tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ibn Abd al-Hakam

Abu'l Qāsim ʿAbd ar-Raḥman bin ʿAbdullah bin ʿAbd al-Ḥakam, tai lyhyemmin Ibn ʿAbd al-Ḥakam (; 803 – 872 Fustat) oli Egyptissä vaikuttanut lainoppinut ja arabihistorioitsija, joka kirjoitti teoksen " Futūḥ mișr wa'l maghrab wa'l andalus" (suom. "Egyptin, Pohjois-Afrikan ja Espanjan valloitus").Teos on kirjoitettu 800-luvulla, mutta sen vanhimmat säilyneet kopiot ovat vasta 1100-luvulta. Robert Brunschvig osoitti 1940-luvulla, että teos oli pikemminkin juridinen tutkielma "šarian" säädöksistä kuin historiateos.
Lumo Energia

Lumo Energia Oyj oli vuosina 2015–2022 toiminut suomalainen sähkön vähittäismyyntiyritys, joka myi sähköä sekä kuluttajille että yrityksille. Yritys tarjosi myös aurinkosähköjärjestelmiä ja sähköauton latausjärjestelmiä kotitalouksille ja taloyhtiöille. 
Lumo Energia myi pohjoismaisen sähköpörssin Nord Poolin kautta ostamaansa sähköenergiaa eikä sillä ollut omaa sähköntuotantoa. Suomen lisäksi yritys myi sähköä Ruotsissa, missä se toimi nimellä Lumo Energi Ab.
Lumo Energian omisti yhdysvaltalainen pörssiyhtiö Genie Energy Ltd. Lumo siirtyi Genie Energyn omistukseen 2019.
Joulukuussa 2021 osa toimintansa lopettavan Energia 247:n asiakkaista siirrettiin Lumo Energialle.
Heinäkuussa 2022 Lumo Energia ilmoitti lopettavansa toimintansa sekä Suomessa että Ruotsissa energiahintojen äkillisen nousun ja vaikeasti ennustettavan hintakehityksen tehtyä toiminnasta kannattamatonta. Se myi valtaosan sähkösopimuksistaan norjalaiselle GNP Energylle, mutta irtisanoi noin kahdeksan tuhatta määräaikaissopimusta lainvastaisesti ja kehotti näitä asiakkaita hankkimaan elokuun loppuun mennessä uuden sähkönmyyjän. Tästä yksittäiselle asiakkaalle aiheutunut haitta voi olla jopa tuhansia euroja, mikä yrityksen olisi korvattava. Kilpailu- ja kuluttajavirasto yritti neuvotella yrityksen kanssa sopimusrikkomuksen korvaamisesta kuluttajille, mutta Lumo Energia jätti toimittamatta dokumentteja taloudellisesta tilastaan, keskeytti lokakuussa 2022 neuvottelut ja ilmoitti hakeutuvansa konkurssiin, missä tilanteessa korvausten saamista pidetään epätodennäköisenä.
Lumo Energia jätti konkurssihakemuksen 7. marraskuuta 2022.
Support de Microphones

Support de Microphones on Don Johnson Big Bandin 1. huhtikuuta 2000 julkaistu debyyttialbumi.
Suomen Ukrainalaiset (yhdistys)

Suomen Ukrainalaiset ry on suomalainen rekisteröitynyt yhdistys, jonka tarkoituksena on tuoda yhteen Suomessa asuvia ukrainalaisia. Yhdistys on perustettu vuonna 2009. Sen kotipaikka on Turku.
Toukokuussa 2021 yhdistys aloitti hankkeen nimeltä "Asiallinen apuri", joka on suunnattu Suomeen saapuville ukrainalaisille, jotka tarvitsevat neuvontaa muun muassa Suomen viranomaisasioissa. Hankkeen on tarkoitus jatkua vuoteen 2023 saakka. Hankkeelle myönnettiin 231 000 euroa avustusta.
SECAM

SECAM () on yksi kolmesta pääasiallisesta analogisen SDTV:n värikoodausjärjestelmästä PAL:n ja NTSC:n ohella. SECAM:ia käytetään PAL:n tavoin yleensä 625 vaakajuovan lähetysjärjestelmällä, jossa kuva koostuu 576 vaakajuovasta ja kuvia on 25 sekunnissa (50 puolikuvaa sekunnissa lomitettuna).
Toisin kuin PAL ja NTSC, SECAM ei käytä QAM-modulointia väritiedon koodaamiseen, vaan värisignaali käyttää taajuusmodulaatiota, jolloin saadaan aikaan vain yksi signaali jokaista juovaa kohden. Tästä johtuen Db- ja Dr-värisignaalit vuorottelevat joka toisella juovalla, ja edellinen tieto tallennetaan viivelinjalle, jolloin kaikki väritiedot saadaan yhdistettyä kuvaan (vaikkakin väritiedon pystyresoluutio puolittuu). Taajuusmodulaatio estää vaihevirheet, joten SECAM ei PAL:n tavoin vaadi NTSC:lle ominaista värisävysäädintä, eikä siinä ole edes PAL:n kaltaisia värikylläisyyshäiriöitä. Samasta syystä SECAM ei kuitenkaan ole lineaarinen (kahden tahdistetun SECAM-signaalin yhdistäminen ei välttämättä tuota kelvollista SECAM-signaalia), joten videokuvan muokkaaminen on vaikeampaa kuin NTSC- ja PAL-järjestelmissä.
SECAM-järjestelmä kehitettiin Ranskassa, jossa sitä käytettiin ennen digitaalitelevisioon vaihtamista. On väitetty, että SECAM suunniteltiin ainakin osin ranskalaisen televisioteollisuuden suojelemiseksi tuontituotteilta. Järjestelmä on yhä käytössä joissain Afrikan maissa, pääosin Ranskan entisissä siirtomaissa. OSKM-järjestelmän hylkäämisen jälkeen SECAM otettiin käyttöön myös Neuvostoliitossa sekä muissa itäblokin maissa. Päätös käyttää SECAM:ia PAL:n sijasta oli mahdollisesti poliittinen, sillä PAL-järjestelmää käytettiin Länsi-Saksassa, jossa se oli myös kehitetty. Eri värijärjestelmän käyttö ei kuitenkaan vähentänyt länsisaksalaisten ohjelmien suosiota Itä-Saksassa, jossa yleistyivät pian vastaanottimet, jotka pystyivät SECAM:n lisäksi näyttämään PAL-värikuvaa. Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen monet entisen itäblokin maista vaihtoivat 1990-luvun aikana PAL-järjestelmään.
Breaking Daylight

Breaking Daylight on Don Johnson Big Bandin 12. toukokuuta 2003 julkaistu toinen studioalbumi.
Don Johnson Big Band (albumi)

Don Johnson Big Band on Saman nimisen yhtyeen 2006 julkaistu kolmas studioalbumi.
Ukrainalaisten yhdistys Suomessa

Ukrainalaisten yhdistys Suomessa on suomalainen rekisteröitynyt yhdistys, joka pyrkii edistämään Suomessa asuvien ukrainalaisten yhteydenpitoa ja edustamaan heitä. Lisäksi se pyrkii lisäämään tietoisuutta Ukrainasta ja ukrainalaisesta kulttuurista Suomessa. Se on perustettu vuonna 1997. Yhdistyksen kotipaikka on Helsinki.
Yhdistyksen nykyinen puheenjohtaja on Vassili Goutsoul.
Maaliskuussa 2022 yhdistys alkoi ottaa vastaan lahjoituksia tukeakseen Ukrainan armeijaa sodassa Venäjää vastaan.
Fiesta (Don Johnson Big Bandin albumi)

