tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kellopunamesikko

Kellopunamesikko ("Myzomela sanguinolenta") on Australiassa, Indonesiassa ja Uudessa-Kaledoniassa tavattava mesikkoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kellopunamesikko on pienehkö lintu, kooltaan 9–11 cm. Aikuisen koiraan rinta, pää ja selkä ovat kirkkaan punaiset. Siivet ovat väriltään mustat. Koiraan alavatsa on valkoinen, joskin myös täysin punavatsaisia populaatioita tunnetaan.. Naaraat ja nuoret linnut ovat yleisväritykseltään ruskeita. Poskissa niillä on punertava täplä. Pyrstö on kellopunamesikolla suhteellisen lyhyt ja nokka on pitkä ja alaspäin kaareva.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kellopunamesikko elää Indonesialle kuuluvista saarista muun muassa Sulawesilla, Sulalla, Bacanilla ja Burulla. Lisäksi laji elää Uudessa-Kaledoniassa ja Australiassa. Australiassa lajia tavataan itärannikolla Queenslandista Victorian osavaltioon ulottuvalla alueella. Laji on pääosin paikkalintu eivätkä eri saarilla elävät populaatiot sekoitu. Populaatiot ovat huomattavasti eristäytyneitä muista populaatioista. Australiassa kellopunamesikot elävät avoimissa metsissä ja erityisesti vesialueiden läheisyydessä. Toisinaan lajia tavataan myös sademetsissä. Lintuja tavataan myös kaupunkien puistoissa ja puutarhoissa. Indonesiassa lajia tavataan alkuperäisissä tiheissä vuoristometsissä, jotka sijaitsevat yleensä 700–2 400 metrin korkeudella merenpinnasta.
Pesintä ja ravinto.
Kellopunamesikoiden pesimäkausi kestää heinäkuulta tammikuuhun. Yhdellä linnulla voi olla jopa kolme pesintää saman pesimäkauden aikana. Kuppimainen pesä rakennetaan oksanhaarukkaan ruohoista ja puunkuoresta ja sidotaan yhteen hämähäkin seitillä. Naaras munii yleensä kaksi munaa, joita vain se hautoo. Koiras auttaa poikasten ruokinnassa.
Kellopunamesikon ravinto koostuu pääasiassa kasvien medestä, mutta se syö myös hedelmiä ja hyönteisiä. Linnut ruokailevat yksin, pareittain tai pieninä parvina.
Laduškin

Laduškin (, vuoteen 1946 saakka "Ludwigsort") on kaupunki Kaliningradin alueen Bagrationovskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Itämereen kuuluvan Veikselinhaffin rantaa 28 kilometriä Kaliningradista lounaaseen. Kaupungin kautta kulkee Kaliningradin ja Mamonovon välinen rautatie (Laduškinin asema) sekä A194-valtatie. Asukkaita on 3 800 henkeä (vuonna 2008).
Kaupunki on perustettu vuonna 1314. Vuoteen 1945 saakka se kuului Saksan Itä-Preussiin. Nykyisen nimensä se on saanut lähiseudulla kaatuneesta Neuvostoliiton sankarista I. M. Laduškinista.
Langepas

Langepas () on kaupunki on kaupunki Hanti-Mansian piirikunnan Nižnevartovskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Obin varrella 545 kilometriä Hanti-Mansijskista itään. Kaupungin kautta kulkee Surgutin ja Nižnevartovskin välinen rautatie (Langepasin asema). Asukkaita on 41 800 (vuonna 2008).
Nimi Langepas tarkoittaa hantiksi ”oravien asuinseutua”. Vuonna 1980 alettiin rakentaa öljytyöläisten taajamaa, josta tuli kaupunki vuonna 1985. Seudulla harjoitetaan öljyn ja kaasun tuotantoa.
Leninsk (Volgogradin alue)

Leninsk () on kaupunki Volgogradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan sivuhaaran Ahtuban rannalla 78 kilometriä Volgogradista itään. Kaupunki on Leninskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Volgogradin ja Astrahanin välinen rautatie (Leninskin asema). Asukkaita on 15 400 henkeä (vuonna 2008).
Paikalla sijainnut Prišibin kylä nimettiin vuonna 1919 Leninskiksi. Vuonna 1963 siitä tuli kaupunki. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa on elintarvike- ja konepajateollisuutta.
Rosvo-Rudolf

Rosvo-Rudolf (tšek. "O loupežníku Rumcajsovi)" oli tšekkoslovakialainen piirrossarja, jota esitettiin Suomessa ensimmäisen kerran vuosina 1974–1975 ja uusintoina vuosina 1982, 1987–1988 sekä 1998.
Suomen tv:ssä sarjan käänsi Leo Bessonoff ja Jukka Virtanen esitti Rosvo-Rudolfia ja toimi myös kertojana.
"Helsingin Sanomien" tv-kriitikko Jukka Kajava oli tammikuussa 1975 uutuussarjasta innoissaan ja kehui Jukka Virtasen selkeää ja persoonallista lukutapaa. ”Fantasiaa pelkäämätön huumori on Rudolf-sarjan ominaisuuksista näkyvin. Rudolfin raikasta komiikkaa [--] ei liikoja lasten ohjelmissa näe.”
Suomessa esitetyt jaksot.
Lähde:
Leninsk-Kuznetski

Leninsk-Kuznetski () on kaupunki Kemerovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kuznetskin kattilalaaksossa Obin sivujoen Injan varrella 131 kilometriä Kemerovosta etelään. Kaupungin kautta kulkee Siperian radalta haarautuva sivurata. Asukkaita on 105 400 (vuonna 2008).
1800-luvun lopulla seudulle syntyi Koltšuginon kaivostaajama. Vuonna 1922 se sai nimen Lenino, ja vuonna 1925 siitä tuli Leninsk-Kuznetskin kaupunki. Tärkein teollisuudenala on kivihiilen tuotanto. Kaupungissa on myös koneenrakennus-, kemian, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Larry Perkins

Larry Perkins (s. 18. maaliskuuta 1950 Murrayville, Victoria) on entinen australialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui viiteentoista Formula 1 -osakilpailuun kausilla ja –. Hän oli parhaimmillaan kahdeksas Belgian GP:ssä 1976, jossa hän ajoi Boro-tallin parhaan sijoituksen.
Perkins voitti Australian Formula 2 -sarjan mestaruuden vuonna 1972. Hän voitti myös Euroopan Formula 3 -sarjan mestaruuden vuonna 1975. Formula 1 -uran jälkeen hän voitti Formula 5000- ja Touring car -sarjojen mestaruudet. Perkins on voittanut myös Bathurst 1000 -kilpailun kuudesti vuosina 1982–1984, 1993, 1995 ja 1997. Lopetettuaan kilpailemisen vuonna 2003, hän keskittyi omaan V8 Supercar -tiimiinsä.
Perkins valittiin V8 Supercar Hall of Fameen vuonna 2008. Hänen poikansa Jack ajaa myös V8 Supercar -sarjassa.
Me halutaan olla...

