tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
CB Málaga

Club Baloncesto Málaga (tunnetaan sponsorointisyistä myös nimellä Unicaja Malaga) on espanjalainen koripalloseura. 
Historia.
Seura syntyi kahden koripalloseuran, Unicaja Rondan ja Mayoral Maristasin, seurafuusiossa vuonna 1992. Unicaja Ronda perustettiin jo vuonna 1977 ja Mayoral Maristas perustettiin vuonna 1953 nimellä Ademar Basket Club. 1972 nimi vaihdettiin vielä CB Maristas de Málagaan ja seura nousi 1988 ACB:hen.
Málaga oli ensimmäisen kerran lähellä Espanjan mestaruutta kaudella 1994–1995, jolloin seura pääsi ACB:n loppuotteluihin. Myös kaudella 2001–2002 seura sijoittui sarjan toiseksi. 2000-luvulla Málaga pelasi pitkään ULEBin alaisissa yksityisissä seurakilpailuissa, etenkin Euroliigassa. Ensimmäisen Espanjan mestaruuden seura voitti vuonna 2006. Vuonna 2017 se voitti ULEB Eurocupin mestaruuden. Kaudella 2021–2022 Málaga osallistui Mestarien liigaan.
Naura pois

Naura pois on Jope Ruonansuun vuonna 2002 julkaisema kokoelma-albumi. Se sisältää 20 Ruonansuun esittämää kappaletta 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa julkaistuista albumeista.
Homokiraalisuus

Homokiraalisuus on kiraalisten molekyylien eli enantiomeerien yhtäläistä kiraalisuutta. Yleensä kiraalisuus todetaan ilmoittamalla, onko molekyyli tyyppiä L vai D. Nämä ovat toistensa peilikuvia, eli ne edustavat vastakkaisia kätisyyksiä. Jos kahden molekyylin kiraalisuus on L ja L, ne ovat homokiraalisia, samoin kuin jos ne ovat tyyppiä D ja D. Jos ne ovat tyyppiä L ja D, ne eivät ole keskenään homokiraalisia.
Homokiraalisuus ja elämä.
Homokiraalisuus on elämälle välttämätöntä. Esimerkiksi elävissä soluissa olevat aminohapot ovat tyyppiä L. Monesti L-yhdisteiden paikalle tulevat D-muodot ovat myrkyllisiä. Muutenkaan erilaiset muodot eivät toimi yhdessä esimerkiksi proteiineissa, jotka koostuvat aminohapoista. Homokiraalisuuden syntyä elävien olioiden aminohapoissa, emäksissä, sokereissa ym. ei täysin ymmärretä evoluutioteorian näkökulmasta tarkasteltuna.
Joidenkin autokatalyyttisten reaktioiden on havaittu vahvistavan tiettyä kiraalisuutta. Kiraalisuus pystyy joskus helpostikin siirtymään katalyytista katalysoitavaan alun perin eri kiraalisuuksia sisältävään molekyylijoukkoon. Tämä ei selitä kiraalisuuden alkuperää, sillä reaktio vaatii ainakin jossain määrin enemmän jompaakumpaa kiraalisuutta. Sen on oletettu liittyvän muun muassa ulkoa tulevaan polarisoituun säteilyyn tai beta-hiukkasiin, jotka vuorovaikuttavat eri tavoin erikiraalisten yhdisteiden kanssa.
Jan-Erik Andelin

Jan-Erik Andelin (s. 1962) on suomalainen toimittaja. Hän toimii "Kyrkpressen"-lehden pääkirjoitustoimittajana. Hän on aikaisemmin toiminut KSF Media -ryhmittymässä muun muassa "Borgåbladetin" päätoimittajana 2004–2007, "Hufvudstadsbladetin" ja mediatalon paikallislehtien pääkirjoitustoimittajana 2010–2018 ja Pohjoismaiden kirjeenvaihtajana 2018–2020. Andelin siirtyi "Kyrkpresseniin" 2022. 
Andelin oli mukana perustamassa Vasemmistoliittoa vuonna 1990 ja pyrki puolueensa ehdokkaana eduskuntaan vuoden 2003 vaaleissa. Hän toimi vasemmistolaisen "Ny Tid" -lehden päätoimittajana vuosina 2002–2004, mutta on tämän jälkeen ollut puolueisiin sitoutumaton. Andelin, joka on metodisti, sai vuoden 2006 Kirkon tiedonvälityspalkinnon. Koulutukseltaan Andelin on valtiotieteen kandidaatti.
William A. Lunk

William A. Lunk (6. toukokuuta 1919 Johnstown, Pennsylvania – 18. toukokuuta 2006) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Lunk valmistui eläintieteen kandidaatiksi ja lintutieteen tohtoriksi. Hän toimi biologian lehtorina Länsi-Virginian yliopistossa 1946–1947. Hän työskenteli New Yorkin American Museum of Natural Historyn preparaattorina, kuraattorina, apulaisjohtajana ja näyttelyjohtajana 1949–1989. Eläkkeelle jäätyään hän jatkoi vapaaehtoisena AMNH:n Paleontologian museossa ja Näyttelymuseossa. Hän valmisti museon näyttelyitä eri aiheista ja oli kuuluisa Evoluutiohallin (Hall of Evolution) näyttelyistä. Hän osallistui useiden kirjojen ja muiden painotuotteiden kuvittamiseen. 1962 hän julkaisi teoksen "The rough-winged swallow" (Publications of the Nuttall Ornithological Club, no. 4).
Toisessa maailmansodassa Lunk oli kapteeni Tyynellämerellä. Hänen puolisonsa oli Mary Hunsaker ja heillä oli neljä lasta.
Lunk nimesi linnuista tammitiaisen ("Parus carolinensis") alalajin "atricapilloides" 1952.
Mikkosten maailma

Mikkosten maailma oli Nelosella esitetty tositelevisiosarja, jossa seurattiin Nina ja Timo T.A. Mikkosen perheen arkea. Sarja avautui Suomen televisiohistoriassa poikkeuksellisesti siten, että katsojat saivat päättää ensimmäisen pilottijakson 8. maaliskuuta 2009 jälkeen tekstiviestiäänestyksellä esitetäänkö sarja kokonaisuudessaan. Myönteinen tulos julkistettiin 12. maaliskuuta suorassa Maria!-ohjelman lähetyksessä.
Mikkosten Maailma lopetettiin toukokuussa 2009. Ohjelma katsojaluvut putosivat nopeasti alun runsaasta 300 000 katsojasta alle puoleen. Nelosen mukaan sarjasta ei ollut alun perin tarkoituskaan tehdä pitkäikäistä, mutta silti alhaiset katsojaluvut olivat pettymys. Myöhemmin selvisi, että ohjelman jatkamisen puolesta tulleet äänet tulivat vain muutamasta puhelinliittymästä.
Vuoden 2010 alussa sarja julkaistiin DVD:nä.
Sisältö.
Ohjelmassa seurattiin Mikkosten perheen arkipäivää sekä kuultiin heidän mielipiteitään ja kannanottojaan ajan ilmiöihin. Mikkoset muun muassa lukivat sanomalehtiä tuoreeltaan ja ottivat kantaa päivän polttaviin aiheisiin. Lisäksi ohjelmassa nähtiin perheen poikien toimittamat lyhyet ”Poikien uutiset”, joissa kerrottiin perheen tapahtumista viikon varrelta.
Dyrrhakhionin taistelu

