tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Parolannummi

Parolannummi on entisen Nummen kylän ympäristössä sijaitseva alue Hattulan eteläosassa lähellä kunnan keskusta Parolaa. Alueeseen kuuluvat muun muassa Parolannummen varuskunta ja armeijan harjoituskenttä. Parolannummen varuskuntaan on sijoitettuna vuonna 1942 perustettu Panssariprikaati. Parolannummi on kuitenkin toiminut armeijan harjoitusalueena jo paljon tätä aikaisemmin.
Parolannummen varuskunta-alue.
Parolannummen varuskunnan ensisijainen alue sijaitsee Parolannummen alueen pohjoisosassa. Sitä rajaavat Parolannummentie idässä, valtatie 3 lännessä, Korpiniityn asuinalue pohjoisessa ja Hämeenlinnan vastainen raja etelässä. Tällä alueella sijaitsee pääosa varuskunnan toiminnoista, esimerkiksi kaikki varusmiehiä kouluttavat yksiköt. Panssariprikaatin joukkoyksiköiden lisäksi Parolannummen varuskuntaan kuuluvat Puolustuskiinteistöjen toimipiste sekä vuodesta 1993 toiminut, nykyisin Millogille kuuluva, Ilveskallion panssarikorjaamo. Aikaisemmin alueella toimi myös puolustusvoimien Kanta-Hämeen aluetoimisto (KHAltsto/LSSl), joka on nykyään osa Lahdessa toimivaa Hämeen aluetoimistoa.
Varuskunnan toiminnot Hämeenlinnassa.
Hallinnollisesti ja muun muassa kiinteistöhuollon kannalta Parolannummen eli Hattulan varuskuntaan kuuluvat myös Hämeenlinnan kaupungissa sijaitsevat osastot:
Sekä vuoteen 2014 saakka Suomen kasarmin alueella Myllymäessä
Harjoituskenttä.
Hattulan Nummen kylän maille perustettu Parolannummen harjoituskenttä on ollut sotaväen kokoontumis- ja harjoituskenttänä poikkeuksellisen pitkään, yhtäjaksoisesti jo vuodesta 1777. Vuosina 1935–1962 kentällä toimi Parolan lentokenttä. Kentän eteläpäässä on Andreas Fornanderin veistämä "Parolan leijona" -muistomerkki, joka on pystytetty Venäjän keisarin, Suomen suuriruhtinaan Aleksanteri II:n vuonna 1863 tekemän vierailun muistoksi.
Museovirasto on määritellyt Parolannummen harjoituskentän valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Panssarimuseo.
Pohjoisosassa Parolannummea sijaitsee kesäkuussa 1961 avattu Panssarimuseo, joka esittelee Suomen puolustusvoimien käytössä ollutta panssarikalustoa.
Tuonelan joutsen (näytelmä)

Tuonelan joutsen on Eino Leinon runomuotoinen näytelmä vuodelta 1898. Yhdessä näytelmän "Sota valosta" (1900) kanssa sen on katsottu aloittaneen suomalaisen kirjallisen symbolismin. Tuon ajan karelianistis-uusromanttisen valtavirran mukana Leino oli alkanut syventyä kalevalaiseen aihepiiriin. 
Samoihin aikoihin Leinon kanssa Tuonen joutsen -aihetta työstivät myös Jean Sibelius ja Akseli Gallen-Kallela.
Ice Upon the Night

Ice Upon the Night (FD010, FR040) on kokkolalaisen Immortal Souls -yhtyeen toinen täyspitkä studioalbumi.
"Ice Upon the Night" on Immortal Soulsin ensimmäinen julkaisu päästyään alankomaalaiselle "Fear Dark" -levy-yhtiölle. Albumi äänitettiin marraskuussa 2002 Helsingin "Sonic Pump Studiosissa". Miksauksesta ja teknisestä puolesta vastasi Nino Laurenne. Mika Jussila masteroi "Ice Upon the Nightin" "Finnvox"-studiolla Helsingissä. Albumin tuotti Immortal Souls.
Musiikkityyliltään yhtye jatkaa tunnettua melodista death metal -linjaansa kuten myös sanoitusten talviteemojen käsittelyä, mutta musiikin tempo on kauttaaltaan aavistuksen hidastunut. Kappaleella ""You" vieraileva laulaja Kimmo Pulkkinen tulkitsee puhtain vokaalein kappaleen säkeitä duettona A. Särkiojan murinavokaaleja vasten. Puhdasta laulua kuullaan myös lieviä hittiaineksia sisältävällä "Man of Sorrow" -kappaleella.
"Ice Upon the Night" sai monilta kriitikoilta hyvän vastaanoton. Esimerkiksi "Imperiumi.netin" Mape Ollila kirjoitti, että teknisesti yhtye on erittäin hyvä ja sen kappalemateriaalissakaan ei ole moitteen sijaa. Jotkut vanhat fanit sen sijaan moittivat albumia jonkin verran uusien ideoiden puutteesta, joistain lievistä metalcore-vaikutteista, vähemmän talvitunnelmaisesta kansikuvasta sekä "Under the Northern Sky" -albumiin verraten hieman rauhoittuneesta ulosannista.
"Ice Upon the Nightia" ei markkinoitu erityisen näkyvästi Suomessa, sillä "Fear Dark" -levy-yhtiön markkinointi kohdistuu pääasiassa Benelux-maihin, Saksaan ja Sveitsiin. Vuonna 2004 Albumi lisensoitiin Yhdysvaltojen markkinoille lähinnä hardcore punkiin suuntautuneen levy-yhtiön "Facedown Recordsin" kautta. USA-painos julkaistiin erilaisella, Fear Dark -versioon verraten talvisemmalla kansikuvalla.
Profane Omen

Profane Omen on lahtelainen vuonna 1999 perustettu metalliyhtye, joka voitti Vuoden tulokas -palkinnon Finnish Metal Awardsissa vuonna 2007. 
Profane Omenin tyyli on vaihdellut paljon yhtyeen historian aikana, mutta nykyisessä tyylissä on vivahteita mm. death metalista, thrash metalista, southern rockista ja punkista. Yhtyettä on kutsuttu myös deathrockiksi, ja yhtye itse luonnehtii tyyliään death ’n’ rolliksi. Groove ja asenne ovat tärkeitä Profane Omenin musiikissa. Puhdasta ja murinalaulua yhdistelevä Jules Näveri on tunnettu monipuolisesta vokalisoinnistaan. 
Historia.
Profane Omen perustettiin Myrskylässä vuonna 1999. Nykyisistä jäsenistä ainoastaan laulaja Jules Näveri on ollut yhtyeen mukana alusta lähtien. Yhtyeen perustaneet kitaristi Janne Tolonen ja rumpali Sami Varjola erosivat yhtyeestä, ja vasta kolmen rumpalin, neljän kitaristin ja kahden basistin kautta kokoonpano muodostui lopulliseksi. Vaikutteita yhtye sanoo ottaneensa muun muassa Metallicalta ja Panteralta, ja osalla jäsenistä on myös black- ja death metal -taustaa. 
Yhtyeen demoura oli kohtalaisen pitkä. Viiden demon nauhoittamisen ohessa Profane Omen ehti olla varsin aktiivinen myös keikkarintamalla ennen ensimmäisen studioalbuminsa julkaisua. Yhtye esiintyi myös Saksassa vuonna 2005, ja eräs saksalainen radiokanava valitsi "Label of Black" -EP:n kuukauden albumiksi. 
Vasta seitsemän vuoden kuluttua yhtyeen perustamisesta, 6. syyskuuta 2006, julkaistiin Dethrone Musicin kautta Ville Sorvalin tuottama albumi "Beaten into Submission". Kappalemateriaalia oli kertynyt vuosien mittaan runsaasti, ja osa albumin kappaleista on kirjoitettu jo vuosina 2001–2004. "Beaten Into Submission" sijoittui Suomen virallisella albumilistalla sijalle 28.
Profane Omen julkaisi levyn Inherit The Void 6.3.2009. Inherit the Void sijoittui albumilistan kahdeksannelle sijalle. Inherit The Voidista julkaistaan myös vinyyliversio.
Ralph Doubell

