tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eesti Laul 2025

Eesti Laul 2025 oli Virossa järjestettävä laulukilpailu, jossa valittiin Viron edustaja Eurovision laulukilpailuun 2025. Kilpailun voitti Tommy Cash kappaleellaan ”Espresso macchiato”.
Kilpailijat.
Kilpailun 16. kappale selviää Radio 2:n verkkoäänestyksellä viimeistään tammikuun alussa.
Alissia

Alissia Benveniste (s. 1991 Geneve, Sveitsi), joka käyttää taiteilijanimenä etunimeään, on sveitsiläissyntyinen musiikkituottaja ja basisti. Hän on työskennellyt muun muassa Bootsy Collinsin, Anderson .Paakin, Bruno Marsin, Nile Rodgersin ja Mary J. Bligen kanssa.
Alissia syntyi Sveitsissä, mutta kasvoi Italiassa. Hänen isänsä on espanjalainen ja äitinsä saksalainen. Alissia muutti 18-vuotiaana Yhdysvaltoihin ja opiskeli bostonilaisessa Berklee College of Musicissa. Hän alkoi saada julkisuutta julkaistuaan kappaleelle ”Let It Out” musiikkivideon, jota katsottiin videopalvelu Youtubessa miljoonia kertoja. Alissian ensimmäinen EP-levy "Back to the Funkture" julkaistiin vuonna 2016.
Alissia on ehdolla vuoden tuottajan Grammy-palkinnon saajaksi vuoden 2025 gaalassa. Ehdokkuus seurasi Alissian työtä soulin, R&amp;B:n ja funkin parissa edeltävänä vuonna, jolloin hän tuotti muun muassa Rae Khalilin kappaleen ”Is It Worth It”, Lion Baben kappaleen ”Love Takeover” ja Jamila Woodsin kappaleen ”Bugs”. Palkintokategoriaa ei ole koskaan voittanut nainen, ja Alissia on ensimmäinen naisehdokas vuonna 2019 ehdolla olleen Linda Perryn jälkeen. Ensimmäistä kertaa hän oli Grammy-ehdokkaana vuonna 2023, kun Mary J. Bligen albumi "Good Morning Gorgeous" oli ehdolla vuoden albumiksi. Alissia on ollut tekemässä albumin kappaletta ”Love Without the Heartbreak”.
Wiles

Wiles on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Fort Haren yliopisto

Fort Haren yliopisto (afrikaansiksi: Universiteit van Fort Hare) on julkinen yliopisto Alicessa, Itä-Kapin provinssissa Etelä-Afrikassa. Sillä on toinen kampus provinssin pääkaupungissa Bhishossa.
Fort Hare oli keskeinen korkeakoulu afrikkalaisille vuosina 1916–1959, jolloin se tarjosi länsimaista akateemista koulutusta Saharan eteläpuolisen Afrikan opiskelijoille. Siellä syntyi afrikkalainen koulutettu eliitti, josta tuli osa monia myöhempiä itsenäisyysliikkeitä ja itsenäistyvien Afrikan maiden hallituksia.
Vuonna 1959 yliopisto joutui apartheid-järjestelmän osana muuttumaan xhosan puhujien opistoksi, mutta se on nyt osa Etelä-Afrikan apartheidin jälkeistä julkista korkeakoulujärjestelmää. Siellä on opiskellut monia tunnettuja ihmisiä kuten Nelson Mandela, Desmond Tutu, Robert Sobukwe ja Oliver Tambo.
Nykyisin yliopistossa on kuusi tiedekuntaa: oikeustiede, lääketiede, sosiaalitieteet ja humanistiset tieteet, kasvatustiede, hallinto ja liiketalous sekä luonnontieteet ja maatalous.
Mahogany (yritys)

Mahogany Oy on suomalainen puunjalostusyritys, jonka tuotteita ovat erilaiset puuviilut ja vanerit. Yrityksellä on tehdas Lohjan Pitkäniemessä. Nykyinen yritys on perustettu vuonna 2011, mutta alkuperäinen samanniminen jo vuonna 1908. 1900-luvulla yritys toimi Helsingin Ruoholahdessa ja Lauttasaaressa, jossa sillä oli 1940-luvulta alkaen saha ja vaneritehdas.
Historiaa.
Mahoganyn ”kovapuulaitoksen”, ensimmäisen laatuaan Suomessa, perustivat kolme helsinkiläistä porvaria Jalkanen, Koivisto ja Asikainen vuonna 1908.
1930-luvun loppuun asti Mahogany (suom. "mahonki") toimi ”jalopuun” maahantuojana toimittaen tiikki-, mahonki- ja muita eksoottisia puulajeja etenkin Suomen puusepänteollisuudelle. Toimitilat sijaitsivat vuoteen 1950 asti Helsingin Ruoholahdenkatu 21:ssä, johon sitten rakennettiin "Uuden Suomen" kirjapaino. Ulkomailta tuodut, läpimitaltaan jopa parimetriset tukit Mahogany sahasi määrämittoihin Lauttasaaren sahallaan, jonka yhteyteen valmistui vuonna 1939 vaneri- ja viilutehdas. Tuotantolaitosten osoite oli Vattuniemenkatu 18. Mahogany valmisti sitten liimaamatonta viilua muun muassa lentokoneteollisuudelle ja vuodesta 1945 alkaen myös ristiinliimattuja erikoisvanereita. Sotien jälkeinen tuontisäännöstely pakotti siirtymään suomalaiseen puuhun, erityisesti koivuun, mukaan lukien visakoivu ja lainekoivu. Vuoden 1951 teollisuusmatrikkelissa Mahoganyn tuotteiksi mainitaan ulkomainen puu, teollisuus- ja sisustusvanerit ja akkuvälilevyt. Vuonna 1969 Mahoganyn toiminta siirtyi Lauttasaaresta Lohjalle.
Mahogany Oy:n omisti Leo D. Fialkoff perheineen ja toimitusjohtaja Sergei Tulinoff vuoteen 1963, jolloin sen osti Kaukas Oy. Mahogany yhdisti myyntiorganisaationsa Puukeskuksen kanssa 1970-luvun puolivälissä. Sittemmin yritys oli puoliksi Rauma-Repolan ja ensin Kaukas- ja sitten Joutseno-Pulp-yhtiön omistuksessa vuoteen 1980, jolloin Rauma-Repola osti sen kokonaan itselleen samalla kun tuli myös Joutseno-Pulpin ainoaksi omistajaksi. Tuolloin Mahoganyn suurasiakkaana Suomessa oli juuri Rauma-Repolan puulevyteollisuus. 80 prosenttia Mahoganyn tuotannosta meni kuitenkin ulkomaille, päätuotteina koivuviilu ja lentokonevaneri. Suomessa Mahogany myi myös eri puulajeista tehtyjä lattiaparketteja.
1960-luvun puolivälissä Mahogany osti kilpailevan erikoisvanerien valmistajan Soinne Oy:n, joka oli tullut tunnetuksi koristeellisen ”rytmivanerin” kehittämisestä yhteistyössä Tapio Wirkkalan kanssa.
Heinäkuun lopussa 1974 Mahoganyn varasto Helsingin Porkkalankadulla tuhoutui suurpalossa, jota oli sammuttamassa noin 70 palomiestä.
Mahoganyn alkuaikojen toimitusjohtajia olivat Georg Wilhelm Roering (1908–1938), Yrjö Lehtiö (1939–1948), Y. Vorselman (1949–1953) ja Sergei Tulinoff (1953–1963). Nykyisen Mahogany-yhtiön perustaja, omistaja ja toimitusjohtaja on Markku Tamminen, joka osti Lohjan tehtaan UPM-Kymmeneltä vuonna 2011.
Mahoganyn nykyisiin tuotteisiin kuuluu ohutviiluvaneri, jota käytetään muun muassa huonekaluihin, sisäverhoiluun, leluihin, urheiluvälineisiin, soittimiin, aseiden tukkeihin, satuloihin ja muotteihin.
Saw

