tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mumble rap

Mumble rap (, myös SoundCloud rap) on löyhästi määritelty hip hopin alalaji, jonka katsotaan alkaneen SoundCloud-musiikkipalvelussa 2010-luvun alussa.
Lajille on tyypillistä muminaa muistuttava räppäystyyli, jota korostaa Auto-Tune -efektin käyttö. Sanoitukset ovat usein yksinkertaisia, ja ne jäävät vähemmälle huomiolle räppäämisen keskittyessä enemmän suoraviivaiseen ja pehmeään flow'hun. Soittimista koostuu minimalistinen äänimaailma, jossa vaikuttavat pääasiassa rumpukone (tunnetuimpana Roland TR-808), sekä toisinaan esimerkiksi akustinen kitara.
Käsitettä on usein pidetty loukkaavana tai yleistävänä terminä 2010-luvun hip hop -artisteista. Monet perinteisemmän tyylin artistit, kuten Eminem ovat kritisoineet mumble rapia kovalla kädellä. Jotkin artistit tosin ovat omaksuneet genren itselleen ja edistäneet sitä ylpeydellä. Ensimmäisenä valtavirran mumble rap -kappaleena pidetään usein yhdysvaltalaisen Futuren vuoden 2011 singleä ”Tony Montana”.
Elektro GT

Elektro GT on rumpali Mikko Hassisen toinen sooloalbumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Mikko Hassinen.
Pungu

Pungu ("Pungu maclareni") on kirjoahveniin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Afrikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Pungu voi kasvaa korkeintaan 10 cm pitkäksi. Sen väritys vaihtelee, mutta on useimmiten kellertävän harmaa. Päässä ja kylkiviivan ympärillä on mustia täpliä. Pungun huulet ovat paksut ja huulet ja suu työntyy eteenpäin. Kalan selkä- ja pyrstöevissä on sinertävä vivahde.
Levinneisyys ja elintavat.
Pungua tavataan ainoastaan Kamerunista Barombi Mbo -järvestä. Kala liikkuu matalissa vesissä lähellä rantaa pienissä parvissa. Lajin ravintoa ovat eräät sienieläimet, joiden hajottamiseen sen hampaat ovat erikoistuneet, ja vedessä elävät hyönteisten toukat. Pungunaaras hautoo mätimunia suussaan.
Pungu luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Suurimmat uhat ovat sitä syövät vieraslajit kuten muut kalat ja äyriäiset, veden samentuminen ja saastuminen, lisääntymisalueiden tuhoutuminen sekä pyydystäminen akvaariokaloiksi.
Jerry Relph

Jerry Relph (4. syyskuuta 1944 Boston, Massachusetts – 18. joulukuuta 2020) oli yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko, juristi ja pienyrittäjä.
Relph sai filosofian kandidaatin arvon Carleton Collegesta vuonna 1966 ja palveli Yhdysvaltain merijalkaväessä Vietnamin sodassa. Myöhemmin hän opiskeli oikeustiedettä William Mitchell College of Law'ssa ja sai juristinoikeudet. Relph valittiin nelivuotiskaudelle Minnesotan senaattiin vuonna 2016, mutta ei tullut uudelleen valituksi syksyllä 2020. Maaliskuussa 2020 hän toimi hätärahoituksen koronaviruspandemian vastaisiin toimiin Minnesotassa turvanneen puolueet yhdistäneen aloitteen pääkirjoittajana.
Relphin ensimmäinen vaimo kuoli vuonna 1999, mutta hän meni uusiin naimisiin. Hänellä oli kaksi lasta. Relphillä todettiin 13. marraskuuta 2020 koronavirustartunta, jonka takia hän joutui sairaalahoitoon. Hän kuoli 76-vuotiaana.
Hanni

Hanni on naisen etunimi, joka pohjautuu nimiin Hanna ja Johanna.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Hanni on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 320 naisella.
Hanni-nimi ei sisälly suomalaiseen eikä suomenruotsalaiseen nimipäiväkalenteriin. Ortodoksisessa kalenterissa Hannilla on kolme nimipäivää: 31. tammikuuta, 18. huhtikuuta ja 9. lokakuuta.
Chrząstowice

Chrząstowice on maalaiskunta Opolen piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 7 013.
Opolen piirikunnan asukkaista 5,3 prosenttia asuu Chrząstowicen kunnassa ja sen pinta-alasta 5,2 prosenttia kuuluu Chrząstowicen kuntaan. Kylät Chrząstowicen kunnassa ovat Chrząstowice, Daniec, Dąbrowice, Dębie, Dębska Kuźnia, Falmirowice, Lędziny, Niwki sekä Suchy Bór.
Vuoden 2019 lopussa 51,1 prosenttia Chrząstowicen asukkaista oli naispuolisia ja 48,9 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 16,1 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 62,9 prosenttia ja eläkeikäiset 21 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,6 vuotta. Vuonna 2019 Chrząstowicen kunnassa syntyi 69 lasta. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 16,7 prosenttia oli saksalaisia, ja saksan kielellä on kunnassa virallisen avustavan kielen asema.
Kati Levoranta

Kati Marketta Levoranta (s. 30. tammikuuta 1970 Vammala) on suomalainen yritysjohtaja, joka aloittaa vuonna 2021 vetytalouteen erikoistuneen P2X Solutions -yhtiön osakkaana ja johtajana. Levoranta toimi Rovio Entertainment Oyj:n toimitusjohtajana vuosina 2016–2020 ja lakiasioista vastaavana johtajana vuosina 2012–2015. Hän on lisäksi OP Osuuskunnan hallituksen jäsen. 
Koulutukseltaan Kati Levoranta on juristi ja MBA. Hän on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta ja suorittanut MBA-tutkinnon Helsingin kauppakorkeakoulussa sekä yhdysvaltalaisen lakitutkinnon (LL.M.) Columbian yliopistossa. Valmistuttuaan Levoranta työskenteli eri tehtävissä Valiolla, Pöyry Oyj:ssä ja Nokialla. Ennen siirtymistään Rovioon hän toimi viisi vuotta Nokia Siemens Networksissa, ja tästä ajasta hän asui kolme vuotta Münchenissä Saksassa.
Kauppiassukua oleva Levoranta kirjoitti ylioppilaaksi Vammalan lukiosta vuonna 1990 ja vietti lukioaikanaan vuoden vaihto-oppilaana Yhdysvalloissa, jossa hän kiinnostui kansainvälisistä tehtävistä. Nuoruudessaan hän pelasi tennistä maajoukkuetasolla. Myöhemmin hän on harrastanut kestävyysurheilua ja suorittanut kaksi kertaa triathlonin..
August Mannerheim

