tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kip Miller

Kip Charles Miller (s. 11. kesäkuuta 1969 Lansing, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Miller pelasi hyökkääjänä. Hän lopetti uransa pelatessaan AHL:ssa Grand Rapids Griffinsissä kaudella 2006–2007. Ensimmäisen kerran Miller pelasi NHL:ssä kaudella 1990–1991 hänet varannessa Quebec Nordiquesissa.
Kahdentoista vuoden mittaisella NHL-urallaan hän pelasi Quebec Nordiquesissa, Minnesota North Starsissa, San Jose Sharksissa, New York Islandersissa, Chicago Blackhawksissa, Pittsburgh Penguinsissa, Mighty Ducks of Anaheimissa ja Washington Capitalsissa.
Miller on ainoa pelaaja New York Islandersin historiassa, joka on pelannut joukkueessa kolmeen eri otteeseen.
Myös Kip Millerin veljet Kevin ja Kelly, sekä hänen serkkunsa Drew ja Ryan ovat pelanneet NHL:ssä.
Yhdysvaltain naisten jääpallomaajoukkue

Yhdysvaltain naisten jääpallomaajoukkue edustaa Yhdysvaltoja naisten jääpallokilpailuissa. Se toimii Yhdysvaltain jääpalloliiton alaisuudessa. Yhdysvaltain naisten jääpallomaajoukkueen päävalmentaja on Rob Goldnick.
Yhdysvallat ei ole sijoittunut mitalisijoille jääpallon naisten MM-kilpailuissa.
Historia.
1992 Yhdysvallat pelasi ensimmäisen naisten jääpallomaaottelunsa Ruotsia vastaan Bollnäsissä, Ruotsissa. Yhdysvallat hävisi ottelun 9–1.
Yhdysvallat osallistui ensimmäisen kerran jääpallon naisten maailmanmestaruuskilpailuihin Suomessa 2004, historian ensimmäisissä MM-kilpailuissa, joissa se jäi viimeiseksi.
Kanadan naisten jääpallomaajoukkue

Kanadan naisten jääpallomaajoukkue edustaa Kanadaa naisten jääpallokilpailuissa. Se toimii Kanadan jääpalloliiton alaisuudessa. Kanada ei ole saavuttanut mitalisijoja jääpallon naisten maailmanmestaruuskilpailuissa.
Historia.
3. joulukuuta 2005 Kanada pelasi ensimmäisen virallisen naisten jääpallomaaottelunsa Yhdysvaltoja vastaan John Rose Minnesota Ovalilla, Rosevillessa, Minnesotan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Ottelu päättyi tasan 2–2. Seuraavana päivänä Kanadan naiset ottivat ensimmäisen voittonsa, kun Yhdysvallat kaatui 1–3 samalla kentällä.
Ensimmäisen kerran Kanada osallistui jääpallon naisten MM-kilpailuihin 2006 Yhdysvalloissa ja sijoittui kisoissa viimeiseksi eli kuudenneksi.
Unkarin naisten jääpallomaajoukkue

Unkarin naisten jääpallomaajoukkue edustaa Unkaria naisten jääpallokilpailuissa. Se toimii Unkarin jääpalloliiton alaisuudessa. Unkari ei ole sijoittunut mitaleille jääpallon naisten maailmanmestaruuskilpailuissa.
Historia.
Unkari osallistui jääpallon naisten maailmanmestaruuskisoihin ensimmäisen kerran kotikisoissaan 2007, jossa se pelasi myös ensimmäisen virallisen naisten jääpallomaaottelunsa. 11. helmikuuta 2007 pelatussa ottelussa Unkari hävisi Kanadalle 6–0. Unkari jäi kisoissa viimeiseksi.
Johanna von Schoultz

Johanna Carolina Ulrika von Schoultz (6. maaliskuuta 1813 Tukholma – 28. helmikuuta 1863 Helsinki) oli suomalais-ruotsalainen oopperalaulaja. Parhaimpina vuosinaan hän hallitsi puhtaasti kolme oktaavia ja kykeni siten laulamaan niin altolle, mezzosopraanolle kuin koloratuurisopraanolle parhaiten soveltuvia numeroita. Hän oli 1830-luvulla Euroopan tunnetuimpia oopperalaulajia.
Von Schoultzin vanhemmat olivat laamanni Nils Fredrik von Schoultz ja Johanna Henrietta Gripenberg. Pariskunta muutti Kuopiosta Tukholmaan Suomen sodan (1808–1809) aikana. Nuori von Schoultz aloitti lauluopinnot Tukholmassa jo vuonna 1823 Karl Magnus Craeliuksen oppilaana. Hänen ensiesiintymisensä oli 15-vuotiaana Tukholmassa vuonna 1828 pidetyssä kirkkokonsertissa, joka oli suuri menestys. Hän konsertoi sittemmin niin Ruotsissa kuin kaikissa muissakin Pohjoismaissa sekä Saksassa ja Venäjän Pietarissa. Jatkettuaan opintojaan ja esiintymisiään muun muassa Italiassa hän siirtyi Pariisin italialaiseen oopperaan vuosiksi 1833–1835, jossa hänen ensiesiintymisensä Giulia Grisin kanssa oli jälleen suuri menestys. Pariisissa hän tutustui Gioachino Rossiniin, joka houkutteli von Schoultzin takaisin Italiaan opiskelemaan ja konsertoimaan kolmeksi vuodeksi vuosikymmenen jälkipuoliskolla. 
Terveytensä heikennyttyä von Schoultz palasi Suomeen vuonna 1840. Hän asettui sukulaistensa luokse Lohjalle Ojamon kartanoon. Vuonna 1842 von Schoultz avioitui varamaanmittari Felix Brandin kanssa ja vuosina 1843-1845 hän asui Lohjan Kouvolan kartanossa, jonka jälkeen asettui asumaan Hämeenlinnaan, jossa hän muun muassa perusti kuoron. Muutamia vuosia ennen kuolemaansa hän kuitenkin muutti Helsinkiin.
Von Schoultz oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1831.
Johanna von Schoultzin veli oli ruotsalainen upseeri, kemisti ja seikkailija Nils Gustaf von Schoultz.
Oikeussali

Oikeussali on tila, jossa selvitetään rikos- ja siviilioikeudellisia asioita. Molemmissa tapauksissa käytetään samaa tilaa, vaikka selvitettävät asiat ja osallistujien määrä vaihtelevat suuresti itse tapauksesta riippuen.
Suomalaisessa oikeudenkäynnissä oikeussaliin osallistuvia henkilöitä ovat oikeuden puheenjohtaja, lautamiehet tai oikeusoppineet, syyttäjä, todistaja, asianomistaja, asianomistajan avustaja, vastaaja, vastaajan asianajaja, sihteeri sekä mahdolliset muut asianosaiset ja yleisö.
State highway

State Highway, state road tai state route viittaa tiehen, joka kulkee tietyn osavaltion sisällä. Sillä voidaan tarkoittaa osavaltion itse numeroimaa tietä tai mitä tahansa tietä, jota paikallinen osavaltio pitää kunnossa. Termi on käytössä maissa, jotka on jaettu osavaltioihin eli ainakin Yhdysvalloissa, Australiassa, Intiassa ja Meksikossa.
Yhdysvalloissa osavaltiot saavat itse päättää oman liikennemerkkinsä osoittamaan state highway -teitä. Oletuksena merkkinä toimii musta neliö, jonka sisällä on valkoinen ympyrä ja mustalla tien numero, mutta esimerkiksi Kalifornian osavaltion merkki on vihreä lapion pää, johon on kirjattu "California" sekä tien numero. Tällä hetkellä pisin Yhdysvalloissa kulkeva State highway on Montanan osavaltiossa kulkeva Montana Highway 200, jolla on pituutta 1128 kilometriä.
Rachael Ray