Saw tai SAW voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Moqueca

Moqueca on perinteinen brasilialainen kala- tai äyriäispata, joka on erityisesti suosittu Bahian ja Espirito Santon osavaltioissa. Moquecaa keitetään usein matalalla lämmöllä, ja se tarjoillaan usein riisin kanssa. Padan maku on erittäin aromikas, ja kookosmaito tuo siihen kermaisen koostumuksen. Moqueca valmistetaan yleensä kalasta, katkaravuista tai muista äyriäisistä, ja siihen lisätään paprikaa, sipulia ja tomaatteja.
Ntsokoane Samuel Matekane

Ntsokoane Samuel ”Sam” Matekane (s. 15. maaliskuuta 1958) on lesotholainen liikemies ja poliitikko, joka toimii maansa pääministerinä lokakuusta 2022. Hän hoitaa myös turvallisuus- ja ympäristöministerin tehtäviä.
Matekane siirrtyi politiikkaan vasta maaliskkuussa 2022, kun hän perusti Revolution For Prosperity (RFP) -puolueen. Puolue menestyi parlamenttivaaleissa hyvin.
Matekane on johtanut yritysrypästä, jonka toimialoihin kuuluvat kaivosteollisuus, ilmaislu ja kiinteistöala. Hän on luonut suuren omaisuutensa etenkin timanteilla.
Terhi Törmälehto

Terhi Törmälehto (s. 1977 Oulu) on suomalainen kirjailija, suomen kielen lehtori ja opettajankouluttaja.
Törmälehto on käsitellyt romaaneissaan uskonnollisia yhteisöjä, kuten herätyskristillisyyttä sekä suomalaisia fundamentalistikristittyjä, kristillisiä sionisteja. Törmälehto on kirjoittanut myös sodasta, talvisodasta ja jatkosodasta. Syksyllä 2024 julkaistua Törmälehdon kolmatta romaania "He ovat suolaa ja valoa" pidettiin "Helsingin Sanomien" arviossa yhtenä kirjasyksyn merkittävimpänä teoksena.
Törmälehto on varttunut kristillisissä, myös herätyskristillisissä piireissä.
Moeketsi Majoro

Moeketsi Majoro (s. 3. marraskuuta 1961) on lesotholainen taloustieteilijä ja poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 2020–2022. Hän oli aikaisemmin valtionvarainministeri.
Lezinkivisimppu

Lezinkivisimppu ("Cottus petiti") on simppuihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Ranskassa.
Koko ja ulkonäkö.
Lezinkivisimppu voi kasvaa noin 4–6,5 cm pitkäksi. Laji eroaa lähisukulaisistaan muista kivisimpuista pienemmän koon ja eväruotojen määrän perusteella. Selkäeviä on kaksi. Koko ruumiissa on okia pyrstönvarteen asti. Väriltään lezinkivisimppu on kellertävänruskean kirjava.
Levinneisyys ja elintavat.
Lezinkivisimppua tavataan vain Lezjoen yläjuoksun karstimailta. Se elää kivikkopohjilla usein vesikasvillisuuden ja puunjuurien kätköissä. Lajin ravintoa ovat pienet äyriäiset. Kutuaika voi alkaa jo syksyllä, mutta on aktiivisimmillaan helmikuusta heinäkuulle. Koiraat vartioivat munia yksin. 
Lezinkivisimppu luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi, koska kantaa uhkaa vedenotto, elinympäristön laadun heikkeneminen ja kutupaikkojen tuhoutuminen. Vuonna 2001 kannan kooksi arvioitiin 27 000–54 000 yksilöä, ja sen jälkeen kanta on selvästi vähentynyt.
Berdaq

Berdaq Ǵarǵabay ulı (9. marraskuuta 1827 Quwlıkólin kylä nykyisessä Moynaqin piirissä – joulukuu 1900) oli karakalpakkilainen runoilija. Häntä pidetään karakalpakinkielisen kirjallisuuden perustanlaskijana.
Berdaq syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän kuului vaikutusvaltaiseen ja arvostettuun sukuun, ja hänen isänsä oli lukutaitoinen. Berdaq opiskeli madrasassa ja tutustui itsenäisesti runouteen, kansansa historiaan ja suulliseen kansanperinteeseen. Hän tuli tunnetuksi runoilijana ja kansanperinteen esittäjänä jo alle kaksikymppisenä.
Berdaqin tuotanto käsittää lyyrisiä, eeppisiä ja satiirisia runoja. Hän kuvaa niissä kansansa historiaa ja arkielämää sekä arvostelee yhteiskunnallisia epäkohtia. Runoilijan mukaan on nimetty Karakalpakstanin akateeminen musiikkiteatteri ja muita kohteita.
Botswanan puolustusvoimat

Botswanan puolustusvoimat (, lyhennys BDF) vastaa Botswanan puolustamisesta ja toimii maan asevoimina. Se perustettiin vuonna 1977, ja sen ylipäällikkönä toimii Botswanan presidentti. Botswanan puolustusvoimat koostuu maavoimista ja lennostosta. Koska Botswana on sisämaavaltio, sillä ei ole laivastoa, mutta sen maavoimiin kuuluu pieni jokiosasto.
Siyabonga Nomvethe

Siyabonga Eugene Nomvethe (s. 2. joulukuuta 1977 Durban) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi kotimaansa lisäksi Italiassa, Ruotsissa ja Tanskassa. Lopettaessaan maajoukkueuransa vuonna 2012 hän oli toiseksi eniten miesten maaotteluita pelannut eteläafrikkalainen.
Nomvethe edusti uransa alussa kotimaassaan African Wanderersia ja Kaizer Chiefsiä. Hän siirtyi kesällä 2001 italialaisseura Udineseen. Hän pelasi Serie A:ssa 19 ottelua. Hän oli lainalla Serie B:ssä Salernitanassa vuoden 2004 alkupuoliskon ja Empolissa kauden 2004–2005. Vuoden 2005 lopulla hän oli lainalla ruotsalaisseura Djurgårdenissa mutta pelasi vain yhden ottelun, Djurgårdenin voittaman Ruotsin cupin loppuottelun.
Nomvethe pelasi vuoden 2006 alkupuoliskon kotimaassaan Orlando Piratesissa. Kaudet 2006–2009 hän edusti tanskalaista Aalborgia. Hän pelasi Tanskan Superliigassa 72 ottelua ja teki niissä kymmenen maalia. Hän voitti Tanskan liigamestaruuden vuonna 2008. Uransa lopulla Nomvethe edusti Etelä-Afrikan liigassa Moroka Swallowsia ja AmaZulua sekä vielä vuonna 2020 Uthongathia. Hän oli kaudella 2011–2012 Etelä-Afrikan liigan paras maalintekijä. Hänet valittiin vuonna 2012 Etelä-Afrikassa vuoden pelaajaksi.
Nomvethe pelasi Etelä-Afrikan A-maajoukkueessa 82 maaottelua ja teki niissä 16 maalia. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa toukokuussa 1999 Trinidad ja Tobagoa vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2000 Nomvethe pelasi viisi ottelua ja teki maalin puolivälierässä Ghanaa ja Etelä-Afrikan voittamassa pronssiottelussa Tunisiaa vastaan mutta epäonnistui maalinteossa pronssiottelun päättäneessä rangaistuspotkukilpailussa. Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 Nomvethe pelasi kolme ottelua ja teki maalin Japania ja Brasiliaa vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2002 hän pelasi neljä ottelua ja teki maalin alkulohko-ottelussa Marokkoa vastaan. MM-kilpailuissa 2002 hän pelasi kaksi ottelua ja teki 1–0-voittomaalin alkulohko-ottelussa Sloveniaa vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2004 hän pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua ja teki kaksi maalia Beniniä vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2006 hän pelasi Etelä-Afrikan kaikki kolme ottelua, joissa koko joukkue ei tehnyt yhtään maalia. MM-kilpailuissa 2010 Nomvethe tuli vaihdosta kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa Ranskaa vastaan. Hän pelasi viimeisen maaottelunsa kesäkuussa 2012.
Dale Midkiff

