tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kamimura Hikonojō

Kamimura Hikonojō (; 20. kesäkuuta 1849 – 8. elokuuta 1916) oli japanilainen amiraali. Hän otti osaa esimerkiksi ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan Jalujoen taisteluun, sekä Venäjän–Japanin sodan Koreansalmen ja Tsushiman meritaisteluihin.
Elämäkerta.
Kamimura Hikonojō syntyi Japanin nykyisessä Kagoshiman prefektuurissa silloisen Satsuman hanin alueella vuonna 1849. Meiji-restauraation aikaisen Boshin-sodan aikana Kamimura otti osaa taisteluihin shōgunin joukkoja vastaan.
Vuonna 1871 Kamimura alkoi opiskella Japanin laivastoakatemiassa. Myöhemmin hän liittyi Japanin laivastoon yleten hitaasti urallaan. Vuonna 1891 Kamimurasta tuli tykkivene "Mayan" komentaja. Ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan aikana Kamimura komensi puolestaan risteilijä Akitsushimaa. Hän sai mainetta etenkin Jalujoen taistelussa vuonna 1894 ja tuli samana vuonna ylennetyksi kapteeniksi. Sodan jälkeen Kamimura toimi useissa eri tehtävissä Japanin ministeriöillä ja laivastossa. Vuonna 1903 hänet ylennettiin vara-amiraaliksi.
Venäjän–Japanin sodan sytyttyä vuonna 1904 Kamimura johti Japanin 2. laivastoa. Hänen tehtävänään oli saartaa mereltä Venäjän laivastotukikohta Vladivostokissa. Tehtävässään Kamimura sai huomattavaa julkista kritiikkiä hänen epäonnistuttuaan estämään venäläisiä upottamasta japanilaisia kuljetuslaivoja huhtikuussa ja kesäkuussa 1904. Lehdistössä Kamimuraa kehotettiin vihjailleen itsemurhaan ja raivostunut väkijoukko iski hänen kotiasunnolleen Tokiossa.
Kamimuran onnistui lopulta palauttaa kunniansa ottamalla voiton venäläisistä Koreansalmen taistelussa. Kamirakuran lippulaiva "Izumo" ja kolme muuta japanilaista risteilijää kohtasivat kolme venäläistä risteilijää upottaen niistä yhden ja vahingoittaen muita. Jonkin aikaa myöhemmin Kamimura johti 2. laivaston aluksia Tsushiman meritaistelussa.
Sodan jälkeen vuonna 1905 Kamimurasta tuli Yokosukan laivastotukikohdan komentaja. Vuonna 1909 hänestä tuli 1. laivaston komentaja. Kamimura sai paronin aatelisarvon vuonna 1907 ja ylennyksen amiraaliksi vuonna 1910. Vuonna 1914 hän siirtyi reserviin ja kuoli vuonna 1916.
Akira Sone

Akira Sone (, s. 9. heinäkuuta 2000 Kurume) on japanilainen judoka, olympiavoittaja ja maailmanmestari. 
Nuorten arvokilpailuissa Sone saavutti useita mitaleja: vuonna 2015 Sone voitti Japanin alle 18-vuotiaiden mestaruuden sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa sekä 70 kg sarjan että joukkuekilpailun maailmanmestaruuden. Vuonna 2016 Sone voitti alle 21-vuotiaiden Japanin mestaruuden. Tammikuussa 2017 hän voitti junioreiden sekajoukkueiden maailmanmestaruuden. Lisäksi hän voitti alle 21-vuotiaiden MM-kultaa 2017 yli 78 kg sarjassa.
Joulukuussa 2016 Sone kilpaili ensimmäisen kerran aikuisten turnauksessa. Vuonna 2017 hän voitti uransa ensimmäisten aikuisten arvokisamitalin, kun hän voitti Japanin mestaruuden yli 78 kg sarjassa. Samana vuonna hän voitti joukkuekilpailun MM-kultaa. Vuonna 2018 Sone voitti Japanin mestaruuskilpailuissa yli 78 kg sarjan sekä naisten avoimen painoluokan mestaruuden. Lisäksi hän voitti Aasian-kisojen 2018 yli 78 kg sarjan mestaruuden. Sone voitti myös Hohhotin Grand Prix’n 2018. Vuonna 2019 Sone saavutti useita voittoja. Hän uusi Japanin mestaruuskilpailuissa yli 78 kg sarjan ja avoimen painoluokan mestaruuden. Lisäksi hän voitti Zagrebin Grand Prix’n ja Osakan Grand Slamin. Tokion MM-kilpailuissa Sone voitti yli 78 kg sarjan ja joukkuemaailmanmestaruuden. Sone voitti Taškentin Grand Slamin 2021.
Tokion olympialaisissa 2020 Sone otteli yli 78 kg sarjassa. Hän aloitti turnauksen toiselta kierrokselta voittaen Israelin Raz Hershkon. Puolivälierissä Sone voitti turkkilaisen Kayra Sayitin. Välierävaiheessa Sone kohtasi azerbaidžanilaisen Iryna Kindzerskan. Sone voitti ottelun ipponilla, kun hän teki ensin O-uchi-garin ja sen perään Kesa-gatamen. Loppuottelussa hän voitti kuubalaisen Idalys Ortízin, kun Ortíz otti kolme varoitusta. Sone oli lisäksi mukana Japanin judojoukkueessa, joka voitti sekajoukkuekilpailun hopeaa.
Sone voitti Aasian-mestaruuden yli 78 kg:n painoluokassa Nur-Sultanissa 2022. Hän voitti samana vuonna Tokion Grand Slamin. Hän voitti yli 78-kiloisten maailmanmestaruuden Dohassa 2023 kukistettuaan loppuottelussa ranskalaisen Julia Tolofuaan. Pariisin olympialaisissa 2024 hän saavutti sekajoukkuekilpailussa hopeaa ja oli yli 78 kg:n sarjassa seitsemäs.
Sakuho

Sakuho () on maaseutukaupunki Japanin Naganon prefektuurissa. Sakuhossa asuu 10 217 asukasta, sen pinta-ala on 188,2 neliökilometriä ja väestötiheys 54,3 asukasta neliökilometrillä.
Väestönkehitys.
Lähde: 
Ilmasto.
Sakuhon kuumin kuukausi on elokuu, jolloin keskilämpötila on 20,6 astetta. Keskimääräinen päivän ylin lämpötila on 24,9 astetta. Kylmin kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on -4,4 astetta ja keskimääräinen päivän matalin lämpötila -8,1 astetta. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sadanta on 189 millimetriä ja ilmankosteus 82%. Heinäkuussa ja kesäkuussa on keskimäärin eniten sadepäiviä, 12.
Shimo-Inan piirikunta

Shimo-Inan piirikunta () on yksi Japanin Naganon prefektuurissa sijaitsevista piirikunnista. Piirikunnassa asuu 57 207 asukasta, sen väestötiheys on 45,04 asukasta neliökilometrillä ja pinta-ala 1 270 neliökilometriä.
Väestönkehitys.
Lähde:
Kang Chae-young

Kang Chae-young (; s. 8. kesäkuuta 1996) on eteläkorealainen jousiampuja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. 
Kang on kilpaillut vuodesta 2015 alkaen. Ensimmäisen MM-mitalin hän saavutti Kööpenhaminan MM-kilpailuissa 2015, jolloin hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia. Kaksi vuotta myöhemmin Méxicon MM-kilpailuissa hän oli voittamassa joukkue- ja sekajoukkuemaailmanmestaruuksia. ’s-Hertogenboschin MM-kilpailuissa 2019 Kang saavutti uransa ensimmäisen MM-mitalin yksilökilpailussa, kun hän oli toinen. Lisäksi hän sai samoista kilpailuista kultaa sekajoukkuekilpailusta ja hopeaa joukkuekilpailusta.
Tokion olympialaisissa 2020 Kang otteli yksilökilpailun lisäksi joukkuekilpailussa. Joukkuekilpailussa Etelä-Korean joukkue saavutti kultaa voittamalla loppuottelussa Venäjän olympiakomitean joukkueen. Yksilökilpailun karsinta-ammunnoissa Kang oli kolmas. Hän kuitenkin putosi jatkosta puolivälierissä.
Lézardrieux