Dyrrhakhionin taistelu käytiin vuonna 48 eaa. Julius Caesarin kannattajien ja senaatin joukkojen välillä. Taistelu oli osa Caesarin sisällissotaa. 
Caesar hyökkäsi Italiaan tammikuussa 49 eaa. Tämän jälkeen senaatti ja Pompeius pakenivat Kreikkaan, missä Pompeius alkoi koota uutta armeijaa. Caesar ylitti Adrianmeren tammikuussa 48 eaa. ja valtasi Apollonian, Dyrrhakhionin eteläpuolella. Caesarilla oli yksitoista legioonaa, mutta hän sai vain seitsemän näistä kuljetettua meren yli. Tämän jälkeen Caesar marssi Dyrrhakhioniin ja perusti leirinsä kaupungin ulkopuolelle. Kun Pompeius pääsi paikalle, pystytti hän leirinsä Petra-nimiselle kukkulalle. Pompeiuksen joukot olivat vielä kokemattomia, ja hän päätti välttää taistelun toistaiseksi ja odottaa lisäjoukkojen saapumista Asiasta. 
Tilanne muuttui entistä huonommaksi Pompeiuksen kannalta, kun Marcus Antonius pääsi paikalle lisälegioonien kanssa. Caesar alkoi tämän jälkeen rakentaa piiritysmuuria Pompeiuksen leirin ympärille. Hänen aikomuksensa oli estää Pompeiuksen huolto. Pompeius puolestaan rakensi oman vastamuurinsa. Caesarin muuri oli lopulta 22 kilometriä pitkä ja se sisälsi 24 linnoitusta. Joukkojen välillä käytiin useita kahakkoja. Pompeius päätti murtautua ulos, kun Caesarin muurin eteläpää ei ollut vielä valmis. Päivän taistelun jälkeen Caesarin oli tunnustettava tappionsa, ja hän lähti heti marssimaan Thessaliaa kohti. Siten hän siirsi seuraavan taistelun sisämaahan, missä Pompeiuksella ei ollut etua laivaston tuomista muonavaroista. Joukot kohtasivat uudelleen Farsaloksen taistelussa, jossa Caesar kukisti Pompeiuksen perusteellisesti.
Damasti

Damasti () on yksi- tai kaksivärinen kudos, johon kuvio syntyy satiinisidoksen loimi- ja kudevaltaisuuden vaihtelulla. 
Materiaalit ja kuviointi.
Damastin materiaalina käytetään silkkiä, pellavaa, puuvillaa ja villaa. Nimi juontuu Damaskuksen kaupungista, joka on ollut aikoinaan itämaisen silkkikudonnan keskus. Kankaita tuotiin sieltä Eurooppaan, mutta 1400- ja 1500-luvulla alettiin Alankomaissa kutoa damastitekniikalla myös pellavaa. Damastia ruvettiin kutomaan 1600-luvulla myös Suomessa. 
Damastiliinoissa on usein hyvin monimutkaisia kuvioaiheita. Drellissä eli kilpikankaassa on yksinkertaisempi geometrinen kuviointi. Kankaan suuri kuviointi syntyy kudottaessa jacquard-koneella ja kuviot muodostuvat yleensä toistuvista kukka- ja lehtiaiheista, damastikuvioista. Kuvio on kankaan molemmin puolin samanlainen.
Dimítrios Tsaldáris

Dimítrios ”Dimítris” Tsaldáris (, s. 7. maaliskuuta 1980 Pireus) on kreikkalainen koripalloilija.
Ura.
Tsaldáris aloitti koripallouransa Alimosin joukkueessa vuonna 2001. Hän pelasi tämän jälkeen Peristerissä ja Panelliniosissa, jonka paidassa hänet valittiin kaudella 2005–2006 Kreikan liigan Vuoden tulokkaaksi. Kaudet 2006–2009 Tsaldáris pelasi Aris Thessalonikissa ennen siirtymistään italialaiseen NSB Napoliin vuonna 2009. Joukkueen hävittyä kaikki ottelut Tsaldáris siirtyi joulukuun 2009 lopulla Sutor Basket Montegranaroon. Hän edusti seuraa loppukauden, mutta siirtyi kaudeksi 2010–2011 Dinamo Basket Sassariin.
Spaspet

Spaspet () oli feodaalivirka Georgiassa. Se sai alkunsa muinaisen Iberian aikaan ja syntyi armenialaisen vastineensa "sparapetin" tavoin sassanidien Persian "spahbod"-viran vaikutuksesta. Toisin kuin spahbod, se ei kuitenkaan ollut perinnöllinen virka ja sen haltijan tehtäviin kuului sekä sotilaallisia että siviilihallinnon tehtäviä.
Keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan spaspet-viran otti käyttöön Iberian ensimmäinen kuningas Parnavaz I 200-luvulla eaa. Spaspet toimi samanaikaisesti sisä-Iberian eli Mtskhetan ja Uplistsikhen ympäristön herttuana (eristavi). Vaikuttaa siltä, että virassa todellakin oli Iberian kuningassuvun jäsen tai erittäin korkeassa asemassa kuninkaasta seuraavana ollut henkilö. Strabonin (63/4 eaa.–24 jaa.) mukaan Iberian kuninkaallisessa hierarkiassa "hallitsijasta seuraava jakaa oikeutta ja komentaa armeijaa". Nämä korkea-arvoiset viranhaltijat on myös mahdollista liittää Iberian varakuninkaisiin (pitiakhš), joiden nekropoli on löydetty Armazista. 
Virka säilyi muunneltuna keskiajan ja uuden ajan Georgiaan aina siihen saakka, kunnes Venäjän keisarikunta liitti Georgian itseensä 1800-luvun alussa.
Korvagaselli

Korvagaselli eli maa-antilooppi ("Raphicerus sharpei") on melko pieni Afrikassa elävä sorkkaeläinlaji. Se muistuttaa suuresti muita punagasellien suvun ("Raphicerus") lajeja. Sillä ei nykykäsityksen mukaan ole alalajeja.
Koko ja ulkonäkö.
Korvagaselli on 65–75 senttiä pitkä ja painaa 7–16 kiloa. Säkäkorkeus on 45–55 senttiä ja hännän pituus 4–8 senttiä. Naaraat ovat hieman uroksia suurempia, Sarvet ovat 6–10 sentin pituiset ja ne kasvavat vain uroksille. Turkki on punertavanruskea ja siinä on valkoisia täpliä, jotka saavat eläimen näyttämään harmahtavalta. Naaman sivuilla, otsassa, kuonon yläosassa ja jalkojen ulko-osassa on kellertävänruskeaa väriä. Vatsa, jalkojen sisäpuoli, kaulan alapuoli ja korvat ovat vaaleat. Silmien ympärillä on valkoinen rengas. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Korvagaselli elää Afrikassa päiväntasaajan eteläpuolella. Sitä tavataan Tansanian etelä- ja keskiosista Kongon kaakkoisosiin, Sambiaan, Malawiin, Mosambikiin ja sieltä Botswanan koillisosiin ja Namibian Capriviin, Zimbabween, Etelä-Afrikan koillisosiin ja itäiseen Swazimaahan. Laji elää monilla suojelualueilla, mutta on niiden ulkopuolella harvinaistunut asutuksen leviämisen, elinalueiden kaventumisen ja metsästyksen vuoksi. Se ei kuitenkaan ole uhanalainen. 
Lajin tyypillisintä elinympäristöä ovat kukkula- ja kallioalueet, joissa kasvaa pensaikkoa mutta ei juurikaan pitkää heinikkoa. Maa-antilooppi on tavallinen metsäisissä ja suojaisissa miombo-savanneilla. Lajia voidaan joskus harvoin tavata myös sellaisilta alueilta, joissa ei ole suojaisaa aluskasvillisuutta, mutta se on epätavallista.
Elintavat.
Korvagaselli on enimmäkseen yksineläjä, mutta voi elää pareittainkin. Korvagasellit liikkuvat ja ruokailevat yöllä tai viileällä säällä ja viettävät suurimman osan päivästään lepäämällä piilossa. Ne sulautuvat hyvin ympäristöönsä. Ne syövät lähinnä pensaiden lehtiä ja nuoria versoja, mutta myös heiniä, kukkia ja hedelmiä. Niiden ei ilmeisesti ole pakko juoda, mutta juovat kyllä tilaisuuden tullen. Hajuviestinnässä käytetään silmien ja kasvojen rauhasten eritteitä. Korvagasellit ovat reviiritietoisia ja puolustavat aluettaan yksin tai pareittain. Kamppaillessaan urokset syöksyvät toisiaan kohti, laskeutuvat polvilleen ja iskevät sarvillaan tai lyövät ne yhteen. Korvagasellin vihollisia on paljon - petolintuja, pytoneita ja petonisäkkäitä aavikkoilveksistä leijoniin. Pelästyessään korvagasellit eivät yleensä pakene petoa, vaan painautuvat maahan ja ojentavat päänsä ja kaulansa ja jäävät aluskasvillisuuden suojiin piiloon. Ne saattavat paeta vasta pedon tultua aivan niiden vierelle. Korvagasellien tiedetään käyttävän pakopaikkoina koloja, jotka useimmiten maasika on kaivanut. 
Korvagasellit voivat lisääntyä mihin aikaan vuodesta tahansa, mutta yleisimmin marras-joulukuussa. Tällöin eteläisessä Afrikassa alkavat kevät ja sateet. Korvagasellin kiimakäytöstä ei tunneta. Kantoaika kestää keskimäärin 180 vuorokautta, ja poikueessa on yksi tai kaksi vasaa. Niitä imetetään noin kolme kuukautta ja ne tulevat sukukypsiksi 6–19 kuukauden ikäisinä.
Serpan aurinkovoimala

