tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Blue Mountainin kristillinen yliopisto

Blue Mountainin kristillinen yliopisto (, lyh. BMCU) on Yhdysvaltain Mississippiissä sijaitseva yksityinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1873, ja se sijaitsee Waxahachien kaupungissa. Yliopisto on taustaltaan baptistinen, ja se toimii eteläisen baptistikonvention työyhteydessä.
Ecclesia College

Ecclesia College (lyh. EC) on Yhdysvaltain Arkansasissa sijaitseva yksityinen korkeakoulu. Ecclesia College on perustettu vuonna 1975, ja se sijaitsee Springdalen kaupungissa. Yliopisto on taustaltaan yhteiskristillinen, ja se toimii yhteistyössä eri tunnustuskuntia yhdistävänä tekijänä.
Pohjois-Greenvillen yliopisto

Pohjois-Greenvillen yliopisto (, lyh. NGU) on Yhdysvaltain Etelä-Carolinassa sijaitseva yksityinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1892, ja se sijaitsee Tigervillen kaupungissa. Yliopisto on taustaltaan baptistinen, ja se toimii eteläisen baptistikonvention työyhteydessä.
Myrskyluodon Maija (hahmo)

Maija tai Myrskyluodon Maija (ruots. Stormskärs Maja) on Anni Blomqvistin luoma fiktiivinen henkilöhahmo, joka esiintyy kirjailijan Myrskyluoto-kirjasarjassa sekä sen pohjalta tehdyssä televisiosarjassa ja elokuvassa. 
Maijan hahmo perustuu kirjailijan isoisän sisaren Maria (Maija) Lovisa Mickelsdotterin (1824–1903) elämään. Maija on yksi suomalaisen kirjallisuuden tunnetuimpia henkilöhahmoja.
Tausta.
Maijan esikuva eli syrjäisellä Väderskärin luodolla Ahvenanmaalla. Blomqvist pyrki kuvaamaan isoisänsä sisaren elämäntarinan mahdollisimman tarkasti Myrskyluoto-sarjassa. Maijan hahmossa näkyy myös kirjailijan omakuva, sillä Blomqvist jakoi henkilöhahmonsa elämänkatsomuksen ja uskonnollisen ajattelun.
Henkilöhahmon tarina.
Tarina alkaa vuodesta 1842, jolloin Maija on 18-vuotias nuori nainen Simskälassa. Vanhempiensa päätöksestä hänet naitetaan kalastaja Jannelle, vaikka Maija on salaisesti ihastunut Magnukseen, joka myöhemmin kuolee tapaturmaisesti. Avioliiton myötä pariskunta muuttaa Ahvenanmaan ulkosaariston Myrskyluodolle, missä he rakentavat yhteisen elämänsä.
Maijan elämä Myrskyluodolla on täynnä vastoinkäymisiä ja selviytymistä. Hän synnyttää kuusi lasta: Marian, Augustin, Mikaelin, Sigfridin, Hindrikin ja Johannan. Perhettä koettelevat monet tragediat: Mikael hukkuu lapsena, perheen talo palaa, ja Janne hukkuu jäihin Augustin ollessa mukana. Jannen kuoleman jälkeen Maija synnyttää kuopuksensa Johannan. Myöhemmin myös August kuolee, minkä jälkeen Maija muuttaa esikoisensa Marian luo Fögeliin elämään leskenä.
Henkilöhahmon merkitys.
Myrskyluodon Maija edustaa suomalaisessa kirjallisuudessa vahvaa naiskuvaa. Hahmo kuvastaa 1800-luvun saaristolaisten elämää ja erityisesti naisten roolia yhteisössä. Maijan kautta käsitellään teemoja kuten selviytymistä, järjestettyä avioliittoa, perheen merkitystä ja luonnon armoilla elämistä.
Xovos

Xovos on taajama ja Xovosin piirin hallinnollinen keskus Syrdarjan alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Nälkäaron eteläosassa 30 kilometriä alueen pääkaupungista Gulistonista etelään. Taajamassa oli 27 300 asukasta vuonna 2004.
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1899 rakennetusta Ursatjevskajan rautatieasemasta. Se on tärkeä liikennekeskus, jossa rauta- ja maantiet haarautuvat Taškentiin, Samarkandiin ja Fergananlaaksoon. Taajamassa on muun muassa elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Ympäröivällä maaseudulla viljellään puuvillaa, viljaa, vihanneksia ja meloneja sekä harjoitetaan karjanhoitoa.
Energia Latviassa

Energia Latviassa kuvaa Latvian energian tuotantoa, kulutusta ja siirtoa. 
Energian kulutus.
Energiankulutus asukasta kohti vuonna 2022 oli 64,2 miljoonaa BTU:ta, maailmassa 76:nneksi suurinta.
Vuonna 2022 loppukäyttäjistä suurimmat ryhmät olivat kotitalouksien energiankäyttö (28%) ja liikenne (26%). Teollisuuden osuus oli 23%.
Vuonna 2024 ensirekisteröidyistä henkilöautoista yleisimmin käyttövoimana oli bensiinimoottori (33,7%) ja diesel (17%). Täyssähköautoja ostettiin 7,3% uusista autoista, lataushybrideitä vielä vähemmän.
Energian tuotanto.
Latvian energiankulutus vuonna 2023 jakaantui eri lähteiden kesken seuraavasti:
Latvian sähköntuotanto jakautui vuonna 2022 eri lähteiden kesken seuraavasti:
Sähkönsiirto.
Pitkään valmisteltu irtautuminen Venäjän sähköverkosta tapoahtui vihdoin helmikuussa 2025.
Helsing (yrityskonserni)