Lézardrieux () on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Trieuxjoen varrella, noin 29 kilometriä Lannionin kaupungista itään.
Trieuxjoen yli rakennettiin nykyinen riippusilta Pont de Lézardrieux vuonna 1925. Sitä aiemmin paikalla oli vuonna 1840 valmistunut riippusilta. Ennen tätä joen yli oli ainoastaan lauttayhteys.
McLaughlin

McLaughlin on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Matthew Wilson (uimari)

Matthew Wilson (s. 8. joulukuuta 1998) on australialainen uimari ja maailmanmestari, joka on menestynyt etenkin rintauinnissa.
Wilson voitti Gwangjun pitkän radan MM-kilpailuissa 2019 4×100 metrin sekauinnin sekaviestissä kultaa ja 200 metrin rintauinnissa hopeaa. Hän oli mukana saavuttamassa hopeaa 4×100 metrin sekauinnin sekaviestistä Budapestissa jäjestetyissä MM-kilpailuissa 2017 ja 2022. Tokion kesäolympialaisissa 2020 Wilson karsiutui rintauinnissa 100 metrillä alkuerä- ja 200 metrillä välierävaiheessa.
Wilson on saavuttanut Kansainyhteisön kisoissa kultaa 4×100 metrin sekauinnissa ja pronssia 200 metrin rintauinnissa 2018. Tyynenmeren-mestaruuskilpailuista hänellä on yksi pronssi.
Ana Diamond

Ana Diamond AA. (s. 1994) on iranilaissyntyinen brittiläis-suomalainen poliittinen kommentaattori, kirjailija ja entinen panttivanki. Diamond on koulutukseltaan taidekriitikko ja ohjaaja. Hän opiskeli media ja elokuvantuotantoa Englannissa King's College London yliopistossa. Vuonna 2014 hän meni tapaamaan isovanhempiaan Iraniin, jolloin häntä vangittiin Iranissa vakoilusyytteiden nojalla. Hän oli pidetettynä Evin vankilan eristyssellissä yli 200 päivää. Hän kiisti syyllisyytensä täysin, ja myös Britannian sekä Suomen hallinto piti häntä syyttömänä. Kahdeksan kuukauden jälkeen häntä siirettiin kotiarestiin ja vuonna 2017, sen jälkeen kun Britannian ulkoministeri Boris Johnson kävi Iranissa, hänet julistettiin syyttömäksi ja hän vapautui.
Ana on kuvaillut kokemuksiaan vankeudessa ”psykologiseksi kidutukseksi”. Häntä ei pahoinpidelty fyysisesti, mutta olot olivat epäinhimilliset. Eristyksessä Ana oli myös suurimman osan ajasta vailla ihmiskontaktia, kirjoja, ikkunaa tai televisiota. Vartijat myös nöyryyttivät vankeja esimerkiksi turhilla ruumiintarkastuksilla.
Vuonna 2021 Ana hyväksyttiin kandidaatintutkintoihin Oxfordin yliopistoon, missä hän tulee tutkimaan Lähi-idän geopolitiikkaa.
Nikolai Turbin

Nikolai Matvejevitš Turbin (; 16. kesäkuuta 1832 Jelets – 20. marraskuuta 1913) oli venäläinen jalkaväenkenraali. Hän toimi kesä–elokuussa 1904 kaksi kuukautta virkaatekevänä Suomen kenraalikuvernöörinä Nikolai Bobrikovin murhan jälkeen.
Turbin aloitti sotilaskoulutuksensa Paavalin kadettikoulussa, ja sai ensimmäisen upseerinarvonsa vuonna 1854. Turbin oli Moskovan sotilaspiirin esikuntapäällikön apulaisena vuosina 1877–1889, Viipurin linnoituksen komendanttina vuosina 1889–1891, 25. jalkaväkidivisioonan komentajana vuosina 1891–1896, Amurin sotilaspiirin joukkojen komentajan apulaisena vuosina 1896–1898, sotaministeriön tehtävissä vuosina 1898–1902 ja Suomenmaalaisen sotilaspiirin joukkojen komentajan apulaisena vuosina 1902–1905. Hän yleni vuonna 1865 everstiksi, 1878 kenraalimajuriksi, 1889 kenraaliluutnantiksi ja 1902 jalkaväenkenraaliksi.
Turbin nimitettiin Suomen vt. kenraalikuvernööriksi esimiehensä Bobrikovin kuoleman jälkeen 17. kesäkuuta 1904, koska kenraalikuvernöörin apulainen Vladimir Deutrich oli tuolloin kesälomalla Venäjällä eikä siksi käytettävissä. Bobrikovin vakinaiseksi seuraajaksi nimitetty ruhtinas Ivan Obolenski saapui Helsinkiin 18. elokuuta. Viimeksi Turbin oli Venäjän sotaneuvoston jäsenenä heinäkuusta 1905 tammikuuhun 1906.
Turbin harrasti arkeologiaa ja numismatiikkaa. Hän tutki hautakumpuja Mogiljovin ja Minskin kuvernementeissa ja perusti Moskovan numismaattisen seuran.
ATalent

aTalent Recruiting on suomalainen korkeakoulutaustaisten henkilöiden rekrytointiin erikoistunut yritys. Yritys rekrytoi henkilöstöä liike-elämään pääasiassa kaupallisiin, teknisiin sekä IT-rooleihin. Yhtiön toimisto on Helsingin Kampin Autotalossa.
Yrityksen liikevaihto yhdessä tytäryhtiönsä aTalent People Oy:n kanssa on noin 5 milj. € ja sillä on noin 40 omaa työntekijää. Yritys tekee vuosittain yli 500 rekrytointia.
aTalent Recruitingin omistaa Aalto-yliopiston opiskelija- ja alumnijärjestöt Tuotantotalouden kilta Prodeko, Prodekon alumni sekä KY - Aalto-yliopiston kauppatieteen ylioppilaat.
Pehr Ivar Ekbom

Pehr Ivar Ekbom (19. heinäkuuta 1837 Turku – 21. helmikuuta 1890 Viipuri) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.
Ekbomin vanhemmat olivat hovioikeuden presidentti Selim Ekbom ja Fredrika Aminoff ja puoliso vuodesta 1882 Brita Maria Vendelin. Ekbom tuli ylioppilaaksi 1856 ja suoritti tuomarintutkinnon 1862, varatuomarin arvon hän sai 1865. Ekbom oli Viipurin hovioikeuden hovioikeudenneuvos vuodesta 1887, hovioikeuden palveluksessa hän oli auskultoinut ja työskennellyt jo 1860-luvulta. 
Ekbom oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885.
Alexander von Etter

Alexander von Etter (17. elokuuta 1867 Helsinki – 21. marraskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen kartanonomistaja ja virka- ja valtiopäivämies.
Von Etterin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Sebastian Albrekt von Etter ja Emilia von Jacobson. Kenraalimajurit Paul von Etter ja Johan Emil von Etter sekä diplomaatti Nikolai von Etter olivat hänen veljiään. Alexander von Etter oli entinen hovitallimestari ja todellinen valtioneuvos, joka oli toiminut Suomen ministerivaltiosihteerin apulaisena ja palvellut Venäjän keisarillisen hovin ministeriössä suuriruhtinatar Maria Pavlovnan seurueessa. Hän omisti veljensä kanssa Haikon kartanon.
Von Etter oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1882 ja 1885.
Nokia Mobile – Matkapuhelimen tarina

Nokia Mobile – Matkapuhelimen tarina on Arto Koskisen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2017.
Elokuva on teollisuusdokumentti Nokia-matkapuhelinyrityksestä. Siinä kerrotaan yrityksen tarina sen tekemistä ensimmäisistä elektronisista tuotteista aina sen matkapuhelinyksikön myyntiin Microsoftille vuonna 2014 saakka ja sen aiheuttamiin vaikutuksiin Suomessa. Elokuvassa haastatellaan monia Nokian entisiä työntekijöitä. Haastattelut on yhdistetty toisiinsa erilaisten arkistokuvien sekä dramatisoitujen kohtauksien avulla.
Huippuilta Janne Grönroosin seurassa