Me halutaan olla... on Kake Singersin esikoisalbumi. Albumin julkaisi Kräk vuonna 1979.
Albumi sisältää muun muassa yhtyeen tunnetuimmat kappaleet "Me halutaan olla neekereitä", "Kakerock" ja "Mäntsälä mielessäin".
Grantley Goulding

Grantley Thomas Smart Goulding (23. maaliskuuta 1874 Hartpury – 29. heinäkuuta 1947 Umkomaas, Etelä-Afrikka) oli brittiläinen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili 110 metrin aitajuoksussa. Hän syntyi rikkaaseen perheeseen Gloucestershireen, mutta muutti myöhemmin Etelä-Afrikkaan. Goulding voitti muutamia kilpailuja jo vuonna 1895, mutta hänet muistettaneen parhaiten mitalistaan Ateenan olympialaisissa vuotta myöhemmin. Hän voitti alkueränsä ja pääsi finaaliin, jossa häntä vastassa oli vain Thomas Curtis, sillä muut kilpailijat olivat vetäytyneet. Goulding johti kilpailua aina viimeiselle aidalle saakka, mutta hävisi lopulta niukalla viiden senttimetrin erolla.
Roger Penske

Roger Searle Penske (s. 20. helmikuuta 1937 Shaker Heights, Ohio) on yhdysvaltalainen kilpatallin omistaja ja entinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kahteen Formula 1 -osakilpailuun kausilla –. Hän oli parhaimmillaan kahdeksas Yhdysvaltain GP:ssä 1961.
Roger on Penske Racing -tallin perustaja ja pääomistaja. Talli on kilpailut muun muassa Indycar, NASCAR, Formula 1 ja monessa muussakin urheiluautosarjassa. F1-sarjassa talli kilpaili vuosina 1974–1976 voittaen Itävallan GP:n vuonna 1976.
Ižstal Iževsk

Ižstal Iževsk () on venäläinen jääkiekkoseura, joka tulee Udmurtiasta, Iževskistä. Joukkue pelaa maan toisella sarjatasolla VHL:ssa keskisessä divisioonassa. Joukkueen kakkosryhmä pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa. Seura toimii KHL-joukkue HK Neftehimik Nižnekamskin yhteistyöseurana. 
Historia.
Ižstal Iževsk perustettiin vuonna 1959 Neuvostoliiton kolmannelle sarjatasolle Vtoraja Ligaan. Sieltä Ižstal nousi Pervaja Ligaan kaudeksi 1974–1975 ja voitti samalla kaudella mestaruuden. Joukkue toisti mestaruuden vuosina 1979 ja 1981, minkä jälkeen se nousi Neuvostoliiton jääkiekon mestaruussarjaan. Ižstal pelasi maan pääsarjassa seitsemän kautta sijoittuen parhaimmillaan yhdeksänneksi. Seura pudotettiin takaisin Pervaja Ligaan kaudeksi 1985–1986, mistä se nousi Neuvostoliiton hajottua pariin otteeseen Venäjän pääsarjaan, mutta se on pelannut pääasiassa vuonna 1992 perustetussa nykyisellä toisella sarjatasolla Vysšaja Ligassa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Horatio Caine

Horatio Caine on fiktiivinen poliisipäällikkö ja rikospaikkatutkija rikossarjassa "". Häntä esittää näyttelijä David Caruso. 
Hahmo.
Horatio esiintyi ensimmäistä kertaa alkuperäisessä "CSI"-sarjassa vuonna 2002. Koska hahmosta nousi suuri kohu, hahmolle järjestettiin kokonaan oma televisiosarja. Horatio Caine on noussut kulttimaineeseen ja hänestä on tullut osa populaarikulttuuria. Tämän seurauksena Cainea on myös parodisoitu useissa komediasarjoissa, kuten "Simpsonit", "Kovan onnen kundi" ja "American Dad!".
Sarjassa "CSI Miami" Horatio kuvataan empaattisena ja suojelevaisena päällikkönä, joka asettaa aina muut itsensä edelle. Hän pitää lupauksensa ja on valmis auttamaan niin tuntemattomia kuin kollegoitaankin. Horation tunnusmerkeiksi sarjassa on kehkeytynyt mustat aurinkolasit, siisti pukeutuminen ja harmaa ”työauto”. Hahmo on kuitenkin myös hiukan surumielinen ja jää yleensä aina lopuksi yksin.
Sarjan jaksot alkavat aina murhalla, jonka jälkeen Horatio tiimeineen saapuu paikalle. Kun Horatio näkee ruumiin, hän sanoo jotain ironista tai kyynistä, kuten "hyvää syntymäpäivää" uhrille, jolla oli ollut syntymäpäivä. Tämän jälkeen tulee alkutunnus.
Elämä ennen Miamia.
Horatio työskenteli aiemmin New Yorkin poliisin leivissä. Työn yhteydessä hän ampui myös miehen, joka tappoi hänen äitinsä ja oman isänsä. Vuonna 1995 hän nousi julkisuuteen pelastettuaan komeroon vangittuja lapsia, joiden vanhemmat oli tapettu. Tämän jälkeen hän matkusti Floridaan, jonka jälkeen liittyi Miamin poliisivoimiin.
Perhe.
Horatiolla on ex-tyttöystävänsä Julian kanssa poika nimeltä Kyle. Horation veli Raymond ja heidän vanhempansa ovat kuolleet. Äidin tappoi Horation isä. Horatio ampui oman isänsä, koska tämä oli vaarallinen. Hänen pikkuveljensä tappoi Antonio Riaz, joka tappoi myös muita Horatiolle tärkeitä ihmisiä, kuten hänen vaimonsa, joka oli Horation työtuttavan Eric Delkon sisar. Horatio alkoi pitää huolta veljenpojastaan tämän isän kuoltua. Horatio tappoi Antonio Riazin Eric Delkon kanssa jaksossa "Tehtävä Riossa".
Geórgios Papasidéris

Geórgios tai Giórgos Papasidéris (; 1875–1920 Ateena) oli kreikkalainen yleisurheilija, olympiamitalisti ja painonnostaja, joka kilpaili yleisurheilussa kuulantyönnössä ja kiekonheitossa. Ateenan olympialaisissa 1896 hän voitti pronssia kuulantyönnössä tuloksella 10,36 ja oli sijoilla 5 - 9 kiekonheitossa. Papasidéris oli myös jaetulla neljännellä sijalla kahden käden nostossa (tunnetaan nykyisin nimellä työntö) yhdessä Saksan Carl Schuhmannin kanssa.
Sirovarpushaukka

Sirovarpushaukka ("Accipiter brevipes") on kaakkoiseurooppalainen petolintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 32–38 cm, siipien kärkiväli 65–75 cm ja paino 150–275 g. Naaras on vain hiukan suurempi kuin koiras. Lintu muistuttaa varpushaukkaa, mutta sen siivet ovat pitemmät ja kapeammat ja pyrstö hieman lyhyempi, minkä takia se antaa siromman vaikutelman kuin varpushaukka. Aikuinen naaras on päältä tumman ruskeanharmaa, koiras siniharmaa, ja koiraan poski on myös siniharmaa, toisin kuin varpushaukkakoiraan, jonka poski on punertava. Nuori lintu on päältä ruskea ja alapuolelta voimakkaan juovikas.
Esiintyminen.
Sirovarpushaukka pesii hyvin laikuittaisesti Kaakkois-Euroopassa Balkanilla, Kreikassa ja Turkissa sekä lisäksi Irakissa. Yhtenäisen esiintymisen alue on Mustanmeren pohjoispuolella Ukrainasta Kaukasuksen itäosiin. Sen elinympäristön ala on noin 10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 10 000–100 000yksilöä. Se on muuttolintu, joka talvehtii pääosin Afrikassa. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Laji on riippuvainen metsistä kuten muutkin varpushaukat. Se suosii lehtimetsiä, etenkin tammia, leppiä, haapoja ja kastanjoja kasvavia metsiä. Metsättömillä seuduilla se tyytyy jokivarsien metsiköihin ja pensastoihin, puutarhoihin ja puistometsiköihin. Se on alavien maiden lintu, ja sitä tavataan harvoin yli 1 000 m:n korkeudella vuoristossa.
Lisääntyminen.
Hatara risupesä on puun oksalla 5–10 m korkealla. Naaras munii 3–5 munaa, joita se hautoo 30–35 päivää. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti ja ovat lentokykyisiä noin 40–45 päivää vanhoina. Sukukypsä yksivuotiaana.
Ravinto.
Lajin ravinto koostuu enimmäkseen liskoista ja suurikokoisista hyönteisistä. Ruokalistalla on myös lintuja, pikkujyrsijöitä ja matelijoita.
Lines, Vines and Trying Times