Helsing tai Helsing GmbH on saksalainen teknologiakonserni, joka on erikoistunut sotilaallisen tekoälyn ohjelmistoihin ja niitä hyödyntäviin laitteistoratkaisuihin. Vuonna 2021 perustetun kasvuyrityksen kotipaikka on München. 
Yrityskonserni on kerännyt kasvaessaan ensin 102,5 miljoonan (A-rahoituskierros), sitten 209 miljoonan (B-kierros) ja 405 miljoonan euron (C-kierros 7/2024) rahoituksen. Yrityksen, sen osaamisen ja tuotetarjonnan lisääntyessä yhtiön laskennallinen arvo on noussut, C-rahoituskierroksen perusteella jo neljän miljardiin dollarin suuruusluokkaan. Laajentumisen myötä toimipisteitä on perustettu ainakin Berliiniin, Pariisiin, Lontooseen ja Viroon. 
Vuodesta 2022 lähtien yritys on toiminut myös Ukrainassa. Yhtiön tuotteisiin kuuluu muun muassa tilannekuvan hahmottamiseen liittyvä ohjelmisto, tekoälyllä varustettu hyökkäyslennokki, elektronisen sodankäynnin tekoälyohjelmisto ja hävittäjälentäjille tarkoitettu tekoälyohjelmisto. Yhtiö on tehnyt yhteistyötä esimerkiksi Saabin (Saab Aeronauticsin) kanssa Saksan ilmavoimille toimitettavan Eurofighter-hävittäjän lentäjiä tukevan ohjelmiston parissa ja tekoälyratkaisuissa tulevaan eurooppalaiseen hävittäjäjärjestelmään, joka tässä vaiheessa kulkee nimellä Future Combat Air System. 
Marraskuussa 2024 uutisoitiin konsernin toimittavan 4 000 tekoälyllä ja yli 100 kilometrin kantamalla varustettua, elektroniselle GPS-häirinnälle immuunia HX-1 -hyökkäyslennokkia Ukrainaan. Joulukuussa yhtiö kertoi investoivansa Britanniaan 350 miljoonaa puntaa, muun muassa HX-2 -hyökkäyslennokkia ja vastaavia laitteita valmistava tehtaan rakentamiseksi. Konserni viesti valmiudestaan rakentaa tehtaillaan kymmeniä tuhansia tällaisia laiteita vuodessa.
Helmikuussa 2025 uutisoitiin konsernin kasvaneen maailman suurimpien hyökkäyslennokkien (hyökkäysdroonien) valmistajien joukkoon. Etelä-Saksaan rakennetulla, Helsingin 'resilienssitehdas ykköseksi' (RS-1) kutsutulla tuotantolaitoksella valmistetaan alkuvaiheessa 1 000 räjähdelennokkia kuukaudessa. Samalla viestittiin Helsing-konsernin valmistavan 6 000 uutta HX-2 -hyökkäyslennokkia Ukrainaan, yhteistyössä Ukrainan teollisuuden kanssa. Esimerkiksi Saksan 17. helmikuuta 2025 julkaisema aseapupaketti Ukrainan tukemiseksi sisälsi muun muassa Helsing HX-1 -räjähdelennokkeja. Ukraina puolustautuu YK:n peruskirjan artiklan 51 mukaisesti maahan laittomasti hyökkäävää Venäjää vastaan.
Energia Liettuassa

Energia Liettuassa kuvaa Liettuan energian tuotantoa, kulutusta ja siirtoa. 
Energian kulutus.
Energiankulutus asukasta kohti vuonna 2022 oli 85,2 miljoonaa BTU:ta, maailmassa 63:nneksi suurinta.
Vuonna 2022 loppukäyttäjistä suurimmat ryhmät olivat liikenne (35%) ja kotitalouksien energiankäyttö (25%). Teollisuuden osuus oli 16%.
Vuonna 2024 ensirekisteröidyistä henkilöautoista yleisimmin käyttövoimana oli ei-ladattava hybridi, joiden osuus, 46%, oli Euroopan suurin. Seuraavaksi suosituimmat olivat bensiinimoottori (26%) ja diesel (14%). Täyssähköautoja ostettiin 5,9% uusista autoista, lataushybrideitä 5,6%..
Energian tuotanto.
Liettuan energiankulutus vuonna 2023 jakaantui eri lähteiden kesken seuraavasti:
Liettuan sähköntuotanto jakautui vuonna 2022 eri lähteiden kesken seuraavasti:
Liettuassa on kaksi suljettua ydinreaktoria Ignalinan ydinvoimalassa.
Sähkönsiirto.
Sen jälkeen kun kaksi Ignalinan reaktoria suljettiin vuosina 2004 ja 2009, Liettua siirtyi sähkön viejästä tuojaksi. Vuonna 2020 noin 70 % maan sähköntarpeesta katettiin tuonnilla.
Pitkään valmisteltu irtautuminen Venäjän sähköverkosta tapahtui vihdoin helmikuussa 2025.
Yhteydet EU:n alueelle on rakennettu 2010-luvulla: Viroon ja Suomeen Estlink (650 MWe, otettu käyttöön 2014), Puolaan LitPol Link (500 MWe, otettu käyttöön 2015) ja Ruotsiin NordBalt (700 MWe, otettu käyttöön 2016).
Kansalliset sähkönsiirron suurjänniteverkot omistava ja niitä operoiva kantaverkkoyhtiö on nimeltään Litgrid.
Jyri Lommi

Jyri Lommi on kardiologian ylilääkäri, lääketieteen tohtori ja Helsingin yliopiston kardiologian osaston professori.
Ura.
Lommi valmistui sisätautien erikoislääkäriksi 1994 ja kardiologian erikoislääkäriksi 1998. Lommi väitteli lääketieteen tohtoriksi vuonna 1998. Kardiologian dosentin arvon Lommi sai 2007, ja hänet on toiminut kardiologian osaston professorina 10.6.2022 lähtien.
Lommilla on yhteensä 2 208 sitaattia (11.2.2025); hän osallistunut 62:en tieteellisen artikkelin tekemiseen. Siteeratuin julkaisu, johon Lommi on osallistunut, on vuoden 2012 artikkeli "Diagnosis, Treatment, and Outcome of Giant-Cell Myocarditis in the Era of Combined Immunosuppression", jolla on 249 sitaattia (11.2.2025).
Topi Borg

Topi Borg (s. 9. huhtikuuta 1994) on suomalainen tv-persoona, joka tuli tunnetuksi Ylen "Kirjolla"-sarjasta vuonna 2023. Borg työskentelee Salessa Tampereella ja toimii julkisena puhujana autismin tietoisuuden lisäämiseksi.
Borg valittiin vuonna 2025 vuoden tamperelaiseksi.
Elämä ja ura.
Borg sai autismidiagnoosin 6-vuotiaana. Hän valmistui ylioppilaaksi ja opiskeli myöhemmin puutarhuriksi Lepaan puutarhaoppilaitoksessa.
Borg nousi julkisuuteen esiintyessään yhtenä päähenkilöistä Ylen "Kirjolla"-sarjassa, jossa seurataan neljän autismikirjolla olevan nuoren aikuisen elämää. Sarja sai alkunsa hänen siskonsa Sointu Borgin aloitteesta. Ohjelma palkittiin vuoden 2023 parhaana tv-ohjelmana ja parhaana seurantarealitynä.
Sarjan menestyksen myötä Borg on toiminut aktiivisesti julkisena puhujana edistäen autismikirjon henkilöiden työllistymistä ja tietoisuutta. Hän kiertää puhumassa yhdessä siskonsa kanssa teemalla ”Rohkeampi rekrytointi”. Vuonna 2025 Borgilta ilmestyi esikoiskirja "Normaaliusrodeo", joka on hänen mukaansa ”epälineaarinen elämäkerta kautta ajatuskirja”.
Borg tunnetaan myös intohimoisena elokuvaharrastajana, joka on nähnyt yli 9 000 elokuvaa.
Golomb-koodi