Rachael Domenica Ray (s. 25. elokuuta 1968) on yhdysvaltalainen televisiokasvo, julkkiskokki ja kirjailija. Hän emännöi puhe- ja lifestyle-ohjelmaa "Rachael Ray" ja kolmea kokkiohjelmaa, "30 Minute Meals", "Rachael Ray's Tasty Travels" ja "$40 a Day".
Yksityiselämä.
Ray syntyi Massachusettsissa Elsa Scuderin ja James Rayn tyttäreksi ja kasvoi New Yorkissa. Hänen perheellään oli oma ravintola Massachusettsissa.
24. syyskuuta 2005 Ray meni naimisiin John Cusimanon kanssa Toscanassa, Italiassa.
Nick Clegg

Nicholas William Peter ”Nick” Clegg (s. 7. tammikuuta 1967) on media-alan vaikuttaja ja entinen brittiläinen poliitikko. Hän oli liberaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajana 2007–2015. Vuoden 2010 parlamenttivaalien jälkeen Clegg valittiin varapääministeriksi konservatiivien ja liberaalidemokraattien koalitiohallitukseen. Vuonna 2018 Clegg palkattiin vastaamaan Facebookin (nykyään Meta) globaalista viestinnästä. Hän erosi tehtävastään tammikuussa 2025. 
Elämä ja perhe.
Nick Clegg syntyi Chalfont St Gilesissa, Buckinghamshiressä vuonna 1967 neljälapsisen perheen kolmantena lapsena. Nickin isä on puoliksi venäläinen pankkiiri, joka toimii johtajana United Trust Bankissa. Hänen isoisänsä Ignati Zakrevski oli keisarillisen Venäjän senaatin oikeuskansleri. Nickin hollantilainen äiti Hermance van den Wall Bake oli erityisopettaja, joka joutui lapsena japanilaiselle keskitysleirille Jakartassa, Alankomaiden Itä-Intiassa.
Clegg kasvoi kaksikielisessä hollannin- ja englanninkielisessä kodissa. Hän puhuu myös ranskaa, saksaa ja espanjaa. 
Clegg työskenteli vuoden Itävallassa hiihdonopettajana, ennen kuin meni opiskelemaan antropologiaa ja arkeologiaa Cambridgen yliopiston Robinson Collegeen vuonna 1986. Kesän 1989 hän oli harjoittelijana Helsingissä Postipankissa. Valmistuttuaan hän opiskeli vielä vuoden University of Minnesotassa, jossa kirjoitti työn syväekologian filosofiasta.
Clegg on naimisissa espanjalaisen Miriam González Durántezin kanssa ja heillä on kolme lasta.
Politiikka.
Clegg valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi vaalikaudelle 1999–2004 East Midlandsista. Hän istui Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmässä. Vuonna 2005 hän nousi Ison-Britannian parlamenttiin Sheffield-Hallamin vaalipiiristä.
Clegg valittiin liberaalidemokraattien johtoon 2007 Sir Menzies Campbellin jäätyä eläkkeelle.
Cleggin kaudella liberaalidemokraattien kannatus nousi kyselyissä ajoittain yli 20 prosenttiyksikön ja toukokuussa 2009 jopa työväenpuolueen ohi. Huhtikuun 2010 vaaliväittelyiden jälkeen puolueelle mitattiin jopa johtavan puolueen asemaa. Vaaleissa tulos jäi kuitenkin 23 prosenttiin, jossa oli yksi prosenttiyksikkö nousua, mutta puolueen paikkamäärä väheni viidellä 57 paikkaan. Tulos johti siihen, että mikään puolue ei saanut yli puolta paikoista (ns. "hung parliament"), ja päädyttiin hallitusneuvotteluihin. Konservatiivien kanssa liittoutuneet liberaalidemokraatit saivat hallitukseen viisi ministerinpaikkaa.
Anhydriitti

Anhydriitti on vedetön, tavallisesti massamainen kalsiumsulfaattimineraali, jota käytetään maanparannusaineena ja sementin valmistuksessa. Vedettömyyteen viittaa myös sen nimi, joka on johdettu kreikankielisestä sanasta "anudros" eli ’ilman vettä’.
Anhydriittiä esiintyy usein kerrostuneena toisten evaporiittien kanssa. Veden vaikutuksesta se muuttuu vesipitoiseksi kalsiumsulfaattimineraaliksi, kipsiksi, josta sen erottaa helpoiten lohkeavuuden perusteella; anhydriittikiteissä on kolme lohkosuuntaa, jotka ovat suorassa kulmassa toisiinsa nähden.
Chuck Jones

Charles Martin "Chuck" Jones (21. syyskuuta 1912 Spokane, Washington – 22. helmikuuta 2002) oli yhdysvaltalainen animaattori, animaatio-ohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja.
Jones aloitti Warner Brosilla animaattorina ja käsikirjoittajana vuonna 1933 ja 1938 hänestä tuli "Merrie Melodies" -animaatiosarjan ohjaaja. Hän työskenteli muun muassa Repe Sorsan ja Väiski Vemmelsäären parissa ja loi muun muassa Kelju K. Kojootin ja Maantiekiitäjän ja Henry Haisulin hahmot. 1960-luvun puolessavälissä Jones teki useita Tom &amp; Jerry -animaatioita Metro-Goldwyn-Mayerille. Myöhempinä töinään Jones teki muun muassa animaatiokohtauksia elokuviin "Gremlins 2 – uusi pesue" (1990) ja "Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä" (1993).
Chuck Jones sai kolmasti Oscar-palkinnon. Ne tulivat animaatioista "For Scent-imental Reasons" (1949), "So Much for So Little" (1949) ja "The Dot and the Line" (1965). Lisäksi hän sai Oscar-kunniapalkinnon 1996. Hän on myös saanut tähden Hollywood Walk of Famelle. Chuck Jones oli Tampereen kansainvälisten lyhytelokuvajuhlien päävieraana vuonna 1997.
Oker-Blom

Oker-Blom on suomalainen aatelissuku.
Suku on alkujaan lähtöisin Turusta tai Turun seudulta ja sukunimi oli muotoa Åkerblom. Suvussa oli 1700–1800-luvulla kolmessa polvessa piirihallinnon virkamiehiä. Kenraali ja kuvernööri Christian Theodor Åkerblom aateloitiin vuonna 1865, ja hän muutti sukunimensä 1866 muotoon "Oker-Blom". Samana vuonna suku esiteltiin ritarihuoneelle numerolla 239. Suvun tunnuslause kuuluu "Oma toimi Luojan apu".
Owen Kline

Owen Joseph Kline (s. 14. lokakuuta 1991) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja entinen lapsinäyttelijä. Hänen vanhempansa ovat näyttelijät Kevin Kline ja Phoebe Cates. Hänellä on yksi sisar.
Kline esiintyi Frank Berkmanin lapsiroolissa elokuvassa "The Squid and the Whale" (2005), josta hän sai Young Artist Award -ehdokkuuden vuonna 2006.
Ricki-Lee Coulter

Ricki-Lee Coulter (s. 10. marraskuuta 1985), tunnetaan yleisesti nimellä Ricki-Lee, on uusiseelantilaissyntyinen australialainen pop/R&amp;B-laulaja. Hän nousi julkisuuteen vuonna 2004 kilpaillessaan "Australian Idol" -kilpailussa.
Coulterin kappale Can't Touch It on Sex and the City – Sinkkuelämää 2 -elokuvan soundtrackillä.
Ruostesiipi

