tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Taattistenjärvi

Taattistenjärvi on Naantalissa, entisen Merimaskun kunnan alueella, Otavan saarella sijaitseva 54 hehtaarin kokoinen järvi, jonka suurin syvyys on 6,2 metriä. Järvi on aikoinaan kärsinyt runsaista ravinnepitoisuuksista ja happikadoista, mutta 2010-luvulla tila on vakaa. Taattistenjärvi on myös Naantalin 29 järvestä suurin pinta-alaltaan.
Maantiede.
Hevosenkengän muotoinen 54 hehtaarin Taattistenjärvi sijaitsee Naantalissa, Merimaskun pohjoisosissa. Seututie 189 kulkee aivan järven länsirannan tuntumassa ja järven pohjois- sekä koillispuolella on asuntoalue. Järven rantoja reunustavat rehevä kasvillisuus, pellot, metsä ja kallio. Järvestä laskee pieni oja lähellä sijaitsevaan merenrantaan. Järvessä on kaksi pientä saarta, Taattistensaari ja Kuusniemenluoto.
Istutukset.
Taatistenjärven suojeluyhdystys r.y. on tehnyt järveen petokalaistutuksia vuodesta 1990 lähtien.
Vuosina 2009-2015 järveen istutettiin vuosittain yli 400 jokirapua. Aikaisemmin järvessä on ollut runsas rapukanta, mutta vuonna 2009 tehdyssä koeravustuksessa niitä saatiin vain muutama. Nyttemmin kanta on palautunut normaaliksi.
Tutkimus ja kunnostus.
1960-luvulla järvessä oli jatkuvasti happikatoa ja korkeat ravinnepitoisuudet. Vuonna 1969 otetuissa näytteissä järven fosforipitoisuus oli 5,5 metrin syvyydellä 250 μg/l ja typpipitoisuus 2 200 μg/l. Hapen kyllästysaste oli 10–20 prosenttia matalampi syvänteissä ympäri vuoden.
Vuonna 1972 järvestä aloitettiin poistamaan alusvettä. Sitä pumpattiin 25 litraa sekunnissa ensimmäisenä kesänä kolmen kuukauden ajan, ja kevättalvella ja syyskesällä kuukauden ajan. Järven tila kuitenkin heikkeni tultaessa vuoteen 1976, vaikka pumppauksen avulla järvestä kyettiin poistamaan fosforia 50 kiloa aaria kohti enemmän. Järven sisäinen kuormitus oli jo päässyt siihen pisteeseen että se ylläpiti rehevöitymiskehitystä.
Järvelle levitettiin alumiinisulfaattia vuonna 1990. Vuosien 1990–2005 aikana järveä ilmastettiin. Vuoden 2011 jälkeen järven kohentunut tila ei ole vaatinut ilmaistusta.
Järven kunnostusta varten on perustettu Taatistenjärven suojeluyhdystys r.y.
Paikalla on tehty useita selvityksiä, muun muassa eläinplanktonlajistoselvitys vuonna 1985.
Gary Cahill

Gary James Cahill (s. 19. joulukuuta 1985 Sheffield, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti vuonna 2022 päättyneellä pelaajaurallaan Englannin Valioliigassa Aston Villaa, Bolton Wanderersia, seitsemän ja puoli kautta Chelseaa ja kausina 2019–2021 Crystal Palacea. Hän edusti Englannin mestaruussarjassa ammattilaisuransa alkupuolella lainasopimuksilla Burnleyä ja Sheffield Unitedia sekä uransa päätteeksi kaudella 2021–2022 Bournemouthia.
Cahill pelasi vuodesta 2010 alkaen Englannin maajoukkueessa 61 ottelua ja teeki niissä viisi maalia. Hän pelasi Englannin jokaisen ottelun MM-kilpailuissa 2014 ja EM-kilpailuissa 2016. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi yhden ottelun.
Saavutukset.
Chelsea
Sulvan vaakuna

Sulvan vaakuna oli Sulvan kunnan tunnus 1968–1972, ja se oli saanut aiheensa alueelle tyypillisistä tuulimyllyistä. Samalla aihe viittasi myös alueelle tärkeään maatalouteen.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultaiset tuulimyllyn siivet”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 15. marraskuuta 1968. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973 Sulvan liityttyä Mustasaareen yhdessä Koivulahden, Björköbyn ja Raippaluodon kanssa (Sundomin alue sen sijaan liitettiin Vaasaan).
Volvo Open 70

Volvo Open 70 eli VO70 tai VOR 70 on Volvo Ocean Race -maailmanympäripurjehduskilpailua varten kehitetty yksirunkoinen ja yksimastoinen purjeveneluokka, jolla kilpailtiin vuosina 2005−2012. Luokan edeltäjiä ovat olleet VO60 ja W60 ja seuraaja 2014−15 kilpailuun kehitetty yksityyppivene VO65.
Luokan sääntöjä.
Veneissä saa olla 2 peräsintä ja 2 nostokoliä yhden varsinaisen lisäksi. Viimeksi mainitun kulman sallitaan olla säädettävissä aina 40 asteeseen asti pystysuoraan nähden. Kaksi pienehköä dieselmoottoria ovat hätätapauksia ja sähkön tuottoa varten. 
Ennätyksiä.
Vuosina 2005-2008 VO70 -veneet paransivat useasti yksirunkoisten veneiden 24 tunnin matkaennätystä. 2008-2009 WOR:n ensimmäisellä etapilla Juan Kouyoumdjianin suunnittelema ja Torben Graelin kipparoima "Ericsson 4" purjehti noin 15 m/s tuulessa 596,6 meripeninkulmaa keskivauhdin ollessa 24,85 solmua (46 km/h).
Douaumont

Douaumont on kunta Meusen departementissa Lorrainein hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Verdunin arrondissementtiin ja Charny-sur-Meusen kantoniin. Kunnassa oli vuoden 2006 väestönlaskennassa seitsemän asukasta, joista naisia oli 42,9 prosenttia ja miehiä 57,1 prosenttia. Douaumontin pinta-ala on 6,14 neliökilometriä.
Kunnasta on matkaa Fleury-devant-Douaumontiin 2,5 kilometriä, Vaux-devant-Damloupiin 3,2 km, Louvemont-Côte-du-Poivreen 3,2 km, Bezonvaux’hon 3,2 km, Bras-sur-Meuseen 4,2 km, Ornes’hen 4,7 km ja Beaumont-en-Verdunois’han 4,8 km. Ranskan pääkaupunkiin Pariisiin on matkaa 229 kilometriä.
Kunta tuhoutui 21. helmikuuta–19. joulukuuta 1916 käydyssä ensimmäiseen maailmansotaan kuuluvassa Verdunin taistelussa. Samassa taistelussa tuhoutuivat myös läheiset Beaumont-en-Verdunois’n, Bezonvaux’n, Cumières-le-Mort-Hommen, Fleury-devant-Douaumontin, Haumont-près-Samogneux’n, Louvemont-Côte-du-Poivren, Ornes’n ja Vaux-devant-Damloupin kunnat, joista ainoastaan kaksi jälkimmäisinä mainittua ovat nykyisin asutettuja.
Väkiluvun kehitys.
Douaumontin väkiluvun kehitys vuodesta 1884 vuoteen 1914 sekä vuodesta 1962 vuoteen 2006:
Vetokoukku

