tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Huey

Lawrence Franks, Jr. (1. tammikuuta 1989 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat – 25. kesäkuuta 2020), joka tunnettiin paremmin taiteilijanimellään Huey, oli yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän levytti Jive Recordsille. Huey julkaisi vain yhden "Notebook Paper" -nimisen studioalbumin. 
Huey ammuttiin 25. kesäkuuta 2020.
Punahohtokaija

Punahohtokaija ("Prosopeia splendens") on kotoperäinen fidžiläinen kaija.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 45 cm ja paino noin 280 g. Punahohtokaijaa pidettiin aikaisemmin hohtokaijan alalajina, jota se muistuttaa. Sen pää ja alapuoli ovat karmosiininpunaiset ja niskassa on säihkyvän sininen laikku. Nokka on tummanharmaa, koivet tummanharmaat ja iiris keltainen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on kuten aikuinen, iiris on kuitenkin ruskea ja nokka vaaleampi. 
Esiintyminen.
Punahohtokaijat elävät Fidžillä Kadavun ja Onon saarilla, mahdollisesti myös muilla lähisaarilla, joiden kanta saattaa olla peräisin karanneista häkkilinnuista. Laji oli ennen runsas mutta sen kanta on voimakkaasti taantunut etupäässä metsien hakkuiden takia. Populaation koko on noin 6 000 yksilöä ja elinympäristön ala 460 neliökilometriä.
Elinympäristö.
Laji elää metsissä, viljelysmailla ja ihmisasutuksen tuntumassa sekä alavilla mailla että vuoristossa. Pesintä tapahtuu ehkä vain vanhoissa metsissä.
Lisääntyminen.
Pesä on korkealla puunkolossa tai -onkalossa.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu pääosin hedelmistä, kuten mangosta, banaanista, guavasta ja "Asimina"-suvun hedelmistä. Kaijat syövät myös hyönteistoukkia ja viljaa.
Tom Danielson

Thomas "Tom" Danielson (s. 13. maaliskuuta 1978 East Lyme, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2002–2015. Hän oli parhaimmillaan etappikilpailuissa.
Danielson aloitti ammattilaisuransa yhdysvaltalaisessa Mercury-tallissa 2002 ja edusti seuraavan vuoden toista amerikkalaisjoukkuetta, Saturnia. Kaudella 2004 hän ajoi italialaisessa Fassa Bortolo -tallissa ja vuodet 2005–2007 yhdysvaltalaisessa Discovery Channel -joukkueessa. Vuosina 2008–2014 hän edusti Garmin-tallia ja 2015 Cannondale-Garminia. 
Danielson sai syyskuussa 2012 puolen vuoden kilpailukiellon osallisuudestaan Lance Armstrongin ja Discovery Channel -tallin dopingskandaaliin. Hän myös menetti saavutuksensa 1. maaliskuuta 2005 – 23. syyskuuta 2006 väliseltä ajalta.
Hän oli voittanut Georgian ympäriajon 2005 neljä sekuntia ennen Levi Leipheimeria. Espanjan ympäriajossa hän oli sijoittunut samana vuonna seitsemänneksi. Vuoden 2006 Espanjan ympäriajossa hän oli voittanut kilpailun 17. etapin kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Aleksandr Vinokurovin. Kokonaiskilpailussa hän oli sijoittunut kuudenneksi.
Kilpailukiellon jälkeen Danielson palasi Garmin-talliin. Hän ilmoitti elokuussa 2015, että Yhdysvaltojen antidopingtoimikunta USADA oli kertonut hänen jääneen 9. heinäkuuta antamassaan kilpailun ulkopuolisessa dopingtestissä kiinni synteettisen testosteronin käytöstä.
Saavutuksia.
Lähde: Cycling Archives
Tour of Qinghai Lake, kokonaiskilpailun sekä etappien 5 ja 8 voitto
Tour de Langkawi, kokonaiskilpailun voitto
Georgian ympäriajo, kokonaiskilpailun ja etapin 5 voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa seitsemäs
Itävallan ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
Georgian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, etapin 5 voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes, etapin 17 voitto
Vuelta a Burgos, kokonaiskilpailussa kolmas, etapin 4 (aika-ajo) voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas
Kalifornian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kahdeksas
Kalifornian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
USA Pro Cycling Challenge, 3. etapin voitto
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa neljäs
Tour of Utah, kokonaiskilpailun voitto
USA Pro Challenge, kokonaiskilpailussa kolmas
Tour of Utah, 4. etapin voitto
Katalonian ympäriajo, mäkikirikilpailun voitto
Keyshia Cole

Keyshia Miesha Cole (s. 15. lokakuuta 1981) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Räppäri Kanye West on kutsunut Colea ”hip hop soulin kuningattareksi”.
Colen debyyttialbumi "The Way It Is" julkaistiin vuonna 2005. Se myi platinaa. Syyskuussa 2007 julkaistiin Colen toinen studioalbumi "Just Like You", joka myös myi platinaa. 16. joulukuuta 2008 julkaistiin Colen kolmas studioalbumi "A Different Me".
Keysha on äänityypiltään sopraano.
Siipyyn vaakuna

Siipyyn vaakuna oli Siipyyn kunnan tunnus, jonka havukoro symboloi kunnan metsätaloutta ja hopeinen kilpi pitäjän sijaintia saarineen Pohjanlahden ääressä.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 14. marraskuuta 1969. Vaakunan selitys on ”kilpi havukoroisesti hopea-vihreähalkoinen”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973, kun Siipyyn kunta liittyi osaksi Kristiinankaupunkia yhdessä Lapväärtin ja Tiukan kanssa.
Paljasjalkakreivitär

Paljasjalkakreivitär ("The Barefoot Contessa") on Joseph L. Mankiewiczin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1954. 
Edmond O’Brien sai roolistaan miessivuosan Oscarin.
Elokuvan kertoja on kyyninen elokuvaohjaaja (Humphrey Bogart), joka alkaa naistähtensä hautajaisissa muistella, miten hän tuottajansa (O’Brien) kanssa löysi eläväisen tanssijatytön (Ava Gardner) Madridin kaduilta ja teki tästä Hollywood-tähden. Ohjaaja ihastuu tyttöön, mutta ei saa vastarakkautta.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano antaa "Paljasjalkakreivittärelle" täydet viisi tähteä. Hän kutsuu elokuvaa satumaiseksi sukellukseksi Hollywoodin kulissien takaiseen ihanteettomaan maailmaan.
Kuollut saapuessaan

Kuollut saapuessaan (engl. "D.O.A.") on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1950. Sen on ohjannut Rudolph Maté. Elokuva on film noir -klassikko. Tarinassa myrkytetty mies yrittää selvittää, kuka hänet myrkytti. 
Elokuvan tekijänoikeuksia ei uusittu, kuten Yhdysvaltojen laki olisi edellyttänyt, joten se on nyt vapaasti levitettävissä ja nähtävissä esimerkiksi YouTubesta tai Internet Archivessa ja siitä on saatavana VHS- ja DVD-versioita.
Elokuva on kuvaajana mainetta keränneen Rudolph Matén ensimmäinen ohjaus ja hänen ohjauksistaan kestävin.
Juoni.
Elokuva etenee takaumina. Alkurepliikissä päähenkilö soittaa poliisille murhailmoituksen. Frank Bigelow on saanut tappavaa myrkkyä iridiumia, ja lääkäri kertoo ettei hänellä ole enää pitkään elinaikaa. Bigelow yrittää muistella edellisen vuorokauden tapahtumia selvittääkseen, kuka hänet myrkytti. Tilanteesta tietämättömän sihteerinsä Paula Gibsonin avulla hän jäljittää myrkyn rikollisjoukkioon, joka käyttää sitä rikollisiin toimiin. Syytä miksi Bigelow on saanut myrkkyä, ei kerrota vaan piinaava jännitys säilyy loppua kohden, jolloin vie hänet ajelulle psykopaatti, jolla on mieltymys hakata uhrejaan vatsaan.
Musiikki.
Elokuvan musiikin on säveltänyt Dimitri Tiomkin:
Muita versioita.
Samasta tarinasta on Rocky Morton ohjannut vuonna 1988 elokuvan "K.J.S. – Kuollut jo saapuessaan".
Kohtelu Suomessa.
Valtion elokuvatarkastamo langetti elokuvalle ikärajan KK (Kokonaan kielletty) 4.12.1950. Silloiset sensorit harvinaislaatuisesti kommentoivat elokuvaa sensuuripäätöksessään: "Filmi on hengeltään sairas. Se kehittelee jännityksen miltei yhtämittaisella pistoolilla uhkaamisella (myös turvattomia naisia uhataan). jolloin käyttäytyminen on erityisen karkeaa (esim. uhattavia lyödään useissa kohdin aivan aiheetta). Pari gangsteria tehostaa pitkissä kohtauksissa julmuuttaan karkean sadistisesti. Leikkauksista ei asia parane." Elokuva sai kuitenkin ensi-iltansa 1956 merkittävien leikkausten jälkeen, joista leikkauksista tarkastamon mukaan kertyi noin 200 metriä filmiä.
Plymouth (Massachusetts)