Ralph Douglas Doubell (s. 11. helmikuuta 1945 Melbourne, Australia) on australialainen 800 metrin juoksija ja olympiavoittaja Mexicon kisoista 1968.
Elämäkerta.
Ralph Doubell oli huipulla vain melkoisen lyhyen ajan, mutta teki uransa parhaan suorituksen täsmälleen oikeassa paikassa – olympiafinaalissa.
Doubell oli valmistunut Melbournen yliopistossa, missä hän oli harjoitellut itävaltalaissyntyisen valmentajan Franz Stampflin johdolla. Ensimmäisen suuren voittonsa Doubell saavutti vuoden 1967 Universiadeissa ajalla 1.46,7. Seuraavalla kaudella hän kärsi akillesjännevammasta eikä kyennyt kilpailemaan kuuteen kuukauteen ennen olympialaisia.
Mexicossa ylivoimainen suosikki oli Kenian Wilson Kiprugut, joka veti ensimmäisen kierroksen kovaa vauhtia (51,0) ja johti vielä viimeisessä kaarteessa. Loppusuoralla Doubell ohitti Kiprugutin ja voitti kultaa Peter Snellin maailmanennätystä sivuavalla käsiajalla 1.44,3 (sähköajanotolla 1.44,40). Huolimatta kilpailupaikan korkeasta sijainnista Doubell ei ollut harjoitellut etukäteen päivääkään vuoristo-olosuhteissa. Doubellin aika säilyi Australian ennätyksenä lähes 50 vuotta. Alex Rowe sivusi aikaa vuonna 2014 ja Joseph Deng alitti sen heinäkuussa 2018.
Doubell tähtäsi vielä Münchenin olympialaisiin, mutta hänen uransa päättyi jalkavammoihin. Kansainyhteisön kisoissa Doubell sijoittui kuudenneksi sekä 1966 että 1970.
Urheilu-uransa jälkeen Doubell työskenteli pankkialan johtotehtävissä ja myöhemmin Telstra-stadionin johtajana Sydneyssä.
Lemminkäinen (Sibelius)

Lemminkäinen op. 22 on Jean Sibeliuksen neliosainen orkesterisarja, jonka osat "Tuonelan joutsen" ja "Lemminkäisen kotiinpaluu" ovat kuuluneet suomalaisten orkesterien ohjelmistoon kantaesityksestään alkaen. Sarjan kaksi muuta osaa "Lemminkäinen ja saaren neidot" ja "Lemminkäinen tuonelassa" olivat Sibeliuksen tahdosta esityskiellossa. Syynä esityskieltoon on saattanut olla se, ettei Robert Kajanus pitänyt näistä osista. Lemminkäis-sarjan musiikki on kiinteässä yhteydessä 1890-luvun symbolistiseen suuntaukseen.
Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julisti 1891 sävellyskilpailun ensimmäisen suomenkielisen oopperan säveltämisestä, jonka tuli olla suomalaisen säveltäjän kirjoittama ja olla "sisällyksensä puolesta mytologista tai historiallista ainetta". Jean Sibelius suunnitteli ilmeisesti kilpailun innoittamana pitkän oopperan "Veneen luominen" säveltämistä, ja "Tuonelan joutsen" perustuu tämän oopperan alkusoitoksi suunniteltuun materiaaliin. Sibelius kuitenkin luopui suunnitelmasta ottaessaan etäisyyttä musiikillisesti Richard Wagneriin.
Sävellys joutui kantaesityksen jälkeen kritiikin kohteeksi; Nya Pressen -lehden kriitikko Karl Flodin kirjoitti:
”Tällainen musiikki tuntuu ihan patologiselta ja jättää niin sekavia, piinallisia ja luonteeltaan epämääräisiä vaikutelmia, että niillä on hyvin vähän yhteistä sen esteettisen mielihyväntunteen kanssa, jota kaiken kaunotaiteen ja ennen muuta musiikin tulee herättää.”
Vasta vuonna 1935 Lemminkäinen esitettiin toisen kerran kokonaisena, ja 1954 teos julkaistiin kokonaisuudessaan, jolloin toisen ja kolmannen osan paikkaa vaihdettiin eli "Tuonelan joutsen" siirrettiin toiseksi osaksi. Vuoden 1935 esitys sai kriitikoilta ylistävän vastaanoton.
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2011

Uintilajien maailmanmestaruuskilpailut 2011 järjestettiin Shanghaissa, Kiinassa 16.–31. heinäkuuta. Shanghaissa kilpailtiin viidessä eri uintilajissa: avovesiuinnissa, ratauinnissa, taitouinnissa, uimahypyissä ja vesipallossa.
FINA myönsi MM-kilpailut Shanghaille 24. maaliskuuta 2007. Kilpailujen isännyydestä kilpaili myös Qatarin Doha. Shanghaissa järjestettiin myös Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 2006.
Uimahypyissä isäntämaa Kiina voitti ensimmäisenä maana historiassa kaikki maailmanmestaruudet, vaikka esimerkiksi Guo Jingjing lopetti uransa puolisen vuotta ennen kisoja. Taitouinnissa kaikki maailmanmestaruudet menivät Venäjälle, ja Natalja Ištšenko voitti kuusi MM-kultamitalia. Avovesiuinnissa kaikki seitsemän maailmanmestaruutta menivät eri maihin. Saksalainen Thomas Lurz ylsi ainoana avovesiuimarina kolmeen mitaliin.
Ratauinnissa yhdysvaltalainen Ryan Lochte ui 200 metrin sekauinnissa maailmanennätyksen 1.54,00. Kyseessä oli ensimmäinen pitkien ratojen maailmanennätys, joka uitiin vuoden 2009 ja uuden teknologian pukujen kieltämisen jälkeen. Kisojen viimeisenä päivänä kiinalainen Sun Yang ui 1 500 metrin vapaauinnissa maailmanennätyksen 14.34,14. Sunin maailmanennätys rikkoi tuolloin vanhimman voimassa olleen ME:n. Vanha ME oli myös ainoa, joka oli tehty ennen uuden teknologian pukujen kautta. Ratauimareista Lochte ui viisi kultamitalia ja Michael Phelps neljä kulta-, kaksi hopea- ja yhden pronssimitalin.
Mitalistit.
Avovesiuinti.
Tulokset: 
Ratauinti.
Tulokset: 
Taitouinti.
Tulokset: 
Uimahypyt.
Tulokset: 
Vesipallo.
Tulokset: 
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Boomhauer

Boomhauer on turkulainen garage rock -yhtye. Yhtyeeseen kuuluu kolme jäsentä ja se on levyttänyt kolme täyspitkää albumia.
Yhtye on nimetty "Kukkulan kuningas" -animaatiosarjassa esiintyvän samannimisen hahmon mukaan.
Jäsenet.
Lähde:
Gradia Jyväskylä

Jyväskylän koulutuskuntayhtymä Gradian ammatilliset oppilaitokset Gradia Jyväskylä ja Gradia Jämsä yhdistyivät Ammattiopisto Gradiaksi, joka aloitti toimintansa 1.8.2023.
Yhdistymisen tarkoituksena on Gradian talouden tasapainottaminen ja toimintojen tehostaminen. 
Oppilaitoksessa opiskelijoita on lähes 17 000 ja henkilöstöä noin 590. Rehtorina toimii Pirjo Kauhanen.
Ammattiopisto Gradia on osa Jyväskylän koulutuskuntayhtymää Gradiaa. Gradiaan kuuluu toisen asteen oppilaitoksia: Ammattiopisto Gradia sekä Jyväskylän Lyseon lukio, Schildtin lukio ja Jyväskylän aikuislukio. Gradia toimii yhdeksällä eri kampuksella: Jyväskylässä, Jämsässä, Keuruulla ja Lievestuoreella (Laukaa).
Rubiinitetra