Golomb-koodit ovat koodausmenetelmä, jolla voidaan esittää kokonaislukuja tiiviimmässä muodossa. Menetelmä on nimetty sen keksijän, yhdysvaltalaisen matemaatikon Solomon Golombin mukaan. Golomb-koodauksella voidaan esittää pakattuna sarja kokonaislukuja, joiden arvoalue saattaa olla suuri, mutta jossa nollaa lähempänä olevat arvot ovat merkittävästi yleisempiä kuin siitä kaukana olevat. Golomb-koodit ovat tarkalleen ottaen koodiperhe, jossa jokaisen koodin määrittää kokonaislukuparametri "M". Mitä suurempi parametri on, sitä tiiviimmin nollasta kaukaisemmat luvut esitetään nollaa lähempien kustannuksella.
Esitettävä luku jaetaan parametrilla "M", ja osamäärä sekä jakojäännös esitetään erikseen. Osamäärän esittämiseen käytetään unaarikoodausta, eli niin monta 1-bittiä kuin arvo on ja lopuksi 0-bitti (tai päinvastoin), kun taas jakojäännös esitetään typistetyssä binäärimuodossa, jossa sen koodaamiseen käytetään joko formula_1 tai formula_2 bittiä; jälkimmäinen pätee vain, kun "M" ei ole kahden potenssi ja jakojäännös on vähintään formula_3.
Negatiivisia kokonaislukuja voidaan esittää niin, että etumerkkiä vuorotellaan; sen sijaan että esitettäisiin lukuja 0, 1, 2, 3 ja niin edelleen, esitetäänkin lukuja 0, −1, +1, −2, +2 ja niin edelleen. Jos luvut eivät voi olla negatiivisia, ne voidaan esittää sellaisenaan.
Esimerkiksi, kun esitetään luku 9 (sellaisenaan) parametrilla "M" = 4, niin jakojäännöksen esittämiseen tarvitaan aina kaksi bittiä; tällöin tulos on codice_1 (sillä 9 : 4 = 2, jakojäännös 1). Sen sijaan jos parametri olisi "M" = 5, niin luvut 6 ja 9 esitettäisiin (sellaisenaan) muodoissa codice_2 ja codice_3.
Niin sanotut "Rice-koodit" (nimetty Robert F. Ricen mukaan) tai "Golomb–Rice-koodit" ovat Golomb-koodien alajoukko, joissa parametri "M" on aina kahden potenssi. Tällöin kerto- ja jakolaskut voidaan korvata bittisiirroilla, mikä tekee koodien tulkinnasta nopeampaa binääritietokoneilla; jakojäännös esitetään myös aina samalla määrällä bittejä (formula_4).
"Exp-Golomb-koodi" on Golomb-koodien muunnos, jolla voidaan esittää mikä tahansa ei-negatiivinen kokonaisluku bittisarjana, jonka pituutta ei tarvitse erikseen esittää. Koodissa esitetään haluttua kokonaislukua yhtä suurempi luku mahdollisimman lyhyessä binäärimuodossa, ja sen eteen formula_5 0-bittiä, missä "b" vastaa luvun esitysmuodon bittien lukumäärää. Näin esitysmuodot kokonaisluvuille nollasta alkaen alkavat seuraavasti: codice_4 (= 0), codice_5 (= 1), codice_6 (= 2), codice_7 (= 3), codice_8 (= 4). Exp-Golomb-koodeja käytetään mm. H.264-videokoodauksessa.
Alpi Vaalaja

Alpi Vaalaja (s. 1991) on suomalainen valosuunnittelija. Hänen suunnittelujaan on nähty yli 50:ssä teoksessa tanssi-, sirkus-, teatteritaiteen sekä musiikkiesitysten saroilla. Vaalajan töitä on esitetty Suomen lisäksi Pohjoismaissa, Baltiassa ja Keski-Euroopassa. Hän on valmistunut teatteritaiteen kandidaatiksi Teatterikorkeakoulusta valosuunnittelun opinto-ohjelmasta. 
Vaalaja on työskennellyt eri mittakaavojen teoksissa, aina yleisön kodeissa esitettävistä teoksista kaupunginteattereiden suurille näyttämöille. Valosuunnittelun lisäksi Vaalaja on toiminut tilasuunnittelijana esittävissä taiteissa, sekä museoissa. Hän on suunnitellut näyttelyitä Helsingin kaupunginmuseolle, kuten Rikki - kun mieli särkyy (2022) sekä Being Black - poimintoja afrosuomalaisuudesta (2023).
Hänen pitkäaikaisimpia kollaboraatioitaan ovat työskentely taideryhmä Recover Laboratoryn, sekä teatteriryhmä Blaue Fraun kanssa.
Quinyon Mitchell

Quinyon Kesaron Mitchell (s. 18. heinäkuuta 2001 Williston, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on kulmapuolustaja. Mitchell edustaa NFL-joukkue Philadelphia Eaglesia. Ennen NFL-uraansa hän pelasi Toledon yliopiston joukkueessa. Eagles varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 22. varausvuorolla . Kesäkuussa 2024 Mitchell teki Eaglesin kanssa nelivuotisen sopimuksen. Hän oli mukana Eaglesin joukkueessa kaudella 2024 kun Eagles voitti Super Bowl LIX:n. Mitchell on pelannut 16 NFL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hänellä on yhteensä 46 taklausta ja 12 puolustettua heittoa. Mitchell on pelannut neljä NFL:n pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hänellä on yhteensä 14 taklausta, neljä puolustettua heittoa ja kaksi syötönkatkoa. Uran tilastot päivitetty kauden 2024 jälkeen.
Regio I Porta Capena