August Erik Mannerheim (16. lokakuuta 1805 Askainen – 19. huhtikuuta 1876 San Donato) oli suomalainen vapaaherra, pankinjohtaja ja virka- ja valtiopäivämies.
Suku ja koulutus.
August Mannerheimin vanhemmat olivat maaherra, kreivi Carl Erik Mannerheim ja Vendla Sofia von Willebrand. Mannerheim tuli ylioppilaaksi vuonna 1820 ja suoritti Suomen asiain komitean tutkinnon vuonna 1826. Hänellä oli viisi sisarusta, joista vanhin veli oli kreivi, Viipurin hovioikeuden presidentti, entomologi Carl Gustaf Mannerheim. Hänen kaksi sisartaan vapaaherratar, kreivitär Gustava Maria Sofia Mannerheim (1801–1822) ja hovineiti, vapaaherratar Eva Wilhelmina Charlotta Mannerheim (1808–1851) avioituivat vuorollaan vapaaherra Lars Gabriel von Haartmanin kanssa. 
Virka-ura.
August Manneheim sai kamarijunkkarin arvon vuonna 1830, valtioneuvoksen arvon vuonna 1856, kamariherran arvon vuonna 1862 ja todellisen valtioneuvoksen arvon vuonna 1866. Turun hovioikeuden auskultantti hän oli vuonna 1826 ja sai samana vuonna Keisarin kanslian ja Suomen valtiosihteerinviraston ylimääräiseksi kanslistin viran Pietarissa. Turun hovioikeuteen Mannerheim palasi ylimääräiseksi notaariksi vuonna 1829, senaatin talousosaston ylimääräiseksi kamarikirjuriksi hän tuli vuonna 1831 ja uudelleen Keisarin kanslian ja Suomen valtiosihteerinvirastossa arkistonhoitajaksi vuodesta 1832, kirjaajaksi vuodesta 1839 ja toiseksi toimitussihteerksi vuodesta 1841. 
Venäjän lähetystön palveluksessa Tukholmassa Mannerheim toimi vuosina 1843–1845 ja johtajana Suomen Pankissa vuodesta 1845 vuoteen 1866, jolloin hän oli myös Suomen kenraalikuvernöörin palveluksessa erityistehtävissä. Valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä Mannerheim oli 1863–1864, 1867 ja 1872.
Świebodzinin piirikunta

Świebodzinin piirikunta () on Puolan piirikunta Lubuszin voivodikunnassa. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 55 790. Se jakautuu kuuteen maalaiskuntaan, jotka ovat Łagów, Lubrza, Skąpe, Świebodzin, Szczaniec sekä Zbąszynek. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Świebodzinin kaupunki.
Świebodzinin piirikunnan pinta-alasta 42,1 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Świebodzinin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 3,5 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Świebodzinin piirikunnassa oli 55 790 asukasta, joista 51 prosenttia naispuolisia ja 49 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 56 777 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 47 835 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 18,7 prosenttia, työikäisten 60,7 prosenttia ja eläkeikäisten 20,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,1 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 556 lasta.
Berndt Gustaf Mellin

Berndt Gustaf Mellin (29. joulukuuta 1804 Akaa– 30. tammikuuta 1875 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, upseeri ja virka- ja valtiopäivämies. 
Mellinin vanhemmat olivat luutnantti, vapaaherra Karl Johan Mellin ja Beata Ulrika Mellin ja puoliso vuodesta 1827 Fredrika Gustava Lilljebrunn (k. 1900). Mellin tuli ylioppilaaksi 1818 ja oli kadetti Haminan kadettikoulussa 1821–1823. Vänrikki 2. Suomen jääkärirykmenttiin hänestä tuli 1823 ja aliluutnantti 1825. Siirron 1. Suomen meriekipaasiin midshipmanina Mellin sai 1830, mistä tehtävästä hän erosi luutnanttina 1832. Hän oli alisen Satakunnan kihlakunnan kruununvouti vuodesta 1837 ja Helsingin tullinhoitaja 1842–1874. Mellin sai hovineuvoksen arvon 1866. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867. 
Berndt Gustaf Mellinin poika oli vapaaherra, juristi, valtiopäivämies Karl Gustaf Johan Mellin.
Konjugaatio (täsmennyssivu)

Konjugaatio voi viitata seuraaviin:
Karl Fredrik Stenbäck

Karl Fredrik Stenbäck (14. huhtikuuta 1798 Alahärmä – 31. toukokuuta 1875 Alavus) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. 
Stenbäckin vanhemmat olivat kirkkoherra Karl Fredrik Stenbäck ja Beata Mellberg ja puoliso vuodesta 1834 Emilia Ottilia Kristina von Essen (k. 1915). Stenbäck tuli ylioppilaaksi Turussa 1818 ja Uppsalassa 1827, ja hänet vihittiin papiksi 1833. Rovastin arvon hän sai 1841. Stenbäck oli Utsjoen ja Inarin vt. kirkkoherra vuodesta 1831 ja vakinainen vuodesta 1833. Alavuden ja Kuortaneen kirkkoherraksi hän tuli 1846. Stenbäck toimi Lapuan rovastikunnan vt. lääninrovastina vuodesta 1857 ja vakinaisena vuodesta 1859. Hän oli pappissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863.
Kirkkoherra, valtiopäivämies Karl Emil Stenbäck, toimittaja Konrad Kivekäs ja kirkkoarkkitehtina tunnettu Josef Stenbäck olivat Karl Fredrik Stenbäckin poikia.
Lähteet.
Aribert Reimann

Aribert Reimann (4. maaliskuuta 1936 Berliini – 13. maaliskuuta 2024) oli saksalainen säveltäjä ja pianisti.
Elämä ja ura.
Reimann kasvoi musikaalisessa perheessä ja sävelsi ensimmäiset yksinlaulunsa 10-vuotiaana. Ylioppilastutkinnon vuonna 1955 suoritettuaan hän opiskeli sävellystä Boris Blacherin ja Ernst Peppingin sekä pianonsoittoa Otto Rauschin johdolla. Samalla hän työskenteli korrepetiittorina. Hän opiskeli myös musiikkitiedettä Wienissä. Ensimmäiset konserttinsa pianistina ja liedsäestäjänä Reimann piti vuonna 1957. Vuonna 1959 kantaesitettiin hänen balettinsa "Stoffreste". Musiikkiteatteri ja lied olivatkin Reimannin taiteellisen kehityksen ytimessä. Hän toimi pitkään Dietrich Fischer-Dieskaun säestäjänä.
Reimann oli vuosina 1974–1983 professorina Hampurin musiikki- ja teatteriyliopistossa. Sittemmin hän toimi professorina Berliinin taiteiden yliopistossa. Reimann on saanut monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Bundesverdienstkreuzin ja vuonna 2011 Ernst von Siemens -musiikkipalkinnon.
Tuotanto.
Reimannin oopperoista ensimmäinen oli vuonna 1965 Kielissä kantaesitetty August Strindbergiin tekstiin pohjautuva "Ein Traumspiel" (1965). Muihin Reimannin oopperoihin kuuluu "Lear" (1978). Yksinlauluja Reimann on säveltänyt muiden muassa Paul Celanin, James Joycen, Joseph von Eichendorffin ja Louise Labén sanoihin. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös kamarimusiikkia sekä konserttoja ja muuta orkesterimusiikkia. Reimann on hyödyntänyt usein sarjallisuutta dramaattisessa kontekstissa. Hän on käyttänyt toisinaan graafista nuotinnusta.
Isovarrasheinä

Isovarrasheinä ("Andropogon gerardii") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, varrasheinien ("Andropogon") sukuun kuuluva kasvilaji.
Isovarrasheinä on monivuotinen ja voi kasvaa noin 120–180 cm korkeaksi. Kasvutavaltaan se on mätästävä, mutta laajan juuristonsa myötä voi aikaa myöten muodostaa laajojakin kasvustoja. Kukkivat varret nousevat mättäästä lehtien yläpuolelle loppukesällä ja laji kukkii syyskuusta helmikuulle. Yksittäiset kukat ovat hyvin pieniä ja punertavia tai purppuranvärisiä.
Isovarrasheinää kasvaa luontaisena Pohjois-Amerikassa Kanadasta Meksikoon ulottuvalla alueella ja se on pääheinälaji korkearuohoisella preerialla. Isovarrasheinää kasvatetaan jonkin verran myös koristeheinänä. Koristekasvina se sopii täyteen auringon valoon ja monenlaiselle maaperälle. Kasvupaikalle vakiintuminen saattaa kestää jonkin aikaa, mutta vakiinnuttuaan kasvupaikalleen laji kestää hyvin kuivuutta sekä ehkäisee eroosiota. Vakiinnuttuaan kasvupaikalleen isovarrasheinä on myös helppohoitoinen. Varret voi leikata mataliksi lopputalvella ennen kuin seuraavan kasvukauden varret alkavat nousta maasta.
Isovarrasheinän tieteellisen nimen lajinimi ("gerardii") viittaa 1733–1819 eläneeseen ranskalaiseen fyysikkoon ja kasvitieteilijään Louis Gerardiin.
Rajalta Rajalle -hiihto

