tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Deluxe Paint

Deluxe Paint, usein lyhyesti DPaint, on vuonna 1985 julkaistu kuvankäsittelyohjelma, joka julkaistiin samaan aikaan Amiga 1000 -tietokoneen kanssa. Tämä oli eräs aikakautensa suosituimmista piirto-ohjelmista. Pikseligrafiikan tuottamiseen ja editointiin sopineen ohjelmiston pääsuunnittelijana mainitaan Dan Silva. Electronic Arts kehitti Deluxe Paintin alun perin Amiga-tietokoneelle. Myöhemmin ohjelmasta julkaistiin versioita myös muille alustoille.
Ohjelmasta julkaistiin myöhemmin versiot Deluxe Paint II (1986), Deluxe Paint III (1988), Deluxe Paint IV (1991), Deluxe Paint 4.5 AGA (1993) ja Deluxe Paint V (1995, viimeisin versio). Computer History Museum julkaisi vuonna 2015 ohjelmiston ensimmäisen version lähdekoodit vuodelta 1986. 
Käyttökohteet.
Ohjelmaa on käytetty useiden videopelien kehityksessä kuten "Wolfenstein 3D".
Ohjelmalla tehty animaatio on toiminut lähtökohtana suositulle "Lemmingsille".
J. E. Salomaa

Jalmari Edvard Salomaa, vuoteen 1906 "Grönholm", (19. huhtikuuta 1891 Lieto – 3. syyskuuta 1960) oli suomalainen filosofi ja Turun yliopiston professori. Filosofian professuuria Salomaa hoiti vuosina 1931–1958 ja sen ohella kasvatustieteen ja psykologian niin sanottuja rinnakkaisprofessuureja vuoteen 1955 saakka. Filosofina Salomaa korosti oman filosofisen vakaumuksen muodostamista. Kasvatusfilosofiassaan hän korosti auktoriteeteista vapaata persoonallisuutta. 
Elämä.
Lapsuus.
Jalmari syntyi Liedon pitäjän Ankan kylään. Hänen vanhempansa olivat pientilallinen Gustaf Edvard Grönholm ja nahkurin tytär Vendla Sofia Stackelberg. Äiti kuoli Jalmarin ollessa vähän yli vuoden ikäinen. Käännekohdaksi lapsen elämässä muodostui 8-vuotiaana saatu pesti kesäpaimeneksi Väljään. Asumaton Väljä oli tunnettu kummituksista ja noidista. Jalmari katsoi paremmaksi karata Turkuun isoäitinsä luo. 
Turussa Jalmari pääsi kouluun, ja hänestä tuli sukunsa ensimmäinen kansakoulun käynyt. Opintie jatkui Turun Reaalilyseossa vapaaoppilaana vuonna 1904, ja syksyllä 1910 Salomaa kirjoittautui Helsingin yliopistoon.
Opinnot.
Salomaa valmistui Helsingin yliopistosta pääaineenaan yleinen historia. Hänen laudaturtyönsä aiheena oli Karl Lamprechtin innoittama "Kirkkovaltion synty". Jo ensimmäisessä tutkielmassaan Salomaalla oli teoreettinen lähtökohta: tutkimustuloksenaan hän esitti, että kirkkovaltion synty määrittyy sen mukaan miten 'valtio' määritellään.
Yleisen historian professori M. G. Schybergson suositti Salomaalle laudaturtyön laajentamista väitöskirjaksi ja arveli hänen selviävän työstä noin vuodessa. Salomaa, joka oli asettanut väitöskirjan tavoitteekseen jo ennen laudatur-työn aloittamista, halusi kuitenkin tehdä akateemisen lopputyönsä filosofisesta aiheesta. Teoreettisen filosofian professori Arvi Grotenfeltin kanssa hän neuvotteli filosofianhistoriallisen väitöskirjansa aiheeksi Schopenhauerin ja von Hartmannin välisen suhteen.
Jatko-opintojaan varten Salomaa lähti Saksaan Leipzigin yliopistoon. Siellä hän käytti aikansa erittäin tehokkaasti: pääasialliseksi toimeksi muodostui Wilhelm Wundtin johdolla tehty psykologinen tutkimus, jonka rinnalla hän keräsi aineistoa filosofian väitöskirjaa varten Johannes Volkeltin opastamana. Lisäksi Salomaa seurasi opetusta historian laitoksella ("Königlich Sächsisches Institut für Kultur- und Universalgeschichte"), erityisesti laitoksen johtajan Karl Lamprechtin luentoja. Salomaan ensimmäinen julkaisu vuodelta 1915 käsitteli juuri Lamprechtin historianmenetelmiä. Artikkeli julkaistiin "Historiallisessa aikakauskirjassa".
Ensimmäinen maailmansota keskeytti opinnot Leipzigissa. Psykologinen tutkimus jäi kesken. Vaikka Salomaa sai opiskelijakollegoidensakin keräämän aineiston käyttöönsä, hän katsoi sen olevan riittämätön väitöskirjaa varten. Vaivalloisia reittejä myöten Salomaa palasi Turkuun.
Suomessa Salomaa jatkoi ”kriitillis-vertailevaa” filosofianhistoriallista työtä Schopenhauerin ja von Hartmanin parissa. Väitöskirja valmistui vuonna 1918 pääosin Leipzigin antikvariaateista kerätystä kirjallisuudesta.
Ohion roomalaiset kolikot

Ohion roomalaiset kolikot ovat esineitä, jotka löydettiin vuonna 1963 sillanrakennustöiden yhteydessä Ohiosta, Yhdysvalloista. Kaksi kolikkoa on saatu museoon, mutta loput ovat kadoksissa. Rahat ovat roomalaisia ja ajoittuvat vuosille 268 ja 312 tai 313. Työmaalla olleen henkilön leski toimitti kolikot museolle vuonna 1997. 
Kolumbusta varhaisempaan aikaan ajoittuvia vanhasta maailmasta peräisin olevia rahoja on väittämän mukaan löydetty Amerikan mantereelta yhteensä yli 40. Näiden joukossa on roomalaisten lisäksi muun muassa numidialaisia ja juutalaisia rahoja. Rahat ovat todennäköisesti kulkeutuneet Amerikkaan vasta viime vuosisatoina esimerkiksi keräilijöiden mukana. Neljänkymmenen kolikkolöydön tutkimukset eivät ole viitanneet siihen, että kyseessä olisivat ennen Kolumbusta Amerikkaan tulleet kolikot vaan että sellaiseksi väitetty alkuperä on joko kyseenalainen tai selvästi väärä ja osoitettu sellaiseksi joko löytöpaikan perusteella tai löytämisestä kerrottujen olosuhteiden perusteella.
Carlo Ponti

Carlo Fortunato Pietro Ponti Sr. (11. joulukuuta 1912 Magenta, Italia – 10. tammikuuta 2007 Geneve, Sveitsi) oli italialainen elokuvatuottaja.
Alkujaan juristin koulutuksen saanut Ponti siirtyi elokuva-alalle vuonna 1940. Hän oli useita vuosikymmeniä kuuluisin italialainen elokuvatuottaja. Vuonna 1941 alkaneella urallaan hän ehti tuottaa yli 140 elokuvaa, joita ovat muiden muassa Federico Fellinin "La Strada – Tie", Vittorio de Sican "Boccaccio '70", David Leanin "Tohtori Živago" ja Michelangelo Antonionin "Blow-Up – erään suudelman jälkeen". 1940-luvun lopulla Ponti työskenteli Lux Film -yhtiössä, vuodesta 1950 yhteistyössä Dino De Laurentiisin kanssa ja sen jälkeen riippumattomana tuottajana.
Ponti tunnetaan myös näyttelijä Sophia Lorenin puolisona. He joutuivat avioitumisensa vuoksi vuonna 1957 vaikeuksiin lain kanssa, sillä katolinen kirkko ei myöntänyt Pontille eroa edellisestä avioliitosta. Vuosien oikeustaistelun jälkeen Ponti vältti tuomion kaksiavioisuudesta, ja pari meni uudelleen naimisiin vuonna 1966 Ranskan kansalaisina.
Uudenmaan historiallinen maakunta

