tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nainen ilman omaatuntoa

Nainen ilman omaatuntoa ("Double Indemnity") on Billy Wilderin ohjaama yhdysvaltalainen "film noir" -elokuva vuodelta 1944. Elokuva perustuu James M. Cainin samannimiseen pienoisromaaniin. Wilder kirjoitti yhdessä Raymond Chandlerin kanssa romaanin dialogin uusiksi elokuvaa varten. Elokuvaa pidetään lajityyppinsä merkkiteoksena.
Elokuvan päähenkilö ja kertoja on Fred MacMurrayn esittämä losangelesilainen vakuutusmyyjä Walter Neff, joka rakastuu varakkaan asiakkaansa vaimoon Phyllis Dietrichsoniin (Barbara Stanwyck). Nainen saa vakuutuskauppiaan myymään aviomiehelleen henkivakuutuksen. Kun vakuutustarkastaja Barton Keyes (Edward G. Robinson) astuu mukaan kuvioihin, tapahtumat eivät enää etenekään rakastavaisten toivomalla tavalla.
"Nainen ilman omaatuntoa" valittiin vuonna 1992 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Mabel Gay

Mabel Gay (s. 5. toukokuuta 1983 Santiago de Cuba) on kuubalainen kolmiloikkaaja.
Gay voitti alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden Bydgoszczissa 1999 tuloksella 13,82. Hän sijoittui alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Santiago de Chilessä 2000 neljänneksi ja voitti saman ikäluokan maailmanmestaruuden Kingstonissa 2002 tuloksella 14,09. Hän voitti samana vuonna kultaa myös Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa ja alle 20-vuotiaiden Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa.
Gay sijoittui Pariisin MM-kilpailuissa 2003 viidenneksi tuloksella 14,52. Saman vuoden Pan-Amerikan kisoissa Santo Domingossa hän voitti kultaa loikittuaan 14,42. Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa 2004 hän oli yhdeksäs. Helsingin MM-kilpailuissa 2005 hän karsiutui loppukilpailusta.
Gay saavutti Keski-Amerikan ja Karibianmeren maiden mestaruuskilpailuissa hopeaa Nassaussa 2005 tuloksella 13,97 ja kultaa Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa Cartagenassa 2006 tuloksella 14,20. Moskovan MM-hallikilpailuissa 2006 hän karsiutui loppukilpailusta. Pan-Amerikan kisoissa Rio de Janeirossa 2007 hän sai pronssia loikittuaan 14,26. Hän voitti Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuden Calissa 2008 tuloksella 14,19. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui loppukilpailusta.
Gay oli toinen Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa 2009. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sai hopeaa tuloksella 14,61. Myöhemmin samana vuonna hän voitti tuloksella 14,62. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän oli viides. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui neljänneksi ennätyksellään 14,67. Saman vuoden Pan-Amerikan kisoissa Guadalajarassa hän oli kolmas. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti pronssia tuloksella 14,29. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui viidenneksi.
Gay on voittanut kolmiloikan Kuuban-mestaruuden 2003, 2006 ja 2013.
Gay hyppäsi ennätyksensä 14,67 Daegussa 1. syyskuuta 2011. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 14,57 Budapestissä 2004. Pituushypyssä hänen ennätyksensä on 628 vuodelta 2009.
Kapıkulu

Kapıkulu oli Osmanien valtakunnan vakinainen armeija, jota itse sulttaani johti.
Osmanien valtakunnan aiempi armeija oli palkka-armeija, joka kävi ajan myötä liian kalliiksi ylläpitää. Samoin palkka-armeijan johtajat timarit käyttivät joukkojaan poliittisen vaikutusvallan saamiseksi ja kävivät vaaraksi sulttaanille. 1300-luvun puolivälissä sulttaani Murad I kokosi oman armeijansa käyttäen oikeutta viidesosaan sotasaaliista. Murad tulkitsi myös sotavankien kuuluvan sotasaaliiseen ja muodosti heistä oman armeijansa kapıkulun. Alkuperäiset kapıkulu-sotilaat olivat siis vangiksi saatuja islamin uskoon käännytettyjä sotavankeja. Kapıkulun kuuluisin osa oli janitsaarit, mutta armeijaan kuului muitakin joukkotyyppejä kuten mm. "baltacı", pertuskajoukot ja "sipahi"-ratsuväki. Kapıkulu-joukkojen lukumäärä kasvoi nopeasti ja siitä tuli osmanien armeijan tärkein osa. Myöhemmin kapıkulu tuli tarkoittamaan yleisesti vakinaista väkeä.
Ennen Kapikulu-joukkoja, Osmanien armeija koostui lähinnä jalkaväestä ja "müsellemeista". Näitä joukkoja tukivat ratsuväki, azapit, voynukit, martolot ja kerahorit.
Nicholas Parsons

Nicholas Parsons (10. lokakuuta 1923 – 28. tammikuuta 2020) oli brittiläinen televisio- ja radiojuontaja ja näyttelijä. Hän toimi vuodesta 1967 alkaen radiovisailu "Just a Minuten" juontajana. Hän juonsi visailun jokaisen jakson yli 50 vuoden ajan, ja hän oli ensimmäisen kerran poissa siitä vuonna 2018. "The Benny Hill Show’n" esiintyjiin Parsons kuului 1968–1971. Parsonsin omaelämäkerta "The Straight Man: My Life in Comedy" ilmestyi vuonna 1994.
Alvar Lidell

Tord Alvar Quan Lidell (11. syyskuuta 1908 Surrey – 7. tammikuuta 1981) oli brittiläinen radiotoimittaja, joka tuli tunnetuksi erityisesti BBC:n uutistenlukijana toisen maailmansodan aikana.
Lidellin molemmat vanhemmat olivat syntyperältään ruotsalaisia. BBC:n uutistenlukijana ja kuuluttajana hän oli vuosina 1932–1969. Lidell esiintyi myös kertojana useissa musiikkiesityksissä, muun muassa John Tavenerin "The Whalen" maailmanensi-illassa.
Hospodar

Hospodar on slaavilaisissa kielissä herraa tai isäntää merkitsevä termi, joka oli myös arvonimi joissakin slaavilaisissa maissa.
Moldovan ja Valakian ruhtinaita kutsuttiin hospodareiksi slaavilaisissa kirjoituksissa Osmanien valtakunnan aikana vuoteen 1866, jolloin ne itsenäistyivät Tonavan ruhtinaskunniksi ja myöhemmin Romanian kuningaskunnaksi. Moldovassa ja Valakiassa titteliä hospodar käytettiin voivodin lisäksi, kun latinaksi kirjoittaessa ruhtinaista käytettiin arvonimeä "Domn".
Ukrainassa "hospodar" saattaa tarkoittaa suvun päämiestä ja talon tai tilan omistajaa.
Nel blu dipinto di blu

”Nel blu dipinto di blu”, joka tunnetaan nykyisin paremmin nimellä ”Volare”, on Domenico Modugnon säveltämä kappale, jonka sanoituksen Modugno teki yhdessä Franco Migliaccin kanssa. Se voitti vuonna 1958 San Remon musiikkifestivaalit, jossa sen esittivät Modugno ja Johnny Dorelli. Kappale edusti Italiaa saman vuoden Eurovision laulukilpailussa, jossa Modugno esitti sen italiaksi ja sijoittui kolmanneksi.
Vaikka kappale sijoittui euroviisuissa vasta kolmanneksi, se nimettiin uudelleen kilpailujen jälkeen ”Volareksi”, ja siitä tuli ensimmäinen kansainvälinen euroviisuhitti. Se nousi listoille ympäri Euroopan ja peräti listaykköseksi Yhdysvalloissa, missä se on nykyisinkin kaikkien aikojen suosituin euroviisukappale. Kymmenet artistit ovat laulaneet kappaleesta oman versionsa, mukaan lukien Dean Martin, Louis Armstrong, Frank Sinatra ja Petula Clark. Suomeksi kappaleen on levyttänyt muun muassa Olavi Virta.
”Volare” oli yksi 14 kappaleesta, jotka valittiin ehdolle ”kaikkien aikojen euroviisuksi” vuonna 2005 Eurovision 50-vuotista taivalta juhlistaneeseen -tapahtumaan. Se sijoittui toiseksi.
Frederictonin kansainvälinen lentoasema

