tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sulkavan vaakuna

Sulkavan kunnanvaakuna on saanut aiheensa Sulkavan alueesta. Vaakunan silta viittaa Savonlinnan vanhaan tiehen, joka kulkee vesistöjen ylitse kirkonkylän kohdalla. Kävyt symboloivat metsiä ja metsätaloutta.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 23. syyskuuta 1953. Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä reunasta toiseen ulottuva, hopeinen, yksikaarinen kivisilta, jonka saatteena kultaiset männynkävyt, kolme yläpuolella, yksi alapuolella, kannat ylöspäin”.
Joe Smith Rasilian satemetsässä

Joe Smith Rasilian satemetsässä on suomalainen Martti "Huuhaa" Innanen tekemä JP-Musiikin tuottama vuonna 1981 valmistunut äänikirja. Kuunnelma perustuu Innasen luomiin Joe Smith -radiokuunnelmiin.
Julkaisu.
Kuunnelma julkaistiin julkaisuvuonna C-kasettina. Vuonna 1986 kuunnelmasta julkaistiin uusintajulkaisu C-kasettina ja LP-levynä. LP-julkaisu julkaistiin yhdessä 1970-luvulla valmistuneen "Joe Smith ja seikkailu viitakossa" puhenäytelmän kanssa. Uusintajulkaisu sisältää myös muiden esittäjien kappaleita sekä Innasen itse esittämät kappaleet "Karvaiset kamelit" ja "Faaraon viimeinen huuto". Poptori julkaisi kuunnelman CD-formaatissa vuonna 2000, joka sisältää alkuperäisen vuonna 1981 valmistuneen sisällön sekä kappaleen "Faaraon viimeinen huuto". Kuunnelma on julkaistu kokonaisuudessaan myös Rocket Recordsin vuonna 2009 julkaistulla Innasen tuplakokoelmalevyllä "Himalajan panttilainaamon iltasoitto".
Juoni.
Tarina perustuu sotamies Topi Kutvosen Äänislinnassa asemasodan aikana vuonna 1943 kirjoittamaan tarinaan. "Tuhansien vaarojen mies" Joe Smith on lontoolainen "kansainvälinen seikkailia", joka saapuu Rasilian sademetsään. Matka sademetsään tuo mukanaan vaaroja. Seikkailija tapaa matkallaan kriminaalin Sisäkumi-Simeonin, puhuvan ihmissyöjäkamelin Vatelma-Valtemarin, tohtori Hyeena-Anterssonin ja ihmissyöjä-kääpiö Huspati-Hutan, jotka alkavat vainota Smithia, ja aikovat tappaa hänet.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 2009

30. yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Italian Torinossa 6.–8. maaliskuuta 2009. Kilpailupaikkana toimi Oval Lingotto -areena, johon kisahetkellä mahtui 6 600 katsojaa. Italia isännöi kisoja neljännen kerran.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Mikkelin maalaiskunnan vaakuna

Mikkelin maalaiskunnan vaakuna on saanut aiheensa Mikkelin maalaiskunnan historiasta. Aiemmin Savilahtena tunnettu pitäjä on maakunnan vanhin, johon viitataan maakuntavaakunan jousella. Pitäjän nimi vaihtui Mikkeliksi 1600–luvulla arkkienkeli Mikaelin mukaan – vaaka on hänen tunnuksensa. Vaakunan katkaiseva aaltokoro symboloi alueen sisävesiluonnetta.
Vaakunan on suunnitellut Tauno Häkli, ja se vahvistettiin käyttöön 24. heinäkuuta 1950. Vaakunan selitys on ”kilpi aaltokoroinen, musta-kulta-katkoinen. Yläkentässä jännitetty käsijousi nuolineen; kaikki kultaa, paitsi jousen jänne sekä nuolen kärki ja sulitettu pyrstö hopeaa. Alakentässä musta orsivaaka”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2001 kun kunta liittyi osaksi Mikkelin kaupunkia.
Oeiras Parque

Oeiras Parque on kauppakeskus Portugalin Oeirasissa. Keskus avattiin huhtikuussa 1998. Sen omistaa ostoskeskusyhtiö Mundicenter, jonka pääomistaja on portugalilainen monialayhtymä Alves Ribeiro.
Oeiras Parquen kerrospinta-ala on 47 500 neliömetriä. Kauppakeskuksessa on noin 160 liikettä, kuten Continente-ketjun hypermarket, ravintolamaailma ja elokuvateatteri. Kauppakeskuksessa käy vuosittain noin 10 miljoonaa ihmistä.
Kauppakeskuksessa on 2 800 ilmaista pysäköintipaikkaa ja sinne pääsee myös julkisilla liikennevälineillä.
Johan Väänänen

Johan Aleksander Väänänen () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä esikuntavääpelinä ja joukkueenjohtajana. 
Perhetaustat.
Väänäsen vanhemmat olivat postinkantaja Juho Väänänen ja Maria Kinnunen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Martta Kinnusen kanssa, josta hän erosi vuonna 1932. 
Opinnot.
Väänänen kävi kansakoulun ja suoritti viisi luokkaa Joensuun lyseossa vuoteen 1920 mennessä. 
Jääkärikausi.
Väänänen työskenteli postinkantajana Alatorniolla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 26. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Väänänen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan esikuntavääpeliksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan esikuntaan, josta hänet siirrettiin 15. huhtikuuta 1918 joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Karjalankannaksella. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Väänänen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, joka tunnettiin myöhemmin nimellä aluksi Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja myöhemmin Tampereen rykmentti. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina ja 3. tammikuuta 1919 lähtien 5. komppanian vääpelinä. Hänet siirrettiin 11. maaliskuuta 1920 Pohjois-Savon rykmentin 1. komppaniaan, missä hän toimi aluksi koulutusaliupseerina ja myöhemmin nuorempana upseerina. Väänänen erosi armeijasta 29. maaliskuuta 1922 ja palveli myöhemmin 1. huhtikuuta 1922 - 28. huhtikuuta 1923 välisen ajan nuorempana upseerina Lapin rajavartiossa ja 1. tammikuuta - 31. joulukuuta 1924 välisen ajan Punkalaitumen suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Myöhemmissä vaiheissa hän työskenteli vuosina 1925 - 1928 varastonhoitajana ja vuosina 1928 - 1930 rakennusurakoitsijana, jonka jälkeen hän työskenteli lähinnä satunnaisissa töissä. 
Talvisota.
Väänänen osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 25:ssä ja osallistui taisteluihin Kuhmossa. Välirauhan aikana hän oli hoidettavana eri sotilassairaaloissa, mistä päästyään hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 64:ään. Hänet haudattiin Poriin.
Valter Vuoksi (jääkäri)

