tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pesäpallon SM-sarja 1943

Vuoden 1943 pesäpallon mestaruussarja huipentui Kouvolan ja Haminan kohtaamiseen. Kouvola oli pelannut tappioitta, kun taas Hamina oli hävinnyt yhden pelin. Lisäksi molempia rasitti tasapeli Toijalaa vastaan. Finaalissa Hamina oli selkeästi parempi voittaen 11-2.
Vaikka Kouvolan juoksuero oli roimasta tappiosta huolimatta Haminaa parempi, ratkaistiin mestaruus sääntöjen mukaan keskinäisen ottelun perusteella. Näin Haminalle mestaruus, Kouvola sai hopeaa ja Toijalan oli tyytyminen pronssiin. Mestaruus ratkaistiin nyt 21. kerran.
Ensimmäinen TUL:n seura Mestaruussarjassa, Työväen Mailapojat ("Tempo"), pelasi mainiosti sijoittuen neljänneksi.
Itä-Länsi -ottelukin onnistuttiin parin välivuoden jälkeen pelaamaan 10.10. Seinäjoella. Itä voitti 5-2.
Sotasarja.
Helsingin Pallonlyöjät putosi sarjasta ja tilalle nousivat Tampellan Terä sekä Maasotakoulun joukkue. Jälkimmäinen voitti Helsingin A-sarjan, jossa pelasivat myös helsinkiläiset mestaruussarjajoukkueet. Joukkueessa pelasi useita suursarjapelaajia eri puolelta maata. Se ei ennättänyt esittämään taitojaan vuoden 1944 mestaruussarjassa, sillä pelaajia tarvittiin sotarintamalla.
Adam Burish

Adam Burish (s. 6. tammikuuta 1983 Madison, Wisconsin, Yhdysvallat) on uransa päättänyt yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on voittanut urallaan kertaalleen Stanley Cupin Chicago Blackhawksin riveissä.
Ura.
Burish pelasi kaudella 2001–2002 USHL-juniorisarjassa Green Bay Gamblersin joukkueessa. Chicago Blackhawks varasi Burishin kierroksella 9, varausvuorolla 282. Kaudet 2002–2006 Burish edusti Wisconsinin yliopiston joukkuetta WCHA-liigassa. Kaudella 2005–2006 hän toimi Wisconsinin kapteenina, kun joukkue voitti NCAA:n mestaruuden. Wisconsin kaatoi finaalissa Boston Collegen Robbie Earlin ja Tom Gilbertin maaleilla 2–1.
Burish pelasi ensimmäisen NHL-pelinsä 14. lokakuuta 2006. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan vain yhdeksän ottelua NHL:ssä ja suurimmaksi osassa seuran farmijoukkueessa AHL:n Norfolk Admirals. Kaudella 2007–2008 Burish edusti jo koko kauden Chicagossa. Hän pelasi NHL:ssä 81 ottelua, joissa teki kahdeksan pistettä. Burish sai kauden aikana 214 jäähyminuuttia, eli eniten Chicagon pelaajista. Kauden jälkeen hän allekirjoitti kahden vuoden jatkosopimuksen Chicagon kanssa. Kausi 2009–2010 alkoi Burishilta huonosti, sillä hänen eturistisiteensä repeytyi harjoitusottelussa Minnesota Wildia vastaan. Polvi jouduttiin leikkaamaan, ja Burish palasi kaukaloon vasta maaliskuun alkupuolella Chicagon pelattua jo 65 runkosarjaottelua. Runkosarjassa Burish pelasi lopulta 13 ottelua ja pudotuspeleissä 17 ottelua, kun Chicago eteni aina Stanley Cupin voittoon.
Kesällä 2010 Burish teki kahden vuoden sopimuksen Dallas Starsin kanssa. Toisella kaudellaan Starsissa hän teki piste-ennätyksensä 19 pistettä. San Jose Sharks solmi kesällä 2012 Burishin kanssa nelivuotisen sopimuksen.
Burish on edustanut Yhdysvaltojen maajoukkuetta vuoden 2008 maailmanmestaruuskilpailuissa. Burish teki turnauksessa tehopisteet 0+3 seitsemässä ottelussa.
Marvelman

Marvelman (tunnettu nimikiistojen takia Yhdysvalloissa myös nimellä Miracleman) on fiktiivinen Isossa-Britanniassa luotu supersankari, jonka loi Mick Anglo "L. Miller &amp; Son" -kustantamolle. Hahmo luotiin alun perin vastakohdaksi yhdysvaltalaiselle Kapteeni Marvel -hahmolle.
Hahmo nousi uuteen loistoon, kun vuonna 1982 käsikirjoittaja Alan Moore kirjoitti siitä oman tulkintansa nimellä "Miracleman", koska Marvel-sarjakuvayhtiö katsoi omistavansa Marvel-nimikkeen. Myöhemmin Mooren työtä jatkoi tunnettu Neil Gaiman.
1980-luvun jälkeen Mooren ja Gaimanin kirjoittamat Marvelman-sarjakuvat ovat käyneet harvinaisiksi. Hahmo on joutunut vaihtamaan kustantajaa tiuhaan ja Marvel on käynyt siitä isoja oikeudenkäyntejä. Vuonna 2009 Marvel ilmoitti ostaneensa hahmon oikeudet Mick Anglolta ja myöhemmin julkaisevansa Mooren Marvelman-tarinat uudelleen. Moore oli päätökseen tyytyväinen, koska rahat menevät nyt Anglon perheelle, mutta vaati, ettei hänen nimeään käytettäisi sarjakuvan markkinoinnissa.
Pesäpallon SM-sarja 1944

Vuoden 1944 SM-sarjan avaus ajoittui Neuvostoliiton suurhyökkäyksen aikaan ja niinpä sarja keskeytyikin jo muutaman ottelun jälkeen.
Sotasarja.
Viimeisin ottelu oli lähinnä vitsi Haminan pelaajapulan vuoksi, mutta liitto määräsi sen pelattavaksi, koska peli oli veikkauksen kupongilla.
Edellä mainittujen lisäksi sarjaan piti osallistua Maasotakoulun joukkue Helsingistä, Helsingin Pallo-Toverit ja Työväen Mailapojat, niin ikään Helsingistä. Tiettävästi nämä eivät ehtineet pelata ensimmäistäkään peliä.
Mel Bridgman

Melvin John Bridgman (28. huhtikuuta 1955 Trenton, Ontario, Kanada – 2025) oli kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura.
Philadelphia Flyers varasi Bridgmanin koko tilaisuuden pelaajana. Bridgman pelasi NHL-urallaan 977 runkosarjaottelua tehoilla 252+449=701. Urallaan hän keräsi myös 1625 rangaistusminuuttia. 
Bridgmanin paras kausi NHL:ssä oli 1981–1982 kun hän teki tehot 33+54=87 vaikka vaihtoi kesken kauden seuraa Philadelphiasta Calgary Flamesiin. 
Kausina 1979–1981 Bridgman oli Philadelphian kapteeni.
Juominen