Frederictonin kansainvälinen lentoasema () on lentoasema Kanadan New Brunswickin provinssissa Lincolnin alueella, noin 13 km kaakkoon Frederictonista. Kentän omistaa Transport Canada ja sitä ylläpitää "Greater Fredericton Airport Authority". Vuonna 2007 lentoaseman kautta kulki 267 511 matkustajaa. Lentoasema oli Kanadan vilkkain lentoasemista, joissa ei ole lennonjohtotornia. Vuonna 2007 lentoasema sai kansainvälisen statuksen.
Historia.
Frederictonin pormestari kävi vuonna 1943 neuvotteluja Kanadan valtion kanssa lentoaseman perustamisesta alueelle. Alukuperäiseksi kohteeksi suunniteltiin Russagonisin aluetta, mutta neuvottelut eivät tuottaneet tulosta. Vuonna 1945 kaupunki kävi uusia neuvotteluja ja vaihtoehtoiseksi sijoituspaikaksi ehdotettiin Lincolnin aluetta. Molemmista alueista tehtiin kustannuslaskelmat ja Lincolnin alue todettiin paremmaksi. Toukokuussa 1948 kaupunki pakkolunasti maa-alueet lentoaseman rakentamista varten ja rakennustyöt aloitettiin saman vuoden syyskuussa. 30. marraskuuta 1949 lentokentälle laskeutui liikenneministeriön virkailijoita kuljettanut lentokone. Seuraavan vuoden tammikuussa aloitettiin raivaustyöt toisen kiitotien rakentamista varten. Maaliskuussa 1950 Kanadan liikenneministeriö ja Frederictonin kaupunki allekirjoittivat sopimuksen, jossa ministeriö lupautui rakentamaan lentoaseman ja kaupunki rakentaisi terminaalirakennuksen, sekä vastaisi ylläpitokustannuksista. Virallisesti lentoasema avattiin liikenteelle 1951.
Vuonna 1957 lentoaseman ylläpitö ei ollut taloudellisesti kannattavaa kaupungille, ja Kanadan liikenneministeriö osti lentoaseman, maa-alueet ja terminaalirakennukset 118 000 dollarilla. Seuraavana vuonna kiitotie 15-33 pidennettiin nykyiseen 1 829 metriin ja kiito- sekä rullausteille asennettiin suuritehoiset valaisimet. Vuonna 1959 lentokentälle asennettiin mittarilähestymisjärjestelmä. Lentoasemaa laajennettiin vuonna 1963, asemalle valmistui muun muassa uusi terminaalirakennus, lentokoneiden huoltohalli, paloasema, pumppuasema, uudistetut vesi-, viemäri-, ja sammutusjärjestelmät.
Vuonna 1998 aloitettiin neuvottelut lentoaseman yksityistämisestä. Viimein vuonna 2001 lentoasema siirtyi yksityisen "Greater Fredericton Airport Authorityn" hallintaan. Vuonna 2007 lentoasema sai kansainvälisen statuksen ja nimettiin uudelleen Frederictonin kansainvälinen lentoasemaksi.
Saint Johnin lentoasema

Saint Johnin lentoasema () on lentoasema Kanadan New Brunswickin provinssissa, noin 15 km koilliseen Saint Johnista. Kentän omistaa Transport Canada ja sitä ylläpitää "Saint John Airport Inc". Vuonna 2007 lentoaseman kautta kulki 245 000 matkustajaa.
Historia.
Sopimus lentoaseman rakentamisesta allekirjoitettiin 20. maaliskuuta 1950. Kanadan liikeneministeriö rakensi lentoaseman ja Saint Johnin kaupunki oli vastuussa sen ylläpidosta. Rakennustyöt alkoivat jo vuotta aikaisemmin ja ensimmäinen kiitotie 05/23 valmistui sopimuksen allekirjoittamisen aikoihin, kiitotien pituus oli 1 676 metriä pitkä ja 61 metriä leveä, pian tämän jälkeen toinen 1 554 metrin pituinen kiitotie 14/32 valmistui. Terminaalirakennuksen rakennustyöt alkoivat vuonna 1951 ja sen valmistuttua 8. tammikuuta 1952, lentoasema avattiin virallisesti, vaikka kentälle oli jo laskeutunut useita lentokoneita.
Terry Wynn

Terence "Terry" Wynn (s. 27. kesäkuuta 1946) on brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko, joka istui Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1989–2006. Hän liittyi vuonna 1962 kauppalaivastoon, jossa palveli kahdentoista vuoden ajan. Hän on metodistien paikallissaarnaaja. Hän on julkaissut kirjat "Onward Christian Socialist" (1995) ja "Where Are the Prophets?" (2006).
Fanariootit

Fanariootit () olivat Konstantinopoliin kaupungin valloituksen 1453 jälkeen jääneitä kreikkalaisia, erityisesti ylimysperheitä. He asuivat Konstantinopolissa Fanarin kaupunginosassa, ja jotkut heistä nousivat merkittävään asemaan Osmanien valtakunnan palveluksessa.
Fanariootit olivat merkittävässä asemassa olevia pääosin kreikkalaisia perheitä, jotka asuivat Konstantinopolin kreikkalaisessa kaupunginosassa Fanarissa. Fanari oli myös Konstantinopolin ekumeenisen patriarkaatin sijaintipaikka. Fanariootit hallitsivat patriarkaatin hallintoa ja usein vaikuttivat patriarkan ja muiden prelatuurien valintaan. Ekumeeninen patriarkka oli erityisen tärkeä hahmo ortodoksisessa kristikunnassa ja hänellä oli asema ”ensimmäisenä tasavertaisten joukossa” maailman ortodoksisten piispojen joukossa.
1600-luvulla suuren varallisuuden ja vaikutusvallan hankkineet fanaariootit nousivat merkittäviin asemiin Osmanien valtakunnassa. He toimivat hallinnon ja lähetystöjen virallisina dragomaneina eli tulkkeina vuodesta 1669 aina vuoteen 1821 asti. Yhdessä kirkon korkea-arvoisten henkilöiden ja maakuntien paikallisten vaikuttajien kanssa fanaariootit muodostivat hallitsevan luokan kreikkalaisten keskuudessa Osmanien valtakunnassa aina Kreikan vapaussotaan asti. Fanaariooteilla oli keskeinen asema vallankumouksellisen liikkeen edustuselimessä, kansalliskokouksessa, joka kokoontui kuusi kertaa vuosien 1821 ja 1829 välillä.
1700-luvun alun ja vuoden 1821 välillä monet fanariootit saivat merkittäviä virkoja Tonavan ruhtinaskunnissa, eli Moldoviassa ja Valakiassa. Monet dragomanit nousivat paikallisiksi maaherroiksi eli hospodareiksi. Tätä ajanjaksoa Tonavan ruhtinaskuntien historiassa pidetään yleisesti fanaarioottien aikana.
Walter J. Veith