Valter Henrik Rafael Vuoksi () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä muun muassa Vöyrin sotakoulussa. 
Perhetausta.
Hänen vanhempansa olivat puuseppä Henrik Oskar Vuoksi ja Johanna Aleksandra Lindberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Ester Irene Rindellin kanssa.
Opinnot.
Vuoksi kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1908 ja liittyi Varsinaissuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1908 - 1915. 
Jääkärikausi.
Vuoksi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 2. joulukuuta 1915. Hänet komennettiin 19. maaliskuuta 1916 erikoistehtäviin Suomeen. Suomeen hän hiihti huhtikuussa Uumajasta Suomen puolelle ja matkusti sen jälkeen Helsinkiin, missä santarmit pidättivät hänet 13. toukokuuta 1916 Helsingin rautatieasemalla. Hänet passitettiin vielä saman kuun aikana Pietariin Spalernajan vankilaan. Spalernajasta hän vapautui Venäjän vallankumouksen puhjettua 12. maaliskuuta 1917. Suomeen palattuaan hän toimi kesän 1917 Jalasjärven elintarvelautakunnan palveluksessa ja perusti ja koulutti syksyllä vuonna 1917 suojeluskuntia Varsinais-Suomessa. 
Suomen sisällissota.
Vuoksi oleskeli sisällissodan puhjetessa Turussa, josta hän siirtyi 1. helmikuuta 1918 Huittisten Lauttakylään, missä hän koulutti suojeluskuntajoukkoja. Hän matkusti 14. helmikuuta 1918 Vöyriin, missä hän asettui Vöyrin sotakouluun. Sotakoulussa hänet määrättiin aluksi vääpeliksi 3:een ja maaliskuun alussa alkaen 8. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Vaskivedellä, Kurussa ja Messukylässä sekä Tampereella. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Vuoksi palveli sisällissodan jälkeen edelleen Vöyrin sotakoulussa, josta hänet siirrettiin 28. kesäkuuta 1918 alkaen 2. Divisioonaan. Armeijasta hän erosi sairauden takia loppukesästä vuonna 1918. Hän liittyi saman vuoden joulukuun alussa Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Oriveden suojeluskuntaan. Orivedeltä hänet määrättiin 1. huhtikuuta 1919 alkaen Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin sotilasohjaajaksi. Suojeluskunnista hän erosi 31. heinäkuuta 1919, jonka jälkeen hän siirtyi 15. lokakuuta 1919 alkaen etsivän keskuspoliisin Maarianhaminan alaosaston palvelukseen, mistä hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1922 etsivän keskuspoliisin Viipurin alaosaston päälliköksi. Viipurin etsivän keskuspoliisin osastonpäälliköksi hänet nimitettiin 1. lokakuuta 1929. Hän kuoli sydäntautiin 8. heinäkuuta 1932.
Cattle Decapitation

Cattle Decapitation (suom. "Karjan mestaus") on vuonna 1996 perustettu sandiegolainen deathgrind-yhtye. Yhtye kritisoi niin sanoituksillaan kuin kansitaiteellaankin lihateollisuutta ja muuta eläinten sekä luonnon hyväksikäyttöä. Yhtyeen kaikki alkuperäisjäsenet olivatkin kasvissyöjiä.
Yhtyeen vuoden 2004 julkaisun "Humanure" (vrt. "Human" "ihminen" + "manure" "lannoite") levyn kansikuvaa jouduttiin muuttamaan, koska monet jälleenmyyjät kieltäytyivät myymästä levyä sen groteskin kansitaiteen takia. Alkuperäisessä kansikuvassa lehmä ulostaa ihmisen ruumiinosia ja sisälmyksiä joutomaalla. Muutetussa kansikuvassa lehmä ja ihmisjätteet on poistettu maisemasta.
Heidän viimeisin julkaisunsa on kahdeksas albumi, Terrasite, 12. toukokuuta 2023, ja se on tällä hetkellä heidän suosituin albuminsa.
Fort Gibraltar

Fort Gibraltar oli vuonna 1809 North West Companyn perustama linnoitus ja turkiskaupan keskus nykyisessä Manitoban provinssissa Kanadassa.
Turkiskauppa oli Länsi-Kanadan tärkein elinkeino 1800-luvun alkupuolella. Ensimmäisenä kaupallisena ryhmittymänä alueelle saapui brittiläinen Hudson's Bay Company, jonka kotipaikka oli Lontoo. Yhtiön henkilöstö koostui enimmäkseen englantilaisista. Kilpailevan montréalilaisen North West Companyn henkilökunta koostui puolestaan ranskalaisista, skotlantilaisista ja First Nations -intiaaneista.
North West Companyn turkiskauppiaat ("voyageurs") rakensivat aluksi "The Forksin" alueelle useita väliaikaisia leirejä. Vuonna 1809 yhtiö rakensi samalle paikalle Fort Gibraltarin linnoituksen. Linnoitus sijaitsi nykyisen Winnipegin kaupungin kohdalla. Se rakennettiin Hudson's Bay Companyn Fort Douglasin linnoituksen läheisyyteen. Sijainnista ja kulttuurieroista johtuen välit yhtiöiden välillä olivat kireät ja aiheuttivat ongelmia ja yhteenottoja. 
17. maaliskuuta 1816 North West Companyn entisen työntekijän Colin Robertsonin johdolla Selkirk Colonyn joukot valtasivat ja tuhosivat sitten linnoituksen. Brittiläinen tuomioistuin totesi valtauksen laittomaksi ja North West Companylle annettiin 1817 lupa rakentaa linnoitus uudelleen. 
26. maaliskuuta 1821 kilpailijayhtiöt North West Company ja Hudson's Bay Company yhdistyivät. Kaikkiaan 84 HBC:n linnoitusta ja tukikohtaa sekä 97 NWC:n tukikohtaa yhdistettiin Hudson's Bay Company nimen alle.
Fort Gibraltar rakennettiin uudelleen 1970-luvun loppupuolella jokavuotisen Festival du Voyageur -festivaalin toimesta ja sen pitopaikaksi. Linnoitus sijaitsee Whittier Parkissa, St. Bonifacen kaupunginosassa, Winnipegissä. 
Hudson's Bay Company myi vuonna 1987 North West Companyn nimen, yrityksen jäljellä olleet osat ja toiminnot winnipegiläisille sijoittajille. Nämä herättivät tuotemerkin North West Company uudelleen henkiin. Nykyisin North West Companyllä on Pohjois-Kanadassa lukuisia päivittäistavarakauppoja.
Charles Arkoll Boulton

Charles Arkoll Boulton (17. huhtikuuta 1841 Cobourg, Ontario Kanada – 15. toukokuuta 1899 Russell, Manitoba) oli kanadalainen sotilas, joka osallistui Redjoen ja Saskatchewanin kapinoiden tukahduttamiseen.
G. D'Arcy Boultonin pojanpoika Boulton sai koulutuksen Upper Canada Collegessa. Sotilasurallaan hän palveli 100. jalkaväkirykmentissä, Gibraltarilla, Maltassa ja Montrealissa. 
Vuonna 1869 hän oli mukana maanmittausryhmässä, joka lähetettiin Red River Colonyyn suorittamaan maan uudelleenjakoa. Alueen métis-asukkaiden kapinoitua maanjakoa vastaan Boulton kokosi joukon vapaaehtoisia ryhmänjohtaja John Stoughton Dennisin kanssa taistellakseen Louis Rielin johtamia kapinoitsijoita vastaan. Taistelua ei kuitenkaan päästy aloittamaan, sillä 50 hänen miestään vangittiin. Boulton pakeni Portage la Prairien kylään, jossa hän tapasi muita pakoon päässeitä tovereitaan. Joukko teki hyökkäysyrityksen siirtokuntaan vapauttaakseen vangitut toverinsa, mutta joutui itsekin vangituksi. Boulton vapautettiin myöhemmin, ja hän palasi Ontarioon.
Boulton perusti sahan lähelle Lakefieldin kylää Ontariossa. Hänet valittiin kunnanhallitukseen, ja myöhemmin hänestä tuli kunnanjohtaja. Sahayrityksen ajauduttua konkurssiin hän muutti Shelljoen jokilaaksoon Manitobassa. Hän sai lainvartijan () aseman Russellin kunnassa 1881 ja toimi läntisen piirin tuomioistuimessa.
Vuonna 1885 Boulton johti Boulton's Scouts sotilasosastoa auttaakseen kukistamaan Saskatchewanin kapinan. Hänet nimitettiin Kanadan senaattiin vuonna 1889.
Eerola

