tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ilona Bruzsenyák

Ilona Bruzsenyák (s. 14. syyskuuta 1950) on entinen unkarilainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa olivat pituushyppy ja viisiottelu.
Bruzsenyák saavutti Rooman EM-kilpailuissa 1974 pituushypyssä kultaa tuloksella 665 cm. Tšekkoslovakian Eva Šuranová jäi viisi senttimetriä heikommalla tuloksella toiseksi. Samojen kisojen viisiottelussa Bruzsenyák sijoittui kuudenneksi 4 399 pisteellä.
Münchenin 1972 olympialaisissa Bruzsenyák sijoittui viisiottelussa kahdeksanneksi 4 419 pisteellä sekä pituushypyssä kymmenenneksi tuloksella 639 cm. Montréalin 1976 olympialaisissa hän sijoittui viisiottelussa 16:nneksi 4 193 pisteellä ja karsiutui pituushypyssä tuloksella 602 cm.
English Electric

English Electric oli englantilainen teollisuusyritys, joka valmisti muun muassa sähkömoottoreita, kaasuturbiineja, vetureita, ohjuksia ja lentokoneita. Se perustettiin vuonna 1918 ja se toimi vuoteen 1968 asti. 
Yhtiö ei suunnitellut montakaan lentokonetta, mutta sen tuotteet ovat olleet keskimääräistä parempia, esim. English Electric Canberra ja English Electric Lightning. Yhtiön lentotekninen osa English Electric Aviation erosi vuonna 1960 osaksi Englannin valtion luomaa British Aircraft Corporation-lentokonetehdasta. Jäljelle jäänyt sähkötekninen osa sulautui General Electric Company kanssa vuonna 1968.
Lähteet.
El Agheila

El Agheila (, "Al ‘Aqaylah") on kylä Välimeren rannikolla Iso-Syrtin lahden laidalla Kyrenaikassa, Libyassa. Se on samannimisen kunta-alueen keskus.
El Agheilan alue on hyvin kuivaa ja hiekkapitoista. Pääelinkeino on satunnaisen maanviljelyn lisäksi kalastus ja kalanviljely.
Alueella käytiin toisen maailmansodan aika taisteluita. Joulukuussa 1941 Britannian joukot valtasivat sen italialaisilta, mutta maaliskuussa 1942 saksalaiset ottivat sen. Saksalaisjoukot eivät kuitenkaan saaneet Tobrukia, johon brittejä joutui piiritetyksi kesäkuuhun 1942 asti. Tällöin saksalaiset valtasivat koko alueen. Britit saivat sen itselleen marraskuussa, ja ottivat myös El Agheilan takaisin. Italian miehittäessä Libyaa El Agheilassa oli beduiineille tarkoitettu keskitysleiri, jossa kuoli tuhansia vankeja.
Margit Papp

Margit Papp (s. 30. huhtikuuta 1948) on entinen unkarilainen yleisurheilija, jonka päälaji oli viisiottelu.
Papp aloitti pitkän arvokisauransa kotimaassaan järjestetyissä Budapestin EM-kilpailuissa 1966 sijoittumalla viisiottelussa 18:nneksi tuloksella 4 240 pistettä. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui kahdeksanneksi 4 833 pisteellä. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui 23:nneksi 4 074 pisteellä. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän oli kahdestoista 4 207 pisteellä ja Montréalin 1976 olympialaisissa kahdeksas 4 535 pisteellä.
Uransa ainoan arvokisavoiton Papp saavutti Prahan EM-kilpailuissa 1978. Hän keräsi viisiottelussa, jossa 200 metrin juoksu oli ensimmäistä kertaa arvokisoissa korvattu 800 metrin juoksulla, 4 655 pistettä ja sijoittui alkuperäisissä tuloksissa toiseksi 89 pistettä Neuvostoliiton Nadežda Tkatšenkolle hävinneenä. Neuvostoliittolainen jäi kuitenkin dopingtestissä kiinni anabolisten steroidien käytöstä, joten Papp nostettiin jälkikäteen mestariksi. Unkarilaisen tulokset viisiottelun osalajeissa olivat 13,70 s 100 metrin aitajuoksussa, 15,41 m kuulantyönnössä, 181 cm korkeushypyssä, 622 cm pituushypyssä sekä 2.16,2 800 metrin juoksussa. Muille mitaleille sijoittuneista itäsaksalaisista hän voitti ratkaisevasti Burglinde Pollakin korkeushypyssä (Pollakin tulos oli 165 cm) sekä Kristine Nitzschen aitajuoksussa ja kuulantyönnössä (Nitzschen tulokset olivat 14,02 s ja 12,77 m).
Moskovan 1980 olympialaisissa Papp sijoittui viidenneksi pistemäärällä 4 562. Hänen edelleen sijoittui kolme neuvostoliittolaista – parhaana Prahan EM-kisoissa hylätty Nadežda Tkatšenko – sekä yksi itäsaksalainen. Hän osallistui myös pituushyppyyn mutta karsiutui tuloksella 632 cm.
Matthijs van Boxsel

Matthijs van Boxsel (s. 25. elokuuta 1957 Amsterdam) on alankomaalainen kirjailija ja tutkija. Boxsel on tutkinut tyhmyyttä 1980-luvulta lähtien, ja hän on kirjoittanut aiheesta useita kirjoja, muun muassa teoksen "Tyhmyyden ensyklopedia" (alkuteos "De Encyclopedie van de Domheid", 1999), joka on käännetty useille kielille.
Tausta.
Boxsel syntyi 25. elokuuta 1957. Hänen vanhempansa olivat taiteilija ja kuvittaja Pim Boxsel ja Janneke Laméris. Hän opiskeli Amsterdamin yliopistossa kirjallisuudentutkimusta vuosina 1975–1983 ja valmistui tutkimuksella tyhmyyden käsitteestä Robert Musilin ja Immanuel Kantin teoksissa.
Valmistumisen jälkeen Boxsel järjesti historioitsija Gijs van der Hamin kanssa näyttelyn Alankomaissa painetuista ranskalaisista kirjoista, toimi opettajana sekä julkaisi ensimmäiset tyhmyyttä käsittelevät kirjansa omakustanteina. Vuonna 1992 hän omien sanojensa mukaan saavutti oman tyhmyytensä pohjan. Löydettyään omasta mielestään vastauksen perimmäisiin tyhmyyttä koskeviin kysymyksiin hän testasi kaksi vuotta teoriaansa systemaattisesti. Palatessaan lopulta tutkimuksensa ensimmäiselle sivulle hän tajusi, ettei enää tavoittanut perimmäistä ideaansa. Häneltä meni vuosia saavuttaa taas usko projektiinsa. Hollantilainen kustantaja kuitenkin kiinnostui tutkimuksen materiaaleista, ja siitä lähtien hänen kirjojaan on julkaistu.
1990-luvun puolivälistä lähtien Boxsel on elättänyt itsensä tyhmyydellä. Hän on luennoinut aiheesta niin kotimaassaan kuin ulkomailla sekä kirjoittaa säännöllisesti alankomaalaiseen kirjallisuuslehteen tyhmyydestä. Hän opettaa Rietveldin akatemiassa ja Groningenin yliopistossa. Vuonna 1999 hän julkaisi teoksensa "Tyhmyyden ensyklopedia", josta hän sai Jan Hanlo -kirjallisuuspalkinnon sekä Generale Bank -kirjallisuuspalkinnon. Kirja on käännetty 17 kielelle. Hän on julkaissut myöhemmin muitakin samaa aihetta sivuavia kirjoja.
Boxsel on myös ollut vuodesta 2005 lähtien jäsenenä Hollannin ’Patafysiikan akatemiassa ja vuodesta 2006 kyseisen järjestön lehden päätoimittajana ja julkaisijana. Samana vuonna hän myös järjesti Dr. Guislanin psykiatrisessa museossa näyttelyn morosofiasta.
Freedom