Walter Julius Veith (s. 1949) on eteläafrikkalainen eläintieteilijä, joka tunnetaan aktiivisena kreationistina. Hän sai luonnontieteiden kandidaatin ja maisterin arvot Stellenboschin yliopistolta ja eteni filosofian tohtoriksi Kapkaupungin yliopistosta. Nykyisin hän toimii Länsi-Kapin yliopiston eläintieteen laitoksen professorina ja puheenjohtajana. 
Entinen ateisti Veith hyväksyi aiemmin evoluutioteorian, mutta sitten hän ilmoitti hyväksyneensä Raamatun luotettavimmaksi koskaan lukemakseen kirjaksi. Hänen siirtymisensä kreationismin kannattajaksi ei kuitenkaan ollut äkillinen tapahtuma vaan pidempi prosessi. Nykyisin hän uskoo tiedettyjen tosiasioiden tukevan ihmisen suunnitelmallista alkuperää.
Veith on vihitty seitsemännen päivän adventistien pastoriksi. Hän on saanut mainetta luennoillaan ja julkaisuillaan, joiden joukossa on kirja "The Genesis Conflict: Putting the Pieces Together". Hän on esittänyt myös salaliittoteorioita: hänen mukaansa esimerkiksi katoliset, muslimit ja mormonit ovat liitossa.
Kalabaliikki

Kalabaliikki, ’kahakka, metakka, meteli’, on ruotsiin ja suomeen lainautunut alkujaan turkin kielen sana "kalabalık", 'ihmisjoukko, lauma, tungos, sekamelska', joka ei ole käytössä muissa Länsi- eikä Pohjois-Euroopan kielissä. Romanian kielessä sana on muodossa "calabalâc" ja tarkoittaa ’erilaisia tavaroita epäjärjestyksessä, sekasotku’.
Sanan lainautumisen taustalla on Kaarle XII:n oleskelu joukkoineen, joissa oli mukana oletettavasti myös suomalaisia, romanialaisten asuttamalla alueella ja siellä tapahtunut Benderin kalabaliikki.
Uuskalvinismi

Uuskalvinismi tai neokalvinismi on 1800-luvulla Alankomaissa Abraham Kuyperin johdolla syntynyt kalvinistinen liike, jonka tarkoituksena oli historiallisen kalvinismin uudelleenherättäminen valistusajan jälkeisten sosiaalisten, kulttuuristen ja uskonnollisten vaikutusten kumoamiseksi. Termin ottivat käyttöön alun perin Kuyperin vastustajat, mutta se myöhemmin hyväksyttiin myös liikkeen sisällä.
1800-luvun uuskalvinismi asetti reformaatioon perustuvat periaatteensa toisaalta katolista ja toisaalta maallista ajattelua vastaan ja sen tunnusomainen piirre oli kaiken kattava maailmankuva, joka perustui Raamattuun. Kuyper katsoi, että Jumala hallitsi erillisiä luomakunnan piirejä, esimerkiksi kansakuntia, joita piti suojella liberalismilta ja vallankumouksellisilta aatteilta. Kuyper vastusti myös valistusaatteen ihmisten yksilöllisyyden ja rationaalisuuden korostamista ja katsoi, että ne olivat johtaneet Ranskan vallankumouksen innoittamiin ajatuksiin vapaudesta, veljeydestä ja tasa-arvosta. Nämä ajatukset kyseenalaistivat hänen mielestään Jumalan auktoriteetin.
David Mallet

David Mallet (alk. Malloch) (noin 1705 – 1765) oli skotlantilainen näytelmäkirjailija.
Mallet opiskeli Edinburghin yliopistossa ja muutti Lontooseen 1723 yksityisopettajaksi. Hän tutustui siellä Alexander Popeen, James Thomsoniin ja muihin kirjallisuuden parissa toimiviin henkilöihin. Samana vuonna hän kirjoitti tunnetuimman teoksensa "William and Margaret", joka on mukaelma kansanballadista. Vuonna 1740 hän teki yhteistyössä Thomsonin kanssa naamionäytelmän "Alfred", johon kuului "Rule, Britannia!". Hän ei ollut erityisen pidetty skotlantilaisten keskuudessa, vaan häntä luonnehdittiin häikäilemättömäksi.
Hänen tuolloin suositut näytelmänsä ja runonsa, esimerkiksi "Amyntor and Theodora", ovat jääneet unohduksiin, mutta hänen merkittävyyttään osoittaa, että poliitikko ja filosofi Henry St John valitsi hänet kirjallisen jäämistönsä hoitajaksi. Mallet toimitti ja julkaisi St Johnin tuotannon.
Geoffrey Cronjé

Geoffrey Cronjé (30. joulukuuta 1907 – 23. tammikuuta 1992) oli eteläafrikkalainen Pretorian yliopiston sosiologian professori ja yksi apartheid-järjestelmän keskeisistä ideologeista.
Cronjé valmistui Stellenbochin yliopistosta vuonna 1929 ja monien muiden aikansa afrikaanerien tavoin jatkoi opintojaan Saksassa ja Alankomaissa, missä omaksui eurooppalaisen oikeiston tavoitteet ja menetelmät. Hän väitteli tohtoriksi Amsterdamin yliopistossa ja valittiin pian kotimaahansa palattuaan sosiologian professoriksi Pretorian yliopistoon. Opiskeluaikanaan Etelä-Afrikassa Cronjé liittyi natsimyönteiseen "Dietse Studentbondiin" ja oli perustamassa "Afrikaanse Nationalise Studentebondia". Myöhemmin hänet kutsuttiin "Broederbondin" jäseneksi.
Cronjé esitti, että niin kauan kun afrikaanerit joutuivat elämään vähemmistönä rodullisesti ja kulttuurisesti erilaisessa ympäristössä, he eivät voisi antaa maan mustan enemmistön kehittyä taloudellisesti tai poliittisesti, koska se johtaisi mustien ylivaltaan. Hän piti tätä kuitenkin epäoikeudenmukaisena ja -kristillisenä ja tarjosi ratkaisuksi täydellistä rotuerottelua (, "erillisyys") mustien ja valkoisten välille.
Cronjén vuonna 1948 julkaistu "Voogdyskap en apartheid" teos hahmotteli Kansallispuolueen apartheid-ohjelman sisällön, jonka perusteella intialaiset tulisi lähettää takaisin Intiaan, värilliset erotella ja mustat palauttaa "kotimaihinsa".
Vuoden 1948 jälkeen Cronjé vetäytyi aktiivisesta poliittisesta elämästä ja keskittyi pienimuotoisempaan sosiologiseen tutkimukseen köyhiin afrikaanereihin liittyvissä kysymyksissä.
Mikko Pirhonen

Mikko Pirhonen (14. huhtikuuta 1873 Hiitola – 17. kesäkuuta 1904 Kuopio) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja näytelmäkirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "Mikko Puhurinen" ja "M.P."
Pirhonen valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1895 ja asui sitten Kuopiossa vuodesta 1895 toimien siellä kansakoulunopettajana. Pirhonen osallistui raittiusliikkeen ja työväenliikkeen toimintaan ja hän oli myös Kuopion kaupunginvaltuutettuna.
Kaliumsulfaatti

Kaliumsulfaatti (K2SO4) on kalium- ja sulfaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Luonnossa kaliumsulfaattia esiintyy useissa eri mineraaleissa.
Valmistus.
Kaliumsulfaattia valmistetaan antamalla kaliumkloridin reagoida rikkihapon kanssa. Tällöin syntyy kaliumsulfaattia ja sivutuotteena suolahappoa. Reaktiossa syntyy ensin kaliumvetysulfaattia, joka reagoi edelleen kaliumkloridin kanssa muodostaen kaliumsulfaattia ja suolahappoa. Tällä menetelmällä kaliumsulfaattia valmistaa muun muassa Kemira GrowHow Kokkolan tehtaallaan. 
KCl + H2SO4 → KHSO4 + HCl
KCl + KHSO4 → K2SO4 + HCl
Kaliumsulfaattia voidaan valmistaa myös muilla tavoin. Tyypillinen tapa valmistaa yhdistettä on kaliumia ja magnesiumia sisältävien mineraalien, kuten langbeiniitin tai kiessiriitin reaktio kaliumkloridin kanssa. Tuotteina syntyy kaliumsulfaattia ja magnesiumkloridia. Alla langbeiniitin reaktio: 
K2SO4·2MgSO4 + 4 KCl → 3 K2SO4 + 2 MgCl2
Kaliumsulfaattia syntyy myös kuumennettaessa kaliumvetysulfaattia. Kuumennuksen ensimmäisessä vaiheessa poistuu vettä, jolloin muodostuu kaliumpyrosulfaattia. Kuumennuksen jatkuessa kaliumpyrosulfaatista irtoaa rikkitrioksidimolekyyli ja syntyy kaliumsulfaattia. 
2 KHSO4 → K2S2O7 + H2O
K2S2O7 → K2SO4 + SO3
Käyttö.
Kaliumsulfaattia käytetään pääasiassa kaliumlannoitteena. Lisäksi sitä käytetään muun muassa elintarvikkeissa happamuuden säätöaineena. Sen E-koodi on yhdessä kaliumvetysulfaatin kanssa E515.
Turvallisuus.
Kaliumsulfaatti on lievästi myrkyllistä hengitettynä tai nieltynä. Kaliumsulfaattipöly aiheuttaa yskää ja hengen ahdistusta. Nielemisen seurauksena voi olla kipua vatsassa ja huonovointisuutta.
Roman Wick

