Suuri avioero

Suuri avioero () on C. S. Lewisin filosofinen fantasiaromaani kuolemanjälkeisestä elämästä, helvetistä, taivaasta ja niiden välisestä mahdollisesta välitilasta. 
Suuri avioero pohjautuu Danten Jumalaiseen näytelmään, jossa tekijä kirjoittaa itsensä mukaan tarinaan, vaeltaen helvetistä kiirastulen kautta taivaaseen oppaanaan Vergilius, jonka sijalla Lewisin teoksessa on George MacDonald. Romaanin nimi ”suuri avioero” on viittaus William Blaken teokseen "Taivaan ja helvetin avioliitto". Toisin kuin Blake, joka ilmaisee dualistisen uskomuksen, jonka mukaan hyvä ja paha ruokkivat toisiaan symbioottisessa suhteessa, Lewis esittää, että hyvän ja pahan ero on ikuinen tuonpuoleisessa ja että ihmisten on uhrattava synti päästäkseen Jumalan läsnäoloon. Romaani pohtii, mitä tapahtuisi, jos sielut voisivat matkustaa helvetistä taivaaseen. Haluaisivatko he jäädä sinne? Eräs romaanin henkilöhahmoista ilmaisee tämän toteamalla, ettei helvetistä voi ”pitää matkamuistoja”. Taivaaseen päästyään taas huomaa, ettei ole menettänyt mitään, vaan saanut sen mitä on todella etsinyt. 
Romaanihenkilöiden väliset keskustelut osoittavat millainen on paratiisin ja helvetin ero, mutta vielä enemmän, millaisia ihmiset kummallakin puolella olevat, ja millaisiin ajatusmalleihin ja käyttäytymiskaavoihin helvetin asukkaat ovat jääneet kiinni. Miltonia siteeraten Lewis ilmentää monen taustalla olevan halun: "parempi hallita Helvetissä kuin palvella Taivaassa". Helvetti ilmenee ihmisten omaksi valinnaksi. 
Romaanin henkilöhahmojen sisältämä symboliikka ei ole vedonnut ainoastaan kristittyihin lukijojhin, vaan on herättänyt mielenkiintoa myös esoteerikkojen parissa. G. I. Gurdjieffin ja P. D. Ouspenskyn oppilas J. G. Bennett on kehottanut oppilaitaan perehtymään tähän Lewisin teokseen. Tältä pohjalta teoksen ensimmäisen suomennoksen on julkaissut Karatas-kirjat Kari Krohnin suomennoksena ja Aleksandra Ionowan värikuvilla. Tämä teoksen painos on edelleen myynnissä.
Juoni.
Helvetin luonne.
Yksi romaanin filosofisista näkökulmista liittyy helvetin suuruuden ja tyhjyyden paradoksiin. Romaanin kertoja kuvaa, että helvetin kadut ja asunnot ulottuvat niin pitkiksi, että kaupungin toisesta päästä toiseen tarvitaan vuosisatojen matka. Tämä valtavuus johtuu siitä, että tuon kauhean paikan asukkaat haluavat vain päästä mahdollisimman kauas toisistaan. Lisäksi, kun bussi matkustaa helvetistä taivaaseen, se näyttää nousevan korkealle ilmaan ja kulkevan valtavan matkan. Kuitenkin, kun kertoja vuoropuhelussa taivaallisen hengen kanssa miettii, missä helvetti tarkalleen ottaen on suhteessa taivaalliseen maailmaan, henki kumartuu, vetää irti yhden ruohonkorren ja käyttää sen kärkeä osoittaakseen pienen, tuskin havaittavan halkeaman maassa. "Täältä sinä tulit", hän selittää. Koko helvetti, joka näytti kertojasta niin valtavalta, mahtuisi käytännössä mikroskooppiseen tilaan taivaassa. Lewis havainnollistaa tässä augustinolaista periaatetta, jonka mukaan synti on itseensä käpertymisen () tila. Se on todellisuuden supistamista egon huolien ja kiinnostuksen kohteiden äärettömän pieneen tilaan. Rakkaus sitä vastoin, joka on taivaan varsinainen elämä, on avautuminen todellisuudelle sen täyteydessä; se merkitsee läpimurtoa puskuroidusta ja klaustrofobisesta itsestä; se on "magna animan" (suuren sielun) toimintaa. Omat pienet itsekeskeiset maailmat näyttävät vaikuttavilta, mutta niille, jotka ovat todella avoimia todellisuudelle, ne ovat vähemmän kuin ei mitään.