tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Liettuan jääkiekkoliitto

Liettuan jääkiekkoliitto () perustettiin 14. lokakuuta 1932, ja maa liittyi IIHF:ään 19. helmikuuta 1938. Se erotettiin liitosta 26. huhtikuuta 1946 Neuvostoliiton miehityksen jälkeen.
Uudelleen itsenäistyneen Liettuan oma jääkiekkoliitto jatkoi toimintaansa vuonna 1991 ja liittyi IIHF:ään 6. toukokuuta 1992.
Raitahiiri

Raitahiiri ("Lemniscomys barbarus") on Afrikasta kotoisin oleva pieni jyrsijälaji. Sitä pidetään maailmalla paljon lemmikkinä, mutta Suomessa se on vielä varsin tuntematon. Lemmikkiharrastajat käyttävät siitä nimitystä ”seeprahiiri”. Raitahiiret ovat kooltaan pienen gerbiilin kokoisia, mutta pitempiä ja solakampia. Raitahiiriä on vaikeampi kesyttää kuin kesyhiiriä, mutta ne kesyyntyvät ajan kanssa. Elinikä on 3–5 vuotta. Alkuperä on Pohjois- ja Keski-Afrikasta.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että raitahiiren nimeksi vaihdettaisiin ”marokonraitahiiri”, ja että nykyisin suomenkielistä nimeä vailla oleva "Lemniscomys rosalia"-laji nimettäisiin ”raitahiireksi”.
Raitahiirien hoito.
Raitahiiret viihtyvät paremmin terraariossa kuin häkissä. Ne kiipeilevät mielellään, joten terraarion/häkin tulisi olla korkea. Siellä tulisi olla myös tukeva katto, sillä ne hyppäävät 40–50 senttimetrin korkeuteen. Ne syövät erilaisia siemensekoituksia ja pieniä hedelmiä ja vihanneksia. Raitahiiriä ei saa tarttua hännästä, sillä se katkeaa helposti.
Carlo Cossutta

Carlo Cossutta (8. toukokuuta 1932 – 22. tammikuuta 2000) oli italialainen tenori. Hän saavutti suosiota muun muassa Otellon roolin tulkitsijana.
Cossutta syntyi Triestessä, mutta muutti Argentiinaan, jossa toimi alun perin huonekalupuuseppänä. Hän teki ammattimaisen debyyttinsä Buenos Airesin Teatro Colónissa vuonna 1958 Cassion roolissa. Jo vuonna 1956 hän oli tulkinnut pienessä teatterissa "La Traviatan" Alfredon roolin. Covent Garden -debyyttinsä hän teki herttuan roolissa "Rigolettossa" vuonna 1964. Metropolitan-oopperassa hän debytoi helmikuussa 1973 Pollionen roolissa "Normassa".
Cossutta esiintyi Alberto Ginasteran "Don Rodrigon" kantaesityksessä vuonna 1964 nimiroolissa.
Cossutta esiintyi Teatro Colónissa viimeistä kertaa vuonna 1998, jolloin hän tulkitsi Macduffin roolin. Häntä kuullaan myös levytyksillä. Hän kuoli sairaalassa Udinessa maksasyöpää sairastettuaan.
Kaikki minkä taivas sallii

Kaikki minkä taivas sallii ("All That Heaven Allows") on Douglas Sirkin ohjaama yhdysvaltalainen melodraaman klassikko vuodelta 1955. Se kertoo vanhemman naisen (Jane Wyman) suhteesta nuorempaan mieheen (Rock Hudson). Elokuvaa pidetään Sirkin parhaana. Vuonna 1995 "Kaikki minkä taivas sallii" valittiin Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Sovitukset.
Rainer Werner Fassbinderin Pelko jäytää sielua ("Angst essen Seele auf", 1974) on kunnianosoitus Sirkin elokuvalle. Todd Haynesin "Kaukana taivaasta" ("Far from Heaven", 2002) on puolestaan kunnianosoitus Sirkin ja Fassbinderin elokuville.
Kalifornian tasavalta

Kalifornian tasavalta (, ; kutsuttiin myös nimellä "República de la bandera del oso" / "Bear Flag Republic" eli ”karhulipputasavalta”) oli nykyisen Kalifornian osavaltion käsittänyt valtio, joka kesti yhteensä 26 päivää. Kalifornia julistettiin itsenäiseksi 14. kesäkuuta 1846.
Meksikolle kuulunut Kalifornia julistautui itsenäiseksi osana Meksikon–Yhdysvaltain sotaa. Taustalla oli satojen Sacramento Valleyyn asettuneiden uudisasukkaiden ja Meksikon välinen konflikti. Heinäkuussa yhdysvaltalaiset taistelualukset rantautuivat Kaliforniaan. 26 päivää itsenäistymisensä jälkeen, 9. heinäkuuta 1846, Kalifornia liitettiin osaksi Yhdysvaltoja.
Pokémon Rumble

Pokémon Rumble on Nintendon vuonna 2009 julkaisema verkosta ladattava videopeli Wii-konsolille. Peli poikkeaa muista Pokémon-peleistä esimerkiksi sillä, että siinä taistellaan reaaliaikaisesti eikä vuoroittain niin kuin muissa Pokémon-peleissä.
Pelissä ei käsikonsolipelien tapaan kasvateta/kouluteta pokémoneja vaan niillä taistellaan, hyödyntäen Wii-remoten ristiä ja 1/2-näppäimiä, kuutta erilaista kenttää. Jokaisella vaikeustasolla on Battle Royale -turnaus johon pelaaja pääsee ottamaan osaa saatuaan tarpeeksi voimakkaan pokemon-lelun haltuunsa. Kaiken kaikkiaan pelissä on 9 eri vaikeustasoa; Rank C, Rank B, Rank A ja Rank S Normal ja Advanced tasoilla sekä vaikein Ex-taso, jonka kentistä tulee mitä tahansa aiemmin kohdattuja pokemoneja.
Peli on ostettavissa WiiWare-verkkokaupasta 1 500 Nintendo Pointilla. Pelistä oli saatavilla ilmainen näytekappale, joka oli ladattavissa WiiWare-verkkokaupan kautta.
Recruit/release.
Koska Pokémon-lelut eivät kehity, täytyy pelaajan löytää uusia voimakkaampia leluja läpäisemällä kenttiä. Jokainen kenttä sisältää kuvauksessa kerrotut lelut sekä "loppuvastustajan", jonka kukistuttua uudet Pokémonit ja kolikot lasketaan. Saaduilla kolikoilla voi ostaa uusia iskuja (Pokémonilla voi olla kerrallaan vain kaksi iskua) tai ostaa uuden Pokémon-lelun (recruit). Kun hylkää (release) kerrallaan viisi samaa Pokémon-lelua, saa special ticketin, jolla voi värvätä (recruit) uuden Pokémonin. Tämä toimii vain kun hylkää Pokémon-lelun, jolla on myös kehitettävä muoto.
Sylvi-Sanni Manninen

Sylvi-Sanni Manninen (17. toukokuuta 1914 Liperi – 22. tammikuuta 2009) oli suomalainen psykologian tohtori ja kirjailija. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa rahoittaen opintonsa työskentelemällä opiskelun ohessa konekirjoittajana ja suoritti laudatur-opinnot peräti viidessä oppiaineessa: teoreettinen filosofia, estetiikka, valtio-oppi, sosiologia ja psykologia. 
Sylvi Mannisen avioiduttua hänestä tuli Honkavaara (ulkomailla hän käytti nimeä Sylvia Honkavaara). Hän väitteli psykologiasta tohtoriksi ensimmäisenä naisena Suomessa. Vuonna 1950 valmistunut väitöskirja oli nimeltään "On the Psychology of Artistic Enjoyment".
1950-luvulla Sylvia Honkavaara työskenteli tutkijana Lontoon yliopistossa kehittäen havaintotestin, joka paljastaa yliherkän ihmistyypin, ns. väri-ihmisen. Englannista Sylvia Honkavaara siirtyi Yhdysvaltoihin ja työskenteli siellä Harvardin (ASLA-Fulbright-stipendi 1956–1957), Brandeisin ja Kalifornian yliopistoissa. Vuonna 1972 Sylvi Honkavaara nimitettiin Joensuun korkeakoulun taidepsykologian dosentiksi. 
Eläkeikäisenä Sylvi-Sanni Manninen jatkoi tutkimuksiaan kotonaan Liperin Päivilässä, jossa hän teki myös käytännön terapiatyötä ottamalla kotiinsa avohoitopotilaita. Päivilä oli turvapaikka myös monelle omaa olemustaan etsivälle herkälle ihmiselle ja taiteilijalle.
Sylvi-Sanni Manninen kutsui Liperissä sijaitsevaa kotitilaansa Päivilän sanktuariksi ja vuonna 2008 hän perusti Päivilän sanktuarin säätiön jatkamaan elämäntyötään herkkien ihmisten tukemiseksi ja ihmisen henkisen kehityksen ymmärtämiseksi. Sylvi-Sanni Manninen kuoli 22. tammikuuta 2009.
Erich Rutemöller