Fiesta on Don Johnson Big Bandin 21. lokakuuta 2012 julkaistu viides studioalbumi.
Susanna Ylä-Kero

Susanna Ylä-Kero (s. 7. kesäkuuta 1980) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Hän edusti urallaan Superpesiksessä Vimpelin Vetoa, Oulun Lippoa, Peräseinäjoen Toivetta, PeTo-Jusseja, Lapuan Virkiää ja Jyväskylän Kirittäriä. Ylä-Kero pelasi Ruotsin sekajoukkueessa pesäpallon maailmancupissa vuonna 2023. Ruotsin sekajoukkue tuli turnauksessa omassa sarjassaan kolmaneksi. 
Saavutukset.
Ylä-Kero saavutti yhden SM-kullan kaudella 2009 ja yhden SM-pronssin kaudella 2003. Kaudella 2006 Ylä-Kero oli Superpesiksen lyöjäkuningatar 62:lla lyödyllä juoksulla. Kaudella 2006 hänet valittiin myös Vuoden jokeriksi. Kaudella 2007 Ylä-Kero oli Superpesiksen lyöjäkuningatar 52:lla lyödyllä juoksulla. Kaudella 2008 Ylä-Kero oli Superpesiksen lyöjäkuningatar 64:llä lyödyllä juoksulla. 
Tilastot.
Ylä-Kero pelasi kolme Itä-Länsi-ottelua vuosina 2006, 2007 ja 2009. Ylä-Kero pelasi 172 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 11 kunnaria ja 316 tavallista juoksua, toi 32 juoksua ja keräsi 551 kärkilyöntipistettä. Ylä-Kero pelasi 32 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja 58 tavallista juoksua, toi yhden juoksun ja keräsi 83 kärkilyöntipistettä. Ylä-Kero pelasi 27 Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kolme kunnaria ja 51 tavallista juoksua, toi viisi juoksua ja keräsi 76 kärkilyöntipistettä.
Helsingin maalaiskunnan suojeluskunta

Helsingin maalaiskunnan suojeluskunta perustettiin Malmilla kunnanmiesten kokouksessa 6.11.1905 asukkaiden "hengen ja omaisuuden turvaamiseksi." Vuoden 1905 suurlakko oli kärjistänyt porvarillisen väestönosan ja yhteiskunnallisia uudistuksia vaatineiden mielenosoittajien välistä vastakkainasettelua ja sosialistit pyrkivät jatkamaan lakkoa perustamalla punakaarteja. Aloitteen suojeluskunnan perustamiseksi oli tehnyt nimismies G. E. Holmström, joka toimi Malmille aiemmin perustetun paikallisen suojeluskunnan päällikkönä. Helsingin maalaiskuntaan perustettiin 14 suojeluskuntapiiriä, joita johtivat "vanhemmat järjestysmiehet" eli piiripäälliköt"." Piiripäälliköiksi valittiin lautamies Emil Collin, tilanomistaja J. F. Mangström, lautamies E. Berggrén, vapaaherra E. Ramsay, herra G. Ringquist, maisteri Eric von Rettig, tilanomistaja Oskar Felin, inspehtori F. Byman, herra H. Ramsay, herra A. Markelin, herra J. Eklund ja K. Lindström. Suojeluskunnalle asetettiin yhteinen keskushallitus, johon kuului nimismies Holmströmin ja kahden sihteerin lisäksi neljä neuvoa-antavaa jäsentä. Neuvoa-antaviksi jäseniksi nimettiin Eric von Rettig, vapaaherra H. von Bonsdorff, agronomi O. Blomqvist ja maisteri Björn Lindberg.
Toiminta.
Helsingin maalaiskunnan kuntakokous myönsi suojeluskunnalle kuluja varten 1000 markan avustuksen. Suojeluskuntalaiset saivat käsivarsinauhan, jossa oli kirjaimet HSK ja suojeluskuntapiirin numero. Aseistuksena oli metsästyshaulikoita ja muutama revolveri. Toiminta rajoittui Malmin alueen vartiointiin ja kesti vain muutaman kuukauden, sillä levoton sisäpoliittinen tilanne rauhoittui jo vuoden 1906 alussa.
Toiminta aloitettiin uudelleen kuntakokouksen 13.8.1906 tekemällä päätöksellä, mutta suojeluskunnan uudelleenjärjestäytyminen ja aseistaminen oli aloitettu jo aiemmin. Suojeluskunnalle nimitettiin uusi keskushallitus, jonka johtoon tuli Eric von Rettig. Aseiden ja patruunoiden hankkimiseen tarvittavat rahat saatiin Uudenmaan lääninhallitukselta. Ampumaharjoitukset järjestettiin Oulunkylän Pikkukosken ampumaradalla ja v. Rettigin tilalla Malmin Solhemissä. Uuden suojeluskunnan vahvuus oli enimmillään 100 miestä, joiden aseina oli 50 Mauser-kivääriä. Senaatti antoi 30.4.1907 käskyn, jonka mukaan kuvernöörien piti kerätä aseet suojeluskunnilta. Helsingin maalaiskunnan suojeluskunnan aseet luovutettiin kuvernööri Max Alfthanille talvella 1907.
Lähteet.
Litzen, Aulikki &amp; Vuori, Jukka: "Helsingin maalaiskunnan historia 1865-1945. Kunnallishallinnon uudistuksesta suureen alueluovutukseen." S. 229-232. Vantaan kaupunki, 1997. .
Starstreak

Starstreak on Britanniassa valmistettava lyhyen matkan, laserohjattava ilmatorjuntaohjus. Aseen erikoisuus on sen taistelukärki, joka muodostuu kolmesta erillisestä räjähtävästä nuolesta. 
Valmistaja lupaa, että ohjuksen voi laukaista heti, kun ampuja havaitsee maalin. Tähtäimen jäähdyttämistä tai lentoradan ennakkolaskentaa ei tarvita. Kolme erillään lentävää nuolta on tarkoitettu parantamaan osumistodennäköisyyttä ja ne ohjautuvat maaliin laservalaisun avulla. Nuolissa on tunkeutumiskykyinen wolframista tehty kärki ja sirpaleräjähde. Ase voi tehdä automaattisesti itsensä vaarattomaksi tietyn lentoajan jälkeen vahinko-osumien estämiseksi.
Ase otettiin käyttöön Britanniassa 1997 ajoneuvoon asennettavana yksiputkisena mallina, mutta siitä on sittemmin kehitetty moniputkinen versio ja myös olkapäältä laukaistava versio.
Tekniset tiedot.
"Starstreak"
"Starstreak II"
&lt;br&gt;
Valmistaja: Thales Air Defence (Thales Group)
Physical Digital

Physical Digital on Don Johnson Big Bandin 9. marraskuuta 2018 julkaistu kuudes studioalbumi.
Ariana DeBose