Dale Alan Midkiff (s. 1. heinäkuuta 1959 Chance, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Louis Creedinä vuoden 1989 kauhuelokuvassa "Uinu, uinu lemmikkini" sekä kapteeni Darien Lambertina vuosina 1993–94 ilmestyneessä tieteissarjassa "Time Trax". Näiden lisäksi Midkiff on näytellyt useissa muissakin televisiosarjoissa, kuten "C.S.I.", "C.S.I. Miami", "Castle", "Criminal Minds – FBI-tutkijat", "Dexter", "Ilman johtolankaa", "Paljastavat valheet" ja "Yli synkän virran".
Miyeok-guk

Miyeok-guk () on korealainen merileväkeitto. Eteläkorealaisessa kulttuurissa vastasynnyttäneet äidit ovat perinteisesti syöneet miyeokgukia 2–3 kertaa päivässä siinä uskossa, että se auttaa maitoa nousemaan ja kohtua supistumaan. Keiton päivittäinen syöminen kestää tavan mukaan kahden kuukauden ajan, ja erään tutkimuksen perusteella yli 90 % eteläkorealaisista synnyttäjistä syö päivittäin miyeokgukia synnytyksen jälkeisenä ensimmäisenä viikkona. Perinne tunnettiin jo Goryeon kuningaskunnassa ja Joseonissa. Goryeo perustettiin vuonna 918.
Miyeokguk sisältää paljon jodia, ja yhdessä kulhollisessa eli noin 250 ml merileväkeittoa on jodia arviolta 1705 µg. Maailman terveysjärjestö on kuitenkin suositellut raskaana olevia ja imettäviä naisia rajoittamaan syömänsä jodin määrän 500 µg päivässä. Etelä-Koreassa jodin päivittäinen enimmäissaantisuositus on 2400 µg, raskaana olevia erikseen erittelemättä. On epäilty, että liiallinen jodinsaanti voisi aiheuttaa vauvalle kilpirauhasen vajaatoimintaa. Tutkimukset ovat kuitenkin päätyneet eriäviin tuloksiin siitä, onko riski todella olemassa.
Lesothon puolustusvoimat

Lesothon puolustusvoimat (, lyhennys LDF) vastaa Lesothon puolustamisesta ja toimii maan asevoimina. Se oli alun perin puolisotilaallinen poliisiosasto, ja siitä tuli poliisivoimista erillinen joukko vuonna 1978. Virallisesti siitä tuli armeija vuonna 1979. Lesothon puolustusvoimiin kuuluu maavoimien lisäksi lennosto.
You've Come a Long Way, Baby

You've Come a Long Way, Baby on englantilaisen eloktronisen musiikin tuottajan Fatboy Slimin toinen studioalbumi. Sen julkaisi ensimmäisen kerran Skint Records -levy-yhtiö Yhdistyneessä kuningaskunnassa 19. lokakuuta 1998 ja päivää myöhemmin Astralwerks-yhtiö Yhdysvalloissa. Albumista tuli Fatboy Slimin läpimurtoalbumi, ja se ylsi Britannian albumilistan ykkössijalle ja yhdysvaltalaisen Billboard 200 -listan sijalle 34. Kriitikot ylistivät albumin musiikkia ja tyyliä. Albumi nosti Fatboy Slimin kansainväliseen maineeseen tuoden hänelle Brit Awards -palkinnon vuonna 1999, ja siitä tuli nelinkertainen platina-albumi British Phonographic Industry:ssä ja platina-albumi Recording Industry Association of America:ssa. Albumilta julkaistiin neljä singleä: "The Rockafeller Skank", "Ganster Tripping", "Praise You" ja "Right Here, Right Now", jotka kaikki ylsivät Britannian singlelistan kymmenen parhaan joukkoon. Kappale "Build It Up - Tear It Down" julkaistiin myös promotionaalisena singlenä.
Tausta.
Fatboy Slimillä oli tapana ostella omituisia vinyylilevyjä ja sämplätä niistä elementtejä joista piti. Koko 1990-luvun ajan hän kokosi näistä sämpleistä kirjaston levykkeille joista hän voisi rakentaa kokoelmia. Hän latasi näitä sämplejä Atari ST S90 -sämpleriin ja C-Lab Creator -ohjelmistoa käyttävään tietokoneeseen äänittääkseen ja manipuloidakseen niitä. Useimpiin kappaleisiin hän lisäsi bassolinjan ja sämpläsi muita elementtejä big beat -musiikin tyyliin. Vuoden 1998 alussa Fatboy Slim oli onnistuneesti tehnyt useita remixejä kokeillessaan joitain omituisia äänilevyjään DJ-keikoillaan. Fatboy Slim kokosi kappaleita kotistudiollaan Brightonissa nimeltään House of Love käyttäen apunaan aikavenytysmetodia ja tehden yhteistyötä miksaaja-insinööri Simon Thorntonin kanssa.
Nimi ja kansikuva.
Albumin nimi "You've Come a Long Way, Baby" tuli Virginia Slims -savukkeiden mainossloganista. Aikaisemmin julkaistun singlen "The Rockafeller Skank" tiedoissa kerrotaan että toinen mahdollinen nimi albumille olisi ollut "Let's Hear It for the Little Guy".
Albumin kansikuvan suunnitteli Red Design. Kuvassa esiintyy lihava nuori mies yllään T-paita jossa lukee englanniksi "I'm #1 so why try harder" ja vasemmassa kädessään savuke. Alkuperäinen kuva on otettu vuonna 1983 Fat People's Festival -tapahtumassa Danvillen kaupungissa Virginiassa ja julkaistu Rex Features -valokuvakirjastossa. Lukuisista pyynnöistä huolimatta miestä ei ole tunnistettu.
Albumin muut valokuvat tuotti Simon Thornton. Yhdysvalloissa julkaistun version kansikuvassa on hyllyjä täynnä äänilevyjä.
Vastaanotto.
Albumi oli kriitikoiden suosiossa. AllMusic-palvelun Stephen Thomas Erlewinen mukaan "se tuli lähelle kaikkein parasta big beat -albumia... saumaton albumi täynnä mahtavaa mielikuvitusta, arvaamattomia käänteitä, isoja koukkuja ja mahtavaa biittiä." Albumi mainitaan myös kirjassa "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Vuonna 1999 albumi saavutti kolminkertaisen platinan BPI:ssä, kolminkertaisen platinan Australian Record Industry Association:issa ja platinan RIAA:ssa.
Henkilöstö.
Albumissa mainittu henkilöstö:
Tropsztynin linna

Tropsztynin linna on Puolan Vähä-Puolan voivodikunnassa sijaitseva linna, joka sijaitsee Krakovasta noin 80 kilometriä kaakkoon. Linna on rakennettu 1200-luvulla.
Iivari Karhi