Eerola voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Paikannimenä:
Sukunimenä:
Punatupsukotinga

Punatupsukotinga ("Ampelion rubrocristatus") on Etelä-Amerikassa elävä kotingoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan punatupsukotinga on noin 21–22 cm. Aikaunen lintu on väritykseltään pääosin lyijynharmaa, pää ja siivet ovat mustemmat. Päälaen punaruskeakärkinen töyhtö on usein litteänä, eikä siten näkyvissä. Yläperä, pyrstö ja alaperä ovat mustan- ja valkoisenkirjavat. Lennossa näkyy pysrstön leveä valkea poikkiraita. Lajin nokka on valkoinen ja sen kärki on musta Nuoren punatupsukotingan töyhtö puuttuu tai on pienikokoisempi kuin aikuisella. Nuoren yksilön yläruumis on ruskeampi ja siinä on myös valkeaa viirutusta. Vatsa on kellertävä ja harmaa viiruinen. Nuoren yksilön voi sekoittaa rosvokotingaan ("Ampelion rufaxilla").
Levinneisyys ja elinympäristö.
Punatupsukotingaa tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Laji elää vuoristometsissä ja niiden reunamilla sekä myös pensasaidoissa ja puissa lähellä maanviljelysmaita. Lintuja on tavattu aina vuoriston puurajalta asti 2 200–3 700 metrin korkeudella.
Elintavat ja ravinto.
Punatupsukotingat elävät yksinään tai pareittain. Laji asettuu usein puun tai pesaiden latvaan ja saattaa istua liikkumattomana pitkiäkin aikoja. Punatupsukotingojen lisääntymiskausi kestää helmikuusta elokuuhun. Pesä sijaitsee puussa ja on pieni oksista ja sammaleista tehty kuppi, joka on toisinaan värjätty marjoilla punaisiksi. Punatupsukotingat saavat vain yhden poiksen pesimiskerralla.
Ravntonaan punatupsukotingat käyttävät pääasiassa hedelmiä. Mistelin hedelmät ovat erityisen suosittuja. Toisinaan laji saattaa myös pyydystää hyönteisiä ilmasta.
Summan kartano

Summan kartano on Haminan Summassa sijaitseva kartano. Sen päärakennus on 1700-luvulta, ja sitä on laajannettu 1800-luvulta. Sisäosat ovat säilyneet suurelta osin alkuperäisinä.
Historia.
Kiinteistön ensimmäisiä omistajia on ollut pommerilaisperäinen aatelismies Niklis Poitz, joka sai maaomistuksia Vehkalahdelta 1400-luvun loppupuolella ja perusti säterikartanonsa kylään jonka nimeksi sitten muodostui Poitsila. Valtionhoitaja Eerik Akselinpoika myönsi rälssioikeudet herra Niklisille vuonna 1463. 
Maaomaisuuskokonaisuuteen kuulunut Summan kylässä ollut tila siirtyi perintöosuutena Poitz-suvun tyttären Aune Niilontyttären (synt n 1470) avioliitolla Reitkallin kartanon Junkar-Husgavel-suvulle perinnönjaossa, joka 1520-luvulla toimitettiin Niklis Poizin pesän jakamiseksi. Summan kartanonkin omistajana oli viimeistään vuodesta 1546 Reitkallin Näkin säterin herra Petteri Niilonpoika, Junkar-sukua (joka kuoli 1590-luvulla).
1660-luvulle tultaessa Reitkallin kartanonherra, Henrikki Junkar, oli velkaantunut niin että hän rahaa saadakseen myi Summan kartanon vapaaherra Lauritsa Creutz vanhemmalle. Tämä puolestaan joidenkin vuosien kuluttua myi Summan vaimonsa veljelle, maaherra Kustaa Duwallille.
1700-luvun puolivälissä, pikkuvihan jälkeen, venäläisten hallitsemaan maakuntaan jääneen Summan kartanon osti kihlakunnantuomari Arvid Renner, joka johti suomalaista "autonomiataistelua" - hän ensin oli mukana huolehtimassa että Ruotsi menetti alueen, ja sen jälkeen balttilaisen maaherran von Campenhausenin tuella huolehti, että myöskään venäläiset eivät saaneet sanottavaa otetta alueen rutiininomaisesta vallankäytöstä. Merkittävin asema alueella jäikin sinne asetetuille virkamiehille, jotka olivat osaksi baltteja, osaksi ruotsalaisia ja monet suomalaisia.
Poitsilan kartanon omistajaperheen poika, virkamies Taavetti Bruun osti Summan kartanon Rennerin perillisiltä. Sittemmin hänen perikuntansa myi kartanon hänen sisarentyttärensä (Jaakoppiina 'Bine' Stevenin) aviomiehelle, kauppaneuvos Antton Bruunille, joka itsekin oli Taavetti Bruunin serkun poika.
Anttonin ja Binen poika, ministerivaltiosihteeri Theodor Bruun peri Summan kartanon ja korotettiin vapaaherran arvoon. Tämän pojanpojan tytär, paronitar Christina Bruun kuoli 2010 ilman jälkeläisiä.
Mahler (täsmennyssivu)

Mahler on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Betty Zane – seikkailukertomus Pohjois-Amerikasta intiaanisotien ajoilta

