tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kvarnbäcken (Rånejoki, Näätäsuanto)

Kvarnbäcken on Ruotsissa Norrbottenin läänissä Jällivaaran kunnassa 
sijaitseva Rånejoen sivu-uoma, jonka nimikko-osuus on vain kilometrin pitkä. Sen pääuoman pituus on kuitenkin 6 kilometrin pituinen. Joen valuma-alueen pääuoma alkaa Gåbddaáhpen suolta ja se yhtyy Rånejokeen Näätäsuannossa.
Kvarnbäcken on valuma-alueensa nimikkojoki, mutta se ei toimi koko ajan valuma-alueensa pääuomana. Ruotsin vesistöviranomaiset määrittävät vesistön pääuoman vesireitin seuraamalla alajuoksulta alkaen sitä haaraa, jolla on yläjuoksulla suurin valuma-alue. Nimikkojoki muodostaa pääuoman sen viimeisellä kilometrillä, mutta yläjuoksulla se on Kåbdapebäcken, joka alkaa Gåbddaáhpen suolta. Silloin tulee pääuoman kokonaispituudeksi noin 6 kilometriä. Pääuomalla on jo mainitun sivu-uoman lisäksi vielä toinen sivu-uoma Tilli-Skalpabäcken, joka yhtyy siihen viime metreillä ennen Rånejokea.
Gåbddaáhpeen suo sijaitsee 231 metrin korkeudella mpy. Alajuoksulla sieltä alkava Kåbdapebäcken kohtaa Kallängesbäckenin 168 metrin korkeudella. Uoma yhtyy Rånejokeen 159 metrin korkeudella. Pääuomalle kertyvä pudostus on 72 metriä ja siitä syntyvä keskimääräinen kaltevuus on 12 metriä kilometrille. Viimeisen kilometrin matkalla on kaltevuutta enää 9 metriä kilometrille.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (51,2 %), turve (40,5 %) ja kallio (4,1 %). Alue on loivapiirteistä metsävaltaista maastoa, jota muutamat pienet suot laikuttavat. Latvavesistössä sijaitseva suo on tyypiltään aapasuota. Valuma-alueen asutus on keskittynyt Näätäsuannon kylälle. Kylältä alkava metsäautotie seuraa pääuomaa Gåbddaáhpen suon taakse.
Kvarnbäckenin valuma-alueen pinta-ala on 13 neliökilometriä. Sen on 0,3 % koko Rånejoen vesistön (päävesistötunnus 7) valuma-alueesta, joka on 4 207 neliökilometriä. Kvarnbäckenin keskivirtaama on noin 0,13 kuutiometriä sekunnissa, mutta sen arvo vaihtelee vuodenaikojen mukaan suuresti. Talvella ei virtaamaa ole lainkaan, mutta kevättulvan aikana voi kuukauden keskivirtaama kohota yhteen kuutiometriin sekunnissa.
Päiväjoki (Rånejoki)

Päiväjoki (, meänk. "Päiväjoki", ) on Ruotsissa Norrbottenin läänissä Jällivaaran kunnassa sijaitseva Rånejoen sivujoki, jonka nimikko-osuus on 11 kilometriä pitkä. Sen valuma-alueen pääuoman pituus on kuitenkin 23 kilometrin pituinen. Pääuoma alkaa Slättbergetistä ja se yhtyy Rånejokeen Vanhaanpaikankoskella Koskivaaran lähellä.
Joki.
Päiväjoki on valuma-alueensa nimikkojoki, mutta se ei toimi koko ajan valuma-alueensa pääuomana. Ruotsin vesistöviranomaiset määrittävät vesistön pääuoman vesireitin seuraamalla alajuoksulta alkaen sitä haaraa, jolla on yläjuoksulla suurin valuma-alue. Nimikkojoki muodostaa pääuoman 11 ensimmäisellä kilometrillä ja yläjuoksulla pääuomaksi on otettu Myllyjoki (), jonka ylin osuus on nimeltään Njoammelgietjjåhkå. Pääuoman kokonaispituus on tällöin noin 23 kilometriä. Myllyjoella on olemassa sivuhaara, jota kutsutaan Vanhajoeksi. Se lienee pääuoman entinen uoma. Yläjuoksulla on vielä Vihtukkajoen sivuhaara, jolla on itsellään Kissalaelta alkava Rasetisjoen haara. Päivävuoman suolla Myllyjokeen yhtyvällä hieman lyhyemmällä sivuhaaralla ei ole karttanimeä.
Pääuoman latvapuro alkaa Slättberget juurelta, jonka maanpinta sijaitsee noin 419 metrin korkeudella mpy. Sieltä puro laskee Päivävuoman suoalueelle, joka on 331 metrin korkeudella, ja uoma yhtyy Rånejokeen 313 metrin korkeudella mpy. Pääuomalle kertyvä kokonaispudotus on 106 metriä ja siitä syntyy keskimääräinen kaltevuus on 4,61 metriä kilometrille. Suuri kaltevuusarvo johtuu alkuosuuden rinteistä, mutta suolla on joen kaltevuus enää 1,64 metriä kilometrille.
Luontoarvoja.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (51,2 %), turve (40,5 %) ja kallio (4,1 %). Joen keskijuoksu virtaa Päivävuoman suojelualueella (, 2 759 hehtaaria). Laaja ja moni-ilmeinen kosteikko- ja suoalue tunnetaan linnuistansa. Siellä pesii joukoittain laulujoutsenia, kurkia ja tundrahanhia yhdessä kahlaajien kuten esimerkiksi liron ja taivaanvuohen kanssa. Lisäksi siellä tavataan havinaisina pohjansirkkua, jänkäkurppaa ja jänkäsirriäistä. Suota käyttävät soitimella suokukot ja sinisuohaukat metsästävät siellä päivisin. Suon heinää on käytetty aikoinaan karjan talvirehuna ja vielä nykyäänkin suolta löytyy latojen jäänteitä. Suolla laidunnetaan enää porojen takia. Suoalue on vedenjakaja-aluetta, jonka toiselta reunalta laskee Rörånin sivujoki Solälven.
Valuma-alue.
Päiväjoen valuma-alueen pinta-ala on 59 neliökilometriä. Sen on 1,4 % koko Rånejoen vesistön (päävesistötunnus 7) valuma-alueesta, joka on 4 207 neliökilometriä. Päiväjoen keskivirtaama on noin 0,73 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), mutta sen arvo vaihtelee vuodenaikojen mukaan suuresti. Talvella ei virtaamaa ole lainkaan, mutta kevättulvan aikana voi kuukauden keskivirtaama kohota 5,3 m³/s. Rånejoen virtaama jokien yhtymäkohdassa on sivujoki mukaan lukien 12,95 m³/s, joten Päiväjoki kasvattaa sen virtaamaa noin 6 % .
Supraorbitaalinen aukko

Supraorbitaalinen aukko (lat. "foramen supraorbitale", engl. "supraorbital foramen") on kallossa molempien silmäkuoppien yläpuolella kulmakarvojen alueella oleva aukko, josta kulkee supraorbitaalinen hermo. Rakenteella on lääketieteellistä merkitystä erityisesti potilaan tajunnan ja kipureaktion tutkimisessa (Glasgow’n kooma-asteikko), jota varten voimakasta sentraalista kipua saadaan aiheutetuksi painamalla supraorbitaalista aukkoa.
Pontrieux

