tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Norbert Vollertsen

Norbert Vollertsen (s. 1958) on saksalainen lääkäri ja ihmisoikeusaktivisti. Hän työskenteli vuosituhannen vaihteessa Pohjois-Koreassa ja nousi sittemmin yhdeksi keskeisistä Pohjois-Korean hallinnon vastaisista kampanjoijista.
Vollertsen meni heinäkuussa 1999 saksalaisen lääketieteellisen ryhmä Cap Anamurin jäsenenä humanitaarisiin tehtäviin Pohjois-Koreaan. Hän kävi maan hoitolaitoksissa ja todisti nälkää näkevien lasten äärimmäisiä oloja. Vollertsen otti salaa valokuvia potilaista ja näiden oloista. Hän myös luovutti omaa ihoaan potilaille. Tämän seurauksena hän sai ylistystä Pohjois-Korean medialta. Vuonna 1999 Vollertsen sai Pohjois-Korean ystävyyden mitalin. Samalla hänelle myönnettiin ajokortti ja lupa matkustaa vapaasti Pohjois-Korean maaseudulla. Vollertsen päästi salaa muita ulkomaalaisia heiltä yleensä kiellettyihin kohteisiin. 25. lokakuuta 2000 "Washington Postissa" julkaistun artikkelin seurauksena Vollertsen putosi Pohjois-Korean hallinnon suosiosta. Hänet karkotettiin maasta 30. joulukuuta 2000, jolloin hän siirtyi Kiinan kanssa Souliin. Vollertsen kritisoi julkisesti Pohjois-Korean hallinnon ihmisoikeusrikkomuksia ja ruoka-avun eväämistä sitä eniten tarvinneilta. Hän aloitti toiminnan ihmisoikeusaktivistina. Hän on muun muassa avustanut Kiinaan saapuneita pohjoiskorealaisia loikkaamaan kolmanteen maahan. Vollertsen on myös julkaissut kirjoja ja esiintynyt todistajana Yhdysvaltain kongressin edessä Washington DC:ssa. Pohjois-Korean hallinto on luonnehtinut häntä henkisesti epätasapainoiseksi länsimaiseksi agitaattoriksi.
Huhhahhei

Huhhahhei on rap-artisti Käärijän single, joka julkaistiin 20. lokakuuta 2023. Käärijän levy-yhtiö Warner Music Finland on kuvaillut kappaleen sekoittavan poppia, metallia ja elektronista musiikkia. Kappaletta on luonnehdittu ”bilebiisiksi, joka sekottaa jälleen Käärijälle tyypillisesti eri musiikkityylejä”. Kappaleen ovat sanoittaneet Käärijä, Aleksi Nurmi ja Sonny Kylä-Liuhala sekä tuottaneet Aleksi Nurmi ja Jukka Sorsa.
Matti Pesu

Matti Pesu on suomalainen yhteiskuntatieteilijä.
Pesu väitteli vuonna 2019 yhteiskuntatieteiden tohtoriksi kansainvälisessä politiikassa Tampereen yliopistosta. Hän työskenteli vuosina 2012–2018 verkkolehdessä "The Ulkopolitist" edeten lopulta sen toimituspäälliköksi. Hän on työskennellyt myös Suomen ulkoministeriössä, Tampereen yliopistossa ja Euroopan komissiossa. Vuonna 2017 Pesu aloitti työskentelyn Ulkopoliittisessa instituutissa. Hän on ollut muun muassa sen johtava tutkija tutkimusohjelmassa "Suomen ulkopolitiikka, Pohjois-Euroopan turvallisuus ja Nato". Vuoden 2023 alussa hän aloitti myös Ulkopoliittisen instituutin pohjoismaisen verkoston johtamisen.
Pesu on tehnyt runsaasti julkaisuja Suomen ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikasta, puolustusyhteistyöstä sekä Itämeren ja euroatlanttisen alueen turvallisuusasioista. Hän on kommentoinut turvallisuusasioita suomalaisissa tiedotusvälineissä sekä kansainvälisesti muun muassa BBC:lle, "The Wall Street Journaliin", "Newsweekiin", Reutersille ja Associated Pressille.
Carl Mauritz Aminoff

Carl Mauritz Aminoff (19. kesäkuuta 1728 Flisby, Jönköping - 17. joulukuuta 1798 Tukholma) oli ruotsalainen kenraaliluutnantti ja Tukholman Ritarihuoneen johtaja.
Perhe.
Aminoffin isä oli majuri Esaias Aminoff (1686-1739), joka palveli Savon, Hämeen ja Uudenmaan rykmenteissä. Aminoffin isä menehtyi, kun Carl Mauritz Aminoff oli 11-vuotias. Aminoffin äiti oli Eva Charlotta Schmedeman, joka oli valtiosihteeri Johan Schmedemanin ja Elsa Lovisa von Braunjohanin tytär. Schmedeman oli uusi aatelissuku.
Aminoff oli naimisissa vapaaherratar Anna Ebba Wrangel af Lindebergin kanssa. Pariskunta sai neljä lasta. Kenraaliadjutantti Feodor Mauritz Aminoff oli heidän poika. 
Aminoffin toinen vaimo oli vapaaherratar Charlotta Beata Sparre, joka oli kamariherra, vapaaherra Carl Axelsson Sparren tytär.
Suomalainen kenraaliluutnantti Henrik Johan Aminoff oli hänen setä.
Ura.
Aminoff liittyi vapaaehtoisena Stralsundin rykmenttiin vuonna 1742. Hänestä tuli Ruotsin herttua, kruununprinssi Aadolf Frekdrikin paaši (hovipoika) vuonna 1743. Aminoff palveli hovipoikana samaan aikaan kuin hänen suomalainen sukulainen Johan Fredrik Aminoff. 
Hän siirtyi Ruotsin kuninkaan henkivartiokaartiin vuonna 1746. Hänet ylennettiin furiiriksi vuonna 1747, kersantiksi vuonna 1748, sivuadjutantiksi vuonna 1750, pääadjutantiksi 1757, luutnantiksi vuonna 1757 ja alikapteeniksi vuonna 1763. 
Aminoff siirtyi Ruotsin armeijan eläkekassan johtajaksi vuonna 1770 ja vuonna 1771 armeijan vetoomus- ja oppilaskassan johtajaksi. Hänet ylennettiin armeijan everstiluutnantiksi vuonna 1772. 
Aminoff osallistui Ruotsin kuningas Kustaa III:n vallankaappaushankkeeseen. Aminoff sulki kuninkaan käskystä Ruotsin aateliston Tukholman kuninkaanlinnan sisälle kolmeksi päiväksi. Kustaa III:n vallankaappaushanke onnistui. 
Hänen ylennettiin henkivartiokaartin majuriksi vuonna 1774, everstiluutnantiksi ja everstiksi vuonna 1776. Aminoffista tuli henkivartiokaartin varakomentaja vuonna 1776. 
Hänet ylennettiin armeijan kenraalimajuriksi vuonna 1782. Aminoff poistui armeijan palveluksesta kenraaliluutnanttina vuonna 1788 ja siirtyi Tukholman Ritarihuoneen johtajaksi.
Dansk Melodi Grand Prix 1962