Rajalta Rajalle -hiihto (RR) on Suomessa vuosittain järjestettävä urheilutapahtuma.
Rajalta Rajalle -hiihdossa hiihdetään Suomen ja Venäjän rajalta 420 kilometriä aina Suomen ja Ruotsin rajalle asti. Hiihto etenee 40–90 kilometrin pätkissä.
Historia.
Vuonna 1983 esitettiin ensimmäinen idea Venäjän rajalta Ruotsin rajalle hiihdettävästä hiihdosta. Idean esitti silloinen Ranuan kunnanjohtaja Kauno Harju Lapin liikuntasihteeri Tapio Leppäkoskelle ja matkailulautakunnan puheenjohtajalle Jorma Törnille. Idea oli lähtöisin Kanadassa järjestettävästä Canadian Ski Marathonista, jonka kesto on kaksi päivää ja matka 160 kilometriä. Alkuperäinen matka oli 320 kilometriä. Rajalta Rajalle -hiihto toimi tällä 320 kilometrin reitillä aina vuoteen 1993 asti.
Rajalta rajalle hiihto järjestettiin ensimmäisen kerran jo heti vuonna 1983. Tapahtuman suosio ei ollut suuri alkuvuosina, mutta ensimmäiset kansainväliset osallistujat tulivat mukaan jo vuonna 1985 Länsi-Saksasta. Vuonna 1994 reitti muuttui ja piteni 440 kilometriin. Kun hiihdon suosio kasvoi, lisättiin hiihtoon toinen ryhmä. Hiihdon suosio kasvoi tasaisesti tästä eteenpäin, ja vuonna 2001 lisättiin tapahtumaan jo kolmas ryhmä. Vuonna 2001 ryhmissä hiihti nyt yhteensä 154 ulkomaalaista ja 56 kotimaista hiihtäjää.
Reitti.
Hiihto lähtee Kuusamon Suorajärveltä ja päättyy Tornion Karunkiin.
Viktor Astafjev

Viktor Petrovitš Astafjev (; 1924 Ovsjanka, Krasnojarskin aluepiiri, Neuvostoliitto – 2001) oli neuvostoliittolainen kirjailija ja toimittaja. Hänellä oli talonpoikainen tausta. Hän haavoittui vaikeasti toisessa maailmansodassa. Hän kirjoitti muun ohella useita sotaromaaneja. Muissa hän kuvaa maaseudun ihmisiä, jota edustavat moraalisesti puhdasta perivenäläisyyttä.
Astafjev käsittelee "Kuningaskalassa" luonnonsuojelua. "Petšalnyi detektiv" (1984, 'Murheellinen dekkari') enteilee glasnostia Neuvostoliiton kirjallisuudessa ja synnytti keskustelua.
Morgan (etunimi)

Morgan on englanninkielisissä maissa yleinen etunimi, joka voi olla miehen tai naisen nimi. Suomessa ja Skandinaviassa sitä käytetään tyypillisesti miehennimenä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Morgan on maaliskuun 2025 loppuun mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 310–320 miehellä ja noin 70–90 naisella.
Nimipäivät.
Suomessa Morgan lisättiin suomenruotsalaiseen kalenteriin vuonna 2020. Nimipäivä on 14. kesäkuuta.
Ruotsin almanakassa Morganilla on nykyään nimipäivä 28. maaliskuuta. Aikaisemmat nimipäivät olivat 11. marraskuuta (vuosina 1986–1992) ja 22. syyskuuta (vuosina 1993–2000).
Norjassa Morganin nimipäivä on 8. joulukuuta.
Fanny Waterman

Fanny Waterman (22. maaliskuuta 1920 Leeds – 20. joulukuuta 2020 Ilkley, Yorkshire) oli brittiläinen pianisti ja pianopedagogi.
Waterman pääsi vuonna 1941 stipendillä opiskelemaan Lontoon Royal College of Musiciin. Hänen opettajiaan olivat Tobias Matthay ja Cyril Smith. Waterman loi aluksi uran konserttipianistina ja esiintyi esimerkiksi Promsissa Henry Woodin kanssa vuonna 1942. Sittemmin hän päätti keskittyä opetustyöhön ja piti mestarikursseja eri maanosissa. Hän oli mukana tekemässä nuottivihkosarjoja, joiden osia on myyty miljoonittain. Watermanin oppilaisiin kuuluivat Allan Schiller, Wendy Waterman (Fannyn sisaruksen tytär), Kathleen Jones ja Michael Roll.
Waterman perusti vuonna 1961 Leedsin kansainvälisen pianokilpailun miehensä Geoffrey de Keyserin ja Marion Thorpen kanssa. Hän toimi sen taiteellisena johtajana, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2015. Waterman oli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri vuodesta 1971, komentaja vuodesta 1999 ja ritarikomentaja vuodesta 2005. Hänestä tuli vuonna 2010 Royal Philharmonic Societyn kunniajäsen. Watermanin maaliskuussa 2020 viettämän satavuotispäivän kunniaksi suunniteltiin erikoistapahtumien päivää, mutta juhlallisuudet pidettiin koronaviruspandemian johdosta yksityisinä. Waterman kuoli hoivakodissa saman vuoden joulukuussa. Hänellä oli kaksi poikaa.
Nemo propheta in patria

Nemo propheta in patria (sua) on latinankielinen sananparsi, joka tarkoittaa "kukaan ei ole profeetta omalla maallaan". 
Alkuperä.
Lause on peräisin Raamatun latinankielisestä käännöksestä "Vulgata," missä se esiintyy kaikissa neljässä evankeliumissa (Matteus 13:57, Markus 6:4, Luukas 4:24 ja Johannes 4:44) muodossa "nemo propheta acceptus est in patria sua" . Puhuja on Jeesus Nasaretilainen, joka näillä sanoilla kommentoi maanmiehiltään saamaansa kylmää kohtelua. 
Merkitys.
Ilmaisu viittaa siihen, että henkilön on vaikea saada tunnustusta ympäristössä, joka tuntee hänet hyvin. 
Käyttö.
Arkkitehti Alvar Aalto antoi Säynätsalossa rakentamalleen veneelle nimeksi "Nemo propheta in patria." Nimen on tulkittu viittaavan väheksyntään, jota Aalto koki saaneensa osakseen kotimaassaan. 
Ranskalainen "salonnière" Anne-Marie Bigot de Cornuel (1605–1694) käytti lausetta muunnetussa muodossa: "Kukaan ei ole sankari kamaripalvelijalleen."
Kritiikkiä.
Martti Päivänsalo kirjassa "Taistelu Raamatusta" kritisoi sitä, että virallisessa vuoden 1992 suomalaisessa raamatunkäännöksessä on edellisen virallisen käännöksen 1938 kohta "kukaan profeetta ei ole omalla maallaan otollinen" korvattu lentävällä lauseella "kukaan ei ole profeetta omalla maallaan." Hänen mukaansa sen merkitys ei ole sama, ja lisäksi hän väittää, että se latistaa tekstin kevyelle tasolle, sillä sitä käytetään jos jonkinlaisissa yhteyksissä tarkoittamattakaan todellista profeettaa.
Jacques Audiberti

