tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
FROG

FROG () on Naton koodinimi sarjalle Neuvostoliiton lyhyen matkan tykistöraketteja. Raketit ovat yksivaiheisia ja ohjaamattomia kiinteän ajoaineen raketteja, joiden käyttötarkoitus olisi sodan syttyessä ollut taktisten ydinaseiden ampuminen vihollisen rintamaa vastaan ja rauhan aikana ne toimivat nk. pelotteena. 
FROG-sarja kehitettiin 1950-luvulla. Raketista on tehty ainakin seitsemän versiota, jotka tunnetaan koodinimillä FROG-1–FROG-7. FROG-7A otettiin käyttöön vuonna 1965 ja FROG-7B vuonna 1968. Sen kantama on 70 km ja hyötykuorma 550 kg. Raketissa voi käyttää tavanomaista, kemiallista tai ydinkärkeä.
FROG-3, FROG-4 ja FROG-5 oli sijoitettu PT-76-tela-alustalle, myöhemmät ZIL-135 8×8 kuorma-auton alustalle. FROG-6 oli harjoitusraketti.
FROG-7:n (9K52 Luna) osumatarkkuus oli 500-700 metriä. Se oli varustettu 450 kg räjähteellä, 450 kg ydinaseella tai 36 kg kemiallisella kärjellä. Parannetussa FROG-7B:ssa oli pitempi kärki, johon sai rypälepommi- tai miinakärjen. FROG-sarjan korvasi SS-21, jolla oli huomattavasti pitempi kantomatka (120 km). FROG-7:ää valmistettiin vuoteen 1972 asti.
Neuvostoliitolla raketteja oli 1987 Natoa vastassa 500 ja Kiinaa vastassa 215 sekä 100 Kaakkois-Aasian ja Turkin vastaisella rintamalla ja 75 strategisessa reservissä. Venäjällä niitä oli vuonna 1994 käytössä vielä 350 kpl. Käyttäjämaihin kuuluvat lisäksi Afganistan, Algeria, Angola, Kuuba, Egypti, Irak, Pohjois-Korea, Libya, Serbia, Syyria ja Jemen. Irakin parannetulla versiolla "Laith" oli 90 km kantomatka.
Raketit oli sijoitettu divisioonien alaisuuteen. Tyypillisessä pataljoonassa oli kaksi patteria, joissa kaksi ohjusalustaa ja pitkän matkan säätutka. Raketin saatto laukaisukuntoon kesti tilanteesta riippuen 15–30 min.
Zürichin yliopisto

Zürichin yliopisto (, ) on julkinen yliopisto Sveitsissä. Se on opiskelijamäärältään maan suurin yliopisto, jossa on runsaat 26 000 opiskelijaa. Yliopiston perusti Zürichin kantoni vuonna 1833. Opetus tapahtuu pääosin saksaksi.
Historiaa.
Yliopisto on Euroopan ensimmäinen yliopisto, jonka on perustanut valtiollinen organisaatio – perustamisen aikaan "Staat Zürich" – eikä hallitsija tai kirkko.
Tiedekunnat.
Zürichin yliopistossa on seitsemän tiedekuntaa:
Opiskelijat ja henkilökunta.
Vuonna 2019 yliopistossa oli 26 438 opiskelijaa. Heistä 10 448 (40 %) oli Zürichin kantonista, 11 529 (44 %) muualta Sveitsistä ja 4 461 (17 %) ulkomailta. Naispuolisia opiskelijoita oli 58 prosenttia. Suurin osa opiskeli perustutkintoja (77 %). Tohtoriopiskelijoita oli yhteensä 5 517 (21 %).
Henkilökuntaa yliopistolla oli vuonna 2019 täysaikaisiksi muutettuna 6 836 henkilötyövuotta.
Taloustietoja.
Vuonna 2018 Zürichin yliopiston kulut olivat 1 416 milj. Sfr., joka on maan 12 yliopistosta toiseksi suurin summa Zürichin teknillisen korkeakoulun jälkeen. Toiminnan rahoittajat olivat Zürichin kantoni (610 milj. Sfr., 43 %), liittovaltio (318 milj. Sfr, 22 %) ja muut kantonit (158 milj. Sfr., 11 %). Runsas viidesosa tuloista (329 milj. Sfr., 23 %) tuli muualta, esimerkiksi tilaustöistä ja palvelumyynnistä.
Vertailua.
Zürichin yliopisto on maailmanlaajuisissa vertailuissa 2010-luvulla tyypillisesti luokiteltu sijoille 50–100.
Nobel-voittajia.
Kaikkiaan 12 Zürichin yliopiston tutkijaa, professoria, opettajaa tai opiskelijaa on saanut Nobel-palkinnon:
Michael Lamey

Michael Lamey (s. 29. marraskuuta 1979 Amsterdamissa) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Lamey on edustanut RKC Waalwijkia, AZ Alkmaaria, FC Utrechtia ja PSV Eindhovenia.
Paolo Cannavaro

Paolo Cannavaro (s. 26. kesäkuuta 1981 Napoli) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Sassuoloa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
184-senttinen Cannavaro teki debyyttinsä ammattilaisena kotikaupunkinsa SSC Napolissa kaudella 1998/99, ollen silloin 17-vuotias. Seuraavalla kaudella Parma hankki nuoren puolustajan itselleen. Paolon isoveli Fabio Cannavaro pelasi myös Parmassa. Debyyttinsä joukkueessa hän teki maalein 4–1 voitetussa ottelussa Leccea vastaan, kun hän tuli vaihdosta kentälle.
Verona lainasi Paolon kaudella 2001/02. Veronassa Paolo pääsi kentälle 24 kertaa ja teki yhden maalin. Lainavuoden jälkeen Paolo palasi Parmaan.
Kaudet 2002/03 ja 2003/04 Paolo vietti suurimmaksi osaksi vaihtopenkillä, eikä peliaikaa tullut. Kaudella 2004/05 Paolo alkoi saada enemmän peliaikaa ja peli-ilo alkoi löytyä. Kauden aikana hän pelasi 24:ssä ottelussa tehden 4 maalia.
Ghauri (ohjus)

Ghauri (urduksi غوری, tai myös "Hatf-V" eli "kuolettava 5" ) on Pakistanin keskimatkan ohjus (MRBM), joka voidaan varustaa 12–25 kilotonnin ydinkärjellä. 
Ghauri I:n kantomatka on 1 350–1 500 km, taistelukärki 12–25 kt ydinräjähde ja tarkkuus jopa 190 metriä. Ghauri I on kehitetty Pohjois-Korean No-Dong-1 pohjalta. 
Pakistan ostaa ohjusteknologiansa Pohjois-Koreasta ja Kiinasta. Ghauri II:lla on sama tausta kuin Iranin Shahab-3:llä, molemmat pohjautuvat Pohjois-Korean teknologiaan.
Mahamadou Diarra

Mahamadou Diarra (s. 18. toukokuuta 1981 Bamako, Mali) on malilainen jalkapalloilija, joka edustaa englantilaista Fulhamia. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Ura.
Kesästä 2006 Real Madridia edustanut Diarra on pelannut aikaisemmin CSK:ssa, OFI:ssa, Vitessessä ja Lyonissa. Lyonissa hän oli mukana voittamassa Ligue 1:n mestaruutta kaikilla pelaamallaan neljällä kaudella. Mestaruusputki sai jatkoa Real Madridissa kausilla 2006–2007 ja 2007–2008. Diarra teki joukkueensa voittomaalin kauden 2006–2007 viimeisessä, mestaruuden varmistaneessa ottelussa Mallorcaa vastaan.
Lokakuussa 2008 Diarra loukkasi oikean polvensa maajoukkueensa ottelussa, ja lopulta joulukuussa varmistui vamman tarvitsevan leikkaushoitoa ja Diarran olevan poissa pelikentältä 6–9 kuukautta. Hänen pelinumeronsa 6 annettiin korvaajaksi hankitulle Lassana Diarralle.
27. tammikuuta 2011 Real Madrid ja Monaco pääsivät sopimukseen Diarran siirtymisestä ranskalaisseuraan.
Malin maajoukkuetta Diarra on edustanut vuodesta 2001. Hän toimii nykyään joukkueen kapteenina.
Nodong-1

