Eiko Ishioka

Eiko Ishioka (; 12. heinäkuuta 1938 Tokio – 21. tammikuuta 2012) oli japanilainen graafikko ja art director, joka tunnetaan työstään näyttämöllä, valkokankaalla, mainonnassa sekä painetussa mediassa.
1970-luvulta 1980-luvun alkuun hän oli työssään Japanin etevimpiä, ja myöhemmin hänestä tuli yksi koko maailman merkittävimmistä alallaan. 
Elämästä.
Ishiokan isä oli graafinen suunnittelija ja äiti kotiäiti. Hänellä oli kaksi veljeä ja sisko. Vanhemmat kannustivat häntä hänen taiteellisissa pyrinnöissään.
Ishioka valmistui Tokion kansallisesta kuvataiteen ja musiikin yliopistosta vuonna 1961 . Hän meni töihin kosmetiikkayhtiö Shiseidon mainososastolle. Hänen suunnittelemissaan mainoksissa esiintyi usein alastomia malleja, mutta harvoin niitä esineitä, joita mainosten avulla oli tarkoitus myydä. Kuvanveistäjä Isamu Noguchin mukaan Ishioka pyrki mainostensa avulla kaivamaan maata kulutusmyönteisen kulttuurin alta. Neljä vuotta myöhemmin hänestä tuli ensimmäinen nainen, joka voitti Japanin arvostetuimman mainonnan alan palkinnon. Hän perusti oman suunnitteluyhtiön 1970-luvun alussa.
Hän avioitui Nicholas Soultanakisin kanssa vuonna 2011. 
Ishioka kuoli haimasyöpään vuonna 2012.
Töitä.
Tapahtumia ja esityksiä.
Ishioka suunnitteli univormuja ja ulkovaatteita Sveitsin, Kanadan, Japanin ja Espanjan joukkueille vuoden 2002 talviolympialaisiin Salt Lake Cityssä. Eräät urheilijoista saivat "Keskittymistakin", jonka muodostaman kotelon sisään he saattoivat vetäytyä suojaan lehdistöltä. Ishioka toimi puvustussuunnittelijana myös vuoden 2008 kesäolympialaisten avajaisissa Pekingissä. 
Hän suunnitteli puvut ja lavasteet David Henry Hwangin näytelmään "M. Butterfly" ja ansaitsi työstään kaksi Tony-palkintoehdokkuutta vuonna 1988. Hän suunnitteli puvut ja lavasteet myös musikaaliin "Spider-Man: Turn Off the Dark" sekä taikuri David Copperfieldin esitykseen "Dreams and Nightmares" (1996). Hän suunnitteli puvut Cirque du Soleil’n "Varekai"-esitykseen (2002) ja laulaja Grace Jonesin “Hurricane”-kiertueelle (2009).
Kirjoja.
Kirja "Eiko by Eiko" (1983) on kokoelma hänen varhaisia töitään graafisen suunnittelijan ja art directorin tehtävissä. "Eiko on Stage" (2000) kattaa hänen työnsä elokuvan, oopperan ja teatterin aloilla.
Elokuvia.
Ishioka toimi lavastajana ja pukusuunnittelijana Paul Schraderin elokuvassa "Mishima – elämän neljä lukua" vuonna 1985. Yhdessä kuvaajan ja säveltäjän kanssa hän sai elokuvasta Cannesin elokuvajuhlien erikoispalkinnon. 
Vuonna 1987 hän toimi konseptitaiteilijana televisiosarjassa "Faerie Tale Theatre", johon Francis Ford Coppola ohjasi jakson. Kun Coppola myöhemmin suunnitteli elokuvaansa Draculasta, hän sai kuulla, ettei saisikaan käyttöönsä kaavailemaansa budjettia, jolloin hän julisti: "Puvut olkoot lavasteet" ja palkkasi työhön Ishiokan. Ishiokan suunnittelemiin vaatteisiin kuului erikoinen hääpuku, joka sai innoituksensa kaulusliskosta ja punainen haarniska, joka muistutti lihaksia ilman ihoa. Ishioka voitti työstään Oscarin. Coppolan mukaan Ishiokan menestys johtui "90-prosenttisesti siitä, että hän on nero, ja 10-prosenttisesti siitä, ettei hän ymmärtänyt sanaakaan, jonka sanoin." 
Ishioka teki läheistä yhteistyötä elokuvaohjaaja Tarsem Singhin kanssa. Ishioka suunnitteli puvut neljään Singhin elokuvaan: "The Cell" (2000), "The Fall" (2006), "Immortals" (2011) ja "Kerro, kerro kuvastin" (2012). Elokuvassa "The Cell" Jennifer Lopez esitti naista, joka joutuu murhaajan ansaan. Ishioka puki hänelle päähineen, joka muistutti niskatuen ja lintuhäkin ristisiitosta. Kun Lopez valitti epämukavasta asusteesta, Ishioka napautti: "On tarkoituskin, että sinua kidutetaan." 
Muuta.
Hän ohjasi Björkin musiikkivideon "Cocoon". 
Hän voitti Grammy-palkinnon vuonna 1986 suunnittelemastaan kannesta Miles Davisin albumiin “Tutu”.