tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
K1 (näyttelytila)

K1 oli Suomen valokuvataiteen museon näyttelytila Kämp Galleriassa. Valokuvataiteen museon näyttelytila K1:n tarjonta painottui kansainväliseen valokuvaan ja popkulttuuriin.
Nimi K1 tuli näyttelytilan sijainnista Kämp-galleria-ostoskeskuksen K1-pohjakerroksessa. Näyttelytilan vieressä toimi ravintola. Näyttelytilassa oli vuokrattava Kamera-niminen näyttelytila.
K1:n visuaalinen tunnus oli K-kirjain, jossa oli pikselöitynyt alasakara. Tämä viittasi portaisiin, jotka toivat alas näyttelytilaan, sekä myös pikseleihin, joita nykyvalokuvissa on.
K1:n avajaisnäyttelynä toimi Douglas Kirklandin ottamat valokuvat Marilyn Monroesta ja Coco Chanelista. Kuvat asettuivat aikaan, jolloin valokuvista syntyi globaalin massakulttuurin edistäjä. Lisäksi esillä oli Liisa Vääriskosken internetkulttuurissa luotu hahmo Munalissu. Keväällä 2021 museossa oli uudelleen esillä Suomen valokuvataiteen museon kaikkien aikojen suosituin näyttely Vivian Maierin kuvista.
K1-tila oli laajuudeltaan noin kolmesataa neliötä. Tila avattiin vuonna 2020. Vuonna 2023 K1:ssä vieraili 86 000 kävijää ja vuonna 2024 kävijöitä oli 104 000, mikä oli moninkertaisesti enemmän kuin Suomen valokuvataiteen museon päätiloissa Helsingin Kaapelitehtaalla. Suurista kävijäluvuista huolimatta K1 ei onnistunut täyttämään vuokranantajan tulostavoitteita. Valokuvataiteen museon suunnitelmat korvaavasta tilasta kaatuivat. K1:n toiminta päättyi helmikuun lopulla.
Paolo Tommasini

Paolo Tommasini (s. 5. syyskuuta 1968 Sanremo, Imperia) on italialainen ratameloja.
Tommasini kilpaili Barcelonan kesäolympialaisissa 1992, joissa Italia karsiutui 1 000 metrin kajakkinelosessa välierissä. Joukkueeseen kuuluivat Tommasinin lisäksi Matteo Bruscoli, Enrico Lupetti ja Iduino Santoni. MM-kilpailuissa Tommasini saavutti Beniamino Bonomin kanssa Dartmouthissa 1997 hopeaa 200 metrin kajakkikaksikossa. Välimeren kilpailuissa Tommasini voitti yhden hopeamitalin Barissa 1997.
Tommasini on pituudeltaan 187-senttimetrinen ja painaa 90 kilogrammaa.
Ingela

Ingela on naisen etunimi. Se on alkuaan saksalainen hellittelymuoto naisennimestä Inge.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on tilastoitu huhtikuuhun 2024 mennessä noin 340–350 Ingela-nimistä naista. Heistä suurin osa on syntynyt 1960- tai 1970-luvulla.
Nimipäivät.
Ingelalla on suomenruotsalaisessa almanakassa nimipäivä 23. tammikuuta. Nimi lisättiin almanakkaan vuonna 1995.
Ruotsissa Ingela on sisältynyt almanakkaan vuodesta 1986 alkaen. Nimipäivänä on 7. marraskuuta.
Vincent Massey

Charles Vincent Massey, (20. helmikuuta 1887 – 30. joulukuuta 1967) oli kanadalainen poliitikko, joka toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä vuosina 1952-1959. Tässä tehtävässä hän oli ensimmäinen Kanadassa syntynyt.
Ketokeltto

Ketokeltto ("Crepis tectorum") on asterikasvien heimoon ja kelttojen sukuun kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Ketokeltto on 10–40 senttimetrin korkuiseksi kasvava yksi- tai kaksivuotinen ruoho, jolla on kalju, maitiaisnesteellinen varsi. Lehdet ovat tyviruusukkeena ja varrella kierteisesti; lehtilapa on suikea tai lähes tasasoukka.
Ketokeltto kukkii kesä-syyskuussa; pölyttäjinä toimivat kärpäset, perhoset ja pistiäiset. Sen mykerömäisten kukintojen leveys on 1–2 senttimetriä. Kukat ovat kalvakankeltaisia ja kielimäisiä. Heteitä on viisi. Emiö on yhdislehtinen, yksivartaloinen ja kaksiluottinen. Litteän pähkylähedelmän kärjessä on valkoisia hapsihaivenia.
Levinneisyys.
Ketokelttoa kasvaa alkuperäisenä Euraasiassa. Se on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan ja Grönlantiin.
Elinympäristö.
Alkuperäisenä ketokeltto kasvaa Suomessa avoimilla, ravinteisilla kallioilla, jyrkänteillä, kuivilla kedoilla ja lintuluodoilla. Se on kuitenkin huomattavasti yleisempi uutena tulokkaana ihmisen elinpiirissä pelloilla, kesannoilla, sorakuopissa, joutomailla, tienvarsilla ja ratapihoilla, minne se on todennäköisesti levinnyt heinänviljelyn myötä.
Luokittelu.
Ketokeltolla on Suomessa kaksi alalajia kallioketokeltto (subsp. "tectorum") ja pahtaketokeltto eli pahtakeltto (subsp. "nigrescens"), joista jälkimmäinen on rauhoitettu koko Suomessa. Sen eroja nimialalajiin ovat muun muassa pienempi koko, leveätyvisemmät lehdet ja isommat mykeröt. Varsinainen pahtaketokeltto kasvaa Suomessa vain kahdessa paikassa Utsjoella ja Sallassa.
Fukagawa

Fukagawa () on Japanin kaupunki Hokkaidōn saarella Hokkaidōn prefektuurissa. Se sijaitsee Sorachin yleiskehitystoimiston alueella Hokkaidōn keskiosassa. Kaupunki on rakentunut Ishikarin tasangon pohjoisreunalle, ja sen läpi virtaavat Ishikari- ja Uryūjoet. Fukagawassa on 20 105 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 529,42 neliökilometriä.
Fukagawan nimi (’syväjoki’) lienee käännös ainun kielen sanasta "memu", jolla on samantyyppinen merkitys. Japanilaisten uudisasutus alueella alkoi 1890-luvulla. 1900-luvun alkupuolella alueelle rakennettiin kastelukanavia, joiden ansiosta siellä voitiin viljellä riisiä. Sen lisäksi Fukagawassa tuotetaan vihanneksia ja hedelmiä, kuten omenoita ja kirsikoita, ja harjoitetaan karjataloutta. Kaupunkioikeudet Fukagawalle myönnettiin vuonna 1963, kun Fukagawan maaseutukaupunkiin liitettiin kolme kyläkuntaa. Kaupunkiin on sijoittunut elintarviketeollisuutta ja maatalouskoneiden tuotantoa. 
Fukagawaa palvelevat JR Hokkaidōn Hakodate-päälinja ja Rumoi-päälinja.
Marcus Goldman

Marcus Goldman (9. joulukuuta 1821 – 20. heinäkuuta 1904) oli amerikansaksalainen sijoituspankkiiri, liikemies ja rahoittaja. Hän syntyi Trappstadtissa Baijerin kuningaskunnassa ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1848. Uransa aikana Goldman perusti Goldman Sachs -liikepankin.
Amanda Rantanen

