tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
H. L. Mencken

Henry Louis Mencken (1880 Baltimore, Yhdysvallat – 1956 Baltimore) oli yhdysvaltalainen kirjailija, toimittaja ja kriitikko.
Mencken oli "The Baltimore Sunissa" muun muassa kulttuurikriitikkona. Vuosina 1924–1933 hän toimitti muiden kanssa perustamaansa "The American Mercury" -lehteä. Hän kirjoitti kielitieteellisen tutkielman "American Language" (1919). Hänen toinen tunnettu teoksensa on esseekokoelma "Prejudices" (1919–1927). 
Jotkut tutkijat ovat kuvailleet Menckenin postuumisti julkaistussa päiväkirjassa ilmaisemia mielipiteitä rasistisiksi ja antisemitistisiksi.
Pitié-Salpêtrière

Pitié-Salpêtrière () on pariisilainen sairaala. Se on historiansa aikana toiminut mielisairaalana, vankilana ja köyhäintalona. Sen pihalla kokeiltiin giljotiinia ensi kerran, silloin kuolleisiin.
Niin sanottujen syyskuun murhien aikana jakobiinit järjestivät Salpêtrièressä, kuten muissakin vastaavissa laitoksissa, hirvittävän verilöylyn. 
Napoleonin aikana laitos muutettiin yksinomaan mielisairaiden ja hysteerikkojen säilytyspaikaksi. Laitos oli pitkään vanhuspsykiatrinen eli psykogeriatrinen sairaala, mutta avohoidon kehittyessä se muutettiin 1980-luvulla tapaturmasairaalaksi ja on nykyisin osa Pariisin yliopistollista keskussairaalaa.
Kuuluisa ranskalainen neurologi Jean-Martin Charcot oli Salpêtrièren ylilääkäri. Sigmund Freud oli Salpêtrièressä harjoittelemassa Charcot’n johdolla.
Walesin prinsessa Diana ja yhdysvaltalainen tanssija Joséphine Baker kuolivat Salpêtrièren sairaalassa. Siellä ovat olleet hoidettavana esimerkiksi Michael Schumacher, Ronaldo, ruhtinas Rainier III, Alain Delon ja Gérard Depardieu.
Sairaalassa on Institut du cerveau et de la moelle épinière.
Toivo Kärnä

Toivo Kärnä (8. tammikuuta 1895 Lappajärvi – 10. heinäkuuta 1941) oli suomalainen jääkärikapteeni ja Väinö Linnan "Tuntematon sotilas" -romaanin kapteeni Kaarnan todennäköinen esikuva.
Opinnot.
Kärnän vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Kärnä ja Maria Luoma. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Lilja Maria Aholan kanssa. Kärnä kävi kansakoulun ja Haminan Taistelukoulun vuonna 1918 sekä Reservin upseerikoulun vuonna 1926 ja kaasunsuojelukurssin vuonna 1927.
Jääkärikausi.
Kärnä työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 7. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota.
Kärnä saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Kärnä palveli sisällissodan jälkeen aluksi samassa joukko-osastossa 3. komppanian koulutusaliupseerina, kunnes hänet siirrettiin samoihin tehtäviin Kaartin jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Vielä vuoden 1918 puolella hänet komennettiin Sortavalan Rajavartioryhmän 3. pataljoonaan, missä hän palveli kunnes vuonna 1920 hänet siirrettiin takaisin Kaartin jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Vuonna 1921 hänet siirrettiin komppanianvääpeliksi Suomen Valkoisen kaartin 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin vielä samana vuonna koulutusaliupseeriksi Porin rykmentin 1. konekiväärikomppaniaan, missä hän palveli vuoteen 1923 saakka, jolloin hänet siirrettiin rajavartiolaitoksen palvelukseen ja sijoitettiin aluksi komppanianvääpeliksi ja myöhemmin nuoremmaksi upseeriksi Joensuun Rajavartiostoon. Tässä toimessa hän oli aina vuoteen 1937 saakka tehden sinä aikana useasti myös komppanianpäällikön viransijaisuuksia. Vakinaisesta palveluksesta Kärnä erosi vuonna 1937 ja siirtyi vakuutusasiamieheksi Vakuutusyhtiö Suomen palvelukseen ollen vakuutusyhtiön palveluksessa talvisodan kynnykselle saakka.
Talvi- ja jatkosota.
Talvisotaan Kärnä osallistui komppanianpäällikkönä Erillinen Pataljoona 23:ssa ja myöhemmin saman pataljoonan komentajana osallistuen taisteluihin Valamossa ja Mantsinsaaressa. Välirauhan aikana hän palveli edelleen samassa joukossa, kunnes hänet siirrettiin tuttuun ympäristöön Joensuun Rajavartiostoon, mutta siirrettiin myöhemmin komppanianpäälliköksi 10. prikaatiin. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 29:n I pataljoonan 1. Konekiväärikomppaniaan, missä joukossa hän haavoittui 9. heinäkuuta 1941 Tsiipakassa ja menehtyi saamiinsa vammoihin seuraavana päivänä. Kärnä haudattiin Joensuun sankarihautaan.
Luottamustoimet.
Kärnä toimi Pohjois-Karjalan ampujapiirin johtokunnan jäsenenä vuosina 1930–1931 ja Joensuun Rajavartioston upseerien kunnianeuvoston varajäsenenä vuonna 1930.
Trygve Bratteli

Trygve Marton Bratteli (11. tammikuuta 1910 Nøtterøy, Norja – 20. marraskuuta 1984 Oslo, Norja) oli norjalainen poliitikko, Työväenpuolueen edustaja ja Norjan pääministeri vuosina 1971–1972 ja 1973–1976.
Bratteli syntyi Nøtterøyssä, jossa hän kävi kansakoulun. Hän oli jonkin aikaa työttömänä ja työskenteli sitten muun muassa valaanpyytäjänä ja rakennustyöläisenä. Hän toimi Työväenpuolueen kriisikomitean sihteerinä Norjan natsimiehityksen aikana. Saksalaiset vangitsivat hänet vuonna 1942, ja hän oli poliittisena vankina useilla Saksan keskitysleireillä vuosina 1943–1945.
Brattelin palattua Norjaan vuonna 1945 hänestä tuli Työväenpuolueen varapuheenjohtaja. Hän työskenteli puolustuskomiteassa ja hänestä tuli puolueen johtaja 1965. Bratteli oli kansanedustajana Norjan suurkäräjillä vuosina 1950–1981 ja toimi myös finanssi- ja liikenneministerinä. Työväenpuolueen ensimmäisen pääministerin Einar Gerhardsenin erottua Brattelin vastuulla oli löytää Työväenpuolueen hallituksille uusi suunta. 
Brattelin poliittisen uran keskeisenä tavoitteena oli Norjan jäsenyys Euroopan yhteisössä. Jäsenyyden kaaduttua vuoden 1972 kansanäänestyksessä hän erosi hallituksesta.
Bratteli kirjoitti lukuisia muistelmia ja poliittisia kirjoja. Hänen muistelmistaan Saksan keskitysleireiltä "Fange i natt og tåke" (suom. "Vainottuna ja vangittuna") tuli Norjassa yksi aikansa myydyimmistä kirjoista. 
Bratteli on haudattu Oslon Vestre gravlund -hautausmaalle.
Spyker F1

