tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Liettuan herttuakunta

Liettuan herttuakunta (, ) oli pääosin liettualaisista koostunut herttuakunta 1100-luvulta vuoteen 1413. Suurimman osan historiastaan se oli osa Liettuan suuriruhtinaskuntaa.
Historia.
Herttuakunta muodostui nykyisen Liettuan keski- ja itäosissa, historiallisella Aukštaitijan alueella. Arvellaan, että se alkujaan syntyi Neris-joen vasemman rannan puolella ja sieltä myöhemmin laajeni itään. Aluetta hallitsivat ruhtinaat ja liettualaiset. 
Liettuan laajentuessa 1100-1200-luvuilla herttukunnasta tuli Liettuan suuriruhtinaskunnan ja myöhemmin Liettuan kuningaskunnan (1251-1263) hallinnollinen yksikkö. Kernavė-nimisen kylän arvellaan olleen herttuakunnan pääkaupunki.
Herttuakunnan seuraaja oli Vilnan voivodikunta.
Landquart

Landquart on kunta itäisessä Sveitsissä, Graubündenin kantonissa noin 500 metrin korkeudessa. Kunnassa on vajaat 9 000 asukasta. Landquartin kunta syntyi 1.1.2012, kun Igis ja Mastrils yhdistyivät.
Landquart sijaitsee Reinin ja Landquartjoen yhtymäkohdassa. Kunnassa on teollisuutta ja se on liikenteen solmukohta SBB-CFF-FFS:n Zürich–Chur-radan sekä Rhätische Bahnin Chur–Davos-radan varrella.
Landquart on myös joki ja saman nimisen hallintoalueen keskuspaikka.
Aiheesta muualla.
Vokaatio

Vokaatio (lat. "vocatio", kutsu) tarkoittaa kristillisessä kirkossa hengellisen työn tekijän, erityisesti papin, kutsumusta työhönsä. Se voi ilmetä yhtäältä sisäisenä kutsumuksena (lat. "vocatio interna"), joka saa henkilön hakeutumaan hengelliseen työhön. Toisaalta kutsu voi olla ulkoinen (lat. "vocatio externa") eli seurakunnan tai muun kirkollisen tahon esittämä kutsu papilliseen työtehtävään. Ulkoinen kutsu realisoituu pappisvihkimyksessä, jossa piispa kutsuu henkilön pappisvirkaan. Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa pappisvihkimys edellyttää seurakunnan, kristillisen järjestön tai muun papin tehtäviin.
Ensimmäiset ihmiset kuussa

Ensimmäiset ihmiset kuussa () on vuonna 1901 ilmestynyt H. G. Wellsin tieteisromaani. Suomeksi romaani ilmestyi 1907.
Juoni.
Romaani kertoo kahdesta englantilaisesta, jotka matkustavat kuuhun. Toinen heistä on tarinan kertoja, Bedford-niminen köyhtynyt liikemies, joka on matkustanut Kentiin aikomuksenaan selviytyä vararikosta kirjoittamalla näytelmä. Siellä hän tutustuu toiseen, loistavaan, mutta omalaatuiseen tiedemies Cavoriin.
Pian tämän jälkeen Cavor keksii "cavoriitin", aineen, joka ei päästä painovoimaa lävitseen. Bedford ja Cavor rakentavat suuren lasi- ja teräspallon, joka on päällystetty cavoriittikerroksella, jossa on useita luukkuja. Eräänä yönä he nousevat palloon, sulkevat maan puoleiset luukut, avaavat kuun puoleiset ja nousevat kuun painovoiman vetämänä avaruuteen. Matkalla avaruuden halki he kokevat painottomuuden ja laskeutuvat lopulta Kuun yöpuolelle.
Auringon noustua jäätynyt ilma kaasuuntuu ja Bedford ja Cavor lähtevät tutkimaan ympäristöä. He löytävät nopeasti kasvavia, köynnösmäisiä kasveja, sekä suuripäisten, hyönteismäisten "seleniittojen" muodostaman sivilisaation. Pian he huomaavat, etteivät enää löydä palloa ja lähtevät harhailemaan umpimähkään. Nälän alkaessa ahdistaa he maistavat erästä kuun kasvia, josta he humaltuvat voimakkaasti. Heidän varovaisuutensa hävittyä seleniitat ottavat heidät vangeiksi maanalaisiin asuntoihinsa. Bedford ja Cavor saavat selville, että kulta on kuussa yhtä yleistä kuin rauta maassa ja että seleniitat asuvat yöt suunnattomissa luolastoissa suojassa kylmyydeltä. 
Bedford onnistuu yksin pakenemaan, löytää pallon, palaa maahan ja rikastuu kuusta tuomansa kullan avulla. Pian tämän jälkeen hän saa kuitenkin kuulla, että tutkija nimeltä Julius Wendigee vastaanottaa säännöllisesti salaperäisiä radiolähetyksiä, jotka eivät voi olla peräisin muualta kuin Cavorilta Kuusta. Viesteistä käy ilmi, että Cavor on hyvässä kunnossa seleniittojen vieraana. Lähetyksissään hän kuvailee kuun yhteiskuntaa, kunnes sattuu kertomaan kuun hallitsijalle olevansa ainoa ihminen maailmassa joka tietää miten cavoriittia valmistetaan. Kun hän vielä kertoo ihmiskunnan sotaisuudesta ja kullanhimosta seleniitat tappavat hänet, ettei ihmiskunta koskaan saisi selville cavoriitin valmistustapaa ja pääsisi kuuhun.
Philippe Rogier

Philippe Rogier (n. 1561 Arras – 29. helmikuuta 1596 Madrid) oli säveltäjä ja vihitty pappi. Hän pääsi lapsuudessaan kuoropojaksi Espanjan Filip II:n "capilla flamencaan" eli flaamilaiseen kappeliin. Vuonna 1586 hänet nimitettiin "maestro di capillaksi". Monet hänen teoksistaan ovat kadonneet. Portugalin Juhana IV:n kirjaston laajasta teosluettelosta on säilynyt vain muutamia messuja ja motetteja. Kirjasto tuhoutui Lissabonin maanjäristyksessä, ja joitakin teoksia oli kadonnut jo tätä aiemmin Madridin Alcázarin palossa vuonna 1734. 
Tuotannollaan Rogier edusti Gombertin ranskalais-flaamilaista perinnettä.
Reinhard Saftig

Reinhard Saftig (s. 23. tammikuuta 1952) on saksalainen jalkapallovalmentaja. 
Ura.
Saftig aloitti päävalmentajauransa FC Bayern Münchenissä toukokuussa 1983 Pál Csernain saatua potkut. Saftig toimi tehtävässä puolitoista kuukautta, kunnes Udo Lattek aloitti päävalmentajana heinäkuussa 1983. Huhtikuussa 1986 hän pääsi jälleen päävalmentajaksi, kun Csernai sai potkut Borussia Dortmundista. Saftigin johdolla Dortmund säilytti paikkansa Bundesliigassa niukasti. Joukkue hävisi ensimmäisen karsintaottelun SC Fortuna Kölnille 2–0, mutta nousi kotikentällään 3–1 voittoon ja säilytti paikkansa pääsarjassa. Saftig sai jatkaa päävalmentajana myös kaudella 1986/87 ja johdatti seuran Bundesliigassa neljänneksi. Seuraava kausi sujui kuitenkin jälleen mollivoittoisesti ja Saftig sai lähteä seurasta sijalle 13 päättyneen kauden jälkeen.
Kaudella 1988/89 Saftig toimi Hannover 96:n päävalmentajana, muttei kyennyt pelastamaan seuraa putoamiselta Bundesliigata. Kaksi seuraavaa kautta hän valmensi VfL Bochumia. Tämän jälkeen ura jatkui Bayer 04 Leverkusenissa, josta hän sai potkut toukokuun alussa 1993, vaikka seura oli sijoittunut edelliskaudella kuudenneksi ja oli edelleen mukana ylemmässä keskikastissa. Saftigin johdolla seura oli selvinnyt myös Saksan cupin loppuotteluun, jossa se kaatoi uuden päävalmentaja Dragoslav Stepanovićin johdolla Hertha Berliinin amatöörijoukkueen.
Vuonna 1994 Saftig jatkoi uraansa Turkissa Kocaelisporissa ja Galatasarayssa. Kaudeksi 1997/98 hän siirtyi FSV Mainzin päävalmentajaksi, mutta sai potkut jo elokuussa 1997. Tämän jälkeen hän toimi erilaisissa valmennustehtävissä Borussia Dortmundin organisaatiossa.
Kesäkuussa 2005 Saftigista tuli DSC Arminia Bielefeldin urheilutoimenjohtaja. Arminian ajauduttua putoamistaisteluun kaudella 2007/08 seura erotti Saftigin helmikuussa 2008. Potkut johtivat oikeustoimiin, sillä Saftigin sopimusta oli vasta marraskuussa 2007 pidennetty vuoteen 2010 saakka. Lopulta Arminia joutui maksamaan Saftigille 370 000 euron korvauksen potkuista.
Sanzaru Games

