tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hetty Plümacher

Hetty Plümacher (3. joulukuuta 1919 Solingen – 3. kesäkuuta 2005 Steinenbronn) oli saksalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan mezzosopraano.
Plümacher opiskeli Kölnin musiikki- ja tanssiyliopistossa. Hän teki debyyttinsä vuonna 1943 Deutsches Theaterissa Oslossa ja työskenteli vuosina 1946–1976 Staatsoper Stuttgartissa. Plümacher osallistui toukokuussa 1957 Werner Egkin oopperan "Der Revisor" kantaesitykseen Schwetzingerin festivaalilla. Kesäkuussa 1966 hän oli mukana kantaesittämässä Staatsoper Stuttgartissa saman säveltäjän teosta "Siebzehn Tage und vier Minuten". Plümacher teki usein vierailevia esiintymisiä Wienin ja Baijerin valtionoopperoissa. Hän esiintyi vierailijana myös muun muassa Italiassa, Ranskassa, Espanjassa, Norjassa, Sveitsissä, Englannissa ja Portugalissa.
Plümacher esiintyi vuosina 1953–1954 ja 1957 Bayreuthin musiikkijuhlilla. Hän osallistui siellä "Nibelungin sormuksen", "Parsifalin" ja "Valkyyrian" tuotantoihin. Lisäksi Plümacher osallistui Salzburgin musiikkijuhlilla tuotantoihin "Taikahuilusta" vuosina 1959 ja 1960 sekä "Ruusuritarista" vuosina 1963 ja 1964. Hän työskenteli professorina Stuttgartin musiikki- ja teatteriyliopistossa vuodesta 1970. Plümacher osallistui Giacomo Puccinin, Wolfgang Amadeus Mozartin ja Richard Wagnerin teosten levytyksiin monilla levymerkeillä.
Susan Bradshaw

Susan Mary Bradshaw (8. syyskuuta 1931 St Mellons, Monmouthshire – 30. tammikuuta 2005) oli brittiläinen pianisti ja musiikkipedagogi. Hän tuli tunnetuksi työstään aikansa uuden musiikin parissa.
Bradshaw pääsi vuonna 1949 Royal Academy of Musiciin. Hän sai pianonsoiton opetusta Harold Craxtonilta ja sävellysopetusta Howard Fergusonilta. Lisäksi häntä opetti Mátyás Seiber. Bradshaw’n opiskelutovereihin kuului Cornelius Cardew, jonka kanssa hän esitti Béla Bartókin "Sonaatin kahdelle pianolle ja lyömäsoittimille". Bradshaw opiskeli Pariisissa Ranskan hallituksen stipendillä Pierre Boulez’n johdolla, kuten myös hänen pitkäaikainen yhteistyökumppaninsa ja läheinen ystävänsä Richard Rodney Bennett. Bradshaw ja Bennett perustivat pianoduon, joka tilasi monia uusia teoksia. Palattuaan Englantiin Bradshaw saavutti nopeasti maineen pianistina, joka suosi uutta musiikkia. Hän työskenteli varsinkin duoissa ja muissa kokoonpanoissa. Huilisti William Bennettin ja oboisti Philip Jonesin kanssa hän perusti Mabillon Trion. Lisäksi Bradshaw oli jäsen laulaja Maureen Lehanen triossa, johon kuului myös alttoviulu.
Bradshaw kuului Vesuvius Ensembleen, joka perustettiin vuonna 1965 William Glockin aloitteesta. Kokoonpanon ensisijainen tarkoitus oli Arnold Schönbergin "Pierrot Lunairen" esittäminen ja levyttäminen. Kokoonpano omaksui kuitenkin laajan ohjelmiston kiertueitaan varten. Bradshaw oli yksi uuden musiikin ja nuoret esiintyjät yhdistäneen John Woolfin Park Lane Groupin perustajajäsenistä. Bradshaw’n kanssa yhteistyötä tehneiden viulistien joukossa olivat Erich Gruenberg ja Yfrah Neaman. Bradshaw kantaesitti Neamanin kanssa Roberto Gerhardin teoksen "Gemini" vuonna 1966. Hän opetti Lontoon Goldsmiths’ Collegessa ja yksityisesti. Bradshaw osallistui säännöllisesti William Glockin johtaman Dartington International Summer Schoolin toimintaan. Hän käänsi ranskasta varsinkin Pierre Boulez’n kirjoja ja kävi kirjeenvaihtoa Neuvostoliiton säveltäjien, kuten Edison Denisovin kanssa.
Bradshaw suhtautui kriittisesti kokemiinsa ylilyönteihin ja itsepetoksiin uuden musiikin piireissä. Hän muun muassa veti esittäjän pois pianotuolilta avantgardekonsertissa, jossa esitettiin La Monte Youngin loputtoman toiston sisältävää kappaletta. Bradshaw keksi Hans Kellerin kanssa fiktiivisen säveltäjä Piotr Zakin, jonka nimissä tehtiin näennäisesti vakavastiotettavaksi tarkoitettu teos.
Shayna Baszler

Shayna Andrea Baszler (s. 8. elokuuta 1980) on yhdysvaltalainen showpainija. Baszler työskentelee WWE:ssä omalla nimellään ja hän on osa RAW brändiä. Baszler on entinen kaksinkertainen ja pisimpään NXT Women’s Champion-mestaruutta hallinnut painija ja entinen kolminkertainen WWE Women’s Tag Team Championship-mestari.
Raimo Immonen

Raimo Kauko Juhani Immonen (s. 26. marraskuuta 1949 Lappeenranta) on suomalainen juristi ja kauppaoikeuden emeritusprofessori.
Raimo Immonen syntyi kaupunginkamreeri Kauko Ilmari Johannes Immosen ja sosionomi Anna-Liisa Porkan perheeseen. Hän avioitui 1973 Maija Irmeli Hokkasen kanssa. Immonen tuli ylioppilaaksi Saimaan yhteislyseosta 1968 ja valmistui Turun yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi 1972 ja lisensiaatiksi 1975 ja väitteli siellä oikeustieteen tohtoriksi 1992. 
Immonen toimi lakimiehenä yksityisessä lakitoimistossa 1973–1974 sekä 1981–1986 ja 1993–1994 ja oli lakitoimiston osakas 2001–2006. Hän oli Turun kauppakorkeakoulussa assistentti 1974–1975 ja yliassistentti 1976–1981 sekä 1988–1993. Turun yliopiston finanssioikeuden vs. professori Immonen oli 1987–1988 ja Lappeenrannan teknillisen yliopiston yritysjuridiikan professori 1993–1999, toimien yliopistossa myös kauppaoikeuden osaston johtajana 1995–1998 ja toisena vararehtorina 1998–1999. Hän oli lisäksi Lappeenrannan-Imatran kesäyliopiston rehtori 1994–1997. Turun kauppakorkeakeakoulussa Immonen oli hallintojohtaja ja 1999–2001 kauppaoikeuden professori vuodesta 2006 eläköitymiseensä saakka. Hän on julkaissut sekä tutkimuksia että ollut toimittamassa ja kirjoittamassa tietoteoksia.
Marek Kaleta