Pontrieux (bretoniksi "Pontrev") on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaaliin laskevan Trieuxjoen varrella.
Historia.
Kaupunki alkoi muodostua 1400-luvulla, jolloin nykyisen kaupungin paikalle Trieuxjoen varrelle tuli asutusta. Joen yli rakennettiin silta, josta tuli tärkeä maantieyhteys Trégorin ja Goëlon historiallisten maakuntien välille. Lisäksi jokea pitkin oli laivayhteys merelle. Näin syntyi alkujaan Pont-Trieux'n kaupunki. Siitä muodostui ihanteellinen kauppapaikka, ja josta tuli myös Guingampin kaupungin satama.
Vuonna 1840 joen alajuoksulle rakennettiin uusi silta Pont de Lézardrieux. Tämän jälkeen kaupungin kautta kulkeminen ei ollut enää välttämätöntä. Rautatie rakennettiin kaupunkiin 1800-luvun lopulla, mikä johti teollisuuden kehitykseen. Erityisesti puu-, pahvi- ja pellavateollisuuteen perustuvat tuotteet kulkivat kaupungin sataman kautta ympäri Eurooppaa tanskalaisten ja englantilaisten kuunareiden rahtina.
Nähtävyydet.
Kaupunkia kutsutaan Trégorin pieneksi "Venetsiaksi". Sen nähtävyyksiä ovat 1500-luvulta peräisin oleva talo, jota kutsutaan nimellä “Tour Eiffel”, 1700-luvulta peräisin oleva suihkulähde Fontaine de Pontrieux sekä viisikymmentä pesulaa joen varrella.
Ingigerdin hautakivi

Ingigerdin hautakivi Maarian kirkon sakaristossa Turussa on luultavasti Suomen vanhin hautapaasi, johon on hakattu tekstiä. Ylöspäin levenevän hautakiven keskellä ovat isot kirjaimet IHC. Ne ovat lyhennys sanoista IHESUS CHRISTUS. Kiveä kiertää nauhana latinankielinen kirjoitus:
ANNO DOMINI : MILLESIMO : DUOCENTESIMO : XV/C OBIIT : INGIGERDIS . UXOR . Q°ONDA . PET . REQ'ESCAT IN PACE.
Käännettynä teksti kuuluu: "Herran vuonna 1215 [vai 1290?] kuoli Ingigerdis, aikaisemmin Pietarin vaimo. Levätköön rauhassa".
Historia.
On arveltu, että hautakivi oli alun perin Koroisten nyt jo kadonneessa kirkossa Aurajoen rannalla, mistä se olisi siirretty Räntämäelle Maarian kirkkoon vajaan kilometrin päähän. Markus Hiekkanen pitää kuitenkin varmana, että Ingigerdin hauta on tehty aikanaan samalla paikalla sijainneen Maarian pitäjän ensimmäisen tai toisen puukirkon alle. Maarian kivikirkko tosin on muurattu vasta vuoden 1440 jälkeen, mutta alueen kaivauksissa on löydetty 1300-luvun alkupuolen rahoja. Niiden takia on uskottavaa, että jokin varhaisemmista puukirkoista on sijainnut samalla paikalla. 
Ingigerdin kivi oli Maarian kirkon sakariston lattiakivenä vuoteen 1819 asti, jolloin se siirrettiin kirkon pääoven kynnyskiveksi. Tässä tehtävässä se sai olla vuoteen 1893 saakka, jolloin se palautettiin sakaristoon. Käyttö kynnyskivenä kulutti piirtokirjoituksen niin, ettei sitä enää voi lukea. Teksti tunnetaan kuitenkin yhdestä 1600-luvun, kahdesta 1700-luvun ja yhdestä 1800-luvun kuvauksesta.
Hautakiven ikä.
Kysymyksiä on herättänyt, pitääkö kiven vuosiluku ymmärtää vuodeksi 1215 (=XV) vai vuodeksi 1290 (=XC). Vertailussa on päädytty vuoteen 1290. Hautakiven tyyppiä vastaava kivi 1200-luvun lopulta on tuomiokirkossa Gotlannin Visbyssä. Vastaavalla reunakirjoituksella varustettuja hautakiviä ei tunneta Ruotsista ennen vuotta 1300. Lisäksi keskuskuvio IHC ilmestyy hautakiviin vasta 1200-luvun lopussa. Sanat ANNO DOMINI tavataan ensimmäisen kerran vuonna 1289 Gotlannissa. Näillä perusteilla on päätelty, että kivi on hakattu Gotlannissa 1200-luvun lopulla.
Ingigerdin henkilö.
Ingigerdin hautakivi on satojen vuosien ajan herättänyt kiinnostusta. Daniel Juslenius (1676–1752) on merkinnyt muistiin kansantarinan, jonka mukaan Maarian kirkon rakennutti kristityksi kääntynyt ylhäisönainen Inkeri. Tarina on nähtävästi syntynyt kyseisen hautakiven piirtokirjoituksen pohjalta. Kiven tietojen perusteella Ingigerd oli varakkaan miehen puoliso tai äiti, sillä kiven ostaminen ja kuljettaminen Gotlannista on maksanut paljon. Kirjoitus "UXOR QUONDAM PETRI" voidaan ymmärtää niin, että Ingigerdin puoliso Pietari kuoli ennen häntä. 
Ingigerd on yksi vanhimmista tunnetuista suomalaisista, Räntämäellä asunut rikas nainen, kansantarinan Inkeri, joka kääntyi kristinuskoon ja rakennutti kirkon. Turun Räntämäessä on hänen mukaansa nimettyjä paikkoja: Ingegerdinpuisto, Ingegerdinkenttä, Ingegerdinpolku ja Ingegerdinaukio.
Ousmane Socé Diop

Ousmane Socé Diop ("Ousmane Socé", 31. lokakuuta 1911 Rufisque – 27. lokakuuta 1973 Dakar) oli senegalilainen kirjailija ja poliitikko.
Socé Diop kävi William Pontyn normaalikoulun ja valmistui eläinlääkäriksi Ranskassa. Samaan aikaan hän suoritti myös ranskalaisen filologian tutkinnon. Palattuaan Senegaliin Socé Diop työskenteli Ranskan Länsi-Afrikan karjatalousviraston tarkastajana. 
Socé Diop valittiin Senegalin edustajaksi Ranskan senaattiin sosialistipuolue SFIO:n listalta vuonna 1946. Hän toimi tasavallanneuvoston sihteerinä vuonna 1949. Socé Diop oli SFIO:n kakkosehdokas Lamine Guèyen rinnalla vuoden 1951 kansalliskokousvaaleissa, mutta ei tullut valituksi. Hänen toinen senaattorikautensa päättyi vuonna 1952. Socé Diop toimi myös Rufisquen kaupunginjohtajana, suunnitteluministerinä Mamadou Dian hallituksessa sekä Senegalin Yhdysvaltain suurlähettiläänä ja YK-edustajana.
Socé Diop oli yksi ranskankielisen Afrikan ensimmäisiä romaanikirjailijoita. Hänen romaaniensa "Karim" (1935) ja "Mirages de Paris" (1937) aiheena ovat nuoren senegalilaissivistyneistön kokemukset länsimaisen ja afrikkalaisen kulttuurin välimaastossa. Socé Diop on julkaissut myös kertomuskokoelman "Contes et légendes d’Afrique noire" (1938) ja runokokoelman "Rythmes du Khalam" (1955). Hän toimi vuonna 1953 perustamansa kulttuurilehti "Bingon" päätoimittajana.
Rickleånin vesistö