Rubiinitetra ("Hemigrammus erythrozonus") on amerikantetrojen heimoon kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Rubiinitetra on pituudeltaan noin 4–5 cm. Sen kyljessä on rubiininvärisiä juovia.
Alkuperä.
Rubiinitetra on kotoisin Guyanasta Etelä-Amerikasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Rubiinitetra on parvikala ja parvessa tulisi olla vähintään 6–10 yksilöä. Kauneimmillaan vasta yli 20 kalan parvessa. Maksimimäärän määrää vain akvaarion koko.
Vesiolot ja ravinto.
Veden sopiva happamuus on pH 6–7. Sopiva veden kovuus on °dH 5–12. Veden lämpötilan tulisi olla välillä 24–28 °C.
Rubiinitetralle kelpaavat ruoaksi kaikenlaiset tehdasvalmisteiset kuivahiutaleruoat.
Ratsumies

Ratsumies, Op. 32 on Aulis Sallisen säveltämä ooppera, joka sai ensi-iltansa Savonlinnan oopperajuhlilla 17. kesäkuuta 1975. Sen libreton on kirjoittanut akateemikko Paavo Haavikko. Teos sävellettiin alun perin Olavinlinnan 500-vuotispäivien kunniaksi järjestettyyn sävellyskilpailuun.
"Ratsumies" omaperäisyydestään huolimatta liittyy vahvasti suomalaiseen oopperaperinteeseen ja sen kantaesityksen jälkeen siitä povattiin kolmatta kansallisoopperaa Leevi Madetojan "Pohjalaisien" ja Aarre Merikannon "Juhan" rinnalle. Myöhemmin Sallisen ja Joonas Kokkosen oopperoita on alettu nimittää karvalakkioopperoiksi. Ratsumies koostuu kolmesta sinfonisesta jaksosta, jotka sisältävät temaattisesti yhtenäisiä aineksia ja orkesterilla on keskeinen osa tarinankerronnassa. Ratsumies ei ole varsinaisesti historiallinen ooppera, vaan se kertoo mitä 500 vuotta sitten olisi saattanut tapahtua. Ooppera on kertomus "miehestä ja naisesta, sodasta, hevosista, naisista, onnesta, kuolemasta".
Libertad 1

Libertad 1 on ensimmäinen Kolumbiassa rakennettu satelliitti. 
Se on nanosatelliitti - painaa vain 1 kg - ja samalla yliopistosatelliitti - sen suunnittelivat ja rakensivat Universidad Sergio Arboledan opiskelijat. Se on teknologiakoe, jonka tarkoitus oli ensisijaisesti opettaa hankkeeseen osallistuvia opiskelijoita. Satelliitin konfiguraatio perustuu CubeSat-satelliittiin. 
Satelliitti laukaistiin 17. huhtikuuta 2007 Dnepr-kantoraketilla.
K&amp;C

K&amp;C ry on oululainen melontaseura, joka on perustettu vuonna 1982.
Yhdistyksen nimen taustalla ovat englannin kielen sanat "kayak" ja "canoe" (suomeksi kajakki ja kanootti), jotka ovat kuvaavat melontaan käytettäviä vesikulkuneuvoja. Seuran alkuperäinen nimi oli Kiiminkijoen Melojat ry, nimenmuutos tehtiin 1999.
Kanoottiliitto valitsi K&amp;C:n vuoden 2005 ja 2009 melontaseuraksi.
Anastasia (vuoden 1956 elokuva)

Anastasia on vuonna 1956 valmistunut 20th Century Foxin tuottama draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Anatole Litvak. Elokuvan pääosissa näyttelevät Ingrid Bergman, Yul Brynner ja Helen Hayes.
Elokuva kertoo tsaari Nikolai II:n nuoresta tyttärestä prinsessa Anastasiasta, joka on paennut Ranskaan.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Anastasian" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Turun ylioppilaslehti

Turun ylioppilaslehti (puhekielessä "Tylkkäri") on Turun yliopiston ylioppilaskunnan julkaisema aikakauslehti, joka ilmestyy viisi kertaa vuodessa. Sen tärkein lukijaryhmä ovat Turun yliopiston opiskelijat. Lehden päätoimittajana toimii Hermanni Sankelo. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin vuonna 1931.
Lehti on saatavilla Turun yliopiston kampusalueella ja Turun keskustassa sijaitsevista jakelupisteistä. Se myös jaetaan postitse kaikille tilaajille sekä Turun ylioppilaskyläsäätiön asuntoihin. Lisäksi erityiset Abi-numerot jaetaan kaikille Turun talousalueen lukioiden abiturienteille.
Historia.
"Turun ylioppilaslehden" ensimmäinen numero ilmestyi 24. tammikuuta 1931. Sitä ennen Turussa luettiin helsinkiläistä "Ylioppilaslehteä". Lehden perustamista edelsi väittely ylioppilaskunnan oman lehden suotavuudesta. Akateemisen Karjala-Seuran maltillinen siipi kannatti ja jyrkempi vastusti lehden perustamista. Perusteena vastustamiselle oli muun muassa pyrkimys säilyttää suomalaisten ylioppilaiden rintama eheänä. Osaltaan lehden perustamiselle myönteiseen päätökseen vaikutti yliopiston rehtori V. A. Koskenniemi, joka lupasi avustaa perustettavaa lehteä.
"Turun ylioppilaslehti" osallistui varsinkin 1960- ja 1970-luvuilla aktiivisesti yhteiskunnalliseen keskusteluun. Eräs dramaattisimmista lehden historiaan liittyvistä tapahtumista oli vuonna 1970 poliittisista syistä aiheutunut päätoimittaja Matti Vimparin erottaminen. M. A. Numminen ja Jarkko Laine tekivät tapauksesta ”Pilkkalaulu Vimparin erottajista” -nimisen kappaleen.
Vuoden 1969 alusta "Turun ylioppilaslehden" julkaisijoiksi tulivat TYY:n ohella mukaan Turun kauppakorkeakoulun ylioppilaskunta, Turun opettajakorkeakoulun ylioppilaskunta ja Åbo Akademis Studentkår. Samalla lehti muuttui kaksikieliseksi nimellä "Turun ylioppilaslehti – Åbo studentblad".
Marraskuussa 2018 Turun yliopiston ylioppilaskunnan edustajisto äänesti Turun ylioppilaslehden budjetista ja strategiasta. Budjettiäänestyksessä pohjaesitys, eli budjetin säilyttäminen nykyisellään, sai enemmistön äänistä. Lehden strategia arvottiin, koska edustajistoryhmien Soihdunkantajat ja Ryhmä Lex esitykset keräsivät yhtä monta ääntä.
Turun ylioppilaslehden päätoimittajia.
Päätoimittajan valitsee Turun yliopiston ylioppilaskunnan edustajisto.
Erkki-Juhani Taipale

Erkki-Juhani Taipale (s. 25. joulukuuta 1937 Helsinki) on entinen korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos. Hän valmistui lainopin kandidaatiksi vuonna 1961 ja sai varatuomarin arvon 1964. 
Taipale toimi asianajajana vuosina 1964–1988 kunnes hänet nimitettiin tuomariksi korkeimpaan oikeuteen 1. syyskuuta 1988 alkaen.
Taipale on työnsä ohessa toiminut urheilun oikeusturvalautakunnan puheenjohtajana sekä eri tehtävissä Suomen Asianajajaliitossa päätyen liiton puheenjohtajaksi vuosiksi 1980–1988. 
Pysyvänä asiantuntijana perusoikeuskomiteassa hän toimi vuosina 1989–91. 
Taipale oli ensimmäisen tuomarinvalintalautakunnan puheenjohtaja.
Eläkkeelle Taipale jäi vuonna 2005, mutta toimi Suomen Asianajajaliiton säätiön puheenjohtajana vuoteen 2014 asti.
Taipale sai vuonna 2015 Matti Ylöstalo -palkinnon työstään asianajajakunnan hyväksi.
Guntis Ulmanis