Ruostesiipi ("Phragmatobia fuliginosa") on siilikkäisiin kuuluva perhoslaji. Tavallisimmin sen tapaa toukkana.
Koko ja ulkonäkö.
Ruostesiipi on selvästi punertavansävyinen, yleisilmeeltään tumma perhonen. Etusiivet ovat yksivärisen punertavan ruskeat ja kauttaaltaan läpikuultavat, mikä antaa eläimelle ehkä hieman muovisen vaikutelman. Takasiivissä, takaruumiissa ja jaloissa on yleensä kirkkaanpunaista väriä. Takasiivet ovat punamustat ja niiden väri vaihtelee mustavoittoisesta lähes kirkkaanpunaiseen. Kaikissa siivissä on myös kaksi mustaa täplää. Siipiväli 28–38 mm. Lennossa perhonen näyttää selvästi punertavalta.
Toukka muistuttaa paljon isosiilikkään toukkaa. Se on kauttaaltaan ruskean karvan peittämä. Karvat kasvavat helposti erottuvina kiehkuroina.
Levinneisyys ja lentoaika.
Ruostesiipi on yleinen laji koko Suomessa ja sen levinneisyys kattaa Euroopan lisäksi Pohjois-Afrikan sekä Aasian pohjoisosat. Ruostesiiven lentoaika on toukokuun lopulta kesäkuun loppuun. Lajilla kehittyy usein toinen sukupolvi, jonka yksilöt lentävät heinäkuun alun ja syyskuun puolenvälin välisenä aikana.
Ruostesiiven toukat lähtevät liikkeelle varhain keväällä, maalis-huhtikuussa, jo ennen lumien sulamista. Kookas, tumma ja karvainen toukka on helppo havaita keväthangelta.
Elinympäristö ja elintavat.
Laji viihtyy avoimilla niityillä ja metsänreunoilla. Aikuiset perhoset lentävät enimmäkseen yöllä, mutta ajoittain niitä voi nähdä myös päivällä. Molemmat sukupuolet lentävät valolle, joskin naaraat hieman koiraita harvemmin.
Naaras munii 300–400 munaa ryhminä ravintokasvien lehtien alapinnoille. Toukat ovat yöaktiivisia ja piilottelevat päivät matalalla kasvillisuuden joukossa. Ruostesiipi talvehtii täysikasvuisena toukkana. Keväällä toukka koteloituu maahan ja kotelovaihe kestää noin kaksi viikkoa.
Ravintokasvi.
Toukka on polyfagi ja elää monilla eri kasvilajeilla. Talvehtinut toukka ja aikuinen perhonen eivät enää nauti ravintoa.
Adam Kaczmarek

Adam Stanisław Kaczmarek (17. elokuuta 1961 Bydgoszcz – 5. kesäkuuta 2024) oli puolalainen pistooliampuja ja maailmanmestari.
Kaczmarek saavutti urallaan henkilökohtaisen ja joukkuemaailmanmestaruuden 25 metrin olympiapistoolissa. Hän otti osaa olympialaisiin kahdesti.
Isoylänköjuoksijat

Isoylänköjuoksijat ("Attagis") on ylänköjuoksijoiden heimoon kuuluva eteläamerikkalainen kahlaajalintusuku. Suvun lajit ovat sopeutuneet kasvinsyöjiksi.
Isoylänköjuoksijoihin kuuluu kaksi lajia:
Pikkuylänköjuoksijat

Pikkuylänköjuoksijat ("Thinocorus") on ylänköjuoksijoiden heimoon kuuluva eteläamerikkalainen lintusuku.
Pikkuylänköjuoksijoihin kuuluu kaksi lajia:
Rukajärven tiellä

Rukajärven tiellä on Antti Tuurin kirjoittama romaani, joka on ensimmäinen osa hänen kolmiosaisesta Rukajärvi-sarjastaan. Kirja julkaistiin vuonna 1990, ja sen on kustantanut Kustannusosakeyhtiö Otava.
Kirjan ajankohtana on jatkosodan aika, ja sen miljöönä on Aunuksen Karjalan Rukajärvi. Kirja perustuu 14. divisioonan veteraanien kertomuksiin. Teoksessa ei ole varsinaista dialogia, vaan kerronta tapahtuu kronologisesti kappaleilla, jotka on kirjoitettu haastattelujen pohjalta. Kirja päättyy siihen, kun Päämaja käskee pysäyttämään hyökkäyksen, kun Rukajärvi on vallattu syyskuussa 1941.
International Nomenclature of Cosmetic Ingredients

International Nomenclature of Cosmetic Ingredients (INCI, ) on Euroopan unionin kehittämä järjestelmä kosmetiikan ainesosaluettelon selkeyttämiseksi ja yhteyttämiseksi Euroopan alueella. INCI-nimillä oleva tuoteseloste on pakollinen Euroopan unionin alueella. Tuoteselosteessa tuotteen ainesosat ilmoitetaan pitoisuusjärjestyksessä. Aineet, joiden pitoisuus on alle 1 %, voidaan ilmoittaa sekalaisessa järjestyksessä.
Suoraan seinään

Suoraan seinään (, kirjaimellisesti "seinää vasten"; ) on Fatih Akınin käsikirjoittama ja ohjaama saksalais-turkkilainen draamaelokuva vuodelta 2004. Elokuva palkittiin muun muassa Berliinin elokuvajuhlien pääpalkinnolla, Kultaisella karhulla.
Suomen ensi-iltansa elokuva sai 1. lokakuuta 2004.
Juoni.
Elokuva kertoo Hampurissa St. Paulin kaupunginosassa asuvista saksanturkkilaisista parikymppisestä Sibel Günerista (Sibel Kekilli) ja nelikymppisestä Cahit Tomrukista (Birol Ünel). Cahit on jäänyt keski-ikäisenä leskeksi. Hän on vaimonsa kuoleman jälkeen alkoholisoitunut, ja ajaa erään huonon illan lopuksi humalassa autolla päin seinää. Hän tulee tajuihinsa klinikalla, jonne hänet on viety sen jälkeen, siellä on myös Sibel, joka on myös yrittänyt itsemurhaa. 
Sibelillä on rasitteena perhe joka haluaa valvoa tätä, ja on kieltänyt häneltä hauskan pidon ja vapaan seurustelun. Hän saa ajatuksen että he kaksi voisivat solmia kulissiavioliiton jossa he asuisivat yhdessä, mutta voisivat kummatkin elää omaa elämää vapaana, ja saa Cahitin suostuteltua siihen. Pian avioliiton solmimisen jälkeen he kuitenkin huomaavat ettei se ehkä onnistukaan niin kuin he olivat kaavailleet; ilman seksiä ja rakkautta. Elokuvan luoppupuolella tapahtumat sijoittuvat Istanbuliin.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä Akinin ihmissuhdetempoilu on hetkittäin varsin toimiva sekoitus mustaa komediaa ja traagista rakkaustarinaa Saksan turkkilaissiirtolaisista, mutta rosoisen realismin ja pateettisen melodraaman välissä kompuroivan elokuvan varsinainen sanottava jää hieman hämäräksi.
Erik Granfelt

