tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lucy ja minä

Lucy ja minä () on yhdysvaltalainen noin 30-minuuttinen tilannekomedia, jota esitettiin vuosina 1951–1957. Sen pääosissa ovat komedienne Lucille Ball ja hänen aviomiehensä näyttelijä Desi Arnaz. Sarjaa tehtiin kuusi tuotantokautta ja 180 jaksoa. "Lucy ja minä" oli aikakautensa suosituin yhdysvaltalainen komedia.
Sarja kertoo New Yorkin kaupungissa asuvasta avioparista, kotirouva Lucy Ricardosta (Ball) ja yökerhoesiintyjä Ricky Ricardosta (Arnaz), ja heidän elämästään ystäväpiirinsä keskellä. Vivian Vance ja William Frawley esittävät sivurooleja. Sarjan jaksot koostuvat lähinnä Lucyn kunnianhimoisista aikeista osoittaa olevansa enemmän kuin tavallinen kotirouva. Yleensä hänen yrityksensä ainoastaan päätyvät koomiseen sekasotkuun.
Sarja lopetettiin vuonna 1957, mutta Ball, Arnaz, Vance ja Frawley jatkoivat "The Lucy-Desi Comedy Hour" -jatko-osaan. Sarja kesti kolme tuotantokautta ja päättyi suurimmaksi osaksi Ballin ja Arnazin avioeron takia. Ball ja Vance esiintyivät vuodesta 1962 lähtien "The Lucy Show’ssa", joka päättyi vuonna 1968.
Marko Kitti

Marko Kitti (s. 11. heinäkuuta 1970 Turku) on suomalainen kirjailija. Hän oli ehdolla Runeberg-palkinnon saajaksi vuonna 2009 romaanillaan "Meidän maailma".
Kitin vanhemmat ovat Tenho Kitti ja Toini Santikko. Hän asuu ja työskentelee Maltalla. Aikaisemmin hän työskenteli Eastbournessa Englannissa.
Kerttu Saariaho

 
Kerttu Saariaho ("o.s. Marjala") (28. joulukuuta 1918 Kittilä – 17. maaliskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen posliinimaalari, joka maalasi posliinilaattatauluja ja maljakoita.
Saariaho aloitti uransa 1950-luvulla Sirkku Tuurnan posliininmaalauskoulussa, perusti 1960 oman posliininmaalauskoulun, suoritti 1962 posliininmaalaajan mestaritutkinnon ja opiskeli 1963–1966 Taideteollisessa Oppilaitoksessa. 
Opintojen jälkeen syntyi paksuvärimaalauksia, palettiveitsimaalauksia, valutuksia, akvarellitekniikan sovellutuksia ja lysterivärikokeiluja. Saariaho maalasi tuotantonsa pääosan 1970- ja 1980-luvuilla, arviolta parisataa maalausta.
Markku Saariaho laati äitinsä elämäntyöstä kuvateoksen "Kerttu Saariaho - Posliinitaiteilija". Kirjaan on valokuvattu 136 Kerttu Saariahon työtä. Ne antavat kuvaa hänen urastaan ja siinä ohessa posliininmaalauksesta Suomessa 1900-luvun jälkipuoliskolla.
Auton tuonti ja vienti Suomessa

Tämä artikkeli käsittelee auton tuontia Suomeen tai vientiä Suomesta eli Suomen lainsäädännön kannalta. Yksittäisen henkilön auton tuonnille ja viennille on Suomen lainsäädännössä asetettu rajoituksia muun muassa ulkomailla asumisen keston ja auton omistamisen suhteen. Tuontiautona Suomeen tuotua autoa ei saa myydä vapaasti, vaan sen on oltava tuojan käytössä määräajan ennen myyntiä. Ulkomaille muuttaminen tai väliaikaisempi ulkomailla työskentely ovat yleisimpiä perusteita verovapaan auton hankkimiselle. Myös jo ulkomailla asuvat suomalaiset voivat hankkia auton Suomesta ennen paluutaan.
"Tuontiautolla" tarkoitetaan autoa, joka tuodaan maahanmuuton yhteydessä ja josta ei tästä syystä makseta autoveroa eikä arvonlisäveroa.
"Taxfreeautolla" ja "vientiautolla" tarkoitetaan puolestaan autoa, josta ei ole ostettaessa maksettu auto- tai arvonlisäveroa. Suomessa autojen verottomat hinnat saattavat löytyä maahantuojien sivuilta, joskus otsikon "diplomat sales" -alta. Verottomasti hankittu ajoneuvo voidaan rekisteröidä Suomen vientirekisteriin. Vientirekisteröidyn auton tunnistaa rekisterinkilven reunassa olevasta punaisesta osasta, johon on merkitty rekisteröinnin päättymiskuukausi. Vientirekisteriin merkitään vuosittain Suomessa runsaat 1000 autoa.
"Muuttoautoksi" kutsutaan autoa, joka tuodaan Suomeen maahanmuuton yhteydessä. Vaatimuksena muuttoauton verottomuudelle on, että oleskelu ulkomailla on kestänyt vähintään vuoden ja auto on ollut muuttajan käytössä vähintään 6 kuukautta. Tyypillisesti kriisinhallintajoukoissa palvelevat suomalaiset sotilaat hankkivat tällaisen auton. Auto voi olla alun perin vientiauto, joka on ensin merkitty Suomen vientirekisteriin ja sittemmin rekisteröity jonkun muun maan rekisteriin ja päätyy omistajan muuttaessa ulkomailta Suomeen.
Auton tuonti Saksasta.
Suomalaiset tuovat paljon käytettyja autoja Suomeen Saksasta. Saksassa autot ovat halvempia kuin Suomessa, koska Saksassa on pienempi arvonlisävero, automarkkinoilla on Saksassa kovempi kilpailu ja Saksassa ei ole erityistä autoveroa. Auton arvo laskee Saksassa nopeammin kuin Suomessa, koska suomalainen henkilöauto romutetaan keskimäärin 18 vuoden ikäisenä, mutta saksalainen jo 5-6 vuotta aikaisemmin. Tämä johtuu siitä, että Saksassa ajetaan paljon moottoriteillä joissa ei ole nopeusrajoituksia, jolloin autot kuluvat nopeammin. Toisaalta Saksassa ei ole talven aiheuttamaa kulumista yhtä paljon kuin Suomessa.
Saksalaisten autojen kilometrimittarien peukaloimisesta on keskusteltu paljon. Mittarilukemien käsitteleminen kiellettiin Saksassa lailla vuonna 2006. Tätä ennen Saksassa oli liikkeitä, joissa mittareita käännettiin maksua vastaan. Myös nykyään on syytä olla tarkkana petosvaaran takia. 
"Käyttöönottoilmoitus" tarkoittaa tuotavan ajoneuvon käyttöönoton ilmoittamista viranomaisille eli Suomen tullille mikäli ajoneuvo tullaan rekisteröimään ja ottamaan liikenteeseen Suomessa. Miten onnistut tekemään käyttöönottoilmoituksen? Tärkein asia on löytää "tavaran koodi" (HS code), jotta saadaan oikeanlainen verokanta sekä muodostettua tullauspäätös/-lasku.
Henkilöautoille (M1) "tavaran koodi" on seuraava 8703239000.
Here’s Lucy

