tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suomen Viljava

Suomen Viljava on viljan ja viljantyyppisten tuotteiden, rehuraaka-aineiden sekä muun massa- ja kappaletavaran käsittelyyn ja varastointiin erikoistunut valtionyhtiö. Yhtiön omistajaohjauksesta ja omistajapolitiikan toteuttamisesta vastaa valtioneuvoston omistajaohjausosasto.
Viljava käsittelee vuosittain viljaa ja muita tuotteita noin 2 milj. tonnia ja sen varastointikapasiteetti on 1,4 milj. tonnia. Henkilöstöä Suomen Viljavalla on noin 90.
Viljava tarjoaa myös viljan kunnostus-, säkitys-, analyysi- ja kuivatuspalveluja.
Historia.
Suomen tarvitsi turvata oma viljahuolto ja -tuotanto, joten vuonna 1918 perustettiin jakelusäännöstelyä ja varastointia varten Valtion Viljakonttori, mutta se lakkautettiin jo vuonna 1923.
Vuonna 1928 se perustettiin uudelleen Valtion viljavarasto -nimellä. Se toimi maatalousministeriön alaisuudessa, ja sen tehtäviin kuuluivat huoltovarmuuden takaamineen ja maatalouspolitiikkaan liittyvät tehtävät. Valtion viljavaraston ensimmäinen johtaja oli Eino Nousiainen.
Suomessa käytyjen sotien aikaan 1939-1945 Valtion viljavaraston henkilökunta moninkertaistui ja se toimi kansanhuoltoministeriön alaisuudessa hoitaen Suomen viljan tuonnin ja jakelusäännöstelyn. Valtion viljavarasto sai yksinoikeuden viljan tuontiin.
Yksinoikeuden ansiosta Valtion viljavarastosta tuli Suomen tärkein viljavarastojen rakentaja ja sillä oli suuria rakennusprojekteja 1950-luvulta 1980-luvulle. Näin se oli rakentanut mittavan siiloverkoston, jonka turvin siitä tuli Suomen suurin viljan varastoija ja viljakaupan harjoittaja Suomessa.
Suomen liittyessä Euroopan unioniin vuonna 1995 Valtion viljavarasto lakkautettiin ja se pilkottiin osiin. Kaupallisista toiminnoista muodostettiin Avena-yhtiöt. Suomen Valtio myi viljakauppayhtiön vuonna 2002 Lännen Tehtaille. Varastointi- ja käsittelytoimintoja tarjoava Avena Siilot Oy jäi valtion omistukseen ja sen nimi muutettiin 18. lokakuuta 2002 Suomen Viljava Oy:ksi. Myös kauran prosessointiin erikoistunut Avena Oat Ingredients (AOI) liitettiin Avena-yhtiöistä Suomen Viljavaan. Vuonna 2005 AOI lopetettiin, mutta kauratuotteita valmistetaan edelleen Ravintoraisio Oy:lle.
Toimipisteet.
Suomen Viljavalla on Suomessa 20 toimipistettä, joista viisi sijaitsee satamissa:
Muut toimipisteet ovat:
HMS Constance (1915)

HMS Constance oli Britannian kuninkaallisen laivaston Cambrian-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Birkenheadistä Cammell Lairdiltä, missä köli laskettiin 25. tammikuuta 1915. Alus laskettiin vesille 12. marraskuuta ja otettiin palvelukseen tammikuussa 1916.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren Laivaston () 4. kevyt risteilijäviirikköön. Alus otti osaa Skagerrakin taisteluun yhdessä sisaralustensa "HMS Canterburyn" ja "HMS Castorin" kanssa.
Vuonna 1919 alus liitettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 8. kevyt risteilijäviirikköön. Alus oli huollossa Devonportissa palaten palvelukseen tammikuussa 1923. Alus oli huollossa Chathamin telakalla syyskuusta 1926 joulukuuhun 1927, minkä jälkeen se poistettiin palveluksesta ja liitettiin Portsmouthin reservin lippulaivaksi.
"Constance" palautettiin 1928 palvelukseen liitettynä Kiinan asemalle 8. risteilijäviirikköön, josta alus palasi marraskuussa 1930 Britteinsaarille. Alus poistettiin palveluksesta ja liitettiin Portsmouthin reserviin maaliskuussa 1931.
Alus sijoitettiin poistolistalle heinäkuussa 1935 ja myytiin romutettavaksi 8. kesäkuuta 1936 Arnott Youngille Dalmuiriin.
HMS Castor (1915)

HMS Castor oli Britannian kuninkaallisen laivaston Cambrian-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Birkenheadistä, missä köli laskettiin 28. lokakuuta 1914. Alus laskettiin vesille 28. heinäkuuta 1915 ja otettiin palvelukseen marraskuussa.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston () 11. hävittäjälaivueen lippulaivaksi, jonka mukana se otti osaa Skagerrakin taisteluun. Kymmenen miehistönjäsentä sai taistelussa surmansa aluksen saadessa osuman.
Alus oli 1919-1920 Mustalla merellä, mistä palattuaan se siirrettiin Chathamissa telakalle. Alus palasi huhtikuussa 1920 palvelukseen, jolloin se liitettiin Atlantin laivaston 2. kevyt risteilijäviirikköön. Alus partioi Irlannin rannikolla 1922. Heinäkuussa 1923 alus teki laivastovierailun Helsinkiin yhdessä HMS "Curacoan" kanssa, HMS "Caledonin" vieraillessa samaan aikaan Hangossa.
Vuonna 1923 alus liitettiin osaksi tykistökoulua ja seuraavana vuonna se sijoitettiin Noren reserviin. Alus oli huollossa marraskuusta 1925 syyskuuhun 1926 sekä kuljetti joukkoja Kiinaan lokakuussa 1927. Alus oli Devonportissa telakalla, mistä se palasi palvelukseen Kiinan asemalle kesäkuussa 1928. Alus poistettiin palveluksesta ja asetettiin Devonportin reserviin heinäkuussa 1930. 
"Castor" myytiin romutettavaksi 30. heinäkuuta 1936 Rosythiin.
HMS Canterbury (1915)

HMS Canterbury oli Britannian kuninkaallisen laivaston Cambrian-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Clydebankistä John Brown and Companyltä, missä köli laskettiin 14. lokakuuta 1914. Alus laskettiin vesille 21. joulukuuta 1915 ja otettiin palvelukseen huhtikuussa 1916.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston () 3. taistelulaivaviirikköön. Alus otti osaa Skagerrakin taisteluun yhdessä sisaralustensa "HMS Constancen" ja "HMS Castorin" kanssa. Alus liitettiin 5. kevyt risteilijäviirikköön Harwichiin valvomaan Englannin Kanaalin itäpään meriliikennettä. Osastossa ollessaan alus upotti Belgian rannikolla 5. kesäkuuta 1917 tykkitulella Saksan keisarikunnan laivaston torpedoveneen "SMS S20":n.
Vuonna 1918 alus siirrettiin Adrianmerelle ja Mustalle merelle, josta se siirrettiin marraskuussa 1919 Portsmouthiin Atlantin laivaston 1. kevyt risteilijäviirikköön. Alus liitettiin 1920 tykistökouluun Portsmouthiin. Alus poistettiin palveluksesta ja liitettiin Portsmouthin reserviin.
Toukokuussa 1924 alus palautettiin palvelukseen Atlantin laivaston 2. risteilijäviirikköön. Alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin kesäkuussa 1925 telakalle, mistä vapauduttuaan se sijoitettiin Noren reserviin. Marraskuussa 1926 alus palautettiin palvelukseen 2. risteilijäviirikköön.
"Canterbury" kuljetti joukkoja Kiinaan 1930–1931, minkä jälkeen se sijoitettiin Noren reserviin maaliskuusta 1931 joulukuuhun 1933. Alus teki uuden joukkojenkuljetusmatkan Kiinaan elokuussa 1932. Alus myytiin romutettavaksi 27. heinäkuuta 1934 Metal Industriesille Rosythiin.
HMS Cambrian (1916)