Plymouth on kaupunki Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on kasvanut ensimmäisestä siirtokunnasta, jonka "Mayflower"-laivalla tulleet puritaanit perustivat vuonna 1620. He antoivat siirtokunnalle nimen lähtöpaikkansa, Englannin Plymouthin mukaan.
Vuonna 2009 kaupungissa arvioitiin olevan 58 681 asukasta.
Nähtävyydet.
Kaupungin eteläpuolella on Plimoth Plantationin ulkomuseo, jonne on rekonstruoitu ensimmäisen siirtokunnan elämää: ei vain rakennuksia, vaan myös viljelyskasveja ja kotieläimiä. Museoalueella työskentelee näyttelijä-oppaita, jotka esittävät vuoden 1627 kylän asukkaiden elämää.
Legendaarinen Plymouth Rock on suosittu nähtävyys, joka on siirretty vuonna 1921 kivisen katoksen alle lähelle satamaa.
Kohti uutta

Kohti uutta ("Away We Go") on Sam Mendesin ohjaama komediallinen draamaelokuva vuodelta 2009. Se kertoo pariskunnasta, joka odottaa ensimmäistä lastaan.
Juoni.
Kun Burt (John Krasinski) ja Verona (Maya Rudolph) saavat tietää, että heille on tulossa lapsi, he hätääntyvät. Pariskunta vihaa pikkukaupunkia, jossa he asuvat. Lisäksi Burtin vanhemmat suunnittelevat muuttavansa sieltä pois, eivätkä tarjoa enää tukeaan nuorelle parille. Burt ja Verona lähtevät tien päälle ja alkavat etsiä täydellistä paikkaa, jonne asettua elämään ja kasvattamaan lapsia.
Burt ja Verona käyvät ystäviensä ja perheenjäsentensä luona eri kaupungeissa niin Yhdysvalloissa kuin Kanadassakin etsien sopivaa uutta asuinpaikkaa. Näiden kodeissa he näkevät useita elämänratkaisuja ja ihmiskohtaloita, joista mikään ei lähemmin tarkasteltuna kuitenkaan tunnu heille omalta tai tavoiteltavalta.
Vastaanotto.
Helsingin Sanomien Nyt-liitteen kriitikot valitsivat elokuvan vuoden 2009 kymmenen parhaan filmin joukkoon.
Naamiohuvit (kirja)

Naamiohuvit () on kahdeksastoista romaani Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjassa.
Tarina.
Tapahtumien keskipisteenä on Ankh-Morporkin oopperatalo, jossa nuori sopraano Perdita valmistautuu ensi-iltaan. Oopperatalossa tapahtuu salaperäisiä kuolemantapauksia, joista syytetään kummitusta. Tämän lisäksi Perditaa hermostuttavat Lancren noidat, jotka haluaisivat hänestä työnsä jatkajan.
Chéri (elokuva)

Chéri on 2009 valmistunut ranskalais-brittiläis-saksalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Stephen Frears. Elokuvan pääosia näyttelevät Michelle Pfeiffer ja Rupert Friend, ja se perustuu ranskalaisen kirjailijan Coletten romaaneihin "Chéri" ja "Chérin loppu". Elokuva oli ensi-illassa 59. Berliinin elokuvajuhlilla helmikuussa 2009.
Vastaanotto.
"Uuden Suomen" Mikko Pielan mielestä yleensä luotettavan Stephen Frearsin ohjaama "Chéri" on oudon kankea työ. Pielan mukaan Michelle Pfeifferin nyanssoitu, haikea roolityö taloudellisesti menestyneenä prostituoituna Lea de Lonvalina kannattelee elokuvaa. Rupert Friend sopii hyvin Pfeifferin vastanäyttelijäksi. Kathy Bates taas on hämillään olevan tuntuinen. Darius Khondji on kuvannut elokuvan varmakätisesti ja nätisti, mutta elokuvan ongelma piilee Pielan mukaan dialogissa ja rytmissä.
Nyt-liitteessä elokuva sai neljältä kriitikolta keskiarvoksi 2,5.
Savijaloilla

Savijaloilla () on Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjan yhdeksästoista romaani. Se on kolmas kirja, joka kertoo kaupunginvartiostosta.
Tarina.
Ankh-Morporkissa liikkuu salamurhaaja, jonka pääkohteena näyttäisi olevan lordi Vetinari. Murhayritysten lisäksi Vetinarin huolena ovat aateliset, jotka haluaisivat syöstä hänet vallasta ja muuttaa Ankh-Morporkin kuningaskunnaksi. Hallitsijan paikalle ollaan nostamassa kapteeni Porkkanaa, jota tällaiset ylenemismahdollisuudet eivät kiinnosta lainkaan.
Valkoparta Karjupukki

Valkoparta Karjupukki () on kahdeskymmenes romaani Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjassa.
Karjupukki on Joulupukin vastine Kiekkomaailmassa. Tässä romaanissa Karjupukki on kadonnut, vaikka lahjojen jakamisen aika lähestyy. Karjupukin tehtäviä ryhtyy hoitamaan Kuolema. 
Televisiosarja.
Kirjan pohjalta on tehty kaksiosainen minisarja Britanniassa vuonna 2006. Sen ohjasi Vadim Dean. Päärooleissa ovat David Jason, Michelle Dockery, Marc Warren, Ian Richardson ja Joss Ackland. Terry Pratchett näkyy sarjassa cameoroolissa. Sarja esitettiin Suomessa Yle TV2:ssa joulukuussa 2009.
Kansakunnan olohuone

Kansakunnan olohuone on Jukka Kärkkäisen dokumenttielokuva (2009), joka nimensä mukaisesti kertoo kansalaisten "kaikkein pyhimmästä" eli suomalaisista olohuoneista. Filmi oli DocPoint-festivaalin yleisösuosikkeja ja pääsi syksyllä 2009 myös teatterilevitykseen, mutta ei saavuttanut teatterilevityksessä suosiota. Elokuva voitti vuoden 2009 Parhaan dokumentin Jussin.
NBA-kausi 1981–1982

NBA-kausi 1981–1982 oli NBA-liigan 36. kausi.
Runkosarja.
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
NBA-kausi 1980–1981

NBA-kausi 1980–1981 oli NBA-liigan 35. kausi.
Runkosarja.
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Ranbir Kapoor