Nodong-1 (Etelä-Koreassa; Pohjois-Koreassa "Rodong-1") on yksivaiheinen, keskimatkan ballistinen ohjus (MRBM), joka laukaistaan siirrettävältä lavetilta. Ohjus on kehitetty SS-1d Scud-C ohjuksesta. Ohjus kantaa 1 000–1 300 kilometriä, ja sen hyötykuorma on 1 200 kg. Ohjuksen läpimitta on 1,3 metriä ja pituus 16,2 metriä, ja lähtöpaino 16,5 tonnia.
Ohjuksen kehitystyö alkoi joskus 1980-luvun loppupuolella ja yhdysvaltalaiset havaitsivat ohjuksen vakoilusatelliitilla ensimmäisen kerran 1990. Sitä on testattu Pohjois-Koreassa vuonna 1993, mutta maantieteellisistä syistä sitä ei voida testata siellä koko lentomatkallaan. Ohjusta on testattu myös ulkomailla.
Tätä ohjusta on viety Pohjois-Koreasta Libyaan ja Iraniin sekä mahdollisesti Syyriaan ja Pakistaniin. 
Pakistanissa Ghauri-ohjus perustuu ilmeisesti Nodongiin.
Paavo M. Petäjä

Paavo Matti Sakari Petäjä (30. syyskuuta 1936 Kemijärvi – 27. kesäkuuta 2018 Haapajärvi) oli varatuomari, nimismies, kaupunginjohtaja, yrittäjä ja urheilujohtaja. 
Työura.
Hän asui nuoruudessaan Haapajärvellä, jossa hänen äitinsä toimi kunnalliskodin johtajana. Petäjä kirjoitti ylioppilaaksi Haapajärvellä vuonna 1957, pääsi lukemaan oikeustiedettä Helsingin yliopistoon. Petäjä valmistui vuonna 1963 ja auskultoi Saloisten tuomiokunnassa Kalajoella 1963–1965. Nimismiehenä hän toimi ensin Paavolassa vuosina 1965–1968 jonka jälkeen Haapajärven nimismiehenä 1968–1972. Haapajärven kauppalan- ja kaupunginjohtajana Petäjä toimi vuosina 1972–1984. Hänet valittiin tehtävään kokoomuksen edustajana.
Kaupungin johdosta Petäjä siirtyi perustamansa Suomenselän lakiasiaintoimiston johtajaksi (1984–2005). Toimisto keskittyi pääasiassa hoitamaan konkurssipesiä, joita etenkin 1990-luvun alun lamavuosina oli runsaasti.
Urheilujohtajana.
Hiihdon luottamustoimet Petäjä aloitti urheiluseura Haapajärven Kiilojen hiihtojaostossa 1960-luvun lopulla. Vuonna 1972 hän johti haapajärvisten delegaatiota SHL:n liittokokouksessa. Petäjä oli hankkinut kaikille samanlaisen puvun, jotta Kiilojen joukko erottui muista.
Paavo M. Petäjä oli Suomen hiihtoliiton pitkäaikainen varapuheenjohtaja ja puheenjohtaja, sittemmin kunniapuheenjohtaja. Hän oli myös Kansainvälisen hiihtoliiton FISin maastohiihtokomitean kunniajäsen.
Petäjä toimi maastohiihdon tuomarina Lake Placidin talviolympialaisissa 1980.
Suomen Hiihtoliitto myönsi Paavo M. Petäjälle Hannu Koskivuori -mitalin nro 18 vuonna 2002 ansiokkaasta työstä hiihtourheilun hyväksi.
Lahden dopingskandaali.
Petäjä oli Suomen hiihtoliiton puheenjohtaja dopingskandaalin aikaan Lahden hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2001. Monen mieleen ovat jäneet Petäjän heikolla englannilla – niin sanotulla tankeroenglannilla – antamat lausumat dopingskandaalin lehdistötilaisuuksissa.
Sky Dream Fukuoka

Sky Dream Fukuoka () oli maailmanpyörä, joka sijaitsi Fukuokan kaupungin Nishi-kun alueella, Japanissa. Sky Dream Fukuoka sijaitsi EvergreenMarinoa nimisen huvipuiston sisällä, joka on osa Marinoa City Fukuoka -kauppakeskusta. Sky Dream Fukuoka kohosi 120 metriin ja oli täten maailman 4. suurin maailmanpyörä (maailman suurin on Singapore Flyer) ja samalla Aasian kolmanneksi suurin maailmanpyörä. Maailmanpyörä avattiin joulukuussa 2001.
Sky Dream Fukuoka suljettiin syyskuussa 2009.
Taepodong-1

Taepodong-1 (TD-1, "Paektusan-1") on Pohjois-Korean keskimatkan-keskipitkän matkan ballistinen ohjus, joka kantaa noin 2 000 km. Ohjuksen tarkkuus (CEP) on noin 3000 m.
Ominaisuudet.
Ohjuksen ominaisuudet muistuttavat Neuvostoliiton vanhaa SS-4-ohjusta, mutta teknisesti se on Neuvostoliiton lyhyen kantaman Scud-ohjuksesta kehitetty. TD-1-ohjus koostuu kahdesta rakettivaiheesta, satelliitin laukaisijaversio kolmesta.
Ohjuksen 1. vaihe on Nodong ja 2. vaihe Hwasong 6. Tällöin ohjus käyttää ohjusteknologisesti vanhentunutta nestemäistä polttoainetta, mikä hidastaa ohjuksen laukaisuvalmisteluja. Ohjuksen kantama on kaksivaiheisena 2 000–2 200 km ja kolmivaiheisena 2 200–2 672/2 896 km. Ohjus voi kuljettaa kaksivaiheisena 700–1 000 kg ja kolmivaiheisena 290–500 kg:n painoisen taistelukärjen. 2 000 km:ää vastaa 1 500 kg taistelukärki ja 2 500 km:ää 1 000 kg taistelukärki.
Pohjois-Korea alkoi kehitellä tätä ohjustyyppiä muiden ohjusten kanssa 1985–1987. Ohjus lienee ollut prototyyppinä valmis vuonna 1994. Kun Pohjois-Korea koetti vuonna 1998 laukaista tällä ohjuksella avaruuteen satelliitin, koe epäonnistui, mutta raketti lensi 1 600 km ennen kuin ongelmat alkoivat kolmannen vaiheen kanssa. Pohjois-Korea ei tietojen mukaan ole sijoitellut näitä ohjuksia asemiinsa, vaan koettaa kehitellä muita ohjustyyppejä.
Pohjois-Korea kehitteli 2000-luvulla Taepodong-2 ("Shahab-6") -ohjusta, jonka ensimmäinen koelento heinäkuussa 2006 epäonnistui, samoin myöhemmät lennot 2009 ja 2012. Monet muutkin Taeopodong 1-ohjusta huomattavasti suuremman uuden ohjuksen käyttökokeista ovat epäonnistuneet. Tämä ohjus tulee kantamaan 4 000–15 000 km ja kuuluu silloin IRBM-ICBM-luokkaan.
Matkiva kulkuri