HMS Cambrian oli Britannian kuninkaallisen laivaston Cambrian-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 8. joulukuuta 1914. Alus laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1916 ja otettiin palvelukseen toukokuussa 1916.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston () 4. kevyt risteilijäviirikköön, jossa se oli sodan ajan. Aluksen ura ensimmäisessä maailmansodassa oli vaatimaton.
Vuonna 1919 alus siirrettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle. Alus liitettiin elokuussa 1922 Atlantin laivaston 2. kevyt risteilijäviirikköön, jonka mukana se partioi 1922-1923 Turkin kriisin vuoksi Välimerellä. Alus siirrettiin telakalle kesäkuussa 1924.
Elokuussa 1926 alus palautettiin palvelukseen 2. kevyt risteilijäviirikköön. Alus kuljetti 1929 joukkoja Kiinaan ennen marraskuista palveluksesta poistoaan ja liittämistään Noren reserviin.
Alus palautettiin palvelukseen vanhemman lippu-upseerin aluksena maaliskuussa 1931. Alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin telakalle Sheernessiin heinäkuussa 1933. Samalla alus asetettiin myyntilistalle ja se myytiin romutettavaksi 28. heinäkuuta 1934 Metal Industriesille Rosythiin.
Pohjalaisia (vuoden 1936 elokuva)

Pohjalaisia on vuonna 1936 valmistunut suomalainen elokuva, jonka ohjasi Toivo Särkkä avustajanaan Yrjö Norta. Elokuva pohjautuu Artturi Järviluoman tekijännimellä julkaisemaan näytelmään Pohjalaisia (1914), joka sijoittuu 1850-luvun Härmään. Elokuvan käsikirjoituksen teki näytelmän pohjalta Järviluoma yhdessä tuottaja-ohjaaja Toivo Särkän kanssa. 
Eino Kaipaisen ensimmäisen elokuvaroolin Jussin hahmo nousee häikäilemätöntä vallesmannia (Thorild Bröderman) vastaan. Roolihahmo on ollut esikuvana vuodesta 1944 perustetulle elokuva-alan palkinnolle Jussille.
Arviot.
Elokuvan aikalaisarviot olivat yleisesti ottaen myönteisiä. Kaipaisen esikoisroolisuoritus huomattiin kiittäen. Mutta kriittisiä äänenpainojakin esiintyi: elokuva on nähty filmattuna teatterina, kun se olisi vaatinut rohkeutta irrottautua näyttämöllä nähdystä. Äänen heikkoon laatuun kiinnitettiin huomiota jo ensi-illan aikoihin. Myöhemmässä arviossa mainitaan myös näyttelijätyön maneerimaisuus heikentäväksi tekijäksi.
Jens Kyllönen

Jens Olof Kyllönen (s. 9. heinäkuuta 1989) on suomalainen finanssialan maisteri ja entinen pokeriammattilainen, joka voitti European Poker Tourin (EPT) Kööpenhaminan osakilpailun helmikuussa 2009. Voitollaan Kyllönen ansaitsi 6 542 208 Tanskan kruunua (hieman alle 0,9 miljoonaa euroa). Kyllönen oli toinen suomalainen EPT-voittaja, ensimmäisen voiton otti Patrik Antonius vuonna 2005. Kyllönen on Suomen Mensan jäsen.
Kesäkuussa 2008 nettipokerinimimerkkiä ”Jeans89” käyttävä Kyllönen voitti Ipoker-nettipokeriverkon ECOOP II -turnaussarjan (European Poker Championship of Online Poker) pääturnauksen. Turnauksen ykköspalkinto oli 315 000 dollaria. Vuonna 2011 Kyllönen ansaitsi nettipokerissa jopa neljä miljoonaa dollaria. Tammikuussa 2012 hänet palkittiin Suomen parhaana pokerinpelaajana. Kyllönen osallistui heinäkuussa 2012 maailman ensimmäiseen $1M Big One for One Drop-turnaukseen, joka miljoonan dollarin sisäänostohinnallaan oli historian kaikkien aikojen suurin koskaan järjestetty pokeriturnaus. Turnauksen 48 osallistujasta Kyllönen oli 22-vuotiaana nuorin.
Elokuussa 2012 uutisoitiin Kyllösen ostaneen Virgin Galacticin tarjoaman avaruusmatkan, jonka Kyllönen kuitenkin perui myöhemmin kolmen vuoden odottelun jälkeen. Jens Kyllönen palkittiin toistamiseen Suomen parhaana pokerinpelaajana tammikuussa 2013. Lokakuussa vuonna 2014 Kyllönen aloitti pokerivalmentajana pokeriopetussivusto runitonce.com:ssa. Kyllönen nousi maailman suurimman pelitarjoajan, Pokerstarsin suurimmaksi voittajaksi noin 4,96 miljoonan dollarin tienesteillään lokakuussa 2015.
Kyllönen voitti vuonna 2016 kolmantena suomalaisena WSOP -turnauksen. Kyseessä oli turnaussarjan #62 $25,000 High Roller Pot-Limit Omaha (8-Handed) -turnaus, josta Kyllönen voitti palkintorahojen (1 127 035 dollaria) lisäksi WSOP-rannekkeen. Nelipäiväiseen turnaukseen osallistui 184 pelaajaa. Kyllönen valittiin alkuvuonna 2017 kolmannen kerran Suomen parhaaksi pokerinpelaajaksi. Hän on kertonut lopettaneensa ammattimaisen pokerin pelaamisen ja keskittyvänsä finanssialan opintoihin Hankenissa.
Kyllönen aloitti kesäkuussa 2017 työharjoittelun sijoitusyritys Susquehanna International Groupissa Yhdysvalloissa.Kyllönen valmistui Hankenista kauppatieteiden kandidaatiksi 2018 ja valmistui laskentatoimen ja rahoituksen maisteriksi London School of Economicsista kesällä 2020.
Kyllönen avioitui Nora-vaimonsa kanssa heinäkuussa 2020 Hangossa. He saivat pojan huhtikuussa 2021.
Tammikuussa 2022 perustettiin Kyllösen sijoitusstrategiaa hyödyntävä Coeus Invest GRIT Erikoissijoitusrahasto. Kyllönen sai kerättyä sijoittajilta rahastolle 18,5 miljoonaa euroa lähtöön. Coeus Invest GRIT -rahasto lakkautettiin heinäkuussa 2023. Syynä lakkauttamiseen olivat rahaston epäonnistuneet sijoitukset ja heikot tuotot, joiden arvioitiin kesäkuun 2023 lopulla olleen miinuksella noin 35,5 prosenttia.
HMS Concord (1916)