Huippuilta Janne Grönroosin seurassa () oli kesällä 2021 esitetty suomalainen ruotsinkielinen keskusteluohjelma, jota juonsi Janne Grönroos. Jokaisessa jaksossa oli kolme vierasta ja jakson loppupuolella nähtävä musiikkiesitys.
Berndt Adolf Grönhagen

Berndt Adolf Grönhagen (20. kesäkuuta 1826 Hämeenkyrö – 10. marraskuuta 1888 Hämeenlinna) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.
Grönhagenin vanhemmat olivat Berndt August Grönhagen ja Eva Sofia Granfelt ja puoliso vuodesta 1861 Lydia Krabbe. Karl Grönhagen oli heidän poikansa. Grönhagenin veli oli jalkaväenkenraali Knut Gustaf Ferdinand Grönhagen. Berndt Adolf Grönhagen palveli aluksi vuodesta 1843 vapaaehtoisena suomalaisessa linjapataljoonassa, vänrikiksi hän yleni 1848 ja aliluutnantiksi 1850. Hän otti osaa Krimin sotaan 1854–1855, haavoittuen siellä taisteluissa. Luutnantiksi Grönhagen ylennettiin 1854, alikapteeniksi 1855 ja kapteeniksi 1861, jolloin hän palveli Suomessa. Majuriksi 1867 ylennetty Grönhagen oli linnamajuri Sveaborgissa vuodesta 1872. Everstiluutnantiksi hän yleni 1875. Grönhagen erosi sotapalveluksesta everstinä 1885.
Grönhagen oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1882 ja 1885.
Grasspin

Grasspin on brittiläisen Ashby Computers and Graphics Ltd:n (A.C.G.) vuonna 1983 kehittämä ja Zilec Electronics - Jaleco -yhtiön julkaisema videopeli, joka muistuttaa vuoden 1981 videopeliä "Lady Bug". A.C.G. kuuluisan Ultimate Play the Game -brändin takana, ja tämä on yksi heidän peleistään, jonka he tekivät ennen Ultimaten julkaisemista.
Pelin tarkoitus.
"Grasspin" on periaatteessa sokkelopeli, jossa pelihahmo työntää seiniä vaihtaakseen sokkelon asettelua pysty- ja vaakakäytävien välillä. Pelin tavoitteena on kerätä kaikki kirjaimilla merkityt liput, ennen kuin takaa-ajavat viholliset saavat pelihahmon kiinni. Käytettävissä on myös pelastusrenkaita, jotka ovat oikeastaan ammuksia nopeaa pakenemista varten. Korkeampiin sokkeloihin alkaa ilmestyä myös punaisia seiniä, joita työntäessään pelihahmo menettää henkensä.
"Grasspinissä" on näyttö, joka liikkuu hieman vasemmalle ja oikealle paljastaen joen sokkelon kummallakin puolella. Jos pelihahmolla on hallussaan pelastusliivit, voi se hypätä jokeen ja kellua alavirtaan paetakseen takaa-ajajia.
Euroopan suuret kylpyläkaupungit

Euroopan suuret kylpyläkaupungit on Unescon maailmanperintöluettelon kohde, joka koostuu 11:stä kaupungista 7:ssä Euroopan maassa. Joukkoon kuuluvat mm. Bath ja Spa. 
Kaupungit ovat: 
Nämä ovat mineraalivesilähteiden ympärille rakennettuja kaupunkeja, joiden muoto ja toiminnot perustuvat mineraaliveden käyttöön lääkinnällisissä, sosiaalisissa ja vapaa-ajan yhteyksissä. 
1700-luvulta 1930-luvulle kukoistaneen eurooppalaisen kylpyläelämän sadoista kaupungeista nämä Unescon luetteloon valitut ovat suurimmat, menestyksekkäimmät ja kansainvälisesti merkittävimmät. Aikoinaan niiden vaikutus eurooppalaiseen kulttuuriin oli merkittävämpi kuin minkään muun kaupungin, aivan suurimpia pääkaupunkeja lukuun ottamatta. 
Lähteet.
"Suuren kylpyläkaupungin" ydin ovat lähteet. Bathin ja Baden-Badenin lähteet ovat olleet tunnettuja jo ammoisilta ajoilta ja esimerkiksi laajoja roomalaisten kylpylöiden jäänteitä on säilynyt näillä paikoilla nykypäiviin saakka. "Suurten kylpyläkaupunkien" alueilla tunnetaan 175 lähdettä, joiden ominaisuudet vaihtelevat lämpötilaltaan välillä 8 – 73 °C, mineraalipitoisuudeltaan 33 – 23 600 mg/l ja kemikaalien kirjoltaan yksinkertaisista monimutkaisiin. Aikoinaan joidenkin vesien arvioitiin soveltuvan juotaviksi, joidenkin kylvettäviksi ja joidenkin hengitettäviksi, ja näistä ominaisuuksista riippui, millaisia rakennuksia lähteiden yhteyteen pystytettiin. 
Rakennukset.
Suuret kylpyläkaupungit rakennettiin parantamaan kävijöiden terveyttä. Lähteiden ympärille rakennettuun hoitolaitoskortteliin tyypillisesti kuuluvia rakennuksia ovat kylpylät yleisine altaineen ja yksityisine hoitohuoneineen; lähteiden ylle rakennetut paviljongit; sekä veden juomista varten rakennetut pylväskäytävät, juomasalit ja pumppuhuoneet. 
Näiden lähettyville rakennettiin tiloja majoitusta, urheilua, sosiaalisia tarkoituksia ja huvituksia varten. Näitä ovat hotellit, majatalot ja huvilat; "parantavat" puutarhat; polut ja kävelyreitit; golfkentät ja tenniskentät; keskusteluhuoneet ja lukusalit; konserttisalit ja tanssisalit; teatterit ja oopperat. Kasinot olivat merkittävä osa vieraiden kylpyläelämää samoin kuin kylpylöiden taloudenpitoa, ja kylpyläkaupunkien kasinot olivat nykyaikaisten pelikasinojen kantamuoto. Monet Suurten kylpyläkaupunkien rakennelmista olivat lajinsa ensimmäisiä ja jotkut niistä jäivät lajinsa ainoiksi edustajiksi. 
Suurta kylpyläkaupunkia määritteleviin piirteisiin kuuluvat kirkot, sillä kansainvälisiä vieraita varten rakennettiin heidän oman kirkkokuntansa mukaisia rakennuksia, jotka olivat niille seuduille epätyypillisiä.
János Pilinszky

János Pilinszky (1921 Budapest, Unkari – 1981 Budapest, Unkari) oli unkarilainen runoilija.Hän jäi 1945 saksalaisten sotavangiksi, kokemukset näkyvät hänen runoissaan. Hänen omaperäinentyylinsä ei muistuta perinteistä unkarilaista runotyyliä, vaan se on tiivistä, kurinalaista. Hän on kirjoittanut myös laajoja lyyrisiä oratorioita. Hän on saanut vastakohta-asetelmiin vaikutteita katolisesta dogmatiikasta.
Mangabit

Mangabit ("Cercocebus") on suku häntäapinoiden (Cercopithecidae) heimossa. Nykyään tunnetaan seitsemän mangabilajia joista kolmella on suomenkielinen nimi. Samantyyppisen nimen omaavat valkoposkimangabit kuuluvat Lophocebus-sukuun.
Mangabit ovat hoikkia, varsin pitkäraajaisia apinoita. Pään ja vartalon yhteispituus on 40–90 cm, paino ylimmillään koirailla 11 ja naarailla 6 kg. Mangabit ovat sosiaalisia eläimiä ja kommunikoiat keskenään huutelemalla kuuluvasti. Ne syövät siemeniä, hedelmiä ja lehtiä.
Mangabeilla on lyhyt, harmaansävyinen turkki ja vaaleat, joskus aivan valkoiset silmäluomet. Ne viettävät paljon aikaansa maassa.
Mangabit ja valkoposkimangabit eivät ole samantyyppisestä ulkonäöstään huolimatta nykytiedon valossa kovin läheistä sukua toisilleen.
Lajit.
Mangabilajit:
Valkoposkimangabit