Sanzaru Games on vuonna 2006 perustettu videopelejä tekevä yhdysvaltalainen pelitalo, joka sijaitsee San Mateossa, Kaliforniassa. Pelitalon ensimmäinen peli oli "Ninja Reflex" (2008). Yritys teki "Secret Agent Clankin" siirtämisen PlayStation 2:lle. 
Yritys on tehnyt uusintaversiot "Sly Cooperista" PlayStation 3:lle ja PlayStation Vitalle.
Prometatsiini

Prometatsiini on antihistamiineihin ja fentiatsiineihin kuuluva trisyklinen lääkeaine. Sillä on huomattavan voimakas väsyttävä, sedatiivinen vaikutus. Siitä syystä sitä käytettiin hoitohistoriassa narkoottisena eli hypnoottisena lääkeaineena. Sen pääkäyttö oli pre-operatiivinen eli leikkauksia ja muita kirurgisia toimenpiteitä (kuten dreenien, sunttien ja kanyylien laitot) edeltävä potilaan sedaatio esilääkityksenä. Prometatsiinia käytettiin myös, ainakin Pohjoismaissa, eetterinukutuksien jälkitiloina tulevien pahoinvointitilojen ehkäisyyn.
Prometatsiinilla on sama molekyylikaava kuin antipsykoottisena lääkkeenä käytetyllä promatsiinilla, mutta erilainen rakenne.
Prometatsiinia saatettiin antaa injektiona joko suoneen tai lihakseen. Prometatsiinin eduiksi katsottiin sen olevan hydroksitsiinin tavoin, lääkeriippuvuutta aiheuttamaton, toisin kuten esim. barbituraatit. Lääkeainetta annettaessa voitiin käyttää "ampiineja": paineistettuja kanyyliampulleja.
Prometatsiinilla saattoi ilmetä suurta hyötyvaikutusta etenkin eetterinukutuksiin liittyvänä. Eetterinukutusten jälkitiloina esiintyi useinkin leikkauspotilailla pahoinvointia ja oksentelua. Prometatsiini on antiemeetti, joten sitä käytettiin myös pahoinvointilääkkeenä.
Käyttö anestesian hoitoalueen ulkopuolella lienee ollut kuitenkin varsin rajoitettua. Prometatsiini on ollut käytössä Suomessa ainakin 1960- sekä 70-luvuilla.
Lääkeaineen myyntinimiä ovat olleet: "Lergigan" (Neofarma), "Thiergan" sekä "Phenergan" (Pharma Rhodia/Rhône Poulenc). "Lergigan Comp." on sisältänyt myös efedriiniä ja kofeiinia prometatsiinin väsyttävän vaikutuksen kumoamiseksi.
Annoskoot ovat olleet tablettimuodossa 5, 25 sekä 50 mg. Suppositorio eli peräpuikko oli 25 mg. Myös lääkesiirappi on ollut käytössä.
Sivuvaikutukset.
Voimakas sekä pitkäkestoinen väsymys on ollut erittäin tavallista. Koska aine on hyvin läheistä sukua promatsiinille, se on saattanut aiheuttaa myös samankaltaista sivuoireistoa. Näitä ovat ekstrapyrimidaaliset (kuten Parkinsonismin oireet) aina maligniin neuroleptisyndroomaan saakka. On huomattava, ettei prometatsiinia ole luettu neurolepteihin.
High Impact Games

High Impact Games on yhdysvaltalainen pelitalo. 
Pelit.
High Impact Games on julkaissut kolme peliä.
Saint-Guilhem-le-Désert

Saint-Guilhem-le-Désert on kunta Hérault’n departementissa Languedoc-Roussillonissa eteläisessä Ranskassa.
Kylä sijaitsee Gellonejoen kapeassa laaksossa, jossa laakso kohtaa Héraultjoen jyrkän rotkon. Saint-Guilhem-le-Désert on keskiaikainen kylä, joka sijaitsee Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitin varrella.
Saint-Guilhem-le-Désert on valittu kauneimpien ranskalaiskylien "Les Plus Beaux Villages de France" -järjestön jäseneksi.
Historia.
Kylä on säilynyt eristyneisyytensä vuoksi. Vuonna 806 frankkilainen ritari ja munkki Vilhelm Gellonelainen eli Vilhelm Akvitanialainen perusti sille paikalle Gellonen luostarin.
Nomy

Patrick Marquardt (s. 15. joulukuuta 1979 Ulricehamn, Ruotsi), tunnetumpi taiteilijanimellään Nomy, on ruotsalainen Tukholmassa asuva artisti. Nomy on saavuttanut suuren suosion YouTube-videoillaan.
Nomy laulaa ja soittaa kitaraa itse, mutta tekee paljon musiikistaan tietokoneella. Nomy on saanut vaikutteita mm. bändeiltä Bad Religion, Danko Jones ja In Flames. Nomylla ei ole levytyssopimusta, vaan hän myy albuminsa itse omilta nettisivuiltaan.
Nomyn albumi "Song Or Suicide" on saavuttanut kymmenennen sijan ruotsalaisen Spotify-palvelun maailmanlaajuisessa albumilistassa.
Nomy on saavuttanut kahdeksan kultalevyä, kaksi tuplaplatinaa ja yhden platinan. Nomy oli ehdolla vuoden 2011 Grammy-gaalassa.
Albumit ja singlet.
"Cocaine" on Nomyn tunnetuin single YouTuben kuuntelukerroilla mitattuna.
Orsitsa

