tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Justino Díaz

Justino Díaz (s. 29. tammikuuta 1940 San Juan, Puerto Rico) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan bassobaritoni.
Díaz aloitti esiintymisen 8-vuotiaana. Hän opiskeli Puerto Ricon yliopistossa ja Bostonin New England Conservatory of Musicissa. Díaz teki oopperadebyyttinsä vuonna 1957 Benin roolissa Gian Carlo Menottin "Puhelimen" esityksessä. Metropolitan-oopperassa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1963 Monteronen roolissa Giuseppe Verdin "Rigolettossa". Vuonna 1966 Díaz oli Leontyne Pricen kanssa mukana vihkimässä uutta Metropolitan-oopperataloa Lincoln Center for the Performing Artsissa käyttöön Samuel Barberin "Antony and Cleopatran" esityksessä. Hän myös loi Francescon roolin Alberto Ginasteran oopperan "Beatrix Cenci" kantaesityksessä 10. syyskuuta 1971 osana John F. Kennedy Center for the Performing Artsin avajaisia.
Díaz on esiintynyt kansainvälisellä urallaan muun muassa La Scalassa, Pariisin oopperassa, Wienin valtionoopperassa, Salzburgin musiikkijuhlilla, Spoleton Festival dei Due Mondissa, Teatro dell'Opera di Romassa, Covent Gardenissa, Teatro Colónissa, Teatro de la Zarzuelassa ja Gran Teatre del Liceussa. Díaz on laulanut myös sinfoniaorkestereiden kanssa ja levyttänyt paljon ooppera- ja oratorio-ohjelmistoa. Vuonna 1986 hän esiintyi Iagona Plácido Domingon tulkitessa nimiroolin Franco Zeffirellin elokuvaversiossa Verdin Otellosta. Aiemmin hän oli esiintynyt Escamillon roolissa Herbert von Karajanin ohjaamassa ja johtamassa "Carmenin" elokuvaversiossa.
Díaz on naimisissa Ilsa Rodriguezin kanssa. Hänellä on aiemmasta avioliitosta tyttäret Natascia Díaz (näyttelijä) ja Katya Díaz (säveltäjä, laulaja).
Mustan oriin paluu

Mustan oriin paluu ("The Black Stallion Returns") on Francis Ford Coppolan tuottama ja Robert Dalvan ohjaama yhdysvaltalainen nuorten seikkailuelokuva vuodelta 1983. Se on jatko-osa vuoden 1979 elokuvalle "Musta ori". Pääosaa, arabioriinsa kanssa laukkakilpailuissa menestyvää poikaa näyttelee tässäkin Kelly Reno, nyt teini-ikään varttuneena. Myös hänen äitinsä roolissa on edelleen Teri Garr. Tämäkin elokuva perustuu Walter Farleyn romaanisarjaan "Musta orhi", jonka pohjalta käsikirjoituksen ovat laatineet Jerome Kass ja Richard Kletter.
Juoni.
Elokuvasarjan ykkösosassa nuori Alec Ramsay pelastautui haaksirikossa autiolle saarelle yhdessä samalla laivalla matkustaneen mustan arabioriin kanssa. Poika kesytti hevosen, ja molemmat pääsivät saarelta pojan kotimaahan Yhdysvaltoihin, jossa kumppanuksista koulutettiin menestyvä laukkakilparatsukko. Tässä jatko-osassa kuvaan ilmestyy arabisheikki, joka väittää pojan varastaneen hänen hevosensa laivalta. Hän sieppaa apureineen hevosen Yhdysvalloista ja kuljetuttaa sen Pohjois-Afrikkaan hyötyäkseen siitä kilpahevosena. Teiniksi varttunut Alec Ramsay lähtee Marokkoon jäljittämään hevosta.
Vastaanotto.
"Mustan oriin paluu" sai valtaosin pettyneitä arvioita verrattuna kehuttuun edeltäjäänsä. Elokuvakriitikko Roger Ebert, joka valitsi "Mustan oriin" vuoden 1980 parhaaksi elokuvaksi, oli yksi pettyneistä vaikka kehui Renon roolisuoritusta ja komeaa kuvausta ja antoi jatko-osalle kuitenkin kaksi ja puoli tähteä neljästä. Suomessa "Video-oppaan" Roope Lehtinen antoi sille vain yhden tähden viidestä ja valitteli, ettei jatko-osa yllä edeltäjänsä hehkuun vaikka ohjaajana on ykkösosan taitavasti leikannut Robert Dalva. Sen sijaan "Helsingin Sanomien" Helena Ylänen piti "Mustan orin paluuta" virkistävänä seikkailuna, jonka yhdeksi perusteemaksi kohoaa kysymys sivistyksen ja luonnontilan välisestä ristiriidasta.
Teresa Brambilla

Teresa Brambilla (23. lokakuuta 1813 Cassano d'Adda – 15. heinäkuuta 1895 Milano) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Brambilla teki debyyttinsä Milanossa vuonna 1831 ja jatkoi esiintymistä eri puolilla Italiaa. Vuonna 1846 hän esiintyi Pariisissa Abigaillen roolissa Giuseppe Verdin oopperassa "Nabucco". Vuonna 1851 Brambilla loi Gildan roolin "Rigoletton" kantaesityksessä La Fenicessä. Muita Verdin oopperoita, joissa hän esiintyi, olivat "Luisa Miller" ja "Ernani". Myös Brambillan siskot Giuseppina ja Marietta Brambilla olivat oopperalaulajia.
Arpalahti

Arpalahti voi tarkoittaa seuraavia:
302. kōkūtai

302. kōkūtai oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien yöhävittäjäyhtymä (rykmentti), joka perustettiin 1. maaliskuuta 1944 Kisarazussa keisarillisen pääkaupungin ilmapuolustusyksiköksi. Perustamisen päätyttyä kōkūtai siirrettiin Atsugiin. Yksikön kalustoksi suunniteltiin 48 torjuntahävittäjää ja 24 yöhävittäjää. Marraskuussa yksikköön kuuluivat 1. hikōtai, jonka kalustona oli 10 Mitsubishi J2M Raiden torjuntahävittäjää ja 27 Mitsubishi A6M5 Reisen hävittäjää, 2. hikōtai, jonka kalustona oli kuusi D4Y2-S yöhävittäjää, sekä 3. hikōtai, jonka kalustona oli 15 Nakajima J1N1-S Gekko ja kaksi P1Y1-S Ginga yöhävittäjää.
Kohokas

Kohokas eli soufflé on paistettu munapohjainen ruokalaji, joka on peräisin 1700-luvun alun Ranskasta. Yhdessä useiden muiden ainesosien kanssa se voidaan tarjoilla suolaisena pääruokana tai makeana jälkiruokana. Sana soufflé juontaa ranskankielisestä verbistä "souffler", joka tarkoittaa "puhaltaa", "hengittää", "täyttää" tai "puhkaista."
Historia.
Soufflé-nimen mainitsi ensimmäisen kerran ranskalainen kokkimestari Vincent La Chapelle 1700-luvun alussa. Soufflén kehittäminen ja suosio on kuitenkin yleensä liitetty ranskalaiseen kokkiin Marie-Antoine Carêmeen 1800-luvun alussa.
Ainekset.
Kohokas valmistetaan tyypillisesti kahdesta peruskomponentista:
Pohja antaa makua, ja munanvalkuaiset lisäävät ruokaan "kohotusta". Pohjan maustamiseen yleisesti käytettyjä elintarvikkeita ovat suolaisissa kohokkaissa yrtit, juusto ja vihannekset ja makeissa kohokkaissa hillot, hedelmät, marjat, suklaa, banaani ja sitruuna.
Muunnelmat.
Kohokkaista on olemassa useita sekä suolaisia että makeita makumuunnelmia. Suolaiset kohokkaat sisältävät usein juustoa ja vihanneksia, kuten pinaattia, porkkanaa ja yrttejä, ja joskus ne voivat sisältää siipikarjaa, pekonia, kinkkua tai mereneläviä runsaamman ruoan aikaansaamiseksi. Makeat kohokkaat voivat perustua suklaa- tai hedelmäkastikkeeseen (esimerkiksi sitruuna- tai vadelmakastikkeeseen), ja ne tarjoillaan usein tomusokerin kanssa. Säästäväisissä resepteissä korostetaan toisinaan mahdollisuuksia valmistaa kohokkaita ylijäämistä.
Kohokkaita voidaan tarjoilla yksinään sekä jäätelön, hedelmien tai kastikkeen kanssa.
Oriveden Pappilankylän työväentalo