Guntis Ulmanis (s. 13. syyskuuta 1939) on latvialainen poliitikko Latvian ensimmäinen varsinainen presidentti maan itsenäisyyden palauttamisen jälkeen vuosina 1993–1999.
Ulmanis syntyi Riiassa. Latviaa 1930-luvulla johtanut Kārlis Ulmanis oli Guntis Ulmanisin isosetä ja Ulmanis vietti lapsuutensa Siperiassa ennen paluutaan Latviaan 1948.
Ulmanis valmistui Latvian valtionyliopiston taloustieteiden laitokselta 1963 ja suoritti asevelvollisuutensa 1963–1965. Hän liittyi kommunistiseen puolueeseen 1966 ja kohosi viimein Riian kaupunginkomitean johtoon.
Latvian parlamentti Saeima valitsi hänet ensimmäiselle kolmivuotiskaudelle 1993 maan presidentiksi. Tätä ennen maan valtionpäämiehenä oli parlamentin puhemies. Ulmanis yritti demokratisoida kansalaisoikeuslakia 1994. Vuonna 1996 hän julisti kuolemanrangaistuksen kiellon. Vuonna 1995 kuudennen Saeiman vaalien jälkeen Ulmanis nimitti Latvian pääministeriksi ensin oikeistolaisen ehdokkaan, ja sitten vasemmistolaisen, mutta parlamentti ei tukenut kumpaakaan, ja pääministeriksi tuli lopulta puolueeton Andris Šķēle.
Joseph Pevney

Joseph Pevney (15. syyskuuta 1911 New York, Yhdysvallat – 18. toukokuuta 2008 Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja. Hän työskenteli Broadwaylla vuosina 1936–1946.
Pevneyn elokuviin kuuluvat muun muassa "Tammy ja suuri maailma" (1957), "Tuhatkasvoinen mies" (1957) ja "Kerskurit" (1960). 
Elokuviensa lisäksi Pevney ohjasi muun muassa useita "Bonanzan" ja "Star Trekin" jaksoja, muun muassa jakson "The City on the Edge of Forever". Hän oli naimisissa näyttelijä Mitzi Greenin kanssa. Avioliitto päättyi Greenin kuolemaan vuonna 1969. Parilla oli neljä yhteistä lasta.
Coryn koukerot

Coryn koukerot ("Cory in the House") on yhdysvaltalainen nuorten tilannekomediasarja. Se on "That's So Raven" -sarjan spin-off. Pääosassa ovat Cory (Kyle Massey) ja hänen isänsä (Rondell Sheridan).
Sarjassa Ravenin isä pääsee Valkoiseen taloon töihin, joten Cory ja hänen isänsä lähtevät matkaan. Ravenia ja perheen äitiä ei ole kirjoitettu sarjaan, sillä he ovat molemmat opiskelemassa. Cory pääsee siellä uuteen kouluun ja tapaa uusia ystäviä, kuten Meenan ja Newtonin. Heillä on oma bändi. Sarjaa nähdään Suomessa Disney Channelilla. Sarjan Suomen ensi-ilta oli 23. maaliskuuta 2007. Sarjan toinen ja viimeiseksi jäänyt kausi alkoi marraskuussa 2007 ja päättyi vuonna 2008.
Henkilöt.
Cory Baxter.
Cory on Valkoisen talon kokin poika. Cory pitää videopeleistä, rahasta ja koripallosta. Hän on ihastunut Meenaan. Cory on aikamoinen bisnesmies ja DC3-bändin rumpali.
Meena Paroom.
Meena on Bahavian suurlähettilään tytär. Hänen parhaita ystäviään ovat Cory ja Newton. Meena toimii DC3-bändissä laulajana.
Newton "Newt" Livingston III.
Newton on Meenan ja Coryn hassu ystävä. Newtonin isä on senaattori ja hänen äitinsä on korkeimman oikeuden tuomari. Newt on DC3-bändin kitaristi.
Sophie Martinez.
Sophie on presidentti Richard Martinezin tytär. Häntä kutsutaan "Amerikan enkeliksi". 
Presidentti Richard Martinez.
Richard on Yhdysvaltojen presidentti ja on Sophien isä. 
Victor Baxter.
Victor on Valkoisen talon kokki ja Coryn isä. 
Samantha Samuels.
Samantha on presidentin assistentti ja luonteeltaan hieman äkkipikainen.
Jason Stickler.
Jason on luonteeltaan massiivinen ja omistaa todella paljon CIA-teknologiaa, koska hänen isänsä on agentti. Hän on ihastunut Meenaan.
Candy Smiles.
Candy on koulun entinen puheenjohtaja ja aikamoinen ilopilleri. Hän oli ihastunut Coryyn yhdessä jaksossa.
Anna Magnani

Anna Magnani (7. maaliskuuta 1908 Rooma, Italia – 26. syyskuuta 1973 Rooma, Italia) oli Oscar-palkittu italialainen näyttelijä.
Magnani tunnetaan rooleista, jossa hän on esittänyt maanläheisistä työväenluokan naisia. Niissä on monia kuuluisia italialaisia elokuvia kuten "Rooma – avoin kaupunki" (1945). Sen lisäksi hän sai parhaan naispääosan Oscarin elokuvasta "Tatuoitu ruusu" (1955).
Magnani syntyi aviottomana lapsena. Hänen äitinsä oli italialainen ja isänsä tuntematon , mutta hänet kasvatti isoäiti Rooman köyhässä osassa. Magnani opiskeli näyttelemistä Roomassa ja hankki samalla elantonsa laulajana yökerhoissa. Myöhemmin hän teki varieteeta, ja vuonna 1926 hän liittyi näytelmäseurueeseen. Ensimmäisen elokuvaroolinsa Magnani teki vuoden 1927 elokuvassa "Scompolo". Seuraavan kerran hän esiintyi elokuvassa kuitenkin vasta 1934. Vuonna 1935 hän meni naimisiin ohjaaja Goffredo Alessandrinin kanssa. Tämän elokuvassa "Cavalleria" (1936) Magnani näytteli sivuroolissa. Avioliitto oli epäonnistunut, ja se purettiin 1950. Magnanin elokuvaura lähti nousuun 1941, kun hän näytteli toista naispääosaa Vittorio de Sican elokuvassa "Teresa Venerdi". Vuonna 1942 hän sai avioliiton ulkopuolisen lapsen näyttelijä Massimo Seraton kanssa.
Rooman päädyttyä liittoutuneiden haltuun Magnani sai suosiota amerikkalaisten sotilaiden parissa laulajana. Vuonna 1945 hän teki lopullisen läpimurtonsa Roberto Rossellinin neorealistisessa elokuvassa "Rooma – avoin kaupunki". Seuraavana vuonna yhdysvaltalainen National Board of Review valitsi hänet vuoden parhaaksi ulkomaiseksi naisnäyttelijäksi. Magnanin kansainvälisen uran huipentuma oli 1955 päärooli Hollywood-elokuvassa "Tatuoitu ruusu", josta hän sai Oscar-palkinnon. Tämän jälkeen hän näytteli vielä noin kymmenessä elokuvassa, loppuaikoina pääasiassa tv-elokuvissa ja teatterissa.
Magnani kuoli 65-vuotiaana haimasyöpään. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Emilio Colombo

Emilio Colombo (11. huhtikuuta 1920 Potenza – 24. kesäkuuta 2013 Rooma) oli italialainen diplomaatti ja poliitikko. Hän kuului kristillisdemokraattiseen puolueeseen. 
Potenzassa syntynyt Colombo oli koulutukseltaan lakimies. Hän oli merkittävä vaikuttaja kotimaansa politiikassa, jossa nousi lopulta pääministeriksi asti, mutta oli aktiivinen myös Euroopan politiikassa. Hän toimi vuosina 1977–1979 Euroopan parlamentin puhemiehenä.
Colombo toimi Italian pääministerinä vuosina 1970–1972. Myöhemmin hän oli muun muassa kahteen otteeseen ulkoministerinä. 
Presidentti Carlo Azeglio Ciampi nimitti Colombon elinikäiseksi senaattoriksi vuonna 2003. 
Colombo herätti aikanaan kohua ilmoittamalla käyttävänsä säännöllisesti kokaiinia "terapeuttisiin tarkoituksiin".
Itävallan avaruusjärjestö

