tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Isokissankäpälä

Isokissankäpälä ("Antennaria villifera", myös "A. carpatica" ja "A. lanata") on kissankäpälälaji, jota tavataan arktisilla ja alpiinisilla alueilla.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen ja kaksikotinen isokissankäpälä kasvaa 5–30 cm korkeaksi. Kasvi on tukevahko ja tiheäkarvainen. Ruusukelehdet ovat suikeita ja 3–7 cm pitkiä. Varsilehdet ovat hieman ruusukelehtiä lyhyempiä ja kapeampia. Mykeröitä on tavallisesti 3–6. Kukinto on väritykseltään ruskean valkoinen. Isokissankäpälä kukkii heinä-elokuussa.
Levinneisyys.
Isokissankäpälä on arktis-alpiininen laji, jota tavataan vuoristoalueilla ja tundralla muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Venäjällä ja Mongoliassa. Skandinaviassa lajia tavataan Norjassa, Suomessa ja Ruotsissa. Suomen esiintymät ovat Enontekiön luoteisosissa noin kahdellatoista suurtunturilla. Suurimmat isokissankäpäläkasvustot ovat Haltilla. Porojen liikalaidunnus ja tunturien kuluminen uhkaavat lajia. Suomessa laji on rauhoitettu ja se on luokiteltu vuodesta 2019 lähtien erittäin uhanalaiseksi. Sitä ennen laji oli silmälläpidettävä.
Elinympäristö.
Isokissankäpälää tavataan lähinnä tuntureiden keskipaljakalla. Laji viihtyy kosteilla kankailla, ruohoniityillä, routamailla ja lumenviipymillä. Korkeimmillaan lajia on tavattu 1 150 metrin korkeudessa. Isokissankäpälä on kalkinsuosija.
Kuningastiira

Kuningastiira ("Thalasseus maxima") on kalatiiraa suurempi mutta räyskää pienempi tiiralaji. Se on 45–50 cm pitkä ja painaa 350–450 g. Sen nokka on keltainen, koivet mustat ja päälaki musta. Se voi nostaa päälaenhöyhenensä töyhdöksi räyskän tapaan. Sukupuolet ovat samanväriset.
Esiintyminen.
Kuningastiiran nimialalaji "maximus" pesii Pohjois- ja Keski-Amerikan Atlantin ja Tyynenmeren puoleisilla rannikoilla. Alalaji "albididorsalis" pesii paikoin läntisen Afrikan rannikolla. Sen elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 280 000–310 000 yksilöä.
Elinympäristö.
Matalat riuttamaiset saaret ja ihmisen rakentamat keinotekoiset vallit ja aallonmurtajat.
Lisääntyminen.
Kuningastiira on pesimätavoiltaan hyvin vaatelias laji. Ne pesivät 300–2 000 parin yhdyskunnissa. Kuningastiira sijoittaa pesän hyvälle näköalapaikalle ympäröivään maastoon, lähelle kalapaikkaa ja petojen ulottumattomille. Tällaisia paikkoja ovat valtamerten rannikoiden sora- ja hiekkatöyräät.
Yhdysvaltain Virginian pesimäseuduille kuningastiirat palaavat muuttomatkoiltaan maalis- ja huhtikuussa. Tiirat eivät rakenna varsinaista pesää, vaan rapsuttavat syvennyksen rantahietikkoon. Naaras munii yleensä ainoastaan yhden munan. Tutkimukset kertovat eräässä 911 tiiraparin yhdyskunnassa vain kolmellatoista olleen kaksi munaa. Pesimäaikana yhdyskunnan populaatiotiheys on jopa 7 pesää neliömetrillä. Koostaan huolimatta kuningastiirat ovat varsin rauhallisia. Jopa pesien lähellä liikkuvat eivät useimmiten joudu pesän omistajien kanssa kahakoihin. Kuningastiirat lentävät mieluummin pois pesästä puolustamisen sijaan. Paetessaan ne huutelevat korvia vihlovasti. Poikasen ollessa pesässä kuningastiirat puolustavat pesäänsä kovin ottein.
Poikaset oppivat päivän kuluttua syntymästä juoksemaan. Kolonian kaikki poikaset kerääntyvät yhteen ryhmään, jossa voi olla tuhansia poikasia, joiden ikä vaihtelee kahdesta 35 päivään. Pari ruokkii vain omia poikasiaan, jotka ne tunnistavat luultavasti äänen perusteella.
Ravinto.
Kuningastiira syöksysukeltaa kaloja. Poikasille syötetään ensin sardelleja ja niiden kasvaessa sillin sukuisia kaloja.
Francis Darwin

Francis "Frank" Darwin (16. elokuuta 1848 – 19. syyskuuta 1925) oli Charles Darwinin poika ja englantilainen kasvitieteilijä. Hän opiskeli Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa aluksi matematiikkaa, mutta vaihtoi myöhemmin luonnontieteisiin. Hän valmistui 1870. Hän opiskeli myös lääketiedettä St George's Medical Schoolissa, josta valmistui 1875. Hän meni kolmesti naimisiin ja jäi kahdesti leskeksi. Isänsä kanssa Francis Darwin teki tutkimuksia kasvien liikkeistä, erityisesti fototropismista. He julkaisivat yhdessä aihetta käsittelevän teoksen "The Power of Movement in Plants". Darwin valittiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1882. Hän myös editoi isänsä omaelämäkerran ja julkaisi hänen kirjeitään.
Stoicorum veterum fragmenta

Stoicorum veterum fragmenta on Hans von Arnimin (1859-1931) kokoama stoalaisten tekstifragmenttien kokoelma. Se julkaistiin alun perin vuosina 1903-1905. Teokseen viitataan usein lyhenteellä "SVF".
"Stoicorum veterum fragmenta" sisältää suurimmaksi osaksi toisen käden lähteissä säilyneitä ja niistä koottuja tekstikatkelmia varhaisimmilta kreikkalaisilta stoalaisilta filosofeilta, merkittävimpinä Zenon Kitionilainen ja Khrysippos. Suurin osa katkelmista on muinaiskreikaksi, mutta joukossa on myös latinankielisiä katkelmia.
Teos koostuu neljästä osasta, joista osat I-III sisältävät tekstikatkelmat ja osa IV on M. Adlerin toimittama hakemisto.
Pajukari (Tornio)

Pajukari on asumaton saari Tornion edustalla Perämerellä. Se sijaitsee Röyttän sataman itäpuolisella lahdella Tornionjoen sivuhaarojen ja Liakanjoen suiston eteläpuolella vajaan kolmen kilometrin päässä mannermaalta. Saari kuuluu Pajukarin–Uksein–Alkunkarinlahden luonnonsuojelualueeseen.
Pajukari on maankohoamisrannikolla sijaitseva saari, jonka ympäristö on matalavetistä aluetta. Sen kasvistoon kuuluvat pihlaja-, tuomi- ja leppävaltaiset metsät sekä sisäosissa sijaitseva katajaa kasvava nummialue. Saaren rantoja kiertää kapea niittyalue. Saaren itäpuolella on karikko- ja matalikkoalueita.
Muut läheiset saaret ovat Pauhunkarit pohjoisessa, Iso-Pauhu idässä, Kemi-Heikin krunni ja Ulkokrunni etelässä sekä Saarenkrunni lännessä.
Leonard Darwin

