Wolf Hoffmann

Wolf Hoffmann (s. 10. joulukuuta 1959 Mainz, Länsi-Saksa) on saksalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten heavy metal -yhtye Acceptin kitaristina. Hoffmann on soittanut kaikilla Acceptin albumeilla ja säveltänyt suuren osan yhtyeen kappaleista. Hän on yhtyeen ainut alkuperäisjäsen Peter Baltesin lähdettyä yhtyeestä marraskuussa 2018.
Acceptin ollessa tauolla Hoffmann työskenteli valokuvaajana. Hän on tehnyt myös kaksi soololevyä, joilla on rock- ja metalliversioita klassisen musiikin tunnetuista teoksista.
Elämäkerta.
Lapsuus ja nuoruus.
Länsi-Saksan Mainzissa syntynyt Wolf Hoffmann muutti kuusivuotiaana perheensä kanssa Wuppertalin kaupunkiin. Hänen isänsä oli kemian professori ja äitinsä kotiäiti. Vanhemmat toivoivat poikansa menevän yliopistoon ja suuntautuvan akateemiselle uralle. Hoffmann kuitenkin kiinnostui kitaransoitosta ja sai vanhemmiltaan ensimmäisen akustisen kitaransa lupaamalla käydä soittotunneilla. Hoffmann kävi soittotunneilla lopulta vain vuoden ajan, koska ei innostunut akustisen kitaran soittamisesta. Into soittamiseen palasi hänen saatuaan ensimmäisen sähkökitaransa. 
Yläasteella opiskellessaan Hoffmann soitti kitaraa kavereidensa kanssa päivittäin. Soittaminen oli enimmäkseen hauskanpitoa, ja kokoonpanot kestivät usein vain muutamien harjoitusten ajan. Vuoden 1975 loppupuolella Hoffmann kuuli paikallisessa musiikkikaupassa, että Accept-niminen yhtye etsii uutta kitaristia. Yhtye harjoitteli läheisessä Solingenin kaupungissa vain 15 minuutin ajomatkan päässä Wuppertalista. Hoffmannista tuli Acceptin kitaristi muutamaa viikkoa ennen 17-vuotissyntymäpäiväänsä.
Perhe-elämä.
Hoffmann ja Gaby Hauke alkoivat seurustella hieman sen jälkeen, kun Haukesta oli tullut Acceptin manageri vuonna 1981. Pariskunta piti suhteen vuosia salassa jopa yhtyeen muilta jäseniltä, koska halusivat varmistaa, ettei suhde vaikuta yhtyeen toimintaan. Managerina Hauke panosti paljon siihen, että kaikki yhtyeen jäsenet saivat tasapuolisen kohtelun. Wolf Hoffmann ja Gaby Hauke menivät naimisiin vuonna 1989.
Hoffmannit jäivät asumaan Yhdysvaltoihin 1980-luvulla, kun Accept oli siellä kiertueilla. Pariskunta asui aluksi Vermontissa, mutta muutti myöhemmin Nashvilleen.
Ura.
Ura Acceptissa.
Accept ei ollut samanlainen yhtye kuin satunnaiset kaveriporukoiden kokoonpanot, joissa Hoffmann oli aiemmin soittanut. Yhtyeen jäsenet suhtautuivat harjoitteluun vakavasti, ja he myös keikkailivat paikallisesti. Basisti Peter Baltesin liittyttyä yhtyeeseen puoli vuotta Hoffmannin jälkeen he alkoivat säveltää yhdessä uusia kappaleita yhtyeelle. Heidän yhteistyönsä jatkui yli 40 vuotta, ja sen tuloksena on syntynyt suuri osa Acceptin kappaleista. Myös rumpali Stefan Kaufmann sävelsi aktiivisesti kappaleita 1980-luvulla.
