroopassa pelaavan pelaajansa sopimuksen ulosostosta, mikä tuotti Scolalle ongelmia, koska häneltä vaadittiin kolme miljoonaa dollaria. San Antonio kauppasi Scolan pelaajaoikeudet Houston Rocketsille heinäkuussa 2007.
Pian tämän jälkeen sopimuksen ulos-ostosta sovittiin, ja Scola teki Rocketsin kanssa kolmen vuoden ja 9,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Scola edusti Houstonia vuoteen 2012 asti, minkä jälkeen hän siirtyi Phoenix Sunsiin.
Kiinan MM-kilpailuissa 2019 Scola siirtyi toiseksi eniten MM-lopputurnauksissa pisteitä tehneeksi pelaajaksi. Argentiina saavutti turnauksessa hopeaa hävittyään loppuottelun Espanjalle.
Alien blues

Alien blues on vuonna 2009 ilmestynyt suomalaisen Honey B and the T-Bones -yhtyeen 12. studioalbumi. Se julkaistiin 27. toukokuuta 2009 levymerkillä Sound of Finland.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Aija Puurtinen sekä sanoittanut Esa Kuloniemi, ellei toisin mainittu.
Fiat G.46

Fiat G.46 on italialainen, yksimoottorinen ja -tasoinen kaksipaikkainen jatkokoulukone. Kone oli alatasoinen ja rakenteeltaan kokometallinen.
Giuseppe Gabriellin suunnitteleman koneen prototyypin ensilento lennettiin 25. kesäkuuta 1947. Koneen lento-ominaisuudet todettiin hyviksi, ja sillä voitiin lentää turvallisesti muun muassa taitolentoliikkeitä. Kone hyväksyttiin sarjatuotantoon ja sitä toimitettiin eri versioina Italian ilmavoimille noin 150 kappaletta ja lisäksi Itävaltaan, Argentiinaan ja Syyriaan yhteensä noin 70 kappaletta. Koneen tuotanto lopetettiin vuonna 1952.
Tve3

Tve3 oli Valtionrautateiden antama tyyppimerkintä Valmetin vuosina 1953–1960 valmistamille vaihtovetureille. Alun perin veturit saivat tyyppimerkinnän "Vv13". Tyyppimerkintä "Tve3" tuli käyttöön vuonna 1972.
Historia.
Vuonna 1952 Valtionrautatiet tilasi Valmetilta kaksi keskiraskaaseen vaihtotyöhön soveltuvaa veturia. Ne olivat tyyppiä "Move51h", jota Valmet oli toimittanut useille teollisuuslaitoksille. Veturit osoittautuivat tehtäväänsä hyvin soveltuviksi, ja niitä tilattiin lisää useassa erässä. Viimeiset veturit valmistuivat vuonna 1960. Nämä veturit saivat aluksi tyyppimerkinnän "Vv13".
Vertaillakseen hydraulista ja mekaanista voimansiirtoa, tilasi Valtionrautatiet vuonna 1953 viisi mekaanisella voimansiirrolla varustettua veturia tyyppiä "Move51m". Hydraulinen voimansiirto osoittautui kuitenkin käytössä edullisemmaksi, eikä "Move51m"-sarjaa tilattu enää lisää. Mekaanisella voimansiirrolla varustetut veturit saivat aluksi tyyppimerkinnän "Vv14", mutta vuonna 1960 sekä Vv13- että Vv14-veturit saivat yhteisen sarjamerkinnän "Tve3".
Veturit olivat käytössä eri puolilla rataverkkoa keskiraskaassa vaihtotyössä. "Move51m"-sarjan veturi olivat käytössä pääosin Haminassa. Veturit syrjäyttivät aiemmat Vk-, Sk- ja Tk1–2-sarjojen höyryveturit. Vetureiden pienestä huippunopeudesta johtuen niitä käytettiin linja-ajossa vain lyhyillä matkoilla.
Tekniikka.
Veturin runko oli hitsattu teräslevyistä. Painon lisäämiseksi on sen päätypalkeissa lisäpainot. Ohjaamo sijaitsi veturin takaosassa, ja sen edessä oli konesuoja. Vanhemmat veturit poikkeavat ulkonäöltään uudemmista, sillä veturista 468 alkaen hytti- ja konehuonerakennetta muutettiin. Helpoiten nämä erottaa konesuojasta; vanhemmissa vetureissa konesuojan etuosa oli viisto (tästä juontuu nimitys "silitysrauta"), kun taas uudemmissa se oli pystysuora. Vetureista osa maalattiin alun perin vihreiksi, mutta sittemmin niitä maalattiin normaaleihin Valtionrautateiden punakeltaisiin väreihin.
Veturissa oli 350 hevosvoiman kaksitahtinen GM-kaksoisdieselmoottori. "Move51h"-sarjan veturit oli varustettu hydraulisella ja "Move51m"-sarjan veturit mekaanisella voimansiirrolla. Voima välitettiin vaihteistosta veturin takaosassa sijaitsevalle sokkoakselille, josta edelleen kytkintankojen välityksellä pyöriin. Vetureiden suurin nopeus oli 30–35 km/h. Vetureissa oli Westinghousen ilmajarru sekä mekaaninen käsijarru.
Hylkäys.
Kaikki Valtionrautateiden omistamat veturit on hylätty 1990-luvulla, jolloin niiden käyttö oli jo erittäin vähäistä. Joitain vetureita on teollisuuslaitosten käytössä sekä museovetureina.
Niobe (ilmatorjunta-alus)