Leonard Darwin (15. tammikuuta 1850 – 26. maaliskuuta 1943) oli englantilainen sotilas, arvoltaan majuri, poliitikko, ekonomisti ja eugeniikan kannattaja. 
Leonard Darwin oli luonnontieteilijä Charles Darwinin ja Emma Darwinin neljäs poika ja kahdeksas lapsi. Hän kävi koulun Clapham Schoolissa, piti itseään sisaruksiaan tyhmempänä. Hän oli kahdesti naimisissa. Molemmat avioliitot olivat lapsettomia.
Darwin opiskeli Woolwichissa Royal Military Academyssa ja liittyi pioneereihin vuonna 1871. Hän sai majurin arvon 1889. Vuosina 1877–1882 hän työskenteli Yhdistyneen kuningaskunnan sotaministeriössä. Vuonna 1892 hän erosi armeijasta ja siirtyi politiikkaan. Hän toimi vuosina 1892–1895 liberaaliunionistipuolueen parlamenttiedustajana Lichfieldistä Staffordshirestä. Vuosina 1908–1911 hän toimi Royal Geographical Societyn puheenjohtajana ja vuosina 1911–1928 British Eugenics Societyn puheenjohtajana ja oli sen kunniapuheenjohtaja vuodesta 1928 kuolemaansa saakka. Hän oli eugeenikko Ronald Fisherin mentori ja hyvä ystävä.
Budapestin festivaaliorkesteri

Budapestin festivaaliorkesteri on unkarilainen sinfoniaorkesteri, joka perustettiin vuonna 1983. Gramophone sijoitti sen 2008 maailman sinfoniaorkestereiden arvioinnissaan yhdeksännelle sijalle.
Orkesterin perustaja ja pitkäaikainen musiikillinen johtaja on Ivan Fischer.
Antskogin ruukki

Antskogin ruukki oli noin vuonna 1630 Anskunjoen varrelle perustettu rautaruukki, jonka ympärille syntyi Anskun ruukkiyhdyskunta. Pohjan pitäjästä muodostui vähitellen 1600-luvulla Suomen raudan valmistuksen keskus, kun sinne ja lähiympäristöön perustettiin Ruotsin raudantarpeen tyydyttämiseksi useita ruukkeja. Ruotsista tuli eurooppalainen suurvalta 1600-luvun aikana ja yhteiskunta tarvitsi kipeästi rautatuotteita erityisesti sotaväen tarpeisiin.
Ruukin kultakautta oli 1600-luku. Antskogin ruukin perusti turkulainen suurkauppias ja Suomen rikkain mies Jakob Wolle (Wulff) vuonna 1630. Wolle sai erioikeuden perustaa uuden ruukin kuningas Kustaa II Aadolfin valtakaudena aikana. Antskogin omistusjärjestely oli poikkeuksellinen, koska ruukista ei tullut Ruotsin kruunun omaisuutta. Anstskogin ruukki valmistui vuonna 1632. Ruukin seuraava omistaja oli kauppias Peter Thorwöste, joka toimi aiemmin Wollen kirjanpitäjänä.
Tehtaiilja Henrik Johan Kreij oli ruukin omistaja 1700-luvulla. 
Ruukki koki uuden kukoistuskauden 1800-luvulla, jolloin siellä tuotettiin kuparia. Ruukin tunnettuja omistajia olivat turkulainen apteekkari John Jacob Julin ja hänen poika Emil Lindsay von Julin. Von Julin myi Antskogin ruukin vuonna 1875 keskittyäkseen Fiskarsin ruukin kehitystyöhön.
Kuparilaitoksen toiminta loppui kuitenkin 1880. Alueella oli jo aiemmin perustettu tekstiiliteollisuutta, ja se toiminta jatkui vuoteen 1959. Tilat myytiin huutokaupassa MAKO Oy:lle. Nykyisin ruukkialueella on asukkaita 120, ja varsinkin kesäaikaan siellä on vilkasta toimintaa.
Katri Mattsson

Katri Mattsson (o.s. Nokso-Koivisto, s. 22. marraskuuta 1982) on suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi sata maaottelua Suomen naisten maajoukkueessa. Viimeisen pelikautensa 2015 hän pelasi Tampereen Ilveksessä. Hän on Suomen Palloliiton varapuheenjohtaja.
Mattsson on urallaan aiemmin pelannut GBK:ssa, Kokkolan Palloseurassa ja FC Unitedissa, jossa hän voitti Suomen mestaruuden 2002 ja 2004 sekä Suomen cupin 2001, 2004 ja 2005. Mattsson on pelannut myös Yhdysvalloissa yliopistojoukkueissa, ruotsalaisissa Bälingessä ja Jitexissä, saksalaisessa VfL Wolfsburgissa sekä norjalaisessa Lillestrøm SK:ssa, josta hän palasi kaudeksi 2014 Suomeen. Hän pelasi vuonna 2014 PK-35 Vantaassa ja vuonna 2015 kotikaupunkinsa Tampereen Naisten Liigan sarjanousijassa Tampereen Ilveksessä.
Maajoukkueeseen Mattsson nousi ensi kerran vuonna 1999. Hän pelasi vuonna 2015 päättyneellä maajoukkueurallaan 100 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa hän pelasi 54 minuuttia merkityksettömässä alkulohko-ottelussa Ukrainaa vastaan ja vuoden 2013 EM-kilpailuissa täyden ajan ratkaisevassa alkulohko-ottelussa Tanskaa vastaan. Sadannen maaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Espanjaa vastaan lokakuussa 2015.
Mattsson meni vuonna 2015 naimisiin ja otti sukunimekseen Mattssonin. Pariskunnalla on yksi lapsi.
Tammikuussa 2016 Mattson ilmoitti lopettavansa pelaajauransa. Hän kuuluu Tampereen Ilveksen johtokuntaan, ja hänet valittiin tammikuussa 2018 Suomen Palloliiton varapuheenjohtajaksi.
Mattsson on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Hän työskentelee Nokian Renkaat Oyj:ssä.
Susanna Lehtinen