Pär Erik Granfelt (1. marraskuuta 1919 Jääski – 14. helmikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja graafikko. Hänen debyyttinsä oli Nuorten näyttelyssä vuonna 1947.
Granfelt opiskeli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1946–1950 Sam Vannin ja Unto Pusan johdolla. Hänen sai runsaasti vaikutteita ranskalaisilta taiteilijoilta ja hänen työnsä olivat aluksi lähellä kubismia. Varhaiselle tuotannolle olivat tyypillisiä myös voimakkaat perusvärit. Myöhemmin hänen tyylinsä muotoutui realistisempaan suuntaan ja värinkäyttö muuttui herkemmäksi ja valoisammaksi. Granfeltin teosten aiheina ovat useimmiten ihmiset joko yksin tai ryhmänä sekä maisemat ja asetelmat. Hänen teoksissaan näkyy myös geometriseen abstraktioon perustuvaa ilmaisua. Maalausten ohella hän on tehnyt muun muassa litografiatöitä ja liitupiirustuksia. 
Granfeltilla oli usein näyttelyitä yhdessä Per Steniuksen, Anitra Lucanderin ja Rafael Wardin kanssa.
Curaçao (likööri)

Curaçao on likööri, joka on maustettu Curaçaon saarella kasvavan laraha-sitruspuun ("Citrus aurantium" ssp. "currassuviencis") hedelmien kuivatulla kuorella. Alkoholia siinä on 20–40 tilavuusprosenttia. Espanjalaiset löytöretkeilijät istuttivat 1527 Curaçaolle appelsiinipuita, mutta saaren vähäravinteisen maaperän ja kuivan ilmaston vuoksi hedelmistä tuli pieniä ja kitkeränmakuisia. Aromikkaita kuoria ryhdyttiin käyttämään maustamiseen ja puu jalostettiin omaksi lajikseen sen hedelmien säilyttäessä voimakkaan karvaan makunsa.
Curaçaoliköörin kehitti ja sitä markkinoi ensimmäisenä juutalainen espanjalais-portugalilaislähtöinen Seniorin perhe 1800-luvulla. Liköörin valmistuksessa hedelmien kuoret kuivataan ja niitä liotetaan alkoholissa ja vedessä useita päiviä, jonka jälkeen kuoret poistetaan liemestä ja muut mausteet lisätään. Liköörissä tuntuu appelsiinin maku riippuen sen karvausasteesta. Se on luonnostaan väritöntä, liköörin väri tulee keinotekoisesta väriaineesta. Curaçao on yleensä sinistä, mutta se voi olla muunkin väristä. Curaçao on hyvin samantyyppinen juoma kuin Triple sec, joka on väritöntä.
Kiss-Kiss

Kiss-Kiss on Fazerin vuonna 1897 lanseeraama makeinen. Se on Fazerin kolmanneksi vanhimpia makeistuotteita. Kiss-Kissiä myydään nykyisin joulun alla erillisissä paketeissa ja ympäri vuoden Fazerin Parhain -pussissa muiden makeisten joukossa. Se on suippo, päältä pehmeä, rapea ja vaaleanpunainen ja kätkee sisälleen venyvää ja sitkeää toffeeta. 
Kiss-Kiss-karamelli on kääritty kissakuvioiseen paperiin. Leikkivät tai soittavat kissanpennut ovat olleet kääreissä aina, ja kun Suomen makeisteollisuus täytti vuonna 1991 sata vuotta, kissat pääsivät postimerkkiin. Kiss-Kissin tavaramerkki rekisteröitiin 15. marraskuuta 1901, mikä tarkoittaa että se on vanhin suomalainen Suomessa voimassa oleva tavaramerkki.
Neuvostoliitossa ja nyttemmin Venäjällä on saatavilla Кис Кис -toffeemakeisia, joissa Fazerin makeisten tapaan käärepaperissa on kissankuvia, mutta makeinen itse on neliön muotoinen. Кис-Кис ääntyy samoin kuin Suomen Kiss-Kiss.
Natriumpropionaatti

Natriumpropionaatti eli natriumpropanaatti (C3H5O2Na, CH3CH2COONa) on propaanihapon natriumsuola eli koostuu natrium- ja propionaatti-ioneista. Natriumpropionaattia käytetään elintarvikkeissa säilöntäaineena ja lääketieteessä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa yhdiste on kiteistä ainetta, joka liukenee hyvin veteen hieman emäksiseksi liuokseksi. Natriumpropionaatti on hygroskooppinen eli imee kidehilaansa kosteutta.
Valmistus.
Natriumpropionaattia valmistetaan useimmiten neutraloimalla propaanihappoliuosta natriumhydroksidilla.
CH3CH2COOH + NaOH → CH3CH2COONa + H2O
Käyttö.
Natriumpropionaattia käytetään muiden propionettisuolojen tavoin elintarvikkeissa säilöntäaineena, joka estää homeiden ja bakteerien kasvua estämällä niiden energiantuotantoa. Sitä saa käyttää leivissä ja leivonnaisissa. Natriumpropionaattia käytetään erityisesti kemiallisilla valmisteilla kohotetuissa tuotteissa, koska niin ikään useasti käytetyn kalsiumpropionaatin kalsiumionit voivat reagoida epätoivotulla tavalla nostatusaineiden kanssa. Natriumpropionaatin E-koodi on E281. 
Natriumpropionaattia voidaan käyttää lehmän ketoosin hoitoon. Propionaatti muuntuu lehmän aineenvaihdunnassa glukoosiksi ja näin ollen nostaa lehmän verensokeria.
Lyhytkarvasaukko

Lyhytkarvasaukko eli intiansaukko ("Lutrogale perspicillata") on aasialainen joissa elävä näätäeläin, sukunsa ainoa laji. Se on yksi suurimmista näätäeläimistä ja kasvaa yli metrin mittaiseksi ja painaa 7–11 kiloa. Se on IUCN:n uhanalaisuusluokituksessa vaarantunut laji.
Gottfrid Gräsbeck

Gottfrid Gustaf Unosson Gräsbeck (15. helmikuuta 1927 Turku – 19. heinäkuuta 2010 Turku) oli suomalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja.
Säveltäjänä Gräsbeck sovelsi monia eri sävellystekniikoita. Hän sävelsi muun muassa kuoroteoksia, elektronimusiikkia ja dodekafonisia teoksia. Gräsbeckin varhaisemmat sävellykset edustivat vahvasti modernismia. Hänen suuriin sävellysteoksiinsa kuuluvat muun muassa "Stämmor ur elementen" (1965) ja "Magnificat" (1983). 
Gräsbeck toimi musiikin lehtorina Åbo Akademissa ja johti vuosikymmenien ajan Åbo Akademin kuoro- ja orkesteritoimintaa, muun muassa kuoroja Brahe Djäknar ja Florakören. Gräsbeckin johdolla yliopiston kuorot esiintyivät menestyksekkäästi myös ulkomailla. Ylioppilaskuoro Brahe Djäknar sai vuonna 1969 nais- ja mieskuorojen luokan ensimmäisen palkinnon "Let the Peoples Sing" -kilpailussa.
Gräsbeckille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1982.
Gottfrid Gräsbeckin puoliso oli hammaslääkäri, pianisti La Vonne Gräsbeck (1929–2020). Heidän lapsiaan ovat viulisti Manfred Gräsbeck, pianisti Folke Gräsbeck, pianisti Solveig Gräsbeck ja laulaja Yvonne Gräsbeck.
Vladislav Ardzinba

Vladislav Ardzinba ( , 14. toukokuuta 1945 – 4. maaliskuuta 2010) oli Abhasian, kansainvälisesti valtaosin tunnustamattoman valtion, ensimmäinen presidentti 26. marraskuuta 1994 – 12. helmikuuta 2005. Presidentin tehtävissä häntä seurasi Sergei Bagapš. Presidenttiyden lisäksi Ardzinba oli Vähän-Aasian kansojen historian ja kulttuurin tutkija sekä Abhasian tiedeakatemian jäsen. Hän oli myös ensimmäisen demokraattisesti valitun Neuvostoliiton kansanedustajain kongressin jäsen.
Rolf Bergroth