Here's Lucy oli yhdysvaltalainen, komedienne Lucille Ballin tähdittämä noin 30-minuuttinen tilannekomedia ja eräänlainen jatko-osa Ballin aikaisemmalle sarjalle "The Lucy Show". "The Lucy Show" puolestaan seurasi Ballin kaikkein kuuluisinta tilannekomediaa "I Love Lucy", jossa hän esiintyi yhdessä silloisen aviomiehensä Desi Arnazin kanssa. "Here's Lucy" pyöri vuosina 1968–1974 kuuden tuotantokauden ja 144 jakson verran. Sarjan tuotti Ballin ja hänen toisen aviomiehensä Gary Mortonin tuotantoyhtiö Lucille Ball Productions.
Ball esitti Lucy Carteria, joka asui kahden lapsensa kanssa Los Angelesissa. Hänen lapsiaan esittivät hänen ja Arnazin omat lapset Lucie Arnaz ja Desi Arnaz Jr. Myös muutamat näyttelijät "The Lucy Show"'sta jatkoivat uudessa sarjassa. Muun muassa Vivian Vance, Ballin pitkäaikainen yhteistyökumppani, teki useita vierailuja sarjaan. Myös useita julkkiksia nähtiin mukana. Heistä tunnetuin lienee Elizabeth Taylor, joka vieraili aviomiehensä Richard Burtonin kanssa.
Sarja lopetettiin vuonna 1974. Ball itse halusi jo päästä muihin töihin. Myöhemmin on myös tullut ilmi, ettei kanavakaan halunnut enää uusia sarjaa sen laskeneiden katsojalukujen takia.
Villa Ervi

Villa Ervi on arkkitehti Aarne Ervin suunnittelema pientalo Helsingin Kuusisaaressa Kuusisaarensalmen rannalla osoitteessa Hirvilahdenkuja 1. Se valmistui vuonna 1951. Aarne Ervi asui siinä puolisonsa, näyttelijä Rauni Luoman kanssa. Taitekattoisessa talossa on kaksi kerrosta sekä kellarikerros. Perustus on tehty betonista ja teräksestä, runko betonista, tiilistä ja teräksestä.
1960-luvun taitteessa talon viereen rakennettiin japanilaistyyliseksi kutsuttu toimisto-osa, jonka polveilevat julkisivut on päällystetty leveillä oksattomilla oregoninmäntylaudoilla. Sen isot ikkunat on suunnattu merelle päin. Samalla taloa laajennettiin ulkouima-altaalla ja saunarakennuksella, jonka julkisivut ovat tiikinsukuista irokopuuta.
Vuonna 1993 Villa Erviä esitettiin suojeltavaksi sen rakennus- sekä henkilöhistoriallisten arvojensa takia, mutta suojelu ei toteutunut. Syksyllä 2022 Villa Ervi oli myytävänä 5,5 miljoonan euron hinnalla.
Isä Akaki

Isä Akaki, siviilinimeltään Andrei Kuznetsov () oli suomenvenäläinen munkki ja kuollessaan Valamon luostarissa Pohjoismaiden vanhin asukas sekä tiettävästi vanhin Suomessa koskaan elänyt mies ennen Aarne Arvosta. Hänen iästään ei ole täyttä varmuutta. Hän oli oman ilmoituksensa mukaan syntynyt 30. lokakuuta 1874, jolloin hän olisikin ollut kuollessaan 109-vuotias.
Elämäkerta.
Kuznetsov lähti teini-ikäisenä luostariin, koska arveli elämän siellä voittavan kotiolot. Lisäksi hän halusi välttää asepalveluksen tsaarin armeijassa. Ratkaisuun vaikutti myös synnynnäinen huonokuuloisuus, joka olisi ollut toimeentulon esteenä luostarin ulkopuolella. 
Kuznetsov lähti Solovetskin luostariin Vienanmeren yksinäiselle saarelle. Siellä hän työskenteli hevosten hoitajana ja tallimiehenä. Vuonna 1898 hän siirtyi Petsamoon Pyhän kolminaisuuden luostariin, jossa hänet vihittiin munkiksi 1913 viidentoista kilvoitteluvuoden jälkeen. Nimen Akaki hän sai Maltan piispan, pyhän Akakioksen mukaan.
Petsamon luostarissa elettiin arktisista oloista huolimatta vilkkaan rakentamisen aikaa, ja luostarista muodostui hengellinen ja kulttuurikeskus. Munkki Akaki jatkoi tallirengin töissä, jotka hän hallitsi hyvin. Suurimmillaan hänellä oli huollettavanaan sadan hevosen lauma. 
Luostarin elämä häiriintyi pahasti talvisodan ja jatkosodan aikana, joten munkit siirtyivät 1942 Uuden Valamon luostariin Heinävedelle, jonne Valamon luostari oli siirtynyt Laatokalta sodan jaloista. Isä Akaki hoiti siellä hevosia vielä 90-vuotiaana, kunnes luostari lopetti hevosten pidon. Loppuun asti hänellä oli viittansa taskuissa omenoita ja sokeripaloja hevosilleen, joita hän hoiti kuin omia lapsiaan. 
Niin kauan kuin luostarissa oli ajopelejä ja niitä vetämään pystyviä hevosia, hän toimi myös ajomiehenä kuljettaen niin asioilla käyneitä luostarin toimihenkilöitä kuin vieraitakin. Yleensäkin hevosilla ajelu joskus hurjaakin kyytiä oli kaikkien munkkien ainoita todellisia huvittelumuotoja; esimerkiksi Valamon saarilla missä heillä oli omat tiet ja rauha ajaa mielen mukaan, he käyttivät tilaisuutta täydestä sydämestään. Hevoset olivat aina hyvin hoidettuja ja kurinalaisia. 
Vielä tämänkin jälkeen hän osallistui kevyempiin töihin. Hän tyytyi niukkaan ravintoon ja askeettiseen elämänmenoon. Raamattu ja rukoileminen olivat hänen voimansa vielä satavuotiaana.
Vielä yli 100-vuotiaana hän jaksoi kävellä omin jaloin kirkkoon. Vuonna 1980, jolloin isä Akakin syntymästä oli tulossa 107 vuotta, hän sai Heinäveden kunnalta kirjeen, jossa hänet kutsuttiin peruskoulun ensimmäiselle luokalle tietokoneohjelman väärinkäsityksen takia: tietokone ei osannut erottaa eri vuosisadoilla syntyneitä toisistaan ja sen johdosta kaikille, joiden syntymävuosi päättyi -73, lähetettiin kutsu kouluun.
Väärinkäsitys huvitti isä Akakia suuresti.
Hän kuoli 110 vuoden ja 106 päivän ikäisenä 31. tammikuuta 1984 nautittuaan viimeisenä iltanaan Herran ehtoollisen ennen nukkumaan menoa.
Maija Salo

Maija Salo (o.s. "Vikman"; s. 17. helmikuuta 1945) on suomalainen muusikko. Hän oli vuosina 1973–1974 Ylen lastenohjelma "Tenavatuokion" juontajana ja jatkoi sitten suunnittelijana ja juontajana "Pikku Kakkosessa" ja Yle TV2:n viihdeohjelmissa. Maija Salon Musiikkileikkikoulua käyneet lapset (mm. Anna Riihimäki ja Lassi Jämsä) ovat avustaneet ja juontaneet "Pikku Kakkosessa".
Salo kuului yhtyeeseen Pirkan neidot (muut jäsenet Pirkko-Liisa Lampela [nyk. Tikka], Pirjo Nallikari [nyk. Latvala] ja Irma Niemi [nyk. Tapio]). Yhtye sai alkunsa noin vuonna 1965 Töölön Yhteislyseossa, jonka oppilaita he tuohon aikaan olivat. Lauluviihdettä hän oli tekemässä useissa TV2:n ohjelmissa lauluyhtyeessä Hiltuset. 
Eläkkeelle jäädessään Salo myi musiikkikoulunsa opettajien perustamalle osuuskunta Oktaaville vuonna 2007. Vuonna 2009 hän alkoi juontaa Yle TV2:n "Pikku Kakkosta". Hänen puolisonsa Pekka Salo on "Pikku Kakkosen" historian ensimmäinen juontaja.
Valtimojärvi