Vetokoukku tai vetolaite tai peräkoukku on ajoneuvon ja perävaunun tai toisen vedettävän ajoneuvon välinen mekaaninen kytkinlaite, joka on kiinnitetty vetävän ajoneuvon runkoon, korin kantavaan osaan tai alustaan, vedettävän perävaunun tai ajoneuvon siihen kiinnittämiseksi. Vetolaitteeseen kuuluvat myös osat, joilla varsinainen kytkinlaite kiinnitetään tai sitä säädetään.
Rakenne.
Vetolaitteeseen kuuluvat koukun runko, joka kiinnitetään ajoneuvon runkoon, sekä varsinainen koukku eli vetokuula. Koukku voi olla irrotettava, kääntyvä tai kiinteästi asennettu. Irrotettava koukku voidaan irrottaa muun muassa autolla peruutettaessa tai ajoneuvon kokonaisulkonäön vuoksi. Irrotettava vetokoukku saattaa kuitenkin jumittua ja ruostua vähäisen käytön vuoksi, jolloin sitä on enää vaikea irrottaa. Vetokoukkua ei tarvitse lainmukaisesti irrottaa käyttöjen välissä, mikäli siitä ei ole haittaa esimerkiksi rekisterikilven näkyvyydessä. Kiinteä vetokoukku ei esimerkiksi vaadi säännöllistä käyttöä ja se on yleensä edullisempi vaihtoehto. Kääntyvän vetokoukun saa piiloon, vaikka se pysyykin ajossa mukana.
Vetolaitteessa on tavallisesti lisäksi perävaunun valoille johtosarja ja pistorasia kiinnittimineen ja mahdollisine pistokesovittimineen. Vetokuula suojataan usein muovisuojuksella, joskus tennispallollakin. Henkilöauton vetokoukun kuulaan voidaan kiinnittää myös esimerkiksi polkupyörän kuljetusteline. Pyörätelineet eivät vaadi Suomessa minkäänlaista tyyppihyväksyntää. Pyörä ei kuitenkaan saa peittää auton rekisterikilpeä tai valoja eikä se saa ylittää leveydellään ajoneuvon mittaa.
Vaatimukset.
Perävaunun vetoon tarkoitettu vetolaite asennetaan auton runkoon tai rungossa oleviin rakenteisiin tai laitteisiin auton pituusakselille. Tietyntyyppisen keskiakseliperävaunun vetokoukun saa kiinnittää myös auton koriin, valmistajan määrittelemiin kiinnityspisteisiin. 
Euroopan unionissa perävaunun vetolaitetta ja sen kiinnittämistä säätelevät direktiivi 94/20/EY sekä E-säännöt numero 55 ja numero 102. Direktiivillä varmistetaan moottoriajoneuvojen ja erityyppisten perävaunujen yhteen kytkemisen sopivuus ja turvallisuus, mukaan lukien vetolaitteen kytkentä ja irrotus.
Vetokoukun asentamiseen muun muassa hybridi- ja sähköautoihin liittyy rajoituksia ja huomioitavia asioita. Esimerkiksi sähköauton kyky tehdä kuormatun perävaunun kanssa mäkilähtö voi olla huono. Hybridiautoissa myös peräkärryn sallittu massa on polttomoottoriautoja pienempi.
Vetokoukun käyttöä erilaisissa ajoneuvoissa säädellään lisäksi ajoneuvo- ja maakohtaisilla määräyksillä.
SS Lontoo

SS Lontoo () on Len Deightonin rikosromaani vuodelta 1978. Kertomus sijoittuu vaihtoehtoiseen historiaan, jossa natsi-Saksa on ollut voittoisa toisessa maailmansodassa ja miehittää Britanniaa.
Tarina.
Romaanin päähenkilö on Scotland Yardin poliisitarkastaja Douglas Archer, joka tekee rikoksia selvittäessään yhteistyötä natsien miehityshallinnon kanssa. Archerin asema ei ole ongelmaton: hän joutuu tasapainoilemaan vastarintaliikettä tukevien kollegoidensa ja esimiehekseen lähetetyn SD:n asiamiehen, Standartenführer Oskar Huthin pyrkimysten välillä. Tusinamurhaa tutkiessaan Archer sekaantuu mukaan Schutzstaffelin ja Wehrmachtin väliseen valtakamppailuun. Molemmat järjestöt tavoittelevat ydinaseen valmistusohjeita.
Kuningas Yrjö VI on saksalaisten vankina Lontoon Towerissa, ja vastarintaliikkeen tavoitteena on ensin vapauttaa ja sitten salakuljettaa hänet Yhdysvaltoihin johtamaan pakolaishallitusta. Romaanin mukaan "vapaan Englannin" johtajaksi on julistautunut Halifaxissa, Nova Scotiassa kontra-amiraali Connolly, jonka asema on kuitenkin horjuva ja kiusallinen briteille. Saksalaiset käyvät Yhdysvalloissa oikeutta hänen oikeudestaan edustaa maataan.
Vastarintaliike onnistuukin tavoitteessaan romaanin loppupuolella, mutta valitettavasti vankeus on vahingoittanut kuninkaan mielenterveyttä niin peruuttamattomasti, ettei tämä kykene juurikaan puhumaan. Kuningas kuolee tarinan loppuhetkinä saksalaisten väijytyksessä Bringle Sandsin seudulla pyrkiessään amerikkalaisten lähettämään maihinnousualukseen. Maihinnousujoukot ovat tulleet hyökkäämään rannikon ydinaselaboratorioon ja viemään tutkimustulokset.
Chevrolet Volt

Chevrolet Volt on amerikkalaisen General Motorsin suunnittelema hybridiauto. Ensimmäiset autot tulivat markkinoille Yhdysvalloissa joulukuussa 2010. Auto käyttää litiumioniakkuja, 111 kW (149 hv) sähkömoottoria ja 1.4 litran 4-sylinteristä moottoria generaattorina. Huippunopeus on noin 160 kilometriä tunnissa.
Vuoden 2011 Euro NCAP -kolaritestistä Volt sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Vaux-devant-Damloup

Vaux-devant-Damloup on kunta Meusen departementissa Lorrainen hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Verdunin arrondissementtiin ja Charny-sur-Meusen kantoniin. Kunnassa oli vuoden 2006 väestönlaskennassa 68 asukasta, joista naisia oli 47,8 prosenttia ja miehiä 52,2 prosenttia. Vaux-devant-Damloupin pinta-ala on 6,56 neliökilometriä.
Kunnasta on matkaa Damloupiin 1,8 kilometriä, Dieppe-sous-Douaumontiin 3 km, Bezonvaux’hon 3 km, Douaumontiin 3,2 km, Fleury-devant-Douaumontiin 3,7 km, Eixiin 4 km ja Ornes’hen 4,7 km. Ranskan pääkaupunkiin Pariisiin on matkaa 232 kilometriä.
Kunta tuhoutui 21. helmikuuta–19. joulukuuta 1916 käydyssä ensimmäiseen maailmansotaan kuuluvassa Verdunin taistelussa. Samassa taistelussa tuhoutuivat myös läheiset Beaumont-en-Verdunois’n, Bezonvaux’n, Cumières-le-Mort-Hommen, Fleury-devant-Douaumontin, Haumont-près-Samogneux’n, Louvemont-Côte-du-Poivren, Ornes’n ja Douaumontin kunnat, joista ainoastaan kaksi jälkimmäisinä mainittua ovat nykyisin asutettuja.
Väkiluvun kehitys.
Vaux-devant-Damloupin väkiluvun kehitys vuodesta 1803 vuoteen 1913 sekä vuodesta 1962 vuoteen 2006:
Hallu

Hallu on kylä Kalannissa Uudessakaupungissa Varsinais-Suomessa. Hallussa on suljettu kyläkoulu, jonka omistaa nykyään kyläyhdistys, sekä suljettu kyläkauppa ja "torimäki". Hallun naapurikyliä ovat Kallela ja Varhela. Hallun halki virtaa Sirppujoki, joka saa alkunsa Laitilasta ja laskee mereen Uudessakaupungissa.
Hallussa toimii myös kyläyhdistys HaKaVa, johon kuuluvat myös Kallela sekä Varhela.
Leménil-Mitry

Leménil-Mitry on kunta Meurthe-et-Mosellen departementissa Lorrainen hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Nancyn arrondissementtiin ja Harouén kantoniin. Kunnassa oli vuoden 2007 väestönlaskennassa kolme asukasta ja väestötiheys oli 0,8 as./km². Leménil-Mitryn pinta-ala on 3,43 neliökilometriä.
Kunnasta on matkaa Lebeuvilleen 2,1 kilometriä, Laneuveville-devant-Bayoniin 2,3 km, Mangonvilleen 2,4 km, Bainville-aux-Miroirsiin 2,4 km, Crantenoyiin 2,5 km, Roville-devant-Bayoniin 3,2 km ja Vaudevilleen 3,9 km. Ranskan pääkaupunkiin Pariisiin on matkaa 291 kilometriä.
Väkiluvun kehitys.
Leménil-Mitryn väkiluvun kehitys vuodesta 1968 vuoteen 2007:
Hilut kintuissa