Pappilankylän työväentalo eli Taiston talo on Oriveden Pappilankylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Pappilankylän työväenyhdistys Taisto perustettiin vuonna 1906. Samana vuonna yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen Puolueeseen, ja vuonna 1907 sillä oli jo oma talo. Yhdistyksen jäsenmäärä oli tuolloin 45. Ensimmäinen talo tuhoutui sisällissodan yhteydessä tulipalossa. Uusi kaksikerroksinen Taiston talo valmistui vuonna 1928. Vihkiäisiä vietettiin marraskuussa, ja ohjelmassa oli muun muassa Hirsilän työväenyhdistyksen torvisoittokunnan esitys, näytelmä sekä puheita ja onnitteluja. Juhlapuhujana oli kansanedustaja Ville Komu. Syksyllä 1929 yhdistys järjesti iltaman, jonka kohokohtana oli Toivo Raidan nelinäytöksinen näytelmä "Kultaisen miekan ritari", jonka yhdistyksen huvitoimikunta oli huolella valmistellut.
Vuonna 1957 uusikin talo paloi, mutta se rakennettiin uudelleen heti seuraavana vuonna. 1990-luvun alussa talo oli Oriveden keskustaajaman ja asemanseudun työväenyhdistysten keskeinen toimipaikka. Se oli asuinkäytössä, ja siellä pidettiin lisäksi kokouksia ja juhlatilaisuuksia sekä esitettiin elokuvia. Taiston elokuvat toimi talolla vuodet 1958–2009. Nykyään (2023) talo tunnetaan Taiston talona, missä toimii kesäisin kesäkahvila, antiikkiliike ja kirpputori. Sen omistaa Oriveden sosialidemokraattinen yhdistys ry.
Perunasyöpä

Perunasyöpä on nykyään Suomessa harvinainen perunaa tuhoava kasvitauti, joka ilmenee rosopintaisina kasvaimina mukulan pinnalla. Vielä 1970-luvulla se oli yleinen pienillä perunapalstoilla, mutta ei ole koskaan aiheuttanut merkittäviä tuhoja suurille perunaviljelyksille. Perunasyövän aiheuttaa "Synchytrium endobioticum" -sieni. Perunasyöpä on kasvinterveyslainsäädännön mukaan karanteenituhooja, jonka leviämistä pyritään estämään.
Roger Bourdin

Roger Bourdin (14. kesäkuuta 1900 Levallois-Perret, Ranska – 14. syyskuuta 1973 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.
Bourdin opiskeli Pariisin konservatoriossa André Gressen ja Jacques Isnardonin johdolla. Hän teki debyyttinsä Opéra-Comiquessa vuonna 1922 Lescaut’n roolissa Jules Massenet’n oopperassa "Manon". Hän lauloi Opéra-Comiquessa säännöllisesti 1960-luvun puoleenväliin saakka. Bourdin teki ensimmäisen esiintymisensä Pariisin oopperassa tulkitsemalla Henri Rabaud’n "Mârouf, savetier du Cairen" nimiroolin vuonna 1942. Hän loi Pariisin oopperassa Darius Milhaud’n oopperan "Bolívar" nimiroolin vuonna 1950. Bourdin loi rooleja myös Gabriel Piernén, Jacques Ibertin ja Marcel Bertrandin oopperoissa. 
Ainoan esiintymisensä Covent Gardenissa Bourdin teki vuonna 1930 Claude Debussyn "Pelléas et Mélisande" -oopperan Pelléasin roolissa Maggie Teyten tulkitessa toisen nimiosan. 1940-luvulla Bourdin esiintyi Pariisin oopperassa Athanaëlina vaimonsa, sopraano Géori Bouén esiintyessä nimiroolissa Jules Massenet’n "Thaïsissa". Bourdin tulkitsi myös muita kuin ranskalaisia rooleja, esimerkiksi Beckmesserin ("Nürnbergin mestarilaulajat"), Scarpian ("Tosca") ja Figaron ("Figaron häät"). Kirjailija Françoise Bourdin oli Roger Bourdinin ja Géori Bouén tytär.
Hirsilän työväentalo Harjula

Hirsilän työväentalo Harjula on Oriveden kaupungin Hirsilän kylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Hirsilän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Mukana oli sekä Hirsilän että Onnistaipaleen kylien asukkaita, ja yhdistyksen nimeksi tuli Onnistaipaleen työväenyhdistys. Ensimmäisenä toimintavuonna yhdistyksessä oli jäseniä 69. Yhdistys vuokrasi tontin jo vuonna 1907, mutta rakennustarpeiden saaminen osoittautui hankalaksi, ja lopulta tämä ensimmäinen talohanke kuivui kokoon. Kun Hirsilän kenkätehdas perustettiin vuonna 1911, yhdistyksen toiminta alkoi painottua enemmän Hirsilään. Jäsenmäärä myös kasvoi, kun tehtaan työläisiä liittyi yhdistykseen. Työväentalo valmistui vuonna 1915, ja samana vuonna yhdistyksen nimi vaihdettiin Hirsilän työväenyhdistykseksi. Talo osoittautui kuitenkin ahtaaksi lähes heti, ja vuonna 1917 valmistui lisärakennus. Sisällissodan jälkeen talo oli takavarikossa, ja se saatiin takaisin kesällä 1919. Taloa kunnostettiin tällöin muun muassa maalaamalla.
Talo oli ainakin vuonna 2015 edelleen käytössä, ja siellä järjestettiin Hirsilän Pyrkivän juniorien vapputapahtuma. Talon omistaa ilmeisesti yhä (2023) Hirsilän työväenyhdistys ry. 
Toimintaa työväentalolla.
1920-luvun alussa talolla toimi aktiivisesti muun muassa soittokunta, laulukuoro, näytelmäseura ja kirjasto. 1930-luvun alussa toimijoina mainittiin myös sosialidemokraattinen työläisnuoriso-osasto, opintokerho sekä voimistelu- ja urheiluseura Hirsilän Pyrkivä. Vuonna 1931 järjestetyissä yhdistyksen 25-vuotisjuhlissa esiintyivät Hirsilän ja Korkeakosken torvisoittokunnat, ja lisäksi ohjelmassa oli muun muassa kuorolaulua, kansantanssia, näytelmä sekä tanssia orkesteri Rytmin säestyksellä.
Vaccinia-virus