Erich Rutemöller (s. 8. helmikuuta 1945) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimii Fortuna Düsseldorfin johtotehtävissä.
Ura pelaajana.
Rutemöller aloitti pelaajauransa SC Borussia Rheinessä 16-vuotiaana lukiolaisena. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1965 ja jatkoi pelaajauraansa Borussiassa. Vuonna 1968 hän siirtyi SSV Göttingeniin, josta kaksi vuotta myöhemmin 1. FC Kölniin. Hän pelasi "Kilipukeissa" kolme kautta ja oli mukana seuran sijoittuessa toiseksi Bundesliigassa kaudella 1972/73. Hän siirtyi kauden jälkeen Yhdysvaltoihin, jossa opiskeli Floridan kansainvälisessä yliopistossa ja pelasi myös yliopiston joukkueessa.
Ura valmentajana.
Rutemöller palasi Saksaan 1975 ja liittyi 1. FC Kölnin organisaatioon valmennustehtäviin. Hän toimi vuosikymmenen loppuun saakka "Kilipukkien" alle 19-vuotiaiden joukkueen päävalmentajana. Hän siirtyi 1980 Kölnin reservijoukkueen peräsimeen ja luotsasi joukkueensa Amatör Oberliga Nordrheinin mestariksi 1981.
Rutemöller jätti Kölnin 1985 siirtyen Bonner SC:n päävalmentajaksi. Seura pelasi hänen johdollaan keskinkertaisesti Oberliga Nordrheinissa. Kesäkuun lopussa 1990 hän palasi Kölniin, tällä kertaa edustusjoukkueen päävalmentajaksi. Rutemöller johdatti Kölnin Saksan cupin finaaliin keväällä 1991. Huonosti alkanut kausi 1991/92 maksoi kuitenkin Rutemöllerille työpaikan ja hän sai potkut elokuussa.
Maaliskuussa 1992 Rutemöller palasi valmennustehtäviin FC Hansa Rostockin päävalmentajana. Hän ei onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta Bundesliigasta, mutta sai kuitenkin jatkaa kauden jälkeen päävalmentajana. Menestys 2. Bundesliigassa ei kuitenkaan ollut toivottua ja Rutemöller sai potkut joulukuussa 1992.
Vuonna 1994 Rutemöller siirtyi Saksan jalkapallomaajoukkueen valmennustiimiin. Hän toimi apulaisvalmentajan tehtävissä kymmenen vuoden ajan Berti Vogtsin, Erich Ribbeckin ja Rudi Völlerin aikakausina. Vuonna 2000 hänestä tuli myös Saksan jalkapalloliiton valmennuksen koordinaattorina ja 2003–2005 alle 20-vuotiaiden maajoukkuevalmentajana. Hän jätti tehtävänsä valmennuskoordinaattorina vuoden 2007 lopussa.
Joulukuussa 2008 Rutemöller siirtyi Iranin maajoukkueen apulaisvalmentajaksi. Päävalmentaja Ali Daein saatua potkut maaliskuussa 2009 tuli Rutemölleristä väliaikaisesti maajoukkueen päävalmentaja. Toukokuussa 2009 hän siirtyi iranilaisen liigaseura Esteghlalin apulaisvalmentajaksi. 
Huhtikuussa 2014 Rutemölleristä tuli Afganistanin jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Helmikuussa 2015 hän sai tehdä tilaa Slaven Skeledzicille.
Kesäkuussa 2016 Rutemöller nimettiin Fortuna Düsseldorfin johtokunnan kunniajäseneksi. Hänen toimenkuvanaan Fortunan johdossa on vastata seuratoiminnan yleisestä koordinoinnista.
Kankaan koulu (Kouvola)

Kankaan koulu oli peruskoulun ala-aste Kouvolan keskustassa, Kankaan kaupunginosassa. Koulun viimeinen rehtori oli Aleksandra Tuomala-Jantunen. Koulussa oli yli 300 oppilasta. Koulussa sijaitsivat myös Kouvolan ala-asteen musiikkiluokat vuosina 1971 ja 1978-2014. Nykyisin musiikkiluokat ovat Kaunisnurmen koulussa. 
Kankaan koulun ensimmäisen rakennuksen, nykyisen Oppikujan koulun suunnitteli ja urakoi rakennusmestari Kaarle Ketomaa vuosina 1913-1914. Rakennus valmistui 1. heinäkuuta 1914, ja vihkiäisjuhla pidettiin 20. syyskuuta 1914.
Vuonna 1927 valmistui uusi Kankaan koulu, jonka suunnitteli kouluhallituksen tarkastaja ja arkkitehti Toivo Salervo. Uuden koulun urakoi rakennusmestari Eemeli Elo. Rakennus edustaa 1920-luvun uusklassismia. Ikkunoiden kokoaminen julkisivun keskelle ja tiukka symmetria antavat rakennukselle jyhkeän ilmeen. Koulun pihaa ympäröivä aita on rakennusmestari Uuno Immosen suunnittelema. Toivo Salervo suunnitteli vielä Oppikujan koulun uudistuksen ja laajennuksen vuonna 1938. Rakennus korotetiin kolmikerroksiseksi ja julkisivu uusittiin täysin. Se edustaa tyyliltään funktionalismia.
Kankaan koulu lakkautettiin vuonna 2014. Oppilaat siirtyivät Mansikkamäen kouluun, Kaunisnurmen kouluun ja Sarkolan kouluun. Kankaan koulun koulutoiminta kuitenkin jatkui vuonna 2014 Kouvolan yhteiskoulun rakennuksen tuhoutuessa tulipalossa helmikuussa 2014. Rakennukseen muutti yhteiskoulun yläaste. Muutto vaati kahden fysiikka-kemian luokan sekä kotitalousluokan rakentamista. Yhteiskoulun yläasteen rehtori on Tarja Korhonen ja koulussa on nykyisin runsaat 300 oppilasta. Opetus on kuitenkin loppumassa keväällä 2026 Marjoniemen yhtenäiskoulun rakentamisen yhteydessä ja rakennukset todennäköisesti myydään esimerkiksi toimistoiksi tai asunnoiksi.
Silmänkääntötemppu (albumi)

Silmänkääntötemppu on Don Huonojen ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1991 levymerkillä Pyramid. Ilmestyttyään albumia verrattiin Hassisen Koneen "Harsoinen teräs" -albumin jatkumoksi. Soundin albumiarvostelu povasi yhtyeelle menestystä.
Albumin tuotti Mikko Karmila.
Doksepiini