Uudenmaan (, ) historiallinen maakunta sijaitsee Uudenmaan ja eteläisen Kymenlaakson nykymaakuntien alueilla. Alueella asuu nykyisin noin 1 700 000 henkilöä. Suurimpia kaupunkeja alueella ovat Helsinki, Espoo, Vantaa, Kotka ja Porvoo. Sen aluetta vastasi likimain myös aiempi Uudenmaan lääni eri laajuuksissaan. Likimain Uudenmaan historiallinen maakunta vastasi myös Raaseporin linnaläänin ja Porvoon linnaläänin alueita. 
Nimensä mukaisesti Uusimaa maakuntana on useimpia muita Suomen historiallisia maakuntia nuorempi. Yhdessä Satakunnan historiallisen maakunnan kanssa se kuuluu niihin Suomen historiallisiin maakuntiin, joiden nimeen ei sisälly kansanomaisten Suomen heimojen nimityksiä, jotka esiintyvät esimerkiksi paikannimissä ja muussa kansanperinteessä. Päin vastoin Hämeen on sanottu aikoinaan ulottuneen "suolamerestä suolamereen", so. sekä Uudenmaan että Satakunnan rannikoille. Erityisesti Uudenmaan historiallisen maakunnan synty omana maakuntanaan liittyy Suomen rannikoiden ruotsinkieliseen uudisasutukseen, vaikka maakunnan sisäosat ovatkin aina olleet suomenkielistä aluetta.
Kaiooshin

Kaiooshin ("Higashi no Kaiōshin", "Supreme Kai", "Shin") on kuvitteellinen hahmo Akira Toriyaman luomassa "Dragonball Z" ja dragon ball super -sarjoissa. Kaiooshin esiintyy "Dragon Ball" -kirjoissa 37-42. Animessa hän esiintyy ensimmäisen kerran jaksossa 212. Hahmolla on pieni rooli myös "Dragonball GT" -sarjassa.
Kaiooshin oli universumin itäisen neljänneksen hallitsija. Universumin muita neljänneksiä hallinneet muut kaiooshinit kuolivat hirviö Buun hyökkäyksien takia. Vain yksi kaiooshin jäi jäljelle ja sulki Buun munaan. Kaiooshin ilmestyi sarjassa ensimmäisen kerran varoittaakseen Gokua maagi Babidin aikeista herättää Buu jälleen henkiin. 
Kaiooshin on ylempi hallitsija, jonka alaisuudessa on neljä Suur-Kaioota, joiden hallintaan on määrätty itäinen, eteläinen, läntinen ja pohjoinen galaksi. Maapallo kuuluu pohjoiseen galaksiin, jota hallitsee kaioo King Kai ("North Kaio"). Täten Kaiooshin hallitsee kaikkea elämää universumissa.
Kaiooshin näyttää nuorelta ja on lyhytkokoinen, mutta vaikka hänen ikäänsä ei sanota missään, hän on oletettavasti tuhansia vuosia vanha. Kaiooshin ei taistele sarjan missään vaiheessa, mutta osaa kuitenkin taikoja. Hänellä on henkivartija nimeltä Kibito, joka osaa parantaa ja teleportata. Kaiooshin pelkää Buuta, koska on nähnyt, mitä se saa aikaan.
Kirjassa 41 Kaiooshin fuusioituu Potara-korvakorujen avulla Kibiton kanssa yhdeksi vanhan Kaiooshinin ("Rō Kaiōshin, Old Kai") pyynnöstä. Fuusio on lopullinen, eivätkä he voi enää palata takaisin entiseen muotoonsa. Sen lisäksi, että fuusio on lopullinen, poikkeaa Potara-korvakorujen fuusio muista sarjassa tavattavista fuusioista siten, että uudella hahmolla on kahden eri hahmon päällekkäisen äänen sijaan vain Kaiooshinin ääni. Hahmoa kutsuttiin alkuperäisesti sarjassa fuusiosta huolimatta edelleen Kaiooshiniksi, mutta sarjan eri dubbauksissa hahmosta käytettiin nimeä "Kibitoshin" tai "Kibito Kai".
Tumba (Botkyrka)

Tumba on Tukholman suurkaupunkialueella sijaitseva taajama, joka ulottuu Botkyrkan ja Salemin kuntien alueelle. Tumba on myös Botkyrkan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Tukholman läänissä ja Södermanlandin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Tumban taajama kuuluu pääosin Botkyrkan kuntaan, mutta länsiosa siitä kuuluu myös Salemin kuntaan. Koko taajamassa oli vuoden 2010 lopussa 37 852 asukasta. Siitä 22 647 asui Botkyrkan kunnassa ja 15 205 Salemin kunnassa. Kyseessä on Ruotsin suurin taajama, joka ei ole entinen kaupunki.
Tumba sai alkunsa rautatiepaikkakuntana joka kasvoi tiiviisti radan varteen. Vanha asemarakennus säilyi 1990-luvun puoliväliin kunnes se purettiin uuden matkakeskuksen tieltä. Tumban asemalla pysähtyvät Tukholman paikallisjunat. Tumbasta on 23,4 kilometriä Tukholman keskustan rautatieasemalle.
Tumbassa toimii oma syyrialais-ortodoksinen seurakunta, mikä viittaa merkittävään syyrialaistaustaiseen väestöryhmään.
Tumbassa toimivassa Tumba gymnasiumissa on 1 000 oppilasta. Kuninkaallisella teknisellä korkeakoululla ja Södertörns högskolalla on myös toimintaa Tumbassa.
Tumbassa on sijainnut vuodesta 1755 Ruotsin valtionpankin setelipaperitehdas, joka myytiin vuonna 2001 Crane AB -yritykselle. Paikkakunnan toinen suuryritys on Alfa Laval. Tumbasta tulee maailmallakin mainetta saanut metalliyhtye Amon Amarth.
John Landis

John David Landis (s. 3. elokuuta 1950 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. 1970-luvulla uransa aloittanut Landis tunnetaan etenkin screwballkomedioistaan.
Elämä ja ura.
Landis syntyi vuonna 1950 juutalaiseen perheeseen. Hän on julkiateisti.
Landis jätti high schoolin kesken ja meni lähettipojaksi 20th Century Foxille. Ennen ohjaajanuransa aloittamista hän työskenteli muun muassa sijaisnäyttelijänä, dialogivalmentajana, elokuvanäyttelijänä ja tuottajan apulaisena.
Landisin ensimmäinen ohjaustyö oli "Schlock" (1971, julkaistu 1973), joka ei vielä tehnyt hänestä tunnettua. Hänen menestyneimpiä ohjaustöitään ovat esimerkiksi "Delta-jengi", "The Blues Brothers", "Ihmissusi Lontoossa", "Vaihtokaupat" ja "Kolme kaverusta". Hänen viimeisin elokuvansa on "Burke and Hare" (2010).
Landis ohjasi myös useita musiikkivideoita 1980- ja 1990-luvulla, kuten Michael Jacksonin ”Thriller”.
Landis meni vuonna 1980 naimisiin pukusuunnittelija Deborah Nadoolmanin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Vuonna 1982 Landis sai syytteen kuolemantuottamuksesta, kun episodielokuvan "Hämärän pelottavat varjot" kuvausten aikana näyttelijä Vic Morrow ja kaksi vietnamilaista lapsinäyttelijää kuolivat helikopterin leimahdettua liekkeihin. Asia ratkaistiin sovintomenettelyllä.
Oasiksen diskografia

Rock-yhtye Oasiksen diskografia.
Myynti.
Myyntiluvut, albumit (maailmanlaajuinen).
Maailmanlaajuiset myyntiluvut ovat arvioita. Albumien maailmanlaajuisen kokonaismyynnin arviot saattavat vaihdella 55:stä aina 75 miljoonaan.
Karhunputki