Ariana DeBose (s. 25. tammikuuta 1991 Raleigh, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja, tanssija ja näyttelijä, jonka ura näyttelijänä alkoi 2010-luvulla teatterissa, missä hän esiintyi useissa musikaaleissa. DeBose voitti Golden Globen elokuvasta "West Side Story" (2021). Lisäksi hän ollut muun muassa ehdolla musikaalista "Summer: The Donna Summer Musical" teatterialan Tony-palkintoon.
Ura.
DeBose syntyi Pohjois-Carolinassa vuonna 1991. Hänen isänsä on afropuertoricolainen ja hänen äitinsä valkoihoinen. Hän alkoi harrastaa tanssia jo nuorena ja osallistui vuonna 2009 "Tanssi jos osaat" -kykyjenetsintäohjelmaan, jossa hän pääsi 20 parhaan joukkoon.
"Tanssi jos osaat" käynnisti DeBosen uran ja muutaman vuoden päästä hän pääsi näyttelemään Broadwaylle. Hänen ensimmäinen Broadway-rooli oli vuonna 2012 musikaalissa "Bring It On", jonka kokoonpanoon hän kuului myös edellisenä vuonna tehdyllä kiertueella. Tämän jälkeen DeBose on näytellyt muun muassa Broadway-musikaaleissa "Motown" (2013), "Pippin" (2014) ja Hamilton (2015). Musikaalissa "Summer: The Donna Summer Musical" hän puolestaan näytteli yhtä näytelmän Donna Summereista. DeBose sai roolista Tony-palkintoehdokkuuden.
DeBose oli vuonna 2020 mukana Netflixin elokuvamusikaalissa "The Prom" ja 2021 Apple TV+:n musikaaliparodiasarjassa "Schmigadoon!" DeBose näytteli myös Steven Spielbergin ohjaamassa vanhan musikaalin uusintaversiossa "West Side Story". Kriitikot ovat kehuneet DeBosen sähköistävää roolisuoritusta. Hän on voittanut elokuvasta Oscarin, Baftan, Golden Globen ja SAG-palkinnon.
Ernst Gottlieb Woltersdorf

Ernst Gottlieb Woltersdorf (31. toukokuuta 1725, Berliini-Friedrichsfelde – 17. joulukuuta 1761, Bunzlau, Sleesia) oli saksalainen luterilainen pietistinen pappi ja virsirunoilija.
Hän opiskeli teologiaa Hallessa ja tutustui siellä franckelaiseen pietismiin. Hän toimi vuosina 1744–1746 kotiopettajana Zerrenthinissä. Vuonna 1748 Woltersdorf sai nimityksen papiksi Bruzlauhun, Sleesiaan jossa hän julistuksellaan sai aikaan merkittävää hengellistä liikettä. Hän toimi hallelaisen pietismin innoittamana 1754 perustamansa lastenkodin johtajana kuolemaansa saakka. 
Virsirunoilijana, saarnaajana ja kirjailijana hän oli merkittävä pietismin edustaja 1700-luvun puolivälissä. Hän on julkaissut 35 hartauskirjaa ja julkaisi virsiään useassa pienessä kokoelmassa. Hänen virtensä ilmestyivät yhtenä kokoelmana 1767 nimellä "E. G. Woltersdorf’s sämmtliche neuen Lieder oder evangelische Psalmen." 
Yksi hänen virtensä, "Das ist eine sel'ge Stunde", vuodelta 1752, jolloin se ilmestyi hänen julkaisemassaan kokoelmassa "Einige neue Lieder oder evangelische Psalmen", on Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 407 "Salig, Jesus, är den stunden". Suomenkielisessä virsikirjassa se on Anna-Mari Kaskisen 1996 kääntämänä "Herra, hetki se on pyhä".
Universytetin metroasema (Kiova)

Universytet () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 6. marraskuuta 1960.
In corpore sano

In corpore sano () on serbialaisen laulajan Konstraktan esittämä kappale, jolla hän edusti Serbiaa vuoden 2022 Eurovision laulukilpailussa Torinossa. Konstrakta tulee esitti kappaleen Euroviisujen toisen semifinaalin ensimmäisellä puoliskolla. Konstrakta sijoittui kappaleella ensimmäiseksi sekä yleisöäänestyksessä että tuomariston äänestyksessä Serbian esivalinnassa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 312 pistettä ja sijoittui viidenneksi.
Vatnsleysuströnd

Vatnsleysuströnd on Islannissa Reykjanesin niemimaan pohjoisosassa sijaitseva rantakaistale Vogarista Hvassahrauniin. Ranta-alue on noin 15 kilometriä pitkä ja se sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Reykjavíkistä lounaaseen.
Vatnsleysuströnd on osa Vogarin kuntaa, eli aikaisempaa Vatnsleysustrandahreppurin kuntaa. Alueella asuu noin 100 ihmistä, kun koko kunnan asukasluku on 1195 henkeä (2011).
Alueen tunnetuin paikka on Kálfatjörn, jossa sijaitsee vuonna 1893 rakennettu suojeltu kirkko.
Þráinsskjaldarhraun-niminen laaja laavakenttä peittää Vatnsleysuströndin. Se muodostaa koko rannikon Vogarista Vatnsleysuvíkiin ja myös koko Strandarheiðin nummen. Sen alkulähde on 14 000 vuotta vanhassa purkauksessa läheisestä Fagradalsfjallin tulivuoresta.
Sininen kaupunki

Sininen kaupunki on räppäri-laulaja Tommy Lindgrenin yhtyeen Tommy Lindgren Metropolis 6. toukokuuta 2016 julkaistu studioalbumi. Kyseessä on Lindgrenin ensimmäinen soololevy. Lindgrenin lisäksi yhtyeeseen kuuluvat Jarmo Saari (kitara), Abdissa "Mamba" Assefa (basso) ja Teppo Mäkynen (rummut), jotka vastaavat yhdessä myös albumin sävellyksistä. Assefa on myös äänittänyt ja miksannut albumin. Vierailijoita levyllä on kaksi: laulaja Laura Moisio sekä trumpetisti Verneri Pohjola.
Albumilta julkaistiin ennakkosinglenä kappale Kuiskaa ja huuda. Haamut-kappaleeseen on tehty myös musiikkivideo, jonka ohjasi ja kuvasi palkittu valokuvaaja ja kuvataiteilija Perttu Saksa. Mustavalkoisella videolla pääosaa näyttelee näyttelijä Matti Onnismaa.
Christina Nielsen

Christina Nielsen (s. 1981) on tanskalainen karateka. Hän on Kyokushinin vuoden 2001 Euroopan mestari. Nielsen voitti myös MM-pronssia 2001 ja EM-pronssia 2002. Hän on ammatiltaan pedagoginen avustaja.
Saloluoto