Doksepiini (kauppanimillä Doxal, Doxepin, Dexedyn ja Sinequan) on ensimmäisen polven trisyklinen masennuslääke (vanhalta nimeltään "tymolepti)." Doksepiini on ainoa bentsoksepiini-ryhmään kuuluva lääke. Sen kehitti Boehringer-Ingelheim, joka on nykyään osa Roche-konsernia. Sillä on lievästi sedatiivisia ja anksiolyyttisiä vaikutuksia. Doksepiini edistää myös jonkin verran nukahtamiskynnyksen alenemista. Eräs erityiskäyttöindikaatio on doksepiinin kohdalla ollut syyllisyydentunteet.
Historiallinen käyttö masennuksen hoidossa.
Doksepiiniä on pidetty hyvin siedettynä ja sen aiheuttamia sivuoireita suhteellisen lievinä. Näitä saattaa kuitenkin esiintyä erityyppisesti. Mm. suun kuivumista ja huimausta saattaa ilmetä. Lääkkeen massiivinen yliannostus voi kuitenkin olla vaarallinen, koska tälloin tajunnantaso saattaa aleta. Lääke ei ole ainakaan suuresti sydäntoksinen, toisin kuten amitriptyliini. Kuten suurimman osan muidenkin ei-MAOI-lääkeiden kanssa, MAOI-lääkkeiden käytön lopettamisesta tulisi pitää vähintään 2 viikon väli ennen doksepiinin käytön aloittamista. Varsinaisista vasta-aiheisista sairauksista doksepiinin kohdalla tulisivat kysymykseen lähinnä glaukooma (silmänpainetauti) ja virtsaretentio eli virtsaumpi. Virtsaretention kehittyminen on mahdollista doksepiini-hoidon aikana.
Myös nk. kipukynnyslääkkeenä doksepiinia voidaan käyttää varsinkin erilaisissa hermostollisissa kipu- ja särkytiloissa, joskin amitriptyliini on suuresti suositumpi tässä käyttöindikaatiossa. Tällöin lääkityksen vaikutus perustuu kipukynnyksen kohoamiseen. Eräänä esimerkkinä neuralgiasta eli pitkäkestoisesta perifeeriseen tuntohermotukseen liittyvästä vaivasta lienee trigeminusneuralgia, kolmoishermosärky.
Tablettien vahvuudet ovat yleensä 10, 25 ja 50 mg.
Vuoden 1976 Pharmaca Fennican mukaan, olisi ollut käytettävissä myös lihakseen pistettävä injektio sekä lääkemikstuura. Injektiolääkkeen vahvuutena oli 12,5 mg/ml eli 25 mg 2 ml:ssa per ampulla. Tämän lääkitysmuodon erityisominaisuus oli sen suuri väsyttävyys eli sedaatio, sekä nopea eliminaatio eli hajoaminen elimistössä. Tämän vuoksi lääkepistoksia saatettiin tarvita useita tässä hoitomuodossa.
Klassisen masennuksen hoidossa on käytetty pitoisuuksia 75–150 mg/vrk. Nukahtamis- ja univaikeudet (insomnia), joihin on liittynyt ahdistuneisuus ja jännittyneisyys: pitoisuudet ovat olleet tasolla 25–50 mg/vrk. Hoitoannos otetaan iltaisin. Kivunhoidossa käytettäneen samansuuruista annostusta. Lääke otetaan suun kautta (per os). Tabletit (Doxal 10, 25 ja 50 mg) ovat sokeripäällysteisiä.
Unettomuuden hoito.
Mikäli unettomuudelle ei ole ruumiillista syytä, on ensisijainen hoito kognitiivinen käyttäytymisterapia. Toisinaan voidaan tarvita myös lääkehoitoa. Doksepiini on pienellä alle 10 mg annoksella useimmille turvallinen lääke tähän tarkoitukseen, koska edellä mainitut haitat jäävät ilmenemättä. Se ei aiheuta riippuvuutta tai toleranssia. Pieniannoksista doksepiinia saa lääkärin reseptillä apteekin valmistamana esimerkiksi 3 mg:n ja 5 mg:n tabletteina.
Amerikanpaksujalka

Amerikanpaksujalka ("Burhinus bistriatus") on keski- ja eteläamerikkalainen kahlaaja. Sen elinympäristö ulottuu Etelä-Meksikosta Costa Rican luoteisosiin ja Hispaniolaan sekä Kolumbiasta Venezuelaan, Guyanaan ja Brasilian pohjoisimpiin osiin. Siitä tunnetaan neljä alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Johann Georg Wagler Meksikosta 1829.
Ruiskurusketus

Ruiskurusketus () tarkoittaa itseruskettavalla aineella aikaansaatavaa rusketusta, jossa aine levitetään ruiskulla. Ammattilaiskäytössä ruiskurusketusaine levitetään pääsääntöisesti kynäruiskulla, jolle tarvittava paine luodaan kompressorilla. Kynäruiskulla itseruskettava aine saadaan ruiskutettua hienojakoisena sumuna, jolloin on mahdollista päästä itseruskettavia voiteita tasaisempaan lopputulokseen.
Käytettävä aine.
Aktiivisena rusketusaineena käytetään dihydroksiasetonia (DHA), kuten itseruskettavissa voiteissakin. DHA on luonnossa esiintyvä ainesosa, jota saadaan kasviksista, kuten sokerijuurikkaista ja sokeriruo’osta. DHA reagoi aminohappojen kanssa ihon pintakerroksissa ja tuottaa ruskean värin. Ensimmäiset itseruskettavat voiteet tulivat markkinoille vuonna 1960. Siitä lähtien DHA:ta on käytetty auringottomien rusketusaineiden yleisimpänä ainesosana.
Statkraft

Statkraft AS on Norjan valtion omistama kansainvälinen energiayhtiö, jonka pääkonttori on Oslossa. Yhtiö vastaa noin 35 prosentista Norjan energiantuotannosta ja se on Pohjoismaiden 3. suurin sähköntuottaja. Yhtiöllä on vesi-, maakaasu-, tuuli- ja biokaasuvoimoita myös Pohjoismaiden ulkopuolella, mutta sen kapasiteetista valtaosa eli 80 prosenttia sijoittuu Pohjoismaihin. Norjan ja Ruotsin ohella Saksan voimalat ovat yhtiölle erityisen merkittäviä. Yhtiön euromääräisiä velkakirjoja noteerataan Lontoon pörssissä (LSE: eurobondi esimerkiksi ).
Suomessa Statkraft omisti vuoteen 2014 asti Statkraft Suomi Oy -nimisen yhtiön, jonka se myi neljälle suomalaiselle energiayhtiölle. Yhtiön nykyinen nimi on Kolsin Vesivoimantuotanto Oy.
Historia.
1992–2004 Valtionyhtiön synty, kasvu ja muutos osakeyhtiöksi.
Yhtiö perustettiin vuonna 1992 jakamalla Norjan valtion voimalatoiminnot (jotka toimivat 1921-1986 nimellä "Norges vassdrags- og elektrisitetsvesen" NVE ja vuosina 1986-1991 "Statskraftverkene") kahteen osaan: energiantuotantoyhtiöön Statkraft SF ja sähköverkkoyhtiöön Statnett SF. Valtionyhtiö Statkraf määriteltiin kaupalliseksi yritykseksi, vaikka se jäikin tässä vaiheessa maan parlamentin ohjaukseen. Kantaverkon siirtäminen erillisen valtionyhtiön (Statnett) vastuulle avasi energiatuotanto vapaammalle kilpailulle, mikä oli vuonna 1990 säädetyn energialain tarkoitus.
1993 pohjoismaiset sähkömarkkinat eli sähköpörssi Nord Pool perusttiin. Vuonna 1996 Statkraft alkoi laajentua ostamalla muita energiayhtiötä. Vuonna 1997 Svartisenin vesivoimalahanke valmistui. Vuosina 1998–1999 yhtiö perusti sähkökauppaa käyvät toimipisteet Alankomaihin ja Saksaan sekä osti lisää energiayhtiöitä, esimerkiksi tanskalaisen Scanenergi-yhtiön. Vuosina 2000–2001 yritysostot jatkuvat. Norjan pääministeri Jens Stoltenberg kertoi, että suurimittaisten vesivoimahankkeiden rakentamisen aika Norjassa oli ohi. Yhtiö osti osuuden Ruotsin ja Saksan välisestä sähkökaapelista. Vuosina 2002–2004 yhtiön aiemmin nauttima valtiontakaus poistettiin ja yhtiömuoto muutettiin. Lokakuun 1. päivänä 2004 valtionyhtiö muutettiin osakeyhtiöksi: energiakonserni Statkraft AS syntyy.
2004-.
Vuosina 2004–2007 yhtiö jatkoi laajenemistaan. Se osti vesivoimaloita Ruotsista ja Suomesta. Yhtiö rakensi tuulivoimaloita, osallistui tuulivoimahankkeisiin myös Isossa-Britanniassa, rakensi maakaasuvoimaa Saksaan ja Norjaan sekä perusti useita myyntikonttoreita eri puolille Eurooppaa. Vuonna 2008 yhtiö osti E.ON-konsernilta merkittävän määrän sähkö- ja kaukolämpövoimaloita Ruotsista, Saksasta ja Isosta-Britanniasta.
Tuotanto.
Vuonna 2013 yhtiöllä oli oman ilmoituksensa mukaan yhteensä 322 sähkö- tai lämpövoimalaa. Voimaloiden asennettu yhteiskapasiteetti oli yli 16 000 MW, josta 80 % on Norjassa tai muualla Pohjoismaissa, 14 % luoteisessa Euroopassa ja 6 % kaakkois-Euroopassa tai Euroopan ulkopuolella. Merkittävimmät maat yhtiön tuotannossa ovat Norja, Ruotsi ja Saksa. Yhtiö tuottaa vuosittain noin 60 TWh sähköä, josta 91 % on uusiutuvaa energiaa. Yhtiö on Norjan suurin sähköntuottaja ja Pohjoismaiden 3. suurin tuottaja.
Let’s Bottle Bohemia