Niobe oli Saksan laivaston ilmatorjunta-alus. Alus oli alun perin Alankomaiden laivaston 1898 vesille laskettu panssarikansiristeilijä "Hr.Ms. Gelderland", joka joutui saksalaisten haltuun heidän miehittäessään Alankomaat vuonna 1940.
Hr.Ms. Gelderland.
"Hr.Ms. Gelderland" oli Fijenoordin telakan valmistama Holland-luokan panssarikansiristeilijä, joka laskettiin vesille 1898. Alus oli ensimmäinen toisen tilauksen alus ja se oli raskaampi kuin edeltäneet kolme luokan alusta. Sen suojana ollut panssarikansi oli kaksi tuumaa (noin 5 cm) paksu lukuun ottamatta konehuoneen suojana ollutta viiden tuuman panssarikilpeä.
Alus tilattiin Maatschappij voor Scheeps- en Werktuigbouw Fijenoordilta Rotterdamista, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1897. Alus laskettiin vesille 28. syyskuuta 1898 ja otettiin palvelukseen 15. heinäkuuta 1900.
Alus todettiin palveluskelvottomaksi 1918. Se kuitenkin palasi palvelukseen 1920 tykistökoululaivana. Se siirrettiin elokuussa 1939 majoitusalukseksi Den Helderiin, jolloin aluksen aseistus riisuttiin.
Niobe.
Alus muutettiin ilmatorjunta-alukseksi asentamalla kahdeksan 88 mm, neljä 40 mm ilmatorjuntatykkiä ja neljä 20 mm neliputkistatykkiä, sekä ilmatorjuntatutka. Pituudeltaan alus oli 94,7 metriä. Alus nimettiin "Niobeksi" 1. maaliskuuta 1944. 
Aluksen tuho.
"Niobe" oli siirretty 10. heinäkuuta 1944 jatkosodan aikana Kotkaan, jossa sen tehtävänä oli turvata tärkeää Kotkan satamaa. Neuvostoliittolaiset luulivat alusta miltei samankokoiseksi panssarilaiva "Väinämöiseksi" ja tekivät sitä vastaan 16. heinäkuuta 1944 ilmahyökkäyksen ("operaatio Hirmumyrsky"). Hyökkäystä on väitetty Neuvostoliiton suurimmaksi yhtä kohdetta vastaan tehdyksi ilmaiskuksi tai suurimmaksi Neuvostoliiton Itämeren laivaston ilmavoimien iskuksi yksittäistä kohdetta vastaan. Hyökkäykseen osallistui 131 konetta, ja se kesti 11 minuuttia. Koneina oli muun muassa neljä Douglas A-20G Boston -pommikonetta sekä 28 kappaletta Petljakov-2-pommikonetta. Varsinaiseen "Nioben" upottamiseen osallistui kolme torpedokonetta, jotka oli varustettu veden pinnasta kimpoavilla pommeilla. Tulittaessaan suurta pommikonelaivuetta torpedokoneet hyökkäsivät matalalta ja alus sai osuman kylkeensä. Pommitukseen osallistuneet koneet onnistuivat suurimmaksi osaksi välttämään voimakkaan ilmatorjuntatulen, menettäen vain yhden koneen, useamman vaurioituessa. Alus upposi Hallan ja Hietasen väliselle alueelle. Hyökkäyksessä kuoli 60 aluksen miehistön jäsentä, noin 260 pelastui. Hyökkäyksen johtaja kapteeni Rakov sai toisen Neuvostoliiton sankarin kultaisen tähden kunniamitalinsa.
Hylky.
Aluksen hylky makasi 1950-luvulle asti satamaliikenteelle esteenä. Aluksen nostaminen ja romuttaminen oli vaikeaa kustannusten ja vaarallisuuden takia. Aluksen ammushissit olivat vaurioituneet hyökkäyksessä, ja aluksessa oli suuret ammusvarastot. Lopulta vuonna 1953 saksalais-puolalainen romuyhtiö Beckendorf Gebrüder nosti ja romutti aluksen jäänteet.
Pigini