Lines, Vines and Trying Times on yhdysvaltalaisen pop -yhtyeen Jonas Brothersin neljäs ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi ennen yhtyeen hajoamista vuonna 2013.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan piikkipaikalla. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan sijalla 15.
Ruostehiirihaukka

Ruostehiirihaukka ("Buteo lineatus") on pohjoisamerikkalainen päiväpetolintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 43–61 cm, siipien kärkiväli 92–107 cm ja paino 550–700 g. Naaras on koirasta suurempi. Aikuisen linnun hartiat ja rinta ovat punaruskeat, myös vatsapuoli on ruskea, ja selkäpuolelta se on tumma lukuisin valkoisin pilkuin. Koivet ja vahanahka ovat keltaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lajista tunnetaan viisi alalajia. Vanhin yksilö on ollut 19 vuotta 11 kuukautta vanha.
Esiintyminen.
Ruostehiirihaukat elävät Pohjois-Amerikassa Yhdysvaltain itärannikolla Meksikonlahdelta Kanadan rajalle, länteen Ontarioon ja Quebeciin ja sieltä etelään Sierra Nevadan vuoristoon Kaliforniassa. Sen elinympäristön ala on noin 3,5 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on noin 100 000 yksilöä. Pohjoisimmat populaatiot ovat muuttolintuja ja ne talvehtivat Meksikon keski- ja pohjoisosissa. Kahdesti se on tavattu Pohjois-Atlantilla syysmuutolla harhautuneena, jolloin se on laskeutunut laivaan lepäämään ja tullut havaituksi Euroopan puolella.
Elinympäristö.
Laji asuu metsissä, metsäisillä puroilla, jokien varsilla, soilla ja voi muuttaa avoimemmille asuinseuduille talvisin.
Lisääntyminen.
Reviirin koko on noin 1,92 neliökilometriä. Laji on yksiavioinen. Pesä sijaitsee korkealla lehtipuun oksistossa 6–15 m maanpinnasta. Naaras munii kolme tai neljä munaa, joita molemmat puolisot hautovat yhteensä noin 33 päivää. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti. Koiras saalistaa perheelle ruokaa, jonka naaras paloittelee pienille poikasille. Poikaset lähtevät pesästä noin kuuden viikon ikäisinä ja vanhemmat huolehtivat niistä vielä 8–10 viikkoa. Laji on sukukypsä yksivuotiaana.
Ravinto.
Ruostehiirihaukat syövät enimmäkseen pikkujyrsijöitä oaravien ja jänisten kokoisiin asti. Ne syövät myös pikkulintuja, liskoja, käärmeitä, sammakoita, rapuja ja isokokoisia hyönteisiä.
Grupo Santander

Grupo Santander tai Santander on suuri espanjalainen pankki. Santanderilla on toimintaa lähes kaikissa Euroopan maissa, minkä lisäksi se toimii Etelä- ja Pohjois-Amerikassa sekä Aasiassa – yhteensä lähes 50 maassa. Pankin pääkonttori sijaitsee Madridissa, Espanjassa.
Taseella mitaten (1 455,70 mrd. USD) Banko Santander SA luokiteltiin vuonna 2016 maailman 18. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi. Euroalueella sitä suurempia pankkeja olivat tasella mitaten ranskalaiset BNP Paribas ja Crédit Agricole sekä saksalainen Deutsche Bank.
Maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan Financial Stability Boardin loppuvuoden 2015 listalla pankki luetellaan yhtenä maailman 30 keskeisimmistä pankista (G-SIBs, maailmanlaajuisesti systemaattisesti tärkeät pankit).
Historia.
Santanderin perusti 72 liikemiestä Espanjassa Santanderin kaupungissa vuonna 1857. Toiminnalla pyrittiin tukemaan alueen kaupan kasvua, sillä kaupungista oli kehittymässä vilkas satamakaupunki. Santanderin logo on ollut näkyvästi esillä urheilussa muun muassa Formula 1 -sarjan sponsoroinnin myötä, kun hallituksen puheenjohtajan Emilio Botínin valtakaudella pankki tuki kuljettajista Fernando Alonsoa ja talleista McLarenia sekä Ferraria.
Vesa Wallgren

Vesa Tapani Wallgren (s. 4. marraskuuta 1960 Tampere) on suomalainen näyttelijä. 
Suuri yleisö tuntee hänet parhaiten televisiosarjoista "Pirunpelto ja Klikkaa mua." 
Hän on näytellyt lukuisissa muissakin televisiosarjoissa mm. "Yhteinen huone, Täysin työkykyinen, Hiphop Hamlet, Siinä näkijä missä tekijä ja Seitsemäntoista." 
Vesa Wallgren on näytellyt myös mm. elokuvissa "Lapin kullan kimallus" (1999), " Vares - Sukkanauhakäärme" (2011), "Armoton maa" (2017), sekä Matti und Sami und die drei größten Fehler des Universums (2018). 
Vesa Wallgrenilla on pitkä ja monivaiheinen ura suomalaisissa teattereissa ensin vakituisilla kiinnityksillä vuosina 1981-1995 ja sitten vapaana taiteilijana vuodesta 1995 lähtien. 
Vesa Wallgren on näytellyt mm. Helsingin kaupunginteatterissa, Tampereen Teatterissa, sekä Tampereen Työväen Teatterissa.
Vesa Wallgren pääsi 16‐vuotiaana vuonna 1977 opiskelemaan Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselle. 
Wallgren opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella 1977-1981.
Yksityiselämä.
Vesa Wallgren on ollut avoliitossa näyttelijä Sinikka Mokkilan kanssa vuodesta 1983. Heillä on kaksi lasta.
Sinikka Mokkila

Maija Sinikka Mokkila (s. 7. heinäkuuta 1954 Vesanto) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan etenkin televisiosarjasta "Pirunpelto," jossa hän näytteli Saara Kievaria. Hän on näytellyt myös elokuvissa "Kivinen lintu" (1999), "Kiltin yön lahjat" (2004), "Hiljaisuus" (2011) ja "Tähtitaivas talon yllä" (2012).
Zijpe

Zijpe on Alankomaiden entinen kunta, joka sijaitsi Pohjois-Hollannin maakunnan luoteisosassa. Sen pinta-ala oli 113,35 km² ja asukasluku oli vuoden 2008 lopussa 11 545. Zijpe liitettiin vuonna 2013 Schageniin.
Kylät.
Kunnan alueella sijaitsevat seuraavat kylät:
Pienempiä kyliä:
Jemaah Islamiyah

Jemaah Islamiyah (suom. "islamilainen seurakunta" ) on militantti islamistinen järjestö, jonka tavoitteena on luoda Kaakkois-Aasiaan suuri islamilainen valtio. Järjestö on tehnyt ja yrittänyt useita terroritekoja, joista tunnetuimmat ovat Balin pommi-iskut 12. lokakuuta 2002. Elokuussa 2003 pommi-iskun kohteeksi joutui Jakartan Marriott-hotelli, ja syyskuussa 2004 itsemurhapommittaja iski Australian suurlähetystön ulkopuolella. Myös Jakartan vuoden 2009 hotellipommien takana oli Jemaah Islamiyah.
Jemaah Islamiyah oli myös todennäköisin Balin vuoden 2005 pommi-iskujen tekijä. Jouluaattona 2000 järjestö suuntasi pommi-iskujen sarjan kristittyjä vastaan.
Indonesian lisäksi järjestö on toiminut muun muassa Filippiineillä.
Jemaah Islamiyahin edeltäjiin lukeutui Darul Islam. Jemaah Islamiyahin keskeisiä hahmoja ovat olleet Abdullah Sungkar, Abu Bakar Bashir, Hambali, Mas Selamat bin Kastari, Abu Dujana ja Zarkasih.
Ahmed Kaddour