Let's Bottle Bohemia on irlantilaisyhtye The Thrillsin vuonna 2004 julkaistu toinen studioalbumi.
Albumia myytiin yhtyeen kotimaassa platinalevyyn oikeuttava määrä. Se nousi viikon ajaksi, viikolla 38/2004 (julkaisuviikollaan), Irlannin albumilistan kärkeen, ja Britannian albumilistalla se oli korkeimmillaan sijalla yhdeksän. "Let's Bottle Bohemia" pysyi Irlannin listoilla yhdeksän ja Britannian listoilla neljä viikkoa.
Albumilta julkaistiin kolme singleä: "Whatever Happened to Corey Haim?", "Not for All the Love in the World" ja "The Irish Keep Gate-crashing". Listoilla näistä parhaiten menestyi ensiksi mainittu, joka nousi Irlannin singlelistalla korkeimmillaan sijalle 17 ja Britannian singlelistalla korkeimmillaan sijalle 22.
Albumin tuotti Dave Sardy ja se äänitettiin Los Angelesissa, Yhdysvalloissa. Albumilla vieraili monia muusikkoja, tunnetuimpina Van Dyke Parks ja R.E.M.-yhtyeen kitaristi Peter Buck.
Anatoli Rybakov

Anatoli Naumovitš Rybakov (, oikea sukunimi "Aronov", Аро́нов; 14. tammikuuta 1911 Tšernigov – 23. joulukuuta 1998 New York) oli venäläinen kirjailija.
Anatoli Rybakov syntyi insinöörin perheeseen. Koulun jälkeen hän opiskeli Moskovan liikenneinsinööri-instituutissa. Rybakov pidätettiin vuonna 1933 ja tuomittiin kolmen vuoden karkotukseen Siperiaan syytettynä neuvostovastaisen propagandan levittämisestä. Kärsittyään rangaistuksensa hän työskenteli eri puolilla Neuvostoliittoa. Rybakov osallistui toiseen maailmansotaan, sai ylennyksen upseeriksi ja pääsi eroon rikosmerkinnästään.
Rybakov aloitti kirjailijanuransa sodan jälkeen nuortenkirjailijana. Hänen ensimmäisiä teoksiaan olivat suositut jännityskertomukset "Tikari" ("Kortik", 1948) ja "Pronssilintu" ("Bronzovaja ptitsa", 1956). Romaani "Voditeli" (”Autonkuljettajat”, 1950) sai Stalin-palkinnon. Tyypillisten ”tuotantoromaanien” joukkoon kuuluu "Katariina Voronina" ("Jekaterina Voronina", 1955).
Rybakovin aikaisemmista teoksista poikkeaa juutalaisperheen historiasta kertova romaani "Raskasta hiekkaa" ("Tjažolyi pesok", 1979). Hänen pääteoksensa on Stalinin ajan kuvaus "Arbatin lapset" ("Deti Arbata"). Romaanin oli määrä ilmestyä jo vuosina 1967 ja 1979, mutta se pääsi julkisuuteen vasta vuonna 1987. "Arbatin lapsien" jatko-osia ovat romaanit "Tridtsat pjatyi i drugije gody" (”Kolmekymmentäviisi ja muita vuosia”, 1988), "Strah" (”Pelko”, 1990) ja "Prah i pepel" (”Tomua ja tuhkaa”, 1994).
Gancia

Gancia on italialainen viiniyhtiö, jonka on vuonna 1850 perustanut Carlo Gancia Piemonten alueelle Italiaan. Gancia oli Italian ensimmäinen kuohuviiniyhtiö. Argentiinassa on yleistä lisätä Gancian aperitiiveja pirtelöön.
Kuohuviinit:
Aperitiivit:
Australianpaksujalka

Australianpaksujalka ("Burhinus grallarius") on australialainen kahlaajalintu. Sen esiintymisalue ulottuu Länsi-Australian pohjois- ja eteläosista Pohjoisterritorion halki Queenslandiin ja sieltä etelään Victorian osavaltioon. Sitä tavataan myös Papua-Uudessa-Guineassa Flyjoen ruohotasangolla. Lajin holotyypin kuvaili John Latham Uudesta Etelä-Walesista vuonna 1802.
Savages (vuoden 1972 elokuva)

Savages on vuoden 1972 elokuva, jonka ohjasi James Ivory ja käsikirjoittivat Ivoryn idean pohjalta George Swift Trow ja Michael O'Donoghue.
Elokuva alkaa siitä, kun alkeellisen ”mutaihmisten” heimon uhrausmenojen kesken heidän metsänsä läpi vierii krokettipallo. Heimo seuraa sitä ja löytää lopulta itsensä laajalta, aavikoituneelta Westchesterin maatilalta 1930-luvulta.
Kalajoen rovastikunta

Kalajoen rovastikunta on yksi Oulun hiippakunnan seitsemästä rovastikunnasta. Rovastikuntaan kuuluvat Alavieskan, Haapajärven, Haapaveden, Kalajoen, Kärsämäen, Nivalan, Oulaisten, Pyhäjärven, Pyhäjoen, Reisjärven, Sievin ja Ylivieskan luterilaiset seurakunnat.
Haapajärven seurakunnan kirkkoherra Kari Tiirola toimii lääninrovastina Kalajoen rovastikunnassa.
Lääninrovastit.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kokkolan rovastikunnan lääninrovasteina:
Rosvot ja jeparit

Rosvot ja jeparit ("Cops and Robbers") on vuonna 1973 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka ohjasi Aram Avakian ja kirjoitti Donald E. Westlake oman romaaninsa pohjalta. Elokuvan pääosissa näyttelevät Cliff Gorman Tomina ja Joseph Bologna Joena.
Roger Greenspun kirjoitti elokuvasta hyvin ylistävästi The New York Timesiin.
Juonitiivistys.
Tom ja Joe ovat kaksi newyorkilaista poliisia jotka päättävät onnistua suuressa ryöstössä ja siirtyä rahoineen eläkkeelle. Paikallisen mafian johtaja haluaa arvopapereita, joten niitä he yrittävät hänelle hankkia Central Parkissa. Selviävätkö poliisit keikastaan sekä rahat että henget tallella?
Pohjois-Korean energiapolitiikka