Valkoposkimangabit ("Lophocebus") on suku häntäapinoiden (Cercopithecidae) heimossa. Samantyyppisen nimen omaavat mangabit kuuluvat Cercocebus-sukuun.
Valkoposkimangabit ovat hoikkia, varsin pitkäraajaisia apinoita. Pään ja vartalon yhteispituus on 40–90 cm, paino ylimmillään koirailla 11 ja naarailla 6 kg. Valkoposkimangabit ovat sosiaalisia eläimiä ja kommunikoivat keskenään huutelemalla kuuluvasti. Ne syövät siemeniä, hedelmiä ja lehtiä.
Valkoposkimangabeilla on pitkähkö, musta turkki. Ne viettävät paljon aikaansa puissa.
Valkoposkimangabit ja mangabit eivät ole samantyyppisestä ulkonäöstään huolimatta nykytiedon valossa kovin läheistä sukua toisilleen; läheisempiä sukulaisia ovat paviaanit ja tselada. Niiden lajien määritys on muuttunut viime vuosikymmeninä
Simon Terry

Simon Duncan Terry (27. helmikuuta 1974 Stirling, Skotlanti – heinäkuu 2021) oli brittiläinen jousiampuja ja olympiamitalisti.
Terry voitti Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 olympiapronssia sekä yksilö- että joukkuekilpailussa ja palasi myöhemmin olympiatasolle kilpaillen vielä kaksissa kisoissa. Pekingissä 2008 Terry oli joukkuekilpailussa 12:s ja huolimatta sijoittumisestaan seitsemänneksi yksilökilpailun sijoituskierroksella hän putosi heti sijoituskierroksen 58:tta, Suomen Matti Hatavaa, vastaan pistein 104–105. Lontoossa 2012 Terry sijoittui yksilökilpailussa 17:nneksi ja joukkuekilpailussa yhdeksänneksi. MM-kilpailuista Terry saavutti Leipzigissa 2007 joukkuekilpailun hopeaa ja EM-kilpailuista Roveretossa 2010 sekajoukkuekilpailun pronssia. Terry sairasti aggressiivista syöpää ja kuoli kotonaan 47-vuotiaana heinäkuussa 2021.
Achi

Achi () on Japanin kyläkunta Naganon prefektuurissa. Siellä asuu 6 071 asukasta, sen pinta-ala on 214,4 neliökilometriä ja väestötiheys 28,31 asukasta neliökilometrillä.
Väestönkehitys.
Lähde:
Anan (Nagano)

Anan () on maaseutukaupunki Japanin Naganon prefektuurissa. Siellä asuu 4 032 asukasta, sen pinta-ala on 123,1 neliökilometriä ja väestötiheys 34,96 asukasta neliökilometrillä. Väkiluku laskee.
Väestönkehitys.
Lähde:
Neba

Neba () on kyläkunta Japanin Naganon prefektuurissa. Sen väkiluku on 853, pinta-ala 89,97 neliökilometriä ja väestötiheys 9,5 asukasta neliökilometrillä. Väestö laskee.
Väestönkehitys.
Lähde:
Metsäpaviaanit

Metsäpaviaanit ("Mandrillus") on suku häntäapinoiden (Cercopithecidae) heimossa. Sukuun kuuluu kaksi lajia: drilli ja mandrilli.
Suvun apinat ovat erityisen värikkäitä, varsinkin lauman johtava uros. 
Vartalon muoto ja koko on kahdella metsäpaviaanilajilla suunnileen samanlainen: Urokset painavat yli 30 kiloa, naaraat noin 12 kg. Sukupuolten välinen kokoero on suurin kaikista kädellislajeista. Ne viettävät suuren osan ajastaan maassa, usein metsänpohjalla, mutta kiipeilevät puissa enemmän kuin sukulaisensa paviaanit.
Ōshika

Ōshika () on kyläkunta Japanin Naganon prefektuurissa. Sen väkiluku on 1 021, pinta-ala 248,3 neliökilometriä ja väestötiheys 4,1 asukasta neliökilometrillä. Väkiluku laski vuosina 2015-2020 0,04 prosentilla eli kahdella asukkaalla. Ōshika on lueteltuna yhtenä Japanin kauneimmista kylistä.
Väestönkehitys.
Lähde:
Michaela Blyde

Michaela Blyde (s. 29. joulukuuta 1995 New Plymouth, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen rugbypelaaja ja olympiavoittaja.
Michaela Blyde tulee rugbyperheestä, sillä sekä hänen äitinsä että isänsä pelasivat lajia. Cherry Blyde edusti maatansa rugby union -maajoukkueessa, ja Steve Blyde pelasi rugby unionia kansallisella tasolla. Michaela aloitti rugbyn viisivuotiaana, mutta siinä vaiheessa, kun taklaaminen sallittiin, häntä alkoi pelottaa pelata poikien kanssa. Hän vaihtoi kahdeksanvuotiaana jalkapalloon, mutta 12-vuotiaana hän aloitti rugby-7-pelimuodon, kun Go for Gold -kampanjan aikana tyttöjä kannustettiin tutustumaan lajiin.
Blyde edusti Uutta-Seelantia ensimmisen kerran 17-vuotiaana Oceania Sevens -turnauksessa. Hän oli mukana Uuden-Seelannin joukkueessa Riossa olympialaisissa, mutta ei päässyt pelaamaan yhtään ottelua.
Blyde nousi todellisesti maailmanhuipulle kaudella 2016–2017, kun hän teki rugby-7:n maailmansarjassa eniten juoksumaaleja. Hän sai DHL Impact Player -palkinnon, ja valittiin vuoden 2017 rugby-7:n vuoden pelaajaksi. Uusi-Seelanti voitti kaudella maailmansarjan. Seuraavalla kaudella Uusi-Seelanti sijoittui toiseksi. Blyde oli voittamassa vuonna 2018 maailmanmestaruutta ja Kansainyhtöisen kisojen mestaruutta. Blyde valittiin kauden jälkeen ensimmäisenä naispelaajana toisen kerran perättäin vuoden pelaajaksi.
Uuden-Seelannin menestys jatkui maailmansarjassa myös vuosina 2019 ja 2020, jolloin maa voitti sarjan. Blyde oli mukana joukkueessa myös Tokion olympialaisissa, missä Uusi-Seelanti voitti olympiakultaa.
Hibiyan mellakat