Hilut kintuissa ("Porridge") oli brittiläinen tilannekomediasarja, jota esitettiin 1974–1977. Sladen vankilaan sijoittuneen sarjan pääosissa olivat Ronnie Barkerin ja Richard Beckinsalen esittämät sellikaverukset Norman Fletcher ja Lenny Godber, ja vartijat Mr. Mackay ja Mr. Barrowclough, joita esittivät Fulton MacKay ja Brian Wilde. BBC:n vuonna 2004 järjestämässä yleisöäänestyksessä "Hilut kintuissa" valittiin kaikkien aikojen seitsemänneksi parhaaksi brittikomediaksi.
Sarja perustui Bakerin vuonna 1973 tekemän "Seven of One" -sarjan jaksoon "Prisoner and Escort". "Hilut kintuissa" -sarjan pohjalta tehtiin samanniminen elokuva vuonna 1979. Spin-off -sarja "Going Straight", jossa seurataan Fletcherin elämää vankilasta vapautumisen jälkeen esitettiin 1978.
Sarjan käsirjoituksen tekivät Dick Clement ja Ian La Frenais, jotka myöhemmin kirjoittivat muun muassa sarjan "Näkemiin vaan, muru!".
Aina auki

Aina auki ("Open All Hours") oli brittiläinen tilannekomediasarja, jota esitettiin 1976–1985. Doncasterilaiseen pikkukauppaan sijoittuvan sarjan pääosissa olivat Ronnie Barker, joka esitti kauppias Arkwrightia, ja tämän juoksupoikana toiminutta sisarenpoika Granvillea esittänyt David Jason. Kauppias Arkwrightin ihastuksen kohdetta, hoitaja Gladys Emmanuelia, esitti Lynda Baron. BBC:n vuonna 2004 järjestämässä yleisöäänestyksessä "Aina auki" valittiin kaikkien aikojen kahdeksanneksi parhaaksi brittikomediaksi.
Sarjan pilottijakso esitettiin vuonna 1973 osana Ronnie Barkerin "Seven of One" -sarjaa. Barker ja Jason olivat aikaisemmin näytelleet yhdessä "Hilut kintuissa" -tilannekomediassa, joka myös oli saanut alkunsa "Seven of Onesta".
U.S.A. Still United

U.S.A. Still United on rap-duo Ying Yang Twinsin CD/DVD -julkaisu, edellisen U.S.A. (United State of Atlanta) -albumin platinamyynnin kunniaksi. Albumi sisältää muutaman remix-version sekä kappaleita Ying Yang Twinsin vierailuilta muiden artistien kappaleilla.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 45.
Pascal Janin

Pascal Janin (s. 4. huhtikuuta 1956) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. Syyskuusta 2015 lähtien hän on toiminut JS Kairouanin päävalmentajana.
Ura.
Janin'n pelaajaura maalivahtina jäi meriiteiltään varsin vaatimattomaksi. Hän edusti lähinnä alempien sarjatasojen joukkueita aloittaen SCO Angersissa 1974. Seuran kanssa hän juhli Division 2:n voittoa kaudella 1975–1976 ja hopeaa 1977–1978. Pääsarjavisiitti jäi siis Janin'n osalta yhteen kauteen. 
Kaikkiaan Janin pelasi urallaan 114 ottelua pääsarjatasolla. Hän edusti 1984 lyhyen aikaa myös AS Monacoa. Uransa Janin lopetti 33-vuotiaana RC Strasbourgissa vuonna 1989. 
Pelaajauransa jälkeen Janin on toiminut RC Strasbourgin organisaatiossa Centre de Formation'n johtajana, maalivahtivalmentajana sekä FC Metzissä juniori- ja maalivahtivalmentajana.
Päävalmentajadebyyttinsä Janin teki 51-vuotiaana Stade Brestois'n päävalmentajana joulukuussa 2006. Hän pelasti seuran putoamiselta johdattaen sen lopulta neljänneksitoista Ligue 2:ssa. Ensimmäinen kokonainen kausi päävalmentajana toi upeasti seitsemännen sijan, mutta kauden 2008–2009 kehno alku maksoi Janin'lle työpaikan ja hän sai potkut lokakuussa 2008. 
Janin palasi valmennustehtäviin elokuussa 2009, kun hänen entinen seuransa RC Strasbourg palkkasi hänet eronneen Gilbert Gressin seuraajaksi. Kausi sujui Janin'n johdolla luvattoman surkeasti ja lopulta Strasbourg putosi ensimmäistä kertaa historiassaan Nationaliin, kolmannelle sarjatasolle. Kauden jälkeen Janin sai jättää tehtävänsä. 
Marraskuussa 2012 Janin siirtyi valmentamaan Afrikkaan, kun hänestä tuli malilaisen Stade Malienin päävalmentaja. Hän luotsasi joukkueen tuplamestariksi kaudella 2012/13. Seura eteni hänen johdollaan myös CAF Confederation Cupin välieriin vuonna 2013. Janin jätti seuran elokuussa 2014 ja siirtyi guinealaisen AS Kaloumin peräsimeen. Hän sai kuitenkin potkut jo joulukuussa 2014.
Syyskuussa 2015 Janinista tuli tunisialaisen JS Kairouanin päävalmentaja.
Chemically Imbalanced

Chemically Imbalanced on rap-duo Ying Yang Twinsin viides studioalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 28. marraskuuta 2006.
Ilmestymisviikollaan albumi sijoittui sijalle 40 Billboard 200-listalla 36 000 kappaleen myynnillään. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti vain 120 000 kappaletta.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1941

Koripallon miesten SM-sarjakausi 1941 oli 3. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Hallitsevana mestarin kauteen lähti Eiran Kisa-Veikot. Kauden päätteeksi Kadettikoulu voitti historiansa ensimmäisen Suomen mestaruuden. Sarjan kaikki joukkueet olivat helsinkiläisiä.
Tulokset.
Sarjataulukko.
"Lyhenteet: # = Sijoitus runkosarjassa, O = Pelatut ottelut, V = Voitot, T = Tasapelit H = Häviöt, P/O = Tehdyt pisteet ottelua kohti, P/O- = Päästetyt pisteet ottelua kohti, P = Pisteet"
Katajaiset sijoittui neljänneksi keskinäisen ottelun perusteella ennen Huoltokomppaniaa. Molempien korit olivat 103-97.
Matti Kannas

Matti Kullervo Kannas (25. syyskuuta 1928 – 21. lokakuuta 2000) oli suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Kannas edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia 1947–1949 ja 1955–1961 sekä Tampereen Palloilijoita 1962–1963. Hän voitti HJK:ssa SM-hopeaa 1956 ja TaPa:ssa SM-pronssia 1962. Kaikkiaan Kannas pelasi 12 kauden aikana 135 pääsarjatason ottelua. 
Kannas pelasi Maajoukkueessa vuosina 1956–1959 yhteensä yhdeksän maaottelua.
Serren metsissä

Serren metsissä () on Patricia A. McKillipin vuonna 2003 ilmestynyt fantasiaromaani. Kirja on ilmestynyt suomeksi Kariston kustantamana Natasha Vilokkisen käännöksenä vuonna 2006.
Kirjan kansikuvan on tehnyt Kinuko Y. Craft. Teos oli ehdokkaana Mythopoeic-palkinnon saajaksi vuonna 2004.
Trond Nymark