Ranbir Kapoor (s. 28. syyskuuta 1982 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä. Hän työskentelee hindinkielisessä elokuvateollisuudessa ja on voittanut useita palkintoja, mukaan lukien kuusi Filmfare Awards -palkintoa.
Kapoor on tunnetusta näyttelijäsuvusta; hänen vanhempansa ovat Rishi Kapoor ja Neetu Singh, ja Raj Kapoor oli hänen isoisänsä. Kapoor teki näyttelijändebyyttinsä romanttisessa elokuvassa "Saawariya" (2007), joka oli floppi, mutta Kapoor voitti parhaan miestulokkaan Filmfare Awards -palkinnon. Hän sai parhaan miespääosan Filmfare Awards -kriitikkopalkinnon rooleistaan kolmessa elokuvassa vuonna 2009 – draamakomediassa "Wake Up Sid", komediassa "Ajab Prem Ki Ghazab Kahani" ja draamassa "". Poliittinen draama "Raajneeti" (2010) toi hänelle lisää menestystä.
Kapoor voitti kaksi peräkkäistä parhaan miespääosan Filmfare Awards -palkintoa rooleistaan ongelmaisena muusikkona draamassa "Rockstar" (2011) ja kuuromykkänä miehenä draamakomediassa "Barfi!" (2012). Romanttinen komedia "Yeh Jawaani Hai Deewani" (2013) oli suuri kaupallinen menestys. Hänen seuraavat elokuvansa olivat kaupallisia pettymyksiä, lukuun ottamatta romanttista draamaa "Ae Dil Hai Mushkil" (2016). Tämä muuttui vuonna 2018 Kapoorin näyteltyä näyttelijä Sanjay Duttia elämäkerrallisessa menestyselokuvassa "Sanju", mistä hän voitti parhaan miespääosan Filmfare Awards -palkinnon. Tauon jälkeen hän näytteli tuottoisassa fantasiaelokuvassa "" (2022).
Yksityiselämä.
Ranbir Kapoor seurusteli näyttelijä Deepika Padukonen kanssa vuosina 2008–2009. Kapoor rakastui vastanäyttelijäänsä Katrina Kaifiin heidän kuvatessaan elokuvaa "Ajab Prem Ki Ghazab Kahani" vuonna 2009. He erosivat alkuvuodesta 2016. Kapoor alkoi tapailla näyttelijä Alia Bhattia vuonna 2018. He menivät naimisiin Mumbaissa 14. huhtikuuta 2022. Bhatt synnytti heidän tyttärensä marraskuussa 2022.
Marlous Fluitsma

Maria Louise Clara Albertine "Marlous" Fluitsma (s. 12. joulukuuta 1946 Zutphen, Gelderland) on alankomaalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi elokuvista, televisiosta ja teatterista. Roolien joukossa on ollut Helen Helminkin osa sarjassa "Goede tijden, slechte tijden", jossa hän esiintyi vuosina 1990–1991.
Fluitsma juonsi Haagissa pidettyä Eurovision laulukilpailua 1980.
Ray Barrett

Raymond Charles "Ray" Barrett (2. toukokuuta 1927 Brisbane – 8. syyskuuta 2009 Gold Coast) oli australialainen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa Peter Thorntonin roolista vuosina 1965–1972 esitetyssä televisiosarjassa "The Troubleshooters". Hänellä oli myös useita muita huomattavia rooleja niin televisiossa kuin elokuvissakin. Nuorena hän oli työskennellyt radiossa.
Elämä.
Barrett syntyi Brisbanessa vuonna 1927. Hänen isänsä oli kauppamatkustaja joka myi rautatavaraa, ja hänen äitinsä oli Englannista kotoisin. Hänen äitinsä kannusti häntä ottamaan puhetunteja ja ottamaan osaa radion kykykilpailuihin. Kun Barrett pääsi high schoolista hän sai työpaikan radio-ohjelmien juontajana. Vuonna 1955 hän muutti Sidneyhin, ja hänestä oli kehittynyt tuolloin etevä imitaattori mikä auttoi häntä myöhemmin ääninäyttelijänä. Barrett päätti muuttaa Britanniaan vuonna 1958, mutta löysi sieltä töitä näyttelijänä vasta kahden vuoden kuluttua.
Barrett kuoli 82-vuotiaana sairaalassa Queenslandissa aivoverenvuotoon.
AFI-palkinnot.
Barrettille myönnettiin neljä Australian elokuvainstituutin palkintoa ().
Melody Klaver

Melody Zoë Klaver (s. 9. syyskuuta 1990 Amsterdam) on hollantilainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa Erica van Beusekomin roolissa Martin Koolhovenin elokuvassa "Oorlogswinter – Sotatalvi" (2008). Kyseinen rooli toi hänelle vuonna 2009 parhaan alankomaalaisen naisnäyttelijän Rembrandt-palkinnon.
Klaverin poikaystävä kuoli vuonna 2007 itsemurhaiskussa ollessaan sotilaana Afganistanissa.
Jalkaväkirykmentti 54 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 54 oli Suomen puolustusvoimien jatkosodan 6. divisioonaan kuulunut Peräpohjolan sotilasläänin perustama jalkaväkirykmentti, jonka Länsipohjan suojeluskuntapiiri perusti Torniossa, Ylitorniolla ja Kemissä.
Saksalaisille alistettuna Sallan taisteluissa.
Rykmentti alistettiin 13. kesäkuuta alkaen Saksan Pohjois-Suomeen sijoitetuille Saksan Norjan armeijan joukoille kenraalieversti Nikolaus von Falkenhorstin alaisuuteen.
Rykmentti keskitettiin komentajansa everstiluutnantti Armas Pihlajamaan johdolla Kemijärven Hanhikoskelle, josta se marssi Sallaan. Se kävi verisimmät taistelunsa Kelsinkäisessä.
Pataljoonankomentajat:
Kajaanin viinakaupan ryöstössä.
JR 54:n mainitaan myös toimineen osallistuneen myös Kajaanin viinakaupan ryöstöön, mistä kenraalimajuri Einar Vihma jakoi kuritushuonerangaistuksia, joita myöhemmin lievennettiin.
Vanhempien ikäluokkien kotiutus ja osaksi 12. prikaatia.
Jatkosodan liikekannallepanossa oli palvelukseen kutsuttu vuosina 1896-1918 syntyneet miehet. Varusmiespalvelustaan suorittivat silloin vuosina 1919, 1920 ja vuoden 1921 alkupuolella syntyneet. Jatkosodan alkumenestysten ja rintamien vakiinnuttua ryhdyttiin syksyllä 1941 kenttäarmeijan uudellenjärjestelyihin ja vanhimpien ikäluokkien kotiuttamiseen. Kotirintaman työvoimapula oli akuutti ja pahenemassa.
Vuoden 1941 lopulla päättyi Suomen armeijan 6. divisioonan, ja JR 54:n sen osana alistus Saksan 36 Armeijakunnalle. Uudelleenjärjestelyssä 12. helmikuuta 1942 muodostettiin 12. prikaati, jonka osia olivat JR 33, I/JR 54 ja 6. divisioonan pioneeri-, viesti-, lääkäri- ja huoltoyksiköistä. Muulta osin JR 54 kotiutettiin asemasotavaiheen alussa vuonna 1942.
Moose Jaw

Moose Jaw (aikavyöhyke CST) on kaupunki Kanadassa, Saskatchewanin provinssissa. Kaupunki sijaitsee noin 71 kilometriä länteen Reginan kaupungista. Trans-Canada Highway kulkee kaupungin pohjoispuolitse. Kaupungin väkiluku on 32 132 (2006).
Kaupungin lähistöllä sijaitsevassa Sukanen Ship Pioneer Village and Museum -museossa on nähtävillä muun muassa suomalaissyntyisen Tom Sukasen rakentama Sontiainen-laiva.
Historia.
Tiettävästi ensimmäinen asutus paikalla oli intiaanien turkiskauppasema. Alueen läpi virtaavan joen kapea ylityspaikka ja veden sekä riistan helppo saanti suosivat kauppapaikan syntymistä. Creet ja assiniboinet perustivat alueelle talvileirinsä ja tämän vuoksi alueen läheisyydessä on heidän hautausmaitaan. Kaupungin nimi johtaa juurensa cree-intiaanien sanasta "Moosegaw".
Ensimmäiset eurooppalaiset siirtolaiset James Hamilton Ross, Hector Sutherland ja kolme muuta saapuivat alueelle 2. tammikuuta 1882. Neljä päivää myöhemmin Ross aloitti tilansa rakentamisen, ja hän olikin alueen ensimmäinen asukas. Vuoden 1882 kesäkuussa Canadian Pacific Railway rakensi ratalinjan Manitoban rajalta Moose Jawiin, minkä jälkeen kaupungin väkiluku alkoi kasvaa voimakkaasti. Vuotta myöhemmin kaupungin väkiluku oli noin 2 000–3 000. Vuonna 1891 tulipalot tuhosivat kaupungin pääkadun ensimmäisen korttelin, mutta tästä huolimatta kaupunki jatkoi kasvamista. Vuonna 1903 Moose Jaw täytti kaikki kaupunki kriteerit ja virallisesti se sai kaupunkioikeudet 20. marraskuuta 1903.
Kaupungin alla on laaja tunneliverkosto, jota Yhdysvaltain kieltolain aikana käytettiin salakuljettamaan alkoholijuomia ja joidenkin tietojen mukaan gangsterijohtaja Al Capone olisi vieraillut kaupungin ravintoloissa.
Jens Albinus