Roman Wick (s. 30. joulukuuta 1985 Zuzwil, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. 
Wickin pääsarjaura alkoi kaudella 2002–2003 kun hän pääsi pelaamaan Kloten Flyersin edustusjoukkueessa yhdeksän runkosarjaottelua. Kauden 2003–2004 Wick pelasi vielä Klotenissa ennen siirtymistään Pohjois-Amerikkaan WHL:n Red Deer Rebelsiin. Ottawa Senators varasi Wickin NHL:ään viidennellä kierroksella varausvuorolla 156. Ensimmäisellä kaudellaan Red Deerissä Wick teki tehot 32+38=70 66:ssa ottelussa. 
Kaudella 2005–2006 Wick siirtyi kesken kauden Red Deeristä Lethbridge Hurricanesiin. Wick pelasi Lethbridgessä 38 ottelua tehoilla 14+17=31. Kaudeksi 2006–2007 Wick palasi takaisin Kloteniin. 
Vuonna 2010 Wick siirtyi Pohjois-Amerikan ammattilaissarjoihin. Hän aloitti kauden 2010–2011 AHL:n Binghamton Senatorsissa, ja ensimmäisen NHL-ottelunsa hän pelasi 25. helmikuuta 2011, jolloin Ottawa kohtasi Buffalo Sabresin. Wick edusti Ottawaa lopulta NHL:ssä seitsemässä ottelussa. Pääosan kaudesta hän pelasi Binghamtonissa, joka voitti keväällä 2011 sarjan mestaruuden, Calder Cupin. Wick päätti yhden Senators-kauden jälkeen palata Eurooppaan, kun hän teki sopimuksen Klotenin kanssa.
Wick on edustanut Sveitsin maajoukkuetta vuosien 2008 ja 2009 MM-kisoissa.
Augustus Tholey

Augustus Tholey (?–1898) oli ranskalaissyntyinen litografi, joka teki myös pastelleja. Hän muutti Yhdysvaltoihin Philadelphiaan Alsace-Lorrainesta 1848.
Tholey teki muun muassa romantisoidun kuvan Kaarle XII:sta ja Benderin kalabaliikista.
Nicolaas Johannes Diederichs

Nicolaas Johannes Diederichs (17. marraskuuta 1903 – 21. elokuuta 1978) oli eteläafrikkalainen taloustieteilijä ja poliitikko. Hän toimi maansa valtiollisena presidenttinä vuosina 1975–1978. Diederichs väitteli tohtoriksi Leydenin yliopistosta ja nousi 1930- ja 1940-luvuilla merkittäväksi hahmoksi afrikaanerinationalistisissa piireissä. 
Vuosina 1953–1975 Diederichs oli Kansallispuolueen kansanedustaja maan parlamentissa ja toimi talousministerinä vuosina 1958–1967, kaivosministerinä 1961–1964 ja valtiovarainministerinä 1967–1975. Vuodesta 1975 kuolemaansa asti hän toimi maan valtiollisena presidenttinä.
Teoksessa ”Nationalismi maailmankatsomuksena ja sen suhde internationalismiin” Diederich esitti, että Jumala oli luonut kansakunnat ja näillä kansakunnilla oli jumalallinen oikeutus olemassaoloon toisistaan erillisinä. Tämän vuoksi afrikaanereilla oli oikeus hylätä brittien muodostama Etelä-Afrikka, jossa afrikaanerit joutuisivat elämään muiden etnisten ryhmien rinnalla vähemmistönä.
Oskar Toppelius

Oskar August Toppelius (31. tammikuuta 1828 Oulu – 30. kesäkuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen lehtori ja kirjallisuudentutkija.
Toppeliuksen vanhemmat olivat Oulun kaupunginlääkäri, professori Gustaf Toppelius (1786–1864) ja Maria Calamnius. Hänen isoisänsä oli kuuluisa kirkkomaalari Mikael Toppelius. Toppelius pääsi ylioppilaaksi vuonna 1843. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1850 ja lisensiaatiksi sekä tohtoriksi 1857. Hän toimi Helsingin yliopiston estetiikan ja uudemman kirjallisuuden dosenttina 1861–1869 ja Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssina 1867–1869. Viimeksi Toppelius oli Vaasan lukion ja myöhemmin lyseon kreikan kielen lehtori 1869–1892.
Toppelius oli innokas teatterin harrastaja ja hän toimi muun muassa teatterikriitikkona. Hän oli lisäksi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran runoustoimikunnan jäsen 1865−1870 sekä 1897−1902.
Toppelius, joka kuoli naimattomana, testamenttasi suurimman osan omaisuudestaan Pohjois-Suomen kouluille, varsinkin suomenkielisille.
Teoksia.
Toppeliuksen kirjoittamaa viisinäytöksistä "Konungens läkäre" -huvinäytelmää, jota esitettiin Helsingissä ja Tukholmassa, ei koskaan painettu.
Anne Benjaminsen

Anne Irene Benjaminsen (o.s. Veijalainen, s. 25. maaliskuuta 1964) on suomalainen hiihtosuunnistaja ja viestisuunnistuksen maailmanmestari. Seuratasolla hän edusti Hämeenlinnan Suunnistajia.
Kuopion MM-kilpailuissa 1988 Benjaminsen voitti viestikultaa ja sijoittui normaalimatkalla viidenneksi ja lyhyellä matkalla kahdeksanneksi. Viestissä hän hiihtosuunnisti keskimmäisen osuuden Sirpa Kukkosen aloittaessa ja Virpi Juutilaisen lopettaessa viestin. Pohjoismaiden mestaruuskisoista hän voitti viestikultaa vuosina 1987 ja 1989.
Hänen puolisonsa Vidar Benjaminsen on hiihtosuunnistuksen moninkertainen maailmanmestari.
K. F. Wahlman

Karl Fredrik (K. F.) Wahlman (28. lokakuuta 1834 Huittinen – 2. maaliskuuta 1904 Kustavi) oli suomalainen opettaja ja runoilija.
Wahlmanin kirjoittamia runoja julkaistiin "Sanomia Turusta" ja "Uusi Suometar" -lehdissä.
Oware