Betty Zane – seikkailukertomus Pohjois-Amerikasta intiaanisotien ajoilta on Zane Greyn vuonna 1903 kirjoittama 1700-luvulla Pohjois-Amerikassa riehuvaan Yhdysvaltain vapaussotaan ja Zanen perheeseen sekä heidän lähimpiin ystäviinsä keskittyvä kirja. Kirjan alkuvaiheissa nuori valkoinen Isak Zane pääsee pakenemaan huron-intiaanien luota, mutta hänet myöhemmin kaapataan takaisin huroniprinsessa Myeraahin vaimoksi. Myeraahin nimi tarkoittaa valkoista kurkea. Myeraah on valkoisen naisen ja huronipäällikkö Tarhen tytär. Myeraahin isoäiti oli ranskalainen makriisitar L Durante. Isakin paetessa uudestaan hän joutuu Shawneiden - Cornplanterin vangiksi josta Myeraah käy toisten huroneiden kanssa pelastamassa tämän kidutuspaalusta. Isakin pelastumisen jälkeen Isak ja Myeraah menevät uudisasutukselle. Uudisasutuksella Clarken ja Millerin välillä tulee kiistaa Betyn pyrkiessä ratsastamaan läheiseen jokeen jota Clarke ei hyväksy. Miller yrittää usuttaa Betyn ratsastamaan mutta Clarke estää aikeet. Seuraavana yönä Miller pettää uudisasukkaat ja yrittää tappaa Clarken mutta yritys epäonnistuu. Seuraavana päivänä Isak ja Myeraah menevät kihloihin. Vietettyään uudisasutuksella neljä päivää Isak ja Myeraah lähtevät takaisin huronien luo tulevan hyökkäyksen tieltä. Seuraavana päivänä Shawneet ja Britit hyökkäävät Fort Henryn linnaketta vastaan. Taistelu jatkui kolme päivää. Taistelun aikana uudisasukkailta loppui linnakkeesta ruuti. Betty haki lisää ruutia ja taistelu jatkui. Taistelu päättyi seuraavana päivänä lähes kaikkien brittien kaatumiseen ja uudisasukkaiden saamiin apujoukkoihin. 
Betty Zane oli todellinen henkilö. Sukulaisensa kunniaksi kirjailija nimesi tyttärensä Betty Zaneksi. Kertomus oli Zane Greyn ensimmäinen romaani ja hän kustansi sen itse jäätyään ilman kustantajaa.
Shepard Fairey

Frank Shepard Fairey (s. 15. helmikuuta 1970 Charleston, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija, graafinen suunnittelija ja kuvittaja, jonka taiteen keskeisenä vaikuttajana on ollut rullalautailukulttuuri.
Fairey opiskeli Etelä-Carolinassa Charlestonissa yksityisessä Porter Gaud -koulussa ja Mt. Pleasantissa Wando High Schoolissa sekä Kaliforniassa Idyllwild School of Music and the Arts -lukiossa, josta valmistui 1988. Lukion jälkeen hän jatkoi opintojaan Rhode Islande School of Designissa, josta sai 1992 Bachelors of Arts in Illustration -tutkinnon. Opiskeluaikanaan Fairey perusti ensimmäisen yrityksensä Alternate Graphicsin, joka tuotti tarroja, t-paitoja, rullalautoja ja julisteita.
Faireyn teoksia on nykyisin esillä Smithsonian-museossa, Los Angeles County Museum of Artissa, Museum of Modern Artissa ja Victoria and Albert Museumissa. 
Fairey nousi taiteellaan julkisen huomion kohteeksi Barack Obaman vuoden 2008 presidentinvaalikampanjan aikana, jota varten hän teki laajalle levinneen kampanja-aineiston ja erityisesti julisteen, jossa Obaman kasvojen alle oli kirjoitettu teksti ”HOPE” (). Teos perustuu uutistoimisto AP:n välittämään valokuvaan, jonka on ottanut Mannie Garcia. Fairey itse nosti kuvan käytöstä oikeusjutun 2009 saadakseen päätöksen siitä, ettei kuvan käyttö loukkaa kuvaajan tekijänoikeutta. Vastakanteen nosti kuvan oikeuksien omistaja AP. Fairey ja AP pääsivät ennen tuomioistuinkäsittelyä sopimukseen, jonka sisällöstä julkistettiin ainoastaan, että AP ja Fairey ryhtyvät yhteistyöhön ja Fairey pyytää vastedes kuvien käytölle luvan. Hope-kuva on liitetty National Portrait Galleryn kokoelmiin.
Horace Darwin

Horace Darwin (13. toukokuuta 1851 – 29. syyskuuta 1928) oli englantilainen rakennusinsinööri. Hän oli Charles Darwinin yhdeksäs lapsi ja viides poika. Vuonna 1885 hän perusti Cambridge Scientific Instrument Companyn, joka valmisti tieteellisiä välineitä. Vuosina 1896-–1897 hän toimi Cambridgen pormestarina. Vuonna 1903 hänestä tuli Royal Societyn jäsen, ja vuonna 1918 hänet aateloitiin. Hänellä oli kolme lasta, josta yksi kuoli Ypresin toisessa taistelussa vuonna 1915.
Anna ystävämme (televisiosarja)

Anna ystävämme () on Kevin Sullivanin ohjaama kanadalainen televisiosarja. Vuosina 1985–2000 tuotettu sarja pohjautuu L. M. Montgomeryn suosittuihin Anna-kirjoihin.
Rooleissa.
Emmy-palkittu 13-osainen sarja on esitetty Suomessa Yleisradion kanavilla viitisen kertaa suomeksi tekstitettynä ja kahdesti ruotsinkielisin tekstein. Sarja on julkaistu myös kolmen dvd:n sarjana.
Sarjaa jatkaa vuonna 2008 valmistunut kolmiosainen jatkosarja "Anna ystävämme: uusi alku", jonka kehyskertomus sijoittuu vuoteen 1945. Tässä sarjassa Anna Shirleytä esittää Barbara Hershey.
Niin ikään Montgomeryn kirjoihin perustuva sarja "Tie Avonleaan" sijoittuu Prinssi Edwardin saarelle ja seuraa Avonlean kylän elämää.
Juoni.
Kolme ensimmäistä tuotantokautta.
Annan tarina alkaa, kun punatukkainen orpotyttö Anna Shirley päätyy Prinssi Edwardin saarelle kasvatiksi iäkkäiden Marilla ja Matthew Cuthbertin luo. Hän tuottaa heti alkajaisiksi pettymyksen, sillä Cuthbertit ovat odottaneet tilalle avuksi riuskaa poikaa. Älykäs ja hauska, mutta omapäinen ja arvaamaton Anna järjestääkin yllätyksen toisensa jälkeen, eikä hänen sopeutumisensa ole helppoa kenellekään Avonleassa.
Anna kuitenkin varttuu ja kiintyy niin Vihervaaraan ja kasvatusvanhempiinsa kuin myös erääseen hauskannäköiseen poikaan, Gilbert Blytheen. Vuosien kuluessa nuorten toveruus kasvaa rakkaudeksi. Kirjailijan urasta haaveileva Anna ja lääkäriksi opiskeleva Gilbert ovat aikeissa avioitua. Mutta Euroopassa raivoava ensimmäisen maailmansota vie Gilbertin rintamalle, ja myös Anna joutuu kohtaamaan sodan kauhut.
Neljäs tuotantokausi.
Eletään vuotta 1945 ja Anna palaa Prinssi Edwardin saarelle kirjoittamaan näytelmää. Visiitti tuo kuitenkin menneisyyden hänen elämäänsä – ja menneisyydestä paljastuu myös salaisuuksia.
Sokolniki-urheilupalatsi

