tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Annie Borg

Annie (Anni) Johanna Borg, o. s. "Ahlberg" (17. toukokuuta 1887 Kuopio – 17. huhtikuuta 1958) oli suomalainen näyttelijä, näytelmäkirjailija ja kääntäjä.
Annie Borgin vanhemmat olivat ravintoloitsija Ferdinand Ahlberg ja Fredrika Örn. Hän oli naimisissa vuodesta 1910 näyttelijä Carl Felix Borgin kanssa. Annie Borg kävi Kuopion ruotsalaista yhteiskoulua vuosina 1897–1904.
Annie Borg opiskeli näyttämötaidetta Suomessa Olga Poppiuksen johdolla sekä Berliinissä muun muassa Isadora Duncanin opastuksella. Hän liittyi vuonna 1906 mukaan viipurilaiseen Suomen Maaseututeatteriin ja oli mukana Ida Ahlbergin Unkarin-kietueella. Borg oli Tampereen Teatterin näyttelijänä 1908–1919. Tämän jälkeen Borg oli Koiton Näyttämöllä 1919-1922 ja miehensä Felix Borgin kanssa perustamallaan kiertävällä Suomen Näyttämöllä vuodesta 1922 alkaen.
Vauclaix

Vauclaix on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 41 kilometriä Clamecyn kaupungista kaakkoon.
Kunta tunnettiin 800-luvulla latinankielisellä nimellä "Vallis Clausa", jolloin Corbignyn benediktiiniläismunkit perustivat sen. Kunnan kirkko rakennettiin alkujaan 1100-luvulla, mutta se on tuhoutunut. Nykyinen Sainte-Madeleinen kirkko on rakennettu 1800-luvulla. 
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Rockin’ Live 1982

Rockin’ Live 1982 on suomalaisen Hurriganes-yhtyeen joulukuussa 2021 julkaistu livealbumi. Se on äänitetty "Rockin’"-albumin kiertueella vuoden 1982 lopulla. "Rockin’ Live 1982" on Hurriganesin ensimmäinen kokonainen livetallenne, jossa kitaristina on Janne Louhivuori.
Albumi julkaistiin vinyyli- ja CD-formaateissa. Vinyyliversiosta painettiin alun perin versiot mustalle vinyylille (600 kpl) ja punaiselle värivinyylille (400 kpl.). Vuonna 2022 julkaistiin Record Store Dayn yhteydessä vielä 300 kappaleen painos keltaisella vinyylillä. 
Albumi ylsi Suomen virallisella listalla albumilistan neljänneksi ja fyysisen albumilistan toiseksi.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Villapourçon

Villapourçon on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 16 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista etelään.
Vuonna 966 kunta tunnettiin nimellä "Villa Procorum". Nimi tarkoittaa viittausta sikojen kasvatukseen. Kunnan päätoimiala onkin maatalous, ja nykyään erityisesti charolais-karjarodun kasvattaminen.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Paterson (elokuva)

Paterson on vuonna 2016 julkaistu draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Jim Jarmusch. Elokuvan pääosien esittäjinä ovat Adam Driver, joka näyttelee bussikuskia nimeltä Paterson ja Golshifteh Farahani, joka näyttelee hänen vaimoaan, joka unelmoi urasta country-laulajana ja pikkuleipiä valmistavan yrityksen perustamisesta.
Paterson valittiin kilpailemaan Kultaisesta palmusta eli Palme d'Orista vuoden 2016 Cannesin elokuvafestivaaleilla. Elokuvassa esiintyvä Nellie-koira missä se voitti Palm Dog -palkinnon.
Recknitz

Recknitz on Saksan Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Vorpommern-Rügenin ja Rostockin piirikunnissa virtaava noin 70 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa pääosan Recknitzin vesistön 89 kilometriä pitkästä pääuomasta. Joen valuma-alueen pinta-ala on 669 neliökilometriä. Se alkaa Laagen pikkukaupungista ja se virtaa Bad Sülzen kautta Saaler Boddeniin, joka on murtovetinen ja matala boddenin osa.
Joen kulku.
Joki alkaa nimellänsä jokilaaksossaan () Laagen läheisen Liessowin kylän lähettyviltä. Siellä siihen yhtyy useita ojia, josta Korleputer Mühlenbach on valittu vesistön pääuomaksi. Recknitziksi kutsutaan sitä virtavettä, joka virtaa tässä laaksossa. Jos alajuoksun ja keskijuoksun rajana pitää Bad Sülzen taajamaa, voi sitä luonnehtia seuraavasti. Keskijuoksulla joki virtaa tulvalaaksossa, joka viettää koilliseen, ja alajuoksulla sen laakso viettää luoteeseen päin. Matkallaan se ohittaa ylhäällä Laagen ja Tessinin, alhaalla Bad Sülzen ja Marlowin sekä joensuussa Ribnitz-Damgartenin. Joen alkuperäinen uoma on mutkitellut tulvalaaksossaan voimakkaasti. 1900-luvun alussa joen mutkat oikaistiin niin, että joen pituus lyheni 122,2 kilometristä 68,7 kilometriin. Joen alajuoksua Marlowista alaspäin ei silloin oikaistu. Vuosina 2000–2001 siirrettiin joki keskijuoksullaan takaisin vanhaan uomaansa. Joen tärkeimpiä sivu-uomia ovat Pludderbach, Polchowbach, Reppeliner Bach, Maibach, Schulenberger Mühlenbach, Tribohmer Bach ja Templer Bach.
Alajuoksulla virtaa joki Bad Sülzesta alaspäin jääkauden aikaisessa jäätikköjokilaaksossa, jossa joen pohja sijaitsee Itämeren vedenpinnan korkeuden alapuolella. Tällä osuudella on vähävetinen joki aluksi 1,5 metriä, Marlowin alapuolella jo 4 metriä syvä, mutta joen virtaus kuitenkin vain 3,1 metriä sekunnissa. Samassa jäätikköjokilaaksossa virtaa myös Peenen sivujoki Trebel, mutta vastakkaiseen suuntaan. Alajuoksulla joki kallistuu vain 30 senttimetriä 20 kilometrin matkalla.
Luontoarvoja.
Jokilaakso on aiemmin ollut syvempi kuin nykyään, mutta ilmeisesti Itämeren vedenpinnan kohottua on myös jokilaaksoon kertynyt sedimenttejä ja orgaanista ainesta. Lopulta joki on soistunut kosteikoksi, jollainen se on tänään. Monilla kosteikoilla, jotka ovat vapautuneet viljelystä, elää harvinaisia eläimiä ja kasvaa rehevää vesikasvillisuutta. Edustavimmat osuudet on otettu suojeluohjelmiin.
Vesistön valuma-alue.
Recknitzin vesistön pääuoma muodostuu ala- ja keskijuoksulla Recknitzin joesta, joka virtaa alavassa tulvalaaksossa. Sen yläjuoksu muodostuu ylempänä moreeniselänteeltä virtaavasta kahdesta pienestä purosta tai johto-ojasta, jotka saavuttavat Recknitzin Laagen pikkukaupungin peltoalueella. Recknitziin yhtyy Korleputer Bach ja siihen vuorostaan yhtyy ylempänä alkava Schaalbeken puro. Pääuoman kokonaispituus on 88,9 kilometriä, josta Recknitzin osuus on noin 70 kilometriä. Vesistön valuma-alueen pinta-ala on 669 neliökilometriä, joten valuma-alueen keskileveys on noin 7–8 kilometriä, joten sivu-uomien keskipituus on vain puolet siitä.
Lähteet: 1 = , 2 = , 3 =
Martti Eho