Hibiyan mellakat () olivat Venäjän–Japanin sodan päättäneet Portsmouthin rauhan jälkeen Tokion Hibiyan puistolta alkaneita mellakoita Japanissa syyskuussa 1905. Väkijoukot olivat pettyneitä suhteellisen vähäisiin saavutuksiin rauhanteon yhteydessä. Syttyneissä mellakoissa haavoittui yli 1 000 ja kuoli 17 henkilöä.
Tausta.
Vuonna 1904 alkanut Venäjän–Japanin sota päättyi 5. syyskuuta 1905 allekirjoitettuun Portsmouthin rauhaan. Japani oli rauhan perusteella saanut herruuden Korean niemimaalla, Liaotungin niemimaalla ja Sahalinin saaren eteläosassa. Venäjä joutui lisäksi vetäytymään Mantšuriasta. Japanissa monet tyrmistyivät suhteellisen pienistä saavutuksista rauhan solmimisen yhteydessä. Japani oli sodan lopulla kärsinyt taistelukentällä etenkin sotilaiden puutteen takia, mutta Japanissa tavallinen kansa ei ymmärtänyt vaikeuksia taistelukentällä, vaan Japanissa uskottiin yleisesti maan armeijan voittamattomuuteen.
Mellakat.
Sopimuksen allekirjoituspäivänä noin 30 000 ihmisen joukko kerääntyi Tokiossa sijaitsevan Hibiyan puiston porteille. Kerääntymiset ja mielenosoitukset puistossa oli etukäteen kielletty. Porteilla kulkua puistoon valvoi 350 japanilaista poliisia. Väkijoukko alkoi yrittää murtautua poliisin muodostaman linjan läpi itse puistoon. Noin kaksi tuntia kestäneen yhteenoton jälkeen poliisi viimein murtui ja väkijoukko vyöryi puistoon. Puistossa kokoontumisen jälkeen noin 2 000 mielenosoittajan joukko alkoi kulkea puistolta kohti Tokion keisarillista palatsia, jonka tuntumassa syntyi uusia yhteenottoja poliisin kanssa. Poliisi käytti väkivaltaa yrittäessään hajottaa väkijoukkoa, mikä johti osaltaan väkivallan kierteen eskaloitumiseen. Mellakat levisivät Tokiosta myös Jokohaman ja Kōben kaupunkeihin. Pääkaupunkiin julistettiin poikkeustila ja viranomaiset kutsuivat Japanin armeijan auttamaan poliiseja mellakoinnin hillitsemisessä.
Seuraukset.
Mellakoiden aikana mellakoitsijat polttivat yli 200 Japanin poliisin käyttämää pientä poliisikoppia. Mellakoitsijoita ja poliiseja oli haavoittunut yhteensä yli 1 000. 17 henkilöä oli saanut surmansa.
Advanced Persistent Threat

Advanced Persistent Threat (APT, "edistynyt jatkuva uhka") on tietoturvassa väljä termi, joka tarkoittaa hyökkääjän tai hyökkääjäryhmän pitkäaikaista kampanjaa jalansijan saavuttamiseksi tietoverkossa. Hyökkäyksen tavoitteena on kerätä arkaluontoista tietoa ja pysyä verkossa pitkäaikaisesti mahdollisesti tuhoisilla seurauksilla. APT käyttää jatkuvia, salakähmäisiä ja kehittyneitä hyökkäysmenetelmiä ja niiden kohteina ovat tyypillisesti korkea-arvoiset kohteet kuten valtiot ja suuryritykset. APT hyökkäykset voivat kohdistua myös pienempiin yrityksiin, jotka ovat osa toimitusketjua askeleen korkea-arvoiseen kohteeseen.
APT-hyökkäys vaatii paljon resursseja ja voi hyödyntää tietoteknisen hyökkäyksen lisäksi fyysisiä keinoja ja petoksia.
Hyökkäyksiä suorittavia ryhmiä on useita, joihin usein viitataan APT-osalla ja numerolla.
Hirose Takeo

Hirose Takeo (; 16. heinäkuuta 1868 – 27. maaliskuuta 1904) oli Japanin laivastossa palvellut upseeri. Hirose kuoli japanilaisten yrittäessä tukkia venäläisen Port Arthurin laivastotukikohdan satamaa Venäjän–Japanin sodan aikana 27. maaliskuuta 1904. Japanissa hänestä tuli sittemmin Japanin laivaston upseerien rohkeuden ja itsensä uhraamisen symboli.
Elämäkerta.
Hirose Takeo syntyi Japanin Ōitassa 16. heinäkuuta 1868. Hänen isänsä oli tuomari ja veli Hirose Katsuhiko Japanin laivaston kontra-amiraali. Hirose Takeo opiskeli ensin Kogyokushassa ja myöhemmin Japanin laivastoakatemiassa. Hän valmistui laivastoakatemian 15. luokalta vuonna 1889. 
Ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan aikana Hirose palveli japanilaisella ironclad-alus "Fusōlla" ja otti osaa esimerkiksi Jalujoen taisteluun. Sodan jälkeen vuonna 1897 Hirose valittiin upseerikoulutukseen Venäjällä. Hirose opiskeli Venäjällä vuoteen 1899 saakka toimien sen jälkeen myös Japanin lähetystön attaseana Pietarissa vuoteen 1902 saakka. Tällä välin Hirose oli matkustellut myös Ranskassa, Saksassa ja Isossa-Britanniassa. Vuonna 1900 hän oli saanut ylennyksen komentajakapteeniksi.
Venäjän–Japanin sodan syttyessä vuonna 1904 Hirose oli taistelulaiva "Asahin" torpedoupseeri. Sodan alkuvaiheessa japanilaiset pyrkivät aloittamaan Port Arthurin venäläisen laivastotukikohdan merisaarron. Japanilaiset yrittivät tukkia kulkureitin tukikohdan satamaan 27. maaliskuuta 1904. Tuolloin Hirose komensi "Fukuimaru" -nimistä alusta, joka oli tarkoitus upottaa sataman suulle. Aluksen yrittäessä päästä ankkuriin satamaan johtavalle väylälle siihen osui torpedo. Hirose selvisi torpedon räjähdyksestä ja etsi eloonjääneitä. Lopulta hänen noustessaan pelastusveneeseen hän sai surmansa venäläisen tykistön osumasta.
Hirose ylennettiin postuumisti kapteeniksi. Japanissa hänestä tehtiin sankari, jonka toiminta symboloi laivaston upseerien uhrautumista Japanin eteen. Hirosesta tuli "gunshin" eli sodanjumala. Hänen kotiprefektuuriinsa Ōitaan rakennettiin hänelle omistettu pyhättö.
Allente

Allente on Pohjoismaissa toimiva, ruotsalaisen Viaplay Groupin ja norjalaisen Telenorin omistama maksutelevisio-operaattori. Allente välittää kanaviaan satelliittiverkossa (DVB-S).
Allente perustettiin 5. toukokuuta 2020 Canal Digitalin ja Viasatin fuusion tuloksena.
Kanoottipujottelun Suomen-mestaruuskilpailut

Kanoottipujottelun Suomen-mestaruuskilpailut (SM-kanoottipujottelu) on kilpamelonnan kokonaisuus, jossa ratkotaan koskipujottelun Suomen-mestaruudet.
Ensimmäiset kanoottipujottelun Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin 26. toukokuuta 1985 Torniossa, Tornionjoesta haarautuvan Liakanjoen yläpään Keräsenkoskeen rakennetulla radalla.
Kanoottipujottelun SM-kilpailut 2021 järjestetään Taivalkoskella.
Säännöt.
Kilpailuissa on noudatettu ja noudatetaan järjestävien seurojen keskusjärjestön kilpailusääntöjä, jotka pohjautuvat Kansainvälisen kanoottiliiton ("Internation Canoe Federation, ICF") kilpailusääntöihin. SM-arvo myönnetään sarjassa, jonka lähdössä on vähintään kolme osallistujaa/venekuntaa.
Kilpailusarjat.
Kilpailusarjat pohjautuvat Kansainvälisen kanoottiliiton säännöissä määriteltyihin luokkiin.
Kalustoluokat
Kalustoluokkajako kilpailulajeissa pohjautuu käytettyyn kanoottipujottelukalustoon, joita ovat yhden melojan kajakkiyksiköt (K1) ja kanoottiyksiköt (C1).
Miehistölajina ja -sarjana on kahden melojan kanoottikaksikot (C2).
Ikäluokat
Miesten K1 luokassa (K1 M) on ollut yleensä enemmän osallistujia, myös eri juniori-ikäluokissa. Naisten sarjoissa (K1 N) ja junioriluokissa on myös kisattu Suomen mestaruuksista.
Kanoottipujottelun SM-kilpailuissa on alkuvuosina ollut jako 18 ikävuoden kohdalla yleisen- ja juniorisarjan välillä. Nuorempien junioriharrastajamäärien ollessa isompia on käytössä ollut myös alempia ikäluokkia (P/T 16 ja P/T 14). Senioriluokissa yli 35 vuotiaat (K1 M/N 35) on myös kisattu.
Joukkuekilpailu
SM-mestaruuksia on ratkottu myös pujottelun joukkuekilpailussa.
Kanoottipujottelun joukkuekilpailut pohjautuvat kussakin sarjassa kolmen melojan tai "venekunnan" (C2) joukkueisiin. Erona yksilökilpailuihin, että radalle lähtee koko joukkue samaan aikaan ajanoton käynnistyessä. Ajanotto joukkueelle pysähtyy joukkueen viimeisen melojan ylittäessä maalilinjan. Loppuaikaan summataan koko joukkueen mahdollisesti saamat virhepisteet.
SM-joukkuekilpailuja on käyty K1-luokan ja -sarjojen melojista koottujen joukkueiden kesken. SM-kilpailuissa on kuitenkin ollut myös "sekajoukkueita" eri ikäluokista, sukupuolista ja kalustoluokista koottuna.
Kanoottipujottelun Suomen-mestaruudet.
Kanoottipujottelun alkuvuosista alkaen mestaruuksia on jaettu eri puolille Suomea. Mestaruuksien taustalla on yleensä hyvät lajiharjoitteluolosuhteet.
Ensimmäiset koskipujottelun Suomen mestarit (1985): Veikko Nyyssönen (K1M) ja Marko Leukkunen (K1M18).
Kilpailupaikat.
Suomessa kanoottipujottelukilpailuja on järjestetty eri puolilla Suomea, luonnonkoskiin tilapäisesti rakennetulla radoilla ja Taivalkosken koskimelontakeskuksen kiinteällä radalla.
SM-kilpailut 2020 järjestettiin 5.–6. syyskuuta 2020 Taivalkosken koskimelontakeskuksessa.
Kilpailun järjestäjät.
Kanoottipujottelun SM-kilpailujen järjestävinä tahoina on ollut useita Suomen melonta- ja soutuliiton jäsenmelontaseuroja. Ennen vuotta 2012 kilpailuja järjestäneet melontaseurat kuuluivat Suomen Kanoottiliittoon.
Telugut