Jens Albinus (s. 3. tammikuuta 1965 Bogense) on tanskalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa Hallgrim Ørn Hallgrimssonin roolissa televisiosarjassa "". Vuonna 2003 Albinus sai vuoden miespääosan Robert- ja parhaan miespääosan Bodil-palkinnon roolistaan elokuvassa "Totuuden jäljillä" ("At kende sandheden", 2002). Vuonna 2007 hän oli jälleen ehdolla Robert-palkinnon saajaksi. Ehdokkuus tuli vuoden miespääosasta elokuvassa "Koko homman pomo" (2006). Lars von Trierin elokuvista Albinus on esiintynyt myös "Idiooteissa" (1998), "Dancer in the Darkissa" (2000) ja "Nymphomaniacissa" (2013).
Albinuksella ja näyttelijäkollega Marina Bouraksella on vuonna 2007 syntynyt tytär.
Sami Pennanen

Sami Tapio Pennanen (s. 18. helmikuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Hän tekee maalauksia, valokuvia, piirroksia, esinekoosteita ja videoita. Pennanen kokoaa myös pienikokoisia yksittäisteoksia teoksia isommiksi ryhmiksi. Vuonna 2010 Pennanen sai Suomen Taiteilijaseuran Palokärki-palkinnon.
Bunsenlamppu

Bunsenlamppu tai bunsenpoltin on hyvin yleinen laboratorioväline, jolla lämmitetään esimerkiksi koeputkessa olevaa liuosta tai sterilisoidaan instrumentteja. Siinä yhdistetään palavaan kaasuun tai nesteeseen rajoitettu määrä ilmaa; syntyvä liekki on kuumempi kuin poltettaessa samaa ainetta rajoittamattomalla ilmansyötöllä.
Bunsenlamppu ei siis ole varsinainen lamppu, vaan poltin. Bunsenlamppu toimii yleensä nestekaasulla, kuten esimerkiksi metaanilla, tai butanolilla. Kotikemistisarjan bunsenlamppu toimii yleensä alkoholilla, kuten propanolilla. Bunsenlampun käytössä tulee olla varovainen, sillä liekin kuumin osa voi lähennellä 1500 celsiusastetta. Tuli myös tarttuu helposti liekistä esimerkiksi etanoliin, jota käytetään useimmiten steriloimaan työtasoja tai välineitä. 
Bunsenlamppu on nimetty sitä kehittäneen kemisti Robert Bunsenin mukaan. Se ei kuitenkaan ole hänen keksintönsä, vaan hän vain esitteli polttimen 1855. Sen kuitenkin kehitti luultavasti hänen apulaisensa Peter Desdegan vielä varhaisemman mallin pohjalta, jota myös Michael Faraday oli suunnitellut.
Matti Luostarinen

Matti Ilmari Luostarinen (s. 10. heinäkuuta 1951 Iisalmi) on suomalainen filosofian ja valtiotieteiden tohtori. Luostarinen on toiminut opettajana, hoitanut maantieteen professorin, sosiologian dosentin ja Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen (MTT) erikoistutkijan ja Suomen Akatemian tutkijan tehtäviä. Luostarinen tunnetaan luonnonvaratalouden ja maaseudun tutkijana, sekä innovaatio- ja mediatutkijana. Hän on työskennellyt myös yritysten, kuntien ja kuntaliittojen palveluksessa sekä asiantuntijatehtävissä Yhdysvalloissa, Etelä-Amerikassa, Aasiassa ja Afrikassa.
Luostarinen on julkaissut lukuisia teoksia Books on Demand -palvelun kautta.
Akateeminen ura.
Filosofian tohtorin tutkinnon Luostarinen suoritti Oulun yliopistossa vuonna 1982 ja valtiotieteiden tohtorin tutkinnon Turun yliopistossa vuonna 2005. Oulun yliopistossa väitöskirjan aiheena oli monitieteinen Pohjois-Suomen kiisteltyjä jokirakennushankkeita (koskisodat) koskevat lukuisat tutkimusohjelmat Iijoen ja Kemijoen vesistöalueilla. Myöhemmin mukaan tuli myös työ ympäristötieteessä, ympäristösosiologiassa ja -taloudessa. 
Yliopistojen ja Suomen Akatemian ympäristötoimikunnan ensimmäisen tutkijan vakanssin ohella Luostarinen on työskennellyt yli kaksi vuosikymmentä MTT:n (nykyisen Luonnonvarakeskuksen) tutkimuskeskuksessa tutkimusjohtajana ja erikoistutkijana. MTT:ssä aiheet liittyivät maaseudun kehittämisohjelmien rinnalla tutkimuskeskuksen uuden ympäristöntutkimuslaitoksen käynnistämiseen, Luostarisen ideoimaan agropolis-strategiaan ja tätä kautta kansainväliseen tiedepuistotoimintaan Oulussa hankittuja kokemuksia laajentaen. Jokitutkimukset laajenivat Loimijoen ja Kokemäenjoen kautta Suomen liityttyä EU:n jäseneksi yleiseurooppalaiseksi jokiverkostoksi (European Rivers Network ERNIE) ja myöhemmin mukaan tuli myös Kiina (Sustainable Development of China). Klusterirakenteisiin tulivat hallinnon ja tiedeyhteisöjen rinnalle yrittäjät ja globaali tiedepuistotoiminta. Turun yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan väitöskirja käsitteli yrittäjyyttä, ympäristöklusteria ja innovaatiopolitiikkaa.
Luostarisen viimeaikainen tutkimus ja julkaisut liittyvät muun muassa sosiaaliseen mediaan, mediayhteiskuntaan, hybridiyhteiskuntaan ja sen murrokseen, innovaatiopolitiikkaan ja sen paikallisiin, alueellisiin, kansallisiin sekä kansainvälisiin, globaaleihin ohjelmiin. Muuttuva maatalous ja maaseutu sekä ympäristökysymykset saivat jatkoa tiedepuistoiminnan hallinnossa ja EU:n ohjelmapolitiikassa kansallisen toiminnan rinnalla.
Luostarinen on voittanut ideakilpailuja ja innovaatiopalkintoja.
Poliittinen ura.
Vuoden 2012 ja 2017 kunnallisvaaleissa Luostarinen valittiin Forssan kaupunginvaltuustoon (ps). Vuonna 2015 hän oli Hämeen piirin eduskuntavaaliehdokkaana ja sai 1356 ääntä, millä ei tullut valituksi eduskuntaan. Vuoden 2021 kuntavaaleissa Luostarinen jäi varasijalle.
Luostarisella on ollut luottamustehtäviä tiedepuistojärjestön (AURP, IASP) hallinnossa ja korkeakouluelämässä. Hän sai Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan ritarimerkin vuonna 2004.
Radio Times