Vaccinia-virus on suuri, vaipallinen ja morfologialtaan monimutkainen virus, joka kuuluu Poxviridae-heimoon. Sillä on lineaarinen kaksijuosteinen DNA (dsDNA) -genomi, joka on pituudeltaan noin 200 kbp ja koodaa noin 200 geeniä. Vaccinia-viruksen geenit ovat pakattuna tiiviisti niin, että koodaamatonta DNA:ta on vain vähän. Vaccinia-virus, kuten muutkin Poxviridae-heimon jäsenet, replikoi DNA-genominsa isäntäsolun sytoplasmassa.
Isorokkorokote.
Vaccinia-virus kuuluu Orthopoxvirus-sukuun, ja se on eniten tutkittu Poxviridae-heimon jäsen. Se on erittäin läheistä sukua esimerkiksi lehmärokkovirukselle ja isorokon aiheuttajalle variolavirukselle. Vaikka vaccinia-virusta on tutkittu pitkään, sen alkuperää ja luonnollista isäntää ei toistaiseksi tiedetä. Vaccinia-virus on modernin isorokkorokotteen lähde. Tämän rokotteen avulla isorokko pystyttiin hävittämään kokonaan vuoteen 1979 mennessä.
Edward Jenner kehitti ensimmäisen isorokkorokotteen vuonna 1796, ja hänen uskotaan käyttäneen silloin lehmärokkovirusta isorokkoa vastaan. On kuitenkin osoitettu, että 1900-luvulla käytössä olleet isorokkorokotekannat olivat biologisesti erilaisia kuin lehmärokkovirus. Näissä rokotteissa käytetty virus tunnistettiin omaksi lajiksi, jota alettiin kutsumaan vacciniaksi. On siis mahdollista, että Jenner käytti lehmärokkovirusta vuonna 1796, mutta jossain välissä (vuosina 1796–1939), vaccinia-virus korvasi lehmärokkoviruksen isorokkorokotteissa.
Mitsubishi B1M

Mitsubishi B1M oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien Mitsubishin valmistama syöksypommittaja.
Taustaa.
Herbert Smith aloitti kaksitasoisen lentotukialuksille sijoitettavan pommikoneen suunnittelun. Ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1923, ja vuotta myöhemmin laivaston ilmavoimat hyväksyi koneen nimellä laivaston lentotukialuspommikone tyyppi 13. Koneen hyvien lento-ominaisuuksien vuoksi sitä valmistettiin myös armeijan ilmavoimille nimellä armeijan kevyt pommikone tyyppi 87 sekä siviili-ilmailun tarpeisiin.
Valmistus.
Ensimmäisen tuotantoversion moottorina oli 450 hevosvoiman Napier Lion, ja kone sai lyhyen mallintunnuksen B1M1. Koneissa oli tehtävän mukaan joko renkaat tai kellukkeet. Tiedustelulentokoneeksi valmistui 1925 Mitsubishi 2MT4 Ohtori, joka oli kahdella kellukkeella varustettu pitkän matkan tiedustelukone. Laivasto vertasi Kasumigaurassa koneen suorituskykyä Nakajima-Breguet 19A.2B- ja Kawasaki-Dornier Do D -koneisiin, mutta laivaston esikunta hylkäsi testien tuloksena kaikki. Seuraavana vuonna valmistui 4. helmikuuta Mitsubishi 2MT5 Tora, johon oli asennettu 450 hevosvoiman Type Hi -moottori. Koneella saavutettiin koelennolla Kagamigaharassa 122 solmun nopeus, ja nousunopeus 3 000 metriin oli 17 minuuttia. Matkalentokokeessa 25.–31. toukokuuta Sumitoshi Nakao lensi 3 108 kilometriä Kagamigaharasta Ohmuran, Moriokan, Kasumigauran kautta takaisin lähtöpaikkaan. Torasta tuli type 13-2:n (B1M2) prototyyppi.
Mallin 3MT2 moottorina oli type Hi -moottori, johon oli liitetty Farmanin valmistama vaihteisto. Tällä parannettiin koneen nousunopeutta. Propellina oli joko nelilapainen tai suurempi kaksilapainen. Laivasto hyväksyi mallin tuotantoon tammikuussa 1931 nimellä type 13-3 (B1M3). Mallia käytettiin kaikissa muissa tehtävissä paitsi hävittäjänä. Koneet olivat palveluksessa vuoteen 1938.
Käyttö.
Japanin ilma-aseen ensimmäinen ilmataistelu käytiin 22. helmikuuta 1932 Suzhoun yläpuolella. Kiinan ilmavoimien yhdysvaltalaisen Robert Shortin lentämä Boeing P-12 kohtasi kuusi keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien lentokonetta, joista kolme oli type 13-3 ja kolme Nakajima type 3-2 (Nakajima A1N2). Boeing P-12 ammuttiin alas japanilaisten yhteisesti ampuessa. Japanilaisosaston komentaja luutnantti Susumu Kotani sai surmansa ja hänen ampuja/radistinsa Setsuro Sasaki haavoittui, mutta aliluutnantti Yoshiro Sakinaga lensi koneen takaisin Shanghain lentotukikohtaan.
Tuotanto.
Mitsubishi valmisti 402 lentokonetta, joista:
Näiden lisäksi Hiron laivastoarsenaali valmisti noin neljäkymmentä type 13-3 -konetta.
USS San Diego (LPD-22)

USS San Diego (runkonumero LPD-22) on Yhdysvaltain laivaston San Antonio -luokan maihinnousualus.
Valmistus.
Alus tilattiin Mississippistä Pascagoulasta Northrop Grumman Shipbuildingilta, missä köli laskettiin 23. toukokuuta 2007. Alus kastettiin 12. kesäkuuta 2010 kumminaan aiemman laivastoministerin Donald Winterin puoliso Linda Winter ja otettiin palvelukseen 19. toukokuuta 2012.
Palvelus.
Aluksen kotisatamana on San Diego Kaliforniassa. Alus siirrettiin 27. syyskuuta 2021 BAE Systemsin telakalle San Diegossa telakalle, mistä se vapautui 25. maaliskuuta 2022. Alus palasi laivastotukikohtaan 13. joulukuuta.
Twitter Files

Twitter Files on sarja liikemies Elon Muskin tviittejä, jossa hän teki paljastuksia Twitter-yhtiön sisäisistä käytännöistä ennen tekemäänsä yrityksen ostoa. Ensimmäinen paljastus koski uutista Hunter Bidenin kannettavasta tietokoneesta. Twitter esti täysin "New York Post" -lehden uutisen Bidenin väitetystä korruptiosta ”disinformaationa” ennen Yhdysvaltain presidentinvaaleja, jossa hänen isänsä Joe Biden oli ehdokkaana.
Seuraavat paljastukset koskivat sitä miten Twitter asetti tiettyjä tunnuksia ”mustalle listalle” ja niiden näkymistä rajoitettiin (ns. ”shadowban”). Tili voitiin asettaa mustille listoille siten, että niiden "trendaaminen" estettiin tai ne eivät näkyneet hakutuloksissa. Mustalla listalla oli ainakin konservatiiveja, Stanfordin yliopiston professori Jay Bhattacharya, joka vastusti koronasulkuja ja Chaya Raichikin omistama Libs of TikTok -parodiatili, joka julkaisi suvaitsevaiston ja seksuaalivähemmistöaktivistien ylilyöntejä.
Paljastukset kolmannesta viidenteen koskivat tapahtumaketjua, joka johti Yhdysvaltain presidentti Donald Trumpin estämiseen Twitteristä ja miten Twitterin työntekijät reagoivat tammikuun 6. Yhdysvaltain kongressitalon valtaukseen.
Kuudes paljastus kertoi Yhdysvaltain liittovaltion poliisin ottaneen yhteyttä Twitteriin ja kehottaneen sulkemaan Yhdysvaltain vaalivilppiä käsitelleitä tai sillä vitsailleita tilejä.
Seitsemäs paljastus käsitteli sitä, miten FBI ja Yhdysvaltain tiedusteluyhteisö pyrkivät estämään Hunter Bidenin kannettavaa tietokonetta koskevat paljastukset.
Kahdeksas paljastus koski sitä, miten Twitter nosti esiin Yhdysvaltain armeijan USCENTCOMin valetilien lähettämää propagandaa Lähi-idässä.
Lylyn työväentalo