Pigini on italialainen harmonikanvalmistaja Castelfidardossa. Tehdas tuottaa yli 200 erilaista harmonikkamallia, joita viedään 42 maahan eri puolilla maailmaa. Suomessa nämä soittimet tunnettiin pitkään nimellä Lasse Pihlajamaa Special. Nykyään tänne tuodut uudet harmonikat kantavat tehtaan nimeä, Pigini.
Historia.
Filippo Pigini rekisteröi yrityksen nimeltä "F.lli Pigini di Filippo" Anconan kauppakamarissa 6. kesäkuuta 1946. Hänen partnereitaan olivat Adriano, Gino, Luigi ja Marino Pigini. Veljesten yritys kasvoi kovista sodan jälkeisistä ajoista huolimatta. Ensimmäiset kansainväliset toimitukset tehtiin Yhdysvaltoihin, Kanadaan, Ruotsiin, Tanskaan, Argentiinaan, Egyptiin ja Pakistaniin.
Yrityksen johdossa toimi pitkään Gino Pigini, joka oli jo 14-vuotiaana erikoistunut vapaalehdykkäkielten tekemiseen. Seuraavaksi toimitusjohtajana toimi hänen poikansa Massimo Pigini, ja nykyään tämän poika Federico Pigini.
Lasse Pihlajamaa toimi 1960-luvulta lähtien yhteistyössä Gino Piginin kanssa ja osallistui harmonikkamallien kehitystyöhön. Maahantuonnin Suomeen Pihlajamaa aloitti vuonna 1961, ja soittimet nimettiin tällöin hänen mukaansa.
Tore Keller

Tore Bertil Gottfrid Keller (4. tammikuuta 1905 Norrköping, Ruotsi – 15. heinäkuuta 1988) oli ruotsalainen jalkapalloilija sekä olympiamitalisti. Maajoukkuetasolla Keller edusti Ruotsia sekä Italian että Ranskan MM-kisoissa 1930-luvulla tehden neljässä pelaamassaan ottelussa kolme maalia. Kansallisella tasolla Keller edusti IK Sleipneria voittaen Ruotsin mestaruuden 1938.
Telford

Telford on noin asukkaan kaupunki Shropshiren kreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa, Telford and Wrekinin kaupunkipiirissä. Se sijaitsee Wrekinkukkulan (407 m) pohjois- ja itärinteillä, noin 20 km Shrewsburystä itään ja 50 km Birminghamista luoteeseen. Se on Shropshiren suurin kaupunki ja yksi Englannin nopeimmin kasvavista kaupungeista.
Vuonna 1963 nykyiseen Telfordiin kuuluvasta Dawleystä alettiin kehittää uutta kaupunkia, johon ohjattiin väestöä ja teollisuutta Birminghamista ja läheiseltä Black Countryn teollisuusalueelta. Kaupungin aluetta laajennettiin 1968 ja sen viralliseksi nimeksi muutettiin Telford insinööri Thomas Telfordin kunniaksi. Telfordin alueella sijaitsee teollisen vallankumouksen synnyinpaikaksi sanottu Ironbridge Gorge.
Murcof