Spyker F1 oli Formula 1 -talli, jonka Spyker Cars perusti ostettuaan lyhyen elämän kokeneen MF1:n. Nimenvaihdos Spykeriin tarkoitti myös värien vaihtumista Midlandin punavalkoisesta oranssin ja hopean sekoitukseen, jota on jo nähty Spyker Spyder GT2-R -mallissa.
Historia.
Midlandin osto.
Varikolla oli liikkunut huhuja mahdollisesta tallin myymisestä keskellä kautta, vajaat kaksi vuotta sen jälkeen, kun Alex Shnaider osti Jordan Grand Prix’n Eddie Jordanilta. Hinnaksi väitettiin 128 miljoonaa dollaria, ja että Shnaider harkitsi tosissaan myymistä, koska tallit olivat tulleet entistä arvokkaammiksi, sillä vuoden 2008 jälkeen ei enää uusia talleja otettaisi sarjaan 12 enimmäismäärän täytyttyä. 9. syyskuuta 2006 talli myytiin Spyker Carsille, Spyker maksoi noin 106,6 miljoonaa dollaria.
Midland-kuljettajat Christijan Albers ja Tiago Monteiro jatkoivat tallissa myynnistä huolimatta, ja talli kilpaili kolme viimeistä kilpailua Spyker MF1 Racing -nimellä.
Kausi 2007.
Kaudeksi Spykerin tallipäälliköksi nimettiin Colin Kolles ja talli sai käyttöönsä Ferrarin moottorit. Adrian Sutil ja Christijan Albers aloittivat tallin kuljettajina, mutta Albers sai potkut kesken kauden. Albersin parhaiksi tuloksiksi jäivät Bahrainin ja Espanjan osakilpailujen 14:net sijat. Euroopan osakilpailussa Albersin tilalla ajoi Markus Winkelhock, joka nousi hetkeksi kilpailun johtopaikalle sateisissa sääolosuhteissa, mutta hän joutui lopulta keskeyttämään kilpailun. Loppukaudeksi talli valitsi kuljettajakseen Sakon Yamamoton. 
Spyker oli pääasiassa sarjan hitain talli, kunnes auton uusi kehitysversio paransi hieman tallin kilpailukykyä loppukauden kisoihin. Talli saavutti ainoan MM-pisteensä kauden 15. osakilpailussa Japanissa Adrian Sutilin sijoituttua kahdeksanneksi. Sijoitus vahvistettiin vasta kilpailun jälkeen oikeusteitse, kun tallin tekemän kanteen mukaan Toro Rosson kuljettaja Vitantonio Liuzzi oli ohittanut Sutilin keltaisten lippujen aikana. Yamamoto ajoi samassa kilpailussa kauden parhaan tuloksensa sijoittumalla 12:nneksi.
Kaudeksi Spykerin nimi vaihtui Force Indiaksi intialaisen liikemiehen Vijay Mallyan hankittua talli omistukseensa yhdessä Spykerin toiminnassa jo aiemmin mukana olleen Michiel Mol’n kanssa.
Formula 1 -tulokset.
&lt;br clear="all"&gt;
Sequoian kansallispuisto

Sequoian kansallispuisto sijaitsee Sierra Nevadan vuoristossa, lähellä Visaliaa Kaliforniassa. Puisto on kolmas Yhdysvaltojen kansallispuisto Yellowstonen kansallispuiston ja Mackinac National Parkin jälkeen. 
Puisto on perustettu 1890. Sen pinta-ala on 1 635 km². Puiston korkein vuori Mount Whitney ulottuu 4 421 metrin korkeuteen merentasosta. Puisto on Kings Canyonin kansallispuiston vieressä. 
Puisto on kuuluisa mammuttipetäjistä ("Sequoiadendron giganteum"). Niihin sisältyy maapallon tilavuudeltaan suurin puu nimeltään Kenraali Sherman. Se kasvaa metsässä nimeltä Giant Forest, jossa on kaikkiaan 8 000 mammuttipetäjää.
Giant Forestissa kasvaa viisi maailman kymmenestä suurimmasta puusta tilavuuden mukaan arvioituna.
Pateniemen saha

Pateniemen saha oli Oulun Pateniemen kaupunginosassa toiminut sahalaitos, joka oli toiminnassa vuosina 1873–1990. Se perustettiin alun perin helpottamaan laivanrakennuksessa tarvittavan puutavaran saantia ja siten tukemaan omistajansa, kauppaneuvos Johan Gustav Bergbomin omistaman, vuonna 1857 avatun laivavarvin toimintaa.
Bergbom sai luvan sahan perustamiseen kuvernööriltä 31. elokuuta 1873, ja Pateniemen varvin läheisyyteen rakennettiin kaksiraaminen höyrykäyttöinen sahalaitos. Sahan tuotanto ylitti 10 000 kuutiometrin rajan ensi kertaa vuonna 1888, jolloin se oli yksi Oulun läänin suurimmista sahoista.
Laivanrakennusmateriaalin lisäksi sahatavaraa vietiin myös ulkomaille, aina Kreikkaan ja Tunisiaan saakka. Tärkein vientikohde oli Englanti. Raakapuuta tuotiin sahalle aluksi uittamalla, ja vuosina 1928–1929 rakennettiin Oulun–Tornion rautatieltä sahalle pistoraide.
Vuonna 1906 aloitettiin uuden kuusiraamisen höyrysahan rakennustyöt, ja uusi sahalaitos aloitti tuotannon vuonna 1908. Saha laajentui pian yhdeksänraamiseksi laitokseksi. Vuonna 1912 useat alueella toimivat sahat yhdistyivät, ja yhteenliittymän nimeksi tuli Aktiebolaget Uleå Osakeyhtiö.
1930-luvulla aloitettiin sellun tuotanto osana sahatoimintaa, ja Pateniemen saha liittyi osakkaaksi vuonna 1935 perustettuun Oulu Osakeyhtiöön. Viimeisen kerran saha vaihtoi omistajaa vuonna 1986, jolloin siitä tuli osa Veitsiluoto Oy:tä.
Sahan toiminta päättyi 27. huhtikuuta 1990. Sahalaitoksen rakennukset purettiin vuosina 1994 ja 1995. Itse saharakennus paloi helmikuussa 1995. Syttymisen syyksi epäiltiin rakennuksen purkutöistä aiheutunutta kipinää. Nykyisin sahan maa-alueen omistaa Stora Enso Oy. Maa-alueen puhdistus aloitettiin raivaamalla metsä vuonna 2010 ja maaperän vaihto- ja puhdistustoimet alkoivat vuonna 2011.
Nykyisin Pateniemen sahan toimintaa ja historiaa esittelee vanhassa sahan varastorakennuksessa, Nikkaripirtissä toimiva Pateniemen sahamuseo, joka on osa Pohjois-Pohjanmaan museota.
Miinanraivaaja SM 1

Miinanraivaaja SM 1 oli Suomen merivoimien miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Vene otettiin palvelukseen 1939 ja poistettiin palveluksesta 1951.
Palvelus.
Alus oli merisuojeluskuntien tilaama, mutta se joutui pian valmistuttuaan raivaajaksi.
Raivaaja oli 10.–18. marraskuuta 1941 Koiviston raivausosastossa liitettynä osasto E:hen yhdessä sisaraluksensa "SM 2:n","Salakan" ja "SP 3":n kanssa.
Kesäkuussa 1942 "SM 1" raivasi Viipurinlahden suulla 3. raivaajalaivueen mukana vanhaa venäläisten laskemaa miinakenttää, josta raivattiin kaikkiaan 25 miinaa ja 130 raivausestettä. Veneen ja "SM 2:n" ollessa nostamassa kalustoaan räjähti veneiden välissä miina, jolloin yksi matruusi kaatui ja kolme haavoittui. Alukset eivät kärsineet mainittavia vaurioita.
Vuonna 1948 alus kuului II raivausosastoon. Suojeluskunnat lakkautettiin Pariisin rauhansopimuksella, jolloin alus jäi laivastolle. Alus oli koulutusaluksena, kunnes se poistettiin 1951 palveluksesta.
Miinanraivaaja SM 2

Miinanraivaaja SM 2 oli Suomen merivoimien miinanraivaaja. Alus otettiin palvelukseen 1939 ja poistettiin palveluksesta 1954.
Palvelus.
Alus oli merisuojeluskuntien tilaama, mutta se joutui pian valmistuttuaan raivaajaksi.
Kesäkuussa 1942 alus raivasi Viipurinlahden suulla 3. raivaajalaivueessa vanhaa venäläisten laskemaa miinakenttää, josta raivattiin kaikkiaan 25 miinaa ja 130 raivausestettä. Raivaajan ja "SM 1:n" ollessa nostamassa kalustoaan räjähti alusten välissä miina, jolloin yksi matruusi kaatui ja kolme haavoittui. Alukset eivät kärsineet mainittavia vaurioita.
Vuonna 1948 alus kuului II raivausosastoon. Pariisin rauhansopimus lakkautti suojeluskunnat, jolloin alus jäi laivastolle. Alus oli koulutusaluksena, kunnes se varustettiin 1954 radio-ohjattavaksi maaliksi. Se ammuttiin todennäköisesti upoksiin.
Pateniemen sahamuseo