Radio Times on brittiläinen viikkolehti, joka sisältää kuluvan viikon radio- ja televisio-ohjelmatiedot. Lehti on ilmestynyt vuodesta 1923 alkaen, ja se perustettiin Newspaper Publishers' Associationin vaadittua korvauksia radio-ohjelmatietojen julkaisemisesta jäsenlehdissään.
Aluksi lehti tehtiin BBC:n ja kustantamo George Newnes Ltd:n yhteistyönä, mutta vuonna 1935 koko vastuu lehdestä siirtyi BBC:lle. Televisio-ohjelmat lehteen lisättiin marraskuussa 1936. ITV:n aloittaessa 1955, se alkoi julkaista omia alueellisia ohjelmalehtiään, kuten "TV Times", "The Viewer" ja "Look Westward", ja lukijat joutuivat ostamaan sekä ITV:n että BBC:n lehdet, saadakseen täydellisen luettelon lähetettävistä ohjelmista. BBC Twon aloittaessa värilähetykset heinäkuussa 1967, myös "Radio Timesin" kansikuva painettiin useammin väreissä. Aikaisemmin värikansia oli ollut pääasiassa lehden joulunumeroissa.
Lehden levikkiennätys on vuoden 1988 joulunumerolla, jota myytiin 11 220 666 kappaletta. Se on samalla eniten myynyt brittiläinen aikauslehti kautta aikain. Vuoden 1990 Broadcasting Actin voimaantuloon saakka, sanomalehdet saivat julkaista ainoastaan ilmestymispäivänsä radio- ja televisio-ohjelmat. Viikoittaisten ohjelmalistausten julkaisuun oli yksinoikeus televisio- ja radioyhtiöillä. Vuoden 1990 lain jälkeen "Radio Times" on julkaissut kaikkien kanavien ohjelmatiedot. Vuonna 2017 lehden levikki oli noin 660 000 kappaletta.
Radio Times oli BBC:n omistuksessa vuoteen 2011 asti, ja tammikuussa 2017 saksalainen mediaryhmä Hubert Burda osti sen.
Pesäpallon SM-sarja 1935

Pesäpallon SM-sarja 1935 oli SM-sarjan 14. kausi. Tasaisten kamppailuiden päätteeksi Kuusankosken Veto voitti ensimmäisen mestaruutensa.
Suursarja.
Länsilohko.
Sääntöjen mukaan tasapisteissä ratkaisivat keskinäiset ottelut. Näin ollen HPL jäi loppuottelujen ulkopuolelle hurjasta juoksusuhteestaan huolimatta.
Kiri, Enso, Kerava ja Salo-Uskela putosivat Suursarjasta. Tilalle nousivat Hämeenlinnan Pallokerho (B-mestari), Kotkan Into, Seinäjoen Maila-Jussit ja Siilinjärven Ponnistus.
Naisten SM.
Mestarit: Irma Jokinen, Valma Hakala, Marjatta Lietsamo, Helvi Kaipola, Tarja Wahlman, Majlis Arasalo (Ahlfors),
Hopeajoukkueessa pelasi mm. Kaisa Parviainen
Mikrovillus

Mikronukkalisäke eli mikrovillus on soluelin, jonka tarkoitus on lisätä epiteelisolujen solukalvojen pinta-alaa. Tämä mahdollistaa solun aktiivisten pumppujen määrän kasvamisen moninkertaiseksi, jonka seurauksena aineiden imeytymispinta-ala moninkertaistuu.
Mikrovillukset voivat toimia myös liitoksina eri solujen välillä. Joissain tapauksissa mikrovillukset muuttavat soluun kohdistuvan fysikaalisen ärsykkeen kemialliseksi; tätä tapahtuu mm. korvassa.
Mikrovilluksia esiintyy mm. ohutsuolessa sekä munuaistiehyissä.
Maksusuoja

Maksusuoja on velallista suojaava oikeudellinen säännös, jonka perusteella vilpittömässä mielessä toiminut velallinen vapautuu velkakirjaan perustuvasta velastaan maksaessaan velan sille, jolla olettaa olevan velkojan oikeus. 
Tällainen velkojan oikeus oletetaan olevan sillä, joka pitää haltijavelkakirjaa hallussaan (velkakirjalaki, 622/1947, 13 §) tai määrännäisvelkakirjan haltijalla, joka voi esittää katkeamattoman, itseensä ulottuvan kirjallisten luovutusten sarjan. Velallinen vapautuu sitoumuksestaan, vaikka jälkeenpäin osoittautuisi, ettei velkakirjan haltija ollutkaan oikeutettu saamaan suoritusta. Maksua pidetään pätevänä paitsi milloin velallinen tiesi tai hänen olisi pitänyt tietää maksun saajan olevan väärä henkilö (velkakirjalaki, 19 §).
Kaarina Perola

Kaarina Tellervo Perola (omaa sukuaan Hänninen; s. 24. helmikuuta 1944 Vaajakoski, Jyväskylän mlk) on suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä. Hän on työskennellyt dramaturgi-ohjaajana useissa teattereissa eri puolilla Suomea. Hänen lukuisiin ohjaustöihinsä kuuluvat muun muassa Orvokki Aution romaanitrilogiaan perustuva näytelmä "Pesärikko" sekä Hella Wuolijoen Niskavuori-näytelmät.
Elämä ja ura.
Kaarina Perola syntyi sahaaja Toivo Johannes Hännisen ja liikkeenharjoittaja Esteri Eriikka Hännisen (omaa sukuaan Särkkä) perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1964 ja suoritti teatteriohjaajan tutkinnon 1968. Hän jatkoi opintojaan Tampereen yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi 1972. Perolalla on ollut kiinnityksiä useisiin teattereihin: Kuopion Yhteisteatteri 1973–1975, Oulun kaupunginteatteri 1975–1977, Joensuun kaupunginteatteri 1978–1979, Jyväskylän kaupunginteatteri 1979–1985 ja Lappeenrannan kaupunginteatteri 1985–1987, josta hän siirtyi Teatteri 2000:n taiteelliseksi johtajaksi 1987–1990. Hän jatkoi ohjaajantyössä Seinäjoen kaupunginteatterissa 1990–1992, jonka jälkeen hän toimi vapaana taiteilijana vuodet 1993–1998. Vuonna 1998 Perola kiinnitettiin Mikkelin teatteriin. 
Kaarina Perolan ohjaustöihin lukeutuvat muun muassa näytelmät "Niskavuoren nuori emäntä", "Niskavuoren Heta", "Miehen kylkiluu" ja "Tulitikkuja lainaamassa" sekä "Rigoletto", "Amadeus" ja "Rouva Dulskan moraali". Uudemmasta tuotannosta hän on ohjannut muun muassa näytelmät "Pesärikko" ja "Liian paksu perhoseksi".
Perolan näyttämötaiteellisia tulkintoja ovat muun muassa Siipirikko (kappaleessa "Niskavuoren Heta"), Katri ("Työmiehen vaimo") ja Anja ("Kirsikkapuisto"). Vuonna 1974 Perolalla oli rooli Ilmari Kiannon vaimona Elsa Mariana Mikko Niskasen televisioelokuvassa "Kianto – omat koirat purivat". Vuonna 1983 hänellä oli naissivuosa suotyömaan keittäjättärenä Veikko Kerttulan elokuvassa "Iso vaalee".
Teatterityön ohella Perola työskenteli vuosina 1975–1997 tuntiopettajana Oulun, Jyväskylän ja Tampereen yliopistoissa. 1980-luvun alkupuolella hän toimi Keskisuomalaisen kirjallisuusarvostelijana. Perola on suomentanut kymmenkunta näytelmää, kuten "West Side Story" ja "Punahilkka".
Perolalle myönnettiin taiteilijaeläke 2015.
Kaarina Perola on ollut naimisissa varatuomari Paavo Perolan kanssa. Hänellä on vuonna 1967 syntynyt poika, Tuomas.
David Renwick

