Drive-In Saturday

Drive-In Saturday on brittimuusikko David Bowien vuonna 1973 julkaistu musiikkikappale hänen albumiltaan "Aladdin Sane". Kappale julkaistiin myös singlenä, jolloin se nousi Britannian singlelistan sijalle kolme.
Bowie kirjoitti kappaleen vuoden 1972 Yhdysvaltain-kiertueellaan. Laulun kertoja elää kuvitteellisessa tulevaisuudessa ja muistelee tapahtumia, jotka eivät ole vielä tapahtuneet.
Työstö.
Bowie kirjoitti kappaleen vuoden 1972 Yhdysvaltain-kiertueensa aikana. Inspiraatiota antoivat kuun valaisemat isot autiomaan rakennukset, joita Bowie näki öisellä junamatkallaan Seattlesta Phoenixiin. 
Kappale äänitettiin New Yorkissa sijaitsevilla RCA-studioilla 9. ja 10. joulukuuta 1972, ja sen tuottivat Bowie ja Ken Scott. Laulamisen lisäksi Bowie lauloi sekä soitti 12-kielistä kitaraa, saksofonia ja syntetisaattoria. Äänityksessä olivat mukana myös Mike Garson (piano), Mick Ronson (kitara, laulu), Trevor Bolder (bassokitara), Mick Woodmansey (rummut, tamburiini) ja Geoff MacCormack (laulu).
Bowie oli auttanut Mott the Hoople -yhtyeen läpimurtoon antamalla sen levyttää kappaleensa ”All the Young Dudes”. Hän tarjosi ”Drive-In Saturday” -kappaletta sen seuraajaksi, mutta yhtyeen on väitetty hylänneen sen. Bowie kertoi "VH1 Storytellers" -albumille äänitetyssä konsertissa vuonna 1999, että yhtyeen päätös turhautti häntä niin paljon, että hän humaltuneena ajoi kulmakarvansa pois. Sen sijaan Mott the Hooplen rumpalin Dale Griffinin mukaan Bowie itse muutti mielensä: ”Sanotaan nyt suoraan, ’Drive-In Saturday’ ei ole mikään maailman paras kappale. Bowien vaisto vetää se pois oli hyväksi kaikille osapuolille.” Myös Mott the Hooplen laulaja Ian Hunter on kiistänyt yhtyeen kieltäytyneen kappaleesta. Hunterin mukaan he olisivat kuitenkin halunneet levyttää kappaleen omalla sovituksellaan, joka erosi selvästi alkuperäisestä. Hunter on pitänyt mahdollisena, että Bowien manageri Tony Defries olisi antanut molemmille osapuolille ristiriitaista tietoa asiasta, mikä olisi aiheuttanut väärinkäsityksen.
Sävellys ja sanoitus.
Musiikillisesti ”Drive-In Saturday” edustaa glam rockia. Sävellys kulkee sävelaskel sävelaskeleelta Bowielle tyypillisten nousevien ja laskevien duurisointujen kautta kakofoniseen saksofonilopetukseen. Marc Spitz kuvaa kirjassaan "David Bowie" (2009) kappaletta doo-wop-pastissiksi, jossa on camp-henkiset sanoitukset.
Kappale yhdistelee "Svengijengi ’62" -elokuvan tunnelmia 1950-luvun yhdysvaltalaisesta nuorisokulttuurista ja sähköisestä futurismista. Kappaleen kertoja elää kuvitteellisessa tulevaisuudessa ja muistelee tapahtumia, jotka eivät ole vielä tapahtuneet. Ihmiset ovat unohtaneet, kuinka seksiä harrastetaan, joten he joutuvat katsomaan mallia vanhoista elokuvista. Sanoituksessa viitataan Mick Jaggeriin, Marc Bolaniin (”try to get it on”), supermalli Twiggyyn (”Twig the Wonder Kid”) ja sveitsiläiseen psykiatriin Carl Jungiin. 
Bowie esitti kappaletta tuoreeltaan livenä marraskuussa 1972. Ensimmäinen esitys oli marraskuun 4. päivänä Phoenixissa vain tunteja kappaleen valmistumisen jälkeen. Bowie esitti kappaleen yksin akustisella kitaralla itseään säestäen. Ensimmäinen tunnettu äänitys on tehty 17. marraskuuta Floridan Daniassa, jossa Bowie kertoi yleisölle kyseessä olevan ”laulu vuodelta 2033”.