Murcof eli oikealta nimeltään Fernando Corona on meksikolainen artisti, jonka musiikki on enimmäkseen elektronista musiikkia. Corona syntyi vuonna 1970 Tijuanassa, Meksikossa ja kasvoi Ensedanassa ja oli jonkin aikaa tijuanalaislähtöisen Nortec Collective of Electronic Musiciansin jäsen. Vuonna 2000 hän palasi Tijuanaan, mutta on sen jälkeen asunut Barcelonassa, Espanjassa.
Musiikki.
Murcofin musiikki on pelkistettyä ja minimalistista sample-pohjaista elektronista musiikkia. Murcofin äänitykset ovat paljon melodisempia ja perinteikkäämmin rakennettuja kuin monien muiden nykypäivän samassa genressä olevien artistien. Monet raidat sisältävät jousiorkesteri-sampleja, jotka ovat lähtöisin moderneilta säveltäjiltä, kuten esimerkiksi Arvo Pärtiltä.
Arovane

Arovane (oik. Uwe Zahn, s. 1965) on saksalainen elektronisen musiikin artisti.
Biografia.
Zahnin musiikillinen ura alkoi, kun hän kokeili huvin vuoksi äänentoistolaitteita ja kosketinsoittimia ollessaan 15-vuotias. Vuosien jälkeen hän jatkoi kokeilemista ja kehitti taitojaan, minkä myötä hän jopa oppi soittamaan klarinettia. 1980-luvun loppupuolella hän työskenteli yhä enemmän ja enemmän syntetisaattorin ja turntablismin parissa. Vuonna 1989 Zahn alkoi tehdä yhteistyötä erään elektronista musiikkia tekevän järjestön kanssa Münchenissä. Tämä järjestö, joka tunnettiin nimellä S. A. M., oli perustettu, jotta saataisiin tehtyä eläväistä, vapaata, elektronista ja improvisoitua musiikkia.
Vuonna 1991 Zahn rakensi oman studion Berliiniin. Samoihin aikoihin hänen työtään voitiin jo verrata musiikkiin, johon breakbeat oli vaikuttanut. Koko 1990-luvun ajan Zahn asui Berliinissä ja jatkoi elektronisen musiikin tekemistä. Työskenneltyään jonkin aikaa radioasemalla hän kiinnitti huomiota elektronista musiikkia tukevaan levy-yhtiöön nimeltä Din. 90-luvun loppupuolella nähtiin hänen kaksi ensimmäistä EP:tään: "Atol Scrap for Din" ja "Tides for CCO", jotka toivat Zahnille mainetta ja suosiota pääasiallisesti Saksassa ja sen jälkeen myös koko maailman IDM-, ambient- ja elektronisen musiikin artistien keskuudessa. Näihin aikoihin Zahn julkaisi myös muutamia teoksia, jotka oli tuotettu yhteistyönä muiden artistien kanssa. Vuosista 1999 ja 2000 asti Arovane on työskennellyt yhdessä Phonemin kanssa, jonka kanssa hän julkaisi albumin "Lilies" vuonna 2004. Saattaa olla jollain tavalla merkitsevää, että albumin viimeisen raidan nimi on "Goodbye Forever" – nimittäin "Liliesin" jälkeen Arovane ei julkaissut pitkään mitään. Vuonna 2013 tuli albumi "Ve Palor", joka nousi heti Tšekissä Tais-palkinnon ehdokkaaksi.
Vaikka Arovane on melko hyvin tunnettu tekno- ja IDM-piireissä, ei musiikki kuitenkaan ole saavuttanut yhtä suurta menestyksen tasoa pop-kulttuurin suhteen. Zahnilla on myös sivuprojekti nimeltä Nedjev.
Musiikki.
Arovanen musiikin tyyppiä voidaan kuvailla eteeriseksi, älykkään melodiseksi, luonnonläheiseksi, lämpimäksi ja ambientiksi, johon kuitenkin on vaikuttanut selväpiirteinen ja useimmiten raskas breakbeat ja hip hop. Musiikkia on melko vahvasti maustettu syntetisaattorilla ja se keskittyykin pitkälti luomaan melankolisen ja nostalgisen tunnelman. Kappaleiden tempo on keskitasoa ja monet ovat luokitelleet Arovanen musiikin IDM:ksi.
Vaikka melodian rikkaus pysyykin vahingoittumattomana, Arovanen ja Phonemin yhteistyön lopputuloksena syntynyt musiikki on ehkä "robottimaisempaa" ja kylmempää kuin mitä Arovanelle tyypillinen tuotanto on ja kuulostaa ehkä enemmänkin Arovanen aikaisemmilta tuotoksilta, esimerkiksi "Icol Diston"ilta. Yleisesti Arovanen musiikkia voidaan verrata Autechren ja Boards of Canadan tuotantoon. Zahnin musiikkia on usein kuvailtu melodisesti haastavaksi.
Johan Franzén (poliitikko)