Valtimojärvi on Valtimojoen vesistöön kuuluva järvi Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 4 km², pituus neljä kilometriä ja leveimmältä kohdalta järvi on vajaa kahden kilometrin levyinen. Sen pinnankorkeus on 107,2 metriä merenpinnan yläpuolella. Järvi laskee Myllyjokeen ja laskukohdalla on Valtimonkoski, jonka korkeus on 2,0 metriä ja siinä on säännöstelypato.
Järven osien nimistä on tullut tunnettuja paikannimiä kirkonkylälle, kuten Valtimo, Hiekkalahti ja Verkkoniemi. Valtimon kirkonkylä sijaitsee sen ja Haapajärven Kylänlahden välisellä kannaksella, Lokkiharjulla. Valtimojärvellä on kaksi uimalaa kirkonkylän rannassa, Lokkiharjun leirintäalue sekä valtatie 6:n varressa oleva levähdyspaikka, josta on kauniit näkymät järvelle. Hiekkalahden Matkailutila on järven rannalla. Pohjois-Karjalan Ammattiopisto toimii Valtimojärven Verkkoniemessä. Joensuu–Kontiomäki-rata kulkee järven länsipuolitse.
Keyritty

Keyritty eli Ala-Keyritty on järvi Pohjois-Savossa Rautavaaralla ja Kuopio Nilsiän pitäjässä. Se on Rautavaaran suurin järvi, ja Rautavaaran kirkonkylä on järven koillisrannan välittömässä läheisyydessä Keyritynjoen suun takana. Järvi on noin 16 km pitkä ja enimmillään 2,5 km leveä. Eteläpäästä osa on Nilsiän puolella.
Järven länsipuolella on korkea Paljakan vaara. Keyritynjoen melontareitti kulkee järven kautta. Järvellä on myös Täyssinän rauhan (1595) rajakivi.
Vanhoissa kartoissa nimi saattaa olla muodossa Keurittu. Keurittujärven (nykyisin Keyrittyjärvi) ja nykyisen Rautavaaran kuntakeskuksen läheisyydessä on sijainnut aikoinaan myös Keyrityn (Keurintun) kylä, joka on kuulunut Pielisen pitäjään. Pielis on tuolloin kuulunut Ylä-Karjalan kihlakuntaan Savon ja Karjalan läänissä (eli Kuopion läänissä).
Sierra Madre

Sierra Madre voi viitata yhteen useista vuorijonoista:
Meksikon kolme Sierra Madre-nimistä vuorijonoa:
Filippiineillä:
Yhdysvalloissa:
Managerialismi

Managerialismi eli "johtamisvaltaisuus" tarkoittaa (yksilö)johtamisen edellytysten lisäämistä ja johtamisen alan laajentamista korostavaa aatetta, joka heijastuu yksilöiden arvoihin, asenteisiin ja käyttäytymiseen, poliittis-hallinnollisten ohjelmien tavoitteisiin, organisaatioiden rakennepiirteisiin ja toimintakäytäntöihin.
"Managerialistisilla reformeilla" tarkoitetaan toimintaohjelmia ja -poliitikoita, joiden tavoitteena on muokata organisaatioita, järjestelmiä ja niiden ohjausta johtamisen alaa laajentavaan suuntaan.
Historiallinen viitekehys.
Nykymuotoisten valtiojohtoisten erityisintressien esiintulon näki ennalta 
James Burnham vuonna 1941 julkaistussa kirjassaan "The Managerial Revolution", joka suurelta osin ennusti jo vuosikymmeniä sitten teknokraattisen managerialistisen eliitin kaappaavan vallan itselleen. Burnhamin mukaan kapitalismin ja sosialismin välinen näennäinen kiista on ainoastaan ihmisten mieliin tarkoituksella rakennettu savuverho, jonka turvin managerialistinen eliitti voi kaapata vallan itselleen. Burnhamin mukaan managerialismi ja erityisintressit ovat uutta modernia riistoa, eivätkä niinkään kapitalistit. Burnhamin mukaan managerialistinen eliitti omistaa tai ohjaa tuotannontekijöitä epäsuorasti erilaisilla itseään palvelevilla turhilla määräyksillä ja sääntelyllä. Näin ollen kontrollista ja manageroinnista palkkansa saavat onnistuivat istuttamaan ihmisten mieliin ajatuksen siitä, että tarvitaan lisää johtamista. 
Managerialismin lähtökohdat.
Managerialismin varhaiset lähtökohdat liittyvät teollisen yhteiskunnan muotoutuessa tapahtuneeseen palkka- ja ammattijohtajuuden syntymiseen ja eriytymiseen omistajuudesta erityisesti liikkeenjohtamisen piirissä. 
Yksilölähtöiset johtamisteoriat muodostuivat tällöin tehokkaan liikkeenjohtamisen malliksi, mutta niiden soveltaminen julkiseen toimintaan yhdistyy vasta sotienjälkeiseen hyvinvointivaltiokehitykseen.
Managerialismi ja hyvinvointiyhteiskuntien kehittäminen.
1980-luvulla managerialistista ajattelua ryhdyttiin soveltamaan laajasti myös julkisen hallinnon ja palvelutuotannon kehittämisessä. 
Julkisessa hallinnossa managerialismi liittyy läheisesti New Public Management -ajatteluun, mutta rajautuu erityisesti johtamiseen, johtamisen edellytyksiin sekä johtamisen konteksteja muokkaaviin reformeihin liittyväksi käsitteeksi. 
Managerialismin retorisia perusteluja ovat olleet muun muassa toiminnan tehostaminen ja tuottavuuden lisääminen vastineeksi verorahoille ja julkisen toiminnan uskottavuuden palauttaminen toiminnan oletetun tehostumisen kautta.
Managerialistisia hallintoreformeja on toteutettu erityisesti Margaret Thatcherin pääministerikaudelta alkaen Isossa-Britanniassa, mutta laajasti myös useimmissa muissa OECD-maissa.
San Franciscon lahden ympäristö

San Franciscon lahden ympäristö (, usein yksinkertaisesti "The Bay Area") viittaa San Franciscon lahtea ympäröivään alueeseen Kalifornian osavaltion pohjoisosassa Yhdysvalloissa. Alue on maantieteellisesti ja etnisesti hyvin epäyhtenäinen. Lahden rannoilla sijaitseva taajama on kuitenkin yhtenäistä. Alueella asuu yli seitsemän miljoonaa asukasta.
Alueet.
Alue on maantieteellisesti monipuolinen metropolialue, joka ympäröi San Franciscon ja San Pablon lahtia. Se kattaa San Franciscon, San Josén ja Oaklandin kaupungit sekä niiden lukuisat esikaupunkialueet. San José on alueen maantieteellisesti laajin ja väestöltään suurin kaupunki, ja siellä sijaitsee teknologia-alan yrityksistä tunnettu Piilaakso.
Sillat.
San Franciscosta pohjoiseen sijaitsee Golden Gate -silta, joka ylittää samannimisen salmen. San Franciscosta itään sijaitsee San Francisco–Oakland Bay Bridge, joka yhdistää San Franciscon ja lahden itäpuolella sijaitsevan Oaklandin. Pohjoisessa sijaitsee Richmond-San Rafael Bridge ja etelässä San Mateo-Hayward Bridge sekä eteläisimpänä Dumbarton Bridge. Silloista pisin on San Mateo-Hayward Bridge.
Ilmasto.
San Franciscon lahden alueen kokoon verrattuna ilmasto vaihtelee sen eri osissa melko paljon. Ilmasto on tyypiltään välimerenilmasto, jossa kesät ovat kuivia ja lämpimiä ja talvi sateisempi. Talven aikana lämpötila ei kuitenkaan muutu kylmäksi: keskilämpötilat laskevat 10–15 celsiusasteen paikkeille.
Tyynen valtameren kylmästä Kalifornianvirrasta johtuva kylmä merivesi, joka on kesällä noin 12–13-asteista, vaikuttaa voimakkaasti alueen itäisen osan ilmastoon, erityisesti San Franciscon kaupungin alueella. Muihin lahden ympärysalueisiin verrattuna San Franciscon kesät ovat viileitä. Kaupungissa esiintyy sumua, joka työntyy Golden Gate -sillan luota lahdelle.
Meren viilentävä vaikutus vähenee etelämpänä, sillä meren ja lahden välissä on vuoria. Lahden eteläinen osa, jossa San José sijaitsee, on kuivempaa ja kuumempaa kuin pohjoisemmat tai läntisemmät alueet.
Lahden itäinen puoli on lämpimämpi kuin läntinen, sillä itäisellä puolella meren viilentävä vaikutus on vähäisempi. Esimerkiksi Oaklandissa lahden itäpuolella on kesäpäivinä nelisen astetta lämpimämpää kuin lahden länsipuolella San Franciscossa.
Kasvillisuus.
San Franciscon lahden alueella kasvaa palmuja, joista San Franciscon alueella huomattavimpia ovat kanarianpalmut ("Phoenix canariensis"), jotka on tuotu Kanariansaarilta. Kanarianpalmuja on istutettu puistopuiksi ja teiden varsille. Erityisesti etelämpänä San Joséssa kasvaa bulevardipalmuja ("Washingtonia robusta"), jotka pitävät kuivemmasta ilmastosta.
Liikenne.
Aluetta palvelevia lentokenttiä ovat San Franciscon kansainvälinen lentoasema, Oaklandin kansainvälinen lentoasema ja San Josén kansainvälinen lentoasema. Ne sijaitsevat etäällä toisistaan eri puolilla aluetta. Lahden alueelta on säännöllinen junayhteys Los Angelesiin.
Mihail Kotov