Oware on Mancala-peleihin kuuluva afrikkalainen lautapeli. Pelistä käytetään myös nimityksiä: Abapa, Wari, Warri ja Awele.
Oware on kahden hengen peli, jossa ei ole sattumaa. Pelissä pärjääminen riippuu pelaajan keskittymiskyvystä ja laskutaidosta. Pelilaudassa on kaksi kuuden kolon / kupin riviä. Lisäksi laudassa voi olla isot päätykupit siementen säilyttämistä varten, mutta niillä ei ole merkitystä itse pelin kannalta. Pelissä on käytössä 48 siementä, jotka jaetaan 12 kuppiin tasaisesti eli 4 kuhunkin kuppiin / koloon. Pelaajat asettuvat laudan molemmin puolin. Kumpikin pelaaja hallitsee oman puolensa kuuden kolon rivistöä. Tavoite on voittaa yli puolet siemenistä eli vähintään 25 siementä kylvämällä siemeniä omista kupeista ja ryöstämällä siemeniä vastustajan kupeista. Peli voi päättyä myös tasapeliin.
Pelin kulku.
Pelaajat arpovat aloittajan. Jos peliä pelataan useampi kierros, aloitetaan vuoron perään.
Aloittaja poimii valitsemastaan oman puolen kupista kaikki siemenet ja kylvää ne yksi kerrallaan vastapäivään seuraaviin kuppeihin / koloihin. Jos laudassa on pääty- / varastokupit, ne hypätään yli. Kylvö voi ylettyä ympäri pelilaudan. Tässä tapauksessa kuppi, josta kylvö alkoi hypätään yli.
Pelaaja ryöstää vastustajan siemeniä seuraavissa tapauksissa:
Pelaaja siirtää ryöstämänsä siemenet eteensä alustalle tai oikeankäden puoleiseen varastokuppiin.
Kylvön jälkeen on seuraavan pelaajan vuoro kylvää.
Pelin aikana on pakko kylvää kupista, jonka siemenet on ottanut käteensä. Siemeniä ei saa siirtää laskeakseen montako niitä kupissa on. Jos vastustajan kolot tyhjenevät pelin kuluessa, on niihin kylvettävä, jos mahdollista.
Pelin päättyminen.
Peli päättyy seuraavissa tapauksissa:
Turnauksissa peliä pelataan yleensä periaatteella paras viidestä. Eli kumpi pelaaja voittaa ensin kolme peliä on voittaja.
Martina Ratej

Martina Ratej (s. 2. marraskuuta 1981) on slovenialainen keihäänheittäjä.
Ratej karsiutui loppukilpailusta alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2000 ja Göteborgin EM-kilpailuissa 2006. Hän sijoittui toiseksi heittolajien Euroopan talvicupissa Splitissä 2008 Slovenian ennätystuloksella 63,16. Pekingin olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta. 
Ratej saavutti 2009 pronssia Välimeren kilpailuissa Pescarassa tuloksella 59,08 sekä oli kymmenes Berliinin MM-kilpailuissa ja seitsemäs . Hän voitti Euroopan talviheittocupin maansa tuolloisella ennätyksellä 65,96 Arles'ssa 2010. Hän heitti ennätyksensä ja Slovenian ennätyksen 67,16 Dohassa 14. toukokuuta 2010. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 ja Daegun MM-kilpailuissa 2011 Ratej sijoittui kuudenneksi. Ratej voitti Euroopan talviheittocupin Montenegron Barissa 2012 tuloksella 63,59. Hän karsiutui samana vuonna loppukilpailusta Helsingin EM-kilpailuissa. 
Lontoon olympialaisissa Ratej sijoittui alun perin seitsemänneksi. Hänen suorituksensa kuitenkin hylättiin myöhemmin dopingin takia. Hänen Lontoon olympialaisissa antamansa dopingnäyte tutkittiin uudelleen vuonna 2020, ja siitä löytyi merkkejä klostebol-nimisen anabolisen steroidin käytöstä. Ratej sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 9.3.2020–8.3.2022 ja hänen tuloksensa hylättiin aikaväliltä 9.8.2012–9.8.2014. Hylättyihin tuloksiin sisältyi vuoden 2013 Välimeren kilpailuiden voitto (tuloksella 60,28), Moskovan MM-kilpailuiden karsiutuminen ja vuoden 2014 Euroopan talviheittocupin kolmossija.
Zürichin EM-kilpailuissa Ratej sijoittui kuudenneksi. Hän voitti Euroopan talviheittocupin Leiriassa 2015 tuloksella 62,43. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui loppukilpailusta. Seuraavana vuonna hän sijoittui kuudenneksi Amsterdamin EM-kilpailuissa ja karsiutui loppukilpailusta Rio de Janeiron olympialaisissa.
Ratej voitti heittolajien Euroopan talvicupin Las Palmasissa 2017 tuloksella 60,66. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui yhdeksänneksi, Berliinin EM-kilpailuissa 2018 neljänneksi ja Dohan MM-kilpailuissa 2019 kymmenenneksi. Kilpailukieltonsa jälkeen hän oli viides Münchenin EM-kilpailuissa 2022. Hän karsiutui loppukilpailusta Budapestin MM-kilpailuissa 2023.
Stefan Borgman

Stefan Dan Ole Borgman (s. 17. syyskuuta 1965 Sipoo) on suomalainen hiihtosuunnistaja ja viestisuunnistuksen maailmanmestari. IF Sibbo-Vargarnaa edustavaa Borgmania valmensi hänen veljensä Ingemar Borgman.
Pontalierin MM-kilpailuissa 1992 Borgman voitti viestikultaa ja sijoittui lyhyellä matkalla 17:nneksi. Viestin aloitti Eero Haapasalmi, Borgman hiihtosuunnisti toisen osuuden, Anssi Juutilainen kolmannen osuuden ja Vesa Mäkipää viimeisen osuuden. Pohjoismaiden mestaruuskisoista Borgman voitti hopeaa viestistä vuosina 1987 ja 1989 ja pronssia 1991.
Suomen-mestaruuskilpailuissa Borgman sai kultaa viestistä vuosina 1989, 1991 ja 1992 sekä hopeaa henkilökohtaisella matkalla 1987.
Alonso Edward

Alonso Reno Edward Henry (s. 8. joulukuuta 1989 Panama, Panama) on panamalainen pikajuoksija.
Edward sai Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuissa São Paulossa 2007 pronssia miesten 4 × 400 metrin viestissä ja kultaa alle 20-vuotiaiden 100 metrillä. Vuonna 2008 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän jäi 100 metrin juoksussa alkueriin. Vuonna 2009 hän voitti Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuissa 100 ja 200 metriä.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Edward juoksi 200 metrillä toiseksi tuloksella 19,81 s. Kilpailun voitti Usain Bolt maailmanennätysajalla 19,19 s. Edwardin aika oli uusi Etelä-Amerikan ennätys ja hänestä tuli nuorin MM-mitalisti miesten 200 metrillä. Hänestä tuli myös Usain Boltin jälkeen toinen alle 20-vuotias, joka on juossut 200 metriä alle 20 sekunnin.
Edward voitti Panaman Keski-Amerikan kisoissa 2010 kultaa 100 metrillä ajalla 10,24. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän selviytyi 200 metrillä loppukilpailuun, jossa hän ei kuitenkaan päässyt maaliin asti. Hän voitti 200 metrin Keski-Amerikan mestaruuden Managuasa 2012. Hänet hylättiin samalla matkalla Lontoon olympialaisten alkueräjuoksussa.
Edward voitti kultaa Keski-Amerikan kisojen 200 metrillä San Joséssa 2013. Moskovan MM-kilpailuissa hän karsiutui saman matkan välierissä. Hän voitti 200 metriä maanosien cupissa 2014 ajalla 19,98 ja sai pronssia Pan-Amerikan kisoissa 2015 ajalla 19,90. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui neljänneksi ajalla 19,87. Rion olympialaisissa 2016 hän oli seitsemäs juosten ajan 20,23. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 200 metrin alkuerissä.
Edward voitti Etelä-Amerikan kisoissa 2018 kultaa 100 metrillä Panaman ennätysajalla 10,01. Saman vuoden Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa hän sai 200 metrillä pronssia. Hän voitti 2018 Maanosien cupissa 200 metriä. Pan-Amerikan kisoissa 2019 hän sijoittui 200 metrillä neljänneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän keskeytti 200 metrin välieräjuoksun. Hän karsiutui saman matkan alkuerissä Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Hän saavutti 200 metrillä vuonna 2023 pronssia Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa sekä hopeaa Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa, mutta karsiutui alkuerissä Budapestin MM-kilpailuissa.
Edwardilla on Panaman ennätykset 100 metrillä (10,01) ja 200 metrillä (19,81).
Herzenin pedagoginen yliopisto