Marraskuun 25. päivänä Clevelandissa järjestetyssä konsertissa Bowie esitteli kappaleen seuraavasti:
Julkaisu ja vastaanotto.
Myynti ja julkaisut.
”Drive-In Saturday” julkaistiin singlenä 6. huhtikuuta 1973, viikkoa ennen "Aladdin Sane" -albumia. ”Drive-In Saturday” nousi Britannian singlelistalla sijalle kolme, ja Irlannissa sijoitus oli 14:s. Singlen saksalaisessa painoksessa kappaleen pituutta lyhennettiin lähes minuutilla. Versio julkaistiin vuonna 2015 "Five Years (1969–1973)" -boksissa. 
Singlen B-puolella julkaistiin ”Round and Round”, joka on cover-versio Chuck Berryn kappaleesta ”Around and Around”. Se oli äänitetty Bowien edellisen "The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars" -albumin sessioissa. "New Musical Express" -lehden Charles Shaar Murrayn mukaan kääntöpuolelle kaavailtiin ensin Bowien versiota Rolling Stonesin kappaleesta ”Let’s Spend the Night Together”, kunnes se päätettiin ottaa mukaan "Aladdin Sanelle".
”Drive-In Saturday” julkaistiin vuonna 1973 myös espanjalaisen ”Life on Mars?” -singlen B-puolella.
Live-esitykset ja muut versiot.
Bowie esitti kappaleen 17. tammikuuta 1973 britannialaisessa televisio-ohjelmassa "Russell Harty Plus". Esitys julkaistiin vuonna 1993 videoalbumilla "Bowie – The Video Collection" sekä vuoden 2002 "Best of Bowie" -kokoelman DVD-versiolla. 
Bowie esitti kappaletta toisinaan "Ziggy Stardust" -kiertueellaan. Sitä seuranneella "Diamond Dogs" -kiertueella hän esitti sitä akustisen kitaran kanssa David Sanbornin soittaessa saksofonia. Vuonna 1999 Bowie alkoi esittää sitä uudelleen "Hours"-albumin kiertueella. New Yorkissa 23. elokuuta 1999 esitetty liveversio julkaistiin samana vuonna Bowien livealbumilla "VH1 Storytellers". Kaksi päivää myöhemmin äänitettiin liveversio BBC Radio 1:n Mark Radcliffe Show’ta varten. Vuonna 1999 äänitetty konserttiversio löytyy myös albumilta "Something in the Air (Live Paris 99)".
Kappaleesta ovat tehneet oman versionsa muun muassa Def Leppard, Morrissey, Max Lorentz sekä Loser’s Lounge feat. Julian Maile.
Arvioita.
"The Guardian" -lehdessä Alexis Petridis sijoitti ”Drive-In Saturday” -kappaleen kymmenenneksi, kun hän vuonna 2020 valitsi 50 suosikkikappalettaan Bowielta. "NME:n" vastaavalla listalla (2018) se sijoittui 26:nneksi, "Uncutin" listalla (2015) 24:nneksi ja "Mojon" listalla (2015) 79:nneksi. "Ultimate Classic Rock" puolestaan järjesti vuonna 2016 Bowien singlet paremmuusjärjestykseen, jolloin ”Drive-In Saturday” sijoittui 49:nneksi. 
David Bowiesta elämäkerran kirjoittaneen David Buckleyn mielestä ”Drive-In Saturday” on ”Rebel Rebelin” ohella Bowien upein glam rock -aikakauden single. Kirjailija Nicholas Peggin mukaan se on luultavasti "Aladdin Sanen" hienoin kappale sekä mahtava mutta unohdettu Bowien single. Myös Bowien silloisen taustayhtyeen rumpali Mick Woodmansey on sanonut sen olevan yksi hänen suosikkikappaleistaan Bowien kyseiseltä ajanjaksolta. Kappaleessa pianoa soittava Mike Garson on sanonut rakastavansa kappaletta. Hän on kehunut sitä tarttuvaksi ja sointukulkua hienoksi.