Amanda Rantanen (s. 11. toukokuuta 1998) on suomalainen jalkapalloilija. Hän pelaa hyökkääjänä Kansallisen Liigan Pallokerho-35:ssä ja debytoi Suomen maajoukkueessa joulukuussa 2020.
Pelaajaura.
Rantasen kasvattajaseura on helsinkiläinen Pallokerho-35. Kauden 2015 jälkeen tuolloin B-juniori-ikäinen Rantanen siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin, jossa hän pelasi 11 Naisten Liigan ottelussa kausina 2016–2017.
Kaudeksi 2018 Rantanen palasi Naisten Ykkösessä pelanneeseen PK-35:een. Hänet valittiin samalla kaudella Ykkösen parhaaksi pelaajaksi, ja seuraavalla kaudella 2019 hän oli nostamassa 18 maalillaan ja kapteenina joukkuetta korkeimmalle sarjatasolle. Kaudella 2020 hän teki PK-35:lle liigassa 10 maalia.
Suomen nuorisomaajoukkueissakin pelannut Rantanen pelasi ensimmäistä kertaa naisten maajoukkueessa Edinburghissa 1. joulukuuta 2020 EM-karsintaottelussa Skotlantia vastaan. Lisäajalla kentälle päässyt Rantanen teki ottelun voittomaalin. Maali pääsi ehdolle Urheilugaalan Vuoden sykähdyttävin hetki -kategoriassa. Toisen kerran Rantanen pääsi naisten maaotteluissa vaihdosta kentälle helmikuussa 2021 EM-karsintaottelussa Portugalia vastaan.
Rantanen ei ole pystynyt pelaamaan sitten toukokuun alun 2023 säärien rasitusmurtumien vuoksi.
Yksityiselämä.
Rantasen molemmat vanhemmat ovat entisiä jalkapalloilijoita ja nykyisiä jalkapallovalmentajia: äiti Anne-Maria Weckström pelasi SM-tasolla ja isä Rami Rantanen ammattilaisena Suomessa ja Ruotsissa sekä Suomen maajoukkueessa. Myös hänen enonsa John Weckström ja veljensä Daniel Rantanen ovat jalkapalloilijoita.
Rantanen sairasti vuosina 2016–2017 syömishäiriötä.
Rantanen ja jääkiekkoilija Kristian Vesalainen ilmoittivat tammikuussa 2025 odottavansa lasta, jonka on määrä syntyä kesällä 2025.
Northern soul

Northern soul on 1960-luvun loppupuolella pohjoisessa Englannissa ja Midlandsin alueella syntynyt liike, joka yhdistelee musiikkia, klubikulttuuria ja tanssia. Alkuaikojen northern souliin kuuluivat erityisesti harvinaiset ja tuntemattomat 1960-luvun puolivälin yhdysvaltalaiset soul-levyt, jotka olivat usein nopeatempoisia ja imitioivat Motown-yhtiön levytyksiä. Northern soul -DJ:t kilpailivat keskenään hankkimalla harvinaisia julkaisuja, joten useammat northern soul -klassikoiksi nousseet kappaleet olivat ennestään varsin tuntemattomia. 
1960-luvun mod-kulttuurista kehittyneen northern soulin ympärille kasvoi vilkas klubikulttuuri. Klubeilla järjestetyt tapahtumat kestivätkin usein läpi yön. Tunnettuja northern soul -klubeja olivat esimerkiksi Wiganin Casino, Manchesterin Twisted Wheel, Stoke-on-Trentin The Torch sekä Blackpoolin Mecca. Klubeilla olennaista osaa näyttelivät northern soulille ominainen tanssityyli, amfetamiinin käyttö ja tietynlainen pukeutuminen.
Vaikka northern soulin suosio väheni 1980-luvulle tultaessa ja monet klubit sulkeutuivat, alakulttuurin suosio on edelleen vahva ja northern soul -tapahtumia järjestetään ympäri maailmaa.
Tellervo Toppila

Aili Irja Tellervo Nordman (o.s. "Toppila"; s. 17. heinäkuuta 1938 Oulu) on suomalainen yleisurheilija ja opettaja, jonka päälajit olivat 80 metrin aitajuoksu, pituushyppy ja viisiottelu. Hän edusti Oulun Pyrintöä ja on pituudeltaan 175 cm.
Urheilu-ura.
Toppila voitti 80 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden Hämeenlinnassa 1960 ajalla 12,2. Hän sai samassa lajissa SM-hopeaa 1958 ja 1959. Viisiottelussa hän saavutti SM-pronssia 1958. Pituushypyn SM-kilpailussa hän oli parhaimmillaan viides 1958.
Toppila edusti Suomea maaotteluissa viisi kertaa 80 metrin aitajuoksussa ja kerran 4 × 100 metrin viestissä vuosina 1958–1960. Hän sijoittui maaottelujen aitajuoksuissa toiseksi Lappeenrannassa kesäkuussa 1958 ja Oslossa elokuussa 1960.
Toppila teki 80 metrin aitajuoksuennätyksensä 12,1 Helsingissä 15. syyskuuta 1959. Pituutta hän hyppäsi parhaimmillaan 524 cm vuonna 1960 ja viisiotteluennätyksensä 2787 pistettä hän teki Pieksämäellä 1958.
Muuta.
Toppila tuli ylioppilaaksi Oulun yhteislyseosta vuonna 1959. Hän valmistui Helsingin yliopistosta voimistelunopettajaksi vuonna 1962 pääaineenaan kasvatusoppi. Toppila toimi Riihimäen tyttölyseon voimistelun virkaatekevänä nuorempana lehtorina vuodet 1965–1966 ja Oulunkylän yhteiskoulun ja Karjalan yhteiskoulun voimistelunopettajana vuodesta 1966. Vuodet 1969–1972 Toppila vietti Yhdysvalloissa. Palattuaan Suomeen Toppila toimi lastentarhan opettajana Helsingissä vuodesta 1973.
Toppilan puoliso on ollut kauppatieteiden kandidaatti Tom Erik Nordman vuodesta 1962. Tellervo Toppilan vanhemmat olivat Veli Teuvo Toppila ja Elvi Johanna (o.s. Haapala).
Raman Haloutšanka

Raman Aljaksandravitš Haloutšanka (, , s. 10. elokuuta 1973 Žodzina, Minskin alue, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen poliitikko. Hän on Valko-Venäjän pääministeri 4. kesäkuuta 2020 lähtien.
Ura.
Vuonna 2009 hänet nimitettiin ensimmäiseksi varapääministeriksi ja vuonna 2013 hänestä tuli Valko-Venäjän Arabiemiirikuntien-suurlähettiläs. Vuonna 2018 hänet nimitettiin Qatariin, Kuwaitiin ja Saudi-Arabiaan suurlähettilääksi.
Presidentti Aljaksandr Lukašenka nimitti hänet nykyiseen tehtäväänsä kaksi kuukautta ennen Valko-Venäjän presidentinvaaleja 2020. Ennen nimittämistään hän toimi valtion sotilaallisen ja teollisen komitean puheenjohtajana. Hän erosi pääministerin virasta 17. elokuuta 2020, Valko-Venäjän mielenosoitusten 2020 aikana. Eroaminen ei kuitenkaan tule valtaan heti, koska sama media, joka on ilmoittanut eroavansa, kuvasi häntä vielä päivää myöhemmin ”pääministeriksi”. Myöhemmin (19. elokuuta) hänet nimitettiin uuden hallituksen pääministeriksi.
Muijalan laituri

Muijalan laituri () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Hanko–Hyvinkää-radalla Lohjalla. Se avattiin liikenteelle vuonna 1893. Muijalan laiturirakennus rakennettiin huomattavasti radan tasoa ylemmäksi. Muijala muutettiin miehittämättömäksi 1. lokakuuta 1952, mutta miehitys kuitenkin palautettiin kymmenen vuotta myöhemmin vuosikisi 1962–1968. Merkittävää asutusta ja teollisuutta Muijalan liikennepaikan ympärille kehittyi vasta 1970-luvulla. Henkilöliikenne lakkautettiin 28. toukokuuta 1972, mutta se palautettiin vuosiksi 1974–1977. Tavaraliikenne lakkautettiin 1991, ja laiturirakennus paloi kesäkuussa 1994.
Lumi Kallio

Lumi Kallio (s. 2008) on suomalainen lapsinäyttelijä. Kallio näyttelee elokuvissa "Risto Räppääjä ja pullistelija" (2019) ja "Risto Räppääjä ja väärä Vincent" (2020).
Moninmäki