Jacques Audiberti (1899 Antibes, Ranska – 1965 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja toimittaja. Hän kirjoitti näytelmiä, romaaneja, esseitä, kuunnelmia ja elokuvakäsikirjoituksia.
Audibertia on sanottu viimeiseksi symbolistiksi mutta samalla myös avantgardistiksi. Hän hyödyntää näytelmissään historian henkilöhahmoja ja käsittelee hyvän ja pahan teemoja.
Lisen

Lisen on ruotsalainen naisen etunimi, joka on syntynyt lyhentymällä Elisabetista. Sitä on käytetty myös Louisen ruotsalaisena kutsumamuotona.
Lisen-etunimeä on tavattu Ruotsissa 1800-luvun puolivälistä alkaen. Se oli aikoinaan hyvin harvinainen nimi, kunnes yleistyi huomattavasti 1990-luvulla. Vuoden 2022 lopussa Ruotsissa oli kirjoilla yhteensä 1 562 Lisen-nimistä naista. Suomessa tämännimisiä naisia on vuoteen 2025 mennessä tilastoitu noin 250–260.
Nimipäivät.
Lisen-nimi sisältyi Ruotsin almanakkaan vuosina 1986–1992. Nimipäivä oli Lucian päivänä 13. joulukuuta.
Vuodesta 2000 alkaen Lisenillä on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 19. marraskuuta.
Matvei Komarov

Matvei Komarov () (1730-luvun alku / viimeistään 1738 – 1812 / 1815 (?) Moskova) oli yksi Venäjän ensimmäisistä romaanikirjailijoista.
Tausta.
Komarov oli Moskovassa taloudenhoitajana toiminut maaorja, joka vapautettiin hänen emäntänsä A. L. Štšerbatševa Zotova Eichlerin kuoltua vuonna 1785. Itseoppineen kirjailijan elämästä tiedetään hyvin vähän. Tarinan mukaan hän kuoli iäkkäänä Napoleonin joukkojen valloittaessa Moskovaa.
Kirjallinen ura.
Komarovin teoksissa yhdistyvät venäläisten kansantarinoiden ja eurooppalaisen kaunokirjallisuuden ainekset. Niistä tunnetuimmat ovat kuuluisasta ryöväristä kertova "Vanka Kain" ("ven. Обстоятельное и верное описание добрых и злых дел российского мошенника, вора, разбойника и бывшего московского сыщика Ваньки Каина, всей его жизни и странных похождений; Seikkaperäinen ja tosi kuvaus Vanka Kainin, venäläisen roiston, varkaan, ryövärin ja entisen moskovalaisen varjostajan hyvistä ja pahoista teoista", 1779) ja anonyymiin käsikirjoitukseen perustuva "Milord Georg" (ven. Повесть о приключении аглинского милорда Георга и о бранденбургской маркграфине Фридерике Луизе; "Kertomus englantilaisen lordi Georgen seikkailuista sekä brandenburgilaisesta markiisittaresta Friederike Luisesta", 1782). 
Seuraava teos "Nevidimka" ("Näkymättömyysesine: Fèsin prinssi Aridesin ja hänen veljensä Polumedesin tarina sekä muita mielenkiintoisia kertomuksia", 1789) ei ollut enää yhtä suosittu kuin Komarovin ensimmäiset romaanit. Laajalle yleisölle suunnattuja, tyyliltään kansanomaisia romaaneja julkaistiin uusintapainoksina aina 1900-luvun alkuun saakka. Niiden akateeminen laitos ilmestyi vuonna 2019.
Komarovin tuotanto kiinnosti muun muassa Vissarion Belinskiä ja Leo Tolstoita. Venäläisen kirjallisuuden historiassa hänen rinnalleen on asetettu Fjodor Emin ja Mihail Tšulkov.
Neiti Etsivä kummitustalossa

Neiti Etsivä kummitustalossa () on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen teinikomediaelokuva, jonka on ohjannut Katt Shea sekä tuottanut Ellen DeGeneres. Elokuvassa Neiti Etsivää esittää Sophia Lillis.
Lauren Boebert

Lauren Opal Boebert (o.s. Roberts, s. 15. joulukuuta 1986 Altamonte Springs, Florida) on yhdysvaltalainen yrittäjä ja republikaanisen puolueen poliitikko, joka on edustanut Coloradon 3. vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa tammikuusta 2021 lähtien. Hän voitti marraskuun 2020 vaalit demokraattien Diane Mitsch Bushia vastaan. Ennen vaaleja Boebert voitti republikaanien esivaalit, jossa hänen vastustajansa oli kongressiedustaja Scott Tipton. Boebert kannattaa vapaata aseenkanto-oikeutta ja vastustaa aborttia.
Boebert omistaa Shooters Grill -ravintolan Riflessä, Coloradossa. Ravintolan työntekijöitä kannustetaan kantamaan aseita työpaikallaan. Boebertilla on neljä lasta puolisonsa Jaysonin kanssa.
Waterman

Waterman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ammoniumrautasulfaatti

Ammoniumrautasulfaatti voi viitata ainakin seuraaviin yhdisteisiin:
Madison Cawthorn

David Madison Cawthorn (s. 1. elokuuta 1995 Asheville, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän edusti Pohjois-Carolinan 11. vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa tammikuusta 2021 tammikuuhun 2023.
Cawthorn on kongressin nuorin edustaja sitten Jed Johnson juniorin (1965–1967). Hän on myös kongressin ensimmäinen 1990-luvulla syntynyt jäsen.
Elämäkerta.
Cawthorn on sanonut olevansa kahdeksannen sukupolven asukas Pohjois-Carolinan 11. vaalipiirin alueella. Hän kävi oman ilmoituksensa mukaan kotikoulua.
Cawthorn halvaantui osittain vuonna 2014 tapahtuneessa auto-onnettomuudessa. Ennen tätä hän oli pyrkinyt epäonnistuneesti Yhdysvaltain laivastoakatemiaan. Joissakin myöhemmissä lausunnoissaan Cawthorn on antanut ymmärtää, että hänen valintansa laivastoakatemiaan olisi peruuntunut onnettomuuden johdosta. Hän on myöhemmin käyttänyt liikkumiseen pyörätuolia.
Vuosina 2016–2017 Cawthorn opiskeli Patrick Henry Collegessa. Hänen kanssaopiskelijansa kertoivat myöhemmin hänen häirinneen useita naisopiskelijoita seksuaalisesti. 
Cawthorn valittiin edustajainhuoneeseen vuoden 2020 vaaleissa republikaanien edustajana. Hänen vastaehdokkaanaan oli demokraattien Moe Davis, joka oli aiemmin toiminut ilmavoimissa syyttäjänä.
Cawthornia ei valittu toukokuussa 2022 pidetyissä republikaanien esivaaleissa uudelleen ehdokkaaksi, vaan hän hävisi ne Pohjois-Carolinan osavaltion senaatin jäsenelle Chuck Edwardsille. Cawthorn oli ennen tätä ollut huonoissa väleissä useiden Pohjois-Carolinan republikaanipoliitikkojen kanssa. Erityisesti senaattori Thom Tillisin kanssa Cawthornilla oli ollut toistuvaa sanaharkkaa. Edwards voitti myös varsinaiset vaalit ja seurasi Cawthornia vaalipiirin edustajana.
Näkemyksiä.
Edustajainhuoneen vähemmistöjohtaja Kevin McCarthy tuomitsi julkisesti Cawthornin väitteet siitä, että edustajainhuoneen republikaanijäsenet osallistuisivat orgioihin ja käyttäisivät kokaiinia. Cawthorn ei ole koskaan julkisesti esittänyt anteeksipyyntöä kyseisistä väitteistä.
Cawthorn saavutti huomiota kommenteillaan Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022. Kannattajilleen pitämässään puheessa Cawthorn kutsui Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyiä ”roistoksi” ja Ukrainan hallitusta ”ennenkuulumattoman pahaksi” sekä ”woke-ideologian tuputtajaksi”. Republikaanisen puolueen pitkäaikainen vaalikampanjajohtaja Karl Rove luonnehti "The Wall Street Journal" -lehdelle kirjoittamassaan vastineessa Cawthornin ja muiden Venäjä-myönteisten republikaanien näkemyksiä todellisuudesta sekä puolueen äänestäjien valtavirrasta vieraantuneiksi.
Presidentti Donald Trumpia Cawthorn on nimittänyt "neroksi" ja "isähahmoksi". Cawthorn myös esiintyi tilaisuudessa, jonka Trump piti 6. tammikuuta 2021 ennen kongressitalon valtausta.
D-1 Dekabrist

