tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tähtikudospistiäinen

Tähtikudospistiäinen ("Acantholyda posticalis") on pistiäisiin kuuluva hyönteinen, jonka toukat syövät männynneulasia. 
Koko ja ulkonäkö.
Aikuinen pistiäiskoiras on yleisväriltään mustahko ja sen pää on puoliksi mustan ja puoliksi keltaisen värinen. Naaras on mustan- ja keltaisenkirjava. Aikuinen tähtikudospistiäinen on kooltaan noin 14 mm. Lajin toukat ovat ruskeapäisiä ja ruumiin väriltään vihertäviä tai rusehtavia. Toukkien kyljillä on tummempia juovia. Maahan pudottautuneet toukat ovat väriltään keltaoransseja.
Elinkierto.
Aikuinen pistiäinen lentää Suomessa touko-heinäkuussa. Koiraat ovat naaraita useammin lennossa. Naaras laskee 30–50 veneenmuotoista munaa yksitellen männyn neulasille alkukesän aikana. Munat sijaitsevat usein puun latvaosissa ja neulasten kärkipuoliskossa. Toukat kuoriutuvat munista kesä-heinäkuussa ja syövät männynneulasia pääosin heinäkuun ajan. Ne elävät yksittäin kutomansa seittikudoksen sisällä. Tämän jälkeen toukka laskeutuu maahan ja viettää siellä kahdesta neljään vuotta. Toukat koteloituvat keväällä ja lyhyen kotelovaiheen aikana ne kehittyvät täysikasvuisiksi pistiäisiksi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tähtikudospistiäinen on sukunsa yleisin laji. Sitä tavataan etenkin Keski-Euroopan ja Baltian mäntymetsissä. Suomessa lajilla on ollut tähän mennessä joukkoesiintymä Porin Yyterissä, jossa pistiäisiä on tavattu vuodesta 2006 lähtien ja jossa pystyyn kuollutta männikköä on jouduttu uudistamaan avohakkuin jopa luonnonsuojelualueella. Muualta maasta lajista on vain yksittäisiä havaintoja, vaikka se on levinnyt lähes kaikkialle männyn levinneisyysalueella.
Torjunta.
Tähtikudospistiäisen toukat syövät pahimmassa tapauksessa yksittäisen männyn kaikki neulaset, jolloin puu kuolee. Pistiäisten torjunta on hyvin vaikeaa, sillä laji selviää hengissä muun muassa maaston kulottamisesta. Lajin tuhokausi yhdellä paikalla kestää yleensä 10–20 vuotta ja laajoja tuhoja havaitaan noin kolmen vuoden välein.
Yyterin alueella on kokeiltu sukkulamatojen käyttöä pistiäisen biologiseen torjuntaan. Marraskuussa 2011 raportoitiin torjunnan onnistuneen myös luonnossa lupaavasti.
Tähtikudospistiäisen luonnollisia vihollisia ovat esimerkiksi seuraavat loiset: "Exetastes lucifer", "Myxexoristops bonsdorffi", "Myxexoristops hertingi", "Pseudopachystylum gonioides" ja "Trichogramma dendrolimi".
Ophrys doerfleri

Ophrys doerfleri on orhoihin kuuluva kämmekkälaji. Se löydettiin Kreikalle nykyisin kuuluvalta Gávdoksen saarelta vuonna 1904 ja nimettiin 21 vuotta myöhemmin. Lajia pidettiin välillä "Ophrys cretican" synonyymina.
"Ophrys doerfleri" on suojeltu Kreikan presidentin asetuksella.
Arolan kartano

Arolan kartano on kartano Kylmäkoskella Akaan kaupungissa Pirkanmaan maakunnassa. Arolan kartanon päärakennus on rakennettu eri vaiheissa 1700-luvun jälkipuoliskolla. Maapinta-ala 566,28 ha.
Vuonna 1945 Pirkko ja Atte Arola perustivat kartanoon kutomon, josta tuli vuoteen 1990 asti toiminut neulevaatevalmistaja Arola Oy.
Degerön kartano

Degerön kartano on kartano Helsingissä Laajasalon kaupunginosassa. Saaren itärannalla Yliskylän osa-alueella sijaitseva kartano perustettiin 1600-luvulla, mutta sen nykyinen päärakennus ja maisemapuisto ovat peräisin 1800-luvulta.
Historia.
Kartanon omisti 1600-luvulla Augustin Svanströmin suku. Kartanon sai avioliiton kautta omistukseensa everstiluutnantti, vapaaherra Lorentz Mellin. Melliniltä kartano siirtyi vuonna 1736 hänen vävylleen luutnantti Otto Armfeltille. Armfeltin leski Sofia Armfelt hallitsi kartanoa vuodet 1742–1751, ja hänen toinen miehensä everstiluutnantti Otto Ludvig Taube vuodet 1752–1774. Perillisten joukosta kartanon lunasti itselleen kapteeni Carl Adam Armfelt, joka omisti kartanon vuoteen 1792. Leskirouva Catarina Armfeltin aikana velkaantunut rälssisäteri jaettiin vuonna 1798 neljään osaan. Holmgårdiksi kutsuttu kantatila joutui sotatuomari Carl Limnellille, Stansvik meni majuri Johan L. Brandtille ja Jollas torppineen laivaston välskäri Johan Engströmille. Leskirouva ja hänen poikansa Otto Adam Armfelt pidättivät itsellään Villingin. Hovioikeuden asessori Carl Limnell myi Holmgårdin vuonna 1807 sotaneuvos Pehr Silfverskiöldille. Vuosina 1810–1819 tilanherrana oli Silfverskiöldin lanko everstiluutnantti Gustaf Gutofsky, joka aateloitiin nimellä von Gutofsky. Hän rakennutti vuonna 1818 nykyisen päärakennuksen, jonka suunnitteli arkkitehti O. Stenius. Sitä laajennettiin 1800-luvun puolivälissä kapeilla siipiosilla.
Von Gutofskyn leskeltä kartano siirtyi vuonna 1820 senaattori Johan Magnus Krookille, joka puolestaan myi kartanon vuoden 1828 tienoilla "midshipman" Fredrik von Christiersonille. Vuonna 1831 kartanon osti von Christiersonilta senaattori Jacob Wilhelm Hisinger. Kirjuri N. A. Rosenbröijer osti Degerö-Holmgårdin Hisingereiltä vuonna 1834. Tampereelle postimestariksi siirtynyt Rosenbröijer myi vuonna 1841 kartanon vuorimestari Fredrik Tengströmille. Tengström puolestaan myi kartanon vuonna 1849 venäläiselle kenraalikuvernöörin apulaiselle Platon Rokassovskille, jonka hallussa se pysyi 1870-luvulle asti. Vuonna 1879 kartanon osti toimittaja Robert Castrén, jonka suku omistaa sen edelleen. Kartanossa harjoitettiin maanviljelyä 1940-luvulle asti. Pääosa kartanon maista, 130 hehtaaria, myytiin vuonna 1958 Helsingin kaupungille.
Ruskoniskasirkku

Ruskoniskasirkku ("Arremon brunneinucha") on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava sirkkuleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan ruskoniskasirkku on noin 19 cm. Selästään ja siivistään ruskoniskasirkku on väriltään oliivinvihreä. Päälaki on kastanjanruskea. Silmänympärystät ja otsa on musta ja otsassa on kolme valkoista täplää. Kurkku on valkoinen ja alareunassa on kapea musta viiru. Vatsa on väriltään harmaa. Nuorten lintujen pää on tumman ruskea ja selkä oliivinruskea. Vatsassa on keltaista viirutusta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Ruskoniskasirkun elinalue ulottuu Keski-Amerikassa Meksikon eteläosista Panaman ja Etelä-Amerikassa Venezuelasta Perun eteläosiin. Linnun elinympäristöä ovat kosteiden metsien aluskasvillisuus. Lajin elinympäristöt sijaitsevat yleensä 800–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat.
Ruskoniskasirkut elävät yleensä pareittain eivätkä muodosta parvia. Laji syö pääasiassa hyönteisiä ja voi seurata sotilasmuurahaisten laumoja, jotka ajavat muut hyönteiset pois tieltään. Tällöin muurahaisia pakenevat hyönteiset ovat helppoja saaliita.
Ruskoniskasirkun pesimäkausi kestää maaliskuulta elokuulle. Kuppimainen pesä sijaitsee pensaikon suojissa. Naaras munii yhdestä kahteen vaaleansinistä munaa.
Blythe (nukke)

