R. L. Burnside

R. L. Burnside (23. marraskuuta 1926 – 1. syyskuuta 2005) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja, lauluntekijä ja kitaristi. Hän soitti musiikkia suurimman osan elämästään mutta sai vain vähän tunnustusta ennen 1990-luvun alkua. 1990-luvun alussa R. L. Burnside sai huomiota levy-yhtiönsä Fat Possum Recordsin ansiosta. Levy-yhtiö alkoi markkinoida bluesia nuorelle yleisölle, etenkin punk- ja garage rock -piireissä, ja se avasi uusia ovia myös Burnsiden musiikille. Etenkin yhteistyö vaihtoehtorock-yhtye Jon Spencer and the Blues Explosionin kanssa toi hänen musiikkinsa laajempaan tietoisuuteen.
Historia.
Varhaiset vuodet.
R. L. Burnside syntyi 23. marraskuuta 1926 Harmontownissa Mississippissä. Hänen etunimensä R. L viittaa todennäköisesti nimeen Robert Lee, mutta ystävät kutsuivat häntä usein nimillä Rule tai Rural. Hän alkoi soittaa kitaraa nuorena saatuaan instrumentin langoltaan. Hänen suurin vaikutteensa oli bluesmuusikko Mississippi Fred McDowell. 
Toisen maailmansodan jälkeen Burnside muutti Chicagoon, missä hän näki usein Muddy Watersin esiintyvän. Watersin slidekitara-tekniikka vaikutti Burnsideen syvästi. Hänen muita innoittajia olivat John Lee Hooker ja Lightnin' Hopkins. Chicagon elämä osoittautui kuitenkin liian kovaksi hänen makuunsa, ja hän muutti pian takaisin Mississippiin, missä hän tapasi tulevan vaimonsa Alice Maen. He olivat naimisissa yli viisikymmentä vuotta. Suurimman osan aikuiselämästään Burnside työskenteli puuvillan viljelijänä ja maatilan koneiden kuljettajana. Hän soitti bluesia pääasiassa viikonloppuisin. 1950-luvulla hän ajautui vaikeuksiin ja joutui Parchmanin vankilaan. Vuoden 1994 kertomuksessaan hän sanoi, että tuomio liittyi varastettujen tavaroiden kuljetukseen, mutta myöhemmin hän myönsi myös tappaneensa ihmisen. Hän sanoi usein: ”En tarkoittanut tappaa häntä. Ammuin vain päähän. Kuolema oli hänen ja Jumalansa välinen asia.”
Varhaiset levytykset.
Vapauduttuaan vankilasta hän palasi nopeasti musiikin pariin. Vuonna 1967–68 folkloristi George Mitchell tallensi Burnsidea osana tutkimustaan Pohjois-Mississipin ainutlaatuisista musiikkityyleistä. Mitchellin tallentamia Burnside-kappaleita, kuten ”Poor Black Mattie,” ”Goin’ Down South” ja ”Long Haired Doney”, julkaistiin vuonna 1969 Arhoolie-levy-yhtiön kokoelma-albumilla "Mississippi Delta Blues, vol. 2".
Arhoolie-julkaisun jälkeen Burnside alkoi esiintyä musiikkifestivaaleilla, ja hän teki satunnaisia kiertueita, sekä esiintyi paikallisilla juke-joint-klubeilla, joita pyöritti toinen paikallinen blues-muusikko, Junior Kimbrough.
1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa Burnside äänitti kaksi akustista albumia hollantilaiselle Swingmaster-levy-yhtiölle sekä singlen sähköisen Sound Machine -taustayhtyeensä kanssa. Yhtyeessä soittivat hänen poikansa Joseph ja Daniel sekä vävynsä Calvin Jackson. Näitä High Water -yhtiölle tehtyjä äänityksiä julkaistiin myöhemmin kokonaisina CD-levyinä, kuten "Sound Machine Groove" ja "Raw Electric".
Fat Possum Records.
1990-luvun alussa Peter Lee ja Mathew Johnson perustivat Fat Possum Recordsin. Levy-yhtiö erikoistui julkaisemaan bluesia. Junior Kimbrough sekä R. L. Burnside olivat yhtiön ensimmäisiä artisteja. Burnside julkaisi ensimmäisen Fat Possum -albuminsa "Bad Luck City" vuonna 1992, ja hänen live-soundinsa tallentui tarkemmin vuoden 1994 albumilla "Too Bad Jim". Tämä äänitettiin Junior Kimbrough’n klubilla Chulahamassa,missä nämä miehet soittivat tinkimätöntä bluesia yli 30 vuoden ajan.
Burnsiden Fat Possum -albumit saivat aluksi kiitosta kriitikoilta mutteivät myyneet hyvin. Vuoden 1993 dokumenttielokuva "Deep Blues" auttoi tuomaan sekä Junior Kimbrough’n että R.L Burnsiden musiikkia laajempaan tietoisuuteen. Vuoden 1996 albumilla "A Ass Pocket of Whiskey" Burnside yhdisti voimansa vaihtoehtorock-yhtye Jon Spencer and the Blues Explosionin kanssa. Tämä levy toi hän keikoilleen runsaasti nuorta yleisöä. Samalla hän alkoi esiintyä kansainvälisillä blues-festivaaleilla, usein slide-kitaristi Kenny Brownin ja nuoren Cedric Burnside -pojanpoikansa kanssa. 
Koska Burnside oli äänittänyt satunnaisesti 1960-luvulta alkaen, 2000-luvulla julkaistiin useita uudelleenjulkaisuja ja live-äänitteitä. Näihin kuuluvat muun muassa "Mississippi Hill Country Blues", joka oli äänitetty suurelta osin Alankomaissa 1980-luvulla, sekä "First Recordings", joka kokoaa yhteen vuonna 1967 tehtyjä äänityksiä. 
Kuolema.
2000-luvun alussa Burnside alkoi kärsiä vakavista terveysongelmista, jotka estivät häntä esiintymästä säännöllisesti. Hän jatkoi kuitenkin musiikin äänittämistä, ja yksi uran kohokohta oli kriitikoiden ylistämä studioalbumi "Wish I Was in Heaven Sitting Down," joka ilmestyi vuonna 2000. Burnside sai sydänkohtauksen vuonna 2005, ja hän kävi läpi ohitusleikkauksen. Hän ei toipunut täysin leikkauksesta ja kuoli 1. syyskuuta 2005. Hän oli 79-vuotias. Hänet haudattiin Harmontowniin. Monet hänen perheenjäsenensä, mukaan lukien hänen poikansa Duwayne ja Garry sekä pojanpoikansa Cedric ovat jatkaneet hänen perintöään esiintymällä ja levyttämällä bluesia.