Itävallan avaruusjärjestö () perustettiin vuonna 1972. Se huolehtii sekä avaruustekniikan että ilmailutekniikan kehittämisohjelmista Itävallassa sekä koordinoi itävaltalaista avaruustutkimusta kansallisen ja kansainvälisen toiminnan ja ohjelmien yhteydessä.
Historia.
Itävallan avaruusjärjestö (ASA) perustettiin vuonna 1972. Vuosina 1977–1987 sitä kutsuttiin Itävallan aurinko- ja avaruusjärjestöksi (ASSA), jollon valmistauduttiin liittymään Euroopan avaruusjärjestöön (ESA) edistämään avaruusteknologiaa. Vuonna 1987 Itävallasta tuli ESA:n jäsen ja organisaation nimi muutettiin ASA:ksi.
Tärkeitä ASA-projekteja olivat ensimmäisen itävaltalaisen astronautin Franz Viehböckin lento Mir-avaruusasemalle vuonna 1991 sekä yhteistyö SPACELAB-1:ssä, kansainvälisessä ISS-avaruusasemassa ja GALILEO-projektissa.
Vuonna 2004 se sulautui Itävallan tutkimuksen kehitysorganisaatioon (FFG) ( (FFG)).
Vuonna 2005 Itävallan avaruusjärjestö siirrettiin Aeronautics and Space Agencylle (englanninkielinen nimi Aeronautics and Space Agency säilyttää vakiintuneen lyhenteen ASA). Se liitettiin syyskuussa 2004 perustetun Itävallan tutkimuksen edistämisviraston (FFG) tutkimusinfrastruktuuriorganisaatioon, ja se toimii tiedeministeriön alaisuudessa. Tutkimuksen ja kehityksen toiminnallinen puoli on sisällytetty vuonna 2002 alkaneeseen Itävallan avaruussovellusohjelmaan (ASAP) sekä lukuisiin yliopistojen ja yliopistojen ulkopuolisiin erityishankkeisiin. Viraston on siitä lähtien palvellut kansainvälistä ja "Itävallan taloutta ja tiedettä kansainvälisen ilmailualan telakointiasemana ja keskeisenä yhteyspisteenä kaikkien ilmailu- ja avaruustoimintaan liittyvien toimintojen" koordinointia. Samaan aikaan sen rinnalle asetettiin ilmailu- ja avaruusalan neuvottelukunta, joka "tukee FFG:n hallintoa sekä itse viraston johtamista, erityisesti ilmailuteollisuuden strategioiden kehittämisessä."
Aerospace Agencyn johtaja oli (2012) Harald Posch ja neuvottelukunnan puheenjohtaja (sen perustamisesta lähtien) Peter Jankowitsch. Heinäkuussa 2015 Andreas Geisler nimitettiin viraston johtajaksi Harald Poschin seuraajaksi, joka kuoli toukokuussa 2015.
Vuonna 2016 menot olivat noin 65 miljoonaa euroa. Tästä noin 48 miljoonaa euroa oli tarkoitettu ESA:n maksuihin (18 miljoonaa euroa ESAn pakolliseen ohjelmaan ja noin 30 miljoonaa euroa valinnaisiin ohjelmiin).[
Tehtäviä.
Järjestön tehtäviä ovat:
NIVR

NIVR (Nederlands Instituut voor Vliegtuigontwikkeling en Ruimtevaart) eli Alankomaiden ilmailu- ja avaruusjärjestö oli Alankomaiden ilmailu- ja avaruusohjelmien johtovirasto elokuun 2009 loppuun asti. Sen toiminnot siirtyivät 1. syyskuuta 2009 SenterNovem-organisaation osaksi. Vuonna 2010 SenterNovem sulautui uuteen Agentschap NL-organisaatioon, jonka sisälle on synnytetty Netherlands Space Office.
Toiminta.
NIVR oli puolivaltiollinen, voittoa tuottamaton säätiö, jonka tavoitteena oli edistää ilmailu- ja avaruustoimintaa Alankomaissa. Se sijaitsi Delftin teknillisen yliopiston lentotekniikan osaston rakennuksessa. 
Alankomaiden teknologiapolitiikka on talousministeriön (Ministerie van Ekonomische Zaken) vastuulla, joka ensisijaisesti vastaa myös avaruuspolitiikasta. Avaruuspolitiikkaa käsitellään ministeriöiden välisessä avaruuskomiteassa (Interdepartementale Commissie Ruimtevaart, ICR), johon osallistuvat ne ministeriöt, joilla on avaruustoiminnassa etuja valvottavanaan.
Tausta.
NIVR syntyi toisen maailmansodan jälkeen perustetun ilmailuteollisuuden kehitysorganisaation (NIV) pohjalle vuonna 1971. 
Toisen maailmansodan jälkeen perustettu NIV jälleenrakensi mm. Fokker-lentokonetehtaan toimivaksi yhtiöksi 1940-luvulta lähtien. Sen rahoittamia kehitysohjelmia olivat Fokker S-11-koulukone 1940-luvulla ja Fokker F-27 "Friendship" 1950-luvulla.
Estonia-teatteri

Estonia-teatteri on Tallinnassa sijaitseva teatterirakennus, joka on toiminut vuodesta 1949 Viron kansallisooppera Estonian ja Viron valtion sinfoniaorkesterin toimitilana.
Historia.
Estonia-teatterin rakennutti Tallinnan virolainen Estonia-seura ja sen vuonna 1913 valmistuneen rakennuksen suunnittelivat suomalaiset arkkitehdit Armas Lindgren ja Wivi Lönn. Lönn ja Lindgren voittivat rakennuksen suunnittelukilpailun työllään "Thalia" vuonna 1908 ja varsinaisesti rakennus suunniteltiin vuosina 1910–1913. Valmistunut rakennus oli monitoimitila, jossa oli 900-paikkainen teatterisali, 1 200 paikkainen konserttisali, kasino, ravintola ja biljardisali, liiketiloja ja eri seurojen kokoushuoneita. Kuvanveistäjä August Weizenberg lahjoitti teatterille kaksi marmoripatsastaan, "Hämarik" ja "Koit". Estonia-teatterin lavasta tuli kansallinen päänäyttämö, jolla esitettiin puheteatteria, oopperaa ja balettia. Venäläiset viranomaiset pitivät Estonia-teatteria virolaisena suuruudenhulluutena ja rakennus olikin jatkuvasti viranomaisten silmätikkuna. 23. huhtikuuta 1919 rakennuksessa kokoontui Viron perustava kokous.
Estonia-teatteri kärsi huomattavia vahinkoja toisen maailmansodan aikana Neuvostoliiton ilmavoimien tekemissä Tallinnan suurpommituksissa 9. maaliskuuta 1944. Vuosina 1946–1947 korjattu rakennus poikkesi jonkin verran edeltäjästään ja sen ulkoasu on pelkistetympi. Uusi rakennus perustui arkkitehtien Alar Kotlin ja Edgar Johan Kuusikin suunnitelmiin ja rakennusta innoitti 1930-luvun uusklassismi ja sodan jälkeisen ajan stalinistinen sosialistinen realismi. Rakennuksen sivufasadi säilyi ennallaan, mutta muita muutettiin huomattavasti, minkä lisäksi rakennuksen sisätilat saivat aiemmasta jugend-tyylistä poikkeavan uusklassisen ilmeen. Virolainen puheteatteri siirtyi vuonna 1949 Viron draamateatteriin. 
Itsenäistymässä olevan Viron edustajat kokoontuivat Estonia-teatterissa useiden ajalle merkittävien tapahtumien merkeissä. Viron olympiakomitea () perustettiin 14. tammikuuta 1989. Olympiakomitean perustamiseen johtanut urheilukonferenssi järjestettiin Estonia-teatterissa. 11. maaliskuuta 1990 rakennuksessa kokoontui Viron kongressi (). Vuonna 2003 rakennukseen valmistui uusi monikäyttölava ja teatterisali sai uuden ja nykyaikaisen näyttämön vuonna 2004. Vuonna 2013 vietettiin rakennuksen 100-vuotisjuhlallisuuksia.
Elizabeth Weir

Elizabeth Weir on kuvitteellinen henkilö "Tähtiportti"- ja Stargate Atlantis -televisiosarjoissa. Hän on valtiotieteiden tohtori ja arvostettu diplomaatti. Elizabeth Weiria on esittänyt Jessica Steen (Tähtiportin 7. kausi) ja Torri Higginson (Tähtiportin 8. kausi sekä Stargate Atlantis).
Juoni.
Tri. Elizabeth Weir on työskennellyt muun muassa Yhdistyneissä Kansakunnissa diplomaattina. Astuttuaan virkaan presidentti Henry Hayes suostutteli Weirin korvaamaan kenraalimajuri George Hammondin SGC:n johdossa. Uudessa virassaan Weir pysyi puolueettomana eikä taipunut senaattori Robert Kinseyn suunnitelmiin syrjäyttää SGC:n henkilökunta. Kun eversti Jack O'Neill ylennettiin prikaatinkenraaliksi ja asetettiin johtamaan SGC:tä, Weir siirtyi Antarktiksen tutkimusasemalle. Antarktikselta löytyneiden vihjeiden perusteella Daniel Jackson onnistui päättelemään Atlantiksen tähtiporttiosoitteen Pegasus-galaksissa. Weir johti eri kansalaisuuksista koostuneen tutkimusryhmän muinaisten kadonneeseen kaupunkiin, vaikka paluusta ei ollut varmuutta. Hän joutui Replikaattorien vangeiksi joista pari kapinallista kertoo Klooni Weirille ja muille että hänet tapettiin koska hänestä tuli osaksi Replikaattori ollessaan kuolemassa ja näin hän oli vaaraksi Replikaattoreille mutta voi myös olla että heille kaikille haluttiin uskotella Elizabethin kuolleen jotta häntä ei etsittäisi.
Hyvä hallintotapa

Hyvä hallintotapa (engl. "Corporate governance") on määritelty muun muassa organisaation hallintojärjestelmäksi, jolla organisaatiota johdetaan ja valvotaan sekä toiminnan organisoinniksi sidosryhmien edut huomioon ottavalla tavalla. Hyvä hallintotapa käsittää suhteet paitsi omistajiin myös muihin sidosryhmiin.
Periaatteet.
Hyvään hallintotapaan kuuluu omistajien oikeuksien suojeleminen, omistajien tasapuolinen kohtelu, omistajien lakisääteisten oikeuksien tunnustaminen ja heidän osallistumisensa rohkaiseminen, organisaation taloudellisten tietojen oikea-aikainen ja tarkka raportointi sekä organisaation johtoelimen ohjaus- ja valvontatehtävät ja tilivelvollisuus. Valvontatehtävät käsittävät huolehtimisen siitä, että taloudellisten tietojen raportointi on oikea-aikaista ja tarkkaa, että tilintarkastus, sisäinen valvonta, riskienhallinta, lakien ja määräysten noudattaminen ja johtamis- ja hallintokäytännöt on järjestetty asianmukaisesti ja että merkittävimpiä liiketoimia ja eturistiriitatilanteita tarkastellaan riittävästi ja niihin reagoidaan tarvittaessa. 
Lähteet.
Matti Mattila: Tehtävänä valvonta (2006). .
Kanadan avaruusjärjestö

Kanadan avaruusjärjestö (, ) on Kanadan avaruustoiminnan suurin rahoittaja.
Kanadan avaruustoiminta alkoi 1960-luvun alussa. Kanada on ollut edistyksellinen muun muassa tietoliikennesatelliittien käytössä (ks. Anik) ja edelläkävijöitä tutkasatelliittien kehittämisessä ja käytössä (Radarsat).
Kanada on ollut Euroopan avaruusjärjestön (ESA) liitännäisjäsen alkaen 1. tammikuuta 1979 pyrkimyksenä päästä Yhdysvaltojen suljetun avaruusmarkkinan riippuvuudesta. Kanadan kansallinen markkina on liian pieni ja täysin valtion rahoittama. ESA-toiminta on mahdollistanut kanadalaisen avaruusteknologian (katso esimerkiksi Canadarm2) myyntiä globaalisti.
Budjetti.
Vuonna 2010 Kanadan hallitus aikoi nostaa CSA:n budjettia. Vuonna 2011 budjetti nousi 8,7 prosenttia, mikä merkitsee ilmeisesti kaukokartoitukseen kohdistuvan panostuksen kasvua noin 70 prosentilla.
Vuoden 2011 alkupuolella Kanadan pääministeri Stephen Harper on budjettiesittelyssään esittänyt Kanadan avaruustoiminnan katselmusta – tämä on ilmeisesti keino korottaa avaruusbudjettia ja samalla mahdollisuus myös myydä valtionyhtiöitä ulkomaalaisomistukseen, jos valtiontalous vaatii toiminnan kutistamista. Se, meneekö Harperin esittämä budjetti läpi parlamentista, on epävarmaa.
Kesäkuussa 2011 arvellaan, että CSAn budjetti saavuttaa huippunsa 424,6 miljoonaa dollaria vuonna 2011 ja sen jälkeisinä kahtena vuotena putoaa yhteensä 34 prosenttia. Pudotus liittyy Kanadan julkisen talouden ylikulutuksen vähentämiseen englantilaisen leikkausmallin mukaisesti. Kanadalainen avaruusteollisuus on etsinyt Kanadan ulkopuolisia markkinoita edeltävät pari vuotta, mutta budjettileikkaus tuhonnee osan avaruusteollisuudesta. Maaliskuun alussa 2012 CSAn budjetti näyttää putoavan 14% eli edellisen vuoden 424 miljoonasta Kanadan dollarista 363 miljoonaan Kanadan dollariin. 
Johto.
Entinen meriupseeri ja astronautti Marc Garneau oli CSA:n pääjohtaja vuodet 2001–2005 eroten pyrkiessään eduskuntaan. Vuodet 2006 ja 2007 CSA:ta johtivat väliaikaisina Carole Lacombe (2006–2007) ja Laurier Boisvert (yhdeksän kuukautta vuonna 2007). Guy Bujold toimi pääjohtajana 1. tammikuuta 2008 – 2. syyskuuta 2008. Sen jälkeen CSA:n pääjohtajana on toiminut kanadalainen astronautti Steven MacLean.
CSA:n pääjohtajat
Kanadalaiset avaruudessa.
Yhdeksän kanadalaista avaruuslentäjää on osallistunut 13 NASAn miehitetylle lennolle ja kaksi avaruuslentäjää Sojuz-lennolle:
Huom: Michael McKay erosi lääketieteellisten syiden takia ja Kenneth Money erosi 1992, kahdeksan vuotta valituksi tulostaan; kumpikaan ei lentänyt avaruudessa.
Satelliitit.
Lisäksi kanadalainen Telesat Canada omistaa 13 Anik-satelliittia, joista kolme on vielä käytössä. Toronton yliopisto on kehittänyt CanX-nanosatelliitteja.
Tanskan avaruustutkimusinstituutti

Tanskan avaruustutkimusinstituutti eli "Tanskan kansallinen avaruusinstituutti" on Tanskan avaruusjärjestö.
Hallinto.
Tanskan tieteellisestä ja teollisesta avaruustoiminnasta vastaa tutkimusministeriö (forskninsministeriet). Tanskan avaruustutkimuslaitos (Dansk rumdforskningsinstitut, DSRI) oli tutkimusministeriön alainen laitos, joka mm. edusti Tanskaa ESA:ssa 2000-luvun alkupuolelle asti. 
Vuoden 2007 alussa Tanskan avaruushallinnon organisaatiomalli muuttui. Uusi avaruushallinto on englanninkieliseltä nimeltään National Space Institute (NSI) ja siinä DSRI yhdistyi Tanskan teknillisen yliopiston avaruustoimintojen kanssa. Täten yliopisto-organisaatio sekä rahoittaa, tutkii että kouluttaa avaruusalalla. 
Toiminta.
Toiminnan pääpainot ovat aurinkokuntatutkimus, astrofysiikka ja maan kaukokartoitus.
Instituutin tehtävänä on tehdä avaruustutkimusta sekä toimia avaruusinstrumentoinnin ja -teknologian taitotiedon keskuksena. Tanska on toteuttanut neljä satelliittia:
Vuoden 2004 lopulla Tanska järjesti kilpailun tanskalaisen astronauttikandidaatin löytämiseksi. Vuonna 2007 valitut kandidaatit tutustuivat ESAaan.
Norjan avaruuskeskus