Freedom () voi viitata seuraaviin asioihin:
Laivat:
Musiikki:
Elokuvat:
Kore (veistos)

Kore (, ; ’neito’) on Kreikan arkaaiselle kuvanveistolle tyypillinen nuorta naista esittävä votiivipatsas. Kore-veistosten miespuolinen vastine oli "kuros".
Historia.
Kore-veistoksia annettiin votiivilahjoiksi Artemiin, Athenen, Demeterin ja muiden jumalatarten temppeleihin. Joskus niitä pystytettiin myös haudoille. Koreita veistettiin arkaaisella kaudella 600-luvulta 400-luvun eaa. alkuun. Varhaisimmat koret olivat suhteellisen pienikokoisia ja edustivat niin kutsuttua Daidaloksen kuvanveistoa. Varsinaiset luonnollisen kokoiset koret kehittyivät itäisillä kreikkalaisalueilla sekä Khioksella ja Samoksella. Myöhemmin niitä alettiin tehdä myös Kykladeilla ja Attikassa. Ateenasta koreita on löydetty muun muassa Ateenan Akropoliin kaivauksissa. Kore- ja kuros-veistoksia valmistettiin runsaasti ennen Akropoliin hävitystä persialaissodissa vuonna 480 eaa. Korejen, samoin kuin kurosten, valmistaminen päättyi arkaaisen kauden myötä.
Veistokset.
Kore-veistokset esittävät suoraryhtisenä seisovaa verhottua naista, jonka jalat ovat säännönmukaisesti yhdessä tai toinen hieman eteen tuotuna. Kädet riippuvat joko suorina molemmin puolin tai toinen käsivarsi on hieman taivutettuna kantaen votiivilahjaa. Monilla koreilla on arkaaisille veistoksille tyypillinen arkaainen hymy. Pääsääntöisesti patsaan esittämä hahmo on pukeutunut joko peplokseen tai kitoniin. Kore-veistokset on tehty marmorista ja yleensä myös maalattu. Maalauskoristelusta ei ole säilynyt kuin vähäisiä jäänteitä.
Varhaisia koreita ovat muun muassa "Nikandren kore" (n. 650–630 eaa.), joka on myös varhaisin tunnettu marmoriveistos, sekä "Auxerren nainen" (n. 640–620 eaa.). Tunnettuihin myöhempiin kore-veistoksiin lukeutuvat muun muassa "Frasikleia-kore" sekä lukuisat Akropoliilta löydetyt Athenelle omistetut koret, kuten "Antenorin kore", "Euthydikoksen kore", "La Delicata -kore" ja "Peploforos" eli "Peplos-kore". Koreita muistuttavat monin tavoin myöhemmät pylväinä käytetyt karyatidit, kuten Erekhtheionin karyatidit.
Irina Begljakova

Irina Begljakova (3. helmikuuta 1933 – 19. maaliskuuta 2018) oli neuvostoliittolainen kiekonheittäjä ja olympiamitalisti.
Begljakova saavutti kiekonheitossa hopeaa Bernin EM-kilpailuissa 1954 tuloksella 45,79 m. Kilpailussa Neuvostoliitto saavutti kolmoisvoiton, ja Begljakova hävisi maannaiselleen Nina Ponomarjovalle yli kaksi metriä. Vuonna 1955 hän ylitti ensimmäisen kerran 50 metriä tuloksellaan 50,93 m, jota pidemmälle sinä vuonna heittivät vain Ponomareva ja Nina Dumbadze. Vuonna 1956 hän paransi ennätyksekseen 52,71 m ja oli jälleen maailmantilastossa kolmas. Melbournen 1956 olympialaisissa hän sai hopeaa tuloksella 52,54 m. Hän hävisi Tšekkoslovakian Olga Fikotoválle runsaan metrin.
Tukholman EM-kilpailuissa 1958 Begljakova sijoittui neljänneksi tuloksella 50,87 m. Hän hävisi pronssimitalisti Kriemhild Hausmannille 12 senttimetrillä.
AmigaOS 4

AmigaOS 4 on AmigaOS-perheeseen kuuluva käyttöjärjestelmä tuoteperhe PowerPC-suorittimella varustettuihin Amiga-tietokoneisiin.
AmigaOS 4 on Hyperion Entertainmentin tekemä uudempi versio PowerPC-prosessorilla laajennetuille Amiga-tietokoneille. AmigaOS 4 on kehitetty Commodoren tekemän 3.1 version pohjalta eikä se käytä Haage&amp;Partner tekemien versioien 3.5 ja 3.9 ohjelmakoodia.
Marija Golubnitšaja

Marija Golubnitšaja (24. helmikuuta 1924 – 22. elokuuta 2015) oli neuvostoliittolainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli 80 metrin aitajuoksu.
Golubnitšaja saavutti 80 metrin aitajuoksussa hopeaa Helsingin 1952 olympialaisissa ajalla 11,1 s. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Shirley Stricklandille 0,2 sekuntia. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän voitti kultaa ajalla 11,0 s. Melbournen 1956 olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi ajalla 11,3 s.
Saigonin kaunotar

Saigonin kaunotar () on Victor Flemingin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamaelokuva vuodelta 1932, jonka pääosissa ovat Clark Gable, Jean Harlow, Gene Raymond ja Mary Astor. Sivuosissa ovat muun muassa Donald Crisp ja Tully Marshall.
Elokuvan käsikirjoitti John Lee Mahin Wilson Collisonin samannimisen näytelmän pohjalta. Alkuperäistä näytelmää esitettiin New Yorkissa 2. tammikuuta 1928. "Saigonin kaunotar" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 22. lokakuuta vuonna 1932 ja Suomeen elokuva tuli teattereihin esitykseen vajaat vuoden myöhemmin, 10. syyskuuta vuonna 1933. Elokuva on mustavalkoinen ja 83 minuutin mittainen. Tuotantoyhtiönä oli Metro-Goldwyn-Mayer. "Saigonin kaunotarta" nykyään pidetään klassikkona.
Juoni.
Olosuhteet ovat karut Dennis Carsonin (Clark Gable) Indokiinassa sijaitsevilla (Vietnam) kumiplantaaseilla pölyävän kuivan monsuunituulen aikana. Viimeisin vene yläjuoksulta tuo Carsonille ei-tervetulleen vieraan: Vantinen (Jean Harlow), joka on lutka Saigonista. Vantine toivoo välttävänsä poliisia ja jäädä jonkun kautta maahan. Mutta Carson, alun perin mielenkiinnoton, pian antaa periksi Vantinen liialliselle viehätysvoimalle. Kun maanmittari Gary Willis (Gene Raymond) sairastuu malariaan ja hänen tyrmäävä vaimonsa Barbara (Mary Astor) ilmaantuu, sateet alkavat ja intohimo virrata kuin vesi...
Muuta.
Alun perin Greta Garbon olisi pitänyt näytellä Vantine Jeffersonin roolin, mutta käsikirjoitus koki äärimmäisen uudelleen kirjoituksen ja rooli uudelleenlaadittiin Jean Harlowille.
"Saigonin kaunotar" oli Metro-Goldwyn-Mayerin yksi suurimmista kassamagneeteista ilmestymisvuonnaan "Grand Hotelin", "Punatukkaisen Lillin" ja "Sinun tahtosi mukaan" ohella.
Elokuva uudelleenfilmatisointiin vuonna 1953 nimellä "Mogambo", jonka ohjasi John Ford ja pääosissa ovat myös Clark Gable, joka näyttelee saman roolin 21 vuoden jälkeen, Ava Gardner, joka näyttelee Harlowin roolin, sekä Grace Kelly, joka näyttelee Astorin roolin. "Saigonin kaunotar" oli toinen kuudesta Harlowin ja Gablen yhteistyöstä.
Vuonna 2006 "Saigonin kaunotar" valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
London MC