Matkiva kulkuri (ensimmäisessä painoksessa nimellä Ruonansuu) on Jope Ruonansuun vuonna 1988 julkaistu esikoisalbumi.
Osa kappaleista päätyi myös Visa Mäkisen seuraavana vuonna tuottamaan "Matkiva kulkuri" -sketsiohjelmaan, joka julkaistiin VHS-tallenteena.
Kappaleiden esittelyä.
Huttusen Paavo.
Ruonansuu kertoi vuonna 2002 julkaistussa kirjassaan "Jopen pahimmat", että kappale syntyi hänen ollessa keikalla sodankyläläisessä ravintolassa vuonna 1987. Keikan jälkeen hän kuuli ravintolassa, kun eräs asiakkaista kertoi pöytäseurueellensa lausahduksen "Puotin Huttusen Paavoa turpaan!". Kyseinen lausahdus jäi hänen mieleensä, ja alkoi sen pohjalta suunnittelemaan laulua. Hän kirjoitti sanoituksen niin, että sijoitti kappaleen henkilön tavuiltaan sävelen sopivalle paikkakunnalle, ja siihen kävi Tervola. Kappaletta soitettiin ahkerasti julkaisuvuonna radiossa. Samana vuonna Ruonansuu sai puhelun Tervolasta kotoisin olevalta Paavo Huttuselta, joka kyseli kappaleen teosta. Ruonansuu kertoi kappaleen teon taustan, ja pahoitteli jos kappale oli häntä loukannut. Huttunen uhkasi viedä asian oikeuteen, jota ei kuitenkaan lopulta tehnyt. 
Matkiva kulkuri.
Kappaleessa Ruonansuu imitoi useita eri laulajia ja laulaa heidän kappaleitaan, kuten M. A. Nummista, Tuomari Nurmiota, Rauli Badding Somerjokea, J. Karjalaista ja Vesa-Matti Loiria. 
Albumin nimikappale sai huomiota, kun Ruonansuu esitti kappaleen sen ajan viihdeohjelmassa "Vesku Show".
Aurélien Scholl

Aurélien Scholl (13. heinäkuuta 1833 – 16. huhtikuuta 1902) oli ranskalainen kirjailija ja toimittaja.
Scholl syntyi Bordeaux’ssa, Ranskassa. Hän toimitti "Voltaire" ja "Echo de Paris" -lehtiä. Scholl kirjoitti näytelmiä teattereihin mutta myös useita romaaneja ja novelleja, jotka kuvaavat Pariisin elämää. Tyyliltään Scholl oli suureksi osaksi humoristi.
Martta Kontula

Martta Edit Maria Kontula, käytti sanoittajana salanimeä Martti, (20. kesäkuuta 1908 Kymi – 20. syyskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. 
Kontula opiskeli Suomen Näyttämöopistossa ja aloitti uransa Helsingin Kansanteatterissa. Hän näytteli vuosina 1933–1960 yhteensä 18 elokuvassa, lähinnä sivuosissa. Ensimmäinen elokuvista oli Georg Malmsténin ainoaksi jäänyt elokuvaohjaus "Pikku myyjätär", jossa Kontula oli nimiosassa. Viimeinen oli Edvin Laineen ohjaus "Myöhästynyt hääyö" vuodelta 1960.
Kaunisääninen Kontula esiintyi teatterin puolella monissa opereteissa, joita olivat muun muassa "Iloinen leski, Tanssiva Savoy" ja "Mustalaisruhtinatar". Hän teki myös puheteatterirooleja esimerkiksi Niskavuoren Ilonana, Ensio Rislakin Rumana Elsana, Ilmari Turjan Tuomari Marttana ja Lorcan "Bernarda Alban talon" vanhimpana tyttärenä.. Näyttelijäntyön ohella Kontula teki iskelmäsanoituksia, joita ovat levyttäneet Harmony Sisters ja Arvi Tikkala.
Kontula sai Pro Finlandia -mitalin 1958.
Tuomas Aho

Tuomas Aho (s. 27. toukokuuta 1981 Parikkala) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Aho edusti juniorina Keuruun Palloa, Kumu JT:tä ja FC Kouvolaa. Ensimmäiset ottelunsa miesten sarjatasoilla hän pelasi kaudella 1998 Kakkosen FC Kuusankoskessa.
Veikkausliigassa Aho debytoi MyPan riveissä 27. kesäkuuta 1999 ottelussa Jazzia vastaan. Vuonna 2004 hän voitti MyPassa Suomen cupin. Vuoden 2005 alussa Aho siirtyi tanskalaisen AGF:n riveihin. Tanskasta hän palasi vuonna 2006 Suomeen HJK:hon, jota hän edusti kolmen kauden ajan, ja kaudeksi 2009 takaisin MyPaan. Hän on toiminut joukkueensa kapteenina sekä HJK:ssa että MyPassa. 
Keväällä 2015 Aho siirtyi yksivuotisella sopimuksella sarjanousija HIFK:n riveihin.
Aho on esiintynyt useissa poikien ja nuorten maaotteluissa. Vuonna 2001 hän kuului Suomen joukkueeseen nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän oli voittamassa BV Cupia Suomelle vuonna 2006.
Aho työskentelee nykyään liikunnanopettajana Myllykosken yhtenäiskoulussa.
Elvis-osasto

Elvis-osasto on Jope Ruonansuun vuonna 1992 julkaistu toinen studioalbumi. Albumilla esiintyvät myös samannimisessä radio-ohjelmassakin esiintyneet Tommi Reponen ja Jari Vesa. Albumi on ylittänyt kultalevyn rajan.
Täällä Washington

Täällä Washington on Jope Ruonansuun vuonna 1992 julkaistu kolmas albumi. Albumilla esiintyvät myös Tommi Reponen, Jari Vesa ja Nicepappi-yhtyeen Heli Luokkala-Nevalainen. Albumin C-kasettiversiossa kappaleet ovat hieman eri järjestyksessä kuin CD-versiossa. Albumi on ylittänyt kultalevyn rajan. Albumia on myyty yhteensä yli 39 000.
Jope Ruonansuu presidentiksi

Jope Ruonansuu presidentiksi on Jope Ruonansuun vuonna 1993 julkaistu viides studioalbumi. 
Albumin teemana on Ruonansuun kuvitteellinen presidenttiehdokkuus. Joidenkin kappaleiden välillä tulee lyhyitä vaalimainoksia, minkä lisäksi albumin sketsit liittyvät usein poliitikkoihin. Esimerkiksi ”Teijan keittiö” -sketsissä vuoden 1994 presidentinvaalien ehdokkaat Paavo Väyrynen, Raimo Ilaskivi ja Martti Ahtisaari ovat keittämässä Teija Sopasen kanssa pontikkaa.
Kultalevy myönnettiin vuonna 1994. Albumia on myyty yhteensä yli 33 000.
Taipaleen kanava

Taipaleen kanava on puoli kilometriä pitkä sulkukanava Varkaudessa, Unnukan ja Haukiveden Siitinselän välillä. Se on osa Saimaan syväväylää. Samalla paikalla sijaitsee vierekkäin nykyinen sulkukanava ja vanha kanava eli nykyinen museokanava. 
Ensimmäisen kanavan rakentaminen.
Rakennustyöt alkoivat maaliskuussa 1835. Työmaan johtajana toimi Svante Vestling. Taipaleen kanava oli Suomen ensimmäinen kanava, jossa oli sulkuportit. Taipaleen kanavan rakennustyömaalla oli myös Suomen ensimmäinen rautatie vuosina 1836–1840. Kanavan juhlalliset avajaiset olivat 6. heinäkuuta 1840.
Alkuperäinen kanava on nykyään museokanavana noin sata metriä itään toimivasta kanavasta.
Uuden kanavan rakentaminen.
Saimaan kanava oli valmistunut vuonna 1856. Se johti liikenteen lisääntymiseen ja Taipaleen kanava kävi ahtaaksi. Päätös uuden kanavan rakentamisesta tuli keisarillisena käskykirjeenä heinäkuussa 1865.
Rakennustöiden alkaminen siirtyi joulukuulle 1867. Työt osuivat siis suurten nälkävuosien ajalle. 
Tieto työmahdollisuudesta ja palkan maksamisesta viljana kiiri laajalle. Työmaalle tuli miehiä kaikkiaan 51 pitäjästä Pohjanmaata myöten. Tammikuussa 1868 töissä oli 600 miestä, monilla heistä vielä perhe mukana. Useat asuivat maakuopissa. Alkeelliset olosuhteet ja taudit saivat aikaan murhenäytelmän, yksin huhti - toukokuun 1868 aikana haudattiin 281 henkeä.
Varkauden seurakunta pystytti vuonna 1936 työmaalla kuolleiden muistomerkin hautapaikalle Varkausmäkeen.
Kanava avattiin uudessa paikassa 16. syyskuuta 1871. Se oli 564 metriä pitkä ja siinä oli kaksi sulkua.
Nykytilanne.
Kanavaa modifioitiin vuosina 1962–1967. 1960-luvun muutoksissa sulkukammion kokoa laajennettiin, yhdistämällä vanhat 35 metrin sulut ja niiden välissä ollut tasausallas yhdeksi 160 metrin suluksi. Muutos mahdollistaa useimpien Saimaan kanavan kautta saapuvien alusten pääsyn kanavan läpi pohjoiseen Leppävirran reitille. Kanava kuuluu osana 4,35 metrin Saimaan syväväylään, joka kulkee Savonlinnasta Kuopioon ja Siilinjärvelle asti.
Kanavan sulkuja hoidetaan vieressä olevasta ohjauskeskuksesta. Vaikka sulutus toimii vesiliikennekaudella 24 tuntia vuorokaudessa, niin kanavan yhteydessä olevaa maantiesiltaa ei avata tieliikenteen ruuhka-aikoina pelkästään huvialuksia varten.
Vieressä sijaitsevassa Taipaleen kanavamuseossa on sisätiloissa näyttely vesiteiden ja kanavien historiasta. Museoon kuuluu myös vanhan ja uuden kanavan rantaa kiertävä polku opasteineen.
Nykyisen kanavan ylittävät avattava maantiesilta, joka on läppäsilta (alikulkukorkeus 4,5 metriä), sekä avattava rautatiesilta, joka on kääntösilta (alikulkukorkeus 4,7 metriä).
Taipaleen ja Konnuksen kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana NRC Group Finland Oy.
Ukrainan lippu