Rickleånin vesistö (, vesistöaluetunnus 24) muodostuu Pohjanlahden Perämereen laskevan Rickleånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 1 649 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa. Jokea on jonkin verran muokattu vesivoiman tarpeisiin.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Rickleån, jonka pituus on 50 kilometriä. Joki laskee Itämereen noin 0,5 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Rickleånin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Skelleftejoen vesistön (tunnus 20) ja Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) välissä, jossa on sijaitsee seitsemän pienempää päävesistöä. Rickleånin vesistö on niistä suurin. Sillä on koillispuolella hieman yhteistä vedenjakajaa Skelleftejoen vesistön kanssa, alempana hieman enemmän Bureälvenin vesistön (tunnus 21) kanssa ja vesistön alajuoksulla sitä on Mångbyånin vesistön (tunnus 22) kanssa. Rickleånin vesistön lounaispuolella on yhteistä vedenjakajaa kolmen päävesistön kanssa. Ensin sitä on änsipäässä sijaitsevan Uumajanjoen vesistöalueen kanssa, sitten varsin pitkästi Sävarånin vesistön (tunnus 26) kanssa ja alajuoksulla vielä Dalkarlsånin vesistön (tunnus 25) kanssa. Aivan Rickleånin joensuun ympäristössä sijaitsee mereen laskevien purojen ja ojien pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on vaatimaton.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (54,7 %), turve (19,2 %), kalliomaa (7,2 %), hiekka ja sora (2,5 %), multamaa (4,5 %), savimaa (2,1 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,7 %), joiden lisäksi on vielä 9,2 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (80,1 %), soita ja kosteikkoja (6,4 %), viljelymaita (2,4 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,3 %) sekä joutomaita (1,7 %). Näiden lisäksi on 9,1 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Rickleånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 16,9 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 65,3 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 5,16 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 16 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) on 67 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 4,8 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 73,8 m³/s on mitattu toukokuussa 1998 ja pienin 2,7 m³/s syyskuussa 1999. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Vesivoima.
Rickleånin pääuomassa on 5 vesivoimalaitosta: Bruksfors, Sågforsen, Fredriksfors, Älglund ja Bygdsiljum. Vesistön sivu-uomissa Tallånissa on vielä yksi voimala Forsliden. Voimaloiden yhteisteho on 10,1 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 47,6 gigawattituntia.
Nowa Sólin piirikunta

Nowa Sólin piirikunta () on Puolan piirikunta Lubuszin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 86 156. Piirikunta jakautuu Nowa Sólin kaupunkikuntaan ja seitsemään maalaiskuntaan (Bytom Odrzański, Kolsko, Kożuchów, Nowa Sól, Nowe Miasteczko, Otyń sekä Siedlisko).
Vuoden 2002 tammikuussa kolmesta siihen asti Nowa Sólin piirikuntaan kuuluneesta maalaiskunnasta, Sławasta, Szlichtyngowasta ja Wschowasta muodostettiin uusi Wschowan piirikunta.
Nowa Sólin piirikunnan pinta-alasta 39,2 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Nowa Sólin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,1 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Nowa Sólin piirikunnassa oli 86 156 asukasta, joista 51,3 prosenttia naispuolisia ja 48,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 88 083 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 73 099 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 18,1 prosenttia, työikäisten 59,3 prosenttia ja eläkeikäisten 22,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,9 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 755 lasta.
Sausen kieli

Sausen kieli on Indonesian Papuan provinssissa puhuttava uhanalainen isolaattikieli. Kielellä on noin 300 puhujaa.
Sausella ei ole kirjakieltä. Joitain Raamatun opetuksia on kuitenkin äänitetty sauseksi.
Sanasto.
Persoonapronominit sauseksi:
Verikaasuanalyysi

Verikaasuanalyysi on kliinisen kemian mittausmenetelmä, jolla määritetään verinäytteen happiosapaine (pO2) ja hiilidioksidiosapaine (pCO2) sekä happamuus (pH), emästase (BE, engl. "base excess"), bikarbonaatti (HCO3) ja standardibikarbonaatti (SBC tai HCO3-St). Verikaasuanalyysiä kutsutaan usein myös nimellä "Astrup" nykyistä elektroditekniikkaa edeltäneen reaktiointerpolointitekniikan kehittäjän Poul Astrupin mukaan.
Verinäyte otetaan ilmatiiviisti heparinisoituun ruiskuun (esim. kalsium-titrattu litium-hepariiniruisku) yleensä valtimosta (aB-VeKaas), mutta harvemmin myös ihopistona (cB-VeKaas) tai laskimosta (vB-VeKaas). Näyte analysoidaan 10 minuutin kuluessa ilman jäähdytystä tai 30 minuutin kuluessa 0–6 °C:ssa säilyttämisen jälkeen. Kaasujen ja happamuuden mittaaminen perustuu sähkökemiallisiin elektrodeihin ja muut suureet arvioidaan näistä laskennallisesti. Laskentaan tarvittava hemoglobiinipitoisuus mitataan spektrofotometrialla.
Verikaasuanalyysiä käytetään hengityksen ja happoemästasapainon häiriöiden diagnostiikkaan ja seurantaan. Normaali valtimoveren happiosapaine on yli 11 kPa, lievä hypoksemia 11–8 kPa, keskivaikea hypoksemia 8–6 kPa ja vaikea hypoksemia alle 6 kPa. Normaali valtimoveren hiilidioksidiosapaine on 4,5–6 kPa, lievä hyperkapnia 6,1–6,6 kPa, keskivaikea hyperkapnia 6,7–8 kPa ja vaikea hyperkapnia yli 8 kPa. Akuutissa hengitysvajauksessa on vähintään keskivaikea hypoksemia ja hyperkapnia. Asidoosi (pH alle 7,35) voi syntyä aineenvaihdunnallisesti (metabolisesti), jolloin emäsylimäärä pienenee (BE alle −2,5) ja hengityksen (respiratorisen) kompensaation jälkeen hiilidioksidiosapaine pienenee, tai asidoosi voi syntyä respiratorisesti, jolloin hiilidioksidiosapaine suurenee ja kompensaation jälkeen emäsylimäärä suurenee (BE yli +2,5). Vastaavasti, alkaloosi (pH yli 7,45) voi syntyä metabolisesti, jolloin emäsylimäärä kasvaa (BE yli +2,5) ja respiratorisen kompensaation jälkeen hiilidioksidiosapaine kasvaa, tai alkaloosi voi syntyä respiratorisesti, jolloin hiilidioksidiosapaine laskee ja kompensaation jälkeen emäsylimäärä laskee (BE alle −2,5).
Douglas Caé

Douglas Almeida Caé da Conceição (s. 24. lokakuuta 1987, Rio de Janeiro Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Nicaragualaista Real Esteli Fútbol Clubia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut maiden pääsarjaa Suomessa VPS:n riveissä sekä myös Perussa, Nicaraguassa ja Saudi-Arabiassa. 
Douglas Caé pelasi 2010-luvulla Brasilian alemmilla sarjatasoilla. Vuonna 2018 siirtyi Suomen Veikkausliigaan Vaasan Palloseuran (VPS) riveihin. Sitä ennen hän oli pelannut parhaimmillaan kaudella 2016 toiseksi korkeinta Brasilian sarjatasoa Rio de Janeiron Americanon riveissä. Vuoden 2013 aikana hän pelasi Perussa CD Walter Ormeñon riveissä.
Vaasan vuoden jälkeen Caé pelasi kaudella 2018-2019 Nicaraguan pääsarjaa Real Estelí FC:n joukkueessa ja sen jälkeen kaudella 2019-2020 Saudi-Arabiassa AL Jeel Club -joukkueessa, mutta palasi syyskesällä 2020 Suomen Ykkösen IF Gnistanin ja olikin seitsemällä maalilla Gnistanin paras maalintekijä. Lisäksi oli keskeisiä pelaajia edesauttamasa Gnistanin pysymistä Ykkösessä. Caé teki Gnistanin kanssa syksyllä 2020 jatkosopimuksen kaudesta 2021.
Mombumin kieli