Dansk Melodi Grand Prix 1962 oli Tanskassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Tanskan edustaja Eurovision laulukilpailuun 1962. Kilpailuun lähetettiin 416 ehdotuskappaletta, joista valittiin viisi finaalikappaletta. Finaali pidettiin 9. helmikuuta Tivolin konserttisalissa Kööpenhaminassa. Jokainen kappale esitettiin kahdesti eri eittäjien esittäminä, ensimmäiellä kierroksella suuren orkesterin ja toisella kierroksella pienen orkesterin säestyksellä. Voittajan valitsi raati, mutta tarkka piste-erittely ei ole tiedossa. Kilpailun voitti kappale "Vuggevise", jonka kilpailussa esittivät Ellen Winther ja Gitte Hænning. Koska Ellen Winther oli esittänyt kappaleen suuren orkesterin säestyksellä, hänet lähetettiin kappaleen esittäjäksi kansainväliseen Eurovision laulukilpailuun.
Naima Sahlbom

Naima Sahlbom (15. toukokuuta 1871 Tukholma – 29. maaliskuuta 1957 Tukholma) oli ruotsalainen kemisti ja pasifisti. Hänen jälkimaineensa perustuu erityisesti hänen työhönsä kansainvälisessä naisasia- ja rauhanliikkeessä. Hän muun muassa vastusti aktiivisesti tieteen valjastamista sodan tarkoitusperään.
Sahlbom oli yksi perheensä viidestä lapsesta. Hän opiskeli aluksi Tukholmassa, sitten Uppsalan yliopistossa, Aachenin teknillisessä korkeakoulussa ja Baselin yliopistossa. Sahlbom väitteli filosofian tohtoriksi Neuchâtelin yliopistosta vuonna 1910. Vuonna 1914 hän perusti Tukholmassa kemiallista analyysiä varten yksityisen laboratorion. Hän johti sitä loppuelämänsä ajan. Sahlbom oli Naisten kansainvälisen rauhan ja vapauden liiton hallituksen jäsen vuosina 1919–1944. Lisäksi hän muun muassa työskenteli Ruotsin luonnonhistoriallisessa museossa ja vuosina 1902–1903 Geologian tutkimuskeskuksessa Helsingissä. Sahlbom valittiin Geologiska Föreningenin jäseneksi Tukholmassa 10. toukokuuta 1894 Helge Bäckströmin ja Arvid Högbomin suosituksesta. Lisäksi hänet valittiin Signe Malmgrenin ohella ensimmäisenä naisena Finska Kemistsamfundetin jäseneksi.
Sahlbom kuului "Nya vägar" -lehden toimituskuntaan vuosina 1922–1929. Vuonna 1946 hänelle myönnettiin Illis quorum -mitali. Sahlbom oli naimaton. Hänet on haudattu Norra begravningsplatseniin Solnaan.
Andrzej Przewoźnik

Andrzej Jan Przewoźnik (13. toukokuuta 1963 Palmiry, Puola – 10. huhtikuuta 2010 Smolenskin lähistö, Venäjä) oli puolalainen historioitsija.
Przewoźnik valmistui Jagellon yliopistosta. Hän oli nuoruudessaan Krakovassa aktiivinen Solidaarisuus-liikkeessä. Vuodesta 1992 Przewoźnik toimi pääsihteerinä Rada Ochrony Pamięci Walk i Męczeństwassa eli Puolan hallituksen toimielimessä, jonka tehtävä on maan sota-aikoihin liittyvien historiallisten kohteiden suojelu. Historioitsijana Przewoźnikin mielenkiinnon kohteisiin kuului Katynin joukkomurha, josta hän teki lukuisia julkaisuja. Hän oli myös historiallisen vuosikirjan "Niepodległość" päätoimittaja.
Przewoźnik kuoli Smolenskin lento-onnettomuudessa 2010. Hänelle myönnettiin vuonna 2010 postuumisti Jälleensyntyneen Puolan ritarikunnan suurristi.
Dansk Melodi Grand Prix 1961

Dansk Melodi Grand Prix 1961 oli Tanskassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Tanskan edustaja Eurovision laulukilpailuun 1961. Kilpailuun lähetettiin 384 ehdotuskappaletta, joista valittiin seitsemän finaalikappaletta. Finaali pidettiin 19. helmikuuta Fredericia-teatterissa Fredericiassa. Voittajan valitsi kymmenhenkinen raati, jonka jäsenistä kukin antoi kolmelle suosikilleen jokaiselle yhden pisteen. Kilpailun voitti Dario Campeotto kappaleella "Angelique".
Venäjän poikkeukselliset kuolemantapaukset 2022–

Venäjältä on uutisoitu Ukrainaan tehdyn suurhyökkäyksen aikana monia poikkeuksellisia kuolemantapauksia, jotka ovat saavuttaneet kansainvälistä huomiota. Kuolleet ovat toimineet vaikutusvaltaisissa asemissa ja tiedotusvälineissä on pidetty osaa kuolemista olosuhteiltaan erikoisina. Kuolemiin on monissa tapauksissa liittynyt väkivaltaa, onnettomuuksia tai viitteitä itsemurhasta, mutta median käsittelyssä tapausten yhteyteen on niputettu myös joitain luonnollisina pidettyjä kuolemia. Jotkin vyyhdin yhteydessä käsitellyt kuolemantapaukset ovat sattuneet jo ennen täysimittaisen hyökkäyksen alkamista. Myös Venäjän tiedotusvälineissä on luetteloitu sodan aikana uransa huipulla äkillisesti kuolleita liikemiehiä.
Ulkopoliittisen instituutin Jussi Lassila selitti liike-elämän toimijoiden itsemurhien voineen lisääntyä taloudellisen paineen myötä. Rahoittaja, Venäjän hallinnon arvostelija Bill Browder puolestaan epäili monien liikemiesten tosiasiassa joutuneen murhatuiksi, vaikka useimmat tapaukset on virallisesti käsitelty itsemurhina.
Dansk Melodi Grand Prix 1960

Dansk Melodi Grand Prix 1960 oli Tanskassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Tanskan edustaja Eurovision laulukilpailuun 1960. Kilpailuun lähetettiin 248 ehdotuskappaletta, joista valittiin seitsemän finalistia. Finaali pidettiin 6. helmikuuta radiotalossa Kööpenhaminassa. Voittajan valitsi kymmenhenkinen raati, jonka jäsenistä kukin antoi yhden pisteen omalle suosikilleen. Kilpailun voitti Katy Bødtger kappaleella "Det var en yndig tid".
Dansk Melodi Grand Prix 1959

Dansk Melodi Grand Prix 1959 oli Tanskassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Tanskan edustaja Eurovision laulukilpailuun 1959. Kilpailuun lähetettiin 288 ehdotuskappaletta, joista valittiin kuusi finaalikappaletta. Finaali pidettiin 12. helmikuuta radiotalossa Kööpenhaminassa. Voittajan valitsi nelihenkinen raati, ja vain kärkikolmikko julkaistiin. Kilpailun voitti Birthe Wilke kappaleella "Uh, jeg ville ønske jeg var dig".
Anna Fifield