Sokolniki-urheilupalatsi () on jäähalli Moskovan Sokolnikin kaupunginosassa Venäjällä. Se sijaitsee viidentoista minuutin kävelymatkan päässä Sokolnikin metroasemalta, aivan Sokolnikin puiston reunalla. Alun perin Sokolniki oli ulkojäärata. Ulkojäärata oli Moskovan ensimmäinen ja se avattiin 14. huhtikuuta 1956. Ulkojäärata katettiin vuonna 1973, saman vuoden Universiadeihin. Vuonna 1978 Sokolnikia alettiin jälleenrakentaa Moskovan Olympialaisiin. Rakennustyöt kestivät kaksi vuotta. Sokolnikin-urheilupalatsissa järjestettiin Olympialaisten käsipallo-ottelut. Sokolniki toimii KHL-liigaan osallistuvan jääkiekkoseura HK Spartak Moskovan kotihallina. Hallissa on 5 000 katsomopaikkaa.
Vuoden 1975 katastrofi.
Kanadan Ontariosta oli saapunut 17-vuotiaiden nuorten jääkiekkojoukkue pelaamaan viisi ottelua paikallisia joukkueita vastaan. Matkan sponsoroi Wrigley-purukumi, ja purukumia oli tarkoitus jakaa kilokaupalla Moskovan lapsille. Sana anteliaista vieraista oli kirinyt kouluissa. Kolmannen ottelun loppusummerin soitua 10. maaliskuuta 1975 katsomossa olleet lapset juoksivat kohti bussille johtanutta ulko-ovea. Yhden kaaduttua portaissa toiset kompuroivat hänen päälleen. Ovi olikin lukossa ja sille ehtineet puristuivat kiinni toisiinsa. Syntynyttä kaaosta pahensi humalainen sähkömies, joka luuli yleisön jo poistuneen ja sammutti valot. Lapsia tukehtui kuoliaaksi. 
Valtion sensuurilaitos Glavlit kielsi kokonaan tapahtuman uutisoinnin. Kanadalaiset pelasivat lopulta ottelut loppuun ja palasivat kotimaahansa. Vasta vuosikausia myöhemmin kerrottiin uhreista ja siitä, että heistä valtaosa oli lapsia. Kuolleita sanotaan olleen 21 ja loukkaantuneita 25. Sokolnikin johtaja ja alueen miliisin johtaja saivat molemmat kolmen vuoden vankeustuomiot, mutta kaksikko armahdettiin pikaisesti. Humalaisen sähkömiehen henkilöllisyys ei koskaan selvinnyt. Sokolnikiin suostuttiin laittamaan uhreja kunnioittava muistoplakaatti vuonna 2013.
Kerimäen vaakuna

Kerimäen kunnanvaakuna on saanut aiheensa Kerimäen sijainnista ja sen kuuluisasta puukirkosta. Vaakunan kello viittaa pitäjässä sijaitsevaan ”kristikunnan suurimpaan puukirkkoon”. Aaltokoro ja verkko puolestaan symboloivat pitäjän sijaintia Puruveden järven rannalla.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 17. huhtikuuta 1951. Vaakunan selitys on ”aaltokorokatkoisen kilven mustassa yläkentässä kultainen kirkonkello, kultaisessa alakentässä musta, reunoihin ulottuva verkko”.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2013, kun Kerimäki ja Punkaharju liittyivät Savonlinnan kaupunkiin.
Pidätysoikeus

Pidätysoikeus eli retentio-oikeus on toiselle kuuluvan irtaimen esineen haltijalla oleva oikeus pitää esinettä hallussaan, kunnes sen omistaja on toteuttanut sovitun suorituksen, esimerkiksi maksanut velan. Pidätysoikeus muistuttaa panttioikeutta, mutta on sitä heikompi. Pidätysoikeus on painostuskeino velan maksamiseen, koska esineen omistaja ei saa sitä haltuunsa ilman maksua.
Käsityöläisellä ja elinkeinonharjoittajalla on pidätysoikeus korjaamaansa esineeseen, kunnes työpalkka on maksettu.(kuluttajansuojalaki 8:31, kauppakaari 12:12 ) Myös asiamies saa pitää hallussaan oikeudenkäyntiasiakirjoja palkkion maksuun saakka. Pidätysoikeus on myös huolinnassa, kauppaedustajalla, laivan korjaajalla, rakennusurakassa, tavaran säilyttäjällä ja toimeksiannossa.
Pidätysoikeuden haltija ei saa myydä pidätettyä esinettä kuin poikkeustapauksissa. Tässä pidätysoikeus eroaa panttioikeudesta. Velkojalla saattaa määrätapauksissa olla ensin vain pidätysoikeus ja tietyn ajan kuluttua myös esineen myyntioikeus, jolloin käytetään nimitystä lakisääteinen panttioikeus. (Laki 688/1988)
Pidätysoikeus syntyy lain nojalla ilman velallisen ja velkojan tekemää sopimusta. Pidätysoikeus esineeseen syntyy siinäkin tilanteessa, ettei esineen tuoja olekaan sen oikea omistaja. Pidätysoikeus ei myöskään vanhennu, vaan velkoja saa pitää maksamatonta esinettä hallussaan määräämättömän ajan. Oikeus kuitenkin lakkaa, jos velkoja luovuttaa esineen pois. Esine voidaan ulosmitata jonkun toisen velkojan saamisesta, mutta vaikka pidätysoikeus tällöin lakkaa, on pidätysvelkojalla etuoikeus esineestä saatuun hintaan. Esineen omistajan konkurssissa on pidätysvelkojalla paras etuoikeus esineen arvoon.
Rikosprosessioikeus

Rikosprosessioikeus tarkoittaa toisaalta rikosasioiden oikeudenkäyntimenettelyä säänteleviä oikeusnormeja ja toisaalta rikosprosessia tutkivaa oikeustieteen haaraa. Julkisoikeuden piiriin kuuluva rikosprosessioikeus on prosessioikeuden alahaara. Rikosprosessiin kuuluu esitutkinta, rikosasioiden oikeudenkäynti ja rangaistusten täytäntöönpanon menettelypuoli.
"Kansainvälinen rikosprosessioikeus" on se osa kansallista rikosprosessioikeutta, joka sääntelee kansainvälistä oikeusapua ja yhteistoimintaa rikosasioissa. Toisaalta nimitys tarkoittaa kansainvälisiä rikoksia ja kansainvälistä rikostuomioistuinmenettelyä koskevia oikeusnormeja. Tämä oikeudenala kuuluu kansainväliseen oikeuteen ja tarkemmassa jaottelussa kansainväliseen julkisoikeuteen.
Dionysios Khalkedonilainen

Dionysios Khalkedonilainen (n. 320 eaa.) oli antiikin kreikkalainen megaralaiseen ja dialektiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Khalkedonista, Bithyniasta.
Dionysios oli ensimmäisiä dialektikkoja ja se, joka käytti ensimmäisenä megaralaisesta koulukunnasta irtautuneesta koulusta nimeä ”dialektinen koulu”, koska koulukunta esitti argumenttinsa dialektisesti kysymysten ja vastausten muodossa.
Dialektikot harrastivat muun muassa asioiden määrittelyjä sokraattiseen tyyliin. Aristoteles kritisoi teoksessaan "Topiikka" Dionysioksen antamaa määritelmää elämälle, joka kuului: ”ravinnon ylläpitämä olennon liike, joka on siinä synnynnäisesti”.
Dionysioksen kerrotaan opettaneen muun muassa Theodoros Kyreneläistä.
Klöfverskjöld