Mihail Grigorjevitš Kotov (1918–1993) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi suurlähetystöneuvoksena Helsingissä vuosina 1955–1957 ja 1971–1974. Diplomaatti Kotovin tehtäviin Suomessa kuului myös ulkomaantiedustelu KGB:n hyväksi. Hän puhui hyvin suomea ja piti yhteyttä suomalaisiin poliitikkoihin ja presidentti Kekkoseen.
Alkuideaali

Abstraktissa algebrassa alkuideaali on renkaan osajoukko, jolla on monia vastaavia tärkeitä ominaisuuksia kuin alkuluvuilla kokonaislukujen renkaassa. Alkuideaalien määritelmä kommutatiivisissa eli vaihdannaisissa renkaissa on yksinkertaisempi, joten sitä käsitellään tässä yhteydessä ensin.
Alkuideaalit kommutatiivisissa renkaissa.
Jos "R" on kommutatiivinen rengas, niin "R":n ideaali "P" on "alkuideaali" , mikäli sillä on seuraavat kaksi ominaisuutta:
Tämä yleistää seuraavan alkulukujen ominaisuuden: jos "p" on alkuluku ja "p" jakaa kahden kokonaisluvun tulon "ab", niin "p" jakaa "a":n tai "p" jakaa "b":n. Näin ollen voidaan sanoa:
 Positiivinen kokonaisluku "n" on alkuluku jos ja vain jos ideaali "n"Z on alkuideaali renkaassa Z.
Alkuideaalit ei-kommutatiivisissa renkaissa.
Jos "R" on ei-kommutatiivinen rengas, niin "R":n ideaali "P" on "alkuideaali", mikäli sillä on seuraavat kaksi ominaisuutta:
Kommutatiivisten renkaiden tapauksessa tämä määritelmä on yhtenevä edellisessä osuudessa annettuun. Ei-kommutatiivisten renkaiden tapauksessa nämä kaksi määritelmää eroavat.
The The

The The on englantilainen yhtye, joka perustettiin vuonna 1979. Sen ainoa pysyvä jäsen on ollut Matt Johnson.
Yhtye on saanut kriitikoiden kehut, ja yleisökin on pitänyt siitä, sillä sen albumeja on myyty miljoona kappaletta. Brittiläinen musiikkilehti "Melody Maker" valitsi 1983 ilmestyneen albumin "Soul Mining" vuoden levyksi.
Taj Mahal (muusikko)

Henry Saint Clair Fredericks (s. 17. toukokuuta 1942 Harlem, New York), paremmin tunnettu taiteilijanimellään Taj Mahal, on yhdysvaltalainen bluesmuusikko. Hän julkaisi arvostetuimmat levynsä 1960-luvun lopulla.
Taj Mahalin ensimmäinen sooloalbumi "Taj Mahal" ilmestyi vuonna 1968 ja sen saaman menestyksen myötä vielä samana vuonna albumi "The Natch’l Blues". Seuraavana vuonna julkaistu tupla-albumi "Giant Step/De Ole Folks At Home" vakiinnutti Yhdysvalloissa lopullisesti Taj Mahalin paikan bluesmuusikkona.
Taj Mahalin musiikki on sekoitusta monista eri lähteistä: bluesista, reggaesta, gospelista ja bluegrassistä sekä cajunien, havaijilaisten, afrikkalaisten ja karibialaisten musiikkiperinteestä. Taj Mahal soittaa useita eri soittimia.
Taj Mahal on voittanut kaksi Grammy-palkintoa. Hänelle myönnettiin Parhaan nykyaikaisen blues-albumin Grammy vuonna 1997 albumista "Señor Blues" ja vuonna 2000 albumista "Shoutin’ In Key".
Slave

Slave oli yhdysvaltalainen funkyhtye, joka toimi 1970-luvun jälkipuoliskolla ja 1980-luvulla. Yhtyeen perustivat Ohion Daytonissa trumpetisti Steve Washington ja pasunisti Floyd Miller. 
Miller ja kitaristi Danny Webster toimivat laulajina ensimmäisillä levyillä. Vuonna 1978 mukaan tullut perkussionisti-laulaja Steve Arrington omaksui päävokalistin roolin. 
Yhtyeen tunnetuimpia albumeja ovat debyyttilevy "Slave", jolta julkaistiin singlenä kappale ”Slide”, sekä vuoden 1979 "Just a Touch of Love", jolta julkaistiin samanniminen single.
Kolme ensimmäistä levyä on soundiltaan vähän maanläheisempää, kun taas seuraavat Arringtonin kanssa tehdyt levyt fiinimmin tuotettuja. Levyn "Show time" jälkeen monet yhtyeen keskeisistä jäsenistä perustivat yhtyeet Aurra ja Steve Arrington's Hall of Fame. Vaikka menestys sekä arvostelujen että myyntilukujen valossa oli tämän jälkeen heikompaa, jatkui yhtyeen taival vielä 1990-luvun puoliväliin saakka.
Sina-1

Sina-1 oli Iranin ensimmäinen satelliitti. Se laukaistiin 28. lokakuuta 2005 venäläisellä Cosmos-3M-kantoraketilla Plesetskin kosmodromilta useiden muiden pienten satelliittien mukana. 
Satelliitin toteuksesta annettiin ennakkotieto vuonna 2003, jolloin tuolloinen Iranin puolustusministeri, amiraali Ali Shamkhani kertoi asiasta. Tuolloin kerrottiin myös Iranin aikeesta kehittää oma kantoraketti Shahab-3-ohjuksesta. Iranin avaruusohjelman kehitys kulkee samaa polkua kuin aikoinaan esimerkiksi Yhdysvaltain avaruusohjelma, ts. puolustusministeriön vetämänä ja käyttäen ohjuksia kantolaitteina.
Iranin avaruusjärjestön kehittämä Sina 1-satelliitti tutkii satelliittitietoliikennettä ja on myös kaukokartoitussatelliitti. Sen massa on 160 kg. Sen kameran tarkkuuden arvellaan olevan kolme metriä. Satelliitti kiertää aurinkosynkronisella kiertoradalla, ts. naparadalla.
AMD Radeon Software Crimson

AMD Radeon Software Crimson (aiemmin Catalyst, AMD Catalyst ja ATI Catalyst) on yhdysvaltalaisen AMD näytönohjainten ajurien brändi. Ajureita käytetään Windowsissa ja Linuxissa. Sen paketti koostuu varsinaisten ajurien lisäksi erillisestä ohjausohjelmistosta, jossa voi mm. säätää grafiikka- ja videoasetuksia.
Ensimmäisen kerran Catalyst -ajurit julkaistiin kesäkuussa 2002 ATI Radeon 8500 -näytönohjaimelle. Ensimmäinen versio oli 02.01 ja vuonna 2003 siirtyi 03-versioon. Vuodesta 2003 ajuri julkaistiin kuukausittain ja sen julkaisuversio oli vuosi.kuukausi -versionumeroinnilla. Vuonna 2012 AMD ilmoitti, ettei enää julkaista kuukausittain, vaan uusi versio julkaistaan silloin kun kehitystä ja ominaisuuksia on sen verran, että julkaiseminen on järkevää.
Closer to the Drum