D-1 Dekabrist (Декабрист) oli Dekabrist-luokan sukellusveneiden nimikkoalus. Alus kuului vuoden 1926 laivasto-ohjelmaan.
Valmistus.
Sukellusvene tilattiin vuoden 1926 laivasto-ohjelmassa Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 5. maaliskuuta 1927 telakkanumerolla 177. Vene laskettiin vesille 3. marraskuuta 1928 ja otettiin palvelukseen 12. marraskuuta 1930.
Palvelus.
Alus lähti 18. toukokuuta 1933 sisaraluksensa "D-2":n sekä kahden hävittäjän ja kahden partioveneen kanssa Kronstadtista Neva-jokea pitkin läpi Leningradin ja edelleen Valkoiselle merelle johtavaan kanavajärjestelmään. Osaston viimeinen alus läpäisi 21. heinäkuuta viimeisen yhdeksännentoista sulun. Osasto saapui 5. elokuuta 1933 Murmanskiin, missä ne liitettiin 21. heinäkuuta perustettavaan Pohjoiseen laivastoon. Alus upposi miehistöineen harjoituksessa marraskuussa 1940 Molotovskinlahdella.
Asheville

Asheville on kaupunki Pohjois-Carolinan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 83 393. Kaupunki on Buncomben piirikunnan hallintokeskus. Ashevillen pormestarina toimii Esther Manheimer.
Ironland.
Ashevillessa sijaitsee Ironland-mikrovaltio, joka käsittää 3,6 metrin halkaisijan ympyrän Flat Iron -patsaan ympärillä. Sen perusti tubettaja Christopher Thomas 26. kesäkuuta 2024. Sillä on muutama epävirallinen suurlähetystö Kanadassa ja joissain Euroopan maissa, mukaan lukien Suomessa. Mikrovaltio kerrytti kymmeniä tuhansia "asukkaita" lomakkeen kautta ja kommentoimalla Thomasin kanavalle. 
Toisen ja tunnetumman Molossia-mikrovaltion presidentti Kevin Baugh ja hänen puolisonsa kävivät Ironlandissa valtiovierailulla sunnuntaina 13. huhtikuuta 2025.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 83,01 prosenttia on valkoisia, 11,69 prosenttia afroamerikkalaisia, 1,84 prosenttia aasialaisia ja 0,33 prosenttia intiaaneja. 4,17 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 39,1 vuotta.
Joulupukki ja noitarumpu

Joulupukki ja noitarumpu on Otavan vuonna 1995 julkaisema Mauri Kunnaksen ja Tarja Kunnaksen jouluaiheinen lastenkirja. Sen pohjalta on tehty samanniminen animaatioelokuva.
Kirjassa Joulupukkia vainoaa nimetön hämärässä kulkeva hahmo, joka kiusaa pukkia aiheuttamalla kaikenlaista harmia. Harminkappaleeksi paljastuu lapinpukuinen saamelainen lapinnoita, ruma, ilkeä ja matalakasvuinen mies, joka lopussa pääsee pukin apuriksi. Noitarumpua soittava samaanihahmo on herättänyt keskustelua, sillä hän luopuu puvustaan ja taikavoimistaan ollakseen samanlainen tonttu kuin muut. Sanna Nyqvist ottaa kirjan yhteydessä esille kulttuurisen omimisen käsitteen. Hän toteaa, että ”vähemmistöjä koskevien kulttuuristen stereotypioiden vahvistaminen ja vähemmistökulttuurin poispyyhkiminen Kunnasten tapaan ei enää ole hyväksyttävää”. Nyqvist muistuttaa, että muille kielille käännettynä kirja välittää käsityksiä saamelaisesta kulttuurista.
Ernst Pepping

Ernst Pepping (12. syyskuuta 1901 Duisburg – 1. helmikuuta 1981 Spandau, Berliini) oli saksalainen säveltäjä.
Elämä ja ura.
Pepping suoritti opettajan tutkinnon ennen sävellysopintojen aloittamista vuonna 1922 Walther Gmeindlin johdolla. Valmistuessaan vuonna 1926 hän sai Ignace Strasfogelin kanssa Mendelssohn-seuran sävellyspalkinnon. Hänen sävellyksiään esitettiin uuden musiikin tapahtumissa, ja kustantamot julkaisivat hänen teoksiaan ensimmäisiä kertoja vuosina 1929 ja 1930. Samoihin aikoihin Pepping työskenteli elokuvamusiikin säveltäjänä ja sovittajana; näistä töistä ainoastaan musiikki elokuvaan "La Marche des machines" on säilynyt. Vuonna 1934 Pepping sai työpaikan Spandaun kirkkomusiikkikoulun opettajana. Hän pääsi myös luennoimaan Berliinin musiikkikorkeakouluun, mutta hän kieltäytyi vuonna 1938 professorin asemasta siellä. Vuodesta 1937 Pepping oli naimisissa säveltäjä Paul Scheinpflugin tyttären Mariannen kanssa.
Vuosina 1943–1945 Pepping vastasi Spandaun kirkkomusiikkikoulun johdosta sen vakituisen johtaja Gottfried Groten ollessa Wehrmachtin palveluksessa. Vuonna 1947 Pepping sai nimityksen kirkkomusiikin professoriksi Preussin kirkkounioniin. Vuonna 1953 hän sai nimityksen Berliinin musiikkikorkeakoulun professoriksi, ja vuodesta 1954 hän johti sen sävellyksen laitosta. Pepping työskenteli korkeakoulussa vuoteen 1968, mutta ei lopettanut opetustyötä kokonaan tämänkään jälkeen. Hän sai urallaan useita palkintoja, kuten Berliinin taidepalkinnon musiikista (1948) ja Baijerin taideakatemian musiikkipalkinnon (1964). Peppingistä tuli vuonna 1961 Freie Universität Berlinin filosofian kunniatohtori ja vuonna 1971 Berliinin kirkkoyliopiston kunniatohtori.
Tuotanto.
Pepping tuli tunnetuksi protestanttisen kirkkomusiikin säveltäjänä. Hänen hengelliseen tuotantoonsa kuuluu messuja, motetteja ja virsiä. Pepping sävelsi myös maallista vokaalimusiikkia sekä urku-, kamari- ja orkesteriteoksia.
Mihail Tšulkov

