Copacabanan linnoituksen kapina

Copacabanan linnoituksen kapina oli 5. heinäkuuta 1922 Rio de Janeirossa, Brasiliassa alkanut sotilaallinen kapina, joka käynnisti tenente-kapinat, nuorten upseerien johtamat sotilasliikkeet. Kapina oli ensimmäinen merkittävä tenentismo-liikkeen nousu, joka ilmentyi nuorten, usein alemman keskiluokan taustoista tulleiden upseerien tyytymättömyytenä korruptoituneeseen, suurtilallisten hallitsemaan poliittiseen järjestelmään.
Tausta.
Kapinan taustalla oli tyytymättömyys presidentti Epitácio Pessoan siviilihallituksen korruptioon sekä entisen presidentin ja armeijan edustajan, marsalkka Hermes da Fonsecan, pidätys. Nuoret upseerit, aliupseerit, sotilaskoulun kadetit ja muutamat siviilit pyrkivät syrjäyttämään Pessoan hallinnon. Kapina heijasti myös armeijan pettymystä vuoden 1922 presidentinvaalien tuloksiin, ja nuoret upseerit halusivat käyttää armeijaa kansakunnan modernisoimiseen ja poliittisen järjestelmän uudistamiseen. Yksi kapinan suunnittelijoista oli Luiz Carlos Prestes, joka kuitenkin jäi pois sairastuttuaan lavantautiin.
Kapinan kulku.
Kapina alkoi 5. heinäkuuta 1922, kun noin 300 sotilasta linnoittautui Copacabanan linnoitukseen Rio de Janeirossa ja vaati presidentti Artur da Silva Bernardesin eroa. Linnoituksen tykit ampuivat merelle merkiksi muille yksiköille liittyä kapinaan, mutta suurin osa armeijasta pysyi hallituksen tukena. Muut samanaikaiset kapinat kaupungin varuskunnissa tukahdutettiin nopeasti, mutta Copacabanan linnoituksen kapinalliset kieltäytyivät antautumasta. Hallitus lähetti kaksi taistelulaivaa, Minas Geraes ja São Paulo, joista jälkimmäinen aloitti linnoituksen pommituksen, mikä hiljensi sen tykit noin puolen tunnin kuluttua. Senaatti julisti hätätilan, ja jalkaväen yksiköt piirittivät linnoituksen.
1. heinäkuuta linnoituksen komentaja, luutnantti Antônio de Siqueira Campos, antoi luvan niille, jotka eivät halunneet taistella loppuun asti, poistua. Jäljelle jäi pieni joukko, tunnettu nimellä ”Copacabanan kahdeksantoista”, joka koostui 17 upseerista ja yhdestä siviilistä. He repivät Brasilian lipun palasiksi ja kantoivat niitä rintataskuissaan kunnian merkkinä. Ryhmä päätti marssia kohti Cateten presidentinpalatsia ilman aikomusta avata tulta ensin. Matkan varrella osa vetäytyi, mutta yksi siviili liittyi joukkoon. Copacabanan rannalla Avenida Atlânticalla syttyi epätoivoinen tulitaistelu hallituksen joukkoja vastaan, jossa suurin osa kapinallisista kaatui. Yllättäen kaksi johtajaa, Siqueira Campos ja Eduardo Gomes, selvisivät hengissä.
Tenentismo-liike.
Tenentismo (portugalin sanasta "tenente", ”luutnantti”) oli 1920-luvun brasilialaisten nuorten upseerien liike, joka ajoi yhteiskunnallista oikeudenmukaisuutta ja kansallisia uudistuksia. Copacabanan kapina oli liikkeen lähtölaukaus, ja vaikka se kukistettiin nopeasti, se loi perustan myöhemmille tenente-kapinoille. Vuonna 1924 tenentet nousivat kapinaan São Paulossa, pitääkseen kaupunkia hallussaan useita viikkoja, ennen kuin liittovaltion joukot valtasivat sen takaisin. Samana vuonna Luís Carlos Prestes johti noin tuhannen miehen ryhmää kuuluisalla kahden vuoden marssillaan Brasilian sisämaassa, välttäen hallituksen joukkoja, mutta ryhmä joutui lopulta maanpakoon presidentti Washington Luísin noustua valtaan vuonna 1926. Tenentet vaikuttivat merkittävästi vuoden 1930 vallankumoukseen, joka nosti Getúlio Vargasin valtaan.
Symbolinen merkitys ja perintö.
Vaikka kapina epäonnistui sotilaallisesti ja poliittisesti, sillä oli suuri symbolinen arvo. ”Copacabanan sankarit” tai ”Fortin kahdeksantoista” nousivat kansallisiksi marttyyreiksi, ja heidän muistonsa ikuistettiin monumenteihin, katujen nimiin ja runouteen. Sanomalehdet ylistivät heidän uhraustaan, mikä innoitti myöhempiä tenente-kapinoita, kuten São Paulon kapinan 1924 ja Prestesin marssin. Kapinan johtajat, kuten Eduardo Gomes, joka selvisi hengissä ja pyrki myöhemmin presidentiksi vuosina 1945 ja 1950, sekä Juarez Távora, joka oli lähellä voittaa presidentinvaalit 1955, jatkoivat liikkeen perintöä. Artur da Costa e Silva, nuorena tenentismoon osallistunut, nousi Brasilian presidentiksi vuosina 1967–1969.
Kapina paljasti hallituksen haavoittuvuuden sotilaallisia kapinoita vastaan ja loi pohjan armeijan pysyvälle vaikutukselle Brasilian politiikassa, joka ulottui 1960-luvun sotilasdiktatuuriin ja edelleen 2000-luvun poliittisiin keskusteluihin. Copacabanan linnoitus, joka rakennettiin vuonna 1914 suojaamaan Rio de Janeiron rannikkoa, toimii nykyisin museona, jossa esitellään Brasilian armeijan perintöä, ja se oli osa vuoden 2016 kesäolympialaisten kisareittejä.