Ukrainan lippu () koostuu kahdesta yhtä paksusta vaakapalkista, joista ylempi on sininen ja alempi keltainen. Sen mittasuhteet ovat 2:3, ja se otettiin käyttöön ensimmäisen kerran vuonna 1918. Maan jouduttua osaksi Neuvostoliittoa vuonna 1922 maassa otettiin käyttöön punalippu, mutta myöhemmin sen malli muuttui monta kertaa. Ukrainan itsenäistyttyä uudelleen vuonna 1991 maassa siirryttiin käyttämään alkuperäistä kaksiväristä lippua 28. tammikuuta 1992 lähtien. 
Ensimmäistä kertaa Ukrainan lipun esittelivät kansallismieliset Lvivissä vuonna 1844. Sen värit ovat samat kuin vanhojen ukrainalaisten ruhtinaskuntien vaakunoiden värit. Lipun on sanottu kuvaavan myös (mustanmullan maan viljavaa) peltoa ja sinistä taivasta. Ukrainan pitkäaikaista hankalaa suhdetta Venäjään kuvaa, ettei lipussa ole panslaavilaista väriyhdistelmää, vaikka ukrainalaisetkin ovat slaavilainen kansa.
Ukrainan kansallislipun päivää vietetään vuosittain 23. elokuuta.
Politiikkaa ja erotiikkaa

Politiikkaa ja erotiikkaa on Jope Ruonansuun neljäs albumi. Se julkaistiin vuonna 1993. Albumin teemana on presidentti Mauno Koiviston kuvitteellinen aikomus tehdä presidentinlinnasta ilotalo. Albumi on ylittänyt kultalevyn rajan. Albumia on myyty yhteensä yli 46 000.
Kiikun kaakun

Kiikun kaakun on Jope Ruonansuun kuudes albumi. Ruonansuu osallistui MTV3:n Syksyn sävel -kilpailuun albumin kappaleella ”Essayahh”.
Albumin CD-versiossa on toiseksi viimeisen raidan "Jätkän tekno (homelite mix)" ja viimeisen raidan "Karpolla on asiaa" välille laitettu noin puolen tunnin pituinen väli. Mutta albumin C-kasetti -versiossa sen sijaan raitojen välissä on "normaali" muutaman sekunnin välinen tauko.
Kultalevy myönnettiin vuonna 1996. Albumia on myyty yhteensä yli 32 000.
MCGA

MCGA () on IBM:n vuonna 1987 julkaisemien IBM PS/2 Model 30 ja 25 -mallien emolevylle integroitu näytönohjain.
MCGA:n näyttötilat tukivat kaikkia CGA:n tiloja sekä lisäksi 640×480 pikselin yksiväritilaa 60 Hz virkistystaajuudella (tekstitilan ollessa yhteensopiva 5151-näyttöjen kanssa) ja 320 × 200 256-väritilaa 70 Hz virkistystaajuudella. 
MCGA ei ollut täysin alaspäin yhteensopiva. Puutteellinen tuki EGA-standardiin aiheutti monien EGA-standardille suunniteltujen pelien käynnistymisen 4-värisessä CGA-tilassa, tai jopa toimimattomuuden. Toisaalta esimerkiksi moni Sierra Gamesin ja Lucasfilm Gamesin peli sisälsi tuen suoraan sekä EGA- että MCGA-standardille. Myös ne pelit, jotka käyttivät VGA:n 320 × 200 256-väristä tilaa, eivät käyttäneet VGA:n edistyneitä ominaisuuksia, saattoivat toimia MCGA:ta käytettäessä.
MCGA julkaistiin ainoastaan PS/2-malleille, ja käytti 15-pinnistä D-shell -liitäntää. Tiettävästi yhtäkään MCGA-standardia tukevaa näytönohjainta ei valmistettu. Laitteiden valmistus lopetettiin vuonna 1992 eikä standardista valmistettu klooneja johtuen VGA-standardista, joka julkaistiin samanaikaisesti MCGA:n kanssa.
Jäärata-ajo

Jäärata-ajo on moottoripyörillä jäälle auratulla radalla ajettava kilpa-ajo muoto. Jääratamoottoripyörät perustuvat motocrosspyöriin, ja varustetaan erikoisnastoitetuilla renkailla.
Rata.
Jäärata-ajo ajetaan luonnonjäälle auratulla 800-1500 m pitkällä radalla, kilpailun ajomatkan kokonaispituuden ollessa 6-15 km.
Ulkomailla.
Keski-Euroopassa vuoristoalueilla jäärataa ajetaan sitä varten jäädytetyillä radoilla. USA:n pohjoisosissa sekä Kanadassa käytetään nastoina ruuveja. Islannissa käytetään motocrossnastoja ja Ruotsissa ajetaan samoilla säännöillä kuin meillä.
Rengassäännöt.
Soololuokissa etu- ja takarenkaan nastan maksimikokonaispituus on 23 mm. Nastan näkyvä osuus on säännöissä määritelty siten että esimerkiksi nastan olkapään on oltava tasomainen vähintään 8 mm halkaisijaan saakka. Sivuvaunulliset pyörät varustetaan enduro/motocross-sääntöjen mukaisilla nastarenkailla.
Luokat.
Jäärataa ajetaan nykyisin kuudessa pääluokassa; 
Lisäksi soololuokat (JR1, JR2 ja JR3) jakautuvat SM huippu-urheiluun (A-luokat) ja harrastajiin (B-luokat) sekä veteraaniluokkiin. B-luokissa kisataan nousupisteistä A-luokkaan.
Säännöt.
Linkki sääntöihin
Washington Bar

Washington Bar on Jope Ruonansuun vuonna 1995 julkaistu seitsemäs albumi. Albumilla esiintyy myös Tommi Reponen. Siitä on julkaistu "Pappi vaan joi" -single. 
Albumin teema perustuu Ruonansuun ja Reposen 1990-luvulla tekemään samannimiseen radion viihdeohjelmaan. 
Kultalevy myönnettiin vuonna 1996. Albumia on myyty yhteensä yli 22 000.
Viitta (liturginen tekstiili)