Ahmed ”Babyface” Kaddour (s. 1. tammikuuta 1982) on ammattilaisnyrkkeilijä. Kaddour syntyi Libanonissa ja muutti sitten Tanskaan ja asuu nykyään Yhdysvalloissa.
Haastaja.
Kaddour osallistui "Contender – Haastaja" -tositelevisiosarjassa Idän joukkueeseen. Hän joutui riitoihin Ishe Smithin kanssa. Nämä kaksi ottelivat ensimmäisen kierroksen kolmannessa ottelussa. Kaddour hävisi ottelun, mutta Juan De La Rosan loukkaannuttua ottelussaan Tarick Salmacia vastaan hänet äänestettiin takaisin. Seuraavaksi Kaddour kohtasi Alfonso Gomezin viisieräisessä ottelussa. Kaddourin suoritus jäi toistamiseen heikoksi. Ottelun jälkeen hän pakkasi laukkunsa ja poistui ohjelmasta.
Haastajan jälkeen.
Haastajan jälkeen Kaddour ja hänen tyttöystävänsä Brandy Collins menivät naimisiin. Liitto ei kestänyt kauan ja erossa Collins sai parin yhteisen kodin Houstonista. Kaddour tunkeutui tontille luvatta ja joutui vankilaan puoleksi vuodeksi.
Parin erottua Kaddourilla ei enää ollut lupaa viipyä Yhdysvalloissa, Kaddour lähetettiin takaisin Tanskaan.
Ensimmäinen Haastajan jälkeinen ottelu oli Maxvell Tayloria vastaan. Kaddour vei voiton yksimielisin pistein. Kaddour kohtasi seuraavana Jesus Felippe Valverden. Ottelu päättyi tasapeliin ja uusintaottelusta Kaddour vei pistevoiton.
Kolmen vuoden tauon jälkeen Kaddour teki paluun kehään 12. syyskuuta 2009. Hän kohtasi Mike Ermisin. Kaddour voitti ottelun yksimielisin tuomariäänin.
26. maaliskuuta 2010 hän kohtasi Jerome Ellisin josta Kaddour vei myös pistevoiton.
Vuonna 2011 Kaddourin voittoputki jatkui. Helmikuussa hän kukisti brittiläisen Lee Noblen pistein ja lokakuussa yhdysvaltalaisen Vance Garveyn tyrmäyksellä viidennessä erässä.
Vuonna 2012 brittiläiset Gary Boulden ja Max Maxwell kokivat pistetappiot Kaddourin käsittelyssä. Vuonna 2013 Kaddour palasi kehään syyskuussa ja kukisti virolaisen Aleksei Tsatsiasvilin pisteillä.
Zeevang

Zeevang on entinen kunta Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa. Sen pinta-ala oli 54,34 km² ja asukasluku vuoden 2008 lopussa 6 296.
Paikkakuntia kunnan alueella.
Kylät:
Pienempiä kyliä:
Suippohärkylä

Suippohärkylä ("Polystichum lonchitis") on pääasiassa vuoristoseuduilla tavattava saniainen. Suomessa laji on harvinainen ja rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Ulkonäkö ja koko.
Suippohärkylän maavarsi on lyhyt ja pystyhkö. Kimppuina kasvavat lehdet ovat 15–40 cm pitkät. Ne ovat lyhytruotisia ja nahkeita ja talvehtivat vihreinä. Lehtilapa on 4–5 cm leveä, kapeanpuikea ja kertaalleen parilehdykkäinen. Myös lehdykät ovat kapeanpuikeita, tyvestä epämukaisia ja käyristyvät hieman kärkeä kohti. Lehdyköiden hampaat ovat otakärkisiä. Lehtilavan alapinnassa olevien itiöpesäkkeiden katesuomut ovat kilpimäisiä. Suippohärkylä kukkii Suomessa heinä-elokuussa.
Suippohärkylä saattaa risteytyä samoilla kasvupaikoilla piikkihärkylän ("P. aculeatum") kanssa.
Levinneisyys.
Suippohärkylää tavataan laajalla alueella Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa, mutta lajin levinneisyysalue on varsin hajanainen ja keskittyy lähinnä vuoristoalueisiin. Sitä tavataan muun muassa Pyreneiltä, Alpeilta, Balkanin niemimaalta, Skotlannista, Uralilta, Skandeilta, Kaukasukselta ja Kalliovuorilta.
Suomen lähialueilla suippohärkylää tavataan pääasiassa Norjan vuoristoseuduilta sekä harvinaisena Ruotsista ja Kuolan niemimaalta. Suomessa laji kasvaa Keski- ja Pohjois-Lapissa sekä muutamalla paikalla Varsinais-Suomessa.
Elinympäristö.
Suomessa suippohärkylä kasvaa suojaisissa tunturikoivikoissa. Laji on kalkinsuosija.
Pelayo

Pelayo (, , ) (k. 737) oli kristityn Asturian kuningaskunnan perustaja. Hänen voittonsa muun Pyreneiden niemimaan valloittaneista muslimeista Covadongan taistelussa jäi elämään sittemmässä kristityssä kirjallisuudessa ja historiassa niemimaan reconquistan eli takaisinvaltauksen alkuna.
Elämäkerta.
Suuri osa Pelayon tunnetusta tarinasta pohjautuu legendaan. 800-luvun lopussa kirjoitetun Alfonso III:n kronikan mukaan Pelayo oli visigoottien kuningas Roderikin miekankantaja, mutta on vähintään yhtä mahdollista, että hän oli Pyreneiden niemimaan pohjoisosien vuoristoissa asuneisiin kansoihin kuulunut paikallinen päällikkö. Hän oli ottanut osaa visigoottien puolella vuonna 711 Guadaleten taisteluun, jossa visigootit kärsivät tappion Visigoottien valtakuntaan tunkeutuneille muslimeille. Taistelusta selvinnyt Pelayo palasi kotimaahansa Asturiaan, jossa hän johti paikallisten kapinaa alueen muslimikuvernööri Munuzaa vastaan. Hän jäi muslimien vangiksi ja hänet vietiin Córdobaan, josta hän pakeni vuonna 717. 
Paettuaan Pelayo jatkoi muslimien vastaisten joukkojen johtoa Picos de Europan alueella, ja vuonna 718 hänestä tehtiin Asturian kuningas pääkaupunkinaan Cangas de Onís. Muslimit lähettivät häntä vastaan suuria armeijoita useampaan otteeseen, mutta heidät voitettiin esimerkiksi Monte Auseban taistelussa. Vuoden 722 paikkeilla hän otti vielä voiton muslimeista Covadongan taistelussa, jonka kristityt näkivät myöhemmin käänteen tekevänä taisteluna sodassa muslimeja vastaan. Itse neitsyt Marian sanotaan käännyttäneen muslimien nuolet takaisin taaten voiton kristityille. Nykyisin taistelukenttänä pidetyn paikan lähellä sijaitsee pyhättö. Taistelun jälkeen muslimit eivät enää yrittäneet Pelayon kukistamista. Pelayo kuoli vuoden 737 paikkeilla.
Jevgeni Aleinikov