Blythe on japanilainen nukke. Blythejä on kolmea eri kokoa: 28-senttinen "Neo Blythe", 15-senttinen "Middie Blythe" ja pienin alle 10-senttinen "Petite Blythe". Neo Blythen ominaisuuksiin kuuluu nuken pään takana oleva naru, jota vetämällä nuken silmät vaihtavat väriä. Blythen pää suunniteltiin alun perin isoksi, jotta nuken silmämekanismi mahtuisi nuken pään sisään.
Blythe oli alun perin kehitelty lasten leluksi, mutta se vedettiin pois markkinoilta kehnon myynnin takia. Myöhemmin Blythejen myynti aloitettiin uudelleen, mutta tällä kertaa niiden kohderyhmänä olivat aikuiset keräilijät.
Artemisia herba-alba

Artemisia herba-alba on koiruohon sukuinen kasvi, jota tavataan kuivilla alueilla Välimeren seudulla ja Pohjois-Afrikan rannikolla. Se kasvaa 20–40 cm korkeaksi. Sillä on harmahtavat lehdet. Se kukkii syyskuun ja joulukuun välisenä aikana. Kasvi on aromaattinen, ja sitä on käytetty rohdoksena monenlaisiin vaivoihin.
Labyrinttitaistelu

Labyrinttitaistelu () on Rick Riordanin kirjoittama neljäs "Percy Jackson" -sarjaan kuuluva fantasiaromaani. Kirja julkaistiin vuonna 2008. Suomeksi kirja on julkaistu Otavan kustantamana ja Ilkka Rekiaron kääntämänä vuonna 2010.
Juoni.
Percyn tutustuessa uuteen kouluunsa hän huomaa aiemmassa kirjassa tapaamansa Rachel Daren ja heidän kimppuunsa hyökkää empuusoja. Percy menee Puoliveristen leirille, jossa hänelle selviää, että Groverilla on ongelmia Sarvipäiden Vanhinten Neuvoston kanssa, koska hän ei ole löytänyt Pania. Percy ja Annabeth löytävät Labyrintin sisäänkäynnin heidän tehdessä uuden miekkailuopettaja Quintuksen harjoituksia. Annabeth valitaan johtamaan etsintäretkeä Labyrinttiin etsimään Daidalosta ja estämään häntä antamasta Adrianen lankaa Lukelle. Annabeth valitsee mukaansa Percyn, Groverin ja Tysonin. Percy alkaa nähdä unia Nicosta ja hänelle selviää, että tämä aikoo herättää kuolleista siskonsa Biancan. Labyrintissä he kohtaavat Briareksen, Sfinksin ja Januksen ennen kuin he saapuvat Geryonin maatilaalle ja tapaavat Nicon.
He tapaavat myös Hefaistoksen, joka käskee heidän mennä lempipajalleen Mount Saint Helensille, jossa on tunkeilijoita. Labyrinttiin lähdettyään he jakautuvat - Percy ja Annabeth menevät Saint Helensille ja Grover ja Tyson lähtevät etsimään Pania.
Annabeth ja Percy löytävät Labyrintin kautta Mount Saint Helensille, josta he löytävät telekhinejä. Percy käskee Annabethin pelastautua ja jää itse ansaan. Percy on hyvin lähellä kuolla, mutta saa aikaan maanjäristyksen ja lentää Ogygialle, Kalypson saarelle.
Leiriläiset luulevat, että Percy kuoli. Hän tulee leirille, kun amfiteatterilla poltetaan hänen kääriliinaansa. Percy ja Annabeth lähtevät Manhattanille etsimään Rachelia, joka näkee Sumun läpi. He löytävät Luken ja Percy joutuu taistelemaan henkensä edestä vapauttaakseen ystävänsä. He löytävät Daidaloksen pajan, jossa heidän miekkailuopettajansa Quintus paljastuu Daidalokseksi, joka on huijannut kuolemaa tekemällä itselleen robottikehoja. He pakenevat ja Percy kohtaa Kronoksen, joka on herännyt ja sulautunut Luken ruumiiseen. Nico pelastaa Percyn ja paljastaa samalla titaaneille olevansa Haadeksen poika. 
Puoliveristen leiriin hyökätään heidän juuri päästessä sinne. Leiriläiset taistelevat vastaan ja voittavat, kun Grover aiheuttaa Paniikin ja Daidalos uhraa itsensä, jolloin labyrinnti sortuu ollessaan yhteydessä tämän elinvoimaan. Kheiron loukkaantuu lievästi ja muutama kuolee.
Percy lähtee leirin loputtua kotiinsa. Poseidon tulee käymään Percyn syntymäpäivillä ja Percy kertoo hänelle tarinansa ja merenjumala antaa tälle hietadollarin. Kirja loppuu siihen, kun Nico di Angelo saapuu Percyn luo uskoen tietävänsä mikä voi auttaa heitä Kronoksen voittamisessa.
Vihantasalmen silta

Vihantasalmen silta on Vihantasalmella Mäntyharjun kunnassa sijaitseva riippuansassilta, joka ylittää Lahnaveden. Sillan yli kulkee valtatie 5. Silta on pääosin puurakenteinen. Se valmistui vuonna 1999 ja avattiin liikenteelle 3. marraskuuta 1999. Vihantasalmen silta sai vuoden 2000 puurakennepalkinnon.
Tekniset tiedot.
Sillan pituus on 168 metriä, ajoradan leveys 11 metriä, jalankulun ja pyöräilyn väylän leveys 3 metriä, korkeus 31 metriä ja alituskorkeus 4 metriä. Sillan pituus muodostuu viidestä tukivälistä, joiden pituudet ovat 21, 42, 42, 42 ja 21 metriä. Silta on maailman pisin valtatiekäytössä oleva puurakennesilta. Kolmen keskimmäisen välin tukikaaret ovat liimapuupalkista valmistettuja, lisäksi rakenteissa on betonia ja terästä. Sillan rakennuskustannukset olivat noin 33 miljoonaa markkaa vuonna 1999.
Paavalniemi

Paavalniemi on iso niemi Kemijoessa ja samanniminen asutuspaikka Rovaniemellä. Se sijaitsee noin 6 kilometrin päässä keskustasta Kemijoen itäpuolentien varrella. Paavalniemellä on peruskoulun ala-aste ja tien loppupäässä sijaitsee seurakunnan leirikeskus, Paaniemen maja.
Paavalniemi oli ennen vuotta 2006 Rovaniemen maalaiskuntaa.
Antonio Álvarez Giráldez