Karhunputki eli niittykarhunputki ("Angelica sylvestris") on sarjakukkaisiin kuuluva, melko korkea kasvi. Hyönteispölytteisen karhunputken kukinnoilla liikkuu medenhaussa paljon hyönteisiä, kuten harsosääskiä ja kukkakärpäsiä. Kasvi kukkii juhannuksesta elokuuhun. Karhunputki voi muistuttaa ulkonäöltään hieman jättiputkia, mutta kuuluu kuitenkin eri sukuun kuin jättiputket. Karhunputki ei myöskään ole Suomessa haitallinen vieraslaji.
Ulkonäkö ja koko.
Karhunputken ontto, kova varsi voi kasvaa 1–2 metrin korkuiseksi. Putken läpimitta voi olla yli 2 cm. Se on alhaalta violetti, ylhäältä vihreä. Lehdet muodostuvat pareittain sijaitsevista lehdyköistä. Lehtituppi on pullistunut. Kukinto on pallomaisista osista muodostuva kerrannaissarja. Itse kukat ovat vihertävänvalkoisia ja tuoksuvat imelältä.
Levinneisyys.
Karhunputkea tavataan Euroopassa ja Siperian havumetsävyöhykkeellä.
Elinympäristö.
Karhunputki kasvaa aukeilla paikoilla, kuten rannoilla ja pellonreunoilla.
Käyttö.
Karhunputkea on käytetty värjäykseen, ja sen juurta lääkkeenä sekä nälänhädän aikana ravinnon lähteenä. Ravintokäytössä on oltava varovainen, sillä karhunputkea muistuttavista kasveista moni on myrkyllinen, muun muassa myrkkykeiso ja myrkkykatko. Jättiputkia kutsutaan joskus virheellisesti karhunputkiksi; kenties siksi, että ukonputki on ruotsiksi "björnloka". Karhunputkea on käytetty myös rohdoskasvina ja sen vaikutukset ovat samankaltaisia kuin lähisukulaisensa väinönputken. Voimakasta paalujuurta on käytetty keuhkoputkentulehduksen ja muiden rintatautien rohtona. Jauhetuilla hedelmillä on karkotettu täitä. Karhunputkea käytetään ruuansulatus- ja virtsatievaivoihin, höyryhengitykseen ja ihon desinfiointiin.
Scream 2

Scream 2 on Wes Cravenin ohjaama yhdysvaltalainen slasher-kauhuelokuva vuodelta 1997. Se on "Screamin" (1996) jatko-osa ja sarjan kolmatta osaa, "Scream 3" (2000), edeltävä osa. Neljännen elokuvan kuvaukset alkoivat vuonna 2009 ja elokuva ilmestyi 15. huhtikuuta 2011.
Tarina.
Kaksi nuorta, Maureen Evans ja Phil Stevens tapetaan elokuvateatterissa Stabin ensi-illassa. Stab on elokuva, joka perustuu alkuperäisen Screamin tapahtumiin.
Sidney Prescott on muuttanut opiskelemaan collegeen. Sidneyllä on uusia ystäviä, Hallie ja Mickey sekä poikaystävä Derek. Collegen opiskelija, Casey "Cici" Cooper surmataan ja murhaaja hyökkää jälleen Sidneyn kimppuun, mutta epäonnistuu yrityksessään. Sidneyn vanha ystävä Dewey Riley saapuu auttamaan tätä. He saavat avukseen myös vanhan tutun toimittajan Gale Weathersin. Gale Weathers tajuaa, että uhrien nimet ovat samankaltaisia, kuin Woodsboron uhreilla. Kohta Sidneyn vanha ystävä Randy Meeks kuolee, ja ruumiita alkaa kasaantumaan. Gale ja Dewey lähtevät tutkimaan uuden kameramiehen, Joel Jonesin ottamia videoita studiolle, missä murhaaja hyökkää Deweyn kimppuun, mutta tämä selviää. Sidney on lähtemässä turvamiehiensä, etsivä Richardsin, etsivä Andrewsin ja ystävänsä Hallien kanssa turvaan, mutta kun etsivät ja Hallie murhataan, Sidney pakenee samalle studiolle, missä Dewey ja Gale ovat. Kohta Sidney kohtaa murhaajan, joka osoittautuu hänen ystäväkseen. Murhaaja on Mickey. Kohta näyttämön takaovesta tulee sisään Billy Loomisin äiti, joka on ottanut valenimekseen Debbie Salt. Mrs. Loomis kostaa Sidneylle poikansa kuolemasta, Ja Mickey ampuu Derekin. Kohta Mrs. Loomis ampuu Mickeyn, ja saa Galen kylkeen osuman. Gale kuitenkin selviää. Kohta Cotton Weary ilmestyy kuvioihin ja ampuu Mrs. Loomisin, jolla on veitsi Sidneyn kaulalla. Sidney selviää Cottonin avustuksella, ja Dewey kiidätetään välittömästi sairaalaan.
Soluelin

Soluelimet eli soluorganellit ovat solun "elimiä" eli solunsisäisiä rakenteita, joilla on jokin erikoistunut tehtävä. Näitä ovat tuman lisäksi esimerkiksi mitokondriot ja muun muassa kasvisoluilla esiintyvät viherhiukkaset sekä solulimakalvosto ja siihen liittyvät Golgin laite ja lysosomit. 
Soluelimet ovat joko lipidikalvon ympäröimiä tai kalvottomia (ribosomit ja solun tukiranka). Lipidikalvon sisällä ovat mitokondriot, solulimakalvosto, Golgin laite, lysosomit ja tuma.
Soluelinten luokittelusta on olemassa useita erilaisia näkemyksiä. Laajan ja yleisimmän määritelmän mukaan kaikki solun sisäiset erikoistuneet rakenteet () ovat soluelimiä, kun taas kaikkein tiukimman määritelmän mukaan vain endosymbioosin tuloksena bakteereista syntyneet, kalvopäällysteiset DNA:ta sisältävät rakenteet, kuten mitokondriot ja viherhiukkaset, ovat soluelimiä.
Solun aineenvaihdunta ja muu sisäinen toiminta, kuten DNA:n kahdentuminen, RNA:n lähettämä viestintä sekä proteiinisynteesi tapahtuvat soluelimissä ja solulimassa. Lisäksi soluelimillä on erilaisia tehtäviä mikrobien torjunnassa sekä immuunijärjestelmän ylläpidossa.
Navigator (julkaisu)