Pateniemen sahamuseo on Pateniemen kaupunginosassa Oulussa sijaitseva Pohjois-Pohjanmaan museon ylläpitämä sahateollisuuden museo, joka keskittyy pääasiassa vuosina 1873–1990 toimineen Pateniemen sahan toiminnan ja historian esittelyyn.
Museo sijaitsee Pateniemen sahan vanhassa Nikkaripirtiksi kutsutussa varastorakennuksessa. Museo avattiin yleisölle 19. kesäkuuta 1989, jolloin Veitsiluoto Oy lahjoitti rakennuksen Oulun kaupungille ja edelleen Pohjois-Pohjanmaan museolle. Museossa on esillä sahaan ja sen toimintaan liittyvää esineistöä.
Miinanraivaaja SM 3

Miinanraivaaja SM 3 oli Suomen merivoimissa palvellut miinanraivaaja.
Valmistus.
Suojeluskuntajärjestö tilasi aluksen Tolkkisista Aug. Eklöfiltä.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 1940. Alus upposi 5. lokakuuta 1944 ajettuaan suomalaiseen "Siili"-miinakenttään Suursaaren itäpuolelle, jolloin viisi miehistönjäsentä sai surmansa. "SM 3" on kunnostettavana Urajärvellä. Alus on kuidutettu.
Miinanraivaaja SM 4

Miinanraivaaja SM 4 oli Suomen merivoimien miinanraivaaja jatkosodassa.
Valmistus.
Suojeluskuntajärjestö tilasi aluksen Tolkkisista Aug. Eklöfiltä.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 1940. Sotatoimien päätyttyä se kuului II raivausosastoon raivaustoiminnan päättymiseen saakka. Se poistettiin palveluksesta 1951.
Sindbad Merenkulkija

Sindbad Merenkulkija (joskus myös Sinbad) on fiktiivinen arabialainen merimies, jonka monista matkoista ja seikkailuista kerrotaan satukokoelmassa "Tuhannen ja yhden yön tarinat". Sindbadin matkoista kertovat sadut pohjautuvat osittain Lähi-idän merimiesten kokemuksiin, osittain antiikin Kreikan sekä Intian ja Persian taruperinteeseen.
Sindbad teki yhteensä seitsemän merimatkaa, joista yksi suuntautui "Madagaskarina" tunnetulle saarelle. Kun portugalilaiset tutkimusmatkailijat löysivät Madagaskarin saaren, he uskoivat sen olevan sama kuin sadussa kuvattu. On kuitenkin epäselvää, onko näillä saarilla mitään muuta yhteistä kuin nimi. Ainakin kahdella matkallaan Sindbad myös kohtasi Rok-linnun.
Ali Baban ja Aladdinin ohella Sindbad on yksi tunnetuimmista "Tuhannen ja yhden yön tarinoiden" päähenkilöistä.
Sinbadista on tehty useita elokuvia, kuten "Kippari-Kalle ja Sindbad merenkulkija" (1936), "Sinbad merenkävijä" (1947), "Sinbadin uudet seikkailut" (1958), "Sindbad contro i sette saraceni" (1964), "Sinbad, merten sankari" (1973), "Sinbad Merenkulkija" (1974), "Sinbad - merenkävijä" (1976), "Sinbad ja tiikerinsilmä" (1977) sekä "Sinbad of the Seven Seas" (1989). Lisäksi Sindbadista on tehty vuonna 2003 piirroselokuva "Sinbad – seitsemän meren sankari". Animaatiossa Sinbad yrittää hankkia takaisin Rauhankirjan, jonka jumalatar Eris varasti.
Johan Gustav Bergbom

&lt;/ref&gt;
 | syntymäpaikka = Oulu
 | kuolinpäivä = 3. helmikuuta 1893
 | kuolinpaikka = Oulu
 | kansallisuus = suomalainen
 | ammatti = liikemies
 | siviilisääty = 
 | puoliso = 
 | vanhemmat = Gustaf Bergbom ja Catharina (Carin) Sophia Hortulan
 | lapset = 
 | silmien_väri = 
 | hiusten_väri = 
 | pituus = 
 | paino = 
 | lempinimet = 
 | kotisivu = 
Johan Gustav Bergbom (18. joulukuuta 1818 Oulu – 3. helmikuuta 1893 Oulu) oli Oulun alueella toiminut kauppias, laivanvarustaja ja teollisuusmies. Hän oli aikansa vaikutusvaltaisimpia liikemiehiä Pohjois-Suomessa 1800-luvun jälkipuoliskolla.
Bergbomin vanhemmat olivat kauppaneuvos Gustaf Bergbom ja Catharina (Carin) Sophia Hortulan. Bergbom kävi triviaalikoulun Oulussa ja opiskeli käytännöllisessä kauppakoulua Lyypekissä. Suoritettuaan opintonsa hän siirtyi isänsä omistaman kauppahuoneen palvelukseen, mutta sai vuonna 1850 luvan harjoittaa tukku- ja vähittäiskauppaa Oulussa. Kun hänen isänsä ja veljensä kuolivat, Bergbomin kauppahuoneen toiminta siirtyi kokonaan hänen vastuulleen. Vuonna 1865 Bergbom perusti Oulun Pateniemeen laivatelakan ja ryhtyi laivanvarustajaksi. Bergbomin laivastoon kuului vuosina 1865–1892 kaikkiaan 25 purjelaivaa, joista suurin osa oli rakennettu Oulussa.
Telakan rinnalle perustettiin Pateniemen saha vuonna 1873. Saha tuotti sahatavaraa paitsi telakan ja kasvavan kaupungin tarpeisiin, myös vientiin. Saha oli toiminnassa aina vuoteen 1990 saakka. Bergbomin omistuksessa oli useita sahoja mm. Karihaaran ja Laitakarin sahat Kemissä, Maunun saha Haukiputaalla, Meltauksen saha Rovaniemellä, Saaren ja Loutputaan sahat Tervolassa, Kyngäksen saha Pudasjärvellä ja Koitelin saha Kiimingissä. Lisäksi hän oli mukana osakkaana Kestilän sahassa Iissä.
Kauppaneuvoksen arvonimen 1866 saanut Bergbom valittiin Oulun kaupunginvaltuuston vuosiksi 1874–1876.
Naisten SM-sarja

Naisten SM-sarja voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Samuli Paronen -palkinto

Samuli Paronen -palkinto myönnetään ansioista aforistiikan alalla. Palkinto jaettiin aluksi vuosittain (2006–2010), sittemmin kolmen vuoden välein. Sen jakaa Suomen aforismiyhdistys, saajan päättää yhdistyksen hallitus. Palkinto on nimetty kirjailija Samuli Parosen mukaan, jonka aforismikokoelmaa "Maailma on sana" (1974) pidetään suomalaisen aforistiikan huippuihin kuuluvana.
Palkinto käsittää seppä Upi Anttilan taoksen sekä kunniakirjan. Palkinnon saaja julkistetaan Samuli Parosen syntymäpäivänä 23. toukokuuta tai sen tienoilla.
Isoverenimijä