Regio I Porta Capena oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se sijaitsi kaupungin kaakkoisosassa.
Maantiede.
Porta Capenan alue oli muodoltaan kapea ja pitkänomainen. Se sai alkunsa Palatium-kukkulan itäkulmalta sen ja Colosseumin välistä, ja kulki siitä etelään Serviuksen muurien Porta Capena -portille, josta Via Appia kulki, vain noin 150 metrin levyisenä. Portin jälkeen alue leveni huomattavasti ja suuntautui portista kaakkoon käsittäen Caracallan kylpylöiden ja Via Appian itäpuolen. Alue ulottui Almo (nyk. Almone) -joelle Aurelianuksen muurien toiselle puolelle.
Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli jalkaa eli noin 3,6 kilometriä. On mahdollista, että alueet I, II, IV ja X kohtasivat toisensa yhdessä pisteessä lähellä Meta sudansia. Porta Capenan alueeseen kuului kymmenen "vicusta".
Historia.
Porta Capenan alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen, joka tuli Porta Capena -portista, jonka ympäristössä alue sijaitsi. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli 10 pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 120 patriisitaloa ("domus"), 86 kylpylää ("balneum"), 16 viljavarastoa ("horreum"), 81 (tai 87) lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus") ja 20 leipomoa tai myllyä ("pistrinum").
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Regio II Caelimontium

Regio II Caelimontium eli Caelimontana oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se sijaitsi kaupungin itäosassa ja käsitti lähes koko Caelius-kukkulan.
Maantiede.
Caelimontiumin alue käsitti nimensä mukaisesti suuren osan Caelius-kukkulasta ("Caelius mons") sekä sen kaakkoispuolista aluetta. Aluetta rajasi pohjoisessa suora katu, joka kulki Colosseumilta Serviuksen muurin Porta Caelimontanalle ja Aurelianuksen muurin Porta Asinarialle. Idässä sitä rajasi Aurelianuksen muuri ja etelässä Regio I Porta Capena. Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli jalkaa eli noin 3,6 kilometriä. Caelimontiumin alueeseen kuului seitsemän "vicusta".
Historia.
Caelimontiumin alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen Caelius-kukkulan mukaan. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli seitsemän pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 127 patriisitaloa ("domus"), 85 kylpylää ("balneum"), 27 viljavarastoa ("horreum"), 65 lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus") ja 15 leipomoa tai myllyä ("pistrinum"), sekä viidennen "vigiles"-kohortin asemapaikka.
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Regio III Isis et Serapis

Regio III Isis et Serapis oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se sijaitsi kaupungin itäosassa ja käsitti Colosseumin laakson sekä Esquilinus-kukkulan eteläosan, joka tunnettiin nimellä Oppius.
Maantiede.
Isis et Serapiksen aluetta rajasi etelässä Regio II Caelimontium, idässä Serviuksen muuri ja pohjoisessa kadut, jotka johtivat Forum Romanumin suunnasta Serviuksen muurin Porta Esquilinalle. Alueen itäpuolella sijaitsi Regio V Esquiliae, pohjoispuolella myös Regio V sekä Regio VI Alta semita, ja länsipuolella Regio IV Templum Pacis. Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli jalkaa eli noin 3,7 kilometriä. Isis et Serapiksen alueeseen kuului 12 "vicusta".
Historia.
Isis et Serapiksen alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen alueella olleesta Isiksen ja Serapiksen temppelistä, joka sijaitsi Via Praenestinan varrella. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli 12 pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 60 (tai 160) patriisitaloa ("domus"), 80 kylpylää ("balneum"), 17 viljavarastoa ("horreum"), 65 lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus") ja 16 leipomoa tai myllyä ("pistrinum").
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Regio IV Templum Pacis

Regio IV Templum Pacis oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se sijaitsi kaupungin keskiosissa Palatium-kukkulan pohjoispuolella, ja käsitti muun muassa Forum Romanumin itäosan ja pohjoispuolen sekä Suburan kaupunginosan.
Maantiede.
Templum Paciksen alue käsitti Velian harjanteen, jota ei enää ole olemassa, sekä suuren osan Palatiumin, Esquilinuksen, Viminaliksen ja Quirinaliksen välisestä laaksosta lukuun ottamatta sen länsiosaa eli Forum Romanumin ydinaluetta. Alueeseen kuuluivat Sacra vian alkuosa aina Vestaalien talolle saakka, toisin sanoen Forumin itäosa, sekä Forumin pohjoislaidan rakennukset ja Rauhan temppeli, johon viitataan myös Vespasianuksen forumina.
Alueen itäraja kaupungin keskustassa kulki läheltä Colosseumia, koska siihen kuului Meta sudans, joka sijaitsi hyvin lähellä amfiteatteria. Koillisessa alue ilmeisesti jatkui käsittäen Esquilinuksen pohjoisosan eli Cispiuksen, jonka jälkeen aluetta rajasi idässä Serviuksen muuri. Pohjoisrajana toimi Vicus patricius -katu Porta Viminalikselta lähes Suburaan saakka. Sitten raja kulki Suburan pohjoispuolelta, toisin sanoen kyseinen kaupunginosa jäi alueen sisälle, ja tämän jälkeen Rauhan temppelin ja Nervan forumin eli Forum transitoriumin välistä, vaikkakin toisaalta alueluetteloissa Nervan forumin sanotaan kuuluneen alueeseen.
Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli jalkaa eli noin 3,85 kilometriä. Alueeseen kuului kahdeksan "vicusta".
Historia.
Templum Paciksen alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen alueella olleesta Rauhan temppelistä. Templum Paciksen alue tuhoutui kokonaan Rooman palossa vuonna 64 jaa. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli kahdeksan pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 88 patriisitaloa ("domus"), 75 kylpylää ("balneum"), 18 viljavarastoa ("horreum") ja 78 lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus").
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Regio V Esquiliae

Regio V Esquiliae oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se käsitti osan Esquilinuksesta sekä Viminaliksen.
Maantiede.
Esquiliaen alue sijaitsi kaupungin itäosassa ja käsitti Esquilinus-kukkulan pohjoisosan eli Cispiuksen, mutta ei sen suurempaa eteläosaa Oppiusta, joka kuului alueeseen Regio III Isis et Serapis. Se käsitti myös Viminalis-kukkulan, sekä laajan esikaupunkialueen, joka sijaitsi Serviuksen muurien itäpuolella.
Alueen rajoja Augustuksen aikana ei voida määrittää tarkasti kaikilta osin, mutta 300-luvulla sen länsiraja yhtyi Serviuksen muuriin Porta Viminalikselta Isiksen temppelin eteläpuolelle, josta se näytti jatkuvan suoraan Aurelianuksen muurin Porta Asinarialle. Sieltä se seurasi muuria Castra praetoriaan asti, paitsi Amphitheatrum castrensen ja Aqua Claudian välillä, missä se kaarsi ulospäin noin 200 metriä. Alueen pohjoisrajana oli katu Porta Viminaliksen ja Aurelianuksen muurissa Castra praetorian eteläpuolella olleen portin välillä. Luoteisrajana toimi Vicus patricius -katu. Alueen pohjoisosan osaa, joka sijaitsi Via Tiburtina vetuksen pohjoispuolella, ei luultavasti sisällytetty viidenteen alueeseen ennen Vespasianuksen aikaa.
Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli jalkaa eli noin 4,61 kilometriä. Alueeseen kuului 15 "vicusta".
Historia.
Esquiliaen alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen, joka tuli Esquilinus-kukkulasta. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli 15 pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 180 patriisitaloa ("domus"), 75 kylpylää ("balneum"), 22 viljavarastoa ("horreum") ja 74 lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus"), sekä toisen "vigiles"-kohortin asemapaikka.
Suuri osa alueesta oli puistoja ja puutarhoja ("horti"). Siellä oli myös useita kaupungin seitsemän akveduktin jakeluasemia, jotka saapuivat kaupunkiin Porta Praenestinasta. Tämän vuoksi Esquiliaehen viitataan nimityksellä "aquosae" (”vedekäs”).
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Regio VI Alta semita