Klöfverskjöld on Holsteinin herttuakunnasta lähtöisin oleva aatelissuku, joka on introdusoitu Ruotsin ritarihuoneelle numerolla 579. 
Suvun kantaisä on Johan Ottosson Klöfverblad tai Kleblatt, jonka kaksi poikaa: Aron Johaninpoika Klöfverskjöld ja Erik Johaninpoika aateloitiin vuonna 1653 nimellä Klöfverskjöld.
Johan Ottenpoika Klöfverblad.
Johan Ottenpoika (k. 19. helmikuuta 1641) oli kotoisin joko Skotlannista tai Saksasta. Hän oli jonkin aikaa kihlakunnantuomari Tanskassa, minkä jälkeen karkasi Ruotsiin. Linköpingin valtiopäivillä 1600 hän oli laatimassa ehdotusta valtionpetoksesta syytettyjen valtioneuvosten tuomitsemiseksi kuolemaan.
Suomeen Klöfverblad siirtyi 1606, jolloin hän toimi voutien tilintarkastajana. Silloin otettiin selvää autiotilojen määrästä, tasoitettiin viljeltyjen talojen veroja sekä peruutettiin aateliston laittomasti kruunulta anastamia tiloja. 1608 hän siirtyi toimittamaan maanmittausta Pohjanmaalle. Mittausten pohjalta hän laati tarkan maakirjan. Työ oli raskas ja hänen valitettua asiasta kuninkaalle Kaarle IX vastasi, että juuri tehtävän vaikeuden vuoksi Klöfverblad oli siihen valittu.
1610 Johan Ottenpoika nimitettiin koko Suomen kamreeriksi. Hänen tehtäviinsä kuului kruunun veronkannon valvonta ja voutien tilitysten tarkistaminen. 1613 hän siirtyi Ruotsin kamarikollegion kamreeriksi. 1619 hänet lähetettiin takaisin Suomeen yhdessä Skytten ja Oxenstiernan kanssa Elvsborgin lunnaita keräämään. 1620 Johan Ottenpoika nimitettiin Käkisalmen läänin tuomariksi ja 1623 Turun hovioikeuden kanneviskaaliksi. 1624 hän ehdotti yhdessä Suomen maaherra Niilo Bjelken kanssa, että 1622 määrätty maanmittaus pantaisiin toimeen sekä laadittaisiin uudet siihen perustuvat maakirjat. Tätä verollepanoa ja maanmittausta jatkui ainakin vuoteen 1634.
Kun keskusvalta 1620-luvulla ryhtyi yhtenäistämään Suomen hallintoa Kustaa II Adolfin ja Axel Oxenstiernan Ruotsissa käynnistämän hallintouudistuksen mukaisille linjoille, perustettiin Turkuun hovioikeus ja Suomeen nimitettiin kenraalikuvernööri. Nils Bjelken siirryttyä 1623 Suomeen ryhtyi Klöfverblad hoitamaan aiempaa Suomen kamreerin virkaansa. Hän piti tehtävää hallussaan Bjelken ja tämän seuraajan Bengt Oxenstiernan kuvernöörikaudet aina vuoteen 1634. Hän hoiti myös Turun hovioikeuden kanneviskaalin virkaa 1634–31. Johan Ottenpoika uudisti verotusta siten, että aiemmasta arvioverotuksesta siirryttiin kohti vakinaista maaveroa. Samalla verotusjärjestelmä yksinkertaistui. Tämän vuoksi hänen osuuttaan hallintouudistuksessa voidaan pitää merkittävänä.
Klöferbladin lapset.
Johan Ottenpoika Klöfverbladin pojat toimivat isänsä apuna tämän virkatehtävissä Suomessa. Otte Johaninpoika toimitti maanmittauksia. Englannissa opiskellut Erik Johaninpoika oli monissa tehtävissä Suomen laskukamarissa, muun muassa kirjanpitäjänä, kunnes siirtyi Ruotsiin ja eteni reduktiokollegion komissaariksi. Hänet aateloitiin 1653 nimellä Klöfveskjöld yhtä aikaa kuin veljensä Aron Johaninpoika, Turun hovioikeuden asessori.
Panthoidos

Panthoidos () (n. 280/275 eaa.) oli antiikin kreikkalainen megaralaiseen ja dialektiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän keskittyi filosofiassa logiikkaan.
Panthoidos kirjoitti teoksen "Monitulkintaisuuksista" ("Peri amfiboliōn"), jota vastaan stoalainen Khrysippos hyökkäsi omassa teoksessaan. Panthoidos oli eri mieltä kuin Diodoros Kronos eräästä tämän keskeisestä argumentista: Diodoros katsoi, että kaikki mikä on tapahtunut on välttämättä totta; siksi mikään, mikä ei voi koskaan olla totta, ei ole mahdollista. Panthoidos puolestaan katsoi, että jokin, joka ei koskaan voi olla totta, on mahdollista; mahdoton ei koskaan voi olla mahdollisen seuraus; ja siksi kaikki tapahtunut ei ole välttämättä totta. 
Panthoidos opetti muun muassa peripateetikkofilosofi Lykon Troaslaista.
Luke Schenn

Lucas Schenn (s. 2. marraskuuta 1989 Saskatoon, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-seura Winnipeg Jetsissä. Schenn on isokokoinen rightin puolustava puolustaja. Tarvittaessa hän pystyy myös tappelemaan.
Ura.
Schenn pelasi kolme kautta WHL:n Kelowna Rocketsissa, joilla hän teki yhteensä 68 (12+56) tehopistettä ja sai 325 jäähyminuuttia. Schenn edusti Kanadaa vuonna 2008 jääkiekon alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa ja voitti kultaa. Vuotta aiemmin hän pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa, mutta Kanada ei voittanut mitalia. Hän oli Toronton ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta 2008 ja oli koko varaustilaisuuden viides varaus. Schenn on Toronto Maple Leafsin korkein varaus kahteenkymmeneen vuoteen. Schenn sai ensimmäisellä kaudellaan NHL:ssä eniten jääaikaa Torontossa tähtipuolustaja Tomáš Kaberlen jälkeen. Kaudella 2008–2009 Schenn oli taklaustilaston kolmantena 25. helmikuuta 2009 mennessä. Hänellä oli tilillään 155 taklausta. Kauden päätteeksi Schenn valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Schenn on edustanut Kanadaa miesten MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2011. Hän voitti vuonna 2009 hopeaa.
Tammikuussa 2016 Schenn ja Vincent Lecavalier kaupattiin Los Angeles Kingsin. Vaihdossa Flyers sai hyökkääjä Jordan Wealin sekä kolmannen kierroksen varausvuoron kesän 2016 varaustilaisuuteen.
 Schennin sopimus päättyi tuohon kauteen ja hän teki kaksivuotisen sopimuksen Arizona Coyotesin kanssa.
Kaudeksi Schenn teki sopimuksen Anaheim Ducksin kanssa. Hän pelasi kahdeksan ottelua Anaheimissa, minkä jälkeen hänet siirrettiin seuran farmijoukkueeseen San Diego Gullsiin. Lopulta Anaheim kauppasi hänet Vancouver Canucksiin vaihdossa Michael Del Zottoon.
Kesäkuussa 2019 Schenn teki yksivuotisen sopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa.
Lokakuussa 2020 Schenn teki Lightningin kanssa yksivuotisen ja 800 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Heinäkuussa 2021 Schenn solmi kaksivuotisen ja arvoltaan 1,7 miljoonan dollarin sopimuksen Canucksin kanssa.
Helmikuussa 2023 Canucks kauppasi Schennin Toronto Maple Leafsiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2023 varaustilaisuudessa.
Heinäkuussa 2023 Schenn teki vapaana agenttina Nashville Predatorsin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 8,25 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Maaliskuussa 2025 Predators kauppasi Schennin ja Tommy Novakin Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Michael Buntingiin ja neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa. Pari päivää myöhemmin Penguins kauppasi Schennin Winnipeg Jetsiin vaihdossa toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa ja neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2027 varaustilaisuudessa.
Muuta.
Schennin lempinimi "The Human Eraser" keksittiin hänen juniorivuosinaan. Lempinimen antoi analyytikko Pierre McGuire. Lempinimi kertoo puolustajasta, joka pimentää vastustajan tähtihyökkääjät. Aikoinaan samaa lempinimeä kantoi koripalloilija Marvin Webster.
Luken pikkuveli Brayden Schenn on Los Angeles Kingsin ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta . Myös Brayden varattiin NHL:ään numerolla 5.
N. G. L. Hammond