Moninmäki on kylä ja samanniminen mäki Leppävirralla Pohjois-Savossa. Kylä sijaitsee Soisalon saaressa Unnukkajärven ja Suvasveden Paljakkaveden välissä. Moninmäki sijaitsee linnuntietä noin 13 kilometriä Leppävirran kirkolta itään. Paikka saanut nimensä Monni -sukunimen mukaan, ja siitä on käytetty aiemmin myös nimeä nimeä Monninmäki. 
Kylällä ollut ennen Moninmäen ala-aste (aik. kansakoulu) vuosina 1899-1984, postiasema ja vielä 1960-luvun lopulla kolmekin kauppaa, sekä urheilukenttä (rak. 1960) ja Kiesinkiven lomakylä (1967-72).
Moninmäen väkiluku väheni voimakkaasti 1970 luvun alkuvuosina. Muutto suuntautui paljolti lähitaajamiin Leppävirralle ja Varkauteen. Kylätoiminnan keskus on vuonna 1939 rakennettu maa- ja kotitalousseuran talo, jossa toimii aktiivisesti näytelmäpiiri. Näytelmän perinteet ulottuvat kylällä jo 1920 perustetun maa- ja kotitalousseuran alkuajoille, sekä 1950-luvulle, jolloin kaikinpuolinen toiminta oli seudulla vilkkaimmillaan. Näytelmäharrastus virkistyi uudelleen 1980-luvun puolivälin jälkeen kansalaisopiston ohjauksessa.
Moninmäeltä on löydetty useita kampakeraamisen ajan asuinpaikkoja. Latvalanmäen rahalöytö Moninmäessä ajoittuu Suomen sodan (1808-09) ajoille. 
Kirjailija Varma Niiranen on laatinut runon "Monimmäk".
Lissone

Lissone on kunta Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. Se kuuluu Monza e Brianzan maakuntaan. Milanon pohjoispuolella sijaitsevan Lissonen talouselämä on monipuolista, merkittävä teollisuudenala on huonekalujen tuotanto. Lissone on myös historiallisen Brianzan alueen keskus.
Maantiede.
Lissone sijaitsee Lombardian länsiosassa ja Monza e Brianzan maakunnan keskiosassa. Osana Milanon tiheään asuttua pohjoista esikaupunkivyöhykettä sen asutus nivoutuu yhteen Monzan ja Milanon kanssa. Etäisyys Monzan keskustasta on viitisen kilometriä luoteeseen ja Milanon keskustasta on noin 17 kilometriä pohjoiseen. Katkeamaton asutus ulottuu pohjoisessa aina Sveitsiin asti.
Lissonen frazionet ovat Bareggia, Santa Margherita ja Aliprandi.
Historia.
Rooman valtakunnan aikana perustettu Lissone kärsi keskiaikana guelfien ja ghibelliinien kiistoista, kunnes Viscontin suku otti vallan haltuunsa. Paikkakunnan taloudellinen merkitys kasvoi nopeasti 1700-luvun lopulta alkaen, ja siitä kehkeytyi puuntyöstön keskus. Vuonna 1878 Lissoneen perustettiin puuntyöstöä tukeva oppilaitos Scuola di Disegno e Intaglio. Rautatieverkkoon Lissone kytkettiin 1882. Nykyisin Lissonessa on Italian ainoa huonekaluihin ja sisustukseen keskittynyt kirjasto, Biblioteca del Mobile e dell'Arredamento. Vuonna 2002 avattiin nykytaiteen museo, Museo d'arte contemporanea.
Italian tihemmin asuttuihin paikkakuntiin kuuluvan Lissonen väkiluku kasvoi läpi 1900-luvun, lukuun ottamatta pientä notkahdusta 1970-luvulla.
Lissonen merkittävin kirkko on 1926 vihitty Chiesa prepositurale dei Santi Pietro e Paolo. Se tunnetaan myös nimellä "Chiesa Grande", tai paikallisen murteen mukaisesti "Gésa Grànda". Kaupungin muita uskonnollisia rakennuksia ovat esimerkiksi Chiesa della Madonna del Borgo, Chiesa Parrocchiale della Madonna di Lourdes ja Chiesa di San Carlo. Huomattavia maallisia rakennuksia ovat muun muassa Villa Baldironi Reati ja 1940 valmistunut italialaista rationalismia edustava Palazzo Terragni
Talous ja liikenne.
Lissonessa harjoitetaan huonekaluteollisuutta, elintarviketeollisuutta, kemianteollisuutta, sähköteollisuutta ja mekaanista teollisuutta. Lissonen rautatieasema, Stazione di Lissone-Muggiò, sijaitsee rataosuudella Chiasso–Milano. Kaupunki kuuluu Milanon paikallisliikenteen piiriin. Maantieliikenteen merkittävä akseli on Strada statale 36 del Lago di Como e dello Spluga (SS 36), joka risteää pohjoista Italiaa länsi–itäsuuntaisesti kulkevan moottoritie A4:n kanssa Lissonen eteläpuolella. SS 36 kulkee Milanon pohjoisosista Sveitsiin Splügenpassin solaan.
Kirjotiainen

Kirjotiainen ("Sittiparus varius") on tiaisiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Itä-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Kirjotiainen voi kasvaa 11–15 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat pääosin toisiaan ulkonäöltään, mutta naaras voi olla hieman koirasta vaaleampi. Kirjotiaisen päälaki ja kurkku ovat väriltään mustat ja otsa, posket ja niskalaikku ovat valkoiset. Selkä on punaruskeaa yläselkää lukuun ottamatta sinertävän harmaa ja myös siivet ja pyrstö ovat harmaat. Rinta on väritykseltään musta ja rinnan ja punaruskeat vatsan välillä on valkoinen juova. Kirjotiaisen höyhenpuvun väritys vaihtelee sävyiltään hieman alalajeittain. Linnun nokka on pitkähkö ja väriltään musta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kirjotiaisen levinneisyysalue ulottuu kuriileilta Japaniin, Pohjois- ja Etelä-Koreaan, Kiinan koillisosiin ja Taiwanin. Lajin elinympäristöä ovat havu- ja sekametsät sekä elinalueen eteläosissa myös lehtimetsät. Talvisin se voi tulla pihoihin ja puutarhoihin. Lintu liikkuu yleensä pareittain ja talvisin muodostaa sekaparvia muiden tiaislajien kanssa. Kirjotiaiset syövät keväisin ja kesäisin hyönteisiä, syksyisin hedelmiä ja marjoja ja talvisin siemeniä ja pähkinöitä. Laji pesii vanhoissa tikankoloissa. Pesimäkausi on keväällä.
Luettelo Peipsijärven saarista

Tämä artikkeli on luettelo Peipsijärven saarista. Peipsijärvessä on suuria saaria erään laskun mukaan 29 ja toisen laskun mukaan 35 . Saarien yhteispinta-ala on 29,674 neliökilometriä, joka tekee vain 0,8 % Peipsijärven pinta-alasta ). Saarien jakautuminen on epätasaista. Eniten saaria on Peipsijärven eteläosassa Pihkovanjärvessä ja sitten järven keskiosassa Kuumajärvessä. Pohjoisosassa Suurjärvessä on vain pieniä saaria ja nekin sijaitsevat sen eteläosassa. Seuraavassa luettelossa on vain osa järven saarista. Luetteloon on valittu suurimmat saaret ja erityisesti asutut saaret, mutta Velikajajoen suistoalueen lietesaaret on jätetty pois, vaikka yhdellä lietesaarella onkin asutusta. Niiden tiedot kuitenkin vaihtelevat eri lähteissä, mikä on Peipsijärven tapauksessa yleistä. Syy tähän on matalan järven loivat rannat yhdessä järven vedenpinnan suurien korkeusvaihteluiden kanssa. Tiedot saarista on kerätty eri lähteistä, jotka on ilmoitettu oikeanpuoleisessa sarakkeessa. 
Lähteet: 1 = Wikipedian venäjänkielinen artikkeli, 2 = Wikipedian vironkielinen artikkeli, 3 = , 4 = , 5 = , 6 = , 7 =
Suurhyökkäys