Martti Esko Eho (5. kesäkuuta 1924 Tuusula − 15. tammikuuta 2017 Mäntsälä) oli suomalainen maanviljelijä ja sotaveteraani. Tasavallan presidentti palkitsi Ehon vuonna 2016 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ensimmäisen luokan mitalilla.
Eho omisti Tuusulassa sijainneen, isältään Eskil Reinhold Eskeliniltä perityn Ylitalon tilan aina vuoteen 1986 asti. Tuusulan kunta osti tuolloin Ylitalon ja kaavoitti tilan maille nykyisen Kievarin kerrostaloalueen. Ylitalon menetyksen jälkeen Eho perheineen siirtyi pitämään tilaa Mäntsälän Nummisiin. Hevostalouteen erikoistuneella maatilalla toimi Ehon talli -niminen hevostalli, jossa oli tilat 30 hevoselle. Talli myytiin uudelle omistajalle vuonna 2017.
Martti Eholla oli kolme sisarusta. Eho on haudattu sukuhautaan Tuusulaan.
Maija-Liisa Fredman

Maija-Liisa (Maisu) Fredman, myöhemmin "Siiriäinen" (17. elokuuta 1916 Helsinki – 22. syyskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen elokuvanäyttelijä.
Maija-Liisa Fredmanin isä oli Suomi-Filmin studiopäällikkö ja lavastaja Armas Fredman, vuodesta 1940 Rauhamies. Hän näytteli kolmessa Jäger-Filmin tuottamassa ja Kalle Kaarnan ohjaamassa elokuvassa 1930-luvun lopulla.
Marracuenen taistelu

Marracuenen taistelu oli 2. helmikuuta 1895 käyty taistelu portugalilaisten ja Gazan kuningaskunnan joukkojen välillä Marracuenessa nykyisen Mosambikin eteläosassa. Taistelu päättyi portugalilaisten voittoon ja lopulta Gazan hallitsija Ngungunhanen vankeuteen. Paikalliset tuntevat taistelun nimeltä Gwaza Muthini ja kansallishenkistä päivää on vietetty Mosambikissa juhlapäivänä vuodesta 1994 lähtien.
Tausta.
Gazan kuningaskunta oli ngunien kuningaskunta nykyisen Mosambikin eteläosassa ja Zimbabwen itäosissa. Vuonna 1884 valtaan oli noussut Ngungunhane ("Gungunhana"), joka pyrki liittoutumaan Mosambikissa vaikuttaneiden portugalilaisten kanssa. Portugalilaiset päättivät kuitenkin lopulta alistaa Gazan varmistaakseen asemansa alueella brittejä ja saksalaisia vastaan. Gazan olemassaolo söi heidän arvovaltaansa paikallisten parissa, minkä lisäksi Gazan alueelta haluttiin alkaa värväämään työvoimaa. Alkuvuodesta António Ennes johti portugalilaisten joukkojen, konekiväärien ja tykkiveneiden tuella sotaretkeä Ngungunhanea vastaan.
Taistelu.
Taistelu käytiin Marracuenessa Etelä-Mosambikissa 2. helmikuuta 1895. Mosambikissa taistelu tunnetaan nimellä Gwaza Muthini. Gazan joukkoja Marracuenessa johtivat Nwamatibyana, Zihlahla, Mahazule, Mulungu ja Mavzaya. Kesken taistelun gazalaiset joukot hajosivat ilmeisesti petoksen takia, mikä johti osaltaan heidän tappioonsa. Ngunien sotilasjärjestelmä afrikkalaisin rykmenteineen oli myös tehoton vastaamaan portugalilaisten nykyaikaiseen aseistukseen.
Seuraukset.
Gazan hallitsija Ngungunhane karkotettiin Mosambikista Portugaliin, jossa hän myöhemmin kuoli. Gazalaisen kenraalin pari vuotta myöhemmin aloittama kapina kukistettiin. Ngunit eivät kyenneet joidenkin muiden mosambikilaisten harjoittamaan onnistuneempaan sissisotaan.
Taistelupäivää 2. helmikuuta juhlittiin Mosambikissa Portugalin siirtomaakaudella. Päivän vietto päättyi joksikin aikaa Mosambikin itsenäistymisen jälkeen vuonna 1976, sillä heti seuraavana päivänä 3. helmikuuta vietettiin sankarien päivää. Päivän vietto aloitettiin kuitenkin uudestaan vuonna 1994. Juhlapäivä Mosambikissa on nykyisin kansallismielinen. Päivän viettoa on kuitenkin myös kritisoitu. Esimerkiksi Albino Magaia piti järjettömänä juhlia siirtomaakautista päivää, jona alkujaan muisteltiin paikallisten nöyryyttävää tappiota.
Hurriganesin diskografia

Tämä artikkeli käsittää Hurriganes-yhtyeen diskografian.
Urho Walkama

 Urho Olavi Walkama, sukunimi alun perin "Valkama" (25. helmikuuta 1916 Helsinki – 11. heinäkuuta 1974) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä. Vuonna 1929 Urho Walkama ja näyttelijä ja laulaja Aarne Salonen olivat solisteina Dallapé-orkesterin Berliiniin tekemällä levytysmatkalla, jolloin yhtye äänitti 50 Kansanorkesterin nimellä julkaistua kappaletta. Vuonna 1937 hän oli näyttelijänä Kalle Kaarnan ohjaamassa elokuvassa Tukkijoella. Urho Walkaman veli oli muusikko ja säveltäjä Kaarlo Valkama.
Marquesasinkalastaja

Marquesasinkalastaja ("Todiramphus godeffroyi") on kuningaskalastajien heimoon kuuluva lintulaji. Se on endeeminen Ranskan Polynesiaan kuuluvilla Marquesassaarilla. Lajia uhkaavat ihmistoiminta, elinympäristön häviäminen ja vieraslajien aiheuttama saalistus, ja se luokitellaan tällä hetkellä äärimmäisen uhanalaiseksi, sillä luonnossa on jäljellä noin 350 aikuista yksilöä.
Punaotsamaki

Punaotsamaki ("Eulemur rufus") on Madagaskarin saarella elävä makilaji. Vuoteen 2001 asti lajia pidettiin tavallisen ruskomakin ("E. fulvus") alalajina, minkä jälkeen se luokiteltiin omaksi lajikseen.
Punaotsamaki painaa 1–6 kg. Sen pää ja vartalo ovat yhteensä 40-48 cm pitkät, häntä 45-55 cm. Uros ja naaras ovat aivan eri väriset. Uros on vihertävänharmaa, naaras selkäpuolelta punaruskea vatsapuolelta oranssinsävyinen.
Punaotsamaki elää Madagaskarin kuivissa lehtimetsissä. Sitä on tavattu myös lepäämässä mangroveissa.
Nina Kraljić

Nina Kraljić (s. 4. huhtikuuta 1992) on kroatialainen laulaja-lauluntekijä ja ääninäyttelijä. Hän voitti Kroatian The Voice -laulukilpailun ensimmäisen tuotantokauden vuonna 2015 ja edusti Kroatiaa Eurovision laulukilpailussa 2016 kappaleella "Lighthouse". Kappale pääsi Eurovision laulukilpailun finaaliin, jossa se sijoittui 23.:ksi. Kraljićin debyyttialbumi "Samo" julkaistiin 30. syyskuuta 2016.
Kraljić osallistui Kroatian euroviisukarsintana toimivaan Doraan vuonna 2021. Hän sijoittui karsinnassa toiseksi kappaleella "Rijeka".
Aina Lindfors