Anna Fifield (s. 1976) on uusiseelantilainen toimittaja ja tietokirjailija.
Fifield sai humanististen tieteiden kandidaatin arvon Wellingtonin Victoria-yliopistosta ja journalismin diplomin Canterburyn yliopistosta. Hän aloitti uransa toimittajana Uudessa-Seelannissa vuonna 1997. Hän vietti kolmetoista vuotta työskennellen "Financial Timesissa". Tänä aikana hän oli kirjeenvaihtajana Soulissa, Teheranissa, Beirutissa ja Washington DC:ssa. Lukuvuoden 2013–2014 Fifield vietti journalismin Nieman-stipendillä Harvardin yliopistossa tutkien muutoksen mekanismeja suljetuissa yhteisöissä. Vuosina 2014–2018 hän työskenteli "The Washington Postin" Tokion-toimiston päällikkönä. Tämän jälkeen hän oli vuoteen 2020 saakka saman lehden Pekingissä sijaitsevan toimiston päällikkö. Vuonna 2020 Fifield palasi Uuteen-Seelantiin, jossa hän työskenteli "The Post" -lehdessä (entinen "The Dominion Post") kahden vuoden ajan. Sittemmin hän on työskennellyt "The Washington Postin" toimittajana Aasian ja Tyynen valtameren alueen asioista.
Fifield on erikoistunut Pohjois-Korean käsittelyyn. Hän on vieraillut maassa moneen otteeseen. Fifield kirjoitti teoksen "The Great Successor: The Divinely Perfect Destiny of Brilliant Comrade Kim Jong Un" (2019), joka ilmestyi myös Seppo Raudaskosken suomentamana Bazar Kustannuksen kautta nimellä "Loistava toveri Kim Jong Un". Teoksessa luodaan henkilökuva Kim Jong-unista. Fifield sai vuonna 2018 Stanfordin yliopiston Shorenstein-keskuksen journalismipalkinnon Aasian asioiden käsittelystä. Lisäksi hän oli vuonna 2017 Osborn Elliott Prize -finalisti.
Dansk Melodi Grand Prix 1958

Dansk Melodi Grand Prix 1958 oli Tanskassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Tanskan edustaja Eurovision laulukilpailuun 1958. Kilpailuun lähetettiin 114 ehdotuskappaletta, joista valittiin kuusi finalistia. Finaali pidettiin 16. helmikuuta radiotalossa Kööpenhaminassa. Voittajan valitsi kymmenhenkinen raati, ja vain kilpailun voittaja julkaistiin. Kilpailun voitti Raquel Rastenni kappaleella "Jeg rev et blad ud af min dagbog".
Dansk Melodi Grand Prix 1957

Dansk Melodi Grand Prix 1957 oli Tanskassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Tanskan edustaja Eurovision laulukilpailuun 1957. Tanska osallistui Eurovision laulukilpailuun tuolloin ensimmäistä kertaa, joten Dansk Melodi Grand Prix järjestettiin tuolloin ensimmäistä kertaa. Kilpailuun lähetettiin 117 ehdotuskappaletta, joista valittiin kuusi finalistia. Finaali pidettiin 17. helmikuuta radiotalossa Kööpenhaminassa. Voittajan valitsi kymmenhenkinen raati, ja vain kilpailun kärkikaksikko julkaistiin. Kilpailun voitti duo Birthe Wilke &amp; Gustav Winckler kappaleella "Skibet skal sejle i nat".
Setuksimabi

Setuksimabi, kauppanimeltään Erbitux, on kimeerinen monoklonaalinen vasta-aine (immunoglobuliini G1), joka annostellaan infuusiona suoneen. Lääkkeen estävä vaikutus kohdistuu epidermaalisen kasvutekijän reseptoreihin. Setuksimabin teho on osoitettu paksu- ja peräsuolen syövän sekä pään ja kaulan alueen syöpätautien hoidossa.
Setuksimabi on Suomessa hyväksytty lääkkeeksi epidermaalisen kasvutekijän reseptoreita ilmentävän paksu- ja peräsuolen syövän sekä pään ja kaulan alueen levyepiteelikarsinooman hoidossa. Yleisimpiä haittavaikutuksia ovat ihoreaktiot, jotka yleisimmin ilmenevät aknen kaltaisena ihottumana, jonka lisäksi iholla voi esiintyä muun muassa kutinaa, hilseilyä ja kuivumista. Muita hyvin yleisiä haittavaikutuksia ovat hypomagnesemia, maksaentsyymien kohoaminen, lievät ja kohtalaiset reaktiot infuusioon sekä limakalvojen tulehtuminen. Yleisiksi haittavaikutuksiksi on luokiteltu päänsärky, dehydraatio, ruokahaluttomuus, silmän sidekalvontulehdus, ripuli, pahoinvointi, oksentelu, väsymys ja vaikeat reaktiot infuusioon.
Setuksimabin kemiallinen kaava on C6484H10042N1732O2023S36 ja CAS-numero 205923-56-4.
San Fernando (1765)

San Fernando oli Espanjan laivaston vuonna 1765 vesille laskettu San Carlos -luokan kaksikantinen 80-tykkinen linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Havannasta, missä köli laskettiin 18. huhtikuuta 1764. Alus laskettiin vesille 24. heinäkuuta 1765.
Palvelus.
Alus lähti 14. heinäkuuta 1766 Havannasta linjalaiva "Brillanten" ja fregattien "Astrea" ja "Nuestra Señora de la Concepciónin" sekä kahden urcan ja tartanin kanssa. Ne muodostivat kuljetuksen, jonka lastina oli neljän miljoonan peson edestä aarteita. Ne saapuivat 24. syyskuuta Cádiziin. Vuonna 1767 alus partioi Biskajanlahden eteläosassa linjalaivojen "San Genaro" ja "Campión" kanssa päällikkönään Fernando de Loxtia. Vuonna 1768 alus siirrettiin Ferrolissa reserviin.
Alus palautettiin palvelukseen päällikkönään Ignacio de Mendizábal ja lähti 31. toukokuuta 1779 Ferrolista linjalaiva "San Luisin" ja fregatti "Nuestra Señora de la Asuncionin" kanssa Coruñaan. Vuosina 1780-1781 alus osallistui Gibraltarin piiritykseen ja Englannin kanaalin sotaretkiin Antonio Osornon lippulaivana. Kesäkuussa 1782 se osallistui Cabo São Vicenten edustalla brittiläisen 52 aluksen saattueen valtaukseen, mutta ei osallistunut varsinaiseen taisteluun.
Vuonna 1784 alukselle asennettiin lisäkansi, jolloin tykkien määrä aluksella nousi 94:ään. Se osallistui 1790-1796 sotatoimiin Biskajanlahdella ja Välimerellä. Vuoden 1801 lopulla alus poistettiin palveluksesta Cádizissa, mutta se oli 1805 Ferrolissa odottamassa pääsyä telakalle. Alus oli Ferrolissa, kunnes se määrättiin romutettavaksi 8. lokakuuta 1813. Alus romutettiin 1815 ja jäännökset myytiin vuoden loppuun mennessä.
Klaus Scherer

Klaus R. Scherer (s. 1943) on sveitsiläinen psykologi.
Scherer opiskeli aluksi yhteiskuntatiedettä ja taloustiedettä Kölnin yliopistossa ja London School of Economicsissa. Tämän jälkeen hän opiskeli psykologiaa ja väitteli filosofian tohtoriksi Harvardin yliopistosta vuonna 1970. Scherer pääsi opettamaan Pennsylvanian yliopistoon Philadelphiaan ja saksalaiseen Kielin yliopistoon. Vuonna 1973 hänestä tuli Justus-Liebig-Universität Gießenin sosiaalipsykologian professori, ja vuosina 1985–2008 hän toimi psykologian professorina Geneven yliopistossa. Genevessä Scherer perusti johtamansa laitokset Centre Interfacultaire en Sciences Affectives ja Swiss Center for Affective Sciences.
Scherer on erikoistunut tunteiden tutkimukseen. Hän laati tunteen osa-alueiden mallinnusmenetelmän CPM ("Component Process Model"). Hänen tutkimustyönsä on sivunnut myös musiikkipsykologiaa. Scherer on ollut mukana perustamassa tieteellistä "Emotion"-julkaisua ja toimittamassa Oxford University Pressin "Affective Science" -kirjasarjaa. Hän kuului myös International Society for Research on Emotionin (ISRE) perustajiin. Scherer on American Psychological Associationin, Association for Psychological Sciencen ja Acoustical Society of American jäsen. Hänet valittiin vuonna 2002 American Academy of Arts and Sciencesin kansainväliseksi kunniajäseneksi. Hän on myös Academia Europæan jäsen. Scherer on saanut kunniatohtorin arvot Bolognan yliopistosta ja Bonnin yliopistosta. Hänet nimitettiin lisäksi Ludwig-Maximilians-Universität Münchenin kunniaprofessoriksi.
San Luis (1767)