Telugut (teluguksi తెలుగువాళ్లు, romanisoituna Teluguvāḷlu) ovat yksi neljästä suurimmasta ja väkiluvultaan suurin dravidalainen etnolingvistinen ryhmä, joka asuttaa pääasiassa Intian Andhra Pradeshin ja Telanganan osavaltioita sekä Puducherryn Yanamin piirikuntaa. Merkittävä määrä teluguja asuu myös ympäröivissä Intian osavaltioissa Karnatakassa, Tamil Nadussa, Maharashtrassa, Chhattisgarhissa, Keralassa ja Odishassa sekä Andamaanien ja Nikobaarien saarialueilla.
Telugualkuperää olevat intialaiset ovat levinneet laajalle etenkin Yhdysvalloissa, Myanmarissa, Malesiassa, Etelä-Afrikassa, Australiassa ja Kanadassa, lähinnä anglosfäärissä. Telugun kieli on Intian tasavallan neljänneksi eniten puhuttu kieli ja maailman 15. puhutuin kieli.
Wrath of the Black Manta

Wrath of the Black Manta on AI:in kehittämä ja Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa Taiton julkaisema tasohyppely Nintendo Entertainment Systemille. Peli on käännös Famicomille vuonna 1989 julkaistusta videopelistä Ninja Cop Saizou () muunnelluilla grafiikoilla, musiikeilla ja tasoilla.
Juoni.
Mantan on matkattava halki New Yorkin, Tokion ja Rio de Janeiron ja pysäytettävä lapsia kidnapannut El Toro. Kidnapattujen lasten joukossa on myös Mantan sensein oppilas Taro.
Vastaanotto.
Mikrobitin Jukka Tapanimäki antoi "Wrath of the Black Mantalle" 75 pistettä sadasta.
Kultajuovaputsari

Kultajuovaputsari ("Gnathodentex aureolineatus") on putsareihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan indopasifiselta merialueelta.
Koko ja ulkonäkö.
Kultajuovaputsari voi kasvaa suurimmillaan noin 30 cm pitkäksi ja tyypillinen pituus on noin 20 cm. Laji on ruumiinrakenteeltaan pitkänomainen. Selkäevä on pitkä ja sen etuosa on piikikäs. Kultajuovaputsari on pohjaväriltään tumman ruskea ja siinä on hopeanharmaita ja kullankeltaisia poikkijuovia. Kalan kuono on keltainen ja selkäevän juuressa on kullankeltainen laikku.
Levinneisyys ja elintavat.
Kultajuovaputsarin levinneisyysalue on laaja ja ulottuu Itä-Afrikasta Japaniin ja Pitcairnsaarille. Laji elää matalissa vesissä koralliriutoilla ja meriheiniä kasvavilla alueilla. Kultajuovaputsari voi muodostaa jopa yli sadan yksilön parvia. Kalan ravintoa ovat selkärangattomia eläimiä kuten äyriäisiä ja nilviäisiä ja toisinaan kaloja. Se pyydystää ravintonsa öisin. 
Kultajuovaputsari on hyvä ruokakala ja sitä kalastetaan myös kaupallisesti.
Pordic

Pordic () on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla. noin 11 kilometriä Saint-Brieuc’n kaupungista luoteeseen.
Historia.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016, jolloin kaksi kuntaa Pordic ja Tréméloir yhdistyivät.
Seudun läpi rakennettiin 1900-luvun alussa rautatie Chemins de fer des Côtes-du-Nord, joka lakkautettiin vuonna 1956. Rautatiestä on Pordic’sa yhä jäljellä Louis Harel de la Noën suunnittelema silta Viaduc du Parfond. Silta on nykyään jalankulun ja pyöräilyn käytössä.
Tréméloirin kirkko on rakennettu vuonna 1877, joka on nimetty pyhän Méloirin mukaan. Pyhä Méloir oli kokenut marttyyrikuoleman. Kirkossa on patsas, jossa hän kantaa amputoitua vasenta kättään oikeassa kädessään, mikä estää häntä pitämästä miekkaa.
Dominique (nimi)

Dominique on ranskalainen etunimi, joka voi olla miehen tai naisen nimi. Se on muunnelma latinalaisesta miehennimestä "Dominicus" ja sen feminiinisestä vastineesta "Dominica". Latinan sana "dominicus" tarkoittaa ’Jumalalle kuuluvaa’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Dominique on joulukuuhun 2024 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 220 miehellä ja noin 180–190 naisella.
Tunnettuja Dominique-nimisiä.
Salanimenä
Izu Ōshima

Izu Ōshima () on Izusaarten suurin saari Filippiinienmerellä Japanin Honshūn edustalla. Saarella sijaitsee Ōshiman maaseutukaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Tokion metropolin Ōshiman aliprefektuuriin.
Saaren korkein kohta, Miharavuori (), on 758 metriä korkea aktiivinen tulivuori. Se on purkautunut viimeksi vuonna 1990. Vuonna 1923 tapahtuneen suuren Kantōn maanjäristyksen keskus oli Izu Ōshiman alla.
Saarella vallitsee kostea subtrooppinen ilmasto (Köppen: "Cfa").
Ruskopäämarmosetti

Ruskopäämarmosetti eli ruskeapääsilkkiapina ("Callithrix flaviceps") on kierteishäntäapinoiden heimoon kuuluva apinalaji.
Ruskopäämarmosetti on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Sitä tavataan Brasiliassa Espírito Santon ja Minas Geraisin osavaltioissa, Atlantin rannikkovuoriston metsissä 300–1200 metrin korkeudella. Ne elävät 3–20 yksilön ryhmissä, joiden jäsenet ovat sukua toisilleen. Verrattuna muihin saman suvun apinoihin ruskopäämarmosetit liikkuvat laajemmalla alueella ja puolustavat kotiseutuaan vähemmän kiivaasti.
Ruskopäämarmosetit syövät puusta irtoavaa kumimaista mahlaa, sieniä ja pieniä eläimiä. Ne painavat keskimäärin noin 400 grammaa.
Rautavaaran kirkonkylä