Viitta (, ) on ortodoksisessa kirkossa kaikkien pappeuteen vihittyjen sekä luostarien asukkaiden (sisariston ja veljestön) perusasu. Viitta on yleensä musta, mutta se voi olla muunkin värinen.
Papistolla (tai alipapistolla ja luostarin asukkailla) on kahdenlaisia viittoja: alusviitta eli podrasniekka ja päällysviitta eli riäsä.
Alusviittaa olisi papinkin pidettävä päällään aina liikkuessaan julkisilla paikoilla, luostarin asukkailla se pitää olla päällä aina ulkona ollessaan. 
Joillekin kirkonpalvelijoille on myönnetty erityinen oikeus käyttää alusviittaa ilman varsinaista pappeuteen vihkimistäkin. Samoin luostarialueella pidetään asianmukaisena käyttää alusviittaa, jos on oikeus sen käyttämiseen - vielä 1970-luvullakin Valamon luostarissa puettiin jopa pikkupojatkin alusviittaan ja skufiaan. 
Päällysviitta vastaa päällystakkia. Sitä pidetään myös usein yllä erilaisissa juhlatilaisuuksissa.
Johannes Semper

Johannes Semper (22. maaliskuuta 1892 Pahuveren kylä, Tarvastu – 2. helmikuuta 1970 Tallinna) oli virolainen kirjailija ja kääntäjä.
Vuosina 1910–1927 Semper opiskeli Pietarissa, Riiassa, Moskovassa, Berliinissä ja Pariisissa. Vuonna 1928 hän valmistui Tarton yliopistosta. Semper väitteli tohtoriksi aiheenaan André Giden tuotanto. Koko 1930-luvun Semper toimi kirjallisuusaikakauskirja Loomingin päätoimittajana. Hänestä tuli Viron sosialistisen neuvostotasavallan opetusministeri vuonna 1940 Varesin kansanhallituksessa.
Semper kirjoitti Viron sosialistisen neuvostotasavallan hymnin sanat.
Semperin laajassa tuotannossa on älyllistä runoutta, psykologista proosaa, matkakirjoja ja esseistiikkaa. Semperin runotuotantoa on julkaistu suomeksi antologiassa "Eestin runotar" (WSOY, 1940). Hän kuului Siuru- ja Tarapita-kirjailijaryhmien perustajiin.
Vara Mara

Vara Mara on Jope Ruonansuun vuonna 1997 julkaistu yhdeksäs albumi. Se sisältää kuvitteellisen radiokonsertin, jonka juontavat Martti ja Eeva Ahtisaari.
CD-singlenä (Kaikki menee kun sovittelee / Mattiesko Hytönen) julkaistu, Jorma Reiniä pilkkaava kappale "Kaikki menee kun sovittelee" hyllytettiin pois Vara Mara -levyltä Reinin pyynnöstä. Levyn 31. kappaleen lopussa on ns. piiloraita, joka on STT:n uutisista tehty sketsi. Sketsissä Ruonansuu kertoo uutistenlukijan äänellä: "Ex-valtakunnansovittelija Jorma Reini on ottanut porot nokkiinsa taiteilija Ruonansuun pilkkalaulusta. Reini sanoo Päivän lööppi -ohjelmaan antamassa haastattelussaan, että pilkka osui omaan nilkkaan".
Albumi oli vuonna 1997 parhaimmillaan Suomen virallisella listalla sijalla 32.
Kappaleet.
1. Spiikki 1 (1,01)
2. Mararock (2,39) ("Alkuperäinen kappale: Kakerock")
3. Spiikki 2 (0,33)
4. Satasen laina (3,27) (Alun perin Nylon Beatin kappale. Tämä on samoilla sanoilla.)
5. Spiikki 3 (0,26)
6. Mattiesko Hytönen (2,35)
7. Mara paparazzina (1,00)
8. Spiikki 4 (0,34)
9. Asia vilipitön hä! (3,26)
10. Spiikki 5 (0,21)
11. Riitta ja Topi (2,20)
12. Spiikki 6 (0,25)
13. Tukitango (3,30)
14. Täällä Aarne Tanninen (0,56)
15. Linda (2,22)
16. Spiikki 7 (0,30)
17. Meidän isä synnyttää (3,00)
18. Manun tervehdys (0,53)
19. Spiikki 8 (0,38)
20. Juppi tyhjänuppi (1,59) ("Alkuperäinen kappale: Peppi Pitkätossu / Här kommer Pippi Långstrump")
21. Andy McCoy (0,26)
22. Spiikki 9 (0,28)
23. Ooks nähny kanoja (3,50)
24. Spiikki 10 (0,28)
25. Lasse Lehtinen (1,57)
26. Spiikki 11 (0,28)
27. Teemu Munuainen (3,26)
28. Johannes Virolainen (0,13)
29. Spiikki 12 (0,29)
30. Jess (3,19)
31. Jukka Virtanen (1,39)
Kaikki menee kun sovittelee / Mattiesko Hytönen -singlejulkaisu.
Kappale "Kaikki menee kun sovittelee" piti julkaista Vara Mara -albumilla, mutta näin ei loppujen lopuksi käynyt, koska kappaleen kohteeksi joutunut ex-valtakunnansovittelija Jorma Reini suuttui kappaleen sisällöstä ja vaati sen hyllyttämistä tulevalta Vara Mara -albumilta. Mattiesko Hytösestä ja hänen juontamastaan Päivän lööppi -ohjelmasta kertova kappale "Mattiesko Hytönen" on sen sijaan kyseisellä albumilla. Virallisesti singleä ei ehditty myymään, kun ne vedettiin viime hetkellä markkinoilta. Single on erittäin harvinainen.
Luxemburgin vaakuna

Luxemburgin vaakuna on yksi Euroopassa sijaitsevan Luxemburgin kansallistunnuksista. Siinä on sini-valko-raitaisella taustalla punainen leijona, jolla on kultainen kruunu, kieli ja kynnet. Vaakunan ajatus muotoutui jo keskiajalla. Samantyyppinen ajatus löytyy Luxemburgin vaakunan lisäksi myös Belgian sekä Alankomaiden vaakunasta, joissa myös esiintyy kaksi leijonaa pitelemässä kilpeä taustanaan viitta ja kruunu. Leijonien pitelemä kilpi on Luxemburgin Henri IV:n tunnus.
Dweezil Zappa

Dweezil Zappa, syntymänimeltään Ian Donald Calvin Euclid Zappa (5. syyskuuta 1969, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kitaristi. Dweezil on Gail Sloatmanin ja Frank Zappan poika ja toiseksi vanhin neljästä sisaruksesta. Dweezilin vanhempi sisar on Moon Unit Zappa, ja kaksi nuorempaa sisarusta ovat Ahmet Zappa ja Diva Zappa.
Dweezilin rekisteröity syntymänimi oli Ian Donald Calvin Euclid Zappa, koska sairaala ei suostunut ristimään häntä nimelle Dweezil. Lasta kutsuttiin siitä huolimatta Dweeziliksi, ja hän oli viisivuotias, kun hänen viralliseksi nimekseen muutettiin Dweezil.
1990-luvun puolivälissä Dweezil oli Duckman-piirrossarjassa Ajax Duckmanin äänenä. Dweezil on tehnyt useita pieniä rooleja TV-sarjoissa ja elokuvissa. Vuonna 2006 Dweezil järjesti "Zappa Plays Zappa" -kiertueen ja toimi sen kitaristina. Sen jälkeen kiertue on järjestetty vuosittain. Vuoden 2009 kiertueella Zappa piti 6. kesäkuuta 2009 konsertin Helsingin Kulttuuritalossa. Paikka on sama, jossa Frank Zappa konsertoi 1974 ja jossa äänitettiin konserttialbumi "You Can't Do That On Stage Anymore, vol. 2 The Helsinki Concert".
Luettelo Suomen merivoimien entisistä aluksista

Tämä on luettelo Suomen merivoimilla käytössä olleista aluksista.
Miinalaivat.
T-veneet
Pam Ferris

Pamela E. ”Pam” Ferris (s. 11. toukokuuta 1948 Hannover, Saksa (Ison-Britannian miehitysvyöhyke)) on brittiläinen näyttelijä. Ferris asui Walesissa 13-vuotiaaksi asti, kunnes hänen perheensä muutti Uuteen-Seelantiin. Ferris palasi Britanniaan parikymppisenä.
Ferris on ollut vuodesta 1986 lähtien naimisissa Roger Frostin kanssa.
Orangen roomalainen teatteri

