Franciszek Mirecki

Franciszek Mirecki (kastettu 31. maaliskuuta 1791 Krakova – 29. toukokuuta 1862 Krakova) oli puolalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkipedagogi.
Elämä.
Mireckin isä oli urkuri Franciszek Mirecki. Hänen äitinsä oli krakovalaisen muusikkoperheen tytär Teresa Gorączkiewicz. Mirecki aloitti isänsä johdolla pianonsoiton opiskelun ja opiskeli vuosina 1810–1814 Jagellon yliopiston filologian laitoksella. Hän lähti vuonna 1814 Wieniin, jossa hän työskenteli kirjastonhoitajana ja sihteerinä kreivi Józef Maksymilian Ossolińskin palveluksessa. Hän teki yhteistyötä Adam Tomasz Chłędowskin kanssa. Mirecki sai Wienissä sävellys- ja piano-opetusta Johann Nepomuk Hummelilta. Hän sai neuvoja lisäksi Ignaz Moschelesilta, Antonio Salierilta ja Johann Peter Pixisiltä. Mirecki tapasi huhtikuussa 1816 Ludwig van Beethovenin, jolle hän lähetti kaksi puolalaista laulua eri kansallisuuksia edustaneiden laulujen kokoelmaa (WoO 158) varten. Vuonna 1817 Mirecki muutti Venetsiaan, jossa hän opiskeli orkestrointia 11 kuukauden ajan. Tämän jälkeen hän tutustui Milanossa tulevaan kustantajaansa Giovanni Ricordiin.
Mirecki lähti vuodenvaihteessa 1817–1818 Pariisiin, jossa hän sai tehtäväksi sovittaa Benedetto Marcellon, Francesco Duranten ja Giovanni Carlo Maria Clarin teoksia. Häntä avusti tässä Luigi Cherubini. Mirecki sävelsi Pariisissa myös Adam Czartoryskin kannustamana kolme oopperaa. Marraskuussa 1822 hän palasi Ricordin kutsumana Milanoon, jossa hän sävelsi neljä italialaista balettia. Mirecki pääsi johtamaan Genovan teatteriorkesteria ja sävelsi sitä varten oopperan "Evandro in Pergamo" (1824). Teoksen menestyksen siivittämänä säveltäjä kutsuttiin Roomaan ja Napoliin, joissa esitettiin hänen balettejaan. Hän vieraili myös Firenzessä ja Torinossa. Mirecki julkaisi vuonna 1825 instrumentaatiota käsitelleen tutkielman, joka sai kriitikoilta hyvät arviot. Heinäkuussa 1825 hänet kiinnitettiin vuodeksi Lissabonin italialaisen oopperan johtajaksi. Tänä aikana hän sävelsi oopperan "I due forzati". Vuonna 1826 Mirecki palasi Genovaan.
Mirecki perusti joulukuussa 1838 laulukoulun Krakovaan. Siellä erikoistuttiin vaativaan, yleensä italialaiseen oopperaohjelmistoon. Koulu yhdistettiin vuonna 1841 Krakovan teknilliseen instituuttiin, jossa Mirecki johti elämänsä loppuun saakka kirkko- ja näyttämölaulun laitosta. Hilary Walenty Meciszewskin erottua vuonna 1845 hän toimi Krakovan puolalaisen oopperateatterin taiteellisena johtajana, kunnes teatteri kaatui marraskuussa 1846. Mireckin ooppera "Cornelio Bentivoglio" esitettiin La Scalassa vuonna 1844. Mirecki sävelsi lisäksi Aleksander Fredron komedian pohjalta oopperan "Nocleg w Apeninach", jonka hänen opiskelijansa esittivät Krakovassa vuonna 1845. Mirecki valittiin vuonna 1848 Krakovan tieteellisen seuran jäseneksi ja vuonna 1858 Galitsialaisen musiikkiseuran kunniajäseneksi Lviviin. Mireckillä oli italialainen puoliso ja viisi lasta.
Tyyli ja vaikutus.
Mireckin taiteellista ihannetta edusti erityisesti Gioachino Rossinin ja Gaetano Donizettin musiikki. Hän edusti klassismin ja romantiikan välistä siirtymäkautta, mutta torjui Hector Berlioz’n, Franz Lisztin ja Giuseppe Verdin edustamat uudet romanttiset tyylit. Hän kritisoi Frédéric Chopinia, Robert Schumannia ja yleisesti romantiikkaa. Mireckin sävelestetiikkaa alettiin arvostella vanhanaikaisuudesta. Mirecki julkaisi vuonna 1860 Prahassa anonyymisti teoksen "Pogląd na muzykę", jossa hän syytti puolalaista kansanmusiikkia mielenkiinnottomuudesta ja käyttökelvottomuudesta taiteen innoittajana. Hän vastusti puolalaisen kansanmusiikin sovittamista. Kirjoitus sai osakseen yleisesti kielteisen vastaanoton.
Mirecki sävelsi näyttämöteosten lisäksi kirkkomusiikkia, sinfonista musiikkia, pianosonaatteja ja kamarimusiikkia. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Honorata Majeranowska ja Helena Modrzejewska. Lisäksi hän opetti sävellystä Emil Śmietańskille ja Władysław Żeleńskille.