Ivar Adiel (Iivari Aate) Karhi, sukunimi aik "Lindgrén" (10. marraskuuta 1879 Oulu – 23. maaliskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja toimitusjohtaja. 
Iivari Karhen vanhemmat olivat värjäri David Efraim Lindgrén ja Margareta Rusko. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 Oulun ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui kemisti-insinööriksi Polyteknillisessä opistosta 1902. 
Iivari Karhi oli Oy Otto Lindgrénin toimitusjohtajana Oulussa vuodesta 1903 aina vuoteen 1917 saakka. Osakeyhtiö Otto Lindgrén oli perustettu 1902 jatkamaan David Efraim Lindgrénin vuonna 1868 aloittaa liiketoimintaa. Yhtiön oli perustanut Iivari Karhen veli Oulun Osuuskaupan toimitusjohtajana 1916–1951 toiminut Otto Karhi (entinen Lindgrén, 1876–1966). Yhtiö harjoitti tukku- ja vähittäiskauppa siirtomaa-, kangas- ja lyhyttavaroilla ja sillä oli villakehräämö, värjäämö, kemiallinen pesula, mallastamo sekä mylly Pikisaaressa. Oy Otto Lindgrénin teollisuustoiminta myytiin vuonna 1919 Oulun Villatehdas Oy:lle. Yhtiön toiminta lakkasi 1923 ja Iivari Karhi jatkoi omissa nimissään kauppatoimintaa lokakuuhun 1923 saakka, jolloin hän siirtyi Oy Suomen Vähittäiskauppiaiden Tukkuliike Ab:n toimitusjohtajaksi Helsinkiin. Helsinkiläisten vähittäiskauppiaiden 1916 perustama Oy Suomen Vähittäiskauppiaiden Tukkuliike Ab harjoitti vilja- ja siirtomaatavaroiden sekä kotimaisten tehdastuotteiden tukku- ja vähittäiskauppaa. Yhtiöllä oli Helsingin ulkopuolella sivuliikkeet Turussa ja Tampereella. Yhtiön toiminta päättyi 1920-luvun lopulla. Karhi oli Suomen Mineraaliöljy Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1929 alkaen.
Oulussa asuessaan Karhi toimi Pohjois-Suomen Pankki Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajana. Hän oli myös jäsenenä Pohjanmaan Kauppiaiden Oy:n ja Suomen Valtamerentakaisen Kauppa Oy:n hallintoneuvostoissa, Kirjapaino Oy Kalevan, Oulujoen Uittoyhdistyksen ja Suomen Tukkukauppiaiden Liiton johtokunnissa sekä Suomen Teollisuusvaltuuskunnan Keskuskomitean ja monien muiden liike- ja teollisuusjärjestöjen ja yhtiöiden johtoelimissä. Hän toimi Helsingin Kauppiaitten Yhdistyksen puheenjohtajana ja oli Keskuskauppakamarin jäsenenä. Karhi oli toistakymmentä vuotta Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä sekä sittemmin Kulosaaren kunnanvaltuuston jäsenenä.
Energia Namibiassa

Energia Namibiassa kuvaa Namibian energian tuotantoa, jakelua ja kulututusta.
Energiankulutus asukasta kohti vuonna 2022 oli 24,7 miljoonaa BTU:ta, maailman 195 valtion joukossa sijalla 125. Vain 56,2 % asukkaista oli sähköverkon piirissä.
Namibialla on hyvät mahdollisuudet uusiutuvan energian tuotantoon ja sitä kautta energiaomavaraisuuteen. Vuonna 2022 sen sähköntuotannosta 58 % perustuu vesivoimaan, 37 % aurinkoon, 1,6 % tuuleen ja 3,8 % fossiilisiiin polttoaineisiin. Namibian uraanivarat ovat maailman kymmenennen suurimman joukossa, se tuottaa 6,2 % maailman uraanista ja on ilmaissut kiinnostuksensa ydinvoiman rakentamiseen.
Ruacanan vesivoimalaitoksella Kunenejoessa maan pohjoisosassa on vesivoimapotentiaalia neljässä turbiinissaan yhteensä 330 MW.
Namibian aluevesiltä on löytynyt öljyä, jonka hyödyntämisen on suunniteltu alkavan vuonna 2026. Tarkemmat tutkimukset paljastivat öljykentältä merkittävän määrän maakaasua, mikä hankaloittaa öljylähteiden rakentamista.
Ahmedhadi Maksudi

Ahmedhadi Maksudi (, ; 1868 ― 1941) oli tataaritaustainen yhteiskunnallinen ja poliittinen hahmo, opettaja, toimittaja ja julkaisija. Ahmadhadi Maksudin toiminta sai tunnustusta tataariyhteiskunnan lisäksi myös laajasti muualla turkkilais-muslimimaailmassa. Hänen uskonnollinen opetuskirjansa "Muallim sani" ("Möğəllim səni," 1902) on ollut edelleen suosiossa veljeskansojen kuten uzbekkien ja kazakkien-, mutta myös dagestanilaisten ja muiden muslimilukijoiden parissa. Maksudi vieraili Suomessa paikallisen tataariyhteisön keskuudessa ja oli mukana sen moskeijan rakentamishankkeessa. Ahmedhadi Maksudin veli oli poliitikko Sadri Maksudi.
21. sotasairaala

21. sotasairaala (21. SotaS) toimi talvi- ja jatkosodan aikana Iisalmessa, Iisalmen maalaiskunnassa, Kiuruvedellä ja Lapinlahdella.
Haavoittuneiden reitti kulki rintamalta joukkosidontapaikkojen sekä kenttäsairaaloiden kautta sotasairaaloihin. Kaikkiaan maassa oli jatkosodan aikana yhteensä 56 sotasairaalaa, joista yhtä aikaa toimi enimmillään 39. Savossa sotasairaaloita oli jatkosodan alussa yhteensä viisi: Iisalmessa, Kuopiossa, Mikkelissä, Savonlinnassa ja Varkaudessa. Sotasairaalapaikkakunnille oli suora junayhteys. Sairaalat perustettiin paikkakunnalla jo aiemmin toimineiden sairaaloiden ympärille.
A-osastot ja sairaalat oli tarkoitettu kirurgisille potilaille, joiden hoitoon tarvittiin leikkaussalia, röntgeniä ja laboratoriota. B-osastoilla hoidettiin lievemmin haavoittuneita ja järjestettiin kirurgisten potilaiden kuntoutus. Lisäksi siellä hoidettiin sisätautien potilaita ja tartuntatauteja sairastavia. 
Talvisota.
Sotasairaala toimi Iisalmen yhteislyseossa vuosina 1939-1940 sen vuonna 1931 valmistuneissa tiloissa. Sairaala toimi tiloissa 30.11.1939-19.2.1940. Myös Iisalmen keskuskansakoulu oli sotasairaalan käytössä sekä Ulmalan kansakoulussa toimi sotasairaala 20.2.-31.3.1940. Iisalmi kärsi pommituksista. Pommituksessa, joka tapahtui 17. helmikuuta 1940 menehtyi 42 henkeä. Poliisilaitos sai osuman. Iskussa tuhoutui maan päälle rakennettu väestönsuoja Päiviönkadun radanpuoleisessa päässä. Räjähdyksessä kuoli 29 ihmistä ja vain kolme selvisi väestönsuojasta hengissä. Pommitukset kestivät helmikuun 22. päivään saakka. Ilmahälytyksiä oli 40 ja pisin hälytys kesti puolitoista tuntia. Pommituksia tapahtui yhteensä 11 koko talvisodan aikana kun samana aikana esimerkiksi Kuopiota pommitettiin vain viisi kertaa. Pommituksiin vaikutti se, että Iisalmi oli rautatien risteysasema. 
Jatkosota.
Iisalmen suojeluskuntapiirin komentaja antoi sairaalan perustamiskäskyn 17. kesäkuuta 1941. Sairaalaosastojen sijoittamisessa huomioitiin talvisodassa saadut kokemukset pommituksista ja Iisalmeen ei aluksi sijoitettu kuin kaksi osastoa. Sodan edetessä pommituksia oli aikaisempaa vähemmän. Sairaalaoastoja yhdistettiin ja sijoitettiin Iisalmen yhteislyseon avariin tiloihin. Sairaalan toiminta käynnistyi 17. kesäkuuta 1941 ja sen toiminta keskeytettiin 17. lokakuuta 1942. Toiminta käynnistyi uudelleen 8. maaliskuuta 1944 ja se oli toiminnassa 1. huhtikuuta 1944 – 25. marraskuuta 1944. 21. sotasairaalan toiminta loppui 26.-29. marraskuuta 1944. Perustamisvaiheessa tarvittavia sairaalatarvikkeita ja -kalustoa lainattiin eri tahoilta. Tämä vei aikaa. Päälikkölääkärinä toimi Karl Axel Brynolf Weckman-Varanti ja ylihoitajana Edit Kokkonen.
Qacha’s Nekin alue