London MC on suomalainen eurodance-artisti. London MC:n takana on englantilaismies, joka tunnetaan myös nimellä MC Scholar, jota hän käyttää muun muassa Beats and Stylesin kanssa tekemässä kappaleessa "Dance, Dance, Dance!". London MC on Beats and Stylesin "luoma" eurodanceprojekti, joka syntyi, kun Beats and Styles halusi valmistaa eurodancelevyn.
London MC on toistaiseksi julkaissut vain yhden albumin "Euro Party", jolta suurimmaksi hitiksi nousi "What Is My Name?" -kappale. London MC:llä on kaksi musiikkivideota: "What Is My Name?" ja "You by My Side". Vuonna 2009 London MC palasi takaisin "Sexy ladies" -biisillään.
C. Thomas Howell

Christopher Thomas Howell (s. 7. joulukuuta 1966 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Outsiders – kolmen jengi" (1983), "Punainen vaara" (1984), "Grandview USA – Pieni kaupunki, suuret unelmat" (1984), "Liftari" (1986), "Kesän maku" (1990), "Gettysburgin taistelu" (1993), "Fatal Affair" (1998), "Hillsiden kuristaja" (2004) ja "Hoboken Hollow" (2005). Howell tunnetaan erityisesti "Criminal Minds – FBI-tutkijat" -sarjan Viikatemiehenä joka tappoi Aaron Hotchenrin (Thomas Gibson) ex-vaimon, Haleyn. Hän esiintyi sarjassa neljännen kauden lopussa ja viidennen puoleenväliin.
Yksityiselämä.
Howell oli naimisissa näyttelijä Rae Dawn Chongin kanssa vuosina 1989–1990. Nykyisin hän on naimisissa Sylvie Andersonin kanssa. Heillä on kolme lasta (s. 1993, 1997 ja 2001).
Hersheyn-Chasen-koe

Hershey-Chase-kokeet olivat joukko Alfred Hersheyn ja Martha Chasen johdolla vuonna 1952 tehtyjä kokeita, joiden avulla vahvistettiin DNA:n olevan geneettinen materiaali.
Hershey ja Chase suorittivat kokeensa viruksella T2-bakteriofagilla. Fagi koostuu geneettistä materiaalia ympäröivästä proteiinikuoresta. Fagi tartuttaa bakteerin kiinnittymällä sen ulompaan kalvoon ja ruiskuttamalla genettisen materiaalin bakteerin sisäpuolelle. 
Hershey palkittiin vuonna 1969 Nobelin lääketieteen palkinnolla yhdessä Max Delbrückin ja Salvador Luriain kanssa virusten lisääntymismenetelmiin ja geneettiseen rakenteeseen liittyvästä tutkimuksesta.
Karl-Friedrich Haas

Karl-Friedrich Haas (28. heinäkuuta 1931 – 12. elokuuta 2021) oli saksalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti. Hänen päämatkansa oli 400 metriä.
Haas saavutti Helsingin 1952 olympialaisissa pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa, jossa Saksan joukkueen loppuaika oli 3.06,6. Henkilökohtaisella 400 metrin matkalla hän sijoittui neljänneksi ajalla 47,0. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän saavutti viestissä hopeaa loppuajalla 3.08,8 ja sijoittui 400 metrillä neljänneksi ajalla 47,8. Melbournen 1956 olympialaisissa hän voitti 400 metrillä hopeaa ajalla 46,8 oltuaan loppukilpailussa vielä sata metriä ennen maalia viimeisenä. Viestissä Saksa sijoittui neljänneksi ajalla 3.08,2. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 Haas saavutti viestissä hopeaa ajalla 3.08,2 sekä 400 metrillä pronssia ajalla 47,0.
Khalid Fuhami

Khalid Fuhami (, s. 25. joulukuuta 1972 Casablanca, Marokko) on marokkolainen maalivahtivalmentaja ja entinen jalkapallomaalivahti.
Valmennusura.
Fuhami nimitettiin toukokuussa 2014 Marokon maajoukkueen maalivahtivalmentajaksi.
Ira Murchison

Ira Murchison (6. helmikuuta 1933 – 28. maaliskuuta 1994) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Murchison sivusi vuoden 1956 aikana kolmasti 100 metrin juoksun maailmanennätystä. Hän juoksi ajan 10,2 s sekä Comptonissa 1. kesäkuuta että Los Angelesissa 29. kesäkuuta. Willie Williams paransi elokuussa Berliinissä maailmanennätystä 0,1 sekuntia mutta päivää myöhemmin myös Murchison juoksi samassa paikassa ajan 10,1 s.
Murchison voitti kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa Melbournen 1956 olympialaisissa. Yhdysvallat paransi yli 20 vuotta vanhaa maailmanennätystä aikaan 39,5 s. Henkilökohtaisella 100 metrillä Murchison sijoittui neljänneksi ajalla 10,6 s; mitalit menivät kahdelle hänen maanmiehelleen sekä Australian Hector Hoganille.
Vuonna 1963 Murchison sijoittui São Paulossa käydyissä Pan-Amerikan kisoissa 100 metrillä pronssille ajalla 10,62 s.
Leamon King

Leamon King (13. helmikuuta 1936 – 23. toukokuuta 2001) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
King sivusi lokakuussa 1956 Kaliforniassa kahdesti 100 metrin juoksun maailmanennätystä. Hän juoksi ajan 10,1 s sekä Ontariossa 20. lokakuuta että Santa Anassa 27. lokakuuta. Kuukautta myöhemmin Melbournen olympialaisissa hän pääsi juoksemaan vain 4 × 100 metrin viestijuoksun, jonka Yhdysvallat voitti maailmanennätysajalla 39,5 s; edellisellä ennätyksellä oli ikää yli 20 vuotta.
Kelly Kisio

Kelvin Wade ”Kelly” Kisio (s. 18. syyskuuta 1959 Peace River, Alberta) on entinen kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija. Kisio toimii Calgary Hitmenin toimitusjohtajana ja varavalmentajana.
Kisio pelasi NHL:ssä 761 ottelua. Uransa aikana hän pelasi joukkueissa Detroit Red Wings, New York Rangers, San Jose Sharks ja Calgary Flames.
Hän pelasi kauden 1982–1983 HC Davosissa Sveitsissä. Siellä hän teki 38 ottelussa 49 maalia ja 32 syöttöä. Maaliskuun 1983 alussa Kisio teki sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa ja pelasi seurassa loppu kauden. Kesällä 1986 Detroit myi Kision yhdessä kahden muun pelaajan kanssa Rangersiin, josta se sai vaihdossa maalivahti Glen Hanlonin. Joulukuussa 1987 Kisiosta tehtiin Rangersin kapteeni. Hän oli Rangersin kapteeni kolmen ja puolen vuoden ajan, kunnes 30. toukokuuta 1991 Minnesota North Stars valitsi hänet . Minnesota vaihtoi Kision kuitenkin San Jose Sharksin Shane Churlaan neljä päivää myöhemmin. San Josessa Kisio pelasi vuoteen 1993 asti. Hän siirtyi vapaana agentti elokuussa 1993 Calgary Flamesiin, jossa pelasi uransa loppuun.
Kisio lopetti uransa Calgary Flamesissä vuonna 1995 ja liittyi Flamesin kykyjenetsijäksi. Kaudella 1998–1999 hänet nimitettiin Calgary Hitmenin toimitusjohtajaksi. Hitmenin omistaa Calgary Flames. Kision toimitusjohtajakaudella Hitmenit ovat joka vuosi selviytyneet play-offeihin, voittaneet kaksi keskustan divisioonan mestaruutta ja vuonna 1999 Western Hockey Leaguen.
Kisiolla ja hänen vaimollaan Lindalla on kolme lasta.
Louis Jones