Navigator on suomalainen kuusi kertaa vuodessa ilmestyvä sitoutumaton merialojen ammattilehti. Lehdessä kerrotaan merenkulkuun, varustamotoimintaan, laivanrakennukseen ja satamatoimintoihin liittyvistä asioista. Vuoden ensimmäinen ja neljäs numero ovat englanninkielisiä julkaisuja, joita jaetaan mm. kansainvälisillä alan messuilla.
"Navigatorin" kustantaja on vuodesta 2018 ollut Omnipress Oy. Lehteä kustansi aiemmin vuodesta 1991 Novomedia, sitä ennen 1982–1991 Merikustannus. 
Historiaa.
Lehden synty juontaa juurensa nuorten meriupseerien 1920-luvulla maisteri E. E. Kailan toimittamaan aikakauslehteen "Sana ja Miekka" kirjoittamista artikkeleista. Lehti päätettiin muuttaa vuonna 1926 Meriupseeriyhdistyksen äänenkannattajaksi nimeltä "Laivastolehti", alaotsikolla ”Aikakauslehti meripuolustus- ja merenkulkuharrastuksen herättämiseksi”. Seuraavan vuoden alusta lehden ottivat äänenkannattajakseen myös Suomen Purjehtijaliitto ja vastaperustettu Suomen Laivastoyhdistys. Hetken aikaa ilmestyi myös ruotsinkielinen sisarlehti "Finlands flagga – Tidskrift för flottan och sjöfarten".
Vuonna 1928 kustantaja Oy Sana ja Miekka vaihtui Oy Laivastolehdeksi, jonka osakekanta siirtyi 1935 SKS:n kirjapaino-osakeyhtiöltä lähes kokonaan Meriupseeriyhdistykselle ja Laivastoyhdistyksestä vuonna 1931 Laivastoliitoksi muuttuneelle järjestölle. Lehden taustajärjestöiksi tulivat vuonna 1934 myös Suomen Kanoottiliitto, Suomen Soutuliitto, Suomen Moottorivene-Klubi ja matkapurjehtijoiden Merikarhut-yhdistys. Vuonna 1939 mukaan liittyi vielä Akateeminen Laivastoyhdistys. Meriupseeriyhdistyksen "Suomi merellä" -lehdestä tuli "Laivastolehden" liite.
Sotien jälkeen Laivastoliitto pyrki suuntaamaan toimintaansa meripuolustuksesta kauppamerenkulkuun ja laivanrakennustoimintaan kattaakseen kaiken merenkulkuun liittyvän, kalastusta myöden. Niinpä "Laivastolehden" nimi muutettiin 1950 muotoon "Suomen Laivasto – Finlands Flotta". Vuodesta 1955 lehti sai nykyisen nimensä "Navigator". Sen painosmäärä oli vuonna 1956 noin 1 300 kappaletta, 1960-luvun lopulla pari tuhatta, suurimmillaan vuoden 1983 paikkeilla 4 104 kappaletta ja vuosituhannen vaihteen tienoilla noin 3 500 kappaletta.
Lehteä kustantavan Laivastolehti Oy:n osakaspohjaa laajennettiin vuonna 1965 niin, että omistajia olivat Laivastoliiton () ja Meriupseeriyhdistyksen () rinnalla Suomen Laivanvarustajain Yhdistys, Suomen Lastauttajain Liitto, Suomen Laivanselvittäjä- ja Laivameklariliitto, muutamat yksityishenkilöt sekä telakkayhtiöt Rauma-Repola, Wärtsilä ja Valmet.
"Navigatorin" nykyisiä taustayhteisöjä ovat Meriliitto ry, Meriteollisuus ry, Suomen Varustamot ry, Suomen Laivainsinöörien Yhdistys Laradi ry, Satamaoperaattorit ry, Suomen Satamaliitto ry, Suomen Osto- ja Logistiikkayhdistys LOGY ry, Meriupseeriyhdistys ry, Suomen Konepäällystöliitto, Suomen Laivameklariliitto ry, Suomen Laivanpäällystöliitto ry, Suomen Luotsiliitto ry, Suomen Vesitieyhdistys ry ja Varustamosäätiö.
Päätoimittajia.
Mirkka Kortelainen 2000–2009
Isontalon Antti ja Rannanjärvi

Isontalon Antti ja Rannanjärvi on suomalainen kansanlaulu, jossa kerrotaan kolmesta häjystä, nimiltään Antti Isotalo, Antti Rannanjärvi ja Jaakko Pukkila, sekä Kauhavan nimismiehestä Adolf Hägglundista ja tämän vaimosta.
Sanat.
Isontalon Antti ja Rannanjärvi &lt;br&gt; 
ne jutteli kaharen kesken: &lt;br&gt; 
,: Tapa sinä Kauhavan ruma vallesmanni, &lt;br&gt; 
niin minä nain sen komian lesken. :,: &lt;br&gt; 
Ensin ne portahat särjettiin &lt;br&gt;
ja sitten vasta muuri, &lt;br&gt;
,: Isoo-Antti se erellä kulki &lt;br&gt; 
ja joukosta oli suurin. :,: &lt;br&gt;
Isontalon Antti oli ensimmäinen &lt;br&gt;
ja Rannanjärvi oli toinen &lt;br&gt;
,: Pukkilan Jaska se Kauhavalta &lt;br&gt; 
oli kolomas samanmoinen. :,: &lt;br&gt;
Sitten on piru, sano Rannanjärvi &lt;br&gt; 
jos minä miästä pelekään &lt;br&gt;
,: Tervaspampulla kuonon päälle &lt;br&gt; 
ja teräksellä pitkin selekää. :,: &lt;br&gt;
Vaasan veri ei vapise &lt;br&gt;
eikä Kauhavan rauta ruostu &lt;br&gt; 
,: niskasta kiinni ja puukolla selekähän &lt;br&gt; 
jollei se muuton suostu :,: &lt;br&gt;
Hypi, hypi, hypi!", sano Rannanjärvi &lt;br&gt;
kun tanssitti orittansa.&lt;br&gt; 
,: Taasen on lähtenyt koijaripoika &lt;br&gt; 
tuolta köyhästä koristansa :,: &lt;br&gt;
Ei saa laulaa Rannanjärvestä, &lt;br&gt;
Rannanjärvi on kuollu. &lt;br&gt;
,: Rannanjärven hauralle &lt;br&gt;
on marmoripatsas tuotu. :,: &lt;br&gt;
Mitja Zastrow

Mitja Kolia Zastrow (s. 7. maaliskuuta 1977) on alankomaalainen uimari ja olympiamitalisti. Hän on alkuperältään saksalainen, ja syntyi ja kasvoi Wuppertalissa, lähellä Düsseldorfia. Hänestä tuli Alankomaiden kansalainen kesäkuussa 2003, koska hän oli riitaantunut Saksan uimaliiton DSV:n kanssa. 
Zastrowilla on ollut uransa aikana lukuisia vammoja, jotka ovat vaikeuttaneet hänen uraansa. Vuonna 2001, huolimatta Saksan mestaruudesta 100 metrin vapaauinnissa, käsivamma piti hänet poissa MM-kilpailuista.
Vuonna 2003, MM-kilpailuissa, Zastrow osallistui ensimmäisen kerran kansainvälisiin arvokilpailuihin alankomaalaisena, mutta ei kyennyt osallistumaan kaikille matkoilla joille oli selviytynyt uusiutuneen käsivamman vuoksi.
Kesäolympialaisissa 2004 Zastrow voitti hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä, jossa uivat myös Pieter van den Hoogenband, Johan Kenkhuis, ja Klaas-Erik Zwering. Heidän aikansa oli 3.14,36.
Zastrowilla on kiinalainen kirjainmerkki vasemmassa olkapäässään. Merkki on "猴", ja tarkoittaa "apinaa".
Stanisław Wielgus

Stanisław Wojciech Wielgus (s. 23. huhtikuuta 1939) on Varsovan entinen arkkipiispa. Paavi nimitti hänet virkaansa 6. joulukuuta 2006.
Wielgus joutui eroamaan 7. tammikuuta 2007, kun kävi ilmi, että hän oli aiemmin toiminut kommunistisen Puolan salaisen poliisin tietolähteenä. Wielgusin edeltäjä oli Józef Glemp.
Elämä.
Wielgus syntyi vuonna 1939 ja opetti kolmisenkymmentä vuotta filosofiaa Lublinin katolisessa yliopistossa. Hän toimi kolme kertaa laitoksen rehtorina ja opetti lisäksi joitakin vuosia Münchenin yliopistossa.
Wielgus nimitettiin vuonna 1999 Płockin piispaksi. Hän toimi virassa, kunnes sai paavi Benedictus XVI:lta Varsovan arkkipiispan viran joulukuussa 2006. Wielgus vannoi "uskollisuuden valan" 5. tammikuuta 2007. Virallisen virkaanasettamisen oli tarkoitus tapahtua pari päivää tämän jälkeen, mutta samaan aikaan hän päätti erota skandaalin keskellä.
Skandaali sai alkunsa 20. joulukuuta 2006, kun lehtimiehet saivat vihiä siitä, että arkkipiispa oli toiminut salaisen turvallisuuspalvelun vakoilijana kommunistisessa Puolassa. Wielgus antoi 4. tammikuuta lausunnon, jossa hän myönsi asian. Hän kertoi, että yhteistyö oli alkanut 1978, ja että hän oli tehnyt sitä vain painostuksen alaisena. Tapauksesta ensimmäisinä kertoneet puolalaissanomalehdet väittivät yhteistyötä pitkäjännitteisemmäksi kuin se arkkipiispan itsensä mukaan oli ollut. Ilmoitettiin esimerkiksi, että Wielgus oli hankkiutunut palvelun palkkalistoille jo 1967 turvatakseen jatko-opiskelunsa ulkomailla.
Luminoli