Pohjois-Korean energiapolitiikka kertoo Pohjois-Korean energiankäytöstä ja energiapolitiikasta ja eri sidosryhmien näkemyksistä energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot.
Energiantuotannossa Pohjois-Korea on ollut lähes omavarainen. Energiankulutus asukasta kohti oli IEA:n mukaan alle 10 % Etelä-Koreaan verrattuna vuonna 2007. Pohjois-Korean väestömäärä oli noin puolet Etelä-Korean väestöstä vuonna 2007 (24 milj/48 milj). Sähkön kokonaiskulutus vuonna 2007 oli alle 5 % Etelä-Koreaan verrattuna (18,1/412,0).
Sähköä ei kuitenkaan ole läheskään kaikkialla saatavilla. CIA:n mukaan vuonna 2017 vain 36 % kaupunkialueista ja 11 % maaseudusta on sähköverkon piirissä.
Pohjois-Korea on julkaissut tavoitteekseen vähentää hiilidioksidipäästöjä 16,4 % joka vuosi 2030 mennessä, ja vähentää kasvihuonekaasuja yhteensä 36 prosenttia.
Energiantuotanto ja vienti.
Pohjois-Korea tuottaa noin puolet sähköstään vesivoimalla, ja loput hiilivoimalla ja öljyllä.
Vesivoima.
Vesivoimaloita on lukuisia, erityisesti Chongchon-joen varrella. Huichonin vesivoimalassa on kymmenen patoa tuottamassa sähköä.
Vesivoimalat kuitenkin kärsivät Pohjois-Korean sääolosuhteista. Ankarat talvet aiheuttavat sekä vesipulaa että laiterikkoja, sekä kuumat kesät voivat pysäyttää voimalat kuivuuden vuoksi.
Kivihiili ja öljy.
Pohjois-Korealla on kattavat kivihiilivarannot, ja se onkin ollut yksi maan vientituotteista. Kansainvälisten pakotteiden johdosta vienti on kuitenkin tyrehtynyt ja hiiltä on ryhdytty käyttämään polttoaineena aiempaa laajemmin maan sisällä.
Kiina on toimittanut Pohjois-Korealle teknologiaan kivihiilen muuntamiseen kaasuksi, jotta sitä voitaisiin käyttää logistisesti tehokkaammin hyödyksi. Hiilen hyödyntäminen kaasumuodossa on kuitenkin itse hiiltä haitallisempi ilmastolle.
Pohjois-Koreassa on vain yksi öljyä käyttävä voimala.
Maan öljyn käyttö on kokonaan Kiinasta tuodun öljyn varassa, ja tuontirajoitusten kiristyessä se alkoikin vuonna 2015 muuttamaan viimeistä öljyvoimaansa hiilivoimalaksi.
Ydinvoima.
Pohjois-Korealla ei ole ydinvoimaa tuotantokäytössä, mutta se on kehittänyt sitä 60-luvulta asti Yongbyonin ydintutkimuslaitoksessa. Voimalaa on pyritty käyttämään myös ydinaseen kehittämiseen ainakin 90-luvulta asti.
Uusiutuva energia.
Tuuli- ja aurinkovoimaloita rakennetaan sekä vanhoihin voimaloihin että uusien voimaloiden yhteyteen. Lisäksi aurinkoenergiaa hyödynnetään erityisesti kansalaisten toimesta paikkaamaan epävakaata sähköntuotantoa. Arviolta jopa 55 % talouksista on käytössään halpa ja pienitehoinen aurinkovoimala.
Aurinkoenergian osuus tuotannosta on kansainvälisten arvioiden mukaan pieni, vain 0,1 % kokonaistuotannosta.
Mark Cuban

Mark Cuban (s. 31. heinäkuuta 1958 Pittsburgh) on yhdysvaltalainen yrittäjä ja NBA-joukkue Dallas Mavericksin vähemmistöomistaja. Cuban on tullut tunnetuksi Internetiin liittyvistä liiketoimista. Vuonna 2020 Forbes-lehti arvioi hänen omaisuudekseen 4,6 miljardia dollaria.
Ura.
Cuban syntyi Pittsburghissa, Pennsylvaniassa. Hänen isänsä Norton Cuban oli autoverhoilija. Äitiään Cuban on kuvaillut henkilöksi, jolla oli "joka toinen viikko eri työ tai uratavoite".
Cuban on juutalainen, ja hän kasvoi Mount Lebanonin lähiössä Pittsburghissa juutalaiseen työväenluokkaan kuuluvassa perheessä. Hänen isänisänsä muutti sukunimen Chabenisky (Tšabeniski) Cubaniksi saavuttuaan perheineen Venäjän keisarikunnasta Ellis Islandille. Mark Cubanin veljen Brian Cubanin mukaan heidän äitinsä vanhemmat olivat romanianjuutalaisia, mutta Mark on väittänyt hänen äidinpuoleisen isoäitinsä olleen Liettuasta.
Cuban aloitti ensimmäiset liiketoimensa 12-vuotiaana. Hän myi roskapusseja maksaakseen kalliit koripallokenkänsä. Sitten hän ansaitsi rahaa myymällä postimerkkejä ja kolikkoja. Cuban hyödynsi 16-vuotiaana Pittsburghin pääsanomalehden "Pittsburgh Post-Gazetten" lakkoa ja toimitti sanomalehtia Clevelandista Pittsburghiin.
Cubanin ensimmäinen yritys oli MicroSolutions, jonka hän myi vuonna 1990 CompuServelle. Vuonna 1995 Cuban perusti Audionetin, josta tuli myöhemmin Broadcast.com. Neljä vuotta perustamisen jälkeen Yahoo! osti yrityksen. Tämän jälkeen Cuban oli mukana perustamassa mediayhtiö 2929 Entertainmentia. Samaan aikaan hänestä tuli NBA-seura Dallas Mavericksin omistaja. Mavericksissa Cuban tuli tunnetuksi kärkkäistä lausunnoistaan, joiden takia hän oli yksi liigan sakotetuimmista henkilöistä.
Cuban osti vuonna 2021 Texasin Navarron piirikunnassa sijaitsevan asumattoman Mustangin paikkakunnan noin 2 miljoonalla dollarilla. Hän osti sen asianajaja Merwyn "Marty" Pricelta, joka kuoli elokuussa 2021, koska Price ei halunnut jättää asumatonta kylää perheensä taakaksi. Cuban teki eräästä ystävästään pormestarin, jonka työ on lähinnä pitää paikka puhtaana. Cuban kertoi "The Drew Barrymore Show" -ohjelmassa haluavansa tehdä kylästä animatronisten dinosaurusten puiston sijoitettuaan Dino Don -nimiseen yritykseen 500 tuhatta dollaria 25 prosentin omistusta vastaan. Kylän nimeksi vaihtuisi "Dinosaur, Texas".
Cuban on myös yksi bisnesidea-tv-ohjelman "Leijonan luola USA" ("Shark Tank") liikemies-sijoittajista.
Villit juhlat

Villit juhlat ("The Wild Party") on James Ivoryn ohjaama ja Ismail Merchantin tuottama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1975. Sen pääosissa ovat James Coco ja Raquel Welch.
Ikääntynyt 1920-luvun elokuvatähti Jolly Grimm päättää yrittää comebackia järjestämällä juhlat uuden elokuvansa näyttämistä varten. Juhlat kuitenkin muuttuvat joksikin aivan muuksi kuin Jolly on ajatellut. Elokuva loppuu siihen, että Jolly tappaa rakastajattarensa Queenien ja näyttelijän, joka oli kiinnostunut naisesta.
Elokuva perustuu väljästi Joseph Moncure Marchin kirjoittamaan runoon, ja se kuvattiin Riversidessa Kaliforniassa. Runosta tehtiin myös kaksi musikaalia. Tanssikohtauksen koreografian suunnitteli Patricia Birch.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen kutsuu "Villejä juhlia" 1920-luvun mykkäelokuvan tähtiä satirisoivaksi hullutteluksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" sanoo elokuvaa hyvistä roolisuorituksista huolimatta jotenkin ontoksi ja antaa sille kaksi ja puoli tähteä neljästä.
Siru (nimi)

Siru on suomalainen naisen etunimi. Etunimenä se on lyhentymä Siiri-nimen hyväilymuodosta "Sirukka", Siiri taas on suomalainen muoto skandinaavisesta nimestä Sigrid..
Syyskuuhun 2023 mennessä Suomessa on nimi Siru annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1385 henkilölle. Almanakkaan nimi lisättiin vuonna 2010, ja Sirun nimipäivä on 30. syyskuuta.
The Dead Sleep Easy

