Pipilit

Pipilit ovat alkuperäiskansa El Salvadorissa Keski-Amerikassa. Vuoden 2024 väestönlaskennassa heitä oli 29 445 ja he olivat maan suurin intiaaniryhmä. Pipilit ovat lähiseudun mayoista poiketen sukua Meksikon keskiosien uto-asteekkilaisille kansoille. Suurin osa pipileistä puhuu nykyisin espanjaa ja pipilin kieli on uhanalainen.
Asuinalue ja lukumäärä.
El Salvadorin vuoden 2024 väestönlaskennassa pipilejä oli 29 445 ja he muodostivat 43,2 % osuudella maan suurimman alkuperäiskansojen ryhmän. Vuoden 2007 väestönlaskennassa pipilejä oli vain 3 539. El Salvadorissa huomattavia pipilien keskittymiä on Cuisnahuatin ja Santo Domingo de Guzmánin kaupungeissa.
Historia.
Ensimmäiset pipilit saapuivat Keski-Amerikkaan nykyisen Guatemalan, El Salvadorin ja Hondurasin alueelle Meksikon keskiosista ehkä jo 400-luvulla jaa, jolloin Teotihuacán laajeni Meksikon keskiylängöllä. Muuttoliikkeitä oli useita ja niistä suuremmat tapahtuivat 900- ja 1300-lukujen välillä. Mahdollisesti tolteekkitaustaisia pipilejä saapui Keski-Amerikan Tyynenmeren rannikolle vuoteen 801 mennessä ja tolteekkivaikutteiset nonoalca-pipilit saapuivat El Salvadoriin vuosien 1250 ja 1300 välillä. El Salvadorin alueella he valtasivat alaa poqomam-mayoilta perustaen Cuzcatlánin kuningaskunnan. Pipilit toivat mukanaan Keski-Amerikkaan nahuakulttuurin ja meksikolaisvaikutteisen uskonnon. Pipilien yhteiskuntajärjestelmässä ("capulli") oli ylimystön, tavallisen kansan ja orjien hierarkia. Pipilien asuinalueen tuliperäinen maa oli hedelmällistä viljelyseutua. Pipilit kävivät myös kauppaa ja heidän suolaansa, kaakaota ja puuvillaa myytiin esimerkiksi obsidiaania vastaan. Ennen eurooppalaisten saapumista alueelle pipilit sotivat kʼicheʼ- ja kakchikel-mayoja vastaan, joille myös menetettiin alueita Tyynenmeren rannikolla.
Espanjalaisten saapuessa Keski-Amerikkaan pipilien onnistui aluksi vastustaa heidän laajentumistaan. Kesäkuussa 1524 Atlácatlin johtamat pipilit voittivat Pedro de Alvaradon johtamat espanjalaisjoukot Acajutlan taistelussa. Alvarado palasi kuitenkin seuraavana vuonna voittaen heidät. Legendan mukaan Atlácatl heittäytyi tulivuoreen, jotta espanjalaiset eivät saisi hänestä henkilökohtaista voittoa. Espanjalaisvallan alaisuudessa pipilejä ei suojannut esimerkiksi Guatemalan mayojen asuinalueen kaltainen vuoristo. Tästä syystä espanjalaisvaikutus oli siirtomaakaudella voimakkaampaa. Pipilit olivat tästä huolimatta vielä suhteellisen voimakkaita El Salvadorin itsenäistyessä 1800-luvun alkupuoliskolla. Intiaanitalonpojat olivat riiston kohde itsenäistyneessä maassa, mikä johti edelleen voimistuneeseen latinalaistumiseen ("ladinisacíon") vuosisadan aikana. Yhteisomisteiset maat lakkautettiin maaudistuksessa vuonna 1881 ja tämä taas johti maan menettämiseen yhteisön ulkopuolisille maanomistajille. Monista pipileistä tuli kokonaan maattomia talonpoikia tai palkkatyöläisiä. Vuonna 1932 maan länsiosien intiaanialueilla syttyi esimerkiksi maanomistukseen ja työläisten huonoon kohteluun liittynyt kapina, joka johti intiaanien etnisiin puhdistuksiin.
Kulttuuri.
Suurin osa pipileistä puhuu nykyisin espanjaa. Pipilin kieli on monista lähialueen mayakielistä poiketen uto-asteekkilainen kieli. Kieli on uhanalainen ja sillä oli vuonna 2014 arviolta alle 100 puhujaa. Elsalvadorilainen Pedro Geoffrey Rivas tutki pipilien kieltä ja auttoi herättämään kiinnostusta maan alkuperäiskansoja kohtaan.
Nykyisin huomattavalla osalla muuten eurooppalaistaustaisilla elsalvadorilaisilla on myös osittaista pipiliperimää.