Jevgeni Vasiljevitš Aleinikov (, 29. toukokuuta 1967 Vladikavkaz, Neuvostoliitto – 7. joulukuuta 2024) oli venäläinen ampuja. Hänen paras saavutuksensa on olympiapronssi 10 metrin ilmakivääristä Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000. Olympialaisissa hän on yltänyt vuonna 1996 neljänneksi samassa lajissa. Hän saavutti kyseisestä lajista vielä MM-kilpailuissa kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja pronssia.
Pelagius

Pelagius (&lt; , ’meri’) on nimi, joka voi viitata seuraaviin:
Pyhän Nikolain kirkko (Vejle)

Pyhän Nikolain kirkko () on kirkkorakennus Vejlessä Tanskassa. Sen vanhin osa on noin vuodelta 1250, ja se on siten Vejlen vanhin rakennus. Kirkko on punatiilinen, ja se edustaa myöhäisgoottilaista tyylisuuntaa. Sen etuosa ja sen päällä oleva torni ovat peräisin 1600-luvulta. Kirkko on omistettu Pyhälle Nikolaille.
Kirkossa säilytetään rautakauden aikaista noin vuodelta 450 peräisin olevaa naispuolista suoruumista, joka löydettiin Haraldskærin suolta vuonna 1835. Ruumista säilytetään näytteillä empiretyylisessä ruumisarkussa, jonka luovutti käyttöön Tanskan kuningas Fredrik VI, siinä uskossa, että ruumis oli viikinkiajan kuningattaren.
Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty viitteitä, että Vejlessä olisi ollut vielä aikaisempi kirkko kaupungin korkeimmalla kohdalla, minne myöhemmin noin vuonna 1310 dominikaanit rakensivat luostarin.
Heerhugowaard

Heerhugowaard on kaupunki ja kunta Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa, Länsi-Friisinmaan alueella. Sen pinta-ala on 39,97 km² ja asukasluku noin 56 000.
Kunnan alueella sijaitsevat asutuskeskukset.
Kaupungit:
Kylät:
Pienet kylät:
Kasvupaikan ravinteisuus

Kasvupaikan ravinteisuus kertoo kasvupaikalla olevien kasveille käyttökelpoisten ravinteiden pitoisuuksista. Eri tieteenaloilla on kehitetty menetelmiä kasvupaikan ravinteisuuden karkeaan arvioimiseen maasto-olosuhteissa, kuten indikaattorikasvit tai pituusbonitointi.
Kasvupaikkaa, joka saa ravinteita ainoastaan sateen mukana, kutsutaan ombrotrofiseksi. Tällaisia paikkoja voivat olla esimerkiksi kohosuot. Ombrotrofian vastakohta on minerotrofia. Minerotrofiset kasvupaikat saavat ravinteita sadeveden lisäksi myös ympäröivästä maastosta. Minerotrofiset kasvupaikat voidaan jakaa edelleen vähäravinteisiin eli oligotrofisiin, keskiravinteisiin eli mesotrofisiin ja runsasravinteisiin eli eutrofisiin kasvupaikkoihin.
Kasvupaikan ravinteisuus metsissä.
Kasvupaikan ravinteisuutta metsissä kuvataan pääasiallisesti kasvupaikkatyyppien avulla. Erityisesti metsätalouskäyttöön on kehitetty puiden pituusbonitointi.
Kasvupaikkatyypit.
Suomen kasvupaikkatyypit ovat ravinteisuusjärjestyksessä ravinteisimmasta karuimpaan lehto, lehtomainen kangas, tuore kangas, kuivahko kangas, kuiva kangas sekä karukkokangas. Nämä metsätyypit voidaan tarpeen vaatiessa jakaa edelleen alatyyppeihin muun muassa kasvupaikan maantieteellisen sijainnin ja vallitsevien kasvilajien perusteella.
Pituusbonitointi.
Pituusbonitoinnissa kasvupaikan hyvyyttä arvioidaan puiden valtapituudella tietyssä iässä. Pituusbonitointi soveltuu ainoastaan varttuneisiin tasaikäisiin metsiin. Toisin kuin kasvupaikkatyypin määrittämistä, pituusbonitointia voi käyttää myös talviaikaan.
Kasvupaikan ravinteisuus soilla.
Kasvupaikan ravinteisuus soilla määritetään useimmiten indikaattorikasvien perusteella, tieteellisessä tutkimuksessa käytetään joskus kemiallista analyysia.
Eutrofia.
Eutrofiaa kutsutaan soilla lettoisuudeksi eli ruskosammaleisuudeksi. Vaateliaat niin sanotut ruskosammalet indikoivat runsaina esiintyessään eutrofiaa. Putkilokasveista eutrofiaa ilmentävät esimerkiksi keltasara ("Carex flava") ja lettorikko ("Saxifraga hirculus").
Mesotrofia.
Mesotrofiaa eli ruohoisuutta ilmentävät soilla muun muassa kurjenjalka ("Potentilla palustris"), suoputki ("Peucedanum palustre") ja luhtakuusio ("Pedicularis palustris"). Sammalista ruohoisuutta indikoivat muun muassa keräpäärahkasammal ("Sphagnum subsecundum") ja okarahkasammal ("Sphagnum squarrosum").
Oligotrofia.
Oligotrofiset suot jaetaan saraisiin ja lyhytkortisiin. Saraisuutta ilmentävät suursarat kuten pullosara ("Carex rostrata") ja jouhisara ("Carex lasiocarpa"). Saraisia kasvupaikkoja hieman karumpia lyhytkortisia soita indikoivat rahkasara ("Carex pauciflora"), tupasvilla ("Eriophorum vaginatum"), tupasluikka ("Trichophorum cespitosum") sekä leväkkö ("Scheuchzeria palustris").
Ombrotrofia.
Ombrotrofiselle kasvupaikalle on tyypillistä ruskorahkasammalen ("Sphagnum fuscum") esiintyminen yhtenäisenä patjana. Itse asiassa ombrotrofisilla kasvupaikoilla ei oikeastaan ole omia indikaattorilajeja, sillä periaatteessa ruskorahkasammalkin voisi kasvaa ravinteisemmilla paikoilla, mutta pääsee vallitsevaksi vain erittäin karuissa oloissa.
Freddie Laker

Sir Frederick Alfred Laker (6. elokuuta 1922 Canterbury, Britannia Englanti – 9. helmikuuta 2006 Hollywood, Florida, Yhdysvallat) oli brittiläinen ilmailuyrittäjä. Hän perusti vuonna 1966 Laker Airways -lentoyhtiön, joka meni vararikkoon vuonna 1982. Muita Lakerin yrityksiä olivat lentokoneiden muunnostöitä tehnyt Aviation Traders sekä lentoyhtiöt Air Charter, Channel Air Bridge ja Laker Airways -nimeä käyttäneet yhtiöt Yhdysvalloissa ja Bahamalla.
Laker oli ensimmäisiä lentoyhtiön omistajia, joka otti käyttöön pelkistetyn palvelun lentoliikenteen liiketoiminta-ajatuksen. Samaa toiminta-ajatusta ovat sittemmin, parhaimmillaan menestyksekkäästikin, soveltaneet EasyJet, Ryanair, Southwest Airlines, AirAsia ja monet muut halpalentoyhtiöt.
Duris (vaasimaalari)

Duris ( tai "Douris") oli antiikin kreikkalainen savenvalaja ja vaasimaalari, joka teki ja maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 500–460 eaa.
Duris teki erityisesti kyliksejä ja muita juomamaljoja ja pitoastioita. Hän maalasi muun muassa savenvalaja Eufronioksen vaaseja. Yhteensä hänen tekemikseen on luettu noin kolmesataa eri vaasia. Duriksen tyyli oli hänen ensimmäisissä teoksissaan vielä arkaaisen jäykkää, mutta myöhemmin hänen työtapansa muuttui huomattavasti pehmeämmäksi. Muodot tulivat hienostuneemmiksi ja saivat attikalaiselle vaasimaalaukselle tyypillistä viehättävyyttä.
Oregonin sopimus