Trond Nymark (s. 28. joulukuuta 1976 Bergen, Norja) on norjalainen kävelijä.
Nymark sijoittui viidenneksi Münchenin 2002 EM-kilpailujen 50 kilometrin kävelyssä ajalla 3.50.16. Pariisin MM-kilpailuissa 2003 hän oli samalla matkalla kahdeksas ajalla 3.46.14 ja Ateenan olympialaisissa 2004 kolmastoista.
Nymark sijoittui Helsingin 2005 MM-kilpailuissa 50 kilometrin kävelyssä neljänneksi. Hän teki Norjan ennätyksen 3.44.04, mutta jäi pronssimitalista yli kahden minuutin päähän. Kävelyn maailmancupissa A Coruñassa 2006 hän oli toinen, ja teki jälleen Norjan ennätyksen, 3.41.40. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän oli 50 kilometrillä neljäs ja Osakan MM-kilpailuissa 2007 kahdeksas. Kävelyn Euroopan cupissa Leamington Spassa 2007 hän sijoittui 50 kilometrillä toiseksi ajalla 3.41.31. 
Nymark sijoittui Tšeboksaryn kävelyn maailmancupissa 2008 50 kilometrillä kolmanneksi, mutta keskeytti Pekingin olympialaisissa. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui alun perin toiseksi Norjan ennätysajalla 3.41.16. Alkuperäinen voittaja Sergei Kirdjapkin kuitenkin hylättiin dopingin takia vuonna 2016 ja Nymark nousi jälkikäteen maailmanmestariksi. Barcelonan EM-kisoissa 2010 Nymark keskeytti. Daegun MM-kisoissa 2011 hän oli kuudestoista ja Lontoon olympialaisissa 2012 kahdeksastoista.
Nymarkin ennätys 20 kilometrin kävelyssä on 1.22.56 vuodelta 2002.
Auringonkukat (tribus)

Auringonkukat ("Heliantheae") ovat asterikasvien tunnetuin tribus. Auringonkukat on asterikukkien kolmanneksi laajin tribus ja siihen kuuluu lähes 2500 lajia. Useimmat lajit kasvavat Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, erityisesti Meksikossa.
Useimmat auringonkukat ovat ruohovartisia tai pensasmaisia, mutta osa lajeista kasvaa pienen puun kokoiseksi. Lehdet ovat yleensä karvaisia. Heteet ovat yleensä mustuneita.
Käyttö.
Kaupallisesti merkittävimmät lajit ovat auringonkukka ja maa-artisokka. Tribukseen kuuluu myös useita puutarhakukkia.
Auringonkukkien tribukseen kuuluvat tuoksukit ("Ambrosia") tuottavat runsaasti siitepölyä, joka on hyvin voimakkaasti allergisoiva aine.
Inkubus Sukkubus

Inkubus Sukkubus on vuonna 1989 perustettu brittiläinen goottirockyhtye. Sen perustajat Tony McKormack, Candia Ridley ja Adam Henderson tapasivat opiskellessaan graafista suunnittelua. Heitä yhdisti kiinnostus pakanuutta, noituutta ja vampirismia sekä musiikin tekemistä kohtaan. 
Inkubus Sukkubus on tullut tunnetuksi pakanarockin esittäjänä ja esiintynyt lukuisissa eri maissa. Toistakymmentä albumia julkaissut yhtye jatkaa yhä toimintaansa.
Jason Smith (jääkiekkoilija s. 1972)

Jason Smith (s. , Manitoba, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi ammattilaisuransa aikana Pohjois-Amerikan alasarjoissa ja Alankomaissa.
Ura.
Smith pelasi juniorijääkiekkoa WHL:ssä kolmessa eri seurassa vuosina 1989–1993. Kesken kauden 1992–1993 hän siirtyi aikuisten ECHL-sarjaan. Vuosina 1992–2002 Smith pelasi useissa alemmissa ammattilaissarjoissa Pohjois-Amerikassa. Vuonna 2001 hän siirtyi Alankomaiden pääsarjan Amsterdam Tigersiin, jossa hän pelasi vuoteen 2005 asti. Vuonna 2002 hänet valittiin Eredivisien kauden parhaaksi puolustajaksi. Vuonna 2005 Smith lopetti jääkiekkouransa.
Smith pelasi jo lapsena rullakiekkoa ja vuosina 1994–1996 Smith pelasi kesäisin rullakiekon Pohjois-Amerikan pääsarjassa, Roller Hockey Internationalissa.
Smithin isä on Cree-intiaani ja äiti Ojibwa-intiaani. Smith asui lapsuutensa intiaanireservaatissa.
Tabi

Tabit (, sananmukaisesti "jalkavaate") ovat japanilaiset sukat, jotka on jaettu kärkiosastaan kahteen osaan niin, että isovarpaalle on oma syvennys. Tabeja käytetään yleensä perinteisten zōri-sandaalien tai geta-jalkineiden kanssa.
Tabit valmistetaan ompelemalla kolmesta peruskappaleesta: pohjasta, ulkokyljestä ja sisäkyljestä. Sukan sisäsyrjällä on halkio, joka suljetaan hakasilla. Entisaikoina tabit suljettiin nauhoin. Nykyään tabit valmistetaan puuvillasta, pellavasta, silkistä tai tekokuidusta. Aiemmin niitä tehtiin myös nahasta.
Japanissa kuljettiin aluksi avojaloin tai erilaisin heinistä tai oljista valmistetuin jalkinein. Tabin historia alkaa 200-300-luvuilta, jolloin legendaarinen keisari Ōjin ja hänen sijaishallitsijaäitinsä, keisarinna Jingū, solmivat suhteita korealaisiin ja saivat muotivaikutteita muun muassa kudontaan sieltä. Sittemmin šintolaisen papiston keskuuteen tuli rituaalinen asuste nimeltä shitozu , jota pidetään ensimmäisenä japanilaisena sukkana, mutta siinä ei isovarvas ole vielä erillään. Tabi kehittyi siitä jalkineen muodon seurauksena. Tabit olivat aiemmin vanhojen ihmisten epämuodollinen asuste, mutta ajan myötä ne otettiin osaksi tavallista pukeutumista ja nykyään ne ovat ehdoton osa myös juhla- ja seremoniallisia asuja.
Jikatabit () ovat eräänlaiset saapasmaiset tabit, joissa on kumipohja. Niitä on käytetty ja käytetään yhä muun muassa pelto- ja puutarhatöissä.
Bundesautobahn 1