Rautavaaran kirkonkylä on Rautavaaran kunnan keskustaajama ja kirkonkylä Pohjois-Savon koillisosassa, Keyrittyjärveen laskevan Keyritynjoen suun itäpuolella. 
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2023 lopussa Rautavaaran kirkonkylän pinta-ala oli 2,41 neliökilometriä ja asukasluku oli 623. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnan tai kunnanosien rajauksesta.
Paikannimi Rautavaara on esiintynyt varhaisissa kirjallisissa lähteissä seuraavasti: "Rautavara" (1729), "Rautavara by" (1732), "”Rautavaaran perukat”" (1789). Kunta on perustettu vuonna 1874 osin Iisalmeen, osin Nurmekseen kuuluneista kylistä. Rautavaarasta oli tullut 1816 Nurmeksen rukoushuonekunta, 1849 sen kappeliseurakunta. Ensimmäinen kirkko rakennettiin pääosin vuosina 1825–1827. Vuonna 1894 Rautavaarasta tuli itsenäinen seurakunta. 
Rautavaara-nimi on korvannut Veijo Saloheimon mukaan vanhemman Paskonvaara-nimen (Paskovaara 1724). Paskonvaara oli laaja seutukylä ilman selvää keskuspaikkaa. On epäselvää minkä vaaran mukaan kylä oli nimensä saanut. Mahdollisena lähteenä on pidetty nykyisen kirkonkylän luoteispuolella sijaitsevaa Tulimäkeä.
Yannic Seidenberg

Yannic Seidenberg (s. 11. tammikuuta 1984 Villingen-Schwenningen) on saksalainen jääkiekkoilija, joka edustaa DEL-joukkue EHC Müncheniä. Seidenberg on hopeamitalisti vuoden 2018 talviolympialaisista.
Kauden 2020-2021 jälkeen Seidenberg on DEL-liigan historian viidenneksi eniten runkosarja- ja seitsemänneksi eniten pudotuspeliotteluita pelannut pelaaja.
Ura.
Seuraura.
Seidenberg on Schwenninger Wild Wingsin kasvatti. Kaudeksi 2001-2002 hän siirtyi Schwenningeristä DEL-joukkue Adler Mannheimiin, jossa teki debyyttinsä pääsarjatasolla. Tulokaskaudellaan Seidenberg teki 59 runkosarjaottelussa tehot 0+8=8. Vielä seuraavan vuoden ajan hän pelasi Mannheimissa ennen siirtymistään Pohjois-Amerikan WHL-juniorisarjassa pelaavaan Medicine Hat Tigersiin kaudeksi 2003-2004. Hat Tigersissa Seidenberg teki 67 ottelussa tehot 19+47=66. Hän voitti WHL:n tulokkaiden syöttöpörssin. 20 pudotuspeliottelussa hän teki 19 tehopistettä sijoittuen liigan pistepörssin kolmanneksi myös Hat Tigersissa pelanneiden Chris St. Jacquesin sekä Darren Reidin jälkeen.. Joukkue voitti mestaruuden ja pääsi pelaamaan Memorial Cupissa, jossa Seidenberg teki neljässä ottelussa yhden maalin sekä neljä syöttöpistettä.
Seidenberg pelasi WHL:ssä vain yhden kauden, jonka jälkeen palasi kotimaahansa Kölner Haien joukkueeseen. Paluukautensa jälkeen Seidenberg siirtyi ERC Ingolstadtiin, jossa pelaamiensa neljän kauden aikana hänet valittiin kolmesti DELin tähdistöotteluun. Kaudeksi 2013-2014 Seidenberg siirtyi EHC Müncheniin, jossa hän voitti Saksan mestaruuden kolmena perättäisen vuonna 2016, 2017 ja 2018. Kaudella 2016-2017 Seidenberg valittiin pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi. 14 ottelussa hän teki tehot 3+7=10. Kauden 2017-2018 päätteeksi Seidenberg valittiin koko liigan parhaaksi puolustajaksi hänen voitettuaan puolustajien pistepössin.
Kaudeksi 2018-2019 Seidenberg nimettiin Münchenin varakapteeniksi. Kaudella 2020-2021 hän voitti DELin puolustajien maalipörssin tehtyään 38 runkosarjaottelussa yhdeksän maalia.
Maajoukkueura.
Seidenberg edusti Saksan juniorimaajoukkueita alle 18- sekä alle 20-vuotiaissa useina vuosina. Vuoden 2003 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa Saksa tippui pääsarjasta ensimmäiseen divisioonaan, jonka mestaruuden se voitti seuraavana vuonna nousten takaisin ylimpään sarjaan.
Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan Seidenberg pelasi vuonna 2007, kun hän pelasi Saksan maajoukkueessa yhden ottelun maailmanmestaruuskilpailuissa. Seuraavan vuoden turnauksessa hän pelasi kuusiottelua tehoin 1+2=3 sekä vuoden 2009 turnauksessa neljä ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Vuodesta 2013 vuoteen 2019 Seidenberg oli osana Saksan joukkuetta jokaisissa maailmanmestaruuskilpailuissa.
Seidenberg edusti Saksaa vuoden 2018 talviolympialaisissa. Seitsemässä pelaamassaan ottelussa hän teki yhden maalin sekä istui kaksi kahden minuutin rangaistusta. Saksa voitti turnauksessa olympiahopeaa.
Henkilökohtainen elämä.
Yannicin veli Dennis Seidenberg jääkiekkoilija, joka päätti uransa vuonna 2019 pelattuaan yli 900 NHL-ottelua sekä voitti Stanley Cupin.
Tuusniemen kirkonkylä

Tuusniemen kirkonkylä on Tuusniemen kunnan keskustaajama ja kirkonkylä, joka sijaitsee Pohjois-Savon itäosassa, Juojärven pohjoisrannalla.
Kirkonkylä sijaitsee Juojärven Tuusniemen tyvessä; kylän ("Tuusniemi" 1692) ja kunnan nimi on omaksuttu tästä. Kirkonkylän ensimmäinen kirkko valmistui vuonna 1798, mutta tuhoutui tulipalossa 1857. Tuusniemen nykyinen kirkko valmistui vuonna 1869. 
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2019 lopussa Tuusniemen kirkonkylän pinta-ala oli 3,05 neliökilometriä ja asukasluku oli 988. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa kunnan omasta, virallisesta kunnan tai kunnanosien rajauksesta.
Sonkajärven kirkonkylä

Sonkajärven kirkonkylä on Sonkajärven kunnan keskustaajama ja kirkonkylä, joka sijaitsee Pohjois-Savon pohjoisosassa, Sonkajärven Sonkalahden eteläpään äärellä. Sonkajärven kirkonkylästä on Ylä-Savon keskuksena toimivaan Iisalmeen maanteitse noin 24 kilometriä.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2019 lopussa Sonkajärven kirkonkylän pinta-ala oli 3,02 neliökilometriä ja asukasluku oli 1 300. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnan tai kunnanosien rajauksesta.
Sonkajärvi mainitaan kirjallisissa lähteissä muun muassa seuraavasti "Songa Jerfwen maa" ja "Songa Jerfwen saalo" (1561) sekä "Sånga Järfwij Byj" (1620-luku). Kylä ja sittemmin kunta on nimetty järven mukaan. Nimen tarkempi alkuperä on hämärä. Sonkajärven seurakunta perustettiin 1921 (toisen lähteen mukaan jo 1897); sen pohjana oli Iisalmen emäseurakuntaan vuonna 1854 perustettu Rutakon rukoushuonekunta. Nykyinen graniittinen Sonkajärven kirkko valmistui vuonna 1910. Kunta sai alkunsa vuonna 1922 (toisen lähteen mukaan 1899).
James Wilby (uimari)