Lylyn työväentalo on Juupajoen kunnan Lylyn kylässä sijaitseva entinen työväentalo.
Historiaa.
Lylyn työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Saman vuoden kesällä yhdistyksen jäsenluku oli jo 90. Työväentalo valmistui vuonna 1908 talkootyönä; rahoitusta hankittiin keräyksillä ja lainaamalla. Vuodet 1919–1925 talo oli takavarikossa. Pitkä takavarikkoaika johtui ilmeisesti siitä, että Juupajoen kunta vaati yhdistykseltä korvauksia punakaartilaisten aiheuttamista vahingoista, ja asiaa käsiteltiin korkeinta oikeutta myöten talon pysyessä käsittelyn ajan suljettuna. Kun talo saatiin takaisin, se oli huonossa kunnossa, ja muun muassa katto ja ikkunoita piti korjata.
Talo oli vuoteen 2013 Lylyn työväenyhdistyksen omistuksessa ja siirtyi sitten yksityisomistukseen vapaa-ajan asunnoksi. Tällöin Juupajoen sosialidemokraatit päättivät liittyä Korkeakosken työväenyhdistykseen, ja yhdistyksen nimeksi tuli Juupajoen Demarit ry. Vuonna 2023 talo on myynnissä. 
Rakennus.
Talo on yksikerroksinen, hirsirunkoinen, vuoraamaton ja punaiseksi maalattu. Siihen kuului alun perin juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja yhden huoneen ja keittiön asunto. Taloa laajennettiin ja remontoitiin vuonna 1949. Talon pinta-ala on 220 m², mistä salin osuus on noin 170 m². Keittiö on remontoitu täysin vuonna 2022, ja talo on peruskorjattu salia lukuun ottamatta. Taloon on myös asennettu vesijohto ja viemäröinti. Taloon kuuluu myös kylmä, rakentamaton vintti. 
Toimintaa työväentalolla.
Syksyllä 1933 talolla järjestettiin luento- ja opastuskursseja, joilla osallistujia oli yhteensä 22. Kursseilla harjoiteltiin järjestötoimintaa, asiakirjojen laadintaa ynnä muuta. Luentoja pidettiin ainakin talous- ja yhteiskuntapolitiikasta. Kurssien päättäjäisjuhlassa esitettiin muun muassa joukko- ja yksinlausuntaa, kisällilaulua ja näytelmä, ja lopuksi tanssittiin. 1980-luvun alussa talo oli Lylyn työväenyhdistyksen omassa käytössä, ja siellä pidettiin kokouksia, tansseja ja juhlia.
Lestijärven Sos.dem. Työväentalo

Lestijärven Sos.dem. Työväentalo on vuonna 1948 valmistunut Lestijärvi Yli-Lestin kylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Lestijärven Sosiaalidemokraattinen Työväenyhdistys ry perustettiin 24. päivänä heinäkuuta 1917. Yhdistyksen alkuperäinen nimi oli Lestijärven Työväenyhdistys ry. Yhdistyksen toimintaa järjestettiin Raittiusseuran talolla Lestijärven kirkonkylässä. Raittiusyhdistys kuitenkin myi talonsa Kaustisen Salonkylän Nuorisoseuralle, joten toiminnalle piti etsiä muita tiloja. Yhdistyksen jäsenistä suurin osa asui Lestijärven Ylipäässä, nykyisin Yli-Lesti, joten toiminta siirtyi Ylikylän yksityiskotien tiloihin. Vuonna 1929 aloitettiin varainkeräys tontin ostamista ja oman talon rakentamista varten. Rakennustarpeiksi ostettiin Kinnulan kunnalta rakennus, joka purettiin ja puutavara kuljetettiin Yli-Lestin kylälle. Talo rakentaminen kuitenkin viivästyi talous- ja muiden vaikeuksien takia.
Rakennus ehti olla pystyssä vain noin 15 vuotta, kunnes se paloi yöllä 18. päivänä tammikuuta 1948. Talolla oli edellisenä iltana ollut iltamat, ja kaikki Kinnulasta tulleet iltamavieraat eivät sopineet ensimmäiseen kuljetukseen. Talolle uutta kuljetusta odottamaan jääneet murtautuivat taloon sisään, sytyttivät kamiinan seinästä revityillä pahveilla, ja heidän jäljiltään talo paloi.
Rakennus.
Uuden yhteisen talon rakentamisesta keskusteltiin myös SKDL:n paikallisen yhdistyksen kanssa, mutta päädyttiin kuitenkin kummankin tahon oman talon rakentamiseen. Yhdistysten talot ovatkin noin sadan metrin päässä toisistaan kylän valtaväylän varrella. Nykyinen hirsirunkoinen punaiseksi lautavuorattu rakennus valmistui lokakuussa 1949. Rakennus on yksikerroksinen ja pinta-alaltaan 245 m². Rakennustyöt tehtiin suureksi osaksi talkoilla, mutta myös palkattua työvoimaa oli kaksi henkilöä. Rakentamiseen tarvittavat varat saatiin koottua iltamatoiminnalla, keräyksillä ja vakuutusyhtiö Turvalta saadulla lainalla. 
Toimintaa työväentalolla.
Oman työväenyhdistyksen lisäksi talolla ovat toimineet monet järjestöt, ja yksityisetkin ovat pitäneet siellä häitä, syntymäpäiviä ja muita juhlia. Vaikka rakennusvaiheessa yhdistykset eivät päässeet yhteistoimintaan, niin reaalisyistä saatiin myöhemmin järjestettyä yhteistoimintasopimus bingojen osalta niin, että bingoja järjestettiin joko vuorokuukausin ja myöhemmin vuorovuosin.
Summan työväentalo

Summan työväentalo sijaitsee Haminaan liitetyn Vehkalahden Summan taajamassa.
Historia.
Nykyinen Työväentalo on rakennettu vuonna 1950. Talo on rakennettu talkoilla ja rahoitettu keräyksillä.
Rakennus.
Talo on rankorakenteinen, ja se on vuorattu ponttilaudoilla. Talo on maalattu keltaiseksi. Alkuperäinen kate on ollut päre, ja se on muutettu vuonna 1963 peltikatteeksi. Sisäkatto on paneloitu. Sisäseinillä alun perin ollut pahvi on vaihdettu kuitulevyihin. Alkuperäinen puukamiinalämmitys on muutettu vuonna 1964 öljykamiinalämmitykseen. Taloa on remontoitu vielä 1970-luvun lopulla ja 1980-luvulla. Muun muassa lämmitys on muutettu sähkölämmitykseksi.&gt;
Talossa on juhlasali, ravintola, keittiö ja eteinen sekä yhden huoneen asunto.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, juhlia, ja urheiluharjoituksia.(1982)&gt;
Järjestö- ja kokouskäyttö on loppunut vuoteen 2018 mennessä. Sen jälkeen tilat ovat olleet vuokralla viiden orkesterin harjoitustiloina ja soitinvarastona.
Haminan työväentalo

Haminan työväentalo Työski sijaitsee Haminan kaupungin keskustassa. Se toimii nykyisin hotellin juhla- ja kokouspaikkana.
Historia.
Akseli Toivosen laatimat talon piirustukset ovat vuodelta 1910. Talo on rakennettu talkoilla ja rahoitettu lainoilla ja keräyksillä. Talo on valmistunut vuonna 1911, ja sitä on laajennettu vuosina 1926 ja 1959. Vuonna 1959 tehty laajennus on tehty palkkatyövoimalla.
Talo vaurioitui talvisodan pommituksissa. Jatkosodan aikana vuosina 1942 ja 1944 talo on ollut armeijan käytössä.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen ja vuorattu laudoilla. Talo on maalattu vihreäksi. Katteena on pelti. Sisäkatto on paneloitu. Juhlasalissa on vaneri. Eteisessä on lastulevyt. Sisäseinät on paneloitu ja osittain peitetty lastulevyillä. Alkuperäinen uunilämmitys on vuonna 1960 muutettu öljykeskuslämmitykseen. Talossa on vesijohto, viemäri ja wc vuodelta 1945. Talon ikkunat on uusittu vuonna 1945 ja ovet vuonna 1974.
Talossa on juhlasali näyttämöineen vuodelta 1926, ravintola, keittiö, eteinen, kolmen huoneen ja keittiön asunto. Piharakennuksessa on sauna, takkahuone, autotalli ja varasto. Piharakennus on rakennettu vuonna 1977.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, bingoa, teatteria ja juhlia. (1982)
Oriveden Haaviston työväentalo