The Dead Sleep Easy on vuoden 2007 kanadalainen draamaelokuva. 
Juoni.
Tarina keskittyy meksikolaiseen painijaan (Ian Hodgkinson), joka tunnetaan vain nimellä The Champ, jonka meksikolainen järjestäytyneen rikollisuuden kopla palkkaa riveihinsä miehen tapettua kilpailijansa. Muutamien erikoisten tapahtumien jälkeen The Champ päättää yrittää hyvittää rikoksensa.
Levitys ja julkaisu.
Elokuvalla on ollut muutamia erikoisjulkaisuja:
Elokuva julkaistiin DVD:llä 5. maaliskuuta 2009.
Jade (nimi)

Jade on naisen etunimi, joka johtuu saman nimisestä jalokivestä. 
Heinäkuuhun 2025 mennessä Suomessa on nimi Jade annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu noin 2800 naiselle ja ainakin 22 miehelle. Yli puolet Jade-nimisistä on syntynyt vuoden 2010 jälkeen. Ennen vuotta 1920 nimeä ei ollut annettu kenellekään ja ennen vuotta 1960 alle kymmenelle henkilölle. Almanakkaan nimi lisättiin vuonna 2010, ja Jaden nimipäivä on 9. heinäkuuta.
Valtion säveltaidetoimikunta

Valtion säveltaidetoimikunta on valtion taidehallintoon kuuluva Taiteen keskustoimikunnan alaisuudessa toimiva säveltaiteen asiantuntijaryhmä, jonka 11 jäsentä opetusministeriö valitsee kolmeksi vuodeksi kerrallaan valtakunnallisten säveltaidejärjestöjen tekemien ehdotusten perusteella. Toimikunta jakaa suomalaisille artisteille säveltaidepalkintoa.
Säveltaidetoimikunnalla voidaan tarkoittaa myös suomalaista podcast-julkaisua.
L’Algérino

L’Algérino (oik. Samir Djourhlel, s. 2. toukokuuta 1981 Marseille) on ranskalainen rap-artisti, jolla on algerialaiset sukujuuret.
Elämäkerta.
L’Algérino syntyi Marseillessa, jossa hän kiinnostui nuorena hip hop -musiikista ja alkoi kirjoittaa omia sanoituksia yhdeksänvuotiaana omasta lähiöstä.
L’Algérino aloitti varsinaisen musiikkiuransa Akhenatonin myötä, joka huomasi hänen kykynsä. Sitä ennen L’Algérinon levyttäjänä toimi Hafid Fédaouche ja hän oli mukana hetkellisesti B-Vice Junior ja 45 Niggaz yhtyeissä. L’Algérino oli sittemmin IAM-yhtyeen mukana kiertueella, kunnes aloitti soololevyttämisen vuodesta 2005. Hänen ensimmäinen albumi oli "Les Derniers seront les premiers", jonka hän levytti yhdessä Akhenaton kanssa ja toinen "Mentalité Pirate" julkaistiin vuonna 2007.
Uuden-Seelannin koripallomaajoukkue

Uuden-Seelannin koripallomaajoukkue edustaa Uutta-Seelantia koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Historia.
Uusi-Seelanti on ollut mukana Oseanian-mestaruuskilpailuissa vuodesta 1971 eli ensimmäisistä kisoista alkaen. Useana vuonna maa on ollut Australian ohella ainoa kilpailuihin osallistunut joukkue. Ensimmäistä kertaa Uusi-Seelanti pääsi MM-kilpailuihin vuonna 1986, jolloin sen sijoitus oli 21:s.
Ensimmäistä kertaa Uusi-Seelanti oli olympiakoripallossa mukana vuoden 2000 kisoissa, jolloin sen sijoitus oli yhdestoista. Seuraavissa olympiakisoissa vuonna 2004 se sijoittui yhtä pykälää paremmin. Parhaan MM-kisasijoituksensa maa saavutti Indianapolisin kisoissa 2002. Tällöin se hävisi pronssiottelussa Saksalle luvuin 117–94.
Kokkolan rovastikunta

Kokkolan rovastikunta (aik. Lohtajan rovastikunta, 1923–1932) on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Oulun hiippakuntaan kuuluva rovastikunta. Rovastikuntaan kuuluu koko Keski-Pohjanmaan maakunnan alue eli Halsuan, Kannuksen, Kaustisen ja Ullavan, Kokkolan suomalainen, Kälviän, Lohtajan, Perhon, Toholammin ja Vetelin luterilaiset seurakunnat.
Lääninrovastit.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kokkolan rovastikunnan lääninrovasteina:
Titianus

Lucius Salvius Otho Titianus oli Rooman keisari Othon vanhempi veli. Titianus meni naimisiin Cocceian kanssa, joka oli noin 30 vuotta myöhemmin Roomaa hallinneen keisari Nervan sisko. Titianus sai Cocceian kanssa yhden lapsen, Lucius Salvius Otho Cocceianuksen.
Roomalainen maili

Roomalainen maili oli Rooman valtakunnassa käytössä ollut mittayksikkö. Sen alkuperäinen latinankielinen nimitys oli "mille passuum" ('tuhat askelparia'; monikossa "milia passuum", 'tuhatta askelparia'). Yhden roomalaisen mailin pituus oli tuhat askelparia, jonka arvioidaan olevan metreissä noin 1 479.
Kosraenkottarainen

Kosraenkottarainen ("Aplonis corvina") oli Tyynellämerellä, Mikronesian liittovaltiossa sijaitsevalla Kosraen saarella elänyt kotoperäinen kottaraislaji, joka kuoli sukupuuttoon 1800-luvun puolivälissä. Yleisväriltään mustasta linnusta tunnetaan vain kaksi näytettä, jotka Heinrich von Kittlitz keräsi 1828.
Ulkonäkö.
Lintu oli yleisväriltään kiiltävän musta. Kussakin höyhenessä oli kiiltävät reunat, joiden väri vaihteli teräksenvihreästä purppuranpunaiseen. Jalat ja pitkä nokka olivat mustat. 
Elinympäristö ja kehitys.
Kosraenkottarainen eli Mikronesian liittovaltiossa sijaitsevalla Kosraen saarella. Sen elinympäristöä olivat vuorten rinteillä kasvavat subtrooppiset ja trooppiset kosteat metsät. Lintu oli ilmeisesti saapunut saarelle jo varhain, yhtenä ensimmäisistä lajeista. Se ei ollut kehittynyt muista Mikronesiassa tavattavista kottaraislajeista, vaan mahdollisesti salomoninkottaraisesta ("Aplonis grandis") tai jostakin sen lähisukulaisesta. Pitkän nokan perusteella sen lähin sukulainen on luultavasti samoankottarainen ("A. atrifusca"). Myös biakinkottarainen ("A. magna") on kosraenkottaraista muistuttava, mutta sitä pitkäpyrstöisempi ja lyhytnokkaisempi laji. 
Tunnetut yksilöt ja sukupuutto.
Lajista on olemassa vain kaksi näytettä. Kummatkin keräsi Heinrich von Kittlitz vuonna 1828, ja niitä säilytetään nykyisin Pietarissa. Joidenkin lähteiden mukaan säilyneitä nahkoja olisi kuitenkin viisi kappaletta. Kittlitz teki linnusta myös piirroksen.
Kosraenkottaraisesta ei ole tehty havaintoja Kittlitzin vierailun ja näytteiden keruun (vuodenvaihde 1827–1828) jälkeen. Lintu oli hyvin todennäköisesti kuollut sukupuuttoon vuoteen 1880 mennessä, jolloin saksalainen tutkimusretkeilijä Otto Finsch vieraili saarella eikä nähnyt ainuttakaan lajin edustajaa. Vuonna 1931 saaren vuoristoissa suoritettiin etsintöjä kottaraisen löytämiseksi, mutta ne eivät tuottaneet tulosta. Häviämisen syynä olivat todennäköisesti rotat, joita kulkeutui Kosraelle vahingossa valaanpyytäjien laivojen kyydissä ja jotka ovat alueella yhä runsaslukuisia. Rotat söivät lintujen munia ja poikasia.
Tapiolan jalkapallostadion