Mombumin kieli, tai komolom, on Indonesian Länsi-Papualla puhuttava kieli. Se lasketaan usein yleisuusiguinealaisiin kieliin, mutta toisinaan sen katsotaan muodostavan konerawin kielen, lähimmän sukulaiskielensä, kanssa oman kieliperheeseensä.
Kielen puhuma-alue rajoittuu Komolon saareen, josta tulee myös kielen puhujien oma nimi kielelle. 
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Sanasto.
Persoonapronominit mombumiksi:
Perussanastoa:
Espanjankilli

Espanjankilli ("Valencia hispanica") on euroopankillien (Valenciidae) heimoon kuuluva kalalaji.
Espanjankilli voi kasvaa jopa 8 senttimetrin mittaiseksi. Koiras on väriltään siniharmaa ja siinä on useita tummia kapeita pystyjuovia.
Espanjankilli elää makeissa vesissä Espanjan Välimeren rannikolla. Se elää suonsilmäkkeissä, lammissa ja lähteiköissä, missä virtaus on heikkoa ja kasvillisuus runsasta.
Espanjankilliä uhkaavat kuivuus, vedenotto, elinympäristön saastuminen, sekä vieraslajina leviävä täplämoskiittokala.
Dubicze Cerkiewne

Dubicze Cerkiewne on maalaiskunta Hajnówkan piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 1 484.
Hajnówkan piirikunnan asukkaista 3,4 prosenttia asuu Dubicze Cerkiewnen kunnassa ja sen pinta-alasta 9,3 prosenttia kuuluu Dubicze Cerkiewnen kuntaan. Kylät Dubicze Cerkiewnen kunnassa ovat Czechy Orlańskie, Dubicze Cerkiewne, Długi Bród, Grabowiec, Górny Gród, Istok, Jagodniki, Jelonka, Koryciski, Rutka, Stary Kornin, Starzyna, Tofiłowce, Werstok, Wiluki, Witowo sekä Wojnówka.
Vuoden 2019 lopussa 50,6 prosenttia Dubicze Cerkiewnen asukkaista oli naispuolisia ja 49,4 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 10,8 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 49,9 prosenttia ja eläkeikäiset 39,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 52,1 vuotta. Vuonna 2019 Dubicze Cerkiewnen kunnassa syntyi yhdeksän lasta. Kunnan väestöstä 63,7 prosenttia on valkovenäläisiä, ja valkovenäjän kielellä onkin kunnassa virallisen avustavan kielen asema.
Dimitry Imbongo

Dimitry Imbongo Boele (s. 28. maaliskuuta 1990 Kinshasa, Zaire) on ranskalais-kongolainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Lahtea. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kongolais-ranskalaisten vanhempien poika Dimitry Imbongo syntyi Zairessa, mutta kasvoi Ranskan Nanterressa, jossa aloitti jalkapalloharrastuksen. Hän siirtyi jo alle 20-vuotiaana Saksaan Müncheniin, jossa pelasi TSV 1860 Münchenin nuorten joukkueessa ja vuodesta 2009 alkaen sen miesten joukkueessa, joka pelasi Saksan 4. korkeimmalla sarjatasolla Regional liigassa. Kaudella 2011–2012 Imbongo pelasi Saksan 3. sarjatason SV Darmstadt 98:ssa.
Imbongo siirtyi kesällä 2012 Yhdysvaltoihin MSL-joukkue New England Revolution -seuraan. Siellä hän pelasi vuosien 2012–2014 aikana 34 MSL-ottelua ja teki viisi maalia. Marraskuussa 2014 hän palasi Eurooppaan ja edusti sen jälkeen lähes neljä vuotta itävaltalaisia 2. sarjatason joukkueita, kuten Kapfenberger SV, LASK Linz ja Wacker Innsbruck. Syksyllä 2018 hän palasi Saksaan seuranaan 4. sarjatason Regional-liigan Alemannia Aachen ja sen jälkeen 3. sarjatason SG Sonnenhof Großaspach.
Tammikuussa 2020 Imbongo siirtyi Suomen Veikkausliigaan FC Lahden joukkueeseen. Vaikka Imbongo olikin kauden aikana FC Lahden parhaita maalintekijöitä, hänet ajettiin ulos ottelussa Tampereen Ilvestä vastaan kentällä lyötyään vastustajia.
Roberta (nimi)

Roberta on naisen etunimi. Se on johdettu miehennimestä Robert.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Roberta on helmikuuhun 2025 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 1500 naisella. Robertalla ei ole nimipäivää almanakassa.
Täplämerienkeli

Täplämerienkeli ("Squatina oculata") on hailaji, joka ulkonäöltään kuitenkin muistuttaa lähinnä rauskuja.
Täplämerienkeliä tavataan Välimerellä ja Afrikan länsirannikolla. Se voi kasvaa 160 cm pitkäksi, ja on valkoisten täplien peittämä..
Täplämerienkeli on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi. Lajin uhanalaisuuteen on vaikuttanut elinympäristön laadun heikkeneminen ja joutuminen kalastuksen sivusaaliiksi.
Juha Laukkanen (nukkenäyttelijä)

Juha Tapio Laukkanen (6. huhtikuuta 1960 Kuopio – 8. helmikuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen nukketeatteritaiteilija ja teatterinjohtaja. Hän perusti Nukketeatteri Sytkyt 1980-luvulla Kuopiossa. Laukkanen valittiin 1994 YK:n lastenapujärjestö Unicefin hyvän tahdon lähettilääksi.
Laukkanen esitti Uppo-Nallea vuonna 1995 MTV3-kanavalla esitetyssä joulukalenteriohjelmassa "Uppo-Nalle ja joulun odotus".
Laukkanen on haudattu Kuopion Isolle hautausmaalle.
Piikkimerienkeli

Piikkimerienkeli ("Squatina aculeata") tai ruskomerienkeli on hailaji, joka ulkonäöltään kuitenkin muistuttaa lähinnä rauskuja.
Piikkimerienkeli on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Sitä tavataan Välimerellä ja Afrikan länsirannikolla. Se elää lähellä pohjaa meren pehmeäpohjaisilla alueilla 30–500 metrin syvyydessä. Se voi kasvaa 160 cm pitkäksi, naaraat ovat pienempiä kuin koiraat. Selän keskiviivaa pitkin kulkee jäykkien piikkien jono niskasta pyrstön tyveen asti. 
Lajin uhanalaisuuteen on vaikuttanut elinympäristön laadun heikkeneminen ja piikkimerienkelien joutuminen kalastuksen sivusaaliiksi.
Brian Houston