Saloluoto on suurehko saari entisen Rymättylän kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin eteläosassa. Saareen on kiinteä tieyhteys pääsaarelta Otavasta. Saloluodon pinta-ala on 5,71 neliökilometriä ja suurin pituus 5,1 kilometriä. Koko Saloluodon saari kuuluu Salon kylään eli Salonkylään, jota nimitystä saaresta myös toisinaan käytetään.
Saloluoto liitettiin vuonna 2018 kunnalliseen vesi- ja jätevesihuollon verkkoon, kun Rymättylän länsipuolisen alueen Ampuminmaan vesihuolto-osuuskunta laajeni alueelle.
Maantiede ja luonto.
Saloluoto on melko kallioinen saari, jota hallitsee laajat metsäalueet. Alavilla mailla on pienehköjä peltolohkoja ympäri saarta. Saarella korkein kohta on 35 metriä merenpinnan yläpuolella. Saarella on vain muutamia hyvin pieniä lampia. Saloluodon rannoilla on runsaasti loma-asuntoja ja lähinnä vain pohjoisrannalla on rakentamatonta rantaviivaa. Saaren keskiosissa sijaitsee 6,8 hehtaarin laajuinen metsäinen Saloluodon luonnonsuojelualue.
Yhdystieltä 1890 Rööläntie erkanee Salonkylään johtava yhdystie 12140 Salonkyläntie. Saloluodon yhdistää pieni silta pääsaari Otavaan salmessa, joka on vain noin 20 metriä leveä. Saloluodon pohjois- ja itäpuolella on Rymättylän pääsaari Otava. Muita suuria saaria ovat pohjoispuolella Ampuminmaa, etelässä Karhuluoto ja hieman kauempana lännessä Ruotsalainen. Saloluodon etelärannan suuntaisesti kulkee 5 metrin kulkusyvyinen väylä Röölään.
Vuoden 1968 peruskartassa saareen johti yksikaistainen autotie, joka loppui keskellä saarta sijaitsevaan kylään. Autotieltä erkani muualle saareen kärryteitä ja -polkuja. Suurin osa saaren rannoista oli vielä rakentamatonta, mutta etelärannalla oli jo kolmisenkymmentä loma-asuntoa. Vuoden 1981 peruskartassa loma-asuntojen määrä etelärannalla oli jo viitisenkymmentä ja myös pohjoisrannalle oli rakennettu muutamia lisää. Vuoden 1997 peruskartassa etelärannan loma-asuntojen määrä oli jälleen noussut useilla kymmenillä ja on lähellä nykyistä määrää. Ajotieverkosto kattoi koko saaren ja ajopolkuja oli jäljellä vain muutamia. Nykyisten peltojen sijainnit ja määrä ovat lähes samat kuin vuonna 1968.
Kylä.
Koko Saloluodon saari kuuluu Salon kylään, johon kuuluvat myös läheiset vesialueet ja pienempiä saaria, sekä kauempana sijaitsevasta Samsaaresta puolet ja osa Taipaluksen saaresta. Kylä tunnetaan nykyään nimellä Salonkylä.
Ensimmäinen asiakirjamaininta kylästä on vuodelta 1463. Uuden ajan alussa kylässä oli viisi taloa, joista yksi oli rälssitila. Talot sijaitsivat kylätontilla keskellä Saloluodon saarta. Ensimmäinen lohkotila erotettiin 1919 ja seuraavana vuonna taloista erottiin 27 tilaa. Yli kymmenen hehtaarin tiloja oli kymmenkunta, suurin osa oli kuitenkin pieniä palstatiloja. Saloluodon vanhimmat säilyneet päärakennukset ovat 1800-luvun puolivälistä. Saarella on myös kymmeniä rakennuksia 1800-luvun lopulta ja 1900-luvun alusta. Osayleiskaavassa suojeltuja rakennuksia tai rakennusryhmiä on Saloluodossa 20. Ne on inventoitu paikallisesti merkittäviksi säilytettäviksi rakennuksiksi, tai alueiksi joilla on kulttuurihistoriallisesti ja maisemallisesti merkittäviä rakennuksia tai muita miljööarvoja.
Komissaari (vuoden 2012 elokuva)

Komissaari on Pekka Lehdon ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2012.
Elokuva on henkilödokumentti Olli Rehnistä, joka toimi EU:n talous- ja raha-asioista vastaavana komissaarina vuosina 2010–2014. Elokuvassa seurataan Rehnin työskentelyä vuosien 2010-2012 välisenä aikana.
Jaettu kaupunki

Jaettu kaupunki on Pekka Lehdon ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2011.
Elokuva sijoittuu Lehdon entiseen kotikaupunkiin Valkeakoskelle. Lehto kuvaa dokumentissa Valkeakosken historiaa ja nykyhetkeä, siellä asuvien ihmisten elämää, sellutehtaan lakkauttamisen vaikutuksia sekä paikallisen jalkapallojoukkueen FC Hakan menestystä.
Toshihiko Koga

Toshihiko Koga (, 21. marraskuuta 1967 Sagan prefektuuri – 24. maaliskuuta 2021 Kawasaki, Kanagawan prefektuuri) oli japanilainen judoka, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Pääasiassa 71 ja 78 kilogramman painoluokissa kilpaillut Koga voitti jalkansa loukanneena olympiakultaa Barcelonassa 1992 ja saavutti olympiahopeaa Atlantassa 1996 kultamitalin mentyä ranskalaiselle Djamel Bouras’lle. Koga kilpaili myös Soulin kesäolympialaisissa 1988. Maailmanmestaruuden Koga voitti vuosina 1989, 1991 ja 1995, ja vuonna 1987 hän saavutti MM-pronssia. Kilpauransa jälkeen Koga valmensi okayamalaista yliopistojoukkuetta ja Japanin naisten maajoukkuetta, joka menestyi muun muassa Ayumi Tanimoton voitettua olympiakultaa Ateenassa 2004. Koga sairasti syöpää ja kuoli kotonaan Kawasakissa 53-vuotiaana 24. maaliskuuta 2021.
Catalina Meyer

Catalina Meyer Busquets (1926 – 8. toukokuuta 2021 Osorno) oli chileläinen koripalloilija.
Meyer saavutti Chilen naisten maajoukkueessa MM-hopeaa kotikisoissaan 1953, missä kultaa voitti Yhdysvallat. Chilen MM-hopea on vuoteen 2021 mennessä yhä maan ainoa naisten olympia- tai MM-kilpailuista. Mayer voitti Chilen maajoukkueessa myös kaksi Etelä-Amerikan mestaruutta. Meyer kuoli Osornossa 94–95-vuotiaana 8. toukokuuta 2021.
Uğurcan Çakır

Uğurcan Çakır (s. 5. huhtikuuta 1996 Antalya) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 191-senttimetrinen. Hän edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Galatasarayta. 
Seurajoukkueura.
Çakır pelasi Trabzonsporin edustusjoukkueessa kaudesta 2017–2018 ja nousi kesken seuraavan kauden joukkueen ykkösmaalivahdiksi Onur Kivrakin tilalle. Hän pelasi Trabzonsporissa 235 ottelua Turkin Superliigassa, kahdeksan ottelua kausilla 2019–2020 ja 2022–2023 Eurooppa-liigassa ja kaksi ottelua Konferenssiliigassa kaudella 2022–2023. Hän voitti Turkin Cupin vuonna 2020 ja liigamestaruuden vuonna 2022.
Syyskuun 2025 alussa Çakır siirtyi Trabzonsporista saman sarjan Galatasarayhin 36 miljoonan euron siirtosummalla. Hän allekirjoitti Galatasarayn kanssa viisivuotisen sopimuksen.
Maajoukkueura.
Çakır pelasi Turkin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa toukokuussa 2019 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa hän pelasi kolme ottelua joukkueensa ykkösmaalivahtina. EM-kilpailuissa 2024 hän oli varamaalivahtina. Hän on pelannut syyskuun 2025 puoliväliin mennessä 33 A-maaottelua.
Joka toinen pari

Joka toinen pari on Mia Halmeen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2016.
Elokuvan aiheena on avioero ja siinä kuvataan kolmen eronneen parin elämää. Elokuvan nimi tulee tilastoista, joiden mukaan noin joka toinen suomalaisten avioliitoista päätyy eroon.
Kenan Karaman

Kenan Karaman (s. 5. maaliskuuta 1994 Stuttgart, Saksa) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 189-senttimetrinen. Hän on seuraurallaan edustanut Saksassa Hoffenheimia kaudella 2013–2014, Hannoveria kausina 2014–2018 ja Fortuna Düsseldorfia kausina 2018–2021. Hän on pelannut Bundesliigassa 102 ottelua, joissa hän on tehnyt 13 maalia, ja 2. Bundesliigassa 59 ottelua, joissa hän on tehnyt 13 maalia.
Karaman pelasi Turkin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Romaniaa vastaan. Kesäkuun 5. päivään 2021 mennessä hän on pelannut 22 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Yusuf Yazıcı