Qacha’s Nekin alue () on yksi Lesothon kymmenestä alueesta. Se sijaitsee Leshoton kaakkoisosassa. Aluetta ympäröivät lounaassa Quthingin, luoteessa Mohale’s Hoekin ja pohjoisessa Thaba-Tsekan alueet. Idässä naapurina on Etelä-Afrikan KwaZulu-Natalin ja etelässä Itä-Kapin provinssi.
Vuoristoisen Qacha’s Nekin alueen pinta-ala on 2 349 neliökilometriä. Se on Leshoton vähäväkisin alue, jossa asui mukaan 3,7 prosenttia kuningaskunnan väestöstä eli 77 152 ihmistä (2021). Inhimillisen kehityksen indeksin matalan aluearvon (0,486) perusteella se kuuluu köyhän maan vähiten kehittyneisiin seutuihin.
Aiemmissa väestönlaskennossa alueen väkiluku oli kehittynyt seuraavasti: 72 886 VL1996), 69 749 (VL2006) ja 74 566 (VL2016).
Alueen hallintokeskus on Qacha’s Nekin kaupunki (18 282 as., VL2016).
Alueen nähtävyyksiin kuuluu Sehlabatheben kansallispuisto. Se on maan vanhin kansallispuisto ja Lesothon ensimmäinen Unescon maailmanperintökohteeksi nimetty paikka. Ainutlaatuisten luontoarvojen ohella alueella on esimerkiksi runsasti kalliopiirroksia.
Maridalenin kirkko

Maridalenin kirkko () on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1888.
Kirkossa on kuvattu NRK:n huumorisarja "Presten".
Mortensrudin kirkko

Mortensrudin kirkko () on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 2002.
Nordbergin kirkko (Oslo)

Nordbergin kirkko () on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1962.
Nordbergin kirkko

Nordbergin kirkko voi tarkoittaa seuraavia Norjassa sijaitsevia kirkkoja:
Nordstrandin kirkko

Nordstrandin kirkko () on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva tiilinen pitkäkirkko vuodelta 1866.
Oppsalin kirkko

Oppsalin kirkko () on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva betoninen pitkäkirkko vuodelta 1961.
Ormøyn kirkko

Ormøyn kirkko () on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1893.
Risin kirkko

Risin kirkko () on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1932.
Romsåsin kirkko

Romsåsin kirkko () on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva tiilikirkko vuodelta 1995.
Røan kirkko

Røan kirkko () on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva tiilinen pitkäkirkko vuodelta 1939.
Hjortkvarn

Hjortkvarn on taajama Hallsbergin kunnassa Örebron läänissä Närken historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 239 asukasta vuonna 2021.
Kolbäck

Kolbäck on taajama Hallstahammarin kunnassa Västmanlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 2 062 asukasta vuonna 2021.
Strömsholm

Strömsholm on taajama Hallstahammarin kunnassa Västmanlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 701 asukasta vuonna 2021.
Juuso Miettinen

Juuso Wiljam Miettinen (28. heinäkuuta 1890 Alastaro – 11. marraskuuta 1939 Mikkelin lääninsairaala) oli suomalainen Viipurin poliisimestari.
Miettisen vanhemmat olivat pitäjänapulainen Herman Miettinen (1858–1914) ja Johanna os. Cavén (1869–1893). Ylioppilaaksi päästyään vuonna 1909 hän opiskeli lakia Helsingin yliopistossa, mutta ensimmäisen maailmansodan alettua hän päätti siirtyä sotilasuralle. Miettinen suoritti Pietarissa upseeritutkinnon Vladimirin sotakoulussa ja palveli Venäjän armeijassa maailmansodan vuosina 1915–1917. Venäjän vallankumouksen jälkeen Miettinen palasi Suomeen ja osallistui Suomen sisällissodan aikana Helsingin valtaukseen huhtikuussa 1918 jota ennen hän palveli Helsingin salaisessa suojeluskunnassa sekä sen jälkeen jääkäriprikaatissa. Sodan jälkeen hän oli heinäkuusta 1918 alkaen komppanianpäällikkönä ja majoitusmestarina Viipurissa Karjalan kaartin rykmentissä. Täältä Miettinen siirtyi RT2:een ja oli ensin patterin päällikkönä ja sitten koko patteriston komentajana. 
Miettinen erosi armeijasta kapteenin arvoisena 1921 ja hänet nimitettiin samana vuonna Viipurin poliisimestarin vt. apulaiseksi sekä vakinaiseksi apulaiseksi 1922. Viipurin poliisimestariksi hänet nimitettiin syyskuussa 1927. Miettinen oli opintomatkalla vuonna 1925 Saksassa ja seurasi opetusta Eichen poliisikoulussa sekä Berliinin rikospoliisiosastolla. Viipurin poliisilaitos joutui toimimaan puutteelisissa tiloissa ja uuden poliisitalon rakentaminen kaatui 1930-luvun alun pulavuosien vuoksi. Syyskuussa 1936 Viipurin poliisilaitos vietti 100-vuotisjuhliaan marssikulkuein ja ratsastusnäytöksin. Samana vuonna Miettinen ylennettiin majuriksi. Juuso Miettinen kuoli 49-vuotiaana Mikkelin lääninsairaalassa marraskuussa 1939. Hänen hautajaisensa olivat Viipurin tuomiokirkossa 17. marraskuuta ja hänet haudattiin Sorvalin hautausmaalle. 
Juuso Miettinen oli naimisissa laulajatar Sirkka Valkosen (1886–1973) kanssa. Tämän veli oli konsertoiva pianisti ja pastori Arvi Valkonen. 
Julkaisuja.
Nimellä "J. W. Miettinen":
Sörstafors

Sörstafors on taajama Hallstahammarin kunnassa Västmanlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 277 asukasta vuonna 2021.
Paula Sankelo

Paula Sankelo (s. 1980 Oulu) on Huippuvuorilla Longyearbyenissä asuva suomalainen ympäristötutkija ja runoilija. Koulutukseltaan Sankelo on fysiikan maisteri, kotimaisen kirjallisuuden maisteri ja energiatekniikan diplomi-insinööri.
Sankelon kaunokirjallinen esikoisteos, runokokoelma "Katoava jää", ilmestyi elokuussa 2024. "Katoava jää" voitti vuoden 2024 Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon. Vesa Rantaman kirjoittaman kirja-arvion mukaan "Paremmin kuin juuri mikään suomalainen kirjallisuus "Katoava jää" tulee näyttäneeksi maamme ja sen kielen paikan maailman kartalla, osana pohjoista ulottuvuutta". Runokokoelma on Rantaman mielestä peruspoljennoltaan modernistisen kuulas ja minimalistinen mutta toisaalta "sen kymmenen osastoa kätkevät sisälleen hätkähdyttävän runomuotojen runsauden" ja teos peilaa myös tässä "arktista maailmaa, jonka elämä on paljon monimuotoisempaa kuin päälle päin näyttää".
Paula Sankelo kirjoitti esikoisrunokoelmaansa yli kahdenkymmenen vuoden ajan. Kokoelman vanhimmat runot on kirjoitettu vuosina 2002–2003, jolloin Sankelo asui Huippuvuorilla ensimmäisen kerran.
"Katoava jää" -kokoelman runoja on syksyllä 2024 julkaistu myös englanniksi käännettyinä brittiläisissä runolehdissä "Shearsman Magazine" ja "The High Window" sekä Huippuvuorilla toimivassa kirjallisuuslehdessä "Polarlit". Sankelo on kääntänyt runot englanniksi itse. Omien runojensa kääntämisestä Sankelo totesi kirjan julkistustilaisuudessa Kirjakorttelin Yö -tapahtumassa, että vaikka "tavallaanhan runoja ei voi kääntää", niin "kun kääntää omia runojaan, voi tehdä mitä lystää".
Sankelo on tutkija Suomen ympäristökeskuksessa. Hän on ollut virkavapaalla tutkijan virastaan vuodesta 2021 lähtien. Sankelo on asunut Huippuvuorilla perheineen kesästä 2021 lähtien. Hän tekee Longyearbyenissä osa-aikatyötä Huippuvuorten museossa, joka esittelee saarten luontoa ja vaiheita. Sankelo toimittaa Longyearbyenistä käsin myös suomalaisen kulttuurilehden Elonkehän kirjallisuus- ja runopalstaa ja kirjoittaa kirja-arvioita. Lisäksi hän on suorittanut virkavapaalla ollessaan jatko-opintoja Aalto-yliopistossa.
Paula Sankelo on kotoisin Oulusta.
Mullvad