Bundesautobahn 1 (BAB 1), lyhyemmin Autobahn 1 (A 1), on 732 kilometriä pitkä koillis–lounaissuuntainen moottoritie Saksassa. Sen reitti kulkee Pohjois-Saksan Heiligenhafenista Saarbrückeniin lähelle Ranskan rajaa. Väylä sijaitsee Schleswig-Holsteinin, Hampurin, Ala-Saksin, Bremenin, Nordrhein-Westfalenin, Rheinland-Pfalzin ja Saarlandin osavaltioissa.
Moottoritie A 1:n osuutta Lyypekki–Ruhrin alue kutsutaan myös lempinimellä "Hansalinja" ("Hansalinie"). Hampurista Heiligenhafeniin kulkevaa osuutta ja sen jatkoa Puttgardenista Fehmarniin (Bundesstraße 207) kutsutaan puolestaan lempinimellä "Muuttolintureitti" ("Vogelfluglinie"). Kölnin läntisestä moottoritieristeyksestä Vulkaneifelin risteykseen A 1 tunnetaan nimellä "Eifelautobahn".
Historia.
Moottoritie A 1:n koillisin osuus Heiligenhafenista Lyypekkiin on rakennettu 1970-luvulta alkaen. Nykyiseen päätepisteeseensä eli Heiligenhafen-Mitten liittymään asti moottoritie valmistui 25. elokuuta 2008. Osuus Lyypekistä Hampuriin avattiin yli seitsemän vuosikymmentä aiemmin, vuonna 1937. Rakennustyö Hampurin ja Bremenin välillä alkoi 1936. Jo samana vuonna avattiin 71-kilometrinen osuus Dibbersenin liittymästä Oytenin liittymään. Vuonna 1937 otettiin käyttöön osuus Oytenista Bremer Kreuzin liittymään sekä osa nykyistä A 27-moottoritietä Bremen-Burglesumiin. Hampuriin asti moottoritie valmistui 1939. Hampurin kaakkoispuolelle valmistui vuonna 1962 Elben ylittävä silta ja kehätie, joka yhdisti edellä mainitut moottoritiet Hampuri–Lyypekki ja Hampuri–Bremen. Osuus Hampurista Bremeniin kuusikaistaistetaan vuoden 2012 loppuun mennessä.
Moottoritietä Bremenistä Ruhrin alueelle kaavailtiin ensimmäisen kerran vuonna 1933. Toinen maailmansota viivytti suunnitelmia niin, että Bremenin ja Ruhrin alueen itäosassa sijaitsevan Kamenin kaupungin välinen osuus (Bremer Kreuz–Kamener Kreuz) valmistui kokonaisuudessaan 1960-luvulla.
A 1 risteää moottoritie A 2:n kanssa Dortmundin koillispuolella Kamenin risteyksessä (Kamener Kreuz). 1930-luvun lopulla valmistunut risteys on Saksan toiseksi vanhin apilanlehti-mallinen moottoritieristeys, vanhin on 1936 käyttöön otettu Schkeuditzer Kreuz (A 9/A 14) Leipzigin tuntumassa. Kamenin risteys modernisoitiin 2000-luvun ensi kymmenellä. Vuonna 1957 valmistui kymmenkilometrinen kappale moottoritie A 1:tä Kamenin risteyksen ja Dortmund/Unnan risteyksen (Kreuz Dortmund/Unna, A 44) välille. Dortmundin ja Remscheidin välinen osuus avattiin 1961. Ensimmäinen, 25-kilometrinen osuus Leverkusenin risteyksestä (Kreuz Leverkusen) Remscheidin liittymään avattiin 1939. Nykyiseen päätepisteeseensä Blankenheimissa A 1 valmistui vuonna 1982.
Eifelin alueella moottoritietä alettiin rakentaa jo ennen toista maailmansotaa. Hasbornin alueelle saatiin valmiiksi lyhyt yksiajoratainen osuus ennen sodan alkua.
Moottoritie Saarbrückenistä Vulkaneifelin risteykseen (Dreieck Vulkaneifel, A 1/A 48) rakennettiin 1970- ja 1980-luvulla. Vulkaneifelin risteyksestä Daunin liittymään moottoritie valmistui 1997. Eifelin alueella moottoritie A 1:ssä on edelleen 25-kilometrinen "katko", jonka mahdolliseen rakentamiseen vaikuttavat huomattavat luonnonsuojelulliset näkökohdat.
Claudiuksen riemukaari

Claudiuksen riemukaari () oli Roomassa sijainnut monumentaalinen portti, joka pystytettiin keisari Claudiuksen vuonna 43 Britanniassa saavuttaman voiton kunniaksi. Kaari valmistui vuonna 51 tai 52. Se oli kiinteä osa akvedukti Aqua Virgoa, joka toi vettä kahdentoista kilometrin päästä kaupungin ulkopuolelta. Kaaren kohdalla Aqua Virgo ylitti Via Flaminian. Kaari ei ole säilynyt, mutta osia siitä löydettiin 1562, 1641 ja 1869 tehdyissä kaivauksissa. Riemukaaren piirtokirjoitus on pystytty ennallistamaan löydettyjen fragmenttien ja voiton kunniaksi muualle valtakuntaan pystytettyjen muistomerkkien avulla.
Juha Karvinen

Juha Petteri Karvinen (s. 26. syyskuuta 1966 Kuopio) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä ja laitalinkkinä pelannut Karvinen nousi Kuopion Palloseuran edustusjoukkueeseen 1985. Hän pelasi Kuopiossa neljä kautta, minkä jälkeen hän siirtyi Mikkelin Palloilijoihin. Karvinen pelasi MP:ssa 1989–1993, minkä aikana seura ylsi hopealle 1991 ja pronssille 1990. Karvinen löi itsensä läpi juuri MP-vuosien aikana. Kaudella 1994 Karvinen pelasi jälleen Kuopion Palloseurassa ja yhden ottelun Ilveksessä. Seuraavalla kaudella hän palasi taas Mikkeliin, josta hän siirtyi Vaasan Palloseuraan 1996. Kolmen VPS-kauden aikana Karvinen voitti kahdesti SM-hopeaa. Vuonna 1999 Karvinen palasi 1. divisioonassa pelanneeseen kasvattajaseuraansa, jossa hän viipyi yhden kauden ajan. Viimeiset liigaottelunsa Karvinen pelasi FC Lahdessa kaudella 2000. Tämän jälkeen hän pelasi vielä kolme kautta 1. divisioonassa FC Hongassa.
Kaikkiaan Karvinen pelasi 16 kauden aikana 349 mestaruussarjan ja Veikkausliigan ottelua, joissa hän teki 89 maalia. Hän on pelannut 25. eniten pääsarjatason otteluita Suomessa ja on kaikkien aikojen maalitilastossa sijalla 29.
Karvinen pelasi maajoukkueessa vuosina 1988–1996 yhteensä kahdeksan maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Karvinen edusti Suomea myös futsalissa. Hän pelasi maajoukkueessa kahdeksan ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Anneli Giske

Anneli Giske (s. 25. heinäkuuta 1985 Salangen) on uransa lopettanut norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa lokakuusta 2008 alkaen.
Giske pelasi EM-kilpailuissa 2009, joissa Norja selviytyi välieriin. Puolivälierässä Ruotsia vastaan hän teki joukkueensa toisen maalin; Norja voitti ottelun maalein 3–1.
Seuratasolla Giske edusti viimeisenä seuranaan Fløya IF:ää. Hän on kotoisin Salangenista. Nykyään Giske työnskentelee lääkärinä.
Pixie Lott

Pixie Lott (oikealta nimeltään Victoria Louise Lott, s. 12. tammikuuta 1991 Lontoo, Englanti) on englantilainen laulaja-lauluntekijä, näyttelijä ja tanssija. Hänen debyyttisinglensä ”Mama Do (Uh Oh, Uh Oh)” julkaistiin kesäkuussa 2009, ja se meni suoraan Britannian singlelistan ykköseksi.
Vuonna 2010 Lott oli ehdokkaana kolmessa BRIT Awards -palkintokategoriassa.
Merikarvian vaakuna

Merikarvian vaakuna on Merikarvian kunnan tunnus, jonka aihe on peräisin pitäjän vanhasta sinetistä. Samalla se kertoo kunnan sijainnista rannikolla ja viittaa purjehtimiseen.
Vaakunan selitys kuuluu: ”sinisessä kentässä hopeinen, kolmimastoinen, etu- ja raakapurjeilla varustettu alus, joka ui aaltokoroisella kultatyviöllä”. Vaakunan on suunnitellut Carolus Lindberg, ja se vahvistettiin käyttöön 2. helmikuuta 1951.
Solveig Gulbrandsen

Solveig Gulbrandsen (s. 12. tammikuuta 1981) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa kesäkuusta 1998 alkaen yhteensä 184 maaottelua ja tehnyt niissä 55 maalia kesäkuun 2015 loppuun mennessä.
Gulbrandsen voitti kultaa Sydneyn 2000 olympialaisissa. Hän pelasi myös Pekingin 2008 olympialaisissa sekä MM-kilpailuissa vuosina 1999, 2003, 2007 ja 2015. Hän kuului Norjan joukkueeseen EM-kilpailuissa 2005 ja 2013, joissa Norja saavutti hopeaa ja Gulbrandsen oli joukkueensa paras maalintekijä, sekä 2001 ja 2009, joissa Norja selviytyi välieriin.
Seuratasolla Gulbrandsen edustaa Stabækia. Hänen isänsä Terje Gulbrandsen on entinen maajoukkuepelaaja.
Juri Felten