Rolf Johannes Bergroth (4. elokuuta 1909 Turku – 28. tammikuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja pianonsoitonopettaja.
Rolf Bergroth opiskeli pianonsoittoa 1920-luvun lopulla kotimaassa mm. Kosti Vehasen johdolla sekä sittemmin useaan otteeseen Pariisissa. Hän piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1930. 
Bergroth niitti mainetta pianistina sekä monissa soolokonserteissaan että pianosolistina orkesterisävellysten konserteissa. Hän konsertoi Suomen ohella laajasti myös ulkomailla. Hän oli ranskalaisen pianotyylin pidetty taitaja, jonka soitto oli eleganttia ja selkeää sekä soinniltaan läpikuultavaa. Hänen tulkintansa olivat yleensä vähäeleisen klassisia. Bergroth oli arvostettu muun muassa Chopin-tulkitsijana.
Bergroth oli Sibelius-Akatemian pitkäaikainen pianonsoiton opettaja vuosina 1941–1978. Hän julkaisi myös esseitä.
Holvikivi

Holvikivi on arkkitehtuurin käsite, jolla tarkoitetaan kiilamaisia elementtejä, joita käytetään kaaren muodostamiseen. Holvikivet tehdään yleensä kivestä.
Kaaren ylintä kiveä kutsutaan lakikiveksi. Se on usein koristeltu tai kooltaan liioiteltu. Manieristiset arkkitehdit tekivät usein kaaria, joiden huippukivi on hieman pudotettu. Kaaren lakikivi on sen tärkein kivi, sillä ilman sitä kaari ei vielä todellisesti tue rakennelmaa.
Bysantin arkkitehtuurissa holvikivet maalattiin usein vaihtelevan värisiksi.
Roope Lipasti

Roope Juhani Lipasti (s. 19. heinäkuuta 1970 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja toimittaja, joka kirjoittaa sekä lapsille että aikuisille. Hän on kirjoittanut yli 30 teosta.
Elämä ja ura.
Lipasti on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän opiskeli kotimaista kirjallisuutta ja filosofiaa Turun yliopistossa ja valmistui vuonna 1994. Hän on toiminut Turun ylioppilaslehden päätoimittajana. Lipasti on työskennellyt toimittajana, pakinoitsijana ja kolumnistina. Hän päätoimittaa myös "Turun Aika" -lehteä.
Lipastin ensimmäinen lastenromaani, "Vilhelmiina ja Justopään tapaus", ilmestyi vuonna 2006. Hänen ensimmäinen aikuisille suunnattu romaaninsa "Rajanaapuri" (2012) oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Lipastin teos "Viikinkisolmu" (2015) sai Lasten LukuVarkaus -palkinnon 2016. Sen jatko-osa "Thorin pöly" palkittiin Anni Polva -palkinnolla vuonna 2017. Vuoden 2017 Kirjan ja ruusun päivän kirja oli Lipastin teos "Elovena-tyttö – suomalaisuuden käsikirja ulkomaalaisille". Vuonna 2023 Lipasti sai Runeberg Junior -palkinnon teoksellaan "Palavan kaupungin lapset".
Lipasti on kirjoittanut libreton "Putkiremonttioopperaan" (kantaesitys Turussa 2011) ja "Salapoliisioopperaan" (ensi-ilta tammikuussa 2014) sekä käsikirjoittanut turkulaiselle Linnateatterille näytelmän "Rempallaan".
Lipasti asuu Liedossa. Hänellä on neljä lasta.
Siniritariyökkönen

Siniritariyökkönen ("Catocala fraxini") on ritariyökkösiin kuuluva, kookas perhoslaji. Se on Suomen kookkain yökköslaji ja muutenkin yksi suurikokoisimmista perhoslajeista.
Koko ja ulkonäkö.
Siniritariyökkönen on huomattavan kookas laji, ja sen siipienkärkiväli vaihtelee 86–96 mm. Siipien vaalean alapinnan ansiosta lennossa laji näyttää helposti tätäkin suuremmalta. Etusiipien harmaankirjava kuviointi naamioi kuitenkin lepäävän perhosen erinomaisesti ympäristöönsä. Etusiivet ovat kauttaaltaan harmaan eri sävyjen kuvioimat ja niissä on selvästi erottuva vaalea täplä sekä jyrkästi mutkitteleva ulompi poikkiviiru. Etusiiven keskiosa on siiven etureunan puolelta selvästi tummentunut ja siinä erottuu harmaankirjava munuaistäplä. Takasiivet, jotka jäävät perhosen levätessä etusiipien alle piiloon, ovat tummat ja niiden poikki kulkee leveä, vaaleansininen poikkiraita. Erityisesti takasiipien värityksen vuoksi siniritariyökköstä ei ole mahdollista sekoittaa muihin perhoslajeihin.
Lajista tunnetaan etusiiviltään vihertävän harmaa värimuoto f. "moerens".
Levinneisyys ja lentoaika.
Laji esiintyy Euroopassa ja Aasian pohjoisosissa. Harhailijoita on tavattu Islannissa saakka. Suomessa se on sukunsa yleisin laji ja yleinen lähes koko maassa ja havaintoja on pohjoisinta Lappia myöten. Aikuiset perhoset lentävät yhtenä sukupolvena alkusyksyllä elokuun puolivälistä lokakuun alkuun, huipun ollessa elo-syyskuun vaihteessa.
Elinympäristö ja elintavat.
Siniritariyökkönen viihtyy lehdoissa sekä lehti- ja sekametsissä, mutta myös kulttuuriympäristöissä kuten puistossa ja puutarhoissa. Laji lentää öisin ja hakeutuu usein valolle. Ehkä helpoimmin siniritariyökkösen tapaakin ulkovalojen läheisyydestä. Aikuisia perhosia houkuttelee valoakin tehokkaammin ateriointi perhosbaareissa. Hyvinä vuosina laji voi olla erittäin runsaslukuinen, kun huonompina havaintoja tehdään vain harvakseltaan. Kookas ritariyökkönen on lepakoille mieluinen saalis.
Munat talvehtivat.
Ravintokasvi.
Toukka elää pääasiassa metsähaavalla ("Populus tremula"), mutta myös monilla muilla lehtipuilla kuten koivuilla ("Betula") ja lehtosaarnella ("Fraxinus excelsior").
Sosva (taajama)

Sosva () on kaupunkimainen taajama Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Sosvajoen varrella 100 kilometriä (rautateitse) Serovista kaakkoon. Taajamassa on Alapajevskin ja Serovin väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 9 400 henkeä (vuonna 2009).
Taajamassa on puunjalostusteollisuutta.
Siellä toimi vuonna 1938 perustettu, Gulag-järjestelmään kuulunut Pohjois-Uralin vankileiri, jossa oli enimmillään (vuonna 1942) 34 400 vankia. Nykyään Sosvassa on neljä vankilaa.
Myös Hanti-Mansian Berjozovon piirin Saranpaulin maalaiskunnassa on Sosvan taajama.
Ervi Sirén