Serpan aurinkovoimala on aurinkokennoilla sähköä tuottava voimala, joka sijaitsee Serpan kunnassa, eteläisessä Portugalissa. Aurinkovoimalan omistaa yhdysvaltalainen GE Energy Financial Services -yhtiö. 
Serpan aurinkovoimalan huipputeho on 11 MWp, joka riittää 8 000 portugalilaisen kotitalouden kulutukseen. 
Voimalan aurinkopaneelit on kiinnitetty moottoroituihin jäljittimiin, jotka pitävät paneelien aurinkokennot optimaalisessa kulmassa aurinkoon nähden. Aurinkovoimalan pinta-ala on 60 hehtaaria. 
Voimala valmistui huhtikuussa 2007 ja se nauttii Portugalin valtion syöttötariffista, joka takaa määrätyn hinnan sähkön tuottajalle.
Herzog &amp; de Meuron

Herzog &amp; de Meuron on sveitsiläisten arkkitehtien Jacques Herzogin ja Pierre de Meuronin perustama arkkitehtitoimisto. Kummatkin ovat syntyneet Baselissa 1950. Herzog &amp; de Meuron saivat Pritzker-palkinnon vuonna 2001.
Heidän suunnittelemiensa rakennusten tunnusmerkkejä ovat yksinkertainen muotokieli ja työstämättömäksi jätetty pintamateriaali. Tunnetuimpia töitä ovat Pekingin kansallinen stadion (ns. Linnunpesä) ja Lontoon Tate Modern.
Herzog &amp; de Meuron on tehnyt kiihkeitä tunteita herättäneen suunnitelman hotellista Helsingin Katajanokalle. Helsingin kaupunginhallitus hyväksyi täpärästi suunnitelman yhden äänen erolla. Helsingin kaupunginvaltuusto kuitenkin hylkäsi suunnitelmat keväällä 2010.
Ilja Nikulin

Ilja Vladimirovitš Nikulin (, s. 12. maaliskuuta 1982 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelasi viimeksi kaudella 2018–2019 KHL-joukkue Dinamo Moskovassa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Kaudella 2015–2016 Nikulin pelaa KHL-joukkue OHK Dynamo Moskovassa.
Pelaajaura.
Nikulinin ura pääsarjatasolla alkoi HK Dynamo Moskovassa syksyllä 2000. Edellisenä kesänä Atlanta Thrashers Nikulinin NHL:ään toisella varauskierroksella, vuorolla 31. Nikulin siirtyi Dynamosta Ak Bars Kazaniin kaudelle 2004–2005. Vuonna 2006 Nikulin oli voittamassa Venäjän mestaruutta ja 2007 Euroopan seurajoukkueiden mestaruutta Kazanissa. Nikulin valittiin ECC-turnauksen tähdistökentälliseen. Kazan voitti myös vuoden 2008 Continental Cupin ja Nikulin valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi.
Maajoukkueura.
Nikulin on kolminkertainen jääkiekon maailmanmestari. Hän on edustanut Venäjää yhteensä kahdeksan kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 ja 2013.
Mount Redoubt

Mount Redoubt on Lake Clarkin kansallispuistossa Aleuttivuoristossa, Alaskassa sijaitseva 3 109 metriä korkea kerrostulivuori 180 km lounaaseen Alaskan suurimmasta kaupungista Anchoragesta. Mount Redoubt on aktiivi tulivuori ja viimeksi se on purkautunut 2009. Mount Redoubt kohoaa 2 700 m sitä ympäröivien laaksojen yläpuolelle 8 km:n matkalla. Tulivuoren halkaisija on noin 10 km tilavuuden ollessa arviolta 30–35 miljardia kuutiometriä.
Oltuaan tuhat vuotta aktiivisena Mount Redoubt on purkautunut viisi kertaa vuoden 1900 jälkeen: vuosina 1902, 1922, 1966, 1989 ja 2009. 
Vuosien 1989–1990 purkaus.
Vuoden 1989 purkaus on ensimmäinen onnistuneesti ennustettu tulivuorenpurkaus. Sveitsiläis-amerikkalainen tulivuoritutkija Bernard Chouetin oli löytänyt pitkän aikavälin seismisten mittausten ja alkavan tulivuorenpurkauksen välisen yhteyden. 
Tulivuori purkautui 14. joulukuuta 1989 ja purkaukset jatkuivat yli kuusi kuukautta. Pyroklastinen tuhkapilvi aiheutti vuorenhuipun jään ja lumen sulamista ja mutavyöryjä. 
Vuoden 1989 purkaus syöksi vulkaanista tuhkaa 14 km:n korkeuteen. 15. joulukuuta 1989 KLM:n lento 867:n Boeing 747 lentokone osui purkauksen tuhkapilveen. Koneen kaikki moottorit sammuivat 25 000 jalassa (7620 m) mutta lentokoneen miehistö sai toistuvien yritysten jälkeen moottorit uudelleenkäynnistettyä kahdeksan minuutin jälkeen 12 000 jalan (3658 m) korkeudessa ja laskeutumaan turvallisesti Anchorageen. Tuhkasta koitui 80 miljoonan dollarin menetykset koneelle.Tuhka peitti noin 7 700 km² alueen. 
Purkauksesta aiheutuneet vahingot arvioitiin 160 miljoonaksi dollariksi, toiseksi eniten kustannuksia aihettaneeksi tulivuorenpurkaukseksi Yhdysvaltain historiassa.
Vuoden 2009 purkaus.
Mount Redoubt purkautui viisi kertaa maanantain 23. maaliskuuta vastaisena yönä. Tuhkapilvi levisi yhdeksän kilometrin päähän tulivuoresta. Sunnuntaina alkaneissa purkauksissa tuhkaa nousi yli 14 kilometrin korkeuteen. Tutkijat varoittivat jo tammikuussa 2009 tulossa olevasta purkauksesta. Purkaus kesti heinäkuulle asti.
Harry Saltzman