Suurhyökkäyksellä tarkoitetaan yleensä 9. kesäkuuta 1944 alkanutta Neuvostoliiton Suomea vastaan käynnistämää suurta hyökkäystä jatkosodassa kesä–heinäkuussa 1944. Tällä Suomen oloissa ennennäkemättömän voimakkaalla hyökkäyksellä Neuvostoliitto pyrki sodan nopeaan ratkaisuun Suomen osalta ja vaatien ehdotonta antautumista. Puna-armeijan eteneminen kuitenkin saatiin lopulta pysäytettyä, ja 12. heinäkuuta Neuvostoliitto veti pois antautumisvaatimuksen ja ilmoitti valmiutensa aselepoon. Hyökkäys laantui ja Neuvostoliitto siirsi osan joukoistaan Saksaa vastaan. Suomen ja Neuvostoliiton sotatoimet päättyivät syyskuun 1944 alussa.
Shashadhar Acharya

Shashadhar Acharya (s. 5. toukokuuta 1960 Saraikela) on intialainen chhau-tanssija. Hän on chhau-tanssija viidennessä sukupolvessa ja sai aluksi opetusta isältään Lingaraj Acharyalta. Vuosina 1990–1993 hän toimi chhau-tanssikeskuksen johtajana. Hän on myös opettanut tanssia kotimaassaan ja sen ulkopuolella. Hänelle myönnettiin vuonna 2004 Sangeet Natak Akademin palkinto. Hän on opiskellut lakia, mutta hän ei pitänyt työstään ja siirtyi tanssimisen pariin. Vuonna 2020 Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon.
Acharyan ja hänen taiteilijaryhmänsä elämästä on tehty "The Face Behind The Mask" -niminen dokumenttielokuva.
3,4-metyleenidioksiamfetamiini

3,4-metyleenidioksiamfetamiini eli MDA on ihmisissä ja joissain muissa eläimissä serotoniinia ja norepinefriiniä synapsirakoihin valikoivasti vapauttava keinotekoinen aine, jota käytetään sen serotoniinia vapauttavan vaikutuksen takia empatogeenisenä päihteenä. MDA aiheuttaa myös psykedeelisiä hallusinaatioita.
Historia.
MDA:n syntetisoivat ensimmäisinä kaksi saksalaiskemistiä, C. Mannich ja W. Jacobsohn vuonna 1910. MDA:n päihdyttävät vaikutukset huomasi ensimmäisenä Gordon Alles. Hän kokeili ainetta 16.7.1930. MK-Ultra-projektiin kuuluneessa ihmiskokeessa MDA:n antaminen injektiona yhdysvaltalaiseen tennispelaaja Harold Blaueriin johti hänen kuolemaansa 1953. Projektissa aineesta käytettiin koodinimeä EA-1298 (EA on lyhenne sanoista "Edgewood Arsenal". MDA:n laaja päihdekäyttö alkoi Yhdysvalloissa 1960-luvulla. Tämä johti sen luokitteluun laittomaksi huumeeksi vuonna 1970 Yhdysvalloissa. MDA:n toimivuutta osana psykoterapiaa tutkittiin ensi kerran 1960-luvulla Alexander Shulginin ja Claudio Naranjinon toimesta. 1970-luvulla MDA:ta tutkittiin Yhdysvalloissa viimeisen kerran psykoterapialääkkeenä valtion rahoittamassa tutkimusprojektissa.
Päihdekäyttö.
Ihmisissä MDA on vaikutuksiltaan hyvin samanlainen kuin MDMA. MDA aiheuttaa euforian ja empatian tuntemuksia sekä lisää sosiaalisuutta. MDA kuitenkin aiheuttaa MDMA:ta enemmän psykedeelien kaltaisia hallusinaatioita. Päihdekäytössä tyypillinen MDA-rasemaatin annos on 80–130 milligrammaa nieltynä. Nieltynä vaikutukset kestävät 5–8 tuntia.
Lainsäädäntö.
Suomessa MDA on huumausaine.
Ilmari Kurkivuori

Ilmari Kurkivuori (s. 8. huhtikuuta 1938 Mäntsälä) on suomalainen estejuoksija ja kestävyysjuoksija. Hän edusti aktiiviurallaan Mäntsälän Urheilijoita. Hän on pituudeltaan 177 cm.
Kurkivuori keskeytti 3 000 metrin estejuoksun Belgradin EM-kilpailuissa 1962. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 1965 hän sijoittui samassa lajissa kuudenneksi. Hän edusti Suomea maaotteluissa kerran 5 000 ja 10 000 metrillä sekä yksitoista kertaa 3 000 metrin esteissä. Hän voitti esteiden maaottelujuoksun Helsingissä syyskuussa 1963.
Kurkivuori voitti 3 000 metrin esteiden Suomen-mestaruuden Lappeenrannassa 1962 ajalla 8.47,6. Hän sai samalla matkalla SM-hopeaa 1964, 1965 ja 1966. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti 4 × 1 500 metrin viestissä hopeaa 1967 ja pronssia 1966. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän sai lyhyellä matkalla hopeaa 1964 sekä joukkuekilpailussa kultaa 1966 ja pronssia 1963, 1964 ja 1967.
Kurkivuori juoksi 3 000 metrin este-ennätyksensä 8.46,0 Helsingissä 21. elokuuta 1962. 3 000 metrillä hänen ennätyksensä on 8.06,4 (Hyvinkää 1962), 5 000 metrillä 14.24,0 (Oulu 1964) ja 10 000 metrillä 30.14,4 (Mäntsälä 1966).
Metsäkalmisto

Metsäkalmisto () on Tallinnassa sijaitseva hautausmaa. Tallinnan Piritan kaupunginosassa sijaitsevalle hautausmaalle on haudattu monia Viron historian merkkihenkilöitä. Merkittävyydessään sitä voidaan verrata esimerkiksi Helsingin Hietaniemen hautausmaahan. 
Historia.
Metsäkalmisto on perustettu mäntykankaalle Kloostrimetsaan ('Luostarimetsä') vuonna 1933 kaupungin julkiseksi hautausmaaksi. Sen suunnittelussa on pyritty luonnonläheisyyteen ja vältetty upeita hautamuistomerkkejä lukuun ottamatta presidentti Konstantin Pätsin perhehautaa. Ensimmäinen Metsäkalmistoon haudattu henkilö on kirjailija Eduard Vilde, joka haudattin sinne 30. joulukuuta 1933.
Hautausmaan osat.
Metsäkalmistossa sijaitsee muun muassa Kuulsuste küngas ('Kuuluisuuksien köngäs'). Kumpareelle on haudattu monia Viron historian merkkihenkilöitä eri aikakausilta, kuten Georg Ots, runoilija Lydia Koidula, kirjailija Anton Hansen Tammsaare, säveltäjä Raimond Valgre ja Viron presidentti Lennart Meri. Hautausmaa on jaettu eri osiin. Metsäkalmistossa on omat alueensa muun muassa kirjailijoille, kuvataiteilijoille, näyttelijöille, urheilijoille ja muille tunnetuille henkilöille. Metsäkalmistossa on myös muistomerkki Suomen-pojille eli Suomen puolella jatkosodassa taistelleille virolaisille vapaaehtoisille.
Siinä missä suomalainen hautausmaa rakentuu yleensä kirkon ympärille tasaiselle maalle, Metsäkalmisto on kirjaimellisesti metsän keskellä. Metsäkalmiston ainoa rakennus on funktionalistinen siunauskappeli, joka on valmistettu kalkkikivestä.
Grundträsket (Rånejoki, Råneån, Fredrikafors)