Haaviston työväentalo oli Oriveden kaupungin Haaviston kylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Haaviston työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talon yhdistys hankki vuonna 1917 ostamalla torpan ja kunnostamalla siitä työväentalon. Vuonna 1920 talo tuhoutui tulipalossa. Siinä asui tällöin eräs perhe. Työväenyhdistyksen toiminta oli loppunut sisällissotaan, mutta vuonna 1926 se perustettiin uudestaan. Vuonna 1945 yhdistys liittyi SKDL:oon. Ei ole tiedossa, hankkiko uudelleen perustettu yhdistys uutta taloa palaneen tilalle.
Tainionkosken työväentalo

Tainionkosken työväentalo sijaitsee Imatran kaupungin keskustassa.
Historia.
Työväentalon rakentaminen aloitettiin vuonna 1907, ja se on valmistunut vuonna 1912. Taloon on valmistunut vuonna 1937 laajennuksena erillinen elokuvasiiveke. Työväentalo on rakennettu osin talkoilla ja osin urakalla. Rakentaminen on rahoitettu lainoituksella ja omalla rahoituksella.
Rakennus.
Talon vanhin osa on hirsirunkoinen. Vuonna 1937 tehty laajennusosa on kivestä. Ulkovuorauksena on pelti ja tiili. Talo on maalattu valkoiseksi. Katteena on pelti. Sisäseinät on hirrestä, kivestä ja elementistä. Sisäseinät on monin paikoin taitavasti paneloitu. Talossa on vesijohto, viemäri ja wc vuodelta 1978. Alkuperäinen puulämmitys on muutettu vuonna 1978 kaukolämmitykseen. Vuonna 1978 on osa ulkoseinistä katettu valkoisella pellillä, osa lämpö- ja vesiputkistoa on uusittu ja anniskeluravintolaa on laajennettu ja samalla rakennettu erillinen lisärakennus elementeistä. Myös ovet, ikkunat ja kuistit on uusittu.
Talossa on juhlasali näyttämöineen vuodelta 1912, ravintola, keittiö, eteinen, kahden huoneen ja keittiön asunto, anniskeluravintola ja lisärakennuksessa liikesiipi.
Toimintaa työväentalolla.
Talo on ollut osittain omassa käytössä ja osittain vuokrattuna. Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvanäytöksiä, bingoa, urheiluharjoituksia, juhlia ja liiketoimintaa. (1982)
Vuonna 2018 talon on omistanut Tainionkosken Sos.dem. Nuoret ry ja tuolloin talon ylläpito on tuottanut huomattavia vaikeuksia.
Tanja Äärelä

Tanja Leila Maarit Äärelä (s. 1976 Sodankylä) on suomalainen erityispedagogi ja Lapin yliopiston ensimmäinen erityispedagogiikan professori. Äärelän tutkimustyö keskittyy muun muassa koulukokemusten, koulutuksellisen syrjäytymisen, eriarvoisuuden, välittävän opettajuuden sekä vaativan monialaisen tuen tutkimukseen. Aiemmin hän on toiminut Lapin yliopiston erityispedagogiikan yliopistonlehtorina sekä noin 15 vuotta sairaalaopettajana. Äärelä on Itä-Suomen yliopiston erityispedagogiikan dosentti. 
Tanja Äärelä on väitellyt kasvatustieteen tohtoriksi nuorten vankien peruskoulukokemuksia käsittelevällä väitöskirjallaan Lapin yliopistosta vuonna 2012. Väitöskirjan ohjaajana toimi professori Kaarina Määttä. Väitöskirjaa on sittemmin käytetty pohjana Lapin ylioppilasteatterin esittämälle Kova luu - näytelmälle (käsikirjoittaja-ohjaaja Tiinaliisa Multamäki).
Äärelä johtaa Vaativa monialainen tuki - tutkimus ja kehittäminen (VAATU) tutkimusryhmää yhdessä dosentti Jyrki Huuskon kanssa. Tutkimusryhmä tekee tutkimusta VAATU-toimijoista (sairaalaopetus, Elmeri-koulut sekä valtion koulukotikoulu), sairaalaopetuskonsultaatiosta sekä Elmeri-konsultaatiosta. Äärelä on yhtenä tutkimusjohtajana myös sairaalaopetushenkilökunnan hyvinvoinnin tutkimusprojektissa.
Hirvijärven työväentalo

Hirvijärven työväentalo oli Juupajoen kunnan Hirvijärven kylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Hirvijärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Vuonna 1908 yhdistyksen jäsenluku oli 15, ja seuraavana vuonna se ilmoitti SDP:n puoluetilastoon omistavansa talon. Yhdistyksen toiminta kuitenkin sammui alkuinnostuksen jälkeen kokonaan niin, että vuonna 1913 kokoonnuttiin talolle keskustelemaan sen aloittamisesta uudestaan. Taustalla oli ilmeisesti myös paikkakuntalaisten vahvaa vastustusta yhdistystä ja sen toimihenkilöitä kohtaan, mikä lopulta oli johtanut toimihenkilöiden eroon.
Keväällä 1919 taloa oltiin myymässä pakkohuutokaupalla ilmeisesti sisällissodan aikaisia velkoja vastaan, mutta kauppa ei ilmeisesti toteutunut. 
Vuonna 1935 yhdistystoiminta aloitettiin taas kerran uudelleen parin vuoden tauon jälkeen. Vuonna 1933 talolla oli vielä pidetty vaalijuhla, jossa oli "huomattavan paljon" yleisöä. Vuonna 1938 talolle kokoonnuttiin suunnittelemaan sen kunnostamista. Yhdistyksen toiminta oli edelleen ollut hiljaista. Tämän kokouksen yhteydessä mukaan liittyi kuitenkin 10 uutta jäsentä. Talon tai yhdistyksen vaiheista tästä eteenpäin ei ole tietoa. Talosta on kuitenkin olemassa melko tuore, mahdollisesti 2000- tai 2010-luvulla otettu kuva.
Ihmeperhe (elokuvasarja)

Ihmeperhe on animaatioelokuvasarja, jota tuottaa Pixar ja Disney. Elokuvasarja koostuu kahdesta elokuvasta, yhdestä tulevasta elokuvasta, neljästä lyhytelokuvasta ja neljästä videopelistä. Lisäksi sarjan hahmoja esiintyy muissakin videopeleissä.
Videopelit.
Muut videopelit.
Ihmeperheen hahmoja esiintyy myös muissa videopeleissä vierailevina hahmoina.
USS Anchorage (LPD-23)