Antonio Álvarez Giráldez (s. 10. huhtikuuta 1955 Marchena, Sevillan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Viimeksi hän on toiminut Sevillan päävalmentajana.
Ura pelaajana.
Álvarez pelasi valtaosan urastaan Sevillassa. Hän aloitti reservijoukkue Sevilla Atléticossa vuonna 1973 ja nousi edustusjoukkueeseen vuonna 1975. Hän pelasi joukkueessa 13 kautta ja lähes 300 Espanjan korkeimman sarjatason Primera Divisiónin ottelua. Hän siirtyi Málagaan vuonna 1988 ja lopetti pelaajauransa 40-vuotiaana Granadan joukkueessa vuonna 1995.
Ura valmentajana.
Valmentajana Álvarez toimi Joaquín Caparrósin, Juande Ramosin ja Manolo Jiménezin apuvalmentajana Sevillassa vuosina 2000–2008 kunnes siirtyi muihin tehtäviin seuran urheilutoimenjohdossa. Ramosin apulaisena hän oli voittamassa muun muassa kahta UEFA-cupia ja yhtä Espanjan cupia. Kun Jiménez sai maaliskuussa 2010 potkut, nousi Álvarez seuran päävalmentajaksi loppukauden mittaisella sopimuksella. Hänen johdollaan Sevilla sijoittui lopulta La Ligassa neljänneksi ja kruunasi kautensa Copa del Reyn voittoon. Finaalissa Álvarezin suojatit kaatoivat Atlético Madridin 2–0. Kauden jälkeen Álvarez allekirjoitti seuran kanssa vuoden jatkosopimuksen.
Kausi 2010–2011 alkoi Sevillan osalta kuitenkin hyvin heikosti, sen pudottua muun muassa Mestarien liigan karsintakierroksella portugalilaiselle Sporting Bragalle. Sarjan neljällä ensimmäisellä kierroksella joukkue saavutti kahdeksan pistettä, mutta vain kaksi niistä kotikentällä. Lopulta 26. syyskuuta 2010 pelattu viidennen kierroksen ottelu Hérculesia vastaan jäi Álvarezin valmentajapestin viimeiseksi, Sevillan hävittyä 0–2-numeroin. Hänen potkuistaan ilmoitettiin hieman ottelun jälkeen, ja hänet korvaa tehtävässä Gregorio Manzano.
Sin Moo Hapkido

Sin Moo Hapkido (suomennettuna "Taivaallinen taistelutaito") on korealainen itsepuolustusmenetelmä, joka yhdistää aikijutsun, erilaisten kungfutyylien ja judon pehmeyden aggressiivisiin korealaisiin potkutekniikoihin. Monipuolisuudessaan se kattaa lyönnit, potkut, torjunnat, vapautumiset eri puolilta kehoa, asetekniikat sekä monia muita itsepuolustusmenetelmiä. Pohjoismaalainen variaatio Sin Moo Hapkidosta sisältää näiden lisäksi myös ns. "nyrkkeilylyönnit".
Muodollisia asentoja Sin Moo Hapkido ei tunne, eikä se myöskään sisällä liikesarjoja. Perusajatuksena lajissa on se, että taistelut eivät etene ennalta harjoitetun kaavan mukaan, vaan ne vaativat nopeita reaktioita ja opitun soveltamista syntyneeseen tilanteeseen. Voima ei ole määräävä tekijä Sin Moo Hapkidon tekniikoissa. Tekniikat tehdään rennon räjähtävästi, veden periaatteen mukaisesti. Sin Moo Hapkidon tekniikat on tarkoitettu päällekarkaustilanteisiin kadulla. Sin Moo Hapkido on suoraviivainen, mutkaton ja tehokas tyyli.
Sin Moo Hapkidon osa-alueita
Vyöarvot
Kuten monissa itämaisissa kamppailulajeissa, myös Hapkidossa vyön väri kuvastaa harrastajan tasoa. Saavuttaakseen seuraavan vyöarvon on oppilaan taitotason luonnollisesti oltava vyön värin edellyttämällä tasolla. Myös edellisestä vyökokeesta on täytynyt kulua riittävästi aikaa. Oppilasarvoissa "Ylempi vyö" tarkoittaa vyöhön kiinnitettävää "natsaa", jolloin oppilasta voidaan pitää kokelaana seuraavaan värivyöhön.
Oppilasarvot
Valkoisesta vyöstä 1. DAN mustaan vyöhön mimini suoritusaika aktiivisella harjoittelulla on 6 vuotta. Kaikkiin mustan vyön kokeisiin kutsutaan henkilökohtaisesti.
Opettaja- ja mestariasteet
Kuolan ydinvoimalaitos

Kuolan ydinvoimalaitos () on Luoteis-Venäjällä Murmanskin alueella Kuolan niemimaan lounaisosassa sijaitseva ydinvoimalaitos.
Voimalaitos sijaitsee Imandrajärven laskureitillä, järven etelärannalla, Poljarnyje Zorin kaupunkipiirikunnan alueella, linnuntietä 10 kilometriä itse kaupungista pohjoiseen. Laitoksessa on neljä 440 megawatin VVER-tyyppistä painevesireaktoria, yhteiseltä nimellisteholtaan 1 760 MW. Voimalan omistaa Rosenergoatom.
Laitoksen rakentaminen alkoi vuonna 1969. Rakentamisen yhteydessä syntyi Poljarnyje Zorin asutuskeskus. Ensimmäiset reaktorit otettiin käyttöön vuosina 1973 ja 1974. Kaksi uudempaa, vuosina 1981 ja 1984 valmistunutta reaktoria edustavat turvallisuudeltaan parempaa toista VVER-sukupolvea, ja ovat samaa tyyppiä kuin Loviisan voimalaitoksen reaktorit. Reaktoreita on pidetty ikänsä takia riskialttiina. Kaksi vanhempaa yksikköä oli määrä sulkea 2003 ja 2004. Laitoksia on kuitenkin modernisoitu pohjoismaisella rahoituksella ja ne pysynevät tuotannossa 2030-luvulle asti.
Kuolan ydinvoimalaitos on keskeisin Murmanskin alueelle ja Karjalan tasavallalle sähköä tuottava voimalaitos.
Tulevaisuuden suunnitelmia.
Kuolan ydinvoimalaitos on tarkoitus korvata uusilla VVER-600 -yksiköillä 2030-luvulla. VVER-600 on pienempi versio VVER-1200-reaktorista jonka kaltaisia rakennetaan muun muassa Leningrad II -ydinvoimalaitokseen.
Moraea mediterranea

Moraea mediterranea (syn. "Gynandriris monophylla") on Välimeren eteläosassa kasvava ruohovartinen kasvi. Sen ehytlaitaiset lehdet muodostavat ruusukkeen. Siniset kukat puhkeavat maalis-huhtikuussa.
Kasvia tavataan muun muassa Egyptissä ja Libyassa. Euroopan ainoa kasvupaikka on Kreikalle kuuluva pieni Kreetan eteläpuolinen Gávdoksen saari.
Ratapyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut

Ratapyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut ovat tärkeimmät ratapyöräilyn arvokilpailut yhdessä olympialaisten ratapyöräilyn kanssa. Kilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran 1893 ja on pidetty sen jälkeen vuosittain lukuun ottamatta sotavuosia 1915–1919 ja 1940–1945. Järjestäjämaan pyöräilyliitto järjestää kilpailut kansainvälisen pyöräilyliiton valvonnassa.
Chicagossa järjestetyt ensimmäiset MM-kilpailut oli tarkoitettu ainoastaan amatööreille. Vuoden 1895 kisoissa Kööpenhaminassa oli ensimmäisen kerran lajeja myös ammattilaisille. Erillisiä ammattilaisten ja amatöörien MM-titteleitä jaettiin vuoden 1992 kisoihin saakka, jonka jälkeen on kilpailtu kaikille avoimissa luokissa.
MM-kilpailujen ohjelmassa on tällä hetkellä (2022) kaikkiaan 22 lajia. Sekä miesten että naisten lajeina ovat aika-ajo, keirin, henkilökohtainen takaa-ajo, joukkuetakaa-ajo, pisteajo, linja-ajo, eräajo, joukkuesprintti, omnium ja pariajo. Aikanaan on kilpailtu lisäksi muun muassa tandemajossa.
Maailmanmestaruuden voittanut pyöräilijä saa kultamitalin lisäksi sateenkaaripaidan, jota hän on velvoitettu käyttämään kaikissa kyseisen lajin kilpailuissa seuraavan vuoden MM-kilpailuihin saakka.
Kilpailupaikat.
Lähde: Sports123.com
Bupleurum gaudianum