Juri Matvejevitš Felten (, saksalaiselta nimeltään Georg Friedrich Veldten; 1730 tai 1732 Pietari – 1801 Pietari) oli venäläinen klassismin ajan arkkitehti.
Juri Felten syntyi Venäjälle muuttaneiden saksalaissiirtolaisten perheeseen. Hänen isänsä työskenteli Venäjän tiedeakatemian palveluksessa. Juri kävi tiedeakatemian kymnaasia, opiskeli vuodesta 1745 lähtien Saksassa Tübingenin yliopistossa ja vuodesta 1750 lähtien jälleen Venäjän tiedeakatemiassa Pietarissa. Vuodesta 1754 Felten toimi Bartolomeo Rastrellin apulaisena muun muassa talvipalatsia rakennettaessa. Vuonna 1762 hänestä tuli Katariina II:n hoviarkkitehti. Hän toimi Pietarin taideakatemian professorina vuodesta 1772 ja sen johtajana vuosina 1789–1794.
Feltenin suunnittelemat rakennukset edustavat varhaista venäläistä klassismia. Hänen päätöitään Pietarissa ovat Aleksanterin instituutti Smolnassa (1765–1775), Vanha Eremitaaši (1771–1787), luterilaiset pyhän Katariinan (1768–1771) ja pyhän Annan (1775–1779) kirkot sekä armenialainen kirkko Nevskillä (1771–1780). Uusgoottilaista tyyliä edustavat Çeşmen kirkko (1777–1780) ja palatsi (1774–1780) sekä Johannes Kastajan syntymän kirkko Kivisaarella (1776–1778). Felten osallistui Pietarin keskustan rantakatujen rakentamiseen sekä Kesäpuiston aidan ja Pietari I:n vaskiratsastaja-patsaan jalustan suunnitteluun. Hän pystytti puistorakennelmia Tsarskoje Seloon ja johti Pietarhovin Suuren palatsin sisätilojen uudistamista.
Tomi Räisänen

Tomi Räisänen (s. 2. kesäkuuta 1976 Helsinki) on suomalainen taidemusiikin säveltäjä. 
Räisänen valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta, jossa hän opiskeli sävellystä vuosina 2000–2006 Erkki Jokisen johdolla. Hän on täydentänyt opintojaan useilla kansainvälisillä mestarikursseilla.
Vuodesta 2000 lähtien Räisänen on säveltänyt täysipäiväisesti. Hän on säveltänyt yli 100 teosta: sooloteoksia, kamari- ja vokaalimusiikkia, orkesteriteoksia sekä konserttoja. Räisäsen musiikkia on esitetty kansainvälisesti 44 maassa ympäri Eurooppaa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Aasiassa sekä Australiassa.
Räisänen on menestynyt useissa sävellyskilpailuissa. Urkukonsertto "Pulmo" voitti kansainvälisen Kaija Saariaho -urkusävellyskilpailun sinfoniaorkesterisarjan vuonna 2023. Samana vuonna nuoriso-orkesteriteos "Kalalle" sai II palkinnon Pirkanmaan pinnan sävellyskilpailussa. Vuonna 2022 Räisäsen teos "Kiire" sai II palkinnon P. J. Hannikainen -kuorosävellyskilpailussa. Vuonna 2021 Räisänen voitti kaksi sävellyskilpailua: Siuntio 560 (Lux Musicae) sävellyskilpailun teoksella "Tele" sekä Tampereen pianokilpailun sävellyskilpailun teoksella "Hile". Vuonna 2019 marimbakonsertto "Portal" sai III palkinnon sekä voitti yleisöpalkinnon IV Kansainvälisessä Uuno Klami -sävellyskilpailussa. Vuonna 2007 Räisänen oli yksi japanilaisen kansainvälisen Irino Prize -sävellyskilpailun kolmesta voittajasta teoksellaan "Stheno". Vuonna 2002 hän sai toisen palkinnon kansainvälisessä Concorso Internazionale di Composizione "2 Agosto" -sävellyskilpailussa Bolognassa Italiassa teoksellaan "Nomad".
Opiskeluaikoinaan Räisänen oli aktiivinen Korvat auki -yhdistyksen jäsen. Vuonna 2006 Räisänen oli perustamassa Sävellyspaja-yhdistys ry:tä, joka järjestää Sävellyspaja-sävellysmestarikurssia. Hän on toiminut kurssilla opettajana vuodesta 2014 lähtien.
Markus Hotakainen

Markus Hotakainen (s. 23. joulukuuta 1963 Helsinki) on suomalainen tietokirjailija ja tiedetoimittaja. Hän on kirjoittanut kymmenen lähinnä tähtitiedettä, avaruustutkimusta sekä säätä käsittelevää tietokirjaa, joista kaksi on suunnattu lapsille ja nuorille. Hotakainen on saanut Lauri Jäntin säätiön tietokirjapalkinnon, Valtion tiedonjulkistamispalkinnon sekä Suomen tietokirjailijat ry:n Tietopöllö-palkinnon.. Hänen "Mars"-kirjansa on julkaistu myös USA:ssa nimellä "Mars – From Myth and Mystery to Recent Discoveries". Lisäksi Hotakainen on suomentanut yli kaksikymmentä kirjaa.
Mikko Kankaanperä

Mikko Kankaanperä (s. 30. maaliskuuta 1982 Skellefteå, Ruotsi) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi jääkiekon SM-liigassa hyökkääjänä vuosina 2001–2005 edustaen TPS:ää ja Pelicansia. Hän teki 121 ottelussa tehot 10+10=20 ja keräsi 20 jäähyminuuttia.
Ura.
Kankaanperä on jyväskyläläisen JYPin kasvatti. Hän vaihtoi JYPin A-nuorista TPS:ään kaudeksi 2000–2001 ja pelasi tulokaskautensa kaudella 2001–2002. Keväällä 2004 Kankaanperä voitti SM-hopeaa.
Kankaanperällä oli sopimus TPS:n kanssa vielä kaudesta 2004–2005, mutta olkapäävamma piti hänet sivussa tammikuuhun asti, jolloin hän oli tammikuun ajan lainalla Forssan Palloseurassa. FPS:än jälkeen Kankaanperä siirtyi kuitenkin liigajumbo Pelicansiin.
Kankaanperä aloitti kauden 2005–2006 Norjan pääsarjassa, Frisk Tigersissa, mutta palasi Suomeen ja siirtyi Mestis-joukkue Jukureihin. Kankaanperä voitti Jukureissa Mestiksen mestaruuden ja hän lopetti uransa.
Maajoukkueura.
Kankaanperä on voittanut alle 18-vuotiaiden MM-kultaa vuonna 2000 ja alle 20-vuotiaiden MM-pronssia vuonna 2002. 
Muuta.
Veljet Markus ja Samuli ovat pelanneet myös SM-liigassa. Isä Ari on puolestaan entinen JYP-kapteeni.
Giuseppe Valadier

Giuseppe Valadier (14. huhtikuuta 1762–1. helmikuuta 1839) oli italialainen uusklassismia edustanut arkkitehti.
Valadierin töitä Roomassa ovat Piazza del Popolon uudelleenjärjestely, San Roccon kirkon julkisivu ja Tituksen riemukaaren entisöinti.
Anita Pajunen

Anita Pajunen-Välimaa (s. 1959 Äänekoski) on suomalainen laulaja ja Roma-yhtyeen solisti. Hänet tunnetaan myös Smurffiinan äänenä Smurffit-levyillä. Hän on Jukka Välimaan toinen vaimo.
New Wave of American Heavy Metal

New Wave Of American Heavy Metal eli NWOAHM (suom. "amerikkalaisen metallin uusi aalto") on 1990-luvun alku- ja keskivaiheilla Yhdysvalloissa syntynyt metallimusiikin tyylilaji. Sen nimi on mukailtu NWOBHMista (eli New Wave of British Heavy Metalista), joka syntyi Isossa-Britanniassa 1970-luvun lopulla.
Vaikka termiä on käytetty musiikkimediassa jonkin verran, sen merkitys ei ole vielä vakiintunut. NWOAHM:in sanotaan kuitenkin tuoneen metallimusiikin takaisin yhdysvaltalaisen musiikkiyleisön suosioon ja jatkaneen thrash metalin suosiota yhdistämällä sitä muihin metalligenreihin. On kuitenkin kiistelty, että onko NWOAHM:ssä kyse aidosta amerikkalaisten metalliyhtyeiden uudesta aallosta, vai loiko termin musiikkiteollisuus yhtyetulokkaiden markkinointia varten.
NWOAHM:in juuret ovat post-thrash metalin toisessa aallossa, ja etenkin groove metalissa ja hardcoressa kuten niitä edustavissa yhtyeissä Pantera ja Exhorder. Coreyhtyeistä NWOAHM kuitenkin eroaa siinä, että se nojaa enemmän metallimusiikin traditioon kuin punkkiin, esimerkiksi kitarariffien ja -soolojen tärkeällä osalla. Panteralta otti vaikutteita moniin NWOAHM-yhtyeisiin suuresti vaikuttanut Machine Head, varsinkin laulutyylillisesti. Myös death metal näkyy laulutyylissä ja melodioissa; monet nuoret NWOAHM-yhtyeet oli perustettu death metalin ollessa suosittua. Suuntaukseen liittyy monta eri musiikkigenreä, kuten melodinen death metal, progressiivinen metalli, metalcore, groove metal, alternative metal, southern metal, stoner metal, sludge metal ja industrial metal.
Tyylilajin kantavana voimana on pidetty "NWOAHM:n suureksi kuusikoksi" kutsuttuja yhtyeitä Black Label Society, Chimaira, Shadows Fall, Lamb of God, God Forbid ja Killswitch Engage. Näistä Shadows Fall on menestynyt parhaiten suurilla levymyynneillään.
Mokkasiinit