Orangen roomalainen teatteri () on eteläisen Ranskan Orangessa sijaitseva, ensimmäisen vuosisadan alussa rakennettu antiikkinen teatteri. Se kuuluu nykyään Orangen kunnalle, ja siellä järjestetään kesäisin oopperafestivaalit, "Chorégies d'Orange". Orangen teatteri on yksi parhaiten säilyneitä roomalaisia teattereita.
Historia.
Teatteri oli merkittävässä asemassa antiikin "Arausion" väestön elämässä. Koko päivän kestäneissä esityksissä nähtiin mimiikkaa, pantomiimeja, runonlausuntaa ja "attelanaa", joka muistutti commedia dell’artea. Viihde-esitykset olivat kaikille avoimia ja maksuttomia.
Kristinuskon vakiinnutettua asemansa Rooman valtionuskontona teatteri suljettiin virallisella ediktillä vuonna 391, koska kirkko piti teatteria pakanallisena taiteenlajina. Tämän jälkeen rakennus hylättiin täysin. Keskiajalla raunioita käytettiin puolustuskasarmina. Uskonsotien aikana 1500-luvulla teatterirakennus toimi kaupunkilaisten turvapaikkana.
Nykyaika.
Teatteri alkoi hitaasti saada mennyttä loistoaan takaisin 1800-luvulla Prosper Mériméen ansiosta. Tämän johdolla restaurointityöt aloitettiin vuonna 1825. Vuonna 1869 teatterissa järjestettiin roomalainen festivaali "Chorégies d’Orange", jossa juhlittiin Rooman mahtia. Festivaaleista tuli jokakesäinen tapahtuma. Ohjelmistoon kuului muun muassa Étienne Méhulin ooppera "Joseph". Vuosisadan loppupuolella ja 1900-luvun alussa kaikki Ranskan merkittävät näyttelijät ottivat osaa Orangen festivaaleihin. Sarah Bernhardt esiintyi juhlallisuuksissa 1903.
Orangen roomalainen teatteri ja kaupungissa sijaitseva roomalaisajan Orangen riemukaari hyväksyttiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1981.
Petronas

Petronas (lyhenne sanoista Petroliam Nasional Berhad) on 17. elokuuta 1974 perustettu malesialaisomistuksessa oleva öljy- ja kaasuyhtiö. Petronas on kokonaan hallituksen omistuksessa, ja sillä on käytössä kaikki Malesian kaasu- ja öljyvarat. 
Ajoista, jolloin Petronas oli vielä yhtymä, se on kasvanut kansainväliseksi öljy- ja kaasuyhtiöksi, jolla on liiketoimintaa 31 maassa. Marraskuun lopussa 2005 Petronas Groupiin kuului 103 kokonaisomistuksessa olevaa tytäryhtiötä, 19 osa-aikaisryhmää ja 57 liikekumppania. Näistä yhtiöistä koostuu Petronas Group, joka on tekemisissä erilaisissa öljyyn ja kaasuun liittyvissä asioissa.
Petronas rakennutti päämajakseen Petronas Towersin (avattu 1998), joka on yksi maailman korkeimmista rakennuksista.
Moottoriurheilu.
Petronas oli yksi Sauber-tallin, ja BMW Sauberin, pääsponsoreista Formula ykkösissä. Yhtiö toimitti talleille voiteluaineita ja polttoainetta. Se myös omisti 40% Sauber Petronas Engineeringistä. Petronas on myös Malesian Grand Prix’n pääsponsori, ja Kiinan Grand Prix’n yhteistyösponsori.
Petronas on toiminut Mercedes-Benzin F1-tallin pääsponsorina kaudesta 2010 alkaen.
Järvenpään Palloseura

Järvenpään Palloseura eli JäPS on vuonna 1947 perustettu järvenpääläinen jalkapalloseura. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2024 Ykkösliigassa ja naisten edustusjoukkue Naisten Kakkosessa. 
JäPS:lla on noin 1 400 jäsentä, joista noin 1 000 on juniori-ikäisiä. Seura omistaa 80 prosenttia Jampan jalkapallohallista, joka on jalkapallon harjoitushalli Järvenpäässä. Seura omistaa myös valtaosan Järvenpään Monitoimihallista, joka on täysimittainen jalkapallohalli oheisharjoittelumahdollisuuksineen. 
Seuran miesten joukkue nousi Kakkoseen vuonna 2011, sitä ennen JäPS oli pelannut Kakkosessa myös vuosina 1978 ja 2001. Toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, silloiseen Ykköseen, joukkue nousi kaudeksi 2022. Vuonna 2003 JäPSin miesten joukkue pääsi Suomen cupin pikkufinaaliin oltuaan cupissa parhaiten sijoittunut Kolmosen joukkue. Tätä kautta joukkue pääsi pelaamaan eurokentillä UEFA Regions' Cupissa Bulgariassa.
Pelaajat ja valmentajat.
Nykyinen joukkue.
"Tilanne 6. huhtikuuta 2025."&lt;/small&gt;
Tosi-CD

Tosi-CD on Jope Ruonansuun 28. toukokuuta 2004 julkaistu albumi. Albumin teemana ovat tositelevisio-ohjelmat. Levyltä julkaistiin 14. toukokuuta 2004 "Yllytyshullu / Matti on numero yksi" -single. Suomen "Big Brother" -kuuluttajana toiminut Jari Karjalainen Hausmylly-yhtyeestä on levyllä ”virallisena formaattiäänenä”.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 8. Kultalevy myönnettiin vuonna 2005. Albumia on myyty yhteensä yli 22 000.
Orange (Ranska)

Orange (oksitaaniksi "Aurenja") on kaupunki ja kunta Vauclusen departementissä eteläisessä Ranskassa. Kaupungissa on 29 859 asukasta (2006) ja se sijaitsee 21 kilometriä Avignonista pohjoiseen. Orange on keskilämpötilaltaan Ranskan lämpimin kaupunki.
Orange on tunnettu roomalaisesta arkkitehtuuristaan. Kaupungissa on Euroopan parhaiten säilynyt roomalainen teatteri ja loistava riemukaari, jotka molemmat rakennettiin keisari Augustuksen aikana. Riemukaari, teatteri ja sen ympäristö kuuluvat UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Historia.
Roomalainen Orangen kaupunki perustettiin vuonna 35 eaa. nimellä Arausio (koko nimeltään "Colonia Julia Firma Secundanorum Arausio"). Aiemmin paikalla oli sijainnut kelttiläinen asutuskeskus ja paikalla oli käyty taistelu, joka tunnetaan yleisesti nimellä Arausion taistelu, kahden roomalaisen armeijan sekä germaanisten kimbrien ja teutonien heimon välillä vuonna 105 eaa.
Kaupunki kukoisti, vaikka visigootit ryöstivät sen vuonna 412. Orangesta tuli piispan istuin 300-luvulla. Kaupungissa on pidetty kaksi kirkolliskokousta: vuonna 441 ja 529. Jälkimmäinen oli merkittävä, sillä se tuomitsi pelagiolaisuuden harhaoppiseksi.
Orangen Baux'n kreivit saavuttivat täyden itsenäisyyden, kun Arlesin kuningaskunta hajosi 1033. Orange oli pieni ruhtinaskunta Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan lääninä 1100-luvulla. Nassaun kreivi Vilhelm I Oranialainen peri vuonna 1544 tittelin Oranian prinssi Orangen kreivikunta siirtyi Orangen suvun haltuun (kts. Orania-Nassau-suku). Tämän takia Orange oli protestanttien puolella uskonsodissa, joiden aikana kaupunki vahingoittui pahasti.
Orange oli Nassaun omistuksessa, kunnes Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n joukot valtasivat kaupungin 1672 Ranskan ja Hollannin välisen sodan aikana. Lopullisesti kaupunki luovutettiin Ranskalle 1713 Utrechtin rauhassa, joka päätti Ludvig XIV:n sodat.
Jarkko ja Laura