Bupleurum gaudianum on jänönputkien sukuun kuuluva monivuotinen kasvi.
Kasvi kasvaa 2–7 senttimetriä korkeaksi, ja sen varsi on hoikka. Kasvin kukinta-aika ulottuu huhtikuusta toukokuuhun.
"Bupleurum gaudianum" on kotoperäinen laji Välimeressä sijaitsevilla ja Kreikalle kuuluvilla Kreetan saaren eteläpuolisilla Gávdoksen ja Gavdopoúlan saarilla. Se kasvaa luonnossa phrygana-pensaikon avoimissa laikuissa tai turkinmäntymetsien pohjakerroksessa.
Periploca angustifolia

Periploca angustifolia on Välimeren rannoilla kasvava silkkisarvien sukuun kuuluva kasvi. Sillä on mehevät lehdet ja pienet keltaiset kukat, joissa on viininpunaiset hyvin erottuvat heteet. 
Kreikassa kasvia tavataan ainoastaan pienillä Kreetan eteläpuolisilla Chrysín ja Gávdoksen saarilla. Lisäksi kasvia tavataan Pohjois-Afrikassa, Maltalla, Espanjassa ja Sisiliassa.
Peräseinäjoen pesäpallostadion

Peräseinäjoen Pesäpallostadion on Seinäjoen Peräseinäjoella sijaitseva pesäpallostadion. Stadionia käyttävät Naisten Superpesiksessä pelaava Petojussit sekä miesten maakuntasarjassa pelaava Peräseinäjoen Toive.
Historia.
Peräseinäjoen pesäpallokenttää laajennettiin vuonna 1994 miesten kentän viralliset mitat täyttäväksi ja tarvittaessa kentälle voitiin laajennuksen jälkeen merkitä kaksi lasten kenttää poikkipäin. Vuonna 1996 PeTon pesäpallojaosto teki kunnalle esityksen hiekkatekonurmesta jonka kunnanvaltuusto hyväksyi syksyllä 1996. 
Yleisöennätys.
Kentän yleisöennätys syntyi 18. elokuuta 2007 Petojussien jatkosarjan ottelussa Tyrnävän Tempausta vastaan, jolloin ottelua oli seuraamassa 951 katsojaa.
Oxford University Press

Oxford University Press on Oxfordin yliopiston hallinnoima kustantamo. Se on perustettu 1600-luvulla, ja nykyisin se on maailman suurin akateeminen kustannustalo. Se julkaisee ennen kaikkea oppikirjoja ja hakuteoksia. Kustantamon tunnetuin teos on "Oxford English Dictionary", jonka ensimmäinen laitos valmistui vuonna 1928.
Ensimmäinen Oxfordissa painettu kirja ilmestyi vuonna 1478, ja vuonna 1633 yliopisto asetti delegaatteja valvomaan ja ohjaamaan kuninkaan sille antamaa kirjankustannusoikeutta. Yliopisto sai oikeuden julkaista virallista raamatunkäännöstä, ja sen myyntitulot olivat menestyksekkään kustannusliiketoiminnan perusta. Nykyisin Oxford University Press toimii useissa eri maissa.
Márkos Vafeiádis

Márkos Vafeiádis (; 1906 Theodosioúpoli (Erzurum), Osmanien valtakunta – 23. helmikuuta 1992 Ateena, Kreikka) oli yksi Kreikan kommunistisen puolueen johtavista kaadereista Kreikan sisällissodan aikoihin.
Vafeiádis karkotettiin 1930-luvulla Gávdoksen saarelle yhdessä yli 250 muun kreikkalaisen kommunistin kanssa. Toisen maailmansodan aikana hän toimi kommunistien johtamassa vastarintaliikkeessä (ELAS). Sisällissodan aikana Vafeiádis toimi vuonna 1946 perustetun Kreikan demokraattisen armeijan (DSE) komentajana ja vuodesta 1947 kommunistien asettaman väliaikaisen hallituksen pääministerinä. Sodan loppuvaiheessa hän joutui erimielisyyksiin kommunistisen puolueen pääsihteerin Níkos Zachariádiksen kanssa ja hänet syrjäytettiin asemistaan. Vuonna 1950 maanpaossa Neuvostoliitossa asunut Vafeiádis erotettiin koko puolueesta, mutta hänet hyväksyttiin uudelleen jäseneksi Josif Stalinin kuoleman jälkeen. Puolueen sisäisten kiistojen seurauksena hänet erotettiin uudelleen 1964 ja hyväksyttiin jälleen takaisin 1968. Vafeiádis palasi maanpaosta Kreikkaan vuonna 1983.
Nokia 5530 XpressMusic

Nokia 5530 XpressMusic on Nokian valmistama viihde-/musiikkipuhelin. Se tuli markkinoille vuonna 2009 seuraten edeltäjäänsä, Nokia 5800:aa. Puhelimessa on 2,9 tuuman resistiivinen kosketusnäyttö ja 3,15 megapikselin kamera LED-salamalla. Mallia myydään 4 GB:n MicroSD-muistikortilla, mutta puhelin tukee jopa 16 GB:n muistikortteja. Siihen on saatavilla myös Comes With Music -palvelu.
Puhelimessa on multimediaominaisuudet sekä tuki 2G-verkolle ja WLANille, sekä mm. SWF-tiedostoille. Se käyttää S60 5th Edition -käyttöjärjestelmää.
Lenkosoikkio

Lenkosoikkio ("Hornungia procumbens", aiemmin myös "Hutchinsia procumbens" tai "Hymenolobus procumbens") on yksivuotinen ruohovartinen kasvi. Se kasvaa joskus lakoavana, joskus pystyssä; pystyvartisena sen korkeus on alle 15 senttimetriä. Kasvilla on pienet valkoiset kukat. Lituhedelmä on soikea, kaksiosainen, 2,5–3,5 mm pitkä.
Lajin levinneisyys on laaja, ja siitä käytetään monia nimiä.
Polygala venulosa

Polygala venulosa on linnunruohoihin kuuluva kasvilaji. Se on endeeminen Kreikan, Kreetan, Kyproksen ja Turkin kivikkoisilla rannoilla.
"Polygala venulosa" kasvaa 5–30 cm korkeaksi. Kasvin lehdet ovat tyvellä muodoltaan vastapuikeat tai munanmuotoiset. Muualla lehdet ovat muodoltaan suipot. Valkoiset tai violetit kukat ovat löyhinä terttuina.
Kaalikoi

Kaalikoi ("Plutella xylostella") on kaalikoiden heimoon kuuluva pieni perhoslaji ja on paha viljelyskasvien tuholainen.
Koko ja ulkonäkö.
Kaalikoi on pieni punertavanruskea perhonen, jonka etusiipien takareuna on huomattavasti muuta siipeä vaaleampi. Perhosen levätessä nämä vaaleat reunukset muodostavat eläimen selkäpuolelle hyvin tunnusomaisen, aaltomaisen kuvion. Aikuinen perhonen on vajaan senttimetrin pituinen ja sen siipiväli on 11–17 mm.
Toukka kasvaa noin 11 mm pitkäksi ja on väriltään vihreä. Toukan pinnasta kasvaa harvakseltaan lyhyitä, tummia karvoja, joiden kohdalla ihossa on vaalea pilkku. Pää on muuta ruumista ruskeampi. Häirittynä kaalikoin toukka viuhtoo ruumistaan edestakaisin ja pudottautuu lopulta silkkirihman varassa maahan.
Levinneisyys ja lentoaika.
Alkuperältään kaalikoi on luultavasti eurooppalainen laji, mutta se on levinnyt vieraslajina läpi Amerikkojen, Aasian ja Afrikan aina Australiaan ja Uuteen-Seelantiin sekä Havaijille saakka. Pohjoisimmillaan laji on tavattu Huippuvuorilla ja eteläisimmillään sub-antarktisiin saariin kuuluvalla Etelä-Georgialla. Suomessa lajia tavataan yleisenä koko maassa ja lentoaika kestää koko kesän.
Elinympäristö ja elintavat.
Kaalikoi on tunnettu vaeltaja, jonka parvet voivat lentää pitkiä matkoja synnyinsijoiltaan. Suomen leveysasteella suurin osa kannasta, luultavasti kaikki yksilöt, tuhoutuu talven aikana, mutta keväällä Keski-Euroopasta lentää uusi perhoskanta. Koska laji on hyvin riippuvainen vaeltavista yksilöistä, kaalikoin viljelyksille aiheuttamat tuhot vaihtelevat vuosittain paljon. Toukat syövät ravintokasvien lehdet lehtiruoteja lukuun ottamatta täysin. Aikuiset yksilöt lentävät ympäri vuorokauden. Laji talvehtii kotelona kasvinjätteiden seassa.
Ravintokasvi.
Kaalikoin toukat elävät ainoastaan ristikukkaisilla kasveilla, mutta kelpuuttavat ravinnokseen niin viljellyt lajit, kuten kaalit, sinapit ja rypsin, kuin villinä kasvavatkin.
Silene succulenta ssp. succulenta