Oregonin sopimus () oli Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan allekirjoittama sopimus, jossa päästiin yksimielisyyteen Oregonin aluetta koskeneista rajariidoista. Molemmat maat olivat pitäneet hallussa aluetta vuoden 1818 sopimuksen jälkeen. Sopimus allekirjoitettiin 15. kesäkuuta 1846 Washingtonissa. Oregonin sopimuksessa sovitut rajat ovat pääpiirteittäin samat kuin nykyiset Yhdysvaltojen ja Kanadan rajat.
Sopimuksen neuvottelivat Yhdysvaltain valtiosihteeri James Buchanan, josta tuli myöhemmin presidentti, ja Yhdistyneen kuningaskuntien lähettiläs Richard Pakenham.
Sopimuksen mukaan Yhdysvaltojen ja Brittiläisen Pohjois-Amerikan rajaksi tuli 49. leveyspiiri Kalliovuorilta Juan de Fucan salmeen Tyynellemerelle. Pokkeuksena oli Vancouverinsaari, joka jäi kokonaisuudessaan osaksi Brittiläistä Pohjois-Amerikkaa. Saari ja sen rannikon saaret laillistettiin perustuslailla Vancouver Islandin siirtokunnaksi 1849. Alueen Yhdysvaltojen osasta muodostettiin 14. elokuuta 1848 Oregonin territorio, josta taas muodostettiin Washingtonin territorio 1853. Brittien osa säilyi järjestäytymättömänä vuoteen 1858, jolloin Fraser Canyonin kultaryntäyksen seurauksena alue julistettiin Brittiläisen Kolumbian siirtokunnaksi pyrkimyksenä turvata alue mahdolliselta yhdysvaltalaisten uudelleenasuttamiselta. Vancouver Islandin siirtokunta yhdistettiin 1866 Brittiläisen Kolumbian siirtokuntaan, joka liittyi Kanadan dominioon vuonna 1871. Tällöin Oregonin sopimuksessa sovitut rajat ja merialueet jäivät Yhdysvaltojen ja Brittiläisen Pohjois-Amerikan väliseksi rajaksi.
Eksekias

Eksekias (, myös ) oli antiikin kreikkalainen savenvalaja ja vaasimaalari, joka teki ja maalasi mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 550–525 eaa.
Eksekias oli mustakuviotekniikan suurimpia mestareita ja alun perin osa niin kutsuttua Ryhmää E. Hän kehitteli mustakuviotyylin huippuunsa. Hänen maalauksensa ovat täynnä yksityiskohtia, ja hyödyntävät taidokkaasti mustakuviotekniikkaan kuuluvaa piirtimen käyttöä. Myyttiaiheista esitetään usein tavanomaisen toiminnan sijaan hetki ennen tai jälkeen toimintaa, mikä tuo mukaan psykologisen ulottuvuuden. Eksekias kehitti myös uuden maalaustekniikan, joka tuotti korallinpunaista pohjaväriä. Eksekias työskenteli myös savenvalajana kehittäen uusia amfora- ja krateerimuotoja, kuten kalykskrateerin.
Eksekias signeerasi 13 vaasia, joista 11 savenvalajana ja kaksi sekä savenvalajana että vaasimaalarina. Hänen tunnetuimpiin töihinsä kuuluu Dionysos-maljana tunnettu kyliks, jonka tondon kuvitus esittää Dionysokseen liittyvää myyttiaihetta.
Eksekiaan tuotannosta on vaasien ohella säilynyt terrakottaisia friisilaattoja, joita on löytynyt ateenalaisesta haudasta. Niitä säilytetään nykyään Berliinin Charlottenburgissa kokoelmassa Antikensammlung Berlin.
Meidias-maalari

Meidias-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa klassisella kaudella noin vuosina 420–390 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Meidiaan signeeraamia vaaseja. Joskus heidät on nähty samana henkilönä.
Meidias-maalari maalasi monenlaisia ja -kokoisia vaaseja, joista monet olivat naisten käyttämiä tyyppejä, kuten hydriat ja erilaiset hajusteastiat. Myös hänen vaasimaalauksensa kuvasivat naisten kotoisia askareita sekä kuolevaisten maailmassa että mytologisessa ympäristössä. Hahmojen asennot ovat usein lähes teatraalisia. Maalarin työt on yhdistetty yhteen henkilöön tyylillisin perustein.
Meidias-maalarin tunnetuin teos on savenvalaja Meidiaan signeeraama kalpis, joka on nykyisin British Museumissa. Sen koristelussa on kahdessa vaakasuuntaisessa vyöhykkeessä sulokkaita naishahmoja, kuten Leukippoksen tyttäriä ja hesperidejä.
Eufronios

Eufronios () oli antiikin kreikkalainen savenvalaja ja vaasimaalari, joka teki ja maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateena arkaaisella kaudella noin vuosina 520–470 eaa.
Eufronios oli varhaisia punakuviomaalareita ja osa niin kutsuttua Pioneeriryhmää. Hänen signeerauksensa tunnetaan 18 eri vaasista, kuusi kertaa vaasimaalarina ja 12 kertaa savenvalajana. Tyylin perusteella vaikuttaa siltä, että hän aloitti vaasimaalarina ja toimi myöhemmin myös tai pelkästään savenvalajana. On myös mahdollista, että savenvalajan signeeraus tarkoittaa ennemmin sitä, että hän omisti tuossa vaiheessa oman työpajan, jossa muut tekivät työt.
Eufronios maalasi erityisen mielellään suurikokoisia astioita, kuten krateereja, ja käytti niissä omaperäisiä aiheita ja kompositioita. Hän pyrki hyödyntämään punakuviotekniikan uusia mahdollisuuksia ihmisvartalon esittämisessä eri asennoissa. Eufronioksen toimiessa savenvalajana hänen vaasejaan maalasivat useat tunnetut vaasimaalarit, kuten Duris, Makron ja Onesimos.
Kleofrades-maalari

Kleofrades-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisen ja klassisen kauden taitteessa noin vuosina 505–475 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Kleofradeen signeeraamia vaaseja. Joskus heitä on pidetty samana henkilönä.
Kleofrades-maalari oli mahdollisesti vaasimaalari Euthymideen oppilas. Hänen nimiinsä on tyylillisin perustein laitettu yli sata eri vaasia. Kleofrades maalasi mielellään suuria vaaseja, kuten krateereita, sekä Dionysosta, urheilijoita ja juhlakulkueita kuvaavia aiheita. Hän teki myös joitakin mustakuviotekniikkaa käyttäviä töitä, kuten Panathenaia-amforoita.
Port Royal