Regio VI Alta semita oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se käsitti muun muassa Quirinalis-kukkulan.
Maantiede.
Alta semitan alue sijaitsi kaupungin koillisosassa. Se käsitti Quirinalis-kukkulan ulottuen keisariforumeilta Serviuksen muurille Porta Viminaliksen ja Porta Collinan välille. Sitten se ulottui itään päin sulkien sisäänsä myös Castra praetorian alueen, ulottuen näin myöhemmälle Aurelianuksen muurille. Alueeseen kuului myös Viminalis ja Pinciuksen alarinne sekä näiden kukkuloiden väliset laaksot. Aurelianuksen muurin Porta Pincianalta alueen länsiraja kulki lähes suoraan etelään Trajanuksen forumille.
Alueelle nimensä antanut Alta semita -katu seurasi Quirinaliksen harjannetta samoin kuin nykyinen Via Venti Settembre. Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli jalkaa eli noin 4,65 kilometriä. Alueeseen kuului 17 "vicusta". Alueen etelä- ja kaakkoispuolella sijaitsivat Regio IV Templum Pacis ja Regio V Esquiliae, ja länsipuolella Regio VII Via lata.
Historia.
Alta semitan alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen alueella kulkeneesta Alta semita -kadusta. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli 17 pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 146 patriisitaloa ("domus"), 75 kylpylää ("balneum"), 18 viljavarastoa ("horreum") ja 73 lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus"), sekä kolmannen "vigiles"-kohortin asemapaikka.
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Regio VII Via lata

Regio VII Via lata oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se käsitti alueen kaupungin pohjoisosassa sille nimen antaneen Via latan varrella.
Maantiede.
Via latan alue sijaitsi kaupungin pohjoisosassa. Sen itäpuolella sijaitsi Quirinalis-kukkula ja pohjoispuolella Pincius-kukkula. Länsisivulla aluetta rajasi Via lata (nyk. Via del Corso) -katu, joka oli Via Flaminian eteläpää, ja etelässä Serviuksen muurin Quirinalis- ja Capitolium-kukkuloiden välinen osuus. Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli tai jalkaa eli noin 3,94–4,65 kilometriä. Alueeseen kuului 15 "vicusta".
Historia.
Via latan alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen alueen länsilaidalla kulkeneesta Via lata -kadusta. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli 15 pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 120 patriisitaloa ("domus"), 75 kylpylää ("balneum"), 25 viljavarastoa ("horreum") ja 76 lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus"), sekä ensimmäisen "vigiles"-kohortin asemapaikka. Koska alue oli Serviuksen muurien ulkopuolella, siellä sijaitsi paljon hautoja.
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Regio VIII Forum Romanum

Regio VIII Forum Romanum oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se käsitti muun muassa Capitoliumin sekä alueelle nimen antaneen Forum Romanumin.
Maantiede.
Forum Romanumin alue käsitti kaupungin keskusforumin Forum Romanumin lukuunottamatta sen pohjoislaidan rakennuksia. Siihen kuuluivat myös keisariforumit, Capitolium-kukkula sekä Capitoliumin ja Palatium-kukkulan välisen laakson pohjoisosa Velabrumin laidalle saakka. Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli jalkaa eli noin 3,9 kilometriä. Alueeseen kuului 34 "vicusta", joihin lukeutuivat muun muassa väkirikkaat Vicus jugarius ja Vicus Tuscus.
Historia.
Forum Romanumin alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen Forum Romanumista. Alue oli Rooman merkittävin ja väkirikkain. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli 34 pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 130 patriisitaloa ("domus"), 85 kylpylää ("balneum"), 18 viljavarastoa ("horreum") ja 120 lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus"), sekä kuudennen "vigiles"-kohortin asemapaikka.
Alueella sijaitsivat monet Rooman keskeisimmistä ja tunnetuimmista rakennuksista. Luettelot niistä löytyvät seuraavista artikkeleista:
Regio IX Circus Flaminius

Regio IX Circus Flaminius oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se käsitti muun muassa sille nimensä antaneen Circus Flaminiuksen ympäristön.
Maantiede.
Circus Flaminiuksen alue käsitti koko alueen Serviuksen muurin, Via latan eli Via Flaminian eteläpään ja Tiberin välissä. Via lata rajasi sitä itäpuolelta ja Tiber länsipuolelta. Alueen eteläpuolella olivat Capitolium-kukkula ja Serviuksen muuri. Pohjoisessa alue vaikuttaa ulottuneen nykyisille Piazza Navonalle ja Piazza Colonnalle. Campus Martius luetaan usein Circus Flaminiuksen alueeseen, mutta joskus taas sen sanotaan jääneen kokonaan kaikkien neljäntoista alueen ulkopuolelle. Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli jalkaa eli noin 9,6 kilometriä. Alueeseen kuului 35 "vicusta".
Historia.
Circus Flaminiuksen alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen sen alueella sijainneesta Circus Flaminiuksesta eli Flaminiuksen circuksesta. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".&lt;ref name="Regionaries"/
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli 35 pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 140 patriisitaloa ("domus"), 63 kylpylää ("balneum"), 25 viljavarastoa ("horreum") ja 120 lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus").
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Regio X Palatium

Regio X Palatium oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se käsitti sille nimen antaneen Palatium-kukkulan alueen.
Maantiede.
Palatiumin alue käsitti Palatium-kukkulan ja sen alemmat rinteet. Alueen rajat olivat samat kuin Rooman ensimmäisessä Romuluksen nimiin laitetussa "pomerium"-rajanvedossa. Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli jalkaa eli noin 3,4 kilometriä. Alueeseen kuului 20 "vicusta".
Historia.
Palatiumin alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen Palatium-kukkulasta. Palatiumin alue tuhoutui kokonaan Rooman palossa vuonna 64 jaa. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli 20 pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 89 patriisitaloa ("domus"), 44 kylpylää ("balneum"), 48 viljavarastoa ("horreum") ja 89 lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus").
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Regio XI Circus maximus