Isoverenimijä eli vampyyri ("Desmodus rotundus") on yleisin kolmesta verivampyyrien eli verenimijöiden alaheimon ("Desmodontinae", vanh. "Desmontidae") jäsenestä.
Anatomia.
Isoverenimijä on keskikokoinen, harmaanruskea hännätön lepakko, jonka ruumiin pituus on 7,5–9 cm, kyynärvarren pituus 5–6,3 cm ja paino 18–42 g.
Levinneisyys ja elintavat.
Isoverenimijää tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa, Meksikosta Pohjois-Chileen, Pohjois-Argentiinaan ja Uruguayhin asti sekä Isla de Margaritalla ja Trinidadissa. Ne piileskelevät päivät luolissa 100–1000 yksilön yhdyskunnissa ja lähtevät yöllä saalistamaan. Ravintonaan isoverenimijät käyttävät pääasiassa isojen nisäkkäiden verta, jota ne voivat juoda yhdessä yössä omaa painoaan enemmän. Ne purevat uhriinsa pienen haavan, josta ne litkivät verta. Isoverenimijän syljessä oleva aine estää verta hyytymästä.
Isoverenimijöiden lisääntymisaika jatkuu läpi vuoden. Naaras saa kerrallaan yhden poikasen.
Binth-Anath

Binth-Anath oli Egyptin faarao Ramses II:n ensimmäinen tytär ja myöhemmin yksi hänen kuninkaallisista vaimoistaan. Hän syntyi luultavasti aikana, jolloin Ramses hallitsi yhdessä isänsä Seti I:n kanssa. Hänen äitinsä oli Isetnofret, toinen Ramseksen tunnetuimmista vaimoista. Binth-Anath on syyriaa ja tarkoittaa "Anathin tytärtä" viitaten kanaanilaiseen jumalattareen, Anathiin. Hänestä tuli kuninkaallinen vaimo isänsä 25. hallintovuodella.
Binth-Anath kuoli Merenptahin hallitessa ja hänet haudattiin Kuningattarien laakson hautaan QV71.
Binth-Anathilla oli tytär, joka esiintyy maalauksissa hänen haudassaan, joissa tämän nimeä ei mainita. On kuitenkin mahdollista, että hänen nimensä oli myös Binth-Anath ja että hän avioitui seuraavan faaraon, Merenptahin, kanssa. Merenptahin patsaassa Luxorissa mainitaan "Kuninkaallinen vaimo Binth-Anath", ja on epätodennäköistä, että kyseessä olisi vanhempi Binth-Anath molempien ollessa siihen aikaan yli kuusikymmenvuotiaita.
Kansainvälinen hiihtoliitto

Kansainvälinen hiihtoliitto (, FIS, ) on hiihtolajien kansainvälinen kattojärjestö. Järjestön perusti 14 maata vuonna 1924 Ranskan Chamonix’ssa. Järjestön toimipaikka sijaitsee Oberhofen am Thunerseessä Sveitsissä, ja syyskuussa 2018 järjestöön kuului 133 kansallista hiihtoliittoa.
Lajit.
Kansainvälisen hiihtoliiton urheilumuodot ja lajit:
Ortogonaalinen matriisi

Ortogonaalinen matriisi on reaalikertoiminen matriisi jonka transpoosi on sen käänteismatriisi eli
formula_1.
Tässä esiintyvä "I" on yksikkömatriisi. Erityisen kiinnostavia ovat erikoiset ortogonaalimatriisit (engl. "special orthogonal matrices"), joiden determinantille on lisäksi voimassa
formula_2.
Ortogonaalimatriiseja esiintyy monissa sovelluksissa. Esimerkiksi kierrot ja peilaukset ovat ortogonaalimatriisien kuvaamia. Ortogonaalisia matriiseja käytetään myös esimerkiksi muiden matriisien esittämisessä QR-hajotelman avulla. 
Ortogonaalisten matriisien keskeisiin ominaisuuksiin kuuluu, että ortogonaaliset ("3×3"-)matriisit muodostavat ryhmän, josta käytetään merkintää "O(3)" ja vastaavat erikoiset ortogonaalimatriisit ryhmän "SO(3)". Näillä ryhmillä ja niiden ominaisuuksilla on merkitystä mm. fysiikassa.
Reaalikertoiminen neliömatriisi on ortogonaalinen jos ja vain jos sen sarakkeet muodostavat ortonormaalin jonon tavallisen pistetulon suhteen. Sama pätee riveihin. 
Ortogonaalinen matriisi on erikoistapaus unitaarisesta matriisista. Unitaarisen matriisin tapauksessa reaalisen matriisin transponointi yleistetään kompleksisen matriisin hermintoinniksi.
Esimerkkejä.
Esimerkkejä ortogonaalisista matriiseista:
formula_3
formula_4
formula_5
Mugen Motorsports

Mugen Motorsports on japanilainen yhtiö, jonka Hirotoshi Honda (Honda Motor Companyn perustajan Soichiro Hondan poika) vuonna 1973 perusti. Mugen, joka tarkoittaa "ilman rajaa", on moottorien ja moottoriosien valmistaja, ja se tekee tiivistä yhteistyötä Honda Motor Companyn kanssa. Huolimatta perheyhteyksistä Mugen ei ole, eikä ole koskaan ollut Hondan omistama. Asiat olivat mutkikkaita jonkin aikaa, kun Mugenin omisti ja sitä johti Hirotoshi Honda, joka on ollut Hondan pääosakas siitä asti, kun hänen isänsä kuoli vuonna 1991.
Yhtiö kilpailee Hondan autoilla Super GT -luokassa. Mugen oli mukana voittamassa Formula 3000 -sarjan mestaruutta vuosina 1990 ja 1991. Tämä lopulta johti Mugenin tuloon Formula 1 -sarjaan. F1:ssä se oli mukana kaudesta 1992 kauteen 2000. Vuoteen 2005 asti se oli Formula Nippon -sarjan yksinomainen moottoritoimittaja.
Yhtiö myy osia autojen virittämiseen myös harrastajille.
Formula 1.
Vuonna 1991 Mugen valmisti Hondan V10-moottoreita Tyrrell-tallille, mutta seuraavana vuonna moottorit nimettiin Mugen MF351H -nimisiksi, ja ne toimitettiin Footwork-tallille. Kaudella 1993 Mugen jatkoi yhteistyötä Footworkin kanssa, ja valmisti MF351H:sta B-version.
Vuoden lopussa Mugen vaihtoi Team Lotus -talliin, joka suunnitteli uutta Lotus 109 -autoa. Tallilla oli rahavaikeuksia, ja 109-runko valmistui myöhässä. Mugenin ZA5C-moottori ei kyennyt näyttämään tehojaan, ja Lotuksen vetäydyttyä sarjasta kauden jälkeen, Mugen vaihtoi Ligier-talliin. Uusien sääntöjen mukaan valmistettiin 3,0-litrainen MF301H-moottori. Yhteistyö Ligierin kanssa tuotti Mugenille ensimmäisen Formula 1 -voiton Monacon GP:ssä 1996, jolloin Olivier Panis ajoi voittoon.
Alain Prostin ostettua Ligierin vuonna 1997 tallin nimeksi tuli Prost Grand Prix. Talli käytti Mugenin MF301H-B -moottoreita. Prostin Jarno Trulli johti Itävallan GP:tä, mutta hänen moottorinsa hajosi. Prost solmi sopimuksen Peugeot'n kanssa, joten Mugenin oli etsittävä uutta yhteistyökumppania. Mugen teki kaksivuotisen sopimuksen Jordan Grand Prix -tallin kanssa, jolle Mugen valmisti MF201H-C moottorin. Kausi 1998 ei ollut menestyksekäs ennen Belgian GP:tä, jolloin Jordan-kuljettajat Damon Hill ja Ralf Schumacher ottivat tallille kaksoisvoiton.
Kausi 1999 tuotti vielä lisää tuloksia, kun Heinz-Harald Frentzen voitti kahdesti, mutta sitten Honda Motor Company ilmoitti tuovansa omia moottoreitaan BAR-tallille. Mugen vetäytyi F1-sarjasta kauden 2000 lopussa jättäen kuitenkin Hondan valmistamaan moottoreita Jordanille.
Mugen

Mugen on japaninkielinen sana, joka voi tarkoittaa unta, fantasiaa (夢幻) tai ikuisuutta (無限).
Uuno Poikonen