Closer to the Drum on Pen Lee &amp; Co -yhtyeen vuonna 1976 ilmestynyt albumi. Kappaleet ovat kaikki Dave Lindholmin käsialaa paitsi Mau Mau, joka on kreditoitu koko yhtyeen nimiin sekä Changing Man, joka on Tony Williamsin kappale. Hooray for Someonen kitarasoolon soittaa Albert Järvinen
Koillissanomat

Koillissanomat on puolueisiin sitoutumaton paikallislehti, jota kustantaa Kaleva365 Oy. Lehden kotipaikka on Kuusamo ja päätoimittaja Terhi Marjakangas. Lehti on perustettu 1950. Uutiset ilmestyvät netissä joka päivä, paperisena lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja leviää Koillismaan alueella Kuusamoon, Posiolle ja Taivalkoskelle. Sen arkilevikki vuonna 2012 oli 6 585.
Koillissanomien perustaja oli kirjailija Reino Rinne. Hän toimi lehden päätoimittajana vuosina 1950–1968 ja kirjoitti myös pakinoita lehteen nimimerkillä "Kitkalainen". Kirjailija Arto Paasilinna oli Koillissanomien toimittajana ja toimitussihteerinä vuosina 1964–1965.
Kesäkuussa 2018 Kaleva Oy osti Koillissanomat-lehden oululaiselta Joutsen Medialta.
Jalkaväkirykmentti 28 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 28 (JR 28) oli jatkosodan Suomen maavoimien rykmentti, jonka Savonlinnan suojeluskuntapiiri perusti sen jälkeen, kun 17. kesäkuuta 1941 oli annettu kutsu ylimääräisiin kertausharjoituksiin, pääosin Kerimäen-Savonlinnan-Rantasalmen-Joroisten-Jäppilän alueen reserviläisistä. Rykmentti liitettiin 2. divisioonaan.
Perustaminen.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta kenttäarmeijan rykmentit eivät käytännössä kuitenkaan tulleet varustetuiksi kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi.
Keskittäminen.
Jalkaväkirykmentti 28 keskitettiin tulevalle, suunnitellun puolustustehtävän mukaiselle, toiminta-alueelleen 21.-23. kesäkuuta 1941. Toiminta-alue sijoittui noin 15 kilometriä valtakunnan rajasta länteen. Sen itäpuolelle oli ryhmittyneenä Jalkaväkirykmentti 7.
Suomen poliittinen johto totesi Suomen olevan sodassa 25. kesäkuuta 1941.
Jatkosodan hyökkäysvaihe.
Rykmentti siirtyi yöllä 28.-29. kesäkuuta 1941 saatuaan käskyn siirtyä hyökkäysvalmiusasemiin jalkaväkirykmentti 7:n Tarnalassa olevien asemien läpi aivan valtakunnan rajan tuntumaan. Sen yksiköt ylittivät 30. kesäkuuta klo 19 alkaen valtakunnan rajan. Yön aikana joukot etenivät Pieni-Iijärven - Kurkijärven - Joutsenlammen alueelle, jonne vihollinen pysäytti hyökkäyksen. Rykmentin II pataljoona (II/JR 28) eteni noin 3 kilometriä itään Kurkelanjärven - Pienen-Iijärven väliselle kannakselle, jossa eteneminen pysähtyi hetkeksi puna-armeijan joukkojen varustettuihin asemiin. 
Hyökkäystä jatkettiin 1. heinäkuuta tavoitteena lyödä alueella olevat puna-armeijan joukot. Hyökkäys johti vihollisjoukkojen perääntymiseen aina noin kymmenen kilometrin päähän taistelualueesta. Puolen yön aikaan miehitettiin Parikankylän alue ja hyökkäystä jatkettiin siitäkin noin neljä kilometrin päässä olevan Sikopohjan alueelle mainitusta kylästä pohjoiseen. 
2. heinäkuuta annetun divisioonan komentajan käskyn mukaan rykmentin tuli edetä divisioonan vastuualueen pohjoisosassa Jaakkiman suuntaan, mikä edellytti asteittaista siirtymistä divisioonan lohkon keskiosista kohti pohjoista. Seuraavana päivänä annettu käskyn tarkennus edellytti Ristilahden valtaamista. Rykmentin joukkoja järjestettiin uudelleen ja täydennettiin 5. heinäkuuta annettujen käskyjen toteuttamiseksi. Samaan aikaan tykistö tulitti Ristilahden aluetta.
Puna-armeijan joukot valmistautuivat 6. heinäkuuta ulosmurtautumiseen uhkaavasta asemastaan. Illalla vihollinen alkoikin kuljettaa vesiteitse joukkojaan pois alueelta ja samanaikaisesti keskitti muitakin yksiköitään rykmentin II pataljoonan lähialueille. Varhain seuraavana aamuna vihollinen aloitti ulosmurtautumisensa, jota II pataljoonan harva miehitys ei rykmentin sille alistamista kahdesta jääkärijoukkueesta ja panssariautosta huolimatta kyennyt estämään. Vihollisjoukot alkoivat valua pois osittaisesta saarrostuksestaan. Taisteluvastuu siirtyi rykmentin III pataljoonan (III/JR 28) alueelle. Tämän jälkeen rykmentin osalta taistelut laantuivat lähinnä paikallisiksi partiokahakoiksi ja tykistötoiminnaksi aina heinäkuun loppuun asti.
Lakkauttaminen.
Rykmentti lakkautettiin maaliskuussa 1942.
Spring 76

Spring 76 on Royalsin debyyttialbumi, joka julkaistiin toukokuussa 1976. Albumi koostuu pääasiassa blues -ja funk -vaikutteisista lainakappaleista sekä yhtyeen omasta materiaalista. Viimeinen kappale "Hgih" perustuu nauhaefektiin, jossa avausraita "High" on soitettu väärinpäin. Levy myi noin 30 000 kpl kultalevyrajan ollessa tuolloin 25 000 kpl. Sekä "High" että "Everything's Alright" ovat Albert Järvisen sanoittamia.
"Dancing in the Street" on Martha &amp; The Vandellas -yhtyeen tunnetuksi tekemä laulu. "Badge" on Cream-yhtyeen viimeiseksi jääneeltä albumilta "Goodbye" (1969). "The Real Me" on Eric Burdon Bandin ohjelmistosta. Reggae-tyylinen "You Can't Go Halfway" on alun perin Johnny Nashin esittämä ja jossa Gloria Gaynor käytti säveltäjänimenä oikeata sukunimeään. "Hoochie Coochie Man" on blueskappale, jonka teki tunnetuksi Muddy Waters.
Albumi julkaistiin toukokuussa 1976 vinyylilevynä ja C-kasettina Love Recordsin toimesta. Vuonna 1991 albumi julkaistiin ensimmäistä kertaa CD-levynä. Vuonna 2011 Love Records julkaisi albumin uudelleen vinyylilevynä. Vuonna 2015 Love Records ja Universal julkaisivat albumista remasteroidun CD-painoksen digipak-kansilla. Vuonna 2022 Rolling Records julkaisi albumista numeroidun 300 kappaleen rajoitetun vinyylipainoksen.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sovittanut Royals eli Albert Järvinen, Ippe Kätkä ja Pave Maijanen nimellä "Paavo Maijanen".
Mike Mangini