Luminoli (5-Amino-2,3-dihydro-1,4-ftaaliatsiinidioni eli C8H7N3O2) on kemiallinen yhdiste, jolla saadaan aikaan kemiluminesenssi, eli luminesenssi-ilmiö, jossa se vapauttaa kirkkaan sinistä valoa. Reaktiossa valon lisäksi ei kuitenkaan vapaudu lämpöä.
Usein kemiluminesenssin aikaansaamiseksi käytetään vetyperoksidia (H2O2) ja jotain hydroksidia veteen liuenneena sekä katalyyttinä toimivaa metallia esimerkiksi rautaa. Katalyytin avulla vetyperoksidi hajotetaan hapeksi ja vedeksi. Katalyyttina saattaa toimia muun muassa veren hemoglobiinin sisältämä rauta ja bioluminesenssissä usein katalyyttinä toimivat erilaiset biologiset entsyymit.
Luminolin moolimassa on 177,16 g/mol, sulamispiste 319 °C ja CAS-numero 521-31-3.
Kemiluminesenssi luminolilla.
Luminoli + H2O2 + OH- (+ katalyytti) → Virittynyt Dianioni (3-aminoftaaliatsiini) + O2 → 3-aminoftaaliatsiini + valoa + N2 + H2O (+ katalyytti)
Luminolin käyttötavat.
Luminolia hyödynnetään muun muassa verijälkien löytämiseksi poliisitutkinnassa. Tässä kemiluminesenssissä katalyyttinä on veren hemoglobiinin sisältämä rauta. Valotikuissa käytetään useimmiten dibentsoyyliperoksidia (kauppanimi Cyalume), joka aiheuttaa vetyperoksidin kanssa kemiluminesenssin.
Valkomesikkä

Valkomesikkä ("Melilotus albus", syn. "Melilotus alba") on hernekasveihin kuuluva valkokukkainen kaksivuotinen ruohovartinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Valkomesikän pysty varsi voi kasvaa puolitoistametriseksi. Lehdet ovat kolmisormiset. Kasvi kukkii heinäkuusta syyskuuhun valkoisin 4-5 mm pitkin kukin. Kasvi muistuttaa huonokuntoista lupiinia: sen kukat ovat pienemmät ja kukinto harvempi. Kukattomana valkomesikän voi sekoittaa helposti keltakukkaiseen rohtomesikkään ("Melilotus officinalis") ja kukallisena volganmesikkään ("Melilotus wolgicus").
Levinneisyys.
Valkomesikkää tavataan nykyisin Euroopassa Keski-Suomesta etelään, Venäjällä ja lisäksi Yhdysvalloissa. Se on Turkista lähtenyt tulokaslaji, joka on levinnyt 1600-luvulta alkaen rukiin rikkaruohona ja painolastien mukana. Amerikkaan sitä vietiin kasvatettavaksi karjan rehuksi.
Elinympäristö.
Valkomesikkä kestää kuivaa. Sitä tavataan etenkin ratavarsissa, lastauspaikoilla ja satamissa. Sitä myös kasvatetaan maanparannus- ja maisemakasvina ja mehiläisten mesikasvina.
Verenohennuslääke.
Verenohennuslääkkeenä käytetty varfariini keksittiin tutkittaessa 1930-luvulla miksi pilaantunut rehuna käytetty valkomesikkä aiheutti eläimille jopa kuolemaan johtaneita verenvuotoja. Vuonna 1939 saatiin selville, että valkomesikälle ominaisen hajun ja maun antanut kumariini muuttui kasvin pilaantuessa dikumaroliksi, joka vähensi veren hyytymiskykyä ehkäisemällä protrombiinin muodostumista. Dikumarolista kehitettiin edelleen 4-hydroksikumariinit, jollainen varfariini on.
Susiryhmä

Susiryhmä on Luonto-Liiton toimintaryhmä joka on keskittynyt vähentämään turhaa pelkoa ja vihaa susia kohtaan vaikuttamalla ihmisten asenteisiin. Ryhmän tavoitteisiin kuuluu mm. saada Suomeen geneettisesti kestävä ja elinvoimainen susikanta.
Ryhmä rahoittaa toimintaansa jäsenmaksuilla sekä myymällä susiaiheisia tuotteita kuten susi-paitoja ja -heijastimia.
Toiminta.
Ryhmä osallistuu kotieläimiä suojaavien susiaitojen rakentamiseen ja järjestää jälkiretkiä Suomessa ja ulkomailla. Ryhmä myös kouluttaa niin kutsuttuja susilähettiläitä jotka kiertävät kouluissa kertomassa susien elintavoista sekä siitä miten susiongelmia voisi ratkaista.
Ryhmä julkaisee jäsenilleen neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Suden Aika -tiedotuslehtistä. Susikeskusteluun voi osallistua myös sähköisesti liittymällä ryhmän Petolista-sähköpostilistalle.
Francesca Schiavone

Francesca Schiavone (s. 23. kesäkuuta 1980 Milano, Italia) on italialainen tennispelaaja. Schiavone viihtyy kaikilla pinnoilla ja tällä hetkellä hän pelaa ilman valmentajaa. 
Schiavone on voittanut kaksinpelissä seitsemän WTA-turnausta. Hän kukisti heinäkuussa 2007 Bad Gasteinin turnauksen loppuottelussa Itävallan Yvonne Meusburgerin 6–1, 6–4. Lokakuussa 2009 hän voitti Moskovan turnauksen loppuottelussa valkovenäläisen Olga Govortsovan 6–3, 6–0, sekä huhtikuussa 2010 Barcelonan turnauksen loppuottelussa maannaisensa Roberta Vincin 6–1, 6–1. Vuonna 2012 hän voitti Strasbourgin turnauksen ja vuonna 2013 Marrakechin turnauksen. Viimeksi hän voitti vuonna 2016 Rio de Janeiron turnauksen voitettuaan loppuottelussa Shelby Rogersin. Hän on ollut finaalin häviävänä osapuolena 11 kertaa sekä voittanut seitsemän WTA-kiertueen nelinpeliturnausta.
Ranskan avoimessa tennisturnauksessa 2010 Schiavone voitti ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen. Finaalissa kaatui erin 2–0 (6–4, 7–6) australialainen Samantha Stosur. Schiavone on ensimmäinen italialainen nainen, joka on voittanut Grand Slam -turnauksen. Tätä ennen hän oli selviytynyt parhaimmillaan puolivälieriin Ranskan avoimissa 2001, Yhdysvaltain avoimissa 2003 sekä Wimbledonissa 2009. Kesällä 2010 hän nousi WTA:n kaksinpelirankinglistalla ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon.
Päästyään puolivälieriin asti Australian avoimissa 2011 hän nousi maailmanlistalla neljänneksi. Nelinpelirankingissa hän on ollut parhaimmillaan kahdeksas helmikuussa 2007.
Arabianaukio

Arabianaukio () on Helsingin Toukolan kaupunginosassa Hämeentien varressa sijaitseva aukio. Paikalla oli aiemmin raitiolinjan 6 Arabian päätepysäkki ja kääntösilmukka. Päätepysäkin siirryttyä vuonna 2004 Arabianrannan uudelle asuinalueelle aukio jäi entiselleen, kunnes sille suoritettiin muutostöitä kesällä 2006. Alkuperäiset kiskot nostettiin maasta, ja aukiolle istutettiin nurmikkoa ja rakennettiin kivetyt puistokäytävät. Lopuksi vanhat raitiokiskot asennettiin entisille paikoilleen muistomerkiksi. Taideteoksiksi aukiolle on asennettu raitiovaunun akseleita pyörineen entisöidylle radalle sekä säilytettyyn ajojohdinten pylvääseen huipulle sininen valo. Aukiolla on jäljellä vanha puurakenteinen lippakioski, joka on ollut kesäisin käytössä viime vuosina.
Tatiana Golovin