Jarkko ja Laura on suomalainen iskelmäduo, joka edusti Suomea Euroviisuissa Madridissa vuonna 1969 Toivo Kärjen säveltämällä ja Juha Vainion sanoittamalla kappaleella "Kuin silloin ennen". Jarkon ja Lauran sijoitus oli kahdestoista (kuudella pisteellä). Duon jäsenistä Jarkko Antikaisesta ja Laura Ruotsalosta (myöhemmin Antikainen) tuli myös aviopari vuonna 1975.
Jarkko Antikainen aloitti julkisen laulu-uransa jo pikkupoikana, kun hänet hyväksyttiin jäseneksi Cantores Minores -poikakuoroon. Sittemmin hän opiskeli myös pianon, viulun ja huilun soittoa. Myös Laura Ruotsalo harrasti jo pienestä pitäen laulua sekä pianon ja viulun soittoa. Heidän tiensä yhtyivät, kun Jarkko perusti Hobbyguys-trion, johon myös Laura sittemmin liittyi. Trion hajottua he perustivat oman duonsa, ja yleisöön teki vaikutuksen heidän herttainen ja romanttisen turvallinen laulu- ja esiintymistyylinsä. 
Jarkon ja Lauran läpimurtokappale oli Lauran sanoittama ja säveltämä ”Meidän laulumme” vuodelta 1966. Heidän muita tunnettuja kappaleitaan ovat muun muassa Gilbert Bécaud’n säveltämä ”Se oli silloin” (1968), Esther &amp; Abi Ofarimin kansainvälisen hitin suomalaisversio ”Rakkahin Rokkefeller” (1968), Michel Legrandin elokuvasävelmä ”Samanlainen onni” (1970) sekä Toivo Kärjen ”Kai tavataan jälleen” (1970). Kaikkiin näihin suomenkieliset sanat teki Juha Vainio.
Duo jatkoi säännöllisiä esiintymisiä vuoteen 1974 saakka, ja sen jälkeen Jarkko Antikainen alkoi työskennellä perheensä tekstiiliyrityksissä Bombus ja Brenda. Hän myi yritykset vuonna 2003 ja on sen jälkeen toiminut yrittäjien mentorina. Duo Jarkko ja Laura on jatkanut esiintymisiä satunnaisesti.
Laura Antikaiselta on ilmestynyt sooloalbumi "Tyttö kaupungista" vuonna 2004. Pariskunnan vanhin poika Janne Antikainen on ammattimuusikko. Samoin Jarkon ja Lauran kaksi nuorempaa poikaa työskentelevät musiikin parissa.
8514

8514 on IBM:n vuonna 1987 julkaisema näytönohjaimen ja monitori sisältävä päivityspaketti IBM PS/2-koneille. Se tuki lomitettua 1024 × 768 pikselin resoluutiota 43,5 Hz virkistystaajuudella ja lomittamatonta 640 × 480 pikselin resoluutiota 60 Hz virkistystaajuudella.
8514 oli yksi ensimmäisiä grafiikkakiihdytystä käyttäviä kortteja. Aiemmat grafiikkakiihdyttimet olivat sisältäneet RISC-prosessorin, esim. TI TMS34010, mutta 8514:ssa käytettiin ainoastaan tähän käyttötarkoitukseen erikoistunutta piiriä, joka oli huomattavasti yksinkertaisempi ja halvempi.
Piiri pystyi piirtämään viivoja, neliöitä ja täyttämään alueita sekä BitBLT-alueiden siirtoihin. Kaikki operaatiot voitiin rajoittaa tietyn neliön sisään ja niihin soveltaa loogisia operaatioita.
8514 ei ollut yhteensopiva minkään aiemman IBM:n näytönohjaimen kanssa. Tämän vuoksi siinä oli digitaalinen läpivienti, jonka avulla ohjelmat voivat hyödyntää emolevyllä asennettua VGA-piiriä. 
8514 käytti standardoitua DOS-ohjelmointirajapintaa nimeltä "Adapter Interface" (lyhyemmin "AI"), joka oli toteutettu TSR-ohjelmalla. Tämä rajapinta tarjosi tuen muun muassa yleisille 2D-piirroille (kuten viivanpiirto, täyttöväri ja kahden bittikarttakuvan yhdistäminen eli "blitting"). Rajapinnan ansiosta koneen suoritin vapautui muille tehtäville ja nopeutti grafiikan uudelleenpiirtoa.
1980-luvun lopulla jotkin yhtiöt takaisinmallinsivat näytönohjaimen ja tuottivat siitä kopioita ISA-väylään. Merkittäviä olivat Western Digital Imaging PWGA-1, Chips &amp; Technologies 82C480 ja ATI Mach 8 ja Mach 32.
Tō-ji

Tō-ji (, kirjaimellisesti ’itäinen temppeli’) on shingon-koulukunnan buddhalainen temppeli Kiotossa Japanissa. Temppelillä oli aiemmin läntinen vastineensa Sai-ji: nämä temppelit seisoivat Heian-kyōn portin, Rashōmonin, molemmilla puolilla. Tō-ji sijaitsee Minami-kun alueella Ōmiya- ja Kujō-katujen risteyskohdassa Kioton rautatieaseman eteläpuolella. Temppeli tunnetaan myös nimellä "Kyō-ō-gokoku-ji" ().
Tō-ji perustettiin vuonna 794 suojelemaan kaupunkia, ja vuonna 823 se siirtyi shingon-lahkon perustajan Kūkain hallintoon teologiseksi yliopistoksi. Varsinaisen Heian-kaudella rakennetun temppelin lisäksi Tō-jissä on rakennuksia 1300–1600-luvuilta. Monet temppelin rakennukset tuhoutuivat tulipaloissa ja taistelussa 1400-luvulla, ja suurin osa lopuista Azuchi-Momoyama-kauden aikana. 
Tō-jin 57 metriä korkea pagodi on Japanin korkein, ja Kioton symboli. Nykyinen Tokugawa Iemitsun Edo-kaudella rakennuttama pagodi on vuodelta 1643. Muita tärkeitä rakennuksia ovat "Kōdō" () eli luentohalli, joka on 1600-luvulta. Hallissa on Kūkain pääkaupungin suojelemiseksi kehittämä veistosmandala ("mikkyō"), jota on pidetty Kūkain itsensä kaivertamana 800-luvun alussa. Veistokset ovat Japanin esoteerisen buddhalaisuuden vanhimmat. "Kondō" () eli päähalli on vuorostaan rakennettu uudelleen vuonna 1606, ja siellä on Yakushi-kolminaisuutta esittäviä Momoyama-kauden patsaita. Temppelin pääportti on siirretty paikalle vuonna 1894 Higashiyaman alueella sijaitsevasta Sanjūsangen-dōn temppelistä. 
Tō-ji liitettiin yhdessä Kioton muiden kulttuuriaarteiden kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994. Paikalla järjestetään joka kuukauden 21. päivä Kūkain (Kōbō Daishin) kunniaksi Kōbō-saniksi kutsuttu kirpputori.
VeePee Lehto

Veli-Pekka Juhani "VeePee" Lehto (s. 7. toukokuuta 1948 Turku) on suomalainen iskelmälaulaja, sanoittaja ja säveltäjä. Lehdolta on ilmestynyt kaikkiaan yhdeksän sooloalbumia . Lisäksi Lehto on tehnyt paljon sanoituksia myös muiden artistien esitettäväksi. Lehdon Euroviisuihin sanoittamat kappaleet kuten Vicky Rostin esittämä "Sata salamaa" ja Sonja Lummeen "Eläköön elämä" ovat olleet kärkijoukossa useaan otteeseen valittaessa Suomen kaikkien aikojen parasta Euroviisukappaletta.
Turkulainen Lehto on sanoittanut myös valtaosan Matin ja Tepon kappaleista. Hänen Matille ja Tepolle tekemiä sanoituksiaan ovat mm. "Et voi tulla rajan taa", "Näitä polkuja tallaan", "Mä joka päivä töitä teen", "Missä sitä ollaan oltu", "Kaiken takana on nainen", "Minä rakastan sua", "Näin se kesäloma toimii", "Pöytä täyteen ja "Pohjan poika". 
Lehto on tehnyt paljon työtä Turun murteen hyväksi ja kääntänyt Turun murteelle mm. Aku Ankan murrealbumin "Kui, sanos Aku" (julkaistu 1999) .
Lehdolle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013. Hän keikkailee edelleen laulajana, juontajana ja tilannekoomikkona. Koulutukseltaan Lehto on ekonomi.
Kertaustyylit