Louis Jones (15. tammikuuta 1932 – 3. helmikuuta 2006) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
"Lou" Jones juoksi Méxicossa käydyissä Pan-Amerikan kisoissa 18. maaliskuuta 1955 uuden maailmanennätyksen 400 metrin juoksussa. Hänen aikansa 45,4 s oli 0,4 sekuntia parempi kuin George Rhodenin vuonna 1950 juoksema entinen ennätys. Los Angelesissa 30. kesäkuuta 1956 Jones paransi maailmanennätystä aikaan 45,2 s. Melbournen 1956 olympialaisissa hän oli voittajasuosikki ja johti loppukilpailua ensimmäiset 300 metriä mutta putosi lopulta viidenneksi ajalla 48,1 s. Olympiakultaa hän voitti 4 × 100 metrin viestijuoksussa loppuajalla 3.04,8.
Lego Belville

Lego Belville on lähinnä tytöille suunnattu Lego-tuotesarja, joka tuli markkinoille vuonna 1994. Sarjan palikoissa käytetään muista seteistä poikkeavia värejä kuten vaaleanpunaista ja purppuraa. Belville-tuotesarjan hahmot ovat suurempia kuin minihahmot, ja niissä on nivelet.
Alateemat.
Lego Belville -tuotesarjan alateemoja ovat
Wes Scantlin

Wesley Reid Scantlin (s. 9. kesäkuuta 1972 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat) on post-grunge-yhtye Puddle Of Muddin laulaja-kitaristi. Hän on esiintynyt myös duona Alice in Chains -yhtyeen kitaristin Jerry Cantrellin kanssa sekä Carlos Santanan "All That I Am" -albumilla.
Wes Scantlinin esikuvia ovat olleet muun muassa AC/DC, Nirvana, Van Halen ja Led Zeppelin.
Jesse Mashburn

Jesse William Mashburn (s. 14. helmikuuta 1933) on entinen yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Mashburn voitti Méxicossa käydyissä Pan-Amerikan kisoissa 1955 kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 3.07,2 sekä pronssia 400 metrin juoksussa ajalla 46,3. Melbournen 1956 olympialaisissa hän voitti kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa loppuajalla 3.04,8.
Petsenegit

Petsenegit olivat Keski-Aasian aroilta lähtöisin ollut turkinsukuinen puolipaimentolaiskansa. Vuonna 860 Petsenegit lähtivät vaeltamaan länttä kohti, nykyisen Ukrainan alueelle, samalla pakottaen siellä aiemmin asuneet unkarilaiset siirtymään Karpaattien yli Tonavan altaan puolelle. Uusilla asuinsijoillaan Donin ja Dnestrin välimaastossa petsenegit joutuivat jatkuviin taisteluihin naapurikansojensa, etenkin slaavilaisten, kanssa.
Kärsittyään tappion Kiovan ruhtinas Jaroslav I:lle petsengit vetäytyivät kohti lounasta, mutta Bysantin armeija tuhosi heidät lopullisesti Aleksios I Komnenoksen johdolla 1091. Jäljelle jääneet petsenegit sulautuivat vähitellen alueen muihin kansoihin.
Helenos

Helenos (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Priamoksen ja Hekaben poika ja Kassandran kaksosveli. Hän oli kuuluisa ennustuskyvystään, mutta hän toimi myös soturina Troijan sodassa.
Pariin kuoleman jälkeen Helenos ajautui riitaa Deifoboksen kanssa siitä, kenelle Helena kuuluisi. Tultuaan lyödyksi hän pakeni Ida-vuorelle, josta kreikkalaiset hänet vangitsivat. Toisen version mukaan hän jätti kaupungin ja liittyi kreikkalaisiin omasta tahdostaan. Vaihtoehtoisesti hän joutui Odysseuksen ansaan tämän haluttua kuulla Helenoksen ennustuksen siitä, miten kaupunki kukistuisi.
Helenos paljasti kreikkalaisten tarvitsevan hankkia Palladionin, tuoda Pelopsin luut Troijaan ja suostutella Neoptolemos liittymään mukaan sotaan. Myöhempien lähteiden mukaan Helenos kertoi Troijan hevosen olevan välttämätön sodan voittamiseksi. Sodan jälkeen Helenos asettui Epeirokseen.
Carole Quinton

Carole Quinton (s. 11. heinäkuuta 1936) on entinen brittiläinen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli 80 metrin aitajuoksu.
Quinton saavutti Kansainyhteisön kisoissa Cardiffissa 1958 hopeaa 80 metrin aitajuoksussa myötätuulituloksella 10,77 s. Myöhemmin samana vuonna Tukholman EM-kilpailuissa hän saavutti 4 × 100 metrin viestijuoksussa hopeaa ajalla 46,0 s sekä sijoittui 80 metrin aitajuoksussa neljänneksi ajalla 11,0 s. Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti aitajuoksussa hopeaa ajalla 10,9 s ja juoksi ensimmäisen osuuden viestissä, jossa Britannian joukkue hylättiin.
Gisela Birkemeyer

Gisela Birkemeyer (o.s. Köhler, 22. joulukuuta 1931 – 26. maaliskuuta 2024 Berliini) oli itäsaksalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli 80 metrin aitajuoksu.
Gisela Birkemeyer, silloiselta nimeltään Köhler, saavutti Melbournen 1956 olympialaisissa hopeaa 80 metrin aitajuoksussa ajalla 10,9 s. Lisäksi hän sijoittui kuudenneksi sekä 200 metrin juoksussa ajalla 24,3 s että 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 47,2 s. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 Birkemeyer saavutti aitajuoksussa pronssia ajalla 11,0 s. Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti aitajuoksussa niin ikään pronssia ajalla 11,0 s.
Birkemeyer voitti vuosina 1951–1964 yhteensä 40 DDR:n mestaruutta eri yleisurheilulajeissa. Hän juoksi kaksi virallista maailmanennätystä 80 metrin aitajuoksussa ja lisäksi seitsemän virallista maailmanennätystä eri viestijuoksumatkoilla DDR:n joukkueessa tai Saksojen yhteisessä joukkueessa.
Christa Stubnick

Christa Stubnick (o.s. Seliger, 12. joulukuuta 1933 Gardelegen – 13. toukokuuta 2021 Borken) oli itäsaksalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Seliger saavutti Melbournen kesäolympialaisissa 1956 hopeaa sekä sadan että kahdensadan metrin juoksussa. Lyhyemmällä matkalla hänen loppuaikansa oli 11,7 s ja pidemmällä 23,7 s. Molemmilla matkoilla hän hävisi Australian Betty Cuthbertille. Hän oli mukana myös 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa Saksan joukkue sijoittui kuudenneksi ajalla 47,2 s. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 Stubnick saavutti 100 metrillä pronssia ajalla 11,8 s ja sijoittui 200 metrillä viidenneksi ajalla 25,7 s. Stubnick kuoli 87-vuotiaana 13. toukokuuta 2021.
Roquefort