Tatiana Golovin (s. 25. tammikuuta 1988 Moskova, Venäjä) on ranskalainen tennispelaaja. Golovinin perhe muutti Moskovasta Lyoniin, Ranskaan, kun Tatiana oli kahdeksan kuukautta vanha. Golovin nimettiin WTA Tourin vuoden tulokkaaksi 2004.
Golovin voitti Richard Gasquet'n kanssa Ranskan avointen sekanelinpelimestaruuden vuonna 2004. He kukistivat loppuottelussa Zimbabwen Cara ja Wayne Blackin 6–3, 6–4. 
Golovin voitti ensimmäisen WTA-kiertueen kaksinpelimestaruutensa kukistettuaan huhtikuussa 2007 Amelia Islandin massaturnauksen loppuottelussa Nadja Petrovan 6–1, 6–2. Myöhemmin samana vuonna hän voitti kovilla kentillä käydyn kilpailun Slovenian Portorožissa; finaalissa hän voitti järjestäjämaan Katarina Srebotnikin 2–6, 6–4, 6–4. Golovin on lisäksi hävinnyt viisi loppuottelua.
Kemiluminesenssi

Kemiluminesenssi on kemiallista valon emissiota (säteilyä), joka tapahtuu kemiallisen reaktion yhteydessä ja joka ei vapauta lämpöä. Kemiluminesenssissa kaksi ainetta saadaan reagoimaan keskenään, jolloin elektronien hetkellisesti virittynyt tila purkautuu näkyvänä valona. Eliöissä tapahtuvaa kemiluminesenssia kutsutaan bioluminesenssiksi.
Fysikaalinen ilmiö.
Kemiluminesenssissä jokaista molekyyliä kohti vapautuu yksi fotoni eli Avogadron vakion verran per mooli ainetta.
Esimerkiksi yleisesti käytetty luminoli (5-Amino-2,3-dihydro-1,4-ftaaliatsiinidioni) yhdistettynä johonkin hapettavaan aineeseen muodostaa virittyneen yhdisteen, jonka energia vapautuu valon muodossa.
Esimerkki
Luminoli + H2O2 → Dianioni (3-aminoftaaliatsiini) + valoa,
missä 3-aminoftalaatin siirtyminen alemmalle energiatasolle vapauttaa fotoneja eli valoa.
Kemiluminesenssin hyödyntäminen.
Kemiluminesenssia hyödynnetään muun muassa asevoimissa käytettävissä valotikuissa ja verenjälkien löytämiseksi poliisitutkinnassa. Tässä katalyyttinä toimii veren hemoglobiinin sisältämä rauta. Valotikuissa useimmiten käytetään Cyalume-nimistä ainetta, joka vetyperoksidin kanssa reagoidessaan saa aikaan kemiluminesenssin.
Mutesa II

Sir Edward Frederick William David Walugembe Mutebi Luwangula Mutesa II (19. marraskuuta 1924 – 12. marraskuuta 1969) oli Bugandan kuningas vuosina 1939–1969 ja Ugandan presidentti vuosina 1963–1966.
Elämäkerta.
Mutesasta tuli kuningas vuonna 1939, kun hänen isänsä Daudi Cwa II kuoli. Mutesa opiskeli Cambridgen yliopistossa Englannissa. Hän osallistui myös upseerikoulutukseen ja eteni kenraalimajuriksi Grenadier Guards -joukoissa. Hän oli tuon joukko-osaston ainoa mustaihoinen upseeri. 
Buganda oli tuohon aikaan brittiläinen protektoraatti, ja Mutesa ajoi isänsä politiikkaa eli saada Bugandaan autonominen ja perustuslaillinen kuningaskunta. Kun Uganda itsenäistyi, niin Mutesa pyrki siihen, että Bugandasta tulisi itsenäinen maa Ugandan suojeluksessa. 
Mutesa palasi takaisin Ugandaan vuonna 1955, ja vuonna 1962 Uganda sai itsenäisyyden ja Milton Obotesta tuli maan pääministeri ja Walter Fleming Coutts oli kenraalikuvernööri. Vuonna 1963 Obote katkaisi suhteet Kansainyhteisön kanssa ja erotti kenraalikuvernöörin. Mutesasta tuli vaalien kautta maan ensimmäinen presidentti. 
Vuonna 1966 Obote hylkäsi Ugandan perustuslain ja julisti itsensä presidentiksi. Ugandan armeijan joukot vangitsivat Mutesan 24. toukokuuta 1966 ja miehittivät kuninkaan palatsin. Mutesa pakeni jalkaisin Ruandan ja Burundin kautta Ugandasta ja matkusti Englantiin. Obote sanoi Bugandan ja muiden Ugandan kuningaskuntien aseman irti.
Maanpaossa Lontoossa Mutesa II asui hyvin köyhissä oloissa. Hän työskenteli lähinnä sosiaalityöntekijänä ja asui köyhässä Bermondseyn kaupunginosassa. Suur-Lontoon poliisi vartioi Mutesa II:sta mahdollisen salamurhan takia.
Mutesa kuoli alkoholinmyrkytykseen vuonna 1969 Lontoon asunnossaan.
Suur-Lontoon poliisi väitti, että kuolema oli alkoholimyrkytys, joka johtuisi Mutesan alkoholiriippuvaisuudesta, mutta hänellä ei ollut minkäänlaista ongelmallista taipumusta alkoholijuomiin. Toinen teoria oli se, että hänet oli myrkytetty votkalla, jonka Oboten agentit myrkyttivät. 
Mutesaa oli haastattelut aiemmin BBC:n journalisti John Simpson. 
Mutesan ruumis palautettiin Ugandaan vuonna 1971 Oboten syrjäyttämisen jälkeen ja haudattiin Bugandan kuninkaalliseen mausoleumiin valtiollisin hautajaismenoihin osallistui silloinen presidentti Idi Amin.
Jamal Karimi-Rad

Jamal Karimi-Rad (1956 Qazvin – 28. joulukuuta 2006 Salafchegan) oli iranilainen poliitikko ja oikeuslaitoksen puhemies. 
Karimi-Rad nousi maansa oikeusministeriksi 2005. Hän kiisti Iranin väitetyt nuorisorikollisten teloitukset sekä teloitukset kivittämällä. Hän myös kertoi mm. pitävänsä naisten hunnuttomuutta rangaistavana.
Karimi-Rad menehtyi auto-onnettomuudessa Iranissa 28.12.2006. Hän oli matkalla Isfahaniin, ja turma sattui Salafcheganissa Teheranista etelään. Hänen matkakumppaninsa loukkaantuivat ja pääsivät sairaalahoitoon Qomiin.
Utawarerumono

Utawarerumono (), myöhemmissä julkaisuissa nimellä Utawarerumono: Prelude to the Fallen on japanilaisen pelistudio Leafin vuonna 2002 tuottama roolipeli/visual novel. Alkuperäisen tietokoneversion lisäksi peli on julkaistu eroottiselta sisällöltään karsittuna ja siten alemmalla ikärajalla PlayStation 2:lle vuonna 2006. Pelin pohjalta ovat syntyneet myös "Dengeki G's Magazine"-lehdessä ilmestynyt ja sittemmin kahdeksi pokkariksi koottu manga, sekä kaksi anime-sarjaa
Juoni.
Utawarerumono kertoo miehestä nimeltä Hakuoro, jonka Eruru-niminen tyttö löytää pahoin loukkaantuneena metsästä. Erurun parantajaisoäidin hoivissa Hakuoro toipuu, muttei kykene muistamaan mitään menneisyydestään puhumattakaan siitä, miksi hänen kasvojaan peittää outo, irtoamaton naamio.
Asetuttuaan asumaan Erurun ja tämän isoäidin kylään Hakuoro huomaa kyläläisten elävän yksinvaltaisen keisarin sorron alla. Johtajaluonteensa ansiosta Hakuoro päätyy pian keisaria vastustavan kapinan kärkeen ja onnistuu lopulta syöksemään tämän vallasta. Hakuorosta tulee uusi keisari, mutta rauha ja onnellisuus eivät maassa kauan säily. Taistelut ja viholliset uhkaavat Tusukuru-maan itsenäisyyttä taukoamatta.
Pelit.
Sarjaan kuuluvat myös pelit:
Eesti otsib superstaari