Aina Lindfors (o.s. Bergroth, 4. huhtikuuta 1873 Helsinki – 10. maaliskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Svenska Teaternissa 1897–1932.
Ura.
Lindforsin vanhemmat olivat yli-inspehtori Julius Efraim Bergroth ja Charlotta Christina Barker. Hän suoritti opintoja Ruotsalaisen Teatterin oppilaskoulussa ja debytoi Svenska Teaternissa 22. maaliskuuta 1895. Hänet kiinnitettiin samaiseen teatteriin 1897 ja hän kuului sen kokoonpanoon aina vuoteen 1932.
Lindforsin ilmaisutyyliä ja kaunista ruotsin kieltä kehuttiin. Hänen roolejaan olivat muun muassa Anna ("Nuoruus"), Suzanne ("Ikävässä seurassa"), Käthie ("Vanha Heidelberg") ja Regina von Emmeritz.
Lindfors avioitui näyttelijä Adolf Lindforsin kanssa 30. toukokuuta 1899.
Florian Wellbrock

Florian Wellbrock (s. 19. elokuuta 1997 Bremen) on saksalainen uinnin olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on erikoistunut pitkille vapaauintimatkoille ja avovesiuintiin.
Wellbrock sijoittui Kazanin MM-kilpailuissa 2015 viidenneksi avovesiuinnin viiden kilometrin kilpailussa. Hän saavutti nuorten EM-kilpailuissa avovesiuinnin 5 kilometrillä kultaa ja 10 kilometrillä hopeaa 2016. Budapestin MM-kilpailuissa 2017 hän oli 800 metrin vapaauinnissa seitsemäs. Glasgow'n EM-kilpailuissa 2018 hän saavutti 1 500 metrillä kultaa ajalla 14.36,15, avovesiuinnin sekajoukkuekilpailussa hopeaa ja 800 metrin vapaauinnissa pronssia.
Wellbrock voitti Gwangjussa 2019 maailmanmestaruuden 1 500 metrin vapaauinnissa ajalla 14.36,54 ja 10 kilometrin avovesiuinnissa ajalla 1.47.55,90. Budapestin EM-kilpailuissa 2021 hän saavutti avovesiuinnissa hopeaa sekajoukkuekilpailussa ja pronssia 10 kilometrillä. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti kultaa 10 kilometrin avovesiuinnissa ajalla 1.48.33,70 ja pronssia 1 500 metrin vapaauinnissa ajalla 14.40,91. Lisäksi hän oli neljäs 800 metrillä. Saman vuoden Kazanin lyhyen radan EM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 1 500 metrillä ajalla 14.09,88 ja hopeaa 800 metrillä sekä Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa kultaa 1 500 metrillä maailmanennätysajalla 14.06,88.
Wellbrock saavutti Budapestin MM-kilpailuissa 2022 kultaa avovesiuinnin viidellä kilometrillä ja 4 × 1 500 metrin sekajoukkuekilpailussa, hopeaa 800 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 1 500 metrin vapaauinnissa ja kymmenen kilometrin avovesiuinnissa. Hän voitti Fukuokassa 2023 maailmanmestaruuden avovesiuinnin 5 kilometrillä ajalla 53.58,00 ja 10 kilometrillä ajalla 1.50.40,30. Dohan MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti hopeaa 1 500 metrillä ajalla 14.44,61. Pariisin olympialaisissa hän sijoittui parhaimmillaan 10 kilometrin avovesiuinnissa kahdeksanneksi. Saman vuoden Budapestin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa 800 ja 1 500 metrin vapaauinneissa.
Wellbruck voitti Singaporessa 2025 neljä avovesiuinnin maailmanmestaruutta: viidellä kilometrillä ajalla 57.26,4, kymmenellä kilometrillä ajalla 1.59.55,5, kolmen kilometrin pudotusuinnissa ajalla 5.46,0 sekä 4 × 1 500 metrin sekaviestissä.
Wellbrockin 50 metrin altaan ennätys 800 metrin vapaauinnissa on Budapestin MM-kilpailuissa 2022 uitu 7.39,63 ja 1 500 metrin ennätys EM-kilpailuissa 2018 uitu 14.36,15.
Ismo Vehkakoski

Ismo Vehkakoski (s. 30. heinäkuuta 1946 Heinolan maalaiskunta) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa 1970-luvulla ja tulkitsi Vilho Koskelan roolin elokuvassa "Akseli ja Elina" vuonna 1970.
Ura.
Ismo Vehkakoski syntyi Voitto ja Maili Vehkakosken perheeseen. Hän suoritti opintoja konepiirustuskoulussa. Vehkakosken ensimmäinen näyttelijänkiinnitys oli Rauman Kaupunginteatteriin 1970–1971, sitä seurasi kiinnitys Radioteatteriin 1971–1973. Vuonna 1973 hänet kiinnitettiin Helsingin Kaupunginteatteriin.
Vehkakoski näytteli Helsingin Kaupunginteatterissa muun muassa näytelmissä "Kunnon tyttö", "Kylmä rauta viilentää" ja "Nuoren Wertherin uudet kärsimykset". Vuonna 1976 Vehkakoski näytteli Lahden Kaupunginteatterissa Minna Canthin näytelmässä "Kovan onnen lapsia", ja sai suorituksestaan Iivari-patsaan.
Vehkakoski näytteli muutamissa teatterielokuvissa 1970-luvulla. Hänellä oli Vilho Koskelan rooli Edvin Laineen historiallisessa draamaelokuvassa "Akseli ja Elina" (1970) ja sivurooli Seppo Huunosen komediassa "Lampaansyöjät" (1972). Lisäksi Vehkakoski työskenteli selostajana ja kertojana mainostuotannoissa ja lyhytelokuvissa 1970- ja 1980-luvulla. Hän selosti muun muassa dokumenttielokuvassa "Kaale Apo bolibosko drom" (1984).
Hannu Auramo

Hannu Jyrki Auramo (10. elokuuta 1905 Hämeenlinna – 28. toukokuuta 1991 Espoo) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Auramon vanhemmat olivat rautatievirkamies Eliel Auramo ja Hanna Blom ja puoliso vuodesta 1932 voimistelunopettaja Tuulikki Huttunen. Diplomi-insinööriksi Auramo valmistui 1929 ja toimi sitten OTK:n teknillisen osaston päällikkönä. Jatkosodan aikana hän johti Juho Hallenbergin tiilitehdasta ja toimi myöhemmin Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön rakennusasian osaston asevelitalojen suunnittelijana ja Maunulan asuntoalueen rakennushankkeen toimitusjohtajana. Oman insinööritoimiston Auramo perusti vuonna 1946 ja alkoi myydä amerikkalaisia trukkeja.Vuonna 1955 Auramo sopi VR:n kanssa tavaralavojen hallinnasta, mikä edisti osaltaan huomattavasti trukkien myyntiä. Hänen yrityksensä alkoi myös tuottaa käsikäyttöisiä haarukkavaunuja.
Auramo sai trukkeja myydyksi myös metsäteollisuuden tarpeisiin tarjoamalla niiden oheen pihtikärryjä paperirullien ja sellupaalien kuljetukseen. Niitäkin ruvettiin valmistamaan hänen yrityksessään, samalla kun kehitettiin niiden hydrauliikkaa. Rullakot, perälautanosturit ja haarukkavaunut täydensivät yrityksen materiaalin kuljetuksen tuotevalikoimaa. Auramo kehitti myös kestävien betonilattioiden valutekniikkaa, ne tunnettiin Auramo-lattioina. Vuonna 1974 teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Auramo myi yhtiönsä sijoitusyhtiö Sponsorille 1985, mutta oli erittäin pettynyt yrityskaupan seurauksiin. 
Auramo ja hänen puolisonsa olivat aktiivisia partiolaisia, jotka perustivat vuonna 1990 nimeään kantavan säätiön tukemaan sekä partiojohtajakoulutusta että materiaalin kuljetusmenetelmien ja -laitteistojen tutkimusta.
Hovi Star

Hovi Star (, oik. Hovav Sekulets, , s. 19. marraskuuta 1986) on israelilainen laulaja. Vuonna 2009 hän osallistui Israelin paikalliseen Idols-kilpailuun "Kokhav Nolad"iin, jossa sijoittui seitsemänneksi. Vuonna 2016 hän osallistui israelilaiseen "HaKokhav HaBa L’Eirovizion" -kykykilpailuun, jonka voitti ja tuli näin valituksi Israelin edustajaksi Eurovision laulukilpailuun 2016 kappaleella "Made of Stars". Kappale pääsi Eurovision laulukilpailun finaaliin, jossa sijoittui 14.:ksi.
Laulajan lisäksi Star on maskeeraus- ja hiusalan ammattilainen.
Malesian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Malesian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Malesiaa alle 20-vuotiaiden kansainvälisissä jääkiekkomaaotteluissa, muun muassa Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n järjestämässä Challenge Cup of Asian alle 20-vuotiaiden turnauksissa. Joukkue on osallistunut cupin alle 20-vuotiaiden turnaukseen kahdesti vuosina 2018 ja 2019. Joukkue voitti kummankin turnauksen. Vuoden 2022 Aasian ja Oseanian alle 20-vuotiaiden mestaruuskilpailuissa joukkue ylsi 7. sijalle. 
Joukkuetta on valmentanut unkarilainen Kristóf Kovago, ja nykyinen valmentaja on venäläinen Constantine Lee.
Rovaniemen II hautausmaa

Rovaniemen II hautausmaa eli toinen hautausmaa on vuonna 1838 käyttöön otettu Rovaniemen seurakunnan hautausmaa. Se sijaitsee Vapaudenkadun varrella, heti Rovaniemen kirkon länsipuolella, ja sen yhteydessä on myös sankarihautausmaa. Hautausmaa korvasi I hautausmaan, jonka käyttö oli loppunut vuonna 1837.
II hautausmaa oli käytössä vuoteen 1895 asti, jonka jälkeen hautaukset siirtyivät Viirinkankaalle III hautausmaalle. Arvioidaan, että II hautausmaalle haudattiin aktiiviaikana noin 4 800 vainajaa. Aktiivikäytön jälkeen hautauksia on tehty vain sukuhautoihin ja hautausmaan yhteydessä olevalle sankarihautausmaalle, jolle tuli tarve talvisodan aikana. Sankarihautausmaalla on 609 talvi-, jatko- ja Lapin sodan sankarivainajan tai taistelussa kadonneen hauta. Sinne on haudattu myös myöhemmin Venäjältä löytyneitä sankarivainajia. Rovaniemen seurakunnalla on sankarihautausmaat myös Auttin ja Viirin hautausmailla; niihin on haudattu yhteensä 82 sankarivainajaa.
Hautausmaalla on kaksi julkista muistomerkkiä. Toinen on Wäinö Aaltosen veistämä vuonna 1964 paljastettu sankarihautojen muistomerkki "Miehen kohtalo tunturin huipulla". Toinen on Ensio Seppäsen veistämä vuonna 1965 paljastettu muistomerkki, joka on omistettu evakkotaipaleella Ruotsissa vuosina 1944–1946 kuolleille rovaniemeläisille. Muistomerkin nimimuurissa on 279 nimeä.
Rovaniemen kirkosta ja sen viereisistä I ja II hautausmaasta muodostuu yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Anost

Anost on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 24 kilometriä Autunin kaupungista luoteeseen.
Seutua hallitsi keskiajalla linna "Château de Roussillon", joka on nykyään raunioina. Kunnan keskustassa olevassa Saint-Germainin kirkossa on kaksi 1100-luvulta peräisin olevaa kalkkikivestä valmistettua makaavaa hahmoa. Toinen kuvaa aseistettua ritaria Jehan de Roussillonia, ja toinen hänen vaimoaan Isabeaua. Hahmot kunnostettiin vuonna 2005. Kirkko on alun perin rakennettu 1100-luvulla, mutta nykyisen ulkomuotonsa se sai 1800-luvulla. Kirkon kuori ja poikkilaiva ovat kuitenkin 1100-luvulta. 
"Maison des galvachers" toimii museona, ja kuuluu Morvanin ekomuseoihin. Museo kertoo alueella työskennelleistä miehistä, joita kutsuttiin ranskankielisellä nimellä "galvachers". He olivat maataloudesta niukan elantonsa saavia, jotka hankkivat lisäansioita esimerkiksi härkävaljakon kanssa raskaista kuljetustöistä ja muista vetoapua tarvitsevista huoltotöistä.
1900-luvun alussa avattiin kapearaiteinen rautatieyhteys Autunin ja Château-Chinonin välille. Se oli ensimmäinen rautatieyhteys poikki Morvanin hankalan maaston. Pienet 3-4 vaunun junat kuljettivat päivittäin ihmisiä, sekä erilaisia tavaroita kuten karjaa, siipikarjaa, puuta, kalkkia ja kiveä. Anostissa oli kaksi rautatieasemaa. Yhteys lopetettiin 1930-luvun lopulla, jolloin linja-autot syrjäyttivät sen. 
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Intiansukkulamonni

Intiansukkulamonni ("Amblyceps mangois") on sukkulamonneihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Etelä-Aasiasta. Toisinaan lajia pidetään akvaarioissa. 
Koko ja ulkonäkö.
Intiansukkulamonni voi kasvaa suurimmillaan 9–12 cm pitkäksi. Lajin ruumis on pitkänomainen ja sukkulamainen. Päässä on useita viiksisäikeitä. Kalan rasvaevä on pitkähkö ja selkäevä lyhyt. Intiansukkulamonnin selkä- ja rintaevissä on piikki, vatsaevät ovat peräaukon lähellä ja pyrstöevä on haarautunut. Vatsassa on ihosta muodostunut imukuppi. Väriltään intiansukkulamonni on ruskea.
Levinneisyys ja elintavat.
Intiansukkulamonnia tavataan Nepalista, Bhutanista ja Intian pohjoisosista, sekä mahdollisesti myös Pakistanista. Lajin elinympäristöä ovat kivipohjaiset nopeasti virtaavat purot. Intiansukkulamonni kykenee hengittään happea ilmasta, joten se kykenee selviytymään vähähappisissa vesissä ja jopa siirtymään purosta toiseen maata pitkin. Intiansukkulamonnin ravintoa ovat hyönteiset. Kalan lisääntymisaika on kesäkuusta heinäkuulle.
Alison dos Santos

Alison dos Santos (s. 3. kesäkuuta 2000) on brasilialainen 400 metrin aitajuoksun maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Dos Santos saavutti Nairobin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2017 kultaa 4 × 400 metrin sekaviestissä ja sijoittui viidenneksi 400 metrin aitajuoksussa. Hän saavutti Tampereen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 pronssia 400 metrin aitajuoksussa ajalla 49,78. Saman vuoden alle 23-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa Cuencassa hän sai 400 metrin aitajuoksussa kultaa sekä 400 metrillä ja 4 × 400 metrin viestissä hopeaa.
Dos Santos saavutti 2019 Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa kultaa 400 metrin aitajuoksussa ajalla 49,89 ja hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuden 400 metrin juoksussa. Hän voitti 400 metrin aitajuoksussa kultaa Napolin universiadeissa ajalla 48,57, alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa sekä Liman Pan-Amerikan kisoissa ajalla 48,45. Dohan MM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 48,28. Tämä oli seitsemäs kerta vuoden 2019 aikana, kun hän paransi 400 metrin aitajuoksun alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan ennätystä. 
Dos Santos saavutti vuoden 2021 World Athletics Relays -kilpailuissa hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Hän paransi kesän aikana kuusi kertaa 400 metrin aitajuoksun Etelä-Amerikan ennätystä päätyen Tokion olympiafinaalissa aikaan 46,72, jolla saavutti pronssia. Karsten Warholm juoksi samassa kilpailussa maailmanennätyksen 45,94 ja Rai Benjamin kaikkien aikojen kakkosajan 46,17. Dos Santosin aika jäi vain 0,02 sekuntia Warholmin aiemmasta maailmanennätyksestä ja nosti hänet kaikkien aikojen tilastossa kolmanneksi.
Eugenen MM-kilpailuissa 2022 dos Santos voitti 400 metrin aitojen maailmanmestaruuden uudella kisaennätysajalla 46,29, joka oli samalla myös hänen henkilökohtainen ennätyksensä. Toiseksi tullut yhdysvaltain Rai Benjamin jäi hänestä 0,6 sekuntia. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui viidenneksi. Pariisin olympialaisissa 2024 hän saavutti pronssia ajalla 47,26.
Dos Santos on voittanut Timanttiliigan osakilpailun Tukholmassa ja Brysselissä 2021, Dohassa, Eugenessa, Oslossa, Tukholmassa, Chorzówissa, Brysselissä ja Zürichissä 2022 sekä Dohassa, Oslossa, Tukholmassa, Pariisissa ja Lontoossa 2024.
Dos Santosin ollessa 10 kuukauden ikäinen hänen päälleen putosi kuumaa öljyä. Hän oli kuukausia sairaalassa ja oli lähellä kuolla. Onnettomuudesta johtuen Dos Santos on ollut lapsesta lähtien osittain kalju, ja hänen päänahassaan ja rintakehässään on arpia.
Viuhkanuppisuihku

Viuhkanuppisuihku ("Trimeria grandifolia") on pajukasvien (Salicaceae) heimoon, nuppisuihkujen ("Trimeria") sukuun kuuluva kasvilaji.
Viuhkanuppisuihkua, kalenjin-kielillä Chepkererlong, käytetään Keniassa perinteisessä lääkinnässä eri sairauksien hoitoon. Muun muassa kasvin lehdistä puristettua massaa käytetty hampaiden hoidossa ja lehtien pureskelun on uskottu vahvistavan hampaita. Lisäksi lajia on käytetty ainesosana useista kasveista tehdyissä sekoituksissa muun muassa syövän, nivelreuman ja munuaissairauksien hoidossa.
Reino Vähäkallio

Reino Arvi Vähäkallio (13. elokuuta 1899 Helsinki – 17. syyskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen agronomi, maanviljelijä, heimosoturi ja yksi Akateemisen Karjala-Seuran kolmesta perustajasta.
Reino Vähäkallion vanhemmat olivat Hietalahden puusepäntehtaan työnjohtaja Nikolai Wilander (1854–1928) ja Anna Josefina Blom (1862–1929). Hänen veljiään olivat arkkitehti Väinö Vähäkallio ja Teknillisen korkeakoulun professori Toivo Vähäkallio. 
Ylioppilaat ja heimosoturit Reino Vähäkallio, Erkki Räikkönen ja Elias Simelius perustivat Akateemisen Karjala-Seuran 22. helmikuuta 1922. He olivat osallistuneet vapaaehtoisina vähän aikaisemmin epäonnistuneena päättyneeseen Itäkarjalaisten kansannousuun. Vähäkallio ja Räikkönen olivat tavanneet jo aikaisemmin 16. helmikuuta ja he kutsuivat sitten Simeliuksen 22. helmikuuta Karjalaisen osakunnan tiloissa pidettyyn kokoukseen. Vähäkallio oli järjestön valajäsen n:o 15.
Reino Vähäkallio valmistui agronomiksi ja hän oli tilanhoitajana ensin veljensä Väinö Vähäkallion maatilalla Espoon Ali-Takkulassa ja sitten Kirkkonummella. Professori Allan Serlachiuksen maatilalla Kantvikissa tilanhoitajana toiminut Vähäkallio joutui 29. lokakuuta 1929 pirtun salakuljettajien puukottamaksi ja loukkaantui pahoin. Kirkkonummen poliisit olivat samoihin aikoihin takavarikoineet merenrannalta 770 litraa spriitä sisältäneen salakuljettajien "torpedon" ja salakuljettajat olivat otaksuneet Vähäkallion ilmiantaneen heidät. Vuonna 1933 Vähäkallio osti maatilan Valkealan Vähänselänpäästä.
1930-luvulla Vähäkallio oli maanviljelijänä Valkealan kunnan Selänpään kylässä. Hän toimi Akateemisen Karjala-Seuran Kymenlaakson piirin päällikkönä ja osallistui myös IKL:n toimintaan ollen puhujana puolueen tilaisuuksissa.
Reino Vähäkallio oli naimisissa vuodesta 1924 Irene Vikholmin kanssa.
Karanteeni (täsmennyssivu)

Karanteeni tarkoittaa seuraavia asioita:
Luettelo sähköopin suureista ja yksiköistä

Tämä on luettelo sähköopin kansainvälisen yksikköjärjestelmän mukaisista suureista ja yksiköistä. Osa yksiköistä johdannaisyksiköitä tai perustuu lisäyksiköihin.
Zibane Ngozi

Zibane Ngozi (s. 31. lokakuuta 1992) on botswanalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Ngozi juoksi Rabatin Afrikan kisoissa 2019 avausosuuden Botswanan joukkueessa, joka voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä. Saman vuoden Dohan MM-kilpailuissa Botswana hylättiin viestin alkuerissä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän juoksi kolmannen osuuden Botswanan joukkueessa, joka saavutti pronssia uudella Afrikan ennätysajalla 2.57,27.
Ngozi sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2022. Hän juoksi lisäksi alkuerissä 4 × 400 metrin viestissä, jonka loppukilpailussa Botswana voitti toisella kokoonpanolla kultaa, Hän kuului kuudenneksi sijoittuneeseen Botswanan pitkän viestin joukkueeseen Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän karsiutui 400 metrin välierissä ja juoksi toisen osuuden Botswanan hopeajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän juoksi Botswanan 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka hylättiin loppukilpailussa.
Ngozi juoksi 400 metrin ennätyksensä 45,01 Francistownissa 16. elokuuta 2025.
Bayapo Ndori

Bayapo Ndori (s. 20. kesäkuuta 1999) on botswanalainen pikajuoksija, jonka päälaji on 400 metrin juoksu. Hän on 4 × 400 metrin viestin maailmanmestari ja olympiamitalisti sekä 400 metrin MM-mitalisti.
Ndori juoksi vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kolmannen osuuden Botswanan 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka saavutti pronssia uudella Afrikan ennätysajalla 2.57,27. Hän saavutti St Pierren Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2022 hopeaa 400 metrillä ajalla 45,35 ja juoksi kolmannen osuuden Botswanan kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän juoksi 400 metrin alkuerissä ennätyksensä 44,87 ja sijoittui loppukilpailussa kuudenneksi ajalla 45,29. Hän kuului myös kuudenneksi sijoittuneeseen Botswanan pitkän viestin joukkueeseen. Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän juoksi ankkuriosuuden Botswanan hopeajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän keskeytti 400 metrin välieräjuoksun. Maaliskuussa 2024 käydyissä Afrikan kisoissa hän saavutti hopeaa sekä miesten että sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä. Seuraavassa kuussa hän voitti World Athletics Relays -kilpailuissa kultaa miesten 4 × 400 metrin viestissä. Kesäkuisissa Doualan Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän saavutti pitkässä viestissä pronssia. Saman vuoden Pariisin olympialaisissa hän juoksi avausosuuden Botswanan 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka saavutti hopeaa Afrikan ennätysajalla 2.54,53. 400 metrillä hän karsiutui välierissä. Hän saavutti Tokion MM-kilpailuissa 2025 pronssia 400 metrillä ajalla 44,20. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi kolmannen osuuden Botswanan joukkueessa, joka voitti maailmanmestaruuden ajalla 2.57,76.
Ndori on voittanut Timanttiliigassa yhden 400 metrin kilpailun: Xiamenissa vuonna 2025. Hän juoksi 400 metrin ennätyksensä 44,10 Nairobissa 20. huhtikuuta 2024. 200 metriä hän on juossut parhaimmillaan aikaan 20,50 vuonna 2025.
Lidio Andrés Feliz

Lidio Andrés Feliz (s. 26. kesäkuuta 1997) on dominikaanilainen pikajuoksija.
Feliz karsiutui 400 metrin alkuerissä Pan-Amerikan kisoissa 2019. Hän saavutti samana vuonna sotilaiden maailmankisoissa pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän juoksi avausosuuden Dominikaanisen tasavallan hopeajoukkueessa sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä. Hän voitti Ibero-Amerikan-mestaruuden 400 metrillä ennätyksellään 44,64 ja 4 × 400 metrin viestissä La Nuciassa toukokuussa 2022. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi ensimmäisen osuuden. 400 metrillä hän karsiutui välierissä. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän karsiutui 200 metrin alkuerissä.
Feliz juoksi 200 metrin ennätyksensä 20,15 Bayaguanassa 2. elokuuta 2025.
Lauri Suosalo

Lauri Olavi Suosalo (aik. Finni), (vuoteen 1906 Finni, 29. heinäkuuta 1904 Messukylä – 18. helmikuuta 1972 Tampere) oli 1920-luvulla Neuvostoliittoon loikannut kommunisti, joka kävi Neuvostoliitossa punaupseerikoulun ja palasi Suomeen. Suomessa hänet vangittiin lähes välittömästi vuonna 1931, jonka jälkeen hän oli vuoteen 1937 asti vankeudessa. Sodan jälkeen hän toimi Tampereella kommunistisessa liikkeessä, kunnes erotettiin puolueesta 1949 mahdollisen sodanaikaisen Suomen valtiollisen poliisin kanssa olleen yhteistyön vuoksi. 
Elämä.
Lauri Suosalo oli johtavia kommunisteja Vaasassa ennen vuotta 1926, jolloin lähti Neuvostoliittoon. Ammatiltaan hän oli Vaasassa konepuuseppä. Kommunistisen toimintansa hän aloitti vuonna 1919, jolloin hän liittyi Sosialistisen nuorisoliiton Vaasan osastoon, jossa toimi myöhemmin johtokunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana. Vuosina 1923−1926 hän oli Suomen metallityöntekijäin liiton johtokunnassa.
Suosalo suoritti siellä punaupseerikoulun, jossa käytti nimeä Martti Salo, ja komennettiin Suomeen 1931 ja tuli pidätetyksi Salmissa Laatokan Karjalassa samana vuonna ollessaan palaamassa takaisin Suomesta Neuvostoliittoon. Hänet tuomittiin kuudeksi vuodeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksen valmistelusta. Vapauduttuaan hän muutti Vaasasta Tampereelle ja toimi mm. Työväen Kesäkodin ohjelmatoimikunnassa vv. 1937−1939. 
Hän oli sodan aikana turvasäilössä ja komennettiin asepalveluun Pärmin pataljoonaan, mutta joutui pienemmän ryhmän mukana aluksi Karjalankannakselle. Siellä Valpon suorittamassa kuulustelussa Suosalo myönsi 19.3.1942, että on "tavallaan katkaissut sillat jo takanaan aikanaan kertomalla kuulustelupöytäkirjaan enemmän kuin puolueen jäsenen olisi sallittu tehdä".
Sodan jälkeen hän toimi vuosina 1945−1946 SNS-seuran puheenjohtajana Suomessa ja 1946−1950 Lenin-museon museonhoitajana. Vuosina 1947−1950 hän oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen SKDL:n listoilta. Lauri Suosalon epäiltiin olleen yhteydessä sodan aikana Valtiolliseen poliisiin (Valpo), ja hänet erotettiin SKP:stä ja Lenin-museon hoitajan paikalta sodan jälkeen vuonna 1949.
Perhe.
Hänen isänsä oli Suomen sisällissodan aikana Pietarsaaren teloituksissa ammuttu entinen kansanedustaja Kalle Suosalo ja veljet näyttelijä ja teatterinjohtaja Martti Suosalo ja kansanedustaja Vilho Suosalo. Lauri Suosalo oli naimisissa Anna Reetta Kilpeläisen (1910−1988) kanssa. Hänkin oli kaksi kertaa vangittuna poliittisista syistä 1930-luvulla".
Pulau Ketam

Pulau Ketam () on saari Malesiassa.
Ensimmäiset asutukset saarelle perustettiin 1870-luvulla. Saarella on kaksi suurempaa kylää: Pulau Ketam ja Sungai Lima. Lisäksi saarella on kolme pienempää kalastajakylää: Jalan Besar, Sungai Dalam ja Bagan Teochew. Suurin osa asukkaista on kalastajia ja kalaravintoloiden toimijoita. Saari on vuorovesivyöhykkeellä, ja mangrove muodostaa saaren pääkasvillisuuden.
Nousuveden aikana saari on veden alla, joten saaressa sijaitsevat talot ovat 1-10 metriä pitkien puisten paalujen päällä. Pääväylät ovat kapeita betonoituja jalkakäytäviä, mutta asuinalueilla on edelleen vanhoja huteria puusiltoja. Saarella ei ole autoja, ja polkupyörä on pääasiallinen kulkuväline kylissä. Kylien välillä pääsee kulkemaan ainoastaan veneellä. Saaresta pääsee mantereelle päivittäisillä lauttayhteyksillä Port Klangiin.
Saarella on noin 10 000 asukasta, joista 95 prosenttia on kiinalaisia, 4 prosenttia malesialaisia ja 1 prosentti intialaisia. 
Saaren pääelinkeino on kalastus, mutta saari on myös turistikohde.
Anabel Medina (yleisurheilija)

Anabel Medina Ventura (s. 15. joulukuuta 1996) on dominikaanilainen pikajuoksija.
Medina saavutti Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa pronssia 4 × 100 metrin viestissä 2018. Hän saavutti 2021 sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä pronssia World Athletics Relays -kilpailuissa sekä hopeaa Tokion olympialaisissa, jossa hän juoksi kolmannen osuuden.
Medina juoksi 200 metrin ennätyksensä 23,36 Medellinissä 29. huhtikuuta 2017 ja 400 metrin ennätyksensä 51,74 Huelvassa 3. kesäkuuta 2021.
Eneda Tarifa