USS Anchorage (runkonumero LPD-23) on Yhdysvaltain laivaston San Antonio -luokan maihinnousualus.
Valmistus.
Alus tilattiin Huntington Ingalls Industriesilta Avondalesta Lousianasta, missä köli laskettiin 24. syyskuuta 2007. Alus kastettiin 14. toukokuuta 2011 kumminaan entisen merijalkaväen komendantin kenraali James T. Conwayn puoliso Annette Conway ja otettiin palvelukseen 4. toukokuuta 2013 päällikkönään Joel G. Stewart.
Palvelus.
Alus läpäisi 9. tammikuuta 2023 Singaporen salmen matkallaan länteen ja Malakansalmen pohjoiseen 9.-10. tammikuuta. Seuraavat päivät se oli Banda Acehin edustalla Sumatran rannikolla, mistä se jatkoi matkaansa länteen. Alus oli 17. tammikuuta Sri Lankan etelärannikolla ja ankkuroitui 19. tammikuuta Port of Colomboon kaksipäiväiselle vierailulle. Alus osallistui CARAT-harjoitukseen, minkä jälkeen se oli 25.-27. tammikuuta laiturissa Colombossa. Alus läpäisi Malakansalmen 31. tammikuuta matkallaan etelään ja kiinnittyi 1. helmikuuta laituriin Singaporessa RSS Singapurassa, mistä se jatkoi matkaansa 2. maaliskuuta.
Alus saapui 4. maaliskuuta Thaimaanlahdelle vuotuiseen Cobra Gold -harjoitukseen. Se täydensi 6. maaliskuuta varastojaan "USNS Big Hornilta", minkä jälkeen se vieraili seuraavana päivänä pikaisesti Sattahipissä Thaimaassa. Alus oli 8.-10. maaliskuuta laiturissa Chuk Sametissa.
Alus täydensi 17. maaliskuuta varastojaan "USNS John Ericssonilta" Etelä-Kiinan merellä. Se osallistui 21. maaliskuuta Etelä-Korean kaakkoisrannikolla PHOTOEX-harjoitukseen ja oli 23.-26. maaliskuuta laiturissa Busanin laivastotukikohdassa. Alus ankkuroitui 27. maaliskuuta Pohangin rannikolle purkaakseen ajoneuvoja maihinnousuharjoitus Ssang Yong 2023:ssa, johon osallistuneet ajoneuvot kuormattiin 1. huhtikuuta takaisin alukselle. Alus oli 3.-4. huhtikuuta laiturissa Busanissa.
Alus täydensi 8. huhtikuuta varastojaan Luzonin kaakkoispuolella "USNS Tippecanoelta". Se kiinnittyi 10. huhtikuuta laituriin Subic Bayssä päivän laivastovierailulle ennen osallistumistaan vuotuiseen Balikatan-harjoitukseen. Alus osallistui 19. huhtikuuta PHOTOEX-harjoitukseen, minkä jälkeen se täydensi 25. huhtikuuta Zambalesin rannikolla varastojaan "USNS Tippecanoelta". Alus oli laiturissa 30. huhtikuuta - 6. toukokuuta Subic Bayssä.
Bile

Bile () on kylä Ukrainan Käärmesaarella. Se kuuluu Odessan alueeseen, Izmajilin piiriin ja Vylkoven kaupunkiin.
Bile perustettiin vuonna 2007 Ukrainan parlamentin eli Verh’ovna Radan asetuksella. Perustamisen aikoihin Käärmesaaren hallinnasta oli kiistaa Ukrainan ja Romanian välillä. Kylässä ei ole siviiliasutusta; sen ainoissa rakennuksissa asuu Ukrainan asevoimien henkilöstöä.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan venäläiset joukot miehittivät saaren 24. helmikuuta 2022. Kesällä venäläiset kuitenkin vetäytyivät saarelta, ja ukrainalaisjoukot ottivat sen takaisin hallintaansa.
Skotlannin pääministeri

Skotlannin pääministeri (, , ) on Skotlannin hallituksen johtaja.
Pääministeri toimii Skotlannin hallituksen puheenjohtajana ja on ensisijaisesti vastuussa Skotlannin hallituksen politiikan muotoilusta, kehittämisestä ja esittämisestä, jonka lisäksi hän edustaa Skotlantia virallisesti sekä kotimaassa että ulkomailla.
Luettelo Skotlannin pääministereistä.
Liberaalidemokraattien Jim Wallace toimi väliaikaisena pääministerinä 11.–27. lokakuuta 2000 ja 8.–27. marraskuuta 2001.
Marttinen (nuorisokeskus)

Nuorisokeskus Marttinen on yksi Suomen yhdeksästä opetus- ja kulttuuriministeriön tukemasta ja valvomasta valtakunnallisesta nuorisokeskuksesta. Se sijaitsee Virtain Herrasen kylässä Marttisen saarella.
Toiminta.
Nuorisokeskus Marttisen toiminnan peruslähtökohta on tukea lasten ja nuorten kasvun kehitystä. Siellä on mahdollisuus saada ohjattua toimintaa tai järjestää omatoimista ohjelmaa. 
Marttisessa järjestetään leirikouluja ja rippikoululeirejä. Nuotta-valmennus on tarkoitettu 13–28-vuotiaille erityisen tuen tarpeessa oleville nuorille. Nuoren ryhmätaitoja ja sosiaalisia vuorovaikutustaitoja vahvistetaan valmennuksen avulla. Se tapahtuu elämyspedagogisin ja toiminnallisten työmenetelmien avulla. 
Järjestetyt ohjelmat painottuvat ympäristö-, seikkailu- ja kulttuuriperintökasvatukseen. 
Tilat.
Marttisen alueella on useita rakennuksia erilaisia käyttötarkoituksia varten. Historiallisin rakennus on Marttisen Vanha Pappila, joka on rakennettu vuonna 1892. Pappilan väentupaan on remontoitu Kuukkelisali. Marttisen päärakennuksessa on 200 hengen suuruinen monitoimisali. Pihapiiristä löytyy kolme saunarakennusta: Vihta-sauna, saunaosasto ja kesällä 2013 valmistunut savusauna.
Tilojen suunnittelussa on huomioitu liikuntaesteettömyys.
Kosamonjärvi

Kosamonjärvi on matala, osin kulttuurimaiseman reunustama järvi Pudasjärvellä Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Sen pinta-ala on 3,1 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 113 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Kosamonjärven ulottuvuus lounaasta koilliseen on noin 4,1 kilometriä. Järven pohjoisimman osan muodostaa Jussilanlahti, jota Kosamonniemi erottaa pääaltaasta. Läntisimmän osan muodostaa Luodelahti ja eteläisimmän osan Merjänlahti. Idässä järvi suippenee Itälahdeksi. Vain runsas kaksi prosenttia Kosamonjärven alasta on vähintään kolme metriä syvä. Syvin piste sijaitsee järven keskiosassa.
Kosamonniemen itäpuolella sijaitsee runsaan kolmen hehtaarin laajuinen Kotisaari. Siitä noin 400 metriä itään sijaitsee vähäinen Tiirosaari. Kosamonjärven rannalla sijaitsee Kosamonniemen kyläasutus.
Kosamonjärveen laskee mutkainen Välijoki Puhosjärveltä (176,4 metriä mpy), joka sijaitsee puolisentoista kilometriä pohjoiseen. Järvien välissä sijaitsee Puhos-niminen kylä, jonka kautta kulkee yhdystie 8390. Kosamonjärvi laskee sen länsirannalta alkavaa uomaa lounaaseen Puhosjokeen, joka virtaa suoalueen halki länteen Jaurakkajärveen (124,8 metriä mpy).
Kosamonjärven vesitilavuus on 4 458 000 kuutiometriä. Vain vajaa prosentti eli alle sadasosa järven vedestä on vähintään neljän metrin syvyydessä.
Kosamonjärvi (61.741.1.002) kuuluu Puhosjoen alaosan alueeseen (61.741), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Puhosjoen valuma-alue (61.74) ja ensimmäinen on Korpijoen valuma-alue (61.7). Kosamonjärvi on laajin Puhosjoen alaosan alueen kuudesta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Alueen muut vakavedet ovat Mustosenlampi, Hiisilampi, Tautilampi, Karkulampi ja Luodelampi.
Martti Manninen (näyttelijä)