Eesti otsib superstaari on virolainen televisio-ohjelma, joka perustuu brittiläisestä "Pop Idolista" alkunsa saaneeseen Idols-formaattiin. TV3-kanavan esittämässä ohjelmassa etsitään kilpailijoiden joukosta laulajankykyjä.
"Eesti otsib superstaaria" on tuotettu toistaiseksi kuusi kautta, joiden voittajiksi ovat selvinneet Birgit Õigemeel (2007), Jana Kask (2008), Ott Lepland (2009), Liis Lemsalu (2011), Rasmus Rändvee (2012) Jüri Pootsmann (2015) ja Uudo Sepp (2018).
Tuomareina ovat toimineet Mihkel Raud (1.–5. kausi), Rein Rannap (1.–5. kausi), Heidy Purga (1.–2. kausi), Maarja-Liis Ilus (3.–6. kausi), Mart Sander (5. kausi), Tanel Padar (6. kausi) ja Jarek Kasar (6. kausi).
Franco Corelli

Franco Corelli (8. huhtikuuta 1921 Ancona – 29. lokakuuta 2003 Milano) oli italialainen oopperatenori. 
Corelli voitti vuonna 1951 Maggio Musicale -kilpailun Firenzessä. Hän pääsi pian laulamaan Spoletoon, jossa hän esiintyi Don Josén roolissa Georges Bizet’n oopperassa "Carmen". Hän esiintyi helmikuussa 1953 Roomassa ja seuraavana vuonna myös La Scalassa. Corelli esiintyi lyhyessä ajassa sekä Italian että ulkomaiden suurkaupungeissa. 
Corelli lauloi New Yorkin Metropolitan-oopperassa vuosina 1961–1976. Hän kuoli 82-vuotiaana Milanossa.
Simplonin tunneli

Simplonin tunneli on Italian ja Sveitsin rajaseudulla sijaitseva, Alpit alittava, lähes 20 km pitkä kaksiaukkoinen ja -raiteinen rautatietunneli, joka yhdistää Sveitsin Brigin Italian Domodossolaan. Tunnelin eteläinen pää on Isellessä. Tunnelin omistaa sveitsiläinen valtionyhtiö SBB-CFF-FFS. Liikenteenohjauksesta tunnelissa, osana BLS- eli Bern–Lötschberg–Simplon-reittiä, vastaa BLS. Tunnelissa on henkilö-, autojuna- ja tavaraliikennettä.
Historia.
Simplonin tunnelin poraaminen annettiin "Brandt &amp; Brandau" -nimisen saksalaisen yhtiön tehtäväksi, joka lupasi toteuttaa sen viidessä ja puolessa vuodessa. Toteutuksen oli määrä koostua kahdesta erillisestä, 17 metrin päässä toisistaan olevasta tunnelista. Tunnelia alettiin porata Brigin puolelta 1. elokuuta 1898. Työt Domodossolan puolelta aloitettiin 16. elokuuta 1898.
Tunnelia louhittiin dynamiitilla, jota varten tunneliporat tekivät kallioon vain suhteellisen pieniä reikiä. Noin puolen tonnin päivittäinen dynamiittimäärä tuotti tunnelista poistettavaksi noin 450 kuutiometriä kiveä. Lämpötila tunnelissa saattoi ajoittain nousta yli 50 °C:n. Rakentajat osuivat vesisuoneen 228 kertaa rakennustöiden aikana. Italian puolella vastaan tuli pehmeä kalkkiliuskekerros, joka oli louhittava käsivoimin. Kolmesti tyytymättömät työntekijät menivät lakkoon. Vaativasta työstä ja monista vastoinkäymisistä johtuen aikataulua jouduttiin lykkäämään. Uudeksi valmistumisajankohdaksi sovittiin 30. huhtikuuta 1905. Tämäkään aikataulu ei pitänyt. Tunnelit yhtyivät lopulta 24. helmikuuta 1905. "Max Rosenmundin" laatimat laskelmat olivat osoittautuneet tarkoiksi; korkeuseroa tunneleilla oli 20 ja sivusuunnassa 9 senttimetriä. Edessä oli vielä mittava työ tunnelin muuttamiseksi rautatiekäyttöön sopivaksi.
Ensimmäinen Simplonin tunneli valmistui 19. toukokuuta 1906. Italian kuningas Viktor Emanuel III ja Sveitsin liittopresidentti Ludwig Forrer avasivat tunnelin Brigissä. Tunneli oli valmistumiseensa mennessä vaatinut erilaisissa onnettomuuksissa yhteensä 67 työntekijän hengen. Se oli maailman pisin rautatietunneli 76 vuoden ajan.
Aluksi tunneli oli yksiaukkoinen ja -raiteinen. 7. tammikuuta 1922 avattiin toinen 19 824 metrin pituinen tunneli ensimmäisen, 19 803-metrisen viereen.
Tunneli on alusta alkaen ollut sähköistetty. Aluksi syöttöjännite oli 3-vaiheinen (3 kV, 16,7 Hz). Tunnelissa oli kolmivaihekäytön vaatimat kaksi ajojohdinta katossa. Kolmas vaihe oli yhdistetty kiskoihin. Vuonna 1930 syöttöjännite muutettiin 1-vaiheiseksi (5 kV). Nykyisin jännitetaso on Sveitsin pääradoilla käytetty 15 kV.
Tunnelissa tehtiin suuri kunnostus vuosina 1984–2003, jotta normaalia rataverkkoa suuremmat, SIM-profiilin (Simplon Inter-Modal) mukaiset, kontteja ja rekka-autoja kuljettavat tavarajunat voisivat kulkea sen läpi.
Uutisia.
9. kesäkuuta 2011 tunnelin Italian-puoleisessa päässä syttyi tavarajunassa tulipalo, jossa tuhoutui viisi vaunua. Henkilövahinkoja ei tapahtunut. Tunnelin molemmat raiteet olivat suljettuja 11. kesäkuuta asti. Läntisen tunnelin eteläinen osa oli suljettuna 18. marraskuuta 2011 asti.
Cheb Hasni

Cheb Hasni (oik. Hasni Chekroun, 1. helmikuuta 1968 – 29. syyskuuta 1994) oli algerialainen rai-musiikin esittäjä. 
Hasni harrasti nuorena jalkapalloa ja menestyi myös kouluaineissa, mutta päätti ottaa musiikista itselleen ammatin. Hän lauloi paikallisissa hääjuhlissa ja pääsi esityksensä johdosta "La Guinguette" -kabareehen. 
Hasni äänitti kesällä 1987 Chaba Zahouanian kanssa laulun "Beraka", joka toi heille heti menestystä. Toinen korkeat myyntiluvut saavuttanut kappale oli maastamuutosta kertonut "El Visa". Kuten monet muut rai-artistit, myös Hasni vietti paljon aikaa esiintymällä ulkomailla. Viimeisen konsertin kotimaassaan laulaja piti 5. heinäkuuta 1993 Algerissa itsenäisyyspäivän juhlatilaisuudessa. Yleisöä oli yli 150 000 henkilöä.
Hasni eli yhä pääasiassa Oranissa, vaikka muulla perheellä oli asumus Ranskassa. Rai-musiikkia pidettiin Algeriassa kapinahenkisenä, ja Hasni saikin jopa tappouhkauksia ääri-islamilaisilta tahoilta. Hänet murhattiinkin Algeriassa 29.9.1994. Laulaja oli 26-vuotias.
Psalmus