Tapiolan jalkapallostadion on Espoon Tapiolan urheilupuistoon suunnitteilla oleva jalkapallostadion, joka tulisi FC Hongan käyttöön. 
Liikunnan ja urheilun lisäksi puistoon tulee palveluita ja asuntoja. Erityistä huomiota kiinnitetään puiston ilmastovaikutuksiin. Kulkuyhteydet urheilupuistoon ja sen läpi suunnitellaan sujuviksi etenkin kävelijöille, pyöräilijöille ja joukkoliikenteen käyttäjille. Urheilupuiston ideointiin ovat osallistuneet asukkaat ja muut puiston käyttäjät.
Kuka murhasi rock’n’roll tähden

Kuka murhasi rock’n’roll tähden on Juice Leskisen kirjoittama kirja, joka julkaistiin vuonna 1978. Kirja on Leskisen ensimmäinen proosateos. Se on muodoltaan yhdestä kesästä kertova päiväkirja, joka kuvaa esiintyvän muusikon arkea, keikkailua ja perhe-elämää.
Kirja kuuluu "Soundi"-lehteä kustantaneen Lehtijussin "Soundi-kirjat"-julkaisusarjaan. Kirjan tunniste on .
Turnpike

Turnpike voi tarkoittaa seuraava asioita:
Turnpike voi viitata myös seuraaviin asioihin:
Corey Haim

Corey Haim (23. joulukuuta 1971 Toronto – 10. maaliskuuta 2010 North Hollywood, Kalifornia) oli kanadalainen näyttelijä. Haim aloitti näyttelijän uransa jo lapsena kanadalaisessa komediasarjassa "The Edison Twins", jossa hän näytteli Larryn roolia vuosina 1982–1986. Vuonna 1986 Haim sai ensimmäisen suuren roolinsa Charlie Sheenin ja Winona Ryderin rinnalla elokuvassa "Lucas". Seuraavana vuonna hän oli pääroolissa Joel Schumacherin ohjaamassa kauhukomediassa "The Lost Boys". Tämän myötä hänestä tuli myös elokuvassa esiintyneen Corey Feldmanin paras ystävä, jonka kanssa hän teki kahden tuotantokauden pituisen sarjan "The Two Coreys". 1980-luvun lopun jälkeen Haimin ura kääntyi laskusuuntaan, vaikka hän esiintyikin säännöllisesti elokuvissa. Hän ryhtyi käyttämään kovia huumeita jo alle täysi-ikäisenä. Haim löytyi kuolleena kotoaan 10. maaliskuuta 2010 ja kuolinsyyksi epäillään huumeiden yliannostusta.
Giovanni Antonio Boltraffio

Giovanni Antonio Boltraffio, myös Beltraffio (n. 1466/1467 Milano? – 15. kesäkuuta 1516 Milano) oli italialainen taidemaalari. 
Beltraffio oli aatelissukuinen. Hän opiskeli ja työskenteli Leonardo da Vincin ateljeessa. Taiteilijana häntä pidetään yhtenä voimakkaimmin erottuvista Da Vincin oppilaista, Bernardino Luinin ohella. Hänen muotokuviensa hahmot esiintyvät usein profiilissa ja hänen Madonna ja lapsi -aiheensa ovat da Vincimaisia, joskin linjojen ääriviivat erottuvat tarkasti, eikä niissä ole da Vincin sfumatoa.
Rim’K

Rim'K (oik. Abdelkarim Brahmi-Benalla, s. 21. kesäkuuta 1978 Vitry-sur-Seine) on ranskalainen rap-artisti.
Elämäkerta.
Brahmi-Benalla syntyi Vitry-sur-Seinessa algerialaisille vanhemmille, jotka ovat kotoisin Barbachasta.
Brahmi-Benalla perusti vuonna 1994 113-yhtyeen, jonka myötä hänet on tunnettu taiteilijanimellä Rim'K. Vuotta myöhemmin hän liittyi myös Mafia K'1 Fry -yhtyeeseen. Rim'K on tuonut musiikissaan, ja erityisesti vuonna 2004 julkaistussa ensialbumissaan "L'Enfant du pays", esille muun muassa vanhempiensa kotimaata Algeriaa. Kuusi vuotta myöhemmin Rim'K julkaisi kolmannen albuminsa "Maghreb United", jossa hän on tuonut esille maghreb-aluetta.
Save Me from Myself

Save Me from Myself: How I Found God, Quit Korn, Kicked Drugs, and Lived to Tell My Story on entisen Korn -kitaristi Brian "Head" Welchin omaelämäkerta. Kirja kertoo hänen elämänvaiheensa lapsuudesta, ajasta Kornissa, hänen huumeriippuvuudestaan, uskoontulosta, elämästä Jumalan kanssa ja hänen musiikillisen soolouransa alusta.
Kirja julkaistiin Yhdysvalloissa kovakantisena 3. heinäkuuta 2007 ja pehmeäkantisena 24. kesäkuuta 2008.
Kirjaa ei ole julkaistu suomeksi.
Luvut.
"Part I: To Hell and Back"
"Part II: Heaven on Earth"
Kekkaishi

Kekkaishi on Yellow Tanaben luoma manga. Ivrea alkoi julkaista sarjaa suomeksi vuonna 2008. Sarja päättyi Japanissa vuonna 2011. Sarjan taskukirjoja ilmestyi yhteensä 35. 
Sarjakuva on shōnen-tyyliä. Sen päähenkilö on poika nimeltä Yoshimori, joka on perinyt tehtäväkseen käymänsä koulun alueelle ilmaantuvien yliluonnollisten olentojen karkottamisen. Tarinan toinen päähahmo on Yoshimorin naapurintyttö Tokine, joka on sekä Yoshimorin ystävä että kilpailija. He kuuluvat vanhoihin kekkaishi-sukuihin, joissa periytyy kyky käyttää psyykkisiä ja telekineettisiä voimia pitkällisen pikkulapsesta saakka aloitetun harjoituksen avulla. Yoshimorilla on kaksi veljeä, mutta vain Yoshimorilla on syntymämerkki, joka osoittaa hänet kekkaishin tehtävien perijäksi. Tätä Tokinen suvun päähenkilö ei hyväksy, mistä saadaan sarjan perusjännite, jota värittää edelleen Yoshimorin ihastuminen Tokineen.
Fanipalvelu

Fanipalvelu (Fan service, ) on japanilaisen sarjakuvan eli mangan käsite. Se tarkoittaa tarinan elementtiä, joka ei olisi tarinan kuljetukselle välttämätön, mutta joka on mukana lukijan viihdyttämiseksi. Fanipalvelun tyyli ja sisältö vaihtelevat tarinan tyylisuunnan mukaisesti.
Eräs fanipalvelun muoto on piirtää tarinan päähenkilö tai henkilöt tarinan tunnelman mukaiseen ympäristöön. Asetelma kuvataan hyvin yksityiskohtaisesti ja huolellisella piirrostyöllä.
Fanipalvelu voi siten toimia esimerkiksi jakson aloitus- tai lopetuskuvana. Tarinaa voidaan myös kuljettaa niin, että kehittyvä tilanne luo perustelun fanipalvelulle joka voi samalla toimia huumorin lähteenä tai yllätyksenä myös lukijalle.
Fanipalvelu voi sisältää eroottissävyisiä elementtejä, joksi fanipalvelu usein suppeasti ymmärretään, vaikka sitä esiintyy myös muissa tyypeissä. Esimerkiksi realistisen tarkasti piirretty mecha tai kilpa-auto on myös fanipalvelun muoto, samoin erittäin näyttävät ja pitkät taistelukohtaukset.
Toisinaan raja tarinaan lisäväriä tuovan käytön ja tyylin välillä on häilyvä. Tällöin juoni on vain ohjaava kehys fanipalvelun käytölle.
Kritiikkiä.
Fanipalvelua kritisoidaan sanoen, että se häätää uudet fanit pois. Tälle perusteena sanotaan, että on vaikea ottaa vakavasti epärealistisia hahmoja.
Gustaf Magnusson (kuvataiteilija)