Herzenin pedagoginen yliopisto, virallisesti A. I. Herzenille nimetty Venäjän valtion pedagoginen yliopisto () on Pietarissa Venäjällä toimiva korkeakoulu. Yliopisto on nimetty filosofi Aleksandr Herzenin mukaan.
Yliopisto on saanut alkunsa vuonna 1918 perustetusta Pietarin kolmannesta pedagogisesta instituutista. Vuosina 1921–1925 siihen liitettiin joukko opettajankoulutuslaitoksia, joista muodostettiin "Herzenille nimetty Leningradin valtiollinen pedagoginen instituutti" (ven. ЛГПИ им. Герцена, "LGPI im. Gertsena"). Vuonna 1991 instituutti muutettiin yliopistoksi.
Nykyään yliopisto on yksi Venäjän suurimmista. Siihen kuuluu yli 20 tiedekuntaa ja sata ainelaitosta sekä useita täydennyskoulutuslaitoksia, keskuksia ja instituutteja. Asiantuntijoita koulutetaan yli 30 alalla, joihin kuuluu mm. kasvatustiede, luonnontieteet, venäjän kieli ja vieraat kielet, historia ja yhteiskuntatieteet, musiikki ja kuvataiteet. Yliopistossa harjoitetaan myös korkeatasoista tieteellistä tutkimusta.
Herzen-yliopiston vakinainen opettajakunta käsittää yli 1700 henkilöä. Opiskelijoita on noin 20 000. Yliopistoon kuuluu ainutlaatuinen Peräpohjolan kansojen tiedekunta, joka kouluttaa opettajia ja muita asiantuntijoita Venäjän pieniä kansoja varten. Se jatkaa vuonna 1930 perustetun Pohjoisten kansojen instituutin toimintaa. Vuosittain yliopistossa opiskelee yli 500 ulkomaalaista opiskelijaa, joiden joukossa on perinteisesti myös suomalaisia.
Yliopiston päärakennus on Pietarin keskustassa Moikan rantakadulla sijaitseva Razumovskin palatsi.
Aila Flöjt

Aila Tuulikki Flöjt (o.s. Jaakola, s. 1946) on suomalainen hiihtosuunnistaja ja viestisuunnistuksen maailmanmestari.
Hyvinkään MM-kilpailuissa 1975 Flöjt voitti viestikultaa ja sijoittui henkilökohtaisella matkalla seitsemänneksi. Viestissä hän hiihtosuunnisti keskimmäisen osuuden Raili Sallisen aloittaessa ja Sinikka Kukkosen lopettaessa viestin. Velingrad MM-kilpailuissa 1977 Flöjt uusi viestikultansa ja sijoittui henkilökohtaisella matkalla viidenneksi. Viestin aloitti Kaija Halonen, Flöjt hiihtosuunnisti toisen osuuden ja Sinikka Kukkonen viimeisen osuuden.
Hänen miehensä Heikki Flöjt oli ampumahiihdon MM-hopeamitalisti.
Eero Haapasalmi

Eero Juhani Haapasalmi (s. 29. tammikuuta 1959 Lahti) on suomalainen hiihtosuunnistaja ja viestisuunnistuksen maailmanmestari. Lahden Suunnistajia edustavaa Haapasalmea valmensi Antero Vauhkonen.
Skellefteån MM-kilpailuissa 1990 Haapasalmi sijoittui normaalimatkalla kymmenenneksi ja lyhyellä matkalla 19:nneksi. Pontalierin MM-kilpailuissa 1992 hän voitti viestikultaa ja sijoittui kahdeksanneksi lyhyellä matkalla ja yhdeksänneksi normaalimatkalla. Haapasalmi aloitti viestin, Stefan Borgman hiihtosuunnisti toisen osuuden, Anssi Juutilainen kolmannen osuuden ja Vesa Mäkipää viimeisen osuuden. Val di Nonin MM-kilpailuissa 1994 Haapasalmi sijoittui 17:nneksi normaalimatkalla. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Haapasalmi voitti viestihopeaa 1991.
Intendentti

Intendentti ( 'jännittää, innokkaasti harjoittaa jotakin' &gt; ransk. "intendant" &gt; ’laitoksen tai osaston johtaja’) on tiede- tai taidelaitoksen johtajan virka tai orkesterin hallinnollisen ja usein myös taiteellisen johtajan virka. Eri aikoina intendentuuri on merkinnyt erilaisia esimiehen, valvojan tai tarkastajan tehtäviä. Intendentuuri on ollut useimpien maiden armeijan hallinto- ja huolto-osaston aikaisempi nimitys. Intendentuuri vastasi joukkojen huollosta ja sotatarvikkeiden sekä muonan hankinnasta.
Suomeen perustettiin 1800-luvulla Yleisten rakennusten intendentinkonttori johtamaan ja valvomaan valtion rakennustöitä. Konttorin päällikkö oli virkanimikkeeltään intendentti. Pääesikunnan taloushuolto-osaston nimi oli vuoteen 1960 saakka intendenttiosasto, ja talouspäällikön nimike oli intendentti. Sen vuoksi varusteissa luki SA int., josta tuli puolustusvoimien puhekielinen nimitys "intti". Ranskassa intendentti puolestaan oli ennen vallankumousta hallituksen korkein edustaja maakunnissa.
Myös Suomen toiseksi vanhin pursiseura NJK perusti intendentin viran: tehtävänä oli toimia seuran paviljongin vastaavana hoitajana, nykytermein isännöitsijänä.
Aluksi Korkeasaaren eläintarhan toimintaa johti intendentti, mutta nimike muutettiin vuonna 1988.
Intendentin arvonimi.
Intendentti on myös suomalainen arvonimi.
Nestepaine

Nestepaine Oy on suomalaisomisteinen hydrauliikan komponenttien, tarvikkeiden ja järjestelmien toimittaja.
Yritys.
Nestepaine Oy on Etola-yhtiöiden päätoimija hydrauliikan alalla. Nykyisin yli 50 hengen ja noin 20 miljoonan euron liikevaihdon omaava Nestepaine aloitti vuonna 1973 kolmen hengen autotalliyrityksenä.
Nestepaine tarjoaa asiakkailleen hydrauliikan kokonaispalvelua. Sillä on omaa valmistusta, suunnittelupalveluita ja noutomyymälä.
Toimipisteet sijaitsevat Vantaalla, Tampereella, Seinäjoella, Raumalla ja Kokkolassa. Varastossa on 12 000 aktiivista nimikettä.
Anna omassa kodissaan

Anna omassa kodissaan ("Anne’s House of Dreams") on kanadalaisen L.M. Montgomeryn kirjoittama tyttökirja. Kirja on viides osa orpotyttö Anna Shirleystä kertovassa kahdesanosaisessa Anna-sarjassa. Kirja ilmestyi englanniksi 1917, ja se suomennettiin vuonna 1922. Sen suomensi Hilja Walldén ja kustansi WSOY.
Kuten kaikki muutkin Montgomeryn kirjat, tämänkin kirjan tapahtumapaikka on kirjailijan oma kotipaikkakunta Kanadan Prinssi Edwardin saari.
Juoni.
Kirja kuvaa juuri avioon astuneiden Anna ja Gilbert Blythen yhteiselon ensimmäisiä vuosia. Kirjan alussa tuore aviopari muuttaa pois rakkaasta Avonleasta kuvitteelliseen Glen St. Maryn kylään, kun Gilbertille tarjotaan sieltä lääkärin työtä. Aluksi Gilbertin on vaikea saada kyläläisten luottamusta, koska vanha Davy-lääkäri hoitaa edelleen praktiikkaansa. 
Anna ja Gilbert saavat paljon uusia ystäviä kuten Cornelia-neidin, kapteeni Jimin ja Leslie Mooren sekä kokevat monenlaisia asioita, sekä mukavia että surullisia pienessä unelmiensa valkoisessa talossa eli Haavemajassa Neljän tuulen niemessä. Heidän ensimmäiset lapsensa syntyvät Haavemajassa. Kirjan lopussa perheen kasvaessa he muuttavat Gleniin Morganin taloon, jota he alkavat kutsua Kotikunnaaksi.
Sanomia Turusta