Brian Houston (s. 17. helmikuuta 1954 Auckland, Uusi-Seelanti) on australialainen pastori ja evankelista. Houston tunnetaan erityisesti Hillsong Churchin perustajana ja johtavana pastorina. Houston toimi vuosina 1997–2009 Australian Christian Churches -järjestön puheenjohtajana.
Brian Houstonin vanhemmat ovat Frank Houston ja Hazel Houston. Houstonin vanhemmat toimivat Pelastusarmeijan upseereina Uudessa-Seelannissa. Brian Houstonin ollessa kolmevuotias, perhe liittyi helluntaiseurakuntaan. Brian Houston on ollut naimisissa vuodesta 1977 Bobbie Houstonin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Teokset.
Brian Houston on kirjoittanut seuraavat teokset:
Mila Niemi

Mila Niemi (s. 22. kesäkuuta 1951 Leningrad, Venäjä) on suomalainen lavastaja, pukusuunnittelija ja maskeeraaja. Venäläissyntyinen Niemi sai koulutuksensa Moskovassa Valtion Elokuvainstituutissa VGIK.
Kyung-wha Chung

Kyung-wha Chung (; s. 26. maaliskuuta 1948 Soul) on eteläkorealainen viulisti.
Chung aloitti lapsena pianonsoiton, mutta siirtyi 6-vuotiaana viuluun. Opiskeltuaan Shin Sang Chulin johdolla hän teki debyyttinsä 9-vuotiaana Soulin filharmonikkojen kanssa soittamalla solistina Felix Mendelssohnin viulukonserton esityksessä. 12-vuotiaana Chung kiersi Japanissa, ja seuraavana vuonna hän muutti New Yorkiin opiskellakseen Juilliard Schoolissa Ivan Galamianin johdolla. Näitä opintoja hän jatkoi vuoteen 1971. Myöhemmin Chung sai opetusta Joseph Szigetiltä.
Vuonna 1967 Chung voitti Leventritt-kilpailun. Hän pääsi tämän myötä työskentelemään merkittävien yhdysvaltalaisorkesterien, kuten Chicagon sinfoniaorkesterin ja New Yorkin filharmonikkojen kanssa. Euroopan-debyyttinsä Chung toteutti vuonna 1970 Lontoossa esittämällä Pjotr Tšaikovskin viulukonserton André Previnin johtaman Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Lontoon sinfoniaorkesterin ja Previnin kanssa Chung myös julkaisi ensilevytyksensä Decca Recordsilla. Levyllä soitettiin tulkinnat Tšaikovskin viulukonsertosta ja Jean Sibeliuksen viulukonsertosta. Chung jatkoi uraansa muiden muassa sellaisten orkesterien kuin Berliinin filharmonikkojen, Wienin filharmonikkojen, Lontoonin filharmonikkojen ja Bostonin sinfoniaorkesterin kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on työskennellyt, ovat olleet Claudio Abbado, Daniel Barenboim, Charles Dutoit, Bernard Haitink, Lorin Maazel, Riccardo Muti, André Previn, Simon Rattle, Georg Solti ja Klaus Tennstedt. Chungin kamarimusiikillisia yhteistyökumppaneita ovat olleet merkittävät pianistit, kuten Peter Frankl, Radu Lupu ja Krystian Zimerman.
Chungin levyttämiin teoksiin kuuluu konserttoja Ludwig van Beethovenilta, Alban Bergiltä, Max Bruchilta, Edward Elgarilta, Mendelssohnilta, Camille Saint-Saënsilta, Sibeliukselta, Tšaikovskilta ja William Waltonilta. Nämä levytykset Chung on tehnyt ensisijaisesti Decca-levymerkillä. EMI julkaisi levytettynä Chungin Pariisissa pitämään konsertin Pierre Boulez'n 70-vuotispäivän kunniaksi. Levytyksestä myönnettiin Gramophone-palkinto. Chung on saanut toisenkin Gramophone-palkinnon. Hänelle on myönnetty lisäksi Etelä-Korean hallituksen siviiliansioiden mitali ja taiteiden Ho-Am-palkinto (2011).
Chung on tullut parhaiten tunnetuksi solistisesta urastaan, mutta hän on saavuttanut tunnustusta myös esiintymisestään sisarustensa kanssa. Hänen veljensä Myung-whun Chung on pianisti ja kapellimestari. Hänen siskonsa Myung-wha Chung on sellisti. Yhdessä sisarukset muodostavat Chung Trio -nimisen kokoonpanon. Vuonna 2005 Chung keskeytti esiintymisen käden loukkaantumisen johdosta, joten hän alkoi keskittyä opetustyöhön. Vuonna 2010 hän teki paluun Aasian esiintymislavoille. Sittemmin hän on jatkanut myös esiintymisiään Euroopassa.
Ford Focus (2018)

Ford Focus IV on Ford Focuksen neljäs sukupolvi, jota on valmistettu vuodesta 2018 lähtien. Se valittiin vuoden autoksi Suomessa 2019.
Ford Focus IV (2018–).
Neljännen sukupolven Focus esiteltiin huhtikuussa 2018. Siitä tuli markkinoille myös crossover-malli Active, jonka alusta on 30 millimetriä normaalia korkeampi. Toinen uusi malliversio oli ylellisesti varusteltu Vignale.
Vuoden 2018 Euro NCAP -kolaritestistä Focus sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Galleria.
Bensiinimoottoreina ovat 1,0- (84/99/123 hv) ja 1,5-litraiset (148/180 hv) EcoBoostit. Dieselmoottorit ovat uutta EcoBlue-sarjaa, josta on tarjolla 1,5- (94/118 hv) sekä 2,0-litraiset (148 hv) versiot.
Syksyllä 2021 suurimmat uudistukset kohdistuivat etupuskuriin, ajovaloihin ja etusäleikköön, johon siirrettiin myös aiemmin konepellin reunassa sijainnut Fordin logo. LED-ajovaloista tuli vakiovaruste, ja niihin lisättiin sumuvalotoiminto, joka mahdollisti etupuskuriin sijoitetuista erillisistä etusumuvaloista luopumisen. Ylellinen Vignale poistui mallivalikoimasta.
Hiidensaaren luonnonsuojelualue

Hiidensaaren luonnonsuojelualue on Iitin kunnassa sijaitseva Natura 2000 -luonnonsuojelualue. Hiidensaari sijaitsee Pyhäjärvellä Iitin koilliskulmassa. Hiidensaarelle pääsee Hiidensaarentietä pitkin Keidaslahden eteläpuolelta. Hiidensaarella on runsaasti vapaa-ajanasutusta. Hiidensaaren rannoista suurin osa ei kuulu luonnonsuojelualueeseen.
Hiidensaaren luonnonsuojelualue on toteutettu luonnonsuojelulain perusteella.
Suojelukohdeluontotyypit.
Alue käsittää monentyyppisiä luontokohteita:
Nähtävyydet ja tapahtumat.
Hiidensaaressa sijaitsee Hiidenvuori. 
Hiidenvuorella on muinaislinnan paikka. Hiidenvuori on noin 65 metrin korkeudella Pyhäjärven pinnasta. 
Iitin Musiikkijuhlat järjestää päätöskonserttinsa yöllä Hiidenvuorella. Ensimmäinen tapahtuma järjestettiin Hiidenvuorella jo 5. heinäkuuta 1914.
Hiidensaari sijaitsee Heinolan–Kuusankosken Voikkaan melontareitillä. Siellä on matkailupalveluita, kuten polkuja, käymälä ja tulisijallinen taukotila.
Iitin luonto