Silene succulenta" ssp. "succulenta on kohokkien sukuun kuuluva "Silene succulenta" -lajin alalaji.
Kasvia tavataan pääasiassa Pohjois-Afrikassa ja Etu-Aasiassa. Euroopan ainoat kasvupaikat ovat Kreikalle kuuluvat pienet Kreetan eteläpuoliset saaret, kuten esimerkiksi Chrysí ja Gávdos.
"Silene succulenta" ssp. "succulenta" on suojeltu Kreikan presidentin asetuksella 67/1981. Lisäksi kasvi mainitaan uhattuna lajina Kreikan harvinaisten ja uhattujen kasvien punaisessa kirjassa.
Have It All (A.J. McLeanin albumi)

Have It All on yhdysvaltalaisen laulaja A.J. McLeanin esikoisalbumi sooloartistina. Albumi julkaistiin ensin Japanissa 20. tammikuuta 2010 ja Yhdysvalloissa loppukesäsällä 2010.
Albumi on McLeanin ensimmäinen sooloartistina, vaikka hän olikin aikaisemmin kiertänyt keikoilla alter-ego nimellään Johnny No Name. "Have It All" ilmestyi kauppoihin vuonna 2010, ja McLean olikin luvannut fanien huomaavan singlensä "Teenage Wildlife" ilmestymisen. "Wade Robson tekee videon sekä sen koreografian," McLean kertoi MTV:n uutisille. "Se on hänen debyyttinsä ohjaajana, joten siitä tulee mahtavaa. Kappaleen nimi on 'Teenage Wildlife.' Sen sanoitti JC Chasez." 
Albuminsa osalta McLean työskenteli useiden hittitekijöiden, kuten Ryan Tedderin kanssa, joka työskenteli myös Backstreet Boysin uusimman albumin, "This Is Us" kanssa. "Se [albumi] on tavallaan risteytys rockia ja funkia, jossa on ripaus dancea," McLean sanoi debyytistään. "Se on hyvä albumi. Olen todella ylpeä siitä ja olen työskennellyt sen kanssa lähes viisi vuotta. Siitä tulee mahtava, mahtava albumi."
Silene succulenta

Silene succulenta on Egyptissä, Lähi-idän rannikolla ja Korsikalla sekä Kreetalla tavattava kohokkeihin kuuluva kasvi.
Kasvutavaltaan "Silene succulenta" on varpumainen. Puumaiset varret kulkevat pitkin maata ja versot kasvavat ylöspäin. Lehdet ovat munanmuotoiset. Kukat ovat suhteellisen suurikokoiset ja valkoiset ja sijaitsevat ylimmäisten lehtien haaroittumiskohdassa. Laji kukkii toukokuusta heinäkuulle.
"Silene succulenta" on yksi yleisimpiä kasveja Välimeren rannikolla Siinain niemessä. Euroopassa tavataan "Silene succulenta" ssp. "succulenta" -alalajia ja "Silene succulenta" var. "corsica" -muunnosta. Ensimmäistä ainoastaan Kreetalta ja jälkimmäistä Korsikalta.
Laidunkiuru

Laidunkiuru ("Spizocorys fringillaris") on eteläafrikkalainen varpuslintu. Sen levinneisyysalue käsittää Mpumalangan provinssin eteläosan ja Vapaavaltion itäosat. Populaation koko on 1 500–5 000 yksilöä. Karl Jakob Sundevall kuvaili lajin holotyypin Leeuspruitista, Vredevortista nykyisen Vapaavaltion alueelta 1850.
Laidunkiuru on päästään, selästään ja siivistään harmahtavanruskean- ja mustankirjava ja juovikas. Rinnastaan ja vatsastaan lintu on harmahtavan valkoinen. Lajin elinympäristöä ovat ruohomaat. Se liikuu pieninä ryhminä ja syö siemeniä ja hyönteisiä. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen.
Ksenija Makarova

Ksenija Olegovna Makarova (, s. 20. joulukuuta 1992 Pietari, Venäjä) on venäläis-yhdysvaltalainen taitoluistelija, joka kilpailee naisten yksinluistelussa. Hän on taitoluistelun Venäjän mestari vuodelta 2010.
Makarova edusti Venäjää Vancouverin talviolympialaisissa 2010, missä hän sijoittui kymmenenneksi. Vuoden 2010 MM-kisoissa Torinossa hän sijoittui Venäjän edustajana kahdeksanneksi, ja Moskovan MM-kilpailuissa 2011 hän oli seitsemäs.
Makarova syntyi Pietarissa Venäjällä. Hän muutti vanhempiansa kanssa kahdeksanvuotiaana Yhdysvaltoihin. Makarovan valmentajina toimivat tämän vanhemmat, pariluistelussa olympiapronssia voittaneet Larisa Selezneva ja Oleg Makarov. Makarova asuu Newburghissa New Yorkin osavaltiossa. Hän on edustanut Yhdysvaltoja ja Venäjää luistelu-urallaan.
Chlamydophora tridentata

Chlamydophora tridentata on asterikasveihin kuuluva kasvi.
Kasvi kukkii maaliskuusta huhtikuulle, ja sen kukat ovat hermafrodiitteja. Kukan terälehdet ovat väriltään keltaiset.
Kasvia tavataan Välimeren ympäristössä ainakin Israelissa ja Kreikassa. "Chlamydophora tridentata" viihtyy niin suolaisilla kuin suolattomilla alueillakin. Israelissa kasvia tavataan muun muassa pensasmailla, puoliaroilla ja aavikoilla.
Leijonanlyhty

Leijonanlyhty ("Leontice leontopetalum") on Välimeren ympäristössä kasvava happomarjakasveihin kuuluva kasvilaji.
Leijonanlyhty on yleisin Välimeren itäosien rannikoilla lössimaa-alueilla. Laji kasvaa noin puoli metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat sahalaitaiset ja esiintyvät vuorottelevina ruusukkeina. Laji kukkii helmi-maaliskuussa ja elokuussa.
Lajia on käytetty epilepsian hoitoon perinteisessä libanonilaisessa lääketieteessä ja muuallakin Välimeren itärannikolla. Lääkevaikutuksen arvellaan johtuvan lajin sisältämästä petaliinista. Laji sisältää myös monia muita alkaloideja, kuten leontiformidiinia, lupaniinia, leontiformiinia ja palmatiinia.
Lajin juurista on tehty myös saippuaa.
Trigonella spinosa

Trigonella spinosa on hernekasvien heimoon ja sarviapiloiden sukuun kuuluva kasvi.
"Trigonella spinosa" -kasvia tavataan esimerkiksi Euroopassa Kreikassa, Pohjois-Afrikassa Algeriassa ja Tunisiassa sekä Etu-Aasian alueella Turkissa, Syyriassa, Libanonissa, Jordaniassa, Israelissa, Iranissa ja Armeniassa.
Telescopus fallax

Kissakäärme ("Telescopus fallax") on käärmelaji, jota tavataan Kyproksella, Lähi-idässä, Balkanin maissa, Turkissa ja Aigeianmeren saarilla. Se voi kasvaa 70–80 cm pitkäksi.
Se on myrkyllinen, mutta ei yleensä vaaraksi ihmisille.
Eini (vuoden 1985 albumi)