Nicholas Geoffrey Lemprière Hammond (15. marraskuuta 1907 – 24. maaliskuuta 2001) oli englantilainen historioitsija. Hänen erikoisalansa oli Antiikin Kreikka ja erityisesti Makedonian ja Epeiroksen historia. 
Hammond toimi toisen maailmansodan aikana Special Operations Executiven tehtävissä Kreikassa.
Kameškovo

Kameškovo () on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Nižni Novgorodin välisen rautatien varrella (Kameškovon asema) 41 kilometriä Vladimirista koilliseen. Kaupunki on Kameškovon piirin keskus. Asukkaita on 13 700 henkeä (vuonna 2008).
1900-luvun alussa paikalle rakennettiin kehräämö ja kutomo, jonka asuintaajamasta muodostettiin vuonna 1951 Kameškovon kaupunki. Nykyään siellä on tekstiilitehdas, elintarviketeollisuutta, konepaja ja muovimattoja valmistava tuotantolaitos.
Lohikäärmeen merkki

Lohikäärmeen merkki () on Rick Ungarin luoma yhdysvaltalainen piirrossarja. Sarjaa esitettiin ensi kerran Isossa-Britanniassa heinäkuussa 2005 ja myöhemmin Yhdysvalloissa lokakuussa 2006 Jetixillä. Sarjasta oli tuotettu alun perin 26 jaksoa, jonka jälkeen sitä tilattiin vielä 13 jaksoa lisää. Toistaiseksi australialainen Toasted TV -kanava on esittänyt uusia jaksoja vuoden 2008 aikana.
Suomessa sarjaa esitettiin Nelosella vuosien 2005–2006 aikana suomeksi tekstitettynä. Sarjan uusintakierrosta esitettiin vuoden 2007 huhtikuusta marraskuuhun. "Lohikäärmeen merkin" 26. jaksoa on myös julkaistu Suomessa DVD:lle vuoden 2006 aikana.
Tarina.
"Lohikäärmeen merkki" kertoo lohikäärmeen vuonna syntyneistä 15-vuotiaista kaksosista Ang ja Ling Leungista, joilla on erityinen kohtalo. Kultaisen Lohikäärmeen kuoltua Mestari Chin valitsee kaksosista Angin uudeksi Kultaiseksi Lohikäärmeeksi ja antaa tälle haltuun kultaisen voimarenkaan. Ling pettyy suuresti Angin valinnasta, sillä hän oli Mestari Chinin dojon paras kamppailija. Ling kokee suurta nöyryytystä ja vannoo kostoa häntä kohtaan pettäneille, aloittaen veljestään ja mestaristaan. Ling siirtyy pimeälle puolelle Woo Yinin alias Eläinradan herran palvelukseen, jonka myötä hänestä tulee Varjolohikäärme. Eläinradan herra puolestaan pyrkii saamaan haltuunsa vähintään neljä kahdestatoista muinaisesta kiinalaista eläinradanmerkin voimarenkaasta, jonka myötä hän voisi elvyttää heikentyneen mestarinsa, Pimeimmän Jinin herran. Angin tehtävänä on pysäyttää kaksikko ja suojella kultaista rannekettaan, jonka avulla hän voi muuntautua Kultaiseksi Lohikäärmeeksi.
Äänirooleissa.
Sarjan alkuperäiset äänet.
Videopelit.
Sarjan pohjalta on kehitetty "Legend of the Dragon", joka julkaistiin vuonna 2007 PlayStation 2:lle, Wiille ja PlayStation Portablelle.
Karabanovo

Karabanovo () on kaupunki Vladimirin alueen Aleksandrovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujoen Šernan rannalla 128 kilometriä Vladimirista luoteeseen. Kaupungin kautta kulkee Aleksandrovin ja Orehovo-Zujevon välinen rautatie (Karabanovin asema). Asukkaita on 15 300 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1846 perustetun väritehtaan yhteyteen. Vuonna 1938 siitä tuli kaupunki. Neuvostoaikana suurin yritys oli tekstiilitehdas, joka sittemmin on lopettanut toimintansa.
Kiržatš

Kiržatš () on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujoen Kiržatšin rannalla 125 kilometriä Vladimirista länteen. Kaupunki on Kiržatšin piirin keskus. Sen kautta kulkee Aleksandrovin ja Orehovo-Zujevon välinen rautatie (Kiržatšin asema). Asukkaita on 30 600 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on saanut alkunsa Sergei Radonežilaisen 1300-luvun alkupuoliskolla perustaman luostarin yhteyteen syntyneestä esikaupungista. Vuonna 1778 siitä tuli kaupunki ja Vladimirin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus, mutta jo vuonna 1796 se menetti hallinnolliset tehtävänsä. 
Nykyään Kiržatš on maatalousalueen keskus, jossa on metalli-, elintarvike-, puunjalostus- ja ompelimoteollisuutta. Neuvostoaikana suurin yritys oli silkkitehdas, joka sittemmin on lopettanut toimintansa. Huomattavin nähtävyys on 1600-luvulla rakennettu Marian ilmestyksen luostari. 21 kilometrin päässä kaupungista on muistomerkki paikalla, jossa Juri Gagarin ja hänen ohjaajansa saivat surmansa vuonna 1968
Koltšugino

Koltšugino () on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujoen Pekšan varrella 76 kilometriä Vladimirista luoteeseen. Kaupunki on Koltšuginon piirin keskus. Sen kautta kulkee Aleksandrovin ja Kinešman välinen rautatie (Koltšuginon asema). Asukkaita on 45 700 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on saanut alkunsa värimetallitehtaan yhteyteen syntyneestä asuintaajamasta. Vuonna 1931 siitä tuli kaupunki. Nykyään siellä on mm. ruokailuvälineitä ja metalliastioita valmistava tehdas sekä muuta metalliteollisuutta.
Kosterjovo

Kosterjovo () on kaupunki Vladimirin alueen Petuškin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman sivujoen Lipnjan varrella 52 kilometriä Vladimirista länteen. Kaupungin kautta kulkee Moskovan ja Vladimirin välinen rautatie (Kosterjovon asema). Asukkaita on 8 900 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on saanut alkunsa tekstiiliteollisuuden tarvikkeita valmistaneen tehtaan asuintaajamasta. Vuonna 1981 siitä tuli kaupunki.
Lakinsk