Orsitsa () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Inkerin ylängön pohjoisreunalla 25 kilometriä Lomonosovista etelään. Kunnassa on 3 500 ja keskuskylässä 2 900 asukasta (vuonna 2015).
Maantiede.
Orsitsan kunnan pinta-ala on 64,14 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Lomonosovin piirin Penikkalan, koillisessa Teppolan, idässä ja etelässä Ropsunhovin sekä lounaassa ja lännessä Kosteritsan kuntiin. Pinta-alasta 51,7 % on metsää, 38,0 maatalousmaata, 9,3 % asuinaluetta.
Maisemaa leimaa laaksojen rikkoma kalkkikiviylängön törmä eli klintti. Seudulla virtaavat Joutsenjoki (ven. "Šingarka"), Mustajoki ja joukko puroja. Hyötykaivannaisiin kuuluu hiekka.
Asutus.
Kuntaan kuuluu kuusi kylää: Iljankylä (ven. "Iljino"), Makkola ("Maloje Zaborodje"), Orsitsa, Petrovski ("Petrovskoje"), Vilppusi ("Vilpovitsy") ja Äilälä ("Bolšoje Zaborodje"). Noin 200 asukkaan keskuksia ovat Petrovski ja Vilppusi.
Kunnan alueella on useita puutarhapalsta- ja huvila-alueita. Niillä asuvien lomanviettäjien määräksi arvioidaan 1 300 henkeä.
Historia.
Kylän nimi perustuu Oržitskin aatelissuvun omistamaan kartanoon. Alun perin paikalla oli useita kyliä: Isala (ven. "Isajevo"), Levola ("Levvolovo"), Malkusi eli Malkunaisi ("Malkunovo") ja Väinkylä ("Tšudinovo"). Ennen toista maailmansotaa useissa kylissä oli inkerinsuomalaista ja venäläistä seka-asutusta. Levola, Vilppusi ja Väinkylä olivat vielä 1800-luvun puolivälissä etupäässä inkerikkojen asuttamia. Suomalaiset kuuluivat Serepetan luterilaiseen ja inkerikot Paastonkylän ortodoksiseen seurakuntaan.
Liikenne, talous ja palvelut.
Tärkein liikenneväylä on kunnan läpi kulkeva Pietarhovin ja Haavikon välinen maantie.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat rakentaminen, erilaiset palvelut ja maatalous. 74 % työvoimasta käy töissä Pietarissa.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo kirjastoineen, pieni poliklinikka, posti ja yleinen sauna.
Nähtävyydet.
Kulttuuriperintökohteita ovat Lapinskajan kartanoalue Vilppusissa, dekabristi Nikolai Oržitskin kartano Orsitsassa sekä Pietarhovin vesijohtojärjestelmään kuuluvat lammet.
Laakala

Laakala () on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tallinnaan johtavan M11-valtatien varrella 21 kilometriä Pietarista lounaaseen. Vuonna 2002 Laakalan kylässä oli 3600 asukasta. Vuonna 2010 koko kunnassa oli saman verran asukkaita.
Laakalan kuntaan kuuluvat keskuskylän lisäksi Kokatsun (ven. Михайловка, "Mihailovka") ja Metsolan (Мухоловка, "Muholovka") kylät. Ennen toista maailmansotaa Laakalassa asui inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Tuutarin seurakuntaan. Muut kaksi kylää olivat venäläisten asuttamia.
Kunnan tärkein yritys on Laakalan suurkanala. Muita tuotantolaitoksia ovat lihanjalostamo sekä lasten leikkikenttiä ja huonekaluja valmistavat yritykset.
Verhnije Mully

Verhnije Mully () on Permin kaupungin Teollisuuspiiriin kuuluva kaupunginosa Permin aluepiirissä Venäjällä. Se toimii kaupunkia ympäröivän Permin piirin hallinnollisena keskuksena.
Kaman sivujoen Muljankan varrella sijainnut kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuosina 1623–1624. Vuonna 1773 maaorjista koostuneet joukot löivät sen lähellä Jemeljan Pugatšovin kapinalliset. Kylä oli Permin kihlakuntaan kuuluneen Verhnije Mullyn kunnan, vuodesta 1924 Kalininin ja vuodesta 1939 Verhnije Mullyn (myöhemmin Permin) piirin keskus.
Kaupunginosassa toimii keskikoulu, Permin piirin kulttuuritalo, museo ja piirisairaala. Permin piirin paikallislehtenä ilmestyy "Niva" (”Vainio”).
Jugo-Kamski

Jugo-Kamski () on kaupunkimainen taajama Permin aluepiirin Permin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman sivujoen Jugin varrella 58 kilometriä Permistä lounaaseen. Asukkaita on 8 000 henkeä (vuonna 2002).
Paikkakunta on saanut alkunsa Aleksandr Stroganovin vuonna 1744 perustamasta kuparisulattamosta ja rautatehtaasta. Jemeljan Pugatšovin johtamat kapinalliset hävittivät sen vuonna 1773. 1920- ja 1930-luvuilla tehdas alkoi valmistaa maataloustyökaluja sekä metsä- ja tiekoneita. Vuonna 1942 se siirtyi öljynporauslaitteiden tuotantoon. Kaupunkimaisen taajaman statuksen Jugo-Kamski sai vuonna 1929.
Nykyään Jugo-Kamskissa toimii konepaja sekä elintarvike- ja metsäteollisuutta. Taajamassa on kaksi keskikoulua, lasten taidekoulu, Jekaterinburgin kemian koneenrakennusopiston osasto, kulttuuritalo, kirjasto ja terveysasema. Paikallislehtenä ilmestyy "Jugo-Kamski truženik" (”Jugo-Kamskin työläinen”). Nähtävyyksiä ovat vuonna 1860 rakennettu tehtaan konttorirakennus ja puinen hautausmaakirkko vuodelta 1915.
Johann Tschopp

Johann Tschopp (s. 1. heinäkuuta 1982 Sierre, Sveitsi) on sveitsiläinen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2004–2014. Hän aloitti ammattilaisuransa Phonak-tallissa 2004, edusti Bbox Bouygues Télécom -joukkuetta 2007–2010, BMC Racing Teamia 2011–2012 ja IAM Cycling -tallia 2013–2014.
Tschopp sijoittui toiseksi Itävallan ympäriajon kokonaiskilpailussa 2005 ja voitti neljännen etapin La Tropicale Amissa Bongo -kilpailussa 2009. Italian ympäriajossa 2010 hän voitti Passa del Tonaleen päättyneen, vuoristossa ajetun 20. etapin 16 sekunnin erolla Cadel Evansiin. Mäkikirikilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän sijoittui kahdeksannella etapilla kolmanneksi. Italian ympäriajossa 2011 hän oli viidestoista ja 2012 neljästoista. Hän voitti 2012 Tour of Utahin kokonaiskilpailun ja viidennen etapin. Hän voitti mäkikirikilpailun Pariisi–Nizza-ajossa 2013 ja Tour de Romandiessa 2014.
Overjata

Overjata () on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Permin aluepiirin Krasnokamskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kotlasin ja Permin välisen rautatien varrella 22 kilometriä Permistä länteen. Asukkaita on 4 500 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa rautatieasemasta, jonka nimitys perustuu lähellä sijaitsevaan kylään. 1950-luvulla sinne rakennettiin teräsbetonirakenne- ja tiilitehtaat. Kaupunkimaisen taajaman statuksen Overjata sai vuonna 1962.
Nykyään Overjatassa toimii teräsbetonirakennetehdas ja rautatieasema. Taajamassa on keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kerhotalo, kirjasto ja sairaala.
Haukanniemi

Haukanniemi on Jyväskylän Kortepohjassa Tuomiojärven Rautpohjan ja Eerolanlahden välissä oleva niemi, joka tunnetaan luontokohteena. Se on toistaiseksi säilynyt rakentamattomana, mutta sen rakentamista on harkittu. Vuonna 1987 Jyväskylän kaupunginvaltuusto päätti rakennuttaa Haukanniemeen Jyväskylän kaupungin 150-vuotisjuhlapuiston, mutta päätös on jäänyt toteutumatta.
Haukanniemen vanhempi nimi on "Niskusniemi". Alue on kuulunut Nisulan tilalle, jonka päärakennus on ollut niemellä 1800-luvun keskivaiheilla.
Haukanniemen rakennuttamista alettiin suunnitella 1990-luvulla Kortesuon rakennuttamisen yhteydessä. Niemi jätettiin myöhemmin pois täydennysrakentamisen osayleiskaavasta, sillä paikalliset asukkaat vastustivat sen rakennuttamista.
Sam Rockwell

Sam Rockwell (s. 5. marraskuuta 1968 Daly City, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti keskeisistä rooleistaan elokuvissa "Vihreä maili" (1999), "Frost/Nixon" (2008) ja "Three Billboards Outside Ebbing, Missouri" (2017).
Hän näyttelee Sam Belliä elokuvassa "Kuu" (2009).
Rockwell palkittiin elokuvasta "Three Billboards Outside Ebbing, Missouri" (2017), josta hänet palkittiin parhaan miessivuosan Golden Globella sekä parhaan miessivuosan Oscar-palkinnolla. Hän oli Golden Globe- ja Oscar-ehdokkaana myös seuraavana vuonna roolistaan George W. Bushina elokuvassa "Vice - vallan oikeat kasvot".
Markus Mustonen

