32. sotasairaala

32. sotasairaala (32. SotaS) toimi talvi- ja jatkosodan aikana Oulussa, Muhoksella ja Haukiputaalla. 
Talvisota.
32. sotasairaala perustettiin 13. lokakuuta 1939 Oulun suojeluskuntapiirin määräyksestä, kun sodan syttyminen vaikutti todennäköiseltä ja sen toiminta käynnistyi 30. marraskuuta 1939. Määräys sisälsi 300 potilaspaikkaa sisältävän sotilassairaalan perustamisesta. Heti sodan sytyttyä 32. sotasairaalalle perustettiin II osasto Oulunsuun Piirimielisairaalan tiloihin, jossa vuodepaikkojen määrä oli 245. Vuoden 1939 puolella sotasairaalalle perustettiin vielä III osasto Oulun Diakonissalaitokselle ja sen silmäosastolle. Oulun Diakonissalaitoksella oli enimmillään 110 potilaspaikkaa. 
Runkosairaalan päällikkölääkärinä toimi lääkintämajuri, lääninsairaalan lääk.lis. Väinö Nevanlinna, joka oli siviilissä Oulun lääninsairaalan ylilääkäri. II osaston aloittaessa toimintansa piirimielisairaalassa sen johtajaksi tuli lääk.lis. Martti Elomaa, joka puolestaan siviilitoimenaan hoiti piirimielisairaalan ylilääkärin tehtäviä. Aivan alkuvaiheessa kommenuksen 32. sotasairaalaan saivat myös kirurgiksi lääk.tri Aleksander Steinbock, joka oli sivilitoimenaan myös lääninsairaalassa, res.lääkintäkapteeni Niilo Apajalahti Helsingistä, hammaslääkäri oli odont.lis. Kaarlo Hedmansson Oulusta, lääk.tri Gej Snellman Oulusta ja lääk.lis. J.G. Lindberg Helsingistä. Talouspäällikkönä toimi lääninsairaalan talouspäällikkö Reino Poropudas, taloudenhoitajana Olavi Halttu ja rahastonhoitajana Paavo Paulamäki Oulun sotilaspiirin esikunnasta. Lääkäreistä oli kova pula, ja heitä täytyi hankkia muualta Suomesta ja jopa Ruotsista.
Omana toimintanaan Lääninsairaalan alaisuudessa oli Päivärinteen tuberkuloosiparantolaan sijoitettu sotasairaalatoiminta. Ensimmäiset haavoittuneet tuotiin Päivärinteelle 6. tammikuuta 1940. Sotasairaalaosan vastuu oli norjalaisilla. He hoitivat kaikkiaan 285 haavoittunutta, kaikki kirurgisia tapauksia ja suurin osa vaikeasti haavoittuneita. Heidän ambulanssinsa oli erinomaisen hyvin varustettu, ja sen lääkäreinä toimi Norjan tunnetuimpia kirurgeja apunaan nuorempia lääkäreitä. Koko henkilökunta vaihtui kuuden viikon välein uuden ryhmän tultua Norjasta. Kaikkiaan ehti neljän kuukauden aikana toimia kolme henkilökuntaryhmää, joihin kuului 16 lääkäriä, heistä 3 hammaslääkäriä, 10 lääketieteen kandidaattia, 43 hoitajatarta ja 19 henkeä talous- ja teknillistä henkilökuntaa.
Talvisodan päätyttyä Lasaretinsaaren tiloissa toiminut sotasairaala 32 toimi keskussotasairaalana. Toukokussa 1940 siitä tuli V armeijakunnan sairaala. Sen päällikkölääkärinä toimi lääkintäeverstiluutnantti Eero Wallenius. Huhtikuuhun 1941 mennessä sodan aiheuttama potilasruuhka oli saatu selvitettyä, ja sairaalasta tuli normaali rauhan ajan sotilassairaala.
Jatkosota.
Liikekannallepanon alettua 16. kesäkuuta 1941 32. sotasairaala perustettiin uudestaan. Sen keskuspaikkana eli runkosairaalana oli uusi Kontikankaalle valmistumassa oleva lääninsairaalan rakennus. Tilanne oli Talvisotaan nähden erilainen, sillä Oulusta muodostui Saksan armeijalle myös keskeinen sotasairaalapaikka. Heidän perustamansa sotasairaalayksikkö oli Kriegslazarette 3/677.
Sotasairaala 32 oli vastaanottovalmiina 22. kesäkuuta 1941 niin, että sairaalassa 380 kirurgista, 85 sisätauti-, 10 mielitauti- ja 30 kulkutautipotilaspaikkaa. Paikkaluku lisääntyi niin, että 14. heinäkuuta se oli 1 600 ja 9. elokuuta 2 000 potilaspaikkaa. Perustamistoimintaa edesauttoi se, että sairaalaan määrätty päällystö oli sama kuin Talvisodan aikaisessa sotasairaala 32:ssa. Sotasairaalan käyttöön otettiin ensi vaiheessa kesäkussa 1941 Oulusta Uusi Lääninsairaala, Snellmanin lastenparantola, Oulun Diakonissalaitos (osittain), Oulun Piirimielisairaala (osittain) ja Keskuskansakoulu. Kulkutautisairaalaksi saatiin osasto Oulun Kunnallissairaalasta. Sodan kestässä saksalaiset saivat sotasairaala 32:sta 15. helmikuuta 1942 seuraavat paikat Kriegslazarette 3/677:lle: jaossairaala I (Uusi Lääninsairaala) aluksi 100 ja myöhemmin 200 paikkaa, jaossairaala II (Snellmanin Lastenparantola) 100 paikkaa, jaossairaala V b (Oulun Teollisuuskoulu) aluksi 200 ja myöhemmin 400 paikkaa, jaossairaala VI (Oulun vanha Lääninsairaala) 100 paikkaa eli yhteensä 800 paikaa (aluksi 500 paikkaa). Saksalaiset saivat täysin käyttöönsä alunperin sotasairaala 32:lle varatuista tiloista Oulun Diakonissalaitoksen, Oulun Keskuskansakoulun ja Oulun Teollisuuskoulun lokakuussa 1942. Saksalaiset potilasosastot sulkivat ovensa ja poistuivat lopullisesti 6. syyskuuta 1944 juuri ennen Lapin sotaa.
Runkosairaalan eli uuden läänisairaalan johtajalääkärinä toimi Väinö Nevanlinna, kuten jo Talvisodan aikaisessa sotasairaala 32:ssa, talouspäällikkönä Reino Poropudas ja komendanttina Olavi Halttu. Päällikkölääkärinä oli lääkintäkapteeni Kari Savonen 16.6.-14.8.1941 ja hänen jälkeensä lääkintämajuri U.J.Matinolli 14.8.1941-18.4.1944. Lopussa päällikkölääkärinä toimi lääkintämajuri Veikko Laine. Suomalaisten lääkärien lisäksi sotasairaala 32:ssa oli sen kahden ensimmäisen vuoden toiminta-aikana ruotsalaisia lääkäreitä kaikkiaan yhdeksän; suurin osa muutaman kuukauden jakson. 
Kevättalven 1944 pommituksissa sotasairaala 32:n käytössä olleet rakennukset kärsivät ainoastaan ikkunavaurioita. Lokakuussa 1944 Lapin sodan käynnistyttyä sotasairaala 32:n suomalaispotilaita evakuoitiin junakuljetuksella eteläiseen Suomeen toista tuhatta potilasta.
Toiminta loppui 30. marraskuuta 1944. Tarvikkeet luovutettiin sen jälkeen Oulun Lääninsairaalalle kevään 1945 kuluessa.