Port Royal on kylä Jamaikan kaakkoisosassa nykyisen Kingstonin sataman suulla. Se oli Karibianmeren kaupankäynnin keskus 1600-luvun loppupuoliskolla ja kaappareiden kotisatama aikana, jolloin Britannia, Ranska ja Hollanti eivät uskaltaneet käydä suoraa sotaa uuden mantereen suurinta siirtomaavaltaa Espanjaa vastaan. 
Port Royal oli nousukasmaisesta rikkaudesta ja tapojen turmeltuneisuudesta tunnettu satamakaupunki. Se oli hyvin suosittu kaappareiden kokoontumiskeskus. Aikanaan Karibianmeren alueen siirtomaavallat lakkasivat antamasta kaapparikirjoja kapteeneille, jotta nämä voisivat ryöstää erityisesti Espanjan aarrelaivastoja ja kaupunkeja. Tällöin useat kaapparit siirtyivät merirosvoukseen ja käyttivät Port Royalia tukikohtanaan 1600-luvun piratismin kulta-aikana. Port Royal oli suosittu kokoontumispaikka merirosvoille, joista etäisimmät tulivat aina Madagaskarin meriltä saakka.
Keskipäivällä 7. kesäkuuta 1692 Port Royal tuhoutui lähes kokonaan maanjäristyksessä, jossa noin kaksi kolmasosaa kaupungista vajosi mereen. Arviolta noin 2 000 asukkaista kuoli mullistuksen yhteydessä ja noin 3 000 seuranneina päivinä. Port Royal pysyi tärkeänä tukikohtana kuninkaalliselle laivastolle ja sieltä käsin operoitiin iskuja Espanjan omistuksia vastaan muun muassa sodassa Jenkinsin korvasta. 
Kaupungin tehtävä kaupankäynnin keskuksena siirtyi Kingstonille, jonka sataman osa Port Royal nykyään on. Vanha Port Royal on säilynyt arvokkaana kohteena meriarkeologeille, jotka tutkivat myös ajan saatossa sen läheisyyteen uponneita merirosvolaivoja.
Amasis-maalari

Amasis-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenasta arkaaisella kaudella noin vuosina 550–510 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Amasiksen signeeraamia vaaseja.
Amasis-maalari ja savenvalaja Amasis on usein nähty samana henkilönä. Nykyisin kuitenkin katsotaan, että kyseessä on kaksi eri henkilöä, sillä Amasiksen signeeraamia vaaseja ovat maalanneet myös muut. Amasis-maalari oli mustakuviotyylin merkittävimpiä edustajia ja kuuluisa hienostuneesta kuvamaailmastaan. Hän suosi työssään varsinkin amforamuotoa ja Dionysos-aiheita.
Ryan Suter

Ryan Suter (s. 21. tammikuuta 1985 Madison, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue St. Louis Bluesissa. Hän pelasi aiemmin Nashville Predatorsissa, Minnesota Wildissa ja Dallas Starsissa.
Ura.
Nashville Predators varasi puolustajana pelaavan Suterin ensimmäisellä kierroksella seitsemännellä varausvuorolla. Suter pelasi varauksen jälkeen yhden kauden yliopistokiekkoa Wisconsin Badgersin joukkueessa ennen siirtymistään Nashvillen farmijoukkue Milwaukee Admiralsiin kaudeksi 2004–2005 . NHL:ssä Suter pääsi debytoimaan kaudella 2005–2006. Suter on edustanut Yhdysvaltoja seitsemän kertaa arvoturnauksessa, kuudesti nuorissa ja kerran aikuisten tasolla.
16. kesäkuuta 2008 Suter solmi Nashvillen kanssa nelivuotisen jatkosopimuksen, arvoltaan 14 miljoonaa dollaria.
Heinäkuussa 2012 Suter solmi Minnesota Wildin kanssa 13 vuoden ja 98 miljoonan dollarin sopimuksen yhdessä Zach Parisen kanssa. Heidät nimettiin joukkueen varakapteeneiksi.
Heinäkuussa 2021 Wild osti Suterin ja Parisen sopimukset ulos.
Sopimuksen ulososton jälkeen Suter solmi neljän vuoden ja arvoltaan 14,6 miljoonan dollarin sopimuksen Starsin kanssa.
Kesäkuussa 2024 Stars osti Suterin jäljellä olleen sopimuksen ulos.
Heinäkuussa 2024 Suter solmi vuoden mittaisen ja 775 000 dollarin arvoisen sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa.
Muuta.
Ryanin isä, Bob Suter oli voittamassa olympiakultaa Yhdysvaltojen joukkueessa vuoden 1980 Lake Placidin olympialaisissa ja hänen setänsä Gary Suter pelasi 17 kautta NHL:ssä edustaen Chicago Blackhawksia, Calgary Flamesia ja San Jose Sharksia.
Berliini-maalari

Berliini-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisen ja klassisen kauden taitteessa noin vuosina 500–460 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että eräs hänen tunnetuimmista töistään on nykyisin Antikensammlungissa Berliinissä.
Berliini-maalari oli Euthymideen oppilas. Hänen nimiinsä on laitettu noin 300 eri vaasia. Maalari piirsi kiiltävän mustiin vaaseihin yksittäisiä ihmishahmoja, joille oli ominaista rintalihasten välissä oleva pieni kolmio ja kulmikas kehräsluu. Poikkeuksena punakuviotyylistä Berliini-maalari teki myös joitakin Panathenaia-amforoita, joissa käytettiin aina mustakuviotekniikkaa, sekä joitakin vaaseja myös valkopohjatekniikalla.
Sofilos

Sofilos () oli antiikin kreikkalainen savenvalaja ja vaasimaalari, joka teki ja maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 590–570 eaa.
Sofilos oli ensimmäinen, jolta tunnetaan vaasissa oleva signeeraus. Hänen tekemikseen on tunnistettu noin neljäkymmentä eri vaasia, joista signeeraus tunnetaan kolmesta vaasista. Sofiloksen työt ovat suurikokoisia, ja niissä esitetään vielä korinttilaisvaikutteiseen tapaan kertovia kohtauksia sekä eläinaiheita kuvanauhoina. Sofilos käytti mustakuvioisissa hahmoissaan lisäväreinä punaista ja valkoista.
Sotades (savenvalaja)

Sotades () oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa klassisella kaudella noin vuosina 460–450 eaa.
Sotadeen tekemistä vaaseista on säilynyt muun muassa juomamaljoja ja rhytoneita. Yhdessä vaasissa on hänen signeerauksensa. Sotadeen vaaseja maalasi muun muassa hänestä nimensä saanut niin kutsuttu Sotades-maalari. Joskus heidät on nähty samana henkilönä.
Makron (vaasimaalari)

Makron () oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 490–480 eaa.
Makron työskenteli todennäköisesti yhdessä savenvalaja Hieronin kanssa, toisin kuin useimmat kauden maalarit, jotka toimivat yhteistyössä useiden savenvalajien kanssa. Makronin tekeminä pidetään ainakin noin 350 eri vaasia, ja punakuviokaudelta on eniten töitä säilynyt juuri häneltä, joskin vain yksi on signeerattu. Makron maalasi pääasiassa kyliksejä eli viinimaljoja. Vaasimaalaukset esittävät arkipäivä aiheita, kuten juhlijoita ja urheilijoita sekä eroottisia aiheita.
Seepramakrilli