Roquefort (oksitaaniksi ròcafòrt) on ranskalainen lampaan raakamaidosta valmistettu sinihomejuusto. Juusto on lieriön muotoinen, noin 10 cm paksu ja halkaisijaltaan 18–20 cm, ja se painaa 2,5–3,0 kg. Juustomassa on valkoista tai norsunluunväristä, murenevaa ja hieman kosteaa. Sen sisällä on vihreänharmaita homeen muodostamia juovia. Juustolla ei ole lainkaan kuorta, joten se pakataan yleensä metallifolioon. Roquefort on voimakkaan makuista ja tuoksuista.
Valmistus.
Roquefortiin käytettävä maito on peräisin Aveyronin departementista ja sen lähiympäristöstä eteläisestä Ranskasta. Sen on oltava "Lacaune"-rotuisten lampaiden käsittelemätöntä täysmaitoa. Maito juoksetetaan viimeistään 48 tunnin kuluttua lypsämisestä. Siihen istutetaan "Penicillium roqueforti" -homeen itiöitä, jotka ovat peräisin Roquefort-sur-Soulzonin alueen luolista. Juustomassa sekoitetaan, rikotaan ja valutetaan ennen sen laittamista muottiin. Juusto kuivasuolataan, ja lopuksi se siirretään kypsymään luolaan. Juustoa kypsytetään vähintään 90 päivää. Lopullinen kypsyminen tapahtuu Combalou-vuoren luolissa Roquefort-sur-Soulzonin alueella. Luolat pysyvät tasaisen viileinä ja kosteina kalkkikivikalliossa olevien halkeamien aiheuttaman ilmavirran johdosta. Juustoa kypsytetään ensin vähintään kaksi viikkoa ilman pakkausta, jotta "Penicillium roqueforti" pääsee kasvamaan siinä riittävästi. Sen jälkeen juustot pakataan kääreisiin, ja kypsyminen jatkuu anaerobisesti. Juustojen varastointi, leikkaaminen ja pakkaaminen saa tapahtua vain Roquefort-sur-Soulzonin alueella.
Suojattu alkuperänimitys.
Roquefortilla on EU:n alkuperäsuoja, joten vain rajatulla alueella ja tietyllä tavalla valmistettua juustoa saa myydä sen nimisenä. Roquefort sai tämän suojan ranskalaisista juustoista ensimmäisenä, vuonna 1925.
Hildrun Laufer

Hildrun Laufer (o.s. Claus, s. 13. toukokuuta 1939) on entinen itäsaksalainen pituushyppääjä ja olympiamitalisti.
Hildrun Claus saavutti Rooman 1960 olympialaisten pituushypyssä pronssia tuloksella 621 cm. Hän voitti neljänneksi sijoittuneen länsisaksalaisen Renate Junkerin kahdella senttimetrillä. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 612 cm. Tokion 1964 olympialaisissa hän kilpaili avionimellään Laufer ja sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi tuloksella 624 cm.
Chantal Chawaf

Chantal Chawaf (s. 1943 Pariisi, Ranska) on ranskalainen kirjailija ja feministi. Hänen kirjojaan on julkaistu vuodesta 1974 lähtien.
Chawaf syntyi Pariisissa toisen maailmansodan aikana. Hän on opiskellut taidehistoriaa ja antiikintutkimusta École du Louvressa. Chawaf meni naimisiin syyrialaisen kanssa, muutti Syyriaan ja sai siellä kaksi lasta. Muuttaessaan takaisin Ranskaan Chawaf aloitti kirjallisen uransa. Hän matkusteli ja asui joitakin vuosia Euroopassa, Lähi-idässä ja Pohjois-Amerikassa.
Vuonna 1974 hän julkaisi ensimmäisen kirjansa Éditions des Femmes'illa, joka on Antoinette Fouquen MLF:n (ranskalainen feminismiliike) yhteyteen perustama kustantamo. Chawafin ensimmäinen kertomus, "Retable: la rêverie", aloitti écriture fémininen. Muita tähän suuntaukseen kuuluvia kirjoja ovat "Cercoeur" (1975) ja "Maternité" (1979).
Chawafin kirjojen teemat käsittelevät muun muassa äiti-tytär-suhdetta sekä yrityksiä toteuttaa sanojen mahdollisuus vapauttaa naisen alitajunta, epäintellektualisoida naisen vartalo ja antaa ääni sisäiselle kokemukselle. Chawafin 2000-luvun teoksia on luettu ekokritiikkinä.
Chawaf on matkustellut paljon Yhdysvalloissa, missä hänen töitään on käännetty ja tutkittu yliopistoissa. Hän on kirjoittanut useita romaaneja, yhden näytelmän ja kaksi esseetä, ja työskentelee toimittajana ranskalaisella kustantajalla.
Teokset.
Käännökset.
Chawafin kirjoja ei ole käännetty suomen kielelle.
Johanna Hübner

Johanna Hübner (o.s. Lüttge, 20. maaliskuuta 1936 Gebesee – 14. marraskuuta 2022 Leipzig) oli itäsaksalainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti.
Johanna Lüttge sijoittui kuulantyönnössä neljänneksi Tukholman EM-kilpailuissa 1958 tuloksella 15,19 m. Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti hopeaa tuloksella 16,61 m. Kultaa voittaneelle Tamara Pressille hän hävisi 71 senttimetriä. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän kilpaili sukunimellä Hübner ja sijoittui kuulantyönnössä neljänneksi tuloksella 15,97 m.
Rantasalmi (yritys)

Rantasalmi Oy on maailman vanhin teollinen hirsitalojen valmistaja. Yhtiö hakeutui konkurssiin 28. syyskuuta 2010. Vuonna 2011 varpaisjärveläinen Lameco LHT Oy osti Rantasalmi Oy:n Rantasalmi Hirsitalot-tuotemerkin ja koko sen teollisen tuotannon. Lameco LHT Oy jatkaa hirsitalotuotantoa vanhoissa Rantasalmi Oy:n tiloissa Rantasalmella.
Rantasalmi-konsernin historia.
Rantasalmi Oy:n perusti Osmo Ruotsalainen vuonna 1946. Metsäliitto (Metsä-Serla) osti yrityksen vuonna 1975 ja vuonna 1995 Pertti Karhinen. Vuosina 1997–2000 Rantasalmi Oy oli Finndomon hallussa. Sittemmin omistajaksi tuli jälleen Pertti Karhinen. Canelco Capital kuului aivan viime vaiheessa Rantasalmi Oy:n omistajiin.
Marija Pisareva

Marija Pisareva (9. huhtikuuta 1934 – 10. joulukuuta 2023) oli neuvostoliittolainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti.
Pisareva saavutti Melbournen 1956 olympialaisten korkeushypyssä hopeaa tuloksella 167 cm. Hän hävisi maailmanennätystä parantaneelle yhdysvaltalaiselle Mildred McDanielille yhdeksällä senttimetrillä ja jakoi hopeamitalin brittiläisen Thelma Hopkinsin kanssa.
Pillerinpyörittäjä (romaani)

Pillerinpyörittäjä on Katariina Sourin kirjoittama teos, joka on ilmestynyt 2010 Tammen kustantamana. 
"Pillerinpyörittäjä" on Sourin kuudes romaani. Aiemmat hän on kirjoittanut nimellä Kata Kärkkäinen. Teos pohjautuu Sourin vuonna 1998 Ylelle tekemään kuunnelmaan. Kirjan ilmestyessä Sourilla on teokseen liittyvä samanniminen taidenäyttely Helsingissä 4-kuusi-galleriassa.
Todellisuuteen perustuva kertomus odotti kirjoittamista Sourin pöytälaatikossa parikymmentä vuotta. Idea siihen juontuu Sourin Playboy-vuosiin, jolloin Sourin (silloin Kärkkäinen) kuvan nähnyt amerikkalainen Edward-niminen mies alkoi kirjoittaa hänelle kirjeitä uskoessaan heidän tavanneen jossain toisessa ajassa. Miehen kuoleman jälkeen paljastui, että tämä oli testamentannut Sourille lantakuoriaiskorun, Skarabee-aiheisen pillerinpyörittäjäriipuksen.
Tarina.
Tarina alkaa, kun kuolemansairaaksi tuomittu Iisa yllättäen paranee. Sopeutuminen uuteen tilanteeseen ei suju ongelmitta, eikä apua ole edes nuoresta poikaystävästä. Taidemaalarin työkään ei enää tuota iloa. 
Tarinaan lomittuvat lentomatkalla olevat Ben ja Oscar, joiden väkinäisistä keskusteluista alkaa paljastua Oscarin elämän ongelmia. Oscar kertoo jokaisessa elämässään kohtaamastaan naisesta, joka aina kuolee ennen häntä mutta jonka hän tällä kertaa päättää pelastaa ottamalla kohtalon omiin käsiinsä. Oscar suosittelee Benille luettavaksi kirjoittamaansa romaania karjankasvattaja Rigelistä, joka vaalii kuolleen vaimonsa muistoa oudolla ja muiden mieltä hämmentävällä tavalla. Myös Rigel taistelee kuolemaa vastaan, mutta hänet leimataan syylliseksi ja murhaajaksi. Ben pitää tarinaa epäuskottavana ja keksii ratkaisun Oscarin kohtalonkierteeseen. 
Sourin romaani kurkistaa historiaan, ja sen henkilöt pyrkivät hallitsemaan omaa kohtaloaan etsiessään iankaikkista elämää.
Toril Moi