Sanomia Turusta oli Turussa vuosina 1850–1903 ilmestynyt sanomalehti.
"Turun Wiikko-Sanomien" lakattua Turku jäi kahdeksi vuosikymmeneksi vaille suomenkielistä sanomalehteä. Uuden lehden perusti "Åbo Underrättelseriä" julkaissut J. W. Lillja. Vuoden 1850 kieliasetuksen rajoittama "Sanomia Turusta" oli aluksi hyvin vaatimaton pieni lehti, joka sisälsi lähinnä maatalousvalistusta ja uskonnollista aineistoa. Vuonna 1853 toimittajaksi tuli G. E. Eurén, joka teki siitä hyvin toimitetun uutislehden. 1860-luvulla "Sanomia Turusta" oli läntisen Suomen maaseudun valtalehti, jonka levikki hipoi "Suomettaren" lukuja.
"Sanomia Turusta" oli linjaltaan maltillisen suomenmielinen. Poliittisesti värittömänä uutislehtenä sen suosio kääntyi 1870-luvulla jyrkkään laskuun. G. W. Wilenin vuodesta 1863 lähtien julkaisema lehti vuokrattiin vuonna 1900 sen toimitussihteerille Kaarle Hemmille. Turun perustuslailliset nuorsuomalaiset ottivat sen haltuunsa vuoden 1902 lopulla. Viranomaiset eivät kuitenkaan hyväksyneet sille uutta päätoimittajaa, minkä takia lehden oli lakattava. Sen tilalle nuorsuomalaiset perustivat "Turun Sanomat".
Lehti ilmestyi vuosina 1851–1852 joka toinen viikko, vuodesta 1853 lähtien kerran, vuodesta 1876 kahdesti, vuodesta 1880 kolmesti, vuodesta 1882 neljästi ja vuodesta 1884 kuudesti viikossa. Vuonna 1902 ilmestyi myös viikkopainos ja vuonna 1903 kolmipäiväinen painos. Levikki kohosi vuonna 1855 yli tuhannen, vuonna 1863 kahden tuhannen, vuonna 1875 kolmen tuhannen ja oli suurimmillaan lähes 4 500 kappaletta vuonna 1878. 1880- ja 1890-luvuilla levikki vakiintui kahden ja kolmen tuhannen välille. Päätoimittajina työskentelivät Fredrik Bergstadi (1851–1853), Gustaf Erik Eurén (1853–1857), Antti Liljefors (1857–1862 ja 1864–1870), J. Aulén (1863), Paavo Salonius (1871–1873), Erkki Almberg (1873–1875), Johan Aksel Malmgren (1875–1886 ja 1888–1901), Simo Hirvonen (1887), Kaarlo Hemmi (1901–1903) ja Hugo K. Eneberg (1903).
Vuonna 1857 lehdessä julkaistiin ensimmäinen suomennettu sarjakuva, sveitsiläisen Rodolphe Töpfferin "Herra Koipeliini".
Pistesija

Pistesija on kilpailuissa sijoitus, joka oikeuttaa pisteiden saamiseen. 
Yleisurheilun arvokilpailuissa, kuten EM- tai MM-kilpailuissa, lasketaan mitalitaulukon lisäksi pistetaulukkoa, jossa jokaisesta sijoituksesta kahdeksan parhaan joukkoon saa pisteitä. Voitosta saa kahdeksan pistettä ja seuraavista sijoista aina yhden pisteen vähemmän niin että sijasta kahdeksan saa yhden pisteen.
Yleisurheilun Suomi–Ruotsi-maaottelussa lajeista jaetaan pisteitä sijoitusten mukaan kaavalla 7–5–4–3–2–1. Viesteissä voittajamaa saa 5 ja häviäjä 2 pistettä. Ilman tulosta jääneille ei pisteitä jaeta.
Eri lajien maailmancupeissa tai MM-sarjoissa jaettujen pisteiden määrä vaihtelee. Ampumahiihdon maailmancupissa pisteitä jaetaan 40 parhaalle (yhteislähtökilpailussa 30 parhaalle) ja maastohiihdon maailmancupissa pisteitä on kaudesta 2022–2023 lähtien jaettu 50 parhaalle, kun sitä ennen pisteitä jaettiin 30 parhaalle.
Formula 1:n osakilpailuissa pisteet on vuodesta 2010 lähtien jaettu kymmenelle parhaalle kaavalla 25–18–15–12–10–8–6–4–2–1.
Eurovision laulukilpailussa jokainen osallistujamaa antaa pisteitä tuomaristo/puhelinäänestyksessään kymmenelle eniten ääniä saaneelle maalle, vuodesta 1975 lähtien kaavalla 12–10–8–7–6–5–4–3–2–1.
Filosofien perimysjärjestykset

Filosofien perimysjärjestykset () oli usean hellenistisellä ajalla kirjoitetun teoksen nimi. Teosten tarkoituksena oli kuvata eri koulukuntien filosofeja osana jotain opettaja-oppilas-perimysjärjestystä. 
200-luvun eaa. ja ensimmäisen vuosisadan eaa. välisenä aikana oli olemassa "Perimysjärjestykset" (, "Diadokhai") ainakin sellaisilta henkilöiltä kuin Antigonos Karystoslainen, Sotion, Herakleides Lemboslainen (Sotionin teoksen tiivistelmä), Sosikrates, Aleksandros Polyhistor, Iason Nysalainen, Antisthenes Rhodoslainen ja Nikias Nikaialainen. Ne kaikki ovat kadonneet. Nykyaikaan säilynyt Diogenes Laertioksen "Merkittävien filosofien elämät ja opit" on käyttänyt tämän tradition teoksia lähteenään.
Näiden lisäksi tunnettiin yksittäisten koulukuntien historioita. Tällaisia kirjoittivat muun muassa Fanias Eresoslainen ("Sokraatikoista"), Idomeneus Lampsakoslainen ("Sokraatikoista"), Sfairos ("Eretrialaisista filosofeista") ja Stratikles ("Stoalaisista"). Papyrusten huvilasta Herculaneumista löydettyjen papyrusten joukosta on löydetty stoalaisten, akatemialaisten ja epikurolaisten perimysjärjestyksiä käsitteleviä teoksia. Myöhemmällä ajalla Plutarkhos kirjoitti teokset "Ensimmäisistä filosofeista ja heidän seuraajistaan" sekä "Kyreneläisistä", ja Galenos teokset "Platonin lahkosta" sekä "Hedonistisesta lahkosta" (eli epikurolaisista). Lisäksi kirjoitettiin yksittäisten filosofien elämäkertoja, joihin kuului myös seuraajien suppea käsittely. Tällaisia olivat Aristoksenoksen "Pythagoraan elämä", Andronikoksen "Aristoteleen elämä", Ptolemaioksen "Aristoteleen elämä" ja Iamblikhoksen "Pythagoraan elämä".
Katso ihmistä

Katso ihmistä voi tarkoittaa seuraavia:
Sinikka Vanhala

Sinikka Vanhala (s. 1948) on suomalainen professori Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun johtamislaitoksella.
Vanhala on ma. Organisaatiot ja johtaminen -aineen professori. Hän vastaa Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun henkilöstöjohtamisen opetuksesta ja tutkimuksesta. Kiinnostuksen kohteina hänellä ovat strateginen henkilöstöjohtaminen ja henkilöstökäytännöt sekä niiden vaikutukset organisaatio- ja yksilötasolla, työhyvinvointi, organisaatiokäyttäytyminen, organisaatiokulttuuri, naisten asema työmarkkinoilla ja naisjohtajuus.
Ebberød Bank