Herschel "Harry" Saltzman (27. lokakuuta 1915 – 28. syyskuuta 1994) oli kanadalaissyntyinen elokuvatuottaja. Saltzman on yksi Hollywoodin muistettavimmista elokuvatuottajista, sillä hänen tuotantoaan ovat muun muassa James Bond -sarjan yhdeksän ensimmäistä osaa ja Harry Palmer -elokuvasarjan kaikki osat. Hänen elokuviaan ovat myös hyviä arvosteluja kerännyt sotaelokuva "Taistelu Englannista" (1969) ja lännenelokuva "Call Me Bwana" (1963), jonka Saltzman tuotti Albert R. Broccolin kanssa.
James Bondin pariin Saltzman ajautui, koska hän halusi tehdä menestyneempiä elokuvia. Vaikka edelliset elokuvat "Nuori viha" (1959) ja "Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun" (1960) olivatkin olleet menestyksiä, Saltzman halusi filmata elokuvan Ian Flemingin James Bondista. Hanke oli kariutua monta kertaa, sillä Saltzman oli väsynyt ja suunnitteli lopettavansa sen. Albert R. Broccoli kuitenkin ehdotti Saltzmanille, että he tekisivät elokuvan yhdessä. Miehet hankkivat Ian Flemingin Bond-kirjojen elokuvaoikeudet ja menivät ehdottamaan niiden filmatisointia Columbia Pictures -yhtiölle, joka kieltäytyi. Seuraava neuvottelukumppani United Artists suhtautui suopeammin, ja syntyi maailman laajimmaksi kasvanut elokuvayhteistyö.
Ensimmäinen Bond-elokuva sai ensi-iltansa lokakuussa 1962 ja keräsi ilmiömäiset kassatulot. Vuodesta 1963 vuoteen 1965 syntyi joka vuosi uusi James Bond -elokuva, mutta siitä eteenpäin niitä valmistui vain joka toinen vuosi, kunnes kaksikko sai valmiiksi elokuvan "007 ja kultainen ase" (1974). Sen jälkeen he alkoivat suunnitella kesäksi 1976 uutta Bond-elokuvaa, mutta Saltzmanilla ei ollut käytettävissään tarpeeksi rahaa, joten hän myi osuutensa Bondista United Artistsille. Siitä eteenpäin Broccoli oli yksin tuottajana.
Saltzmanin tuotantoa ovat myös Harry Palmer -elokuvasarjan osat "Salaisen agentin kansio" (1965), "Hautajaiset Berliinissä" (1966) ja "Miljardin dollarin aivot" (1967). Muita elokuvia on "Falstaff", "Taistelu Englannista" (1969) ja Kultaisen palmun ehdokas "Mustalaisten aika" (1988). Pienemmälle huomiolle jäi elokuvat "Call Me Bwana" (1963), Nijinsky-sarjan osat vuosilta 1970 ja 1980 ja "Days of Fury" (1973).
Saltzmanilla oli silmää vahvalle näyttelijäkaartille. Hän ehdotti Sean Connerya James Bondiksi sekä Michael Cainea Harry Palmeriksi. Hänen elokuvissaan nähtiin myös muita huippunäyttelijöitä, kuten Robert Shaw, Laurence Olivier, Christopher Plummer, Curd Jürgens, Christopher Lee, Pedro Armendáriz, Edward Fox ja Donald Pleasence.
Harry Saltzman kuoli sydänkohtaukseen 78-vuotiaana 28. syyskuuta 1994.
Alityöntö

Alityöntö eli subduktio on laattatektoninen prosessi, jossa merellinen mannerlaatta työntyy toisen laatan alle astenosfääriin. Alueelle syntyy syvänmeren hauta ja tulivuorisaaria. Vajoava laatta sulaa osittain, ja siitä syntyy uusia kivilajeja.
Tunnetuin ja aktiivisin alityöntövyöhyke on 40 000 kilometriä pitkä Tyynenmeren tulirengas, johon keskittyy 90 prosenttia maailman maanjäristyksistä.
Budapestin historian museo

Budapestin historian museon päätehtävä on Budapestin ja etenkin Budan linnan historiallisten löytöjen tutkimus ja järjestäminen. Museon päänäyttelytila, Linnamuseo, on Budan linnassa. Varsinaisten näyttelytilojen lisäksi museoon kuuluvat myös keskiaikaisen palatsin rauniot.
Linnamuseon pysyvät näyttelyt:
Budapestin historian museoon kuuluu Linnamuseon lisäksi Aquincumin roomalaiskaupunkia esittelevä Aquincumin museo sekä Kicsellin museo, jossa on Budapestin uusimpaan historiaan liittyviä esineitä ja joka myös laajentaa museon taidekokoelmaa. Museoon kuuluvia näyttelytiloja ovat myös roomalaisaikaiset Herkuleksen huvila ja Aquincumin linnoituksen kylpylä "Thermae Maiores", keskiaikainen juutalainen kappeli ja turkkilaisvallan aikainen Gül Baban hautamuistomerkki.
Museon vanhimmat näyttelyesineet ovat yli neljä tuhatta vuotta vanhoja. Vuonna 1995 museon eri kokoelmissa oli yhteensä 400 000 esinettä ja historiallista dokumenttia, minkä lisäksi useat tuhannet esineet ovat vielä luetteloitavana. Samana vuonna vierailijoita museon eri osissa oli yhteensä 210 000.
Ne Salmiset

Ne Salmiset on MTV3-kanavalla vuonna 2009 esitetty talk-show-ohjelma, jonka isäntänä ja emäntänä olivat Salmisen sisarukset Eppu ja Krisse Salminen. Keväällä ohjelmaa esitettiin kymmenen jaksoa maanantaisin ja syystalvella kahdeksan jaksoa lauantaisin.
Heidän "kotibileikseen" kutsutussa ohjelmassa vieraili julkkiksia, joiden kanssa Salmiset keskustelivat. Lisäksi ohjelmassa oli myös musiikkivieraita ja muuta juhlimista. Ohjelmaa mainostettiin myös MTV3-kanavalla erilaiseksi talk-show:ksi.
Atuanin holvihaudat

Atuanin holvihaudat () on yhdysvaltalaisen kirjailijan Ursula K. Le Guinin luoman fantasiakirjasarjan "Maameren tarinat" toinen osa vuodelta 1971. Sarjan ensimmäinen osa on "Maameren velho" vuodelta 1968. "Atuanin holvihautoja" seuraa sarjan kolmas osa "Kaukaisin ranta", joka julkaistiin vuotta myöhemmin 1972. Kirja kertoo velho Varpushaukan eli Gedin uusista seikkailuista, ja sen toinen päähenkilö on nuori ylipapitar Arha eli Tenar. 
Le Guin sai teoksesta vuoden 1972 Newbery Silver Medal Award -palkinnon ja oli ehdokkaana Mythopoeic-palkinnon saajaksi. Suomeksi "Atuanin holvihaudat" julkaistiin vuonna 1977 Kristiina Rikmanin kääntämänä ja WSOY:n kustantamana.
Juoni.
Atuanin Holvihaudat on laaja temppelikokonaisuus. Se käsittää kolme temppeliä, apurakennukset, kalmiston ja sen alla maan sisällä olevan Holvihaudan ja siihen liittyvän labyrintin, johon kuuluvat vangeille tarkoitettu Kahlekammio, seinämaalauksin koristeltu Maalattu Holvi, hautakammiona toimiva luukammio ja erillinen aarrekammio, jossa säilytetään maailman suurimpia ja tavoitelluimpia kalleuksia. Siellä on myös muinaisen velho Erreth-Akben onnenrenkaan toinen puolikas, jota velho Varpushaukka eli Ged etsii tunkeutuessaan alueelle. 
Tästä alkaa seikkailu, joka päättyy Gedin ja Nimettöminen jumalien ylipapitar Arhan eli Tenarin paetessa ehjäksi loitsittu rengas mukanaan. Pimeyden viha sortaa labyrintin, Holvihaudan sekä suurimman ja vanhimman temppelin, Tyhjän valtaistuinsalin. Jumalkuninkaan ja Kaksoisjumalten temppelit sekä temppeliväen asuinrakennus eli Iso talo jäivät ehjiksi ja noviisit palvelijoineen selvisivät katastrofista. Vain temppelissä vaaninut Jumalkuninkaan ylipapitar Kossil ja hänen eunukkivartijansa saivat tiettävästi surmansa tuhossa. 
Rengas viedään Havnoriin mihin se kuuluu ja maailma yhdistyy, kun Kadonnut Riimu eli Liiton Riimu eheytyy renkaassa. Myös kargien sotaisuus ja magian vastaisuus loppuvat ja heitä alkaa tulla taikaoppiin Roken viisaitten saarelle.
Oleg Petrov