Juominen on nestemäisen aineen nauttimista suun kautta. Ihmisen juodessa juotava neste eli juoma nostetaan tavallisesti mukilla, juomalasilla tai muulla astialla suuhun, minkä jälkeen juoma nielaistaan. Joitakin juomia voidaan nauttia myös pillillä. Luonnonvaraiset eläimet juovat yleensä suoraan vedestä, kotieläimet myös astioista tai karja ja siipikarja myös juomakupeista tai muista juomalaitteista. 
Juomiin sisältyvän veden saanti on välttämätöntä elämän kannalta. Veden lisäksi on lukuisia eri juomia. Tilaa, jolloin ihmiselle tulee pakollinen tarve saada vettä tai jotain muuta juomaa, kutsutaan janoksi. Nälkä tappaa ihmisen paljon hitaammin kuin jano. Siksi säännöllinen juominen on erittäin tärkeää. 
Eräät juomat, kuten virvoitusjuomat ja alkoholijuomat, ovat suurina määrinä ja jatkuvasti nautittuina terveydelle vaarallisia.
Juomisen tärkeys.
Ihminen on noin 62-prosenttisesti vettä, ja jo muutaman prosentin nestehukka heikentää työkykyä merkittävästi. Kahdenkymmenen prosentin vajaus johtaa kuolemaan. Ilman vettä ei voida tuottaa ruokaa eikä ylläpitää teollisuutta tai energiantuotantoa. Koska vettä poistuu ihmisestä monella tavalla, ihminen tarvitsee elääkseen jatkuvasti merkittäviä määriä vettä.
Valtion ravitsemusneuvottelukunnan suositus veden juomiselle on 1–1,5 litraa päivässä.
Ei-tieteellisissä populaareissa artikkeleissa väitetään joskus, että ihmisen pitäisi juoda jopa 3 litraa päivässä. Sen hyödyllisyydestä ei ole mitään näyttöä ja se on luultavasti muoti-ilmiö.
Liiallinen veden juominen voi olla hengenvaarallista, sillä se voi äärimmäisissä tilanteissa johtaa aivojen turpoamiseen, välttämättömien elintoimintojen päättymiseen ja kuolemaan.
EastCham Finland

EastCham Finland kauppakamariyhdistys ry on asiantuntija- ja edunvalvontaorganisaatio, joka tuottaa kansainvälistymispalveluita suomalaisille yrityksille Keski-Aasian ja Etelä-Kaukasian markkinoilla sekä Ukrainassa. EastCham neuvoo yrityksiä myös Venäjän talouspakotteisiin ja Venäjän markkinoilta poistumiseen liittyvissä kysymyksissä.
EastChamin toimintaan kuuluvat jäsentilaisuudet ja koulutukset, markkinatiedon tuottaminen sekä vienninedistämismatkojen järjestäminen kohdemarkkinoilla osana Team Finland -verkostoa. Osa palveluista on vain jäsenten käytettävissä ja osa avoimia kaikille yrityksille. 
EastCham Finlandin rahoitus koostuu omasta rahoituksesta, kuten jäsenmaksuista ja palvelumyynnistä, sekä Suomen työ- ja elinkeinoministeriön myöntämästä rahoituksesta. 
EastChamin kohdemarkkinoita ovat: 
Venäjä listasi kauppakamariyhdistyksen ei-toivottujen listalle syyskuussa 2023.
Historia.
EastCham Finland on perustettu 3. syyskuuta 1946. Yhdistys toimi vuosina 1946-1992 nimellä "Suomalais-neuvostoliittolainen kauppakamari". Siihen kuului yhdistyksen loppuvaiheessa 600 suomalaista yritystä ja järjestöä sekä neuvostoliittolaista ulkomaankauppayhtymää, tuotantolaitosta ja muuta organisaatiota. Päätoimipaikka oli Helsingissä ja edustustot Moskovassa ja Leningradissa. Neuvostoliiton romahduksen jälkeen nimensä muuttanut "Suomalais-Venäläinen kauppakamari" toimi vuosina 1992-2022.
Vuonna 2013 Suomalais-Venäläinen kauppakamari (SVKK), East Office ja Elinkeinoelämän keskusliiton Venäjä-toiminnot muodostivat Business Team for Russia -ryhmän, joka linkittyi valtiolliseen Team Finland -verkostoon. Esko Aho nimitettiin ryhmän puheenjohtajaksi ja Kai Mykkänen koordinaattoriksi.
Vuonna 2020 SVKK muutti Suomen Moskovan suurlähetystön tiloihin. SVKK:llä oli tuolloin toimistot Moskovassa, Pietarissa ja Jekaterinburgissa.
Venäjän hyökkäys Ukrainaan helmikuussa 2022 johti laajoihin talouspakotteisiin ja ulkomaisten yritysten poistumiseen Venäjän markkinoilta. Venäjän-kaupan romahdus loi tarpeen etsiä suomalaisille yrityksille Venäjän korvaavia markkinoita. Jäsenkokous päätti syyskuussa 2022 yhdistyksen nimen ja sääntöjen muuttamisesta vastaamaan uutta toiminta-aluetta.
Puheenjohtajat ja toimitusjohtajat.
Suomalais-neuvostoliittolaisen kauppakamarin puheenjohtajat
Suomalais-neuvostoliittolaisen kauppakamarin pääsihteerit/toimitusjohtajat 
Suomalais-Venäläisen kauppakamarin toimitusjohtajat
Suomalais-Venäläisen kauppakamarin puheenjohtajat
Eastcham Finland kauppakamariyhdistys ry:n toimitusjohtajat
Eastcham Finland kauppakamariyhdistys ry:n puheenjohtajat
Baltazar

Baltazar María de Morais Júnior eli Baltazar (s. 17. heinäkuuta 1959 Goiana, Pernambucon osavaltio, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä ja pelasi urallaan Brasilian, Espanjan, Portugalin, Ranskan ja Japanin pääsarjoissa.
Baltazarin ensimmäinen pääsarjaseura hänen kotimaassaan oli Grêmio, jonka riveissä hän voitti ensimmäisen Brasilian mestaruutensa vuonna 1981. Toisen mestaruutensa Baltazar voitti kahta vuotta myöhemmin edustaessaan Flamengoa. Ennen siirtymistään Euroopan kentille hän pelasi myös kahdessa muussa brasilialaisessa suurseurassa Palmeirasissa ja Botafogossa.
Vuonna 1985 Baltazar siirtyi Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan Celta Vigoon. Baltazarin toisella Espanjan kaudella Celta teki nousun ylimmälle sarjaportaalle ja brasilialainen kruunattiin kakkosliigan maalikuninkaaksi 34 tehdyllä maalilla. Menestys herätti myös suurseurojen kiinnostuksen ja kesällä 1988 jo kolmissakymmenissä oleva hyökkääjä siirtyi Atlético Madridiin. Kaudella 1988–1989 Baltazar voitti liigan maalikuninkuuden 35 maalilla ja näin hänestä tuli myös liigan historian kolmanneksi eniten maaleja yhden kauden aikana viimeistellyt pelaaja. Vain Espanjan kaikkien aikojen paras maalintekijä Zarra (1950–1951) ja molempia Madridin suurseuroja edustanut meksikolaishyökkääjä Hugo Sanchez (1989–1990) ovat kyenneet ohittamaan Baltazarin maalimäärän molempien yltäessä kerran urallaan 38 maaliin. Syksyllä 1990 Atléticon hankittua saksalaistähti Bernd Schusterin seuran ulkomaalaispelaajien kiintiö oli täyttymässä ja Baltazar katsoi parhaaksi etsiä peliaikaa muualta. Hän pelasi kaudella 1990–1991 Portossa ja voitti siellä nimiinsä Portugalin cupin. Ennen lopettamispäätöstään vuonna 1996 Baltazar ehti pelata vielä Ranskassa, Japanissa sekä kotimaassaan Brasiliassa.
Baltazar on pelannut seitsemän ottelua Brasilian A-maajoukkueessa. Hänen paras saavutuksensa on vuonna 1989 voitettu Copa America, jossa hän pelasi seuraavan vuosikymmenen tähtipelaajien Bebeton ja Romárion rinnalla.
Baltazarin uran murheellisimpiin tapauksiin kuului joulukuussa 1986 Celtan ja Málagan välisessä ottelussa tapahtunut raju yhteentörmäys Málagan maalivahdin José Antonio Gallardon kanssa, mikä johti Gallardon kuolemaan. Tahattomasti päähän osunut potku aiheutti Gallardolle aivoverenvuodon ja tämä menehtyi oltuaan lopulta kahdeksan päivää koomassa. Seuraava kuolemantapaus Espanjan liigakentillä sattui vasta runsaan 20 vuoden kuluttua kun Sevillan Antonio Puerta menehtyi kesken pelin yllättäneen sairauskohtauksen seurauksena.
Herkko Kivekäs