Iitin luonto koostuu monista kohteista. Iitin kunnassa on muun muassa seitsemän Natura 2000 -luonnonsuojelualuetta pelkästään Iitin kunnan alueella, kaksi myös Heinolaan ja yksi Kouvolaan ulottuen.
Arrajoki.
Arrajoki on Iitissä kulkeva joki, minkä valuma-alue (14.16) kuuluu Kymijoen päävesistössä 2. jakovaiheen vesistöalueeseen. Arrajoen luonnonsuojelualue on Natura 2000 -tunnukseltaan FI0404004. Arrajokea käytetään muun muassa vapaa-ajankalatukseen, kuten pilkkimiseen.
Hiidensaari.
Hiidensaari on vapaa-ajanasuttu saari, missä on 60 metrin korkeuteen Kymijoen pinnasta kohoava Hiidenvuori, missä järjestetään Iitin musiikkiviikon päätteeksi yökonsertti vuosittain. Hiidenvuori on muinainen linnavuori. Hiidenvuorella ja sen ympärillä on Hiidensaaren luonnonsuojelualue.
Sjögrenin mäki.
Sjögrenin mäki on maisemamaakunnallisesti Lounais-Savon järviseutuun kuuluva kallioinen laidunniitty ja mäki Sitikkalantien pohjoispuolella. Laidun on aidattu perinteisesslä riukuaidalla. Mäellä on Anders Johan Sjögrenin muistokivi. Sjögrenin mäen kedolla kasvaa silmällä pidettävistä (NT) kukkalajeista ketoneilikoita ja muista lajeista viherjäsenruohoja, hopeahankikkeja sekä mäkitervakoita. Mäen alaosassa kasvaa tuoreella niityllä voikukkia, koiranputkia ja nokkosia. Vielä 1990-luvulla tavattua ketonoidanlukkoa ei ole havaittu enää toukokuun 2014 lopulla. Aluetta käytetään hevoslaitumena. Alueella on myös hietalemmikeitä, nurmitatareita ja peurankelloja.
Piporuostejuurekas

Piporuostejuurekas ("Phaeocollybia christinae") on ruostejuurekkaiden sukuun kuuluva sienilaji.
Taksonomia.
Ruotsalainen kasvi- ja sienitieteilijä Elias Magnus Fries kuvaili lajin alun perin vuonna 1838 nimellä "Agaricus christinae." Sittemmin ranskalainen kasvitieteilijä Roger Heim nimesi sen "Phaeocollybiaksi."
Kuvaus.
Sileäpintaisen lakin halkaisija on 2–5 cm ja siinä on vaihteleva määrä säteittäisiä uria, jotka ulottuvat lakin nipukasta reunaan. Jalan iästä ja ympäristön kosteusasteesta riippuen lakki voi olla tahmea tai kostea. Kostean lakin väri on oranssinpunaisesta kellanruskeaan; lakin kuivuessa väri haalistuu punertavankeltaiseksi, kullanväriseksi tai kellertäväksi. Lakin malto on samanvärinen kuin pinta. Heltat ovat kiinnittyneet kapeasti ja erillään. Ne ovat aluksi kalpeat ennen kuin ne muuttuvat täyteläisiksi tai syvän punertavankeltaisiksi, hieman pilkullisia ja kiiltäviä. Jalka on 6–8 cm pitkä, 0,4–0,6 cm paksu ja suunnilleen yhtä leveä koko pituudeltaan. Jalan pinta on sileä ja sen lihassa on rustomainen koostumus. Jalan kanta ulottuu syvälle alustaan. Jalan väri on tummanpunainen, joka vaalenee vaalean punertavankeltaiseksi lähellä yläosaa. Sienten tuoksu ja maku on verrattavissa retiisiin tai manteleihin. Sieni on syömätön. Itiöpölyn väri vaihtelee kanelista ruosteenruskeaan ja itiöt ovat kooltaan 7-10 x 4-5 μm.
Kasvupaikka ja levinneisyys.
Piporuostejuurekas kasvaa hajallaan tai ryhmissä sammaleen tai lehtien alla. Piporuostejuurekasta esiintyy yleensä havupuiden, erityisesti kuusen, alla. Sientä löytyy Euroopasta ja Pohjois-Amerikan itäosista. Piporuostejuurekas kasvaa Etelä-Suomessa yleisenä tuoreissa kuusimetsissä. Sen kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. Sienen maku on karvas, eikä se ole ruokasieni. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Dalkarlsånin vesistö

Dalkarlsånin vesistö (, vesistöaluetunnus 25) muodostuu Pohjanlahden Perämereen laskevan Dalkarlsånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 347 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen alajuoksulla nimikkojoki Dalkarlsån, jonka pituus on 50 kilometriä. Joki laskee Itämereen noin 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Dalkarlsånin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Skelleftejoen vesistön (tunnus 20) ja Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) välissä, jossa on seitsemän pientä päävesistöä. Dalkarlsånin vesistö on niistä toiseksi pienin vesistö ja se jääkin siellä Rickleånin vesistön (tunnus 24) ja Sävarånin vesistön (tunnus 26) väliin. Merenrannikolla on edellisten lisäksi mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on lähes Dalkarlsånin vesistön suuruinen.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (48,5 %), turve (22,8 %), kalliomaa (12,6 %), hiekka ja sora (3,2 %), multamaa (7,0 %), savimaa (4,6 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,1 %), joiden lisäksi on vielä 1,2 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (83,5 %), soita ja kosteikkoja (6,5 %), viljelymaita (6,1 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,3 %) sekä joutomaita (2,5 %). Näiden lisäksi on 1,2 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Dalkarlsånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 4,53 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 34,9 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,39 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 3,9 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 39 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 28,1 m³/s on mitattu toukokuussa 1988 ja pienin 0,2 m³/s viimeksi vuonna 2002. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi maaliskuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Ambrose Mandvulo Dlamini

Ambrose Mandvulo Dlamini (5. maaliskuuta 1968 – 13. joulukuuta 2020 Etelä-Afrikka) oli Swazimaan pääministerinä lokakuusta 2018 kuolemaansa asti. Ennen nimitystään hän työskenteli televiestintä- ja pankkialalla Nedbankin toimitusjohtajana ja MTN Eswatinin toimitusjohtajana.
Kuolema.
Dlamini testattiin covid-19-positiiviseksi 15. marraskuuta 2020, ja hänet toimitettiin sairaalaan kahdeksan päivää myöhemmin lievien oireiden kehittymisen jälkeen. Hän kuoli siellä 13. joulukuuta 52-vuotiaana.
Jakob Tamm

Jakob Tamm (1861–1907) oli virolainen runoilija, kääntäjä, opettaja ja toimittaja. Hän käänsi venäjän- ja saksankielistä runoutta, joiden vaikutusta hänen omissa runoissaan on havaittavissa.
Sjögrenin mäki

Sjögrenin mäki on maisemamaakunnallisesti Lounais-Savon järviseutuun kuuluva kallioinen laidunniitty ja mäki Sitikkalantien pohjoispuolella. Laidun on aidattu perinteisesslä riukuaidalla. Mäellä on Anders Johan Sjögrenin (1794-1855) muistokivi. 
Sjögrenin mäen kedolla kasvaa silmällä pidettävistä (NT) kukkalajeista ketoneilikoita ja muista lajeista viherjäsenruohoja, hopeahankikkeja sekä mäkitervakoita. Mäen alaosassa kasvaa tuoreella niityllä voikukkia, koiranputkia ja nokkosia. Vielä 1990-luvulla tavattua ketonoidanlukkoa ei ole havaittu enää toukokuun 2014 lopulla. Aluetta käytetään hevoslaitumena. Alueella on myös hietalemmikkejä, nurmitattaria ja peurankelloja.
Nils Grotenfelt