Mullvad VPN AB on ruotsalainen VPN-palveluntarjoaja, joka keskittyy yksityisyyden takaamiseen käyttäjilleen. Fredrik Strömberg ja Daniel Berntsson perustivat Mullvadin maaliskuussa 2009 emoyhtiö Amagicom AB:n alle. Useiden riippumattomien tarkastusten mukaan Mullvad suoriutuu hyvin käyttäjien turvallisuuden ja yksityisyyden suojaamisessa.
Palvelut.
VPN-ohjelma.
Mullvadin pääasiallinen tuote on maksullinen Mullvad VPN -ohjelma, joka piilottaa käyttäjän oman IP-osoitteen verkkosivuilta sekä salaa ja suojaa verkkoliikenteen mahdollisilta hyökkäyksiltä. VPN on saatavilla Windows- ja macOS -tietokoneille, joillekin Linux-jakeluille sekä iOS- ja Android -puhelimille. 
Leta -hakukone.
VPN-asiakkailleen Mullvad tarjoaa lisäksi Leta-nimisen hakukoneen. Leta noutaa hakutulokset Google- ja Brave Search -hakukoneista paljastamatta näille käyttäjän tietoja. 
Mullvad-selain.
Mullvad on kehittänyt yhdessä Tor-projektin kanssa ilmaisen Tor-selaimeen pohjautuvan seurantaa estävän verkkoselaimen Windows-, macOS- ja Linux -käyttöjärjestelmille. Toisin kuin Tor-selain, Mullvad-selain ei käytä Tor-verkkoa, eikä henkilön IP-osoitetta tällöin piiloteta. Selain estää verkkosivuja saamasta tietoja käyttäjän laitteesta tai toisista välilehdistä, jotta käyttäjää on vaikeampi yksilöidä niiden perusteella.
Firefox-lisäosa.
Selaimen ohella Mullvad tarjoaa lisäosan, joka tuo suojaominaisuuksia tavalliseen Mozilla Firefox-selaimeen. Lisäosalla voi tarkistaa onko käyttäjän laite yhdistetty Mullvadin VPN-palvelimeen sekä esiintyykö verkkoliikenteessä IP-, WebRTC- tai DNS-vuotoja.
DNS-palvelin.
Mullvad ylläpitää kaikille avoimia salattuja DNS-palvelimia. DNS-palvelimella voi estää verkko-osoitteita, jotka altistavat käyttäjän seurannalle tai jotka sisältävät haittaohjelmia, mainoksia, aikuisviihdettä, rahapelejä tai sosiaalisen median palveluja.
Yksityisyys.
Maksutavat ja tietojenkeräyslinjaukset.
Korttimaksujen, tilisiirtojen, Paypalin sekä Swishin ohella Mullvad ottaa vastaan postitettua käteistä ja kryptovaluuttoja asiakkaiden yksityisyyden takaamiseksi. Maksutietojen säilyttämistä pyritään välttämään, käyttäjätilille kirjaudutaan anonyymillä numerotunnuksella, käyttöehdoista ja palvelusta viestitään avoimesti, eikä palvelu kysy käyttäjältä mitään henkilötietoja. Mullvadin mukaan palvelu ei säilytä lokeja käyttäjien tietoliikenteestä.
Viranomaisetsintä.
18. huhtikuuta 2023 Ruotsin poliisi pyrki etsintäluvalla takavarikoimaan tietokoneita Mullvadin toimitiloista. Mullvadilta ilmoitettiin, ettei yritys kerää tai säilytä poliisin etsimiä asiakastietoja. Mullvadin tietojenkeräyskäytäntöjen vuoksi poliisit eivät takavarikoineet yrityksen laitteita. Mullvadin blogiteksteissä vakuutetaan, ettei asiakkaiden tietoja olisi voinut päätyä poliisille vaikka takavarikko olisi toteutettu.
Riad (täsmennyssivu)

Riad voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Arctis

Arctis on Pietarsaaresta kotoisin oleva suomalainen metalli-yhtye. Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa marraskuussa 2024.
Jesper Svenbro

Jesper Svenbro (s. 10. maaliskuuta 1944 Landskrona) on ruotsalainen runoilija, kirjallisuustutkija ja Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 2006. Svenbro on erikoistunut runouteen ja lukemisen kulttuuriin antiikin Kreikassa.
Thomas Ken

Thomas Ken (1637-1711), oli Englannin kirkon Bathin and Wellsin hiippakunnan piispa 1685-1691 ja virsirunoilija.
Ken kirjoitti edelleen suosittua hartauskirjallisuutta anglikaanien keskuudessa, erityisesti "The Practice of Divine Love" (1685). Hän oli tärkeä hahmo varhaisessa englanninkielisessä virsirunoudessa, ja kaksi hänen lauluaan on vuoden 1982 episkopaalisessa virsikirjassa: "Awake, my soul, and with the sun" ja "All praise to thee, my God, this night". Ken on myös kirjoittanut suositun säkeen "Praise God, from whom all blessings flow", jota käytetään virressä "From all that dwell below the skies" kolmantena säkeistönä. Hänen sanansa kuolinvuotellaan ilmaisevat ytimekkäästi Kaarlen ajan jumaluusoppineiden näkemyksiä: ”Kuolen pyhässä, katolisessa ja apostolisessa uskossa, jonka koko kirkko tunnusti ennen idän ja lännen jakoa. Tarkemmin sanottuna kuolen kommuuniossa Englannin kirkon kanssa, koska se erottuu kaikista paavillisista ja puritaanisista uutuuksista...” Hänen elämäänsä muistetaan episkopaalisessa kirkkovuoden muistopäiväkalenterissa 21. maaliskuuta.
Edward Bouverie Pusey

Edward Bouverie Pusey (1800-1882), oli korkeakirkollisen anglikaanisen Oxfordin liikkeen johtaja.
E. B. Pusey syntyi Puseyssa, Berkshiressä, Englannissa, ja sai bachelor-tutkinnon vuonna 1822 ja maisterintutkintonsa vuonna 1825 Christ Church Collegesta Oxfordista. Vuonna 1824 hänestä tuli Oriel Collegen fellow Oxfordissa, missä hän oli läheisessä yhteydessä John Henry Newmaniin ja John Kebleen. Pusey vihittiin diakoniksi 1. kesäkuuta 1828 ja papiksi 23. marraskuuta 1828. Vuoden 1828 lopulla hänet nimitettiin Oxfordin heprean kielen Regius-professoriksi ja Christ Churchin kaniikiksi, missä tehtävissä hän oli kuolemaansa asti. Vuonna 1833 "Tracts for the Times" -kirjoitussarja alkoi ilmestyä ja traktariaaniliike alkoi. Pusey kirjoitti traktaatin 18, "Ajatuksia kirkkomme määräämän paastojärjestelmän eduista", ja hänestä tuli siten osa liikettä. Hänen tunnetuin traktaattinsa (itse asiassa kolme traktaattia, nrot 67, 68 ja 69) oli "Raamatun näkemykset pyhästä kasteesta", joka julkaistiin vuonna 1835. Puseysta tuli traktariaani- tai Oxford-liikkeen johtaja, kun Newman liittyi roomalaiskatoliseen kirkkoon vuonna 1845. Pusey perusti ensimmäisen anglikaanisen sisarkunnan uskonpuhdistuksen jälkeen, Pyhän Ristin sisarkunnan 1845. Hän kuoli luostarissa Ascot Prioryssa Berkshiressä.
Tracts for the Times