Eneda Tarifa (s. 30. maaliskuuta 1982) on albanialainen laulaja ja juontaja. Hän osallistui vuonna 2002 albanialaiseen Festivali i Këngës -laulukilpailuun kappaleella "Qëndroj". Vuonna 2006 hän sijoittui neljänneksi Albanian suurimmassa laulukilpailussa Kënga Magjikessa kappaleella "Rreth zjarrit tënd". Vuonna 2007 hän osallistui jälleen Festivali i Këngësiin kappaleella "E para letër". Vuonna 2010 hän voitti Top Fest -laulukilpailun kappaeella "Me veten" ja työskenteli tuon jälkeen Top Channel -kanavan ohjelman "Portokalli" juontajana.
Joulukuussa 2015 Tarifa voitti Festivali i Këngës -laulukilpailun kappaleella "Përrallë" ja valikoitui näin Albanian edustajaksi vuoden 2016 Eurovision laulukilpailuun, jossa hän esitti kappaleesta englanninkielisen version "Fairytale". Kappale sijoittui Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 16.:ksi eikä päässyt finaaliin.
Vuonna 2018 Tarifa toimi Albanian The Voice Kidsin tähtivalmentajana.
Mantsurianlaikkuköynnös

Mantsurianlaikkuköynnös eli mantšurianlaikkuköynnös ("Actinidia polygama") on puuvartinen kesävihanta köynnöskasvi, jota voidaan viljellä koriste- ja marjakasvina. Se muistuttaa paljon samalta seudulta kotoisin olevaa kiinanlaikkuköynnöstä ("Actinidia kolomikta"), johon verrattuna lajilla lehtilavan tyvi on suippo tai pyöreä, ei herttamainen. Mantsurianlaikkuköynnöksen varren ydin on umpinainen. Laji esiintyy luonnonvaraisena Aasiassa, Itä-Kiinan, Koillis-Kiinan, Korean, Japanin ja Venäjän Kaukoidän Primorjen alueella.
Pierre-Jakez Hélias

Pierre Jacques Hélias eli Pierre-Jakez Hélias, bretoniksi: Pêr-Jakez Heliaz (17. helmikuuta 1914 Pouldreuzic, Finistère, Ranska – 13. elokuuta 1995 Quimper, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja kääntäjä sekä bretagnelainen aktivisti. Hän kirjoitti sekä ranskaksi että bretoniksi .
Helias oli tuotteliain bretagnelaisen kulttuurin kertoja. Hänen maineikas teoksena "Le Cheval d'Orgeuil" ilmestyi ensin vuonna 1974 aikakauslehdessä ranskaksi ja bretoniksi ja vuonna 1975 ranskaksi kirjana. Valtavan myyntimenestyksen saanut kirja käännettiin 20 kielelle, ja Claude Chabrol ohjasi siihen perustuvan elokuvan "Taipumattomat" ("Le Cheval d'orgueil", 1980).
Helias piileskeli toisen maailmansodan aikana saksalaisilta miehittäjiltä, ja samaan aikaan hän keräsi bretagnelaista kansanperinnettä ja haastatteli ihmisiä, tutki murteita, pukeutumista ja musiikkia. Hän ei itse saanut kouluaikana puhua bretonia, mikä jätti häneen pysyvän katkeruuden jäljen. Häntä on arvosteltu menneisyyden nostalgisoinnista. Hän oli kuitenkin perustamassa monia bretagnelaisia juhlia, erityisesti Quimperin festivaalia.
Alexander Ogando

Alexander Ogando (s. 3. toukokuuta 2000) on dominikaanilainen pikajuoksija.
Ogando voitti Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian alle 23-vuotiaiden mestaruuden 200 metrin juoksussa 2021. Hän saavutti samana vuonna sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä pronssia World Athletics Relays -kilpailuissa sekä hopeaa Tokion olympialaisissa, jossa hän juoksi ankkuriosuuden. Hän saavutti Ibero-Amerikan-mestaruuskilpailuissa kultaa 200 metrillä ja 4 × 400 metrin viestissä sekä hopeaa 4 × 100 metrin viestissä 2022. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi kolmannen osuuden. 200 metrillä hän juoksi välierissä Dominikaanisen tasavallan ennätyksen 19,91 ja sijoittui loppukilpailussa viidenneksi. Hän voitti Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa kultaa 200 metrillä 2023. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sijoittui 200 metrillä viidenneksi ajalla 20,02. 400 metrillä hän ei osallistunut keräilyeräjuoksuun. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän oli 200 metrillä kuudes ja karsiutui 400 metrillä alkuerissä.
Ogandon ennätys 100 metrillä on 10,09 (NR) (Bayaguana 2022), 200 metrillä 19,86 (NR) (Chorzów 2024) ja 400 metrillä 44,68 (Chorzów 2022).
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1925

Suomen vuoden 1925 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Kuopiossa Väinölänniemen jäällä 14.-15. helmikuuta. Ohjelmassa oli vain miesten kilpailu. Kaikki parhjaat suomalaisluistelijat eivät osallistuneet Kuopion kisoihin, sillä Clas Thunberg, Yrjö Päivinen ja Viljo Kanerva osallistuivat samaan aikaan Oslossa käytyihin kansainvälisiin pikaluistelukisoihin. Mestaruus ratkesi sijalukupistein.
Yli-Rosti

Yli-Rosti on Vihdissä, Uudellamaalla sijaitseva maatila ja yksi Härköilän kylän vanhoista kantataloista. Tila tunnetaan jo 1500-luvulta. Tila sijaitsee noin 2 kilometriä Nummelan asemalta.
Historia ja arkkitehtuuri.
Rostin kantatalo jaettiin kahtia Yli-Rostiksi ja Ali-Rostiksi isojaon yhteydessä vuonna 1786. Tila oli Lindgrenin suvun omistuksessa vuodesta 1630 vuoteen 1999, jolloin Yli-Rosti siirtyi suvun ulkopuolelle.
Tilan kaksikerroksisen päärakennuksen vanhin osa on rakennettu 1700-luvulla. 1840-luvulla rakennusta laajennettiin, jolloin sisääkäynti siirrettiin rakennuksen keskelle. Päärakennuksen merkittävimpiä yksityiskohtia ovat yläkerran salin kattomaalaukset. 1900-luvun alussa päärakennuksen veranta korotettiin kaksikerroksiseksi. Ikkunat on entisöity 6-ruutuisiksi 1990-luvulla.
Tilan pihapiirissä on myös kivinavetta vuodelta 1908. Navetta on rakennettu Maanviljelysseuran tyyppipiirustusten mukaan. Tilan vanhimmat talousrakennukset ovat aitta vuodelta 1864 ja sepän paja vuodelta 1871. Aitan katolla on vanha vellikello ja sepän pajaa on jatkettu liiterillä ja saunalla 1954.
Fighting Demons

Fighting Demons on yhdysvaltalaisen räppäri Juice Wrldin neljäs studioalbumi ja toinen postuumisti julkaistu studioalbumi. Se julkaistiin 10. joulukuuta 2021 Grade A Productionsin ja Interscope Recordsin kautta. 
Julkaisu.
11. marraskuuta 2021 Grade A Productions julkisti yhdessä Juice Wrldin äidin Carmela Wallacen kanssa albumin, joka julkaistiin 10. joulukuuta 2021. Albumin johtava single ”Already Dead” julkaistiin 12. marraskuuta 2021, ja se ylsi Billboard Hot 100 -listan sijalle 20. Toinen single, ”Wandered to LA”, julkaistiin 3. joulukuuta 2021, ja se ylsi Billboard Hot 100 -listan sijalle 49.
Albumi ylsi Billboard 200 -listan sijalle 2. Aikaisemmatkin Juice Wrldin albumit ovat yltäneet listalle viiden parhaan joukkoon.
Albumille on lisätty myöhemmin ”Cigarettes”, ”Go Hard 2.0”, ”Sometimes”, ”Rich And Blind” ja ”Legends”, joista kaksi viimeisintä oli julkaistu jo vuonna 2018.
Briana Williams

Briana Williams (s. 21. maaliskuuta 2002) on jamaikalainen pikajuoksija, 4 × 100 metrin viestin olympiavoittaja.
Williams voitti Tampereen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 kultaa 100 metrillä ajalla 11,16 ja 200 metrillä nuorten Jamaikan ennätysajalla 22,50. Hän juoksi 100 metrin alle 20-vuotiaiden maanosaennätyksen 11,02 Albuquerquessa kesäkuussa 2019. Hän voitti samana vuonna Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian alle 18-vuotiaiden mestaruuden 100 metrin juoksussa. Alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa hän saavutti 2019 kultaa 100 metrillä ja hopeaa 4 × 100 metrin viestissä.
Williams juoksi vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa avausosuuden Jamaikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka voitti kultaa maan ennätysajalla 41,02. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui 60 metrin juoksussa kuudenneksi ennätyksellään 7,04. Sekä Eugenen MM-kilpailuissa 2022 että Budapestissa 2023 hän juoksi alkuerissä Jamaikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka loppukilpailussa sai toisella kokoonpanolla hopeaa.
Williams juoksi 100 metrin ennätyksensä 10,94 Kingstonissa kesäkuussa 2022 ja 200 metrin ennätyksensä 22,50 Tampereella nuorten MM-kisoissa 2018.
Irjalan kartano

Irjalan kartano (ruots. "Irjala gård") on entinen säteriratsutila Vihdissä, Uudellamaalla. Kartano muodostettiin vuonna 1621. Kartanon 1760-luvulla rakennettu päärakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 1894.
Historia.
Irjalan kartano perustetiin säteriksi vuonna 1621. Säteriratsutilaksi tila muodostettiin 1683. Tilan omistajat tunnetaan jo vuodesta 1539 asti, jolloin omistajana oli Lauri Heikinpoika. Heikinpojan suku aateloitiin nimellä Stålhane ja suku omisti tilan aina 1600-luvun loppuun asti. Muita merkittäviä omistajasukuja ovat olleet muun muassa Munck, Melin, von Haartman ja Hiidenheimo. Vuonna 1876 Irjalan kartano myytiin Kyrkstadin Höyrysahaosakeyhtiölle. Yhtiö hakkasi kartanon metsät ja myi tämän jälkeen kartanon eteenpäin.
Vuonna 1944 Irjalan kartano jaettiin Hiidenheimon suvun perillisten kesken kolmeksi tilaksi: Irjalaksi, Tömäjäksi ja Pölkkäksi.
Rakennukset.
Irjalan kartanon vanha päärakennus rakennettiin 1760-luvulla. Rakennus oli mansardikattoinen ja se edusti kustavilaista herraskartanotyyliä. Vanha päärakennus tuhoutui tulipalossa 1894. Tilan nykyinen päärakennus on matala 1969 valmistunut omakotitalo.
Kartanon pihapiirissä oli myös muun muassa 1800-luvun alussa valmistunut tilanhoitajan asunto, navetta, talli, vaunusuoja ja aittoja. Tilanhoitajan asuntoa käytettiin päärakennuksena tulipalon jälkeen, mutta se purettiin 1971. Navetta on tiilipilarirakenteinen ja hirsirunkoinen. Se on valmistunut 1910-luvun vaihteessa. Talli ja vaunusuoja ovat 1800-luvulta. Neljästä aitasta kaksi on pitkänurkkaisia aittoja, joiden lisäksi on vielä liha-aitta ja jauhoaitta.
Talouskeskukseen on myös kuulunut kolmas asuinrakennus, joka toimi terveyskylpylänä ja lasten kesäsiirtolana. Tämä 1800-luvulla valmistunut sanatorioksikin kutsuttu rakennus siirrettiin 1900-luvun vaihteessa muualle.
Remona Burchell

Remona Burchell (s. 15. syyskuuta 1991) on jamaikalainen pikajuoksija, 4 × 100 metrin viestin olympiavoittaja.
Burchell sijoittui 2018 Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 60 metrillä kahdeksanneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisisa hän juoksi alkuerissä Jamaikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka loppukilpailussa voitti toisella kokoonpanolla kultaa. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän juoksi niin ikään alkuerissä Jamaikan pikaviestijoukkueessa, joka tällä kertaa saavutti loppukilpailussa hopeaa. 200 metrillä hän karsiutui välierissä. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän juoksi kolmannen osuuden Jamaikan pronssijoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä.
Burchell voitti NCAA:n mestaruuden ulkoradoilla 100 metrillä 2014 sekä sisäradoilla 60 metrillä 2014 ja 2015.
Burchellin ennätys 100 metrillä on 11,03 {Jacksonville 2014), 200 metrillä 23,40 (Kingston 2021) ja sisäradoilla 60 metrillä 7,08 (Lexington 2015).
Kotkaniemen kartano

Kotkaniemen kartano on Vihdissä, Uudellamaalla sijaitseva vuonna 1660 muodostettu entinen säteriratsutila. Kartanon empiretyylinen päärakennus on 1800-luvulta.
Historia.
Kotkaniemen kartano on muodostettu noin vuonna 1660. Tila nautti säterivapautta vuodesta 1663 vuoteen 1682, jolloin siitä muodostettiin säteriratsutila. Kartanon omisti vuodesta 1666 luutnantti Johan Stålhane. 1700-luvulla Kotkaniemen on omistanut Stålhane -suvun lisäksi myös paroni Ulrik von Duben, kamreeri Karl Gustaf Arnkihl, inspehtori Karl Collin ja majuri Abraham Nohrström. Senaattori Lars Sackleen osti Kotkaniemen kartanon vuonna 1836 ja nykyinen päärakennus rakennettiin hänen aikana. Myöhempiä omistajia ovat olleet muun muassa kenraalimajuri Fridolf Maxmontan, kenraali Kasten de Pont ja kamariherra Hjalmar Linder.
Kartanon empire-tyylistä päärakennusta on arvioitu C.L. Engelin tai hänen oppilaansa suunnittelemaksi.
Macaon hallintojohtaja

Macaon hallintojohtaja (, ) on Kiinalle kuuluvan Macaon erityisalueen hallituksen johtaja. Virkaa edelsi Macaon kuvernööri, joka johti Portugalin Macaota.
Macaon peruslain mukaan hallintojohtaja käyttää ylintä toimeenpanevaa valtaa kaupungissa.
Nykyinen hallintojohtaja Sam Hou-fai nimitettiin tehtäväänsä 20. joulukuuta 2024.
Canpack

Canpack (joskus myös Can-Pack) on Puolasta lähtöisin oleva elintarvikepakkauksia valmistava yritys. Yrityksen päätuotteita ovat juoma- ja säilyketölkit, lasipullot ja metalliset pullonkorkit. Canpack on perustettu vuonna 1992 ja ensimmäinen tuotantolinja käynnistyi vuonna 1994. Canpackilla on tehtaita 16 maassa. Suomessa Canpackia edustaa CANPACK Finland Oy. Yrityksellä on vuonna 2011 perustettu juomatölkkejä valmistava tehdas Hämeenlinnassa.