San Luis oli Espanjan laivaston vuonna 1767 vesille laskettu San Carlos -luokan kaksikantinen 80-tykkinen linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Havannasta, missä köli laskettiin 25. marraskuuta 1765. Alus laskettiin vesille 30. syyskuuta 1767.
Palvelus.
Alus lähti 24. kesäkuuta 1768 Havannasta päällikkönään Manuel Antonio Flórez Maldonado ja saapui elokuussa Ferroliin, missä se siirrettiin reserviin ja riisuttiin aseista. Alus palautettiin palvelukseen 4. marraskuuta 1778 päällikkönään Juan Antonio del Camino Velasco ja lähti 31. toukokuuta 1779 Ferrolista linjalaiva "San Fernandon" ja fregatti "Nuestra Señora de la Asunciónin" kanssa Coruñaan, mistä se lähti 2. heinäkuuta José de Solanon lippulaivana 1. Englannin kanaalin sotaretkelle.
Alus saapui 4. elokuuta 1780 Havannaan vältettyään Britannian kuninkaallisen laivaston amiraali Rodneyn laivaston. Se oli 1780-1783 aktiivinen Karibianmerellä Ranskan ja Espanjan välisten sotatoimien aikana liittoutuneena Britanniaa vastaan tukiessaan Yhdysvaltain itsenäisyystaistelua. Aluksen päällikkönä oli 4. marraskuuta 1781 alkaen Pedro Autrán y Díaz-Barcenilla.
Marraskuussa 1781 Havannassa alukselle lisättiin kansi mahdollistamaan 94-tykkiseksi muuttaminen. Se lähti 1. kesäkuuta 1783 Havannasta "San Nicolás de Barin" kanssa päällikkönään Antonio O´Carol. Alukset saapuivat 20. heinäkuuta Cádiziin, missä "San Luis" riisuttiin 1783 aseista. Se poistettiin alusluettelosta 4. elokuuta 1789 ja romutettiin 6. elokuuta 1789 alkaen.
Skudeneshavn

Skudeneshavn on taajama ja kaupunki Karmøyn kunnassa Rogalandin läänissä Norjassa. Sen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä ja asukasluku 3 326 vuonna 2022. Skudeneshavn on vanha kalastajakylä ja nykyisin suojeltu kulttuuriympäristö.
Åkrehamn

Åkrehamn on taajama ja kaupunki Karmøyn kunnassa Rogalandin läänissä Norjassa. Sen pinta-ala on 4,4 neliökilometriä ja asukasluku 7 823 vuonna 2022.
Avaldsnesin kirkko

Avaldsnesin kirkko () on Karmøyn kunnassa Rogalandin läänissä Norjassa sijaitseva keskiaikainen kivikirkko. Se on peräisin 1200-luvulta. Kirkon nykyinen torni on vuodelta 1929.
Pembrolitsumabi

Pembrolitsumabi, kauppanimeltään Keytruda, on monoklonaalinen vasta-aine, jota käytetään lukuisten syöpätautien hoidossa. Sitä käytetään suoneen annettavana infuusiona. Se on väritön tai kellertävä liuos, jonka pH-arvo on 5,2–5,8.
Pembrolitsumabin kemiallinen kaava on C6504H10004N1716O2036S46, moolimassa 146286,2902 g/mol ja CAS-numero 1374853-91-4. 
Käyttöaiheet.
Euroopan unionin alueella pembrolitsumabia käytetään seuraavien sairauksien hoidossa:
Sivuvaikutukset.
Yleisimmät pembrolitsumabin haittavaikutukset ovat:
Mahdollisia ovat lukuisat muutkin sivuvaikutukset, kuten huimaus, makuaistin häiriöt, keuhkokuume, unettomuus, limakalvojen kuivuminen, rytmihäiriöt, verenpaineen nousu, hepatiitti, vilunväristykset, nivel- ja lihastulehdukset, munuaistulehdus sekä kilpirauhasen liikatoiminta.
Asbjørn Sunde

Asbjørn Edvin Sunde (salanimeltään "Osvald Pettersen"; 12. joulukuuta 1909 Rørvik – 23. huhtikuuta 1985 Oslo) oli norjalainen merimies, kommunisti ja vastarintaliikkeen jäsen. Hän johti Osvaldgruppen-nimistä ryhmää, joka teki yli sata sabotaasi-iskua saksalaisia miehittäjiä vastaan. Hän oli aiemmin osallistunut vapaaehtoisena Espanjan sisällissotaan tasavaltalaisten puolella. Vuonna 1954 hänet tuomittiin kahdeksan vuoden vankeuteen vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi. Hän pääsi vapaaksi vuonna 1959.
Matti Vartia

Seppo Matti Ilmari Vartia (s. 5. elokuuta 1937 Hämeenlinna) on suomalainen diplomi-insinööri ja eläköitynyt yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.
Vartia syntyi varatuomari Heikki Iimari Vartian ja Elna Kivilahden perheeseen. Hän avioitui 1961 lastenhoitaja Terhi Marjatta Karelahden kanssa. Vartia tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1955 ja valmistui koneenrakennuksen diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1961. 
Vartia oli Printal Oy:n suunnittelupäällikkö Hangossa 1961–1962, Oy Sako Ab:n patruunaosaston johtaja Riihimäellä 1962, patruuna- ja aseosaston johtaja 1963–1970 ja konepajakoulun johtaja 1966–1969. Vartia toimi myös Riihimäen teknillisen oppilaitoksen tuntiopettajana 1963–1964 ja 1968–1970. Oy Bensow Ab:n Solifer-tehtaiden tekninen johtaja Helsingissä hän oli 1970–1972 ja Printal Oy:n tuotannonjohtaja 1972–1977. 
Oy G. W. Sohlberg Ab:n kalusteteollisuuden tekninen johtaja Jyväskylässä Vartia oli 1978–1986, vt. toimialajohtaja 1984, kehitysjohtaja Helsingissä 1986–1987, myymäläkalusteet-toimialan johtaja 1988–1990 ja johtokunnan jäsen 1988–1996. GWS Perlos Oy:n, vuodesta 1997 Perlos Oy, toimitusjohtaja Nurmijärvellä hän oli 1990–1997 ja hallituksen jäsen 1990–2000. 
Vartialla oli työuransa aikana myös useita liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Käsipalloa harrastanut Vartia voitti Suomen mestaruuden Unionin joukkueessa 1953, 1955 ja 1957–1960 ja oli Suomen käsipallomaajoukkueen jäsen 1959–1961. Suomen Käsipalloliiton puheenjohtaja hän oli 1991–1993. Teollisuusneuvoksen arvonimen Vartia sai 1998.
Tormod Torfæus

Tormod Torfæus (synt. "Þormóður Torfason"; 27. toukokuuta 1636 Reykjavík – 31. heinäkuuta 1719 Karmøy) oli islantilaissyntyinen Norjassa vaikuttanut historioitsija, joka tutki muinaispohjoismaisia käsikirjoituksia, käänsi islantilaisia saagoja tanskaksi sekä kirjoitti muun muassa ensimmäisen yhtenäisen teoksen Norjan historiasta vuoteen 1387 saakka. Torfæus opiskeli teologiaa Kööpenhaminan yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1657. Hän työskenteli aluksi historioitsijana Tanskan hovin palveluksessa, ja vuonna 1664 hän muutti Karmøyhyn Norjaan Stavangerin hiippakunnan kruununvoudiksi. Hänen päätyönsä, neliosainen "Historia rerum Norvegicarum", ilmestyi vuonna 1711.
1,2-diklooripropaani

1,2-diklooripropaani (C10H8O2) eli propyleenidikloridi on kloorattuihin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi muiden yhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa 1,2-diklooripropaani on väritöntä nestemäistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen vain vähäisessä määrin, sen sijaan useisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja hiilivetyihin, se liukenee hyvin. 1,2-diklooripropaani reagoi voimakkaiden emästen kanssa ja hajoaa kuumennettaessa allyylikloridiksi. 1,2-diklooripropaani on ärsyttävä yhdiste ja todennäköisesti karsinogeenistä.
Valmistus ja käyttö.
1,2-diklooripropaania muodostuu muiden reaktioiden sivutuotteina. Tällaisia prosesseja ovat esimerkiksi propyleenikloorihydriinin valmistus ja allyylikloridin valmistus klooraamalla propeenia.
1,2-diklooripropaania käytetään valmistettaessa propyleenikloorihydridiä tai tetrakloorieteeniä. Sitä on käytetty myös rasvojen, hartsien ja öljyjen liuottimena, puhdistusaineissa, veden poistamiseen orgaanisista liuoksista ja maaperän fumigaatioon.
Kieli-ideologia

Kieli-ideologia on kielitieteen alaan kuuluvan sosiolingistiikan tutkimuksen tarkastelema ilmiö, jolla tarkoitetaan erilaisia uskomuksia ja käsityksiä kielestä, sen arvosta, merkityksestä ja luonteesta. Kieleen liittyvät tunteet, odotukset ja näkemykset ovat sosiaalisesti rakentuneita ja usein myös tiedostamattomia ja hyvin luonnollistuneita tapoja ajatella ja toimia. Kieli-ideologiat tulevat esiin esimerkiksi tavoissa käyttää kieltä tai vaatia tietyn kielen käyttöä tai tietynlaista kielenkäyttöä erilaisissa tilanteissa, tavoissa esittää ja kuvata eri kieliä ja niiden puhujia sekä erilaisissa käytännön toimissa, kuten vaikka kielipoliittisissa päätöksissä ja opetussuunnitelmissa. 
Kieli-ideologiat ovat kiinteä osa kaikki kieliyhteisöjä ja kielenkäyttöä, ja vallalla on monia, keskenään toisinaan myös ristiriitaisia, kieli-ideologioita. Ne ovat ainaisessa muutostilassa, mutta toisaalta muutokset voivat tapahtua hyvin hitaastikin. Kieli-ideologiat eivät ilmaannu tyhjästä, vaan niiden juuret ovat syvällä yhteiskunnan rakenteissa ja sen eri vaiheissa. 
Kieli-ideologioita on vaikea tutkia niiden sosiaalisesti rakentuvan luonteen ja tiedostamattomuuden vuoksi. Muun muassa tämän takia kieli-ideologioita tutkitaan monin eri tavoin. 
Osana koulujärjestelmää.
Kieli-ideologiat ovat läsnä myös koulujen arjessa ja toiminnassa. Kieli-ideologioiden tutkimuksessa kouluja pidetäänkin erityisesti paikkoina, joissa kieli-ideologioita ylläpidetään.
Suomen kouluissa.
Perinteisesti suomalaista koulujärjestelmää voidaan pitää yksikielisenä ja yhtenäistävänä instituutiona, mihin ovat vaikuttaneet muun muassa toisen maailmansodan jälkeinen yhtenäiskulttuurin aika ja kielellisen moninaisuuden näkymisen rajallisuus.
Tapti

Tapti on Intian keskiosassa virtaava joki. Se on 724 kilometriä pitkä. Joki saa alkunsa Madhya Pradeshin osavaltiosta ja laskee länsisuuntaan Maharashtran ja Gujaratin osavaltioiden läpi Khambatinlahteen Arabianmereen.
Kuollut internet -teoria

Kuollut internet -teoria on verkossa toimiva salaliittoteoria, jonka mukaan internet koostuu nykyään pääasiassa bottien toiminnasta ja automaattisesti tuotetusta sisällöstä, jota manipuloidaan algoritmisella kuratoinnilla, jolloin orgaaninen inhimillinen toiminta jää marginaaliin. Teorian kannattajat uskovat, että botit luodaan tarkoituksellisesti auttamaan algoritmien manipuloinnissa ja parantamaan hakutuloksia, jotta kuluttajia voitaisiin lopulta manipuloida. Lisäksi jotkut teorian kannattajat syyttävät valtion virastoja bottien käyttämisestä yleisön käsitysten manipuloimiseksi ja toteavat: ”Yhdysvaltain hallitus harjoittaa koko maailman väestön tekoälyllä toimivaa tajunnan sekoittamista.” Tämän "kuoleman" päivämääräksi ilmoitetaan yleensä noin vuosi 2016 tai 2017.
Teoria on saanut kannatusta, koska suuri osa havaituista ilmiöistä perustuu mitattavissa oleviin ilmiöihin, kuten lisääntyneeseen bottien liikenteeseen. "The Atlantic" -lehden kirjoittaja Kaitlin Tiffany on kuitenkin kuvannut ajatusta ”vainoharhaiseksi kuvitelmaksi”, vaikka bottien liikennöintiin ja internetin eheyteen liittyvää kritiikki on perusteltua.
Slovo Kyrgyzstana

Slovo Kyrgyzstana (Слово Кыргызстана, ”Kirgisian sana”) on Kirgisian pääkaupungissa Biškekissä ilmestyvä venäjänkielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin vuonna 1925 nimellä "Batratskaja pravda" (”Maatyöläisen totuus”). Se sai nimen "Krestjanski put" (”Talonpojan tie”) vuonna 1926 ja "Sovetskaja Kirgizia" (”Neuvosto-Kirgisia”) vuonna 1927.
"Sovetskaja Kirgizia" oli neuvostoaikana Kirgisian kommunistisen puolueen sekä Kirgisian sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 131 000 kappaletta vuonna 1980. Sen rinnalla ilmestyi kirgiisinkielinen päivälehti "Sovettik Kyrgyzstan".
Lehti sai nimen "Slovo Kyrgyzstana" maan itsenäistyessä vuonna 1991. Sitä julkaisee samanniminen kustannusyhtiö, mutta käytännössä lehti on valtion äänenkannattaja. Kolmesti viikossa ilmestyvän lehden levikki oli 6 000 kappaletta vuonna 2004. Perjantaisin ilmestyvää "V kontse nedeli" (”Viikon lopussa”) -nimistä numeroa painettiin 20 000 kappaletta.
Ivan Golitsyn