HMS Concord oli Britannian kuninkaallisen laivaston Centaur-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Osmaanien valtakunta oli 1914 tilannut Britanniasta kaksi tiedustelijoiksi sopivaa risteilijää, mutta ensimmäisen maailmansodan syttyessä alusten rakentaminen keskeytettiin. Tilauksen toteuttamiseksi oli kuitenkin jo hankittu runsaasti tarvikkeita, jotka nyt käytettiin Centaur-luokan alusten valmistukseen.
Alus tilattiin Barrow-in-Furnessista Vickers Armstrongilta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1915. Alus laskettiin vesille 1. huhtikuuta 1916 ja otettiin palvelukseen joulukuussa.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Harwichiin sijoitettuun 5. kevyt risteilijäviirikköön tehtävänään valvoa meriliikennettä Englannin Kanaalin itäpäässä, missä alus palveli maaliskuuhun 1919. Alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin Devonportin telakalle .
Alus vapautui telakalta ja otettiin uudelleen palvelukseen lokakuussa 1919 Välimeren laivaston 3. kevyt risteilijäviirikköön. Alus oli huollossa palaten palvelukseen elokuussa 1921. Alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin heinäkuussa 1923.
Alus oli Devonportin telakalla, mistä se palasi palvelukseen toukokuussa 1924 Välimeren laivaston 3. risteilijäviirikköön. Alus siirrettiin 1925 Australian asemalle ja edelleen vuoden lopulla Kiinan asemalle, mistä se palasi 1926 Välimerelle 3. risteilijäviirikköön. Alus siirrettiin lokakuussa 1927 Portsmouthin reserviin, jolloin se kuljetti joukkoja Kiinaan helmikuussa 1928 ja siirrettiin huoltoon lokakuusta marraskuuhun samana vuonna ennen siirtoa Viestikouluun Portsmouthiin. 
"Concord" poistettiin palveluksesta tammikuussa 1933 telakalle siirtoa varten ja sijoitettiin poistolistalle marraskuussa 1934. Alus myytiin romutettavaksi 16. syyskuuta 1935 Metal Industriesille Rosythiin.
HMS Centaur (1916)

HMS Centaur oli Britannian kuninkaallisen laivaston Centaur-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Osmaanien valtakunta oli tilannut Britanniasta kaksi tiedustelijoiksi sopivaa risteilijää 1914, mutta ensimmäisen maailmansodan syttyessä alusten rakentaminen keskeytettiin. Tilauksen toteuttamiseksi oli kuitenkin jo hankittu runsaasti tarvikkeita, jotka nyt käytettiin Centaur-luokan alusten valmistukseen.
Alus tilattiin Barrow-in-Furnessista Vickers Armstrongilta, missä köli laskettiin 24. tammikuuta 1915. Alus laskettiin vesille 6. tammikuuta 1916 ja otettiin palvelukseen elokuussa.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Harwichiin sijoitettuun 5. kevyt risteilijäviirikköön tehtävänään valvoa meriliikennettä Englannin Kanaalin itäpäässä. Alus upotti tammikuussa 1917 Saksan keisarikunnan laivaston torpedoveneen "SMS S30:n" Schouwenin matalikon lähistöllä. Alus osui miinaan 18. kesäkuuta 1918. Aluksen vauriot korjattiin telakalla Hullissa, minkä jälkeen se lähetettiin Itämerelle joulukuussa 1918.
Maaliskuussa 1919 alus liitettiin Välimeren laivastoon, missä alus palveli lokakuuhun 1923. Välimerellä alus palasi huolloista Maltalta kesäkuussa 1920 ja Gibraltarilta maaliskuussa 1922. Alus siirrettiin Devonportin reserviin lokakuussa 1923.
Vuosina 1924-1925 alus oli modernisoitavana, mistä se palasi 8. huhtikuuta 1925 palvelukseen Portsmouthissa Atlantin laivaston hävittäjien kommodorin lippulaivaksi. Alus oli huollossa palaten palvelukseen helmikuussa 1928 ja uudelleen syyskuussa 1930. Alus palautettiin Portsmouthin reserviin maaliskuussa 1932.
Alus sijoitettiin 1933 poistolistalle ja myytiin romutettavaksi helmikuussa 1934 Kingille Trooniin, jonne se saapui 6. maaliskuuta.
Sojuz T-13

Sojuz T-13 oli Neuvostoliiton miehitetty avaruuslento Saljut 7 -avaruusasemalle. Avaruusalus laukaistiin Baikonurista 6. kesäkuuta 1985 ja se laskeutui maahan 26. syyskuuta 1985. Miehistö korjasi Saljut 7 -aseman sähköjärjestelmän. Asema oli miehittämätön kosmonauttien tullessa sinne. Sen sähköjärjestelmä oli rikki ja siksi aseman olosuhteet olivat karut – muun muassa vesi oli jäässä. Lento kuitenkin osoitti, että tällaisestakin tilasta avaruusasema voidaan nopeasti palauttaa lentokelpoiseksi.
Miehistö.
Laukaisu
Lasku
HMS Cassandra (1916)

HMS Cassandra oli Britannian kuninkaallisen laivaston Caledon-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Barrow-in-Furnessista Vickers Armstrongilta, missä köli laskettiin maaliskuussa 1916. Alus laskettiin vesille 25. marraskuuta ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1917.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren Laivaston () 6. kevyt risteilijäviirikköön. Alus ajoi 15. elokuuta 1917 matalikolle Fair Islellä. Alus hinattiin Lerwickiin korjattavaksi.
Marraskuussa 1918 alus lähetettiin Itämerelle kontra-amiraali Edwyn Alexander-Sinclairin komentamassa laivasto-osastossa taistelemaan bolševikkeja vastaan ja tukemaan Venäjän sisällissodan valkoisia. 
Alus osui 5. joulukuuta 1918 Suomenlahdella kartoittamattomaan Saksan keisarikunnan laivaston rakentamaan miinakenttään. Alus osui miinaan ja upposi Saarenmaan edustalle. Haaksirikossa sai surmansa 11 miehistönjäsentä. Hävittäjät "HMS Vendetta" ja "HMS Westminster" pelastivat eloonjääneet.
HMS Calypso (D61)

HMS Calypso oli Britannian kuninkaallisen laivaston Caledon-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä ja toisen maailmansodan alun, kunnes Italian laivaston sukellusvene "RS/mg Bagnolini" upotti risteilijän 12. kesäkuuta 1940 Välimerellä Kreetan lounaispuolella.
Valmistus.
Alus tilattiin Hebburnista Hawthorne Leslie and Companyltä, missä köli laskettiin 17. helmikuuta 1916. Alus laskettiin vesille 24. tammikuuta 1917 ja otettiin palvelukseen 21. kesäkuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston () 6. kevyt risteilijäviirikköön. Alus osallistui 17. marraskuuta 1917 toiseen Helgolandin taisteluun, jossa aluksen sillalle osunut kranaatti surmasi koko siltamiehistön päällikkö mukaan lukien.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä alus siirrettiin marraskuussa 1918 Itämerelle tukemaan Venäjän sisällissodan valkoisia. Alus valtasi 26. joulukuuta Tallinnan edustalla bolševikkien hallussa olleet hävittäjät "Avtroilin" ja "Spartakin" yhdessä sisaraluksena "HMS Caradocin" ja hävittäjien "HMS Vendettan", "HMS Vortigernin" ja "HMS Wakefulin" kanssa.
Maaliskuussa 1919 alus siirrettiin Välimerelle 3. risteilijäviirikköön. Aluksen palvellessa Välimerellä se palasi huollosta palvelukseen elokuussa 1922, tammikuussa 1925 sekä elokuussa 1927. Alus palasi 1932 Englantiin, missä se siirrettiin reserviin.
Toisen maailmansodan alkaessa alus liitettiin 7. risteilijäviirikköön, jonka mukana se oli Pohjanmeren meriliikenteen valvonnassa (). Alus havaitsi partioretkellä 24. syyskuuta saarronmurtaja "Mindenin" ja 22. marraskuuta "Konsul Hendrik Fisserin".
Alus etsi Saksan laivaston "Scharnhorstia" ja "Gneisenauta", jotka upottivat aseistetun kauppalaivan "HMS Rawalpindin".
Vuonna 1940 alus siirrettiin Välimeren laivastoon kotisatamanaan Aleksandria. Italian laivaston sukellusvene "R S/Mg Bagnolini]]" upotti "Calypson" 12. kesäkuuta 1940 Välimerellä Kreetan lounaispuolella aluksen osallistuessa Kreetan evakuointeihin.
HMS Caradoc