Susanna Lehtinen (s. 8. toukokuuta 1983) on suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi viimeksi ruotsalaisessa KIF Örebrossa ja lähes kymmenen vuotta Suomen maajoukkueessa.
Keskikentällä ja puolustajana pelaava Lehtinen edusti aiemmin urallaan Kyrkslätt IF:iä, FC Espoota, FC Honkaa ja yhdysvaltalaista Florida Atlantic Universityä. Hän voitti yhden Suomen mestaruuden Hongassa vuonna 2006.
Maajoukkueeseen Lehtinen nousi ensi kerran vuonna 2005. Syyskuun 2014 loppuun mennessä hän pelasi kaikkiaan 80 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa hän tuli kahdessa ottelussa kentälle vaihtopelaajana. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa hän kuului Suomen avauskokoonpanoon jokaisessa kolmessa ottelussa, joista kahdessa hän pelasi täyden ajan.
Marraskuussa 2015 Lehtinen ilmoitti lopettavansa uransa.
Miia Niemi

Miia Niemi (s. 9. heinäkuuta 1983) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Niemi edusti urallaan Helsingin Palloseuraa ja aikuistasolla Helsingin Jalkapalloklubia, Amazon Grimstadia ja Klepp IL:ää. Hän voitti HJK:ssa kaksi Suomen mestaruutta 2001 ja 2005 sekä Suomen cupin 2002. Hän lopetti uransa kauden 2011 jälkeen.
Maajoukkueeseen Niemi nousi ensi kerran vuonna 2003 ja pelasi uransa aikana kaikkiaan 46 maaottelua.
Mespilia globulus

Mespilia globulus on lyhytpiikkinen merisiili, jota pidetään joskus meriakvaariossa.
Ulkonäkö ja koko.
"M. globulus" voi kasvaa halkaisijaltaan viisisenttiseksi. Se on sektoreittain raidallinen: sileät tummansiniset lohkot vuorottelevat punertavien lyhytpiikkisten lohkojen kanssa. Sillä on ohuet, lähes läpinäkyvät liikuntalonkerot, jotka se levittää etsiessään kulkureittiä tai ruokaa.
Alkuperä.
"M. globulus" elää luonnossa Intian valtameren itäosissa ja Tyynenmeren länsiosassa, levää kasvavilla matalikoilla. Sitä on tavattu 0–60 metrin syvyydestä.
Käyttäytyminen.
"M. globulus" viettää päivänsä kivenkolossa tai hiekkaisella pohjalla korallien alla. Yön aikana se liikuskelee kotikolonsa lähistöllä ja syö levää. Se kerää piikkeihinsä erilaista pientä roskaa, ja voi joskus näyttää kävelevältä romukasalta tai kollaasilta.
Ravinto ja vesiolot.
"M. globulus" syö levää. Jos akvaariossa ei kasva tarpeeksi levää, sitä voi ruokkia kuivatulla merilevällä. Se on hyvin herkkä kuparin ja nitriitin pitoisuuksille. Kuparia voi joutua akvaarioveteen vanhojen talojen lämminvesijohdoista tai kalojen lääkkeiden mukana.
Neitotokko

Neitotokko ("Valenciennea puellaris") on tokkoihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Neitotokko voi kasvaa 20 cm pitkäksi. Sen pitkulaisessa ruumiissa on valkoisella pohjalla oransseja täpliä tasaisin välein. Musta, keltareunainen silmä erottuu selvästi. Lajista on kolme värimuotoa: Sri Lankan lähivesillä kasvaneilla yksilöillä on tumma täplä leuassaan, samoalaisilla pitkulaisia juovia kyljissään, Punaisenmeren kasvateilla on molemmat ja läntisen Tyynenmeren yksilöillä ei kumpaakaan.
Alkuperä.
Neitotokkoja elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen.
Neitotokko ei juuri kiusaa muita kalalajeja, mutta se on reviiritietoinen kala. Kahta yksilöä ei voi pitää samassa akvaariossa elleivät ne muodosta kutuparia.
Ravinto.
Neitotokko syö pieniä öttiäisiä seulomalla niitä pohjahiekasta. Akvaariossa sille annetaan lihapitoista ruokaa kuten massiäyriäisiä.
Hyperion (puu)

Hyperion on Redwoodin kansallispuistossa Pohjois-Kaliforniassa kasvava punapuu ("Sequoia sempervirens"), joka on mitattu maailman korkeimmaksi elossa olevaksi puuksi. Tutkijat Chris Atkins ja Michael Taylor löysivät sen vuonna 2006. Siihen mennessä puun poikkeuksellista kokoa ei ollut huomattu metsän kätköissä. Hyperion on 115,55 metriä korkea. Puu ei ole tilavuudeltaan maailman suurin, sitä titteliä pitää hallussaan 83,8-metrinen mammuttipetäjä "Kenraali Sherman".
Naoki Tsukahara

 
Naoki Tsukahara (, s. 10. toukokuuta 1985 Okaya, Nagano) on japanilainen pikajuoksija.
Tsukahara selvisi Pekingin olympialaisissa 2008 100 metrin juoksussa aina välieriin asti parantaen aikaansa joka kierroksella. Välierässään hän jäi seitsemänneksi ajalla 10,16 sekuntia. Erinomaisesta sijoituksestaan huolimatta Tsukaharan menestyksekkäimmät hetket nähtiin kuitenkin miesten 4×100 metrin viestijuoksussa, jossa Tsukahara juoksi Japanin joukkueessa. Joukkue sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin hopealle kun Jamaikan joukkue hylättiin Nesta Carterin dopingkäryn takia.
Olympiamitalin lisäksi Tsukahara on voittanut kaksi hopeamitalia vuoden 2006 Aasian kisoista ja kulta- ja hopeamitalin vuoden 2009 Aasian-mestaruuskilpailuista. Lisäksi hänen palkintokaappiaan koristaa nuorten MM-pikaviestipronssi vuodelta 2004. 
MM-kotikisoissa Osakassa Tsukahara putosi 100 metrillä puolivälierissä ajallaan 10,31, joka riitti erän viidenteen sijaan. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän karsiutui välierissä.
Sinilintukala

Sinilintukala ("Gomphosus caeruleus") on koralliriuttojen sininen huulikala.
Koko ja ulkonäkö.
Sinilintukala voi kasvaa 30 cm pitkäksi. Koiras on heleän sininen, naaras alta kellanvalkoinen, päältä sinivihreä. Vartalonmuoto on pitkulainen, pää muistuttaa linnun nokkaa. 
Alkuperä.
Sinilintukala elää luonnossa Punaisellamerellä ja Intian valtameressä Afrikan itärannikolta Andamaaneille asti.
Käyttäytyminen ja ravinto.
Sinilintukalat ovat nopeita uimareita, jotka tulevat toimeen samassa akvaariossa muiden lajien kanssa. Ne syövät pieniä selkärangattomia.
Anttolan vaakuna

Anttolan vaakuna on saanut aiheensa Anttolan kunnan menestyksestä hiihtourheilusta. Kunta tuli tunnetuksi hiihtäjistään, kuten Eero Kolehmaisesta, joita vaakunan suksikeihäät symbolisoivat. Suksikeihäitä, joissa suksisauvoihin oli liitetty keihään kärki, käytettiin ennen vanhaan talvimetsästyksessä jahtikeihäinä.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 1. marraskuuta 1962. Vaakunan selitys on ”kultakentässä musta vinoristi, jossa kaksi kultaista suksikeihästä ristikkäin, sommat ylöspäin”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2001, kun kunta liittyi Mikkelin kaupunkiin.
Per Ragnar