Markus Mustonen (s. 20. tammikuuta 1973 Eskilstuna, Ruotsi) on ruotsinsuomalainen muusikko, joka soitti rumpuja, koskettimia ja pianoa sekä toimi taustalaulajana ruotsalaisessa alternative rock -yhtye Kentissä.
Mustosen suku on Outokummusta.
Martin Sköld

Martin Sköld (s. 2. lokakuuta 1970 Sparreholm, Ruotsi) on ruotsalainen muusikko, joka soitti bassoa ja koskettimia ruotsalaisessa alternative rock -yhtye Kentissä. Sköld kirjoitti myös sanoituksia yhtyeen kappaleisiin Joakim Bergin ohella.
Urin Alpit

Urin Alpit () on Länsi-Alppien osa, joka sijaitsee Keski-Sveitsissä. Vuoristo sijaitsee useiden kantonin alueella, joita ovat Obwalden, Valais, Luzern, Bern, Uri ja Nidwalden. Urin Alppeja ympäröi lännessä Bernin Alpit, etelässä Lepontiset Alpit ja idässä Glarusin Alpit.
Urin Alppien korkein huippu on 3 630 metriä merenpinnan tasoa korkeammalle kohoava Dammastock.
Mika Kilpeläinen

Mika Kilpeläinen (s. 22. toukokuuta 1974) on Sotkamon kunnanjohtaja ja entinen pesäpalloilija ja pelinjohtaja. 
Kilpeläinen on pelannut pelaajaurallaan yhteensä 105 pääsarjan ottelua IPV:n, Sotkamon Jymyn, Oulun Lipon ja Joensuun Mailan joukkueissa. Viimeisen kautensa pelaajana Kilpeläinen pelasi vuonna 2005, jonka jälkeen Kilpeläinen siirtyi valmennus- ja pelinjohtajatöihin. Kaudella 2006 Kilpeläinen toimi Sotkamon Jymyn 2. pelinjohtajana ja valmentajana.
Kilpeläinen siirtyi Mailaan pelinjohtajaksi kaudeksi 2010 Mikko Hylkilän paikalle. Kilpeläinen on aiemmin toiminut myös Sotkamon Jymyn A- ja B-poikien pelinjohtajana.
Kilpeläinen valittiin Sotkamon kunnanjohtajaksi huhtikuussa 2016.
Michaël Fabre

Michaël Fabre (, s. 15. heinäkuuta 1984 Draguignan, Var) on ranskalais-algerialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Ranskan National 2:ssa pelaavaa ÉFC Fréjuta.
Ura.
Fabre aloitteli ammattilaisuraansa Fiorentinassa, jonne hän siirtyi Bolognan junioreista. Peliaikaa ei kuitenkaan tullut ja Fabre palasi Ranskaan vuonna 2003 allekirjoitettuaan kolmen vuoden sopimuksen Ligue 2:ssa pelanneen Sedanin kanssa. Peliaikaa ei kertynyt kuin viiden ottelun verran kolmen kauden aikana ja hän päätti vaihtaa seuraa. Uusi seura löytyi Ranskan kolmanneksi korkeimmalta sarjatasolta Championnat Nationalista Clermontista, jossa hän nousi heti ykkösvahdin rooliin. Joukkue nousi myös kaudeksi 2007-2008 Ligue 2:een. Fabre on sittemmin pitänyt ykkösvahdin roolinsa.
Kaudeksi 2011–2012 Fabre siirtyi lainalle toiseen Ligue 2:ssa pelanneeseen seuraan RC Lensiin.
Maajoukkueura.
Fabre on pelannut Ranskan alle 15-, 16-, 17-, 18- ja 21-vuotiaiden maajoukkueessa 2000-luvun alussa. Hän on muun muassa voittamassa MM-kultaa Ranskan alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2001.
Huhtikuussa 2010 Fabre kertoi olleensa pettynyt, kun Algerian valmentaja Rabah Saâdane ei valinnut häntä vuoden 2010 MM-kisajoukkueeseen. Sitä ennen Saadane oli kierrellyt pitkin Eurooppaa etsien joukkueelle kolmatta maalivahtia kisoihin. Fabre on siitä huolimatta kertonut olevansa halukas edustamaan isänsä kotimaata tulevaisuudessa.
9. lokakuuta 2011 Fabre oli ensimmäistä kertaa Algerian maajoukkueen mukana Afrikan kisojen karsintaottelussa Keski-Afrikan tasavaltaa vastaan, jossa hän toimi maansa varamaalivahtina.
Yksityiselämä.
Fabre syntyi Draguignanissa, Varissa lähellä välimerta algerialaiselle isälle ja ranskakaiselle äidille. Hänen isänsä Mohamed Belkacem muutti viisivuotiaana isoäitinsä kanssa Oranista Ranskaan, jossa hän tapasi myöhemmin Fabren äidin Veronique Fabren. Pariskunta ei kuitenkaan mennyt naimisiin ja Michaël päätti veljensä tavoin ottaa käyttöön äitinsä sukunimen.
PhysX

PhysX on Ageian kehittämä reaaliaikainen fysiikkamoottori ja SDK. Nvidia osti Ageian helmikuussa 2008 ja sai täten oikeudet haltuunsa. Sekä PhysX:n moottori että SDK ovat ilmaisia Windowsin ja Linuxin käyttäjille. SDK on myös saatavilla PlayStation 3:lle.
Nvidia on julkaissut ohjelmiston lähdekoodin avoimen lähdekoodin BSD-lisenssillä.
Historia.
Ageia julkaisi ohjelmiston fysiikkalaskentaan erikoistuneen PPU ("Physics processing unit") apusuorittimen kanssa. Myöhemmin tuki PPU-suorittimille poistettiin.
Nvidia siirsi fysiikkalaskennan GeForce-sarjan näytönohjaimilleen ja markkinoi sitä voimakkaasti. Käytännössä tekniikkaa ei ole enää 2010-luvulla hyödynnetty.
Nvidia ilmoitti lakkauttaneensa 32-bittisen PhysX:n tuen RTX 5000 -sarjan näytönohjaimissa. Tosin 64-bittisiä sitä hyödyntäviä pelejä ei ole, mikä tarkoittaa tekniikan poistumista käytöstä.
Alustat.
PhysX-ohjelmistoa käyttäviä videopelejä on julkaistu muun muassa Nintendo Wiille, PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle sekä tietokoneille.
Viimeinen merkittävä peli, joka käytti kirjastoa oli (2009).
Risto Ojanperä