Mokkasiinit ovat mokkanahasta tehdyt jalkineet, jotka ovat peräisin Amerikan alkuperäiskansoilta, intiaaneilta. Niitä käyttivät niin miehet, naiset kuin lapsetkin ympäri vuoden. Ne olivat lämpimät ja hiljaiset. Myös nykyään useat yritykset valmistavat mokkasiineja ja niitä jäljitteleviä jalkineita. Tiettyjä loufereita kutsutaan arkikielessä myös mokkasiineiksi.
Mokkasiineissa pehmeä pohjanahka kääntyy päälliosaksi samoin kuin lapikkaissa ja ommellaan kiinni pieneen keskipalaseen.
Lil Mama

Niatia Jessica Kirkland (s. 4. lokakuuta 1989 Harlem, New York, New York), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Lil Mama on yhdysvaltalainen rap/R&amp;B -artisti. Lil Mama syntyi New Yorkin Harlemissa, mutta muutti sieltä myöhemmin Brooklyniin. Lil Mama toimii parhaillaan tuomarina MTV:n ohjelmassa Americas Best Dance Crew.
Otto Hotakainen

Otto Hotakainen (5. huhtikuuta 1908 Halsua – 22. lokakuuta 1990 Halsua) oli halsualainen mestaripelimanni. Muusikkona hän oli itseoppinut.
Hotakaisen esityksiä vuosilta 1969–1980 on koottu CD-kokoelmalle "Polkka-Otto".
Otto Hotakaiselle myönnettiin mestaripelimannin arvonimi vuonna 1970. Myös hänen poikansa Risto Hotakainen on saanut mestaripelimannin arvon.
Kamarikuoro Kaamos

Kamarikuoro Kaamos on vuonna 2007 perustettu noin kolmikymmenjäseninen helsinkiläinen sekakuoro. Sen laulajissa on monen eri alan väkeä kanttorista restonomiin, ja joukossa on myös musiikin opiskelijoita. 
Kuoron ohjelmisto käsittää eurooppalaista a cappellaa saksalaisesta romantiikasta skandinaaviseen nykymusiikkiin. Kaamos järjestää konsertteja sekä yksin että muiden kokoonpanojen kanssa. Kesäkuussa 2009 se palkittiin Tampereen Sävel -kuorokatselmuksessa kahdella kultaleimalla. Saman vuoden syyskuussa Kaamos osallistui myös kolmatta kertaa järjestettyyn kansainväliseen Harald Andersén -kamarikuorokilpailuun. Vuonna 2010 Kaamos mm. konsertoi Radion sinfoniaorkesterin kanssa ja teki ensimmäisen ulkomaanmatkansa Itävaltaan sekä kotimaankiertueen Pohjanmaalle. Itävallassa Kaamos osallistui Spittal an der Draun 47. kansainväliseen kuorokilpailuun, jossa se palkittiin kolmannella palkinnolla sekä kansanlaulu- että taidelaulukategoriassa.
Kuoron perusti sen ensimmäinen taiteellinen johtaja Dani Juris. Syksystä 2016 alkaen kuoron taiteellisena johtajana on toiminut musiikin maisteri Visa Yrjölä.
Taidepoliisi

Taidepoliisi on Pekka Kauhasen veistos Espoossa Pohjantien ja Ahertajantien kiertoliittymässä. Veistos ohjaa yleisöä WeeGee-talossa sijaitsevaan Emma-taidemuseoon. 
Veistos paljastettiin 4. lokakuuta 2006, vähän ennen Emman avajaisia. Se on valettu patinoidusta pronssista, ja se seisoo ruostumattomasta teräksestä tehdyllä jalustalla. Veistoksen korkeus jalustoineen on viisi metriä. Se kuuluu Espoon kaupungin taidekokoelmaan.
Veistoksen poliisilla on kolme kättä, mutta sormia on kuitenkin tavanomaiset kymmenen. Kauhasen mukaan ”Taidepoliisin käsien rytmiikka yksinkertaisesti vaati kolmea kättä”.
Naissaari (Jyväskylä)

Naissaari on saari Vaajavirrassa Jyväskylän kaupungin Kanavuoren kaupunginosassa (aiemmin Jyväskylän maalaiskunnan Vaajakosken taajamassa). Naissaaren luoteispuolella on Varassaari. Saari on 400 metriä pitkä ja leveimmillään 200 metriä. Saaren keskikohta muodostaa loivan mäen, joka kohoaa noin 10 metrin korkeudelle vedenpinnasta. Valtatiet 4, 9, 13, 23 ylittävät Vaajavirran Naissaaren eteläosan kautta. 
Saari on kulttuurihistoriallinen kokonaisuus, jossa yhdistyvät luonto, nähtävyydet ja kulttuuri. Saarella on kolme 1800-luvulla rakennettua puutaloa, vuonna 1920 rakennettu puutalo jossa toimii kahvila sekä kaksi vuonna 1934 valmistunutta funktionalistista taloa. Saarta kiertää historiallinen polku kohdetauluineen. Entisessä korjauspajan rakennuksessa toimi syyskuuhun 2019 asti Puttipajan tehtaanmyymälä designpuoti "Wanha Paja". Nykyään Puttipajan tehtaanmyymälä on tehtaan yhteydessä Haapaniementien varrella.
Muita palveluita saarella ovat kahvila ja kesäteatteri. Naissaaren itäpuolella Vaajavirran toisella puolella sijaitsee "Uimalanniemi", jossa on uimaranta.
Saaren länsipuolella sijaitsee Vaajakosken kanava ja käytöstä poistettu vanha vesivoimalaitos (valmistunut 1920) sekä itäpuolella uusi vesivoimalaitos (valmistunut 1942). Vanha voimalaitos toimii näyttely- ja tapahtumapaikkana nimellä "Wanha Woimala".
Historiaa.
Naissaaressa toimi 1800-luvulla Haapakosken saha. Näihin aikoihin saari muodosti Haapakosken (nykyisen Vaajakosken) keskustan. Saarella sijaitsi sahan lisäksi työläisten mökkejä, sahan konttori, kauppa, koulu ja posti.
Saaressa on aiemmin ollut myös Vaajakosken tehtaiden työläisille tarkoitettu asuintalo Pitkä pytinki sekä nykyisen kanavan tienoilla sijainnut yleinen sauna, jotka on purettu vuosikymmeniä sitten. Vaajakosken tehtaiden korjauspaja sijaitsi Naissaaressa.
Ennen Vaajakosken kanavan rakentamista Naissaaren kyljessä kanavan paikalla oli pieni niemi, jonka erotti muusta saaresta 1840-luvulla veneilyn ja tukinuiton helpottamiseksi rakennettu kanava, jota kutsuttiin Vaajantaipaleeksi, Kissakanavaksi tai Kissakoskeksi. Niemessä sijaitsi aiemmin Rimahelvetti, paikka minne Naissaaren sahan jätepuu kuljettettiin poltettavaksi kiskoja pitkin. Rimahelvetti oli toiminnassa 1870-luvulta vuoteen 1916. Kanava padottiin voimalaitosten rakentamisen aikoihin. Vuonna 1959 siihen rakennettiin kalankasvatusaltaita. Niemen halki kulki kapearaiteinen rautatie, jota käytettiin veneiden kuljettamiseen saaren yli pienen käsivoimin vedettävän vaunun avulla.
1930-luvun funkkistalot on suunnitellut SOK:n arkkitehti Paavo Riihimäki. Isompi on toiminut SOK:n virkailijoiden klubitalona ja pienempi makeistehtaan johtajan asuntona. Pienemmän funkkistalon osti myöhemmin Merenkulkuhallitus ja isompaan muutti valokuvausstudio Tähtikuva vuonna 1997. Naissaaren kahvila aloitti toimintansa vuonna 1993 nimellä Kahvila Voima.
Naissaari on sijainnut Haapaniemen ja Leppäveden rekisterikylien rajalla. Pieni osa saaren kaakkoispäästä on kuulunut Jyväskylän rekisterikylään.
Pekka Kauhanen