Marek Kaleta (17. joulukuuta 1961 Kunda, Viro ) on entineni virolainen Neuvostoliittoa ja Viroa edustanut keihäänheittäjä.
Kaleta valmistui kotiseutunsa Valgan lukiosta vuonna 1980 ja Tallinnan ammattikorkeakoulusta (TPI) vuonna 1986.
Marek Kaleta aloitti urheilemisen Valgassa Toivo Tiislärin ja Raimond Lutsin johdolla, ja Tallinnassa hän sai opetusta Ervin Uukilta.
Vuosina 1979 ja 1980 Kaletasta tuli virolaisten koululaisten keihäänheiton mestari. Kaudella 1983–95 hänestä tuli Viron mestari keihäänheitossa 5 kertaa (1985, 1988–89, 1992, 1995) ja 5 kertaa Viron mestaruuskisojen hopeaa. Hän edusti Viron vuosina 1982–1995. 
Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa Kaleta saavutti kultaa vuonna 1986, hopeaa vuosina 1989 ja 1990. Kaleta edusti Neuvostoliittoa 1980-luvun lopulla; ensimmäisen kerran 1986 Stuttgartin EM-kisoissa sijoittuen silloin yhdeksänneksi. Vuoden 1987 Rooman MM-kisoissa hän oli 16. ja viimeisen kerran suurkisoissa Neuvostoliiton edustajana vuonna 1990 Splitin EM-kisoissa sijoittuen 14:nneksi. Vuonna 1987 hän voitti Zagrebin kesäuniversiadeissa keihäänheiton tuloksella 81,42. Kaletan maanmies virolainen Heino Puuste kilpaili vielä samaan aikaan Kaletan aloittaessa huippu-urheiluvuosiaan. Soulin olympialaiset 1988 jäivät Kaletalta kisaamatta vuoden parhaan tuloksen ollessa 81,22. Neuvostoliitto lähetti olympialaisiin silloin vain kaksi keihäsmiestään Vladimir Ovtšinnikovin ja MM-Rooman hopemitalisti Viktor Jevsjukovin.
Marek Kaleta tuli tunnetuksi myös naapurimaassaan Suomessa kilpaillessaan suomalaisten yleisurheilijoiden Eliittikisasarjassa ja Maailmankisoissa yhdessä sen aikaisten suomalaisnimien Seppo Räty, Tapio Korjus ja Kimmo Kinnunen kanssa.
Itsenäisen Viron edustajana hän kilpaili vuosien 1993 Stuttgartin MM-kisoissa sijoittuen 24:nneksi ja 1994 Helsingin EM-kisoissa jääden karsintaan loppusijoituksen ollessa 21. Vuonna 1995 hän voitti vielä Viron mestaruuden, jonka jälkeen hän päätti urheilu-uransa.
Urheilu-uransa jälkeen Marek Kaleta oli vuosina 2003–2020 Tallinnan urheiluliiton hallituksen jäsen. Vuosina 1995–2000 hän toimi Tallinnan urheiluhallin apulaisjohtajana, 2000–2009 Audentesin urheilulukion johtajana ja vuodesta 2009 Tondin tenniskeskuksen johtajana.
U-510

U-510 oli Saksan laivaston IXC-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 20. lokakuuta 1939 Hampurista Deutsche Werftiltä, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1940 telakkanumerolla 306. Alus laskettiin vesille 4. syyskuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 25. marraskuuta ensimmäisenä päällikkönään korvettikapteeni Karl Neitzel.
Palvelus.
Aluksella tehtiin seitsemän partiomatkaa, joilla se upotti 11 rahtialusta ja yhden apualuksen. Lisäksi matkoilla vaurioitettiin 11 rahtilaivaa, joista kolme todettiin myöhemmin täysin tuhoutuneiksi.
Aluksen miehistö antautui 9. toukokuuta 1945 aluksineen St. Nazairessa. Se todettiin merikelvottomaksi, joten sitä ei voitu siirtää Britteinsaarille. Alus luovutettiin Ranskalle, joka liitti sen korjausten jälkeen laivastoonsa nimellä "Bouan" runkonumerolla S11. Korjausten aikana alukselle asennettiin snorkkeli ja sen runkoa virtaviivaistettiin. Ranskan liityttyä Natoon aluksen runkonumeroksi vaihdettiin S612. Se poistettiin 1. toukokuuta 1959 laivastoluettelosta nimellä "Q176". Alus romutettiin 1960.
AFC Champions Leaguen kausi 2024–2025

AFC Champions League Elite 2024/25 on AFC:n järjestämän seurajoukkueiden jalkapalloturnauksen 42. kausi, ja 21. kausi, kun kilpailu tunnetaan nimellä AFC Champions League.
Alain Guiraudie

Alain Guiraudie (s. 15. heinäkuuta 1964, Villefranche-de-Rouergue, Aveyron) on ranskalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja kirjailija. 
Guiraudie tunnetaan HLBT-aiheisista elokuvista. Hänen läpimurtoelokuvansa on jännitysdraama "Stranger by the Lake" (2013).
Elämä ja ura.
Alain Guiraudie vietti lapsuutensa ​​maanviljelijäperheessä Aveyronissa.
Guiraudie ohjasi vuonna 1990 ensimmäisen lyhytelokuvansa "Les héros sont immortels".
Hänen keskipitkä elokuvansa "Ce vieux rêve qui bouge" voitti Jean Vigo -palkinnon. Elokuva esitettiin vuonna 2001 Cannesin elokuvajuhlien "Quinzaine des réalisateurs" -sarjassa. Elokuvaohjaaja Jean-Luc Godard kuvaili sitä "Cannesin parhaaksi elokuvaksi".
Guiraudien kansainvälinen läpimurtoelokuva oli "Stranger by the Lake," joka esitettiin Cannesin elokuvajuhlien Un Certain Regard -sarjassa vuonna 2013. Elokuvalla hän voitti sarjassa parhaan ohjaajan palkinnon. Elokuva sai myös kahdeksan César-ehdokkuutta, muun muassa parhaasta elokuvasta ja ohjauksesta.
Vuonna 2014 hän voitti Le Prix Sade -palkinnon romaanistaan "Ici commence la nuit".
Ranskalainen elokuvalehti "Cahiers du Cinéma" nosti hänen "Misericordian" (2024) vuoden parhaaksi elokuvaksi.
Yksityiselämä ja kannanotot.
Guiraudie on nimennyt Georges Bataillen tärkeäksi vaikuttajakseen.
Guiraudie on kertonut homoseksuaalisuudestaan. Hän on tukenut Palestiinaa useassa yhteydessä.
Oliver Johansson

Oliver Johansson (s. 26. heinäkuuta 2003 Sundsvall, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä tai keskushyökkääjä. Johansson edustaa SHL-joukkue Linköping HC:ta. Hänellä on sopimus joukkueen kanssa kauden 2026–2027 loppuun saakka.
Johanssonin kasvattajaseura on Njurunda SK. Hän on edustanut SHL:ssä myös Timrå IK:n joukkuetta. NHL-joukkue Ottawa Senators varasi hänet kolmannella kierroksella 74. varausvuorolla . Johansson on pelannut 118 SHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt seitsemän maalia ja kahdeksan syöttöä eli yhteensä 15 tehopistettä. Johansson on pelannut kahdeksan SHL:n ylempien pudotuspelien ottelua ilman tehopisteitä. Uran tilastot päivitetty kauden 2024–2025 jälkeen.
Tapulin Liikuntakeskus

Tapulin Liikuntakeskus (markkinointinimeltään Lehto-areena) on syksyllä 2021 Helsingin Tapulikaupunkiin valmistunut monitoimihalli.
Tapulin Liikuntakeskus Oy:n omistajia ovat Tapanilan Urheilutalosäätiö ja Heilala Capital Oy. 
Liikuntakeskuksen tiloihin kuuluvat 930-neliömetrinen voimistelusali, 1056-neliömetrinen 2-kenttä joka on suunniteltu muun muassa lentopallon ja futsalin harrastamiseen, sekä 1-kenttä, jossa pelataan lentopallon, salibandyn ja futsalin yleisöpelejä. 1-kentällä on noin 350 henkilön katsomo, mutta katsomotilaa voi rakentaa puukatsomoiden ja penkkien avulla noin 500-henkiseksi.
Liikuntakeskus toimii PuMa-Volleyn lentopallon edustusjoukkueiden kotihallina ja valmennuskeskuksena, jossa seuran kärkijoukkueet pelaavat ja harjoittelevat. Kaudella 2024–25 hallissa tehtiin lentopallo-otteluiden yleisöennätys. PuMa-Volleyn naisten edustusjoukkueen ottelussa Raision Urheilijoita vastaan oli 410 katsojaa.
Hallin käyttäjiin kuuluvat lisäksi muun muassa jalkapalloseura Malmin Palloseura sekä salibandyseura Eräviikingit.
Léonor Serraille