Per Ragnar (syntyään Per-Erik Ragnar; s. 29. toukokuuta 1941 Karlshamn) on ruotsalainen näyttelijä, kirjailija ja uutisankkuri. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa "Ystävät hämärän jälkeen" (2008).
Ragnar on naimisissa ja hänellä on vuonna 2001 syntynyt tytär. Hän on pasifisti ja kasvissyöjä.
Ura.
Ragnar opiskeli Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskoulussa vuosina 1962–1965. Hän työskenteli Ingmar Bergmanin apulaisohjaajana Dramatenissa. Hänen elokuvadebyyttinsä oli vuonna 1968 elokuvassa "Korridoren", mistä hänet palkittiin Chaplin-palkinnolla vuoden tulokkaana.
Per Ragnar esiintyi myös saippuasarjassa "Tre Kronor".
Agnes Moorehead

Agnes Moorehead () oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Moorehead aloitti näyttelijänuransa vuonna 1928 Broadwaylla, jossa hän esitti useita pieniä rooleja. Pian hän kuitenkin siirtyi radioon, jossa hän oli vakioesiintyjänä muun muassa sarjoissa "March of Time" ja "Cavalcade of America". Vuosina 1933–1936 hän oli vaudeville-esiintyjänä. 1940 hän liittyi Orson Wellesin Mercury Theatre -näytelmäseurueeseen. Elokuvadebyyttinsä Moorehead teki vuonna 1941 Wellesin elokuvassa "Citizen Kane". Toisesta elokuvastaan, "Mahtavat Ambersonit", hän oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi. Kaikkiaan Moorehead oli viisi kertaa Oscar-ehdokkaana, mutta ei kertaakaan voittanut.
Mooreheadin televisiorooleista tunnetuimpiin kuuluu Endora sarjassa "Vaimoni on noita".
Agnes Moorehead on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle. Hän kuoli kohdunrungon syöpään 73 vuoden ikäisenä.
Yrjö Tuokkola

Yrjö Tuokkola () oli suomalainen reservin luutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä. 
Perhetausta ja koulutus.
Tuokkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Tuokkola ja Josefina Nylen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Helmi Maria Sulamaan kanssa. Tuokkola kävi kansa- ja kauppakoulun. 
Jääkärikausi.
Tuokkola työskenteli liikeapulaisena ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 17. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamakomennuksien jälkeen Tuokkola siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 18. kesäkuuta 1917. 
Suomen sisällissota.
Tuokkola saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin 4. jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 7. maaliskuuta 1918 alkaen pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Raudussa, missä hän haavoittui lievästi 2. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Tuokkonen palveli sisällissodan jälkeen asealiupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, joka nimettiin myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoonaksi. Hän erosi armeijasta 6. maaliskuuta 1919 ja liittyi sen jälkeen Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Tampereen suojeluskuntaan. Tampereella hän toimi 2. heinäkuuta – 15. lokakuuta 1919 välisen ajan. Tampereen suojeluskunnassa hän toimi komppanianpäällikkönä vuosina 1919–1929. Varsinaisen leipänsä hän hankki vuosina 1919–1926 Tampereen lyhyttavara oy:n palveluksessa ja vuosina 1926–28 Maakauppiaitten oy:n palveluksessa. Hänet haudattiin Tampereelle.
Paavo Tuononen

Paavo Tuononen (3. marraskuuta 1887 Juuka – 15. kesäkuuta 1982) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä kuormastopäällikkönä. 
Perhetausta.
Tuonosen vanhemmat olivat työmies Elias Tuononen ja Anna Pirinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Hilja Maria Huttusen kanssa. 
Jääkärikausi.
Tuononen työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 24. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän toimi pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Lihaussa vuonna 1917 komppanian rehumestarina.
Suomen sisällissota.
Tuononen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan kuormastopäälliköksi 3. jääkärirykmentin esikuntaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Tuononen palveli sisällissodan jälkeen kuormastovääpelinä 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi vaihdettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Hänet nimitettiin 1. syyskuuta 1928 Uudenmaan rykmentin kengitys– ja kuormastosepäksi. Hän kävi kengitysseppäkoulu ja sen täydennyskurssin vuonna 1930. 
Talvi- ja jatkosota.
Tuononen osallistui talvisotaan kengitys- ja kuormastoseppänä 1. Prikaatin II pataljoonan Esikuntakomppaniassa. Välirauhan aikana hän jatkoi samassa tehtävässä 5. Prikaatin III pataljoonassa ja myöhemmin jatkosodan aikana Kadettikomppaniassa. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sotien jälkeen ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Juuassa vuoteen 1947 saakka.
Ernst Trontti

Ernst Arvid Trontti () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä muonitusmestarina. 
Perhetausta ja koulutus.
Trontin vanhemmat olivat vanginvartija Isak Trontti ja Anna Elisabeth Östergård. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Ija Cronströmin kanssa, joka kuoli vuonna 1934. Trontti kävi kansakoulun.
Jääkärikausi.
Trontti työskenteli liikealalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 18. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Trontti saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan muonitusmestariksi 2. jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella ja Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Trontti palveli sisällissodan jälkeen II pataljoonan muonitusmestarina yhä 2. Jääkärirykmentissä. Rykmentin nimi muutettiin myöhemmin ensin Porin jalkaväkirykmentti 2:ksi ja myöhemmin Savon jääkärirykmentiksi. Hän erosi armeijasta 30. syyskuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen vuodesta 1921 alkaen konttoristina K. Lundberg &amp; co ab:n palveluksessa Uuraassa. 
Talvi- ja jatkosota.
Trontti osallistui talvisotaan talousupseerina Rannikkotykistörykmentti 2:ssa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin talousupseeriksi 8. Rannikkoprikaatiin. Vuonna 1942 hänet kotiutettiin, jonka jälkeen hän työskenteli toimitusjohtajana Oy Trope Ab:n palveluksessa.
Gösta Trontti