Risto Ojanperä (s. 8. tammikuuta 1965 Alajärvi) on entinen suomalainen pesäpalloilija. Hän toimii Alajärven Ankkureiden pelinjohtajana ja toimii myös Suomen Pesäpalloliiton koulutus- ja valmennuspäällikkönä. Ojanperä on toiminut myös Ruutu Urheilun pesäpallolähetysten asiantuntijakommentaattorina.
Peliura.
Ojanperä on pelannut omalla peliurallaan Superpesiksessä kausina 1989 ja 1990, jolloin hän pelasi Seinäjoen Maila-Jussien joukkueessa. Kahden pääsarjakauden jälkeen Ojanperä siirtyi Ykköspesikseen nostamaan Riihimäen Pallonlyöjiä pääsarjaan.
Pelinjohtaja-ura.
Ojanperä aloitti pelinjohtajaurana kaudella 1994 kun hän aloitti Nurmon Jymyn pelinjohtajana Ykköspesiksessä. Ojanperä johti peliä Nurmossa kahden kauden ajan jonka jälkeen hän siirtyi Seinäjoelle kaksoisvirkaa Maila-Jussien A-poikien Superpesiksen pelinjohtajaksi ja naisten Ykköspesiksen pelinjohtajaksi. Kahden kauden jälkeen Ojanperä siirtyi Alajärven Ankkureiden pelinjohtajaksi kausiksi 1998 ja 1999.
Kausina 2000 ja 2001 Ojanperä toimi naisten Superpesis-joukkueen Peräseinäjoen Toiveen pelinjohtajana ja siirtyi kaudeksi 2002 samassa sarjassa pelanneen Kirittärien pelinjohtajaksi. Kaudella 2003 Ojanperä palasi Etelä-Pohjanmaalle Koskenkorvan Urheilijoiden pelinjohtajaksi. Hän sai kuitenkin potkut kesken kauden 2004. 
Kaudeksi 2005 Ojanperä palasi takaisin Peräseinäjoelle tällä kertaa fuusioseura Petojussien pelinjohtajaksi. Ojanperä jatkoi virassa vuoteen 2007, jonka jälkeen hän jätti tehtävät. Ojanperä siirtyi Pesäpalloliiton koulutus- ja valmennuspäälliköksi 15. marraskuuta 2007 alkaen. Kaudella 2008 Ojanperä teki puolen kauden mittaisen paluun pelinjohtajaksi Vimpelin Vetoon kesken kauden erotetun Matti Iivarisen tilalle. Kauden jälkeen Ojanperä kuitenkin piti välivuoden, jatkaen tehtävässä jälleen kaudella 2010. Ojanperä toimi Vimpelin Vedon pelinjohtajana 2010–2013. Syyskuussa 2013 hänen uutisoitiin siirtyvän 2+1-vuotisella sopimuksella naisten Superpesis-joukkue Porin Pesäkarhujen pelinjohtajaksi. Kesken kauden 2018 Ojanperä palasi Ankkureiden pelijohtajaksi.
Lukkarilan pesäpallostadion

Lukkarilan pesäpallostadion on Lapualla sijaitseva pesäpallokenttä. Kentän pääasiallinen käyttäjä on pesäpallojoukkue Lapuan Virkiä, joka pelaa Naisten Superpesiksessä. Pesäpallokenttä on valmistunut vuonna 1993 ja kentän pinta on hiekkatekonurmi. Kentän omistaja on Lapuan kaupunki. Kenttää on peruskorjattu vuonna 2020. Pesäpallokentällä on katettua katsomotilaa noin 700 hengelle ja muuta katsomotilaa noin 1000 henkilölle.
Yleisöennätys.
Lapuan pesäpallokentän yleisöennätys on syntynyt 2. syyskuuta 1990 toisessa finaaliottelussa Virkiä-Viinijärven Urheilijat, jolloin paikalla oli katsomassa 3392 henkilöä.
Mathieu Valbuena

Mathieu Valbuena (s. 28. syyskuuta 1984 Bruges, Gironde) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Valbuena edustaa kreikkalaisseura Olympiakosta. Hän edusti Ranskaa vuoden 2010 MM-kilpailuissa, vuoden 2012 EM-kilpailuissa ja vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Vuoden 2014 kisoissa hän pelasi avauskokoonpanossa neljässä Ranskan viidestä ottelusta ja teki maalin alkulohko-ottelussa Sveitsiä vastaan. Kaikkiaan hän on pelannut 52 maaottelua, joista viimeisimmän lokakuussa 2015.
Valbuena menetti vuonna 2015 paikkansa Ranskan maajoukkueessa seksivideoskandaalin vuoksi yhdessä Karim Benzeman kanssa, joka oli myös sekaantunut kyseiseen tapaukseen.
Kolmosraskaus

Kolmosraskaus on monisikiöraskaus, jossa nainen kantaa raskauden aikana kohdussaan kolmea sikiötä kerralla. Kyseessä on riskiraskaus, sillä sekä raskaana oleva nainen että syntymättömät sikiöt joutuvat huomattavasti kovemmalle rasitukselle kuin normaalissa yhden sikiön raskaudessa.
Kolmosraskaudet ovat jonkin verran lisääntyneet erilaisten hormoni- ja hedelmöityshoitojen seurauksena, jolloin kohtuun lisätään useampi kuin yksi alkio, jotta edes yksi niistä kiinnityisi kohdun seinämään ja alkaisi kehittyä sikiöksi. Kolmosraskaus voi alkaa myös täysin spontaanisti ilman minkäänlaisia hormoni- tai hedelmöityshoitoja. Kolmosraskauden riskiä lisää geeniperimä, erityisesti äidin puolen suvussa.
Suomessa on vuosittain noin 20 kolmosraskautta. Vuonna 1969 Suomessa syntyi identtiset kolmostytöt.
Kolmosraskauden synty.
Yleisin kolmosraskauden syy on se, että naiselta irtoaa kaksi munasolua, jotka kummatkin hedelmöittyvät kohdatessaan siittiön, ja sen jälkeen toinen niistä jakautuu kahtia. Näin ollen kolmosista kaksi on identtisiä, jotka ovat samaa sukupuolta ja joilla on sama veriryhmä, ja yksi epäidenttinen, joka voi olla kumpaa sukupuolta tahansa.
Naiselta voi myös irrota kolme munasolua, jotka kaikki hedelmöittyvät kohdatessaan siittiön. Tässä tapauksessa kolmoset ovat kaikki keskenään epäidenttisiä ja voivat olla kumpaa sukupuolta tahansa.
Kolmas ja harvinaisin vaihtoehto on se, että naiselta irtoaa yksi munasolu, joka hedelmöittymisen jälkeen jakautuu ensin kahtia, ja sen jälkeen toinen puolikas jakautuu vielä kerran kahtia. Näin ollen kolmoset ovat keskenään identtisiä, kaikki samaa sukupuolta ja heillä on sama veriryhmä.
Kolmosten synnytys ja riskit.
Kolmoset syntyvät lähes poikkeuksitta keskosina, useimmiten raskausviikoilla 31–35. Normaali täysimittainen raskaus kestää 40 viikkoa.
Synnytykseen liittyvien suurten riskien vuoksi kolmoset synnytetään yleensä suunnitellulla keisarileikkauksella. Lapset painavat noin kaksi kiloa. Koska kolmoset ovat syntyessään keskosia, heidän on oltava sairaalahoidossa muutamista päivistä useisiin viikkoihin tai jopa kuukausiin.
Kolmosraskauksiin liittyviä riskejä ovat muun muassa ennenaikainen synnytys, keskosuus, alhainen syntymäpaino ja jonkin verran suurempi sikiökuolleisuus. Osa riskeistä selittyy sillä, että kolmosilla on kohdussa huomattavasti vähemmän tilaa kasvaa kuin normaalissa yhden sikiön raskaudessa.
Pedro Fages

Pedro Fages ”El Oso” Beletan (katalaaniksi "Pere Fages i Beleta", 1734–1794) oli espanjalainen tutkimusmatkailija ja sotilas. Hän toimi Alta Californian sotilaskuvernöörinä vuosina 1770–1774. Fages myös oli mukana tutkimassa muun muassa San Franciscon lahtea ja San Diegoa. 
Pedro Fagesia on jälkeenpäin käytetty joissakin elokuvissa. Vuonna 1955 ilmestyneessä yhdysvaltalaiselokuvassa "Miekalla ja ristillä" Fagesin henkilöhahmo oli pääroolissa. Tuolloin häntä näytteli Victor Junco.
Scarface (rap-artisti)