Johan Franzén (11. marraskuuta 1879 Ylimarkku – 3. kesäkuuta 1946 Ylimarkku) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.
Franzén toimi kansanedustajana tammikuusta 1935 elokuuhun 1936 ja oli jäsenenä eduskunnan talousvaliokunnassa. Hän nousi eduskuntaan varaedustajan paikalta, kun Otto Jacobsson siirtyi Vaasan pormestariksi. Hän edusti Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Franzén toimi poliittisella urallaan myös Ylimarkun kunnanvaltuuston jäsenenä ja sen puheenjohtajana sekä kolmesti presidentin valitsijamiehenä, 1937, 1940 ja 1943.
Kansakoulun ja kansanopiston käynyt, maanviljelijäperheeseen syntynyt Franzén oli varsinaisilta ammateiltaan maanviljelijä ja säästöpankinjohtaja. Hän viljeli maata Ylimarkussa vuodesta 1908 ja toimi kunnan säästöpankin johtajana vuodesta 1905. Hän oli naimisissa Wendla Olivia Bäcksin kanssa, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1908. 
Franzén kuoli kotikunnassaan Ylimarkussa kesäkuussa 1946, 66-vuotiaana.
Vedenalainen jääkiekko

Vedenalainen jääkiekko on extreme-urheilulaji, jota pelataan altaassa tai lammikossa. Pelaajilla on yllään märkäpuku, sukellusmaski ja uimaräpylät. Peliä pelataan vettä kevyemmällä kiekolla veden pintaan muodostuneen jään alapinnalla.
Lajin kehittivät vapaasukellusta harrastavat ystävykset Christian Redl ja Jaromir Foukal. Ennen tätä "vedenalaiseksi jääkiekoksi" kutsuttiin peliä, josta on sattuneesta syystä nyttemmin ruvettu käyttämään nimeä uppokiekko. Siinä pelataan uppoavalla kiekolla altaan pohjassa.
Vedenalaisen jääkiekon ensimmäiset MM-kilpailut järjestettiin Weißensee-järvellä, Itävallassa helmikuussa 2007. Maailmanmestaruuden voitti Suomi, toiseksi tuli Itävalta ja kolmanneksi Slovakia. Muut kisaan osallistuneet maat olivat Tšekki, Saksa, Alankomaat, Puola ja Slovenia.
Karenssi