David Renwick (s. 4. syyskuuta 1951 Luton) on brittiläinen radio- ja televisiokäsikirjoittaja. Hänen tunnetaan parhaiten televisiosarjoista "Toinen jalka haudassa" ja "Jonathan Creek – illuusioiden mestari".
Ennen käsikirjoittajan uraa Renwick työskenteli "Luton Newsin" toimittajana. Yhteistyössä Andrew Marshallin kanssa hän kirjoitti radiokomedian "The Burkiss Way" ja televisiosarjat "Whoops Apocalypse" sekä "Alexei Sayle's Stuff". Renwick on myös tehnyt käsikirjoituksia Hercule Poirot -televisiosarjaan.
Väinö Piirainen

Väinö Olavi Piirainen (29. heinäkuuta 1907 Kajaani – 17. joulukuuta 1961 Porvoo) oli suomalainen kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Väinö Kainuu".
Piirainen toimi jatkosodan aikana varusaliupseerina neuvostoliittolaisille siviilivangeille tarkoitetulla Miehikkälän keskitysleirillä. Sodan jälkeen hän julkaisi leiristä kertoneen romaanin jossa leirin henkilökuntaan kuulunut 30-vuotias kersantti rakastui leirillä vankina olleeseen inkeriläistyttöön.
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Väinö Kainuu":
Ale (nimi)

Ale on suomalainen miehen etunimi, Aleksanteri-nimen lyhentymä. Alen nimipäivä on 11. syyskuuta.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Ale on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 180 miehelle ja alle 15 naiselle.
Polyteekkarifilmi

Polyteekkarifilmi ("Polytekarfilmen") on suomalainen mykkä dokumenttielokuva vuodelta 1924. Sen tekivät Helsingin polyteekkarit Suomi-Filmi Oy:n avustamina. Dokumentin alaotsikko on "Tarina urheilusta, polyteekkareista ja Olympian jumalista, kahden "tupsuniekan" kertomana". Elokuvan oli määrä kerätä matkavaroja Pariisin olympialaisiin lähteville suomalaisurheilijoille.
Suomi-Filmi valmisti vuonna 1958 fiktioelokuvan, jonka nimi on niin ikään "Polyteekkarifilmi". Polyteekkarimuseon tilaaman 26-minuuttisen mustavalkoisen mykkäelokuvan ohjasivat Ragnar Dunckers ja Rafael Roos.
Sisältöseloste.
Prologina ja erikoisuutena "Polyteekkarifilmissä" on urheilumontaasi. Elokuvaan on sijoitettu myös runsaasti "estotonta Suomi-mainontaa". Lisäksi siinä on näkymiä muun muassa teekkarihallituksen istunnosta ja teekkarien yleiskokouksesta. "Polyteekkarifilmin" näytelmäelokuvamuotoinen tarina on jaettu kuuteen osaan:
Arvioinnit.
Uusi Suomi arvioi "Polyteekkarifilmiä": "Emme erehtyne väittäessämme, että polyteekkarien kelpo filmi muodostuu menetykseltään yhdeksi tämän näytäntökauden suurimmista." Kovin menestyksellinen elokuva ei kuitenkaan ollut: se aiheutti ylioppilaskunnalle 125 000 markan tappion (noin 35 000 euroa vuoden 2006 rahassa). Seuraavan kerran teekkarit tekivät kokoillan elokuvan vasta 1960-luvun alussa. Se oli Risto Jarvan ja Jaakko Pakkasvirran "Yö vai päivä" (1962).
Huomioita.
Elokuva kuvattiin talvella 1924 ympäri Helsinkiä, kuten Korkeavuorenkadun paloaseman tornissa. Unioninkadulla suurkirkon tienoilla kuvattiin puolestaan teekkarien reklaamikulkuetta.
Enemmistö "Polyteekkarifilmin" esiintyjistä oli teekkareita ja heidän tyttöystäviään. Ammattilaisurheilijoita elokuvassa edustivat tuolloin 27-vuotias juoksijalegenda Paavo Nurmi sekä pikaluistelija Clas Thunberg, ensimmäinen yleisurheilun suomalainen olympiavoittaja Verner Järvinen ja taitoluistelijapariskunta Ludovika ja Walter Jakobsson.
Käsikirjoittaja Viljo Castrénista tuli sittemmin Teknillisen korkeakoulun vesirakennuksen professori. Toinen käsikirjoittaja Rafael Roos taasen työskenteli kuvaajana omassa lyhytelokuvavalmistamossaan ja valokuvaamossaan Foto-Roosissa. "Polyteekkarifilmin" televisioesitysoikeus on Yleisradiolla.
Ilmari Peitsalo

Oiva Ilmari Peitsalo (20. joulukuuta 1901 Rauma – 29. kesäkuuta 1961 Naantali) oli suomalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija. 
Peitsalo aloitti uransa vuonna 1919 Porin Työväen Teatterissa. Vuosina 1920–1925 hän oli Turun Työväen Teatterissa, 1926–1927 Viipurin Näyttämöllä, 1928 Imatran Työväen Teatterin johtajana, 1929–1930 Viipurin Työväen Teatterissa ja 1931–1935 Turun sosialidemokraattisen piirijärjestön näytelmäohjaajana, jonka jälkeen hän oli kuolemaansa saakka Turun Teatterin ja sen seuraajan Turun kaupunginteatterin palveluksessa. Vuonna 1938 Peitsalo aloitti Turun teatterin taloudenhoitajana, ja jatkoi samassa tehtävässä vuodesta 1946 lähtien kaupunginteatterissa. Peitsalo teki myös pieniä rooleja kahdeksassa elokuvassa. Hän kuoli kesäkuussa 1961 Naantalissa Luonnonmaan saaressa.
Ilmari Peitsalon puolisoita olivat näyttelijä Ragnhild Leino ja kuiskaaja Ida Miettinen. Ilmarilla ja Idalla oli kolme lasta, joista keskimmäinen oli näyttelijä Eila Peitsalo. Peitsalon isä oli kansanedustaja Otto Peitsalo ja hänen sisaruksistaan tunnettu on toimitusjohtaja Kalervo Peitsalo.
David Groh

David Lawrence Groh (21. toukokuuta 1939 – 12. helmikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi Joe Gerardin roolissa 1970-luvun sarjassa "Rhoda", jonka tähtenä oli Rhodan roolissa Valerie Harper. 1980-luvulla Grohilla oli rooli "General Hospital" -sarjassa. 
Groh syntyi New Yorkin Brooklynissä ja valmistui Brooklyn Technical High Schoolista sekä Brownin yliopistosta. Hän kuoli munuaissyöpään Los Angelesissa, Kaliforniassa 68-vuotiaana. Hänellä oli poika Spencer.
Martti Lehti

Martti Jooseppi Lehti (12. maaliskuuta 1901 Kuhmalahti – 22. heinäkuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "J. Kalliomäki".
Lehti kävi kauppakoulun Tampereella 1920–1923 ja aloitti työuransa puutavaraliikkeen kirjanpitäjänä ja prokuristina 1924–1929. Vuosiksi 1930–1932 hän siirtyi Heden ja Kumpp. Oy:n toimitusjohtajaksi ja työskenteli samanaikaisesti Vihdin Kirjakauppa Oy:n toimitusjohtajana. Helsinkiläisen Kustannusosakeyhtiö Otavan aikakauslehtiosaston hoitajana Lehti toimi 1932–1934 ja sen jälkeen hän työskenteli Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n palveluksessa aluksi levikkiosaston hoitajana ja sitten toimittajana sekä muissakin tehtävissä. Päätyönsä ohessa Lehti kokosi useita kaskukokoelmia nimimerkillä J. Kalliomäki ja kirjoitti omalla nimellään useita kirjoja. Hän oli lähes koko aikuisikänsä kiinnostunut myös kirjakauppa-alasta. Jo vuonna 1918 hän sai kirjakauppaoikeudet kotipitäjäänsä Kuhmalahdelle käyttäen niitä aina vuoteen 1930 saakka, jolloin hän jatkoi niitä Vihdissä. Otavan ja Yhtyneiden Kuvalehtien palveluksessa ollessaan Lehti teki jatkuvasti yhteistyötä kirjakauppiaskunnan kanssa.
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "J. Kalliomäki":
Jakutianponi