Regio XI Circus maximus oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se käsitti alueen Palatium-kukkulan eteläpuolella sille nimen antaneen Circus maximuksen ympäristössä.
Maantiede.
Circus maximuksen alue käsitti Palatium- ja Aventinus-kukkuloiden välisen laakson eli Vallis Murcian, josta suuren osan täytti kaupungin huomattavin circus, Circus maximus. Alueeseen kuuluivat myös Aventinuksen alarinteet aina Serviuksen muurin Porta trigemina -portille saakka. Luoteessa alue ulottui Tiberin rantaan saakka ja käsitti Velabrumin, jonka jälkeen se ulottui pohjoisessa kiinni Regio VIII Forum Romanumiin saakka.
Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli jalkaa eli noin 3,4 kilometriä. "Notitia urbis Romaen" mukaan alueeseen kuului 19 ja "Curiosum urbis Romae regionum XIV:n" mukaan 21 "vicusta". Alueen pohjoispuolella sijaitsi Regio VIII:n lisäksi Regio IX Circus Flaminius, koillispuolella Regio X Palatium, itäpuolella Regio I Porta Capena, ja eteläpuolella Regio XII Piscina publica ja Regio XIII Aventinus.
Historia.
Circus maximuksen alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen sen alueella sijainneesta Circus maximuksesta. Rooman palo vuonna 64 jaa. sai alkunsa Circukselta, ja alue tuhoutui tuolloin kokonaan. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli 19 pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 89 patriisitaloa ("domus"), 15 kylpylää ("balneum"), 16 viljavarastoa ("horreum") ja 20 lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus").
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Regio XII Piscina publica

Regio XII Piscina publica oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se käsitti alueen kaupungin eteläosassa.
Maantiede.
Piscina publican alue rajautui lännessä Aventinus-kukkulaan, josta siihen kuului itäosa, sekä Vicus portae raudusculanae ja Vicus Piscinae publicae -katuihin. Idässä alue rajautui Via Appiaan ja Regio I Porta Capenaan ja etelässä Aurelianuksen muuriin. Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli jalkaa eli noin 3,6 kilometriä. Alueeseen kuului 17 "vicusta".
Historia.
Piscina publican alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen alueella olleesta paikasta, jossa oli aiemmin sijainnut Piscina publica eli julkinen vesiallas ("piscina") tai uimala. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli 17 pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 113 patriisitaloa ("domus"), 63 kylpylää ("balneum"), 27 viljavarastoa ("horreum") ja 81 lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus"), sekä neljännen "vigiles"-kohortin asemapaikka.
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Regio XIII Aventinus

Regio XIII Aventinus oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se käsitti muun muassa sille nimen antaneen Aventinus-kukkulan.
Maantiede.
Aventinuksen alue sijaitsi kaupungin lounaisosassa ja käsitti samannimisen kukkulan, sen länsipuolella olleen osuuden Tiberin rantaa sekä kukkulan eteläpuolen ulottuen etelässä Aurelianuksen muurille. Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli jalkaa eli noin 5,3 kilometriä. "Notitia urbis Romaen" mukaan alueeseen kuului 17 ja "Curiosum urbis Romae regionum XIV:n" mukaan 18 "vicusta".
Historia.
Aventinuksen alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen alueella sijainneesta Aventinus-kukkulasta. Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli 17 pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 130 patriisitaloa ("domus"), 60 kylpylää ("balneum"), 35 viljavarastoa ("horreum") ja 88 lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus").
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Regio XIV Transtiberim

Regio XIV Transtiberim tai Transtiberina oli yksi antiikin Rooman kaupungin neljästätoista alueesta ("regio"). Se käsitti Tiberjoen länsipuolisen alueen kaupungista.
Maantiede.
Transtiberimin alue käsitti nimensä mukaisesti Tiberin ”toispuolisen” eli länsipuolisen osan kaupungista, mukaan lukien Janiculum-kukkula ja Vaticanus ager sekä niiden ja joen välinen alue. Siihen kuului myös Tiberin saari (nyk. Isola Tiberina). Alueen tarkkoja rajoja ei tiedetä, mutta se ulottui selvästi Aurelianuksen muurin ulkopuolelle, sillä muuri ei sulkenut sisäänsä esimerkiksi Vaticanusta. Alue oli pinta-alaltaan selvästi suurin kaupungin alueista. Niin kutsuttujen alueluetteloiden mukaan alueen ympärysmitta oli jalkaa eli noin 9,9 kilometriä. Alueeseen kuului 78 "vicusta".
Historia.
Transtiberimin alueen perusti keisari Augustus uudistaessaan Rooman aluejaon vuonna 7 eaa. Siihen samoin kuin muihin alueisiin viitattiin alun perin vain numerolla. Myöhemmin se sai myös nimen siitä, että se sijaitsi ”Tiberin toisella puolella". Aluejako oli käytössä vielä ainakin 300-luvulla, sillä se esiintyy tuon aikaisissa alueluetteloissa. Niiden mukaan sen aluehallintoa hoiti kaksi "curatoria" ja 48 "magister vicorumia".
Rakennukset.
Alueluetteloiden mukaan alueella oli 78 pyhäkköä ("aedicula"), vuokrakasarmia ("insula"), 150 patriisitaloa ("domus"), 86 kylpylää ("balneum"), 22 viljavarastoa ("horreum") ja 180 lähdekaivoa ja vesivarastoa ("lacus"), sekä seitsemännen "vigiles"-kohortin asemapaikka.
Alueen merkittävimpiä rakennuksia ja muita kohteita olivat:
Regio I

Regio I (lat., ”1. alue”) voi viitata seuraaviin:
Regio II

Regio II (lat., ”2. alue”) voi viitata seuraaviin:
Regio III

Regio III (lat., ”3. alue”) voi viitata seuraaviin:
Regio IV

Regio IV (lat., ”4. alue”) voi viitata seuraaviin:
Regio V

Regio V (lat., ”5. alue”) voi viitata seuraaviin:
Regio VI

Regio VI (lat., ”6. alue”) voi viitata seuraaviin:
Regio VII

Regio VII (lat., ”7. alue”) voi viitata seuraaviin:
Regio VIII

Regio VIII (lat., ”8. alue”) voi viitata seuraaviin:
Regio IX

Regio IX (lat., ”9. alue”) voi viitata seuraaviin:
Regio X

Regio X (lat., ”10. alue”) voi viitata seuraaviin:
Regio XI

Regio XI (lat., ”11. alue”) voi viitata seuraaviin:
Yhdyntä

Yhdyntä on laajassa merkityksessään sukupuolitoiminto, jossa siitintä liikutetaan emättimen, peräaukon tai suun sisällä siemensyöksyyn asti. Suppeammassa merkityksessään yhdynnällä viitataan vain emätinyhdyntään.
Tore O. Sandvik