Karenssi on korvaukseton määräaika, jonka kuluessa ei makseta etuuksia, joihin saaja normaalisti olisi oikeutettu. Karenssia käytetään tukien leikkaamiseen, minkä tarkoituksena on taloudellisen sanktion tuottaminen, millä pyritään rankaisemaan etuuden saajaa siitä, ettei hän virkamiehen mielestä ole noudattanut lain päämäärää.
Karenssia karenssin nimisenä käytetään Suomessa työttömyyskorvauksien yhteydessä, jossa pisimmät karenssit vastaavat kahden kuukauden, 60 päivän, tuloja eli joissain tapauksissa 1/6 vuosituloista.
Karenssin perusteena on työttömyysturvalain mukainen työvoimapoliittinen lausunto, jonka antaa työ- ja elinkeinotoimiston työvoimalautakunta. Työvoimapoliittisesta lausunnosta ei saa työttömyysturvalain mukaan valittaa, mutta sen perusteella tehdystä päätöksestä saa valittaa sitten, kun päätös on annettu. EU pakotti Suomea muuttamaan karenssilainsäädäntöä, koska muissakaan EU-maissa ei ole karenssia ja Suomen karenssiohjeet olivat liian tiukkoja.
Työttömien Valtakunnallinen Yhteistoimintajärjestö ry julkaisee lehteä Karenssisanomat.
Karenssityypit Suomessa.
Erokarenssit.
Erokarenssi tarkoittaa työstä, koulutuksesta tai työvoimapoliittisesta toimenpiteestä eroamista. Erokarensseja voivat olla
Uusi irtisanomislaki.
Joulukuussa 2018 uutisoitiin, että uudessa irtisanomislaissa työntekijän irtisanomisesta saisi työntekijä 60 päivän karenssin ja irtisanoutumisesta 90 päivän karenssin. Tämä tarkoittaisi että irtisanoutuminen on moitittavampaa kuin irtisanotuksi joutuminen.
Nils-Olof Franzén

Nils-Olof Franzén (23. elokuuta 1916 Oxelösund – 24. helmikuuta 1997) oli ruotsalainen kirjailija, joka muistetaan erityisesti humoristisista nuortenkirjoistaan.
Franzén tunnetaan parhaiten yhdestätoista Agaton Sax -kirjastaan, jotka hän kirjoitti vuosina 1955–1978. Weilin+Göös julkaisi sarjasta muutaman suomennoksen 1972–1973. Agaton Sax -sarjan lisäksi Franzén kirjoitti muutaman muun nuorten salapoliisiromaanin ja aikuisten dekkarin sekä joukon historiallisia romaaneja ja monta merkkihenkilöiden elämäkertaa. Hän loi 1960-luvulla hahmot Göran Ulv, Fred Y ja herra Zippo.
Franzén toimi Ruotsin radion ohjelmapäällikkönä 1956–1973. Ruotsin dekkariakatemia myönsi kirjailijalle 1978 palkinnon tämän kirjoittamista lasten ja nuorten salapoliisikirjoista.
Harald zur Hausen

Harald zur Hausen (11. maaliskuuta 1936 – 28. toukokuuta 2023) oli saksalainen virologi ja professori, joka sai vuonna 2008 Nobelin lääketieteen palkinnon löydettyään syöpää aiheuttavia papilloomaviruksia.
Zur Hausen syntyi Gelsenkirchenissä Saksassa. Hän opiskeli lääketiedettä Bonnin, Hampurin ja Düsseldorfin yliopistoissa, joista viimeksi mainitussa hänestä vuonna 1960 tuli lääketieteen tohtori.
Zur Hausen työskenteli 1960-luvulla muun muassa Düsseldorfin yliopistossa ja Philadelphian lastensairaalan viruslaboratorioissa. Hänestä tuli Pennsylvanian yliopiston yliassistentti ja vuosina 1969–1977 hän työskenteli Würzburgin ja Erlangen-Nürnbergin yliopistoissa. Vuonna 1977 hän aloitti työskentelemisen Freiburgin yliopistossa. Vuosina 1983–2003 hän toimi Saksan syöpätutkimuskeskuksen puheenjohtajana Heidelbergissä ja vuodesta 1988 Heidelbergin yliopiston lääketieteen kunniaprofessorina.
Françoise Barré-Sinoussin ja Luc Montagnierin kanssa jaetun Nobelin lääketieteen palkinnon lisäksi zur Hausenille myönnettiin muun muassa Gairdner-palkinto vuonna 2008.
Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 1990.