Tracts for the Times olivat anglikaanisen korkeakirkollisen Oxfordin liikkeen johtajien yhdeksänkymmentä julkaisua 1800-luvun Englannissa. 
Ensimmäisen traktaatin, "Thoughts on the Ministerial Commission, Respectfully Addressed to Clergy", on kirjoittanut John Henry Newman, ja se ilmestyi 9. syyskuuta 1833. Traktaatti 90, Huomautuksia tietyistä 39 artiklan kohdista, julkaistiin tammikuussa. 25, 1841, ja sen on myös kirjoittanut Newman. Myöhemmät traktaatit olivat kooltaan laajempia kuin ensimmäiset. Kiista Newmanin traktaatti 90:stä johti uusien traktaattien julkaisemisen lopettamiseen. Oxfordin liikettä kutsutaan myös traktarianismiksi, ja kirjailijoita ja heidän kannattajiaan kutsutaan traktariaaneiksi. Traktaateissa korostettiin korkeakirkollisia oppeja, kuten kirkon virkojen auktoriteettiä joka saadaan kätten päällepanemisessa historiallisen piispuuden kautta, Kristuksen todellista läsnäoloa eukaristiassa, uudestisyntymistä kasteessa ja kirkkoa jumalallisena instituutiona. Traktariaaneihin kuuluivat Newmanin lisäksi Edward Bouverie Pusey, John Keble, Arthur P. Perceval, Richard Hurrell Froude ja Isaac Williams. Liike tunnettiin myös "puseyisminä". Pusey laittoi nimikirjaimensa traktaattiin 18 (1833), joka koski kirkon paastojärjestelmän etuja. Aiemmat traktaatit oli julkaistu nimettömänä. Puseyn nimi antoi tälle liikkeelle vielä uuden nimen, vaikka toisinaan "puseyismia" käytettiin halventavasti. Yhdysvalloissa traktaatit julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1839, ja ne myötävaikuttivat anglokatolisen puolueen nousuun kirkossa.
Kaarlen ajan jumaluusoppineet

Kaarlen ajan jumaluusoppineiksi () kutsutaan anglikaanisista 1600-luvun kirkonmiehistä ja oppineista koostuvaa järjestäytymätöntä ryhmittymää, joka kukoisti kuningas Kaarle I:n (k. 1649) hallituskauden aikana ja sai nimensä hänestä. He kehittivät eteenpäin arkkipiispa Thomas Cranmerin (1489–1556), Salisburyn piispa John Jewelin (1522–1571) ja Elisabet I:n ajan teologin Richard Hookerin (1554–1600) 1500-luvulla vakiinnuttamia teologisia periaatteita. Ottaen lujan kannan puritanismia vastaan he kehittivät keskitien näkemyksen, "via median", roomalaiskatolisten ja puritaanisten ääripäitten välille ja panivat alkuun korkeakirkollisen anglikaanisen kirkon ja piispuuden opin, joka perustui varhaiskirkon opetuksiin. Tärkeimmät näistä teologeista ovat Jeremy Taylor (1613–1667), Lancelot Andrewes (1555–1626) ja William Laud (1573–1644). Muita joskus mukana olivat runoilija-pappi George Herbert (1593–1633), Little Giddingin yhteisön perustanut diakoni Nicholas Ferrar (1593–1637), piispa John Cosin (1594–1672), josta tuli Durhamin piispa restauraation yhteydessä (1660), ja hieman vähemmän tunnettuja henkilöitä, kuten piispa Richard Montagu ja Thomas Fuller.
Reginald Heber julkaisi uudelleen Jeremy Taylorin kootut teokset vuonna 1822. Oxfordin liikkeen 1800-luvulla julkaisemassa sarjassa "Library of Anglo-Catholic Theology" on Lancelot Andrewes'in, William Laudin ja John Cosinin teosten lisäksi julkaistu uudelleen myös William Beveridgen, John Bramhallin, George Bullin, R. Crakanthorpin, William Forbesin, Mark Frankin, Peter Gunningin, Henry Hammondin, George Hickesin, John Johnsonin, Hamon L'Estrangen, N. Marshallin, William Nicholsonin, John Overallin, John Pearsonin, Herbert Thorndiken ja Thomas Wilsonin tuotantoa.
Emma Molin

Emma Molin (s. 16. toukokuuta 1979 Västerhaninge) on ruotsalainen koomikko, näyttelijä, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Hän tuli tunnetuksi Grotesco-huumoriryhmän jäsenenä. Vuonna 2022 sai ensi-iltansa hänen esikoisohjauksensa, kokoillan elokuva "Göta kanal 4". Molin on myös muun muassa ääninäytellyt "Insidan ut 2" -lastenelokuvassa, juontanut Sveriges Radion "P3 Guld" -musiikkigaalaa ja kilpaillut "På spåret" -tietovisailussa.
Yksityiselämä.
Molin oli pitkään naimisissa näyttelijä Jakob Setterbergin kanssa ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Pari erosi vuonna 2021.
Lancelot Andrewes

Lancelot Andrewes (1555-1626), oli Englannin kirkon piispa ja hengellinen kirjailija.
Elämänvaiheet.
Andrewes syntyi Barkingissa Englannissa. Hän sai Bacelorin tutkinnon Pembroke Hallista vuonna 1575 ja ordinoitiin vuonna 1580. Vuodesta 1589 vuoteen 1605 hän oli Pembroken maisteri, ja vuonna 1601 hänestä tuli Westminsterin dekaani. Andrewes vihittiin Chichesterin piispaksi 3. marraskuuta 1605, ja hän palveli siellä 6. marraskuuta 1609 asti, jolloin hänet siirrettiin Elyn piispaksi. Helmikuun 25. päivästä 1619 kuolemaansa asti hän oli Winchesterin piispa. "The Private Devotions of Lancelot Andrewes" on yksi hänen tunnetuimmista kirjoistaan.
Oxfordin liikkeen vaikutuksesta Andrewes'in teokset julkaistiin 1800-luvulla uudelleen osana julkaisusarjaa "Library of Anglo-Catholic Theology".
Teologia.
Andrewes'in oppineisuus teki hänestä Grotiuksen ja aikansa merkittävimpien tutkijoiden tasavertaisen ystävän. Hänen saarnansa olivat ainutlaatuinen yhdistelmä retorista loistoa ja oppinutta rikkautta; Hänen hurskautensa on kuin muinaisen pyhimyksen, puoliaskeettinen ja epämaallinen itsekieltäymyksessään. Kirkonmiehenä hän on tyypillisesti anglikaaninen, yhtä kaukana puritaanisista ja roomalaisista kannoista. Hän oli Richard Hookerin seuraaja Englannin uskonpuhdistuksen periaatteissa, tosin siinä missä Hooker vastusti pääasiassa puritanismia, Andrewes taisteli pääasiassa roomalaiskatolisuutta vastaan. Hyvä yhteenveto hänen asemastaan ​​löytyy hänen tekstistään kardinaali Perronille ("First Answer to Cardinal Perron"), joka oli kyseenalaistanut Jaakko I:n "katolisen" tittelin käytön. Hänen asemansa eukaristian suhteen on luonnollisesti kypsempi kuin ensimmäisillä uskonpuhdistajilla: 
Palvonta on sallittua, ja termien "uhri" ja "alttari" käyttöä pidetään pyhien kirjoitusten ja antiikin mukaisena. Kristus on: 
Mitä tulee (alttarin sakramentin) säilyttämiseen (ehtoollisenvieton jälkeen), "sitä ei tarvitse: intentio on toteutettu ilmankin", koska sairaalla voi aina olla yksityinen ehtoollinen. Andrewes vastustaa pyhien avuksihuutamista, ilmeiset esimerkit patristisessa kirjallisuudessa ovat "retorisia purkauksia, eivät teologisia määritelmiä". 
Hänen palveluksensa omalle kirkolleen on tiivistetty seuraavasti:
Molepolole