Toril Moi (s. 1953 Norja) on norjalainen kirjallisuustieteen professori ja feministi. Hän on "James B. Duke Professor of Literature and Romance Studies" -professuurin haltija Duke Universityssä.
Aikaisemmin Moi on toiminut ranskan kielen lehtorina Oxfordin yliopistossa ja feministisen tutkimuksen keskuksen johtajana Bergenin yliopistossa Norjassa. Hän tutkii feminististä teoriaa ja naisten kirjallisuutta sekä kirjallisuuden, filosofian ja estetiikan yhtymäkohtia. 
Moin kirja "Sexual/Textual Politics: Feminist Literary Theory" (1985) on suomennettu vuonna 1990 nimellä "Sukupuoli, teksti, valta: feministinen kirjallisuusteoria".
Oikukas kuolema

Oikukas kuolema () on José Saramagon vuonna 2005 ilmestynyt romaani. Teos oli Saramagon oma suosikki hänen tuotannossaan. Erkki Kirjalaisen suomennos ilmestyi Tammen Keltaisessa kirjastossa vuonna 2008.
Vastaanotto.
Veijo Hietala kirjoitti "Turun Sanomissa", että teos ei ole niinkään perinteinen juoniromaani kuin elämänfilosofinen tutkielma, jota hallitsee Saramagon vahva kertojanääni. "Helsingin Sanomissa" Jan Blomstedt kirjoitti, että Saramago onnistuu kertomisen taidollaan yhdistämään viisauden ja mielikuvituksellisen leikin.
Lothar Milde

Lothar Milde (s. 8. marraskuuta 1934 Halle) on itäsaksalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hän oli ensimmäinen neljä EM-mitalia saavuttanut kiekonheittäjä.
Milde saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Belgadin EM-kilpailuissa 1962, kun hänen tuloksensa 55,47 m riitti pronssimitaliin. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 itäsaksalaiset saavuttivat kolmoisvoiton. Milde sijoittui pronssille tuloksella 56,80 m ja voitti neljällä senttimetrillä puolalaisen Edmund Piątkowskin. Méxicon 1968 olympialaisissa Milde ylsi maansa kiekonheittäjistä ainoana mitaleille; hän sai hopeaa tuloksella 63,08 m. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän saavutti pronssia tuloksella 59,34 m ja jätti neljän senttimetrin erolla tšekkoslovakialaisen Ludvík Daněkin mitalien ulkopuolelle. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 Milde saavutti tuloksella 61,62 m uransa neljännen EM-mitalin, väriltään hopeaa.
Hartmut Losch

Hartmut Losch (11. syyskuuta 1943 – 26. maaliskuuta 1997) oli itäsaksalainen kiekonheittäjä.
Losch saavutti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 kiekonheitossa hopeaa tuloksella 57,34 m. Myös kilpailun muut mitalit menivät samaan maahan. Méxicon 1968 olympialaisissa Losch sijoittui neljänneksi tuloksella 62,12 m. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän voitti kultaa tuloksella 61,82 m. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 60,86 m. Viimeisen kerran hän osallistui arvokisoihin Münchenin 1972 olympialaisissa mutta jäi karsintaan tuloksellaan 56,54 m.
Detlef Thorith

Detlef Thorith (27. syyskuuta 1942 Koszalin – 17. heinäkuuta 2019 Frankfurt am Main) oli itäsaksalainen kiekonheittäjä.
Thorith voitti kiekonheitossa kultaa Budapestin EM-kilpailuissa 1966 tuloksella 57,42 m. Hän voitti maanmiehensä Hartmut Loschin kahdeksan senttimetrin turvin ja Lothar Milde varmisti itäsaksalaisten kolmoisvoiton. Münchenin 1972 olympialaisissa Thorith sijoittui kuudenneksi tuloksella 62,42 m.
The Kiss of Dawn

The Kiss of Dawn on suomalaisen rockyhtyeen HIMin vuonna 2007 julkaisema single. Kappale löytyy Venus Doom -albumilta ja Digital Versatile Doom -livealbumilta. Kappale on omistettu Ville Valon itsemurhan tehneelle ystävälle.
Puun pintakäsittely

Puuta voidaan pintakäsitellä päällystämällä se jollakin tai imeyttämällä siihen jotakin pintakäsittelyainetta. Puun väriä voidaan myös muuttaa polttamalla. Puun lämpökäsittely ei kuitenkaan ole pintakäsittelyä, koska se vaikuttaa koko puukappaleen ominaisuuksiin.
Petsaus.
Petsi värjää puun imeytyessään siihen.
Lakkaus.
Lakkaamalla puuhun saadaan läpinäkyvä suojaava kalvo.
Maalaus.
Puuta voidaan maalata erilaisilla öljy-, muovi-, keitto-, tai maitomaaleilla.
Öljyäminen.
Esimerkiksi pellavaöljy ja risiiniöljy soveltuvat puun pintakäsittelyyn.
Vahaus.
Puuta voidaan käsitellä erilaisilla puuvahoilla.
Polttaminen.
Puun pintaa voidaan tummentaa kuumentamalla sitä voimakkaasti.
Maorisodat

Maorisodat olivat joukko konflikteja Britannian ja Uuden-Seelannin alkuperäisväestön eli maorien välillä vuosina 1845–1872. Waitangin sopimus oli taannut maoriheimojen oikeudet omiin alueisiinsa, mutta maorit olivat alkaneet myydä maitaan uudisasukkaille. Tästä syystä Britannia sääti lain, jonka mukaan Uudessa-Seelannissa maata sai myydä vain kruunulle. Uudisasukkaat eivät olleet tähän tyytyväisiä, vaan alkoivat asuttaa maorien alueita ostamatta niitä. Maorit vastustivat toimintaa ja myöhemmin osapuolten välille syttyi sota.
Yhteenotot.
Ensimmäinen yhteenotto tapahtui 1843, kun Uuden-Seelannin Eteläsaarella sijaitsevan Nelsonin kaupungin asukkaat yrittivät vallata lisää maata. Maorit tappoivat heistä 22 Wairaun verilöylyssä. Lipputankosota käytiin 1845 Pohjoissaarella, ja siitä alkoi varsinainen sota. Vaikka Pohjoissaaren yhteenotossa oli kyse eri maoripäälliköiden välienselvittelyistä, britit ottivat siihen osaa kannattamiensa heimopäälliköiden puolella. Tämä johti uudisasukkaiden tekemien hyökkäysten sarjaan, joita Britannia tuki joukoillaan.
Vaikka maorien etuna oli alueen tuntemus, heillä ei ollut toivoa lyödä paljon suurempia brittijoukkoja ensimmäisissä yhteenotoissa. Tästä syystä maorit luopuivat melko nopeasti väkivallasta ja kompromissiratkaisuna oli, että brittien lait tulivat voimaan vain kaupungeissa, ja maorit hallitsivat muita alueita. 
Vuonna 1859 Uuden-Seelannin eurooppalaisväestö oli kasvanut 60 000 henkeen, eli heitä oli suurin piirtein yhtä paljon kuin maoreja. Väestön yhä kasvaessa uudisasukkaat alkoivat taas painostaa maoreja ja valtasivat lisää maata. Maorien keskuudessa nousi kuningasliike, joka ajoi maorien yhdistämistä samanlaisen monarkian alaisuuteen kuin Britanniassa oli. Tämä liike kävi taistelua brittejä vastaan 1860-luvulla. Sotatoimet johtivat maorikoulujen lopettamiseen.
Viimeiset yhteenotot olivat Te Kootin sota ja Titokowarun sota. Vaikka nämä olivat varsinaisen sodan viimeiset yhteenotot, konfliktit jatkuivat eri muodoissa aina vuoteen 1916 saakka.
Seuraukset.
Britit rankaisivat maoreja kapinoinnista ja ottivat haltuunsa 16 000 neliökilometriä maata. Vaikka osa näistä maa-alueista myytiin tai annettiin takaisin, suurinta osaa ei palautettu. Maiden menetyksellä oli suuri vaikutus paikallisten maoriheimojen talouteen ja elämäntapaan. Kiistat maa-alueista jatkuvat vielä nykypäivänäkin ja tapauksia käsitellään edelleen oikeudessa.
EARTO