Léonor Serraille (s. 1986, Lyon, Ranska) on ranskalainen käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Elämäkerta.
Serraille syntyi Lyonissa. Vuonna 2013 Serraille suoritti maisterin tutkinnon kirjallisuustieteistä Sorbonne-Nouvelle-yliopistossa. Hän on opiskellut käsikirjoittamista La Fémis -koulussa. 
Ura.
Opiskeluaikanaan La Fémisissä Serraille käsikirjoitti ja ohjasi useita lyhytelokuvia. Serraillen ensimmäinen pitkä elokuva "Montparnasse" "Bienvenue" voitti parhaan esikoiselokuvan Kultainen kamera -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2017. Elokuva palkittiin parhaana ranskalaisena pitkänä elokuvana 6. Champs-Élysées -elokuvafestivaalilla Pariisissa.
Vuonna 2022 Serraille ohjasi draamaelokuvan "Un petit frère", jonka maailmanensi-ilta oli Cannesin elokuvajuhlien pääkilpasarjassa.
Alfred Reisenauer

Alfred Reisenauer (1863–1907) oli saksalainen pianisti. Hän oli Louis Köhlerin ja Franz Lisztin oppilas. Esiinnyttyään eri puolilla maailmaa hän toimi 1900–1906 opettajana Leipzigin konservatorion mestarikoulussa.
Temefossi

Temefossi (C16H20P2S3O6) on organotiofosfaatteihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään hyönteismyrkkynä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa temefossi on valkoista kiteistä ainetta, mutta voi esiintyä myös epäpuhtaana ruskeana nesteenä. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee muun muassa dietyylieetteriin, asetonitriiliin, dikloorimetaaniin ja tolueeniin. Temefossi on myrkyllistä useille hyönteisille ja erityisesti niiden toukille. Myrkyllisyys perustuu asetyylikoliiniesteraasientsyymin toiminnan estämiseen. Ihmisille aineelle altistumisesta voi seurata huonovointisuutta, hengitysvaikeuksia, lihaskouristuksia ja jopa kuolema.
Temefossia valmistetaan 4,4'-tiodifenolin ja dimetyylifosforoklooritioaatin reaktiolla.
Temefossia käytetään erityisesti hyttysten, mäkäröiden ja muiden vertaimevien hyönteisten toukkien hävittämiseen vedestä. Euroopan unionin alueella aineen käyttö on ollut kiellettyä vuodesta 2002 alkaen.
Chris Petit

Christopher ”Chris” Petit (s. 1949) on englantilainen elokuvaohjaaja ja kirjailija. Hänen tuotantonsa käsittää pitkiä fiktioelokuvia, dokumentteja kuin avantgardistisia kokeiluja.
Petitin elokuvista on sanottu, että niissä on usein läsnä "psykomaantieteellinen elementti". Petit ohjasi uransa alkuvaiheessa omannäköisiä rikoselokuvia. Kriitikko, professori ja ohjelmistosuunnittelija Olaf Möller on kuvaillut Petitin myöhempiä elokuvia henkilökohtaisiksi ja tyyliltään aforistisiksi. 
Petit on kirjoittanut useita romaaneja. Yksi tunnetuimmista on "Robinson" (1993). Petit on tehnyt yhteistyötä kirjailija Iain Sinclairin kanssa. 
"Le Monde" on kuvaillut Petitiä ”englantilaisen elokuvan Robespierreksi”.
Ura.
Petit on kertonut viettäneensä osan nuoruudestaan Iserlohnissa, Saksassa. Kaupunki toimi pitkään hänen ammattisotilasisänsä asemapaikkana.
Petitin ura alkoi lontoolaisen "Time Out" -kulttuurilehden mainosmyyjänä. Myöhemmin 1970-luvulla hän työskenteli samaisessa lehdessä elokuvakriitikkona ja toimi avustajana myös "Melody Maker" -musiikkiviikkolehdessä. Petit on työskennellyt myös juontajana BBC-2:n "Film Night" -ohjelman viimeisellä kaudella.
Petitin ensimmäinen elokuva on kulttimainetta nauttiva brittiläinen tie-elokuva "Radio On".' Vuonna 1982 Petitin ohjaama elokuva "An Unsuitable Job for a Woman" osallistui 32. Berliinin elokuvajuhlille. Länsi-Saksassa Petit kuvasi fiktioelokuvat "Flight to Berlin" ja "Chinese Boxes."
Elokuva elokuvalta Petit on kokeillut erilaisia kerronnallisia muotoja ja irtautunut valtavirran elokuvien ilmaisusta. Perinteisten fiktioelokuvien jälkeen Petit on tehnyt töitä esimerkiksi brittiläisille televisiokanaville essee-elokuvien muodossa.
Petit kertoo kirjoittaneensa romaaneja erityisesti silloin, kun elokuva-alalta ei ole tarjoutunut työmahdollisuuksia.
Petit on kokeelliseen äänitetaiteeseen nojaavan Museum of Loneliness/Museo de la Soledad -projektin perustaja.
Team (Lorden kappale)

Team on uusiseelantilaisen laulaja-lauluntekijä Lorden kappale ja vuodelta 2013. Sen ovat säveltäneet ja tuottaneet Lorde eli Ella Yelich-O’Connor ja Joel Little. Kappale on kolmas single Lorden debyyttialbumilta "Pure Heroine" (2013).
Kappale julkaistiin digitaalisesti 13. syyskuuta 2013. Sille kuvattiin musiikkivideo, jonka ohjasi Young Replicant.
”Team” on yksi Lorden menestyneimpiä kappaleita. Se nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 5. Kappale oli listaykkösenä Libanonissa. Se oli kymmenen kärjessä myös Uudessa-Seelannissa, Kanadassa ja Itävallassa. Suomessa se nousi radiosoittolistan sijalle 23.
Tuotanto.
Lorde sävelsi kappaleen ”Team” yhdessä uusiseelantilaisen tuottajan Joel Littlen kanssa. Little toimi kappaleen päätuottajana ja Lorde lisätuottajana. 
Kappaleen sanoitukset kertovat
elämästä Uudessa-Seelannissa. Lorden mukaan kohta ”we live in cities, you never see on screen” (suom. ”elämme kaupungeissa, joita ei näe valkokankaalla”) on kirjoitettu vähemmistön ja pienen kaupungin asukkaan näkökulmasta. ”Kukaan tule Uuteen-Seelantiin. Kukaan ei tiedä mitään Uudesta-Seelannista. Mutta täällä minä olen ja yritän kasvaa.” Toinen teema on Lorden kyllästyminen sen hetken valtavirran musiikkiin, joka ei hänen mielestään ollut samastuttavaa tavalliselle ihmiselle. Kappale on tyyliltään alternative pop -musiikkia. Syntetisaattori on siinä olennaisessa osassa.
Julkaisu.
”Team” julkaistiin digitaalisena latauksena 13. syyskuuta 2013. Siitä tuli radiosingle Yhdysvalloissa 30. syyskuuta. Euroopassa kappale julkaistiin radiosinglenä tammikuussa 2014.
Huhtikuussa 2014 ”Team” julkaistiin 7 tuuman vinyylisinglenä. Julkaisu oli osa pieniä levykauppoja tukevaa Record Store Day -kampanjaa. Siitä otettiin vain rajattu 100 kappaleen painos ja se on siten Lorden harvinaisimpia levyjä. ”Team” oli niin sanottu secret 7" -levy, jonka sisältö oli ostaessa salainen.
Vastaanotto.
”Team” sai positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta. Etenkin tarttuvaa melodiaa kehuttiin useissa julkaisuissa. "The Daily Beast" lisäsi sen vuoden parhaiden kappaleiden listalleen. "Uproxx" lisäsi kappaleen 2010-luvun parhaiden kappaleiden listalle.
”Team” menestyi hyvin kaupallisesti. 
Kappale nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 5. Se oli kärjessä Yhdysvaltain popradion listalla ja pysyi listalla 38 viikkoa.
”Team” oli listaykkösenä Libanonissa. Se oli kymmenen kärjessä myös Uudessa-Seelannissa, Kanadassa ja Itävallassa. Kappale nousi Britannian singlelistan sijalle 29. Suomessa se ei päässyt viralliselle singlelistalle, mutta nousi radiosoittolistan sijalle 23.
Single on saanut kultalevyn tai platinalevyn sertifikaatin monista maista. Se on myynyt moninkertaista platinaa Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Brasiliassa, Norjassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Musiikkivideo.
Kappaleelle kuvattiin musiikkivideo, jonka ohjasi kanadalainen Young Replicant eli Alex Takács. Video kertoo maailmasta, jossa ryhmä teinejä asuu saarella raunioituneessa kaupungissa. Ryhmällä on omat hierarkiat ja initiaatiot. Lorde on kertonut saaneensa idean videoon unessa. Video julkaistiin Lorden Vevo-kanavalla 3. joulukuuta 2013.
Glory and Gore

