Pilvilinna joka romahti

Pilvilinna joka romahti on Stieg Larssonin kolmannen "Millennium"-romaanin filmatisointi, jonka on ohjannut Daniel Alfredson. Vuonna 2009 valmistuneessa elokuvassa palkkamurhaaja metsästää tietokonenero Lisbeth Salanderia. Keskeinen jännite liittyy siihen, puhdistuuko Lisbethin maine toimittaja Mikael Blomkvistin avulla. Elokuva jatkuu suoraan siitä, mihin sarjan edellinen osa "Tyttö joka leikki tulella" päättyi.
Juoni.
Salander ja Zalatšenko ovat sairaalassa. Salander on vaikeasti loukkaantunut ja saanut luodista mm. kallovamman, hänet pidätetään kolmesta murhasta. Hänet leikataan ja hän alkaa toipua. 
Blomkvist ylipuhuu sisarensa, asianajaja Annika Gianninin ottamaan Salanderin tapauksen. Pian tämän jälkeen ylimielisen ja tottelemattoman Zalatšenkon ampuu sairaalassa salaperäisen Osaston iäkäs jäsen, joka yrittää tappaa myös Salanderin. Giannini onnistuu telkeämään oven, ja kuolemansairas tappaja ampuu itsensä käytävällä. Lisbeth hymyilee onnellisena kuullessaan että Zalatšenko on kuollut. Osasto on ollut salainen yksikkö Turvallisuuspoliisin SÄPO:n sisällä. 
Koska Salander ei luota viranomaisiin, hän kieltäytyy ensin yhteistyöstä asianajaja Gianninin kanssa ja luottaa sen sijaan hakkeriyhteisönsä ystäviin. He auttavat Blomkvistia selvittämään Osaston salaliiton koko laajuuden. Blomkvist aikoo julkaista Millenniumin erikoisnumeron Salanderista, jolloin hänestä tulisi Osaston mielenkiinnon kohde. Salander suostuu vihdoin kirjoittamaan tarkan kuvauksen seksuaalisesta hyväksikäytöstä, johon asianajaja Bjurman hänet alisti. Niedermann yrittää ampua Lisbethin sairaalan ikkunan lävitse.
Lopullinen oikeudenkäynti pidetään Tukholman käräjäoikeudessa. Salander kieltäytyy yhteistyöstä oikeudenkäynnin aikana eikä puhu mitään. Syyttäjä, joka käyttää psykiatri Peter Teleboriania päätodistajanaan, yrittää kuvata hänet henkisesti epävakaaksi ja pitkäaikaisen hoidon tarpeessa olevaksi. Giannini on saanut selville että Lisbethiä oli pidetty lepositeissä mielisairaalassa kuukausien ajan täysin aiheettomasti. Teleborianin laatimat psykiatriset arviot Salanderista todistetaan tekaistuiksi. 
Turvallisuuspoliisin erikoisjoukko tekee iskun Osaston tiloihin ja sen toiminta lakkautetaan. Ratkaisevana todisteena Giannini näyttää oikeussalissa Salanderin filmitallennuksen raiskauksesta. Oikeuden jäsenet ovat kauhuissaan iljettävästä filmistä, eivätkä pysty katsomaan sitä kokonaan. Hakkeriystävä Plague saa selville, että Teleborianin kannettava tietokone on täynnä lapsipornoa. Teleborian pidätetään suoraan oikeudenkäyntisalista. Oikeudenkäynti päättyy ja Salander vapautetaan. 
Sen jälkeen kun Salander on solminut taas yhteyden Miriam Wuhun, asianajaja Giannini ilmoittaa, että Salander on perinyt isältään omaisuutta mm. teollisuuskiinteistön. Salander määrää myymään kaiken ja lahjoittamaan rahat hyväntekeväisyyteen. Salander menee käymään hylätyssä tehtaassa Norrtäljessa. Siellä hänen kimppuunsa hyökkää Niedermann, joka on ollut piilossa heidän viimeinen yhteenottonsa jälkeen. Hän onnistuu vangitsemaan Niedermannin sisälle tehtaaseen. 
Salander ilmoittaa moottoripyöräjengiläisille, joista Niedermann oli jo tappanut useita, mistä Niedermann löytyy. Hän soittaa sen jälkeen poliisille ja ilmoittaa sekä moottoripyöräjengin että Niedermannin olinpaikan. Lisbeth hymyilee iloisena kun moottoripyöräjengi ryntää sisään tehdasrakennukseen. 
Samana iltana Blomkvist tulee Salanderin asunnolle, kertoo että Niedermann on kuollut ja moottoripyöräjengi pidätetty. Kun Blomkvist on poistumassa, Lisbeth kiittää häntä ja lupaa olla jatkossa yhteydessä.
Vastaanotto.
Tv-Nytissä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 2,3.
"Turun Sanomien" Tapani Maskula kirjoitti elokuvan todistavan Ruotsin elokuvaa vaivaavaa ilmiötä, jossa mitkä tahansa aiheet ”turpoavat omahyväiseksi rusinapullaksi vakuuttaessaan kansankodin huolehtivan kovia kokeneista lapsistaan”. Hänestä elokuva ei tahdo käynnistyä, kun se joutuu löytämään tietään edellisosan "Tyttö joka leikki tulella" väkivaltaisesta huipennuksesta eteenpäin. ”Mitä enemmän koukeroiseen kertomukseen ilmaantuu lisää inhottavia roolihahmoja, sitä vähemmän katsoja uskoo käsikirjoittajan tyrkyttämiin taustamotiiveihin. Synkkiä salaisuuksia penkovan Lisbethin törmääminen pelkästään sovinistisiin ja pahoihin psykopaattisetiin alkaa lopulta tuntua puisevalta vitsiltä.”
Filmgoer-sivuston Nanna Yli-Hukka sanoi pohjana olevaa romaania kirjasarjan vaativimmaksi teokseksi monine sivujuonteineen, joita on siivottu elokuvasta paljon pois. Häntä häiritsi monien henkilöhahmojen yhtäkkinen ilmaantuminen ilman taustatarinaa: ”Elokuvan seuraaminen on paikka paikoin hankalaa, varsinkin jos kirjasarja ja aikaisemmat filmatisoinnit eivät ole tuttuja.”