Herkko Johannes Kivekäs (23. lokakuuta 1910 Maaninka – 29. lokakuuta 2010 Vantaa) oli suomalainen rovasti, virsirunoilija ja uskonnollinen kirjailija.
Kivekkään vanhemmat olivat rovasti Toivo Manasse Kivekäs ja Alma Josefina Kaukovuori (ent. Nyberg). Rovasti ja kirjailija Mikko Kivekäs oli Herkko Kivekkään nuorempi veli. Herkko Kivekäs pääsi ylioppilaaksi Lappeenrannan yhteislyseosta 1931 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1935.
Kivekäs toimi Lappeenrannan seurakunnassa ensin kappalaisena ja sitten kirkkoherrana 1946–1976. Hän vastasi "Siionin virsien" uudistamisesta 1971 yhdessä Jaakko Haavion kanssa. Kivekäs on kirjoittanut sanat "Siionin virsien" lähetysvirteen 206 "Pyhään nimeen Herran""" ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virteen 530 "Herrani, minut tänne loit""".
Kivekkään kirjalliseen tuotantoon kuuluu muistelmateoksia, pakinakokoelmia ja runokokoelma. Kivekäs kuoli vain kuusi päivää sen jälkeen kun oli täyttänyt 100 vuotta.
Haamukiinteistö

Haamukiinteistö eli haamutila on Suomessa kiinteistö, jolla ei ole lainkaan omia tiluksia eli omaa maa- tai vesialuetta. Haamutilalla on ainoastaan oikeus yhteisiin alueisiin tai erityiseen etuuteen.
Haamukiinteistöllä ei ole pinta-alaa. Tilalla saattaa silti olla varallisuusarvoa yhteisalueosuuksiensa vuoksi.
Muodostuminen.
Tilasta tulee haamutila, kun sen kaikki tilukset on luovutettu tai lunastettu niin, että jäljelle on jäänyt vain tiettyjä oikeuksia. Kiinteistön koko alue on voitu luovuttaa määräaloiksi tai muodostaa yleiseksi alueeksi tai pakkolunastusyksiköksi. 
Yhteisalueosuutta voidaan luovuttaa kiinteistöstä ilman tiluksia. Jos luovutettua yhteisalueosuutta ei voida liittää mihinkään saajan omistamaan kiinteistöön, se muodostetaan haamutilaksi. Myös erityisen etuuden voi luovuttaa erikseen. Pelkkää erityistä etuutta ei kuitenkaan voi luovuttaa niin, että siitä muodostettaisiin haamukiinteistö, vaan etuus liitetään toiseen kiinteistöön.
Nykyisin haamutiloja muodostuu tavallisesti yhteismetsiä muodostettaessa. Tällöin metsävarallisuus halutaan säilyttää jakamattomana kokonaisuutena ja osakkaat saavat haamutilan, jolla ei ole maa-aluetta, vaan ainoastaan määrätyn suuruinen osuus yhteismetsään.
Rasiteoikeudet.
Pelkkä rasiteoikeus ei voi muodostaa haamukiinteistöä. Haamukiinteistöllä voi kuitenkin olla rasiteoikeuksia yhteisen alueen tai erityisen etuuden käyttämistä varten.
Trinovantit

Trinovantit (myös trinobantit, ) olivat kelttiheimo, joka asui Britanniassa nykyisen Essexin alueella. Sotaisten catuvellaunien päällikkö Cassivellaunus ajoi trinovantien päällikön Mandubraciuksen maanpakoon, ja tästä suuttuneet trinovantit solmivat vuonna 54 eaa. liiton Julius Caesarin kanssa. Caesar valloitti catuvellaunien pääkaupungin mutta joutui pian vetäytymään Galliaan.
Myöhemmin trinovantit rikkoivat Rooman kanssa tekemänsä sopimuksen, sillä roomalaiset perustivat siirtokunnan heimolta ryöstetylle alueelle. Trinovantit liittyivät ikeenien kuningatar Boudiccan kapinaan vuonna 60 ja hävittivät roomalaisten siirtokunnan Camulodunumin.
Ray Collins (näyttelijä)

Ray Bidwell Collins (10. joulukuuta 1889 Sacramento, Kalifornia – 11. heinäkuuta 1965 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa kuuluu luutnantti Arthur Tragg televisiosarjassa "Perry Mason yllättää".
Collins kuului Orson Wellesin Mercury Theatren näyttelijöihin, ja esiintyi muun muassa "Maailmojen sota -kuunnelmassa" kolmessa eri roolissa. Hän esiintyi yli 90 elokuvassa, joukossa Wellesin ohjaamat Citizen Kane, Mahtavat Ambersonit ja Pahan kosketus.
Björn Vikström

Björn Håkan Vikström (s. 17. heinäkuuta 1963 Turku) on teologian tohtori ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielisen Porvoon hiippakunnan entinen piispa.
Ura.
Vikström vihittiin papiksi vuonna 1988, jonka jälkeen hän on toiminut seurakuntapastorina Hangossa ja Helsingin Matteuksen seurakunnassa, sekä kappalaisena 15 vuotta Kemiön seurakunnassa ja vt. kirkkoherrana Västanfjärdissä. Teologian tohtoriksi hän on väitellyt vuonna 2000 Åbo Akademissa, jossa hän toimi piispaksi valintaansa saakka tutkijana ja suunnittelijana kestävän kehityksen ja ympäristöetiikan alalla. Vikström oli ehdolla arkki­piispan­vaalissa 2018, mutta hävisi Tapio Luomalle äänin 374,667–292,333.
Vikström voitti syksyn 2009 piispanvaalissa hiippakuntadekaani Sixten Ekstrandin toisella äänestyskierroksella äänin 250–199. Vikström vihittiin piispan virkaan 29. marraskuuta 2009. Hän on Porvoon hiippakunnan seitsemäs piispa, ja on ilmoittanut jättävänsä piispanviran 1. syyskuuta 2019 siirtyäkseen lehtoriksi Åbo Akademihin. Hänen seuraajansa piispanvirassa on Bo-Göran Åstrand.
Piispan vaalia luonnehdittiin konservatiivien ja liberaalien väliseksi kilpailuksi, jossa liberaali puoli pääsi selvästi voitolle. Vikströmin vapaamielinen Raamattu-käsitys oli vanhoillisille ongelma, ja keskustelu kärjistyi erityisesti vastakkainasetteluksi homoparien hyväksymisestä. Vikströmin myönteinen kanta homopareihin herätti vastustusta erityisesti ruotsinkielisellä Pohjanmaalla, jossa erään näkemyksen mukaan ”moni ei koe Vikströmiä hengellisenä johtajana”.
Vikström on naimisissa Maria Björkgren-Vikströmin kanssa, ja hänellä on kolme lasta. Vikströmin isä on entinen arkkipiispa John Vikström ja setä entinen Porvoon piispa Erik Vikström.
Oksennuspallo

Oksennuspallo on pallo, jonka lintu oksentaa syötyään. Se sisältää sen osan linnun syömästä ravinnosta, jota lintu ei voi käyttää hyväkseen. Oksennuspalloissa on muun muassa karvoja, suomuksia, höyheniä, luita, muovia ja kasvinosia. Muun muassa pöllöt, varislinnut, päiväpetolinnut, uikut, haikarat, merimetsot ja lokit oksentavat sulamattoman osan saaliistaan pallona.
Pöllöt nielevät ruokansa kokonaisina tai suurina kappaleina. Mahan pohjalla sulamattomat ainekset tiivistyvät vähitellen oksennuspalloksi, joka painaa noin kymmenesosan syödystä saaliista. Lintu oksentaa sen ulos noin puoli vuorokautta sen jälkeen, kun on syönyt saaliin.
Oksennuspalloista on löytynyt myös niihin normaalisti kuulumattomia esineitä, kuten rengastuksessa käytettyjä metallirenkaita.
Jyrsijöiden ruumiinosien jäänteet oksennuspalloissa saattavat kantaa niiden viruksia ja bakteereja, minkä takia oksennuspallojen sterilointi esimerkiksi mikroaaltouunissa on tärkeää ennen niiden tutkimista. 2000-luvun alussa huonosti steriloidut oksennuspallot aiheuttivat tautiepidemian kahdessa yhdysvaltalaisessa peruskoulussa.
Palanga

Palanga on kaupunkikunta Liettuan länsirannikolla. Se sijaitsee Liettuan kolmanneksi suurimmasta kaupungista Klaipėdasta noin 30 km pohjoiseen. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 17 645 asukasta.
Turistikohteena Palanga tunnetaan hiekkarannastaan ja dyyneistään. 
Historia.
Ensimmäiset asukkaat Palangaan saapuivat muutamia vuosisatoja ennen ajanlaskun alkua. Nimi "Palanga" mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1161 Tanskan silloisen kuninkaan Valdemar I:n maihinnoustua siellä. 
Vuonna 1253 Palanga mainittiin myös Saksalaisen ritarikunnan aikakirjoissa. Vaikka Palanga olikin tuohon aikaan harvaanasuttu, se oli sijaintinsa vuoksi tärkeä: se erotti Preussin ja Liivinmaan toisistaan. Saksalainen ritarikunta yritti sotatoimin vallata Palangaa. Lopulta kuitenkin kaupunki jäi Liettualle.
Tyskevitsin perhe hankki Palangasta maata, jonne valmistui Tyskevitsin palatsi vuonna 1897. Nykyisin rakennuksessa sijaitsee meripihkamuseo. Palatsialue edisti neuvostovuosina Palangan kehittymistä lomakohteeksi. Palangan palvelut turisteille lisääntyivät ja kaupunki vilkastui, mutta Liettuan itsenäistyttyä 1992 turistien määrä väheni.
Vilistäjät

Vilistäjät (Acanthisittidae) on Uuden-Seelannin kotoperäinen varpuslintuheimo, johon kuuluu kaksi sukua ja neljä lajia, joista kaksi on hävinnyt.
Vilistäjät ovat pieniä, alle 10 cm pitkiä, lähellä maanpintaa vilistäviä lintuja, jotka muistuttavat peukaloista, mutta eivät ole sen lähisukuisia. Elossa olevat kaksi lajia ovat huonoja lentäjiä ja hävinneet lajit olivat mahdollisesti lentokyvyttömiä. Vilistäjät ovat väriltään ruskean ja harmaan kirjavia, niillä on ohut nokka ja pyrstö sojottaa pystyssä kuten peukaloisen. Ne ovat hyönteissyöjiä ja rakentavat pesänsä puiden alaoksien tai kivien kätköön.
Pensasvilistäjä ja isovilistäjä hävisivät vasta eurooppalaisten asutettua Uuden-Selannin. Jo aikaisemmin, maorien ja polynesianrotan saapumisen jälkeen, oli hävinnyt kaksi vilistäjälajia.
Vilistäjiin kuuluu 3 sukua ja 4 lajia:
Eleonora Duse

Eleonora Duse (3. lokakuuta 1858 – 21. huhtikuuta 1924) oli italialainen näyttelijä. 
Duse aloitti näyttelemisen jo lapsena. Myös hänen isänsä ja isoisänsä olivat näyttelijöitä, ja neljän ikäisenä hänestäkin tuli näyttelijä. Duse matkusteli jo lapsena paljon. Hän saavutti suosiota ensin Euroopassa ja kiersi sitten Etelä-Amerikassa, Yhdysvalloissa ja Venäjällä. Duse oli maailman ensimmäinen nainen, joka vuonan 1923 pääsi juuri perustetun "Time"-lehden kanteen. 
Duse kuoli keuhkokuumeeseen 65-vuotiaana Pittsburghissa Pennsylvaniassa.
Josep del Hoyo

Josep del Hoyo on espanjalainen lintutieteilijä, joka toimittaa lintukirjasarjaa "Handbook of the Birds of the World".
Del Hoyo on koulutukseltaan lääkäri. Hän työskenteli lääkärinä pienessä katalonialaisessa kylässä. Vuonna 1980 hän lähti kahden ystävänsä, joista toinen on hänen vaimonsa, kanssa 13 kuukauden mittaiselle maastoautoretkelle viiteentoista Afrikan maahan. Palattuaan Espanjaan hän päätti jättää lääketieteen ja keskittyä lintutieteeseen. Vuosien valmistautumisen jälkeen hän ryhtyi 1988 toimittamaan kirjaa kaikista maailman linnuista, jonka ensimmäinen osa "Handbook of the Birds of the World, Volume 1" (julkaisija Lynx Edicions, jonka osakas Del Hoyo on) ilmestyi syyskuussa 1992. Toimittajina olivat hänen lisäkseen Andrew Elliott ja Jordi Sargatal ja artikkelien kirjoittajat olivat enimmäkseen espanjalaisia lintutieteilijöitä. Kirjasarjan varpuslinnuista kertova 16. osa ilmestyy vuonna 2011, jonka jälkeen kaikkiaan 9 774 lintulajia on kuvailtu.
Del Hoyo on lisäksi videokuvannut lintuja jo vuodesta 1998 lähtien ja julkaissut teoksiaan Lynx Edicionsin "The Internet Bird Collection" (IBC) sivustossa. Del Hoyo on matkustellut yli 90 maassa ja nähnyt yli 6 900 lintulajia.
Del Hoyo toimi kuuden vuoden ajan DEPANAn, katalonialaisen luonnonsuojelujärjestön puheenjohtajana, ja 1994–2008 hän toimi Espanjan lintutieteellisen yhdistyksen (Sociedad Española de Ornitología, SEO/BirdLife) varapuheenjohtajana. Nykyään hän on BirdLife Internationalin neuvoston jäsen.
Hruštšovin kenkä

Hruštšovin kenkä on laajalle levinnyt tarina siitä, kuinka NKP:n pääsihteeri Nikita Hruštšov otti YK:n XV yleiskokouksessa 12. lokakuuta 1960 kengän jalastaan ja paukutti sillä pöytää.
Tilanteen kehkeytyminen.
Kyseisenä päivänä keskusteltiin Unkarin kysymyksestä, ja Hruštšov yritti löytää ongelmaan ratkaisun jos jollakin tavalla yhdessä muiden neuvostodelegaation jäsenten kanssa. Hruštšovin aikalaisten, Anastas Mikojanin ja kokouksessa paikalla olleen henkilökohtaisen tulkin, lausuntojen mukaan asia meni seuraavasti: Hruštšovilla ei ollut suinkaan kenkiä, vaan avonaiset sandaalintapaiset tohvelit. Erään puheenvuoron aikana Hruštšov otti tohvelin jalastaan ja alkoi tarkastella ja pudistella sitä tarkoituksellisen pitkään. Hän nosti kengän päänsä korkeudelle ja lisäksi tömäytti sitä kevyesti pöytään muutaman kerran aivan kuin yrittäen hätistää sisälle mukamas joutuneen kiven. Tällä Hruštšov ilmaisi mielipiteensä puheenvuoron mielenkiinnottomuudesta. Samaisessa istunnossa Hruštšov nimitti filippiiniläistä puhujaa "amerikkalaisen imperialismin hännystelijäksi ja pokkuroijaksi", mikä aiheutti tulkeille vaikean tilanteen.
Kertomus kengän putoamisesta.
Hruštšovin poika Sergei, joka oli läsnä samassa YK:n istunnossa, on kertonut, että Hruštšovin kenkä irtosi väkijoukossa, ja sen toi hänelle turvamies. Hän naputteli pöytää sen merkiksi, että oli eri mieltä puheen suhteen, minkä jälkeen otti kengän mukaan naputteluun. Sergei Hruštšovin mukaan valokuva hänen isästään ja kengästä on myöhempi valokuvamanipulaatio.
Kenkä pöydällä.
Life-aikakauslehden taannoisen valokuvaajan John Loengardin mukaan Hruštšov ei oikeastaan lyönyt pöytään kengällään, mutta otti jalkineen jalastaan ja laski sen pöydälle selvänä aikomuksenaan käyttää tohvelia nuijana, sillä hän mimikoi kengänlyöntiä kädellään joillekin lähellä istuville Yhdistyneen arabitasavallan edustajille.
Toinen kenkävälikohtaus.
Hruštšov kertoo muistelmissaan toisesta kenkävälikohtauksesta, jonka hän järjesti puhuessaan Francon hallintoa vastaan värikkäin sanankääntein kuitenkaan mainitsematta el Caudilloa nimeltä. Espanjan edustaja vastasi haasteeseen, minkä jälkeen sosialististen maiden jäsenet aloittivat äänekkään rummutuksen jaloillaan. Hruštšov päätti lisätä vettä myllyyn ottamalla kengän ja paukuttamalla sillä pöytään itäblokin vastalauseen tehostamiseksi. Kyseinen kohta kiistetään kirjan sivuhuomautuksissa vääränä muistikuvana.
Möttönen (Perho)

Möttönen on noin 300 asukkaan kylä Perhon kunnassa Keski-Pohjanmaalla, 6 kilometriä Perhon kirkonkylältä valtatietä 13 etelään. Möttönen on Keski-Pohjanmaan eteläisimpiä kyliä.
Kylän maisemalle tyypillistä ovat vuorottelevat metsät ja viljelysmaat. Oman leimansa kyläkuvalle antavat useat lammet ja Perhonjoki.
Tärkeimmät työllistäjät Möttösessä ovat maanviljely ja talotuotanto. Myös monipuolinen yritystoiminta työllistää kylällä. Kylältä käydään myös töissä lähipaikkakunnilla kuten Kyyjärvellä. Kylällä on oma ala-aste. Möttösessä sijaitsee Perhon Talouskauppa, Jet-Puu, Jetta-Talo ja huoltoasema Seo.
Oinaskadun päiväkoti ja koulu

Oinaskadun päiväkoti ja koulu on Järvenpään Satukalliossa toimiva luokkien 1-2 peruskoulu ja päiväkoti. Yksikössä on lapsia noin 290.
Historia.
Koulu suljettiin syksyllä 2019 sisäilmaongelmien vuoksi. Rakennus purettiin kesän 2021 aikana, ja sen tilalle valmistui uusi koulu vuonna 2022 esikoulun lisäksi luokkien 1-2 oppilaille. Tilaelementeistä rakennettu koulu otettiin käyttöön vuonna 2023. Purettu koulu oli kaupungin uusimpia, sillä se on rakennettu vuonna 1990. Rakentamisen yhteydessä oli tehty vakavia rakennusvirheitä, joiden takia rakennusta ei ollut järkevää korjata Koulussa toimi viisi luokkaa. Kuudes luokka tästä koulusta kävi Järvenpään yhteiskoulussa. Koulussa toimi lisäksi iltapäiväkerho.
Abastumani

Abastumani () on kaupunkityyppinen taajama ja kylpyläpaikkakunta Adigenin piirikunnassa Samtskhe-Džavakhetin hallintoalueella Georgiassa. Se sijaitsee Vähä-Kaukasuksella Meskheti-vuorijonon etelärinteillä pienessä Otskhe-joen laaksossa 25 kilometriä Adigenista koilliseen ja 28 kilometriä Akhaltsikhestä länteen. Vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan taajamassa oli 937 asukasta. Georgian kansallinen astrofysikaalinen observatorio toimii Abastumanissa.
Historia.
Keskiaikana nykyisen Abastumanin alue kuului Odzrkhen maakuntaan, joka sai nimensä linnoitukselta. Sen rauniot ovat edelleen jäljellä taajaman lähellä. 1500-luvulla linnoitus joutui osmanien käsiin ja alue autioitui heidän hallinnassaan, mutta paikalliset kävivät edelleen sen kuumilla lähteillä. Venäjän valtakaudella vuonna 1842 alueelle syntyi lyhytikäinen saksalainen Friedenthalin () siirtokunta. 1850-luvulla venäläiset asuttivat sen uudelleen varakuningas Mihail Vorontsovin suojeluksessa. Uusi asutuskeskus sai nimen Abbas-Tuman läheisen kylän mukaan ja nousi suosituksi lomapaikaksi ilmastonsa ja vesiensä vuoksi. Sen kehitys oli erityisesti suuriruhtinas Georgi Aleksandrovitš Romanovin (1871–1899) ansiota; hän kuului Romanov-sukuun ja vetäytyi Abastumaniin huonon terveytensä vuoksi. Abastumani sai kaupunkityyppisen taajaman ("daba") aseman neuvostokaudella vuonna 1926. Alueen matkailuinfrastruktuuria on uudistettu 2000-luvun puolivälistä lähtien.
Kylpylä.
Abastumanissa on suhteellisen kuiva vuoristoilmasto, jossa suhteellinen kosteus saavuttaa 50 prosenttia vain kesällä. Vuosittain aurinko paistaa keskimäärin 3 000 tuntia. Vuosittainen sademäärä on vuorostaan 626 millimetriä ja keskilämpötila 6,4 astetta celsiusta: tammikuussa −6,5 astetta ja heinäkuussa 17,2 astetta. Abastumanin kolmessa kuumassa lähteessä (veden lämpötila 39–48,5 astetta) ei juuri ole mineraaleja, mutta niiden vedessä on runsaasti sulfaatteja ja suolaa. Vettä on pitkään käytetty tuberkuloosin hoidossa. Abastumani toimii myös lähtöpaikkana vaelluksille Bordžomi-Kharagaulin kansallispuistoon.
Nähtävyydet.
Sen lisäksi että Abastumani on kylpyläkaupunki, jossa toimii hotelleja ja hoitolaitoksia, paikkakunnalla on useita kulttuurimonumentteja keskiajalta lähtien:
Charleyn täti

Charleyn täti ("Charley's Aunt") on brittiläinen Brandon Thomasin kirjoittama farssi. 
"Charleyn täti" oli Brandon Thomasin tilaustyönä englantilaiselle maalaiskoomikolle W. S. Penleylle tekemä näytelmä. Thomas kirjoitti ensimmäisen version kahdessa kuukaudessa ja luki sen Penleylle, jota nauratti niin että hän putosi tuolilta ja jäi avuttomana lattialle makaamaan. Mutta lontoolaisia teatterinjohtajia ei näytelmä ilahduttanut yhtä paljon, vaan kaikki palauttivat sen. Penley ja Thomas olivat kuitenkin varmoja, että teatteriväki oli väärässä ja että näytelmä oli todellinen kultakaivos. He hankkivat rahoittajia ja alkoivat esittää näytelmää maaseudulla. "Charleyn täti" sai kantaesityksensä helmikuussa 1892 Bury St. Edmundsissa Suffolkissa noin 150 km Lontoosta pohjoiseen. Näytelmä oli todellakin menestys.
Joulukuussa 1892 heidän onnistui saada näytelmä Lontooseen Royalty Theatreen, josta se siirtyi suurempaan Globe-teatteriin. "Charleyn täti" oli yleisömenestys, ja sitä esitettiin loppuunmyydyille katsomoille neljä vuotta. Lokakuussa 1893 se sai ensiesityksensä Yhdysvalloissa Standard Theatressa New Yorkissa, ja "tätinä" oli Etienne Giradot. Näytelmän pohjalta tehtiin ensimmäinen elokuva 1925, ja siinä oli pääosassa Charlie Chaplinin veli Sydney Chaplin. Sen jälkeen on tehty useita elokuvaversioita.
Näytelmä on käännetty lukemattomille kielille. Suomeksi se ilmestyi painettuna 1906 Yrjö Weilinin kustantamana.
Tapahtumat.
Ylioppilas Charley ja hänen hyvä ystävänsä Jack ovat rakastuneet saituri Mr. Spettiguen kahteen holhokkiin. Jotta he voisivat seurustella rauhassa tyttöjen kanssa, he taivuttelivat lordi Babberlyn pukeutumaan Charleyn tädiksi, joka on tullut käymään Brasiliasta ("sieltä missä asuu apinoita") ja voisi toimia "esiliinana". Mutta Mr. Spettigue rakastuu valetätiin – ja samassa tuleekin paikalle oikea täti...
Ambiorix

Ambiorix oli kelttiheimo eburonien päällikkö, jota pidetään kansallissankarina Belgiassa. Ambiorix johti eburoneja näiden sodassa roomalaisia vastaan 54–51 eaa. .
Vuosina 58–51 eaa. Julius Caesar löi Galliaan asettuneet belgit ja alisti Gallian pohjoisosat Rooman valtaan. Vuonna 54 eaa. Gallian koillisosiin leiriytyneet legioonat pakottivat eburonit luovuttamaan suurimman osan sadostaan valloittajille. Tätä eburonit eivät antaneet anteeksi. Ambiorix onnistui houkuttelemaan yhden legioonan väijytykseen, jossa kaikki roomalaiset tapettiin.
Vuonna 53 eaa. roomalaiset tekivät kostoretken, ja suurin osa eburoneista tuhottiin. Ambiorix pakeni Reinin yli, eikä hänen myöhemmistä vaiheistaan ole tietoa.
Tolyylifluanidi

Tolyylifluanidi on muun muassa torjunta-aineissa (Euparen M) ja liuotinohenteisissa puunsuoja-aineissa käytettävä tehoaine. Se ärsyttää hengitysteitä, ihoa sekä silmiä ja voi aiheuttaa herkistymisihottumaa. Tolyylifluanidi on haihtumaton ja veteen liukenematon.
Tolyylifluanidin hajoamistuotetta N,N-dimetyylisulfamidia löydettiin vuonna 2007 sekä pinta- että pohjavedestä useissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa tehdyissä tutkimuksissa. Hajoamistuote on terveydelle haitaton, mutta vettä otsonoitaessa esimerkiksi juomavettä puhdistettaessa se muodostaa syöpää aiheuttavia nitrosoamiineja. 
Tolyylifluanidin kemiallinen kaava on C10H13Cl2FN2O2S2, moolimassa 347,26 g/mol ja CAS-numero 731-27-1.
EMP 44

EMP 44 (tunnetaan myös nimellä Erma EMP 44) on saksalainen toisen maailmansodan aikainen sarjatulta ampuva ja 9×19 mm Parabellum -kaliiperinen konepistooli. Aseen suunnitteli MP-40-konepistoolin valmistajana tunnettu Erma Werke vuonna 1943. EMP 44:n oli tarkoitus korvata tuotantokustannuksiltaan kalliimpi MP-40 Saksan armeijan kalustossa. 
EMP 44 läpäisi Saksan asevoimien testit, mutta tästä huolimatta Wehrmacht ei ottanut asetta varsinaiseen palvelukäyttöön. Syynä aseen hylkäämiselle oli se, että kehittyneempi Sturmgewehr 44 oli jo tuotannossa, ja tarvetta EMP 44:lle ei näin ollen ollut.
W5 (sumu)

W5 eli Sh 2-199 () on emissiosumu, joka sijaitsee Linnunradan Perseuksen haarassa, 6 500 valovuoden päässä Aurinkokunnasta. Maasta katsottuna se on sikiön tai vastasyntyneen lapsen muotoinen ja peittää taivaankannesta neljä kertaa Kuun kokoisen alueen Kassiopeian tähdistön suunnassa. Sumupilven säteilemän heikon valon havaitsi ensimmäisenä amerikkalainen tähtitieteilijä Edward Emerson Barnard 1900-luvun alussa ja sen lähettämät radioaallot hollantilainen tähtitieteilijä Gart Westerhout vuonna 1958.
W5-sumun keskellä sijaitsee avoin tähtijoukko IC 1848, jonka voimakas ultraviolettisäteily ionisoi sumun vetyatomit ja saa sen loistamaan sähkömagneettisen säteilyn eri aallonpituuksilla. Tähtijoukkoon kuuluu raskaita, 15–60 kertaa Auringon massaisia tähtiä, joista puhaltavat tähtituulet ovat kovertaneet pilveen kaksi valtavaa, nuorempien tähtisukupolvien reunustamaa onteloa.
Havainnoimalla W5-sumun lähettämää infrapunasäteilyä NASA:n Spitzer-avaruusteleskoopilla tiedemiehet ovat ensimmäistä kertaa löytäneet todisteita teorialle, jonka mukaan raskaista tähdistä purkautuva aine ja säteily voivat tiivistää ympäröivää kaasua ja pölyä niin voimakkaasti, että syntyy uusia tähtiä ().
Morfogeneesi

Morfogeneesillä tarkoitetaan biologisen rakenteen kehittymistä, "muotoutumista". Tunnetuimman teorian aiheesta esitti englantilainen matemaatikko ja logiikan tutkija Alan Turing. Sana morfogeneesi juontuu kreikan kielestä ja se tarkoittaa kirjaimellisesti ´muodon luomista`.
Paavalinkirkko (Frankfurt am Main)

Paavalinkirkko () on Frankfurt am Mainissa sijaitseva protestanttinen kirkkorakennus, joka otettiin käyttöön vuonna 1789, mutta valmistui lopullisesti vasta 1833.
Paavalinkirkko on historiallisesti merkittävä rakennus, koska sen tiloissa kokoontui vuosina 1848–1849 Frankfurtin kansalliskokous sekä sitä valmistellut esiparlamentti. Alkuperäinen rakennus tuhoutui toisen maailmansodan aikana Frankfurtin pommituksissa vuonna 1944, mutta kansallisen symboliarvonsa vuoksi se rakennettiin pian uudelleen ja avattiin Frankfurtin kansalliskokouksen 100-vuotisjuhlien yhteydessä vuonna 1948. Se oli ensimmäinen Frankfurtin rakennus, joka uudelleenrakennettiin sodan jälkeen. Rakennusta ei enää käytetä kirkkona, vaan monenlaisten tapahtumien järjestämispaikkana. Esimerkiksi Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinto jaetaan vuosittain siellä.
Ritzin kombinaatioperiaate

Ritzin kombinaatioperiaate tarkoittaa spektriviivojen aaltolukujen määräytymistä toistensa summista ja erotuksista. Minkä tahansa spektriviivan aaltoluku on kahden termin erotus:
formula_1 , 
jossa formula_2 ja formula_3 Rydbergin vakio vetyatomille RH=109 667 cm-1.
Teorian esitti Walter Ritz vuonna 1908.
Lähteet.
Lost Station

Lost Station on suomalaisen indie rock -yhtye Kastorin vuonna 2008 julkaistu ensimmäinen studioalbumi.
Tuotantotiedot.
Albumin kappaleet ovat säveltäneet Kastorin jäsenet Matias Koponen (laulu, koskettimet, kitara), Jarkko Kumpulainen (kitara, taustalaulu), Jarno Koponen (rummut, lyömäsoittimet), Esko Janatuinen (basso) ja Artturi Taira (koskettimet). Levyllä esiintyvät heidän lisäkseen myös Malla Malmivaara ja Tuomas Eriksson. Sanoitukset ovat tehneet Matias Koponen ja Jarkko Kumpulainen.
Albumi on Kastorin tuottama, Arto Tuunelan miksaama ja Minerva Papin masteroima.
Albumi on julkaistu Backstage Alliance -levy-yhtiölle.
Roger Keith Coleman

Roger Keith Coleman (1. marraskuuta 1958 – 20. toukokuuta 1992) oli yhdysvaltalainen rikollinen. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin vaimonsa siskon raiskauksesta ja raa'asta murhasta. Hänen tapauksensa herätti huomiota, koska hän väitti sinnikkäästi olevansa syytön. DNA-aineisto kuitenkin on sittemmin todistanut hänen syyllisyytensä.
Coleman työskenteli kaivoksella.
Rikos, tuomio ja teloitus.
Coleman hyökkäsi 19-vuotiaan Wanda Fay McCoyn kimppuun tämän kotona Virginian Grundyssä 10. maaliskuuta 1981. Coleman raiskasi, surmasi teräaseella ja melkein mestasi uhrinsa. Hänestä tuli heti epäilty. Hänellä oli aiempi tuomio raiskauksen yrityksestä. Kuolemantuomion hän sai vuonna 1982. Valitukset eivät johtaneet muutoksiin tuomiossa. Coleman joutui sähkötuoliin vuonna 1992, mutta vakuutti syyttömyyttään vielä teloitettavana ollessaan.
Syyllisyys.
Colemanin syyttömyydestä vakuuttuneet kamppailivat pitkään asiansa puolesta. Colemanin tapaus nousikin keskeiseen asemaan kuolemanrangaistuksen ympärillä käydyssä keskustelussa. Coleman sai kansainvälistä julkisuutta vakuuttelemalla syyttömyyttään lehdissä ja televisiossa. Hän päätyi "Time"-lehden kanteen. Ennen teloitusta hänelle tehtiin valheenpaljastustesti, jota hän ei läpäissyt.
Virginian kuvernööri Mark R. Warner ilmoitti tammikuussa 2006, että teloituksen jälkeen suoritetut tutkimukset olivat lopullisesti vahvistaneet Colemanin syyllisyyden. Oli vain yksi mahdollisuus yhdeksästätoista miljoonasta, että uhrin ruumiista löydetty siemenneste olisi kuulunut jollekulle muulle. Coleman oli ollut DNA-testissä jo elinaikanaan, mutta näin vahva varmuus hänen syyllisyydestään saatiin vasta postuumisti 2000-luvulla, jolloin DNA-aineisto päätettiin tutkia uudelleen.
Vuonna 1990 tehdyn DNA-testin tulos oli ollut kiistelty. Se oli sijoittanut Colemanin väestöstä siihen kahteen prosenttiin, joka olisi voinut olla syyllinen tekoon. Väitettiin, että yhdessä vereen liittyneen todistusaineiston kanssa testi olisi osoittanut Colemanin syyllisyyden 99,8-prosenttisella varmuudella. Colemanin lakimiehet kuitenkin väittivät, että DNA-testi todisti vähintään kahden ihmisen osallistuneen hyökkäykseen.
Vetka

Vetka (valkoven. ja ) on pieni kaupunki ja hallintopiiri Homelin alueen itäosissa Valko-Venäjällä. Kaupungissa asui vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan 7 927 ja koko hallintopiirissä 18 766 henkeä. Kaupunki sijaitsee Dneprin sivuhaaran Sožin itärannalla 24 kilometriä Valko-Venäjän toiseksi suurimman kaupungin Homelin (Gomel) koillispuolella ja toisaalta Venäjän Brjanskin alueen länsipuolella.
Vetkan kaupunki ja talouselämä sekä ympäröivän alueen maatalous ovat kärsineet merkittävästi Tšernobylin ydinvoimalakatastrofin vaikutuksista. Etenkin piirin itäosissa pitkäikäisen cesium-137:n korkeat pitoisuudet vaikuttavat vielä vuosikymmeniä. 
Vetkassa on muun muassa Valkovenäläisen kansantaiteen museo ("Vetkauski muzei narodnai tvortšatsi"). Vuonna 1987 avattu museo esittelee muun muassa Vetkan alueen varhaista asutushistoriaa jääkauden jälkeisistä kivikirveistä lähtien, ortodoksista kirkkotaidetta ja -historiaa (vanhoja kirkonkirjoja; ikoneja ja ikonitekniikoita erityisesti "Vetkan koulusta" 1800-luvulta ja 1900-luvun alkupuolelta), puukaiverruksen ja kankaankudonnan perinteitä sekä erilaisia samovaareja.
Norio Nagayama

Norio Nagayama (; 27. kesäkuuta 1949 – 1. elokuuta 1997) oli japanilainen rikollinen ja kirjailija. Hän syntyi Abashirissa Hokkaidōlla ja muutti teini-ikäisenä Tokioon. Siellä hän todisti vuonna 1965 Misao Katagirin ammuskelua. Nagayama itse ampui neljä ihmistä aikavälillä 11. lokakuuta　–　5. marraskuuta 1968. Hän myös ryösti kaksi uhreistaan.
Lapsuudessaan Nagayama oli joutunut äitinsä hylkäämäksi. Isä oli kuollut pojan lapsuusaikana. 
Nagayama pidätettiin 7. huhtikuuta 1969. Hänet tuomittiin kuolemaan vuonna 1979, mutta vuonna 1981 tuomio lieveni elinkautiseksi. Lievennys jäi voimaan vuonna 1983. Vuonna 1987 Nagayama kuitenkin tuomittiin taas kuolemaan. Tämä päätös vahvistettiin vuonna 1990.
Vankeusaikanaan Nagayama sai mainetta kirjoillaan, joista ensimmäisen hän julkaisi jo vuonna 1971. Teosten joukossa on romaani "Kibashi" (1984). Nagayama antoi tekijänoikeusmaksuja uhrien omaisille ja köyhien lasten hyödyksi etenkin Peruun.
Nagayama teloitettiin hirttämällä elokuussa 1997. Hänen entinen vaimonsa, lakimiehensä ja muut saivat tiedon kuolemasta vasta, kun se pääsi sanomalehtiin. Samana päivänä hirtettiin kolme muuta japanilaista kuolemaantuomittua.
Pikkusinisiipi

Pikkusinisiipi ("Cupido minimus") on sinisiipien heimoon kuuluva pienikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella. Suurimmillaankin selvästi alle kolmen senttimetrin siipivälillään se on Suomen pienikokoisin päiväperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Pikkusinisiiven etusiiven pituus on yleensä 9–13 mm ja siipien kärkiväli 18–25 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on tummanruskea. Koiraalla on yläpuolella hajallaan hopeansinisiä suomuja, mutta muuten sukupuolet ovat samannäköisiä. Koiraiden sinisten suomujen määrä kasvaa siirryttäessä pohjoista kohti. Siipien alapinnat ovat vaaleanruskeat ja sekä etu- että takasiiven poikki kulkee mustien, valkoreunaisten täplien rivi. Täplät ovat suurempia kuin niittysinisiivellä ("Plebeius semiargus"). Siipien alapinnoilla ei ole lainkaan oranssia väriä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Pikkusinisiipi esiintyy Espanjasta Euroopan läpi Turkkiin, Kaukasukselle ja Aasiassa Mongoliaan ja Amurin seudulle saakka. Laji puuttuu Euroopassa muun muassa Pyreneiden niemimaan eteläosista, Britteinsaarien pohjoisosista ja suurimmasta osasta Fennoskandiaa. Suomessa pikkusinisiipi esiintyy nykyisin vain paikoittain Salpausselällä ja Pohjois-Karjalassa. Kanta on rajusti taantunut. Laji on aiemmin esiintynyt myös Varsinais-Suomessa ja Ahvenanmaalla, mutta on nykyään hävinnyt. Pikkusinisiipi on löydetty myös Kilpisjärveltä, jonne se on ilmeisesti harhautunut Norjasta, jossa laji esiintyy pohjoisempana kuin Suomessa.
Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa huhtikuusta syyskuuhun, pohjoisosissa toukokuusta heinäkuuhun. Suomessa lentoaika on toukokuun puolivälistä kesäkuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat.
Pikkusinisiiven elinympäristöä ovat kuivat niityt ja ruohoiset rinteet merenpinnan tasolta 2 700 metrin korkeudelle saakka. Usein esiintymispaikka on pinta-alaltaan varsin pieni. Tyypillistä elinympäristöä Suomessa ovat sisämaan harjualueet ja mäkimaastot eikä Suomesta tunneta kovinkaan montaa esiintymispaikkaa. Myös Ruotsissa esiintymät ovat erittäin paikallisia ja etäisyydet populaatioiden välillä ovat suuria. Sopivalla paikalla perhoslaji voi kuitenkin olla runsaslukuinen. Syynä paikallisuuteen ovat pitkälti toukan ravintokasvit, jotka ovat suosivat kalkkipitoista maaperää. Laji on paikkauskollinen eivätkä etenkään koiraat lennä kauaksi reviiriltään. Naaraat liikkunevat laajemmalla alueella.
Muna munitaan ravintokasvin kukkiin. Toukka elää pääasiassa ravintokasvin kukinnoissa ja hedelmissä. Toukkakehitys kestää 3–4 viikkoa ja toukka talvehtii täysikasvuisena ravintokasvin kuihtuneissa kukinnoissa. Laji koteloituu maahan ja kotelovaihe kestää noin kaksi viikkoa. Toukka on myrmekofiili ja sitä tavataan joskus muurahaispesistä muurahaisvieraana.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat etelässä masmalo ("Anthyllis vulneraria"), kenttäkeulankärki ("Oxytropis campestris") sekä maitteet ("Lotus"), kuten keltamaite ("Lotus corniculatus") ja pohjoisessa ilmeisesti tunturikurjenherne ("Astragalus alpinus").
Aili

Aili on alkujaan saamelainen naisen etunimi. Saamelaisilla sen tiedetään esiintyneen jo 1600-luvulla, ja suomalaisten keskuudessa se yleistyi 1800-luvun lopulla. Nykyään nimi on yleinen myös Virossa. Saamelaisilla nimi esiintyy myös muodossa Áile, ja muuallekin on levinnyt myös nimen inarinsaamelainen muunnelma Aila. 
Nimi Aili oli syyskuuhun 2025 mennessä annettu 33 290 naiselle, joista suurin osa on syntynyt 1900-luvun alkupuoliskolla. Almanakassa nimi on ollut vuodesta 1908 lähtien. Nimipäivä oli aluksi 19. marraskuuta mutta siirrettiin vuonna 1950 nykyiselle päivälleen, 17. syyskuuta.
Sixten Ekstrand

Sixten Ekstrand (s. 1960) on suomenruotsalainen pappi ja teologian tohtori. 
Ura.
Sixten Ekstrand väitteli tohtoriksi Åbo Akademissa v. 1993 aineenaan kirkkohistoria. Hän on siellä myös kirkkohistorian dosentti.
Hän toimi pappina Pernajan seurakunnassa 1985-1988 ja Kyrkans Ungdom -herätysliikkeen toiminnanjohtajana 1989–1998. Toimittuaan lyhyen ajan Kyrkpressen-lehden päätoimittajana hän siirtyi Åbo Akademihin käytännöllisen teologian lehtoriksi ja professoriksi, jossa virassa hän oli 1999-2007.
Vuosina 2007-2013 Ekstrand oli Porvoon hiippakunnan hiippakuntadekaani, ja vuodesta 2013 hän toimii Kirkkohallituksessa kirkon ruotsinkielisen työn keskuksen (Kyrkans central för det svenska arbetet) johtajana.
Piispaehdokas.
Ekstrand oli v. 2009 ehdokkaana Porvoon hiippakunnan piispaksi, mutta hävisi Björn Vikströmille toisella äänestyskierroksella äänin 250–199. Ekstrandia pidetään Raamattu-käsitykseltään vanhoillisena, ja piispanvaalin yhteydessä korostui erityisesti hänen kielteinen kantansa homoparien vihkimiseen.
Hän on ehdokkaana myös vuoden 2019 piispanvaalissa, kun etsitään Vikströmille seuraajaa.
Aila

Aila on suomalainen ja virolainen naisen etunimi, alkujaan inarinsaamelainen muunnelma nimestä Aili. Virossa se on käsitetty myös Alice-nimen muunnelmaksi.
Nimi Aila on 1900-luvun alusta syyskuuhun 2025 mennessä annettu 16 524 naiselle ja muutamalle miehelle. Hieman yli puolet Aila-nimisistä on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla. Almanakassa nimi on ollut vuodesta 1929 lähtien. Nimipäivä oli aluksi 19. marraskuuta, mutta siirrettiin vuonna 1950 nykyiselle päivälleen, 17. syyskuuta.
Arthur Travers-Borgström

Arthur Hjalmar Travers-Borgstroem (sukunimi vuoteen 1915 "Borgström"; 14. syyskuuta 1859 Helsinki – 3. helmikuuta 1927 Helsingin maalaiskunta) oli suomenruotsalainen liikemies joka kirjoitti myös runoja nimimerkillä "Vagabond".
Travers-Borgströmin vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Leonard Borgström (1832–1907) ja Alice Travers. Isä Leonard Borgström toimi helsinkiläisen kauppahuone Henrik Borgström &amp; Co:n johtajana sekä Forssa Ab:n toimitusjohtajana, äiti Alice kuului taas englantilaiseen Traversin pankkiirisukuun. Arthur H. Borgström asui vuodesta 1888 Hangossa jossa hänellä oli pääasiassa voinvientiä harjoittanut yritys "Smörexportfirman Arthur H. Borgström" sekä oma meijeri. Vuonna 1892 yrityksen tuontiliiketoiminta, joka koostui rehujen, lannoitteiden ja siementen tuonnista, siirtyi uudelle Osakeyhtiö Agros -nimiselle yhtiölle, jonka suurin omistaja Arthur H. Borgström oli. Tämä yhtiö valmisti myös voiastioita ja sillä oli oma voiastiatehdas Hangossa. Kirjailija Karl August Tavaststjerna vietti 1890-luvulla pitkiä aikoja Hangossa Borgströmin vieraana.
Vuonna 1903 Arthur H. Borgström sai isältään tämän osuuden Borgströmin kauppahuoneessa sekä H. Borgström J:orin tupakkatehtaan. Vuonna 1919 tupakkatehdas yhdistyi pietarsaarelaisen Ph. U. Strengberg &amp; Co:n tupakkatehtaan kanssa. Myöhemmin hän oleskeli pääasiassa ulkomailla.
Travers-Borgströmin puoliso oli vuoteen 1919 Maria von Heiroth. Travers-Borgström jätti testamentissaan suurimman osan omaisuudestaan Leonard ja Alice Borgströmin muistosäätiölle.
Teoksia.
Nimellä "Arthur H. Borgström":
Nimellä "Arthur Travers-Borgström":
Nimimerkillä "Vagabond":
Jukka Toivola (Kustaa)

Juho Kustaa (Jukka) Lehti (Toivola), kirjailijanimeltään Kustaa (24. syyskuuta 1899 Loppi – 8. toukokuuta 1938 Petroskoi) oli suomalaissyntyinen neuvostoliittolainen lehtimies ja kirjailija.
Toivola muutti vuonna 1923 Neuvosto-Karjalaan, jossa hän työskenteli Punainen Karjala -lehden toimittajana. Hän julkaisi lehdissä kuvauksia, pakinoita ja kertomuksia, joista eräät ilmestyivät myös erillisinä kirjasina.
Toivola oli vuodesta 1920 lähtien SDP:n, vuodesta 1922 SKP:n ja vuodesta 1923 NKP(b):n jäsen. Hänet pidätettiin helmikuussa 1938, tuomittiin kuolemaan vakoojana ja ammuttiin Petroskoin lähellä. Toivola todettiin syyttömäksi vuonna 1957.