Mihail Dmitrijevitš Tšulkov (); (1743 tai 1744 Venäjän keisarikunta – 4. marraskuuta 1792 Moskova Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kirjailija. Hänet tunnetaan Venäjän ensimmäisten historiallisten kertomusten ja tapainkuvausten laatijana.
Suku ja koulutus, virkaura.
Mihail Tšulkov syntyi sotilasperheeseen. Hän opiskeli Moskovan yliopistossa sijaitsevassa aatelispoikien sisäoppilaitoksessa ja näytteli yliopiston teatterissa. Vuodesta 1761 lähtien Tšulkov työskenteli Pietarissa hoviteatterin näyttelijänä. Vuodesta 1765 hän palveli keisarillisessa hovissa ja vuodesta 1770 virkamiehenä senaatissa. Tšulkov sai perinnöllisen aatelisarvon vuonna 1779. Vuodesta 1783 hän työskenteli Moskovassa ja vähän ennen kuolemaansa hänet nimitettiin virkamieheksi Katariina II:n kabinettiin.
Kirjallinen ura.
Mihail Tšulkovin kirjailijanura alkoi hänen työskennellessään hoviteatterissa. Vuosina 1766–1768 (viides osa 1789) hän julkaisi romaani-, kertomus- ja satukokoelman "Peresmešnik, ili Slavenskije skazki" (”Pilkantekijä eli Slaavilaisia satuja”). "Tuhannen ja yhden yön" ja sen jäljitelmien malliin rakennettu teos sisältää venäläiseen ympäristöön sovitettuja koomisia ja veijaritarinoita. 
Keskeneräiseksi jäänyt kertomus "Prigožaja povariha, ili Pohoždenije razvratnoi ženštšiny" (”Viehättävä keittäjätär tai haureellisen naisen seikkailut”, 1765) on varhainen venäläinen tapainkuvaus ja venäläisen pikareskiromaanin merkittävä varhainen edustaja. Päähenkilö on poikkeuksellisesti nainen, mikä tekee siitä ajalleen epätavallisen ja rinnastaa sen Daniel Defoen romaaniin "Moll Flanders" (1722). Sen ansiona on päähenkilönä toimivan kansannaisen arkikielinen kerrontatapa. Tšulkovin teoksissa käytetään laajasti sananlaskuja, venäläistä puheenpartta, sanontoja sekä parodioidaan ylätyylistä kielenkäyttöä.
Tšulkov oli kiinnostunut suullisesta kansanperinteestä ja tapakulttuurista. Hän julkaisi laajan laulukokoelman "Sobranije raznyh pesen" (1770–1774), joka sisältää kansanlaulujen lisäksi myös kaupunkien uutta perinnettä ja anonyymeja teoksia. Se toimi esikuvana ja lähteenä myöhemmille laulukirjoille. Kirjailija laati myös mytologisen sanakirjan "Slovar russkih sujeveri" (1782, toinen painos "Abevega russkih sujeveri" 1786). Tšulkov julkaisi aikakauslehtiä "I to i sjo" (1769) ja "Parnasski štšepetilnik" (1770), kirjoitti näytelmiä ja runoelmia sekä toimitti virkatyönä Venäjän kaupankäynnin historian "Istoritšeskoje opisanije rossijskoi kommertsii" (1781–1788).
Mihail Tšulkovin romaanit olivat usein tekijän taitavasti yhteen punomia kokoelmia yleisön entuudestaan tuntemista legendoista ja kansantarinoista. Eurooppalaisen kirjallisuuden vaikutus näkyi puolestaan siinä, miten romaaneissa yhdisteltiin seikkailuromaanin, muodikkaiden itämaihin sijoittuvien kertomusten sekä pikareskiromaanin aineksia. Näin romaanit toivat painettuun muotoon juoniaineksia, joita aikalaisyleisö tunsi Pietari I:n ajoilta alkaen porvariston ja käsityöläisten keskuudessa kierrelleistä käsikirjoituksista.
Tuulensieppaajat

Tuulensieppaajat on Amir Escandarin ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2014. Elokuva kertoo Sao Paulon faveloissa asuvista nuorista, jotka maalaavat yhteiskunnallisesti kantaaottavia graffitteja ja heidän kutsumisestaan Berliinin biennaaliin. 
Elokuva on Escandarin esikoiselokuva. ja se on kuvattu São Paulossa ja Berliinissä.
Degerselet

 
Degerselet on Ruotsissa Norrbottenissa Bodenin ja Luulajan kunnissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Rånejoen vesistöön. Se sijaitsee Rånejoen pääuomassa ja muodostaa siinä tavanomaista suuremman suvantomaisen järven.
Maantietoa.
Degerselet on 8,6 kilometriä pitkä, 3,3 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1 076 hehtaaria eli 10,76 neliökilometriä. Sen länsipuoli haarautuu kahdeksi lahdeksi, joista eteläisin kapenee salmeksi ja jonka salmen takana on toinen järvi Avan. Pohjoisempi lahti on kolme kilometriä pitkä ja noin puoli kilometriä leveä. Muu osa järvestä muodostaa suuren järvenselän, jossa on kuitenkin myös saaria. Suurimpia saaria on 35, joista keskellä järveä sijaitsevat Grannäsholmen, Entalleholmen, Fårholmskäret, Fårholmarna, Börstholmen, Lillavaskäret, Lomskäret, Björkvikholmen, Snöskäret, Storvikholmen ja Ljusterholmen. Järven rantaviivan muoto on levoton johtuen järven ympäristön moreenikumujen suuresta määrästä. Moreenikumpu aiheitta rannassa sekä niemen että lahtia ja niitä on järvellä monta. Järven itäpäässä jää kahden niemen väliin kapea salmi (Rensundstryken), jonka takana on pieni järvimäinen järvenosa (Rensundet ). Täältä jatkaa Rånejoki matkaansa kohti Niemiselet.
Järven moreenimuodostumien lisäksi järven pohjoisrannasta kohoaa moreenimäki Lassbyberget, jonka korkeus on 155 metriä mpy. ja joka kohoaa 130 metriä järven yläpuolelle. Järven seutu on muuten alavaa metsämaata, jonka rannolla on jonkin verran haja-asutusta. Asutuksessa on tihentymiä Lassbyssä, joka sijaitsee pohjoisen lahden pohjukassa, Sörbyssä, joka jää Avanin rannalle, ja Degerseletin kulmakunnalla, jonka kautta Haaparannan rautatie kulkee. Rata kiertää järven sen itäpuolelta ja jatkaa Tornionjoelle. Radan vartta seuraa tie Bodenista ja se kohtaa Råneåsta tulevat toisen tien Niemisuvannossa (Niemisel). Tämä vuorostaan seuraa Rånejokea ja ohittaa järven pohjoispuolelta. Tiestä lähtee tienhaara, joka ohittaa järven sen länsipuolelta ja menee Sörbyniin. Järvi kuuluu Bodenin kunnalle paitsi sen itäpää, joka jää Luulajalle.
Luontoarvoja.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (61,3 %), turve (9,0 %), hiekka tai sora (0,7 %), siltti (1,7 %) ja kallioalue (7,3 %). Muut alueet ovat erilaisia vesistöjä.
Vesistösuhteet.
Degerselet kuuluu Rånejoen vesistössä (päävesistötunnus 7) Rånejoki pääuoman lähialueeseen sijaiten Rånejoen pääuomassa . Sen tärkein tulouoma on Rånejoki ja koska laskujoki on samanniminen, on se joen läpivirtausjärvi. Järven valuma-alueen pinta-ala on 3 776 km² ja sen keskivirtaama on 41,9 m³/s . Degerseletin länsipäässä sijaitsee salmi, joka purkaa Avanjärvestä tulevat Abramsånin virtaukset. Sen valuma-alueen pinta-ala on 242 km² ja keskivirtaama 2,5 m³/s. Muita suuria sivujokia ei järveen laske. Järven omaa lähialuetta on vain 57,8 km², josta laskee siihen noin 12 ojaa tai puroa. Niihin kuuluvat suurimman lähijärven Vitträsketin laskuoja, etelärantaan laskevat Brännäsbäcken ja Storbäcken, sekä koillisrantaan tuleva monen lammen metsäpuro, jonka viimeinen järvi on Fagernästjärnen. Rånejoki laskee Perämereen Råneåssa Luulajassa.
Rolf Liebermann