Ervi Anneli Sirén (s. 1948) on suomalainen tanssitaiteilija ja koreografi. Sirén edustaa nykytanssia ja on vaikuttanut voimakkaasti suomalaiseen tanssitaiteeseen 1970-luvulta lähtien.
Vuosina 1974–1980 Sirén oli tanssijana tanssiteatteri Rollossa, jossa hän työskenteli monien tunnettujen koreografien kanssa. Sen jälkeen hän on toiminut vapaana freelancer-tanssitaiteilijana. 1980- ja 1990-luvuilla hän työskenteli lisäksi Teatterikorkeakoulun tuntiopettajana sekä koulun tanssitaiteen ja liikunnan lehtorina. Vuosina 1998–2007 hän oli korkeakoulun tanssitaiteen professori, opetusalanaan tanssijantyö. Vuosina 2000–2004 hän toimi myös korkeakoulun tanssitaiteen laitoksen johtajana vuorotellen professori Marjo Kuuselan kanssa. Sirénin antama opetus on sisältänyt niin tanssitekniikkaa, tanssijantyön kokonaisuutta kuin koreografioiden luomista. Pitkäaikaisen opetustyönsä kautta hänellä on ollut merkittävä vaikutus suomalaisten tanssitaiteilijoiden koulutukseen ja laajemminkin tanssitaiteeseen.
Koko taiteilijanuransa ajan Sirén on tutkinut ja kehittänyt sekä omaa työskentelytapaansa että opetusajatteluaan, joissa korostuu liikettä hienovaraisesti mutta syvästi ymmärtävä ote. 
Sirénille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 2000 ja taiteilijaeläke 2015.
Tavda (kaupunki)

Tavda () on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tavda-joen rannalla 360 kilometriä Jekaterinburgista koilliseen. Kaupungin kautta kulkee Artjomovskin ja Mežduretšenskin välinen rautatie. Asukkaita on 38 100 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1910 perustetusta metsätyöläisten asutuksesta. Vuosina 1912–1916 rakennettiin Irbitistä Tavda-joelle johtanut rautatie. Vuonna 1937 Tavdasta tuli kaupunki. Vuodesta 1942 lähtien siellä toimi Gulag-järjestelmään kuulunut Itä-Uralin vankileiri, jolla oli enimmillään yli 30 000 vankia. Vuosina 1942–1945 oli myös erillinen Tavdan vankileiri. 
Nykyään kaupungissa on lähinnä puunjalostusteollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1975 avattu metsä- ja puunjalostusteollisuuden museo.
Pikkupääskykahlaaja

Pikkupääskykahlaaja ("Glareola lactea") on eteläaasialainen rantalintu. Sen esiintymisalue ulottuu itäisestä Afganistanista ja Pakistanista Intiaan, Sri Lankaan ja Bangladeshiin, ja sieltä Etelä-Kiinaan, Myanmariin, Thaimaahan, Laosiin ja Kambodžaan. Lajin holotyypin kuvaili Temminck Bengalista vuonna 1820. Muista kahlaajista poiketen pikkupääskykahlaaja pyydystää myös lentäviä hyönteisiä.
Johann Friedrich von Eschscholtz

Johann Friedrich Eschscholtz (12. marraskuuta 1793 Tartto, Liivinmaan kuvernementti – 19. toukokuuta 1831 Tartto) oli venäläinen, baltiansaksalaista syntyperää ollut lääkäri sekä kasvi-, eläin- ja hyönteistieteilijä.
Eschscholtz opiskeli Tarton yliopistossa lääketiedettä. Siellä hän myös työskenteli pääosan elämästään, ensin anatomian ylimääräisenä professorina 1819, eläintieteellisen kabinetin johtajana 1822, ja anatomian professorina 1828 alkaen.
Vuosina 1815–1818 Eschscholtz toimi lääkärinä venäläisellä Otto von Kotzebuen johtamalla "Rjurik"-aluksen maailmanympäripurjehduksella. Hän keräsi näytteitä sekä neotrooppiselta alueelta, Tyyneltämereltä että Beringinmereltä ja sen ympäristöstä. Retken tulokset julkaistiin Berliinissä ilmestyneessä "Entomographien"-julkaisusarjassa 1822. Eschscholtz osallistui myös toiseen Kotzebuen johtamaan maailmanympäripurjehdukseen 1823–1826, tuolloin "Predprijatije"-laivalla. Hän keräsi laajan eläinkokoelman, pääasiassa kovakuoriaisia, tropiikista, Aleuteilta, Sitkasta ja Kaliforniasta.
Eschscholtz kuvasi lukuisia eläinlajeja ja muun muassa ensimmäisen terhomatojen pääjaksoon kuuluvan eläimen.
Eschscholtzin mukaan on nimetty tuliunikkojen "Eschscholzia" kasvisuku (muun muassa kaliforniantuliunikko "E. californica"). Kotzebue nimesi yhden Marshallsaariten saarista Eschscholtzin atolliksi. Vuonna 1946 saari nimettiin uudelleen Bikinin atolliksi. Eschscholtzinlahti taas sijaitsee Alaskassa laajemman Kotzebue Sound -lahden sisäosassa.
Eschscholtzin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Eschsch..
Julkaisuja.
Eschscholtzin tieteelliset kirjoitukset käsittelivät ensisijaisesti selkärangattomien eläinten systematiikkaa ja morfologiaa ja koralliriuttojen biologiaa.
Irbit

Irbit () on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Nitsaan laskevan Irbit-joen suussa 204 kilometriä Jekaterinburgista koilliseen. Kaupungin kautta kulkee Artjomovskin ja Mežduretšenskin välinen rautatie. Asukkaita on 41 400 henkeä (vuonna 2009).
Vuonna 1631 paikalle perustettiin Irbitin kauppataajama, jossa pidettiin vuosittain suuret markkinat. Vuonna 1775 siitä tuli Tobolskin lääniin kuulunut kaupunki ja vuonna 1781 Permin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla Irbitin markkinoiden liikevaihto oli Venäjän toiseksi suurin Nižni Novgorodin markkinoiden jälkeen. Kaupunki oli Euroopan tärkeimpiä turkiskaupan keskuksia. Jäätyään syrjään Siperian radasta kaupungin kaupallinen merkitys alkoi vähentyä. 1920–1930-luvuilla Irbitistä muodostui teollisuuskaupunki, jonka kasvua nopeuttivat toisen maailmansodan aikana sinne evakuoidut tehtaat.
Nykyään Irbit on maatalousalueen keskus, jossa on mm. konepaja-, kemian ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii teatteri, kotiseutumuseo ja taidegalleria. Nähtävyyksiin kuuluvat vanhat kauppiastalot. Lähistöllä sijaitsee 1000-luvulla rakennettu Irbitin muinaislinna.
Nitsa

Nitsa () on Obin vesistöön kuuluvan Turan sivujoki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Sen muodostavat Neiva ja Rež -joet. Nitsan pituus on 262 kilometriä (Neiva mukaan laskettuna 556 kilometriä) ja valuma-alueen laajuus 22 300 neliökilometriä.
Joki virtaa Länsi-Siperian alangolla kohti kaakkoa. Se on liikennöintikelpoinen. Tärkein sivujoki on Irbit, jonka suussa sijaitsee Irbitin kaupunki.
Turinsk

Turinsk () on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tura-joen rannalla 263 kilometriä Jekaterinburgista koilliseen. Kaupungin kautta kulkee Artjomovskin ja Mežduretšenskin välinen rautatie (Turinsk Uralskin asema). Asukkaita on 18 200 henkeä (vuonna 2009).
Vuonna 1600 venäläiset perustivat Turinskin linnoituksen Jermakin vuonna 1581 hävittämän ostjakkiruhtinas Jepanzan hallintokaupungin Jepantšinin paikalle. Verhoturjen ja Tjumenin puolimatkassa sijainnut linnoitus valvoi Euroopan-puoleisen Venäjän ja Siperian välistä vesireittiä. 1600-luvun alussa se oli Siperian asuttamisen keskus. 1700-luvun loppupuolella kaupunki menetti strategisen merkityksensä Jekaterinburgin ja Tjumenin välisen maantien rakentamisen seurauksena. Vuosina 1830–1850 siellä asui karkotettuja dekabristeja (Ivan Annenkov, Nikolai Basargin, Jevgeni Obolenski, Ivan Puštšin ym.).
Nykyään Turinskissa on sellu- ja paperitehdas sekä muuta puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluvat varhaista klassismia edustava Vapahtajan kirkko (1786), barokkityylisesti koristeltu Herran temppeliin tuomisen kirkko (1751), empiretyylinen kauppias Tširkovin talo (1884–1896) sekä koristeelliset puiset asuintalot.
Aasianuikkukana