Scarface (oikealta nimeltään Brad Jordan, s. 9. marraskuuta 1970) on yhdysvaltalainen rap-artisti, musiikkituottaja ja näyttelijä. Hän on rap-yhtye Geto Boysin jäsen.
Ura.
Ennen kuin Brad Jordan tuli tutuksi Scarfacena, hän kutsui itseään Aksheniksi (lausutaan samoin kuin "action"). 1980-luvun Houstonin rap-piireissä hän tutustui James Smithiin (J. Prince), joka perusti Rap-A-Lot Recordsin. James Smith toimi Geto Boysin taustajoukoissa ja halusi, että Brad liittyisi myös ryhmään. Brad liittyikin Geto Boysiin yhtyeen toista levyä tehtäessä. Albumi "Grip It! On That Other Level" (1989) sisälsi väkivaltaisia ja hyökkääviä sanoituksia. Näihin aikoihin Brad Jordan vaihtoi taiteilijanimensä Scarfaceksi elokuvan "Scarface – arpinaama" vaikutuksesta. Viimein Geto Boys teki läpimurtonsa kolmannen levyn "We Can't Be Stopped" (1991) myötä..
Vuonna 1991 Scarface julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Mr. Scarface Is Back". Vuonna 1993 ilmestyi artistin toinen sooloalbumi "The World Is Yours". Samoihin aikoihin Willie D erosi Geto Boysin riveistä. Tämä oli suuri menetys yhtyeelle, ja siksi Scarface alkoi panostamaan soolouraansa enemmän. Vuonna 1994 ilmestyi kolmas sooloalbumi "The Diary" ja vuonna 1997 "The Untouchable". Viimeksi mainitulla levyllä esiintyivät muun muassa Dr. Dre, Ice Cube ja 2Pac. Vuonna 1998 Scarface julkaisi kahden levyn "My Homies" -albumin, jolla oli mukana tuolloin kuuluisia Southside Rap -artisteja.
Vuonna 2000 Scarface julkaisi kuudennen sooloalbuminsa "The Last of a Dying Breed", joka sai positiivisia arvosteluja. Vuonna 2001 hän sai Source Awardissa Lyricist of the Year -tunnustuspalkinnon. Vuonna 2002 Scarfacelle tarjottiin lupavaa sopimus Def Jamilta. Def Jam halusi, että Scarface toimisi Def Jamin tytäryhtiön Def Jamin Southin presidenttinä. Loppujen lopuksi Scarface suostuikin tähän sopimukseen ja ensi töikseen allekirjoitti sopimuksen Ludacrisille, josta tuli suuri tähti. Samana vuonna hän julkaisi uuden sooloalbuminsa "The Fixin". Vuonna 2005 Geto Boys palasi takaisin, ja he julkaisivat "The Foundation" -levyn. Samana vuonna Scarface julkaisi myös oman sooloalbuminsa "Balls and My Word" Rap-A-Lot Recordsin riveissä. Vuonna 2006 Scarface oli mukana perustamassa rap-yhtyettä nimeltä The Product, ja vuonna 2006 he julkaisivat debyyttialbuminsa "One Hunid". Samana vuonna Scarface julkaisi vielä yhdeksännen sooloalbuminsa "My Homies, Part 2". Vuonna 2007 ilmestyi "Made"-albumi. Vuonna 2009 Scarface ilmoitti vetäytyvänsä rap-alalta ja julkaisi viimeisen albuminsa "Emeritus". Vuonna 2010 HipHopDX:lle antamassaan haastattelussa Scarface kuitenkin puhui jo uuden levynsä tekemisestä.
Leiraksen lääkeainetehdas

Leiraksen lääkeainetehdas on tehdas, joka aloitti lääkeaineiden valmistuksen vuonna 1960. Se oli Suomen ensimmäinen lääkeainetehdas. 
Vanha tehdasrakennus sijaitsi Artukaisten lentokentän kiitotien eteläpuolella, Huhtamäen tehdasalueella Jalostaja Oy:n rakennuksen lähellä Turussa. 
Vuoteen 2001 asti Leiraksen lääkeainetehdas oli osa Leirasta ja kuului Huhtamäki-konserniin. Leiraksen lääkeainetehdas on toiminut nimellä "Leiraksen lääkeainetehdas", "Leiras Fine Chemicals Oy" sekä nykyään nimellä "PCAS Finland Oy".
Lääkeainetehtaan historiaa.
Lääkeainetehtaan suunnittelu aloitettiin jo vuonna 1958. Vuonna 1960 käyttöönotetun lääkeainetehtaan alkuperäinen tarkoitus oli tutkia ja kehittää uusia valmistusmenetelmiä. Suurin osa tuotannosta meni vientiin, osa Leiraksen lääketehtaan valmisteisiin ja muille kotimaan lääketehtaille. Ensimmäinen tehdas oli suunniteltu alkuaan lähinnä koetehtaaksi, mutta toiminta laajeni, ja laajennusosien rakentamisen myötä vähitellen tehtaasta tuli myös tuotantolaitos. 
Pääosa tuotteista oli synteettisiä lääkeaineita. Mutta tuotanto-ohjelmassa oli myös ergot-alkaloidien valmistusta, joita eristettiin itse sopimusviljelyksillä tuotetuista torajyvistä. 1970-luvun alussa torajyväviljely oli jo säännöllistä ja tuotantoa varten viljeltyä alaa noin 200 hehtaaria. Viljelyssä käytettiin hyväksi "Claviceps purpurea" -sientä, jonka rihmastopahka muodosti torajyvän.
Tehtaalla tutkittiin ja kehitettiin myös bioteknisiä menetelmiä. 1970-luvun alkupuolella hankittiin tuotantoon fermentointilaitteisto, joilla pyrittiin torajyvän sukulaissieni "Claviceps paspalian" tuottamiseen liuoksessa, jolloin sitä oli mahdollista käyttää puolisynteettisten alkaloidien valmistukseen.
Vanha tehdas purettiin teknisesti vanhentuneena vuonna 1989. Nykyinen tehdasrakennus on vuodelta 1983.
PCAS Finland Oy.
PCAS Finland Oy on suomalainen hienokemian alan yritys, joka on erikoistunut farmaseuttisesti aktiivisten aineiden kehitykseen ja valmistukseen lääketeollisuudelle.
Staatsfeind Nr. 1

Staatsfeind Nr. 1 on Bushidon kolmas sooloalbumi, jonka julkaisi ersguterjunge marraskuussa 2005. Se sijoittui parhaimmillaan Itävallan TOP 40 listan sijalle 13 vuonna 2005. Levyltä julkaistiin kaksi singleä Endgegner ja Augenblick.
Albumi myi kultaa Saksassa.
Marshall Flinkman

Marshall J. Flinkman on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa "Alias". Häntä esittää näyttelijä Kevin Weisman.
Hahmon kuvaus.
Marshall on luonteeltaan panikoiva, ujo ja sosiaalisesti epävarma, hän usein änkyttää puhuessaan ja eksyy asiasta. Hän tekee myös viittauksia elokuviin ja kirjallisuuteen. Monet pitävät hänen käyttäytymistään omituisena.
Taustaa.
Marshall J. Flinkman syntyi 29. joulukuuta 1971 Los Angelesissa, Yhdysvalloissa. Hänet rekrytoitiin Arvin Sloanen alaisuuteen SD-6:en, CIA:n salaiseen osaan, vuonna 1997. Hänestä tuli tekniikkapuolen johtaja, joka suunnittelee kaikki laitteet, joita muut käyttävät kenttäoperaatioilla. Hän pyytää välillä kollegaansa Sydney Bristow'ta ottamaan kuvia eri maiden nähtävyyksistä pitääkseen yllä peitetyötään, minkä hän on uskotellut äidilleen. 
Hahmon tarina.
Marshall työskentelee SD-6:n tekniikassa. Hän ei tiedä, että SD-6 kuuluu oikeasti terroristiorganisaatio Allianssiin. Toisella kaudella CIA onnistuu vihdoin kaatamaan SD-6:n ja Allianssin, minkä jälkeen Marshall siirtyy CIA:n palvelukseen ja hänestä tulee tärkeä osa tiimiä. Kaudella Marshall joutuu ensimmäistä kertaa kentälle, minkä seurauksena hänet kidnapataan. Myöhemmin hän löytää yhteisen sävelen NSA:n agentti Carrie Bowmanin kanssa ja alkaa seurustella hänen kanssaan. 
Kaksi vuotta myöhemmin Marshall on liikuttunut saadessaan tietää kuolleeksi luullun Sydneyn olevan elossa. Carrie odottaa parin ensimmäistä lasta. Myöhemmin pari menee naimisiin ja Carrie synnyttää pojan, Mitchellin. Myöhemmin vakoojaksi paljastunut Lauren Reed ampuu Marshallia, mutta hän selviää.
Neljännellä kaudella Marshall värvätään CIA:n salaiseen osastoon, APO:on, mistä hän ei saa kertoa kenellekään, edes Carrielle. Kaudella Sydney siepataan ja Marshall joutuu pelastamaan hänet. Viidennellä kaudella Marshall ystävystyy uuden tietokoneasiantuntija Rachel Gibsonin kanssa. Arvin Sloane sieppaa heidät kauden lopussa, mutta heidät pelastetaan. Sarja päättyy, kun näytetään vuosia eteenpäin, jolloin selviää, että Marshallilla ja Carriella on kolme poikaa ja neljäs tuloillaan.
Eric Weiss