Gösta Alexander Trontti tunnettiin myös sukunimellä Tronti () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä muun muassa patterinpäällikkönä. 
Perhetausta ja koulutus.
Trontin vanhemmat olivat vanginvartija Isak Trontti ja Anna Elisabeth Östergård. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1928 Vera Kandikan kanssa. Trontti kävi kansakoulun ja kauppa–apulaisten iltakoulun. 
Jääkärikausi.
Trontti työskenteli sähköasentajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 3. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 11. toukokuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon. Täydennysjoukosta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 17. marraskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hän kävi Mitaussa vuonna 1917 järjestetyn aseseppäkurssin. 
Suomen sisällissota.
Saksasta Trontti komennettiin Suomeen 12. tammikuuta 1918 ja saapui kotimaahan Tornion kautta 2. helmikuuta 1918. Suomessa hän otti osaa Tornion valtaukseen. Tornion valtausksen jälkeen hänet määrättiin 18. helmikuuta 1918 alkaen Pietarsaaren tykistökoulun koulutuspatteriin, josta hänet siirrettiin Pietarsaaren 3. kenttätykistöpatteriin (Förbergin patteri) ensin patteriupseeriksi ja myöhemmin patterinpäälliköksi. Trontti osallistui sisällissodan taisteluihin Mouhussa, Lusissa, Heinolassa, Savitaipaleella ja Huopaistenvirralla. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Trontti palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet siirrettiin 24. heinäkuuta 1918 Laatokan puolustukseen, missä hän toimi ensin Valamon saariaseman ja myöhemmin Sortanlahden tukikohdan (sittemmin 1. tykistökomppania) päällikkönä. Armeijasta Trontti erosi 27. tammikuuta 1919 ja oli sen jälkeen 19. huhtikuuta – 1. marraskuuta 1920 välisen ajan Laihian suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Myöhemmin hän toimi vuosina 1922 – 1929 metsätyönjohtajana Juho Myntti oy:n palveluksessa ja vuosina 1929 – 1937 Wiik &amp; Höglundin palveluksessa Vaasassa. Vuoden 1937 jälkeen hän toimi itsenäisenä liikemiehenä. 
Talvi- ja jatkosota.
Trontti osallistui talvisotaan koulutusupseerina Tykistökoulutuskeskus 2:ssa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin 22. Autokomppanian päälliköksi 14. Divisioonaan ja hän osallistui sotatoimiin Rukajärvellä. Sotien jälkeen hän jatkoi Wiik &amp; Höglundin palveluksessa Vaasassa. Hänet haudattiin Vaasaan.
Kääpiömangusti

Kääpiömangusti eli pikkumangusti ("Helogale parvula") on mangustien heimoon kuuluva pienikokoinen petoeläin. Se on heimonsa pienin laji, ja elää Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa pieninä laumoina. Lajista on aiemmin käytetty myös nimeä kääpiömango.
Kääpiömangustit liikkuvat noin tusinan yksilön perheryhminä metsästellen päivällä ja nukkuen erilaisissa koloissa. Nukkumapaikaksi kääpiömangustit valitsevat onton puunrungon, hylätyn pesäkolon ja joskus jopa termiittipesän halkeaman. Joskus ne kaivavat oman kolonsa itse. Kääpiömangustit synnyttävät useita poikueita vuodessa. Vanhempien lisäksi hieman varttuneemmat poikaset osallistuvat hoivaamiseen. 
Laumoilla ei ole rajattua reviiriä, koska ne vaeltavat laajoilla alueilla saadakseen riittävästi ravintoa. Kääpiömangustit syövät lintuja ja muita pieniä selkärankaisia, kuten hiiriä, ravinnon puutteessa myös hyönteisiä. Joskus lauma hyökkää yhteistuumin käärmeen kimppuun ja usein myös onnistuu siinä. Eläimet antavat toisilleen merkkejä kiljumista muistuttavin äännähdyksin.
Kääpiömangustit muistuttavat elintavoiltaan paljon kookkaampaa Saharan etelänpuoleisten puoliaavikoiden seepramangustia. Kääpiömangusti ei ole uhanalainen laji, ja ihmisen toimilla on kantaan hyvin vähän vaikutusta. Kääpiömangustit sopeutuvat hyvin eläintarhaan ja lisääntyvät tarhattuna usein.
Yolanda Kondonassis

Yolanda Kondonassis (s. 1965) on yhdysvaltalainen harpisti. Hän aloitti pianonsoiton 3-vuotiaana, mutta kiinnostui 9-vuotiaana harpusta ja opiskelikin pitkään pianon- ja harpunsoittoa rinnakkain. Kuuluisuuteen hän on kuitenkin noussut nimenomaan harpistina. Hän on esiintynyt solistina, kamarimuusikkona ja useiden tunnettujen orkesterien kanssa. Hän on kantaesittänyt muun muassa Bright Shengin harppukonserton.
Kondonassis kirjoitti harpunsoitosta kirjan "On Playing the Harp" (2003). Hän on myös julkaissut nuotteja, säveltänyt ja sovittanut harpulle useiden säveltäjien teoksia.
Renate Dorrestein

Renate Dorrestein (25. tammikuuta 1954 Amsterdam, Alankomaat – 4. toukokuuta 2018) oli hollantilainen kirjailija ja toimittaja. Hän sai Annie Romein -palkinnon 1993 koko tuotannostaan. Hän aloitti toimittajanuransa Panorama-nimisessä lehdessä, ja hänen esikoisteoksensa "Buitenstaanders" ilmestyi 1983. Hänen sisarensa itsemurha on vaikuttanut merkittävällä tavalla hänen teoksiinsa.
Hän kuoli ruokatorven syöpään 64-vuotiaana.
Alison Stephens

Alison Stephens (1. maaliskuuta 1970 – 10. lokakuuta 2010) oli brittiläinen mandolinisti. Valmistuttuaan Lontoon Trinity College of Musicista hän ryhtyi opettajaksi samaisessa koulussa. Hän esiintyi laajalti eri puolilla maailmaa ja nousi yhdeksi harvoista kuuluisista klassisista mandoliinivirtuooseista. 
Stephens levytti muun muassa Raffaele Calacen kaksi mandoliinikonserttoa.
Roos af Hjelmsäter