Ivan Jurjevitš Golitsyn (; k. 1583) oli venäläinen ruhtinas, kuvernööri, pajari, päämies ja voivodi Venäjän tsaari Iivana Julman aikana. 
Perhe.
Ivan Jurjevitš Golitsyn syntyi aristokraattiseen Golitsyn-ruhtinassukuun. Golitsyn oli ruhtinas Juri Mihailovitš Bulgakov-Golitsynin ja Ksenija Golitsynin poika. 
Ivanin vaimo oli Irina Ivanovitš Mstislavskaja. Pariskunta sai viisi lasta: Andrei, Ivan, Jelena, Marfa ja Jevdokija. 
Ruhtinatar Jevdokija avioitui pajari Aleksandr Romanovin kanssa, joka oli Venäjän tsaari Mikael Romanovin setä. 
Ruhtinatar Jelena avioitui pajari Gregori Mihailovitš Aminevin kanssa. Heidän poikansa on Aminoff-suvun kantaisä Fjodor Grigorjevitš Aminov. 
Ura.
Golitsyn osalistui taisteluihin Kolyvan alueella, joka sijaitsee Novosibirskin alueella Etelä-Siperiassa. Golitsyn johti pajareiden lapsista koostunutta joukko-osastoa, joka kuului hallitsijan rykmenttiin. Golitsyn johti samaa joukko-osastoa taisteluissa Ruotsia vastaan. Golitsyn osallistui sotaan tataareja vastaan Kolomnassa ja Tulassa. Hänet ylennettiin Tulan kuvernööriksi vuonna 1566. Vuonna 1568 hänet siirrettiin suuren rykmentin varakuvernööriksi. Rykmentti taisteli Krimin kaanikuntaa vastaan. Hänet siirrettiin takaisin Tulan kuvernööriksi vuonna 1570. Vuonna 1572 hänet siirrettiin Permin kuvernööriksi. Vuonna 1573 hänet ylennettin kaartin rykmentin kuvernööriksi.Golitsyn korotettiin pajarin arvoon vuonna 1574. Vuonna 1575 hänet ylettiin suuren rykmentin komentajaksi Serpukhovissa. Vuonna 1577 hänestä tuli suuren rykmentin kuvernööri Kalugassa. Hän oli Novgorodin voivodi vuonna 1580 ja myöhemmin Pihkovan voivodi. Golitsyn toimi viimeisinä vuosinaan Novgorodin kuvernöörinä.
Aaloesta öljypuuhun – Suomen kielellä mainittuja kasveja Agricolan aikaan

Aaloesta öljypuuhun – Suomen kielellä mainittuja kasveja Agricolan aikaan on professori Kaisa Häkkisen ja Terttu Lempiäisen kirjoittama kielitiedettä ja kasvitiedettä käsittelevä monitieteinen tietokirja, jonka Teos-kustantamo on julkaissut vuonna 2011. Kirjassa käsitellään 70 Mikael Agricolan teoksissa esiintyvää kasvia. Kasvit on ryhmitelty mauste- ja rohdoskasveihin, eksoottisiin puihin ja pensaisiin, koristekasveihin sekä kotimaisiin hyöty- ja luonnonkasveihin.
Teoksessa selvitetään kunkin yksittäisen kasvin osalta esimerkkejä käyttäen, missä yhteydessä ja miten Agricola on sen maininnut. Tämän jälkeen kirjassa esitetään kasvin nimen etymologia. Lisäksi jokainen kasviartikkeli sisältää kasvitieteellisen osion, josta selviävät muun muassa kyseisen kasvin ominaisuudet, levinneisyys ja erilaiset käyttötavat. Kirjan hakemisto tarjoaa yhteyden nykykielen ja Agricolan ajan kasvinimistön välille. Teos on kuvitettu Agricolan ajan mukaisesti. Tärkein kuvalähde on Leonhart Fuchsin vuonna 1542 latinaksi julkaisema kasviopas "De historia stirpium."
Valitustaulu Ea-nāṣirille

Valitustaulu Ea-nāṣirille on muinaisen Urin kaupungin alueelta löydetty artefakti, joka on peräisin noin vuodelta 1750 eaa. Se on akkadilaisella nuolenpääkirjoituksella kirjoitettu savitaulu, jonka Nanni-niminen asiakas on lähettänyt kauppias Ea-nāṣirille. Sitä pidetään vanhimpana tunnettuna kirjallisena valituksena. Se kuuluu British Museumin kokoelmiin. Se nousi vuonna 2015 suosituksi internetilmiöksi etenkin Redditissä ja Tumblrissa.
Kuvaus.
Taulu on 11,6 senttimetriä korkea, 5 senttimetriä leveä ja 2,6 senttimetriä paksu. Siinä on nuolenpääkirjoitusta etu- ja takapuolella sekä vasemmalla reunalla. Taulussa on jonkin verran vaurioita.
Löytäminen ja käännöksiä.
Savitaulun löysi ja hankki British Museumin kokoelmiin arkeologi Sir Leonard Woolley, joka johti Pennsylvanian yliopiston ja British Museumin yhteistä retkikuntaa muinaisen sumerilaisen Urin alueelle vuosina 1922–1934.
Assyriologi A. Leo Oppenheim käänsi taulusta joitakin rivejä vuonna 1954. Kokonaisen englanninkielisen käännöksen teki vuonna 1960 W. F. Leemans, joka käytti käännöksessään Oppenheimin kääntämiä rivejä ja pyysi lisäksi joidenkin kohtien käännöksiin neuvoa Fritz Rudolf Krausilta. Oppenheim itse julkaisi taulusta täyden käännöksen vuonna 1967 tietämättä Leemansin käännöksestä.
Sisältö.
Taulun kirjoituksissa Nanni-niminen asiakas valittaa Ea-nāṣirille, että tämä oli luvannut toimittaa Nannille korkealaatuista kuparia, mutta sen sijaan tämä oli saanut ala-arvoisia kupariharkkoja. Nanni valittaa myös Ea-nāṣirin kohdelleen huonosti kaupankäyntiä hoitanutta Nannin avustajaa. Nanni oli ilmeisesti lähettänyt avustajansa Ea-nāṣirin luokse ainakin kerran vaatimaan Nannin suorittaman maksun palauttamista, mutta avustaja oli lähetetty takaisin tyhjin käsin.
Ea-nāṣirin asumukseksi uskottujen raunioiden läheltä on löydetty useita savitauluja, joiden sisältö on vastaava. Eräässä taulussa Arbituram-niminen mies valittaa, ettei ole saanut tilaamaansa kuparia, ja toinen asiakas puolestaan kertoo olevansa kyllästynyt Ea-nāṣirin huonolaatuiseen kupariin.
Internetilmiö.
Valitustaulusta tuli vuonna 2015 internetilmiö, kun sen Redditissä ja Tumblrissa saama huomio johti moniin siitä kirjoitettuihin artikkeleihin kansainvälisissä tiedotusvälineissä. Sen saama suosio johtuu pitkälti taulun sisällön anakronistisesta luonteesta, sillä se muistuttaa nykyajan asiakaspalautteita ja reklamaatioita. Siitä on tullut Tumblrissa suosittu sisäpiirin vitsi, jota yhdistellään populaarikulttuuriviittauksiin ja ajankohtaisiin tapahtumiin.
Taululla on hallussaan vanhimman kirjallisen reklamaation Guinnessin maailmanennätys.
Karjalankieliset rajalla

Karjalankieliset rajalla on professori Pekka Suutarin toimittama ja Suomen Kansantietouden Tutkijain Seuran vuonna 2021 julkaisema tietokirja, joka käsittelee monitieteisen kulttuurintutkimuksen keinoin ylirajaista Karjalaa, karjalankielisiä Suomessa sekä kielivähemmistöjä Venäjän Karjalassa. Suutari työskentelee Karjalan tutkimuslaitoksessa, Itä-Suomen yliopistossa.
Suomen Kansantietouden Tutkijain Seuran mukaan "Karjalankieliset rajalla" tuo tuoreita tulkintoja ja näkökulmia Suomen ja lähialueiden itämerensuomalaisia ja karjalaisia koskevaan keskusteluun.
Kirjassa tutkijat luotaavat muun muassa rajakarjalaisuuden identiteettiä, murrehaastattelupuheita, karjalan ja vepsän kielen muutosta, karjalankielistä musiikkia, median etnisyyskäsityksiä, karjalankielisiä radiouutisia, vepsänkielistä mediaa ja lyydin puhujia. Teoksen näkökulmat vaihtelevat karjalaisuuden määrittymisestä mediaan ja kielenelvyttämiseen.
Jälkijäristys