Mike Mangini (s. 18. huhtikuuta 1963 Newton, Massachusetts) on rumpali. Hän soitti vuosina 2011–2023 Dream Theaterissa. Hänellä on ollut viisi maailman nopeimman rumpalin ennätystä. Hän on voittanut kolmesti WFD-kilpailun (World Fastest Drummer), vuosina 1996, 1998 ja 2003.
Manginilla on hallussaan neljä ennätystä: eniten iskuja vuorokäsin minuutissa (1 247), paljain käsin minuutissa (1 138) sekä perinteisellä otteella minuutissa (1 126). Mikella oli myös 15 minuutin kestävyysennätys tuplapedaalilla (13 222), mutta Mike ”The Machine” Mallais rikkoi sen muutamalla iskulla 2007. tuplapedaalilla Mike on soittanut 5 222 iskua viidessä minuutissa, mikä oikeuttaa hänelle ykkössijan viiden minuutin ennätyksessä.
Mangini valittiin Dream Theaterin uudeksi rumpaliksi Mike Portnoyn erottua. Valinta paljastettiin 29. huhtikuuta 2011 julkaistussa Dream Theaterin ”The Spirit Carries On” -dokumentin kolmannessa osassa. Dokumentti kertoo uuden rumpalin valintaprosessista ja näyttää seitsemän yhtyeen kutsuman rumpalin koe-esiintymistilaisuudet New Yorkissa.
Mangini siirtyi pois Dream Theaterin rumpalin paikalta lokakuussa 2023 Portnoyn palattua takaisin yhtyeeseen.
Out (albumi)

Out on rock-yhtye Royalsin järjestyksessään toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1977. Albumi koostuu kolmea kappaletta lukuun ottamatta yhtyeen omasta materiaalista. Osan sanoituksista albumille on tehnyt Wigwam-yhtyeen Jim Pembroke. Levyä myytiin noin 15 000 kpl kultalevyrajan ollessa tuolloin 25 000 kpl.
Levy on äänitetty ja miksattu Tukholman Marcus Music -studiolla helmikuussa 1977. Äänittäjinä ovat toimineet Christer Berg, Leif Mases ja Marcus Österdahl. Levyn tuottajina ovat Royals ja Jan Ödner.
"Musa"-lehden arviossa "immu" kirjoitti albumista:
""Enpä olisi uskonut, Royals on saanut aikaiseksi vaihtelevan ja kuitenkin tasapainoisen kokonaisuuden. Spring 76'n sekavan systeemin jälkeen on ilo kuunnella näin harmonista tuotetta. Tämä ei ole Albert Järvisen soololevy. Kitara on hyvin esillä, mutta Albert istuu/lentää Maijasen ja Kätkän kanssa oikein tyylikkäästi. Kyllä Järvinen välillä laittaa sormien liikuttamisen Suomen ennätykset vaakalaudalle, mutta kun hän sen tekee, se tapahtuu kohdalleen. Räpeltäminen ei ole itsetarkoitus. Ei varmaankaan olisi ollut Love Recordsille vaikeata jättää muutamia kuvia pois sisäkannesta ja painaa tekstit tilalle. Ne eivät ymmärtääkseni ole tyhjänpäiväisyyksien latelua. Maijasen lauluäänestä olen aina pitänyt ja basistina Maijanen kuuluu ehdottomasti huipulle. Ippe Kätkän pieni sävellys toimii introna yhteiselle laululle "More Is What You'll Give/Get." Omat raidat ovat tarina sinänsä. Niissä on tyylitajulla käytetty hyväksi dynamiikkaa, joka ylläpitää mielenkiintoa. Kun mukaan heitetään sopivasti jippoja ja sekoitetaan Royals- kauhalla, on herkullinen korvanruoka valmista. Royals alkaa olla voimissaan, he ovat siirtyneet sisältä ulos. Hyvää on kiva kehua" "
Jalkaväkirykmentti 49 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 49 (JR 49) oli Saimaan suojeluskuntapiirin perustama rykmentti. Se perustettiin 17. kesäkuuta 1941 annetun yleisen kutsun ylimääräisistä kertausharjoituksista jälkeen. Reserviläisistä muodostetun rykmentin perustamispaikkoina toimivat Pieksämäki, Sulkava, Puumala, Juva, Kangasniemi, Virtasalmi ja Haukivuori. JR 49 kuului 2. divisioonaan.
Perustaminen.
Jalkaväkirykmentti 49 perustettiin seuraavasti:
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.
Keskittäminen.
Sodan alkaessa JR 49 määrättiin II armeijakunnan reserviksi ja rykmentti taistelikin sodan alkupuolen erillään muusta divisioonasta alistettuna mm. 18. divisioonalle.
Alan Arkin

Alan Arkin (26. maaliskuuta 1934 Brooklyn, New York – 29. kesäkuuta 2023 Carlsbad, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä, ohjaaja ja muusikko.
Ura.
Elokuvaura.
Arkin oli yksi niistä viidestä näyttelijästä, joka on saanut ensimmäisestä elokuvaroolistaan parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden. Hän oli ehdolla vuoden 1966 elokuvasta "Venäläiset tulevat, venäläiset tulevat" ja uudelleen kaksi vuotta myöhemmin elokuvasta "Sydän on yksinäinen harhailija".""
Arkin osoitti kykenevänsä tekemään sekä draamaa että komediaa. Muita hänen roolejaan olivat muun muassa Audrey Hepburnia väijyvä oppinut tappaja elokuvassa "Yksin pimeässä", ohjaaja Mike Nicholsin "Me sotasankarit" ja "Arvoitusten juna", jossa hän esitti Sigmund Freudia, "Älkää ampuko hammaslääkäriä" ja "Myyntitykit". Arkin esiintyi myös elokuvassa "Saksikäsi Edward".
Vuoden 2006 Arkin sai kolmannen Oscar-ehdokkuutensa ja ensimmäisen palkintonsa elokuvasta "Little Miss Sunshine". Hän sai Oscarin parhaasta miessivuosasta ja Bafta-palkinnon samasta kategoriasta. 
Teatteriura.
Arkin aloitti näyttelemisen Broadwayllä vuonna 1961 eli ennen elokuvauraansa. Hän esiintyi seitsemässä eri Broadway-näytelmässä. Lisäksi hän näytteli pienemmissä newyorkilaisissa teattereissa. Arkin voitti Tony-palkinnon näytelmästä "Enter Laughing". Lisäksi hän voitti Broadwayn ulkopuolisille esityksille jaettavan Drama Desk Awardin kahdesti ohjauksesta näytelmistä "Little Murders" ja "The White House Murder Case" .
Muut työt.
Näyttelijänuransa lisäksi Arkin soitti The Tarriers -kansanmusiikkiyhtyeessä, jonka “Banaaninlastaajan laulu” -kappale ("Day-O" tai "The Banana Boat Song") nousi 4. sijalle Billboard-listalla. Hän kirjoitti myös lastenkirjoja sekä tieteisnovelleja.
Yksityiselämä.
Arkin syntyi New Yorkissa juutalaiseen perheeseen. Hän muutti perheensä mukana Los Angelesiin palatakseen sieltä takaisin ja aloittaakseen uran laulaja-lauluntekijänä. Tämän jälkeen hän alkoi luoda näyttelijän uraa. 29 vuoden iässä Arkin liittyi chicagolaiseen komediaryhmään.""
Arkinilla oli kolme poikaa.""
Kevyt osasto 6 (jatkosota)