Tore Onshuus Sandvik (s. 31. elokuuta 1969 Trondheim) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko, joka on toiminut Norjan puolustusministerinä helmikuusta 2025 lähtien. Syksyllä 2024 hän sijaisti ilmasto- ja ympäristöministeri Andreas Bjelland Erikseniä tämän vanhempainvapaan ajan. Sandvik on myös toiminut elinkeinoministeriön valtioshteerinä.
Lochlyn Munro

Lochlyn Munro (s. 12. helmikuuta 1966 Lac La Hache, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi monista elokuvista ja televisiosarjoista.
Munron suurin läpimurto tapahtui vuonna 1998 elokuvassa "Dead Man on Campus", jossa hän näytteli maanista opiskelijaa nimeltä Cliff. Munron ulkonäkö ja ääni muistuttivat nuorta Gary Buseyta tai Nick Noltea, ja hän toi rooliin huomattavaa energiaa ja intensiteettiä.
Uransa alkuvaiheessa hän esiintyi pienemmissä rooleissa elokuvissa kuten "Run" "- juokse henkesi edestä" (1991), "Armoton" (1992) ja "Tarpeellista tavaraa" (1993). 1990-luvulla hän sai enemmän huomiota ja esiintyi komedioissa, kuten "Bileet Roxburyssa" (1998), sekä toiminta- ja kauhuelokuvissa, kuten "Scary Movie" (2000), joka on yksin hänen tunnetuimmistaan elokuvista.
Televisiossa Munro on esiintynyt lukuisissa elokuvissa ja sarjoissa, erityisesti NBC:n "Moment of Truth" -draamasarjoissa, ja vakiovierailijana sarjoissa kuten "Wiseguy", "Kunnian miehet" ja "Siskoni on noita". Hän on tullut tunnetuksi rooleistaan, joissa hän esittää usein kovia, urheilullisia tai häiriintyneitä hahmoja, mutta on myös saanut huomiota rooleistaan komedioissa ja jännityselokuvissa.
Ennen näyttelijäuraansa Munro haaveili ammattilaisjääkiekkoilijan urasta, mutta vakava loukkaantuminen päätti sen. Hän on voittanut kultamitalin vesihiihtokilpailuissa B.C. Summer Games -tapahtumassa. Munro meni naimisiin Sharon Munron kanssa vuonna 1997, ja heillä on kaksi lasta, Magdalen ja Hudson.
Kjersti Stenseng

Kjersti Stenseng (s. 4. syyskuuta 1974 Kvam) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko, joka on toiminut Norjan työministerinä syyskuusta 2025. Tätä ennen hän oli kunta- ja alueministeri. Stenseng on aiemmin toiminut valtiosihteerinä kulttuuriministeriössä 2012–2013 ja työväenpuolueen puoluesihteerinä 2015–2025.
Sigrun Gjerløw Aasland

Sigrun Gjerløw Aasland (s. 11. helmikuuta 1978 Grimstad) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko, joka on toiminut Norjan tutkimus- ja korkeakouluministerinä helmikuusta 2025 lähtien. Aasland on aiemmin toiminut valtiosihteerinä ilmasto- ja ympäristöministeriössä.
Aasland

Aasland on seuraavien norjalaisten henkilöiden sukunimi:
Tao Stark

Tao Stark (s. 1. elokuuta 2004) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kansallisessa Liigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa.
Ura.
Seurajoukkueet.
Stark aloitti jalkapallon Jyväskylän Nousussa. Siirryttyään vuonna 2015 Jyväskylän Pallokerhoon hän pelasi myös FC Vaajakosken poikajunioreissa. Stark pelasi yhden ottelun Naisten Liigaa JyPK:n paidassa kaudella 2019 joukkueen pudotessa Naisten Ykköseen. Lokakuussa 2023 hän siirtyi KuPS:aan.
Maajoukkue.
Stark on edustanut muun muassa Suomen alle 19- ja 23-vuotiaiden naisten maajoukkueita. Helmikuussa 2025 hänet valittiin A-maajoukkueen kokoonpanoon Kansojen liigan otteluihin.
Sigrun

Sigrun on muinaispohjoismaista alkuperää oleva naisen etunimi, jonka etuosa "sig" tarkoittaa voittoa ja "run" salaista tietoa. Norjassa nimi oli suosituimmillaan 1910-luvulta 1960-luvulle. Vuonna 2022 se oli käytössä 2 350 norjalaisella ensimmäisenä tai ainoana etunimenä. Nimipäivää vietetään maassa 10. tammikuuta, samana päivänä Sigmundin kanssa.
Rosersberg

Rosersberg on taajama Sigtunan kunnassa Tukholman läänissä Upplandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 833 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Venngarn

Venngarn on taajama Sigtunan kunnassa Tukholman läänissä Upplandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 387 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Venngarnin linna

Venngarnin linna () on Sigtunan kunnassa Tukholman läänissä Ruotsissa sijaitseva linna. Paikalla oli yksinkertainen kivirakennus jo 1160-luvulla. Nykyinen barokkipalatsi rakennettiin 1600-luvun lopulla, kun linna oli Magnus Gabriel De la Gardien omistuksessa. Arkkitehtina toimi Jean de la Vallée. Venngarnin linnassa toimi 1900-luvulla alkoholistiparantola.
Steninge (Sigtuna)

Steninge on taajama Sigtunan kunnassa Tukholman läänissä Upplandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 929 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Granby

Granby on taajama Sigtunan kunnassa Tukholman läänissä Upplandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 305 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Henrik Schyffert

Per Henrik Schyffert (s. 23. helmikuuta 1968 Ronneby) on ruotsalainen näyttelijä, koomikko, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja muusikko.
Ura.
Schyffert on kotoisin Rosersbergistä. Hänen isänsä oli ilmavoimien upseeri. Schyffert työskenteli MTV:llä Lontoossa vuosina 1986–1990. Palattuaan Ruotsiin hän tuli tunnetuksi satiiriohjelmista, muun muassa suositusta "Hassan"-radio-ohjelmasta, jossa soitettiin pilapuheluita. Vuonna 1992 hän muodosti Johan Rheborgin ja eräiden muiden kanssa Killinggänget-huumoriryhmän. Schyffert oli 1990-luvulla myös kitaristina kansainvälisesti menestyneessä Whale-yhtyeessä.
Vuonna 2020 Schyffert ohjasi ensimmäisen kokoillan elokuvansa "Spring Uje spring", joka voitti parhaan elokuvan, parhaan miespääosan ja parhaan käsikirjoituksen Guldbaggen.
Yksityiselämä.
Schyffert on elänyt vuodesta 2012 avoliitossa näyttelijä ja koomikko Nour El Refain kanssa. Heillä on vuonna 2019 syntynyt poika. Aiemmasta liitosta Bea Uusman kanssa Schyffertillä on lisäksi kaksi aikuista poikaa.
Emmi-Liia Sjöholm

Emmi-Liia Sjöholm (s. 1985) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisteoksensa, seksuaalisuutta ja äitiyttä käsitellyt, autofiktiivinen "Paperilla toinen" (Kosmos, 2020) oli arvostelu- ja myyntimenestys. Toisen teoksensa "Virtahevot" (Kosmos, 2022) Sjöholm kirjoitti suoraan äänikirjaksi ja se koostui pelkästään dialogista. Hän myös itse ohjasi äänikirjan lukemisen. Kolmas teos "Kaskaat" ilmestyy keväällä 2025.
Eero Lahelma

Eero Tapio Lahelma (s. 12. huhtikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen kansanterveystieteen professori emeritus.
Eero Lahelma syntyi varatuomari Aleksi Lahelman ja Helvi Marjatta Mykkäsen perheeseen. Hänen puolisonsa on professori Elina Lahelma. Lahelma tuli ylioppilaaksi Alppilan yhteislyseosta 1966 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi 1970 ja lisensiaatiksi 1982. Valtiotieteen tohtoriksi hän väitteli Helsingin yliopistossa 1989 tutkimuksella "Unemployment, re-employment and mental well-being: a panel survey of industrial jobseekers in Finland". Lahelma oli Alkoholitutkimussäätiön tutkija 1971–1976, opiskeli Kalifornian yliopistossa 1976–1977 ja oli Kuntoutussäätiön tutkija 1977–1984 ja erikoistutkija 1984–1989. 
Suomen Akatemian tutkimusassistentti Lahelma oli 1981–1985 ja nuorempi tutkija 1990–1992, Tilastokeskuksen erikoistutkija 1989 ja Helsingin yliopistossa sosiologian dosentti vuodesta 1990 ja kansanterveystieteen, erityisesti lääketieteellisen sosiologian, apululaisprofessori ja professori vuodesta 1993 vuoteen 2015, jolloin hän jäi eläkkeelle. Lahelma on ollut myös vieraileva tutkija Surreyn yliopistossa 1992–1993 ja Tukholman yliopistossa 1996, samoin kuin toiminut asiantuntijana muun muassa WHO:ssa. Lahelma oli "Sosiaalilääketieteellisen Aikakauslehden" toimitussihteeri 1984–1988 ja päätoimittaja 1989–1991.
Al-Faw (kaupunki)

Al-Faw () on kaupunki Irakin kaakkoisosassa al-Faw’n niemimaalla Shatt al-Arabin varrella. Kaupunki on ollut tärkeä öljysatama, mutta se kärsi huomattavia vahinkoja Irakin–Iranin sodan aikana. Asukkaita kaupungissa on nykyisin noin 50 000.
Maantiede.
Al-Faw siajitsee al-Faw’n niemimaalla Irakin kaakkoisosassa Persianlahden rannikolla Irakin ja Iranin välisen Shatt al-Arabin varrella. Matkaa joen yli Iranin puolelle kaupungista on vain noin 400 metriä. Niemimaalta toiseen suntaan sijaitsee Kuwait. Matkaa Basraan luoteessa on noin 100 km.
Historia.
Al-Faw’sta kehkeytyi tärkeä kaupunki öljynviennin alettua. Se oli aikanaan huomattava satama ja energiaprojektien keskus. Kaupungissa oli suuret öljyvarastot. Se tunnettiin tiheistä palmuplantaaseistaan ja omalaatuisesta arkkitehtuurista.
Huomattava kolaus koettiin 1980-luvulla. Al-Faw’ssa käytiin kiivaita taisteluja Irakin–Iranin sodan aikana 1980–1988. Lähellä rajaa se oli yksi ensimmäisistä iranilaisten pommittamista kaupungeista Irakissa. Helmikuussa 1986 iranilaiset valtasivat kaupungin. Iranilaisille se oli strateginen kohde, jonka valtauksella he yrittivät sulkea Irakin pääsyn merelle. Irakilaiset kärsivät suuria tappioita yrittäessään vallata kaupunkia takaisin. Lopulta tässä onnistuttiin huhtikuussa 1988. Sodan päättyessä 20. elokuuta 1988 kaupunki oli tuhoutunut lähes tyystin. Sodan jäljet, kuten maamiinat ja räjähtämättömät ammukset ovat tuottaneet ongelmia vuosia sodan päättymisen jälkeen. Sodan jälkeen aloitettiin jälleenrakennus, jonka tuloksia kuvailtiin kuitenkin hitaaksi. Alue oli suljettua sotilasaluetta, jonne monet asukkaat pääsivät palaamaan vasta vuoden 2003 Irakin sodan jälkeen.
2020-luvulla kaupunkiin alettiin rakentaa suurta satamaa. Sataman oli tarkoitus aloittaa toimintansa vuoden 2025 puolivälissä ja rakennustöiden viimeisen vaiheen on tarkoitus valmistua vuonna 2050. Satama on osa suurempaa hanketta kehittää Irakin liikennettä.
Väestö.
Al-Faw’ssa oli erään arvion mukaan vuonna 2018 noin 50 000 asukasta. Asukkaat ovat pääasiassa šiialaisia arabeja.
Lahelma

Lahelma on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Rafał Kurzawa

Rafał Maciej Kurzawa (s. 29. tammikuuta 1993 Wieruszów) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 182-senttimetrinen ja edustaa Ekstraklasassa pelaavaa Pogoń Szczecinia.
Kurzawa on pelannut kotimaansa lisäksi Tanskassa ja Ranskassa. Hän voitti Midtjyllandin kanssa Tanskan cupin kaudella 2018–2019. Hän on pelannut helmikuulle 2025 mennessä seuratasolla yli 300 ottelua ja tehnyt niissä yli 20 maalia.
Kurzawa on pelannut Puolan A-maajoukkueessa seitsemän ottelua, joista yhden MM-kilpailuissa 2018.