Jälkijäristys on voimakasta maanjäristystä usein seuraava voimakkuudeltaan pienempi maanjäristys. Suurempaa järistystä edeltänyt pienempi järistys puolestaan on esijäristys. Maanjäristykset voivat esiintyä myös saman suuruusluokan sisällä pysyttelevänä maanjäristyssarjana. 
Jälkijäristysten määrä vaihtelee eikä sitä tai jälkijäristysten magnitudeja voi tarkasti ennustaa. Ennakoiminen on kuitenkin mahdollista. Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus käyttää ennakoinnin pohjana sellaisia tietoja, jotka pätevät jälkijäristyksiin pääsääntöisesti. Suuremmilla maanjäristyksillä on esimerkiksi taipumus johtaa useampiin maanjäristyksiin kuin pienemmillä maanjäristyksillä. Jälkijäristysten keskimääräiseen lukumäärään vaikuttaa myös se, millä siirrosvyöhykkeellä maanjäristys esiintyy. Ajan myötä jälkijäristysten tiheydellä on taipumus vähentyä ilman magnitudin pienenemistä. Kaikkein voimakkaimpien maanjäristysten seurauksena voidaan jälkijäristyksiä tuntea usean vuoden ajanjaksolla tuhansittain.
Vaietut ja vaiennetut – Karjalankieliset karjalaiset Suomessa

Vaietut ja vaiennetut – Karjalankieliset karjalaiset Suomessa on professori Anneli Sarhimaan kirjoittama ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran vuonna 2017 julkaisema tietokirja, joka käsittelee Suomen karjalankielisiä.
Sarhimaan kirja käsittelee sitä, miten ja miksi karjalan kieli ja karjalankielisten oikeudet on sivuutettu Suomessa aina 2010-luvulle saakka. Teos pohtii, miten nyky-Suomessa tulisi tukea karjalan kielen puhujia, jotta heidän ei enää tarvitsisi vaieta omalla kielellään.
Teoksen kustantajan Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran mukaan "Vaietut ja vaiennetut" -teos on ensimmäinen kokonaisvaltainen esitys Suomessa kotoperäisestä karjalankielisestä väestöstä. Historian, kielen ja kulttuurin lisäksi teos kuvaa karjalankielisten asemaa toisen maailmansodan jälkeisessä Suomessa ja ottaa kantaa siihen, miten heidän mahdollisuuksiaan käyttää karjalaa ja siirtää kieltä uusille puhujapolville tulee parantaa.
Kirja on kustantajan mukaan suunnattu Suomen karjalankieliselle yhteisölle, kielellisten oikeuksien toteutumisesta vastaaville päättäjille ja virkamiehille, tutkijoille ja opiskelijoille sekä kaikille vähemmistökielten asemasta ja Suomen kieli-ilmastosta kiinnostuneille.
Arvioita.
Filosofian tohtori folkloristi Eila Stepanova totesi teoksesta, että Sarhimaan teos voi oikeasti muuttaa karjalan kielen tilannetta Suomessa, jos poliitikot ja virkamiehet tekevät päätöksiä tutkittuun tietoon perustuen.
Suhoi Su-9

Suhoi Su-9 () on OKB Suhoin 1950-luvun lopulla kehittämä neuvostoliittolainen torjuntahävittäjä, jonka ensilento oli kesällä 1956 ja joka esiteltiin vuonna 1959. Konetta valmistettiin 1 150 kappaletta. Tyypin käyttö päättyi vuonna 1979.
Koneen moottorina oli Ljulka AL-7F. TsAGIn kanssa tehty yhteistyö aiheutti saman kaltaisuuden MiG-21:n kanssa. Myös koneiden lentoarvot ovat lähellä toisiaan. Huippunopeus oli yli 2.0 Machia (2 120 km/h) ja lakikorkeus 20 000 metriä. Pisin lentomatka oli 1 350 kilometriä.
Su-9:ssä oli pelkkä ohjusaseistus, normaalisti neljä ilmataisteluohjusta (R-5; AA-1 "Alkali") ja myöhemmin myös R-8 eli AA-3 "Anab". Vladimir Iljušin rikkoi 1959 konetyypillä korkeuslennon maailmanennätyksen: 94 659 jalkaa eli 28 852 metriä.
Habiba Bouhamed Chaabouni

Habiba Bouhamed Chaabouni () on tunisialainen lääkäri ja geneetikko.
Bouhamed Chaabouni valmistui pediatrian ja genetiikan opinnoista Tunisissa ja Pariisissa. Hän sai sertifikaatin genetiikasta, "diplôme d'études approfondies’n" fysiologiassa, "diplôme d'études approfondies’n" kehitysbiologiassa ja "certificat d'études supérieuresin" tilastotieteessä. Bouhamed Chaabouni toimii Tunis El Manar -yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa professorina ja johtaa sinne perustamaansa ihmisen genetiikan tutkimuslaboratoriota. Hän johtaa myös Tunisin Charles Nicolle -sairaalan synnynnäisten ja perinnöllisten sairauksien laitosta, jonka perusti ensimmäisenä lääketieteellisen genetiikan laitoksena tunisialaisessa sairaalassa.
Bouhamed Chaabouni oli vuonna 2006 yksi L'Oréal-UNESCO For Women in Science Awardin saajista. Palkinto myönnettiin hänelle hänen panoksestaan genetiikan kehitykseen Tunisiassa, Afrikassa ja Arabimaissa. Bouhamed Chaabouni on toiminut konsultoijana Maailman terveysjärjestölle ja Arabiliitolle. Hän oli mukana valmistelemassa UNESCO:n Maailmanlaajuista julistusta ihmisen genomista ja ihmisoikeuksista. Bouhamed Chaabouni on Ranskan Académie nationale de médecinen ja Tunisian Beit al-Hikma -akatemian jäsen.
Kyrgyz Tuusu

Kyrgyz Tuusu (Кыргыз Туусу, ”Kirgiisilippu”) on Kirgisian pääkaupungissa Biškekissä ilmestyvä kirgiisinkielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin Taškentissa vuonna 1924 nimellä "Erkin-Too" (”Vapaat vuoret”). Se siirtyi Biškekiin seuraavan vuoden alussa. Lehden nimenä oli "Kyzyl Kyrgyzstan" (”Punainen Kirgisia”) vuodesta 1927 ja "Sovettik Kyrgyzstan" (”Neuvosto-Kirgisia”) vuodesta 1956. Sitä julkaistiin aluksi arabialaisella, vuodesta 1927 latinalaisella ja vuodesta 1940 kyrillisellä kirjaimistolla.
"Sovettik Kyrgyzstan" oli neuvostoaikana Kirgisian kommunistisen puolueen sekä Kirgisian sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 127 000 kappaletta vuonna 1980. Sen rinnalla ilmestyi venäjänkielinen päivälehti "Sovetskaja Kirgizija".
Lehti sai nimen "Kyrgyz Tuusu" Kirgisian itsenäistyttyä vuonna 1991. Se on maan hallituksen äänenkannattaja. Kahdesti viikossa ilmestyvän lehden painosmäärä oli 4 400 kappaletta marraskuussa 2023.
Tolkien ja Kalevala