Martti Manninen (6. syyskuuta 1989 Lappeenranta) on suomalainen näyttelijä.
Manninen valmistui vuonna 2014 teatteritaiteen maisteriksi. Hän on näytellyt Tampereen teatterissa ja vuodesta 2019 Helsingin kaupunginteatterissa. Hän on esiintynyt musikaaleissa kuten
Moulin Rouge! ja näytelmissä "Pieni merenneito", "Humiseva harju" ja "Vihainen leski". Hän on ollut mukana myös Samppalinnan kesäteatterissa, ja Valkeakosken kesäteatterissa Jari Sillanpään roolissa.
Dubbaukset.
"Pääartikkeli: Ääninäyttelijäroolit ovat omassa luettelossaan."
Pieni Haukijärvi (Pudasjärvi)

Pieni Haukijärvi on vaarojen ympäröimä järvi Pudasjärvellä Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Sen pinta-ala on 56 hehtaaria. Etäisyys Oulusta on 110 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Pienen Haukijärven kaakkoisosan muodostaa Järvenpää-niminen lahti, johon laskee kaakosta Haukijärvi. Järvi levenee Järvenpäästä luoteeseen kuljettaessa. Sen keskiosa on selkävettä, jota reunustavat lännessä ja idässä suultaan hyvin avoimet lahdet. Pitkäniemi jakaa järven pohjoisosan kahteen lahteen, jotka jakautuvat edelleen useiksi pienemmiksi lahdiksi. Lahdista pohjoisin on Pölälahti, jonka luoteiskulmasta Pieni Haukijärvi laskee Haukiojaa pitkin länteen. Haukioja päätyy Iijokeen.
Noin kolmasosa Pienestä Haukijärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvä alue muodostaa vyöhykkeen, jonka sisällä on kaksi 20-metristä syvännettä. Järven läntisimmässä osassa sijaitsee pieni syvänne.
Pienen Haukijärven ranta-alueella on suhteellisen paljon pientaloja. Järven ympäristö on ylänkömaata, jonka huiput ovat noin 50 metriä järvenpintaa korkeammalla. Järven pohjoispuolitse kulkee yhdystie 18781.
Pienen Haukijärven vesitilavuus on 3 871 000 kuutiometriä.
Pieni Haukijärvi (61.225.1.006) kuuluu Haukiojan valuma-alueeseen (61.225), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Iijoen Yli-Kurjen alue (61.22) ja ensimmäinen on Iijoen keskiosan alue (61.2). Pieni Haukijärvi on toiseksi laajin Haukiojan valuma-alueen seitsemästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Haukijärvi. Alueen muut vakavedet ovat Kivijärvi, Ryönälampi, Laurinlampi, Telkkälampi ja Suolampi. Vesitilavuudeltaan Pieni Haukijärvi on alueen suurin vakavesi.
Haukijärvi (Pudasjärvi)

Haukijärvi on matala ja muodokas järvi Pudasjärvellä Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 112 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Haukijärven ulottuvuus lännestä itään on 2,9 kilometriä. Järvi koostuu suurelta osin lahdista (Laajalahti, Ryönälahti, Venelahti, Koukkumutka, Laurinlahti) vailla määräävää selkävettä. Vain nelisen hehtaaria Haukijärvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Syvin kohta, noin kymmenen metriä, sijaitsee järven kaakkoisosan Venelahdessa.
Kartan perusteella Haukijärven laajin saari on järven länsiosan Alapäänsaari. Järven rannoilla on verraten paljon pientaloja, pohjoisrannalla on myös pieniä maanviljelysalueita. Järven ympäristössä on vaaroja ja kankaita. Sen pohjoispuolella kohoavan Haukivaaran korkeimmat kohdat ovat noin 70 metriä järvenpintaa ylempänä.
Haukijärven eteläpuolella sijaitsee suoalue, josta virtaa Ryönäoja Ryönälahteen. Haukijärvi kaventuu lännessä luusuaksi, josta alkaa luoteeseen Pieneen Haukijärveen (190,7 metriä mpy) virtaava Välioja. Pieni Haukijärvi laskee Haukiojaa pitkin länteen. Haukioja päätyy Iijokeen.
Haukijärven vesitilavuus on 3 468 000 kuutiometriä.
Haukijärvi (61.225.1.007) kuuluu Haukiojan valuma-alueeseen (61.225), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Iijoen Yli-Kurjen alue (61.22) ja ensimmäinen on Iijoen keskiosan alue (61.2). Haukijärvi on laajin Haukiojan valuma-alueen seitsemästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Pieni Haukijärvi. Alueen muut vakavedet ovat Kivijärvi, Ryönälampi, Laurinlampi, Telkkälampi ja Suolampi. Vesitilavuudeltaan Pieni Haukijärvi on alueen suurin vakavesi.
Viiksimonjärvi

Viiksimonjärvi on matala ylänköjärvi Suomen ja Venäjän rajavyöhykkeen tuntumassa Kuhmossa Kainuun itäosassa. Sen pinta-ala on 2,7 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 125 kilometriä itään.
Maantiede.
Viiksimonjärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 4,5 kilometriä. Noin 75-hehtaarinen tyvestä kohti kärkeä voimakkaasti levenevä Matilanniemi jakaa järven länsipuoliskon. Järven luoteisosaan kuljetaan niemen eteläpuolisen, noin 150 metriä leveän Matilansalmen kautta. Niemen kaakkoispuolella sijaitsee yli 20 hehtaarin laajuinen Viiksimonsaari, jonka kaakkoispuolella sijaitsee Viiksimonniemi, jonka eteläpuolella sijaitsee järven eteläisin osa, Pitkälahti.
Noin kahdeksasosa Viiksimonjärvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Syvin piste, 8,4 metriä, sijaitsee Matilansalmen länsiosassa. Järven kaakkoinen osa on matalaa.
Viiksimonjärveä ympäröi metsä- ja suomaa. Viiksimonniemellä on kyläasutusta ja myös Matilanniemellä on jonkin verran pientaloja. Järven läntisen ja eteläisen rantaviivan suuntaisesti on rakennettu maantie, joka päättyy Viiksimon kylään.
Viiksimonjärveen laskee Takajoki Iso Ylijärveltä (211,8 metriä mpy), joka sijaitsee Viiksimon kylän itäpuolella. Etelästä järveen laskee Piilojoki. Viiksimonjärven luusua sijaitsee järven pohjoisimmassa kolkassa Lapinlahden rannalla, josta virtaa noin 200-metrinen lasku-uoma pohjoiseen Alajärveen (211,1 metriä mpy). Alajärveltä virta vie Viiksimonjokea luoteeseen.
Viiksimonjärven vesitilavuus on 8 283 000 kuutiometriä.
Viiksimonjärvi (59.953.1.025) kuuluu Kaurojärven alueeseen (59.953), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Kalliojärven valuma-alue (59.95) ja ensimmäinen on Ontojärven–Lentuan valuma-alue (59.9). Kaurojärven alueeseen kuuluu 50 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Veräinen, Viiksimonjärvi ja Kaurojärvi ovat yli kahden neliökilometrin laajuisia. Neljänneksi laajin vakavesi, eli Iso-Tahkonen, on noin 75 hehtaaria laaja ja loput 46 vakavettä ovat alle puolen neliökilometrin laajuisia.
Kuontijärvi