Eric Weiss on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa "Alias". Häntä esittää näyttelijä Greg Grunberg.
Hahmon tarina.
Eric Weiss syntyi 17. huhtikuuta 1968 Los Angelesissa, Yhdysvalloissa. Myöhemmällä iällä hän liittyi CIA:han, jossa hänen työparinsa ja ystävänsä on Michael Vaughn. Vaughn ja Weiss tapaavat Sydney Bristow'n ensimmäistä kertaa tämän tullessa CIA:han liittyäkseen kaksoisagentiksi, jotta voisi auttaa CIA:na esiintyvän terroristiorganisaatio Allianssin kaatamisessa.
Toisella kaudella Weiss saa ampumahaavan kaulaan, mikä pakottaa hänet muutamaksi kuukaudeksi lepoon. Kolmannella kaudella hän yllättyy kuullessaan Sydneyn kuoleman olleen lavastus. Hän auttaa masentunutta Sydneytä muuttamaan hänen naapuriinsa ja hankkii hänelle Liisa Ihmemaassa -kirjan kolmannen painoksen Sydneyn menetettyä kaiken omaisuutensa. Neljännellä kaudella Weiss värvätään CIA:n salaiseen osastoon, APO:on. Hän alkaa myös seurustella Sydneyn siskopuolen Nadia Santosin kanssa.
Viidennellä kaudella Weiss saa työtarjouksen Washington D.C.:stä "läheltä presidenttiä", minkä hän ottaa vastaan jättäen sarjan. Hän palaa myöhemmin viimeistä kertaa APO:a avustamaan.
That Sounds Good to Me

That Sounds Good to Me on Josh Dubovien esittämä kappale, joka edusti Yhdistynyttä kuningaskuntaa vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa. Kappale jäi kilpailun finaalissa viimeiselle sijalle ja sai 10 pistettä. Niistä 4 tuli Irlannilta, 3 Georgialta, 2 Azerbaidžanilta ja 1 Albanialta.
Kappale on tyyliltään europoppia.
Diego Lugano

Diego Alfredo Lugano Moreno (s. 2. marraskuuta 1980 Canelones, Canelonesin departementti, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän pelasi ammattilaisena vuosina 1999−2018. Uruguayn maajoukkueessa hän pelasi 91 ottelua.
Seurajoukkueura.
Vuonna 2002 Lugano siirtyi brasilialaisseura São Pauloon, aikaisemmin hän oli edustanut kotimaansa Nacionalia, jossa voitti maan mestaruuden 2001, ja Plaza Coloniata. Kolme vuotta myöhemmin hän voitti joukkueessa Campeonato Paulistan, Copa Libertadoresin sekä seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailun. Samana vuonna hänet valittiin myös Etelä-Amerikan parhaaksi puolustajaksi. Hän voitti Brasilian-mestaruuden 2006. Hänet valittiin sarjan parhaaksi puolustajaksi kolmena vuonna peräkkäin.
Kesällä 2006 Lugano siirtyi Fenerbahçeen. Hän voitti Turkin Superliigan mestaruuden 2007 ja 2011 sekä Turkin supercupin 2007 ja 2009. Hän pelasi seurassa viiden kauden aikana 125 liigaottelua ja teki 22 maalia.
Vuoden 2011 elokuussa Lugano siirtyi ranskalaiseen Paris Saint-Germainiin, josta hän lähti kevääksi 2013 lainasopimuksella espanjalaiseen Málagaan. Vuonna 2013 hän siirtyi englantilaiseen West Bromwich Albioniin ja vuonna 2015 ruotsalaiseen BK Häckeniin Kaudella 2015−2016 hän pelasi paraguaylaisessa Cerro Porteñossa. Hän päätti ammattilaisuransa São Paulossa 2016−2018.
Maajoukkueura.
Lugano pelasi ensimmäisen maaottelunsa Uruguayn joukkueessa Paraguayta vastaan marraskuussa 2004. Hän pelasi Uruguayn kaikissa kuudessa ottelussa Copa Américassa 2007. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Venezuelaa vastaan kesäkuussa 2008. 
Lugano pelasi MM-kilpailuissa 2010 neljänneksi sijoittuneessa Uruguayn joukkueessa kuusi ottelua. Välieräottelun Alankomaita vastaan hän joutui jättämään väliin polvivaivojen vuoksi. Copa Américassa 2011 hän pelasi täydet minuutit kaikissa kuudessa ottelussa Uruguayn voittaessa maanosan mestaruuden. MM-kilpailuissa 2014 hän kärsi jälleen polvivaivoista ja pelasi vain yhden ottelun, mikä jäi samalla hänen viimeiseksi maaottelukseen. Kaikkiaan hän pelasi 95 maaottelua ja teki yhdeksän maalia.
Heribert Conrad Reuterskjöld

Heribert Conrad Reuterskjöld (aiemmin Reuterskiöld, ) oli suomalainen kenraalimajuri.
Ruotsin armeijan palveluksessa Reuterskjöld osallistui 1788 - 1790 an ja joutui vangiksi Ruotsinsalmella. Suomen sodassa 1808 - 1809 Reuterskjöld haavoittui Siikajoen taistelussa. Reuterskjöld erosi Ruotsin armeijan palveluksesta 1810 everstiluutnanttina. 
Muutettuaan Suomen sodan jälkeen Suomeen Reuterskjöld nimitettiin Keisarillisen Suomen hallituskonseljin talousosaston jäseneksi 1811. Hänet nimitettiin 13.3.1813 Suomen sotaväen vt. tarkastajaksi ja ylennettiin kenraalimajuriksi 22.1.1817. Reuterskjöld nimitettiin Suomen senaatin sotilastoimituskunnan päälliköksi 15.2.1820 ja samalla määrättiin Suomen sotaväen divisioonankomentajaksi.
Reuterskjöldin vanhemmat olivat ratsumestari Axel Didrik Lagersparre, vuodesta 1734 Reuterskiöld ja Eva Anna, o.s. Wefverstedt. Hän oli vuodesta 1813 naimisissa turkulaisen Viveka Eleonora Lagerborgin kanssa. Ruotsalaisen Reuterskiöld-aatelissuvun suomalainen haara merkittiin Suomen ritarihuoneeseen sen järjestäytyessä vuonna 1818 numerolla 106, nimellä Reuterskjöld.
Kotkan Sanomat

Kotkan Sanomat oli Kotkassa ilmestynyt suomenkielinen sanomalehti. Lehti kuvaili kantaansa suomenmieliseksi, vapaamieliseksi ja kansanvaltaiseksi, ja työväenkysymystä käsitellään työväenliikkeen periaatteiden mukaisesti. Kirjeenvaihtajia oli Helsingissä, Viipurissa ja muissakin kaupungeissa ja maaseudulla. Kymenlaakson asioita seurattiin erityisen tarkasti. 
Lehti pyrki edistämään työväestön henkistä ja aineellista tilaa ja naisten oikeuksia kaikilla aloilla. Raittiusasioissa lehti oli ehdottoman raittiuden kannalla. Lehdessä on ilmestynyt myös lisälehti "Nuorukaisten ystävä", joka sisälsi uskonnollista lukemista ja hartauskirjoituksia.
"Kotkan Sanomien" näytenumero ilmestyi 20. joulukuuta 1882, ja se alkoi ilmestyä säännöllisesti vuonna 1883 kerran viikossa keskiviikkoisin. Vuonna 1891 lehti alkoi ilmestyä kaksi kertaa viikossa (tiistaina ja lauantaina) ja 1899 kolme kertaa viikossa (tiistaina, torstaina ja lauantaina). Lehden viimeinen numero ilmestyi 17. joulukuuta 1903.
Antti Neuvonen