Rolf Liebermann (14. syyskuuta 1910 Zürich – 2. tammikuuta 1999 Pariisi) oli sveitsiläinen säveltäjä ja oopperajohtaja.
Elämä ja ura.
Liebermann opiskeli oikeustiedettä Zürichin yliopistossa vuosina 1929–1933 ja suoritti musiikkiopintoja José Berrin yksityisessä konservatoriossa. Hänen varhaisimmat sävellyksensä ovat vuosilta 1933–1936, jolloin hän sai orkesterinjohdon opetusta Hermann Schercheniltä. Vuosina 1937–1938 Liebermann työskenteli juutalaisten pakolaisten Musica Viva -orkesterin perustaneen Scherchenin sihteerinä Budapestissa ja Wienissä. Liebermann myös opetti pakolaislapsia Sveitsissä ja kirjoitti musiikkikritiikkiä. Asepalveluksensa hän suoritti Asconassa, jossa hän sai vuodesta 1940 sävellysopetusta Vladimir Vogelilta. Vuosina 1945–1950 Liebermann työskenteli Zürichin radion äänitysinsinöörinä, ja vuosina 1950–1957 hän johti Sveitsin radion orkesteriosastoa. Vuosina 1957–1959 Liebermann oli Norddeutscher Rundfunkin musiikkijohtaja ja vuosina 1959–1973 Hampurin valtionoopperan pääjohtaja. Jälkimmäisessä asemassaan hän tuki uutta näyttämömusiikkia 23:lla kantaesityksellä; näistä kantaesitetyistä teoksista 21 oli tilaustöitä. Vuosina 1985–1988 Liebermann toimi uudemman kerran Hampurin valtionoopperan pääjohtajana oltuaan välillä vastaavassa asemassa Pariisin oopperassa. Vuonna 1979 Liebermann teki ohjaaja Joseph Loseyn kanssa Mozartin "Don Giovanni" -oopperasta elokuvaversion ("Don Giovanni"), jolla kapellimestarina oli Lorin Maazel.
Vuosina 1983–1987 Liebermann johti Salzburgin Mozarteumin kansainvälistä kesäakatemiaa. Hän oli Mozarteumin ja Lontoon Royal Society of Artsin kunniajäsen sekä Kunnialegioonan ja Ordre des Arts et des Lettres'n komentaja. Hänelle myönnettiin Bundesverdienstkreuz.
Liebermann oli kaikkien aikojen ensimmäisen Eurovision laulukilpailun (1956) valvoja.
Tuotanto.
Liebermann saavutti kansainvälistä arvostusta etenkin oopperasäveltäjänä. Hänen oopperoitaan ovat "Leonore 40/45" (1952), "Penelope" (1954), "Die Schule der Frauen" (1955), "La Forêt" (1987) ja "Freispruch für Medea" (1995). Liebermann yhdisti eräissä teoksissaan jazzia klassiseen musiikkiin. Hän sävelsi George Gruntzin kanssa jazzoopperan "Cosmopolitan Greetings" ja hyödynsi kaksitoistasäveljärjestelmää konsertossaan jazzyhtyeelle sekä sinfoniaorkesterille.
Liebermannin viimeisiin teoksiin kuuluvat viulukonsertto (1994), pianokonsertto (1995) sekä "Mouvance" yhdeksälle lyömäsoittajalle ja pianolle (1998). Hänen sävellystensä joukossa on myös chansoneita.
Täpläkotiloahven

Täpläkotiloahven ("Lamprologus kungweensis") on yksi afrikkalaisen Tanganjikajärven endeemisistä kirjoahvenlajeista.
Täpläkotiloahvenen maksimipituus on kahdeksan senttimetriä. 
Täpläkotiloahven elää Tanganjikajärven koillisosassa Kungwen lahdella. Laji on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi. Elinympäristön muutokset järven pohjalle kertyvän sedimentin takia ovat johtaneet lajin uhanalaisuuteen.
Île-de-Bréhat

Île-de-Bréhat (bretoniksi "Enez Vriad") on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla ja koostuu Bréhatin saaristosta, joista suurin saari on Bréhat. Bréhatin saari koostuu taas kahdesta saaresta, eteläisestä ja pohjoisesta, joita silta yhdistää.
Saarelle on noin kymmenen minuutin pituinen lauttayhteys mantereelta Port-Closiin, joka on eteläisellä saarella. Saari on autoton, joten useat matkailijat vuokraavat polkupyörän saapuessaan saarelle. Kunnan tarkein keskus on kylä Le Bourg, missä on hotelleja, ravintoloita ja kahviloita sekä säännölliset markkinat.
Golfvirran ansiosta saaren ilmasto on lauha. Useat Välimeren kasvit, kuten palmut, eukalyptus, sinisarjat, hortensiat ja pelargonit, kukoistavat täällä.
Eteläisen saaren nähtävyyksiä on entinen linnoitus "La citadelle". Linnoituksessa toimii nykyään lasitehdas "Verreries de Bréhat", missä voi seurata lasinpuhaltajien työskentelyä. Saarella on myös 1600-luvulta peräisin oleva vuorovesimylly. Mylly ennallistettiin 1990-luvulla, ja nykyään siellä esitellään myllyn toimintaa tattaria jauhamalla. Pohjoisella saarella on Île-de-Bréhatin kaksi majakkaa: Paon ja Rosédo.
Patrick Williams (koripalloilija)

Patrick Lee Williams (s. 26. elokuuta 2001 Charlotte, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä.
Williams pelasi yliopistokoripalloa Floridan osavaltionyliopiston joukkueessa kauden 2019–2020. Hänet valittiin kauden päätteeksi konferenssinsa parhaaksi kuudenneksi mieheksi ja tulokkaiden tähdistöviisikkoon. Chicago Bulls varasi Williamsin NBA:han neljännellä vuorolla .
Johann Gottfried Walther

Johann Gottfried Walther (18. syyskuuta 1684 Erfurt – 23. maaliskuuta 1748 Weimar) oli saksalainen urkuri, säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja musiikkikirjailija.
Walther opiskeli lapsena Erfurtissa urkujensoittoa ja kävi laulutunneilla. Vuonna 1702 hänestä tuli Erfurtin Tuomaskirkon urkuri. Vuonna 1707 hänet nimitettiin Weimarin kaupunginkirkon urkuriksi, jona hän toimi kuolemaansa saakka. Walther syventyi musiikin teoriaan Andreas Werckmeisterin tuella ja kirjoitti teoreettisen tutkielman "Praecepta der musicalischen Composition", johon on vuosiluvuksi merkitty 1708. Tutkielma saattoi saada alkunsa ohjemateriaalina Waltherin johdolla opiskelleelle prinssi Johann Ernstille. Vuodesta 1721 Walther johti herttua Wilhelm Ernstin orkesteria. Vuonna 1732 valmistui hänen kirjansa "Musicalisches Lexikon", joka oli ensimmäinen saksaksi julkaistu laaja musiikin tietosanakirja.
Waltherin sävellystuotantoon kuuluu muun muassa preludeja ja muunnelmateoksia uruille. Hän myös sovitti Tomaso Albinonin, Giuseppe Torellin ja muiden italialaissäveltäjien konserttoja uruille. Walther oli Johann Sebastian Bachin pikkuserkku ja ystävä.
Dmitri Aleksejev

Dmitri Konstantinovitš Aleksejev (; s. 10. elokuuta 1947 Moskova) on venäläissyntyinen, Englantiin asettunut pianisti.
Aleksejev pääsi 6-vuotiaana Moskovan keskusmusiikkikouluun ja opiskeli myöhemmin Dmitri Baškirovin johdolla Moskovan konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1973. Hän voitti kansainvälisen George Enescu -kilpailun vuonna 1970 ja ensimmäisenä venäläisenä Leedsin kansainvälisen pianokilpailun vuonna 1975. Aleksejev aloitti kansainvälisen kiertueuran ja teki ensimmäisen esiintymisensä Yhdysvalloissa Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1976. Hän on Englannissa asuessaankin usein konsertoinut Venäjällä. Hän on levyttänyt useille levymerkeille, kuten EMI:lle, Virgin Recordsille, RCA Recordsille, Hyperionille ja venäläisille yhtiöille. Elokuussa 2004 Aleksejev kantaesitti Krzysztof Pendereckin "Ylösnousemus"-pianokonserton.
Kapellimestareita, joiden johdolla Aleksejev on soittanut, ovat olleet Vladimir Ashkenazy, Pierre Boulez, Semjon Bytškov, Antal Doráti, Valeri Gergijev, Carlo Maria Giulini, Mariss Jansons, Riccardo Muti, Gennadi Roždestvenski, Esa-Pekka Salonen, Michael Tilson Thomas ja Klaus Tennstedt. Aleksejev on saanut osakseen tunnustusta varsinkin tulkinnoillaan Sergei Prokofjevin ja Dmitri Šostakovitšin teoksista. Esiintymis- ja levytysuransa ohella hän on opettanut Royal College of Musicissa.
Jaya Prada

Jaya Prada (oik. Lalita Rani; s. 3. huhtikuuta 1962 Rajahmundry, Andhra Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä ja poliitikko. Hän on näytellyt telugun-, hindin-, tamilin-, malajalamin-, kannadan-, bengalin- ja marathinkielisissä elokuvissa.
Lukas Hagen

Lukas Hagen (s. 1962 Salzburg) on itävaltalainen viulisti.
Hagen opiskeli Mozarteumissa Helmut Zehetmairin johdolla ja valmistui vuonna 1983. Tämän jälkeen hän sai vuoden ajan täydentävää opetusta Gidon Kremeriltä. Lisäksi häntä opettivat Nikolaus Harnoncourt ja Walter Levin. Hagen perusti sisarustensa kanssa Hagen-kvartetin, jonka ensiviulisti hänestä tuli. Kvartetti solmi Deutsche Grammophonin kanssa eksklusiivisen levytyssopimuksen vuonna 1985.
Hagen on esiintynyt solistina Salzburgin Mozart-viikolla ja Salzburger Festspielessä. Hän on konsertoinut myös Italiassa, Saksassa, Englannissa ja Japanissa. Hän on toiminut Chamber Orchestra of Europen konserttimestarina. Vuonna 1999 Hagen sai nimityksen Mozarteumin professoriksi. Hän on usein pitänyt mestarikursseja ja tullut kutsutuksi kansainvälisten kilpailujen tuomaristoihin.
Itämeren ruokavalio

Itämeren ruokavalio on pohjoismaisten ravitsemustieteilijöiden kehittämä runsaasti leipää ja marjoja sisältävä ruokavalio, jossa käytetään hyvin vähän maitorasvaa sekä tavallista enemmän kalaa ja vähärasvaista siipikarjanlihaa. 
Vähintään neljännes kokonaisenergiansaannista tulee kokojyvistä, joissa suositaan erityisesti ruista, ohraa ja kauraa. Lisäksi nautitaan 2-3 aterialla viikossa täysjyväpastaa tai -riisiä. Marjoja ja sesongin aikana myös kotimaisia hedelmiä nautitaan päivittäin yhteensä vähintään 350 grammaa ja vihanneksia vähintään 175 grammaa. Päivittäin nautitaan lisäksi vähintään kuusi palaa leipää sekä rypsi-, auringonkukka- tai soijaöljyä sisältävää margariinia ja rypsiöljyä.
Vähintään kaksi kolmannesta päivittäin nautituista rasvahapoista on oltava tyydyttämättömiä, joita voidaan saada margariinin ja rypsiöljyn lisäksi myös suolaamattomista pähkinöistä ja siemenistä. 
Maitotuotteita nautitaan vähintään kaksi annosta päivässä. Juusto saa sisältää korkeintaan 17 prosenttia rasvaa, nestemäiset maitotuotteet, viili ja jugurtti korkeintaan yhden prosentin. Kermaa sisältäviä maitotuotteita kuten jäätelöä ei nautita lainkaan, ei myöskään voita. Makeutettuja maitotuotteita ja sokerilla makeutettuja juomia pyritään välttämään, ja tuoremehua juodaan korkeintaan 1,5 desilitraa päivässä.
Viikoittain nautitaan lisäksi vähintään kolme kala-ateriaa, joista kaksi sisältää rasvaista kalaa. Lihoista taas suositaan vähärasvaista siipikarjaa. 
Itämeren ruokavaliota luonnehtii toisen määritelmän mukaan runsas rukiin, ohran, kauran, omenoiden, päärynöiden, marjojen, tomaatin, kurkun, salaatin, juuresten, kaalin, herneiden, rasvattomien tai vähärasvaisten maitotuotteiden, lohen ja järvikalojen käyttö sekä vähäinen sian- ja naudanlihan, lihajalosteiden, rasvan ja alkoholin käyttö.
Aleksandr Uninski

Aleksandr Uninski (15. helmikuuta 1910 Kiova – 19. joulukuuta 1972 Dallas) oli ukrainalaissyntyinen, yhdysvaltalaistunut pianisti. 
Uninski syntyi puolalais-venäläis-ukrainalaiseen perheeseen. Hän opiskeli pianonsoittoa aluksi Kiovan konservatoriossa Sergei Tarnovskin johdolla ja jatkoi opintojaan Pariisin konservatoriossa Lazare Lévyn johdolla muutettuaan perheineen. Uninski valmistui vuonna 1927 kunniamaininnoin ja teki Pariisin-debyyttinsä vuonna 1928. Menestyksekäs esiintyminen johti esiintymiskutsuihin Espanjaan ja Etelä-Amerikkaan. Vuonna 1932 Uninski voitti toisen Frédéric Chopin -pianokilpailun. Uninski sai yhtä paljon pisteitä kuin Imre Ungár, joten lopputulos ratkesi vasta arvalla hänen hyväkseen. Kilpailun ensipalkinnon lisäksi hän sai Puolan radion palkinnon parhaasta masurkkaesityksestä.
Uninski oli kiertuematkalla Kaukoidässä toisen maailmansodan puhjetessa. Hän palasi Ranskaan ja liittyi armeijaan, jonka antauduttua hän matkusti Lissabonin kautta Etelä-Amerikkaan ja jatkoi konserttien pitämistä Latinalaisen Amerikan maissa. Vuonna 1942 Uninski saapui New Yorkiin, jossa piti ensimmäisen resitaalinsa Carnegie Hallissa Brahmsin, Lisztin ja Chopinin teoksista koostuneella ohjelmistolla. Vuodesta 1955 hän keskittyi opetustyöhön Torontossa ja Dallasissa. Hänen oppilaidensa joukossa oli Jeffrey Swann.
Biontech

Biontech (virallisesti "BioNTech SE", ), on keskikokoinen saksalainen lääkkeitä ja bioteknologisia tuotteita valmistava eurooppayhtiö. Vuonna 2008 perustetun yrityksen palveluksessa on noin 1 300 työntekijää. Yhtiön päätoimipiste sijaitsee Mainzissa Saksassa.
Yritys nousi vuonna 2020 laajempaan julkisuuteen yhdessä Pfizer-lääkeyhtiön kanssa kehittämänsä tehokkaaksi testatun, lähetti-RNA-han pohjautuvan SARS-CoV-2-rokotteen (BNT162b2) johdosta. Tälle rokotteelle myönnettiin rajoitettu myyntilupa Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Euroopan unionin alueella ensimmäisten koronarokotteiden joukossa.