Nils Grotenfelt -nimisiä henkilöitä ovat tai ovat olleet:
Kristinusko Pohjois-Amerikassa

Tämä artikkeli käsittelee kristinuskoa Pohjois-Amerikassa. 
Historiaa.
Englannista ja Skotlannista Amerikkaan tulleet puritaanit kuuluivat anglikaaniseen kirkkoon. Puritanismin arvot vaikuttavat yhä nykyään amerikkalaiseen uskonnollisuuteen. 
Yhdysvallat.
Yhdysvalloissa väestöstä noin 70 prosenttia on kristittyjä. Kristinuskon kannattajamäärä vaihtelee alueittain. Eteläisissä osavaltioissa kristittyjä on noin 75% väestöstä ja koillisissa osavaltioissa taas 65%. Yhdysvaltojen uskonnot pitkälti ovat tulleet siirtolaisten kautta. Uskonnot ovat jatkuneet edelliseltä sukupolvelta seuraavalle. Katolisia Amerikkaan on tullut katolisista maista, kuten Irlannista ja Italiasta. Luterilaisuus on levinnyt Yhdysvaltojen pohjoisiin osavaltioihin pohjoismaisten ja saksalaisten siirtolaisten myötä. 
Yhdysvalloissa kristinusko on ollut pitkälti protestanttista ja Yhdysvaltojen protestanttiset ryhmät ovat jakautuneet evankelisiin kirkkoihin, valtavirran protestanttisiin kirkkoihin ja perinteisiin afroamerikkalaisiin.
Yhdysvalloissa on syntynyt jälkeenpäin uskonnollisia liikkeitä, jotka pitävät itseään kristillisinä, kuten esim. Jehovan todistajat ja mormonismi. Perinteiset kristilliset kirkot eivät pidä näitä kristillisinä.
Kanada.
Kanadan väestö koostuu eri puolilta maailmaa saapuneista maahanmuuttajista ja monikulttuurisuus on kanadalaista yhteiskuntaa määrittelevä piirre. Kanadan kristillistyminen tapahtui anglikaanisten, katolisten, presbyteeristen ja muiden Yhdistyneen kuningaskunnan kirkkojen toimesta.
Kanadan väestöstä 53,5 prosenttia kuuluu kristillisiin kirkkoihin. Evankeliset ja helluntailaiset edustavat noin 29 prosenttia protestanteista ja seitsemää prosenttia kristittyjen kokonaismäärästä Kanadassa.
Sairaalasielunhoito

Sairaalasielunhoito on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon järjestämää potilaiden, heidän läheistensä sekä sairaalan työntekijöiden auttamista, tukemista sekä lohduttamista terveyteen ja elämään kohdistuvissa muutoksissa. Sairaalassa sielunhoitoa toteuttavat pääosin Sairaalapapit, jonka lisäksi sairaalasielunhoitajina voivat toimia myös Sairaaladiakonit, mutta tämä on harvinaisempaa. Sekä sairaalapapilla että -diakonilla tulee olla erityiskoulutus tehtävään. Sielunhoitajaa sitoo tiukka salassapitovelvollisuus, jonka johdosta myös kaikki käydyt keskustelut pysyvät luottamuksellisina.
Sairaalasielunhoito käytännössä.
Sairaalasielunhoitajan tehtävänä on vastata sairaan ja kärsivän henkisiin, hengellisiin ja elämänkatsomuksellisiin kysymyksiin terapiaorientoituneella tuella tämän taustasta tai elämänkatsomuksesta riippumatta ja sairaalasielunhoitajalta edellytetäänkin laajaa eri uskontojen asiantuntemusta sekä terveydenhuollon etiikan tuntemista. Sielunhoito toteutetaan yhteistyössä terveydenhuollon kanssa ja tarvittaessa sairaalasielunhoitaja osallistuu potilaan hoidon eettisten kysymysten pohdintaan. Sairaalasielunhoitaja osallistuu myös säännöllisesti terveydenhuollon työntekijöiden kouluttamiseen sekä työnohjaukseen.
Meja (nimi)

Meja on pohjoismainen naisen etunimi. Se on uudehko ruotsalaisperäinen nimi, joka on tullut käyttöön 1900-luvulla.
Meja-nimen etymologisesta taustasta ei ole varmaa tietoa. Suomessa on jo ennen Mejaa ollut käytössä harvinainen nimi "Meija", joka on yhdistetty Merjaan sekä Reija- ja Seija-tyyppisiin nimiin. Ruotsissa on puolestaan tunnettu nimi "Mejt", joka pohjautuu Margaretan muunnelmiin Marit ja Margit.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2020 mennessä tilastoitu noin 90–100 Meja-nimistä naista tai tyttöä. Heistä suurin osa on syntynyt 2000- tai 2010-luvulla. Nimen yleistymiseen on luultavasti vaikuttanut pop-artisti Meja.
Vuodesta 2020 alkaen Mejalla on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa kalenterissa 20. heinäkuuta.
Steingrímur Thorsteinsson

Steingrímur Thorsteinsson (19. toukokuuta 1831 – 24. elokuuta 1913) oli islantilainen opettaja ja kääntäjä. Hän kirjoitti yhdessä Kristian Arentzenin kanssa "Nordisk mythologi efter kilderne" (1859) mutta on tunnetumpi käännöksistään. Hän käänsi islanniksi muun muassa Shakespearen "Kuningas Learin" (1878) ja "Tuhannen ja yhden yön tarinat" (4 osaa 1857–1864), Goethen runoja ja H. C. Andersenin satuja. Steingrímur julkaisi myös runoja (1881) ja kertomuksia.
Steingrímurin isä oli Bjarni Thorsteinsson.
Bjarni Thorsteinsson

Bjarni Thorsteinsson (1781–1876) oli islantilainen virkamies. Hän palveli Rentekammeretissa 1807–1820, oli virkamiehenä Vesturamtissa Islannissa 1821–1849. Hänestä tuli 1845 Alltingin jäsen ja sen puhemies. Bjarni julkaisi teokset "Om kongelige og andre offentlige afgifter i Island" (1819) ja "Om Islands folkemængde og ökonomiske tilstand siden 1801 og 1821 indtil udgangen af 1833" (1834).
Bjarnin poika oli Steingrímur Thorsteinsson.
Tidens Tegn

Tidens Tegn (suom. 'ajan merkit') oli norjalainen päivälehti. Sen 1910 perusti Verdens Gangin entinen toimittaja O. A. Thommessen. Se oli vapaamielinen vasemmistolehti. Sen levikki oli vuonna 1919 noin 75 000, ja se oli levikiltään suurin Norjan päivälehdistä.
Tidens Tegn tuki Frisinnede Venstre -nimistä pientä puoluetta. Lehti lakkautettiin 1941.
Lova

Lova on pohjoismainen naisen etunimi. Se on ruotsalainen kutsumamuoto Lovisasta. Lova-nimen maskuliininen vastine on Love.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2025 mennessä tilastoitu noin 130 Lova-nimistä naista tai tyttöä. Heistä muutama on syntynyt 1990-luvulla, mutta valtaosa vuosituhannen vaihteen jälkeen. Ennen vuotta 1990 nimeä ei ollut annettu kenellekään.
Vuodesta 2020 alkaen Lovalla on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa kalenterissa 25. elokuuta.
Cuius regio, eius religio