Kertaustyylit ovat rakennus- ja sisustustyylejä, jotka esiintyivät 1800-luvun uusklassismin (Suomessa empiren ja biedermeierin) jälkeen ja joille oli ominaista varhaisempien tyylimuotojen jäljittely. 
Näitä tyylejä kutsutaan joskus myös yhteisnimikkeellä historismi, sillä kertaustyylit olivat hyvin historiatietoisia, ja niiden tyyli-ihanteet perustuivat aiempina aikakausina vallinneisiin tyylisuuntiin. Rinnakkain eklektistisesti esiintyvät esimerkiksi uusgotiikka, uusrenessanssi, uusbarokki ja uusrokokoo. Suomalaisessa arkkitehtuurissa uusbarokki ja -rokokoo jäivät marginaalisiksi tyylisuunniksi, mutta uusgotiikka ja -renessanssi olivat 1900-luvun alkuun saakka suosittuja rakennustyylejä uusklassismin rinnalla. Käytetty tyyli valittiin usein rakennustyypin perusteella, esimerkiksi pankki- ja hallintorakennuksissa suosittiin mahtailevaa uusrenessanssia, kun taas uusgotiikka oli 1800-luvun loppupuolen vallitseva tyyli kirkkoarkkitehtuurissa. 
Kertaustyylien syntyyn vaikutti kansallisvaltioiden nousu, jonka yhteydessä kansa nousi valtioiden johtoon. Käyttämällä kertaustyylejä arkkitehtuurissa pyrittiin oikeuttamaan kansanvalta.
Kertaustyylejä kohtaan ei tunnettu kovinkaan suurta kunnioitusta 1900-luvun puolivälistä 1970–1980-luvuille saakka, ja ne nähtiin pitkään lähinnä tyylisuuntana, josta avantgarde pystyi ammentamaan innoitusta. Vanha rakennuskanta nähtiin vanhanaikaisena, epäkäytännöllisenä sekä kalliina huolto- ja korjauskustannuksiensa vuoksi. Monien kertaustyylisten rakennusten purkua perusteltiin niiden epäkäytännöllisyydellä ja ”huonolla arkkitehtuurilla”, eikä rakennusten suojelua pidetty tarpeellisena. Suomessa tällaista toimintaa yhdistettynä poliittiseen kulttuuriin alettiin kutsua Turun taudiksi.
Vartiomoottorivene 1

Vartiomoottorivene 1 (VMV 1) oli Suomen merivartiolaitoksen vartiomoottorivene.
Valmistus.
Alus tilattiin 25. tammikuuta 1930 toisessa vartiomoottoriveneiden tilausvaiheessa helsinkiläisen toiminimen Wald. Tefken Moottoriosaston kautta Bremenistä Abeking &amp; Rasmussenilta. Se valmistui 15. kesäkuuta 1930. Ensimmäisenä tilattu "VMV 3" oli kuitenkin myöhästynyt, joten vene sai ensimmäisen numeron.
Palvelus.
"VMV 1" pysäytti 19. toukokuuta 1931 Märketin majakalla Tšekkoslovakian lipun alla purjehtineen spriivarastoaluksen "Serpenin", joka oli lähtenyt Tallinnasta nimettynä "Marsiksi". Aluksen nimi ja paperit vaihdettiin merellä. Alukselta takavarikoitiin 122 000 litraa spriitä, mikä oli kieltolain ajan suurin yksittäinen takavarikko.
Vuonna 1938 alus oli Ahvenanmaan piirissä. Merivartiostojen tehtäväksi määrättiin 12. lokakuuta 1939 asetuksella puolueettomuusvalvonta merivoimien johdolla.
Vuosina 1939–1941 vene oli varmistuslaivueessa ja 1942–1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa. Se oli mukana matkalla, jolla panssarilaiva "Ilmarinen" upposi, pelastaen räjähdysvaaraa uhmaten "Ilmarisen" rungolta 57 miestä. Se osallistui 26. heinäkuuta 1941 "VMV 2:n", "VMV 13:n" ja "VMV 16:n" kanssa Bengtskärin majakasta käytyyn taisteluun. Se oli myös mukana matkalla, jolla miinalaiva "Riilahti" upposi. Se pelasti "Riilahden" upottua vedestä yksitoista miestä, joiden joukossa oli uponneen aluksen päällikkö, kapteeniluutnantti ja Mannerheim-ristin ritari Osmo Kivilinna, joka kuitenkin menehtyi vammoihinsa myöhemmin.
Veneellä syttyi 1946 tulipalo sen ollessa takaa-ajamassa salakuljetusalusta, jolloin takaa-ajo keskeytyi. Palo saatiin sammumaan konemestarin suljettua polttoaineputkien hanat.
Vartiomoottorivene 2

Vartiomoottorivene 2 (VMV 2) oli Suomen merivartiolaitoksen vartiomoottorivene.
Valmistus.
Vartiomoottoriveneiden toisessa tilausvaiheessa sisäministeriö tilasi 25. tammikuuta 1930 insinööri Jaakko Rahkolan suunnitteleman aluksen Saksasta Bremenistä Abeking &amp; Rasmussenilta. Se valmistui sopimuksen mukaisesti 10. kesäkuuta. Ensimmäisenä tilattu vene oli kuitenkin myöhästynyt, joten vene sai toisen numeron. Aluksen voimanlähteenä oli kaksi 550-570 hevosvoiman Maybach-bensiinimoottoria, joiden piti mahdollistaa 25 solmun huippunopeus. Lisäksi veneessä oli 60-100 hevosvoiman risteilymoottori. Hinnaksi sovittiin runsaat miljoona markkaa.
Palvelus.
Vartiolaiva "Merikotka" takavarikoi 14. lokakuuta 1933 englantilaiset pirtuemälaivat "Atlantican" ja kolmimastokuunari "Omarin". Kun "Omaria" aiottiin ryhtyä siirtämään Helsinkiin, paikalle ilmestyikin kaksi kertaa vartiolaivaa suurempi salakuljetusalus s/s "Relly", joka yritti ajaa vartiolaivan kahdesti upoksiin. Lisäksi alukselta avattiin pistooleilla ja parilla kiväärillä kiivas tuli viranomaisia vastaan. Nämä vastasivat tuleen kivääreillä ja yhdellä Bergmann-konepistoolilla. Viranomaisista ei haavoittunut kukaan, salakuljettajista muutama.
Tilanteesta kehittyi käsiaseilla ja laivanohjailulla käyty mutkikas kaksintaistelu, jossa vartiolaivan päällikön merikapteeni Tybeckin selkeästi parempi merimiestaito auttoi selviämään, kunnes "VMV 2" ehti hätiin ja vartioveneen avatessa keulatykillä tulen oli salakuljettajien pakko antautua.
Alus oli sotien aikana vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa, vuonna 1941 varmistuslaivueessa ja vuosina 1942–1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa.
Alus poistettiin loppuun käytettynä miinanraivauskauden päätyttyä vuonna 1950. Sotakulutus mukaan laskettuna runsaasti yli kaksi kertaa myöhemmin kuin alun perin hankittaessa suunniteltiin. Eduskunnan lähetekeskustelussa alusten hankinnasta päätettäessä käyttöajaksi vaadittiin kymmenen vuotta, mistä väännettiinkin kaikkein pisimpään. Merivartiolaitos olisi kelpuuttanut lyhyemmänkin ajan eli nämä "Kallion kanuunapaatit", kuten kansanedustaja Jaakko Ikola keskustelussa niitä pääministerin mukaan kutsui, tuottivat jopa monin kerroin voittoakin siihen nähden, mitä niistä maksettiin.--&gt;