Kuontijärvi on osin kulttuurimaiseman reunustama matala ylänköjärvi Rukatunturin lounaispuolella Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaalla. Sen pinta-ala on kuusi neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 205 kilometriä itäkoilliseen ja Kuusamon keskustasta noin 20 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Kuontijärvi muodostuu noin 5,4 kilometriä pitkästä kaakkois–luoteissuuntaisesta altaasta, jonka luoteisosasta kaartuu kohti koillista Pohjaslahti. Muita lahtia ovat länsiosan Jomppaisenlahti sekä eteläosan Repolahti, Paksuheinälahti ja Kukkarolahti. Laajin niemimaa on Pohjaslahtea pääaltaasta erottava Kuontivaara. Verraten laajoja ovat länsirannan Häikänniemi ja etelärannan Reponiemi. Noin 90 prosenttia Kuontijärvestä on enintään kolme metriä syvä. Yli kymmenen metrin syvyyteen sukelletaan vain Pohjaslahdella, jossa on järven syvin piste, noin 13 metriä.
Kuontijärven saariluku on yhdeksän. Saarista yksi on alle aarin laajuinen luoto ja kolmen saaren pinta-ala on yli hehtaarin. Laajimmat saaret ovat Kotasaari ja Kukkarosaari, kumpaisenkin pinta-ala on nelisen hehtaaria.
Kuontijärven rannoilla on suhteellisen paljon pientaloja ja peltoalueita. Pohjoisrannalla sijaitsee Kuontivaaran kylä. Kuontivaaran huippu on yli 330 metriä merenpinnan yläpuolella, eli noin 50 metriä järvenpintaa korkeammalla. Järven lähellä ja osin rantoja viistäen kulkee useita 188-alkuisia yhdysteitä. Järven itäpuolitse kulkee valtatie 5.
Kuontijärveen laskee Pyhäjoki ja Pohjasjoki idästä sekä Hannonpuro lännestä. Kuontijärvi laskee noin 600 metriä pitkää uomaa länteen Jauraseen (283,9 metriä mpy), josta alavirta jatkuu Askinjokea etelään.
Kuontijärven vesitilavuus on 9 724 000 kuutiometriä. Noin puolet järven vedestä on enintään metrin syvyydessä.
Kuontijärvi (73.052.1.002) kuuluu Jaurasen alueeseen (73.052), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koutajoen vesistössä (73). Toinen jakovaihe on Naatikkajoen valuma-alue (73.05). Jaurasen alueeseen kuuluu 21 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Kuontijärvi, Jauranen ja Kangerjärvi ovat laajimmat. Niitä seuraa 18 alle neliökilometrin laajuista vakavettä.
Kontioluoma

Kontioluoma on Iijokeen laskeva ylänköjärvi Kuusamon eteläosassa Pohjois-Pohjanmaalla. Sen pinta-ala on 4,35 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 185 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Kontioluoman pituus kaakosta luoteeseen on kuusi kilometriä. Järven etelä- ja keskiosa on yhtenäistä selkävettä, Ruunaniemestä luoteeseen järvi kapenee huomattavasti. Suurimpia lahtia on järven eteläisimmän osan muodostava suultaan leveä Suolahti. Noin puolet Kontioluomasta on vähintään kolme metriä ja enintään kuusi metriä syvä. Järvi ulottuu noin 96-prosenttisesti enintään seitsemän metrin syvyyteen. Järvenselän pohjoisosassa sijaitsee noin kahden hehtaarin laajuinen kymmenmetrinen syvänne.
Kontioluoma on kartan perusteella vähäsaarinen. Suurin saari on järven syvimmän kohdan ja rannan välissä sijaitseva noin kymmenen aaria laaja Isosaari. Kontioluoman länsipuolella on vaaramaisemaa, jonka korkein laki (Mustavaara) on noin 335 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 75 metriä Kontioluoman pintaa korkeammalla. Järven itä- ja eteläpuolella on suomaata. Järven luoteisosan rannalla sijaitsee Penttilänvaaran kylä, jonka kautta kulkee yhdystie 8420.
Kontioluomaan laskee Vähäsalmi idästä Vähäjärveltä. Järvien välinen etäisyys on noin 600 metriä ja maasto on suovaltaista. Järveen laskee myös Saaripuro pohjoisesta Saarisuolta. Kontioluoman kapea luoteisosa suippenee luusuaksi, josta järven vedet laskevat Niskakoskea ja Vääränkoskea Kontiojokeen, joka virtaa Käsmäjärveen.
Kontioluoman vesitilavuus on 16 662 000 kuutiometriä.
Kontioluoma (61.364.1.001) kuuluu Kontiojoen valuma-alueeseen (61.364), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Käsmäjoen valuma-alue (61.36) ja ensimmäinen on Iijoen yläosan valuma-alue (61.3). Kontiojoen valuma-alueeseen kuuluu 16 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Kontioluoma on ainoa yli neliökilometrin laajuinen. Vähäjärven pinta-ala on 99,93 hehtaaria, ja sitä seuraavat 14 vakavettä ovat alle 20 hehtaarin laajuisia.
Sveitsin kansalaisuus

Sveitsin kansalaisuus on laillinen suhde yksittäisen henkilön ja Sveitsin valaliiton välillä. Maassa noudatetaan lähtökohtaisesti ius sanguinis -periaatetta.
Sveitsissä on käytössä ns. kolminkertainen kansalaisuus, eli täydet kansalaisoikeudet määräytyvät sen perusteella, onko henkilö valtion, kantonin ja kunnan kansalainen. Ulkomailla asuvien kansalaisten tulee ilmoittautua Sveitsin viranomaisten ulkosveitsiläisten rekisteriin.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä.
Syntyperäisiä sveitsiläisiä ovat sellaiset henkilöt, joiden syntyessä vähintään toinen vanhemmista on Sveitsin kansalainen. Tällöin vanhempien tulee olla naimisissa. Mikäli vanhemmat eivät ole naimisissa, Sveitsin kansalaisuuden voi siirtää lapselle ainoastaan äidin puolelta. Isän puolelta avioliiton ulkopuolinen lapsi voi saada Sveitsin kansalaisuuden ainoastaan, mikäli isyys tunnustetaan ennen lapsen täysi-ikäisyyttä.
Adoption yhteydessä lapsi saa Sveitsin kansalaisuuden, mikäli vähintään toinen adoptiovanhemmista on Sveitsin kansalainen.
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella.
Kansalaisuutta haettaessa Sveitsin maahanmuuttoviranomaiset tekevät eron normaalin ja yksinkertaistetun hakuprosessin välillä.
Normaaleissa tapauksissa hakijan tulee täyttää seuraavat ehdot:
Yksinkertaistetussa hakemuksessa vaadittava Sveitsissä vietetty aika vaihtelee tapauskohtaisesti. Hakijan tulee olla jokin seuraavista:
Kunnan ja kantonin kansalaisuus.
Liittovaltion kansalaisuuslupa on kuitenkin vain "vihreä valo" Sveitsin kansalaisuuden hankkimiselle. Kunnilla ja kantoneilla on sen sijaan omat lisä- ja soveltuvuusvaatimukset, jotka hakijan on täytettävä. Sveitsin kansalaisuuden voivat nimittäin saada vain ne, joille on myönnetty kunnan ja kantonin kansalaisuus liittovaltion kansalaistamisluvan myöntämisen jälkeen. Kansalaisuuden saamisen perusteet vaihtelevat kantoneittain.
Kantonit asettavat hakijoille vaatimuksia asumisajasta. Lisäksi hakijat eivät saa nostaa sosiaalietuuksia ajalta, joka myös vaihtelee kantoneitain. Karanteenia sosiaalietuuksien kohdalla ei sovelleta, mikäli hakija on maksanut ne takaisin tai saanut niitä poikkeuksellisessa hätätapauksessa.
Kaksoiskansalaisuus.
Sveitsi sallii kaksoiskansalaisuuden ilman mitään rajoituksia. Myös kaksoiskansalaiset ovat asevelvollisia. Asevelvollisuuden suorittamisen jälkeen on mahdollista hakeutua Sveitsiläiskaartiin ja saada näin myös Vatikaanin kansalaisuus palveluksensa ajaksi.