Cuius regio, eius religio (lat.) tarkoittaa "kenen maa, sen uskonto". Periaate kuuluu Schmalkaldenin sodan päättäneeseen sopimukseen Augsburgin valtiopäivillä 1555. Tämä "Augsburgin uskonrauhana" tunnettu sopimus takasi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ylimyksille oikeuden harjoittaa hallitsemallaan alueella haluamaansa uskoa. Keisari Kaarle V joutui myöntymään luterilaisten vaatimuksiin, mikä merkitsi, että suunnitelmat kitkeä protestantismi Saksasta kaatuivat. Sopimus ei kuitenkaan koskenut Alankomaita, missä sota jatkui. Ruhtinaan tavalliset alamaiset eivät voineet valita uskontoaan, mutta he saivat halutessaan muuttaa muualle. Valtakunnankaupunkien porvarit sen sijaan saivat tunnustaan haluamaansa uskoa.
Øreting

Øreting, myös Øyrating (), oli muinoin Norjan Trondheiminvuonon ympäristössä sijainneiden kahdeksan fylken yhteiset käräjät, jotka pidettiin Ørene (Eyrar) -aukiolla Nidelva-joen suulla. Øreting kutsuttiin ensisijaisesti koolle kuninkaanvaalia sekä kuninkaan voitelua tai pyhitystä varten. 
Øreting saattoi alun perin olla vain Strindan käräjäpaikka, mutta saagojen mukaan Harald Kaunotukan aikana siitä tuli koko Trøndelagin käräjät. Käräjien tärkeimpänä tehtävänä oli silloin kuninkaan valinta ja pyhitys. On myös mahdollista, että Øreting syntyi vasta Nidarosin kaupungin perustamisen jälkeen 900-luvun jälkipuoliskolla. Myöhempinä aikoina Øretingissä saatu kuninkaallinen pyhitys päti koko valtakunnassa.
Acta est fabula, nunc plaudite

Acta est fabula, nunc plaudite on latinankielinen sanonta, joka tarkoittaa ”Näytelmä on päättynyt, taputtakaa siis!” Historioitsija Suetoniuksen mukaan Rooman keisari Augustus kutsui elämänsä viimeisenä päivänä luokseen ystävänsä ja kysyi heiltä, oliko hän heidän mielestään näytellyt hyvin osansa elämän komediassa. Augustus lisäsi kreikaksi ”Hyvin näytelleelle taputtakaa nyt ja hyvästelkää häntä, kun tästä poistutaan”. Sanontaa käytettiin antiikin Rooman näytelmissä loppusanoina, kun esitys oli ohi. 
Nämä eivät kuitenkaan olleet keisarin viimeiset sanat. Hän kysyi vielä, miten on Drusuksen sairaana makaavan tyttären laita. Viimeiset sanat Suetoniuksen mukaan olivat: ”Hyvästi Livia, ja muista aina onnellista avioliittoamme!”
Joditrikloridi

Joditrikloridi (ICl3) on jodin ja kloorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet.
Joditrikloridi on huoneenlämpötilassa keltaista, oranssia tai ruskehtavaa kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Sen alkeiskoppi on trikliininen ja kiinteänä se esiintyy rakenteeltaan dimeerinä I2Cl6. Joditrikloridi reagoi veden kanssa hydrolysoituen eri yhdisteiksi olosuhteista riippuen. Yhdiste liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, tetrakloorimetaaniin ja bentseeniin. Kuumennettaessa yli 77 °C:n lämpötilaan se disproportioituu jodikloridiksi ja klooriksi. Aine on voimakas hapetin ja orgaaniset yhdisteet voivat syttyä palamaan sen vaikutuksesta.
Valmistus ja käyttö.
Joditrikloridia valmistetaan jodin ja kloorin välisellä reaktiolla −80 °C:n lämpötilassa.
I2 + 3 Cl2 → I2Cl6
Joditrikloridia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä halogenoivana tai hapettavana reagenssina. Se reagoi esimerkiksi kaksoissidosten kanssa muodostaen jodikloorialkaaneja ja muita jodattuja tai kloorattuja yhdisteitä.
Konstantin Türnpu

Konstantin Jakob Türnpu (1865 Klooga – 16. huhtikuuta 1927 Tallinna) oli virolainen muusikko ja kuoronjohtaja. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa 1886–1891 ja valmistui kuoronjohtajaksi Berliinissä 1892. Türnpu asettui Tallinnaan urkuriksi ja kuoronjohtajaksi. Hän esitti kuoroineen 1914 Riiassa J. S. Bachin "Matteus-passion" ja Pietarissa 1910 Ludwig van Beethovenin "Missa solemnisin", joita aikaisemmin ei ollut esitetty Venäjällä. Hän kävi 1912 kuoroineen konserttimatkalla Länsi-Euroopassa, johti useita laulujuhlia ja perusti 1916 Tallinnaan Tallinna Meestelaulu Selts -seuran. Hän toimi useiden laulukuorojen johtajana Tallinnassa. Hän on säveltänyt soolo- ja kuorolauluja.
Nova (nimi)

Nova on yleensä naisen etunimi. Se pohjautuu latinan sanaan "nova", joka on feminiinimuoto adjektiivista ’uusi’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Nova on vuoteen 2024 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä muutamalla sadalla naisella ja muutamalla kymmenellä miehellä. 
Vuodesta 2020 alkaen Novalla on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa kalenterissa 12. syyskuuta. Nimi esiintyy myös Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemassa koirien nimipäiväkalenterissa; siinä Novan nimipäivä on uudenvuodenaattona 31. joulukuuta.
Pierre Lacroix

Pierre Lacroix (3. elokuuta 1948 Montreal Quebec Kanada – 13. joulukuuta 2020 Las Vegas Nevada Yhdysvallat) oli kanadalainen jääkiekkovaikuttaja ja kaksinkertainen Stanley Cup -voittaja.
Lacroix’lla ei itsellään ollut pelaajataustaa. Valmentajan uransa hän aloitti kaudella 1973–1974 QMJHL-junioriliigassa pelanneen Laval Nationalin päävalmentajana. Kaudelle 1994–1995 Lacroix nimettiin Quebec Nordiquesin General Manageriksi. Kauden päätteeksi joukkue muutti Kanadasta Yhdysvaltain puolelle Denveriin ja muutti nimensä Colorado Avalancheksi. Lacroix toimi Colorado Avalanchen GM:na kauden 2005–2006 loppuun, jonka jälkeen hän toimi seitsemän kautta joukkueen presidenttinä. Vielä kaudella 2013–2014 hän toimi Avalanchessa vanhempana neuvonantajana tehtävässä.
Lacroix’n aikana Colorado Avalanche voitti NHL:n mestaruuden eli Stanley Cupin vuosina 1996 ja 2001. Avalanchen menestys auttoi luomaan Coloradoon jääkiekkoinnostusta, ja Lacroix valittiin 2008 Coloradon urheilun kunniagalleriaan. Toronton Hockey Hall of Fameen hänet valittiin 2023.
Lacroix kuoli koronaviruksen aiheuttamaan sairauteen Las Vegasissa 13. joulukuuta 2020.
Muuta.
Pierre Lacroixin poika Éric Lacroix on uransa päättänyt NHL-jääkiekkoilija ja jääkiekkovaikuttaja. Ericin poika Max pelaa juniorijääkiekkoa.