Lakinsk () on kaupunki Vladimirin alueen Sobinkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman varrella 32 kilometriä Vladimirista lounaaseen. Kaupungin kautta kulkee Moskovan ja Nižni Novgorodin välinen rautatie (Undolin asema) sekä kaupunkien välinen M7-valtatie. Asukkaita on 15 900 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1889 perustetun tekstiilitehtaan asuintaajamasta, joka sai nimen Lakinski siellä vuonna 1905 menehtyneen vallankumouksellisen M.I. Lakinin mukaan. Vuonna 1969 taajamasta tuli kaupunki. Nykyään siellä on mm. tekstiili-, elintarvike- ja huonekaluteollisuutta. Nähtävyyksistä huomattavin on vuonna 1693 rakennettu Kazanin jumalanäidin ikonin kirkko. Kaupungin alueeseen kuuluvassa entisessä Undolin kylässä asui vuosina 1784–1786 Aleksandr Suvorov.
Hirttäkää heidät!

Hirttäkää heidät! ("Hang ’Em High") on vuonna 1968 valmistunut lännenelokuva, jossa pääosaa esittää Clint Eastwood. Muissa rooleissa ovat muun muassa Pat Hingle, Inger Stevens ja Ed Begley. Elokuvan ohjasi Ted Post, ja sen pääosa oli Eastwoodin ensimmäinen rooli Hollywoodin western-elokuvissa.
Juoni.
Entinen seriffi Jed Cooper viettää rauhallista elämää karjanajajana. Hänen ja karjalauman ylittäessä jokea saapuu aseilla varustettu rosvojoukko hänen luokseen. Miehet väittävät Jedin varastaneen lehmät, vaikka näin ei ole. Hänet hirtetään mutta kuin ihmeen kaupalla Jed selviää. Tuomari toteaa hänet syyttömäksi ja haluaa palkata tämän yhdeksi territorion seriffiksi. Jed suostuu ja aikoo kostaa kaikille hirttäjille yksi kerrallaan.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen kuvasi elokuvaa kohtalaisen hallituksi spagettityyliseksi jenkkilänkkäriksi ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Melenki

Melenki () on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangon itäosassa Okan sivujoen Unžan varrella 150 kilometriä Vladimirista kaakkoon. Sen kautta kulkee Muromin ja Tambovin välinen maantie. Asukkaita on 15 300 henkeä (vuonna 2008).
Tarinan mukaan paikkakunta on saanut alkunsa Unža-joelle rakennetuista myllyistä ("melenki"). Vuonna 1778 siitä tuli kaupunki ja Vladimirin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Nykyisin Melenkissä on lähinnä tekstiili- ja metalliteollisuutta.
Inventaario

Inventaario on luettelo tavaroista ja materiaaleista, jotta selviäsi, mitä tavaroita on omistuksessa ja mitä on mahdollisesti kadonnut. Liiketaloudessa niitä pidetään lakisääteisesti kerran vuodessa, mutta inventaarioita tehdään tilinpäätöksille ja testamenteillekin. 
Inventointia voi tehdä myös kiertävänä, eli tällöin varasto inventoidaan osissa, esimerkiksi viikoittain tai kuukausittain. Suuremmissa yrityksissä inventointia voidaan tehdä jatkuvana, eli varaston tilanne tarkistetaan reaaliaikaisesti tai tiheästi osana päivittäisiä rutiineja.
Varaston inventointi tarkoittaa tilinpäätöstermein kirjanpitovelvollisen laatimaa vaihto-omaisuuden tase-erittelyä. Inventoinnin tavoitteena on varmistaa, että yrityksen järjestelmässä olevat tiedot vastaavat todellista varastotilannetta. Huolellinen inventointi toimii pohjana luotettavan inventaariodokumentin laatimiselle, mikä on olennaista yrityksen kirjanpidon, verotuksen ja liiketoiminnan kannalta.
Suurin syy hävikkiin päivittäistavarakaupoissa on tavaran varastaminen, mutta saldot saattavat heittää myös mm. keräilyvirheiden vuoksi. Inventaariossa lasketaan kaikki tuotteet kattavasti, ja se viekin usein paljon aikaa ja työtunteja. Joidenkin tuotteiden kohdalla inventointi on ainoa tapa selvittää menekkiä.
Lauri Laine (taidemaalari)

Lauri Laine (s. 17. marraskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen taidemaalari. Hän asuu ja työskentelee Helsingissä, mutta on vuodesta 1986 lähtien työskennellyt säännöllisesti myös Roomassa.
Hänet tunnetaan valoa ja tilaa tutkivista maalauksista, jotka ovat saaneet vaikutteita italialaisesta ja espanjalaisesta renessanssi- ja barokkitaiteesta. Lauri Lainetta voisi luonnehtia käänteiseksi modernistiksi, jonka tie on kulkenut johdonmukaisin askelin abstraktista ilmaisusta esittävään ja sukeltanut samalla syvälle eurooppalaisen taiteen ja kulttuurin historiaan.
Laine opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa Helsingissä vuosina 1975–1979.
Laineella on ollut lukuisia yksityisnäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla vuodesta 1981 lähtien ja hän on osallistunut myös moniin kansainvälisiin yhteisnäyttelyihin, muun muassa São Paulon biennaaliin vuonna 1989 ja Pekingin biennaaliin vuosina 2017 ja 2019.
Laineen teoksia on useissa merkittävissä taidekokoelmissa, esimerkiksi Nykytaiteen museo Kiasmassa Helsingissä, Moderna museetissa Tukholmassa, Malmö Konstmuseumissa ja Museum Haus Konstruktiv´issa Zürichissä. Hän on toiminut myös piirustuksen ja maalauksen opettajana muun muassa Suomen Taideakatemian koulussa / Kuvataideakatemiassa 1983–1986 ja Taideteollisessa Korkeakoulussa 1986–1998.
Laine on palkittu Suomen Taideyhdistyksen tunnustuspalkinnolla 2009 ja Biennale Balticum-palkinnolla 1985. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2008. Vuonna 2020 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Taiteilijan retrospektiivinen näyttely ”Maalauksia valosta ja tilasta” järjestettiin vuosina 2012–2013 Helsingin Taidehallissa, Kuntsin modernin taiteen museossa Vaasassa, Tuusulan taidemuseossa ja Joensuun taidemuseossa.
Petuški

Petuški () on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazman varrella 67 kilometriä Vladimirista länteen. Kaupunki on Petuškin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Nižni Novgorodin välinen rautatie (Petuškin asema) sekä kaupunkien välinen M7-valtatie. Asukkaita on 14 900 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on saanut alkunsa Petuškin kylän lähelle perustetun rautatieaseman asuintaajamasta, joka aluksi tunnettiin nimellä Novyje Petuški. Vuonna 1965 siitä tuli Petuškin kaupunki. Nykyisin siellä on mm. metalli- ja rakennustarviketeollisuutta. Kaupungin nimi tunnetaan Venäjällä Venedikt Jerofejevin ”runoelmasta” "Moskova–Petuški".