Ebberød Bank on tanskalainen näytelmä, jonka kantaesitys oli Nørrebron teatterissa Kööpenhaminassa 19. tammikuuta 1923. Näytelmän ovat kirjoittaneet Axel Frische ja Axel Breidahl. Näytelmän pankki maksaa talletuksille kahdeksan prosentin koron ja ottaa korkoa vain neljä prosenttia. Ebberød Bank kuvaa toimintaa, jolla tarkoitetaan hyvää mutta joka on huonosti toteutettu ja taloudellisesti järjetön.
Näytelmä esitettiin Ruotsissa ensimmäisen kerran Södra Teaternissa Tukholmassa 1. syyskuuta 1923. Sigurd Wallén vastasi ohjauksesta ja näytteli pääroolin räätäli Vipperupina.
Näytelmä on filmatisoitu Tanskassa vuonna 1943 ja Ruotsissa kolmasti vuosina 1926, 1935 ja 1946 nimellä "Ebberöds bank".
Barcelonan metron linja 4

Barcelonan metron linja 4 on Transports Metropolitans de Barcelonan liikennöimä metrolinja Barcelonan kaupungissa Espanjan Kataloniassa. Se koostuu 22 asemasta, jotka palvelevat lähinnä kaupungin pohjoisia osia. Nykyiset pääteasemat ovat Trinitat Nova ja La Pau, mutta linjaa on suunniteltu laajennettavaksi. Linja 4 avattiin vuonna 1973, mutta sen käytössä on myös muutamia 1920-luvun Gran Metro de Barcelona-järjestelmästä peräisin olevia asemia. Linjan avaamisen jälkeen se kulki Jaume I:n ja Joanicin välillä. 1980-luvulta alkaen linja kulki La Pausta aina Badalonan Pep Venturaan saakka, mutta vuonna 2002 se siirrettiin linjan 2 ajettavaksi ja linja lyhennettiin jälleen La Pauhun. Linja merkitään metrokartoissa keltaisella värillä.
Asemat.
Asemien yhteydessä näkyvät vaihtomahdollisuudet muihin metrolinjoihin, Trambesòs-pikaraitiotiehen ja Renfen juniin. Myös rakennusvaiheessa olevat metrolinjat 9 ja 10 on merkitty.
Kyynikkojen kirjeet

Kyynikkojen kirjeet on kokoelma antiikin aikaisia kirjeitä, jotka antavat esityksen kyynisen filosofian periaatteista ja käytännöistä. Kirjeet ovat epäperäisiä: ne on kirjoitettu Rooman keisariajalla, mutta ne esittävät olevansa paljon varhaisempien kyynikkofilosofien kirjoittamia. Kirjeet liittyvät uuskyynisen liikkeeseen, joka sai alkunsa toisella ja ensimmäisellä vuosisadalla eaa.
Kirjeet ja ajoitus.
Niin kutsuttujen Kyynikkojen kirjeiden kaksi pääryhmää ovat 51 Diogenes Sinopelaisen nimiin laitettua kirjettä sekä 36 Krates Thebalaisen nimiin laitettua kirjettä. Mitkään niistä eivät ole aitoja. Suurin osa Diogeneen nimiin laitetuista kirjeistä on todennäköisesti kirjoitettu ensimmäisellä vuosisadalla eaa., kun taas Kraateen nimiin laitetut kirjeet, joista osa vaikuttaa perustuvan Diogeneen kirjeisiin, ovat todennäköisesti peräisin ensimmäiseltä vuosisadalta jaa. Kirjeiden kirjoittajia ei tunneta, mutta kirjoittajia vaikuttaa olleen useita. Kirjeet on kirjoitettu koinee-kreikaksi, ja ne ovat harvoja kyynisen koulukunnan kirjoituksia, joita Rooman valtakunnan ajalta on säilynyt.
Mainittujen kirjeiden lisäksi kirjeisiin lukeutuu 10 Anakharsiksen ja 9 Herakleitoksen nimiin laitettua kirjettä. Anakharsiksen kirjeet saattavat olla kirjoitetut 200-luvulla eaa., kun taas Herakleitoksen kirjeet ovat todennäköisesti peräisin ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. Kumpikin eli ennen kyynisen koulukunnan syntyä, mutta kyynikot pitivät heitä koulukuntansa ihanteiden edelläkävijöinä. Lisäksi kokoelmaan kuuluu 30 ”sokraattista kirjettä”, jotka esitetään Sokrateen tai hänen seuraajiensa (Antisthenes, Aristippos, Aiskhines, Ksenofon jne.) kirjoittamina. Myös näistä kirjeistä monet olivat peräisin kyyniseen filosofiaan taipuvaisen kirjoittajan kynästä, vaikkakin kirjoittaja tunsi enemmän sympatiaa Aristipposta kuin kyynisen koulukunnan perustajaa Antisthenestä kohtaan. Kokoelmaan voidaan lukea myös muita epäperäisiä, kuten Hippokrateen nimiin laitettuja, kirjeitä.
Sisältö.
Kyynikkojen kirjeet käsittelevät enemmän eettisiä kuin uskonnollisia asioita: niiden tarkoituksena on etsiä eettisesti puhdasta elämää irtautumalla sosiaalisista normeista ja käytännöistä askeettisella elämällä. Kirjeiden sisältö ei ole erityisen omaperäistä, mutta ne todennäköisesti palvelivat kyynisen maailmankatsomuksen levittämisessä. Kirjeet käsittelevät kyynisen elämäntavan ja sen harjoittamisen ("askesis") eri puolia. Tämän vuoksi kirjeissä annetaan ohjeita siitä ketä jäljitellä ja ketä ei, ja kuinka viisauden eri puolia hankitaan ja osoitetaan. Lisäksi kirjeet sisältävät polemiikkia niitä vastaan, jotka eivät noudata näitä ihanteita.
Kirjeiden sisältämät moraaliset anekdootit ovat todennäköisesti esimerkkejä tuon ajan kyynisten katusaarnaajien käyttämistä. Kuten suuressa osassa roomalaisajan kyynistä ajattelua, myös Kyynikkojen kirjeissä on nähtävissä stoalaisen ja muiden koulukuntien ajattelun vaikutusta.
Madeiran lippu

Madeiran lippu on Portugalille kuuluvan Madeiran itsehallinnollisen saariryhmän tunnus. Se hyväksyttiin 12. syyskuuta 1978.
Se on malliltaan trikolori ja sen värit ovat vasemmalta oikealle sininen, keltainen ja sininen. Lipun värit symboloivat saaria ympäröivää merta (sininen) sekä Madeiran saarta ja sen ilmastoa (keltainen). Lipun keskellä on Kristuksen veljeskunnan puna-valkoinen risti. Tämä viittaa Madeiran löytäjiin Tristão Vaz Teixeiraan ja João Gonçalves Zarcoon, jotka kuuluivat veljeskuntaan.
Azorien lippu

Azorien lippu on Portugalille kuuluvan Azorien itsehallinnollisen saariryhmän tunnus. Se hyväksyttiin 10. toukokuuta 1979.
Lipun sini-valkoinen pohja perustuu Portugalin kuningaskunnan lippuun. Lipun yläkulmaan on kuvattu Portugalin vaakuna ja lipun keskelle on kuvattu kultainen kanahaukka (), josta saaret on saaneet nimensä. Yhdeksän kultaista tähteä kanahaukan yläpuolella symboloivat Azorien saaria, jotka ovat São Miguel, Terceira, Faial, Pico, São Jorge, Santa Maria, Graciosa, Flores ja Corvo.