James Wilby (s. 12. marraskuuta 1993 Glasgow, Skotlanti) on brittiläinen uimari, maailman- ja euroopanmestari, joka on erikoistunut rintauintiin.
Wilby voitti Gwangjun pitkän radan MM-kilpailuista 2019 kolme mitalia: kultaa 4×100 m sekauintiviestistä, hopeaa 100 metrin rintauinnista ja pronssia 4×100 m sekauinnin sekaviestistä. Budapestistä 2022 hän sai MM-pronssia miesten ja Dohassa 2024 sekajoukkueiden 4×100 m sekauintiviestistä. Pitkän radan EM-kilpailuista Wilby on voittanut 200 metrin rintauinnin Roomassa 2022 ja lisäksi kolme muuta mitalia rintauinnista sekä Glasgow’ssa 2018 Euroopan mestaruuden 4×100 metrin sekauintiviestistä ja lisäksi pronssia sekauinnin sekaviestistä. Tokion kesäolympialaisissa 2020 Wilby ui alkuerissä Britannian 4 × 100 metrin sekauintiviestijoukkueessa, joka lopulta saavutti hopeaa. Lisäksi hän asijoittui miesten 100 metrin rintauinnissa viidenneksi ja 200 metrin rintauinnissa kuudenneksi.
Kansainyhteisön kisoissa Wilby on saavuttanut Englannin edustajana neljä kultaa, kolme hopeaa ja kaksi pronssia.
Carl Bartram

Carl Henrik Bartram (22. joulukuuta 1843 Rauma – 28. heinäkuuta 1936 Hämeenlinna) oli suomalainen lääkäri, kunnallispoliitikko ja kollegineuvos.
1600-luvun alussa Raumalle muuttaneeseen hollantilaiseen kauppiassukuun kuuluneen Carl Bartramin vanhemmat olivat kauppalaivuri, kauppias Carl Fredrik Bartram ja Katarina Henriette Paqvalin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1863 Turun kymnaasista ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1869, lääketieteen kandidaatiksi 1871 sekä lääketieteen lisensiaatiksi 1875.
Bartram oli aluksi Hämeenlinnan vt. piirilääkärinä vuosina 1876–1877 ja sen jälkeen lääkärinä muun muassa Raumalla, Iisalmessa ja Mikkelissä. Hän oli Hämeenlinnan kaupunginlääkärinä 1878–1908 sekä 7. Hämeen tarkk'ampujapataljoonan lääkärinä 1881-1903, Hämeen kutsuntapiirin lääkärinä 1882-1899 ja lääninvankilan lääkärinä 1897-1913. Tämän jälkeen Bartram toimi yksityislääkärinä Hämeenlinnassa. Hän oli 1878–1899 toimineen Hämeenlinnan kylpylaitoksen lääkärinä ja johtajana. Kaikkiaan Bartram toimi Hämeenlinnassa lääkärinä kuudenkymmenen vuoden ajan ja hän oli kuollessaan 92-vuotiaana Suomen vanhin lääkäri. Bartram sai kollegineuvoksen arvon 1892.
Bartram oli Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1879–1905, valtuuston puheenjohtajana 1887–1894 ja 1899 sekä varapuheenjohtajana 1895–1896 ja 1898. Hän oli useita vuosikymmeniä Hämeenlinnana terveydenhoitolautakunnan ja kaupunginsairaalan johtokunnan puheenjohtajana. Bartramin aloitteesta Hämeenlinnaan perustettiin ensimmäiset yleiset uimalat ja hän vaikutti myös sähkö- ja vesilaitoksen perustamiseen kaupunkiin sekä Hämeenlinnan Rantapuiston uudistamiseen. Bartram oli Hämeenlinnan Säästöpankin hallituksen puheenjohtana kolmen vuosikymmenen ajan.
Vieremän kirkonkylä

Vieremän kirkonkylä on Vieremän kunnan keskustaajama ja kirkonkylä, joka sijaitsee Pohjois-Savon pohjoisosassa, Vieremänjärven pohjoispuolella. Vieremän kirkonkylä sijaitsee maanteitse noin 25 kilometriä Ylä-Savon keskuksena toimivaan Iisalmen pohjoispuolella.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2019 lopussa Vieremän kirkonkylän pinta-ala oli 2,56 neliökilometriä ja asukasluku 1 354. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnan tai kunnanosien rajauksesta.
Vieremäjärven kylä mainitaan vuoden 1557 papinveroluettelossa. Vieremän seurakunta erotettiin Iisalmesta vuonna 1897. Kylän ja kunnan nimi perustuu järven nimeen (nyk. Vieremänjärvi), joka lienee nimetty järven eteläpuolisen mäen mukaan. Mäen nykynimi on Vieremänmäki.
Ross Murdoch

Ross Murdoch (s. 14. tammikuuta 1994 Alexandria, Skotlanti) on brittiläinen uimari, maailman- ja euroopanmestari, joka on erikoistunut rintauintiin.
Murdoch on voittanut urallaan pitkällä radalla kolme MM- ja kahdeksan EM-mitalia sekä kuusi mitalia Kansainyhteisön kisoissa. Kazanin MM-kilpailuissa 2015 hän voitti 4×100 m sekauinnin sekaviestissä maailmanmestaruuden ja Lontoon EM-kilpailuissa 2016 neljä mitalia, muun muassa mestaruudet 200 metrin rintauinnissa ja 4×100 metrin sekauintiviestissä. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 Murdoch sijoittui miesten 100 metrin rintauinnissa 11:nneksi. Tokion kesäolympialaisissa 2020 hän sijoittui miesten 200 metrin rintauinnissa 12:nneksi.
Polvijärven kirkonkylä

Polvijärven kirkonkylä on Polvijärven kunnan keskustaajama, joka sijaitsee Pohjois-Karjalan länsiosassa. Kirkonkylän lähellä sijaitsee kapea järvi (Polvijärvi) idästä saapuvan Höytiäisen entisen laskujoen osana, ja tämä Viinijoki kääntyy järven kohdalla etelään polveillen eli mutkan tehden.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan Polvijärven kirkonkylän pinta-ala oli 4,57 neliökilometriä ja väkiluku 1 229 vuoden 2019 lopussa. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnan tai kunnanosien rajauksesta.
Kirill Prigoda

Kirill Gennadjevitš Prigoda (, s. 29. joulukuuta 1995 Pietari) on venäläinen uimari, maailman- ja euroopanmestari, joka on erikoistunut rintauintiin.
Elämä ja urheilu-ura.
Prigoda on pitänyt hallussaan miesten lyhyen radan maailmanennätystä 200 metrin rintauinnissa joulukuusta 2018 lähtien. Hän on saavuttanut urallaan Venäjän edustajana pitkän radan MM-kilpailuista kolme pronssimitalia ja lyhyen radan MM-kilpailuista seitsemän mitalia joista viisi kultaista. EM-kilpailuista Prigoda on saavuttanut pitkällä radalla kaksi hopeamitalia ja lyhyellä radalla neljä mitalia joista kaksi kultaista. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 Prigoda sijoittui miesten 100 metrin rintauinnissa 20:nneksi. Tokion kesäolympialaisissa 2020 hän sijoittui miesten 200 metrin rintauinnissa yhdeksänneksi, 100 metrin rintauinnissa 11:nneksi ja 4×100 metrin sekajoukkueiden sekauintiviestissä seitsemänneksi.
Progoda kilpaili Neutraalien urheilijoiden joukkueessa Budapestin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2024. Hän saavutti kolme viestikultaa sekä hopeaa kaikilla kolmella rintauintimatkalla. Singaporen pitkän radan MM-kilpailuissa 2025 hän voitti maailmanmestaruuden miesten ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä ja sai hopeaa 50 metrin rintauinnissa.
Prigodan vanhemmat ovat menestyneitä uimareita: isä Gennadi Prigoda voitti urallaan muun muassa neljä olympiamitalia ja äiti Jelena Volkova maailmanmestaruuden.
Raimo Sarkio

Raimo Kalevi Sarkio (27. joulukuuta 1928 Varkaus – 22. lokakuuta 1987 Vantaa) oli suomalainen kitaristi ja Oulunkylän Pop &amp; Jazz Konservatorion opettaja. Hän toimi mm. Jaakko Salon yhtyeen kitaristina ja soitti yli 2 000 levytyksellä.
Sarkio on haudattu Honkanummen hautausmaalle.