Olli Pekka Kauhanen (8. heinäkuuta 1954 Leppävirta – 25. helmikuuta 2020 Espoo) oli suomalainen kuvanveistäjä. 
Kauhanen opiskeli vuosina 1976–1980 Suomen Taideakatemian koulussa. Vuosina 1982–1988 hän opetti Taideteollisessa korkeakoulussa. Vuodet 1998–2000 hän toimi valtion kuvataidetoimikunnassa, ja hän nautti valtion 5-vuotista taiteilija-apurahaa vuodesta 1998 alkaen.
Kauhanen sai vuonna 2011 Pro Finlandia -mitalin. Pro Leppävirta -mitalilla hänet palkittiin vuonna 2014. 
Tuotanto ja teokset.
Kauhasen veistoksia on helppo lähestyä, vaikka ne ovat arvoituksellisia ja outojakin. Veistosten hahmoissa on velmuilua. Vexi Salmi totesi: ”Jos savolaisuus valettaisiin veistokseksi, se saisi Pekka Kauhasen kuvakielen.” 
Pekka Kauhanen tunnetaan useista julkisista teoksistaan. Hänen tunnetuin teoksensa lienee Kajaanissa oleva, aikoinaan kohuttu Urho Kekkosen muistomerkki "Suuri aika" (1990). Kauhanen luonnehti teoksen kiisteltyä tiimalasimaista ja kierteistä muotoa ”Kekkosen ajan ja ajatuksen näköispatsaaksi”. Helsingin Kurkimäessä oleva "Tuoksuva askel" (1988) on samalta murroskaudelta.
Kauhasen teoksia on muun muassa Nykytaiteen museo Kiasman kokoelmassa Helsingissä, Saastamoisen säätiön taidekokoelmassa Espoossa ja Wihurin säätiön kokoelmassa. Hänen julkisia teoksiaan ovat muun muassa "Suuri aika" (Urho Kekkosen muistomerkki, Kajaani 1990), "Odottajan puku" (Tampere 2003), "Taidepoliisi" (Espoo, Tapiola 2006), "Öinen Impi" (Kotka 2012) ja "Valon tuoja" (Kasarmitori, Helsinki 2017).
Kauhasen pronssiveistos "Esko" (2012) toimii Vuoden museo -kilpailun kiertopalkintona.
Seychellien vaakuna

Seychellien vaakuna on Seychellien tunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella.
Vaakunan kilven alaosaan on kuvattu kilpikonna vihreällä pohjalla. Taustalla on kookospalmu ja meri, jossa on kaksi saarta ja vene. Vaakunaa ympäröi molemmin puolin miekkakala. Vaakunan alla on maan latinankielinen motto: "Finis Coronat Opus ()".
Eric Prydz

Eric Prydz (s. 19. heinäkuuta 1976 Täby, Tukholma, Ruotsi) on amerikanruotsalainen DJ ja musiikkituottaja. Hänet tunnetaan nykyään myös taiteilijanimillä Pryda ja Cirez D.
Artistiura.
Vuonna 2004 "Call on Me" nosti Eric Prydzin suuren yleisön tietoisuuteen. Kappale oli luonteeltaan hyvin yksinkertainen, ja siinä oli käytetty vokaalisamplena Steve Winwoodin "Valerie"-kappaletta. Single nousi myyntilistojen kärkeen, ja esimerkiksi Isossa-Britanniassa UK singles charts -listalla se pysyi myydyimpänä singlenä viisi viikkoa peräkkäin.
Vuonna 2006 Eric Prydz julkaisi "cover"-kappaleen Pink Floydin "Another Brick in the Wallista" nimeltään "Proper Education". Tämäkin oli menestys myyntilistoilla koko Euroopan laajuisesti. Myös vuonna 2008 julkaistu "Pjanoo" oli menestys, ja yksi elektronisen tanssimusiikin "pioneereista", Pete Tong piti kappaletta vuoden hittinä.
Muut projektit.
Eric Prydz pyörittää soittamisen ja tuottamisen ohella kolmea levy-yhtiötä, jotka ovat Pryda, Pryda Friend sekä Mouseville. Näiden kautta hän myös julkaisee valtaosan omasta tuotannostaan.
Dicopomorpha echmepterygis

Dicopomorpha echmepterygis on toistaiseksi pienikokoisin tunnettu hyönteislaji. Tämän kiilupistiäisiin kuuluvan lajin kuvasi tieteelle Edward Mockford vuonna 1997.
"Dicopomorpha echmepterygis" elää loisena jäytiäislaji "Echmepteryx hageni"n munissa. Jokainen loisittu jäytiäismuna tuottaa 1–3 koirasta ja yhden naaraspuolisen pistiäisen. Aikuinen pistiäiskoiras on sokea, siivetön ja 139–240 µm pitkä. Sokeus ja siivettömyys perustuu siihen, etteivät koiraat koskaan poistu munasta vaan pariutuvat lähes puolet kookkaamman naaraspuolisen sisaruksensa kanssa. Parittelun jälkeen siivekkäät ja näkökykyiset naaraat jättävät munan ja lähtevät etsimään uutta jäytiäisen munaa, johon ne voivat munia oman jälkikasvunsa. Kehittyvät pistiäistoukat käyttävät jäytiäistoukan ravinnokseen ennen kuin tämä ehtii kuoriutua.
On mahdollista että eräillä, neitseellisesti lisääntyviksi arvelluilla kiilupistiäislajeilla on todellisuudessa suvullinen lisääntyminen ja vielä pienikokoisemmat, toistaiseksi löytymättömät koirasyksilöt.
Stheno

Stheno on Tomi Räisäsen vuonna 2006 säveltämä kamarimusiikkiteos. Erik Bosgraaf tilasi teoksen Räisäseltä Madetoja-säätiön avustuksella. Teos kantaesitettiin 17.11.2006 Amsterdamissa (Alankomaat) Suite Muziekweek -festivaalin yhteydessä. Teos on omistettu Erik Bosgraafille ja Izhar Eliakselle. Vuonna 2007 "Stheno" voitti kansainvälisen sävellyskilpailun ”Irino Prizen” Tokiossa, Japanissa .
Teoksen otsikko viittaa kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvään naispuoliseen hirviöön nimeltä Stheno (suom. Stheino), joka oli yksi gorgoista. Teoksessa "Stheno" on paljon staattisia kohtia, jotka viittaavat Gorgon kivettävään vaikutukseen.
Richard Fleischer

Richard O. Fleischer (8. joulukuuta 1916 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 25. maaliskuuta 2006 Woodland Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän ohjasi etenkin toimintaelokuvia mutta myös Disneyn seikkailuelokuvia.
HC Eagles

Kisa-Eagles on vuonna 2010 perustettu (HC Eagles 1929) jääkiekkojoukkue Kangasalta,
Kaudeksi 2009–2010 joukkue nousi Suomi-sarjaan. Kausi oli seuralle taloudellisesti raskas ja kauden jälkeen se joutui lopettamaan toimintansa. Kisa-Eagles pelaa nykyään Hämeen 2. divisioonaa toiselta nimeltä Rautaliigaa.