Seepramakrilli eli juovamakrilli ("Scomberomorus commerson") on makrillikalojen lahkoon kuuluva makrilli.
Koko ja ulkonäkö.
Seepramakrillin suurin julkaistu pituus on 240 cm ja paino 70 kg. Sen pää ja vartalo ovat kaikkialta tumman turkoosinsinisiä, ja vartalossa on sen koko pituudelta korkeussuuntaisia mustia raitoja, mistä se on saanut nimensäkin. Ensimmäinen selkäevä on matala, samanvärinen kuin muu ruumis. Muut evät ovat turkoosinmustia.
Levinneisyys.
Seepramakrillia tavataan Intian valtamereltä ja Tyyneltämereltä. Alue ulottuu lännessä Etelä-Afrikasta Punaisellemerelle ja mannerjalustaa seuraten Kaakkois-Aasiaan. Tyynenmeren pohjoisimmat esiintymät ovat Kiinassa ja Japanissa ja eteläisimmät Australiassa ja Fidžisaarilla. Suezin kanavan kautta laji on levittäytynyt myös itäiselle Välimerelle.
Seepramakrilli viihtyy mannerjalustan koko leveydellä 10–70 metrin syvyydessä. Toisinaan sitä tavataan myös sameissa ja vähäsuolaisissa vesissä. Sen tiedetään vaeltavan pitkiä matkoja rannikkoja pitkin, joskaan kaikki populaatiot eivät tällaisia taipaleita tee.
Ravinto.
Seepramakrillit syövät lähes pelkästään pikkukaloja, joita ne jahtaavat pieninä parvina.
Siguatoksiini.
Australian Queenslandin itärannikolta pyydetyistä seepramakrilleista on löydetty rasvaliukoista siguatoksiini-myrkkyä, joten näitä nimenomaisia kaloja ei suositella syötäväksi. Myrkytyksen ensioireet ovat ruuansulatuksen, hermoston ja verenkierron toimintahäiriöt. Ne ilmenevät kuuden tunnin kuluessa kalan syönnistä.
Kalastus.
Seepramakrillia pyydetään paljon niin ammattimaisesti, teollisesti ja virkistysmielessä. Kalaa myydään tuoreena, pakastettuna, suolattuna, kuivattuna ja säilykkeenä. Siitä valmistetaan myös kalapyöryköitä.
Pyksis

Pyksis () on antiikin aikainen lieriömäinen rasia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. 
Historia ja käyttö.
Pyksiksiä käytettiin korurasioina sekä kosmetiikan ja kauneudenhoitovälineiden säilytysastioina. Joistakin pyksiksistä on löydetty jäänteitä niiden sisältämistä aineista, kuten poskipunasta. Pyksis-muoto tunnetaan jo pronssikaudelta kykladisesta, minolaisesta ja mykeneläisestä kulttuurista ja antiikissa jälleen geometriselta kaudelta lähtien. Tuolloin tyyppiä käytettiin ensin erityisesti korinttilaisessa keramiikassa, josta se levisi attikalaiseen keramiikkaan. Attikassa sitä valmistettiin 300-luvulle eaa. saakka. Sieltä muoto siirtyi apulialaiseen keramiikkaan.
Antiikin aikana kyseisen tyyppisestä rasiasta käytettiin ilmeisesti myös nimitystä "kylikhnis" (). Nimen "pyksis" käyttö yleistyi 300-luvulla eaa. Etymologisesti nimi palautuu puksipuuta ("Buxus sempervirens") tarkoittavaan sanaan "pyksos" (), mikä voi kertoa siitä, että alkuperäiset rasiat olivat juuri puisia.
Muoto ja tyypit.
Pyksis on muodoltaan pyöreä ja lieriömäinen, kovera- tai kuperaseinäinen ja kannellinen rasia, joka on valmistettu puusta, metallista, luusta, terrakotasta eli poltetusta savesta tai kivestä. Pyksiksiä koristeltiin sekä musta- että punakuviotekniikalla. Varsinkin punakuviokeramiikassa pyksisten maalauskoristelu esitti usein naisten elämään liittyviä aiheita. Sellaisissa vaasimaalauksissa, joissa pyksis itse esiintyy, se kuvataan yleensä naisten käyttämänä.
Pyksiksiä oli useita eri tyyppejä, joista tärkeimpiä arkaaisen ja klassisen kauden tyyppejä olivat:
Tyyppi A
Tyypin A pyksis on korkeahko ja koveraseinäinen, ja siinä on litteä kansi, jossa on nuppi. Siinä on joskus matala jalkalevy tai kolme pientä jalkaa. Tyyppi oli lähtöisin Korintista, ja oli pyksisten yleisin. Sitä käytettiin erityisesti 500- ja 400-luvuilla eaa.
Tyyppi B
Tyypin B pyksis on matalampi, koveraseinäinen ja matalajalkainen. Kansi on kupumainen. Sitä käytettiin erityisesti Attikassa 400- ja 300-luvuilla eaa.
Tyyppi C
Tyypin C pyksis on matala ja hyvin koveraseinäinen. Kansi on kupumainen, ja jalka matala ja sisäänpäin vedetty. Sitä käytettiin erityisesti 400-luvun eaa. lopulta 300-luvulle eaa.
Tyyppi D
Tyypin D pyksis on suoraseinäinen ja sylinterimäinen. Kansi on litteä ja vailla kädensijaa.
Nikostheneen pyksis
Nikostheneen pyksis ("nikostheeninen pyksis") on muista selvemmin poikkeava tyyppi, jossa on ylöspäin levenevä vartalo, varrellinen jalka ja korkea, kartiomainen kansi, jonka keskellä on nuppi. Tyyppi on saanut nimensä sen 500-luvun eaa. lopulla kehittäneestä savenvalaja Nikostheneestä.
Askos

Askos (, ’viinileili’) on antiikin aikana käytetty leiliä muistuttava keraaminen säilytys- ja kaatoastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Askoksia käytettiin oliiviöljyn, hunajan, viinietiikan ja viinin säilytykseen ja kaatamiseen. Vaasityypistä käytetty nimitys on nykyaikainen ja perustuu antiikin aikaiseen viinileiliä tarkoittavaan sanaan, koska vaasit muistuttavat ulkoisesti monin tavoin leilejä. Leilit tehtiin yleensä nahasta, ja ne esiintyvät keramiikkamaalauksissa usein satyyrien kantamina.
Keramiikassa askos on pieni, matala ja pyöreä astia, jossa on tasainen pohja, pitkäkaulainen nokka ja vartalon yli kaareutuva kädensija. Koko ja muoto osoittavat, että askoksia käytettiin ennen kaikkea silloin, kun nestettä haluttiin kaataa kerrallaan pieni määrä. Vaasissa ei yleensä ole tilaa suurikokoisille koristeluille.
Askoksia oli hyvin monenmuotoisia. Osa oli leilimäisiä, osa puolestaam esimerkiksi rengasmaisia tai tehty eläimen muotoon. Eräs askoksen alatyyppi on guttus.
Psiaks

Psiaks () oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista musta- ja punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 525–505 eaa.
Psiaksin nimi tunnetaan useista hänen tekemistään vaasien signeerauksista. Hän työskenteli aikana, jolloin mustakuviotekniikka oli vaihtumassa punakuviotekniikaksi, ja toimi sujuvasti kummallakin tekniikalla. Häntä pidetään usein punakuviotekniikan kehittäjänä yhdessä Andokides-maalarin kanssa. Kumpikin maalasi savenvalaja Andokideen vaaseja, toisin sanoen työskenteli tämän työpajassa.
Psiaks maalasi myös savenvalaja Menonin vaaseja. Siksi ennen kuin Psiaksin oma signeeraus oli löydetty, häntä kutsuttiin tutkimuksessa nimellä "Menon-maalari". Yhteensä Psiaksin tekemiksi on tunnistettu noin 50 eri vaasia. Signeerauksensa hän kirjoitti muodossa . Eufronios oli Psiaksin oppilas.
Psiaks käytti kaikkia aikansa tekniikoita, musta- ja punakuviotekniikan lisäksi myös valkopohjatekniikkaa sekä harvinaisempaa Six-tekniikkaa. Hän maalasi kaikenkokoisia ja tyyppisiä vaaseja, erityisesti kuitenkin pieniä vaasimuotoja. Kuva-aiheista hänen suosiossaan olivat erityisesti Dionysos- ja Herakles-aiheet.
Mikko Lukkarila

Mikko Lukkarila (s. 24. kesäkuuta 1987, Tornio) on suomalainen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa IFK Vänersborgia. Lukkarilan ura alkoi Bandyliigassa kaudella 2004–2005 Tornion Palloveikkojen riveissä.
Maajoukkueuransa Lukkarila aloitti vuonna 2007.
Saavutukset.
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa