tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erstan kartano

Erstan kartano on Nastolan Villähteellä, 10 kilometrin päässä Lahdesta sijaitseva kartano. Kartano muodostettiin 1650-luvulla, ja 1683 siitä tuli säteriratsutila. Kartanon päärakennus on rakennettu 1830-luvulla ja sen nykyulkoasu on vuodelta 1892.
Kartanon omistaa nykyään Kaarisilta ry, joka pitää kartanossa kehitysvammaisille ja pitkäaikaissairaille tarkoitettua taide- ja toimintakeskusta. Erstan kartano on suojeltu rakennussuojelulailla (VN/YM vahv.pvm: 5.4.1990).
Kartanon vuodelta 1828 oleva viljamakasiini sijaitsee seututie 312:n varrella.
Sinirihmakala

Sinirihmakala ("Trichogaster trichopterus") on gurameihin kuuluva kala. Sen keltaista värimuunnosta kutsutaan joskus keltarihmakalaksi. 
Koko ja ulkonäkö.
Sinirihmakala on pituudeltaan 10–15 cm. Yleisväriltään se on siniharmaa, koiraalla on varsinkin kutuaikana selvä täpläkuvio evissä ja pyrstössä. Rihmakalana myös sinirihmakalalla on pitkiksi rihmoiksi venyneet vatsaevät. Kalasta on myös keltainen, tummalaikkuinen ja hopeanhohtoinen värimuunnos.
Alkuperä.
Sinirihmakalaa tavataan Laosissa, Thaimaassa, Kambodžassa ja Vietnamissa.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Luonteeltaan sinirihmakala on aggressiivinen ja varsinkin kutuaikana koiras kiusaa tai häiritsee muita kaloja. Useampaa kuin yhtä koirasta ei voi pitää samassa altaassa. Yhtä koirasta kohti pitäisi olla 2-3 naarasta. Tällaiselle haaremille sopiva akvaario olisi 300 litrainen tai suurempi, johtuen kalan aggressiivisesta luonteesta. Yhtä sinirihmakalaa voi pitää jo vähän yli 150-litraisessa altaassa. Sinirihmakalan altaaseen ei kannata yhdistää muita rihmakaloja, kuten rauhallista hunajarihmakalaa tai sinirihmakalan kokoista, mutta paljon rauhallisempaa helmirihmakalaa. Myös lehtikaloja ja taistelukaloja on syytä välttää pitämästä sinirihmakalojen akvaariossa. Sinihmakala ei ole kuitenkaan kiinnostunut muun tyyppisistä kaloista, kuten monneista tai tetroista, mutta eviä ja rihmoja nyppiviä kaloja, kuten tiikeribarbeja tulisi välttää. Kutuaikana koiras rakentaa vaahtopesän.
Vesiolot ja ravinto.
Veden lämpötilan tulisi olla 22–28 °C ja pH:n 6–8.
Ravinnoksi sinirihmakalalle kelpaavat kaikenlaiset kuivahiutaleruoat, kuten myös tuore ruoka tai pakasteruoat.
Sansui

 () on japanilainen elektroniikkavalmistaja. Yritys on perustettu 3. kesäkuuta 1947. Sansui valmistaa audio- ja videoelektroniikkaa.
Sansuin vahvistimet ja viritinvahvistimet olivat 1970-luvulla erittäin suosittuja ja arvostettuja Yhdysvalloissa ja Euroopassa kilpailijoidensa Marantzin, Pioneerin, Kenwoodin ja Yamahan laitteiden rinnalla.
1980-luvun lopulla taloudellisiin vaikeuksiin joutuneen Sansuin osti brittiläinen tekstiilialan yritys Polly Peck osana sen hallitsematonta laajenemista monille eri toimialoille. Kyproksenturkkilaisen keinottelijan Asil Nadirin johtama Polly Peck ajautui konkurssiin pari vuotta myöhemmin.
Boule lyonnaise

Boule lyonnaise on ranskalainen kuulapeli, kotoisin nimensä mukaisesti Lyonin alueelta. Se poikkeaa Pohjois-Euroopassa paljon tunnetummasta petankista muun muassa suurempien kuulien johdosta. Myös pelialue on pitempi ja 'ratamainen', vapaalla alueella pelaamista ei tunneta.
Lajista käytetään hyvin monia nimiä (Jeu National, Lyonnaise, Jeu lyonnais), niin Ranskassa kuin muissakin lajin piiriin kuuluvissa maissa. Varsin tavallista on puhua vain 'boulesta', vaikka sana tarkoittaa vain pelivälinettä, metallista kuulaa, jota käytetään monissa muissakin kuulapeleissä.
Kansainvälinen lajiliitto on viime aikoina siirtynyt käyttämään lajista nimeä sport-boule, minkä nimen käyttö ei vielä ole paljoakaan siirtynyt muihin lajia harrastaviin maihin.
Kenttä.
Kentän pituus on aina 27,5 m, mutta leveys vaihtelee välillä 2,5 - 4 m. Kenttä on jaettu useaan vyöhykkeeseen seuraavasti:
Pelin kulku.
Pelimuotoja on neljä:
Aloitusarvonnan voittanut joukkue heittää heittoalueelta maalipallon vastapäädyn heittoalueelle ja heittää myös ensimmäisen kuulan. Siitä eteenpäin heittovuoro on sillä joukkueella, jonka paras kuula ei ole lähinnä maalipalloa. Kierroksen päätyttyä lähemmäksi maalipalloa päässyt joukkue saa niin monta pistettä kuin sillä oli kuulia vastustajan parasta parempana.
Erän voittanut joukkue aloitta seuraavan erän. Peliä jatketaan, kunnes toinen joukkue on saavuttanut säädetyn pistemäärän tai ottelulle määrätty aika on ylitetty. Pistemäärä voidaan sopia tai järjestäjän puolesta määrätä välille 7 - 13 pistettä ja kestoaika välille 1 - 4 tuntia. 
Mikäli ajan loppuessa joukkueet ovat tasapisteissä, pelataan ylimääräinen kierros. Ellei sekään ratkaise, voittaja määräytyy asetuskilpailulla.
Aiheesta muualla.
Suomen Boule-liitto ry.
Slicks ’n’ Slide

Slicks ’n’ Slide on Timo ja Juha Kauppisen kehittämä ylhäältä päin kuvattu ajopeli, jonka ensimmäinen versio julkaistiin sharewarena vuonna 1993. Pelin ideana on ajaa pikkuautoilla kimurantteja ratoja joko tekoälypelaajia tai samalta tietokoneelta pelaavia ihmispelaajia vastaan. Pelin nykyinen versio on 1.5.1.
Suomessa peli tunnetaan yhtenä 1990-luvun suosituimmista yhdellä ruudulla pelattavista moninpeleistä.
Pelaaminen.
Pelissä ajettavat radat näkyvät ruudulla kokonaan, joten moninpeli samalta ruudulta toimii hyvin. "Slicks ’n’ Slidessa" on laaja ajoneuvovalikoima (muun muassa ufo, moottoripyörä ja panssarivaunu), ja ajoneuvovalinta riippuukin usein radan tyypistä. Uusimmissa versioissa on mukana myös aseet ja autojen vaurioituminen.
"Slicks ’n’ Slidea" pystyy pelaamaan maksimissaan neljä henkilöä samalta näppäimistöltä. Peliin pystyy tekemään omia ratoja kenttäeditorilla.
"Slicks ’n’ Slide" on edelleen myynnissä internetin kautta. Peli vaatii DOSBoxin toimiakseen 64-bittisellä Windowsilla.
Vastaanotto ja perintö.
"Slicks ’n’ Slide" tunnetaan Suomessa suosittuna yhden ruudun moninpelinä, jollaisia julkaistiin erityisesti 1990-luvulla. Toimittaja Juho Kuorikosken mukaan pelin pelattavuus ei ole kärsinyt vuosien saatossa: se on ”pirullisen yksinkertainen” mutta edelleen koukuttava. Peli on hänen mielestään parhaimmillaan isommalla porukalla pelattuna. Nostalgisissa "Slicks ’n’ Slide -"pelimuistoissa korostuu erityisesti samalta näppäimistöltä pelaaminen, jolloin pelikokemus oli intensiivisin.
Pelit-lehden Ossi Mäntylahti antoi Slicksille 82 pistettä sadasta. Hän kuvaili sitä kiehtovaksi ja kehui sen suomenkielisyyttä. Moitteita hän antoi aseiden puuttumisesta ja vaikeasti opittavasta ohjattavuudesta. (Aseet lisättiin peliin vasta myöhemmässä versiossa.)
Mikrobitin MBnet-palstalla Jukka O. Kauppinen luonnehti Slicksiä ”klassikko- ja kulttipeliksi etenkin suomalaispiireissä”, ”ihmeellisen vetovoimaiseksi” sekä ”malliesimerkiksi pelattavuuden huipentamisesta”.
Ylhäältä päin kuvattujen ajopelien genre oli suosittu 1990-luvulla. "Slicks ’n’ Sliden" lähisukulainen on Remedy Entertainmentin "Death Rally" (1996). "Slicks ’n’ Slidesta" on julkaistu useita hyvin samankaltaisia klooneja kuten "Turbo Sliders" ja "GeneRally". Uusimpia peliä kunnioittavia julkaisuja on iOS:lle vuonna 2014 julkaistu "Drift’n’Drive". "Slicks ’n’ Sliden" pitkään elinkaareen on vaikuttanut myös rataeditori, jolla fanikunta on tehnyt peliin lisäsisältöä.
Nicklas Bendtner

Nicklas Bendtner (s. 16. tammikuuta 1988 Kööpenhamina) on entinen tanskalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
KB:n kasvatti siirtyi Arsenalin organisaatioon jo vuonna 2004. Ensimmäiset vuodet kuluivat seuran juniorijoukkueissa, eikä paikkaa ykköskokoonpanossa ollut tarjolla, joten tanskalaisnuorukainen lainattiin kaudeksi 2006–2007 Englannin Mestaruussarjassa pelanneeseen Birminghamiin. Siellä hän nousi joukkueen runkopelaajaksi tehden 11 maalia sarjaotteluissa. Arsenalissa Bendtner teki debyyttinsä Sunderlandia vastaan Carling-cupin kolmannen kierroksen 3–0-voitetussa ottelussa 25.10.2005. Bendtner on tehnyt Arsenal-urallaan kaksi hattutemppua. Ensimmäinen tuli Mestareiden liigassa FC Portoa vastaan 9.3.2010, sekä toinen Leyton Orientia vastaan FA Cupissa 2.3.2011.
2. kesäkuuta 2011 Bendtner ilmoitti etsivänsä itselleen uutta seuraa, koska haluaa pois Arsenalista vähäisen peliajan takia. Hänet lainattiinkin Sunderlandiin elokuun 31. päivä koko kauden mittaisella lainasopimuksella. Elokuussa 2012 Bendtner siirtyi lainalle Juventukseen.
Bendtner edusti kaudet 2014–2016 saksalaisseura Wolfsburg, syyskuusta 2016 maaliskuuhun 2017 englantilaisseura Nottingham Forestia, kaudet 2017–2019 norjalaisseura Rosenborg ja syksyn 2019 kotimaassaan FC Kööpenhaminaa.
Maajoukkueura.
Tanskan maajoukkueessa Bendtner on pelannut 81 ottelua ja tehnyt niissä 30 maalia. A-maajoukkuedebyyttinsä hän teki 16. elokuuta 2006 Puolaa vastaan pelatussa ystävyysottelussa, jossa hän teki myös maalin. Bendtner oli tuolloin vain 18-vuotias, joten hänestä tuli kaikkien aikojen viidenneksi nuorin pelaaja Tanskan maajoukkueessa.
Bendtner pelasi MM-kilpailuissa 2010 avauskokoonpanossa Tanskan kaikissa kolmessa ottelussa ja teki yhden maalin Kamerunia vastaan. EM-kilpailuissa 2012 hän pelasi täydet 90 minuuttia Tanskan kaikissa kolmessa ottelussa ja teki kaksi maalia Tanskan tappioon päättyneessä ottelussa Tanskaa vastaan.
"Tanskan maalit mainittu ensin.
Yksityiselämä.
Bendtnerillä on lapsi silloisen morsiamensa Carole Flemingin kanssa, josta hän erosi vuonna 2011. Bendtner on aiheuttanut useita skandaaleja vuosien varrella. Hän on julkisesti kertonut muun muassa uhkapeliongelmistaan. Hänet on tuomittu vuonna 2013 tapahtuneesta rattijuopumuksesta ja vuonna 2018 hän pahoinpiteli Kööpenhaminassa taksinkuljettajan sairaalakuntoon, josta teosta hänet tuomittiin marraskuussa 2018 50 päivän vankeusrangaistukseen ja 1000 euron sakkoihin. Hän kärsi tuomion valvontarangaistuksena kotonaan Kööpenhaminassa käyttäen jalkapantaa.
Vuorelan Veikot

Vuorelan Veikot ry on vuonna 2004 rekisteröity siilinjärveläinen rullakiekko-, salibandy- ja katukiekkoseura. Päälajeina seuralla ovat rullakiekko, salibandy, frisbeegolf sekä streethockey eli tossulätkä. Nimensä seura on saanut yhdistävästä ihailusta Mika ”Veikko” Niemisen taitoja kohtaan sekä Etelä-Siilinjärvellä sijaitsevasta Vuorelan kylästä, jossa seuran perustajajäsenet asuivat lapsina.
Historia.
Rullakiekko.
Joukkue debytoi rullakiekon SM-liigassa kaudella 2007 pelaten kotiottelunsa Kuopiossa. Ensimmäisellä kahdella kaudella joukkue sijoittui SM-liigassa viidenneksi. Kaudella 2009 Vuorelan Veikot pääsivät juhlimaan historiansa ensimmäistä Suomen mestaruutta. Joukkueen yleisöennätys on vuoden 2009 ratkaisevasta finaalista 651 katsojaa. Kaudella 2010 Veikot saavuttivat SM-pronssia ja kaudella 2011 SM-hopeaa. 2012 Vuorelan Veikot palasivat jälleen mestaruuskantaan. Kaudella 2013 Veikot jäi SM-sarjassa pronssille, mutta voitti MLRH-Europe-karsintaturnauksen ja lunasti paikkansa seurajoukkueiden MM-turnaukseen Mannheimiin keväälle 2014, jossa juhlittiin kauden 2014 alkajaisiksi historiallista maailmanmestaruutta. Kesällä 2015 ja 2016 Veikot voittivat kolmannen ja neljännen Suomen mestaruutensa.
Salibandy.
Veikot aloittivat sarjamuotoisen kilpailutoiminnan osallistumalla Savo-Karjala -alueen V-divisioonaan vuonna 2005. Tuloksena 16 voittoa 16 ottelusta ja nousu IV-divisioonaan. Sama tahti jatkui ja keväällä 2007 Veikot juhlivat nousua III-divisioonaan, jossa vierähtikin kaksi seuraavaa vuotta. Kaudella 2008-2009 Vuorelan Veikot voitti Savo-Karjalan III-divisioonan lohkon ja nousi II-divisioonaan kaudeksi 2009-2010. Joukkue putosi II-divisioonasta kahden kauden jälkeen keväällä 2011 ja pelaa nykyään IV-divisioonassa.
Katukiekko eli streethockey.
Streehockeyta on pelattu Suomen mestaruustasolla turnausmuotoisena vuodesta 2004 lähtien. Vuorelan Veikot ovat olleet mukana ainoana joukkueena alusta lähtien. 10. kerta sanoi toden, kun Veikot juhlivat viimein mestaruutta vuonna 2013. Saavutuksina Veikoilla on mestaruuden lisäksi yksi SM-hopea ja viisi SM-pronssia.
Alikapteeni

Alikapteeni () oli vuodesta 1798 käytössä ollut Venäjän keisarillisessa armeijassa luutnantin ja kapteenin arvojen väliin sijoittunut sotilasarvo, jota Saksassa on vastannut lähinnä yliluutnantti, ja myöhemmin puna-armeijassa vanhemman luutnantin arvo. Arvo oli rankijärjestelmässä sijalla kymmenen, vuodesta 1884 sijalla yhdeksän. Ratsuväessä käytettiin vastaavasti aliratsumestarin arvoa. Ratsumestari yleensä tarkoitti kapteenin arvoista sotilasarvoa.
Nimitystä alikapteeni on käytetty Suomen suuriruhtinaskunnan armeijassa arvon alkuperäisenä käännöksenä sekä Venäjän keisarikunnan armeijassa palvelleiden sotilasarvon suomenkielisenä käännöksenä. Suomen arvojärjestyksissä vuosilta 1860–1897 arvo oli nimellä "taapikapteeni" tai "taapiratsumestari".
Venäjän kielessä alikapteenin arvo oli suoraan käännettynä "esikuntakapteeni", joka tulee saksan kielen sanasta Stab, joka tarkoittaa esikuntaa, ja eräänlaista esikuntapäällikköä, joka huolehtii esimiehensä poissa ollessa tavanomaisista asioista.
Ray Charles (s. 1918)

 
Charles Raymond ”Chuck” Offenberg eli Ray Charles (13. syyskuuta 1918 Chicago, Illinois – 6. huhtikuuta 2015 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja kuoronjohtaja. Hän perusti The Ray Charles Singers -kuorokokoonpanon, joka levytti 1950- ja 1960-luvuilla tuotetun 30 albumin sarjan Essex Recordsille, MGM Recordsille, Decca Recordsille ja Command Recordsille.
Laulajana Charles muistetaan ehkä parhaiten "Three’s Company" -televisiosarjan teemasta ”Come and Knock on Our Door”. Hänen tunnettuihin sävellyksiinsä lukeutuu ”Letters, We Get Letters”, jonka hän sävelsi alun perin Perry Comon show’ta varten ja jota myöhemmin käytettiin myös "Late Show with David Lettermanissa". 
Charles oli saavuttanut menestystä musikaalisella urallaan jo ennen astumistaan Yhdysvaltain laivaston palvelukseen vuonna 1944. Hän voitti kaksi Emmy-palkintoa, ja hänen isänmaallinen laulunsa ”Fifty Nifty United States” on vakiinnuttanut paikkansa useiden koulukuorojen ohjelmistossa. Hänen tyyliään on luonnehdittu muun muassa easy listeningiksi.
Charlesilla oli vaimonsa Bernicen (1916–2002) kanssa pojat Michael (s. 1941) ja Jonathan (s. 1946) sekä tytär Wendy (1950–2004).
Pahalampi

Pahalampi on tamperelainen rulla- ja jääkiekkoseura, joka on pelannut rullakiekossa SM-liigassa vuodesta 2006. Seura on voittanut Suomen-mestaruuden vuosina 2008, 2010, 2013, 2014, 2017 ja 2019, SM-hopeaa vuonna 2007 ja SM-pronssia vuosina 2009, 2015, 2016, 2018 ja 2022. Seuran kotihalli on Kiekkobussi-areena.
Seura on nimetty Tampereen Viinikassa sijaitsevan samannimisen lammen mukaan. Lammen nimi ei viittaa pahuuteen vaan lammen kokoon, ”pahaisuuteen”.
Anne Briand

Anne Briand (s. 2. kesäkuuta 1968, Mulhouse, Ranska) on entinen ranskalainen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Naisten ampumahiihto oli ensimmäistä kertaa olympialaisten ohjelmassa Albertvillen 1992 kisoissa. Anne Briand voitti siellä kultaa 3 x 7,5 kilometrin viestissä. Hän hiihti Ranskan joukkueen ankkurina ja lähti omalle osuudelleen kolmantena 29,9 sekuntia IVY:n ja 22,8 sekuntia Saksan jälkeen. Briand ja Saksan Petra Schaaf olivat yhtä aikaa viimeisellä ampumapaikalla ja molemmat ampuivat kaksi ohilaukausta. Briand sai pidettyä saksalaisen takanaan ja oli maalissa 22,8 sekuntia ennen kilpailijaansa.
Vuoden 1993 MM-kisoissa Briand voitti kultamitalin joukkuekilpailussa. Lillehammerin 1994 olympialaisissa Briand sai henkilökohtaisen hopeamitalin 15 kilometrillä ja pronssia viestissä, jossa hän jälleen hiihti ankkurina.
Vuoden 1995 MM-kisoissa ranskalaiset voittivat ensimmäiset henkilökohtaiset ampumahiihdon maailmanmestaruutensa. Briand oli yksi maansa kolmesta mestarista voitettuaan 7,5 kilometrin kilpailun.
Maailmancupin kokonaiskilpailun Briand voitti kaudella 1994/95.
Prambanan

Prambanan () on Indonesian suurin hindulainen temppelialue. Alue käsittää 224 temppeliä, joista suurin on Shivalle pyhitetty 47 metriä korkea rakennus. Temppelialue on kuulunut UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuodesta 1991.
Temppelin rakentajasta ei ole varmuutta, mutta se on valmistunut 800-luvun puolivälin paikkeilla. Rakentajiksi epäillään kahta Mataramin kuningasta Rakai Pikatania tai Balitung Maha Sambua. Temppelit hylättiin kuitenkin melkein heti valmistumisen jälkeen tuntemattomasta syystä.
Temppelialueen kolme merkittävintä rakennusta on pyhitetty hindujumalille. Suurin temppeli on Shivalle ja kaksi muuta Vishnulle sekä Brahmanille. Nämä temppelit on koristeltu reliefeillä, jotka esittävät otteita Ramayanasta. Temppelialue on jaettu samankeskeisiin pihoihin. Päätemppeleiden ympärillä on vielä kolme pienempää rakennusta, jotka on pyhitetty jumalten eläinmuodoille. Loput temppeleistä sijaitsivat sisäänkäyntien ja muissa aitauksissa.
Prambananin temppelit löydettiin vuonna 1733. Ne olivat silloin raunioituneessa kunnossa keskellä kasvillisuutta. Ensimmäiset kunnostustyöt aloitettiin Prambananissa vuonna 1885 ruohon ja puskien poistamisella. Shivan temppelin uudelleenrakentaminen aloitettiin vuonna 1937. Koko alueen kunnostaminen on jatkunut koko 1900-luvun.
Jaavan vuoden 2006 maanjäristys vaurioitti pahoin temppelikompleksia ja tuotti vuosien korjaustyöt.
Kirkkonummen Thunder

Kirkkonummen Thunder pelasi rullakiekon SM-liigassa vuosina 2005–2006. Se voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2006 voitettuaan loppuottelussa nokialaisen Näätä Rollersin maalein 9–6.
Armand Traoré

Armand Traoré (s. 8. lokakuuta 1989 Île-de-France, Pariisi, Ranska) on senegalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Traoré edustaa valioliigaseura 
Queens Park Rangersia, jonne hän siirtyi Arsenalista 30.8.2011 kolmen vuoden sopimuksella. Hän on Arsenalin juniorikoulun kasvatti. 
Traorén ensimmäinen peli nykyisessä seurassaan oli 0-0 tulokseen päättynyt valioliigaottelu Newcastle Unitedia vastaan 12.9.2011. 
Ranskan alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa Traoré on pelannut neljä ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa viisi ottelua.
Traoré on pelannut neljä ottelun Senegalin jalkapallomaajoukkueessa ennen vuoden 2012 Afrikan mestaruusturnausta, jossa hän on mukana.
Santapaperia

Santapaperia (POWLP 5/POWCA 5/POWCD 5) on Turo's Hevi Gee -huumoriorkesterin ensimmäinen levy. Se ilmestyi vuonna 1989. Yhtye sai albumista kultalevyn toukokuussa 1990. Albumia on myyty 25 000 kappaletta.
Syrjäntaka (Tuulos)

Syrjäntaka on entisen Tuuloksen kunnan alueella Hämeenlinnan kaupungissa sijaitseva taajama. Taajama tunnetaan myös nimellä Tuulos. Taajama sijaitsee noin 25 kilometriä Hämeenlinnan keskustasta Padasjoen suuntaan. Vuoden 2008 loppuun asti taajama oli Tuuloksen kunnan kuntakeskus.
Syrjäntaan kaakkoispuolella risteävät valtatiet 10 ja 12. Valtateiden risteyksestä erkanee kantatie 53 Padasjoen suuntaan.
Syrjäntakana käytiin vuonna 1918 Syrjäntaan taistelu osana Suomen sisällissotaa.
Rankimmat joululaulut

Rankimmat joululaulut on huumorirock-yhtye Turo’s Hevi Geen vuonna 1989 ilmestynyt jouluinen mini-LP. Sitä ei ole julkaistu CD-levynä, mutta kappaleet on julkaistu Poptorin julkaisemalla joululaulukokoelmalla "Riemukasta joulua". 
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Sydänmaa (Tuulos)

Sydänmaa on Hämeenlinnassa,Tuuloksen pitäjässä sijaitseva kylä. Se sijaitsee keskeisellä paikalla valtatien 12 pohjoispuolella molemmin puolin valtatie 10:tä.
Corinne Niogret

Corinne Niogret (s. 20. marraskuuta 1972, Nantua) on entinen ranskalainen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Naisten ampumahiihto oli ensimmäistä kertaa olympialaisten ohjelmassa Albertvillen 1992 kisoissa. Corinne Niogret voitti siellä kultaa 3 x 7,5 kilometrin viestissä. Hän hiihti Ranskan joukkueen ensimmäisenä viestinviejänä ja tuli avausosuudelta ensimmäisenä vaihtoon. Ranska voitti kultaa 22,8 sekunnin erolla Saksaan. Niogret sai paikallisilta maanviljelijöiltä palkinnoksi lehmän oltuaan kisoissa maansa nuorin mitalisti. Niogret myi lehmän 1 100 dollarin hinnalla.
Vuonna 1993 Niogret voitti maailmanmestaruuden joukkuekilpailussa. Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden hän voitti 15 kilometrin kilpailussa 1995, jolloin ranskalaiset voittivat kolme neljästä henkilökohtaisesta kilpailusta. Vuonna 2000 hän voitti toisen maailmanmestaruutensa 15 kilometrillä.
Singlet 1974–76

Singlet 1974–76 on Juice Leskisen ensimmäinen kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 1976. Kokoelma sisältää kaikki Leskisen singlet vuosilta 1974–1976, A-puolella singlejen A-puolet ja B-puolella singlejen B-puolet. CD-versio kokoelmasta ilmestyi vuonna 1989. Alkuperäinen LP sisälsi J. K. Juntusen piirtämän sarjakuva-aiheisen sisuspussin. 
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Apate

Apate (, "petos, huijaus") oli kreikkalaisessa mytologiassa petoksen, vilpin ja kavaluuden jumalatar, jonka vastine roomalaisessa mytologiassa oli Fraus. Hän oli Nyksin tytär ja Cicero mainitsee hänen isäkseen Ereboksen.
Apaten vastakohta oli Aletheia, totuuden jumalatar.
At Last the 1948 Show

At Last the 1948 Show oli brittiläinen sketsisarja, joka esitettiin vuosina 1967–1968. Sitä pidetään tärkeänä esivaiheena "Monty Pythonin lentävän sirkuksen" synnylle. 
"At Last the 1948 Show’ssa" näyttelivät muun muassa John Cleese, Graham Chapman, Tim Brooke-Taylor ja Marty Feldman. Sen tuotti ITV-kanavaverkolle David Frost yhteistyössä Rediffusion-yhtiön kanssa. "At Last the 1948 Show’n" sketsien välissä esiintyi usein ”ihana Aimi Macdonald”, joka esitti tavallisesti jonkin omaa etua tavoittelevan itsekeskeisen mainoksen. Nimensä sarja sai ilmeisesti John Cleesen kommentista, joka koski sarjan esitysluvan saamiseen mennyttä aikaa.
Yksi "At Last the 1948 Show’n" tunnetuimmista sketseistä on ”Four Yorkshiremen”, jossa neljä yorkshireläistä muistelee varhaisvuosiaan ja yrittää keskustelun edetessä aina ylittää toistensa kertomukset, niin että kuvaukset vähäosaisesta lapsuudesta muuttuvat yhä rajummiksi ja absurdeimmiksi. Monty Python -komediaryhmä on esittänyt sketsin usein lavanäytöksissään.
Aletheia (mytologia)

Aletheia (, "totuus") oli kreikkalaisessa mytologiassa totuuden ja vilpittömyyden jumalatar. Hänet mainitaan Zeuksen tyttäreksi, mutta Aisopos kertoo Prometheuksen veistäneen hänet käyttäen kaikki taitonsa, jotta Aletheia pystyisi säätelemään ihmisten käyttäytymistä. Kesken työn Zeus kutsui mestarin töihinsä, ja tämä jätti pajansa Doloksen, juonikkuuden, huolehdittavaksi. Tämä päätti kunnianhimon puuskassa käyttää aikaansa hyväksi ja loi toisen patsaan, joka oli muuten täysin samannäköinen, mutta jalkojen kohdalla häneltä loppui savi. Prometheus palatessaan oli hämmästynyt patsasten samannäköisyydestä ja päätti polttaa uunissa molemmat patsaat, jonka jälkeen hän puhalsi niihin hengen. Aletheia, totuus, käveli vakain askelin, kun taas hänen kaksosensa Pseudologos, valhe, seisoi paikallaan, mikä viitannee Talmudissakin esiintyvään lauseeseen ”Sheker ein lo raglaim”, ”Valheella ei ole jalkoja”. Suomenkieliset vastineet "totuus ei pala tulessakaan" ja "valheella on lyhyet jäljet" vastaavat suhteellisen hyvin tarinan opetusta.
Aletheian vastine roomalaisessa mytologiassa oli Veritas.
Hongkongin metroasema

Hongkong on Hongkongin Mass Transit Railwayn (MTR) itäinen pääteasema linjoilla Tung Chung ja Airport Express. Asema sijaitsee Two International Finance Centren alapuolella Man Cheung Streetin ja Harbour View Streetin välissä Centralissa, Hongkongin saarella.
Asema on yhdistetty Centralin asemaan kahdella tunnelilla. Matka asemalta toiselle kestää kolmesta kuuteen minuuttia kävellen. Tunnelit kulkevat Connaught Road Centralin ali, ja ne on varustettu liukukäytävillä.
Asemalla on Hongkongin kansainvälisen lentoaseman lähtöselvityspalvelu sekä lentoyhtiöiden palvelutiskejä. Asemalta on ilmainen bussikuljetus useimpiin suurimpiin hotelleihin Centralissa ja Wan Chain alueella.
Kilpeenjoki

Kilpeenjoki (v:sta 1948 ) on kylä Viipurista Jääskeen vievän tien varrella Suomen luovuttamalla alueella Viipurin piirissä Venäjällä. Suomelle kuuluessaan Kilpeenjoki kuului Viipurin maalaiskuntaan ja Ihantalan seurakuntaan. Kilpeenjoki jakaantui virallisesti kolmeen kylään, jotka olivat Kilpeenjoki, Kilpeenjoki–Sydänmaa ja Kilpeenjoki–Vakkila. Sydänmaa ja Vakkila olivat kuuluneet aiemmin Kilpeenjokeen. Kilpeenjoki sijaitsi kunnan pohjoisosassa ja rajoittui luoteessa Nuijamaan kuntaan sekä idässä Jääsken ja Antrean kuntiin. Maalaiskunnan alueella sen naapurikyliä olivat Juustila, Terävälä, Kaipola ja Ihantala. Kylän läpi virtaa Kilpeenjoki ja Sydänmaan länsiosassa oli Mustajärvi, joka kuitenkin pääasiassa sijaitsi Nuijamaan puolella. 
Nykyisin asutusta on vain Kilpeenjoen keskustassa, Sydänmaa ja Vakkila ovat autioita.
Historia.
Asutus ja elinkeinot.
Vuonna 1937 Kilpeenjoella oli 373 asukasta ja Sydänmaalla 399. Kylän keskusta sijaitsi Viipurista pohjoiseen johtavan valtatie 14 ja Kilpeenjoelta valtatie 14 erkanevien Juustilaan ja Jääskeen vievien teiden risteyksessä. Asutus oli keskittynyt pääteiden varsille ja Kilpeenjoen laaksoon. Sydänmaan asutus oli keskittynyt Nuijamaalle vievän tien varteen. Kilpeenjoen keskustassa oli kansakoulu ja nuorisoseurantalo. Kylässä toimi Kilpeenjoen osuuskassa ja siellä oli Saimaankanavan Osuusliikkeen myymälä, Osuusliike Torkkelin myymälä ja yksityinen Kilpeenjoen sekatavarakauppa. 
Kilpeenjoki oli selkeä maatalouskylä, jossa ei ollut mainittavampaa teollista toimintaa. Vuonna 1937 kylässä (Sydänmaa ja Vakkila mukaan lukien) oli 1374 hehtaaria peltoa, 38 hehtaaria niittyä ja 2980 hehtaaria metsää. Karjataloutta edisti Kilpeenjoen tarkastusyhdistys. Kilpeenjoen maidonmyyntiosuuskunta aloitti toimintansa vuonna 1933, jolloin Valio alkoi noutaa maidon autolla Kilpeenjoen vastaanottoasemalta Viipuriin. Sydänmaalla toimi 1930-luvulla Veljekset Ikävalkon omistamat mylly, saha ja höyläämö.
Kansakoulu.
Kilpeenjoen kansakoulu oli perustettu vuonna 1880, tosin asia oli ollut ensimmäisen kerran esillä jo 1871. Ennen Kilpeenjoen koulun perustamista Viipurin maalaiskunnassa oli toiminnassa kaksi kansakoulua, mutta nämä kaksi kansakoulua sijaitsivat esikaupunkialueilla, jotka 1920- ja 1930-lukujen alueliitosten myötä siirtyivät Viipurin kaupungin omistukseen. Näin ollen Kilpeenjoki oli Viipurin maalaiskunnan alueen kouluista vanhin. Kilpeenjoen koulupiiriin kuului Kilpeenjoen lisäksi Kilpeenjoen Sydänmaan kylä. Vuonna 1922 Kilpeenjoelle valmistui uusi koulurakennus, jossa oli neljä luokkahuonetta ja kaksi asuntoa. Vuonna 1937 rakennettiin lisärakennus, johon tuli koulukeittola ja yksi asunto lisää. Vuonna 1939 koulussa oli 88 oppilasta ja kolme opettajaa. 
Sotavuodet.
Talvisodassa taistelut eivät ulottuneet Viipurin maalaiskunnan pohjoisosaan asti, mutta Moskovan rauhansopimuksen perusteella myös Kilpeenjoki oli luovutettava Neuvostoliitolle. Kilpeenjoen väestö oli evakuoitu jo sodan aikana Keski-Suomeen. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kilpeenjokelaiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Also sprach Johann Paul II

Also sprach Johann Paul II on Laibachin sivuprojektin 300 000 V.K.:n toinen albumi. Edellisen Paracelsus-albumin saatanallisen teknon jälkeen yhtye julkaisee levyllisen pyhää teknoa (sacre-techno). Levyn teemoina ovat kristinusko ja sen silloinen päähahmo Johannes Paavali II sekä Nietzschen ja Straussin Zarathustra. Levy onkin julkaistu Straussin "Näin puhui Zarathustra"n satavuotisjuhlan kunniaksi sekä omistettu kristinuskon riemuvoitolle 19. syyskuuta 1999. "Resurrection of the Kinderreich" on uusi versio Laibachin Kapital-albumin kappaleesta "Kinderreich".
Kappaleet.
Kappaleet tehnyt 300 000 V.K. ja Richard Strauss, Johann Paul II:lle ohjelmoinut Janez K. ja 300 000 V.K. Tuottanut 300 000 V.K. Janez K:n johdolla.
Liukukäytävä

Liukukäytävä, liukutaso tai kulkuhihna on ihmisten kuljettamiseen tarkoitettu kuljetin. Se voi olla tasainen tai kalteva. Liukukäytävissä on kuljetinketju ja kaidevyö kuten liukuportaissakin, mutta liukukäytävässä ei ole askelmia.
Tasaisia liukukäytäviä on esimerkiksi lentoasemilla ja metroasemilla eri terminaalien ja pitkien etäisyyksien välillä. Kaltevia liukukäytäviä käytetään erityisesti kauppakeskuksissa ja hypermarketeissa kerrosten välillä. Niiden ensisijainen etu verrattuna liukuportaisiin on mahdollisuus kuljettaa ostoskärryjä, mikäli kärryissä on erityiset liukukäytäväpyörät, joiden avulla ne liikkuvat liukukäytävää pitkin lähtemättä luisuun. Pyörätuolilla liikkumiseen liukukäytävät eivät kuitenkaan sovellu, koska pyörätuolien pyörissä ei ole vastaavaa ominaisuutta.
Super Audio CD

Super Audio Compact Disc (SACD) on äänen tallentamiseen tarkoitettu optinen levy, joka esiteltiin vuonna 2000. Formaatin tarkoituksena on tarjota monikanavaääni ja teoriassa parempi äänenlaatu kuin perinteisellä CD-levyllä. Super Audio CD:n kehittäjät ovat Sony sekä Philips Electronics, jotka ovat myös kehittäneet CD-levyn. SACD kilpailee DVD-Audion kanssa. Vaikka kumpikaan osapuoli ei ole tehnyt merkittävää läpimurtoa kuluttajien keskuudessa, on SACD DVD-Audioon nähden etuasemassa, koska useimmat SACD-levyt ovat kaikissa CD-soittimissa toimivia hybridilevyjä.
Yleistä.
SACD käyttää CD-levystä tai DVD-Audiosta poikkeavaa teknologiaa koodaamalla audiodatan 1-bittisellä pulssintiheysmodulaatiolla 2,8224 MHz:n näytteenottotaajuudella. Yksittäinen bitti ilmaisee audiosignaalin yhden bitin suuruisen amplitudimuutoksen (sigma/deltamodulaatio). Tekniikka tunnetaan nimellä Direct Stream Digital (DSD). DSD:n taajuuskaista ulottuu 100 kHz:iin dynamiikan ollessa teoriassa 120 dB. Käytännössä DSD-tekniikan vaatima kohinanmuokkaus tyydyttävän dynamiikan saavuttamiseksi yli 5000 Hz taajuuksilla tuottaa korkeataajuista kohinaa (kvantisointikohina), jonka taso ylittää mahdollisen musiikkisignaalin tason noin 30 kHz:n taajuudesta ylöspäin. Kohinahuippu osuu noin 80 kHz kohdalle ja on niin voimakas, että useimmat SACD-soittimet suodattavat ylä-äänet pois 50 kHz yläpuolelta kaiuttimien ja vahvistimien suojelemiseksi. DSD:ssä on häviötön noin 2:1 pakkaus.
SACD:t ovat periaatteessa DVD-levyjä, joille äänisignaali on tallennettu käyttäen samaa virheenkorjausta ja tiedostojärjestelmää kuin DVD:ssä (UDF ja ISO 9660). Formaatti täyttää kuitenkin äänilevyteollisuuden ISC:n kopiosuojausvaatimukset ja sisältää PSP-kopiosuojauksen, jonka vuoksi levyt eivät ole luettavissa normaalilla DVD-asemalla.
SACD:stä on kolme eri variaatiota:
Formaatin kehittäjät suosittelevat, että levy sisältäisi aina kaksikanavaisen stereomiksauksen, mutta kaikki SACD:t eivät noudata tätä suositusta.
Yōko Kanno

 on japanilainen säveltäjä ja muusikko, joka tunnetaan parhaiten monien pelien, anime-elokuvien, televisiosarjojen, elokuvien ja televisiomainosten soundtrackien tuottamisesta.
Terävälä

Terävälä oli kylä entisessä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Nykyisin kylässä ei ole asutusta. Terävälä sijaitsi Viipurista pohjoiseen vievän valtatie 14 varrella maalaiskunnan pohjoisosassa ja oli kunnan toiseksi pohjoisin kylä. Terävälä rajoittui luoteessa Nuijamaan kunnan Pihkalanjärven kylään. Viipurin maalaiskunnan alueella naapurikyliä olivat Pihkala, Kilpeenjoki ja Sydänmaa.
Vuonna 1937 kylässä oli 121 asukasta. Väestö sai elantonsa pääasiassa maataloudesta. Vuonna 1937 Terävälän kylässä oli 684 ha metsää, 279 ha peltoa ja 13 ha niittyä. Nuijamaan ja Viipurin maalaiskunnan rajalla sijainnut Pihkalanjärvi kuivattiin vuonna 1927, jonka myötä syntyneistä uusista pelloista saivat myös teräväläläiset maanviljelijät osansa. Karjataloutta edisti Terävälän tarkkailuyhdistys. Terävälässä toimi myös maidonmyyntiosuuskunta, jonka maito vietiin Viipuriin Valiolle. Kylässä toimi myös Pihkala–Terävälän marttayhdistys, joka oli perustettu vuonna 1924. Terävälässä ei ollut omaa kansakoulua, vaan kylä kuului Pihkalan koulupiiriin.
Historia.
Talvisodassa taistelut eivät ulottuneet Viipurin maalaiskunnan pohjoisosaan asti, mutta Moskovan rauhansopimuksen perusteella myös Terävälä oli luovutettava Neuvostoliitolle. Terävälän väestö oli evakuoitu jo sodan aikana Keski-Suomeen. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Marja Korhola

Marja Anitta Korhola (s. 2. helmikuuta 1954 Lauritsala) on suomalainen tanssija, koreografi ja teatterinjohtaja. Hän on vaikuttanut muun muassa Helsinki Dance Company:ssä ja Tanssiteatteri Raatikossa.
Ura.
Korhola syntyi vuonna 1954 Lauritsalassa, joka liitettiin vuonna 1967 Lappeenrantaan. Hän halusi jo pienestä pitäen esiintyväksi taiteilijaksi. Hän joutui koulun kevätesityksessä katsomaan sivuosassa, kun pari balettia harrastavaa oppilasta esitti omaa esitystään. Hän sanoo oman uransa toteutumisessa olleen hyvä onni mukana, kun Kansallisbaletin tanssija Sonja Tammela lopetti Helsingissä tanssijanuransa ja muutti miehensä kanssa Lappeenrantaan. Hän perusti sinne balettikoulun, jossa Korhola sai hyvätasoista opetusta. Tammela myös kehotti häntä hakemaan Helsingin kaupunginteatterista paikkaa sinne perustetusta tanssiryhmästä. Teatterin johtaja ei antanut hänelle kuin freelance-töitä, koska oli sitä mieltä, että kun Korhola oli ylioppilas hänen täytyy hankkia itselleen yliopistotason koulutus.
Korhola kirjoitti ylioppilaaksi 1973 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1986. Hän toimi tanssijana Helsinki Dance Companyssä 1973–1979 ja Tanssiteatteri Raatikon tanssija-koreografina 1979–1988. Vuodesta 1988 lähtien hän on toiminut Raatikon taiteellisena johtajana. Hän on toiminut myös Suomen tanssitaiteilijain liiton puheenjohtajana 1985–1987 ja valtion tanssitaidetoimikunnan varapuheenjohtajana 1989–1991.
Korhola on esiintynyt myös Yleisradion vuosina 1984–1985 valmistuneessa viihdesarjassa "Mutapainin ystävät", jossa hän esitti sarjan valintamyymälän haaveilevaa siivoojaa, joka esitti huumorillisia tanssiesityksiä ja esiintyi esimerkiksi härkätaistelijana, ballerinana tai merenneitona.
Palkinnot.
Korhonen palkittiin Jussi-kunniakirja vuonna 1985 ja hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 2018.
Roar Strand

Roar Strand (s. 2. helmikuuta 1970, Trondheim, Norja) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi pitkään Tippeligaenin Rosenborgissa ja toimi myös joukkueen kapteenina.
Strand aloitti ammattilaisuransa Rosenborgissa vuonna 1989. Hän on edustanut seuraa koko uransa ajan lukuun ottamatta yhtä lainakautta Moldessa. Strand on saavuttanut Rosenborgin riveissä 14 Norjan mestaruutta ja 5 cup-mestaruutta. Hän on edustanut seuraa Mestarien liigan lohkovaiheessa kymmenen kertaa ja pelannut kaikkiaan yli 100 ottelua Uefan seurajoukkuekilpailuissa.
Norjan maajoukkueessa Strand pelasi vuosina 1994–2003 42 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän edusti Norjaa MM-kisoissa vuosina 1994 ja 1998 sekä EM-kisoissa vuonna 2000.
Revonhännät

Revonhännät eli amarantit ("Amaranthus") on trooppisilla ja subtrooppisilla seuduilla esiintyvä, revonhäntäkasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Etelä- ja Keski-Amerikan alkuperäiskansat ovat tunteneet ravitsevan alkuviljan, amarantin, jo tuhansia vuosia.
Sukuun kuuluvaa punarevonhäntää, josta inkat käyttivät nimeä "kiwicha", kasvatetaan Suomessa yksivuotisena koristekasvina. Tieteellisen nimensä "Amaranthus" suku on saanut 1550-luvulla kreikkalaisessa mytologiassa tunnetun kuihtumattoman "amarantos"-kukan mukaan.
François Luxembourg

François Luxembourg (oik. François Henri de Montmorency-Bouteville, Piney-Luxemburgin herttua (8. tammikuuta 1628 Pariisi – 4. tammikuuta 1695 Versailles) oli ranskalainen sotilas ja Ranskan marsalkka vuodesta 1675. Hän komensi Ranskan Alankomaissa operoivaa armeijaa vuosina 1677–78 ja 1690–95. Hän oli komentajana kärsivällinen, mutta nopea havaitsemaan pienetkin mahdollisuudet ja tarttumaan niihin. Hän oli Ranskan kyvykkäin kenraali yhdeksänvuotisen sodan aikana ja Ranskan marsalkka Louis II Condén serkku.
Ranskan-Hollannin sota.
Luxembourg komensi Ranskan-Hollannin sodan aluksi Ranskan puolella olleiden Münsterin piispan ja Kölnin vaaliruhtinaan yhdistynyttä armeijaa, vaikka korvasikin tilapäisesti Condén Ranskan armeijan Alankomaissa taistelleen puoliskon johdossa vuonna 1672. Luxembourg korvasi kaatuneen Henri Turennen Reinin armeijan komentajana 1676, mutta oli altavastaajana liian pienellä armeijallaan. Vuonna 1677 hän johti Pohjois-Ranskassa Casselin taistelussa Ranskan armeijan vasenta siipeä, joka torjui hollantilaisten hyökkäyksen. Hänen johtamansa armeija operoi Espanjan Alankomaissa 1678 piirittäen Monsin ja painostaen siten hollantilaisia rauhaan. Hän johti ranskalaisia Saint-Denisin taistelussa, joka käytiin 14. elokuuta Monsin lähellä, 4 päivää rauhansopimuksen solmimisen jälkeen.
Yhdeksänvuotinen sota.
Luxembourg voitti Ranskan vastaisen liittokunnan armeijan Fleurusin taistelussa 1. heinäkuuta 1690 lyömällä vastapuolen oikean siiven hollantilaisen ratsuväen. Hän piiritti ja valtasi Monsin 15. maaliskuuta – 10. huhtikuuta 1691. Hän kävi Steenkirkin taistelun 3. elokuuta 1692 Ranskan päävastustajan, Alankomaiden käskynhaltija ja Englannin kuningas Vilhelm III Oranialaisen kanssa, ja vaikka hollantilaiset yllättivät ranskalaiset, taistelun tulokseksi jäi ratkaisematon. Luxembourg kohtasi Vilhelmin uudestaan Landenin taistelussa 29. heinäkuuta 1693 ja voitti hollantilaisset murtamalla heidän linnoitetut asemansa kolonnataktiikkaa enteilevällä hyökkäyksellä.
Luxembourg sairastui palatessaan Versaillesiin talveksi 1694–95 ja kuoli 4. tammikuuta 1695. Häntä seurasi François Villeroi Ranskan Alankomaissa operoivan armeijan komentajana.
Desi Arnaz

Desi Arnaz (oik. Desiderio Alberto Arnaz y de Acha III) (2. maaliskuuta 1917 Santiago de Cuba, Kuuba – 2. joulukuuta 1986 Del Mar, Kalifornia) oli kuubalaissyntyinen yhdysvaltalainen muusikko, näyttelijä, koomikko ja televisiotuottaja.
Ura.
Arnaz aloitti muusikonuransa 1936 soittamalla mm. jazzia. Vuonna 1939 hän näytteli Broadwaylla menestysmusikaalissa "Too Many Girls". Seuraavana vuonna hänet nähtiin musikaalista tehdyssä elokuvaversiossa, jossa hänen vastanäyttelijänään oli Lucille Ball. Arnaz ja Lucille Ball menivät naimisiin saman vuoden aikana. Kaikkein parhaiten Desi ja Lucille muistetaan kuitenkin komediasarjasta "I Love Lucy", joka pyöri vuosina 1951–1957 ja on jäänyt elämään yhtenä kaikkein aikojen suosituimmista komediasarjoista. Desi Arnaz sai urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, yhden televisiorooleistaan ja toisen elokuvista.
Yksityiselämä.
Desi Arnaz syntyi varakkaaseen perheeseen Santiago de Cubassa, Kuuban toiseksi suurimmassa kaupungissa. Kuuban levottomuuksien takia perhe muutti Yhdysvaltoihin 1930-luvulla. Hän oli elämänsä aikana kaksi kertaa naimisissa; Lucille Ballin kanssa vuosina 1940–1960 (päättyi avioeroon) ja Edith Mack Hirschin kanssa vuosina 1963–1985 (päättyi Edithin kuolemaan). Lucillen kanssa hänellä oli kaksi lasta; tytär Lucie Arnaz (s. 1951) ja poika Desi Arnaz Jr. (s. 1953). Desi Arnaz kuoli 69-vuotiaana vuonna 1986 keuhkosyöpään.
Deccanin sulttaanikunnat

Deccanin sulttaanikunnat tarkoittavat viittä islaminuskoista sulttaanikuntaa, Bijapuria, Golkondaa, Ahmednagaria, Bidaria ja Beraria, jotka hallitsivat Deccanin ylänköä eteläisen Intian keskiosissa keskiajan loppupuolella. Näistä sulttaanikunnista tuli itsenäisiä valtioita, kun Bahmanin sulttaanikunta hajosi vuosina 1400–1500-lukujen taitteessa.
Vaikka sulttaanikunnat kilpailivat keskenään, ne yhdistivät voimansa vuonna 1565 Talikotan taistelussa Vijayanagaraa vastaan. Tähän taisteluun kaatui viimeinen hindujen hallitsema mahtivaltio Etelä-Intiassa. 
Sulttaanikunnat hävisivät yksi toisensa jälkeen, kun suurmogulien valtakunta valloitti ne 1600-luvulla.
Sulttaanit edistivät kuvataiteita: maalausta, kuvanveistoa ja arkkitehtuuria. Puhutaan ”Deccan-tyylistä” niin miniatyyrimaalauksissa kuin rakennustaiteessakin.
Tähän saakka

Tähän saakka on Juice Leskisen toinen kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 1977. CD-versio kokoelmasta ilmestyi vuonna 1991.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Sietämätön mies

Sietämätön mies on Juice Leskisen kolmas ”virallinen” kokoelma-albumi, ja toinen singlekokoelma. Se julkaistiin vuonna 1992. Kokoelma sisältää valikoituja singlekappaleita vuosilta 1976–1992.
Kappaleet.
Sävellykset, sanoitukset ja sovitukset Juice Leskinen, ellei muuta mainittu.
A-puoli
B-puoli
Professori Itikaisen tutkimusretki

Professori Itikaisen tutkimusretki on ensimmäinen suomalainen sarjakuvakirja. Se ilmestyi WSOY:n kustantamana 21. marraskuuta 1911 (uusintapainokset 1930, 1945, 1991, 2001 ja 2011) Ilmari Vainion piirtämänä. Tätä julkaisupäivää vietetään epävirallisesti suomalaisen sarjakuvan juhlapäivänä. Vainio sai kirjasta palkkiona 200 markkaa, joka nykyrahassa on noin 700 euroa.
Lastenlehti Pääskynen julkaisi Professori Itikainen -sarjakuvaa. Professori Itikaisen tutkimusretkessä jokainen sivu on yksi sarjakuvan ruutu. Sivuja on yhteensä 48.
Tarinassa professori Itikainen ottaa tutkimusretkelleen mukaan toverinsa kapteeni Pyöryläisen ja matruusi Jukka Hyöryläisen. Matka alkaa Helsingistä Suomi-nimisellä laivalla. Laiva kärsii haaksirikon päiväntasaajan (maapallon kiertävän puomen) alituksen jälkeen Afrikan rannikolla. Professori joutuu ihmissyöjien vangiksi ja lihotettavaksi. Vapautusoperaatio onnistuu, mutta tämän jälkeen joukko joutuu petojen hyökkäyksen kohteeksi. Pakopaikaksi valitaan muinaiseläimiä vilisevä tulivuoren kraatteri. Vuoren uumeniin laskeutuu vesisanko, joka nostaa päähenkilöt Kiinan maahan. Sieltä matka jatkuu kuumailmapallolla, kunnes myrsky heittää kolmikon pallosta juuri pohjoisnavan yläpuolella. Tuuli kuljettaa heidät jäälautalla saarelle, joka onkin jättiläisvalaskala. Suomalainen valaanpyyntialus Wellamo korjaa kovia kokeneet sankarit mukaansa ja kohta näkyy taas Helsinki.
Kirja ei saanut jatkoa, mutta sankarikolmikko seikkaili vielä kerran vuonna 1914 Pääskysessä julkaistussa tarinassa. Siinä kolmikko teki huimapäisen lentoretken uudella keksinnöllä joulupukin luo kuuhun.
Cyd Charisse

Cyd Charisse (oik. Tula Ellice Finklea 8. maaliskuuta 1922 Amarillo, Texas – 17. kesäkuuta 2008 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija.
Hän opiskeli balettia Los Angelesissa ja aloitti elokuvauransa 1940-luvun alussa. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muiden muassa "Ziegfeldin tähtirevyy" (Ziegfeld Follies, 1946), "Laulavat sadepisarat" (Singin' in the Rain, 1952), "Iskelmäkaruselli" (The Band Wagon, 1953), "Viva Las Vegas!" ("Meet Me in Las Vegas", 1956) sekä "Silkkisukat" ("Silk Stockings", 1957), josta hänelle tuli Golden Globe -ehdokkuus. Hän sai urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle. 
Hän oli naimisissa kahdesti, Nico Charissen kanssa (1939–1947, päättyi avioeroon) ja Tony Martinin kanssa vuodesta 1948. Kummastakin avioliitosta hän sai yhden lapsen.
Gordon Smith (senaattori)

Gordon Harold Smith (s. 25. toukokuuta 1952) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko Oregonista. Hänet valittiin Yhdysvaltain senaattiin ensimmäisen kerran 1996. Vuonna 2009 hänestä tuli National Association of Broadcastersin presidentti.
Smith on uskonnoltaan mormoni. Hän kuuluu Udallin poliittiseen sukuun, jossa on aiemminkin ollut valtakunnantason poliitikkoja. Smith valittiin Oregonin osavaltion senaattiin 1992. Maaliskuussa 2007 Smith oli toinen kahdesta republikaanisenaattorista, jotka vaativat Yhdysvaltain joukkojen vetämistä Irakista. Hän menetti paikkansa liittovaltion senaatissa 2008 demokraatti Jeff Merkleylle. Smithin kaksi pikkuserkkua, demokraatit Tom Udall ja Mark Udall pyrkivät vuoden 2008 vaaleissa senaattiin New Mexicosta ja Coloradosta ja molemmat tulivat valituiksi.
Joensuun lyseon peruskoulu

Joensuun lyseon peruskoulu on Joensuun keskustassa toimiva suomenkieleinen yläkoulu (luokka-asteet 7-9). 
Koulua käy noin 400-450 oppilasta.
Koulussa voi opiskella myös erikoisluokilla, joissa painotetaan musiikkia, englantia tai liikuntaa. Pääosa koulun oppilaista tulee keskustan, Linnunlahden, Kanervalan, Noljakan ja Marjalan alueilta. Koulun naapurustossa sijaitsevat esimerkiksi Joensuun urheilutalo ja Joensuun pääkirjasto.
Henkilökuntaa on noin 45. Koulun rehtorina toimii Anna Renko.
Historiaa.
Nyttemmin Lyseon peruskouluna tunnettu yläkoulu sai alkunsa nykytontillaan Joensuun keskuskansakouluna vuonna 1954, kun arkkitehti Viljo Rewellin suunnittelema koulurakennus valmistui Joensuun keskustaan. Sitä laajennettiin vuosien satossa kolmesti. Vuonna 1965 koulu muuttui kansalaiskouluksi Louhelan koulun rakentamisen seurauksena. Peruskoulu-uudistus (1974) muutti koulun Keskustan yläasteeksi. Myöhemmin nimi vaihtui nykymuotoon Joensuun lyseon peruskouluksi. 
Huonoon kuntoon päässyt, sisäilmaongelmia aiheuttanut vanha koulurakennus purettiin pitkän pohdinnan ja vaihtoehtojen etsiskelyn jälkeen. Uusi koulu rakennettiin samalle tontille. Koulu aloitti toimintansa uudessa rakennuksessa keväällä 2007. Koulussa on 4 kerrosta ja hissi. Rakennusaikana oppilaiden kouluna oli Niinivaaran vanha koulu Tonttulankadulla.
Hunajarihmakala

Hunajarihmakala ("Trichogaster chuna" vanh. "Colisa chuna") on gurameihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Hunajarihmakala jää noin viisi senttiä pitkäksi. Yleisväriltään se on luonnossa vaaleanruskea, mutta siitä on jalostettu kirkkaamman keltaisia muotoja. Koiraiden värit muuttuvat kirkkaamman oranssinsävyisiksi, kun ne valmistautuvat kutemaan. Kuten muillakin rihmakaloilla, sillä on pitkiksi rihmoiksi venyneet vatsaevät.
Alkuperä.
Hunajarihmakala tavataan Pohjois-Intiassa ja Bangladeshissa, missä se elää lammikoissa, ojissa ja sellaisissa järvissä ja joissa, joissa on kasvillisuutta.
Käyttäytyminen.
Luonteeltaan hunajarihmakala on rihmakalaksi rauhallinen, mutta silti selvästi reviiristään tietoinen. Yleensä ei suositella useampaa kuin yhtä koirasta altaaseen. Naaraita voi olla sitten yksi tai useampia. Yhdelle hunajarihmakalalle riittää 50-litrainen allas. Rauhalliselle pariskunnalle riittää 60-litrainen akvaario. Yhden koiraan ja kolmen naaraan asumukseksi riittää jo 80-litrainen akvaario. Hunajarihmakaloja voi pitää myös suuremmissa parvissa, jossa yhtä koirasta kohti on kaksi naarasta. Tällaisia suurempia ryhmiä voi jo pitää yli 200-litraisissa runsaskasvisissa altaissa.
Vesiolot ja ravinto.
Veden lämpötilan tulisi olla 25–29 °C ja pH:n 6–7. Veden virtaus ei saisi olla kovaa.
Ravinnoksi hunajarihmakalalle kelpaavat kaikenlaiset kuivahiutaleruoat, kuten myös tuore ruoka tai pakasteruoat.
Gordon Smith

Gordon Smith voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä ja asioita:
Sámoksen kansainvälinen lentoasema

Sámoksen kansainvälinen lentoasema ”Aristarkhos Samoslainen” (, , YPA: ΚΑΣΜ) on kansainvälinen lentoasema Sámoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren etelärannikolla aivan Pythagóreion kylän länsipuolella.
Lentoasema aloitti toimintansa vuonna 1963. Se on omistettu antiikin aikaiselle tähtitieteilijä Aristarkhos Samoslaiselle. Lentoaseman kiitotien pituus on metriä ja leveys 45 metriä. Lentoasema on rakennettu Heraionin läheiselle rannikkotasangolle noin kuuden metrin korkeudelle merenpinnasta.
Lentoasemaa on kritisoitu siitä, että se on eräs Euroopan vaarallisimmista lentoasemista. Kentän ympärillä on vuoria kaikilla paitsi meren puolella, jonka vuoksi koneiden täytyy lentää ensin vuorenrinteen suuntaisesti, tehdä tämän jälkeen jyrkkä käännös oikealle, laskeutua saman tien nopeasti alas kentälle ja jarruttaa tiukasti, sillä lyhyt kiitotie päättyy toisessa päässä suoraan merenrantaan.
Aegean Airlines ja Olympic Air lentävät kentälle säännöllisesti Ateenasta. Turistikaudella kentälle lennetään paljon suoria tilauslentoja ulkomailta, myös muun muassa Suomesta. Kentältä on matkaa Pythagóreioon noin 2,5 kilometriä ja saaren pääkaupunkiin Sámokseen noin 14 kilometriä.
Louis Humières

Louis Humières (oik. Louis de Crévant, Humièresin herttua) (1628 – 30. elokuuta 1694) oli ranskalainen sotilas ja Ranskan marsalkka vuodesta 1668. Hän johti Pohjois-Ranskassa operoinutta pääarmeijaa yhdeksänvuotisen sodan aikana vuonna 1689, mutta menetti komentajuuden epäonnistuttuaan tehtävässään. Hän oli myös Ludvig XIV:n lapsuuden ystävä.
Humières taisteli Ranskan-Hollannin sodassa Alankomaissa komentaen muun muassa vuonna 1676 armeijaa, joka piiritti espanjalaisten hallitsemaa Airen linnoitusta, joka antautui 31. heinäkuuta. Hän johti Casselin taistelussa 1677 ranskalaisten oikeaa siipeä, joka murskasi Vilhelm III Oranialaisen johtamien hollantilaisten vasemman siiven.
Yhdeksänvuotisen sodan sytyttyä Humières sai komennettavakseen 1689 Ranskan toisen pääarmeijan, joka operoi pohjoisessa, toisen armeijan operoidessa Reinillä. Vaikka hän hävisikin alivoimaiselle Georg Friedrich Waldeckille 25. elokuuta 1689 Walcourtin taistelun, pysäytti hän Ranskan vastaisen liittokunnan etenemisen Pohjois-Ranskassa. Hänen mielikuvitukseton johtamisensa alivoimaista vihollista vastaan taistelussa johti lempinimeen "maréchal sans lumières." Humières menetti pääarmeijan komentajuuden François Luxembourgille, ja hänet alennettiin valvomaan Lysin ja Schelden varrella olevien ranskalaisten varuskuntien puolustusta.