Yusuf Yazıcı (s. 29. tammikuuta 1997 Trabzon) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kreikan Superliigassa pelaavaa Olympiakosia. Hän on pelannut Turkin A-maajoukkueessa vuodesta 2017.
Yazıcı nousi Trabzonsporin junioreista Superliigassa pelaavaan edustusjoukkueeseen kaudella 2015–2016. Hän pelasi neljänä kautena yhteensä 87 liigaottelua ja teki niissä 20 maalia. Elokuussa 2019 hän siirtyi ranskalaisseura Lilleen. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi Ligue 1:ssä 18 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 32 liigaottelua, joissa hän teki seitsemän maalia, ja voitti mestaruuden. Eurooppa-liigassa hän teki kahdeksassa ottelussa seitsemän maalia ja oli liigan paras maalintekijä. Maaleistaan kolme hän teki lokakuussa vierasottelussa Sparta Prahaa vastaan ja kolme vierasottelussa AC Milania vastaan kaksi viikkoa myöhemmin.
Kaudella 2021–2022 Yazıcı pelasi Ligue 1:ssä 15 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja Mestarien liigassa neljä ottelua. Hän oli tammi-kesäkuussa 2022 lainalla venäläisseura TsSKA Moskovassa, jossa hän pelasi kymmenen valioliigaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia, muun muassa hattutempun Rubin Kazania vastaan. Kauden 2022–2023 alussa Yazıcı ehti pelata Lillessä neljä Ligue 1 -ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Syyskuussa hän siirtyi loppukauden kestävälle lainalle turkkilaisseura Trabzonsporiin. Siellä hän pelasi 13 superliigaottelua, joissa hän teki kolme maalia, neljä Eurooppa-liigan ottelua ja kaksi Konferenssiliigan ottelua. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Lillessä 27 Ligue 1 -ottelua, joissa hän teki viisi maalia, ja kymmenen konferenssiliigan ottelua, joissa hän teki viisi maalia.
Yazıcı solmi syyskuussa 2024 sopimuksen kreikkalaisseura Olympiakosin kanssa oltuaan alkukauden ilman seuraa.
Yazıcı pelasi Turkin alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa kesäkuussa 2017 MM-karsintaottelussa Kosovoa vastaan. Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa hän pelasi Turkin ensimmäisen ottelun avauskokoonpanossa ja tuli kahdessa muussa vaihdosta kentälle. EM-kilpailuissa 2024 hän pääsi vaihdosta kentälle kahdessa alkulohko-ottelussa. Yazıcı on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 45 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia: syyskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Moldovaa, syyskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Montenegroa ja marraskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Walesia vastaan.
Okay Yokuşlu

Okay Yokuşlu (s. 9. maaliskuuta 1994 İzmir) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut kotimaassaan Kayserisporia ja Trabzonsporia, Espanjassa Celta Vigoa ja Getafea sekä Englannissa West Bromwich Albionia. Heinäkuussa 2024 hän palasi Trabzonsporiin.
Yokuşlu on pelannut kauden 2023–2024 loppuun mennessä Turkin Superliigassa 157 ottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän maalia, Espanjan La Ligassa 87 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja Englannin mestaruussarjassa 82 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia.
Yokuşlu pelasi useissa Turkin nuorisomaajoukkueissa yhteensä yli 70 ottelua. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa hän pelasi avauskokoonpanossa Turkin kaksi ensimmäistä ottelua ja tuli kolmannessa vaihdosta kentälle. EM-kilpailuissa 2024 hän pääsi vaihdosta kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa, neljännesvälierässä ja tappiollisessa puolivälierässä. Yokuşlu on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 46 maaottelua, joista 32 ottelua avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä yhden maalin, maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Montenegroa vastaan.
Andrew Poje

Andrew Poje (s. 25. helmikuuta 1987 Kitchener, Ontario) on kanadalainen jäätanssija. Hän on voittanut parinsa Kaitlyn Weaverin kanssa muun muassa kolme MM-kilpailujen mitalia ja kaksi Grand Prix -sarjan finaalia.
Ura.
Poje aloitti luisteluharrastuksen kuusivuotiaana ja kokeili jäätanssia ensimmäisen kerran seitsemänvuotiaana. Hänen ensimmäinen pitkäaikainen parinsa oli Alexandra Nino, jonka kanssa hän muun muassa sijoittui juniorisarjan neljännelle sijalle vuoden 2004 Kanadan-mestaruuskilpailuissa. Ninon jälkeen hän sai loppukeväästä 2004 parikseen Alice Grahamin, jonka kanssa voitti vuonna 2005 junioreiden Kanadan-mestaruuspronssia.
Elokuussa 2006 Poje aloitti yhteistyön yhdysvaltalaisen Kaitlyn Weaverin kanssa, jonka kanssa on tanssinut koko sen jälkeisen kilpauransa. Pari edustaa kansainvälisellä tasolla Kanadaa ja Weaver sai maan kansalaisuuden vuonna 2009. Vuonna 2007 pari voitti junioreiden MM-pronssia sekä ensimmäisen aikuisten Kanadan-mestaruusmitalinsa, niin ikään pronssia. Kaikkiaan he ovat olleet Kanadan-mestaruuskilpailuissa mitaleilla vuosien 2007 ja 2019 välillä kaksitoista kertaa, yhtä vuotta (2013) vaille joka vuosi. Mestaruuden he ovat voittaneet kolmesti, vuosina 2015, 2016 ja 2019.
Arvokisaurallaan Poje ja Weaver ovat saavuttaneet viisi mitalia neljän maanosan mestaruuskilpailuissa ja kolme mitalia MM-kilpailuissa. Neljän maanosan mestaruuskilpailuista he ovat voittaneet kultaa vuosina 2010 ja 2015, hopeaa vuonna 2019 sekä pronssia vuosina 2012 ja 2016. MM-kilpailuista he ovat voittaneet hopeaa vuonna 2014 sekä pronssia vuosina 2015 ja 2018. MM-kilpailuissa 2014 he jäivät vain 0,02 pisteen päähän kultamitalistiparista, Italian Anna Cappellinista ja Luca Lanottesta. Talviolympialaisissa Poje ja Weaver ovat kilpailleet kahdesti, vuosina 2014 ja 2018. He sijoittuivat molemmilla kerroilla seitsemänneksi.
Taitoluistelun Grand Prix -sarjassa Poje ja Weaver debytoivat vuonna 2007. Yksittäisistä osakilpailuista he ovat voittaneet Skate Canada Internationalin vuosina 2014 ja 2015, NHK Trophyn vuonna 2014 ja Rostelecom Cupin vuonna 2015. Lisäksi he ovat voittaneet GP-finaalin vuosina 2014 ja 2015.
Poje ja Weaver ovat olleet kilpailutauolla kauden 2018–2019 jälkeen.
Yksityiselämä.
Pojella on äitinsä puolelta slovakialainen sukutausta. Hänen äitinsä syntyi Bratislavassa ja muutti Kanadaan ollessaan 18-vuotias. Pojen isotäti Agnesa Búřilová (o.s. Wlachovská) on Tšekkoslovakiaa kansainvälisellä tasolla edustanut pariluistelija.
Pazzi