Norjan avaruuskeskus () on Norjan avaruusjärjestö.
Hallinto.
Norjan avaruuskeskus toimi alussa Norjan opetusministeriön () kanssa läheisessä yhteistyössä toimivan säätiön rahoittamana.
Nykyisin se toimii Norjan kauppa- ja teollisuusministeriön alaisuudessa. Se hoitaa muun muassa Norjan suhteet Euroopan avaruusjärjestöön. Keskus sijaitsee Oslossa. Avaruuskeskuksen johtaja on avaruustieteen professori Bo Andersen.
Avaruushallinnon toiminta.
Avaruuskeskus omistaa Norsk Romsenter Eiendom AS -yhtiön kautta muun muassa 90% Andøyan rakettikoealueesta Kongsberg Defence &amp; Aerospace -yhtiön omistaessa loput 10% osakkeista. Kongsberg on testannut ohjuksia kyseisellä koealueella. Avaruuskeskus omistaa 50% Kongsberg Satellite Services A.S. (KSAT) -yhtiöstä, joka omistaa Tromsø Station (TSS) ja Svalbard Station (SvalSat) eli kaksi satelliittimaa-asemaa Pohjois-Norjassa. TSS operoi Local User Terminal (LUT) eli Norjan maa-asemaa COSPAS/SARSAT-meripelastusjärjestelmässä, jonka työn rahoittaa Norjan oikeusministeriö. Tästä palvelusta aiotaan luopua. TSS vastaanottaa ESAn ja Kanadan kaukokartoitussatelliittien dataa Euroopassa ja omaa yksinoikeuden eräiden satelliittien keräämän datan jälleenmyyntiin EU:ssa. SvalSat Huippuvuorilla vastaanottaa eräiden polaariradan kaukokartoitussatelliittien dataa ja komentaa osaa niistä.
Norjan avaruushallinto suunnitteli kansallisen satelliitin kehittämistä 1990-luvun alusta, jolloin kaavailtiin Nisse-nimistä mikrosatelliittia. Norjalainen AISSat-1-satelliitti laukaistiin intialaisella PSLV-C15-kantoraketilla polaariradalle heinäkuussa 2010. Nimensä mukaisesti satelliitti seuraa Norjan merialueen lähistöllä liikkuvien laivojen AIS-viestejä. Satelliitti oli jatkoa norjalaiselle AIS-laitteelle, joka toimitettiin kansainväliselle avaruusasemalle vuonna 2009, jolloin laite kuljetettiin japanilaisella HTV-rahtialuksella asemalle. Norjan toinen AISSat-satelliitti, AISSat-2, laukaistiin Sojuz 2-1B -raketilla Baikonurin avaruuskeskuksesta heinäkuussa 2014. AISSat-2 rakennettiin päivitettynä versiona ensimmäisestä satelliitista.
Norjan avaruustoiminta.
Norjan avaruustoiminnasta osa on julkisen sektorin rahoittamaa, sekä toiminta Norsk Romsenterin kautta Euroopan avaruusjärjestössä että toiminta Euroopan komission avaruusohjelmissa, joihin EU:n ulkopuolinen Norja joutuu tekemään erillissopimuksia EU:n kanssa. Tämän lisäksi on norjalaista kaupallista toimintaa, joka liittyy etenkin Telenorin toimintaan satelliittitietoliikenteessä.
Vuoden 2011 lopussa Norjan ja Espanjan puolustusministeriöt ovat päättäneet hankki yhteistä satelliittitietoliikenteen kapasiteettia HisNorSat-hankkeen puitteissa. Kyse on Norjassa sen "Norwegian Military Satcom Program"-ohjelman osasta, koko ohjelmaan panostetaan 600 miljoonaa dollaria viidessä vuodessa. Satelliitti toimii aikanaan asemassa 29 astetta itäistä pituutta.
Ruotsin avaruushallinto

Ruotsin avaruushallinto (Rymdstyrelse) toimii Ruotsin valtion yhdyselimenä kansainvälisessä avaruusalan yhteistyössä (ml. ESA) ja on vastuussa kaikesta Ruotsin valtion rahoittamasta avaruustoiminnasta siltä osin kuin se koskee tutkimusta ja kehitystyötä. 
Tämä vuonna 1972 perustettu Avaruusvirasto on Ruotsin elinkeinoministeriön (näringsdepartementet) alainen keskusvirasto, joka saa rahoituksensa tutkimushankkeisiin opetusministeriöltä (utbildningdepartementet).
Tekniset tehtävät Avaruusvirasto antaa toimeksiantoina Svenska Rymdaktiebolaget-yhtiölle eli Swedish Space Corporation (SSC).
Organisaatio.
Organisaation pääjohtaja oli vuoteen 2009 asti Per Tegner, joka toimi 2000-luvulla noin viisi vuotta ESAn neuvoston puheenjohtajana. Rymdstyrelse'n budjetti on 80 miljoonaa euroa. Avaruushallinto omistaa Kiirunassa sijaitsevan Esrange-avaruuskeskuksen. Avaruushallinto on käynyt vuodesta 2007 lähtien keskusteluja ballistisen radan avaruusturistilentojen toteuttamisesta Kiirunasta. Uusi johtaja on Olle Norberg.
Ruotsin avaruustoiminta.
Ruotsin avaruustoiminnan alku oli 1950-luvun lopussa tehty rakettilaukaisu. Omaa satelliittia kaavailtiin jo vuonna 1967. 
Kun oman seuraavan satelliitin kehitys ei näytä 2010-luvulla alkavan, Ruotsin avaruushallinto on vuonna 2011 luonut yhteyksiä sekä NASA Ames-keskuksen että Yhdysvaltain ilmavoimien U.S. Air Force Research Laboratoryn kanssa piensatelliittien teknologioiden kehittämisessä.
Promoe

Promoe (oik. Mårten Edh, syntyjään Nils Mårten Ed, s. 28. huhtikuuta 1976) on ruotsalainen rap-artisti ja Looptroop Rockers -hip hop ryhmän jäsen. Promoe on jo useita vuosia keikkaillut ympäri maailmaa. Promoe räppää ruotsiksi ja englanniksi.
Promoen kantaa ottavat sanoitukset ovat suurelta osin poliittista yhteiskuntakritiikkiä ja puhuvat rasisminvastaisuuden, globalisaatiokriittisyyden ja pasifismin puolesta.
Sveitsin avaruustoimisto

Sveitsin avaruustoimisto (, SSO), edustaa Sveitsiä Euroopan avaruusjärjestössä. Se rahoittaa ESAa vuosittain noin 140 miljoonalla Sveitsin frangilla eli noin 116 miljoonalla eurolla, joka on yli 3 % ESAn budjetista. Sveitsin avaruusteollisuuden liikevaihto on noin 170 miljoonaa Sveitsin frangia. 
Sveitsi ja Norja ovat ainoat ESA-jäsenmaat, jotka eivät ole EU:n jäseniä. SSO rahoittaa myös kansallisen avaruusohjelmansa projektit ESAn kautta nk. Prodex-ohjelman kautta. 
Sveitsin avaruustoiminta.
Tutkimuslaitoksia
Yhdistyksiä 
Yrityksiä
Once Upon a Time in the North