HMS Caradoc oli Britannian kuninkaallisen laivaston Caledon-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä ja toisen maailmansodan risteilijänä ja ilmatorjuntaristeilijänä.
Valmistus.
Alus tilattiin Greenockista Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 21. helmikuuta 1916. Alus laskettiin vesille 23. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 15. kesäkuuta 1917.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston () 6. kevyt risteilijäviirikköön. Alus ajoi karille elokuussa 1917 Fair Islellä.
Ensimmäisen maailmansodan loputtua alus siirrettiin joulukuussa 1918 Itämerelle, jossa se valtasi yhdessä muiden osastoon kuuluneiden alusten kanssa bolševikkien miehittämät hävittäjät "Avtroilin" ja "Spartakin". Alus siirrettiin 29. helmikuuta 1919 Välimeren laivaston 3. risteilijäviirikköön, missä se oli joulukuuhun 1926, jolloin alus lähti Kiinan asemalle. Alus oli Välimerellä ollessaan huollossa kahdesti palaten palvelukseen maaliskuussa 1923 ja helmikuussa 1926.
Palattuaan Englantiin "Caradoc" poistettiin palveluksesta ja siirrettiin 15. syyskuuta 1927 telakalle, mistä vapauduttuaan se siirrettiin lokakuussa 1928 Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle, jossa alus oli aina helmikuuhun 1930. Alus siirrettiin reserviin maaliskuussa ja heinäkuussa palautettiin palvelukseen Kiinan aseman 5. risteilijäviirikköön. Alus palveli Kiinan asemalla vuoteen 1934. Palattuaan Englantiin alus siirrettiin 17. lokakuuta 1934 reserviin, missä se oli vuoteen 1939.
Toisen maailmansodan syttyessä alus oli Amerikan ja Länsi-Intian asemalla, missä se oli vuoteen 1942. Tuona aikana alus kuljetti lokakuussa 1939 noin 2 miljoonan punnan arvosta kultaa Halifaxiin Nova Scotiaan ja kohtasi saksalaiset saarronmurtajat 23. lokakuuta 1939 Jukatanin kanavassa "Emmy Friedrichin" ja 11. joulukuuta 1940 "Rheinin".
Alus oli 28. lokakuuta 1941 - 26. helmikuuta 1942 New Yorkissa telakalla, jossa alukseen asennettiin kaksi yksiputkista 2 naulan ja viisi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Alukseen asennettiin myös tyyppien 271 ja 290 tutkat. Palattuaan telakalta alus liitettiin Itäiseen laivastoon. Se oli Intian valtamerellä vuoteen 1943, jolloin alus lähti kesäkuussa Durbaniin Etelä-Afrikan asemalle tykistökoululaivaksi.
Vuonna 1944 alus lähti Colomboon, jossa se palveli asema-aluksena elokuuhun 1945, jolloin aluksesta tehtiin Itä-Intian alueen lippulaiva.
"Caradoc" palasi Englantiin ja myytiin romutettavaksi 5. huhtikuuta 1946. Alus siirrettiin toukokuussa T. W. Ward &amp; Co:lle Briton Ferryyn romutettavaksi.
Denny Morrison

 
Denny Morrison (s. 8. syyskuuta 1985 Chetwynd, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen pikaluistelija.
Morrison saavutti junioreiden MM-kilpailuissa hopeaa joukkuetakaa-ajossa vuosina 2004 ja 2005. Torinon olympialaisissa 2006 hän kuului samassa lajissa Kanadan hopeajoukkueeseen. Yleisluistelun MM-kilpailuissa Calgaryssä 2006 hän sijoittui viidenneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui 1 500 metrillä kaudella 2005–2006 toiseksi ja seuraavalla kaudella kolmanneksi. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Salt Lake Cityssä 2007 hän saavutti 1 000 metrillä hopeaa 0,02 sekuntia Shani Davisille hävinneenä. Hän sai lisäksi hopeaa joukkuetakaa-ajossa ja pronssia 1 500 metrillä. 
Morrison voitti 1 500 metrin maailmanmestaruuden Naganossa 2008 ajalla 1.45,22 ja sai lisäksi pronssia 1 000 metrillä. Hän teki 14. maaliskuuta 2008 Calgaryssä uuden 1 500 metrin maailmanennätyksen 1.42,01. Vuonna 2009 hän sijoittui viidenneksi sprinttereiden MM-kilpailuissa Moskovassa. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Richmondissa hän sai hopeaa 1 000 ja pronssia 1 500 metrillä. Hän sijoittui 1 000 metrin maailmancupissa toiseksi kausilla 2007–2008 ja 2008–2009.
Morrison kuului Vancouverin olympialaisissa 2010 Kanadan kultajoukkueeseen joukkuetakaa-ajossa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli samalla kaudella 1 500 metrillä kolmas. Vuonna 2011 hän sai MM-hopeaa joukkuetakaa-ajossa. Hän voitti 1 500 metrin maailmanmestaruuden Heerenveenissä 2012 ajalla 1.46,44. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sai hopeaa 1 000 metrillä ajalla 1.08,43 ja pronssia 1 500 metrillä ajalla 1.45,22. Saman kauden maailmancupissa hän sijoittui 1 000 metrillä toiseksi.
Morrison saavutti Heerenveenissä 2015 MM-hopeaa 1 500 metrillä ja joukkuetakaa-ajossa. Hän voitti samalla kaudella 1 500 metrin maailmancupin.
Tsai Ming-liang

Tsai Ming-liang (; s. 27. lokakuuta 1957 Kuching, Malesia) on taiwanilainen elokuvaohjaaja.
Tsai asui ensimmäiset 20 elinvuottaan synnyinmaassaan Malesiassa, minkä jälkeen hän muutti Taiwaniin opiskelemaan elokuvaa ja teatteria. 1980-luvulla hän työskenteli teatterissa ohjaajana, näyttelijänä ja käsikirjoittajana. Vuosikymmenen lopulla hän kirjoitti ja ohjasi useita televisioelokuvia. Hänen ensimmäinen pitkä teatterielokuvansa "Rebels of the Neon God" valmistui vuonna 1992. Vuonna 1994 valmistunut toinen elokuva "Eläköön rakkaus" voitti parhaan elokuvan palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla. Vuonna 1997 valmistunut "The River" voitti juryn erikoispalkinnon Berliinin elokuvajuhlilla. Vuoden 1998 "Dong" voitti puolestaan kriitikkojen erikoispalkinnon Cannesin elokuvajuhlilla. Lisäksi Tsai on voittanut useita muitakin palkintoja.
Tsain tavaramerkkejä ovat pitkät staattiset otokset, vähäinen dialogi ja veden keskeinen rooli kerronnassa. Hänen tyypillisiä teemojaan ovat urbaani vieraantuneisuus, ihmisten välisen kommunikaation vaikeus ja seksi. Hänen tärkeimpänä esikuvanaan on pidetty François Truffautia.
Systematiikka (oikeustiede)

Systematiikka on oikeusjärjestelmän järjestelmällinen esitys, jossa osoitetaan myös sen sisäiset riippuvuussuhteet. Systematiikka ja eri oikeudenalojen yleiset opit ovat oikeudellisen tiedonhallinnan tärkeimmät välineet.
Pohjoismainen oikeus samoin kuin keskiajan yliopistoissa Manner-Euroopassa syntynyt romaanis-germaaninen oikeus eroavat ratkaisevasti englantilaisperäisestä common law -oikeudesta ja equity-järjestelmästä. Pohjoismaisessa oikeudessa ei ole systematiikkaa eikä peruskäsitteitä, joita voisi verrata common law -oikeudessa käytettyihin. Eri oikeusjärjestelmät ovat yhteismitattomia. Suomalainen oikeus on mannereurooppalaistunut ruotsalaisen oikeuskäytännön kautta. Esimerkiksi Ruotsin hovioikeuskäytäntö omaksui vaikutteita Manner-Euroopasta jo 1600-luvulla.
Romaanis-germaanisessa systematiikassa oikeusjärjestelmä jaetaan oikeudenaloihin siten, että erotetaan yksityisoikeus ja julkisoikeus. Common law -maissa tällaista jakoa ei ole. Näissä maissa ei ole esimerkiksi hallintotuomioistuimia, kun taas romaanis-germaanisessa oikeusryhmässä tuomioistuimet jaetaan hallintotuomioistuimiin ja yleisiin tuomioistuimiin. Tässä Tanska ja Norja ovat poikkeuksia. Manner-Euroopassa on suhteellisen yhtenäinen systematiikka myös perusjaottelun sisällä. Erityisesti velvoiteoikeuden ja esineoikeuden yhteiset perinteet ulottuvat pitkälle.
Nykyajan oikeudellinen systematiikka on dynaamista. Yksityistäminen ja kilpailu ovat johtaneet yksityis- ja julkisoikeuden tarkan rajan hämärtymiseen ja 1800-luvulta peräisin olevan kiinteäryhmäisen systematiikan muuttumiseen. Kehittynyt tietotekniikka mahdollistaa oikeudellisen lähdeaineiston käytön useaan systemaattiseen jaotteluun perustuen.
Miikka Mutanen

Miikka Mutanen (s. Ruvaslahti, Polvijärvi) on suomalainen runoilija. Mutanen on julkaissut kaksi runokokoelmaa, "Mäkärä, särmä, hindustani" (Ankkuri, 2006) sekä "Esikko, klassikko" (Ntamo, 2008). Teokset on julkaistu tarvepainatteina.
Mutanen kääntää James Joycen romaania "Finnegans Wake", jonka epäkieltä ei ole aikaisemmin yritetty suomentaa. "”virtavie, ohi Eilvan ja Aatomun, heitseistä rannan kaareen seppellahden, takaisin kiertää avarjen kulco modeus meidät Kuinks Linnaan ja Ympäröivaan.”"
Mutaselle on myönnetty Alfred Kordelinin säätiön apuraha 2008 kirjalliseen työskentelyyn.
Danae-luokka

Danae-luokka tai D-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston risteilijäluokka, joka tilattiin ensimmäisen maailmansodan lopulla, mutta ei kerennyt mukaan taisteluihin. Luokan alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
__notoc__
Suunnittelu.
Amiraliteetti aloitti uuden risteilijäluokan suunnittelun saatuaan tiedon saksalaisten suunnittelemasta uudesta risteilijästä, jonka aseistuksena olisi ollut kymmenen tai jopa kaksitoista 150 millimetrin tykkiä. Tiedustelutietojen mukainen alus olisi ollut ylivoimainen verrattuna uusimpiin C-luokan risteilijöihin.
Amiraliteetti katsoi, että lähtökohtaisesti C-luokan risteilijöihin voitaisiin lisätä yksi tykkitorni, jolloin saavutettaisiin ilman suurta koon lisäystä vastaava täyslaidallinen, koska saksalaisten suunnitelmissa keulassa ja perässä olisi tykki ja loput tykit olisivat aluksen sivuilla, minkä vuoksi täyslaidallinen olisi joko 6 tai 7 tykkiä.
Uuden tykin lisäämiseksi siirtämällä kansirakenteita eteenpäin ja sijoittamalla se ampumaan yli tykin No1. Tällöin etukansi pidentyisi 20 jalkaa ja silta siirtyisi todellisuudessa kahdeksan jalkaa taaksepäin. Sisätiloissa jouduttiin tekemään muutoksia tornien tieltä tuli siirtää etummainen kattilahuone taaksepäin. Nopeuden lisäämiseksi 29 solmuun alukseen asennettiin raskaampi ja pidempi voimanlähde ja aluksen leveyttä lisättiin 2 jalkaa 9 tuumaa. Kokonaisvaikutus uppoumaan oli 430 tonnia.
Tilaus.
Luokan aluksista "HMS Danae", "HMS Dauntless" ja "HMS Dragon" tilattiin syyskuussa 1916 ja kolme seuraavaa "HMS Delhi", "HMS Dunedin" ja "HMS Durban" heinäkuussa 1917. Maaliskuussa 1918 tilattiin vielä kuusi alusta. Viimeisen tilauksen alukset poikkesivat aikaisemmista hieman ja lopulta ainoastaan "HMS Despatch" ja "HMS Diomede" valmistuivat ja loput "HMS Daedalus", "HMS Daring", "HMS Dryad" ja "HMS Desperate" peruutettiin 26. marraskuuta 1918.
Lasisilmä

Lasisilmä on Johanna Sinisalon romaani, joka ilmestyi 28. lokakuuta 2004.
Blackburn Roc

Blackburn B-25 Roc oli Britannian Kuninkaallisen laivaston kaksipaikkainen tukialushävittäjä, jonka käyttäjän oli Fleet Air Arm toisessa maailmansodassa. Kone oli rakenteellisesti samanlainen kuin edeltäjänsä Blackburn Skua. Kone suunniteltiin Blackburn Aviation Limitedin Brough Aerodromella East Yorkissa ja konetta valmisti Boulton Paul Aircraft Ltd Wolverhampton Aerodromella Staffsissa.
Koneen voimanlähteenä oli 890 hevosvoiman Bristol Perseus XII.
Tuotanto.
23. huhtikuuta 1937 (632260/37) tehty tilaus käsitti 136 konetta (L3057–L3192). Kaikki koneet toimitettiin Wolverhamptonista kesäkuun loppuun mennessä 1940.
Myös Suomen Ilmavoimille hankittiin 20 konetta mutta ne eivät koskaan tulleet Suomeen.
Maksimos Planudes

Maksimos Planudes (n. 1260 – 1330) oli bysanttilainen grammaatikko ja teologi, joka eli ja työskenteli Mikael VIII Palaiologoksen ja Andronikos II Palaiologoksen aikana. Planudes oli merkittävä henkilö Palaiologosten ajan bysanttilaisessa renessanssissa.
Elämä ja työt.
Planudes syntyi Nikomedeiassa Bithyniassa, mutta vietti suurimman osan elämästään Konstantinopolissa. Hän omisti itsensä tutkimuksille ja opetukselle. Hän ryhtyi munkiksi, ja astuessaan luostariin muutti alkuperäisen nimensä Manuelin Maksimokseksi.
Planudes osasi latinaa, mikä oli harvinaista aikana, jolloin Bysantin välit Roomaan ja Italiaan olivat huonot. Todennäköisesti tämän vuoksi hänet valittiin yhdeksi lähettiläistä, jotka Andronikos II lähetti vuonna 1327 neuvottelemaan venetsialaisten kanssa.
Planudes kirjoitti lukuisia teoksia. Niihin kuuluvat kreikkalainen kielioppi, joka oli esitetty kysymysten ja vastausten muodossa, kuten Manuel Moskhopuloksen "Erotemata grammaticalia"; tutkielma syntaksista; Aisopoksen elämäkerta ja proosaversio faabeleista; skolia eräistä kreikkalaisista kirjailijoista; kaksi heksametrimuodossa kirjoitettua runoa, joista ensimmäinen oli ylistyspuhe Klaudios Ptolemaiokselle, jonka "Geografian" Planudes löysi uudelleen, ja toinen kertomus härän yht'äkkisestä muuttumisesta hiireksi; tutkielma intialaisesta matematiikasta; sekä skolia Diofantoksen "Aritmetiikan" kahdesta ensimmäisestä kirjasta.
Planudes myös käänsi useita teoksia latinan kielestä. Näin kuuluvat Ciceron "Scipion uni" Macrobiuksen kommentaarilla; Julius Caesarin "Gallian sota"; Ovidiuksen "Heroides" ja "Muodonmuutoksia"; Boethiuksen "Filosofian lohdutus" sekä Augustinuksen "De trinitate".
Käännöstensä kautta Planudes oli edesauttamassa kreikan kielen ja kirjallisuuden osaamisen uutta tulemista läntisessä Euroopassa. Hänen käännöksensä olivat hyvin suosittuja keskiajalla kreikan kielen opiskelun tekstikirjoina. Hänet tunnetaan kuitenkin parhaiten hänen toimittamastaan "Kreikkalaisen antologian" versiosta.
Simon Rex

Simon Rex Cutright (s. 20. heinäkuuta 1974 San Francisco) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tv-persoona ja rap-artisti. 
Simon Rex on Paul ja Zoe Cutrightin ainoa lapsi. 17-vuotiaana hän joutui nuorisovankilaan. 
Ensimmäinen roolisuoritus näyttelijänä hänellä oli vuonna 1993 pornoelokuvassa Brad Posey's Young, Hard &amp; Solo, jossa hän näytteli Sebastiania. Vuonna 1999 hän sai osan tv-sarjasta Jack &amp; Jill, jota tehtiin kaksi tuotantokautta. Rex on myös newyorkilaisen yökerhon, The Plumm, osaomistajana yhdessä Chris Nothin, Samantha Ronsonin ja Noel Ashmanin kanssa.
Musiikin puolella häntä kutsutaan Dirt Nastyksi. Dirt Nasty on tehnyt kolme sooloalbumia. Hän myös kuuluu rap-ryhmään jonka nimi on Three Loco ja siihen kuuluu RiFF RaFF ja Andy Milonakis Dirt Nastyn lisäksi.
Erkki Ilmari

Erkki Ilmari (nimi aiemmin Erkki Ilmari Lehtonen; 9. tammikuuta 1902 Tampere – 8. syyskuuta 1945 Rovaniemi) oli suomalainen kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Yrjänä Pirkka".
Lehtosen isä oli talonomistaja. Lehtonen kävi kolme luokkaa Tampereen lyseota, sitten Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1921–1923 ja harjoitti taideopintoja Berliinissä ja Pariisissa 1923–1924. Hän oli puolustusvoimien aliupseerina 1918–1921 ja aikakauslehti Maanantain päätoimittaja 1927–1928. Vuonna 1934 hän oli Keskusmetsäseura Tapion palveluksessa, mutta jäi sitten vapaaksi kirjailijaksi. 
Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1922 ja 1928. Lehtonen työskenteli kirjailijan työn ohella toimittajana, kuvittajana sekä piirustuksen ja tyyliopin opettajana.
Erno Paasilinna kuvaa Erkki Ilmaria vauhdikkaaksi kertojaksi, jonka teosten seikkailukas juoniaines on usein kuvausten pohjana. Paasilinna luonnehtii Erkki Ilmarin huumoria terveeksi ja harmittomaksi. Tekstit saavat paikallisväriä perusteellisesta olojen ja tapojen kuvauksesta.
Erkki Ilmarin tunnetuin teos, vuonna 1935 ilmestynyt teollisuusromaani "Kaukopää" kertoi Enso-Gutzeit Oy:n Kaukopään sulfaattiselluloosatehtaan rakentamisesta Imatralle 1930-luvun alkupuolella. Tehdas oli valmistuessaan vuonna 1935 Euroopan suurin alallaan.
Henri Estienne (nuorempi)

Henri Estienne (1528/1531 Pariisi – 1598 Lyon), tunnetaan myös nimellä Henricus Stephanus, oli ranskalainen kirjanpainaja, joka toimitti ja painoi useita antiikin kreikkalaisen kirjallisuuden teoksia.
Elämä ja työt.
Estienne oli jo nuorena kiinnostunut kreikan ja latinan kielistä ja kirjallisuudesta. Hänen isänsä Robert Estienne piti hyvää huolta hänen kasvatuksestaan, ja Henri teki nuoruudessaan matkan Italiaan, Englantiin ja Flanderiin kootakseen käsikirjoituksia isänsä kirjapainoa varten.
Vuonna 1554 Estienne julkaisi ensimmäisen itsenäisen teoksensa nimeltään "Anacreon". Tämän jälkeen hän matkusti uudelleen Italiaan. Hän muun muassa löysi Roomasta kopion Diodoros Sisilialaisen teoksesta.
Vuonna 1557 hänellä vaikuttaa olleen oma kirjapaino, ja hän mainosti itseään ”pariisilaisena kirjanpainajana” ("typographus parisiensis"). Seuraavana vuonna hän otti nimityksen "illustris viri Huldrici Fuggeri typographus" viitaten mesenaattiinsa Ulrich Fuggeriin. Vuonna 1559 Estienne otti isänsä kirjapainon haltuunsa. Estienne katsoi olevansa julkaisija, toimittaja ja vanhojen käsikirjoitusten kokoaja. Hän paransi kreikankielisten teosten vanhoja käännöksiä ja teki myös uusia käännöksiä useista teoksista.
Athenagoraan, Aristoteleen ja Aiskhyloksen teokset ilmestyivät vuonna 1557; Diodoros Sisilialaisen vuonna 1559; Ksenofonin 1561; Sekstos Empeirikoksen vuonna 1562; Thukydideen vuonna 1564; sekä Herodotoksen vuosina 1566 ja 1581. Estiennen täydellinen laitos Platonin dialogeista vuonna 1578 on edelleen pohjana Platonin teoksiin viittaamisessa käytetylle numeroinnille, Stephanuksen numeroinnille.
Estiennen merkittävimpiin teoksiin kuuluu "Thesaurus linguae graecae", kreikan kielen tesaurus, joka oli laajalti käytössä 1800-luvulle saakka kreikan leksikografian pohjana. Se ilmestyi vuonna 1572, ja käsitti neljä osaa ja kaksi lisäosaa. Estiennen omia teoksia oli myös "Apologie pour Hérodote" (1566).
Estienne painoi useita kreikankielisen Uuden testamentin laitoksia. Tunnetuin on Théodore de Bèzen toimittama ja kommentoima laitos. Estienne toimitti myös omia kreikankielisen Uuden testamentin laitoksia vuosina 1576 ja 1587. Ensin mainittu sisälsi ensimmäisen tieteellisen tutkielman apostolisten kirjoittajien käyttämästä kielestä; viimeksi mainittu puolestaan käsitteli antiikin aikaisia tekstin jaotteluja. Vuonna 1594 hän julkaisi Uuden testamentin konkordanssihakemiston, johon hänen isänsä oli tehnyt esityötä.
Jo aiemmin hän oli kääntänyt Jean Calvinin katekismuksen kreikan kielelle. Se painettiin vuonna 1554. Peshitta painettiin vuonna 1569, suuri ranskankielinen Raamattu vuonna 1565.
Estienne oli naimisissa kolmesti ja hänellä oli neljätoista lasta.
Jean-Pierre Goudeau

Jean-Pierre Goudeau (25. helmikuuta 1933 Pariisi, Ranska – 18. heinäkuuta 2024) oli ranskalainen pikajuoksija.
Goudeau saavutti Bernin EM-kilpailuissa 1954 kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa Ranskan ennätyksellä 3.08,7. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui viestissä kuudenneksi ajalla 3.10,1, joka sekin oli silloin Ranskan ennätys. Henkilökohtaisissa lajeissa hän karsiutui alkuerissä sekä Helsingin olympialaisten 400 metrin juoksussa (aika 48,8) että Melbournen 1956 olympialaisten 200 metrin juoksussa (aika 22,0).
Goudeau voitti Ranskan mestaruuden 200 metrillä vuonna 1951 ja 400 metrillä vuonna 1955. Hän sivusi 400 metrillä Ranskan ennätystä 47,5 s lokakuussa 1954. Seuratasolla hän edusti Paris UC:tä. Hän on pituudeltaan 183-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 75 kiloa.
Jean-Pierre Haarhoff

Jean-Pierre Haarhoff (s. 9. heinäkuuta 1932 Haguenau, Bas-Rhin, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 400 metrin juoksu.
Haarhoff saavutti Bernin EM-kilpailuissa 1954 kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa Ranskan ennätyksellä 3.08,7. Melbournen 1956 olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin juoksun puolivälierissä ajalla 47,6 s.
Haarhoff voitti Ranskan mestaruuden 400 metrillä vuosina 1956 ja 1960. Hän sivusi 400 metrillä Ranskan ennätystä 47,3 s syyskuussa 1956. Seuratasolla hän edusti RC Strasbourgia.
Raymond Boisset

Raymond Boisset (26. maaliskuuta 1912 La Pacaudière, Loire, Ranska – 7. heinäkuuta 1991) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 400 metrin juoksu.
Boisset saavutti Torinon EM-kilpailuissa 1934 hopeaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa Ranskan ennätyksellä 3.15,6. Lisäksi hän sijoittui 400 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 48,9 s. Berliinin 1936 olympialaisissa Ranskan joukkue paransi viestin alkuerissä maansa ennätystä aikaan 3.15,2 mutta ei selviytynyt loppukilpailuun. Boisset karsiutui myös 400 metrin juoksun alkuerissä ajalla 49,5 s.
Boisset voitti Ranskan mestaruuden 400 metrillä vuosina 1934 ja 1935. Hän juoksi 400 metrillä Ranskan ennätyksen 47,6 s vuonna 1934. Seuratasolla hän edusti Paris UC:tä.
Christian Nicolau

Christian Nicolau (s. 3. helmikuuta 1947 La Tronche, Isère, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 400 metrin juoksu.
Nicolau saavutti Ateenan EM-kilpailuissa 1969 kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa Ranskan ennätyksellä 3.02,3. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui viestissä kuudenneksi ajalla 3.05,0 ja karsiutui 400 metrin juoksun alkuerissä ajalla 47,1 s. Méxicon 1968 olympialaisissa hän juoksi 400 metrin alkuerissä Ranskan ennätystä sivuavan ajan 45,7 s mutta keskeytti puolivälierissä. Sähköajanotolla mitattuna hänen alkueräaikansa oli 45,77 s, jonka ranskalaisjuoksijoista alitti Aldo Canti vasta vuonna 1983.
Nicolau voitti Ranskan mestaruuden 400 metrillä vuonna 1967. Seuratasolla hän edusti Grenoble UC:tä. Hän on pituudeltaan 174-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 65 kiloa.
Manuel Salazar

Manuel Salazar (s. 1956 Caracas, Venezuela) on venezuelalainen näyttelijä. Hän on tunnettu sarjoista "Luisa Fernanda" (1999), "Mis 3 hermanas" (2000) ja "La mujer perfecta" (2010).
Portlet

Portlet on englantilaisperäinen termi, jota käytetään viitatessa WWW-sivun loogisesti (sisällöltään) erillisiin osioihin eli sisältöruutuihin tai -ikkunoihin. Vaihtoehtoisesti termillä voidaan tarkoittaa sisältöruudun tuottavaa ohjelmistokomponenttia. Asiayhteydestä tulisi käydä ilmi kumpaa tarkoitetaan. 
Termi liittyy yleisimmin WWW-selainkäyttöliittymiin tai erilaisiin kehittyneisiin selaimella käytettäviin järjestelmiin, kuten dokumentin- tai sisällönhallintajärjestelmiin sekä WWW-portaaleihin.
Impi Aronaho

Impi Fatima Aronaho, o.s. "Mäkelin", (20. tammikuuta 1880 Ruovesi – 12. maaliskuuta 1945 Alpua, Vihanti) oli suomalainen nimimerkkiä Pauliina Mäkelä käyttänyt kirjailija ja pakinoitsija.
Aronahon isä oli suutarimestari Vilhelm (Vilho) Mäkelin (1849–1932) ja hänen veljensä oli toimittaja ja kansanedustaja Yrjö Mäkelin. Impi Mäkelin tuli 1910-luvulla Vihannin Alpuaan myymäläapulaiseksi, ja mentyään naimisiin maanviljelijä Antti Aronahon kanssa hän oli emäntänä Aronahon talossa yli 30 vuoden ajan. Impi Aronaho kirjoitti pakinoita Kotilieteen ja Suomen Kuvalehteen nimimerkillä "Pauliina Mäkelä" ja hän julkaisi myös kaksi pakinakokoelmaa.
Impi Aronahon kirjallista perintöä vaalii raahelainen yhdistys, Impin Ystävät ry. Yhdistys perustettiin helmikuussa 2019 ja sen keskuspaikka on Alpuan Nuorisoseura, jonka yhtenä aktiivijäsenenä Aronaho vaikutti. Yhdistys on julkaissut ensimmäisen kirjansa, Impi Aronaho - Elämää ja pakinoita, jonka toimitti Eila Jaakkola. Yhdistys järjestää vuosittain Alpuan Nuorisoseuralla Impin Iltamat ja valitsee tilaisuudessa Vuoden Impin.
Piquerismi

Piquerismi tai picquerismi (johdettu ranskankielisestä sanasta "piquer" = pistää) on parafilia ja eräs sadomasokismin muoto jossa henkilö saa seksuaalista tyydytystä ja kiihottumista lävistämällä tai silpomalla toisen ihmisen ruumista terävillä esineillä tai veitsillä.
Piquerismi voi myös kohdistua itseensä jolloin henkilö kiihottuu pistämällä tai puukottamalla itseään.
Piqueristinen silpominen ja pistäminen kohdistuu yleensä rintoihin, pakaroihin tai lantion seudulle ja genitaalialueisiin.
Kuuluisia piqueristeja.
Viiltäjä-Jack.
Tohtori Robert D. Keppel ja hänen tutkijakollegansa löysivät vuoden 1888 Lontoolaisen sarjamurhaajan: Viiltäjä-Jackin tapausta tutkiessaan hänen jättämissään uhreissa tyypillisiä piqueristisen käyttäytymisen piirteitä. Viiltäjä-Jack oli muun muassa puukottanut ja viillellyt uhreihinsa syviä viiltoja rintojen, kaulan ja lantion alueille, sekä poistanut näiltä sisäelimiä.
Albert Fish.
Yhdysvaltalainen sarjamurhaaja Albert Fish harjoitti usein piqueristisia rituaaleja uhrejaan, ja myös itseään kohtaan. Vangittaessa Grace Buddin murhasta Fish kertoi upottaneensa sukupuolielintensä alueelle useita neuloja, metallisia piikkejä ja nauloja.
Röntgenkuvat paljastivat, että Fish oli työntänyt lantionsa alueelle 29 metallista piikkiä. Ollessaan vangittuna hän jatkoi edelleen itsensä vahingoittamista muun muassa teroittamalla ruoastaan saaman kananluun ja upottamalla sen lantionsa seudulle.
Andrei Tšikatilo.
Sarjamurhaaja Andrei Tšikatilon on päätelty kärsineen piquerismista: hän sai seksuaalisen tyydytyksen ja myös ejakuloi puukottaessaan uhrejaan.
Piquerismi populaarikulttuurissa.
Vuonna 2001 julkaistussa Kova laki –sarjan jaksossa “Pique”, piquerismia harjoittanut mies piikitti itselleen tuntemattomia naisia julkisilla paikoilla hattuneuloilla pakaroihin. Jaksossa pahoinpitelijä päätyi lopulta murhaamaan äitinsä puukottamalla tätä veitsellä, tavalla joka myös viittasi piquerismiin.
Finnfeeds Finland

Finnfeeds Finland Oy on Naantalissa, Naantalin satamassa sijaitseva sokerijuurikaspohjaisista liuoksista eristettyä betaiinia rehu-, ravitsemus- kosmetiikka- ja kemianteollisuuden tarpeisiin maailmanlaajuisesti kehittävä, valmistava ja markkinoiva yritys. Myös inositoli on yksi päätuotteista. Henkilöstöä Naantalissa on noin 70 ja tehdas toimii ympäri vuorokauden. Yrityksellä on myös toimintaa Kirkkonummen Kantvikissa jossa työskentelee noin 30 ihmistä.
Merkittävä osa tehtaaseen tulevasta raaka-aineesta kulkee Naantalin sataman kautta, mutta myös osa viennistä toimitetaan laivoilla.
Yrityksen rinnakkaistoiminimiä ovat Finnfeeds Finland Ab ja Finnfeeds Finland Ltd. Finnfeeds Finland Oy kuuluu tanskalaiseen Danisco-konserniin, jonka yhdysvaltalainen DuPont osti vuonna 2011.
Historia.
Alun perin Suomen Sokeri aloitti sokerin valmistuksen Naantalin satamassa vuonna 1953 jatkaen aina vuoteen 1990 saakka. Silloin päätuotteeksi tuli tehtaan valmistama luonnon betaiini, jota oli valmistettu Naantalissa vuodesta 1979.
August Immanuel Bekker

August Immanuel Bekker (21. toukokuuta 1785 Berliini – 7. kesäkuuta 1871 Berliini) oli saksalainen filologi.
Elämä.
Bekker syntyi Berliinissä. Hän saattoi klassiset opintonsa loppuun Hallen yliopistossa Friedrich August Wolfin oppilaana. Wolf piti häntä lahjakkaimpana oppilaanaan. Vuonna 1810 Bekker nimitettiin Berliinin yliopiston filosofian professoriksi. Vuosina 1810–1821 hän matkusteli Ranskassa, Italiassa, Englannissa ja eri puolilla Saksaa tutkien klassisisen kirjallisuuden teosten käsikirjoituksia ja kooten aineistoa omaa toimitustyötään varten.
Osa Bekkerin tutkimusten tuloksista julkaistiin teoksessa "Anecdota Graeca" (1814–1821), mutta suurin osa tuloksista löytyy hänen toimittamistaan klassisten kirjailijoiden teosten laitoksista, joita oli valtaisa määrä. Hänen toimitustyönsä kattoi lähes koko antiikin kreikkalaisen kirjallisuuden, lukuun ottamatta tragediakirjailijoita ja lyyrisiä runoilijoita.
Bekkerin toimittamista laitoksista tunnetuimmat ovat Platonin teokset (1816–1823), attikalaiset puhujat ("Oratores Attici", 1823–1824), Aristoteleen teokset (1831–1836), Aristofaneen teokset (1829) sekä 25 osaa teosta "Corpus Scriptorum Historiae Byzantinae". Ainoita latinankielisiä kirjailijoita, joiden teoksia hän toimitti, olivat Livius (1829–1830) ja Tacitus (1831).
Bekkerin numerointia käytetään edelleen viitattaessa Aristoteleen teoksiin.
Paul Wall

Paul Michael Slayton (s. 11. maaliskuuta 1981), taiteilijanimeltään Paul Wall, on houstonilainen rap-artisti. Paul Wall on menestyneimpiä valkoihoisia räppäreitä. Hänet voi tunnistaa ihonvärin lisäksi myös koristeellisista hampaista. Paul Wall on tehnyt yhteistyötä muun muassa Chamillionairen kanssa ja on julkaissut tämän kanssa kaksi studioalbumia. Paul Wall esittää itseään elokuvassa "Ghetto Stories".
Yksityiselämä.
Paul Wall meni naimisiin tyttöystävänsä Crystalin kanssa vuonna 2005. Heidän poikansa syntyi 18. huhtikuuta 2006. Paul Wall pidätettiin 10. syyskuuta 2011 hip hop -artisti Baby Bashin kanssa marihuanan hallussapidon takia. Wall kampanjoi Barack Obaman puolesta presidentinvaaleissa 2008.
Trevor Marsicano

 
Trevor Marsicano (s. 5. huhtikuuta 1989 Schenectady, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikaluistelija.
Marsicano sijoittui viidenneksi yleisluistelun MM-kilpailuissa Hamarissa 2009. Myöhemmin samana talvena hän voitti matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Kanadan Richmondissa kultaa 1 000 metrillä ajalla 1.08,96. Hän sai lisäksi hopeaa 1 500 metrillä sekä pronssia 5 000 metrillä ja joukkuetakaa-ajossa. Maailmancup-kaudella 2008–2009 hän sijoittui toiseksi 1 500 metrin kokonaiskilpailussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 Marsicano sai hopeaa joukkuetakaa-ajossa. Hän voitti saman lajin maailmanmestaruuden Inzellissä 2011.
Marsicano rikkoi 7. maaliskuuta 2009 Salt Lake Cityssä Pekka Koskelan nimissä olleen 1 000 metrin maailmanennätyksen luisteltuaan ajan 1.06,88. Hän menetti ennätyksen vielä samassa kilpailussa Shani Davisille.
Suurnopeusrata Köln–Frankfurt

Suurnopeusrata Köln–Frankfurt () on Saksassa Kölnin ja Frankfurtin välillä kulkeva suurnopeusjunarata ("Schnellfahrstrecke"). Rataosalla suurin käytettävä nopeus on 300 km/h, ja se on varustettu GSM-R-matkapuhelinverkolla.
Rata seurailee pääosin A3-moottoritietä.
Mike Jones

Mike Jones (oik. Michael Ansara Jones, s. 6. tammikuuta 1981) on Houstonista kotoisin oleva yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän omistaa Ice Age Entertainment -levy-yhtiön.
Typpihapoke

Typpihapoke (HNO2) on heikko happo, joka tunnetaan ainoastaan vesiliuoksena tai suoloinaan nitriitteinä. Typpihapoketta käytetään teollisuudessa muun muassa atsoväriaineiden valmistuksessa.
Rakenne.
Höyrymäisessä muodossa tasomainen typpihapokemolekyyli voi omaksua joko trans- tai cis-muodon. Näistä trans-muoto on pysyvämpi, koska se on energialtaan alhaisempi.
Valmistus.
Dityppitrioksidi on typpihapokkeen anhydridi, ja sen liuottaminen veteen tuottaa typpihapoketta.
N2O3 + H2O → 2 HNO2
Typpihapoketta on myös mahdollista valmistaa käsittelemällä jotain nitriittiä, kuten natriumnitriittiä, hapolla esimerkiksi rikkihapolla.
Reaktioita.
Typpihapoke hajoaa helposti typpimonoksidiksi ja typpihapoksi.
Typpihapoketta käytetään aniliinit diatsoniumsuoloiksi. Tämän vuoksi sitä käytetään atsovärien valmistuksessa.
HNO2 + ArNH2 + H+ → ArN2+ + 2 H2O
Typpihapoketta voidaan käyttää myös hyvin helposti räjähtävän natriumatsidin hävittämiseen.
 2 NaN3 + 2 HNO2 → 3 N2 + 2 NO + 2 NaOH
Typpihapoke ja DNA.
Typpihapoke voi aiheuttaa DNA-vaurioita. Tämä johtuu siitä, että typpihapoke deaminoi DNA:n emäksistä guaniinia, adeniinia ja sytosiinia. Deaminaatiotuotteet ovat ksantiini, hypoksantiini ja urasiili. Emäksistä helpoimmin deaminoituu guaniini.