Pazzi oli firenzeläinen mahtisuku ja Medicien suvun pahin kilpailija. Pazzin suku johtaa alkuperänsä ensimmäisen ristiretken johtajaan Pazzo di Rinieriin. Suku oli alun perin kotoisin Fiesolesta ja siirtyi sittemmin Firenzeen. Pazzit lukeutuivat guelfeihin. Pazzien suku tunnetaan erityisesti vuoden 1478 niin sanotusta Pazzi-salaliitosta, jonka tavoitteena oli syöstä Medicit vallasta. Salaliitto kuitenkin epäonnistui, ja siihen osallistuneet Francesco ja Giacomo Pazzi hirtettiin. Pazzien suku menetti myös omaisuutensa.
Pazzit olivat kauppias- ja pankkiirisuku, joka alkaa esiintyä lähteissä 1100-luvun loppupuolelta lähtien. Suvun jäsenet toimivat valtion viroissa, ja Pazzien pankki useine haarakonttoreineen oli Italian toiseksi suurin pankki, ainoastaan Medicien pankki oli sitä mahtavampi. Kuuluisa arkkitehti Brunelleschi suunnitteli Andrea Pazzille ja hänen pojalleen Jacopolle uuden palatsin sekä upean kappelin, Cappella Pazzin, jotka kummatkin ovat säilyneet nykypäiviin saakka. Jacopon veli Piero Pazzi oli yksi Firenzen oppineimpia miehiä. Heidän veljenpoikansa Guglielmo meni naimisiin Lorenzo de' Medicin sisaren Biancan kanssa. 
Pazzit osallistuivat epäonnistuneeseen salaliittoon kilpailijoitaan Medicejä vastaan vuonna 1478. Salaliittoa johti paavi Sixtus IV:n veljenpoika Girolamo Riario. Giuliano de' Medici tapettiin, mutta Lorenzo de' Medici säilyi hengissä. Seurauksena oli Pazzi-suvun häpeällinen maineen menetys, Francesco ja Giacomo Pazzin teloitukset ja Pazzien omaisuuden takavarikointi. Pazzit alkoivat kuitenkin 1500-luvun alkupuolella palvella jälleen valtiollisissa viroissa. Myöhemmin kaksi suvun jäsentä saavutti mainetta. Karmeliittanunna Maria Maddalena de' Pazzi kanonisoitiin vuonna 1669. Giangirolamo Pazzi (1681–1743) oli useiden akatemioiden jäsen, kääntäjä ja Società Colombarian perustaja.
Cur dog

Cur dog on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu. 
Ulkonäkö.
Cur dog oli kookkaampi, voimakkaampi ja pitkäraajaisempi kuin lammaskoirat ja sen karvapeite oli lyhyempi ja sileämpi. Korvat olivat puolipystyt. Osa pennuista syntyi lyhythäntäisinä, ja niitä kutsuttiin nimellä "self-tailed dogs". Väritys oli yleensä mustavalkoinen. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu oli ovela, viisas, aktiivinen, äänekäs ja levoton. Vuonna 1790 Thomas Bewick kuvaili sitä luotettavaksi ja hyödylliseksi työkoiraksi. Hänen mukaansa se oli nimenomaan karjakoira, vaikka jotkut muut kutsuivat sitä lammaskoiraksi, ja mainitsi lisäksi että se oli lammaskoiria hurjaluonteisempi.
Alkuperä.
Sydenham Edwardsin mukaan rotu olisi tulos lammaskoirien ja lurchereiden sekä mahdollisesti myös mastiffien välisistä risteytyksistä. Sitä käytettiin karjan ohjailuun, erityisesti Englannin pohjoisosissa. Se oli työskentelytavaltaan ns. "heeler", jolla oli terävä purema ja joka kykeni jopa suurten härkien ajamiseen. Se myös ajoi vieraat karjalaumat pois alueeltaan. Cur dog kuoli sukupuuttoon todennäköisesti 1800-luvun aikana, kun vanhaenglanninlammaskoira alkoi saavuttaa suosiota.
Etymologia.
Erään teorian mukaan nimitys "cur" juontuu termistä "cur-tail", viitaten faktaan, että häntä oli joko luonnontöpö tai typistetty. Toisen mukaan "cur" viittaa eläimen matalaan murinaan. Nykyisin "cur" on joko haukkumasana tai tarkoittaa sekarotuista.
Kayesin panttivankikoulu

Kayesin panttivankikoulu () oli ranskalaisten siirtomaavalloittajien Kayesiin vuonna 1886 perustama oppilaitos, josta nykyisen Malin eurooppalaisen koulujärjestelmän katsotaan saaneen alkunsa.
Senegalin kuvernööri Louis Faidherbe perusti ensimmäisen panttivankikoulun Saint-Louisiin vuonna 1857. Sen taustalla oli afrikkalainen käytäntö, jossa aluepäällikköjen pojat harjoittelivat johtamista ja sodankäyntiä hallitsijoiden hoveissa eräänlaisina panttivankeina. Faidherbe ja hänen seuraajansa vaativat valloittamiensa alueiden päälliköitä lähettämään poikiaan kouluihin, joissa he saivat valmiudet toimia tulkkeina ja Ranskan siirtomaahallinnon virkailijoina.
Ranskan Sudanin ensimmäinen panttivankikoulu perustettiin Médinen linnoitukseen vuonna 1870. Järjestelmä sai varsinaisesti alkunsa kuvernööri Joseph Gallienin aikana 1886–1888, jolloin perustettiin seitsemän koulua Kayesiin, Bakeliin, Bafoulabéen, Kitaan, Koundouun, Bamakoon ja Siguiriin. Vuonna 1888 Kayesin sisäoppilaitoksessa oli viitisenkymmentä 10–17-vuotiasta oppilasta, joille opetettiin ranskaa, lukemista, kirjoittamista ja aritmetiikkaa. Opettajina toimivat ranskalaiset sotilaat ja heidän tulkkinsa. Kaikkiaan alueen kouluissa oli 250–300 oppilasta vuonna 1888.
Kayesin panttivankikoulu, joka vuonna 1895 nimettiin päälliköiden poikien kouluksi ("école des fils de chefs"), oli Ranskan Sudanin ainoa yhtäjaksoisesti toiminut oppilaitos. 1890-luvulla se sai ensimmäiset pätevät opettajat ja vuonna 1899 sen johtaja Louis Blanc julkaisi kokemuksiensa perusteella afrikkalaisille tarkoitetun oppikirjan. Koulun oppilaat valittiin alueen eri puolilta lahjakkuutensa ja yhteiskunnallisen asemansa perusteella. Toisinaan päälliköt ja merkkihenkilöt lähettivät kouluun omien lapsiensa sijasta alaistensa tai orjiensa poikia, minkä seurauksena perinteinen eliitti menetti asemiaan uudelle ranskalaisen koulutuksen saaneelle sivistyneistölle.
Ranskan Sudanin koulujärjestelmä alkoi laajentua 1890-luvun lopulla, ja vuosisadan vaihteessa se käsitti kolmisenkymmentä alkeis-, piiri-, ammatti- ja lähetysasemien koulua, joissa opiskeli noin 800 oppilasta. Kayesin päällikköjen poikien koulu siirrettiin ensimmäisen maailmansodan aattona Bamakoon, jossa siitä tuli ensin afrikkalaisten virkamiesten ammattikoulu, myöhemmin Terrasson de Fougèresin yläalkeiskoulu ja lopulta Askia Mohamedin lyseo.
Pazzi-salaliitto