EARTO () on Euroopan unionin alueen ja muutamien muiden maiden teknologisen tutkimuksen organisaatioiden etujärjestö. Se toimii neuvostonsa kokousten, työryhmien, seminaarien ja suositusraporttien toteutuksen kautta. Sen toimipaikka on Brysselissä. 
EARTO perustettiin vuonna 1999, kun EACRO (European Association of Contract Research Organisations) ja FEICRO (the Federation of European Industrial Co-operative Research Organisations) yhteisöt yhdistyivät. Nykyään EARTO on voittoa tuottamaton yhdistys, joka on rekisteröity Belgiaan. Etujärjestö on EU:n lobbaajarekisterissä.
EARTOn yli 350 jäsenorganisaatioissa työskentelee 150 000 tutkijaa. Jäsenjärjestöjen yhteinen niiden liikevaihto on noin 15 miljardia euroa. Etujärjestö julkaisi vuotta 2022 tarkastelleen selvityksen, jossa arvioitiin 15 merkittävän, kansallisesti keskeisen eurooppalaisen jäsenorganisaation (20 % EARTOn jäsenjärjestöjen työntekijöistä) taloudellista merkitystä. Mukana selvityksessä olivat seuraavat teknisen tutkimuksen organisaatiot: AIT (Itävalta), CEA (Ranska), DTI (Tanska), Eurecat (Katalonia/Espanja), imec (Belgia), INESC TEC (Portugali), JSI (Slovenia), NIC (Slovenia), RISE (Ruotsi), SINTEF (Norja), Tecnalia (Espania), TNO (Alankomaat), Tyndall (Irlanti), VITO (Belgia) ja VTT (Suomi). Osin teoreettiseen ja pelkistettyyn mallilaskelmaan perustuvan arvion mukaan näiden 15 organisaation tutkimussopimukset ja näistä käynnistyneet yritykset työllistivät yhteensä 245 000 ihmistä ja synnyttivät 37,7 miljardin euron liikevaihdon. Yhtä jäsenorganisaation työntekijää kohden syntyi lähes 5 työpaikkaa muualle EU-maihin. 
Jäsenorganisaatiot (2008).
Vuonna 2025 jäsenorganisaatioita oli ainakin 32 valtiosta, eli oheinen lista vaatisi päivitystä.
Vääräkosken kanava

Vääräkosken kanava sijaitsee Heinävedellä Heinäveden reitin varrella Kermajärven ja Joutsenveden välillä. Kanava rakennettiin vuosina 1903–1905 samaan aikaan kun Heinäveden reitille rakennettiin myös Kerman, Vihovuonteen ja Pilpan kanavat. Vääräkosken kanavan pituus on 240 metriä, ja siinä ei ole sulkuja, eli kyseessä on avokanava. Alusten suurin sallittu leveys on 7,1 metriä, syväys 1,8 metriä ja mastonkorkeus 9,5 metriä.
Kanavassa on jyrkkä kaarre, joka yhdessä voimakkaan virtauksen kanssa haittaa alusten liikennöintiä. Aiemmin liikennettä ohjasi vahti vuonna 1910 valmistuneesta tornista käsin. Nykyään liikennettä ohjataan automaattisilla liikennevaloilla ja itsepalveluohjauksella. Lisäksi sitä voidaan ohjata kaukokäytöllä Vihovuonteen kanavalta.
Väätämönsalmen kanava

Väätämönsalmen kanava sijaitsee Mikkelissä entisen Anttolan kunnan alueella Louhiveden ja Luonterin välisellä reitillä. Suluttoman kanavan pituus on 600 metriä ja se rakennettiin 1834 ruoppaamalla paikalla ollut salmi kanavaksi. Suurin sallittu alusten leveys kanavassa on 11,8 meträ, syväys 2,4 metriä ja mastonkorkeus 12,0 metriä.
Väätämönsalmen kanavan kautta kulki ensimmäinen laivareitti Mikkelistä Saimaalle. Vuonna 1836 liikenne siirtyi kulkemaan Vuolteen kanavan kautta ja 1874–1877 uusi reitti avattiin Kirkkotaipaleen ja Varkaantaipaleen kanavien kautta.
Kanavan yli johtaa Mikkelin ja Imatran väliseen kantatiehen 62 kuuluva Väätämönsalmen silta.
Stig Fredriksson

Stig Algot Bengt Fredriksson (3. syyskuuta 1929 Porvoo – 25. marraskuuta 2008 Porvoo) oli taidemaalari. 
Fredriksson opiskeli Vapaassa Taidekoulussa 1944–1949, Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1947–1948. Vuonna 1958 hän oli viisi kuukautta kansainvälisellä taideleirillä Portugalissa. 
Fredriksson oli ahkera yhdistysihminen. Hän toimi muun muassa Suomen Taiteilijaseurassa, Kordelinin säätiössä ja oli jäsenenä valtion kuvataidetoimikunnassa. 
Fredrikssonin töitä oli esillä ensimmäisen kerran vuonna 1947, ja hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli Porvoossa vuonna 1951. Sittemmin hän on pitänyt näyttelyitä 2000-luvun alkuun saakka niin Helsingissä kuin Porvoossakin. 
Fredrikssonin töissä on pallon muodolla ollut keskeinen osa sen jälkeen kun hän päätyi abstraktiin taiteeseen. Lempinimeksi hänelle vakiintui Boll-Fredriksson. 
Fredrikssonin töitä ovat hankkineet monet kokoelmat, kuten Ateneumin ja Amos Andersonin taidemuseot.
A Little Bit Crazy

A Little Bit Crazy on suomalaisesta Popeda-yhtyeestä tunnetun kitaristi Costello Hautamäen debyyttialbumi sooloartistina. Se julkaistiin vuonna 1988.
Albumin kaikki kappaleet paitsi W. A. Mozartin "Eine kleine Nachtmusik" ovat Hautamäen käsialaa. Sanoituksissa on ollut apuna Joe Vestich. Levy sai kriitikoilta nuivan vastaanoton, ja myyntilistallakin se oli parhaimmillaan vain sijalla 28. Tuottajaksi piti alun perin tulla Richard Stanley, mutta hän ei kuitenkaan muilta työkiireiltään ehtinyt.
CD-versio levystä ilmestyi vuonna 2003.
Muusikot.
Vierailijat
Kiistaton mestari