Tolkien ja Kalevala on Jyrki Korpuan kirjoittama kirjallisuudentutkimuksen alaan lukeutuva tietokirja, joka käsittelee fantasiakirjailija J. R. R. Tolkienin ja "Kalevalan" suhdetta. Kirjan on julkaissut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura vuonna 2022.
Tolkien on maailman tunnetuin fantasiakirjailija ja modernin fantasiakirjallisuuden isä. Teoksessa käsitellään sitä, mistä hän ammensi inspiraationsa. Kirja valottaa myös, miten suomen kieli ja "Kalevala" liittyvät Tolkienin luomien hobittien, haltioiden ja kääpiöiden kansoittamaan fantasiamaailmaan.
Kirjailijanuransa ohella Tolkien oli myyttejä rakastava kielitieteilijä ja Oxfordin yliopiston professori. Hän haltioitui "Kalevalasta", opiskeli suomea ja hyödynsi "Kalevalan" sanastoa omissa kirjoituksissaan. "Tolkien ja Kalevala" selvittää, minkälainen on Kalevalan vaikutus Tolkienin tarinoiden ja maailman taustalla.
Taustaa.
Fantasiakirjallisuuteen erikoistunut kirjallisuudentutkija Jyrki Korpua oli kirjan julkaisun aikaan tutkinut Tolkienin kirjallisuutta kaksi vuosikymmentä. Korpuan mukaan "Kalevalan" merkitystä Tolkienin tekstien vaikuttimena ei ole tiedostettu riittävissä määrin, sillä muita länsimaalaisille yleisöille tutumpia myyttiaineistoja on helpompi Tolkienin tekstien taustalla. Korpua on todennut, että suuri osa Tolkienin tutkijoista tai Tolkienin fantasiakirjallisuutta pohtivista harrastajista tulee angloamerikkalaisesta maailmasta, jossa "Kalevala" on vieras.
Sisältö.
Korpua tuo teoksessaan esiin miten "Kalevala" vaikutti Tolkienin teosten teemoihin, hahmoihin ja kieleen. Korpuan näkee, että "Kalevala" oli merkittävä Tolkienille. Tolkienin fantasiamaailma rakentuu moninaisista tausta-aineistoista ja kirjailijan luomistyöstä, mutta se on silti monin tavoin kalevalainen. "Kalevalan" sankaruuden malli, kalevalaiset tarinakokonaisuudet sekä kalevalaisen kerronnan vaikutus näkyvät Tolkienin fantasiassa. Musiikin, laulun ja sanan mahti sitoo niin "Kalevalaa" kuin Tolkienin fantasiakirjallisuuttakin. Se on etenkin esteettinen malli, mutta siitä löytyy myös selkeitä esimerkkejä. "Kalevalassa" kertoja laulaa kuulijoilleen totuudet maailmasta, Tolkienilla "Ainurit" soittavat maailman todeksi. "Silmarillionissa Kalevalan" sampo vertautuu jalokiviin, joihin on kiinnittynyt koko Keski-Maan kohtalo. "Taru sormusten herrasta" -kirjan lopussa suurin sankari Frodo Reppuli ei saa rauhaa omilla maillaan, vaan matkaa pois, kuten Väinämöinen "Kalevalassa" konsanaan.
Elore

Elore tai aluksi Elektroloristi on Suomen Kansantietouden Tutkijain Seuran vuodesta 1994 julkaisema verkkolehti. Lehden aihepiiri on folkloristiikka ja sen lähialueet. Lehteä pidetään ensimmäisenä suomalaisena open access -julkaisuna ja se oli yksi ensimmäisistä suomalaisista verkkolehdistä. Lehteä julkaistiin ensimmäisenä vuotena sähköpostilehtenä ja tiedostoina, sekä vuodesta 1995 www-lehtenä. Lehdestä tehtiin muutamia paperikappaleita kirjasto- ja arkistokäyttöä varten. Lehden ensimmäisenä päätoimittajana toimi Jyrki Pöysä. Vuonna 2023 Eloren päätoimittajana ovat Anna Kinnunen ja Pihla Siim.
Karl Kruszelnicki

Karl Sven Woytek Sas Konkovitch Matthew Kruszelnicki AM (s. 1948 Helsingborg, Ruotsi) on australialainen insinööri ja lääkäri, joka on tullut tunnetuksi tieteen yleistajuistajana. Häneen viitataan usein nimellä Dr Karl.
Kruszelnicki saapui 1950-luvun alussa holokaustista selviytyneiden puolalaisten vanhempiensa kanssa Australiaan. Perhe lähetettiin siirtolaisleirille Victorian Bonegillaan, josta se vuosia myöhemmin muutti Wollongongiin Sydneyn eteläpuolelle. Kruszelnicki aloitti yliopistossa opiskelun 16-vuotiaana ja työskenteli 19-vuotiaana fysiikan parissa terästehtaalla. Hän myös valmisti nuorena laitteen Fred Hollowsille sähköisten signaalien keräämiseksi verkkokalvosta. Kruszelnicki on saanut oppiarvot fysiikassa ja matematiikassa, lääketieteellisessä tekniikassa sekä lääketieteessä ja kirurgiassa. Hän työskenteli lääkärinä lastensairaalassa, mutta kiinnostui tieteen yleistajuistamisesta sairaalassa sattuneen harvinaisen vauvan hinkuyskästä johtuneen kuolemantapauksen seurauksena. Hänen tarkoituksenaan oli lisätä rokotusmyönteisiä asenteita väestön parissa. Kruszelnickin ensimmäinen kirja "Great Moments In Science" ilmestyi vuonna 1984, ja vuonna 1985 Kruszelnicki teki ensimmäisen televisioesiintymisensä ensimmäisen "Quantum"-sarjan juontajana. Hän on tullut tunnetuksi myös monista muista televisio-ohjelmista. Kruszelnicki on esitellyt kattavasti tiedeaiheita lisäksi kymmenissä kirjoissaan, juontanut pitkäaikaista radiolähetystä Triple J:lla ja pitänyt "Great Moments in Science" -podcastia. Osan kirjoistaan hän on suunnannut lapsille. Hän on myös kehittänyt Fact or Fishy -lautapelin.
Vuonna 1995 Kruszelnickista tuli Sydneyn yliopiston Julius Sumner Miller Fellow. Vuonna 2002 Kruszelnicki sai leikkimielisen Ig Nobel -palkinnon "tutkimuksesta", jonka aineistona hän oli käyttänyt yleisöltä hankkimiaan vastauksia siihen, mitä napanöyhtä on ja miksi se on melkein aina sinistä. Vuonna 2006 Kruszelnickista tuli Australian ritarikunnan jäsen. Vuonna 2007 hänelle myönnettiin Skeptic of the Year -tunnustus australialaiselta skeptikkojen järjestöltä. Vuonna 2012 Kruszelnickin mukaan nimettiin asteroidi 18412, jonka oli löytänyt Robert H. McNaught Siding Springin observatoriossa 13. kesäkuuta 1993. Maaliskuussa 2012 National Trust of Australia myönsi Kruszelnickille "National Living Treasure" -aseman. Vuonna 2016 hän sai kunniatohtorin arvon University of the Sunshine Coastista. Vuonna 2019 Kruszelnicki sai ensimmäisenä australialaisena UNESCO:n Kalinga-palkinnon, joka myönnetään ansioista tieteen yleistajuistamisen parissa.