Oleg Viktorovitš Petrov (, s. 18. huhtikuuta 1971 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija.
Petrovin ura alkoi TsSKA Moskovassa vuonna 1989. Montreal Canadiens varasi Petrovin NHL:ään vuoden numerolla 127. Petrov siirtyi Moskovasta Montrealiin vuonna 1992 ja oli voittamassa tulokaskaudellaan Stanley Cupia. Tosin Petrovilla ei ollut vaadittavaa ottelumäärää takana kaudelta, että olisi saanut nimensä pokaaliin. Petrov pelasi vuoteen 1996 Montrealissa ja aina osan kautta farmissa. Kaudelle 1996–1997 Petrov siirtyi Italian Serie A:han HC Meranoon, mutta siirtyi jo kesken kauden Sveitsin pääsarjaan HC Ambrì-Piottaan, jossa pelasi kaksi seuraavaakin kautta. Petrov oli edustamassa Venäjän maajoukkueessa vuosien 1999 ja 2000 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Syksyllä 2000 Petrov palasi takaisin NHL:ään ja Montrealiin. Petrov ehti pelata NHL:ssä vielä Nashville Predatorsissa kaudella 2002–2003, ennen kuin palasi takaisin Eurooppaan ja Nationnaliga A:han Sveitsiin. HC Genève-Servetten kauden jälkeen Petrov siirtyi EV Zugiin. Petrov oli Zugin paras pistemies kaudella 2003–2004 30 maalilla ja 23 syötöllä. Vuonna 2007 Petrov palasi lähes 15 vuoden kierroksen jälkeen Venäjälle Ak Bars Kazaniin, josta siirtyi kaudeksi 2009–2010 HK Atlantiin. Pelattuaan HK Atlantissa kaksi kautta hän palasi Ak Bars Kazaniin kaudeksi 2011–2012. Kaudeksi 2012–2013 Petrov siirtyi Spartak Moskovaan. Hän pelasi Spartak Moskovassa tammikuuhun 2003 asti, jolloin joukkue kauppasi hänet Lokomotiv Jaroslavliin vaihdossa Danil Jerdakoviin.
Malice in Wonderland (Nazarethin albumi)

Malice in Wonderland on Nazarethin studioalbumi vuodelta 1980. Levyllä yhtye siirtyi, lähinnä heidän amerikkalaisen levy-yhtiön A&amp;M Recordsin toiveesta kaupallisempaan west coast -tyyliseen AOR-vaikutteiseen rockiin. Albumi nauhoitettiin Bahama-saarilla Compass Point-studiolla ja tuottajana toimi Jeff "Skunk" Baxter, jonka avulla haettiin kaupallisempaa otetta materiaaliin. 
Huolimatta vahvasta kaupallisen potentiaalin omaavasta materiaalista albumi ei menestynyt toivotunlaisesti. Myöskään singlenä julkaistu "Holiday" ei noussut listoille. Albumin julkaisun jälkeen yhtyeen kotimaan levy-yhtiö Mountain Records joutui talousvaikeuksiin mikä haittasi levyn markkinointia. Myös kitaristi Zal Cleminson oli pettynyt albumin heikkoon menestykseen ja erosi yhtyeestä albumia seuranneen kiertueen jälkeen.
Muusikot.
sekä:
Petăr Žekov

Petăr Petrov Žekov (, 10. lokakuuta 1944 – 18. helmikuuta 2023) oli bulgarialainen jalkapalloilija, joka voitti urallaan hopeamitalin vuoden 1968 kesäolympialaisissa.
Žekov pelasi koko ammattilaisuransa Bulgariassa. Hän voitti neljä kertaa peräkkäin Bulgarian ylimmän divisioonan maalikuninkuuden vuosina 1967–1970. Vuonna 1969 Žekov teki eniten maaleja koko Euroopassa ja voitti Euroopan Kultaisen Kengän 36 tehdyllä maalilla.
Hän osallistui myös jalkapallon maailmanmestaruuskisoihin 1966 ja 1970.
Sven-Erik Hansén

Sven-Erik Hansén (s. 23. huhtikuuta 1943 Alaveteli) on Åbo Akademin entinen vararehtori ja Vaasan yksikön rehtori. Hän on toiminut Åbo Akademin kasvatustieteen professorina vuodesta 1996. Hän on julkaissut useita tieteellisiä artikkeleita ja tutkimusraportteja. Hansénin erityisala on äidinkielen didaktiikka, mutta hän on tutkinut myös muun muassa teorian ja käytännön yhdistämisen ongelmia opettajankoulutuksessa.
Pienase

Pienase on yhden ihmisen käytettävä ase. Pienaseiden laiton kauppa ja hallitsematon leviäminen aiheuttaa ongelmia
erityisesti epävakaissa oloissa, kuten sotien jälkeen, jolloin aseita on runsaasti liikkeellä, myös laittoman asekaupan piirissä.
YK:n määritelmä.
Vuonna 1997 Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin asettama, pien- ja keveiden aseiden (SALW - "small arms and light weapons") ongelmaa tutkinut kansainvälinen asiantuntijaryhmä määritteli pienaseet karkeasti kaikiksi niiksi aseiksi, jotka on tarkoitettu yhden ihmisen käytettäväksi. Keveät aseet puolestaan sellaisiksi, joiden käyttäjänä on useamman ihmisen ryhmä.
Tarkemmassa tuota tarkoitusta varten tehdyssä määrittelyssä pienaseeksi luokiteltiin muun muassa kevyt konekivääri, mutta kaikenlaiset kranaatinheittimet (myös piipunaliset) 100 mm kaliiperiin asti, kuten myös kannettavat singot, ohjukset ja rakettiaseet luokiteltiin keveisiin aseisiin. Edellisten ammukset, käsikranaatit ja maamiinat räjähteisiin ja ammuksiin.
Tämä määritelmä on pysynyt suunnilleen ennallaan
Kuitenkin käytännön syistä myös kaikista kolmesta ryhmästä puhutaan yhteisesti pienaseina.
Laittomien pienaseiden ongelma.
2000-luvulla laittomat pien- ja kevyet aseet ovat lisääntyneet koko ajan. Vuonna 2007 maailmalla oli viranomaisarvioiden mukaan liikkeellä "vähintään" 875 miljoonaa asetta, suurin osa yksityisessä omistuksessa, ja niillä surmataan joka vuosi yli puoli miljoonaa ihmistä väkivaltaisissa selkkauksissa ja henkirikoksissa. YK:n mukaan laittomilla aseilla on kielteisiä vaikutuksia turvallisuuteen, ihmisoikeuksiin sekä sosiaaliseen ja taloudelliseen kehitykseen, erityisesti kriisialueilla ja konfliktien jälkeisissä olosuhteissa. Vuonna 1995 asia nousi ensimmäisen kerran YK:n yleiskokouksen esityslistalle ja 2001 pidettiin ensimmäinen asiaa käsittelevä konferenssi, jossa sovittiin ohjelmasta laittoman asekaupan hillitsemiseksi. Paljosta yrityksestä huolimatta tulos ei ole ollut toivotun mukainen.
Štokmanin kaasukenttä

Štokmanin kaasukenttä () on maailman suurin tunnettu merialueella sijaitseva maakaasukenttä. Se sijaitsee Barentsinmerellä, noin 600 km Murmanskista koilliseen. Sen on arvioitu sisältävän noin 3,8 biljoonaa kuutiometriä kaasua ja 37 miljoonaa tonnia kaasukondensaattia. Kentän laajuus on 1 400 neliökilometriä ja meren syvyys alueella 320–340 m.
Kaasukenttä löydettiin 1988. Sen suunniteltua käyttöönottoa pidetään yhtenä vaativimmista offshore-rakennushankkeista mitä kuunaan on kaavailtu. Kenttä sijaitsee kaukana mantereesta ja sääolot ovat haastavat. Hyödyntämisoikeudet kenttään ovat Gazpromin kokonaan hallitsemalla "Sevmorneftegaz"-yhtiöllä. Päätöstä siitä, mitkä yhtiöt pääsevät mukaan kenttää rakentamaan, lykättiin useaan otteeseen. Syksyllä 2006 kaikki loppusuoralle päässeet ulkomaiset partneriehdokkaat hylättiin ja ilmoitettiin, että Gazprom vastaa projektista yksin. Se on sopinut yhteistyöstä Murmanskin aluehallinnon ja Venäjän merivoimien kanssa. Helmikuussa 2008 kuitenkin perustettiin kenttää rakentamaan Sveitsiin rekisteröity yhteisyritys "Shtokman Development AG", josta Gazpromilla on 51 %, ranskalaisella Totalilla 25 % ja Norjan StatoilHydrolla 24 %.
Rakentajat arvioivat vuonna 2008, että kaasun toimitukset kaasuputkia pitkin voidaan aloittaa vuonna 2013 ja nesteytetyn maakaasun (LNG) toimitukset 2014. Kentän lopulliseksi vuosituotannoksi on kaavailtu noin 70 miljardia kuutiometriä kaasua ja 600 000 tonnia kaasukondensaattia. Alkuvaiheessa tuotanto olisi kolmannes tästä.
Tuotanto- ja siirtolinjaan on suunniteltu liikuteltavia porausalustoja, joita voitaisiin siirtää vaikeiden sääolojen takia, kentältä mantereelle Teriberkan kylään johtavaa kaasuputkea sekä kylään rakennettavaa nesteytetyn maakaasun jalostuslaitosta, josta kaasua laivattaisiin Amerikkaan. Teriberkasta rakennettaisiin myös maaputki Kuolan niemimaan ja Karjalan tasavallan halki Pietarin lähelle Olhavaan, josta kaasua johdettaisiin edelleen Viipurin kautta ja Itämeren Nord Stream -putkea pitkin Saksaan. 
Kaasukenttä sai nimensä sen löytäneen tutkimusalus "Professor Štokmanin" mukaan, joka puolestaan on nimetty neuvostoliittolaisen meritieteilijän Vladimir Štokmanin (1909–1968) mukaan.
Tamer-instituutti

Tamer-instituutti (, ) on palestiinalainen organisaatio, joka edistää lasten ja nuorten koulutus- ja lukemaanoppimishankkeita Länsirannalla ja Gazassa. Instituutti on perustettu 1989, ja sen pääkonttori on Ramallahissa. Järjestö sai vuonna 2009 seitsemännen Astrid Lindgrenin muistopalkinnon.
Antipop Consortium

Antipop Consortium on 1997 New Yorkissa perustettu vaihtoehtohiphop-yhtye, jonka jäseniä ovat Beans, High Priest, M. Sayyid ja tuottaja Earl Blaize. Heidät tunnetaan etenkin tajunnanvirtaisista sanoituksistaan ja kokeellisesta tuotannostaan, joka ottaa vaikutteita nykymusiikista. Yhtyeen juuret ovat vahvasti runoniskennässä. Heidän tuotantoaan on verrattu muun muassa Kool Keithiin, MF Doomiin ja Aesop Rockiin.
Ensimmäiset julkaisunsa Antipop Consortium teki Dan the Automatorin 75 Ark -levy-yhtiöllä. Vuonna 2000 heidät kiinnitettiin Warp Recordsille. Vuonna 2001 he toimivat lämmittelijänä Radioheadille Euroopan "Amnesiac"-kiertueen aikana, ja keikkailivat sittemmin DJ Shadow'n kanssa.
Yhtye hajosi näkemyksellisiin eroihin elokuussa 2002, jolloin Beans jatkoi soolouralla ja High Priest sekä Sayyid muodostivat Airborn Audio -duon, joka julkaisi albumin "Good Fortune" Ninja Tune -levy-yhtiöllä. Duo keikkaili myös The Faintin ja Bright Eyesin kanssa.
Yhtye palasi yhteen vuonna 2007 aikeinaan uuden albumin julkaisu. Ensimmäisen paluukeikkansa he tekivät New Yorkissa maaliskuussa 2008.
Diskografia.
Albumit
EP:t, singlet &amp; promot
Airborn Audio
Beans
M. Sayyid
High Priest
Royal Academy of Arts

The Royal Academy of Arts (tunnetaan myös nimellä RA) on Englannissa Lontoon Piccadillyllä sijaitseva kuninkaallinen taideakatemia.
Akatemia tukee ja kannustaa brittiläistä taidetta ja järjestää sekä pysyviä että vaihtuvia taidenäyttelyjä. Akatemian yhteydessä toimii myös taidekoulu.
Akatemian varsinaisina jäseninä on tasan 80 brittiläistä taiteilijaa; sääntöjen mukaan joukossa pitää olla ainakin 14 kuvanveistäjää, 12 arkkitehtia ja kahdeksan taidegraafikkoa. Jäsenen kuoltua tai vetäydyttyä sivuun jäljelle jääneet äänestävät uuden jäsenen hänen tilalleen.
Akatemia ei saa valtion tukea, vaan se hankkii tulonsa järjestämällä näyttelyitä, museokaupoista ja ravintolasta. Se järjestää vuosittain kesänäyttelyn, jonka perinne ulottuu vuoteen 1769. Näyttelyssä on esillä vuosittain noin 10 000 taideteosta, jotka valitsee akatemian jäsenten muodostama jury.
Skandinavian rahaliitto

Skandinavian rahaliitto oli Norjan kuningaskunnan, Ruotsin kuningaskunnan ja Tanskan kuningaskunnan keskenään solmima rahaliitto, joka perustui 1870-luvulla levinneeseen kultakantaan. Rahaliitossa jokaisen maan kruunu oli vaihtokelpoinen toisensa kanssa ja kymmenen kruunun kolikossa oli 4,03266 grammaa kultaa. Rahaliiton vuoksi Ruotsin kuningaskunnan rahayksikkö, taaleri, vaihtui kruunuksi.
Rahaliitto käytännössä lakkasi olemasta ensimmäisen maailmansodan aikana, kun vaihdettavuutta kultaan rajoitettiin. Juridisesti rahaliitto lakkasi 1920-luvulla.
60 Minutes

60 Minutes on yhdysvaltalaisen CBS:n vuodesta 1968 alkaen esittämä uutismakasiiniohjelma. Ohjelman loi yhtiön pitkäaikainen toimittaja Don Hewitt.
Hewittin lähtökohtana oli luoda pohja ohjelmalle, joka pystyisi käsittelemään asioita, joista tavalliset uutislähetykset eivät anna riittävän selkeää kokonaiskuvaa. Tarkoitus on edelleen valita kiinnostavia aiheita eri puolilta maailmaa, jotka eivät yksinään kuitenkaan ehkä ole riittävän merkittäviä omiakseen koko tunnin ohjelma-ajan. "60 Minutes" luotiin rakenteeltaan joustavaksi, esimerkiksi aiheiden määrää tai niiden kestoa ei ole rajattu. Tässä mielessä ohjelma oli makasiiniohjelmien edelläkävijä. 
Ohjelmaan kuuluu myös tutkivan journalismin osio, jossa on vuosien varrella esitetty syytöksiä muun muassa tupakkayhtiöitä, autonvalmistaja Audia, Yhdysvaltain maavoimia ja adoptiotoimistoja kohtaan. Ohjelma on saanut osakseen myös arvostelua eritoten lehdistön taholta koskien ohjelman lähestymis- ja toimintatapoja aiheissaan.
"60 Minutes" -ohjelman alkuvuosikymmenten toimittajia olivat muun muassa Dan Rather, Walter Cronkite, Harry Reasoner, Diane Sawyer, Mike Wallace, Ed Bradley ja Morley Safer, joka työskenteli ohjelmassa viidellä vuosikymmenellä (1970–2016). Vuodesta 1979 ohjelman loppuosiona oli Andy Rooneyn kevyehkö televisioessee. Myöhempiä ohjelman tekijöitä ovat olleet Scott Pelley, Katie Couric, Lesley Stahl ja Mika Brzezinski.
Trumpin hallinnon syytökset.
Ohjelman vastaava tuottaja Bill Owens ilmoitti huhtikuussa 2025 eroavansa tehtävästään presidentti Donald Trumpin hallinnon toimien vietyä ohjelmalta journalistisen riippumattomuuden. Trump vaatii CBS-yhtiöltä 20 miljardin dollarin korvauksia "60 Minutes" -ohjelman presidentinvaalin alla lähettämästä Trumpin vastaehdokkaan Kamala Harrisin haastattelusta, jollaisesta Trump itse kieltäytyi. Useimpien viestintäasiantuntijoiden mielestä "60 Minutes" ei tehnyt asiassa virhettä tai poikennut hyvästä journalistisesta tavasta. Oikeusjutusta odotetaan ennakkotapausta Trumpin hallinnon mediaa kohtaan tekemissä rajoitustoimissa. Tapaukseen liittyy myös CBS:n emoyhtiön Paramount Globalin vireillä oleva myynti Skydance Medialle, jonka Trumpin nimittämä Yhdysvaltain telehallintoviraston FCC:n johtaja Brendan Carr saattaa kieltää.
"60 Minutes" populaarikulttuurissa.
Michael Mannin elokuvassa "The Insider – sisäpiirissä" (1999) Al Pacino esittää "60 Minutes" -ohjelman toimittajaa, joka yrittää suostutella tupakkateollisuudessa toiminutta asiantuntijaa (Russell Crowe) todistamaan entistä työnantajaansa vastaan.
Graham McNamee