Kiistaton mestari () on ammattinyrkkeilyssä nimitys henkilölle, joka on kaikkien merkittävien liittojen tunnustama senhetkisen painoluokkansa mestari.
Historiaa.
Ennen 1960-lukua useimmat mestareista olivat kiistattomia mestareita. Termiä käytettiin kuitenkin harvoin. Kun mestareita oli vain yksi, piti hänet kukistaa, että tuli kiistattomaksi mestariksi. NYSAC (New York State Athletic Commission) ryhtyi tunnustamaan nyrkkeilijöitä kiistattomiksi mestareiksi vuodesta 1920 lähtien. National Boxing Association (NBA) perustettiin vuonna 1921 ja alkoi tunnustaa mestareita vuonna 1927. 
Nyrkkeilyn suosion kasvu Yhdysvaltojen ulkopuolella johti useiden lajiliittojen perustamiseen, joilla oli omat mestarinsa.
Beetlehem-kirkko

Beetlehem-kirkko oli ruotsalaisen metodistiseurakunnan kirkkorakennus Turussa Eerikinkadun ja Käsityöläiskadun kulmauksessa. Se purettiin vuonna 1971.
Turun ruotsalainen metodistiseurakunta sai tontin itselleen vuonna 1911 senaatin päätöksellä. Kyseinen seurakunta oli perustettu jo 1887 ja oli siitä asti toiminut seurakuntalaisten kodeissa, Richterin talossa Multavierulla sekä parissa huoneistossa Kristiinankadun varrella. He olivat keränneet jatkuvasti varoja voidakseen rakennuttaa oman kirkkorakennuksen.
Seurakunnan pappina toimi tuolloin Walter Hülphers, joka oli nuoruudessaan saanut arkkitehtikoulutuksen. Seurakunnassa elänyt perimätieto kertookin kirkon olevan nimenomaan hänen käsialaansa, ja virallisen kirkon piirtäjän August Krookin väitetään vain viimeistelleen ja puhtaaksipiirtäneen suunnitelman.
Kirkon peruskiven muuraus tapahtui elokuussa 1911, ja kahdeksan kuukauden kuluttua voitiin jo pitää kirkon vihkiäisjumalanpalvelus. Kirkko oli rakennettu pystyhirsistä ja rapattu ulkoa, ja sen urakoi rakennusmestari Anton Salviander. Ulkopuolelta kirkko edusti ruotsalaista vapaakirkkotyyliä, sisältä jugendia. Ikkunoiden lasimosaiikin teki taiteilija Willy Baer, joka teki myös ensimmäisen alttarikuvan, joka korvattiin vuonna 1913 taiteilija Alexandra Frosterus-Såltinin maalaamalla alttaritaululla. Kirkon pääoven yläpuolella oli hiekkakivestä veistetty karitsa, minkä vuoksi osa turkulaisista kutsui kirkkoa 'lammaskirkoksi'.
1970-luvulle tultaessa kirkko oli saneerauksen tarpeessa, samoin tontilla sijainneet puurakennukset. Seurakunnalla ei kuitenkaan ollut varoja välttämättömiin peruskorjauksiin. Se olisi halunnut säilyttää kirkon, mutta rakentaa muun tontin uudelleen. Tämä ei kuitenkaan saanut tukea viranomaisilta, joten tontti päädyttiin myymään rakennusliike Kivikartio Oy:lle. Vastineeksi yhtiö luovutti seurakunnalle vanhainkotitilat Hämeenkatu 4:ään valmistuneesta uudisrakennuksesta ja rakennutti uuden kirkkorakennuksen samalle Hämeenkadun tontille Arkkitehtitoimisto Lukander &amp; Vahteran suunnittelemana. Tähän uuteen Beetlehem-kirkkoon vietiin alttaritaulu ja osa lasimosaiikista, josta loput varastoitiin. Saarnastuoli, alttarikokonaisuus ja kirkonpenkit puolestaan siirrettiin Kristiinankaupungin metodistikirkkoon. Uusi kirkko vihittiin käyttöön maaliskuussa 1971, ja samoihin aikoihin vanha kirkko purettiin ja sen tontti tasoitettiin pysäköintialueeksi.
Liouvillen lause

Liouvillen lause on funktioteorian lause, jonka mukaan jokainen koko kompleksitasossa määritelty rajoitettu analyyttinen funktio on vakio. Toisin sanoen, jos "f" on analyyttinen funktio ja on olemassa sellainen positiivinen luku "M", että kaikille kompleksiluvuille "z" pätee
niin "f" on vakio. Lause on saanut nimensä Joseph Liouvillen mukaan.
Liouvillen lause on sukua Picardin lauseelle, jonka mukaan koko kompleksitasossa määritelty analyyttinen funktio on vakio, jos on olemassa ainakin kaksi kompleksilukua, joita funktio ei saa arvoikseen millään argumentin arvolla.
Todistus.
Lauseen todistus perustuu siihen kompleksifunktioiden ominaisuuteen, että jos funktiolla on jollakin alueella derivaatta, se on analyyttinen ja voidaan esittää Taylorin sarjana:
 formula_1
missä Cauchyn integraalikaavan mukaan on
formula_2
ja "C""r" on origokeskeinen "r"-säteinen kiekko ("r" &gt; 0). Tästä saadaan suoraan:
formula_3
missä jälkimmäisessä epäyhtälössä on oletettu, että |"f"("z")| ≤ "M" kaikilla "z". Tässä luku "r" voi olla mikä tahansa positiivinen luku. Jos sen annetaan kasvaa mielivaltaiseksi, saadaan 
"a""k" = 0 
kaikille "k" ≥ 1. Näin ollen "f"("z") = "a"0 kaikilla "z"n arvoilla, joten se on vakio, mikä oli todistettava.
Seurauksia.
Algebran peruslause.
Algebran peruslauseen mukaan jokaisella polynomilla, joka ei ole vakio, on kompleksilukujen joukossa ainakin yksi nollakohta. Lauseen oli Karl Friedrich Gauss todistanut puhtaasti algebrallisin keinoin jo kauan ennen Liouvillea, mutta se seuraa suoraan myös Liouvillen lauseesta.
Jokainen polynomi "p(z)" nimittäin on analyyttinen funktio. Jos "p(z)":llä ei ole nollakohtaa, on "1/p(z)" määritelty kaikilla kompleksiarvoilla "z" ja sekin on analyyttinen funktio. Koska "p(z)" ei ole missään nolla, voidaan todistaa, että sen itseisarvo "|p(z)|" saa jossakin pienimmän ja "1/|p(z)|" vastaavasti suurimman arvonsa. Näin ollen "1/p(z)" on rajoitettu ja näin ollen Liouvillen lauseen mukaan vakio, mistä seuraa, että myös "p(z)" on vakio.
Board of European Students of Technology

Board of European Students of Technology (BEST) on kansainvälinen, epäpoliittinen ja ei-kaupallinen opiskelijajärjestö. BEST:n pääasiallisina tehtävinä on edistää opiskelijoiden kanssakäymistä, toimia opiskelijoiden äänitorvena ja auttaa opiskelijoita työelämään. Toimintaa pyörittävät vapaaehtoisvoimin teknillisten alojen opiskelijat lähes 100 Euroopan teknillisestä yliopistosta. BEST:n virallinen kieli on englanti.
Tällä hetkellä (toukokuu 2014) BEST koostuu 96 paikallisryhmästä 33 eri maassa. Toiminnassa on mukana yli 3400 aktiivista jäsentä.
Rakenne.
Hallitus.
Hallitus koostuu kuudesta vuosittain valittavasta jäsenestä. 
Yhteistyöjärjestöt.
Kehittääkseen toimintaansa, BEST tekee yhteistyötä kahden muun opiskelijajärjestön kanssa:
Tero Karppanen

Tero Karppanen (s. 13. syyskuuta 1976) on suomalainen salibandyn pelaaja. 
Karppanen on Salibandyliigan maalintekijätilastossa toisena Sami Nymanin jälkeen. Hän teki liigaurallaan 333 maalia. Karppanen pelasi salibandyliigassa ensimmäisen kerran kaudella 1997–1998. Hän on urallaan saavuttanut MM-hopeaa, Euroopan cupin hopeaa ja Oilersissa pelatessaan kaksi Suomen mestaruutta.