Grundträsket on Ruotsissa Norrbottenissa Luulajan kunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Rånejoen vesistöön.
Maantietoa.
Grundträsket on 3,0 kilometriä pitkä, 1,6 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 150 hehtaaria eli 1,5 neliökilometriä. Se sijaitsee seitsemän kilometriä Niemisuannosta (Niemisel) koilliseen päin. Järvi on sokkeloinen pitkien lahtiensa ja niemiensä takia ja näkymiä peittävät myös suuret saaret. Lahtia ovat Bastaviken, Långviken, Kvarnviken ja Rännskaftviken. Pitkiä ovat myös niemi Åkerudden ja sen vastarannalla sijaitseva Fårbergsudden. Kolme suurinta saarta Storholmen, Åkerholmen ja Västerstholmen sijaitsevat keskellä järveä. Lisäksi on myös Innerstholmen Bastavikenillä, jota piskuinen Lomskäret vartioi lahdensuulla. Järven ainoa asuttu tila sijaitsee järven kaakkoispäässä pienen Dalvikenin viereisellä niemellä. Järven luonnollinen laskusuunta on kaakkoon päin, mutta siellä seisoo tiellä 70 metriä korkea Grundträskberget, jonka huippu yltää 200 metrin korkeuteen mpy. Viereisellä niemellä seisoo matalampi Fårberget, joka on vain 40 metriä korkea. Järven ympäristö on havumetsää, jonka painaumissa on pieniä soita. Metsät on melko tarkkaan hakattu ja vain rantoja seuraa metsävyöhykkeet. Autiutta lisää vaarojen lakialueiden kivikot. Järven saarien metsäpeitteeseen ei ole koskettu. Järven ympäristössä kulkee vain metsäautoteitä, joista yksi johtaa kaakkoispään tilalle.
Luontoarvoja.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (33,0 %), turve (40,2 %) ja kallioalue (0,5 %). Muut alueet ovat erilaisia vesistöjä.
Järven lähialueella kilometrin päässä sijaitsee Kilbergetin luonnonsuojelualue (Kilbergets naturreservat, 91 hehtaaria). Sen alueeseen kuuluu kaksi vuorenhuippua. Bastutjärnbergetin huipun ja jyrkänteenalla on laaja kalliolouhikko, joka on vaikeakulkuinen. Kilbergetin huipulla kasvaa metsä, vaikka sen rinteet ovat puutonta kivikkoa. Täältä näkyy kauas muille suojelualueille. Molemmat huiput ovat kärsineet 1800-luvulla metsäpaloista. Palojälkiä esiintyy vanhoissa puissa, joita retkeilijä näkevät usein. Huomionarvoisia eliöitä ovat esimerkiksi haavojen rungoilla viihtyvä jäkälä (Collema furfuraceum), pikkutervakko, kielo, pohjansinivalvatti, metsäkurjenpolvi ja sudenmarja.
Vesistösuhteet.
Grundträsket kuuluu Rånejoen vesistössä (päävesistötunnus 7) Kvarnånin sivujoen valuma-alueeseen . Kvarnånin valuma-alueen pinta-ala on noin 134 neliökilometriä (km²), joka on noin 3 % koko vesistön 4 207 km² pinta-alasta. Kvarnånin keskivirtaama (MQ) sen joensuussa on 1,9 m³/s . Grundträsket on lyhyen lasku-uomansa Kvarnbäckenin lähdejärvi ja sen valuma-alueen pinta-ala on 9,68 km². Kvarnbäckenin keskivirtaaman arvioidaan olevan noin 0,12 m³/s . Puro laskee pieneen Grunsträsktjärneniin, josta alkaa Grundträskitjärnbäcken, jonka nimi on alajuoksulla Ronningsbäcken. Se yhtyy 8 kilometrin jälkeen pohjoisesta tulevaan Forsträskåniin, joka on Såg-Djupträsketin lasku-uoma. Yhdessä ne jatkavat Börstånina Lillträsketin kautta Västiträsketiin. Tämä on Kvarnånin lähdejärvi ja joki virtaa Niemisuannon kautta yhtyen jokilaaksossa Rånejokeen. Rånejoki laskee Perämereen Råneåssa Luulajassa.
Saudi Binladin Group

Saudi Binladin Group (SBG) on monikansallinen rakennusteollisuuteen keskittynyt konglomeraatti. Yhtiön perusti liikemies Mohammed bin Laden vuonna 1931. SBG:n päämaja sijaitsee Jeddassa.
Yhtiön referensseihin kuuluu muun muassa rakenteilla oleva Jeddah Tower, josta tulee valmistuttuaan maailman korkein rakennus.
Scott Speicher

Michael Scott Speicher (12. heinäkuuta 1957 Kansas City, Kansas, Yhdysvallat – 17. tammikuuta 1991 Anbar, Irak) oli Yhdysvaltain laivaston ilmavoimien lentäjä. Speicherin McDonnell Douglas F/A-18 Hornet ammuttiin alas Irakissa Persianlahden sodan aikana. Alasampuja oli todennäköisesti Irakin ilmavoimien Zuhair Dawoodin MiG-25-hävittäjä. Speicher oli sodan ensimmäinen kaatunut yhdysvaltalainen, joskin hänen kohtalonsa oli epäselvä aina vuoteen 2009 saakka, jolloin hänen jäännöksensä löydettiin viimein läheltä hänen koneensa putoamispaikkaa.
Elämäkerta.
Michael Scott Speicher syntyi Kansasin Kansas Cityssä 12. heinäkuuta 1957. Hänen isänsä oli ollut lentäjä toisessa maailmansodassa. Speicherin perhe muutti Floridan Jacksonvilleen hänen ollessaan 15-vuotias. Hän valmistui Floridan osavaltionyliopistosta vuonna 1980. Valmistuttuaan Speicher liittyi Yhdysvaltain laivaston ilmavoimiin lentäen McDonnell Douglas F/A-18 Hornet-konetta.
Persianlahden sodan syttyessä sotilasarvoltaan lieutenant commander oli osa VFA-81-laivuetta laivaston lentotukialus USS Saratogalla. Yöllä 16.–17. tammikuuta 1991 Speicher oli lentotehtävällä Irakin Anbarin maakunnan yllä, kun hänen koneensa ammuttiin alas. Speicherin F-18 putosi maahan Wadi Thumayalin seudulla noin 160 kilometriä Irakin pääkaupunki Bagdadista länteen.
Alasampuminen.
Speicher luokiteltiin aluksi kadonneeksi. Yhdysvaltain puolustusministeriö ilmoitti ensin koneen pudonneen irakilaisen maasta laukaistun ilmatorjuntaohjujksen osumasta. Myöhemmissä tutkimuksissa on kuitenkin pidetty todennäköisempänä, että koneen tiputti irakilaisen luutnantti Zuhair Dawoodin Mikojan-Gurevitš MiG-25-hävittäjän ohjuksen osuma. Speicher oli sodan ensimmäinen kadonnut. Toukokuussa 1991 hänet luokiteltiin kaatuneeksi, mikä teki hänestä sodan ensimmäisen kaatuneen yhdysvaltalaisen.
Myöhemmät vaiheet.
Speicherin F-18-koneen hylyn löysi Qatarin asevoimien jäsen joulukuussa 1992. Aluetta tutkittiin sittemmin vakoilusatelliiteilla, joilla aavikolta tunnistettiin merkkejä, joita tuolloin pidettiin mahdollisesti Speicherin etsijöilleen löytämisensä avuksi tekeminä. Speicherin asiaa alkoi ajaa yhdysvaltalainen National Alliance of Families-järjestö, joka toimi sotavankien ja sodissa kadonneiden asioiden parissa. Epäselvä tilanne herätti huomiota myös yhdysvaltalaisessa mediassa. Vuonna 2001 Yhdysvaltain laivastoministeriö muutti Speicherin kaatuneesta kadonneeksi. Kyseessä oli ensimmäinen ministeriön tekemä vastaava muutos. Speicher myös ylennettiin heinäkuussa 2002 kapteeniksi.
Irakin sota syttyi maaliskuussa 2003. Yhdysvaltojen joukkojen miehittäessä Irakia Speicherin koneen putoamispaikkaa tutkittiin uudestaan. Irakin sodan aikana liikkui myös huhuja, joiden mukaan Speicherin nimikirjaimet olisi löydetty bagdadilaisen vankilan seinästä. Lopulta kuitenkin 2. elokuuta 2009 Speicherin jäännökset löydettiin läheltä hänen koneensa putoamispaikkaa. Ruumis oli löydetty, kun eräs paikallinen oli ilmoittanut ruumiin sijainnista yhdysvaltalaisille. Hänen mukaansa Speicher oli kuollut koneen tiputtua ja paikalliset beduiinit olivat haudanneet hänet.
Ukrainan katolinen yliopisto