Jakutianponi (, Saxa ata) on pienikokoinen hevosrotu, joka on kotoisin Jakutiasta Venäjältä. Rotu on tyypiltään alkukantainen, ja sen arvellaan polveutuvan tundrahevosesta. Jakutianponi on sopeutunut elämään kylmillä ja lumisilla seuduilla. Se on varmajalkainen ja kasvattaa talvisin paksun turkin. Poneja kasvatetaan maidon ja lihan takia, ja niitä voidaan käyttää ratsuina tai kuormaponeina.
Rotu on jakautunut kolmeen alatyyppiin. Alkuperäinen on pohjoinen tyyppi, jota kutsutaan myös nimillä "srednekolymskaya" ja verhojanskinhevonen. Kaksi muuta tyyppiä ovat pieni ja suuri eteläinen tyyppi. Suurta eteläistä tyyppiä on parannettu risteyttämällä sitä muiden rotujen kanssa.
Suomen tanssi- ja sirkustaiteilijat

Suomen tanssi- ja sirkustaiteilijat on vuonna 1937 perustettu taidetanssin (tanssijat, koreografit, tanssinopettajat) ammattiliitto ja kulttuurijärjestö. Vuodesta 2005 se on toiminut myös sirkustaiteilijoiden edunvalvojana. Liitto on SAK:hon kuuluvan Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liiton jäsenjärjestö. 
Vuonna 2009 liittoon kuului noin 800 tanssi- ja sirkusalan ammattilaista ja alan opiskelijaa.
STTL toimii alan yhteiskunnallisena ja taiteellisena vaikuttajana sekä kulttuuripoliittisena etujärjestönä, joka kehittää jäsenistön työsuhdeturvaa, työolosuhteita, työllisyyttä sekä tekijänoikeudellista asemaa. 
Liiton historiassa merkittävässä roolissa ovat olleet alan rakenteiden luominen ja jäsenistönsä ammattikuvan tunnetuksi tekeminen. 2000-luvulla toiminnassa ovat korostuneet taiteilijoiden edunvalvonta ja tekijänoikeuskysymykset. 
Tanssi- ja sirkustaiteilijoiden työsuhteissa noudatetaan mm. Teatterialan yleissitovaa työehtosopimusta, Ylen freelancer sopimusta, Elokuva- ja tv-tuotantoja koskevaa työehtosopimusta. Tanssinopettajiin noudatetaan Tanssinopettajien yleissitovaa työehtosopimusta.
Liitto on Kopioston jäsenjärjestö ja jäsenen antaman valtakirjan valtuuttamana valvoo tekijänoikeuksia.
Liitto ottaa aktiivisesti kantaa ja antaa lausuntoja tanssi- ja sirkusalaa koskevissa kysymyksissä. Liitolla on myös rooli ammatti-identiteetin vahvistajana sekä taiteilijaverkoston luojana. 
Järjestö perustettiin nimellä Suomen Tanssitaiteilijaliitto. Vuonna 1952 nimi muutettiin muotoon Tanssitaiteilijain Liitto, 1963 Suomen Tanssitaiteilijain Liitto ja vuodesta 2013 liiton nimenä on ollut Suomen Tanssi- ja Sirkustaiteilijat (STST).
Aiheesta muualla.
James Miller

James Jarrett Miller (28. lokakuuta 1963 – 22. syyskuuta 2002) oli yhdysvaltalainen laskuvarjohyppääjä ja varjoliitäjä. Miller teki tunnetuimman laskuvarjohyppynsä 6. marraskuuta 1993, jolloin hän hyppäsi nyrkkeilykehän laidalle kesken Riddick Bowen ja Evander Holyfieldin välisen nyrkkeilyottelun. Miller totesi myöhemmin tapahtumasta seuraavasti: "It was a heavyweight fight, and I was the only guy who got knocked out." Välikohtauksen vuoksi nyrkkeilyottelu keskeytyi 20 minuutin ajaksi. 
Noin vuosi Bowen ja Holyfieldin ottelun jälkeen Miller laskeutui Buckinghamin palatsin katolle laskuvarjolla. Tämän jälkeen häntä kiellettiin tulemasta Englantiin ikinä. 
Miller teki vuoden 2002 syyskuussa itsemurhan.
Ruupert Kainulainen

Ruupert (Ruupe) Kainulainen (7. helmikuuta 1886 Suotniemi – 15. heinäkuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen näytelmäkirjailija. 
Ruupert Kainulaisen veli oli laulaja ja näyttelijä Iivari Kainulainen. Ruupert Kainulainen kirjoitti tekstit moniin veljensä esittämiin lauluihin.
Adenosiinitrifosfataasi

Adenosiinitrifosfataasi, lyhenne ATPaasi, on entsyymi, joka hydrolysoi adenosiinitrifosfaatin (ATP) adenosiinidifosfaatiksi (ADP) ja samalla vapautuu ortofosfaatti (Pi) ja energiaa. ATPaasit voidaan jakaa eri ryhmiin: P-tyypin ATPaasit, V-tyypin ATPaasit ja F-tyypin ATPaasit eli ATP-syntaasit. Entsyymiryhmän EC-numero on 3.6.1.
Monet ATPaasit ovat solukalvoilla sijaitsevia kalvoproteiineja. Niiden tehtävänä usein joko tuottaa ATP-molekyyleistä energiaa, tai sitoa konsentraatiogradientin avulla energiaa ionien siirtyessä gradientin potentiaalienergian avulla ATPaasien läpi. Toisin sanoen ATPaasit joko tekevät mekaanista työtä tai sitovat liike-energiaa ATP-molekyyleihin.
Natrium-kaliumpumppu ja vetyionipumppu ovat P-tyypin adenosiinitrifosfataaseja. F-tyypin ATPaasit katalysoivat vastakkaista reaktiota ja muodostavat ATP:tä ADP:stä ja ortofosfaatista.
Tarponikalat

Tarponikalat (Elopiformes) on viuhkaeväisten luokkaan kuuluva kalalahko, johon kuuluu kaksi heimoa: hopeakalat (Elopidae) ja tarponit (Megalopidae) Vaikka hopeakaloja kutsutaan englanniksi ja saksaksi ”naiskaloiksi” (, ), niitä ei pidä sekoittaa suomeksi naiskaloiksi nimettyyn sukulaislahkoonsa Albuliformes. Tarponikalojen lahkoon kuuluu yhteensä yhdeksän nykyisin elävää lajia.
Tarponikalojen läheisimpiä sukulaisia ovat Albuliformes-lahkon naiskalat ja trissat. Tarponikalojen kuono on kuitenkin naiskaloista poiketen selvästi ylöspäin työntyvä. Naiskalojen tapaan tarponikalat kykenevät hengittämään ilmaa uimarakkoonsa, minkä ansiosta ne voivat tulla toimeen vähähappisissakin vesissä. Sekä tarponi- että naiskalat kuuluvat samaan ylälahkoon Elopomorpha, johon kuuluvat myös ankeriaskalat. Tarponikalat edustavat koko ylälahkon lajien kantamuotoja. Kaikkien tämän ryhmän kalalajien elämänkiertoon kuuluu nauhamainen "leptocephalus"-toukka, joka ei lainkaan muistuta aikuista kalaa. 
Lahkon suurikokoisin ja tunnetuin laji on Atlantin valtameren rannikkoalueilla elävä tarponi ("Megalops atlanticus"), joka voi kasvaa jopa 2,5 metrin mittaiseksi ja painaa 160 kiloa.
Hyvinkään konepaja