Glory and Gore on uusiseelantilaisen laulaja-lauluntekijä Lorden kappale vuodelta 2013. Sen ovat säveltäneet Lorde ja Joel Little. Kappale julkaistiina neljäntenä singlenä Lorden esikoisalbumilta "Pure Heroine".
Tuotanto ja julkaisu.
Lorde sävelsi kappaleen uusiseelantilaisen tuottajan Joel Littlen kanssa. Little toimi kappaleen tuottajana. Kappale kertoo nykykulttuurin viehtymyksestä väkivaltaan. Sanoituksissa verrataan julkisuuden henkilöihin liittyvää viihdettä gladiaattoritaisteluihin. Kappale on tyyliltään electropoppia ja siinä on vaikutteita hip hop- ja chillwave-genreistä.
”Glory and Gore” julkaistiin albumilla "Pure Heroine" 27. syyskuuta 2013. Se julkaistiin radiosinglenä Yhdysvalloissa "Pure Heroine" 11. maaliskuuta 2014. Sitä promottiin vain lyhyen aikaa, sillä kappale ”Tennis Court” julkaistiin seuraavana Yhdysvaltain radiosinglenä jo huhtikuussa.
Vastaanotto.
”Glory and Gore” menestyi kaupallisesti heikommin kuin albumit muut singlet ”Royals”, ”Tennis Court” ja ”Team”. Se nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 68. Uudessa-Seelannissa se oli kotimaisten singlejen listanko sijalla 16. Single on myynyt kultaa Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Kanadassa ja platinaa Yhdysvalloissa.
”Glory and Gore” sai musiikkikriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton. Useiden arvioiden, esimerkiksi "MusicOMH" mukaan ”Glory and Gore” ei kuulunut albumin parhaisiin kappaleisiin. "Pitchfork" sanoi, että se toistaa samoja teemoja kuin muut kappaleet ja kertosäkeeseen tungettu liikaa sanoja. "Consequence of Soundin" mukaan kappale sopinut albumille, koska sen tuotanto ei ollut yhtä minimalistinen kuin useimmilla muilla kappaleilla. Toisaalta "Polari Magazine" piti kappaleen omaperäisyyttä positiivisena asiana.
Murina balaensis

Murina balaensis on siippojen heimoon kuuluva harvinainen lepakkolaji.
Se on pieni lepakko, painaa vain 3,5–4 g. Sen kyynärvarret ovat noin 3 cm pitkät. Korvat ovat ruskeat, pyöreät ja sileäreunaiset, 12,3–12,8 mm pitkät. Selkäpuolelta turkki on tuhkanharmaa, ja joidenkin karvojen kärjet ovat punertavan oranssinruskeita. Päässä, selässä ja jaloissa on hopeankultaisia suojakarvoja. Vatsapuolen karvat ovat tyvestä tummanharmaita, mutta kärjistä valkoisenharmaita. Peukalot ovat suhteellisen pitkät.
Tätä lajia on tavattu vain vain Bala-metsän alangon sademetsästä, Hala Balan luonnonsuojelualueelta Narathiwatin maakunnasta Etelä-Thaimaasta. Alue, jolla havaintoja on tehty, on alle yhden neliökilometrin kokoinen.
"Murina balaensis" metsästää lentäviä hyönteisiä muutaman metrin korkeudella maanpinnasta.
Senaatin talousosasto

Suomen senaatin talousosasto (vuoteen 1816 "hallituskonseljin" "talousosasto") oli toinen vuosina 1809–1918 toimineen Suomen senaatin kahdesta osastosta. Talousosasto vastasi Suomen suuriruhtinaskunnan siviilihallinnosta. Se jakaantui toimituskuntiin, joiden tehtävänä oli valmistella ja esitellä kutakin hallinnonalaa koskevat asiat joko senaatin yhteisistunnoissa ("plenumissa") tai talousosaston omissa istunnoissa.
Toimituskuntien kirjaamista ja arkistointia varten perustettiin talousosastolle registraattorin- eli kirjaajankonttori, joka toimi kansliatoimituskunnan alaisuudessa. Kirjaajankonttori arkistoi ja säilytti toimituskuntien keskeisimpiä asiakirjoja eli saapuneita kirje- ja anomusasiakirjoja sekä yleisistunnoissa syntyneitä pöytäkirjoja ja päätöksiä.
Toinen senaatin kahdesta osastosta oli oikeusosasto, joka oli Suomen ylin oikeusaste. Suomen itsenäistymisen jälkeen oikeusosaston seuraajaksi perustettiin 1. lokakuuta 1918 korkein oikeus, kun taas talousosasto muuntui 27. marraskuuta 1918 valtioneuvostoksi, minkä lisäksi joitain sen tehtäviä siirtyi korkeimmalle hallinto-oikeudelle.
Perustaminen ja varapuheenjohtajan asettaminen.
Suomen keisarillisen hallituskonseljin ohjesääntöä koskeva esitys valmisteltiin Porvoon valtiopäivien yhteydessä perustetussa erityisessä komiteassa. Valtiopäivät hyväksyivät komitean mietinnön pienin muutoksin, ja Venäjän keisari Aleksanteri I vahvisti 18. elokuuta 1809 ohjesäännön, jonka mukaan hallituskonselji jakautui talous- ja oikeusosastoon. Hallituskonseljin nimi muutettiin Suomen senaatiksi 18. helmikuuta 1816.
Koko senaatin yhteisenä puheenjohtajana toimi Suomen kenraalikuvernööri, mutta silloin kun tämä ei ollut paikalla, talousosaston istuntoja johti sen oma varapuheenjohtaja, joka oli yksi senaattoreista. Talous- ja oikeusosaston vakinaiset varapuheenjohtajan tehtävät perustettiin 15. kesäkuuta 1822 annetulla keisarillisella julistuksella. Sitä ennen puhetta johti kenraalikuvernöörin poissaollessa osaston vanhin jäsen.
Talousosaston toimituskunnat.
Talousosasto jakautui toimituskuntiin, jotka vastasivat nykyisiä ministeriöitä. Toimituskuntien lukumäärä vaihteli eri aikoina viidestä yhdeksään. Toimituskuntia johti niiden päällikkönä toimiva senaattori, ja joissakin oli myös apulaispäällikkönä toinen senaattori. Talousosaston muuttuessa vuonna 1918 valtioneuvostoksi senaattoreista tuli ministereitä.
Toimituskunnat olivat:
Talousosaston varapuheenjohtajat ja puheenjohtajat.
Lähteet: 
Talousosaston lakkauttaminen.
Senaatin talousosasto lakkautettiin 27. marraskuuta 1918 ja sen virkamiehet siirtyivät vastaaviin toimiin valtioneuvostossa. Myös talousosastossa vireillä olleet asiat siirtyivät valtioneuvostoon siltä osin, kun ne kuuluivat valtioneuvoston käsiteltäviksi. Osa talousosaston tehtävistä siirtyi korkeimpaan hallinto-oikeuteen, jonka tehtäväksi tuli käsitellä jäljellä olevat hallinto-oikeudelliset esitykset.
Chorreran kulttuuri

Chorreran kulttuuri (myös Engoroyn kulttuuri) oli Ecuadorin länsiosien esikolumbiaaninen arkeologinen kulttuuri. Se vallitsi myöhäisen muotoutumisvaiheen aikaan, mutta kulttuuri tunnetaan huonosti ja sen tarkka ajoitus vaihtelee. Arviosta riippuen se sai alkunsa 1500–800 eaa. ja päättyi 500–100 eaa.
Chorrera tunnetaan kauniista ja taitavasti valmistetusta keramiikastaan, johon kuvattiin Tyynenmeren rannikon, savannin ja trooppisten metsien eläimiä ja kasveja. Eläinten joukossa on sademetsän matelijoita ja nisäkkäitä, merieläimiä ja erilaisia lintuja. Keraamisten astioiden lisäksi savesta tehtiin pieniä ihmishahmoja. Niiden etupuoli valmistettiin muotilla ja selkä muotoiltiin käsin. Figuriinien käyttötarkoitusta ei tiedetä, mutta niiden perusteela on päätelty, että Chorrera-intiaanit ovat saattaneet tatuoida tai maalata kehojaan.
Ihmiset asuivat pysyvissä kylissä ja viljelivät maata. Tärkeimpiä viljelykasveja olivat maissi ja erilaiset juurimukulat. Myös meri ja metsässä villeinä kasvavat kasvit olivat tärkeitä ravinnon ja raaka-aineiden lähteitä. Yhteiskunta oli hierarkkinen ja kykeni mobilisoimaan työvoimaa monumenttien rakennushankkeisin.
Chorreran kulttuurin alkuperästä on ristiriitaisia näkemyksiä. Osa tutkijoista katsoo sen saaneen vaikutteita Mesoamerikan muotoutumisvaiheen kulttuureilta, kun taas toisten mukaan vaikutus siirtyi Ecuadorista ja Andien itärinteiden metsistä Mesoamerikkaan. Mesoamerikan ja Ecuadorin muotoutumisvaiheiden esineistön yhtäläisyydet osoittavat, että jonkinlainen yhteys oli olemassa. Yhteisiä piirteitä ovat muun muassa keramiikan värikäs koristelu ja korvien venyttämiseen käytetyt kiekot. Chorreran keramiikkaan kuvatut eläimet ja kasvit muistuttavat Amazonian kulttuureja.
Chorerran hautajaiskäytännöistä ei tiedetä paljoakaan. Hautoihin laskettiin kivihelmiä, keraamisia kulhoja, ihmishahmoisiksi muotoiltuja pulloja ja muita hautalahjoja. Vainajille suoritettiin joskus toinen hautaus, jossa lihattomat luut laskettiin pyöreisiin joukkohautoihin.
Las Vegasin kulttuuri

Las Vegasin kulttuuri oli esikeraaminen intiaanikulttuuri nykyisen Ecuadorin rannikolla noin vuosina 8000–4600 eaa. Nykyään puolikuivan Santa Elenan niemimaan ilmasto oli esihistoriallisena aikana kostea, ja Las Vegasin kulttuurin katsotaan edustavan Etelä-Amerikan trooppisten metsien varhaista kulttuuria.
Alkuvaiheessa (8000–6000 eaa.) Las Vegasin ihmiset olivat erikoistumattomia metsästäjiä, keräilijöitä ja kalastajia. Myöhemmässä vaiheessa (6000–4600 eaa.) he täydensivät ruokavaliotaan kasvien viljelyllä. Varhaisimpia viljelykasveja olivat maissi ja pullokurpitsa, joiden jäänteitä on löydetty Las Vegasin arkeologisesta kohteesta.
Liinu Grönlund

Liinu Grönlund (s. 1984 Helsinki) on helsinkiläinen kuvataiteilija ja elokuvantekijä, joka työskentelee pääasiassa liikkuvan kuvan parissa. 
Grönlund pohtii teoksissaan usein eläimiä ja luontoa. Dokumentaarisuus ja esseemuotoisuus ovat hänen työskentelylleen tunnusomaisia.
Ura.
Grönlund on valmistunut maisteriksi Aalto-yliopiston Elokuvataiteen ja lavastustaiteen laitokselta vuonna 2016 sekä Taideyliopiston Kuvataideakatemiasta vuonna 2012. 
Grönlundin teoksia on ollut esillä näyttelyissä ja festivaaleilla Forum Boxissa (2023 ja 2022), Centre d’Art Contemporain Genèvessä (2022), Hippolytessä (2023), Turun taidemuseossa (2022), Onoman kesänäyttelyssä (2020), Turun taidehallissa (2019), Open Source -galleriassa (NYC, 2017), Jihlavan dokumenttielokuvafestivaaleilla (2018) sekä Busanin lyhytelokuvafestivaaleilla Etelä-Koreassa (2018). 
Vuonna 2025 hetkellä Grönlund työstää Okku Nuutilaisen kanssa yhteistä pitkää dokumenttielokuvaa. "In a Box" kertoo tutkijoista ja yksityishenkilöistä, jotka rakentavat massasukupuuton raivotessa keinotekoisia ympäristöjä uhanalaisia sammakoita, kaloja ja matelijoita varten.
Julien Temple

Julien Temple (s. 26. marraskuuta 1953) on brittiläinen elokuva-, dokumentti- ja musiikkivideo-ohjaaja.
Templen tunnetuimpiin elokuviin kuuluvat elokuvat "The Great Rock 'n' Roll Swindle" ja "Absolute Beginners".
Templen tuotannon kooksi on arvioitu liki 200 nimikettä. Temple on ohjannut musiikkivideoita esimerkiksi Paul McCartneylle, Neil Youngille ja Whitney Houstonille.
Ura ja elämä.
Temple syntyi Kensingtonissa, Lontoossa. Hän opiskeli nuoruudessaan arkkitehtuuria King's Collegessa, Cambridgessa. Hän innostui elokuvista vasta opiskeluaikanaan nähtyään ranskalaisohjaaja Jean Vigon elokuvia. Kansalliseen elokuvakouluun Temple pääsi vuonna 1975. 
Opiskelujensa yhteydessä Temple ystävystyi The Sex Pistols -yhtyeen kanssa ja ryhtyi kuvaamaan heidän sekä The Clash -yhtyeen konsertteja. Useiden muiden töiden ohessa hän ohjasi kiistanalaisenakin pidetyn The Sex Pistols -pseudodokumentin "The Great Rock 'n' Roll Swindle" (1980).
Julien Temple perusti 1984 nykyisen vaimonsa kanssa oman elokuvatuotantoyhtiönsä Nitrate Film Limited.
Temple ohjasi vuonna 1986 filmatisoinnin Colin MacInnesin kirjasta "Absolute Beginners". Elokuva oli yksi Britannian historian kalleimmista elokuvista, ja se epäonnistui taloudellisesti. Elokuva oli osasyy Goldcrest-yhtiön konkurssiin.
Temple muutti taloudellisen flopin jälkeen Yhdysvaltoihin ja ohjasi siellä useita musiikkivideoita sekä esimerkiksi kulttielokuvan "Earth Girls Are Easy" (1988).
Temple muutti 1990-luvulla takaisin Iso-Britanniaan. Hän ohjasi kaksi idoleihinsa perustuvaa fiktioelokuvaa: Jean Vigosta kertovan "Vigo" (1998) ja kirjailija Samuel Colleridgestä kertovan "Pandaemonium" (2000). Temple on sittemmin ohjannut lukuisia dokumentteja esimerkiksi , Dr. Feelgood -yhtyeestä ja The Sex Pistolsista.
Yksityiselämä.
Julien Temple on naimisissa Amanda Templen kanssa. Näyttelijä Juno Temple on hänen tyttärensä. Julien Templellä on myös kaksi poikaa.
Templen sisar Nina Temple oli Ison-Britannian kommunistisen puolueen viimeinen pääsihteeri.
Janus-kinaasi 1

Janus-kinaasi 1, eli JAK1 on ihmisen tyrosiini-kinaasiproteiini, joka on välttämätön tyyppien 1 ja 2 sytokiinien solusignaloinnin kannalta. Se sitoutuu gammaketjuun (γc) tyyppi I sytokiinireseptoreissa ja välittää signaaleja interleukiini 2:n (IL-2R, IL-7R, IL-9R ja IL-15R), interleukiini 4:n (IL-4R ja IL-13R) sekä gp130-reseptoriperheissä (IL-6R, IL-11R, LIF-R, OSM-R, CT-1R, CNTF-R, NNT-1R ja Leptin-R). 
JAK1 välittää soluvälitteisiä signaaleja kakkostyypin sytokiinireseptorien kautta reagoituaan sekä tyypin 1 (IFN-α/β), tyypin 2 (IFN-γ) interferoneihin että interleukiini 10 -perheen sytokiineihin. JAK1:ssa on keskeinen rooli useiden sytokiinireseptoriperheiden vasteiden käynnistämisessä. Neonataaleilla hiirillä JAK1-geenin puuttuminen voi johtaa kuolemaan, mahdollisesti imemisen vaikeuksien vuoksi. JAK1:n ilmentyminen syöpäsoluissa mahdollistaa yksittäisten solujen supistumisen, mikä saattaa edesauttaa etäpesäkkeiden muodostumista solujen irrotessa kasvaimesta helpommin.
JAK1:n osallistuminen usieden proinflammatoristen eli tulehdustilaan myötävaikuttaviin sytokiineihin ja kasvutekijöiden solusisäiseen viestintään vaikuttamisen kohdosta janus-kinaasien estäjiä on kehitetty anti-inflammatorisiksi lääkkeiksi.
Toiminta.
JAK1 on keskeinen sytokiinireseptorien viestinvälityksessä. Ilman JAK1:tä solut eivät kykene välittämään signaalia eräiden sytokiinien reseptorien kautta: tähän ryhmään kuuluvat kaikki kakkostyypin sytokiinireseptorit (esimerkiksi interferonireseptorit), i ykköstyypin sytokiinireseptorit, jotka käyttävät yhteistä γ-ketjua (muun muassa interleukiini-2, -4, -7, -9, -15 ja -21 reseptorit), sekä sytokiinireseptorit, jotka sisältävät gp130-alayksikön (esimerkiksi interleukiini 6:n reseptori).
Yleisurheilu kesäuniversiadeissa 1987

Yleisurheilu oli XIV Kesäuniversiadien yksi 12 urheilulajista. Tapahtuma järjestettiin Jugoslaviassa sen Kroatian osatasavallan pääkaupungissa Zagrebissa Stadion Maksimirilla 13.–19. heinäkuuta 19879.
Tyler Dibling

Tyler-Jay Robert Dibling (s. 17. helmikuuta 2006 Exeter) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Evertonia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä, mutta pystyy pelaamaan myös hyökkäävänä keskikenttäpelaajana.
Seurajoukkuera.
Tyler Dibling syntyi 17. helmikuuta 2006 Exeterissä, Englannissa. Hän aloitti jalkapallouransa Axminster Townissa, jossa hänen isänsä Sam pelasi miesten joukkueessa. Viiden vuoden iässä hän liittyi Millwey Risen juniorijoukkueeseen, jossa hän pelasi kaksi vuotta. Vuonna 2012 hän liittyi Southamptonin akatemiaan, mutta vietti myös vuoden Exeter Cityn juniorijoukkueessa ennen paluutaan Southamptoniin vuonna 2014. Hän vietti yhteensä kahdeksan vuotta Southamptonin akatemiassa, nousten läpi eri ikäluokkien.
Huhtikuussa 2022 Dibling nousi otsikoihin tehtyään hattutempun Southamptonin U23-joukkueessa Newcastle Unitedia vastaan Valioliiga 2-ottelussa. Maalit olivat lähes identtisiä, ja video levisi laajasti sosiaalisessa mediassa, herättäen kiinnostusta muun muassa Newcastle Unitedin ja Chelsean suunnalta.
Siirtyminen Chelseaan ja paluu Southamptoniin.
Heinäkuussa 2022 Dibling siirtyi Chelsean akatemiaan, mutta palasi Southamptoniin jo syyskuussa 2022, koska ei sopeutunut uuteen ympäristöön. Hän teki vain kaksi esiintymistä Chelsean U18-joukkueessa ennen paluutaan.
Ammattilaisura Southamptonissa.
Dibling allekirjoitti ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Southamptonin kanssa 22. helmikuuta 2023. Hän teki debyyttinsä edustusjoukkueessa 8. elokuuta 2023 Liigacupin ottelussa Gillinghamia vastaan, tullen kentälle 85. minuutilla. Ensimmäisen liigaesiintymisensä hän teki 13. tammikuuta 2024 Mestaruussarjan ottelussa Sheffield Wednesdayta vastaan.
Valioliigadebyyttinsä Dibling teki 17. elokuuta 2024 vierasottelussa Newcastle Uniedia vastaan, tullen kentälle 70. minuutilla. Ensimmäisen maalinsa hän teki 21. syyskuuta 2024 ottelussa Ipswich Townia vastaan, avaten ottelun maalinteon viiden minuutin pelin jälkeen. Southamptonin Valioliigasta putoamiseen päättyneellä kaudella 2024–2025 hän pelasi 33 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Everton.
Elokuussa 2025 Dibling siirtyi Southamptonista valioliigaseura Evertoniin 40 miljoonan punnan siirtosummalla. Hän allekirjoitti Evertonin kanssa nelivuotisen sopimuksen.
Maajoukkuera.
Tyler Dibling on edustanut Englantia useissa nuorten maajoukkueissa, nousten nopeasti ikäluokasta toiseen. Hän on pelannut U16-, U17, U18, U19- ja U21-maajoukkueissa. Hän on pelannut U21-joukkueessa marraskuusta 2024 lähtien, ja huhtikuun 29. päivään 2025 mennessä hän on pelannut 2 ottelua ja tehnyt 0 maalia.
Penelope Hocking

Penelope Elizabeth Hocking (s. 29. joulukuuta 1999) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänen seurajoukkueensa on ollut vuodesta 2024 NWSL-sarjassa pelaava Bay.
Hocking edusti aiemmin vuodet 2023–2024 nykyisen joukkueensa kanssa samassa sarjassa pelaavaa Chicago Red Starsia. Hän keräsi joukkueessa nimiinsä 29 sarjaottelua, joista 26 avauskokoonpanossa. Lisäksi hän iski seitsemän maalia. Nykyisessä seurassaan Hocking on pelannut huhtikuuhun 2025 mennessä 13 sarjaottelua ja niistä neljä avauskokoonpanossa.
Hocking pelasi vuonna 2018 kymmenen ottelua Yhdysvaltain alle 20-vuotiaiden naisten maajoukkueessa. Hän teki myös kolme maalia.
Kelli Hubly