Uuno Poikonen (20. maaliskuuta 1927 – 21. kesäkuuta 2002) oli suomalainen kuvanveistäjä ja kirjailija.
Kuvanveistäjänä Poikosta kiinnostivat eri puulajien veistokselliset ominaisuudet. Hänen puuveistoksiaan, joista osa on esittäviä ja osa abstrakteja, on esillä useissa kymmenissä julkisissa tiloissa, pääasiassa kirkoissa. 
Kirjailijanimellä Panu Oikotie hän julkaisi kaksi aforismikokoelmaa. Hänen aforismejaan on mukana myös Markku Envallin toimittamassa teoksessa "Aforismin vuosisata" (1997, WSOY).
Vuosina 1961–1979 hän toimi Vihdin seurakunnan nuoriso-ohjaajana ja 1979–1990 seurakuntatalon isäntänä/talonmiehenä. Päästyään 1990 eläkkeelle hän muutti asumaan Raisioon.
Tawny Roberts

Tawny Roberts (s. Adrienne Almond, 16. maaliskuuta 1979, Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen pornotähti.
Sivustonsa mukaan Tawny varttui Dallasissa ja kävi collegea Utahissa. Kahden vuoden jälkeen hän kuitenkin menetti kiinnostuksensa opiskeluun ja muutti Los Angelesiin, jossa hän sai työpaikan kaupasta, muttei kuitenkaan tiennyt mitä elämältään haluaisi. Käydessään Hollywoodissa ystäviensä kanssa, hän tapasi Jill Kellyn, joka auttoi hänet ensimmäiseen pornorooliinsa "Immortalsissa". Tämän jälkeen Roberts työskenteli useille yhtiöille luodakseen itselleen nimeä. Hän työskenteli aluksi VCA-aikuisviihdeyritykselle, mutta liittyi myöhemmin Vivid Entertainmentiin, jossa hän työskentelee yhä.
Roberts on esiintynyt useissa elokuvissa, joista useissa hänen kanssaan esiintyi hänen ex-miehensä, Rick Roberts (nykyään Rick Patrick).
Kiss Alive! 1975–2000

KISS Alive! 1975–2000 on Kiss-yhtyeen julkaisema livekokoelma-albumi. Albumin kesto on 4 tuntia ja 52 minuuttia.
Kappalelista.
The Millennium Concert -konsertissa soittaa KISSin alkuperäinen kokoonpano, eli:
Johan Ludvig Lybeck

Johan Ludvig Lybeck (8. helmikuuta 1853 Uusikaarlepyy – 20. toukokuuta 1925 Turku) oli suomalainen arkkitehti.
Lybeck suoritti arkkitehdin tutkinnon Helsingin teknillisessä reaalikoulussa vuonna 1879. Opintojen jälkeen hän toimi Yleisten rakennusten ylihallituksessa ylimääräisenä arkkitehtina vuoteen 1891 asti, jolloin hänet nimitettiin lääninarkkitehdiksi Mikkeliin. Mikkelissä hän ehti olla 10 vuotta kunnes hänet nimitettiin lääninarkkitehdiksi Turkuun vuonna 1901. Lybeck toimi myös lyhyen aikaa Oulun läänin vt. lääninarkkitehtina vuodenvaihteessa 1884/85. Hän oli kuitenkin jo aiemmin osallistunut Oulun kaupungin jälleenrakennukseen vuoden 1882 suurpalon jälkeen.
Gesterby

Gesterby on kylä Kirkkonummen keskustasta pohjoiseen. Asukkaita on noin 1 500. Kylä on rakenteeltaan kumpuilevaan maastoon rakennettu tiivis kerrostaloalue. Gesterbyhyn kuuluvat myös kerrostalojen eteläpuolella, Kantohaan länsipuolella sijaitseva rivitalokortteli sekä Gesterbyntien länsipuolella sijaitsevat Gesterbyn koulukeskuksen alue ja Gesterbyn omakotialue, johon kuuluvat Hevoshaan ja Hevosmäen alueet.
Historia.
Keskiajalla 1200-luvulla Kirkkonummelle alkoi muuttaa Ruotsista uusia asukkaita. Nimi Gesterby vihjaa, että kylän ensimmäiset asukkaat tulivat Gästriklandista, nimen antoivat todennäköisesti aiemmin seudulle muuttaneet naapurit. Gesterby oli Kirkkonummen ensimmäisiä alueita, joita lännestä tapahtunut muutto koski.
Gesterby kuului Porkkalan vuokra-alueeseen vuosina 1944–56, jolloin se oli vuokrattuna Neuvostoliitolle.
Kirkkonummi halusi osansa suuresta 1960-luvun suuresta maaltamuutosta ja osti vuonna 1965 noin 85 hehtaarin Gesterbyn kartanon ja kaavoitti alueelle asuintaloja. Rakennusoikeus annettiin Helsingin Asuntokeskuskunta Hakalle "avaimet käteen" -periaatteella. Rakentaminen aloitettiin elokuussa 1967 niin kiivaasti, että ensimmäiset talot piti tehdä poikkeusluvalla. Uusi asuntoalue kerrostaloineen rakennettiin valmiiksi 1970-luvun puoliväliin mennessä. Asuntoja on noin 3 000 asukkaalle. Kirkkonummella ja etenkin sen kunnanvaltuustossa vastustettiin nukkumalähiön rakentamista. Vuokra-asunnot täyttyivät kuitenkin nopeasti muualta Suomesta tulleista työläisistä, jotka kävivät töissä Nokian kaapelitehtaalla ja muissa teollisuuslaitoksissa.
Gesterbylle on ehdotettu suomenkielistä nimeä Kestilä.
Väestönrakenteen muutos.
Maatalousvaltaisessa ja suurelta osin ruotsinkielisessä kunnassa 1970-luvun suomenkieliset muuttajat aiheuttivat hämmennystä. Rakennemuutos keskittyi Gesterbyn kylään. Juurettomuuden vaivaamien vuokra-asukkaiden sosiaaliset ongelmat aiheuttivat pilkkanimen "Gangsterby". Vuosien kuluessa tilanne kuitenkin rauhoittui ja alueelle 2000-luvulla muuttavat hakevat omistusasuntoja. Myös väestön ikääntyminen ja heterogenisoituminen ovat olleet merkittävästi vaikuttamassa alueen rauhoittumiseen.
Palvelut.
Alueella on kampaamo, useita päiväkoteja ja suuri Gesterbyn koulukeskus, johon kuuluu ruotsinkielinen peruskoulu (Winellska skolan) ja lukio (Kyrkslätts gymnasium), suomenkielinen ala-aste ja erityiskoulu. Alueella oli aiemmin Siwa-lähikauppa, jonka Kesko lakkautti vuonna 2017. Koulukeskuksen vieressä sijaitsee Gesterbyn museoalue. Uimahalli ja urheilukeskus sijaitsevat kylän välittömässä läheisyydessä. Myös kuntoratoja löytyy koulukeskuksen ympäristön metsistä. Lähistöllä sijaitsee myös viljelypalsta.
Liikenne.
Pohjolan Liikenne ajaa Kirkkonummen keskustaan ja sieltä Helsinkiin 1–2 kertaa tunnissa, lisäksi HSL:n linja-autovuoroista seuraavat palvelevat Gesterbytä:
WonderSwan Color