Aasianuikkukana, aikaisemmalta nimeltään aasianuimarikana ("Heliopais personatus") on uikkukanojen heimoon kuuluva vesilintu. Se elää hajanaisella ja pienellä alueella Kaakkois-Aasiassa. Lajia tavataan paikoittain Bangladeshissa, Kambodžassa, Laosissa, Myanmarissa ja Vietnamissa. Aasianuikkukana on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, koska sen elinalueiksi sopivat kosteikot ja alankojen joenvarsimetsät ovat vähenemässä. Lajin kanta on laskenut nopeasti, ja täysikasvuisten aasianuikkukanojen määräksi arvioidaan 100–300 yksilöä.
Aasianuikkukana kasvaa noin 53 senttiä pitkäksi. Sen räpyläliuskat ovat keltaiset, mutta muuten jalat ovat kirkkaanvihreät. Päälaki, naama ja kurkku ovat mustat, ja naaralla kurkun reunat ja keskusta ovat valkoiset. Koiraalla on valkoista vain kurkun reunoilla.
Tähti (albumi)

Tähti on vuonna 1999 ilmestynyt Don Huonojen kuudes studioalbumi. 
BMG Finlandin kautta julkaistua albumia on myyty yli 30 000 kappaletta, kultalevyyn oikeuttava määrä. Albumi oli viikon ajan Suomen virallisen albumilistan kärjessä, viikolla 16/1999, ja yhteensä sille kertyi neljätoista listaviikkoa kevät-kesällä 1999.
Albumin kymmenestä kappaleesta neljä julkaistiin myös singleinä: ”Tule sellaisena kuin olet”, ”Kannibaali”, ”Tuulee” ja ”Suojelusenkeli”. Kaikki nousivat Suomen viralliselle singlelistalle, ja parhaiten menestyi ensimmäisenä julkaistu ”Tule sellaisena kuin olet”, joka oli kahden viikon ajan, viikoilla 6/1999 ja 7/1999, singlelistan kärjessä.
Albumin tuottajana toimi Kalle Chydenius, yhtyeessä rumpuja soittaneen Jussi Chydeniuksen veli.
Nižnjaja Tura

Nižnjaja Tura () on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tura-joen varrella 243 kilometriä Jekaterinburgista pohjoiseen. Kaupungissa on Nižni Tagilin ja Serovin väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 29 500 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1754 perustetun rautatehtaan asutuksesta. Sen myöhempi kehitys perustuu seudulta vuonna 1824 löydettyihin kulta- ja platinaesiintymiin. 1800–1900-lukujen vaihteessa Nižnjaja Turassa toimi ”Uralin Pähkinälinnana” tunnettu poliittisten vankien vankila. Karkotettujen joukossa olivat mm. Jakov Sverdlov, Ivan Malyšev ja Fjodor Sergejev (Artjom). Vuonna 1925 otettiin käyttöön uudelleen rakennettu metallitehdas. Kaupunginoikeudet Nižnjaja Tura sai vuonna 1949.
Nykyään Nižnjaja Tura on suuren kaivosalueen keskus, jossa on mm. kone- ja laite- sekä rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Verhnjaja Tura

Verhnjaja Tura () on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Obin vesistöön kuuluvan Tura-joen yläjuoksulla 187 kilometriä Jekaterinburgista pohjoiseen. Kaupungin ohi kulkee Nižni Tagilin ja Serovin välinen rautatie. Asukkaita on 10 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1737 perustetun rautatehtaan yhteyteen. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1941. Nykyään Verhnjaja Turassa toimii konepaja.
Karbogeenikaasu

Karbogeenikaasu on sekoitus hiilidioksidia ja happea. Karbogeenikaasun keksi Ladislas Meduna, unkarilaissyntyinen neurologi ja neuropatologi. Medunan alkuperäinen suhde oli 30 % hiilidioksidia ja 70 % happea mutta karbogeenikaasulla voidaan viitata mihin tahansa sekoitussuhteeseen näitä kahta kaasua.
Toimintamekanismi.
Karbogeenikaasua hengitettäessä veren hiilidioksidipitoisuus nousee. Tämä aiheuttaa kokemuksen tukehtumisesta, koska aivot tulkitsevat hiilidioksidin määrän nousun happitason laskuna, kuten luonnollisessa tukehtumisessa tapahtuisi. Karbogeenikaasua hengitettäsessä keho reagoi kuin se ei saisi tarpeeksi happea: hengitys kiihtyy ja syventyy, pulssi kiihtyy ja solut vapauttavat alkaalisia puskuriaineita poistaakseen hiilidioksidia verenkierrosta.
Käyttö psykoterapiassa.
Karbogeenikaasua käytettiin psykologiassa ja psykedeeliterapiassa selvitettäessä miten potilas reagoi muuntuneeseen tajunnan tilaan tai tunteeseen siitä että menettää kontrollin. Yksilöille, jotka reagoivat karbogeenikaasuun negatiivisesti, ei yleensä annettu muita psykoterapeuttisia aineita. Meduna antoi potilailleen karbogeenikaasua tuottaakseen heille tajunnan tilan, jossa he pystyivät Medunan avustuksella purkamaan ja käsittelemään neuroosinsa. Karbogeenikaasun sanotaan tuovan esiin alitajunnasta tukahdetettuja asioita niin että niiden uudelleen kokeminen vie ne mennessään.
Eräs potilas kertoi kokemuksestaan:
"Toisen henkäyksen jälkeen tuli värisyöksy, ensin hallitseva kerros kaunista ruusun punaa, sitten seurasi kirkkaiden värien ja mallien kerroksia, toiset geometrisiä, toiset siroja ja viehättäviä. Sitten värit erosivat; sieluni erosi ruumistani, kuin sitä olisi vedetty pois maan päältä ylöspäin, jossa se tavoitti yhteyden suurempaan Henkeen, mikä tuotti merkittävän, uudenlaisen rentoutumisen ja syvällisen turvan tunteen.
Karbogeenia käytetään terapiassa enää harvoin.
Muu käyttö.
Karbogeenikaasua, jossa sekoitussuhde on 95 % happea ja 5 % hiilidioksidia, voidaan käyttää osana verkkokalvon valtimon sulkeutuman alkuhoitoa.
Karbogeenikaasua käytetään biologiassa tutkittaessa "in vivo" hapen ja hiilidioksidin kulkeutumista.
Deaf Dealer

Deaf Dealer on kanadalainen heavy metal -yhtye. Sen ehkä tunnetuin kappale on ”Back to God’s Country” albumilta "Journey into Fear" (1987).
USC Heidelberg

USC Heidelberg on saksalainen koripalloseura Heidelbergista.
Historia.
Seuran perusti vuonna 1899 Heidelbergin yliopisto. USC Heidelberg aloitti koripallotoiminnan vuonna 1952 ja viisi vuotta myöhemmin seura voitti ensimmäisen koripallon Saksan mestaruuden. Seura voitti myös seuraavien viiden vuoden aikana kaikki Saksan mestaruudet. Viimeisen mestaruutensa seura onnistui voittamaan vuonna 1977, jolloin se voitti myös Saksan cupin.
Lucas Bols

