Olympos Fryygialainen nuorempi

Olympos Fryygialainen (nuorempi) (, ; toimi n. 660–620 eaa.) oli antiikin aikainen huilunsoittaja, joka oli kotoisin Fryygiasta. Hän on historiallinen henkilö, päin vastoin kuin myyttinen Olympos Fryygialainen vanhempi.
Elämä.
Olympos kuului ehkä fryygialaiseen muusikkosukuun, sillä hänen sanottiin polveutuneen vanhemmasta Olympoksesta. Karl Otfried Müller on olettanut, että Fryygian Kybelen eli jumalten äidin juhlissa esiintyi perinnöllinen huilunsoittajien suku, joka väitti polveutuvansa myyttisestä Olympoksesta. Pseudo-Plutarkhos asettaa nuoremman Olympoksen huilumusiikin huipulle, kuten Terpandros oli kitharamusiikin kärkinimi; ja taiteellisten keksintöjensä ansiosta Pseudo-Plutarkhos myöntää hänelle, ennemmin kuin Terpandrokselle, kunnian olla kreikkalaisen musiikin isä ().
"Suda" sijoittaa Olympoksen kuningas Midaksen, Gordiaan pojan, aikaan; mutta tämä ei kerro juuri mitään, sillä nämä nimet toistuivat kaikilla Fryygian kuninkailla Kroisokseen asti. Müller ajoittaa hänet, pätevien perusteiden nojalla, Terpandroksen jälkeen ja Thaletaan edelle, eli 30.–40. olympiadien välille noin vuosiin 660–620 eaa.
Vaikka Olympos olikin syntyperältään fryygialainen, hänet voidaan silti lukea kreikkalaisiin muusikoihin, sillä kaikki antiikin aikaiset lähteet sijoittavat hänen taiteellisen toimintansa Kreikkaan ja aiheet kreikkalaisiksi. Häntä voidaankin pitää huilumusiikin kreikkalaistajana – musiikinlajin, joka oli aiemmin lähes yksinomaan fryygialainen. Hänellä sanotaan olleen myös kreikkalaisia oppilaita, kuten Krates ja Hieraks, tosin viimeksi mainittu liitetään joskus myyttiaikaan.
Musiikki.
Huilumusiikki salli paljon suuremman vaihtelun kuin lyyramusiikki, ja niinpä Olympokseen liitetään useita uusia keksintöjä. Hänen merkittävin keksintönsä oli musiikin kolmannen järjestelmän eli enharmonisen säveljärjestelmän luominen.
Olympoksen nimiin laitetuista sävelmistä () tärkein oli Harmatios-nomos (), surumielinen ja intohimoinen sävelmä, jonka rytmistä saadaan käsitys Euripideen tragediasta "Orestes" löytyvästä kohtauksesta, jonka sanotaan olleen sävelletty juuri tämän sävelmän mukaan. Olympoksen sanotaan myös soittaneen surumarssin Delfoissa surmansa saaneen Pythonin kunniaksi, huilulla ja lyydialaisella tyylillä. Aristofanes mainitsee Ateenassa tunnetun surullisen sävelmän, joka soitettiin usealla huilulla (), ja jonka nimi oli Olympos. On kuitenkin tuskin uskottavaa, että kaikki hänen musiikkinsa olisi ollut surumielistä; ainakin Athenen kunniaksi sävelletty nomos lienee ollut toisenlaatuinen. Jotkut antiikin aikaiset lähteet laittavat hänen nimiinsä myös orthialaisen nomoksen, jonka Herodotos kuitenkin liittää Arioniin.
Olympos oli suuri uudistaja paitsi musiikissa myös rytmiikassa. Kahden olemassa olleen rytmityypin – "isonin" (), jossa arsis ja thesis ovat yhtä pitkät (esim. daktyyli ja anapesti), ja "diplasionin" (), jossa arsis on kaksinkertainen thesikseen nähden (esim. jambit ja trokeet) – rinnalle hän lisäsi kolmannen, "hēmiolionin" (), jossa arsis koostuu kahdesta lyhyestä tavusta ja thesis kolmesta. Tämä esiintyy muun muassa kreetalaisessa runojalassa, paiaaneissa ja mahdollisesti myös bakkhisessa jalassa, vaikka onkin epävarmaa, käyttikö Olympos juuri viimeksi mainittua.
Ei ole säilynyt mainintoja, että Olympos olisi kirjoittanut runoja. Jotkut tutkijat ovat kuitenkin katsoneet, ettei varhaisten aikojen musiikkisävelmiä ja runoutta voida erottaa toisistaan, mikä sulkisi pois sen mahdollisuuden, että hän olisi säveltänyt pelkkää instrumentaalimusiikkia. Kuitenkin vaikka hänen sävelmänsä olisivatkin alun perin sisältäneet sanoituksia, ne oletettavasti korvautuivat myöhempien runoilijoiden tuotannoilla. Niistä lyyrisistä runoilijoista, jotka sovittivat teoksiaan Olympoksen nomoksiin, merkittävin oli Stesikhoros.