Pazzi-salaliitto oli 26. huhtikuuta 1478 toteutettu epäonnistunut salaliitto, jonka tarkoituksena oli syöstä Medicien mahtisuku vallasta Firenzessä. Se oli vakavin ja dramaattisin Medicien poliittisten vastustajien toimi. Salaliittoa johtivat firenzeläisen Pazzin suvun jäsenet sekä paavi Sixtus IV:n veljenpoika Girolamo Riario.
Tausta.
Kaiken taustalla oli paavin ja Medicien välinen valtataistelu. Pazzien pankki oli onnistunut viemään paavien raha-asioiden hoidon Medicien pankilta. Paavi Sixtus IV, hänen veljenpoikansa Riario ja Pisan arkkipiispa Francesco Salviati tukivat Medicien pahimpia kilpailijoita, Pazzien sukua, ja muodostivat lopulta salaliiton heidän kanssaan. Medicit puolestaan pyrkivät estämään paavin vallan vakiinnuttamisen Romagnassa. Firenzen johtaja Lorenzo de’ Medici oli lisäksi kieltäytynyt tunnustamasta Pisan arkkipiispaa Francesco Salviatia. Salaliittolaiset päättivät murhata veljekset Lorenzo ja Giuliano de’ Medicin Firenzen tuomiokirkossa pääsiäismessun aikana 26. huhtikuuta 1478. Samaan aikaan arkkipiispa Salviatin oli määrä ottaa haltuunsa "signoria", kaupunginhallitus. Salaliitto koki kuitenkin pahan vastoinkäymisen, kun Lorenzon murhaajaksi palkattu kokenut kondottieeri Giovambattista da Montesecco perääntyi hankkeesta viime hetkellä. Hänen tilalleen hankittiin kaksi pappia.
Vallankaappausyritys.
Giuliano ja Lorenzo de’ Medicin murhayritys toteutettiin messun aikana Firenzen tuomiokirkossa, Santa Maria del Fioressa, 26. huhtikuuta 1478. Pazzeja avustivat Bernardo Bandini Baroncelli sekä kaksi pappia. Francesco de’ Pazzi ja Baroncelli tappoivat Giuliano de’ Medicin alttarin edessä, mutta Lorenzo de’ Medici puolustautui ja onnistui pakenemaan sakaristoon vain lievästi haavoittuneena. Samaan aikaan muut salaliittolaiset yrittivät saada Firenzen kaupunkivaltion hallinnan käsiinsä. Arkkipiispa Salviati lähestyi kömpelösti Medicien epäluuloista gonfalonieeria, joka aavisti jonkin olevan vialla. Gonfalonieeri vangitsi Salviatin ja hirtti hänet myöhemmin Palazzo Vecchion ikkunasta piispankaavussaan. Firenzen asukkaat riensivät Medicien avuksi. Salaliittolaisia jahdattiin kaduilla armottomasti ja monet tapettiin heti kun heidät saatiin kiinni. Salaliittoon osallistuneet Francesco ja Giacomo Pazzi hirtettiin. Pazzien suku menetti myös omaisuutensa. Konstantinopoliin paennut Baroncelli luovutettiin Firenzelle, ja hänet hirtettiin 29. joulukuuta 1479 Palazzo del Capitano del Popolon ikkunasta. 
Salaliiton epäonnistuminen johti kaksi vuotta kestäneeseen sotaan paavia ja Kirkkovaltiota vastaan, joka oli vähällä tuhota Firenzen. Paavi Sixtus IV raivostui erityisesti arkkipiispa Salviatin teloituksesta, joka tapahtui ilman kirkon hyväksymää oikeudenkäyntiä. Paavi julisti siksi sekä Lorenzo de’ Medicin että Firenzen tasavallan pannaan kahdeksi vuodeksi. Lorenzo de’ Medicille salaliiton kukistuminen merkitsi kuitenkin suurta henkilökohtaista voittoa. Hän oli päässyt eroon vaarallisimmista vastustajistaan ja varmistanut itselleen kansan vankkumattoman tuen.
Smithfieldincollie

Smithfieldincollie ("Smithfield Collie") on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.
Alkuperä.
Rotua käytettiin karjan ajoon Smithfieldin markkinoille. Se kuoli sukupuuttoon 1800-luvulla. 
Vaikutus muihin rotuihin.
1830-luvulla Australiassa smithfieldincollie risteytettiin dingon kanssa. Jälkeläisiä kutsuttiin nimellä "Timmon's Biter" ja niitä käytettiin edelleen uusiin risteytyksiin, joiden tuloksena syntyi australiankarjakoira. Yhdysvalloissa smithfieldincollieta käytettiin australianpaimenkoiran jalostukseen bordercollien, pitkäkarvaisen skotlanninpaimenkoiran ja pyreneittenpaimenkoiran ohella.
Sindoor

Sindoor tai kumkum on perinteinen Intian niemimaalta peräisin oleva kirkkaanpunaisen tai oranssinpunaisen värinen kosmeettinen jauhe, jota yleensä naimisissa olevat naiset käyttävät hiustensa jakauksessa. Hinduyhteisöissä sindoor on visuaalinen osoitus siitä, että nainen on naimisissa, ja sen käytön lopettaminen tarkoittaa yleensä leskeyttä.
Perinteisen sindoorin pääkomponentti on yleensä sinooperi (sinooperi on elohopeasulfidi, myrkyllinen mineraali), kurkuma ja limetti. Jotkut kaupalliset sindoor-tuotteet sisältävät synteettisiä ainesosia, joista osaa ei ole valmistettu asianmukaisin standardein ja jotka voivat sisältää lyijyä.
Rosi

Rosi on muun muassa seuraavien italialaisten henkilöiden sukunimi:
Rosi etunimenä:
Rosi taiteilijanimenä:
Soukkamedaka

Soukkamedaka ("Xenopoecilus sarasinorum") on medakoihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Indonesiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Soukkamedaka voi kasvaa suurimmillaan 5–8 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen ja solakka. Selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa ja pyrstöevässä on laakea lovi. Koiraskalalla on rihmamaisia ulokkeita selkä- ja peräevissään. Soukkamedaka on väritykseltään selästään ja kyljistään hopeanharmaa. Kyljessä on ohut musta raita.
Levinneisyys ja elintavat.
Soukkamedakaa tavataan ainoastaan Sulawesin saarelta Lindujärvestä. Se elää lähellä pintaa hiekka- tai mutapohjaisilla alueilla. Lajin ravintoa ovat planktoneläimet. Soukkamedaka on ovipaarinen, ja hedelmöittyneet munat ovat naaraiden vatsaevien välissä olevassa munataskussa, kunnes poikaset kuoriutuvat.
Soukkamedaka luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Uhkia kannalle ovat vieraslajit, kuten karppi, valkoleukatilapia ja konnamonni, ja veden laadun heikentyminen maatalouden vuoksi.
Merih Demiral

Merih Demiral (s. 5. maaliskuuta 1998 Kocaeli) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Saudi-Arabian Valioliigassa pelaavaa Al-Ahlia. Hän on aiemmin pelannut kotimaansa lisäksi Portugalissa ja Italiassa. Hän on pelannut Turkin A-maajoukkueessa vuodesta 2018.
Demiral lähti vuonna 2016 Fenerbahçen junioreista pelaamaan Portugaliin, jossa hän edusti alemmilla sarjatasoilla Alcanenensea ja Sportingin reservijoukkuetta. Hän pelasi Turkin Superliigassa ensimmäiset ottelunsa kaudella 2018–2019 Alanyasporin joukkueessa mutta siirtyi tammikuussa 2019 Italiaan. Hän pelasi Serie A:ssa Sassuolon joukkueessa 14 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, kausina 2019–2021 Juventuksessa 21 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja kausina 2021–2023 Atalantassa 56 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän voitti Juventuksessa liigamestaruuden vuonna 2020 ja Italian cupin vuonna 2021. Kaudella 2023–2024 Demiral pelasi Al-Ahlin joukkueessa 20 Saudi-Arabian Valioliigan ottelua ja teki niissä yhden maalin.
Demiral pelasi useissa Turkin nuorisomaajoukkueissa yhteensä nelisenkymmentä ottelua. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa marraskuussa 2018 ystävyysottelussa Ukrainaa vastaan. Lokakuun 2024 puoliväliin mennessä Demiral on pelannut 51 maaottelua, joista 42 ottelua avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt A-maaotteluissaan neljä maalia: marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Gibraltaria ja kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Färsaaria vastaan sekä kaksi maalia EM-kilpailuissa 2024.
Demiral pelasi kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa Turkin kolmesta ottelusta kahdessa täydet minuutit ja tuli yhden ottelun puolivälissä kentälle. EM-kilpailuissa 2024 hän tuli kahdessa ensimmäisessä ottelussa vaihdosta kentälle ja pelasi kahdessa seuraavassa täydet minuutit. Hän teki voitokkaassa neljännesvälierässä Itävaltaa vastaan Turkin molemmat maalit. Hän tuuletti maalejaan "susitervehdyksellä", joka tulkittiin kielletyksi poliittiseksi kannanotoksi, ja hänelle määrättiin kahden ottelun pelikielto, joten hän oli poissa Turkin tappioon päättyneestä puolivälierästä.
Zeki Çelik

Zeki Çelik (s. 17. helmikuuta 1997 Bursa) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelavaa AS Romaa.
Çelik pelasi Bursasporin junioreissa mutta koki ensimmäiset Turkin Superliigan ottelunsa İstanbulsporin joukkueessa kaudella 2017–2018. Hän siirtyi kesällä 2018 ranskalaisseura Lilleen, jossa hän voitti Ranskan-mestaruuden kaudella 2020–2021. Hän pelasi neljän kauden aikana Ligue 1:ssä 118 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Hän pelasi Mestarien liigassa kuusi ottelua kaudella 2019–2020 ja seitsemän ottelua kaudella 2021–2022 sekä Eurooppa-liigassa neljä ottelua kaudella 2020–2021. Hän teki lokakuussa 2020 maalin Eurooppa-liigan ottelussa Celticiä vastaan. Hän siirtyi heinäkuussa 2022 italialaisseura Romaan. Hän pelasi ensimmäisellä Roman-kaudellaan 24 Serie A -ottelua ja toisella 17. Eurooppa-liigassa hän pelasi ensimmäisellä kaudella kahdeksan ottelua mukaan lukien tappiollinen loppuottelu ja toisella 11 ottelua.
Çelik pelasi useissa Turkin nuorisomaajoukkueissa yhteensä yli kolmekymmentä ottelua. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa kesäkuussa 2018 ystävyysottelussa Venäjää vastaan. Lokakuun 2024 puoliväliin mennessä hän on pelannut 52 maaottelua, joista 43 ottelua avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt kaksi maaottelumaalia, molemmat kesäkuussa 2019 ystävyysottelussa Uzbekistania vastaan. Hän pelasi kesän 2021 Euroopan-mestaruuskilpailuissa joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi yhden alkulohko-ottelun kokonaan ja tuli vaihdosta muutamaksi minuutiksi kentälle yhdessä alkulohko-ottelussa ja tappiollisessa puolivälieräottelussa.
Umut Meraş

Umut Meraş (s. 20. joulukuuta 1995 Istanbul) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän aloitti liigauransa Bolusporin joukkueessa kausina 2014–2018 ja pelasi kauden 2018–2019 Bursasporissa. Kesällä 2019 hän siirtyi ranskalaisseura Le Havreen. Hän on kahden kauden aikana pelannut Ligue 1:ssä 53 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, joulukuussa 2020 Toulousea vastaan.
Meraş pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin maajoukkueessa toukokuussa 2019 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Kesäkuun 5. päivään 2021 mennessä hän on pelannut 13 maaottelua, joista 11 ottelua avauskokoonpanossa.
Maxie Lee Ryles III

Maxie Lee Ryles III (s. 29. maaliskuuta 1990), taiteilijanimeltään Fivio Foreign, on yhdysvaltalainen rap-artisti. Ryles aloitti rap-uransa vuonna 2011, nimellä ”Lite Fivio”. Vuonna 2013 hän muutti rap nimensä Fivio Foreigniksi, ja hän teki rap-kappaleita kavereidensa kanssa. Lyles alkoi tulla tunnetuksi hänen 2019 singlen ”Big Drip” ansiosta, joka oli hänen 2019 EPssä nimeltä ”800 B.C”. Marraskuussa 2019 Lyles teki sopimuksen Columbia Recordsin kanssa. Toukokuussa 2020 Lyles oli mukana Draken ”Demons”-kappaleessa, joka pääsi Billboard Hot 100 -listoille. Samassa kuussa Lyles oli Pop Smoken kanssa mukana Lil Tjayn kappaleessa ”Zoo York”. Elokuussa 2020 Lyles oli mukana XXLn 2020 Freshman listalla. Marraskuussa 2020 Lyles julkaisi singlen "Trust", joka on mukana hänen seuraavassa projektissa nimeltä ”B.I.B.L.E”. 2021 Lyles on julkaissut 4 uutta singleä nimeltä ”Self Made”, ”Unruly”, "Story Time" ja "Squeeze".
Ilmar Laaban

Ilmar Laaban (1921 Tallinna, Viro – 2000 Tukholma, Ruotsi) oli virolainen runoilija, joka siirtyi toisen maailmansodan aikana Ruotsiin.
Laaban asui vuodesta 1943 Ruotsissa ja opiskeli Tukholman yliopistossa, jossa hän myös opetti. Hänen runonsa edustavat ranskalaistyyppistä surrealismia. Hän käytti runoissaan eroottisia symboleja, uudissanoja ja kuvavyörytyksiä.
Suomennetut runot.
Laabanin runojen suomennoksia on antologiassa "20 nykyvirolaista runoilijaa", toim. Raili Kilpi-Hynynen &amp; Arvo Turtiainen, Helsinki: Tammi 1969
Don’t Fight the Feeling

Don’t Fight the Feeling on kiinalais-eteläkorealaisen EXO-yhtyeen seitsemäs minialbumi, joka julkaistiin 7. kesäkuuta 2021. Minialbumi sisältää viisi kappaletta, mukaan lukien nimikkosinglen ”Don’t Fight the Feeling”.
Tausta.
Minialbumi on yhtyeen seitsemäs, ja se sisältää viisi uutta kappaletta. Yhtyeen jäsenet Suho ja Chen eivät osallistuneet albumin nauhoittamiseen armeijassa olon takia. Chanyeol ja Baekhyun taas osallistuivat albumin nauhoittamiseen, mutta eivät osallistu albumin promoihin. Lay esiintyy ainakin albumin promokuvissa.
Lilibet Mountbatten-Windsor

Lilibet Diana Mountbatten-Windsor (s. 4. kesäkuuta 2021 Santa Barbara, Kalifornia, Yhdysvallat) on prinssi Harryn ja herttuatar Meghanin tytär ja toinen lapsi. Hän on Charles III lapsenlapsi ja seitsemäntenä Britannian kruununperimisjärjestyksessä. 
Lilibetillä on Archie-niminen isoveli.
Syntymä ja perhe.
Lilibet Mountbatten-Windsor on Sussexin herttuan ja herttuattaren toinen lapsi. Hän syntyi Santa Barbara Cottage -sairaalassa 4. kesäkuuta 2021. Hänet on nimetty isoisoäitinsä kuningatar Elisabetin, jonka lempinimi oli lapsuudessa Lilibet, ja isoäitinsä prinsessa Dianan mukaan.
Lilibet Diana Mountbatten-Windsorilla on sekä Yhdysvaltain ja Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisuudet.
Arvonimi ja kruununperimisjärjestys.
Lilibet on seitsemäntenä Britannian kruununperimisjärjestyksessä. On epätodennäköistä, että hänellä tulisi olemaan minkäänlaista arvonimeä, sillä hänen vanhempansa ovat päättäneet jo Lilibetin veljen kohdalla, että lapsi jätetään tittelittä. Kuningas Yrjö V:n vuonna 1917 myöntämän asiakirjan nojalla Lilibet sai oikeuden prinsessan arvonimeen kun hänen isoisänsä, Charles, nousi valtaistuimelle. Prinsessatitteli otettiin käyttöön maaliskuussa 2023