Eini on Einin järjestyksessään kuudes studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1985 levymerkillä Fazer Finnlevy. Levyn tuottajana toimi Jori Sivonen ja se on tyyliltään syntikkadiscoa.
Perniön rautatieasema

Perniön rautatieasema (, , ratakm 126+942) on entinen rautatieliikennepaikka rantaradan varrella Salon kaupungissa Perniön asemanseudulla. Nykyisin asemarakennus toimii päiväkotina ja sen jäljellä oleva makasiini osto- ja myyntiliikkeenä.
Historia.
Rantarataa suunniteltaessa sen linjaus jakoi perniöläisten mielipiteitä. Osa asukkaista halusi radan kulkevan kirkonkylän kautta, osa taas sen itäpuolitse. Kun itäisempi linjaus osoittautui edullisemmaksi, se toteutettiin. Tämän jälkeen Perniön rautatieasemalle etsittiin sopivaa paikkaa kirkonkylän pohjoispuolelta, ja lopulta se sijoitettiin Paarskylään, noin neljä kilometriä kirkolta pohjoiseen. Tästä seurasi kuitenkin, että Perniön kirkolta asemalle kulkevalle tielle jouduttiin rakentamaan silta Perniönjoen yli. Ensimmäinen juna saapui Perniön asemalle syyskuussa 1898, kun rata oli valmistunut ajettavaan kuntoon Karjaalta Uskelan Ylhäisiin saakka.
Bruno Granholmin suunnittelema rautatieasema valmistui vuonna 1898 ja se otettiin käyttöön vuonna 1899. Lähialueen teollisuus ja ruukit hyötyivät rantaradasta ja rakensivat poikkeuksellisen suuret makasiinit aseman läheisyyteen. Asemaakin täytyi laajentaa jo vuonna 1900. Aseman ympäristöön Perniön kuntaan kasvoi merkittävä asutuskeskittymä, jossa toimi suuri meijeri, konepaja, teurastamo ja mylly.
Aseman liikennettä hankaloitti juuri ennen asemaa tiukka kaarre, jota täytyi lähestyä hiljaa. Aseman merkitys väheni 1900-luvun loppupuolella ja henkilöliikenne lopetettiin asemalla 1988 ja siitä tehtiin miehittämätön seisake 1990. Perniön viljavaraston vaihde siirrettiin muualle samalla kun tavaraliikenne lopettiin 1992. Rantaradan oikaisu otettiin samana vuonna käyttöön, ja tarpeeton rataosuus purettiin seuraavana kesänä. Nykyään rantarata kulkee tunnelissa asemanseudun pohjoispuolelta.
Vuonna 2009 Museovirasto määritteli Perniön rautatieasemanseudun yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Elämääni eksynyt

Elämääni eksynyt on Kirkan viimeiseksi jäänyt studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2005. Levyllä olevan kappaleen ”Muistoja, muistoja vain” (alkuperäiseltä nimeltään ”Wonderful Life”) julkaisuoikeusriitojen takia CD:t jouduttiin kuitenkin vetämään pois kaupoista.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 26.
Halikonjoen rautatiesilta

Halikonjoen rautatiesilta on vuonna 1993 valmistunut rantaradan silta, joka ylittää Halikonjoen itä-länsi -suunnassa Halikon kirkonkylässä Salossa. Sähköistetty yksiraiteinen silta valmistui ja otettiin käyttöön 1993.
Teräsbetoninen ratasilta on viisiaukkoinen jännitetty kotelopalkkisilta, jonka suurin aukko on 50 metriä ja sillan kokonaispituus 175 metriä. Pääjänteen viereiset jänteet ovat 30 ja reunajänteet 25 metriä pitkiä. Kotelopalkki on jatkuvarakenteinen ja silta oli valmistuessan Suomen rataverkon pitkäjänteisin betoninen palkkisilta.
Halikonjoen aikaisempi ratasilta.
Nykyisen rautatiesillan vieressä on vanha käytöstä poistettu museoitu silta.
Halikonjoen ensimmäinen rautatiesilta rakennettiin rantaradan rakennustöiden yhteydessä 1899. Siinä oli 38 metriä pitkä paraabeliristikkojänne. Punaiset räjäyttivät sillan sisällissodan loppupuolella 11. huhtikuuta 1918. Räjäytys oli pudottanut sillan pääjänteen viereisen levypalkin pään alas ja myös pilarin yläpää oli vaurioitunut. Silta saatiin viimeisenä rantaradan silloista korjatuksi 13. kesäkuuta 1918. Siltaa uusittiin vielä kertaalleen 1959.
Lamyropsis cynaroides

Lamyropsis cynaroides on asterikasveihin kuuluva kasvi.
Kasvia tavataan Turkissa sekä Kreikassa. Kreikan kasvupaikat sijaitsevat muun muassa Kreetan, Gávdoksen, Kásoksen ja Kárpathoksen saarilla, Jooniansaarilla ja Peloponnesoksen niemimaalla.
Kreikassa "Lamyropsis cynaroides" luokiteltiin vuonna 1993 harvinaiseksi. Lisäksi kasvi kuuluu IUCN:n , jossa kasvi on luokiteltu uhatuksi.
Siv-Inger Svensson

Siv-Inger Svensson (s. 7. maaliskuuta 1953 Laholm) on ruotsalainen iskelmälaulaja. Hänen ensimmäinen levytyksensä "Någon att älska" oli läpimurto vuonna 1971, jonka jälkeen muut levytykset Ruotsissa eivät saavuttaneet enää menestystä. Suosion laskettua Siv-Inger muutti Hampuriin ja on saavuttanut siitä lähtien suosiota Saksassa nimellä Siw-Inger.
Idänritariyökkönen

Idänritariyökkönen ("Catocala adultera") on kookas, ritariyökkösiin kuuluva yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Useimpien sukulaistensa tapaan idänritariyökkönen on silmiinpistävän kookas perhonen. Vartalo on tasaisen harmaa. Pohjaväriltään sinertävänharmaissa etusiivissä on hyvä suojaväri. Leveät ja tummat sisempi- ja ulompipoikkiviiru erottuvat selvästi. Sisemmän poikkiviirun ulkopuolella siivessä on laaja valkeansävyinen alue. Munuaistäplä erottuu hyvin huonosti, mutta sen vieressä siivessä on ritariyökkösille ominainen, vino, vaalea täplä, joka erottuu hieman paremmin. Takasiipien väri on helakanpunainen. Niiden tumma reuna on kapeampi kuin kulmaritariyökkösellä ("Catocala nupta") ja siiven keskiosan tummassa raidassa on etureunan lähellä heikko sisäänpäinsuuntautuva lovi. Siipiväli on 73–80 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Idänritariyökkönen on levinneisyydeltään selvästi itäinen laji, jota tavataan Euroopassa vain pohjois- ja itäosissa. Levinneisyysalue jatkuu Venäjän ja Siperian poikki Kiinaan ja Koreaan. Suomessa levinneisyys on itäpainotteinen, mutta idänritariyökkönen on tunnettu vaeltaja, joka voi lentää kauaksikin syntymäsijoiltaan. Tämä laajentaa lajin esiintymisaluetta ja Suomessakin lajin voi tavata pohjoisinta Lappia myöten. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena heinäkuun lopulta syyskuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Yleisesti ritariyökköset ovat puistoissa ja puutarhoissa viihtyviä lajeja ja myös idänritariyökkönen elää rehevissä metsissä ja kulttuuriympäristöissä. Lajin esiintymisessä on varsin suuria vuosittaisia vaihteluita. Laji tulee hyvin syötille ja hieman huonommin valolle.
Muna on talvehtiva elämänvaihe.
Ravintokasvi.
Toukka elää metsähaavalla ("Populus tremula").
George Bushin kansainvälinen lentoasema

George Bushin kansainvälinen lentoasema (, ) on julkinen lentoasema Houstonissa, Texasin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Lentoasema on nimetty entisen Yhdysvaltain presidentin George H. W. Bushin mukaan ja se sijaitsee 24 kilometriä Houstonista pohjoiseen. Lentoasemalla on viisi terminaalia.
Vehkajärvi (Kuhmalahti)