Ukrainan katolinen yliopisto () on yksityinen katolinen yliopisto Lvivissä, Ukrainassa. Yliopisto on sidoksissa Ukrainan kreikkalaiskatoliseen kirkkoon. Yliopisto perustettiin 6. lokakuuta 1929, jolloin Lviv oli osa Puolaa.
Yliopisto koostuu kuudesta tiedekunnasta:
Yliopiston rehtorina toimii piispa Borys Gudzjak.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1868

Yhdysvaltain presidentinvaalit 1868 järjestettiin 3. marraskuuta 1868. Vaalit voitti republikaani Ulysses S. Grant haastajanaan demokraatti Horatio Seymour. Grant sai äänestyksessä 214 valitsijamiestä Seymourin 80 valitsijamiesääntä vastaan. Vaalit olivat ensimmäiset, jotka järjestettiin Yhdysvaltain sisällissodan päättymisen ja orjuuden lakkauttamisen jälkeen.
Teemat.
Sisällissodan päättymisen ja sen tuloksen kannalta keskeisiä teemoja vaaleissa oli etelän jälleenrakentaminen ja orjien äänioikeutta koskevat kysymykset. Republikaanit kannattivat jokaiselle kansalaisoikeuksia, kun taas demokraatit kehottivat osavaltioita päättämään poliittisista kysymyksistä, kuten äänioikeudesta.
Demokraatit vastustivat republikaanien jälleenrakentamissuunnitelmia, ja republikaanit taas muistuttivat kansaa, että heidän puolueensa pyrkii rauhaan ja yhtenäisyyteen.
Ehdokkaat.
Republikaanit pitivät toukokuussa 1868 nimeämiskokouksensa ja valitsivat yksimielisesti presidenttiehdokkaakseen Ulysses S. Grantin, joka oli toiminut sisällissodassa Unionin armeijan komentajana.
Jotkut demokraattijohtajat idässä kannattivat alun perin entistä republikaania Salmon P. Chasea presidenttiehdokkaaksi, sillä hänen kritiikki republikaanien jälleenrakennuspolitiikkaa kohtaan oli saanut suosionsa laskemaan republikaanien joukossa. Lännessä taas demokraattien suosiossa oli George H. Pendleton. Heinäkuussa pidetyissä nimeämiskokouksessa Pendletonin kannattajat tajusivat, ettei hän voisi voittaa ehdokkuutta. Kannattajat antoivat sen sijaan tukensa entiselle New Yorkin kuvernöörille Horatio Seymourille.
Tulokset.
Seymourin kampanja sai suuren iskun, kun varapresidenttiehdokkaan Blairin kirjoittama kirje julkaistiin. Kirjeessä hän ilmoitti olevansa vakuuttunut republikaanien jälleenrakentamissuunnitelman mitätöimisestä ja siitä, että valkoisten eteläläisten pitäisi saada järjestää uudet hallitukset.
Vaalit hävinnyt Seymour sai kerätty 80 valitsijamiesääntä, kun taas Grant sai kerättyä 214 valitsijamiesääntä. Voitto teki hänestä maan siihenastisen historian nuorimman presidentin. Grantin valinnan seurauksena republikaanien jälleenrakennus jatkui, ja kongressi pian ratifioi Yhdysvaltain perustuslain 15. lisäyksen, joka takasi, että äänioikeutta ei enää voinut evätä rodun perusteella.
September (Stingin kappale)

September on englantilaisen artistin Stingin duettolaulu Zuccheron kanssa hänen kokoelma-albumiltaan "Duets", joka julkaistiin maaliskuussa 2021.
Polkupyörän valot

Polkupyörän valot ovat polkupyöräilyä avustavia valoja hämärässä tai pimeällä ajettaessa.
Suomessa laki edellyttää käyttämään valoja, edessä valkoista ja takana punaista valoa. Takavalon voi kiinnittää myös reppuun tai takkiin.
Aiemmin sähköisten valojen voimanlähteenä oli dynamo, mutta nykyisin paristo tai akku. Nykyään usein käytetyt led-valot eivät kuluta paljon tehoa saatuun valon määrään suhteutettuna.
Johanna Skottheim

Johanna Skottheim (s. 29. toukokuuta 1994 Transtrand, Malung-Sälenin kunta, Ruotsi) on ruotsalainen ampumahiihtäjä.
Skottheim kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Antholzissa kaudella 2017–2018. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan kaudella 2019–2020 Ruhpoldingin pikakilpailussa kolmastoista. Kymmenen parhaan joukkoon hän selviytyi ensimmäisen kerran oltuaan kyseistä pikakilpailua seuranneessa takaa-ajokilpailussa neljäs. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Kontiolahden pikakilpailussa kaudella 2020–2021.
Skottheim sijoittui ensimmäisissä arvokilpailuissaan, Antholzin MM-kilpailuissa 2020 normaalimatkalla 43:nneksi.
Erkki Koskinen

Erkki Koskinen (5. lokakuuta 1925 Helsinki – 16. heinäkuuta 2009) oli suomalainen pyöräilijä. Koskinen osallistui vuoden 1948 kesäolympialaisissa sekä rata- että maantiepyöräilyyn. Hän keskeytti maantieajon ja kuului radalla Suomen joukkueeseen, joka karsiutui 4 kilometrin joukkuetakaa-ajon ensimmäisellä kierroksella.
Fredrik Vilhelm Fredrikson

Fredrik Vilhelm Fredrikson (23. kesäkuuta 1826 Parainen – 14. joulukuuta 1904 Sipoo) oli suomalainen pappi ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Fredriksonin vanhemmat olivat kappalainen Vilhelm Fredricsson ja Lovisa Adolfina Fontén ja puolisot vuodesta 1849 Elisabet Margareta Sofia Adlerstjerna (k. 1892) ja vuodesta 1893 Karolina Charlotta Borg. Fredrikson tuli ylioppilaaksi 1845 ja vihittiin papiksi 1848. Rovastin arvon hän sai 1879. Fredrikson toimi pappina Tammisaaressa ja Hiittisissä ja oli Sottungan kappalainen 1849–1855. Siuntion sijaiskirkkoherraksi hän tuli 1855, mutta oli pappina Föglössä 1859–1861. Sipoon kirkkoherraksi Fredrikson tuli 1870, vt. lääninrovastiksi 1889 ja vakinaiseksi 1891, mistä tehtävästä hän erosi 1903. Fredrikson oli pappissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1877, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894 ja 1899.
Otto Robert Vilhelm Tandefelt

Otto Robert Vilhelm Tandefelt (7. helmikuuta 1829 Hartola – 10. kesäkuuta 1891 Helsinki) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies. 
Tandefeltin vanhemmat olivat varatuomari Otto Tandefelt ja Ottiliana Margareta Charlotta Uggla ja puoliso vuodesta 1853 Matilda Rosalie Gyllenschmidt (k. 1890). Tandefelt tuli ylioppilaaksi 1845 ja suoritti kameraalitutkinnon 1852. Hän oli senaatin talousosaston ylimääräinen kamarikirjuri vuodesta 1852, yleisen revisio-oikeuden revisiokonttorin 2. reviisori vuodesta 1869 ja 1. reviisori vuodesta 1873. Hän omisti Hartolan Koskipään kartanon. Tandefelt oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja 1863–1864.
Gustaf Alfred af Hällström

Gustaf Alfred af Hällström (14. maaliskuuta 1827 Turku – 25. kesäkuuta 1899 Vihti) oli suomalainen aatelinen tilanomistaja ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Af Hällströmin vanhemmat olivat fysiikan professori, teologian tohtori Gustaf Gabriel Hällström ja Hedvig Elisabet Gadolin ja puoliso vuodesta 1857 Charlotta Sofia Stenius (k. 1891). Af Hällström tuli ylioppilaaksi 1845 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1850. Hän oli yliopiston kemian laboratorion vt. preparaattori 1851–1855 ja tilanomistaja Vihdissä, omistaen siellä Olkkalan kartanon vuodesta 1860 ja Kourlan vuodesta 1864. Af Hällström oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882 ja 1885.
Söderberg

Söderberg on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Dai Qiuwa

Dai Qiuwa (; s. 11. elokuuta 1982 Heilongjiang, Kiina) on kiinalainen hyökkääjänä pelannut jääkiekkoilija. Hän pelasi Kiinan naisten jääkiekkomaajoukkueessa olympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa 2002 Salt Lake Cityssä. MM-kilpailuissa hän edusti maajoukkuettaan Yhdysvalloissa 2001 sekä Kanadassa 2004.
Odeya Rush

Odeya Rush (oik. Odeya Rushinek (hepreaksi אודיה רושינק; s. 12. toukokuuta 1997 Haifa) on israelilainen näyttelijä ja malli, joka tunnetaan parhaiteen rooleistaan elokuvissa "The Giver" (2014), "Goosebumps" (2015), "Lady Bird" (2017) ja "Dumplin"' (2018).
Furano

Furano () on Japanin kaupunki Hokkaidōn saarella Hokkaidōn prefektuurissa. Se sijaitsee Kamikawan yleiskehitystoimiston alueella Hokkaidōn keskiosassa. Kaupunki on rakentunut Furanon allaslaaksoon Sorachijoen varrelle. Lännessä sen alue nousee Yūbarivuorille, koillisessa Tokachivuoren rinteelle. Furanossa on 21 102 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 600,71 neliökilometriä.
Furanon nimi on peräisin ainun kielen sanasta "huranui", joka merkitsee rikiltä haisevaa maata. Japanilaisten uudisasutus alueella alkoi 1890-luvun lopulla, kun sinne perustettiin maatalouskoulu. Maatalous on edelleen tärkeä elinkeino: Furanossa viljellään riisiä, hedelmiä, yrttejä ja vihanneksia, kuten perunoita, porkkanoita, kurpitsoita ja sipuleita. Kaupungissa on myös maidon, juuston ja viinin tuotantoa. Kaupunkioikeudet Furanolle myönnettiin vuonna 1966, kun Furanon ja Yamaben maaseutukaupungit liitettiin yhteen. 
Turisteja Furanoon houkuttelee Furanon laskettelukeskus, jossa on järjestetty myös alppihiihdon maailmancupin kilpailuja. Tokachin tulivuorta ympäröivä alue kuuluu Daisetsuzanin kansallispuistoon, Ashibetsuvuori prefektuurin luonnonpuistoon. Furanoa palvelevat JR Hokkaidōn Nemuro-päälinja ja Furano-linja.
Hopeasusi

Hopeasusi on erilaisissa partiojärjestöissä myönnettävä korkein mahdollinen ansiomerkki. Se on käytössä muun muassa Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Isossa-Britanniassa.
Suomen Partiolaisissa Hopeasusi voidaan myöntää arvoaseman laajalti tunnettuna partiopersoonana saavuttanut, omalla poikkeuksellisen suurella panoksellaan positiivisesti ja rakentavasti partiotoimintaa eteenpäin vieneelle henkilölle.
Suomen Partiolaisissa myönnettiin aiemmin naisille erikseen Hopeajoutsenta, joka vastasi arvoasteikossa Hopeasutta. Yhdistyksen hallitus kuitenkin linjasi marraskuussa 2022, että jatkossa ainoa korkein aatemerkki on Hopeasusi, mikä tarkoitti Hopeajoutsen myöntämisen lopettamista. Hopeasusi ja -joutsen olivat järjestön viimeiset sukupuoleen sidotut ansiomerkit, ja linjauksen tarkoitus oli huomioida sukupuolen moninaisuus.
Hopeasusi otettiin Suomessa käyttöön vuonna 1926, ja se oli vuoteen 1935 asti sekä tyttö-, että poikajärjestöjen yhteinen korkein ansiomerkki.
Brocēni

Brocēni () on kaupunki Kuurinmaalla Latviassa. Vuonna 2016 siellä oli 3 134 asukasta. Kaupunki sijaitsee 9,5 kilometriä pitkän ja 0,4 kilometriä leveän Ciecere-järven rannalla. Järvi on luonnonsuojelualuetta ja siellä sijaitsevassa saaressa on 14 hehtaarin kokoinen tammilehto.
Historia.
Nimi Brocēni mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1528, kun saksalaisen tilausmestari V. Pletenbergs vuokrasi alueen Greselgalelle. Asutus alueelle alkoi muodostua, kun läheisen Ciecerejärven kalkkikiviesiintymien havaittiin soveltuvan sementintuotantoon. Vuonna 1936 alueelle päätettiin rakentaa sementtitehdas, ja rakennustyöt valmistuivat helmikuussa 1938. Saman vuoden huhtikuussa tehtiin päätös myös liuskekivitehtaan rakentamisesta; se aloitti toimintansa vuonna 1940.
Toisen maailmansodan jälkeen suuri osa Brocēnin tehtaista oli raunioina. Ensimmäinen uusi tehdas perustettiin vuonna 1948. Sodanjälkeisinä vuosina Brocēnin väestö kasvoi nopeasti, ja alueelle tuli siirtotyöläisiä muualta Neuvostoliitosta. 23. joulukuuta 1961 alueen nimitykseksi tuli "kaupunkikylä"; varsinaisen kaupungin aseman Brocēni sai 30. tammikuuta 1992 Latvian tasavallan korkeimman neuvoston puheenjohtajiston antamalla asetuksella. Brocēnin kunta perustettiin 27. joulukuuta 2001. Nykyään kaupungissa sijaitsee Euroopan modernein sementintuotantolaitos, jossa on työntekijöitä yli 50:stä maasta.
Frederic Lindfors

Frederic "Keke" Lindfors (s. 19. joulukuuta 1979 Hyvinkää) on suomalainen muusikko, joka tuli tunnetuksi Cliché-yhtyeen laulaja-kitaristina 2000-luvun alussa. Clichén hajoamisen jälkeen hän on toiminut lukuisissa yhtyeissä kitaristina, kitaristi-laulajana sekä basistina (mm. Tyrävyö, The Bluestation, Bat Attack, Los Culitos). 
Vuonna 2013 Dynasty Helsinki julkaisi Lindforsin ja Rumpali Jani "Jansku" Tanskasen (Juustopäät) perustaman Frederic's Fault -yhtyeen levyn "Parasite." Tanskanen toimii myös basistina Wasted Eggs -yhtyeessä jonka Lindfors perusti vaimonsa kanssa vuonna 2017. Love Is Punk levy-yhtiö julkaisi Wasted Eggsin "Hey Cowgirl" -EP:n vuonna 2019. 
Syksyllä 2020 Lindfors liittyi Juustopäät-yhtyeeseen kitaristiksi.
Liu Yanhui

Liu Yanhui (; s. 20. kesäkuuta 1982 Heilongjiang, Kiina) on kiinalainen hyökkääjänä pelannut jääkiekkoilija. Hän pelasi Kiinan naisten jääkiekkomaajoukkueessa olympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa 2002 Salt Lake Cityssä. MM-kilpailuissa hän edusti maajoukkuettaan Kanadassa 2000, Yhdysvalloissa 2001, Kanadassa 2004 sekä Ruotsissa 2005.
Aino Kohtamäki