Kelli Elizabeth Hubly (s. 9. elokuuta 1994) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hänen joukkueensa on ollut vuodesta 2025 NWSL-sarjassa pelaavaa Bay.
Hubly edusti vuodet 2017–2024 nykyisen joukkueensa kanssa samassa sarjassa pelaavaa Portland Thornsia. Hän voitti joukkueessa kahdesti sarjamestaruuden vuosina 2017 ja 2022. Lisäksi hän voitti vuoden 2021 NWSL Challenge Cupin. Hubly keräsi joukkueessa nimiinsä 105 sarjaottelua ja niistä 86 avauskokoonpanossa. Lisäksi hän iski kaksi maalia. Nykyisessä joukkueessaan Hubly on pelannut huhtikuuhun 2025 mennessä yhden sarjaottelun.
Minami Ōi

Minami Ōi (; s. 14. tammikuuta 1997 Kōchi) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Suomen Kansallisessa liigassa helsinkiläistä Pallokerho-35:tä.
Ōi on pelannut aiemmin kotimaansa lisäksi Ruotsissa gotlantilaisessa P18-joukkueessa. Hän siirtyi Suomeen vuonna 2024 ja pelasi kaudella 2024 PK-35:n joukkueessa Kansallisessa liigassa 22 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, huhtikuussa vierasottelussa Jyväskylän Pallokerhoa ja lokakuussa kotiottelussa Pallokerho Keski-Uusimaata vastaan. Hän jatkaa PK-35:ssä kaudella 2025.
Tsushimasaartenputkikuono

Tsushimasaartenputkikuono ("Murina tenebrosa") on siippojen heimoon kuuluva harvinainen lepakkolaji.
Tämä laji tunnetaan vain Japanin Tsushiman saaristosta vuonna 1962 hylätystä kaivoksesta kerätystä tyyppinäytteestä. On myös mahdollista, että Yakun saarelta kerätty lepakko kuuluu samaan lajiin. Sitä on etsitty luolista talvisin ja verkkopyydyksillä kesäisin, mutta turhaan. Voi olla että laji on jo kuollut sukupuuttoon.
Fredrika Bremer-förbundet

Fredrika Bremer-förbundet (lyh. FBF) on ruotsalainen feministinen järjestö, jonka perusti vuonna 1884 Sophie Adlersparre. Se pyrkii lisäämään tietoisuutta tasa-arvoasioista muun muassa järjestämällä luentoja ja julkaisemalla kirjoja. Lisäksi se jakaa rahastostaan stipendejä.
Jamie Rita

Jamie Rita (s. 23. syyskuuta 1998 Burien, Washington) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Suomen Kansallisessa liigassa helsinkiläistä Pallokerho-35:tä.
Rita pelasi Yhdysvaltain yliopistosarjoissa Washingtonin osavaltionyliopiston joukkueessa vuosina 2017–2018 ja tämän jälkeen Portlandin yliopiston joukkueessa. Kaudella 2022–2023 hän kuului englantilaisseura Lewes FC:hen. Keväällä 2024 hän siirtyi suomalaisseura Pallokerho-35:een. Hän pelasi kaudella 2024 Kansallisessa liigassa 21 ottelua ja teki maalin kauden viimeisessä ottelussa Tampereen Ilvestä vastaan.
Matias Torvela

Matias Torvela (1. heinäkuuta 1928 – 15. huhtikuuta 2015) oli suomalainen maatalousekonomi ja professori, joka teki pitkän uran Maatalouden taloudellisessa tutkimuslaitoksessa (MTTL). Hän toimi tutkimuslaitoksen johtajana vuodesta 1969 ja oli tunnettu erityisesti maatalouden taloustutkimuksen kehittäjänä sekä käytännön maatalouspolitiikan asiantuntijana.
Ura.
Matias Torvela aloitti työnsä MTTL:ssä vuonna 1954 ja eteni tutkijasta professoriksi ja osastonjohtajaksi. Torvela väitteli tohtoriksi vuonna 1966 tuotantopanosten käytöstä ja niiden käytön edullisuudesta maataloudessa Etelä-Suomen alueen kirjanpitoviljelmillä.
Vuonna 1969 hänet nimitettiin tutkimuslaitoksen johtajaksi ja markkinatutkimusosaston professoriksi. Vuodesta 1971 hän hoiti tutkimuslaitoksessa maatilatalouden professuuria. Vuonna 1972 hänet nimitettiin MTTL:n maatilatalouden osastonjohtajan ja professorin virkaan.
Hänen johdollaan tutkimuslaitos kehittyi merkittäväksi kansalliseksi ja kansainväliseksi maatalouden taloustutkimuksen toimijaksi. Hänen omat tutkimuksensa keskittyivät kolmeen pääteemaan: tuotantokustannukset, perheviljelmien koko sekä maatalouden tukijärjestelmät ja viljelijöiden tulot.
Vaikuttavuus.
Torvela käytti tutkimuksissaan laajasti maatalouden kannattavuuskirjanpidon aineistoa ja uudisti sen käyttöä politiikkatarkoituksiin. Hänen johdollaan tehtiin tutkimuksia esimerkiksi tilakoon vaikutuksista maatalouden elinkelpoisuuteen. Maatilahallitus hyödynsi näitä muun muassa lainoituspolitiikassa. Torvela johti useita merkittäviä tutkimusprojekteja ja vaikutti useisiin politiikkatyöryhmiin ja komiteoihin.
Kansainvälinen yhteistyö.
Torvela oli aktiivinen kansainvälisessä yhteistyössä. Hänen aikanaan MTTL loi kiinteät suhteet esimerkiksi Puolan ja Unkarin maataloustutkimuslaitoksiin. Hän osallistui kansainvälisten järjestöjen, kuten OECD:n ja Euroopan talouskomission (ECE) toimintaan, ja oli mukana järjestämässä muun muassa maatilamatkailun kansainvälistä symposiumia Suomessa 1982.
Lähteet.
Tuotantopanosten käytöstä ja käytön edullisuudesta maataloudessa Etelä-Suomen alueen kirjanpitoviljelmillä. Maatalouden taloudellisen tutkimuslaitoksen julkaisuja no. 8. Helsinki : Maatalouden taloudellinen tutkimuslaitos 1966.
Tuotantokustannuksista maatilamatkailuun : professori Matias Torvelan 60-vuotisjuhlajulkaisu. Maatalouden taloudellisen tutkimuslaitoksen julkaisuja no. 55. Helsinki : Maatalouden taloudellinen tutkimuslaitos 1989.
Sanna Sundqvist

Sanna Sundqvist (s. 13. heinäkuuta 1983 Göteborg) on ruotsalainen näyttelijä. Hän valmistui Tukholman teatterikorkeakoulusta vuonna 2010. Hän on näytellyt pääosin Dramatenissa, mutta myös televisiosarjoissa, elokuvissa ja radiokuunnelmissa.
Birgit Skarstein

Birgit Skarstein (s. 10. helmikuuta 1989 Levanger) on norjalainen uransa päättänyt vammaisurheilija, joka kilpaili soudussa ja maastohiihdossa. Hän on saavuttanut soudussa yhden paralympiakullan ja yhden paralympiahopean, kuusi maailmanmestaruutta, yhden MM-hopean, yhden MM-pronssin ja neljä Euroopan mestaruutta. Maastohiihdossa hänellä on MM-kisoista yksi hopeamitali ja kolme pronssia. Pyeongchangin paralympialaissa Skarstein toimi Norjan joukkueen lipunkantajana.
Skarstein halvaantui lantiosta alaspäin vuonna 2009 jalkaleikkauksessa tapahtuneen hoitovirheen vuoksi.
Vuosina 2015–2019 Skarstein oli työväenpuolueen kaupunginvaltuutettuna Oslossa.
Noella Håkans

Noella Håkans (s. 2004) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa Vasa IFK:ta.
Håkans on Vasa IFK:n kasvatti. Kaudella 2024 hän pelasi Jyväskylän Pallokerhossa kolme Kansallisen liigan ottelua. Kaudeksi 2025 hän palasi liigaan nousseeseen Vasa IFK:hon.
Piita Kytölaakso