WonderSwan Color () on lelu- ja videopeliyritys Bandain kehittämä käsikonsoli, joka julkaistiin vuoden lopulla. Muiden WonderSwanien tapaan se ilmestyi ainoastaan Japanissa. 
Sen lisäksi, että mustavalkoiseen edeltäjäänsä nähden WonderSwan Color on selkeästi väririkkaampi, se sisältää myös enemmän keskusmuistia (64 kB) sekä muutamalla millimetrillä suurennetun näytön. Kuitenkin laitteen pitäminen joko horisontaalisessa tai vertikaalisessa peluuasennossa on edelleen mahdollista, eikä Coloria seurannut SwanCrystalkaan ole poikkeus. WonderSwan Colorin erikoisuuksiin lukeutuu lisäksi se, että ennen kuin laitteella voidaan pelata, sille on tallennettava omia henkilökohtaisia tietoja, joita ovat nimi, sukupuoli, syntymäaika ja veriryhmä.
Siinä missä ensimmäinen WonderSwan kilpaili Nintendon Game Boy Colorin kanssa, yritettiin WonderSwan Colorin avulla käydä kilpailua Game Boy Advancea vastaan. Vaikka laitetta myytiin kohtalaisen hyvin, sen suosio perustui pitkälti pelkästään alhaiseen hintaan ja "Final Fantasy" -käännöksiin. Konsolin saama menestys ei siis ollut riittävän suuri horjuttamaan Nintendon ylivoimaista asemaa Japanin käsikonsolimarkkinoilla.
Julkaisut.
Kuten aiempaa WonderSwania, Coloriakin julkaistiin erivärisissä kuorissa. Se oli saatavilla viidessä perusvärivaihtoehdossa: sininen, kristallinsininen, kristallinmusta, kristallinoranssi ja vaaleanpunainen. Konsolista tehtiin harvinaisempiakin "limited edition" -väriversioita.
WonderSwan Coloria julkaistiin myös bundle-pakkauksissa, joita oli saatavilla rajoitetuin määrin. Jokaisen konsolin kuorilla oli oma teemansa, joka liittyi laitteen kanssa myytävään peliin. Tunnetuimpia bundle-pelejä olivat "Final Fantasy I" ja "II".
McLaren MP4/5

McLaren MP4/5 oli Neil Oatleyn McLaren-tallille suunnittelema Formula 1 -auto. Se perustui jonkin verran edeltäjäänsä MP4/4:ään. McLaren kilpaili autolla kausilla 1989 ja 1990 voittaen sekä kuljettajien että valmistajien mestaruuden molemmilla kausilla.
1989.
Kausi 1989 oli ensimmäinen kausi turbomoottoreiden kieltämisen jälkeen. Honda kehitti 3.5-litraisen V10-moottorin vuoden 1988 jälkipuoliskolla. MP4/5 osoittautui heti testeissä nopeaksi ja luotettavaksi. Alain Prostin avulla kehitetty auto oli kauden ennakkosuosikki. Vaikka Ferrarin uusi 640-auto oli erittäin nopea varsinkin Nigel Mansellin ajamana, siinä oli paljon luotettavuusongelmia puolielektronisen vaihteiston takia. Tämä antoi McLarenille etumatkaa.
McLarenilla voitettiin 10 kilpailua kauden aikana, Senna voitti 6 ja Prost 4. Miesten välit olivat tuolloin katkeamispisteessä, ja heidän keskinäisen taistelunsa vuoksi auton kehitystyö oli nopeampaa kuin kilpailijoilla. Vaikka Senna voitti enemmän kilpailuja, hän myös keskeytti useammin, yleensä kärkipaikalta moottorin pettämisen vuoksi jolloin hän menetti tärkeitä pisteitä. Sennan ja Prostin yhteenlaskettujen pisteiden avulla McLaren voitti helposti toisen peräkkäisen valmistajien mestaruutensa.
1990.
Prost siirtyi kaudeksi 1990 Ferrarille, koska hänen mielestään McLaren suosi Sennaa. McLaren toi kilpailuihin uudelleen suunnitellun vesion MP4/5:stä, MP4/5B:n. Siivet olivat saaneet uuden muodon, ja takaosa oli rakennettu uudelleen suurempien jäähdyttimien ympärille. Moottoria viritettiin ja Senna teki paljon kehitystyötä edelliskautta paremman luotettavuuden varmistamiseksi. Senna ja Gerhard Berger taistelivat Prostia ja Ferraria vastaan, voittaen 6 kilpailua ja vieden valmistajien mestaruuden. Koko kausi oli erittäin kovaa taistelua, sillä Ferrari F1 641 oli McLarenin tasoinen auto.
Japanin Grand Prix:ssä Senna kosti Prostille edelliskaudesta törmätessään Prostin perään 260 km/h nopeudella ensimmäisen kierroksen ensimmäisessä mutkassa, varmistaen itselleen kuljettajien maailmanmestaruuden.
Kamerapuhelin

Kamerapuhelin on matkapuhelin, jossa on kamera. Siinä on yleensä muitakin tavallisessa matkapuhelimessa harvinaisempia toimintoja kuten WAP-selain, multimediaviestit, äänitys ja Java-sovellukset. Nykyään melkein kaikissa uusissa yli 50 euron hintaisissa puhelimissa on kamera. Yleensä kamerapuhelimella voi tallentaa myös videota.
Historia.
Tiettävästi maailman ensimmäinen kamerapuhelin oli Samsungin SCH-V200, jossa oli 0,35 megapikselin kenno. Se tuli markkinoille Etelä-Koreassa kesäkuussa 2000. Marraskuussa 2000 tuli myyntiin Sharpin J-SH04, sen kenno on 0,11 megapikseliä. Kamerapuhelinta sai vain Japanista. Nokia 7650 tuli pienenä eränä kauppoihin kesäkuussa 2002, siinä oli 640*480 VGA kamera. Suomessa kameraliikkeissä suhtauduttiin uuteen tulokkaaseen rauhallisesti, kamerapuhelimen kuvaa pidettiin aivan liian heikkotasoisena. Tuolloin arveltiin, että jos kuva saadaan laadukkaammaksi, laitteesta saattaa tulla digitaalikameran kilpailija. 
Sony Ericssonin kamerakännykkää odotettiin kauppohin saman vuoden syksyksi.
Helmikuun 2012 lopulla Nokia julkisti 808 PureView'n, jonka kameran kenno on 41-megapikselinen.
Eräissä puhelimissa on useampia kameroita kuten Nokia 9 PureView, jossa on viisi takakameraa.
Tarkkuus ja kuvausominaisuudet.
Ensimmäiset puhelinkamerat olivat aluksi yleensä VGA-tasoa, eli resoluutioltaan 640 x 480 eikä kuva ollut vielä kovin tarkka. Sen jälkeen markkinoille tulivat yhden megapikselin ja 1,3 megapikselin kamerat. Nykyisin matkapuhelinten kameroiden yleinen tarkkuus on viiden megapikselin luokkaa tai yli. Kehitys on johtanut yhä suurempiin resoluutioihin joten joissain malleissa, kuten esimerkiksi Nokia Lumia 1020:ssa, on 41 megapikselin kamera. Nykyisin kamerapuhelimet ovat suurilta osin syrjäyttäneet niin sanotut digipokkarit ja kuvanlaadultaan parhaat lähentelevät järjestelmäkameraa.
Virginian and Ohio

Virginian and Ohio (V&amp;O) on W. Allen McClellandin luoman kuvitteellisen rautatieyhtiön sekä hänen rakentamansa kyseiseen kuvitteelliseen yhtiöön perustuvan pienoisrautatien nimi. Sekä kuvitteellinen yhtiö että pienoisrautatie ovat tunnettuja käsitteitä pienoisrautatieharrastajapiireissä ympäri maailman, sillä yleisen käsityksen mukaan Virginian and Ohio oli ensimmäinen pienoisrautatie, jonka liikenne oli alusta alkaen suunniteltu operoitavaksi todellista rautatieliikennettä mukaillen. Pienoisrautatietä on esitelty useaan otteeseen muun muassa alan harrastelehdessä, TRAINS Magazinessa, ja sitä on käytetty esikuvana myös alan harrastekirjallisuudessa ja oppaissa.
Pienoisrautatie.
Virginian and Ohio -pienoisrautatie rakennettiin vuonna 1962 ja se sijoittui ajallisesti 1950-luvulle. Maantieteellisesti rautatie sijoittui Virginian Aftonin ja Elm Groven välille. Vuonna 1980 McClelland laajensi rautatietä Elm Grovesta Kingswood Junctioniin, ja samalla sijoitti aikakauden vuoteen 1968. Kolmas laajennusosa toteutui 1990-luvulla ja samalla esitetty aikakausi muuttui vuodeksi 1975.
Vuonna 2001 McClelland muutti uuteen asuntoon, ja pienoisrautatie jouduttiin hävittämään. Radan Clintwoodin ratapihaa kuvaava osuus on nykyisin näytteillä National Model Railroad Museumissa Chattanoogassa, Tennesseessä. McClelland on aloittanut Virginian and Ohio -radan uudelleenrakentamisen uuden asuntonsa kellariin.
Macrotus waterhousii

Macrotus waterhousii on yksi leikkojen heimoon kuuluvista lepakkolajeista. Sen siipien kärkiväli on 33–37 cm ja paino 12–18 g. "M. waterhousii"-lajilla ei ole vielä vakiintunutta suomenkielistä nimeä, mutta sen nimeksi on ehdotettu "korvaleikkoa".
Ravinto.
Laji käyttää ravintonaan yksinomaan hyönteisiä, pääasiassa perhosia ja kaskaita.
Levinneisyys.
"M. waterhousii"-lajia tavataan Meksikosta Guatemalaan ja lisäksi Bahamasaarilla, Jamaikassa, Kuubassa sekä eräillä muilla Karibian saarilla.
Elinymäristö.
Ne viettävät päivänsä luolissa, tunneleissa ja rakennuksissa.
Yhdyskunnat.
Ne voivat muodostaa useiden satojen yksilöiden yhdyskuntia, joissa yksilöt pysyttelevät erillään koskematta toisiinsa.
Nokia 3220

Nokia 3220 on kamerapuhelin, jossa on VGA-kamera, jossa videon tallennusmahdollisuus. Nokia julkisti puhelimen Nokia Totally Board -tapahtumassa Kreikan Thessalonikissa 31. toukokuuta 2004 .
Nokia 3220 -puhelin on kolmitaajuuspuhelin, jota on tehty kahtena eri versiona. GSM 900/1800/1900 -verkoissa toimiva versio on tarkoitettu pääasiassa Euroopan ja Aasian markkinoille, ja GSM 850/1800/1900 -verkoissa toimiva versio Amerikan markkinoille.
Teksti-, kuva- ja multimediaviestien rinnalle Nokia esitteli Nokia 3220 -puhelimessa valoviestinnän. Heiluttamalla puhelinta ilmassa puolelta toiselle Fun Shell -kuorien LED-valot heijastavat ilmaan käyttäjän viestin. Laite oli ensimmäinen sisäänrakennetuilla LED-valoilla hälyttävä puhelin, jonka valot välkehti soittoäänien rytmissä. Puhelin oli suosittu juuri näyttävän valohälytystoimintonsa takia. 
Nokia 3220 -puhelinta voi käyttää myös peliohjaimena Fun Shell -kuorien kanssa ns. liikepeleissä (motion game). Käyttäjä voi ohjata liikepelien hahmoja kallistelemalla ja kääntelemällä puhelinta kädessään. Kuorien mukana tulee kaksi liikepeliä: SwampRacer, vauhdikas rämevenekilpailu, sekä AirExpress, jossa pelaaja lentää eksoottisessa saaristossa.
Trains

Trains on kuukausittainen junia ja rautatieliikennettä käsittelevä harrastelehti, jota julkaisee yhdysvaltalainen Kalmbach Publishing. Lehti on Model Railroaderin ohella kustantamon pääjulkaisu. Lehden tilaajapiiriin kuuluu sekä rautatieharrastajia että rautateiden työntekijöitä ympäri maailman.
Lehden perusti vuonna 1940 Al C. Kalmbach, ja sen kotipaikka on Waukesha Wisconsinissa. Lehden levikki on yli 100 000 kappaletta, joten se on sekä Pohjois-Amerikan vanhin että luetuin rautatieliikenteen harrastelehti.
Pääasiallisesti lehti käsittelee rautatiealan tapahtumia Yhdysvalloissa ja Kanadassa sekä usein myös Meksikossa. Satunnaisesti lehdessä on laajoja artikkeleita rautatieliikenteestä ympäri maailman.
Vuonna 2005 lehden päätoimittajaksi siirtyi The Charlotte Observer -lehden entinen päätoimittaja Jim Wrinn.
Ronnie Van Zant

Ronald Wayne ”Ronnie” Van Zant (15. tammikuuta 1948 – 20. lokakuuta 1977) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka muistetaan Lynyrd Skynyrd -yhtyeen laulajana. Hän oli yhtyeen perustaja ja johtaja kuolemaansa saakka. Van Zant kuoli lento-onnettomuudessa.
Van Zant oli syntynyt Jacksonvillessä, Floridassa. Määrätietoisen työn tuloksena syntyi yhtye, jonka musiikissa yhdistyi erityisesti 1960-luvun brittirock ja country. Ronnie Van Zantille tyypillinen piirre oli lavaesiintyminen paljain jaloin. Van Zant itse kommentoi haluavansa tuntea, kuinka lava on liekeissä: ”feel the heat of the stage”. Hänen vaimonsa Judy Van Zant Jenness on sittemmin kertonut, että Ronniella oli luupiikki, joka oli kiusana kenkien kanssa. Ilmeisesti vaiva oli syntynyt koulun jalkapallotunneilla.
Ronnie Van Zant myös kirjoitti suurimmaksi osaksi omat lyriikkansa, ja hänen arvostetuin teoksensa on sanoitus rockballadiin ”Free Bird”. Muita tunnettuja sanoituksia ovat ”Sweet Home Alabama”, ”Tuesday’s Gone”, ”Gimme Three Steps” ja ”All I Can Do Is Write About It”. Van Zant kuoli lento-onnettomuudessa lokakuussa 1977. Hänet muistetaan maltillisena lavaesiintyjänä, jolla oli itsensä korostamisen sijaan tapana tarkkailla muiden yhtyeen jäsenten, erityisesti kitaristien toimintaa. 
Van Zant oli J. J. Calen ihailija ja Skynyrd tekikin coverversiot Calen kappaleista ”Call Me The Breeze” ja ”(I Got) The Same Old Blues”. Samoin hän oli erityisesti countrymusiikin ystävä ja Skynyrd teki coverversion Merle Haggardin ”Honky Tonk Night Time Manista”. 
Myös Van Zantin pikkuveljet ovat laulajia, Donnie Van Zant johtaa yhtyettään 38 Special ja nuorin Johnny Van Zant on nykyisin Lynyrd Skynyrdin laulaja.
Monacon Grand Prix 1961

Monacon Grand Prix 1961 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 14. toukokuuta 1961 Monacossa. Kilpailu oli kauden ensimmäinen, ja sen voitti Stirling Moss, joka paalupaikastaan huolimatta kävi kilpailun aikana tiukan kaksintaistelun voitosta Richie Gintheriä vastaan. Ferrari yritti antaa lisäpaineita vanhalla alitehoisella Lotuksella ajaneelle Mossille vaihtamalla kolmen kuljettajansa sijoituksia useamman kerran kilpailun aikana.
Kilpailu muistetaan myös Innes Irelandin onnettomuudesta aika-ajoissa, kun hän kolaroi radan tunnelissa ja sen seurauksena hän lensi ulos autostaan murtaen jalkansa.
Saksan Grand Prix 1961

Saksan Grand Prix 1961 oli Formula 1 -sarjan historian sadas osakilpailu, joka ajettiin 6. elokuuta 1961 Nürburgringin radalla. Kilpailun voitti Stirling Moss, jolle voitto oli kauden toinen.
Bill Hota &amp; the Pulvers

Bill Hota &amp; the Pulvers on 1993 perustettu suomalainen pop-henkinen musiikkiyhtye, joka esittää suomalaista kansanmusiikkia. Tyyliltään eteläpohjalainen Bill Hota &amp; the Pulvers on Eemelin ja Jaakko Tepon tyylisten kuplettilaulajien linjoilla. Alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat Jussi Ala-Kuha (mandoliini ja laulu), Pentti Haapanen (kitara ja laulu) ja Juhani Lautamaja (kontrabasso ja laulu).
Jussi Ala-Kuha menehtyi sairauskohtaukseen maaliskuussa 2007. Pulversin jäsenet kuitenkin keräsivät voimansa uudelleen ja uudeksi jäseneksi trioon valittiin Kyösti Järvelä. Yhtye on julkaissut kolme studioalbumia ja yhden EP:n. Yhtye on nimetty entisen särkylääkkeen mukaan. Yhtyeenä "the Pulvers" päätti toimintansa vuonna 2018, mutta Bill Hota jatkoi uraansa v. 2019 kitaristinaan Arttu Mäkelä.
Historia.
Bill Hota &amp; the Pulvers saavutti vuonna 1995 MTV3:n järjestämän Kiitorata '95 -kykyjenetsintäkilpailun III sijan. Yhtyeen esittämät kappaleet "Pistolaulu" ja "Lempiä isäntä" julkaistiin sen jälkeen kilpailusta kootulla "Kiitorata 32 uutta sävellystä" -kokoelma-albumilla. Seuraavana vuonna 1996 Bill Hota &amp; the Pulvers julkaisi demonsa "Tukkilaane".
2000 Kaustisen kansanmusiikkijuhlien vuoden yhtye. Valinnan teki Kansanmusiikkisäätiön hallitus. Vuonna 2002 yhtye julkaisi musiikkivideon kappaleelleen "Vaikia asia". Videon tuotti Storyfilmi ja ohjasi Juha Tapaninen.
Näiden lisäksi Bill Hota &amp; the Pulvers on esiintynyt Suomen televisiossa ja radiossa vuosien saatossa useita kertoja.
Kokoonpanot.
Bill Hota &amp; the Pulvers 1993-2007
Bill Hota &amp; the Pulvers 2007-2018
Bill Hota 2019 -
Pikkukantsilli

Pikkukantsilli eli jaavankääpiökauris ("Tragulus javanicus") on kääpiökauriiden heimoon kuuluva pienikokoinen sorkkaeläinlaji, joka ulkonäöltään muistuttaa eteläamerikkalaisia aguteita eli kultajäniksiä. Jaavankääpiökauris on 45–50 cm pitkä ja painaa 2–3 kg. Sen säkäkorkeus on noin 20 cm.
Pikkukantsilleja tavataan Kaakkois-Aasiassa ja Länsi-Intian saaristossa. Laji elää trooppisissa metsissä, mukaan lukien mangrovetiheiköt. Se on liikkeellä yöllä, jolloin se syö erilaisia kasveja sekä osittain myös pikkueläimiä. Naaras synnyttää 5–6 kuukauden kantoajan jälkeen 1–2 poikasta, jotka kasvavat jo viidessä viikossa emonsa kokoisiksi.
Pekko (nimi)

Pekko on suomalainen miehen etunimi. Pekon nimipäivä on 29. kesäkuuta. Pekko-nimisiä on Suomessa kesäkuuhun 2021 mennessä ollut 668. Nimeä ei ole annettu yhdellekään naiselle.
Nimimuunnos Pekko on pääasiassa itäsuomalainen, joskin siitä on tietoja myös Pohjanmaalta. Myös se on jo vanha: asiakirjoissa siitä on tietoja jo keskiajalta, 1400-luvulta. Nimen pohjalta syntyneitä sukunimiä ovat esimerkiksi Hämeessä ja Kymenlaaksossa yleinen Pekkola ja savolainen Pekkonen. Kalenterinimenä Pekko on melko uusi tulokas: se on ollut Pietarin ja Pekan rinnalla vuodesta 1953.
Pekko on suomalaisen mytologian olento, pellonpekko, myyttinen kylväjä. Häneltä sai myös apua peltojen kylvämiseen. Hän oli maanviljelyn ja peltojen jumala. Pekkoa pidettiin myös oluen jumalana. Uno Harvan mukaan Pekko oli antiikin Bacchusen tapaan myös laulun ja runouden jumala.
Kaarlo Halttunen

Kaarlo Einari Halttunen () oli suomalainen näyttelijä, joka loi huomattavan uran Helsingin Kansanteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa vuodesta 1952 alkaen. Halttunen oli vivahteikas luonnenäyttelijä, ja hänen roolitulkintaansa kuvattiin usein ”kokonaisuutta sitovaksi voimaksi”. 
Halttunen syntyi Lappeenrannassa kirjaltaja Kaarle Halttusen ja näyttelijä Maija Parviaisen perheeseen. Jo kuusivuotiaana hän esiintyi näytelmien avustajarooleissa.
Halttunen kävi Suomen Näyttämöopiston 1932–34 ja näytteli sen jälkeen Turussa, Viipurissa ja Tampereella. Sotien jälkeen hänet kiinnitettiin Helsingin Kansanteatteriin ja vuonna 1952 Suomen Kansallisteatteriin, jossa hän työskenteli eläkkeelle jäämiseensä asti. 
Halttusen luonnehtimiskykyä kiitettiin jo uran alkuaikoina Turun Teatterin näytelmässä "Pyhä Johanna" (1937), jossa hän oli Ranskan kuninkaana. Viipurissa ja Tampereella Halttunen oli operettien sankari, ja hänen rooleihinsa kuuluivat muun muassa "Jääkärin morsiamen" Isak ja "Masurkan" Kasimir. Erityistä kiitosta hän sai roolistaan Ukko Rotteeruksena Ilmari Turjan näytelmässä "Tuomari Martta". Halttusen muita merkittäviä töitä olivat muun muassa "Seitsemän veljeksen" Eero vuonna 1936 ja Aapo 1946, "Karamazovin veljesten" Smerdjakov, "Huomenna hän tulee" -näytelmän Vladimir ja "Vanja-enon" Telegin. Hän jäi Kansallisteatterista eläkkeelle vuonna 1976.
Halttunen esiintyi kaikkiaan 62 elokuvassa vuosien 1933–1973 aikana. Hän teki tunnetuimmat suorituksensa Edvin Laineen elokuvissa "Niskavuoren Heta" (1952), "Tuntematon sotilas" (1955), "Vieras mies" (1957), "Täällä Pohjantähden alla" (1968) ja "Pohjantähti" (1973). Halttusella oli myös pääosa Jack Witikan elokuvassa "Mies tältä tähdeltä" (1958). Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1959.
Halttunen avioitui näyttelijä Hilkka Helinän kanssa kesällä 1939, jolloin molemmat olivat Viipurin Kaupunginteatterin näyttelijöitä. Talvisodan jälkeen kumpikin sai kiinnityksen Tampereelle. Pariskunnalla oli kolme lasta: Pekka Kaarlo (1941–1985), Marjukka Hilkka (s. 1942) ja Elina Johanna (s. 1952). Marjukka Halttunen on vanhempiensa tavoin näyttelijä ja Elina Halttunen näyttelijä-käsikirjoittaja.
Halttunen on haudattu poikansa ja vaimonsa viereen Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Auslan

Auslan eli australialainen viittomakieli on Australiassa käytetty viittomakieli. Auslan on lyhenne sanoista "Australian Sign Language". Kielellä on 14 000 käyttäjää. 
Australialainen viittomakieli on kehittynyt brittiläisestä viittomakielestä ja on sukua myös uusiseelantilaiselle viittomakielelle. Vaikutteita on tullut myös irlantilaisesta ja amerikkalaisesta viittomakielestä. Kieli käyttää kaksikätisiä sormiaakkosia, kuten brittiläinen ja uusiseelantilainen viittomakieli.
Auslan kehittyi Isosta-Britanniasta tulleiden kuurojen siirtolaisten keskuudessa 1800-luvulla.
Holidays in the Sun

Holidays in the Sun on brittiläisen punkyhtyeen Sex Pistolsin neljäs single. Se on yhtyeen viimeinen single ennen laulaja Johnny Rottenin eroamista. Kappale kertoo yhtyeen matkasta Berliiniin, Saksaan. 
”Holidays in the Sun” -kappale julkaistiin yhtyeen ainoalla studioalbumilla "Never Mind the Bollocks, Here’s the Sex Pistols". Se on albumin ensimmäinen kappale. Singlen B-puolena oli kappale ”Satellite”, joka löytyy myös albumilta "Spunk".