Kevyt osasto 6 (KevOs 6) oli Suomen maavoimien jatkosodan aikainen yksikkö, joka kuului 2. divisioonaan. Se oli kolmen jalkaväkikomppanian muodostoma yksikkö, jonka määrävahvuus oli 597, eli noin puolet jalkaväkirykmentin pataljoonan vahvuudesta. Osaston organisaatiosta puuttui kokonaan oma epäsuora tuli.
Perustaminen.
Kevyen osaston 6 perusti Jyväskylän suojeluskuntapiiri 17. kesäkuuta 1941, ja sen perustamispaikka oli Kintaus.
Perustamisen jälkeinen osaston vahvuus oli 23 upseeria, 103 aliupseeria ja 485 miestä, yhteensä 611. Tämä oli ainut kerta, jolloin osasto oli vähintään määrävahvuinen, ylivahvuutta 17 miestä.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti talvisodan aikaista parempi, mutta siitä huolimatta eivät yksiköt tulleet varustettua kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi. Kevyet osastot pyrittiin kuitenkin varustamaan liikkuvina yksiköinä mahdollisimman hyvin.
Lakkauttaminen.
Kevyt Osasto 6 lakkautettiin 28. maaliskuuta 1942. Osaston henkilöstöstä vanhimmat ikäluokat kotiutettiin ja nuoremmat siirrettiin pääosin jalkaväkirykmentti 7:n III pataljoonaan.
Ferrari F2003-GA

Ferrari F2003-GA on Rory Byrnen ja Ross Brawnin suunnittelema auto, jota Ferrari-talli käytti Formula 1-sarjassa kaudella 2003. Malliin lisättiin kirjaimet GA, jotka olivat vuoden 2003 alussa menehtyneen Fiatin päällikön Gianni Agnellin nimikirjaimet. Auto osoittautui erittäin kilpailukykyiseksi ja sillä voitettiin sekä valmistajien mestaruus että kuljettajien mestaruus. Kuljettajien mestaruuden voitti Michael Schumacher.
F2003-GA:n kilpailuhistoria.
F2003-GA esiintyi ensimmäisen kerran 4.5. Espanjan GP:ssä ja auton pelättiin olevan täysin ylivoimainen vastustajien autoihin nähden. Vaikka F2003 oli kehitetty vuonna 2002 käytetystä Ferrari F2002 autosta, joka oli täysin ylivoimainen, ei F2003 ollut murskaavan ylivoimainen. Schumacher toki voitti Espanjan GP:n, mutta ero vastustajiin ei ollut hirvittävän suuri. F2003 oli epäilemättä paras auto vuoden 2003 F1 sarjassa, mutta silti Schumacher joutui käymään kovan taistelun mestaruudesta Kimi Räikköstä ja Juan Pablo Montoyaa vastaan. Ferrari F2003 oli erittäin luotettava eikä Schumacherille sattunut kauden aikana yhtään konerikkoa. Mestaruus ratkesi kuitenkin vasta kauden päättäneessä Suzukan kisassa, jossa Schumahcer ajoi vaikeukseien kautta kahdeksanneksi, mutta tallikaveri Rubens Barrichello otti Ferrari F2003:n viimeisen voiton ja sinetöi samalla Schumahcerin maailmanmestaruuden. Ferrari F2003 poistui kisakäytöstä vuoden 2003 jälkeen.
Tekniset tiedot.
Moottori
Voimansiirto
Mitat
Tatjana Bulanova

Tatjana Bulanova (), joka tunnetaan myös nimellä Tanja Bulanova, on venäläinen laulaja. Hän on syntynyt 6. maaliskuuta 1969 Pietarissa Venäjällä. Hänen kappaleitaan ovat mm. Posvoni (Soita), Leto-zima (Kesä on talvi) ja Letela dusha (Vapaa sielu).
Historia.
Ensimmäistä levyään varten Bulanova työskenteli Letnij Sad -nimisen yhtyeen kanssa. Silloin musiikki oli nykyiseen verrattuna enemmän vahvoja balladeja ja pehmeää rokkia. Izmena-levyn jälkeen vuonna 1994 hän lopetti musiikinteon yhtyeen kanssa ja ryhtyi soittamaan dance-musiikkia. 
Bulanova on naimisissa jalkapalloilija Vladislav Nikolajevitš Radimovin () kanssa.
Paul Sabatier

Paul Sabatier (5. marraskuuta 1854 Carcassonne – 14. elokuuta 1941 Toulouse) oli ranskalainen kemisti, jolle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 1912 metallikatalysoidusta orgaanisten yhdisteiden hydrogenoinnista. Hän jakoi palkinnon toisen ranskalaisen kemistin Victor Grignardin kanssa.
Elämä.
Sabatier hyväksyttiin sekä École polytechniqueen että École normale supérieureen; hän valitsi viimeksimainitun ja valmistui sieltä kurssinsa parhaana 1877. Hän jatkoi opintojaan Collège de Francessa ja valmistui tohtoriksi 1880. Sabatier toimi fysiikan professorina Bordeaux’ssa ja Toulousessa, missä hän myöhemmin siirtyi kemian professoriksi ja työskenteli eläkkeelle jäämiseensä asti.
Ura.
Sabatierin varhaisin tutkimustyö liittyi rikin ja metallisulfaattien lämpökemiaan, joka oli aiheena hänen tohtorin väitöskirjassaan. Hän jatkoi fysikaalisia ja kemiallisia tutkimuksiaan sulfideihin, klorideihin, kromaatteihin ja kuparin yhdisteisiin. Sabatier tutki myös typen oksideja sekä teki huomattavia löytöjä muun muassa absorptiospektrometriaan liittyen.
Sabatier helpotti myös huomattavasti hydrogenoinnin teollista käyttöä. Vuonna 1887 hän huomasi, että pieni määrä nikkeliä katalyyttinä auttoi vetyä liittymään hiiliyhdisteiden molekyyleihin. Parhaiten Sabatier tunnetaankin tästä Sabatier-reaktiosta sekä kirjallisista töistään kuten vuonna 1913 julkaisemastaan kirjasta "La Catalyse en Chimie Organique".
Utelias Vili

Utelias Vili () on kuvitteellinen apina. H. A. ja Margret Rey kirjoittivat vuonna 1941 ensimmäisen Utelias Vili -lastenkirjan. Alkuperäinen kirjasarja sisälsi yhteensä seitsemän lastenkirjaa, jotka kirjoitettiin vuosina 1941–1966. Vuonna 2006 Uteliaasta Vilistä tehtiin elokuva. Vilistä on olemassa myös televisiosarja, jota on esitetty Suomessa Yle TV2 -kanavalla.
Hahmon kuvaus.
Utelias Vili on pieni ja ketterä apina. Hänellä on paljon opittavaa ja hän puuhaa mielellään kaikenlaista. TV-sarjassa Viliä kiinnostavat monet asiat, ja kun muut ovat poissa, Vili tuppaa tekemään jotain, josta pelkää joutuvansa vaikeuksiin - kaikki tosin kääntyy aina parhain päin.
Muuta.
Suomen Kotijäätelön jäätelöautoilla myytiin Utelias Vili -jäätelöpuikkoja.
Suomessa esitetyt jaksot.
Kausi 3.
Naiset (vuoden 1939 elokuva)