Piita Kytölaakso (s. 2005) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kansallisessa liigassa Vasa IFK:ta.
Kytölaakso on Kokkolan Pallo-Veikkojen kasvatti. Hän pelasi Naisten Ykkösessä kaudella 2020 IK Myranin joukkueessa 16 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja kaudella 2022 Vasa IFK:n joukkueessa 21 ottelua, joissa hän teki 12 maalia. Kaudella 2023 hän pelasi Kansallisessa liigassa Oulu Nice Soccerin joukkueessa 21 Kansallisen liigan ottelua, joissa hän teki yhden maalin, huhtikuussa kotiottelussa PK-35 Vantaata vastaan. Kaudella 2024 hän edusti Vasa IFK:ta mutta ei polvivamman vuoksi pystynyt pelaamaan koko kaudella yhtään ottelua. Kaudeksi 2025 Vasa IFK nousi liigaan, ja kauden ensimmäisessä ottelussa Kytölaakso teki vierasottelussa Jyväskylän Pallokerhoa vastaan ottelun ainoan maalin.
Solveig Kringlebotn

Solveig Kringlebotn (s. 4. kesäkuuta 1963 Drøbak) on norjalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän sai lapsena opetusta Randi Helsethiltä ja opiskeli vuosina 1982–1984 Norjan musiikkikorkeakoulussa Kari Frisellin johdolla sekä 1985–1988 Tukholman oopperakoulussa opettajanaan Hjördis Schymberg. Kringlebotn aloitti uransa Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa vuonna 1987. Sittemmin hän on esiintynyt ympäri maailmaa, muun muassa Wienin valtionoopperassa, Bolšoi-teatterissa, Covent Gardenissa ja Metropolitanissa. Kringlebotn on työskennellyt myös laulunopettajana sekä toiminut tuomarina NRK:n laulukilpailussa "Stjernekamp", johon suomalainen "Tähdet, tähdet" perustuu.
Frida Peltonen

Frida Peltonen (s. 1999) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa Vasa IFK:ta.
Peltonen on Vasa IFK:n kasvatti. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa Naisten Ykkösessä kausina 2016–2024. Kaudeksi 2025 joukkue nousi Kansalliseen liigaan, jossa Peltonen pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa kauden avauskierroksella Jyväskylän Pallokerhoa vastaan.
Randi Helseth

Randi Helseth (9. helmikuuta 1905 Kristiania – 24. syyskuuta 1991) oli norjalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän esiintyi pääasiassa Norjan kansallisteatterissa, Den Nationale Scenessä ja Norjan kansallisoopperassa. Lisäksi hän toimi laulunopettajana. Hänen oppilaitaan oli muun muassa Solveig Kringlebotn.
Caprice Dydasco

Caprice Ka’anohikula Dydasco (s. 19. elokuuta 1993 Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hänen joukkueensa on ollut vuodesta 2024 NWSL-sarjassa pelaava Bay.
Dydasco edusti vuodet 2015–2018 nykyisen joukkueensa kanssa samassa sarjassa pelaavaa Washington Spiritiä. Kaudella 2015–2016 hän vieraili hetken myös Australian Newcastle United Jetsissä. Vuodet 2019–2022 hän edusti NJ/NY Gothamia ja vuodet 2022–2023 Houston Dashia. Hän on kerännyt nykyisessä joukkueessaan nimiinsä huhtikuuhun 2025 mennessä 32 sarjaottelua, joista 29 avauskokoonpanossa.
Maarit Vierunen

Maarit Vierunen (s. 1968 Tampere) on suomalainen kokoomuksen poliitikko. Hän on työskennellyt vuodesta 2008 Espoon kaupugin rahoituspäällikkönä. Koulutukseltaan Vierunen on kauppatieteiden maisteri.
Vierunen on toiminut Helsingin kaupunginvaltuutettuna, kaupunginhallituksen jäsenenä ja kokoomuksen valtuustoryhmän puheenjohtajana vuodesta 2021. Huhtikuussa 2025 hänet nimettiin kokoomuksen ehdokkaaksi sosiaali- terveys- ja pelastusalan apulaispormestariksi.
Ura.
Vierunen valmistui kauppatieteiden maisteriksi Vaasan yliopistosta vuonna 2003. Lisäksi hän on suorittanut CEFA-tutkinnon (Certified European Financial Analyst) Hankenilla.
Opiskeluaikoinaan Vierunen työskenteli Postipankilla vuonna 1996, Leonia-pankilla vuosina 1997-1998 ja Opstock-pankkiiriliikkeellä vuosina 1998-2002. Vuosina 2004-2005 Vierunen työskenteli Tamrolla rahoitusassistenttina. Hän työskenteli Kaupthingilla osakemeklarina vuosina 2007-2008.
Espoon rahoituspäällikkönä Vierunen aloitti vuonna 2008. Hänen vastuullaan konsernihallinnossa ovat kaupungin sijoitusrahastot, kaupungin ja kaupunkikonsernin lainanottoon liittyvät toimenpiteet sekä erilaiset rahoitusprojektit.
Sam LaPorta

Samuel ”Sam” LaPorta (s. 12. tammikuuta 2001 Highland, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on sisempi laitahyökkääjä LaPorta edustaa NFL-joukkue Detroit Lionsia. Ennen NFL-uraansa hän pelasi Iowan yliopiston joukkueessa. Lions varasi hänet toisella kierroksella . Kesäkuussa 2023 LaPorta teki Lionsin kanssa nelivuotisen ja yhteensä noin 9,465 miljoonan dollarin arvoisen tulokassopimuksen. Hänet valittiin Pro Bowl-tähdistöotteluun kaudella ja toiseen All Pro-tähdistöjoukkueeseen 2023. LaPorta on pelannut 33 NFL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hänellä on 146 kiinniottoa, 1 615 kiinniottojaardia ja 17 kiinniotoillaa tehtyä touchdownia. Hän on edennyt juoksemalla neljä jaardia. LaPorta on pelannut neljä NFL:n pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hänellä on 27 kiinniottoa, 227 kiinniottojaardia ja kaksi kiinniotoilla tehtyä touchdownia. Uran tilastot päivitetty kauden 2024 jälkeen.
Maatalouden taloudellinen tutkimuslaitos

Maatalouden taloudellinen tutkimuslaitos (MTTL) oli suomalainen valtion tutkimuslaitos, joka toimi vuosina 1952–2001. 
Historia.
MTTL aloitti toimintansa 1. heinäkuuta 1952 pitkään jatkuneen valmistelutyön jälkeen. Laitoksen taustalla olivat 1900-luvun alkupuolelta asti jatkuneet esitykset maatalouden taloustutkimuksen organisoinnin tarpeellisuudesta. Perustamista edistivät erityisesti professorit Rurik Pihkala, Nils Westermarck ja Antti Mäki. Laitoksen ensimmäinen pääjohtaja oli Samuli Suomela.
MTTL:n alkuperäisessä organisaatiossa oli kolme osastoa: maatilatalouden osasto, työntutkimusosasto ja markkinatutkimusosasto, josta luovuttiin myöhemmin. Vuonna 1962 maatalouden kannattavuustutkimus tuli osaksi laitoksen toimintaa.
MTTL fuusioitiin vuonna 2001 Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskukseen, jossa sen toiminta jatkui yksikössä Taloustutkimus (MTTL).
Sijainti.
MTTL sijaitsi Helsingissä Malminkartanon alueella, niin kutsutussa "Rukkilassa". Toimitilat olivat yhteiset muun muassa Valtion maatalouskoneiden tutkimuslaitoksen kanssa.
Frida Lindholm

Frida Lindholm (s. 2004) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi juniorina Kokkolan Pallo-Veikoissa. Hän edusti Naisten Ykkösessä IK Myrania kaudella 2020, FC Sportia kaudella 2022 ja Vasa IFK:ta kausina 2023–2024. Kaudella 2025 hän pelaa Vasa IFK:n liigajoukkueessa.