Vehkajärvi on Kangasalaan kuuluva entisen Kuhmalahden kunnan kylä sekä Kangasalan 23. kaupunginosa itäisellä Pirkanmaalla, samannimisen järven pohjoisrannalla. Vehkajärvi on noin 65 kilometriä Tampereelta itään seututie 325:ttä pitkin. Kylä sijaitsee Kymijoen ja Kokemäenjoen vesistöjen välisellä vedenjakajalla, jonka korkeimmat kohdat, Kivelänkangas ja Karinvuori, ovat noin 160 metriä merenpinnasta. 
Vehkajärvellä asuu vakinaisesti noin 120 henkeä, mutta kesäisin kylän väkimäärä kaksinkertaistuu vapaa-ajan asuntojen ansiosta. Vehkajärven nuorisoseura on perustettu 1917 ja sen juhlatalo Touhula on valmistunut 1927. Touhula toimii kesäisin kesäkuun alusta elokuun alkuun nuorisoseuran kesäkahviona.
Vuosina 2005–2008 kylässä ilmestyi ilmaisjakelulehti Vehkajärven Sanomat, jonka päätoimittajana toimi Ritva Tähkä ja kustantajana Esa Kylänlahti. Kylän verkkosivusto jatkaa lehden vanhalla nimellä.
Suomen sisällissodan aikana 26. helmikuuta 1918 kylässä käytiin Vehkajärven taistelu.
Parietaria cretica

Parietaria cretica on nokkoskasvien heimoon ja muuriyrttien ("Parietaria") sukuun kuuluva kasvi. Kasvin kukinta-aika on helmikuusta maaliskuuhun.
Kasvia tavataan Italialle kuuluvalla Sisilian saarella sekä Kreikassa muun muassa Egeanmeren alueella ja Kreetan eteläpuolisilla Gávdoksen ja Gavdopoúlan saarilla.
Näiveet

Näiveet ("Orobanche") on noin 200 lajia käsittävä loiskasvisuku näivekasvien heimossa. Se on myös heimonsa tyyppisuku. Näiveet ovat monivuotisia lehtivihreättömiä ruohovartisten kasvien ja pensaiden juuriloisia. Niiden isäntäkasvivalikoima on laaja, yleensä yksi näivelaji on sopeutunut loisimaan vain yhdellä isäntäkasvilajilla.
Suomessa näiveitä on tavattu vain kasvitieteellisissä puutarhoissa Helsingin Kaisaniemessä ja Turun Ruissalossa.
Niilo Söyrinki

Niilo Nikolai Söyrinki (5. joulukuuta 1907 Vesilahti – 23. huhtikuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä.
Söyrinki kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lukiosta 1926. Seuraavana vuonna hän kirjoittautui Helsingin yliopistoon, jossa opiskeli ensin biologiaa myöhemmin kasvitiedettä. Filosofian kandidaatiksi Söyrinki valmistui 1934 ja tohtoriksi 1938.
Söyrinki toimi Helsingin yliopiston kasvitieteen apulaisprofessorina 1945–1960. Hän siirtyi vasta perustetun Oulun yliopiston kasvitieteen professoriksi 1960 ja toimi virassa aina eläkkeelle siirtymiseensä vuoteen 1971 saakka. Vuosina 1963–1965 Söyrinki toimi myös Oulun yliopiston rehtorina.
Söyrinki oli luonnonsuojelun edelläkävijöitä Suomessa. Hän oli perustamassa Suomen luonnonsuojeluliiton edeltäjää Suomen luonnonsuojeluyhdistystä 1938.
Niilo Söyringin veli oli pastori, kansanopiston johtaja Sulo Iivari Söyrinki.
Neuvostoliiton viisivuotissuunnitelma (kirja)

Neuvostoliiton viisivuotissuunnitelma on yhdysvaltalaisen H. R. Knickerbockerin kirjoittama kirja, jonka hän laati vuosina 1930–1931 Neuvostoliittoon tekemänsä vierailun pohjalta. Kirjan on suomentanut Eino Palola ja kustantanut Kustannusosakeyhtiö Minerva. Kirja on 235-sivuinen.
Kirjoittaja kuvaa näkemäänsä kuten journalisti. Kirjoitusajankohtana Yhdysvallat tuki Stalinin aloittamaa ensimmäistä viisivuotissuunnitelmaa lainoilla, teknisellä avulla ja sallimalla massiivisen puumäärän tuonnin Neuvostoliitosta. Siksi kirjoittaja ei välttämättä ole kommunisti, vaikka kirjan sävy on ihaileva.
Kirjoittaja kuvaa Neuvostoliiton ensimmäisen viisivuotissuunnitelman tilaa noin kaksi vuotta sen aloittamisen jälkeen tietämättä, että se saavuttaa tavoitteensa neljässä vuodessa. Suunnitelman alku oli lokakuussa 1928 ja nominaalinen päätös olisi ollut lokakuussa 1933. 
Kirja kuvaa Gosplanin suunnitelman seurantajärjestelmän ulottuvan piirikuntatasolle. Kirjan mukaan ensimmäistä viisivuotissuunnitelmaa päivitettiin jatkuvasti jo suunnitelman alkupuoliskolla kohti jatkuvasti korkeampia tavoitteita. Kirjan esipuhe pohtii Neuvostoliiton tuloa länsimaiden markkinoille, jota pohdittiin uudestaan 1970-luvulla, silloin muun muassa kansainvälisten merikuljetuksien kohdalla. Kirjan ennusteessa kyseessä lienee ollut puukauppa ja kaupan mahdollinen laajeneminen metalleihin.
Markku Karvonen

Markku Juhani Karvonen (19. helmikuuta 1966 – 26. syyskuuta 2018) oli suomalainen pika- ja aitajuoksija. Hän edusti urallaan Tornion Pyryä ja Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja häntä valmensivat Timo Lintumaa, Heikki Alasaukko-oja ja Antti Mero.
Karvonen voitti 400 metrin aitojen Suomen mestaruuden Hämeenlinnassa 1988 ajalla 51,13. Hän oli myös kaksi kertaa pronssilla, Vaasassa 1986 ajalla 51,96 ja Oulussa 1990 ajalla 51,72. Viestijuoksun SM-kisoissa hän saavutti pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa vuonna 1994.
Karvosen ennätys 400 metrin aidoissa on 50,94, jonka hän juoksi Riihimäellä 5. kesäkuuta 1988. (kymmenen parhaan juoksun keskiarvo: 51,20). Hänen muita ennätyksiään ovat 200 metrin 22,62, 400 metrin 48,37 ja 110 metrin aitojen 15,03.
Kalevan Kisoissa
Pekka Hämäläinen (jääkiekkovalmentaja)

Pekka Hämäläinen (s. 19. heinäkuuta 1953 Joensuu) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja uransa lopettanut jääkiekkoilija. 
Hämäläinen toimi SM-liigassa KalPan päävalmentajana vuonna 1996. Suomen naisten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana hän toimi vuosina 2009–2012. Kesäkuussa 2013 hänet valittiin Itävallan naisten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Hämäläinen pelasi kaudella 1979–1980 SM-liigassa Kiekkoreippaassa 35 ottelua tehopistein 2+1.
Lontoon kaupunginvaltuusto

Lontoon kaupunginvaltuusto () on vaaleilla valittu elin, joka toimii yhdessä pormestarin johtaman Suur-Lontoon yleishallintoviranomaisen kanssa. 
Lautakunnat.
Kaupunginvaltuuston muodostanut seuraavat lautakunnat:
Koillis-Englanti

Koillis-Englanti () on yksi Englannin yhdeksästä alueesta ("region"). Alueet muodostavat Englannin aluejaon ylimmän tason. Vuoden 2021 väestönlaskennassa Koillis-Englannissa oli 2,6 miljoonaa asukasta ja sen pinta-ala oli 8 600 neliökilometriä. Se on yksi pienimmistä Englannin alueista sekä pinta-alaltaan että väkiluvultaan.
Nykyään aluejakoa käytetään lähinnä tilastointiin, mutta se luotiin alun perin vuonna 1994 osana John Majorin konservatiivihallituksen aluehallintouudistusta. Uudistuksen myötä eri puolille Englantia perustettiin hallintovirastoja ("government office"), joiden toiminta ulottui useiden kreivikuntien ja yhtenäishallintopiirien alueelle. Koillis-Englannin hallintoviraston toimipaikka oli Newcastle upon Tynessä. Alueelliset virastot lopettivat toimintansa maaliskuussa 2011 David Cameronin hallituksen päätöksellä.
Osa-alueet.
Koillis-Englanti jakautuu kolmeen muodolliseen kreivikuntaan, joita ovat County Durham, Tyne ja Wear ja Northumberland. Siihen kuuluu myös pieni alue North Yorkshirestä. Muodolliset kreivikunnat jakautuvat edelleen seuraaviin osa-alueisiin:
Väestö.
Vuonna 2021 Koillis-Englannissa oli noin 2,6 miljoonaa asukasta ja suurimpia asutuskeskuksia olivat:
Suur-Lontoon yleishallintoviranomainen

Suur-Lontoon yleishallintoviranomainen (engl. "Greater London Authority") on Suur-Lontoon korkein hallintoelin. Se koostuu Lontoon pormestarista ja 25:stä Lontoon kaupunginvaltuuston jäsenestä, jotka valitaan vaaleilla.
Aluehallintoasetuksen mukaan GLA:lla on ratkaiseva strateginen rooli Lontoon talous-, asumis-, poliisi-, liikenne-, kaavoitus-, ympäristö-, kulttuuri- ja terveysasioissa. Suurin osa sen toiminnasta rahoitetaan valtion varoista. Lontoon kaupunkipiirit keräävät kunnallisveroa ja luovuttavat siitä osan GLA:lle.
Raider Nation

Raider Nation () on NFL:ssä pelaavan Oakland Raidersin epävirallinen faniryhmä. Heillä on oma katsoja-alueensa Raidersien kotikentällä O.co Coliseumissa (Sektorit 104-107), jota kutsutaan nimellä "black hole". (). 
Yhdysvaltalainen Raidersien entisestä kotikaupungista Los Angelesista kotoisin oleva rap-artisti Ice Cube on tehnyt Raider Nationista kertovan samannimisen laulun. Se julkaistiin elokuussa 2009.
Suodatinpaperi

Suodatinpaperi on puoliläpäisevää paperia, jota käytetään erottamaan kiinteitä epäpuhtauksia tai muita aineita nesteestä tai kaasusta.
Ominaisuudet.
Suodattimista mitattavia ominaisuuksia ovat muun muassa erotusaste, likakapasiteetti, suodatuspinta-ala, alkupaine-ero ja nimellispaine. Taloudellisessa mielessä ei ole kannattavaa erottaa epäpuhtauksia liian tarkasti, sillä tiheämpi suodatin tukkeutuu nopeammin ja järjestelmän välykset saattavat jopa sallia pieniä epäpuhtauksia. Suodatinpaperin laskostuksessa pyritään maksimoimaan suodatuspinta-alaa, sillä suodattimen kestoikä on verrannollinen paperin määrään. Tavanomainen muoto on tähti-laskostus, jossa paperi laskostetaan säteittäisesti ympyränmuotoiselle kehälle. Sovelluksesta riippuen suodatinpaperi saattaa olla rakennettu peltikotelon sisälle.
Sovellukset.
Ilmansuodatin.
Ilmansuodattimen tarkoitus on puhdistaa ilmaa epäpuhtauksista. Yleisiä käyttökohteita ovat moottoreiden imuilman sekä asuntojen ja autojen sisäilman suodatus. Henkilösuojaimina käytetään paperisuodatinmaskeja, jotka on tarkoitettu esimerkiksi pölyisiin olosuhteisiin suodattamaan ilmassa olevia hiukkasia.
Kahvin- ja teensuodatin.
Kahvinkeittimessä ja teepussissa käytetään suodatinpaperia, jonka tarkoitus on estää purujen vapautuminen juomaan mutta päästää lävitseen puruista veteen liuenneet ainesosat. Kahvin ja teen suodattamiseen tarkoitetulle kertakäyttösuodatinpaperille on mahdollista saada ympäristömerkki, mikäli valmistus täyttää sen kriteerit. Yleisimmät suodatinkoot ovat 1x4 ja 102.
Polttoainesuodatin.
Polttoainesuodattimia käytetään suodattamaan tankista tulevasta polttoaineesta epäpuhtaudet pois, ennen kuin polttoaine menee moottoriin. Etenkin dieselmoottorin polttoaineen korkeapaineinen ruiskutusjärjestelmä on hyvin herkkä epäpuhtauksille. Vanhemmissa rivipumpuissa riitti 10 µm suodatustarkkuus, kun taas yhteispaineruiskutuslaitteet voivat vaatia 2–5 µm suodatustarkkuutta. Mikäli polttoainesuodattimessa alkaa esiintyä tukkoisuutta, saattavat jakajapumpulla varustetut dieselmoottorit kärsiä huonosta käynnistyvyydestä, tehottomuudesta ja savutuksesta.
Öljynsuodatin.
Öljynsuodattimia käytetään voitelujärjestelmissä poistamaan järjestelmään kertyviä epäpuhtauksia ja suodatinmateriaali voi olla esimerkiksi kyllästettyä orgaanista paperia. Öljynsuodattimia on erilaisia rakenteita erilaisiin käyttötarpeisiin, esimerkiksi painesuodatin, paluusuodatin tai sivuvirtaussuodatin.
Välimerenkäyrävarvasgekko

Välimerenkäyrävarvasgekko eli paljasvarvasgekko ("Cyrtopodion kotschyi") on gekkolaji.
Levinneisyys.
Lajia tavataan Italiassa kaakkoisilla Basilicatan ja Apulian alueilla. Albaniassa laji elää Vlorësta Shkodëriin ulottuvalla ranta-alueella. Kosovossa lajia tavataan Prizrenissä. Välimerenkäyrävarvasgekko elää myös Pohjois-Makedoniassa. Bulgariassa laji elää maan etelä- ja itäosissa. Kreikassa lajia tavataan suuressa osassa maata, kuten esimerkiksi Kykladeilla, Kreetalla, Sporadeilla ja Joonianmeren alueella. Kreikan pienillä saarilla laji on hyvin yleinen. Turkissa välimerenkäyrävarvasgekko elää Anatolian alueella. Ukrainassa levinneisyysalue käsittää Krimin niemimaan eteläisen osan. Syyriassa lajia tavataan maan läntisissä ja pohjoisissa osissa. Israelissa levinneisyysalueeseen kuuluvat maan keski- ja pohjoisosat. Jordaniassa välimerenkäyrävarvasgekko elää maan luoteisosassa. Myös Kypros ja Libanon kuuluvat levinneisyysalueeseen. Unkarista on löydetty kaksi elinpaikkaa. Sen sijaan on epävarmaa kuuluvatko Iran ja Irak levinneisyysalueeseen.
Lajilla ei suurimmassa osassa levinneisyysaluetta ole suuria uhkia. Levinneisyysalueen eteläosissa uhkana ovat maatalouden kehittyminen ja kaupungistuminen.
Elinympäristö.
Laji kiipeilee, ja sitä tavataan kivikkoisilla, kallioisilla ja kuivilla paikoilla. Elinpaikkoja ovat muun muassa rakennukset, pensaikkoiset maat, kivimuurit ja puiden rungot. Esimerkiksi pääosassa Jordaniaa ja Israelia lajia tavataan ainoastaan puiden rungoilta. Välimerenkäyrävarvasgekko elää tavallisesti matalilla alueilla, mutta voidaan tavata aina 1 700 metrin korkeudestakin.