Graham McNamee (10. heinäkuuta 1888 – 9. toukokuuta 1942) oli yhdysvaltalainen radiotoimittaja ja urheiluselostaja. McNamee oli tunnetuimpia 1920-luvun radiopersoonia kotimaassaan.
McNamee oli uranuurtaja radion urheiluselostajana. Hän selosti muun muassa nyrkkeilyä ja baseballia ensimmäisten joukossa. Urheilun lisäksi McNamee teki muun muassa lähetykset Republikaanien ja Demokraattien vuoden 1924 puoluekokouksista, ja Charles Lindberghin Atlantin ylilennosta 1927.
McNamee on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
HMS Raleigh (1919)

HMS Raleigh oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1919 vesillelaskettu "Hawkins"-luokan raskas risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin William Beardmore and Companyltä Dalmuirista ja sen köli laskettiin 9. joulukuuta 1915. Alus laskettiin vesille 28. elokuuta 1919 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1921.
Alus saavutti Arranin saaren edustalla 7.–9. syyskuuta 1920 suoritetuissa koeajoissa 31 solmun (57 km/h) nopeuden, kun koneteho oli 71 350 hevosvoimaa (53 210 W). Puolella teholla (35 000 hevosvoimaa) alus saavutti 28 solmun nopeuden. Koeajojen jälkeen alus siirrettiin Devonportin telakalle varustettavaksi lippulaivatehtäviin.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 8. kevyt risteilijäviirikön lippulaivaksi. Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian aseman päällikkö amiraali Sir William Christopher Pakenham teki huhtikuussa 1922 aluksesta lippulaivansa ja samalla aluksesta tuli itsenäinen.
"Raleigh" ajoi 1922 matalikolle tiheässä sumussa Point Amourin luona Labradorin niemimaan ja Newfoundlandin välissä Belle Islen salmessa. Alukselta poistettiin runsaasti materiaalia, mutta sitä ei saatu irrotettua matalikolta. Alus hylättiin, ja "HMS Calcutalta" saapunut räjäytysosasto räjäytti aluksen vuonna 1927.
Redox-indikaattori

Redox-indikaattori on yhdiste, joka muuttaa väriään tietyssä elektrodipotentiaalissa (E0). Indikaattorin väri on erilainen sen hapettuneessa ja pelkistyneessä muodossa. Redox-indikaattoreita käytetään apuna hapetus-pelkistystitrauksessa. Jodometrisessä titrauksessa ja käytettäessä kaliumpermanganaattia titrausliuoksena varsinaista redox-indikaattoria ei tarvita, koska nämä reaktiot ovat itseindikoivia. 
Redox-indikaattorit voidaan luokitella kolmeen ryhmään sen mukaan miten indikaattorin väri muuttuu sen hapettuessa ja jälleen pelkistyessä. Niin sanotut palautuvat indikaattorit, kuten ferroiini säilyvät rakenteeltaan identtisinä, kun ne hapettamisen tai pelkistämisen jälkeen alkuperäiseen tilaan palautettuna säilyttävät rakenteensa täysin. Joskus indikaattorin hapettunut tai pelkistynyt muoto on epävakaa ja hajoaa titrauksen aikana. Usein hajoamisessa muodostuneen yhdisteen väri on sama kuin indikaattorin väri sen alkuperäisessä muodossa. Indikaattori on palautumaton, jos se kerran hapetuttuaan tai pelkistyttyään ei voi enää palata alkuperäiseen muotoonsa. 
Lähes kaikki indikaattorit luovuttavat protoneja titrauksen aikana. Tämän vuoksi titrauksen loppupiste on riippuvainen pH:sta Redox-indikaattorit luokitellaankin pH-riippuvaisiin ja siitä riippumattomiin.
Sávvas Iliádis

Sávvas Iliádis (; s. 6. marraskuuta 1979 Thessaloniki) on kreikkalainen koripalloilija.
Ura.
Iliádis aloitti koripallon Aias Evosmoussa, jonka edustusjoukkueessa hän debytoi kaudella 1999–2000. Joukkue nousi kausiksi 2000–2002 A2 Ethnikiin. Vuonna 2002 hän siirtyi Iraklis Thessalonikiin, jossa hän pelasi kolme kautta. Tämän jälkeen Iliádis pelasi kauden Panionisissa ennen siirtymistään Arisiin. Vuonna 2009 Iliádis siirtyi Kavalaan, jossa hän pelasi tammikuuhun 2011 asti. Tällöin hän siirtyi takaisin Iraklisiin.
Maajoukkuetasolla Iliádis on voittanut Kreikan koripallomaajoukkueessa hopeaa Välimeren kilpailuissa vuonna 2005. Lisäksi hän edusti maataan junioritasolla.
Erkki Ahola

Erkki Olavi Ahola (19. huhtikuuta 1922 Sippola – 29. kesäkuuta 2017 Kauniainen) oli suomalainen maanviljelysneuvos, vuorineuvos ja Valion pääjohtaja. 
Ahola valmistui agronomiksi vuonna 1949 ja aloitti työuransa Valiossa maito-osaston konsulenttina. Aholan ura eteni sen jälkeen Etelä-Pohjanmaan meijeriliiton konsulentista Pohjois-Suomen meijeriliiton toiminnanjohtajaksi ja Valion Oulun konttorin johtajaksi ja sitten vuonna 1960 pääkonttorin maito-osaston johtajaksi. Vuonna 1972 Aholasta tuli Eero Horellin seuraaja Valion teknillisenä ja tuotantojohtajana sekä yrityksen johtokunnan virallinen jäsen. Åke Virkolasta tuli Valion pääjohtaja vuonna 1975. Tällöin Ahola nimettiin varatoimitusjohtajaksi ja Virkolan varamieheksi. Pääjohtaja Aholasta tuli huhtikuun alussa 1977 ja tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1985 saakka. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Ahola sai 1974 ja vuorineuvoksen 1980.
Djoržan karjalaiset

Djoržan karjalaiset (muita nimityksiä Pogorelojen tai Zubtsovin karjalaiset) ovat Venäjällä Tverin alueen kaakkoisosassa Volgaan laskevan Djorža-joen varrella sijaitsevissa kylissä asuva eteläisin tverinkarjalaisryhmä. Djoržan karjalaisten asuma-aloilta on muiden tverinkarjalaisten luo satakunta kilometriä. Muut, sittemmin vanhentuneet, nimitykset tulevat lähellä sijaitsevasta Zubtsovin kaupungista ja lähellä näiden karjalaisten asuma-aloja sijaitsevan Pogorelojen rautatieaseman mukaan. Nimitys Djoržan karjalaiset on lähtöisin tutkija Paula Palmeokselta, joka kirjoitti useita tieteellisiä artikkeleita Djoržan karjalaisten pariin tekemistään matkoista. Djoržan karjalaiset lienevät siirtyneet aloilleen samaan aikaan kuin muutkin tverinkarjalaiset eli 1600-luvulla.
Määrä.
Vuonna 1911 silloisen Zubtsovin kihlakunnan Ivanovskojen kunnassa oli yhdeksän karjalaista kylää, joissa oli yhteensä 1 952 asukasta. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan karjalaisia oli 1 795 henkeä silloisessa Pogorelojen kunnassa, jossa he muodostivat 6,6 % koko väestöstä. Toisen maailmansodan aikana seudun läpi kulki rintamalinja, ja suuri osa karjalaisasutuksesta tuhoutui. Sodan jälkeen Djoržan karjalaiset ovat nopeasti sulautuneet venäläisiin. Vuoden 1989 väestönlaskennassa nykyisessä Zubtsovin piirissä rekisteröitiin vain 60 karjalaista.
Ensimmäinen Djoržan karjalaisten luona vieraillut kielentutkija oli suomalainen Juho Kujola vuonna 1912. Tuolloin alueen kylissä asui 2 000 karjalan kieltä puhunutta henkilöä. Toisen maailmansodan aikana kylät hävitettiin maan tasalle ja asukkaat olivat osaksi evakossa. Sodan jälkeen eloon jääneet enimmäkseen palasivat ja rakensivat viisi kylää uudelleen. Tuolloin karjalaisten määrä oli jo selvästi supistunut. Sodan jälkeen paikallista murretta ovat tutkineet petroskoilaiset ja virolaiset kielitieteilijät, kuten Grigori Makarov, Paula Palmeos ja Jaan Õispuu. Vanhin sukupolvi puhui varsin hyvää karjalaa vielä 1960–1970-lukujen vaihteessa. Vuonna 1970 Palmeos mainitsi, että karjalaa puhui hyvin noin 150 keski-iän ylittänyttä henkilöä. Vuonna 2000 Aleksandra Punžina arvioi, että seudun kolmessa kylässä (Novoje, Vasiljevskoje ja Semjonovskoje) oli enää vajaat 30 karjalan puhujaa.
Murrepiirteet.
Paikallisen murteen erityispiirteitä ovat loppuheitto (esimerkiksi "pad" 'pata', "kevi" 'kevät') ja sisäheitto ("hambhat" 'hampaat', "iknan" 'ikkunan'). Näiden piirteiden katsotaan syntyneen varsin myöhään venäjän kielen vaikutuksesta. Venäjä on muutenkin vaikuttanut Djoržan karjalaismurteeseen enemmän kuin muihin tverinkarjalan murteisiin, mikä ilmenee kenties selvimmin sanastoa tarkastelemalla ja siitä, että jo 1960–1970-lukujen vaihteessa murteessa oli paljon horjuvuutta. 
Tutkimus.
Vuodesta 1964 alkaen Tarton yliopiston suomalais-ugrilaisten kielten opiskelijat tekivät tutkimusmatkoja Djoržan karjalaisten luo Paula Palmeoksen johdolla.
Mithridates (Pergamon)

Mithridates (kuoli noin 41 eaa.) oli sotilas, joka oli Julius Caesarin liittolainen. Mithradites oli varakkaan Pergamonlaisen henkilön poika. Pontoksen Mithridates VI Suuri, joka tunnettiin sodistaan Roomaa vastaan, adoptoi hänet. Adoptoitu nuorukainen otti tuolloin ottoisänsä nimen. 
Caesar määräsi Mithridateen värväämään joukkoja Kilikiassa ja Syyriassa samalla, kun Caesar ajoi takaa Pompeiusta Farsaloksen taistelun jälkeen. Mithridates kokosi suuren armeijan, joka pääsi Aleksandriaan, jossa Caesar oli joutunut vaikeuksiin, viime hetkellä. Seuraavaksi Mithridates seurasi Caesarin mukana Vähään-Aasiaan, jossa Caesar kukisti Pontoksen Farnakes II:n Zelan taistelussa. Taistelun jälkeen Caesar antoi Mithridateelle Farnakeen valtakunnan ja osan Galatiasta. Mithridates lähti valloittamaan Taurien Khersonesosta, mutta hänet kukistettiin, ja hän kaatui taistelussa.
Heikki Salo (asianajaja)

Heikki Juhani Salo (30. joulukuuta 1946 Mikkeli – 8. kesäkuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen asianajaja.
Heikki Salo ajoi 1980-luvun lopulla Mikkelin panttivankidraaman jälkeen käynnistynyttä oikeudenkäyntiä Mikkelissä kuolleen panttivangin äidin asianajajana. Salo kyseenalaisti oikeuskanslerin ratkaisun, jossa ei nähty moitittavaa poliisin menettelyssä. Juttu ratkesi korkeimmassa oikeudessa 1993 poliisien sakkotuomioon kuolemantuottamuksesta ja virkavirheestä. Salo ajoi vuosina 1994–2001 professori Erkki Aurejärven kanssa väärän valan syytettä suomalaista anatomian professoria vastaan tämän todistettua oikeudessa, ettei tupakanpolton ja syövän välistä syy-yhteyttä ole lääketieteellisesti todistettu. Hän toimi myös avustajana niin sanotussa kettutyttöjutussa vuonna 1995 ja muissa eläinaktivistien oikeudenkäynneissä.
Myöhemmin hän ajoi sananvapauteen liittyviä asioita eri aikakauslehtien ja toimittajien asiamiehenä. Hän avusti yhtä vastaajaa niin sanotussa sopupelijutussa vuonna 2000. Vuonna 2006 hän avusti entistä mäkihyppääjä Matti Nykästä. Hän hoiti juttuja myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa: hän toimi asiamiehenä ensimmäisessä ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisemassa suomalaistapauksessa, ja sen jälkeen muissa tapauksissa.
Heikki Salo perusti oman asianajotoimiston Helsingin Taka-Töölöön vuonna 1987, nimeltään Asianajotoimisto Heikki Salo Oy, jota johti lähes 30 vuoden ajan. Siirryttyään täysipäiväisesti eläkkeelle vuoden 2015 loppupuolella, Salo myi asianajotoimistonsa kahdelle pitkäaikaiselle työntekijälleen, asianajaja, varatuomari Jussi Haaralle ja asianajaja Tarja Tuomivaaralle, jonka myötä toimiston nimeksi tuli Asianajotoimisto Haara &amp; Tuomivaara Oy. Yrityksen toimitusjohtajana toimii nykyään Jussi Haara. Heikki Salon tavoin myös Haara ja Tuomivaara ovat erikoistuneet vaikeisiinkin rikosasioihin niin syytettyjen kuin rikoksen uhrien puolustajina.
Heikki Salon poika on rap-artisti Asa.
Vertical Limit

Vertical Limit on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Martin Campbellin ohjaama jännitys-ja toimintaelokuva. Elokuvan pääosassa esiintyvät Chris O’Donnell, Robin Tunney, Scott Glenn, Bill Paxton ja Izabella Scorupco.
Juoni.
Nuori vuorikiipeilijä Peter Garrett lähtee retkikuntineen vaaralliselle kahdeksan kilometrin matkalle K2-vuorelle pelastaakseen siskonsa Annien, joka on joutunut vaaralliseen ansaan.
Toropetsin piiri

Toropetsin piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen länsiosassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 3 373 neliökilometriä. Asukkaita on 21 900 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Toropetsin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 11 maalaiskuntaa:
Piirin kautta kulkee Bologojen ja Velikije Lukin välinen rautatie. Seudulla on muovi-, vaate-, metalli- ja puunjalostusteollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon. Piirin alueella harjoitetaan myös turkistarhausta.