Roos af Hjelmsäter on alun perin Norjasta lähtöisin oleva keskiaikainen suurmiessuku, joka otettiin Ruotsin aatelissäätyyn (numero 51) vuonna 1625 ja vapaaherralliseen arvoon (numero 186) vuonna 1705 nimellä Roos. Suvun aatelinen haara on introdusoitu Suomen Ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 2. Tämä sukuhaara on sammunut.
Norjalainen valtaneuvossuku Elgenstierna.
Roos-suku on Haftorinpoikien suvun haara, Norjassa se tavallisesti tunnetaan nimellä "Sudreim"- tai "Sörum"-suku. Suvun esi-isänä pidetään norjalaista valtaneuvosta ja ritaria Jon Raud Ivarinpoikaa Sudreimista. Hän eli 1200-luvun lopulla ja mainitaan paronina (baro regni Norvegiae) 1302. Hänen isänsä oli Ivar av Skjeduhof ja äiti oli Skule-jaarlin sisarentytär.
Jon Raud Ivarinpojan poika Hafthor Joninpoika oli ritari, valtioneuvos ja paroni. Hän omisti suuria maaomaisuuksia eri puolilla Norjaa. Hänen puolisokseen tuli 1303 Agnes, Norjan kuninkaan Haakon V Maununpojan avioton tytär. Hafthor Joninpoika oli kuningas Haakon V Maununpojan kuoltua 1319 yksi kolmivuotiaan kruununperillisen Maunu Eerikinpojan holhoajista. Kruununperillinen oli hänen vaimonsa sisarenpoika. Hafthor Joninpoika eli vielä 1331.
Edellisen poika Jon Hafthorinpoika ryhtyi yhdessä veljensä Sigurdin kanssa kapinaan syrjäyttääkseen serkkunsa kuningas Maunu Eerikinpojan. Kapina kukistui pian, mutta jo 1337 Jon Hafthorinpoika nousi jälleen kapinaan. Hän valtasi jopa Åkershusin linnan, mutta taipui sovintoon Bohusissa 15.8.1339. Mainitaan ritarina ja valtaneuvoksena 1343, kun norjalaiset mahtimiehet huusivat Haakon Maununpojan maansa kuninkaaksi. Hän hoiti yhdessä veljensä kanssa äidinisältään saamaansa Borgesysselsin lääniä 1347. Hän myi 1350 osuutensa Värmlantilaisesta Hammarön saaresta, jonka oli tullut omistamaan vaimonsa kautta. Hän osallistui Bohusin valtiopäiville 1361. Hän oli baro regni Norvegiae 1369 ja valtaneuvos 1380. Hän eli 1395 vaimonsa kuollessa. Jon Hafthorinpojan vaimo Birgitta Knutintytär oli Värmlannin ja Länsi-Göötanmaan laamannin, valtaneuvos Knut Maununpojan tytär. Tämän naimakaupan myötä sukuun siirtyi ruotsalaista omaisuutta. Maa oli myös personaaliunionissa Ruotsin kanssa.
Edellisen poika Brynjulf mainitaan norjalaisena valtaneuvoksena 1392. Hän kuoli ennen 7.3.1422, koska tuolla päivämäärällä hänen leskensä Ingeborg Bengtintytär lahjoitti kaksi tilaa Riseborgin luostarille.
Edellisen poika Knut Brynjulfinpoika sopi norjalaisten sukulaistensa kanssa 1438 maatilojen omistuksista. Hän peri kaksi Värmlantilaista tilaa isoäidiltään Birgitta Knutintyttäreltä ja omisti tiluksia Värmlannissa, Norjassa ja Närekessä. Hänen poikansa Knut Knutinpoika (eli vielä 1496) muutti Ruotsiin ja perusti varsinaisesti ruotsalaisen Hjelmsäterin sukuhaaran. Puoliso oli Margareta Bondentytär. Norjalainen sukuhaara sammui 1400-luvulla.
Knut Knutinpoika (eli vielä 1496) omisti Hjelmsäterin. Hänestä polveutuu ruotsalainen suku "Roos af Hjelmsäter". Hänen puolisonsa oli Ingrid Magnusintytär Bock.
Ruotsalainen Hjelmsäterin suku.
Huomattavia suvun jäseniä:
Olli-Markus Taivainen

Olli-Markus Taivainen (s. 2. toukokuuta 1989) on suomalainen suunnistaja ja hiihtosuunnistaja. Hän edustaa mikkeliläistä Navia.
Hiihtosuunnistus.
Taivainen voitti ensimmäisen nuorten hiihtosuunnistuksen MM-mitalinsa vuonna 2005 vasta 15-vuotiaana viestissä. Yhteensä Taivainen on voittanut 13 nuorten MM-mitalia, joista kuusi on kultaista.
Ensimmäiset aikuisten MM-mitalinsa Taivainen voitti MM-kisoissa Rusutsussa Japanissa 2009. Sprintissä hän voitti hopeaa, pitkältä matkalta pronssia ja keskimatkalta kultaa.
Vuonna 2011 Taivainen voitti maailmanmestaruuden avausmatkalta sprintistä ja päätösmatkalta viestissä Ruotsin Tänndalenissa.
Suunnistus.
Suunnistuksen nuorten MM-kisoissa Taivainen voitti keskimatkan maailmanmestaruuden Primierossa Italiassa 2009.
Pararosaniliini

Pararosaniliini (C19H18ClN3) on magentaväriaine, joka on aniliinin johdos. Kiinteä pararosaniliini on väriltään vihreää. Paitsi väriaineena pararosaniliinia on käytetty myös akvaarioissa sen bakteereja vastustavien ominaisuuksien vuoksi.
Synteesi.
Pararosaniliinia valmistetaan hapettamalla 4,4'-metyleenidianiliinin ja aniliinin reaktiotuotetta hapettimen ja katalyytin avulla.
Käyttö.
Pararosaniliinia käytetään väriaineena. Lisäksi se tehoaa bakteereihin ja sieniin ja ainetta on käytetty muun muassa akvaariossa. Aine on kuitenkin syöpää aiheuttava, minkä vuoksi sen käyttö on vähentynyt.
Pararosaniliinia voidaan käyttää ilman rikkidioksidipitoisuuden määrittämiseen. Rikkidioksidi reagoi tetrakloromerkuraatti-ionien kanssa synnyttäen dikloorisulfiittimerkuraattiyhdisteen. Pararosaniliini ja liuokseen lisätty formaldehydi reagoivat dikloorisulfiittimerkuraatin kanssa, jolloin syntyy punainen pararosaniliinimetyylisulfonihappo. Hapon pitoisuus voidaan määrittää spektrofotometrisesti. Tämä menetelmä soveltuu rikkidioksidipitoisuuden määrittämiseen parhaiten silloin, kun sitä on ilmassa 0,01–5,00 ppm.
Amerikansomalit

Amerikansomalit ovat Yhdysvaltain kansalaisia, jotka ovat syntyneet tai joiden juuret ovat Somaliassa. Suurin osa heistä on saapunut 1990-luvulla pakolaisina, mutta ensimmäiset saapuivat jo 1940-luvulla. Yhdysvaltain somaliyhteisö on maailman seitsemänneksi suurin ja se käsittää 35 760 henkilöä, tosin osa tästä määrästä kuuluu myös Somalian muihin kansoihin kuten Somalian bantuihin, joita Yhdysvalloissa on 12 000.
Suurin osa Yhdysvaltain somaleista asuu Minneapolissa ja Saint Paulissa Minnesotan osavaltiossa, mutta heitä on myös muissa suurissa kaupungeissa kuten New Yorkissa ja San Franciscossa. Minnesotan suosion taustalla ovat hyvät sosiaalietuudet, koulutusmahdollisuudet ja työllisyystilanne. Suurten vähemmistöjen muodostumista on myös edistänyt uusien tulokkaiden halukkuus muuttaa jo olemassa oleviin somaliyhteisöihin.
Somalien keskuudessa on esiintynyt Yhdysvalloissa laittoman khat-päihteen käyttöä. Islamistitaistelijat ovat houkutelleet Yhdysvalloissa asuvia somalialaistaustaisia lapsia ja nuorukaisia lähtemään Somaliaan osallistumaan taisteluihin. Arviot lähteneistä vaihtelevat kymmenistä satoihin.
Ronald Fisher