Lucas Bols on alankomaalainen alkoholijuomia valmistava, jakeleva ja markkinoiva yhtiö.
Bols on vanha sukunimi Belgian Antwerpenistä. Vanhassa hollanninkielessä "bols" merkitsi nuolta. Kahdeksankymmenvuotisen sodan vuoksi osa perheestä siirtyi Saksaan, josta myöhemmin palattiin Amsterdamiin. Vaikka pitävää historiallista näyttöä asiasta ei juuri olekaan, yhtiö pitää perustamisajankohtanaan vuotta 1575 jolloin Amsterdamiin saapunut Bolsin perhe perusti ensimmäisen tislaamonsa.
Tuotteet.
Bolsin valikoimiin kuuluu useita tunnettuja merkkejä. Juomateollisuudessa on tavallista että yhtiöt myyvät toisilleen merkkejä markkinatilanteen mukaan.
Daniel Mandell

Daniel Mandell (1895 New York, New York − 8. kesäkuuta 1987 Huntington Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaleikkaaja. Hän sai Oscar-palkinnon elokuvista "Sankaritekojen mies" (1942), "Parhaat vuodet" (1946) ja "Poikamiesboksi" (1960). Kaikkiaan hän oli Oscar-ehdokkaana kahdeksan kertaa. Hänen muita elokuviaan ovat muun muassa "Arsenikkia ja vanhoja pitsejä" (1944) ja "Humiseva harju" (1939), jota hän itse piti lempielokuvanaan.
Johann-Dietrich Wörner

Johann-Dietrich Wörner (usein "Jan" Wörner) (s. 18. heinäkuuta 1954 Kassel, Länsi-Saksa) on saksalainen rakennusinsinööri. Hän toimi vuosina 2007–2015 Saksan avaruushallinnon DLR-tutkimuslaitoksen pääjohtajana ja 2015–2021 Euroopan avaruusjärjestön pääjohtajana.
Historia.
Wörner opiskeli rakennusinsinööriksi Berliinin teknillisessä korkeakoulussa ja Darmstadtin teknillisessä korkeakoulussa. Hän vietti vuoden 1982 vaihtotutkijana Japanissa. Hän toimi vuoteen 1990 asti "Ingenieurbüro König und Heunisch"-insinööritoimistossa Frankfurtissa. Vuonna 1990 hän alkoi toimia opettajana Darmstadtin teknillisessä korkeakoulussa. Vuodet 1992–1994 Wörner oli rakennustekniikan osaston dekaani. Hän yleni vuonna 1995 statiikan professoriksi. Vuonna 1994 hän perusti oman insinööritoimiston, jonka nimi on Ingenieurbüro Wörner und Partner.
27. kesäkuuta 1995 hänet valittiin Darmstadtin teknillisen korkeakoulun johtajaksi, jossa hän jatkoi 28. helmikuuta 2007 asti.
Vuonna 2007 hänestä tuli Helmholtz-Gemeinschaft Deutscher Forschungszentren-verkoston varapääjohtaja, DLR:n pääjohtaja ja Saksan päädelegaatti Euroopan avaruusjärjestön neuvostoon. 
Wörner toimi Euroopan avaruusjärjestön pääjohtajana 2015–2021.
Salme Karppinen

Salme Maria Karppinen (s. 1. kesäkuuta 1937, Sotkamo) on suomalainen näyttelijä.
Salme Karppinen valmistui Teatterikoulusta 1958 ja työskenteli kahteen otteeseen Turun kaupunginteatterissa, välillä Tampereen Teatterissa ja vuodet 1966–1979 Kotkan kaupunginteatterissa. Helsingin, Jyväskylän ja Vaasan vuosien jälkeen hän palasi 1987 Kotkaan, jossa hän keväällä 1993 vietti 35-vuotistaiteilijajuhlaansa ja jatkoi uraansa aina 2010-luvulle.
Hänet on myös nähty muutamissa elokuvissa vuosina 1958–1985 sekä vuonna 2000 valmistuneessa lyhytelokuvassa "Pakkaus". Kaiken lisäksi Salme Karppinen on näytellyt televisioelokuvissa ja ollut mukana Televisioteatterin toiminnassa. Salme Karppisen tunnetuimmat elokuvaroolit olivat Kaarina elokuvassa "Sven Tuuva" (1958) sekä kartanonomistajan rouva Irene Peteri elokuvassa "Totuus on armoton" (1963).
Karppinen on ollut naimisissa vuodesta 1961 alkaen. Avioliitosta on yksi lapsi.
Street of Dreams

Street of Dreams on hard rock -yhtye Guns N’ Rosesin kolmas single albumilta "Chinese Democracy". ”Street of Dreams” julkaistiin vuonna 2009, ja se nousi Yhdysvaltojen Billboard Mainstream Hot Tracks -listan sijalle 54, ja Kanadassa sijalle 46. Kappaleen alun perin kirjoitti ja sanoitti Axl Rose, mutta Tommy Stinson ja Dizzy Reed auttoivat Rosea tekemään siihen joitakin basso/kitara/piano melodioita. "Chinese Democracy" -levyllä se on kappale numero neljä. Alun perin kappale tunnettiin nimellä ”The Blues”. Kappale sisältää kaksi kitarasooloa, joista toisen soittaa Robin Finck ja toisen Buckethead.
Live.
”Street of Dreams” on soitettu livenä yhtyeen Chinese Democracy -kiertueella seuraavina vuosina:
Totuus on armoton

Totuus on armoton on Valentin Vaalan ohjaama vuonna 1963 valmistunut suomalainen elokuva. Se perustuu Mauri Sariolan samannimiseen romaaniin vuodelta 1960, joka jo heti tuoreeltaan ylsi kuuteen painokseen. Elokuva jäi Valentin Vaalan viimeiseksi ohjaukseksi. 
Pienissä sivurooleissa näyttelee useita vanhoista suomalaisista elokuvista tunnettuja näyttelijöitä, kuten Kaarlo Halttunen, Hilkka Helinä, Mauri Jaakkola, Eino Kaipainen, Aarne Laine, Matti Lehtelä, Marita Nordberg, Irma Seikkula, Esa Saario, Oiva Sala ja Kaarlo Saarnio viimeisessä elokuvaroolissaan.
Arviot.
Aikalaisarvioissa annettiin sekä kiitosta että moitetta. Leo Stålhammar ("Maakansa") kiitti Vaalaa ammattilaiseksi, joka on tehnyt parhaansa heikon romaanin pohjalta. Tomira Savtschenko ("Kansan Uutiset") totesi, että elokuva on siistiä rutiinityötä, jossa monet osatekijät ovat hyviä, ”mutta kokonaisuutta vaivaa auttamaton teennäisyys niin itse juonessa kuin repliikeissä, replikoinnissa ja ihmishahmoissa”.
1990-luvulla Harri Moilanen ("Kansan Uutiset") huomautti jopa, että elokuva liukuu tahattoman parodian puolelle. Eräs myöhempi kriitikko ("Tv-maailma" 2012) kehuu elokuvan tasapainoisuutta, mutta moittii dialogin puuroisuutta, toinen ("Tv-maailma" 2014) moittii kankeaksi.
Sauli Seppälä

Sauli Johannes Seppälä (s. 18. heinäkuuta 1935 Pohjois-Pirkkala) on suomalainen näyttelijä.
Ura.
Seppälä tunnetaan parhaiten useista televisiosarjoista sekä tuomari Eero Arvid Reivin pääroolista elokuvassa "Totuus on armoton" (1963).
Myöhemmin Seppälä on nähty muun muassa elokuvassa "Nuoruuteni savotat" (1988) ja televisiosarjassa "Tummien vesien tulkit" (2000). Seppälä on näytellyt myös teatterissa. 
Seppälälle myönnettiin taiteilijaeläke 2015.