Aino-Marja Kohtamäki (o.s. Lehtinen, s. 10. elokuuta 1991 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa Kansallista liigaa kasvattajaseurassaan Helsingin Palloseurassa. Kohtamäki on HPS:n monivuotinen kapteeni ja kuulunut pitkään joukkueen runkopelaajiin. Kohtamäki on voittanut Suomen mestaruuden kahdesti PK-35 Vantaassa.
Aino Lehtinen avioitui toukokuussa 2024 ja vaihtoi sukunimekseen Kohtamäki.
Pelaajaura.
Aino Lehtinen aloitti jalkapallon harrastamisen seitsemänvuotiaana. Hän pyrki Gnistanin poikajoukkueeseen, mutta kun sieltä ei löytynyt paikkaa, hän valitsi seurakseen Helsingin Palloseuran. HPS:ssa hän aluksi kokeili pelaamista niin maalivahtina kuin hyökkääjänäkin kunnes lopulta päätyi toppariksi. Myöhemmin hän on siirtynyt keskikenttäpelaajaksi.
Lehtinen pelasi myöhemmin Pallokerho-35:ssä, jossa hänet valittiin vuoden 2007 naispelaajaksi, kun joukkue nousi Naisten Ykköseen. Lehtinen oli silloisella topparin pelipaikallaan Suomen lupaavimpia tyttöpelaajia, ja hänet valittiin alle 17-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueeseen.
PK-35 Vantaassa Lehtinen voitti Suomen mestaruuden kaudella 2010 ja tuplamestaruuden kaudella 2011. Sen jälkeen hän päätti lopettaa uransa kilpatasolla ja liittyi 4. divisioonassa pelaavaan kasvattajaseuraansa HPS:aan. Joukkue teki vuosien aikana useita sarjanousuja ja lopulta kauden 2020 päätteeksi nousi pääsarja Kansalliseen Liigaan.
Lehtinen oli kuudella maalillaan HPS:n paras maalintekijä Kansallisen liigan kaudella 2021.
Patrick Lancereau

Patrick Lancereau (s. 18. heinäkuuta 1966 Tours, Indre-et-Loire) on ranskalainen ratameloja.
Lancereau edusti Ranskaa Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 ja Atlantan kesäolympialaisissa 1996. Barcelonassa 1992 Ranska karsiutui 1 000 metrin kajakkinelosessa välierissä. Joukkueeseen kuuluivat Lancereaun lisäksi Pierre Lubac, Jean-François Briand ja Sébastien Mayer. Atlantassa 1996 Lancereau sijoittui 1 000 metrin kajakkikaksikossa viidenneksi parinaan Pierre Lubac. Välimeren kilpailuissa Lancereau saavutti yhden pronssimitalin Languedoc-Roussillonissa 1993.
Lancereau on pituudeltaan 176-senttimetrinen ja painaa 75 kilogrammaa.
Denys Šmyhal

Denys Anatolijovytš Šmyhal (, s. 15. lokakuuta 1975 Lviv) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan pääministerinä runsaan viiden vuoden ajan 4. maaliskuuta 2020 – 16. heinäkuuta 2025. Ennen pääministerin virkaa Šmyhal toimi Ivano-Frankivskin alueen kuvernöörinä. 
Presidentti Zelenskyin asettamana Šmyhalista tuli Svyrydenkon hallituksen puolustusministeri 17. heinäkuuta 2025, jolloin hänen seuraajansa Julija Svyrydenko pääministeriys ja hallituksen kokoonpano vahvistettiin.
Tausta ja yksityiselämä.
Šmyhal valmistui vuonna 1997 Lvivin polyteknisestä valtionyliopistosta insinööriekonomistiksi pääaineenaan konetuotantojohtaminen. Vuonna 2003 hän väitteli taloustieteen tohtoriksi. Hän on opiskellut Belgiassa, Kanadassa, Georgiassa ja Suomessa. Äidinkielensä lisäksi Šmyhal puhuu sujuvaa englantia ja puolaa. 
Vuosina 1995–2009 hän työskenteli esimiestehtävissä lviviläisessä busseja valmistavassa tehtaassa.
Šmyhal on naimisissa Katerynan Šmyhalin kanssa, joka työskentelee yritystoiminnassa. Parilla on kaksi tytärtä.
Poliittinen ura.
Šmyhal työskenteli vuosina 2009–2013 Lvivin alueen valtionhallinnossa. Vuonna 2014 hänet nimitettiin Ukrainan vero- ja tulliministeriön Lvivin alueen osaston varajohtajaksi. Vuosina 2015–2017 hän työskenteli Lvivh’olod-jälleenmyyntiyrityksessä ja vuosina 2017–2019 energiayhtiö Zah’idenerholla.
Presidentti Volodymyr Zelenskyi nimitti Šmyhalin elokuussa 2019 Ivano-Frankivskin alueen kuvernööriksi. Hän toimi virassa siihen saakka, kunnes hänet helmikuussa 2020 nimitettiin Oleksi Hontšarukin hallitukseen varapääministeriksi sekä yhteisö- ja aluekehitysministeriksi.
Šmyhal nimitettiin pääministeriksi 4. maaliskuuta 2020, kun Hontšaruk ilmoitti erostaan. Šmyhalista tuli Ukrainan kolmas pääministeri puolen vuoden sisällä, ja hän oli tuolloin valtakunnan politiikassa vielä melko tuntematon. Hänestä tuli kuitenkin itsenäisen Ukrainan pisimpään virassa ollut pääministeri.
Venäjän hyökättyä.
Joulukuussa 2022 Šmyhal sanoi, että Ukraina tulee voittamaan sodan. Hänen mukaansa Ukrainan tarkoitus ei ole hyökätä Venäjälle vaan vapauttaa Venäjän valloittamat alueet Krimillä ja Itä-Ukrainassa.
Šmyhalin hallitus asetti tavoitteekseen Ukrainan nopeutetun EU-jäsenyyden käsittelyn. Tammikuussa 2023 hän kertoi, että hallituksen tavoite on, että maa on unionin jäsen kahdessa vuodessa. Muun muassa Venäjän hyökkäyssodan jatkuessa tämä ei kuitenkaan ollut EU:ssa poliittisesti mahdollista.
Seija-Leena Nevala

Seija-Leena Nevala (s. 1966 Jurva) on suomalainen historiantutkija, joka on erikoistunut tutkimuksissaan erityisesti sukupuoli- ja perhehistoriaan sekä suomalaiseen yhteiskuntaan 1920–1950-luvuilla.
Nevala opiskeli historiaa Tampereella ja suunnitteli jatko-opintoja, kun Jurvan kotiseutumuseon johtaja Airi Vainionpää pyysi vuonna 1996 tätä järjestämään Lotta Svärd -paikallisosaston arkiston, joka oli löydetty muutamaa vuotta aiemmin. Tutkimuksen kautta hän päätyi tekemään myös väitöskirjansa Lotta Svärd -järjestöstä. Vuonna 2012 valmistunutta väitöskirjaa ohjasi ensin professori Pertti Haapala ja loppuvaiheessa professori Irma Sulkunen.
Minerva Kustannus oli jo vuonna 2007 julkaissut Nevalan tutkimuksen pikkulotista ja sotilaspojista. Kirjassa "Lottatytöt ja sotilaspojat" Nevala tuo esille erityisesti tyttöjen ja poikien omia kokemuksia. Pukeutumisen historiaa käsittelevään teokseen "Säädyllistä ja säädytöntä" Nevala on kirjoittanut artikkelin lottapuvuista.
Nevala ja Tampereen yliopiston tutkijakollega Marko Tikka julkaisivat vuonna 2020 sotavuosien tanssikieltoa käsitelleen kirjan "Kielletyt leikit", joka palkittiin tietokirjallisuuden Finlandia-palkinnolla. Tanssikielto oli tullut esillä kummankin tutkijan aiemmissa tutkimuksissa, ja kirjaprojekti oli ollut heillä mielessä jo pitkään.
Luhtatädyke

Luhtatädyke ("Veronica scutellata") on monivuotinen tädykkeiden sukuun kuuluva kasvi.
Lajikuvaus.
Luhtatädyke on 10–50 senttimetriä korkea kohenevavartinen kasvi. Sen vastakkaiset lehdet ovat tasasoukkia, korvakkeettomia ja ruodittomia. Kukat sijaitsevat harsuissa ja veltoissa hankatertuissa. Ne ovat 5–6 mm leveitä ja vaaleanpunaisia tai -sinisiä.
Levinneisyys.
Luhtatädykettä kasvaa koko Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa sitä kasvaa koko maassa ja se on yleinen Etelä-Lappiin asti.
Elinympäristö.
Luhtatädyke kasvaa monenlaisilla vetisillä kasvupaikoilla, esimerkiksi rannoilla, ojissa, lätäköissä ja märillä pelloilla. Kasvi kasvaa märällä maalla tai matalassa vedessä.