Ronald Aylmer Fisher (17. helmikuuta 1890 East Finchley, Lontoo – 29. heinäkuuta 1962) oli englantilainen tilastotieteilijä, evoluutiobiologi ja geneetikko. Heikon näkönsä vuoksi hänelle opetettiin matematiikkaa ilman kynää ja paperia, mikä kehitti hänen visuaalista ratkaisukykyään. Hän oli eugeniikan kannattaja ja vaikutti muun muassa Leonard Darwiniin. Hänen mielestään eri ihmisrodut ovat älyllisesti eritasoisia.
Anders Hald on kutsunut Fisheriä ”neroksi, joka lähes yksinään loi nykyaikaisen tilastotieteen perustan”. Richard Dawkins on kertonut pitävänsä Fisheriä Charles Darwinin merkittävimpänä seuraajana evoluutiobiologian alalla.
Niilo Saarinen

Niilo Saarinen (28. syyskuuta 1896 Kalanti – 4. joulukuuta 1976 Hanko) oli suomalainen merikapteeni ja Suomen Meripelastusseuran pitkäaikainen päällikkö. 
Saarinen lähti merelle nuorena miehenä ja sai merikapteeninkirjan Rauman Merenkulkuopistosta vuonna 1926. Saarinen oli moottorikuunari Drakenin kapteenina, kun laiva haaksirikkoutui 11. marraskuuta 1929 Utön lähellä. Viisi miehistön jäsentä menehtyi ennen kuin pelastajat pääsivät myrskyn laannuttua pelastamaan kallioluodolle jääneet miehistön jäsenet. Drakenin haaksirikon seurauksena meripelastustoimintaa alettiin uudistaa Suomessa. Vuonna 1936 Meripelastusseura kutsui Saarisen valvomaan Suomen ensimmäisen pelastusaluksen rakentamista. Tämä alus, pelastusristeilijä "Outoori", laskettiin vesille seuraavana keväänä ja Saarinen nimitettiin sen päälliköksi.
Hän muun muassa valvoi kaikkien vuosina 1936–1947 valmistuneiden pelastusalusten rakentamista. Näitä aluksia oli kahta mallia: yksikoneiset ja -potkuriset "Anna Gadd", "Haapasaari", "Kokkoluoto" ja "Ledsund" sekä kaksikoneiset ja -potkuriset "Hailuoto", "Hans Helenius", "Merikokko", "Seiskari", "Siilinkari", "Syväri" (1945 alkaen "Reposaari"), "Sälgrund", "Tankar" ja "Ääninen" (1945 alkaen "Valsörn"). Vuonna 1950 Meripelastusseuran valtuuskunta nimitti Saarisen virallisesti seuran lippukapteeniksi. 
Saarisen ura meripelastajana oli pitkä. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1960 ja jäi edelleen asumaan vanhaan kotitaloonsa Hangon Korkeavuorenkadulle. Seuraavana vuonna valmistui ensimmäinen jäätä murtava pelastusalus, joka nimettiin Saarisen mukaan. Kun Isokari (1965–1988 p/r Russarö) meni vuonna 1967 täyskorjaukseen, jossa siitä poistettiin mastot, vanha keulamasto lahjoitettiin Saariselle.
Saarinen kuoli joulukuussa 1976, ja Meripelastusseura järjesti hänelle juhlalliset hautajaiset.
Samu Brusila

Samu Brusila (s. 30. kesäkuuta 1973 Hämeenlinna) on suomalainen laulaja, joka laulaa vuonna 2003 perustetussa Widescreen Mode -yhtyeessä. Hän on ollut yhtyeen toiminnassa alusta asti ja on yksi yhtyeen perustajajäsenistä.
Vuodesta 2010 alkaen Samu Brusila on laulanut myös riihimäkeläisessä heavy rock/hard rock yhtyeessä Concrete Swine.
Brusilalla on terveydenhuoltoalan koulutus, ja keikkailun ohella hän on työskennellyt ambulanssissa ja psykiatrian puolella.
Diskografia.
Albumit
EP:t
Singlet
Musiikkivideot
Kirsi-Kaisa Sinisalo

Kirsi-Kaisa Sinisalo (s. 1970) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1996, minkä jälkeen hän on toiminut näyttelijänä ja ohjaajana monissa eri teattereissa. Sinisalo on suorittanut myös johtamisen erikoisammattitutkinnon 2016, valmistunut merkonomiksi 2019 ja ratkaisukeskeiseksi valmentajaksi 2020. Vuonna 2021 hän opiskelee kulttuurituottaja YAMK-tutkintoa HUMAKissa. Vuodesta 2007 vuoteen 2010 hän toimi Kajaanin Runoviikon taiteellisena johtajana. Elokuusta 2010 lokakuun 2013 loppuun hän on toimi Rauman Kaupunginteatterin johtajana. 1.11.2013 lähtien Sinisalo toimii Hämeenlinnan kaupunginteatterin toimitusjohtaja-teatterinjohtajana vuoden 2019 loppuun saakka. Hän on myös Veikko Sinisalon stipendirahaston varapuheenjohtaja
Sinisalolle on myönnetty Räikän fröökynä -arvonimi 2005. Titteli annetaan vuosittain ylöjärveläiselle kulttuuripersoonalle.
Sinisalo palkittiin Oulun läänin taidepalkinnolla 2008, Kajaanin Runoviikon kehitystyöstä.
Sinisalo oli Valtion Näyttämötaidetoimikunnan jäsen 2013–2014.
Sinisalo palkittiin merkittävästä teatterityöstä Aku-patsaalla vuonna 2017. Palkinto myönnettiin Ernest Thompsonin "Kultalampi"-näytelmän ohjaamisesta Verstas-näyttämölle.
Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Sinisalo oli SDP:n eurovaaliehdokkaana ja sai noin 2300 ääntä. Vuoden 2021 kuntavaaleissa Sinisalo on SDP:n ehdokkaana Tampereella.
Perhe.
Kirsi-Kaisa Sinisalon isä oli näyttelijä Veikko Sinisalo. Vuosina 1995–2017 hänen puolisonsa oli muusikko Mikko ”Pantse” Syrjä, jonka kanssa hän sai Juho-nimisen pojan vuosituhannen vaihteessa. Erottuaan vuonna 2017 Syrjästä Sinisalo on puhunut paljon yhteisöllisyyden merkityksestä.
Monologit.
Kuun kuva meissä -monologi Kirsi Kunnaksen runoista. Ensi-ilta Tampereen Teatterissa 1998. 
Sinisalon "Pentinkulman naiset" -monologi sai ensi-iltansa Urjalan Pentinkulman päivillä elokuussa 2002. Esityskertoja ympäri maata kertyi pitkälti toista sataa. Esitys on kiertänyt Saksassa, Sveitsissä ja Ruotsissa ja se on nähty TV2:lla. Sinisalo on lopettanutkin Pentinkulman naisten esittämisen kahdesti. Monologia on kuitenkin jatkuvasti  pyydetty keikalle. Suomi 100 -juhlavuoden kunniaksi se nostettiin uudelleen ohjelmistoon ja nähtiin Tampereen Työväen Teatterissa ja Hämeenlinnan kaupungin teatterissa. 
"Likka elämä ja teot" -monologi. Ensi-ilta Aleksanterin Teatterissa 2005. 
Vasten kivistä sydäntä -monologi – Ensi-ilta Kajaanin Runoviikko 2009.
Dialogit.
"Rakkauden epätoivon tähden" -dialogin ensi-ilta oli Urjalan Pentinkulman päivillä 2005. Dialogi perustuu Märta Tikkasen syksyllä 2004 julkaistuun "Kaksi"-romaaniin. Näytelmän ohjasi Maarit Pyökäri, ja sen koreografina ja tanssijana oli Ari Numminen.
"Pesä pienoinen" -dialogin ensi-ilta oli Kajaanin kaupungin teatterissa ja Tampereen teatterissa vuonna 2009. Käsikirjoituksen siihen kirjoitti Kirsi-Kaisa Sinisalo, ja sen ohjasi ja miehen roolissa näytteli Taisto Reimaluoto.
Zach Bogosian