Antti Juhana Neuvonen (8. marraskuuta 1937 Saari – 22. heinäkuuta 2011 Tuusula) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän suunnitteli muun muassa Suomessa vuosina 1990–2002 käytössä olleet viimeiset markan kolikot.
Ura.
Neuvonen syntyi seitsenlapsiseen pienviljelijäperheeseen. Hän kävi Suomen Taideakatemian koulun 1959–1963 ja debytoi vuonna 1961 Jyväskylässä. Neuvosen varhaiset työt olivat lähinnä tyyliteltyjä ihmishahmoja, mutta 1970-luvun alussa hän teki joukon abstrakteja veistoksia, joilla sai kuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1971. Vuosikymmenen jälkipuoliskolla hän palasi tyyliteltyihin hahmoihin.
Neuvonen on veistänyt muun muassa "Kansojen ystävyyden monumentin", alkuperäiseltä nimeltään "Ystävät ja kylänmiehet", joka sijaitsee Helsingin Itäkeskuksen Ystävyydenpuistossa. Se pystytettiin YYA-sopimuksen 35-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 1983. Veistoksesta pienempi versio "Rauhan lapset" lahjoitettiin "Maailman rauha" -veistoksen vastalahjaksi Moskovaan vuonna 1990, ja se sijaitsee Moskovan pohjoisosassa Ystävyydenpuistossa. Neuvosen muita julkisia töitä ovat "Lasaruksen herääminen" Kemiön kirkossa (1964), "Nauhaleikki" Ohkolan sairaalassa Mäntsälässä (1977), "Pysäkillä" Hyrylän terveyskeskuksessa Tuusulassa (1979), Pietari Hannikaisen muistomerkki Parikkalassa (1983), Eino Leinon muistoreliefi Tuusulan Nuppulinnassa (1983) sekä "Kanavankaivajat" (1980) ja vuosien 1939–1944 sotien muistomerkki (1986) Saarella.
Neuvosen tuotantoon kuuluu myös mitaleja ja vuosina 1990–2002 käytössä olleet viimeiset markan kolikot. Hän voitti Suomen Rahapajan kolikkouudistuskilpailun vuonna 1988 ja suunnitteli 10 ja 50 pennin kolikot vuonna 1990 sekä 1, 5 ja 10 markan vuonna 1993. Luontoaiheinen kymmenen markan kolikko, jossa on kuvattuna pihlajanoksa ja metso, valittiin vuonna 1994 maailman kauneimmaksi käyttörahaksi.
Neuvonen työskenteli opettajana taideoppilaitoksissa, viimeksi Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1982–1988. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1995. Neuvosen viimeiseksi työksi jäi vuonna 2001 Suomen Rahapajan lyöttämä "Muistojeni markka" -muistoraha.
Yksityiselämä.
Neuvonen asui Tuusulan Kellokoskella. Hänen puolisonsa oli taiteen kandidaatti Marja Neuvonen (o.s. Erkkilä) vuodesta 1963. Neuvosilla on kaksi lasta, joista poika Petri Neuvonen (s. 1964) on arkkitehti.
Radu Sîrbu

Radu Alexei Sîrbu (s. 15. kesäkuuta 1978 Chișinău, Moldavian SNT) on moldovalainen laulaja. Hän oli jäsenenä "O-Zone" -lauluryhmässä. Soolouransa debyyttilevyn "Alone" hän julkaisi vuonna 2006. Hän tuottaa musiikkia myös muille artisteille. Vuonna 2020 hän levytti yhteisen kappaleen "Lay Down" Arsenie Todirașin kanssa.
Ilkka Oramo

Ilkka Kalevi Oramo (s. 14. elokuuta 1941 Helsinki) on suomalainen musiikkitieteilijä, koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän toimi vuodesta 1984 Sibelius-Akatemian sävellyksen ja musiikinteorian osastossa musiikinteorian professorina.
Oramo opiskeli musiikkitiedettä Erik Tawaststjernan ja Carl Dahlhausin johdolla ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1977 aiheenaan Béla Bartókin musiikki. 
Oramo aloitti musiikista kirjoittamisen Ylioppilaslehdessä 1960­–1962. Vuosina 1963­–1966 hän oli Uuden Suomen musiikkitoimittaja. Helsingin yliopistossa hän oli musiikkitieteen tp. assistentti 1966–1974, vs. apulaisprofessori 1977–1980, vuodesta 1978 myös dosentti ja vuosina 1980–­1984 vs. ja vt. professori, Suomen akatemiassa ylimääräinen tutkimusassistentti vuosina 1974–1977 ja Sibelius-Akatemiassa musiikinteorian professori 1984–2009, musiikintutkimuslaitoksen johtaja 1987–1989, opetus- ja tutkimusneuvoston varapuheenjohtaja 1996–2007, promootiotoimikunnan puheenjohtaja ja promoottori 2002–2003. 
Vuosina 1963–1966 hän toimi Jyväskylän kesän ohjelmasihteerinä. 1967–1970 hän oli Suomen Musiikin Vuosikirjan toimittaja, 1968–­1969 Helsingin Sanomien musiikkiarvostelija ja 1971–1975 sekä 1987–1989 perustamansa Musiikki-lehden päätoimittaja. Jäsen Pohjoismaisen musiikkitieteellisen kongressin suunnittelutoimikunnassa hän oli vuosina 1973–1983 (pj. 1985–1987) ja Pohjoismaisten musiikkipäivien kansainvälisessä tuomaristossa 1974–1986 (pj. 1980). Hän on toiminut myös Suomen Säveltäjät ry:n Sibelius-rahaston hallituksen puheenjohtajana vuosina 1981–1984, Suomen musiikkitieteellisen seuran hallituksen puheenjohtajana vuosina 1985–1989, Avanti!-kamariorkesterin kannatusyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1986–1990 ja 1994–2005. Vuosina 1981–1994 hän oli Helsingin juhlaviikkojen klassisen musiikin toimikunnan jäsen, 1992–1995 Helsinki-viikon säätiön hallituksen jäsen ja 1996–2008 Suomen Ateenan-instituutin hallituksen jäsen. 
Vuosina 1989–1992 Oramo oli lisäksi kuusiosaisen "Suuren musiikkitietosanakirjan" päätoimittaja. Hän on julkaissut artikkeleita Suomen musiikista ja suomalaisista säveltäjistä myös ensyklopedioissa "Die Musik in Geschichte und Gegenwart" ja "The New Grove Dictionary of Music and Musicians".
Ilkka Oramo oli vuosina 1965–1979 naimisissa pianisti ja pianopedagogi Liisa Pohjolan kanssa, ja heidän poikansa on kapellimestari Sakari Oramo ja tyttärensä cembalisti Anna-Maaria Oramo. Puoliso vuodesta 2000 musiikinopettaja Eva Hillevi Syrjälä.
St. Petersburg-Clearwaterin kansainvälinen lentoasema

St. Petersburg-Clearwaterin kansainvälinen lentoasema () on lentoasema, joka sijaitsee Pinellasin piirikunnassa, Floridassa kymmenen kilometriä St. Petersburgista pohjoiseen. Vuonna 2015 sitä käytti 1 645 402 matkustajaa.
Lentoyhtiöt.
Lentokenttää käyttäviä lentoyhtiöitä ovat muun muassa: