tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Trifona

Trifona (v:sta 1930 myös Petsamo, ) on kylä Petsamon kaupunkikunnan länsiosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Trifona sijaitsee Petsamonvuonon länsirannalla Trifonajoen ja Trifonavaaran välissä olevalla Trifonanniemellä. Trifona sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovuttaman Petsamon kunnan pohjoisosassa, noin viisi kilometriä Petsamon kirkonkylän Parkkinan pohjoispuolella. Petsamonvuonon vastarannalla sijaitsi Porovaaran kylä.
Historia.
Inarijärven ja Jäämeren välillä on aikoinaan kuljettu Paatsjokea pitkin. Vuonna 1916 Tie- ja vesirakennusten ylihallitus alkoi rakentaa vesireitin varrelle maantietä Ivalosta Paatsjoen laaksoon. Venäjän vallankumous ja Suomen sisällissota keskeyttivät tietyömaan, mutta reitin varrelle ehdittiin rakentaa hirsirakenteiset kestikievarit eli majatalot talousrakennuksineen arkkitehti Thure Hellströmin laatimilla tyyppipiirustuksilla. Yksi majataloista sijaitsi Trifonassa. Suomen Matkailijayhdistys hoiti Trifonan majataloa vuosina 1929–1931.
Jäämerentie kulki Trifonan läpi Parkkinasta Liinahamariin. Trifonan piti alun perin olla Jäämerentien päätepiste, mutta Tie- ja vesirakennushallitus päätti jatkaa tietä Trifonasta kahdeksan kilometriä pohjoiseen Liinahamariin. Trifonassa oli Petsamon metsänhoitajan virkatalo, kansakoulu, useita myymälöitä, Norjan konsulaatti, tulli, satama, posti, puhelinkeskus ja Ruijan matkailijakoti. Trifona kuului Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuodelta 1921 kirkonkylän eli Parkkinan koulupiiriin. Vuonna 1927 Parkkinan piirin pohjoisosa erotettiin omaksi Vuonokylän koulupiiriksi. Vuonokylän kansakoulu sijaitsi Trifonassa. Koulu toimi aluksi vain alakouluna, vuonna 1931 siitä tuli supistettu ja vuonna 1936 täydellinen kansakoulu.
Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Trifonasta muodostettiin Petsamon kyläkunta. 
Väestö.
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan kylän 136 asukkaasta oli karjalaisia 74, suomalaisia 61 ja venäläisiä yksi. Trifonan kylä oli saanut alkunsa 1870-luvun nälkävuosina, kun alueelle oli muuttanut karjalaisen väestöä Vienan Karjalan Uhtuan, Vuokkiniemen ja Oulangan kunnista nälkää pakoon.
Asukasluvun kehitys:
Fritz Robert Zietz

Fritz Robert Zietz (11. lokakuuta 1874 – 10. huhtikuuta 1922 Adelaide, Australia) oli australialainen eläintieteilijä.
Robert Zietzin isä oli eläintieteilijä ja lintutieteilijä Amandus Heinrich Christian Zietz. Robert pääsi oppipojaksi Adelaiden museoon maaliskuussa 1891 ja museoavustajaksi heinäkuussa 1897. Toimittuaan yli 20 vuotta avustajana hän sai viran museon lintutieteellisestä toimistosta, ja työskenteli toimistossa saadessaan äkillisen sairauskohtauksen, johon kuoli.
Robert Zietz perehtyi varsinkin lintuihin mutta myös Australian liskoihin, joista hän laati museolle luettelon. Zietz oli perustamassa South Australian Ornithological Associationia ja oli Royal Australasian Ornithologists' Unionin jäsen. Hän toimi pitkään "South Australian Ornithologist"-julkaisun toimituskomiteassa. Zietz oli naimisissa ja hänellä oli yksi poika.
Kvadrupelallianssi

Kvadrupelallianssi eli neljän vallan liitto oli Ison-Britannian, Ranskan ja Alankomaiden tasavallan vuonna 1717 trippelallianssina perustama valtioliitto, johon Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta liittyi vuonna 1718. Se perustettiin vastustamaan Espanjan kuningaskunnan valtapyrkimyksiä, erityisesti ministeri Giulio Alberonin valloitussuunnitelmia. Ison-Britannian laivasto tuhosi Alberonin varustaman espanjalaisen laivaston Cape Passeron taistelussa, ja Ranskan armeija tunkeutui Espanjaan, minkä jälkeen Alberoni erosi vuonna 1719, ja Espanjan hallitus teki rauhan. Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta erosi kvadruppelallianssista vuonna 1725 ja solmi Wienissä Espanjan kanssa sopimuksen, joka uhkasi Ison-Britannian etuja. Iso-Britannia vastasi siihen perustamalla Hannoverin liiton.
Vuonokylä

Vuonokylä oli kylä Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovuttaman Petsamon kunnan pohjoisosassa. Vuonokylä oli yksi Petsamon 16 kyläkunnasta, jotka muodostettiin valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistamassa Petsamon uudessa kyläjaossa. Kyläkuntajaossa Vuonokylän alueeksi määriteltiin Petsamonvuonon ja Peuravuonon seudut. Vuonokylään ei kuitenkaan kuulunut Petsamonvuononperukka, vaan Vuonokylän naapurikyliä olivat etelässä Petsamonvuonon länsirannalla Trifona (Petsamo) ja itärannalla Kaakkuri. Vuonokylän alueen suurimmat kylät olivat Liinahamari Petsamonvuonon länsirannalla, Porovaara Petsamonvuonon itärannalla ja Peuravuono samannimisen vuonon pohjukassa. 
Jäämerentie päättyi Vuonokylän alueelle Petsamonvuonon länsirannalla sijaitsevaan Liinahamariin. Liinahamarissa sijaitsi Suomen ainoa valtamerisatama, joka oli jäätön ympäri vuoden. Vuonokylän alue kuului Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaosta vuodelta 1921 kirkonkylän eli Parkkinan koulupiiriin. Vuonna 1927 Parkkinan piirin pohjoisosa erotettiin omaksi Vuonokylän koulupiiriksi. Vuonokylän kansakoulu sijaitsi Trifonassa. Koulu toimi aluksi vain alakouluna, vuonna 1931 siitä tuli supistettu ja vuonna 1936 täydellinen kansakoulu.
Kun Suomi menetti talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 Raja-Karjalan ja Suojärven myötä siihen astisen itäisimmän kylänsä Ignoilan sekä Petsamon koillisosan, tuli Vuonokylästä Suomen itäisin kylä jatkosodan päättäneeseen Moskovan välirauhansopimuksen solmimiseen 1944 saakka.
Vuosina 1921-1935 Vuonokylä, Porovaaraa ja Peuravuonoa laskettiin erilleen, mutta vuonna 1939 niitä ei enää eritelty.
Matti Mattila

Matti Emil Mattila (5. joulukuuta 1912 Nurmijärvi – 29. heinäkuuta 1990 Nurmijärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja Keskustapuolueen kansanedustaja. Hän viljeli koko ikänsä Röykässä sijaitsevaa Ali-Korpi -nimistä perintötilaansa. Hän oli naimisissa maisteri Else Sylvia Parviaisen (1913–1980) kanssa vuodesta 1944 ja heillä oli yksi poika, sisustusarkkitehti Martti Juhani Mattila (1950–1980).
Mattila kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1934 ja valmistui agronomiksi 1941. Eduskuntaan hänet valittiin Uudenmaan vaalipiiristä vuoden 1954 vaaleissa ja hänen kautensa kesti 1975 asti. Mattila oli eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokunnan (pj) sekä puolustusasiainvaliokunnan puheenjohtaja ja useiden muiden valiokuntien, muun muassa perustuslakivaliokunnan, ulkoasiainvaliokunnan ja suuren valiokunnan jäsen. Hän kuului myös Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskuntaan. Lisäksi hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa sekä Nurmijärven kunnanvaltuuston ja kunnanhallituksen puheenjohtaja.
Sotilasarvoltaan Matti Mattila oli majuri (1962). Aselaji oli tykistö ja tehtävä tulenjohtaja. Hän aloitti sotatoimet Mittauspatteristossa. Rintamaosuudet painottuivat eteläiseen Itä-Karjalaan ja Karjalankannakselle. Mattilan rintamavastuu alkoi talvisodasta ja sitä kesti jatkosodan loppuun 
Mattila oli Keskustapuolueen Uudenmaan piirin puheenjohtaja ja puoluevaltuuston jäsen. Hän oli myös Uudenmaan maataloustuottajien liiton, Etelä-Suomen osuuspankkiliiton hallintoneuvoston, Suomen kenttäsahojen liiton hallintoneuvoston, Kemira oy:n hallintoneuvoston, Porvoon kirjapaino oy:n hallintoneuvoston, Valtion pukutehtaan johtokunnan, Tuusulan kansanopiston johtokunnan, Kotiteollisuuden keskusliiton valtuuskunnan, Kiljavan parantolan liittovaltuuston, Maaseudun autoliiton Uudenmaan piirin ja Nurmijärven mieskotiteollisuuskoulun johtokunnan puheenjohtaja. Hän kuului lisäksi Maalaiskuntien liiton liittovaltuustoon, MTK:n valtuuskuntaan, Osuuskunta Metsäliiton edustajistoon, Reserviupseeriliiton hallitukseen ja valtuuskuntaan, Osuuspankkien Keskuspankin ja sen eläkekassan hallintoneuvostoon, Kotiteollisuuden keskusliikkeen hallitukseen, Kaupan maataloussäätiön hallitukseen, Turengin sokeritehtaan hallintoneuvostoon, Vuorikemia oy:n hallintoneuvostoon, Etelä-Suomen osuusteurastamon johtokuntaan ja Uudenmaan läänin liikennetoimikuntaan.
Mattila sai maanviljelysneuvoksen arvon vuonna 1969.
Retkikunta 3

Retkikunta 3 () oli Kansainvälisen avaruusaseman (ISS) 3. miehistö.
Miehistö.
Retkikunta tarkkaili 18. marraskuuta 2001 leonidien meteoriparvea sen törmätessä Maan ilmakehään. 
Retkikunnan miehistö suoritti neljä avaruuskävelyä. Kolmella ensimmäisellä avaruuskävelyllä (8.10., 15.10. ja 12.11.2001) varustettiin Pirs-telakointimoduulia. Neljännellä avaruuskävelyllä (3.12.2001) poistettiin Progress 6 -huoltoaluksen telakoinnin estävä este, aikaisemman huoltoaluksen jättämä ja telakoitumismekanismin välissä oleva kumitiiviste. Avaruuskävelyt suoritettiin Pirs-moduulista käsin. Miehistö suoritti myös lukuisia tieteellisiä kokeita.
Retkikunta valokuvasi myös syyskuun 11. päivän terrori-iskujen aiheuttamia tuhoja avaruudesta käsin.
Lennon tunnus kuvaa avaruuslentojen historian kirjaa. Mir- ja avaruussukkula-ohjelmasta (vasen sivu) siirrytään tuntemattomaan tulevaisuuteen, ihmiskunnan yhteiseksi hyväksi tehtäviin avaruuslentoihin. Tunnuksen yläosassa on ISS valmistuneena sukkula telakoituneena siihen.
Brasilian koripallomaajoukkue

Brasilian koripallomaajoukkue edustaa Brasiliaa koripallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Brasilian koripalloliitto.
Brasilian maajoukkue on saavuttanut olympialaisissa kolme pronssimitalia. Lontoossa 1948 se hävisi välieräottelussa Ranskalle pistein 33–43 ja kukisti pronssiottelussa Meksikon 52–47. Rooman kisoissa 1960 Brasilia sijoittui neljän joukkueen loppusarjassa Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton jälkeen kolmanneksi. Tokiossa 1964 Brasilia hävisi välieräottelussa Neuvostoliitolle 47–53 mutta voitti pronssiottelussa Puerto Ricon 76–60.
Brasilia sai ensimmäisen MM-mitalinsa, hopean, kotikisoissaan 1954; ratkaisuottelussa se hävisi Yhdysvalloille 41–62. Kaksissa seuraavissa kisoissa Brasilia voitti maailmanmestaruuden. Chilen kisoissa 1959 se hävisi kaksi kertaa Neuvostoliitolle, mutta Neuvostoliitto ja Bulgaria hylättiin, koska ne eivät suostuneet poliittisista syistä pelaamaan Taiwania vastaan. Ratkaisevassa ottelussa Brasilia voitti hopeajoukkue Yhdysvallat 81–67. Kotikisoissaan 1963 Brasilia voitti mestaruuden kukistettuaan ratkaisuottelussa Jugoslavian 90–71. Uruguayssa 1967 Brasilia sai Neuvostoliiton ja Jugoslavian jälkeen pronssia. Jugoslavian MM-kisoissa 1970 Brasilia sai hopeaa hävittyään kultaa voittaneelle isäntäjoukkueelle 55–80. Filippiinien MM-kisoissa 1978 Brasilia sai Jugoslavian ja Neuvostoliiton jälkeen pronssia.
Amerikan-mestaruuskilpailuissa Brasilia on saanut kultaa 1984, 1988, 2005 ja 2009, hopeaa 1995, 2001, 2011 sekä pronssia 1989, 1992 ja 1997. Pan-Amerikan kisojen koripalloturnauksessa Brasilia on saanut kultaa 1971, 1987, 1999, 2003, 2007 ja 2015, hopeaa 1963 ja 1983 sekä pronssia 1951, 1955, 1959, 1975, 1979 ja 1995. Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa Brasilia on saanut vuoteen 2012 mennessä 18 kultaa, 13 hopeaa ja kahdeksan pronssia.
Menestys arvokilpailuissa.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Amerikan-mestaruuskilpailut
Koripallo Pan-Amerikan kisoissa
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 2004

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 2004 pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Mestaruuden voitti FC United. Viimeiseksi sijoittunut FC Kontu putosi suoraan Ykköseen ja toiseksi viimeinen joukkue Tikkurilan Palloseura karsi sarjapaikasta Ykkösen AC Kirkkonummen kanssa. TiPS säilytti SM-sarjapaikkansa.
Sarjanousija kaudeksi 2004 oli TiPS. Kauden 2003 jälkeen HJK:n juniorit luopui sarjapaikasta ja tilalle nostettiin FC Kontu.
SM-nousukarsinta.
TiPS säilytti SM-sarjapaikkansa yhteismaalein 13–0
Olga Rubtsova

Olga Nikolajevna Rubtsova (; 20. elokuuta 1909 Moskova − 13. joulukuuta 1994 Moskova) oli venäläinen shakinpelaaja ja järjestyksessä neljäs naisten maailmanmestari vuosina 1956-58. 
Hän sijoittui toiseksi 1950 maailmanmestaruusturnauksessa pisteen jäljessä Ljudmila Rudenkoa. Vuonna 1956 hän voitti otteluturnauksen naisten maailmanmestaruudesta, missä pelasivat muun muassa Rudenko ja Jelizaveta Bykova. Rubtsova menetti mestaruuden Bykovalle ottelussa 1958.
Rubtsova pelasi myös menestyksellä kirjeshakkia, voittaen siinä ensimmäisen naisten maailmanmestaruuden 1972. Vuoteen 2006 mennessä hän oli ainoa shakinpelaaja, joka oli voittanut maailmanmestaruuden sekä lähi- että kirjeshakissa.
Wienernougat

Wienernougat on nougatmakeinen. Wienernougat eroaa ranskalaisesta nougat'sta sisältämällä vain sokeria, kaakaota, kaakaomassaa ja mantelia, toisin kuin ranskalainen nougat, joka sisältää myös munanvalkuaista. Wienernougat’ta syödään Suomessa erityisesti joulun aikaan.
Fazerin Wienernougat.
Wienernougat kuuluu Fazerin vanhimpiin klassikoihin. Karl Fazer toi reseptin Wienin-matkaltaan vuonna 1904. Konvehdin valmistus aloitettiin 1910. 
Vuosien varrella Wienernougat'lla on ollut useita erilaisia asuja. Alkuperäinen hopeanhohtoinen käärepaperi sai 1970-luvulla sinistä ja keltaista väriä, ja 2000-luvulla makeinen käärittiin vaaleaan paperiin. Myös rasioiden ulkonäkö on vaihdellut.
Vuonna 2014 Fazer korvasi alkuperäisessä reseptissä olleen kaakaovoin halvemmalla kovetetulla palmurasvalla palaten kuitenkin myöhemmin alkuperäiseen reseptiin.
Munetaka Higuchi

Munetaka Higuchi (; 24. joulukuuta 1958 – 30. marraskuuta 2008) oli japanilainen muusikko, joka tuli tunnetuksi Loudness-yhtyeen rumpalina. 
Higuchi oli Loudnessin perustajajäseniä. Hän aloitti yhtyeessä vuonna 1981 ja oli siinä mukana aina vuoteen 1992. Higuchi palasi yhtyeeseen vuonna 2001 ja soitti siinä kuolemaansa saakka. Huhtikuussa 2008 hänellä todettiin hepatosellulaarinen karsinooma, maksasyöpä, johon hän kuoli hoidoista huolimatta saman vuoden aikana.
Higuchi teki kolme soololevyä, "Destruction" ~破壊凱旋録~ (1982), "Free World" (1997) ja "Free World II" (2012). Lisäksi hän teki yhteistyötä ja soitti muun muassa Misako Honjoh ja Slyn levyillä.
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 2005

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 2005 pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Mestaruuden voitti HJK. Viimeiseksi sijoittunut Malmin Palloseura putosi suoraan Ykköseen ja toiseksi viimeinen joukkue Tampereen Ilves karsi sarjapaikasta Ykkösen FC Kuusysin kanssa. Ilves säilytti SM-sarjapaikkansa.
Sarjanousija kaudeksi 2005 oli FC Sport.
SM-nousukarsinta.
Ilves säilytti SM-sarjapaikkansa yhteismaalein 8–3
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 2006

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 2006 pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Mestaruuden voitti FC Honka. Viimeiseksi sijoittunut FC Espoo putosi suoraan Ykköseen ja toiseksi viimeinen joukkue Kuopion MimmiFutis karsi sarjapaikasta Ykkösen FC Kuusysin kanssa. KMF säilytti SM-sarjapaikkansa.
Sarjanousija kaudeksi 2006 oli Åland United.
SM-nousukarsinta.
KMF säilytti SM-sarjapaikkansa yhteismaalein 3–0
Hilja Aaltonen

Hilja Aaltonen o.s. Lehtonen (27. syyskuuta 1907 Multia – 13. helmikuuta 2013 Tampere) oli suomalainen evankelista ja runoilija. Aaltosen aktiivinen toiminta evankelistana kesti noin 60 vuotta. Hänen kirjallinen tuotantonsa käsittää yli 20 teosta.
Hilja Aaltonen tuli uskoon vuonna 1930 Vapaakirkon tilaisuudessa, ja evankelistaksi hän alkoi vuonna 1934. Sota-aikana Aaltonen toimi lottana.
Aaltosen ensimmäinen runokokoelma "Sydämeni virsi" julkaistiin vuonna 1957. Vuonna 2002 hän julkaisi yhdessä evankelista Markku Koiviston kanssa teoksen "Golgatan kautta taivaallisiin". Vuonna 2007 Aaltoselta julkaistiin rukouskirja.
Hilja Aaltonen meni naimisiin Efraim Aaltosen kanssa vuonna 1938 ja heille syntyi poika Jorma. Leskeksi hän jäi vuonna 1976 Efraim Aaltosen kuoltua. Viimeiset vuotensa Hilja Aaltonen asui Tampereella Koukkuniemen vanhainkodissa. Hilja Aaltonen kuoli omassa huoneessaan vanhainkodissa 13. helmikuuta 2013. Kuollessaan hän oli 105-vuotias.
Ljudmila Rudenko

Ljudmila Vladimirovna Rudenko (; 27. heinäkuuta 1904 Lubny, Ukraina − 4. maaliskuuta 1986) oli venäläinen shakinpelaaja ja järjestyksessä toinen naisten maailmanmestari vuosina 1950-53. 
Paitsi shakista, Rudenko oli nuoresta asti kiinnostunut uimisesta. Muutettuaan Odessaan opiskelemaan taloustiedettä, hän saavutti Odessan mestaruuden 400 m rintauinnissa. Taloustieteestä myös tuli Rudenkon ammatti ja hän toimi Neuvostoliiton valtion palveluksessa taloussuunnittelijana. Shakki pysyi harrastuksena.
Toisessa maailmansodassa Rudenko järjesti junan lasten evakuointiin piiritetystä Leningradista ja piti sitä elämänsä tärkeimpänä tekona.
Shakkiura.
Muutettuaam Moskovaan 20-luvun puolivälissä, hän alkoi pelata turnauksissa ja muutettuaan kohta 1929 Leningradiin hän alkoi harjoitella shakkimestari Pjotr Romanovskin kanssa. Siellä hän myös tapasi ja avioitui tieteilijä Lev Davidovitš Goldsteinin kanssa, jonka kanssa sai 1931 pojan.
Englantilaisen naisten maailmanmestarin Vera Menchikin kuoltua ilmapommituksessa 1944, Maailman shakkiliitto FIDE järjesti talvella 1949-50 Moskovassa turnauksen uuden maailmanmestarin selvittämiseksi. Kuusitoista naista kahdestatoista maasta osallistui, mutta neljä kärkisijaa ottivat neuvostoliittolaiset ja näistä Rudenko kruunattin uudeksi maailmanmestariksi. Hän menetti mestaruuden seuraavalla MM-kierroksella 1953 Jelizaveta Bykovalle.
Sodan jälkeisellä ajalla ajalla Rudenkon valmentajina toimivat Aleksandr Toluš ja Grigori Levenfiš. Uransa aikana Rudenko sai FIDE-mestarin ja naisten kansainvälisen mestarin arvot.
Naisten Liiga -kausi 2007

Naisten Liiga -kausi 2007 oli vuonna 2006 perustetun jalkapallon Naisten Liigan ensimmäinen kausi. Se pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena alkusarjana, jonka jälkeen viisi parasta joukkuetta jatkoivat ylemmässä loppusarjassa ja viisi huonointa alemmassa loppusarjassa. Ne pelattiin yksinkertaisina ja alkusarjan pisteet otettiin huomioon. Mestaruuden voitti FC Honka ja alemman loppusarjan viimeinen FC United putosi suoraan Ykköseen. Liigaa laajennettiin seuraavaksi kaudeksi 12 joukkueen sarjaksi.
Vuoden liigapelaajaksi valittiin FC Hongan Eveliina Sarapää ja vuoden erotuomariksi Kirsi Savolainen. Liigakauden 2007 maalikuningatar oli FC Honkaa edustanut Taru Laihanen, joka teki 21 maalia.
Eduardo and His Brazilian Aeroplane

Eduardo and His Brazilian Aeroplane on yhtye, jonka Eduardo Domingues de Jesus perusti Suomessa. Sieltä Domingues matkusti Italiaan opiskelemaan ja myöhemmin muutti Suomeen. 
Eduardo and his Brazilian Aeroplane on tehnyt suomalaisten artistien lauluista brasilialaisia tulkintoja. Laulut on sovittanut Anthony "Toninho" Johnson. Brazilian Aeroplane on esittänyt ja levyttänyt mm. J. Karjalaista portugaliksi Domingues kääntämin tekstein. Hän on kääntänyt myös muun muassa Ultra Bran lauluja yhteistyössä Sanna Edelmanin kanssa.
Yhtye on julkaissut singlen nimeltä "Zero e um (Ett och noll)" 19. kesäkuuta 2010. Alkuperäinen laulu on Bo Kaspers Orkesterin tuotantoa. Albumi "Simetria: Bo Kasper in Brazil" on julkaistu 15.11.2010.
Diskografia.
Eduardo and His Brazilian Aeroplane.
Albumit
Singlet
Lubny

Lubny () on kaupunki Pultavan alueella Ukrainassa, Sulajoen rannalla. Se on Lubnyn piirin hallinnollinen keskus. Vuonna 2013 sen väkiluvuksi arvioitiin 47 643 asukasta.
Historia.
Lubny tunnetaan yhtenä Ukrainan vanhimmista kaupungeista. Sen perusti vuonna 988 Kiovan Rusjin kruununprinssi Vladimir I. Ensin se oli puinen varustus Sulajoen varrella. Ensimmäiset kirjalliset viittaukset kaupunkiin ovat vasta vuodelta 1107, jolloin Kiovan Rusj löi kumaanit seudulla käydyssä taistelussa. Lubny kasvoi nopeasti kaupungiksi. Mongolit tuhosivat kaupungin 1239, ja Wiśniowieckin aatelissuku rakennutti Magdeburgin oikeudet saaneen kaupungin uudelleen 1500-luvun jälkipuoliskolla. 
Vuonna 1596 Lubny toimi näyttämönä viimeiselle taistelulle, jonka kasakkajohtaja Severyn Nalyvaiko kävi puolalaisia vastaan; Puolan armeija murskasi kapinan. Vuonna 1637–38 kaupunki oli kasakkatalonpoikien levottomuuksien keskus. Kaupunki oli 1600-luvulla yksi alueen suurimmista. Vuonna 1638 siinä oli 2 646 asukasta. 1600-luvun puolivälistä vuoteen 1781 se oli kasakoiden hallitseman valtion (hetmannikunnan) varuskuntakeskus (Lubnyn kasakkarykmentti). 1700-luvun alkupuolella perustettiin kasvitieteellinen puutarha, jossa oli lääketieteen käyttämiä kasveja ja seudulle perustettiin Ukrainan ensimmäinen kenttäapteekki. Tämän jälkeen seudusta tuli osa Venäjän keisarikuntaa. Siitä tuli Pultavan kuvernementin Lubnyn kihlakunnan keskus (1802–1917). Vuonna 1897 Lubnyn kaupungissa asui 10 097 henkeä ja kihlakunnassa 136 613 henkeä.
Lubnyn halki kulkevan rautatien valmistuttua 1901, kaupungin teollisuus kasvoi nopeasti ja monia ajoneuvo- ja maatalouskonetehtaita perustettiin. Toisessa maailmansodassa saksalaiset miehittivät kaupungin ja siellä oli paikallisen neuvostopartisaaniliikkeen päämaja.
Lubny nykyään.
Nykyinen Lubny on tärkeä teollinen ja kulttuurinen keskus. Tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus ja metalliteollisuus. Suurimmat tuotantolaitokset ovat Šlifverst (työkoneet), Avtomaš (koneenrakennus) ja Litšmaš (tietokoneet). Se on myös tärkeä lihan, maitotuotteiden, huonekalujen ja leivän tuottaja. Lisäksi kaupungissa on tekstiili- ja vaateteollisuutta. Kaupungissa sijaitsee useita museoita ja taidegallerioita ja siellä painetaan alueen paikallista sanomalehteä Visnyk ().
Lubnyn piirin maamerkki on Mharskyn luostari (, perustettu 1619) kuusipylväisine katedraaleineen Ukrainan barokkiajalta. Katedraali rakennettiin 1682–94 ja korjattiin tulipalon jälkeen 1754. Lisäksi luostariin kuluu uusklassista tyyliä edustava kellotorni, joka valmistui 1844.
Naisten Liiga -kausi 2008

Naisten Liiga -kausi 2008 pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Mestaruuden voitti FC Honka ja sarjan viimeiseksi sijoittunut FC Sport putosi suoraan Ykköseen. Toiseksi viimeiseksi sijoittunut Tikkurilan Palloseura karsi sarjapaikasta Kokkolan Pallo-Veikkojen kanssa säilyttäen liigapaikkansa.
Sarjanousijoita kaudeksi 2008 olivat FC Kontu, FC Kuusysi ja NiceFutis. Kauden 2007 jälkeen SC Raisio luopui sarjapaikastaan ja tilalle nostettiin Turun Palloseura.
Kauden paras maalintekijä oli Kuusysin Nina Hietanen 18 maalillaan. Vuoden liigapelaajaksi valittiin FC Hongan Jaana Lyytikäinen ja vuoden erotuomariksi Kirsi Heikkinen.
Spýros Kyprianoú

Spýros Kyprianoú (, 28. lokakuuta 1932 Limassol, Kypros – 12. maaliskuuta 2002 Nikosia, Kyproksen tasavalta) oli kyproslainen asianajaja ja poliitikko. Hän oli Kyproksen tasavallan presidentti vuosina 1977–1988, jota ennen hän toimi maansa ensimmäisenä ulkoministerinä vuosina 1960−1972.
Kyprianoú kuului vuodesta 1950 lähtien arkkipiispa Makarioksen lähipiiriin. Hän perusti keskustaoikeistolaisen demokraattisen puolueen vuonna 1976 ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana. Hänet nimitettiin presidentiksi Makarioksen kuoltua kesken kauden, minkä jälkeen hän voitti presidentinvaalit vuosina 1978 ja 1983. Vuodesta 1979 lähtien Kyprianou lähestyi useaan otteeseen Pohjois-Kyproksen turkkilaisen osan johtajia, mutta yhdistymisneuvottelut kariutuivat. Hänen ansiokseen on jossain määrin arvioitu maan talouden elvyttäminen, vaikka hän hävisikin presidentinvaalit vuonna 1988 Geórgios Vasilioúlle.
Vorfjorden

Vorfjorden on Kjerkfjordeniin kuuluva sivuvuono Moskenesøyan saarella Norjan Lofooteilla. Vuono sijoittuu kokonaan Moskenesin kunnan alueelle.
Vuonon päädyssä sijaitsee kaksi järveä, Festhælvatnet ja Austrevatnet, joiden vesi laskee Fløvatnetin kautta vuonoon.
Croquis

Croquis (ranskan sanasta "croquer" ’piirtää pikaisesti’), joskus myös krokii, on nopea piirustus elävästä mallista. Croquis-piirustukset ovat luonnosmaisia ja ne piirretään yleensä tietyssä ajassa, esimerkiksi viidessä tai kymmenessä minuutissa. Croquis-piirustuksia tehdään tavallisesti useita peräkkäin, sama malli vaihtaa vain asentoa.
Koska malli on havainnoitava ja piirrettävä lyhyessä ajassa, tärkeintä on nopea havainnointikyky. Elävää mallia piirretään tavallisesti pitkään, jopa kuukausia, joten työn viimeistelyyn on aikaa. Croquis-piirustuksessa taas ihanteena on piirtää mikä on asennon ja kokonaisuuden kannalta luonteenomaista, myös liikkeen tuntu asennossa on hyvä saada mukaan. Usein neuvotaan käyttämään piirtäessä kättä ranteesta tai olkapäästä saakka ennemmin kuin vain sormilla pikkutarkasti piirtäen. Myös viitteenomaisuus on eduksi croquis-piirustukselle. Katse tulee kiinnittää malliin ennemmin kuin piirustukseen.
Lyhyessä ajassa piirtämisessä on omat etunsa. Malli voi ottaa tavallisesta poikkeavia asentoja, koska asennossa ei tarvitse pysyä pitkään. Piirtäjää rajattu aika helpottaa keskittymään oleelliseen, koska aika ei riitä kaikkien yksityiskohtien piirtämiseen. Croquis-piirtäminen harjoittaa myös havainnoimaan ja piirtämään malleja, jotka eivät pysy paikoillaan, kuten eläimiä ja lapsia.
Croquis-piirustus voi olla luonnos esimerkiksi maalaukselle tai taideteos sinällään.
Tuomarinympyrä

Tuomarinympyrä (tai käräjäkivet) on kansanomainen nimitys mäen päälle ympyrän muotoon asetetuille suurille kiville, joilla perimätiedon mukaan on pidetty käräjiä jo ajalla ennen kristinuskon tuloa alueelle. 
Suomessa tuomarinympyröitä tunnetaan ainakin Euran Käräjämäessä, Ulvilan Liikistössä ja Kokemäen Käräjämäellä. Kansantarinat kertovat tuomareiden ja lautamiesten istuneen ja käyneen oikeutta kyseisillä kivillä ja asiaa on pidetty totena. Arkeologiset tutkimukset ovat osoittaneet kuitenkin tuomarinympyröiden olleen alun perin rautakautisia hautoja. Suomessa tunnetuissa tuomarinympyröissä on noin kymmenen kiveä kehässä, joiden keskellä on palokuoppahauta. Euran Käräjämäen hauta on ajoitettu kansainvaellusajalle. Kokemäen hauta ehti tuhoutua ennen tutkimuksia, mutta siinä on myös todettu olleen rautakauden loppupuolelle ajoitettu polttohauta.
Vastaavia kiviympyröitä on löydetty myös Ruotsista ja Tanskasta, joissa joitakin ympyröitä tiedetään käytetyn kokouksiin 1500- ja 1800-luvulle saakka.
Kättenpäällepaneminen

Kättenpäällepaneminen on uskonnollinen, etenkin vihkimisissä ja siunaamisissa käytetty tapa. Alkujaan se tarkoitti Pyhän Hengen avuksi pyytämistä. Seremonia mainitaan sekä Vanhassa että Uudessa testamentissa.
Luterilaisessa kirkossa kättenpäällepaneminen on käytössä muun muassa papiksivihkimisessä, kastetilaisuudessa, konfirmaatiossa sekä virkaan asettamisissa. Kristillisiin kirkkoihin tapa on siirtynyt juutalaisuudesta.
Simo Helenius

Simo Juhani Helenius (s. 1942 Koski Tl) on turkulainen kuvanveistäjä. Helenius on käyttänyt monia materiaaleja teoksissaan, ja puu on yksi hänen tärkeimmistä veistosmateriaaleistaan.
Helenius opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1966–1969. Lisäksi hän on osallistunut muun muassa Kain Tapperin kivenveistokurssille vuonna 1978.
Hän debytoi vuonna 1967 Turun Taideyhdistyksen vuosinäyttelyssä Turun Taidemuseossa. Helenius tehnyt julkisia teoksia, kuten "Se pyörii sittenkin" Tampereen teknillisen yliopiston pihalla 1984. 
Helenius teki 1960- ja 1970-luvuilla pop-taidetta keinonahkasta ja alumiinista. Yksi hänen pop-kauden teoksistaan on "Formula" vuodelta 1971. Sittemmin 1970- ja 1980 -luvuilla vuorossa olivat betoniin valetut ihmishahmot esimerkkinä Samppalinnan koulun edustalla Turussa oleva "Ahkerat lukutoukat" vuodelta 1975. Heleniuksen teosten materiaali laajeni 1980-luvulla karkeasti pintakäsitelty puu. Kuvataiteen valtionpalkinto myönnettiin hänelle vuonna 1984 puuveistossarjasta, joka oli esillä Valtakunnan näyttelyssä Lappeenrannassa. 1990-luvulta lähtien teosten materiaalit laajenivat myös pronssiin ja kiveen puun ollessa edelleenkin hänen tärkein veistosmateriaalinsa. Figuratiivisten teosten oheen ovat 2000-luvulta lähtien tulleet myös suurehkot tilateokset. Esimerkkinä Turku 2011 Euroopan Kulttuuripääkaupunki -ohjelman "Pimeyden Kodat - Pimeyden 876 sävyä Kokka-kota" -teos Lönnrotin puistossa, Turun keskustassa. 
Heleniuksen taiteen kaari ulottuu 1960-luvulta tähän päivään asti. Hänen laaja retrospektiivinen näyttelynsä vuonna 2018 Wäinö Aaltosen museossa sisälsi töitä 1970-luvun pehmeistä pop-teoksista betoniseen realismiin ja mytologisiin puuveistoksiin. Hänen töitään kuuluu Helsingin kaupungin taidemuseon, Wäinö Aaltosen museon, Tampereen nykytaiteen museon, Turun taidemuseon, Åbo Akademin, Suomen valtion ja Turun kaupungin kokoelmiin. Suurin osa Heleniuksen julkisista teoksista sijaitsee Turun seudulla.
Helenius on toiminut myös taidekurssien ja työpajojen vetäjänä. Lisäksi hän on työskennellyt Wäinö Aaltosen museon vahtimestarina ja ripustajana.
Lojaliteettiperiaate

Lojaliteettiperiaate on suomalainen oikeusperiaate, jonka mukaan sopimussuhteissa osapuolilla on velvollisuus ottaa toiminnassaan huomioon myös toisen sopimusosapuolen etu. 
Lojaliteettiperiaatetta sovelletaan erityisesti, mikäli sopimusosapuolet ovat erityisen epätasa-arvoisissa asemissa, esimerkiksi yritys ja yksityinen kuluttaja. Periaate kattaa paitsi heikomman osapuolen vahingoittamisen välttämisen, myös tietynasteisen tämän osapuolen oikeuksista ja eduista huolehtimisen. Esimerkiksi lainan vakuuden pakkohuutokaupassa itselleen ostavan pankin, joka heti tämän jälkeen myy vakuuden huomattavalla myyntivoitolla eteenpäin ja jonka voidaan katsoa tienneen jo vakuuden ostaessaan, että vakuuden arvo on huomattavasti pankin maksamaa hintaa suurempi, voidaan katsoa rikkovan lojaliteettiperiaatetta.
Invasion USA

Invasion USA on yhdysvaltalainen Alfred E. Greenin ohjaama elokuva vuodelta 1952. Kylmän sodan aikaisessa elokuvassa kuvataan nimeämättömän kommunistisen valtion hyökkäystä Yhdysvaltain länsirannikolle ja sitä seuraavaa miehitystä. Elokuvan budjetti oli 127 000 dollaria ja se tuotti yli miljoona dollaria.
Varjojen kadut

Varjojen kadut ("Dead End") on yhdysvaltalainen William Wylerin ohjaama elokuva vuodelta 1937. Elokuvaa pohjautuu Sidney Kingsleyn Broadway-näytelmään, ja sen tapahtumat sijoittuvat New Yorkin slummeihin, jossa Sylvia Sidneyn esittämä Drina Gordon yrittää estää veljeään tuhlaamasta aikaansa paikallisessa katujengissä. Humphrey Bogart näyttelee entisille kotikulmilleen palavaa gangsteria Baby Face Martinia.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Varjojen kadut" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Matthew Laborteaux

Matthew Laborteaux (s. 8. joulukuuta 1966 Los Angeles, Kalifornia), oikealta nimeltään Matthew Labyorteaux, on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt monissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, esimerkiksi Albert Ingallsia televisiosarjassa "Pieni talo preerialla" vuosina 1978–1982. Hän on näytellyt myös elokuvassa "Kauhu asuu naapurissa" (1986) Paul Conwayta ja televisiosarjoissa "Tietokonejengi" ja "Lemmenlaiva". Lisäksi hän on toiminut ääninäyttelijänä esimerkiksi televisiosarjassa "Hämähäkkimies". Hänen sisaruksensa Patrick Labyorteaux ja Jane Laborteaux ovat myös näyttelijöitä.
Helli

Helli on suomalainen naisen etunimi. Nimi on saattanut syntyä lyhentymällä useistakin eri nimistä. Lähtönimenä on voinut olla Helena, Hellevi tai Hellin. 
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 6 833 naiselle ja ainakin yhdelle miehelle. Heistä suurin osa on syntynyt ennen vuotta 1940. Helli voi olla myös esimerkiksi Helmistä käytetty epävirallinen kutsumamuoto.
Helli viettää nimipäivää 27. lokakuuta samoin kuin Hellin, Hellä ja Helle. Nimi otettiin almanakkaan vuonna 1929.
Hellin

Hellin on suomalainen naisen etunimi. Nimi on ollut käytössä saamelaisilla, mutta sen on oletettu olleen alkujaan karjalainen nimi, joka on muodostettu suomalaisesta Helli-nimestä venäläisellä -in -johtimella.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 7 901 naiselle sekä alle viidelle miehelle. Hellin viettää nimipäivää 27. lokakuuta samoin kuin myös Helli, Hellä ja Helle.
Little Havana

Little Havana on amerikankuubalaisten suosima asuinalue Floridan osavaltiossa Miamissa. Vuonna 2010 alueen väkiluku oli 76 364.
Hellä

Hellä on suomalainen naisen etunimi. Nimi on mahdollisesti alkujaan Helena-nimen muunnelma, mutta ilmaisee myös lapselle toivottuja ominaisuuksia. Hellä viettää nimipäivää 27. lokakuuta samoin kuin myös Helli, Hellin ja Helle.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 2 457 naiselle ja ainakin yhdelle miehelle. Heistä suurin osa on syntynyt 1900-luvun alkupuolella.
Komissio (talous)

Komissio eli komissiokauppa on tavaroiden myymistä tai ostamista toisen lukuun omissa nimissä. Kyseessä voi siis olla myyntikomissio tai ostokomissio. Jos välihenkilö, kuten esimerkiksi vähittäiskauppias, joutuu ostamaan tavaran itselleen ennen myyntiä, puhutaan konsignaatiosta. Komissionantajaksi eli komitentiksi eli kaupittajaksi nimitetään päämiestä, jonka lukuun kauppa päätetään. Päämiehen lukuun toimivaa asiamiestä kutsutaan komissionsaajaksi eli komissionääriksi eli kaupitsijaksi. Komissiokaupassa tavaraan kohdistuvan määräämisvallan haltija oikeuttaa toisen käyttämään määräämisvaltaa puolestaan. Valtuutuksesta riippuen komissionsaaja joko ostaa päämiehen rahoilla jotain tai myy päämiehelle kuuluvaa tavaraa. Komissiokauppa tehdään usein päämiehen nimeä paljastamatta ja toimeksiantaja ei useinkaan toimeksiantoa tehdessään tiedä kenen kanssa komissionsaaja tulee sopimuksia solmimaan.
Arvo-osuuksien kaupassa käytetään sekä myyntikomissiota että ostokomissiota. Myyntikomissiota käytetään myös moottoriajoneuvojen ja taide-esineiden myynnissä. Ostokomissio on tavallinen esimerkiksi raaka-aineiden hankinnoissa. Myyntikomissiota käytetään usein silloin, kun päämies tarvitsee myyntitavaroita vakuutena. Toinen sen käyttöön vaikuttava tekijä on asiamiehen mahdollisuus palauttaa myymättömät tavarat, jolloin asiamiehen riski vähenee.
Komissioon liittyy useita oikeussuhteita. Ostokomissiossa päämiehestä tulee ostetun tavaran omistaja ja myyntikomissiossa päämiehelle syntyy oikeus kauppahintaan. Komissionsaaja ei missään vaiheessa saa tavaraa omakseen eikä sitä voida häneltä ulosmitata eikä liittää hänen konkurssipesäänsä. Komissionsaajan ostaminen ja myyminen perustuu komissionantajan ja -saajan väliseen edustussopimukseen, jossa on sovittu myös komissionsaajan provisiosta. Komissionsaaja perii usein kauppahinnan komissionantajan lukuun, mutta komissionantaja voi tehdä sen itsekin. Edustussopimuksessa sovitaan myös siitä, vastaako komissionsaaja sopimuskumppaniensa maksukyvystä. Komissionsaajan ja häneltä ostavien tai hänelle myyvien henkilöiden välille syntyy sopimussuhde. Koska komissionsaaja käy kauppaa omissa nimissään, häntä koskevat myyjän tai ostajan velvollisuudet. Tässä hän eroaa kauppaedustajasta, joka tekee kaupat päämiehensä nimissä.
Katso myös.
Provisio
Lee Ranaldo

Lee Ranaldo (s. 3. helmikuuta 1956 Glen Cove, Long Island, New York) on yhdysvaltalainen muusikko, laulaja ja taiteilija. Hän soitti kitaraa ja lauloi Sonic Youth -yhtyeessä.
Ranaldo on työskennellyt muun muassa artistien Babes in Toyland, Oneida, You Am I, Deity Guns ja KLEG kanssa.
Amerikannokkavarpunen

Amerikannokkavarpunen ("Hesperiphona vespertina") on laajalla alueella Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Meksikossa elävä peippoihin kuuluva varpuslintu. Laji luetaan usein kuuluvaksi nokkavarpusen kanssa samaan sukuun, jolloin sen tieteellinen nimi on "Coccothraustes vespertinus".. BirdLife Suomi luokittelee linnun kuitenkin kuuluvaksi amerikannokkavarpusten sukuun.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan amerikannokkavarpunen on 18–21,5 cm. Amerikannokkavarpuskoiraan selkä, rinta ja vatsa ovat väriltään kirkkaan keltaiset. Yläselkä ja pää, lukuun ottamatta päälakea ja silmäkulmajuovia, ovat väritykseltään ruskeat. Päälaki on musta ja voimakkaat silmäkulmajuovat ovat keltaiset. Koiraan siivet ovat väriltään musta-valkoiset. Lyhyehkö pyrstö on musta. Naaras on yleisväritykseltään harmahtavan ruskea. Niskassa ja siipien kupeessa on keltaista. Naarasamerikannokkavarpusen rinta on väriltään valkoinen. Naaraan siivet, pyrstö ja yläperä ovat pohjaväriltään mustat ja niissä on valkoisia täpliä. Amerikannokkavarpusen nokka on suurikokoinen ja tukevarakenteinen. Nokan väri on talvella luunvalkoinen ja keväällä hieman vihertävä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Amerikannokkavarpuset pesivät Kanadassa, Yhdysvaltojen länsiosissa ja Meksikossa. Talveksi laji muuttaa Yhdysvaltojen itäosiinkin. Kesäisin amerikannokkavarpusten elinympäristöä ovat havu- ja sekametsät ja toisinaan myös lehtimetsät. Vuoristoissa lajia tavataan havumetsistä ja niiden reunamailta. Talvella lajia tavataan hyvin monenlaisista metsistä. Linnut voivat myös kerääntyä kaupunkien puistoihin, joissa on saarnivaahteroita ja saarnia, joissa on siemeniä talvellakin. Ne voivat myös tulla ihmisten pihoihin, jos niitä ruokitaan auringonkukan siemenillä.
Amerikannokkavarpunen oli 1800-luvun lopussa vielä suhteellisen tuntematon Kanadan ja Yhdysvaltojen länsiosien havumetsien laji. 1850–1890-lukujen aikana laji levittäytyi itään päin aina Massachusettsiin asti. Syynä oli saarnivaahteroiden istuttaminen yhä idemmäs. Myös lintujen talviruokinta edisti lajin leviämistä itään.
Amerikannokkavarpusen kannan koko on 1970-luvun jälkeen pienentynyt merkittävästi. Laji määritellään siksi vaarantuneeksi.
Ravinto.
Amerikannokkavarpuset syövät monenlaisia siemeniä, mutta erityisesti ne ovat mieltyneet saarnivaahteransiemeniin. Lisäksi laji syö kukkien nuppuja, käpyjä, omenia ja muita hedelmiä sekä pesimiskaudella myös hyönteisiä. Poikasiaan lintu ruokkii murskatuilla siemenillä ja hyönteisillä sekä niiden toukilla. Lintujen ruokintapaikoille amerikannokkavarpuset saapuvat suurina parvina ja voivat kamppailla ruuasta hyvinkin voimakkaasti.
Pesintä.
Naaras rakentaa pesänsä yleensä puuhun. Pesä on hyvin kätketty ja voi sijaita lähellä runkoa tai lähempänä oksan kärkeä. Pesä on harva ja irtonainen kuppimainen pesä. Naaras rakentaa sen ruohoista, sammalista ja juurista. Amerikannokkavarpusnaaras munii 3–5 sinivihreää harmaa- ja ruskeatäpläistä munaa. Hautominen kestää noin kaksi viikkoa ja koiras huolehtii naaraan ruokkimisesta. Koiras hoitaa ja ruokkii myös kuoriutuneita poikasia. Poikaset poistuvat pesästään noin kahden viikon kuluttua kuoriutumisestaan.
Helenius

Helenius on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
C. F. Ingemar Carlson

C. F. Ingemar Carlson on Winnipegjärvellä Kanadassa Manitobassa liikennöinyt lossi. Alus otettiin käyttöön vuonna 1978 Provincial Road 234 -tiellä sijaitsevalla lossireitillä, jonka päätepisteet ovat mantereella sijaitseva Islandview'n satama ja Matheson Islandin saari.
Alus saattoi kuljettaa kerralla neljä ajoneuvoa sekä 29 matkustajaa. Miehistönä aluksella oli yksi lossinkuljettaja.
Aluksen rakensi Dept. of Renewable Resources and Transportation Services, ja se oli käytössä vuoteen 1991 saakka, jolloin se korvattiin suuremmalla "Thomas A. McIvor" -lossilla, joka sai nimekseen "C. F. Ingemar Carlson II". Viimeisenä toimintavuoteenaan alus kuljetti 25 185 matkustajaa ja 11 775 ajoneuvoa.
Zhu Chen

Zhu Chen (; s. 16. maaliskuuta 1976 Wenzhou, Kiinan kansantasavalta) on kiinalaissyntyinen shakin suurmestari ja naisten maailmanmestari vuosilta 2001−2004. 
Alle 12-vuotiaiden tyttöjen MM 1988, alle 20-vuotiaiden tyttöjen MM 1994 ja 1996. Zhu Chen voitti FIDE:n naisten MM-turnauksen 2001 Moskovassa, lyöden cupin loppuottelussa venäläisen Aleksandra Kostenjukin 5-3. Ottelu oli hyvin tasainen ja ratkesi vasta pikapeliajoin pelatuissa 5. ja 6. pelissä Zhun hyväksi..
Vuonna 2004 Zhu ei päättänyt puolustanut mestaruuttaan Batumissa Georgiassa pelattavassa MM-turnauksessa kertoen syyksi liian lyhyen varoitusajan, Georgian epävarman tilanteen ja raskautensa. Zhu avioitui 2000 qatarilaisen suurmestarin Mohamad Al-Modiahkin kanssa ja myös edustaa nykyään Qataria.
Syyskuun 2009 listalla Zhun Elo-luku oli 2488, joka sijoitti hänet naisissa 18. sijalle. Korkein luku hänellä on 2548 tammikuulta 2008.
Punamaalikulttuuri

 
Punamaalikulttuuri (Amerikka) oli muinainen punaokraa haudoissaan käyttänyt intiaanien kulttuuri Mainen osavaltion seuduilla pitkin Atlantin rannikkoa, ulottuen sisämaahankin. Ihmiset elivät kalastuksella ja metsästyksellä. Asutus vaihteli luultavasti vuodenaikojen mukaan sisämaan metsästysleirien ja rannikon kalastusleirien välillä. Ruumiit ja hautalahjat maalattiin punaisella okravärillä. Kulttuuria luonnehtivat hyvin tehdyt keihäänkärjet, "bayonetit". Haudat olivat monesti hautausmailla korkeilla kohdilla vesien lähellä. Hautauksia oli hyvin monen tyyppisiä, mikä saattaa viitata eri arvoisiin yhteiskuntaluokkiin. Veneet olivat melko merikelpoisia. Kivityökalujen tekoon käytettävää kiveä kaupattiin alueella jonkun verran. Kulttuuri kehittyi välillä 6500–3000 eaa., ja luhistui vieraiden heimojen saapumiseen noin 1500–1000 eaa.
Arkeologinen viitekehys.
Tämä punamaaliin mieltynyt kivikautinen "Mooreheadin hautausperinne" kukoisti Yhdysvaltain ja Kanadan rajaseuduilla 3000–1000 eaa. muun muassa Mainessa, saattoi alkaa jo 5500 eaa. Kulttuuri luokitellaan myöhäisarkaaiseksi ja "Maritime archaic -kulttuuriin". Varsinainen Kanadan Maritime archaic -kulttuuri oli pohjoisempana Labradorin rannoilla noin 3000–1500 eaa.
Kulttuuria edeltävää hautausperinnettä saattoi näkyä jo Morrill’s Pointissa Massachusettsissa noin 6500 eaa. Kulttuurin pääpiirteet näkyivät Etelä-Labradorissa jo 5500 eaa., mutta täysin kehittynyt Mooreheadin hautausperinne oli vasta noin 3000 eaa. Kulttuuri alkoi luhistua nopeasti noin 1500 eaa., jolloin uusia heimoja saapui alueelle.
Punaokrakulttuuri.
Punaokrakulttuuri ("Red Ocher people") oli toinen kulttuuri, joka kukoisti myöhemmin Illinoisjoen, Ohiojoen ja Suurten järvien rannoilla noin 1000–400 eaa. Kulttuuri teki matalia hautauksia jokilaaksoihin, ja käytti muun muassa kuparia.
Valasjärvi

Valasjärvi (myös Töllevi) oli kylä Suomeen vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan länsiosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Nykyisin Valasjärven alueella ei ole asutusta. 
Historia.
Valasjärvi sijaitsi Paatsjoen laajentuman Töllevinjärven itäpuolella. Valasjärven naapurikyliä olivat pohjoisessa Kolttaköngäs ja etelässä Salmijärvi. Lännessä Valasjärvi rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjokea pitkin. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Valasjärveen tuli kuulumaan Töllevinjärven eli Valasjärven (mm. Töllevi) ja Kuvernöörinkosken seudut.
Inarijärven ja Jäämeren välillä on aikoinaan kuljettu Paatsjokea pitkin. Vuonna 1916 Tie- ja vesirakennusten ylihallitus alkoi rakentaa vesireitin varrelle maantietä Ivalosta Paatsjoen laaksoon. Venäjän vallankumous ja Suomen sisällissota keskeyttivät tietyömaan, mutta reitin varrelle ehdittiin rakentaa hirsirakenteiset majatalot talousrakennuksineen arkkitehti Thure Hellströmin laatimilla tyyppipiirustuksilla. Yksi majataloista sijaitsi Valasjärvellä. Petsamon tultua liitetyksi Suomeen maantien rakentamista jatkettiin 1920-luvun alussa, ja tie nimettiin Jäämerentieksi.
Jäämerentie kulki Valasjärven kylän eteläosassa olevan Kuvernöörinkosken kautta. Kuotsajärven pohjoispäässä Jäämerentiestä erkani tie Kolttakönkäälle, joka kulki Töllevinjärven itäpuolitse kylän läpi. Pääskypahdan luonnonpuisto sijaitsi kylän kaakkoispuolella.
Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Töllevi kuului Salmijärven koulupiiriin. Kolosjoen kaivosyhdyskunnan rakentamisen myötä Salmijärven alueen väkiluku kasvoi nopeasti, jonka seurauksena koulupiiri jaettiin useampaan osaan. Töllevin supistettu kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1938.
Väestö.
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Töllevin 49 asukkaasta oli suomalaisia 46 ja karjalaisia kolme.
Asukasluvun kehitys:
Joe Keeper

Joseph Benjamin ”Joe” Keeper (17. tammikuuta 1886 Walker Lake, Manitoba, Kanada – 29. syyskuuta 1971) oli kanadalainen kestävyysjuoksija ja Kanadan joukkueen jäsen vuoden 1912 olympialaisissa.
Keeper syntyi Norway Housen intiaanireservaattiin kuuluvassa Walker Laken kylässä Manitobassa ja opiskeli myöhemmin Brandonissa Brandon Indian Residential Schoolissa. Kestävyysjuoksuharrastuksen hän aloitti lukioaikanaan.
Vuonna 1910 Keeper muutti Winnipegiin ja liittyi North End Amateur Athletic Clubiin. Seuraavana vuonna hän rikkoi kymmenen mailin juoksun Kanadan ennätyksen. 
Vuonna 1912 Keeper valittiin Kanadan olympiajoukkueeseen ja hän osallistui Tukholman olympiakisoihin miesten 5 000 metrin sekä 10 000 metrin juoksuun, sijoittuen jälkimmäisessä neljänneksi, joka oli korkein kanadalaisen juoksijan saavuttama sija.
Vuonna 1916 Keeper liittyi armeijaan ja palveli kahden vuoden ajan Ranskassa ensimmäisen maailmansodan aikana, ja hän sai palveluksestaan Military Medalin. Keeper sekä hänen palvelustoverinsa Tom Longboat, A. Jamieson sekä John Nackaway olivat kaikki alkuperäiskansojen edustajia ja palvelivat lähetteinä 107. pioneeripataljoonassa. Seuraavana vuonna Keeper voitti yhdessä Longboatin kanssa maastojuoksumestaruuden Vimyn harjanteen taistelukentän lähellä.
Sodan jälkeen Keeper palasi Winnipegiin ja työskenteli puuseppänä. Myöhemmin hän muutti provinssin pohjoisosiin ja siirtyi Hudson's Bay Companyn palvelukseen. Keeper jäi eläkkeelle vuonna 1951.
Keeper meni naimisiin Christina McLeodin kanssa ja he saivat kolme tytärtä ja neljä poikaa. Näyttelijä ja poliitikko Tina Keeper on Joe Keeperin lapsenlapsi.
Manitoba Runners' Association järjestää vuosittain keväällä "Joe Keeper Memorial Run" -kilpailun, jonka nimi myöhemmin on muuttunut muotoon "Joe Keeper/Angela Chalmers Celebration Run". Myös Norway House Cree Nation järjestää Keeperin nimeä kantavia muistokisoja.
Keeper valittiin Manitoba Sports Hall of Fame and Museumiin vuonna 1984.
Arthur Mackmurdo

Arthur Heygate Mackmurdo (12. joulukuuta 1851 Lontoo – 15. maaliskuuta 1942) oli progressiivinen englantilainen arkkitehti ja muotoilija, joka vaikutti arts and crafts -liikkeessä. Tunnetuksi hän tuli Century Guild of Artists -organisaation kautta, jonka hän perusti ystävänsä Selwyn Imagen sekä vanhan oppilaansa Herbert P. Hornen kanssa vuonna 1882.
Mackmurdo sai koulutuksen Felstedin koulussa, Luoteis-Essexissä. Hän aloitti oppisopimuksen uusgotiikan kannattajan arkkitehti James Brooksin hoteissa 1869. Neljän vuoden kuluttua Mackmurdo vieraili John Ruskinin School of Drawing:ssa, ja lähti Ruskinin mukana Italiaan seuraavana vuonna, 1874. Samana vuonna hän avasi lisäksi oman arkkitehtitoimistonsa osoitteessa 28, Southampton Street, Lontoo.
The Century Guild of Artists oli yksi menestyksekkäimmistä 1880-luvulla perustetuista käsityöläisten ammattikunnista. Se tarjosi kotien ja rakennusten kokonaisvaltaista sisustamista. Lisäksi taiteilijoita rohkaistiin osallistumaan suunnittelemiseen sekä toteuttamiseen. Mackmurdo itse esimerkiksi hallitsi monia käsityöläisammatteja, metallitöistä puusepän töihin. 
Mackmurdon töistä kuuluisimpina voidaan pitää 8 Private Road, Enfield, London (1887), ja 25 Cadogan Gardens, London (1893-1894). Viimeksi mainittu oli suunniteltu taiteilija Mortimer Manpesin studioksi.
Midwinter Graces

Midwinter Graces on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin joulualbumi, joka julkaistiin 10. marraskuuta 2009. Albumi sisältää cover-versioita perinteisistä englantilaisista ja kansainvälisistä joululauluista sekä muutamia Amosin omia kappaleita. Osassa cover-kappaleita on erilaiset sanat ja nimet kuin niiden alkuperäisissä versioissa. Albumista julkaistaan kaksi painosta, tavallinen sekä DVD:n ja kaksi bonusraitaa sisältävä Deluxe Edition -painos.
Albumi ylsi Billboard 200 -listan sijalle 66.
Peter Lindroos (raviohjastaja)

Peter Lindroos (s. 1966) on suomalainen raviohjastaja. Vuoden 2011 helmikuuhun mennessä hän oli ajanut lähes 5 000 ravilähtöä, joista hän on voittanut yli 400. Lindroosin kotirata on Forssa. Hän on menestynyt muun muassa ruuna Extreme Energyllä, jota hän myös itse valmentaa.
Kari Rosimo

Kari Rosimo (s. 17. elokuuta 1953) on suomalainen raviohjastaja. Hänellä on ammattilisenssi. Nummelassa asuva Rosimo on ajanut yli 27 000 ravilähtöä ja voittanut yli 2 600.
Lars-Erik Stenberg

Lars-Erik Stenberg (s. 1957) on suomenruotsalainen raviohjastaja ja -valmentaja, joka on keskittynyt enemmän valmentamiseen. Hän on ajanut noin 2500 ravilähtöä, joista voittoja on yli 200. Stenbergin valmentamat hevoset ovat juosseet 2000-luvulla yli miljoona euroa voittorahoja. Vuoden 2010 loppupuolella hän lopetti ammattimaisen valmentamisen. Hänen tallissaan Vihdissä oli sitä ennen yleensä noin 9-15 valmennettavaa hevosta. 2000-luvulla valmennettavat ovat olleet lähes pelkästään lämminverisiä, ennen Stenberg valmensi paljon myös suomenhevosia.
Stenbergin menestyshevosia ovat olleet mm. Riding Sponsor, Lass Zefyr, Isn't It Pacha ja Ladakh Jiel. Lass Zefyr oli toinen vuoden 2006 Kymi GP:ssä ja voitti samana vuonna Killerin Eliitin. Isn't It Pacha voitti 2007-2009 paljon V5- ja V75-tasoisia lähtöjä, sekä menestyi hyvin myös montéssa. Ladakh Jiel mm. voitti vuonna 2010 Seinäjoki-ajon kilpailuennätyksellä.
Lähteet.
Lars-Erik Stenberg Hippoksen Heppa-järjestelmässä