Zach Bogosian (s. 15. heinäkuuta 1990 Massena, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja. Hän edustaa NHL-seura Minnesota Wildia. Bogosian on kiekollisesti taitava puolustaja, joka osaa myös fyysisen pelin.
Ura.
Bogosian oli Atlanta Thrashersin ensimmäisen kierroksen varaus vuonna ja koko varaustilaisuuden kolmantena varattu pelaaja.
Bogosian siirtyi Winnipeg Jetsistä Buffaloon vuoden 2015 helmikuussa, osana isoa vaihtokauppaa.
Helmikuussa 2020 Bogosian tuli waiwers-listan kautta vapaaksi agentiksi. Tultuaan vapaaksi agentiksi Bogosian teki vuoden sopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa.
Bogosian edusti Yhdysvaltoja Sveitsissä pelatuissa MM-kisoissa vuonna 2009.
Heinäkuussa 2021 Bogosian solmi kolmen vuoden ja arvoltaan 2,5 miljoonan dollarin sopimuksen Lightningin kanssa.
Marraskuussa 2023 Lightning kauppasi Bogosianin Minnesota Wildiin vaihdossa seitsemännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa.
Maaliskuussa 2024 Bogosian teki Wildin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 2,5 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Muuta.
Bogosianin isä on armenialainen. Zachin isoveli Aaron on myös jääkiekkoilija.
Omsk Arena

Arena-Omsk () on 10 318 katsomopaikan monitoimiareena Omskissa, Venäjällä. Areena on valmistunut vuonna 2007. KHL-liigaan osallistuva jääkiekkoseura HK Avangard Omsk on pelannut kotiottelunsa Arena-Omskissa. Areena jouduttiin kuitenkin sulkemaan laajamittaisia korjauksia varten rakenteellisten vikojen takia vuonna 2018.
Väinö Tulppala

Väinö Robert Tulppala () oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana. 
Perhetausta.
Tulppalan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Tulppala ja Ida Maria Paavola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Hildur Helena Pekkalan kanssa. 
Opinnot.
Tulppala kävi kansakoulun ja Lahden seudun maamieskoulun vuosina 1911–1912 sekä Mustialan maamiesopiston vuosina 1912–1914. Hän suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1928. Hän suoritti sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1928.
Jääkärikausi.
Tulppala työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 6. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan rintamalta paluun jälkeen 2. konekiväärikomppaniaan 9. heinäkuuta 1917. 
Suomen sisällissota.
Tulppala saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Tulppala palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin aluksi Savon jääkärirykmentti 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Tulppala määrättiin 6. joulukuuta 1918 alkaen aluksi päälliköksi 2. konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. elokuuta 1928 alkaen 1. konekiväärikomppaniaan niin ikään päälliköksi. Uudenmaan rykmentistä hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 Tampereen läntisen sotilaspiirin päälliköksi, josta hänet siirrettiin edelleen 26. tammikuuta 1937 Kannaksen sotilaspiirin apulaispäälliköksi ja 28. marraskuuta 1938 alkaen kutsunta-asiain upseeriksi Helsingin sotilaspiirin esikuntaan, missä hän palvelikin sitten aina vuoteen 1944 saakka. Hän erosi sotien jälkeen vakinaisesta palveluksesta. Myöhemmin hän työskenteli Kaleva Salminen Oy:n ja Voinvienti-osuusliike Valion palveluksessa vuoteen 1952 saakka. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. 
Luottamustoimet.
Tulppala toimi Uudenmaan rykmentin kunnianeuvoston varajäsenenä vuonna 1931 ja 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen varajäsenenä vuonna 1934 sekä Armeijakunnan esikunnan, 2. Divisioonan, Kannaksen sotilaspiirin esikunnan ja Sotilasmeteorologisen laitoksen yhteisen kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1938.
Annica Sjölund

Annica Sjölund (s. 31. maaliskuuta 1985 Finström, Ahvenanmaa, Suomi) on ahvenanmaalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Hyökkääjänä pelannut Sjölund edusti urallaan FC Unitedia, IFFK:a, Åland Unitedia sekä ruotsalaisia Älvsjö AIK:ta, Solnan AIK:ta ja Kopparbergs/Göteborg FC:tä. Hän voitti Suomen mestaruuden 2004 sekä Suomen cupin 2004 ja 2005 FC Unitedissa.
Maajoukkueeseen Sjölund nousi ensi kerran vuonna 2006 ja pelasi uransa aikana kaikkiaan 69 maaottelua, joissa hän teki 17 maalia. Hän pelasi vuoden 2009 EM-kilpailuissa Suomen kaikissa neljässä ottelussa, yhdessä koko ottelun ja kolmessa kentälle tulleena vaihtopelaajana. Puolivälieräottelussa Englantia vastaan hän teki maalin. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa Sjölund pelasi kahdessa Suomen kolmesta ottelusta, toisessa koko ottelun, ja teki alkulohkon ottelussa Tanskaa vastaan Suomen koko kisojen ainoan maalin. Hän toimi Tanska-ottelussa Suomen joukkueen kapteenina.
Sjölundin isoveli on miesten maajoukkuepelaaja Daniel Sjölund ja myös hänen äitinsä Bodil Sjölund (o.s. Mörn) on pelannut yhden naisten A-maaottelun.
Jalkapallouran jälkeen hän muutti takaisin Ahvenanmaalle ja on toiminut juniorivalmentajana IFK Mariehamnin organisaatiossa.