Molepolole () on kylä Botswanan Kwenengin alueella ja tämän alueen hallinnollinen keskus. Vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan paikkakunnan asukasluku oli 74 861 (2011: 66 466 as.). 
Nähtävyyksiin kuuluu muun muassa kgosi Setshele I:n (1833-1892) museo. Setshele I oli heimopäällikkö, joka oppi lukemaan ja kääntyi kristinuskoon Kwenengin alueella työskennelleen lähetyssaarnaaja David Livingstonen johdatuksella.
Rafael Hellström

Rafael Herman Hellström (21. joulukuuta 1880 Pori – 4. elokuuta 1954) oli suomalainen opettaja, virkamies ja meriliikennekysymysten tutkija.
Henkilöhistoria.
Hellströmin vanhemmat olivat oikeusneuvosmies Fredrik Wilhelm Hellström ja Hanna Elvira Roth. Hänen puolisonsa vuodesta 1907 oli Tyttö Margareta Kyrklund, lääketieteen ja kirurgian tohtori Karl Gustaf Kyrklundin tytär. Merenkulkuneuvos Rote Hellström oli heidän poikansa. Rafael Hellström tuli ylioppilaaksi 1900 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1904 ja lisensiaatiksi 1916, filosofian tohtoriksi hän väitteli 1919. 
Hellström oli kollega Vaasan reaalilyseossa 1905–1906 ja Uudenkaupungin yhteislyseossa 1905–1910. Oulun suomalaisen klassillisen lyseon nuorempi lehtori hän oli 1910–1915 ja Porin Lyseossa nuorempi lehtori 1915–1927 ja matematiikan ja fysiikan vanhempi lehtori 1927–1950. Hän oli myös Porin työnantokonttorin johtaja 1919–1931 ja Porin liikenneasiamies 1918–1936 ja hänellä oli useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Meriliikennekysymyksiin kaksiosaisessa väitöskirjassaan perehtynyt Hellström julkaisi niistä useita kirjoja ja kirjasia.
Richard Montagu

Richard Montagu (tai Mountague, 1577–1641), oli englantilainen anglikaaniteologi ja piispa.
Montagu syntyi Dorneyssa, Buckinghamshiressä, ja sai koulutuksensa Etonissa ja Cambridgessa. Vuonna 1613 hänet valittiin Etonin fellow'ksi ja hänestä tuli Stanford Riversin kirkkoherra Essexissä. Hänet nimitettiin Herefordin tuomiorovastiksi vuonna 1616, mutta hän vaihtoi sen seuraavana vuonna Windsorin kaniikin virkaan Petworthin pappilassa Sussexissa. Hän oli myös Jaakko I:n kappalainen. William Laudin tavoin hän ei pitänyt kalvinismin ja roomalaiskatolisuuden ääripäistä, ja tämä asenne sai hänet jatkuvasti vaikeuksiin. Noin vuonna 1619 hän joutui törmäyskurssille joidenkin roomalaiskatolisten kanssa seurakunnassaan, ja Matthew Kellison hyökkäsi hänen kimppuunsa pamfletissa nimeltä "The Gagg of the Reformed Gospel" (Douai, 1623). Montagu vastasi julkaisulla "A Gagg for the New Gospell? No. A New Gagg for an Old Goose" (Lontoo, 1624). Hänen julkaisunsa "Immediate Addresse unto God alone" (Lontoo, 1624) raivostutti puritaanit, jotka vetosivat alahuoneeseen, mutta kuningas suojeli Montagua. Kuuluisan "Appello Caesarem" (Lontoo, 1625) ilmestymisen jälkeen hänen tapauksensa joutui usein parlamenttiin ja piispainkonferensseihin, mutta hänen vaikutuksensa hovissa ja Laudin kanssa antoi hänelle mahdollisuuden pitää asemansa. Hänet vihittiin Chichesterin piispaksi vuonna 1628, ja hänestä tuli Norwichin piispa vuonna 1638. Hän kuoli 13. huhtikuuta 1641.
Hosea Kutakon kansainvälinen lentoasema

Hosea Kutakon kansainvälinen lentoasema on Namibian tärkein ja vilkkain kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee hieman yli 40 km itään pääkaupuki Windhoekista. Windhoekissa on myös toinen lentoasema Eros, jota käytetään enimmäkseen maan sisäisiin lentoihin.
Historia.
Etelä-Afrikan pääministerin J. G. Strijdomin mukaan nimetty lentoasema avattiin vuonna 1965, Etelä-Afrikan hallinnon aikana. Lentoasema nimettiin namibialaisen nationalistijohtajan Hosea Kutakon mukaan vuonna 1990, kun maa oli itsenäistynyt.
20. huhtikuuta 1968 lentoasemalla tapahtui onnettomuus, kun välilaskun tehnyt South African Airwaysin lento 228 putosi pian lentoonlähdön jälkeen lentoaseman lähelle. Turmassa kuoli 123 henkilöä.
Francis Atterbury

Francis Atterbury (1662–1732), oli englantilainen anglikaanipiispa, poliitikko ja jakobiitti.
Atterbury sai mainetta saarnaajana ja vuonna 1691 hänestä tuli kuningas Vilhelm III:n ja kuningatar Marian kappalainen. Kuningatar Annan hallituskaudella hän osallistui aktiivisesti tory-reaktioon ja vuonna 1713 hänestä tuli Rochesterin piispa. Yrjö I:n aikana Atterbury oli korkeakirkollisen puolueen johtaja ja osallistui vuonna 1720 syrjäytetyn Stuart-dynastian hyväksi tapahtuvaan salaliittoon, mutta suunnitelma paljastettiin, Atterbury heitettiin vankilaan ja parlamentti tuomitsi hänet vuonna 1722 viran menetykseen ja maastakarkotukseen. Myöhemmin hän oli Stuart-kruununtavoittelijan ("Jaakko III") uskollinen neuvonantaja, kunnes vuonna 1728 joutui epäsuosioon. Hän kuoli vuonna 1732. Hänen ruumiinsa tuotiin takaisin Englantiin ja haudattiin yksityisesti Westminster Abbey'n
Impregno

Oy Impregno Ab oli Haminan Hillossa vuosina 1947–1991 toiminut puunkyllästämö, jonka tuotannosta valtaosa meni vientiin. 1960-luvun puolivälissä se oli Suomen suurin kyllästyslaitos, joka käsitti myös sahatavaran kuorimon, kuivaamon ja höyläämön. Oy Impregno Ab:n omistajia olivat tuolloin Alex Auer Oy, Oy Kaukas Ab ja Osuuskunta Metsäliitto. Ulkomaille Impregno toimitti vuodesta 1965 lähtien noin sata tuhatta painekyllästettyä sähkö- ja puhelinpylvästä vuosittain, kun taas kyllästetyn sahatavaran päämarkkina oli Suomessa.
Impregnon laitos rakennettiin alun perin kreosoottikyllästämöksi, mutta painekyllästetyn puutavaran käytön kasvaessa Suomessa otettiin 1957 tuotanto-ohjelmaan myös lahonestokyllästys.
Impregno, Enso-Gutzeit, Vierumäen Teollisuus ja Serlachius hoitivat kyllästettyjen pylväiden vientimarkkinointia yhteisyrityksen Finntrepo Oy:n kautta. Pylväitä vietiin lähinnä Pohjois-Afrikkaan ja Lähi-itään.