Once Upon a Time in the North (FD020) on kokkolalaisen Immortal Souls -yhtyeen kaksi CD:tä käsittävä kokoelmalevy, jonka Fear Dark -levy-yhtiö julkaisi digipak-painoksena vuonna 2005. Julkaisu käsittää Immortal Soulsin äänitetyn historian käänteisessä järjestyksessä. Ensimmäisen CD:n kappaleet on masteroinut uudelleen vuonna 2004 Martin Groeneveld Mailmen Studiossa Utrechtissa Hollannissa.
"Once Upon a Time in the Northin" ensimmäinen CD sisältää kaksi uutta kappaletta, ”Painweighted” ja ”Down in My Grave”, jotka Pete Loisa äänitti "OH6AI:ssa", Kokkolassa tammikuussa 2004. ”Painweightedilla” yhtye kokeili matalavireisempiä rytmejä yhdessä tutumman melodisen ilmaisun kanssa. Basisti-laulaja A. Särkiojan mukaan kappaleen sanoituksen innoitus tuli Mika Waltarin novellista ”Leikkaus”. Blues-/metallikappale ”Down in My Grave” kirjoitettiin "Ice Upon the Night" -albumia varten, mutta kappale jätettiin pois, koska se eroaa tyyliltään kyseisen julkaisun linjasta.
Kokoelmalevyn materiaaliin kuuluvat järjestyksessä EP:t "The Cleansing" ja "Divine Wintertime", "Reflections of Doom" -demokasetin kappaleet ”Hate Sender”, ”I am Me” ja ”Realm of Hatred” sekä "Immortal Souls" -demokasetin kappale ”Immortal”. Kappaleista ilmenee yhtyeen kehitys varhaisesta doom metalistaan nykyiseen melodiseen death metaliin. Toinen CD sisältää uudelleenjulkaistun "Under the Northern Sky" -albumin.
Kahdeksansivuinen kansilehti sisältää ”Painweighted” ja ”Down in My Grave” -kappaleiden sanoitukset, promootiokuvia vuosilta 1994–2002 sekä A. Särkiojan kirjoittaman katsauksen yhtyeen historiaan. Hän kirjoittaa kappaleiden ja sanoitusten taustoista, levytyssessioissa kohdatuista onnistumisista sekä vaikeuksista.
John Sheppard (Stargate)

John Sheppard on kuvitteellinen henkilö "Stargate Atlantis" -televisiosarjassa. Hän on Yhdysvaltain ilmavoimien everstiluutnantti (aiemmin majuri) ja läpäissyt Mensan tasokokeen. Sheppardia esittää Joe Flanigan.
Sheppard ajautui osaksi Atlantis-retkikuntaa lähes vahingossa. Hän toimi Jack O'Neillin helikopteripilottina tämän vieraillessa Etelämantereella. Tohtori Beckett lähetti helikopteria vastaan vahingossa muinaisten ohjuksen, jolloin Sheppard ja O'Neill pelastuivat niukin naukin Sheppardin lentäjäntaitojen ansiosta. Myöhemmin Etelämantereen tukikohdassa paljastui, että Sheppardilla oli elimistössään poikkeuksellisen vahva muinaisten geeni, jonka ansiosta hän pystyi käyttämään näiden tekniikkaa toisin kuin monet muut tau'rit. Elizabeth Weir kiinnostui Sheppardin kyvyistä ja pyysi tätä liittymään retkikuntaan. Jonkin aikaa asiaa harkittuaan Sheppard liittyikin mukaan, ja hän toimii Atlantiksessa ylimpänä sotilaskomentajana.
Sheppardin joukkue herätti vahingossa horroksessa olleet wraithit järjestettyään pelastusoperaation näiden emoalukseen. Lähes kaikki vangit saatiin pelastettua, mutta heränneet wraithit aiheuttivat ketjureaktion, joka herätti nukkuvat wraithit etuajassa ympäri galaksia. Myöhemmin Sheppardia on purrut wraithien esiaste iratus-hyönteinen, joka lähes tappoi hänet. Sheppardiin on myös kulkeutunut tohtori Beckettin kehittämä retrovirus, joka oli tarkoitettu muuttamaan wraithit ihmisiksi. Tällöin Sheppard alkoi nopeasti muuttua erityisen vaaralliseksi wraithiksi, ennen kuin virus saatiin neutraloitua.
Sheppard on neuvokas sotilas, joka on muun muassa pelastanut yksin Atlantiksen vihollisihmisten valtaamisyritykseltä, estänyt Rodney McKayn avustuksella Daedalus-avaruusaluksen tuhoutumisen, paennut useasti viime hetkellä wraithien kynsistä, puolustanut kyläyhteisöä näkymättömältä energiahirviöltä ja huijannut kaksi wraithien emoalusta tuhoamaan toinen toisensa.
Seitsemännessä taivaassa

Seitsemännessä taivaassa (suomeksi myös Taivaan tähden, "For Heaven’s Sake") on vuonna 1926 valmistunut yhdysvaltalainen mykkäelokuva, jonka ohjasi Sam Taylor. Pääosissa olivat Harold Lloyd ja Jobyna Ralston. Elokuva on yksi Lloydin tuottoisimmista ja "Seitsemännessä taivaassa" on mykkäelokuvien kulta-ajan kahdenneksitoista menestyksekkäin elokuva.
Juoni.
J. Harold Manners on miljonääri ja naistenmies, joka sattumalta joutuu köyhien asuttamaan kaupunginosaan. Siellä hän tietämättään tulee antaneeksi eräälle miehelle tarpeeksi rahaa, ja mies aloittaa uskonnollisen lähetystyön. Kun Manners kuulee, että hänen nimissään on aloitettu lähetystyö, hän päättää mennä miehen luo ja vaatia nimensä vetämistä pois. Manners kun ei usko olevansa mitenkään osallisena koko touhussa. Kuitenkin paikan päällä hän ihastuu Hope-nimiseen tyttöön, joka työskentelee Veli Paulin lähetysasemalla. Saadakseen Hopen huomion itseensä Manners lähtee kaupungille, mutta lopputuloksena saa peräänsä vihaisen väkijoukon.
Lopulta Manners voittaa tytön luottamuksen ja menee naimisiin hänen kanssaan. Kuitenkaan kaikki Mannersin ystävät eivät katso hyvällä hänen rakastumistaan köyhään tyttöön.
Härmä-Seura

Härmä-Seura on entisen Alahärmän kunnan alueen kotiseutuyhdistys Kauhavalla Etelä-Pohjanmaalla. Se perustettiin vuonna 1947 kehittämään alueen elinvoimaisuutta ja omaehtoista kulttuuria. Päämääränä oli kotiseututietoisuuden lisääminen, kotiseutuhengen ylläpitäminen ja paikallisen omatoimisuuden voimistaminen.
Härmä-Seura ylläpitää kotiseutumuseota kahdessa viljamakasiinissa Alahärmän kirkkoa vastapäätä. Vuonna 2003 hankitun Voltin Knuuttilanraitilla sijaitsevan perinteisen pohjalaistalon kunnostaminen kotiseututaloksi on ollut seuran suurin yksittäinen ponnistus 2000-luvulla. Seuran vuosittain ilmestyvä kotiseutulehti "Härmän Joulu" taltioi kertomuksia ja muistelmia paikkakunnan ihmisistä, tapahtumista ja kulttuurista. Kotiseutuarkisto kerää paikallishistoriallista asiakirja-, kartta-, valokuva- ja ääniteaineistoa. Härmä-Seura oli mukana perustamassa vuonna 1973 Alahärmän vuotuista kotiseutujuhlaa Härmälääsiä Häjyylyjä. Juhlien järjestämisvastuu ei enää ole Härmä-Seuralla, mutta sen vastuulla on ollut jo yli viidentoista vuoden ajan nimetä alahärmäläissyntyinen, muualla asuva henkilö, joka on valinnut kuluneen vuoden härmäläisen maineteon. Maineteon tehneelle henkilölle on jaettu kunniakirja Härmälääsissä Häjyylyissä. Seuralla on myös aktiivinen sukututkimustoimikunta, joka tutkii alahärmäläisiä kantataloja.