Gustaf Magnusson (1890 Tukholma – 1957) oli ruotsalainen taidemaalari ja graafikko. 
Magnusson opiskeli Tukholman taideakatemiassa, Tanskassa, Norjassa, Saksassa ja Italiassa.
Magnusson on maalannut mm. muotokuvat useista Ruotsin kuninkaallisista ja merkkihenkilöistä, kuten prinssi Eugenista (1865-1947), Gustaf Trolle-Bondesta, Tukholman pormestarista Gunnar Fantista (1879-1967) ja C. Ådermanista.
Hänen julkisiin töihinsä kuuluvat mm. kaikki Tukholman Kustaa Vaasan koulun freskot, freskoja Göteborgin konserttitaloon ja muotokuvasarja Tukholman kaupungin merkkihenkilöistä.
Hänen töitään löytyy mm. Ruotsin kansallismuseosta, Tukholman modernin taiteen museosta, Münchenistä, Uffizin galleriasta Firenzestä ja British Museumista.
Muoto- ja henkilökuvien ohella Magnusson oli myös tuottelias maisemamaalausten tekijä. Hänen tuotantonsa laajuuden arvellaan jonkin verran laskeneen hänen töistään maksettuja hintoja.
Trilogy (Emerson, Lake &amp; Palmerin albumi)

Trilogy on brittiläisen Emerson, Lake &amp; Palmer -yhtyeen heinäkuussa 1972 julkaistu kolmas studioalbumi. Sillä on muun muassa kappale "Hoedown", joka oli yhtyeen suosituimpia kappaleita konserteissa.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Aarne Jutila

Aarne Evert Jutila (s. 1. heinäkuuta 1940 Helsinki) on emeritusprofessori ja tekniikan tohtori. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun (TKK) sillanrakennustekniikan professorina 1. syyskuuta 1984 – 31. heinäkuuta 2008, jolloin hän jäi tästä virasta eläkkeelle. Hän jatkoi siltasuunnittelun asiantuntijauraansa vuonna 1977 perustamansa Insinööritoimisto Extraplan Oy:n puitteissa.
Hän valmistui Teknillisen korkeakoulun sillanrakennustekniikan oppituolista diplomi-insinööriksi vuonna 1966, tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1982 ja väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1985. Hän sai kunniatohtorin arvon Budapestin tekniikan ja taloustieteiden yliopistosta vuonna 2002.
Jutila on suunnitellut itsenäisesti ja ollut suunnitteluryhmän jäsenenä tai johtajana 143 sillan suunnittelussa Suomessa.
Vuonna 2000 Jutila toimi kuusijäsenisen suunnitteluryhmän jäsenenä Stonecutters Bridge -sillan kansainvälisessä siltasuunnittelukilpailussa. Suomalaisen suunnitteluryhmän ehdotus valittiin viiden parhaan joukkoon alun perin 28 ryhmän joukosta.
Suomen Rakennusinsinöörien Liitto RIL myönsi Jutilalle Sillanrakennuksen erikoispalkinnon 11. lokakuuta 2016.
Éric Roy

Éric Roy (s. 26. syyskuuta 1967) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Tammikuusta 2023 lähtien hän on toiminut Stade Brestois'n päävalmentajana.
Ura pelaajana.
Roy aloitti uransa OGC Nicen keskikenttäpelaajana 1988 debytoiden Division 1:ssä saman vuoden marraskuussa. Hän edusti rivieralaisseuraa neljän kauden ajan pelaten 86 liigaottelua. Yhden Sporting Toulon Varissa vietetyn kauden jälkeen Roy liittyi 1993 Olympique Lyonnais'n joukkueeseen ja oli keskeisessä roolissa joukkueen raivatessa tietä kohti Ranskan eliittiä. Lyonissa Roy juhli mestaruushopeaa 1995 ja Coupe de la Liguen hopeaa 1996.
Lyonista Roy siirtyi 1996 Olympique Marseilleen. Pääsarjatasolle palanneen seuran paidassa Roy uurasti kolme kautta ja pääsi lähimmäksi mestaruutta kaudella 1998–1999, kun OM oli liigassa hopealla. Kyseisen kauden jälkeen Roy siirtyi Sunderlandiin, jossa pelasi 27 valioliigaottelua. 
Tammikuussa 2001 Roy palasi takaisin Ranskaan liittyen ESTAC Troyes'n joukkueeseen. Hän pelasi kevätkaudella seurassa vain kuusi ottelua ja vaihtoi kesällä maisemaa siirtyen espanjalaiseen Rayo Vallecanoon. Peliaika Primera Divisiónissa jäi kuitenkin vähälle ja kauden jälkeen hän palasi takaisin kotimaahansa kasvattajaseuraansa OGC Niceen. Roy lopetti pelaajauransa nizzalaisseurassa 2004.
Ura valmentajana.
Pelaajauransa jälkeen Roy on toiminut OGC Nicen organisaatiossa urheilutoimenjohtajana vuodesta 2009 lähtien. Lisäksi hän on toiminut televisiokanava Direct 8:n asiantuntijana. Maaliskuussa 2010 hänet nimitettiin yhdessä René Marsiglian ja Frédéric Giorian kanssa vastaamaan seuran edustusjoukkueen valmennuksesta Didier Ollé-Nicollen potkujen jälkeen. Royn johdolla OGC Nice säilytti paikkansa pääsarjassa. Kauden jälkeen hänen sopimustaan jatkettiin kauden 2010–2011 loppuun. Kausi 2011–2012 lähti Royn suojattien osalta huonosti käyntiin. Marraskuun puolivälissä seurajohto siirsi Royn päävalmentajan paikalta seuran urheilutoimenjohtajaksi. 
Toukokuussa 2012 Nice erotti Royn urheilutoimenjohtajan tehtävistä. Taustalla oli syytös Royn epäasiallisesta toiminnasta ja kahden viikon matkasta Argentiinaan yhdessä lisensoimattoman pelaaja-agentin kanssa. Roy vei potkunsa oikeuteen ja lopulta seura tuomittiin maksamaan hänelle 300 000 euron korvaukset irtisanomisesta.
Nice-pestinsä jälkeen Roy toimi urheilutoimenjohtajana RC Lensissa 2017–2019. Joulukuussa 2019 hänestä tuli englantilaisen Watfordin urheilutoimenjohtaja. Hän jätti tehtävänsä kauden 2019/20 jälkeen, kun Watford putosi Englannin Valioliigasta.
Tammikuussa 2023 Roy palasi valmennustehtäviin, kun hänet nimettiin yllättäen Ranskan liigan putoamiskamppailuun vajonneen Stade Brestois'n päävalmentajaksi.
Harmaa-andiensirkkunen

Harmaa-andiensirkkunen ("Catamenia inornata") on Etelä-Amerikassa tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan harmaa-andiensirkkunen on noin 13–15 cm. Koiras on yleisväritykseltään vaalean harmaa. Selässä ja päässä on mustia viiruja. Alaperä on koiraalla kastanjanruskea ja vatsa harmahtavan ruskea. Naaras on väritykseltään hieman koirasta ruskeampi ja raidallinen, erityisesti kurkusta ja rinnastaan. Nokka on melko suuri ja tukeva sekä väriltään vaaleanpunertava. Ulkonäöltään harmaa-andiensirkkunen muistuttaa paramosirkkusta ("Catamenia homochroa"), joka eroaa harmaa-andiensirkkusesta tummemman värityksensä ja keltaisen nokan perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Harmaa-andiensirkkusen levinneisyysalue ulottuu Venezuelasta Andien poikki aina Chilen ja Argentiinan pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat avoimet ruohomaat, laidunmaat ja paramo-kasvillisuus. Toisinaan lajia tavataan myös pensaikkoisemmiltakin alueilta. Harmaa-andiensirkkusen elinympäristöt sijaitsevat usein 2 200–3 800 metrin korkeudella merenpinnasta 
Pesimäajan ulkopuolella linnut kerääntyvät parviksi. Ravintonsa laji etsii maasta ruohikon joukosta. Linnun pesimäkausi kestää tammikuulta helmikuulle tai heinäkuun lopusta syyskuulle.