Psalmus on Uuno Klamin säveltämä, vuonna 1936 valmistunut oratorio kahdelle laulusolistille, kuorolle ja orkesterille. Sen teksti perustuu Juhana Cajanuksen runoon "Yxi Hengellinen weisu" vuodelta 1681.
Teoksen synty.
"Psalmuksen" alkuperä on hämärän peitossa, kuten on laita myös monien muiden Klamin teosten. Vielä vuonna 1931 hän suunnitteli säveltävänsä Kalevala-aiheisen oratorion, mutta suunnitelmat muuttuivat hänen saatuaan seuraavana vuonna käsiinsä Cajanuksen runon "Yxi Hengellinen Weisu, Josa Tämän mailman catowainen meno edespannan, nijn myös cuinga Ihminen Kuolemata wastan itziäns lohdutta taita." Runo tunnetaan myös sen ensimmäisestä säkeestä johdetulla nimellä "Etkös ole Ihmis parca aiwan arca". Kalevala-oratoriosta valmistui lopulta vain alkusoitto "Maan synty". Klamin Kalevala-tematiikka toteutui orkesteriteoksessa "Kalevala-sarja", jonka ensimmäinen versio valmistui 1932.
Klami alkoi säveltää "Psalmusta" ilmeisesti 1932, intensiivisimmän sävellysjakson sijoittuessa vuosiin 1934–1936. Koska teos valmistui vasta vuoden 1936 lopulla ja kantaesityksen ajankohta, 19. maaliskuuta 1937, oli jo lyöty lukkoon, tuli Väinö Pesolan johtamalle Kilven Kuorolle kova kiire oppia senaikaisen mittapuun mukaan erittäin vaativat stemmansa. Oppimista vaikeutti myös pianopartituurin puuttuminen. Kolmasosa kuorolaisista luopuikin osallistumisesta ennen kantaesitystä.
Kantaesitys, jossa esiintyivät Kilven Kuoron lisäksi Helsingin kaupunginorkesteri, sopraanosolistina Irja Aholainen ja baritonisolistina Oiva Soini, oli vain osittainen menestys. Yleisö ja kriitikot olivat ymmällään, ja oikeastaan vain säveltäjäkollega Aarre Merikanto tajusi "Psalmuksen" merkityksen.
Power Macintosh 9600

Power Macintosh 9600 on Apple Computerin 17. helmikuuta 1997 julkaisema tietokone. Laite korvasi Macintosh-tietokonesarjan edellisen huippumallin Power Macintosh 9500. Elokuussa 1997 Power Macintosh 9600 -mallien kellotaajuutta nostettiin. Power Macintosh 9600 julkaistiin myös nimellä WGS 9650/350 osana AWS-palvelinsarjaa. Macintosh-sarjan seuraava malli oli Power Macintosh G3 ja 9600-laitteiden tuotanto lakkautettiin 17. maaliskuuta 1998.
Yleistä.
Power Macintosh 9600 oli päivitys aiempaan 9500-malliin. Eroja olivat uusi kotelo, uusi suoritin ja lukuisammat PCI-korttipaikat. Uutta suoritintyyppiä käytettiin myös samaan aikaan julkaistuissa Power Macintosh 7600 ja Power Macintosh 8600 -malleissa, joista jälkimmäinen käytti myös 9600:n uutta koteloa. Elokuussa 1997 Power Macintosh 9600:sta julkaistiin 350 MHz:n suorittimella varustettu versio, joka jouduttiin vetämään markkinoilta saman vuoden lokakuussa suorittimen toimituksessa ilmenneiden ongelmien takia. 350 MHz:n malli palautettiin takaisin markkinoille ensimmäisen, 3 PCI-väylää sisältävän G3:n julkaisun jälkeen tyydyttämään kuluttajia, jotka tarvitsivat 9600:n 6 PCI-paikkaa.
Kosti

Kosti on suomalainen miehen nimi, alkujaan latinalaisperäisen Konstantin-nimen puhuttelumuoto.. Nimi on annettu toukokuuhun 2025 mennessä 4 049 suomalaiselle.
Professoriliitto

Professoriliitto – Professorsförbundet ry on vuonna 1969 perustettu Akavan jäsenjärjestö. Liitossa on noin 2 700 jäsentä (2024). Se toimii professorien työmarkkinajärjestönä ja ammatillisena yhdyssiteenä. Liitto korostaa tieteellisen tutkimustyön ja siihen perustuvan ylimmän opetuksen merkitystä. Liittoon voi liittyä jäseneksi yliopiston professori tai häneen verrattavassa asemassa oleva tutkija tai opettaja.
Historiaa.
Professoriliitto perustettiin 11. lokakuuta 1969 nimellä Korkeakoulujen Professoriliitto. Perustamiskokoukessa oli 15 professoria kahdeksasta yliopistosta ja korkeakoulusta. Syksyllä 1970 perustettiin paikallisosastot Helsinkiin, Turkuun, Tampereelle, Jyväskylään ja Ouluun. Liitto liittyi Akavaan vuonna 1974. Sen toimisto sijaitsi aluksi Helsingin Munkkiniemessä ja vuodesta 1976 Pasilan Akavatalossa.
Puheenjohtajat.
Lähde
Vuoden Professorit.
Liitto julkistaa vuosittain Vuoden Professorin. Valinnalla Professoriliitto pyrkii tuomaan esille tieteen, tutkimuksen ja ylimmän opetuksen tärkeyttä yhteiskunnassa. Vuoden Professorin julkistamisella halutaan tuode esille, että professorit ovat yliopistojen ja muidenkin tutkimusorganisaatioiden kouluttautunein ammattikunta. He toimivat tieteen ja tutkimuksen johtotehtävissä ja osaamisensa ja vastuunsa johdosta ovat yliopistoissa ja tutkimuslaitoksissa keskeisessä asemassa. Valinta on tehty vuodesta 1984 lähtien:
Steven Culp

Steven Bradford Culp (s. 3. joulukuuta 1955 La Jolla, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Sukunimestä huolimatta hän ei ole sukua näyttelijä Robert Culpille. 
Ura.
Culp on näytellyt vierailurooleisssa CIA-agentti Clayton Webbina "Kunnian miehissä" (1997–2004) ja Major Hayesina "ssa" (2003–2004). Saman vuoden aikana hänestä tuli ensimmäinen näyttelijä, joka oli väliaikaisesti mukana neljässä sarjassa samaan aikaan: "West Wing", "Star Trek: Enterprise", "Kunnian miehet" ja "Teho-osasto". "Täydellisissä naisissa" hän oli mukana ensimmäisen kauden.
Culp esitti Robert F. Kennedyä elokuvassa "Kolmetoista päivää" (2000). Hän oli esittänyt Kennedyä aikaisemminkin, televisioelokuvassa "Norma Jean &amp; Marilyn" (1996). Culp esitti komentaja Martin Maddenia elokuvassa "" (2002), mutta sen venyttyä liian pitkäksi hänen osuutensa leikattiin kokonaan pois. Ne ovat kuitenkin nähtävissä DVD:llä.
Harveyn perheen murha.
Culpin siskopuoli Kathryn Harvey murhattiin 1. tammikuuta 2006, kuten myös tämän mies ja kaksi lasta. Murhasta syytetty Ricky Jovan Gray sai kuolemantuomion.
Vankileiri

Vankileiri tarkoittaa vankilaa tilapäisemmäksi tarkoitettua erityslaitosta, joka yleensä on vaatimattomammin varustettu. Vankileiri voi olla tarkoitettu rikosvankien, sotavankien, poliittisten vankien tai esimerkiksi siviilien eristämiseen.
Ensimmäinen erityisesti sotavankeja varten rakennettu vankileiri perustettiin Norman Crossiin, Englantiin vuonna 1797 Ranskan vallankumoussotien ja Napoleonin sotien aikana.
Vankileirejä ovat esimerkiksi:
Robert Palomäki

Robert "Roope" Palomäki (s. 12. maaliskuuta 1973) myös Nuori Robert tai Porvoon Puyol, on suomalainen äänittäjä, miksaaja ja muusikko. 
Alun perin rumpalina Edrian Sun Cycle -orkesterissa aloittanut Palomäki on vaikuttanut myös Mummypowder ja Final Assault -yhtyeissä, Mikki Kausteen sooloprojektissa sekä PUER -yhtyeen jäsenenä.
Tuotanto-, miksaus-, ja äänityshistoriasta löytyvät mm. Kingston Wall, Melrose, Lemonator, Jonna Tervomaa, Rasmus, The Latebirds, Egotrippi, Amorphis, Markus Nordenstreng, Don Huonot, Laika and the Cosmonauts, Lännen Jukka, Polkabilly Rebels, Kauko Röyhkä &amp; Narttu, CMX, Olavi Uusivirta, Laura Närhi, Mikael Gabriel ja J. Karjalainen.
Päivätyötään Palomäki on tehnyt audio-alalla mm. Genelecin ja Studiotecin palveluksessa. Hänellä on myös oma yritys.