Naiset () on George Cukorin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1939. Sen pääosia esittävät Norma Shearer, Joan Crawford ja Rosalind Russell. Elokuvan näyttelijöinä oli nimensä mukaisesti ainoastaan naisia. Elokuvan pääosissa oli useita sen ajan suuria tähtiä. Tämä ei vielä niihin aikoihin ollut kovinkaan tavallista. Elokuva Grand Hotel (jossa Crawford esitti yhtä pääosaa) vuodelta 1932 oli aloittanut tämän trendin. "Naiset" perustuu Clare Boothe Lucen samannimiseen, suosittuun näytelmään. "Naiset" oli yksi Hollywoodin kalleimmista elokuvista tekovuonnaan 1939. Elokuvan pituus on 133 minuuttia, eli 2 tuntia ja 13 minuuttia, ja tuotantoyhtiöinä olivat Metro-Goldwyn-Mayer ja Warner Bros.
Elokuva kertoo joukosta naisia, jotka yrittävät selvitä sotkuisista ihmissuhteistaan sekä toistensa että miesten kanssa. Norma Shearer näyttelee pääroolia, varakasta Mary Hainesia, jonka aviomies pettää tätä kauniin myyjättären Crystal Allenin kanssa. Juonikasta Crystalia näyttelee Joan Crawford. Rosalind Russell näyttelee yhtä Maryn ystävättäristä. Muissa rooleissa ovat muiden muassa Paulette Goddard, Joan Fontaine, Lucile Watson, Mary Boland, Marjorie Main, Virginia Grey, Ruth Hussey, Virginia Weidler, Butterfly McQueen ja Hedda Hopper.
Elokuvan yli 130 roolissa esiintyy ainoastaan naisia. Tämä teema vietiin jopa niin pitkälle, että elokuvassa käytetyt lavasteet kuten muoto- ja valokuvat esittävät vain naisia ja jopa elokuvassa esiintyvät eläimet ovat yhtä poikkeusta lukuun ottamatta joka ikinen naispuolisia. Myös niin monen tähden palkkaaminen samaan elokuvaan oli hyvin epätavallista. Joan Crawford oli näytellyt Norma Shearerin jo kerran aiemminkin, vuonna 1925 valmistuneessa elokuvassa "Sydämen ääni". Silloin uransa vasta aloittanut Crawford oli Shearerin body doublena. Kaksi näyttelijätärtä eivät tulleet toimeen keskenään, sillä he olivat olleet kilpailijoita ollessaan vielä kiinnitettyinä samaan elokuvastudioon. Rosalind Russellin kanssa molemmat tulivat toimeen, ja Crawfordista ja Russellista tulikin hyviä ystäviä.
"Naiset"-elokuva jäi yhdeksi Shearerin viimeisistä elokuvista, sillä hän lopetti uransa vain kolmea elokuvaa myöhemmin vuonna 1942. Joan Crawford sen sijaan jatkoi yhteistyötä ohjaaja Cukorin kanssa. He tekivät yhdessä vielä kaksi elokuvaa.
Vuonna 2007 "Naiset" valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Diane English ohjasi vuonna 2008 valmistuneen elokuvan "Naiset", joka perustuu samaan Clare Boothe Lucen näytelmään.
Pokerilehti

Pokerilehti on vuonna 2006 perustettu ensimmäinen suomalainen pokeriin keskittyvä aikakauslehti. Järvenpääläinen Media Ace Oy julkaisi sitä yhteistyössä yhdysvaltalaisen Card Player Media LLC:n kanssa vuoteen 2010 saakka siten, että osa lehden sisällöstä oli käännöksiä CardPlayerin ulkomaisista artikkeleista. Koska Suomessa ei saa mainostaa rahapelejä, lehden kustannusoikeudet siirtyivät virolaiselle Fraudon Ou:lle 2010, ja yhtiö pystyi siten välttämään mainontakiellon. Joulukuusta 2011 alkaen lehden kumppaniksi vaihtui brittiläisen Dennis Publishing Limitedin "Poker Player". Toukokuussa 2012 Poliisihallitus kielsi Lehtipistettä jakelemasta lehteä siinä olevien pokerimainosten vuoksi ja lehti poistui Suomen irtonumeromyynnistä. Kustantajan mielestä Poliisihallituksen toiminta oli laiton, koska lehti ei ole suomalainen ja siksi siihen ei sen mukaan voida soveltaa Suomen lakeja.
Heinäkuussa 2012 lehteä kustantava Fraudon Ou ilmoitti poistavansa Poliisihallituksen mielestä laittomat mainokset irtonumeromyyntikappaleista, mutta lisäävänsä Suomessa kiellettyjen tuotteiden mainontaa tilaajille postitse toimitettuihin numeroihin. Elokuussa 2012 lehti alkoi ilmestyä myös App Storessa iPad- ja iPhone-versioina.
Lehden päätoimittaja on Lauri Riisberg ja kustannusosakeyhtiön toimitusjohtajana Timo Uusi-Kerttula 17. syyskuuta 2012 saakka.
Lansana Kouyaté

Lansana Kouyaté (s. 1950) oli Guinean pääministeri 2007–2008.
Kouyaté syntyi Kobassa Guineassa. Hän opiskeli valtiotieteitä Conakryn yliopistossa, jonka jälkeen liittyi virkamieskuntaan. Vuonna 1976 hänet nimitettiin työllisyysministeriksi, seuraavana vuonna kauppa- ja tilastoministeriksi. Tässä virassa hänellä oli vastuu valtionomisteisista yhtiöistä.
Kouyaté asetettiin ehdolle Guinean pääministeriksi 26. helmikuuta 2007. Presidentti Lansana Conté valitsi hänet virkaan ammattiyhdistysten ja opposition laatimalta listalta pitkällisen yleislakon jälkeen, jonka yhteydessä turvallisuusjoukot ampuivat noin 150. Levottomuudet laukaisi presidenttiä lähellä olleen Eugene Camaran nimitys pääministeriksi helmikuun alussa.
20. toukokuuta 2008 presidentti Conté erotti Kouyatén väärinkäytöksistä syytetyn hallituksen. Guinean ammattiliittojen edustaja syytti presidenttiä helmikuun 2007 sopimuksen rikkomisesta. Hänen seuraajaansa Ahmed Tidiane Souaréa pidettiin jälleen Contélle läheisenä henkilönä. Ammattiyhdistykset pidättäytyivät kuitenkin lakoista, mutta lähes välittömästi puhkesi sotilaskapina, kun sotilaat uskoivat menettävänsä palkkarästinsä, jotka Kouyaté oli luvannut maksaa.
Hardyn–Weinbergin laki

Hardyn–Weinbergin laki (tai "Hardyn–Weinbergin tasapainolaki, H–W:n periaate; H–W:n genotyyppijakauma") on populaatiogenetiikan perusyhtälö, joka kuvaa alleeli- ja genotyyppifrekvenssien väliset suhteet tasapainopopulaatiossa. Lain muotoilivat toisistaan riippumatta G. H. Hardy ja Wilhelm Weinberg vuonna 1908.
Genotyyppifrekvenssit tasapainopopulaatiossa.
Jos diploidin eliön populaatiossa on tietystä geenistä kaksi alleelia (geenityyppiä) A ja a, joiden frekvenssit (osuudet) ovat "p" ja "q", ja populaatiossa pariutumiset tapahtuvat umpimähkään, genotyyppien aa, Aa ja AA frekvenssit ovat vastaavasti
formula_1
formula_2
formula_3
Nämä geenien satunnaista yhtymistä tsygoottiin kuvaavat frekvenssit saadaan binomin neliöintikaavasta formula_4.
Jos alleeleja on useampia formula_5, saadaan frekvenssit vastaavasti neliöstä formula_6, jolloin kaikille homotsygooteille formula_7 ja kaikille heterotsygooteille formula_8
Satunnaisesti pariutuvassa populaatiossa alleeli- ja genotyyppifrekvenssit säilyvät muuttumattomina sukupolvesta toiseen, jos mikään evoluutiotekijä, edes sattuma ei vaikuta niihin. Tämä on niin kutsuttu Hardyn–Weinbergin lain tasapaino-ominaisuus.
Hardyn–Weinbergin tasapainon ehdot ja yhtälön käyttö.
Hardyn-Weinbergin tasapaino kuvaa ideaalipopulaatiotilannetta, jossa yksilön geenit voidaan katsoa satunnaisotokseksi geenivarastosta, jossa ei tapahdu muutoksia sukupolvien välillä. Yhtälö kuvaa hyvin tilannetta geeneille
Ideaalipopulaatio ja sille ennustettu Hardyn-Weinbergin tasapaino on suvullisten eliöiden populaatiogenetiikan nollamalli. Karkeasti yleistäen voidaan sanoa, että populaatiogenetiikka tieteenalana käsittelee poikkeamia tästä ideaalitilanteesta. Näitä poikkeamia aiheuttavat 
Populaatiorakennetta kuvataan yleisesti Wrightin F-tunnusluvuilla (), jotka mittaavat ja ennustavat ei-umpimähkäisyyden aihettamaa heterotsygoottisten genotyyppien suhteellista vajausta Hardyn-Weinbergin tasapainofrekvenssiin verrattuna:
"F" = 1 – (heterotsygoottien havaittu osuus)/(heterotsygoottien odotettu osuus)