Hoffmann on soittanut valtaosan Acceptin studioalbumien kitaraosuuksista, vaikka levyille tekijöiksi on tyypillisesti merkitty koko yhtye. Acceptissa tekijänoikeudet on jaettu kaikkien yhtyeen jäsenten kanssa riippumatta siitä, ovatko kaikki jäsenet osallistuneet levyn tekemiseen.
Hoffmann on julkaissut Acceptin kanssa 16 studioalbumia. Ensimmäinen albumi "Accept" julkaistiin vuonna 1979. Yhtye julkaisi 1980-luvulla seitsemän albumia: "I’m a Rebel", "Breaker", "Restless and Wild", "Balls to the Wall", "Metal Heart", "Russian Roulette" ja "Eat the Heat". Vuonna 1989 yhtye hajosi, mutta vuonna 1992 se palasi albumilla "Objection Overruled". Accept teki vielä albumit "Death Row" ja "Predator" ennen kuin se hajosi uudelleen vuonna 1997.
Accept teki paluun Hoffmannin kanssa vuonna 2009. Sen jälkeen yhtye on julkaissut albumit "Blood of the Nations", "Stalingrad", "Blind Rage," "The Rise of Chaos" ja "Too Mean to Die".
Sooloura.
Hoffmann julkaisi vuonna 1997 albumin "Classical", jossa on rockversioita klassisen musiikin teoksista. Hoffmannin toinen sooloalbumi "Headbangers Symphony" julkaistiin heinäkuussa 2016. Ensimmäisellä levyllä Hoffmann pelkisti musiikin pääasiassa pelkästään kitaralla soitettavaksi, kun taas toiselle levylle hän otti mukaan orkesterin. Molemmilla levyillä on kuitenkin sama perusajatus: niillä on tunnettuja klassisia sävellyksiä, joista Hoffmann on tehnyt omat rock/metallisovitukset.
Hoffmannin pitkäaikainen unelma esiintyä yhdessä sinfoniaorkesterin kanssa lavalla toteutui vuonna 2017 Wacken Open Air-festivaalilla, kun hän esitti Headbangers Symphonyn kappaleita ensimmäisen kerran yleisön edessä Tšekin sinfoniaorkesterin kanssa. Konsertti oli nähtävissä suorana livestriiminä festivaalin kotisivuilla ja se julkaistiin myös livelevynä ja DVDnä Accept – Symphonic Terror Live at Wacken 2017. Huhtikuussa 2019 Accept aloitti Symphonic Terror -kiertueen, jossa kuultiin kappaleita myös Wolf Hoffmannin ensimmäiseltä soololevyltä, Classicalilta . 
Esiintymiset muiden artistien kanssa.
Hoffmann sävelsi kappaleen ja soitti kitaraa Skid Row’n laulajan Sebastian Bachin sooloalbumilla "Bring ’Em Bach Alive!". Tuottaja Michael Wagener työskenteli Hoffmannien tilalla Tennesseessä sijaitsevalla studiolla. Sebastian Bach tuli vuonna 1999 äänittämään sinne levyään ja Wagner ehdotti Hoffmannille, että tämä kirjoittaisi kappaleen Bachille. Parin päivän kuluttua kappale ”Rock’N’Roll” oli valmis. Kuusi vuotta myöhemmin Hoffmann soitti vierailevana kitaristina Sebastian Bachin konsertissa New Yorkissa.
Michael Wagner houkutteli Hoffmannin mukaan vuonna 2000 julkaistulle japanilaiselle Randy Rhoads -tribuuttialbumille. Kyseisellä "Randy Rhoads Tributella" Hoffmann soittaa Sebastian Bachin kanssa Ozzy Osbournen kappaleen ”I Don’t Know” ja Joe Lynn Turnerin kanssa kappaleen ”Diary of a Madman”. Lisäksi Hoffmann on soittanut Skew Siskinin albumin Peace Breaker kappaleessa ”Who The Hell Are You” ja Vengeancen albumin Back In The Ring kappaleessa ”Mind Over Matter” . Vuonna 2016 Hoffmann soitti kitaraosuudet Devin Townsendin versioissa Acceptin ”Fast As A Shark” -kappaleesta, joka julkaistiin "Metal Hammer" -lehden 30-vuotisjuhlan kunniaksi tehdyllä levyllä.
Ura valokuvaajana.
Hoffmann kertoi vuonna 2016 tehdyssä haastattelussa siirtymisestään valokuvaukseen: ”Kuten muistat, 1990-luku oli karmeaa aikaa meidän genreillemme ja monille yhtyeille. Olimme kaikki kyllästyneitä, ja ajattelin: ’Okei, heavy metallin aika on nyt ohi. Kukaan ei halua kuulla sitä enää. Ehkä on aika tehdä jotain muuta elämässä’. Siksi päätin keskittyä toiseen rakkauteeni ja intohimooni, joka on valokuvaus.”
Hoffmann oli aloittanut valokuvaamisen 1980-luvulla, kun hän dokumentoi Acceptin matkoja ympäri maailmaa. Vaimonsa kannustuksesta Hoffmann perehtyi ammattimaiseen valokuvaukseen Acceptin jäätyä ensimmäiselle tauolle 80-luvun lopussa. Hoffmann pääsi avustajaksi düsseldorfilaiselle valokuvaajalle Dieter Eikelpothille, joka oli valokuvannut Acceptin Balls To The Walls levyn kansikuvan vuonna 1983. Valokuvaaminen sai kuitenkin tässä vaiheessa väistyä viideksi vuodeksi musiikin tekemiseltä, kun Accept teki paluun vuonna 1992. 
Acceptin hajoamisen jälkeen vuonna 1997, Hoffmann aloitti ammattimaisen valokuvaamisen kotikaupungissa Nashvillessä kuvaamalla artisteja ja levyjen kansia. Hän huomasi kuitenkin nopeasti, että ei halunnut jatkaa musiikkimaailmassa valokuvaajana ja hän siirtyi valokuvaamaan mainostoimistoille, vakuutusyhtiöille ja muille isoille yrityksille kuten ExxonMobilelle ja American Expressille . Yritysten lisäksi hän on kuvannut valokuvat kirjoihin "Les Paul in His Own Words" ja "Me and My Guitars Chet Atkins". Acceptille hän on valokuvannut "Objection Overruled"- ja "Blood of the Nations" -levyjen kansikuvat.
Hoffmann jatkoi valokuvausta vielä joitakin vuosia Acceptin paluun jälkeen 2010-luvulla, kunnes lopetti ammattimaisen valokuvauksen ajanpuutteen vuoksi. "Tahdon tehdä asiat joko hyvin tai en ollenkaan, mikään puolivillainen puuhastelu siinä sivussa ei kiinnosta. Totta puhuen elannon ansaitseminen valokuvaamisella on huomattavasti helpompaa kuin musiikkibisneksessä. Se on yksinkertaisesti realiteetti. Mutta en ole musiikin parissa tekemässä helppoa rahaa, vaan siksi, että tämä on minun kutsumukseni." 
Tyyli ja vaikutteet.
Säveltäminen ja soittotyyli.
Hoffmann on sanonut, että säveltäminen tapahtuu tavallisesti nopeasti ja riffit syntyvät helposti, mutta varsinainen kappaleiden toteutus on usein pitkä ja kivulias prosessi. Säveltäminen on hänelle tärkeämpää kuin virtuoosimainen soittaminen, tärkeämpää on luoda soittamisella tunnelmaa kuin näyttää kykyjään kitaristina.”Tarkastelen aina kappaletta ja ajattelen, mikä tähän parhaiten sopisi tai mitä kappale tarvitsee." 
Hoffmannin soitossa on vahva dynamiikka, jossa hän luo soittoon kontrasteja hitaasta nopeaan ja pehmeästä kovaan. Raskaita, matalilla kielillä soitettuja riffejä soitettaessa hän lisää usein riffin toiseen osaan soinnun, jossa vain korkeat sävelet B ja E (joskus G, B, E) soivat. Riffin läpi soivat korkeat sävelet luovat dynaamisen kontrastin, mistä on muodostunut eräs Hoffmannin tavaramerkeistä. Lisäksi yhtenä tavaramerkkinä on pidetty sitä, että toisin kuin monet kitaristit, Hoffmann ymmärtää milloin kappaleessa on parempi pitää tauko soittamisen sijaan.
Hoffmannin vahvuutena on pidetty hänen melodisia riffejään ja kappaleiden rakenteita. Kappaleissa hän rakentaa melodisia teemoja sekä luo ja vapauttaa jännitystä vuoron perään. Usein hän ensin esittelee melodian ja palaa siihen myöhemmin. Myös sooloissa asenne, tunnelma ja melodisuus ovat keskeisiä tekijöitä. Soiton sävy (”tone”) on puhdas metallisävy ilman rock- tai blues-vivahteita.
Vaikutteet.
Hoffmannin soittotyyliin ovat vaikuttaneet muun muassa Rory Gallagher, Mark Farner ja Queenin kitaristi Brian May. Hän itse arvioi myöhemmin, että hänen soittoonsa eniten vaikuttaneet kitaristit ovat Ritchie Blackmore ja Angus Young sekä Judas Priestin kitaristit Glenn Tipton ja K. K. Downing. Saksalaisista kitaristeista hän arvostaa etenkin Uli Jon Rothia.
Hoffmann on saanut tärkeitä vaikutteita länsimaisestä taidemusiikista. Hän on kertonut pitävänsä klassisesta musiikista ja haluavansa yhdistää sitä metallimusiikkiin. Hän ihastui klassiseen musiikkiin jo 20-vuotiaana, ja se on ollut kiinteä osa hänen elämäänsä 1980-luvun alusta saakka. Ensimmäiset säveltäjät, joihin hän kiinnitti huomionsa, olivat Pjotr Tšaikovski ja Edvard Grieg. Eräitä hänen suosikkiteoksiaan, joista hän on tehnyt omia sovituksia, ovat Tšaikovskin "Joutsenlampi" ja "Pähkinänsärkijä" sekä Edvard Griegin "Peer Gynt" -sarja.
Hoffmann on tehnyt soololevyillään versioita Bedrich Smetanan, Maurice Ravelin, Edward Elgarin, Ludwig van Beethovenin, Modest Musorgskin, Georges Bizet’n, Antonio Vivaldiin, Tomaso Albinoniin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Giacomo Puccinin, Jules Massenet’n ja Johann Sebastian Bachin sävellyksistä.
Hoffmann on lisännyt myös Acceptin musiikkiin otteita klassisesta musiikista. Kappaleessa ”Metal Heart” on vaikutteita Beethovenilta ja Tšaikovskilta ja kappaleessa ”Sodom &amp; Gomorrah” on Aram Hatšaturjanin melodia. Myös konserttien soolo-osuuksissa hän on usein soittanut otteita klassisen musiikin kappaleista.
Soittimet ja välineet.
Hoffmanin pääasiallinen studiossa käyttämä kitara on ollut Fender Stratocaster, ja lisäksi hän on käyttänyt Gibson ES-335- ja Hamer Duo Tone Sunburst -kitaroita. Keikoilla hän on suosinut V-mallisia kitaroita. Alkuaikoina hän käytti Gibson Flying V -kitaraa. Myöhemmin hänellä oli ensin Hamerin Flying V -nimikkokitara ja vuodesta 2013 lähtien Framus WH -kitaroita, joilla hän on soittanut konserttien lisäksi myös studiossa.
Hoffmann käytti pitkään Marshall-, Randall- ja EVH-vahvistimia sekä Wizard-vahvistinta, kunnes siirtyi 2010-luvulla Kemper-vahvistimiin. Niitä Hoffmann on siitä lähtien käyttänyt sekä levyillä että konserteissa.