Hyvinkään konepaja oli VR:n konepaja Hyvinkäällä pari kilometriä rautatieasemasta pohjoiseen pääradan itäpuolella Sahanmäessä. Konepaja oli toiminnassa vuodesta 1949 vuoteen 2018, jolloin se suljettiin. Jo vuodesta 1944 asti paikkakunnalla oli toiminut Viipurista siirretty Karjalan konepaja. Hyvinkään konepaja korvasi tilanahtaudesta kärsineen Helsingin konepajan, jonka toiminnot siirrettiin sinne 1950-luvun alussa.
Konepajalla huollettiin VR:n veturi- ja vaunukalustoa sekä tehtiin saneerauksia ja luokkakorjauksia. Hyvinkään konepaja saneerasi muun muassa Dr14-sarjan dieselveturit ja Sm1- ja Sm2-sarjojen sähköjunat sekä rakensi Sv1- ja Dr15-koeveturit. Viimeisimpiä töitä olivat Dv12-sarjan D12-korjaus sekä viimeisten Sm2-junien saneeraus.
Hyvinkäällä on myös romutettu lukuisia veturisarjoja, viimeisimpinä Dv15- ja Dv16-sarjojen veturit. Lisäksi konepajalla lojuu monia vanhoja ja huonokuntoisia vetureita, muun muassa viimeinen jäljellä oleva Hr11 sekä viimeinen VR:lle valmistunut höyryveturi Tr1 1096.
Marraskuussa 2016 alkaneiden yhteistoimintaneuvottelujen päättymisen jälkeen, tammikuussa 2017, VR Group ilmoitti sulkevansa Hyvinkään konepajan vuoden 2018 loppuun mennessä. Syyksi ilmoitettiin kustannusäästöt ja kiristyvä kilpailutilanne. Osalle työntekijöistä tarjottiin tehtäviä Helsingin varikolta ja vain 11 henkilöä tuli irtisanotuksi.
Pesäpallon SM-sarja 1936

Suursarja 1936 oli SM-sarjan 15. kausi. Nousijajoukkue Hämeenlinnan Pallokerho järjesti jonkin asteisen yllätyksen voittamalla ensimmäisen ja ainokaiseksi jääneen mestaruutensa.
Suursarja.
Länsilohko.
Sarjasta putosivat Viipurin Kisa-Veikot, Siilinjärven Ponnistus, Riihimäen Pallonlyöjät ja Seinäjoen Maila-Jussit. Tilalle nousivat Loimaan Palloilijat, Pankakosken Tehtaan Urheilijat, Keravan KooPee ja Jyväskylän Kiri, joista Loimaa voitti B-sarjan mestaruuden lyötyään loppuottelussa 27.9. Pankakoskella isäntäjoukkueen 9-2.
Naisten SM.
Naisten finaalissa olivat vastakkain samat joukkueet kuin edellisvuonnakin. Tällä kertaa ottelu pelattiin Pieksämäellä, jossa Tampereen Pyrintö otti 1-2 vierasvoiton. Pieksämäen Palloilijoille hopeaa. 
Naisten mestarijoukkue 36
Eeva Peltonen, 
Liisa Salmi, 
Marjatta Lietsamo, 
Suoma Kaipola, 
Aino Liimatainen, 
Irma Jokinen, 
Sylvi Kaipola, 
Valma Hakala,
Helvi Kaipola
Majlis Arasalo (Ahlfors)
Klaus Suomela

Klaus Uuno Suomela (vuoteen 1906 Lindholm; 10. marraskuuta 1888 Porvoo – 4. huhtikuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen voimistelija, liikuntakasvattaja ja kirjailija. 
Henkilöhistoria.
Suomelan vanhemmat olivat koneenhoitaja Gustaf Adolf Lindholm ja Mathilda Toivonen. Hän oli naimisissa vuodesta 1922 filosofian maisteri Hellä Gurli Sabina Tingvaldin kanssa. Heidän lapsiaan olivat nuortenkirjailijat Päivö Suomela ja Launo Suomela sekä kirjailija Toivi Suomela. Suomela pääsi ylioppilaaksi 1908 Jyväskylän lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen voimistelunopettajaksi 1911, filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1931 sekä lisensiaatiksi 1952.
Suomela oli mukana perustamassa Helsingin suojeluskuntaa syksyllä 1917 ja vuoden 1918 alussa hän suoritti Vimpelin sotakoulussa suojeluskuntalaisten aliupseerikurssin. Suomen sisällissodan aikana Suominen toimi helmikuussa perustetun Helsingin Valkokaartin 1. pataljoonan päällikkönä, mutta tästä tehtävästä hänet erotti Helsingin valtauksen jälkeen huhtikuun puolessavälissä 1918 Helsingin saksalainen komendantti Georg Carp.
Suomela toimi Suomalaisen normaalilyseon nuorempana lehtorina 1918–1931 sekä Helsingin yliopiston kasvatusopillisen voimistelun aliopettajana 1915–1929, ensimmäisenä opettajana 1931–1955 ja vt. ja avustavana yliopettajana 1946–1955. Hän toimi myös yliopiston voimistelulaitoksen varajohtajana 1946–1955 ja vt. johtajana 1951–1953. 
Suomela oli mukana Suomen miesten voimistelujoukkueessa, joka voitti hopeaa Tukholman olympialaisissa 1912. Hän osallistui myös raittiusliikkeeseen ja oli yksi lyhytikäiseksi jääneen "Aika"-aikakauslehden perustajista. Suomela oli SVUL:n voimistelujaoston puheenjohtaja 1913–1922.
Jatkosodan jälkeen Suomela meni mukaan Suomen Kommunistisen puolueen toimintaan ja toimi valtion teatterikomitean puheenjohtajana 1945. Hän oli mukana opetusministeri Johan Helon johtamassa suomalaisessa kulttuurivaltuuskunnassa, joka vieraili Neuvostoliitossa 1945. Suomela kirjoitti vierailun kokemusten pohjalta kirjan "Lensimme uuteen maailmaan".
Kirjallinen tuotanto.
Suomela oli monipuolinen kirjailija, joka julkaisi muun muassa tietokirjoja, romaaneja ja näytelmiä. Wilho Ilmari ohjasi 1942 elokuvan "Hopeakihlajaiset" Suomelan samannimisen näytelmän pohjalta, jolla Suomela osallistui käsikirjoituskilpailuun. Myöhemmin hän teki sen pohjalta myös romaaniin.
Pilkkaviuhtoja

Pilkkaviuhtoja ("Tachyeres patachonicus", aik. "Oidemia patachonica") on eteläamerikkalainen sorsalintu.
Koko ja ulkonäkö.
Pilkkaviuhtojan pituus 66–71 senttimetriä ja paino 2 250–3 200 grammaa. Se on hanhen kokoinen, lentotaidoltaan kömpelö sorsa – suvun muut kolme lajia ovat lentokyvyttömiä. Pilkkaviuhtojan höyhenpuku on tummanharmaa valkoisin täplin, vatsa on valkoinen ja päässä erottuu valkoinen silmäkulmajuova. Sukupuolet ovat lähes samannäköisiä.
Levinneisyys.
Pilkkaviuhtojat elävät Etelä-Amerikan eteläosassa eli Chilen ja Argentiinan eteläisimmillä rannikoilla sekä Tulimaassa ja Falklandsaarilla. Sen elinympäristön pinta-ala on noin miljoona neliökilometriä ja maailmanpopulaation koko 7 300–18 000 yksilöä.
Elinympäristö.
Pilkkaviuhtojien pesimäaikaisena elinympäristönä ovat sisämaan järvet, lammet ja joet, paikoin myös merenlahdet. Pesimäajan ulkopuolella laji viihtyy merellä.
Lisääntyminen.
Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa ja naaras munii tavallisimmin seitsemän kermanväristä munaa, joita se hautoo 30–40 päivää.
Ravinto.
Pilkkaviuhtojan ruokavalio koostuu äyriäisistä ja nilviäisistä.
Viuhtojat

Viuhtojat ("Tachyeres") on eteläamerikkalainen sorsasuku. Niiden elinympäristöä ovat mantereen eteläosan vesistöt ja niitä tavataan sekä sisävesissä että valtamerellä. Ne ovat saaneet nimensä tavastaan juosta veden poikki viuhtoen siivillään kuin siipirataslaivat. Kolme lajeista on lentokyvyttömiä ja pilkkaviuhtojakin on huono lentäjä ja pysyttelee enimmäkseen vedessä.
Viuhtojiin kuuluu neljä lajia: