Pysäköintinormi

Pysäköintinormi tai pysäköintivaatimus on kaavoitukseen liittyvä määräys, jolla kunta määrittää montako pysäköintipaikkaa rakennushankkeessa on järjestettävä tiettyä käyttötarkoitusta tai kerrosalaa kohden.
Pysäköinnin vähimmäismäärät johtavat tyypillisesti pysäköintipaikkojen ylitarjontaan suhteessa siihen, mitä markkinoilla olisi tarjolla ilman vähimmäismääriä. Ne tarjoavat myös epäsuoran tuen autoilijoille lisäämällä pysäköintipaikkoja. Pysäköinnin vähimmäismäärät ovat siirtäneet pysäköintipaikkojen kustannukset autoilijoilta asumisen piilokustannuksiksi. Pysäköinnin ylitarjonta vähentää aluetiheyttä ja heikentää käveltävyyttä. Tämän seurauksena pysäköinnin vähimmäisvaatimuksia on kevennetty tai säädetty pysäköinnin enimmäismääriä uudisrakennuksille. Kun uudisrakentamisen pysäköintivelvoitteita vähennetään tai poistetaan, asuntotarjonta kasvaa. 
Pysäköintipaikkojen vähimmäisvaatimus.
Ensimmäiset vähimmäispysäköintinormit otettiin käyttöön Columbuksessa Ohiossa vuonna 1923. 
Donald Shoup, UCLA:n kaupunkisuunnittelun professori, joka oli pysäköintitutkimuksen uranuurtaja, on kutsunut pysäköintinormin määritystä "näennäistieteeksi", koska laskelmat perustuvat tyypillisesti minimitietoihin ja arvioihin, joita ei voida laajalti soveltaa muihin yrityksiin, edes samanlaisiin. Monet yritykset ovat joutuneet rakentamaan pysäköintialueita, jotka eivät ole koskaan täynnä edes vilkkaimpina päivinä. Ennen kuin San Jose, Kalifornia, poisti pysäköintiminimit uudiskohteista vuonna 2022, keilahalleissa oli vaatimus, että niissä oli seitsemän pysäköintipaikkaa rataa kohden olettaen, että kaikkia paikkoja käyttäisi täysi seurue samanaikaisesti. 
Pysäköintinormien aiheuttamien monien ongelmien vuoksi monet Yhdysvaltain kaupungit ovat vuodesta 2017 lähtien uudistaneet tai kumonneet pysäköintirajoituksiaan kokonaan.
Berliini poisti parkkipaikkojen vähimmäisvaatimukset 1990-luvulla invapaikkoja ja polkupyöräpysäköintiä lukuun ottamatta.
Helsingissä Hernesaaren uudessa asemakaavassa on määritetty parkkipaikkojen enimmäismäärä.
Ruuhkien hillitseminen.
Pysäköintinormit eivät saavuta ensisijaista tavoitettaan, joka on ruuhkien poistaminen kadunvarsilta. Niin kauan kuin kaupungit pitävät kadunvarsipaikat ilmaisina, kuljettajat yrittävät löytää paikan lähempänä määränpäätään, minkä seurauksena kadunvarsipysäköinti on aina täynnä riippumatta siitä, kuinka monta kadunvarsipaikkaa on saatavilla.
Kustannukset.
Kaavamääräykset voivat nostaa rakentamisen kustannuksia jopa viidenneksen Raklin mukaan, ja suurin tekijä on pysäköintipaikat. Yksittäisen pysäköintipaikan rakentamisen kustannukset voivat olla kymmeniä tuhansia euroja.
Vapaaksiosto.
Vapaaksiosto (myös autopaikkavelvoitteen lunastus tai autopaikan vapaaksi ostaminen) tarkoittaa menettelyä, jossa rakennuttaja tai kiinteistönomistaja voi täyttää pysäköintinormin vaatimuksen maksamalla kunnalle tai pysäköintiyhtiölle rahasumman sen sijaan, että rakentaisi vaaditut autopaikat itse. Maksettu korvaus käytetään yleensä yhteisten pysäköintilaitosten tai pysäköintitalojen rakentamiseen.
Vapaaksiosto mahdollistaa tiiviimmän ja joustavamman kaupunkirakentamisen kaupunkialueilla, joissa pysäköintipaikkojen rakentaminen on taloudellisesti kallista tai pysäköinti halutaan keskittää tietyille kiinteistöille kaupunkikuvallisista syistä.