tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kedra Mitrei

Kedra Mitrei (udmurtiksi Кедра Митрей, oikealta nimeltään Dmitri Ivanovitš Korepanov, ; 28. syyskuuta 1892 – 1949) oli ensimmäinen merkittävä udmurttikirjailija.
Kedra Mitrei syntyi Igran kylässä talonpojan perheeseen. Vuonna 1907 hän pääsi Kazanin vierasheimoisten opettajaseminaariin, josta hänet kuitenkin pian erotettiin vapaa-ajattelijana. Hän kierteli eri puolilla Volgan ja Uralin seutua ja suoritti vuonna 1913 opettajan tutkinnon. Ensimmäisen maailmansodan ajan hän palveli Venäjän armeijassa ja osallistui Siperiassa Venäjän kansalaissotaan. Vuonna 1920 hän palasi kotiseudulleen, liittyi vuonna 1922 bolševikkipuolueeseen, työskenteli kansanvalistusosaston johtajana ja vuosina 1923–1928 Gudyri-lehden toimituksessa. 1930-luvun alussa Kedra Mitrei suoritti tutkinnon Idän kansojen kommunistisessa yliopistossa Moskovassa ja työskenteli sen jälkeen Udmurtian pedagogisen korkeakoulun ja tieteellisen tutkimusinstituutin kielen ja kirjallisuuden laitosten johtajana. Vuonna 1934 hän osallistui Neuvostoliiton kirjailijaliiton ensimmäiseen edustajakokoukseen ja vuosina 1934–1937 toimi Udmurtian kirjailijaliiton puheenjohtajana.
Vuonna 1915 Kedra Mitrei julkaisi Blagoveštšenskissä kansanperinteeseen pohjautuvan historiallisaiheisen tragedian "Eš-Terek". Vuonna 1926 ilmestyi ensimmäinen versio vuosien 1904–1920 tapahtumille omistetusta historiallisesta kertomuksesta "Vuž gurt" (”Vanha kylä”), jonka uusi laitos ilmestyi vuonna 1936 nimellä "Zurka Vužgurt" (”Vanhakylä vavahtaa”). Kirjailijan pääteos on vuonna 1929 ilmestynyt ensimmäinen udmurtinkielinen romaani "Śekyt zibet" (”Raskas ies”), joka kuvaa elämää 1700–1800-lukujen vaihteen udmurttikylässä. Vasta tekijän kuoleman jälkeen ilmestyi vuonna 1911 kirjoitettu omaelämänkerrallinen kertomus "Ditja bolnogo veka" (”Sairaan vuosisadan lapsi”).
Vuonna 1937 Kedra Mitrei joutui poliittisen vainon kohteeksi ja tuomittiin vankileirille. Kirjailija vapautettiin vuonna 1946, mutta vuonna 1948 hänet pidätettiin uudelleen. Hän kuoli karkotettuna Novosibirskin alueen Mihailovon piirin Tšumakovon kylässä.
Proteas EKA AEL

Proteas EKA AEL on kyproslainen koripalloseura.
Seura on hallinnut Kyproksen sarjaa 2000-luvulla voittaen 2003-2007 mestaruuden viisi kertaa perättäin. Seura on myös ainoa kyproslainen seura, joka on voittanut kansainvälisen koripallosarjan. Se voitti vuonna 2003 FIBAn Regional Challenge Cup.
Albertfalva

Albertfalva () on Budapestin kaupunginosa. Albertfalva sijaitsee XI osa-alueella Budan puolella, Rákóczin sillan eteläpuolella. Se rajoittuu idässä Tonavaan ja lännessä Pécsiin menevään rautatiehen, jonka varrella on myös Budafok-Albertfalvan asema.
Albertfalva oli aikaisemmin itsenäinen kunta, mutta se liitettiin Budapestiin vuonna 1950.
Kuźebai Gerd

Kuźebai Gerd (udmurtiksi Кузебай Герд, oikealta nimeltään "Kuzma Pavlovitš Tšainikov", ; 14. tammikuuta 1898 – 1. marraskuuta 1937) oli udmurttilainen kirjailija.
Kirjailija syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Udmurtian Vavožin piirin Bolšaja Dokjan kylässä. Vuosina 1912–1916 hän opiskeli Kukarkan opettajaseminaarissa, minkä jälkeen hän työskenteli opettajana. Vuosina 1918–1920 Gerd toimi Malmyžin kihlakunnan kansanvalistusosaston ja sittemmin Udmurtian julkaisu- ja kouluosastojen johtajana. 1920-luvulla hän suoritti jatko-opintoja Idän kansojen kulttuurin tutkimusinstituutissa Moskovassa ja työskenteli vuosina 1930–1932 Udmurtian neuvostopuoluekoulun opettajana.
Gerd alkoi kirjoittaa runoja jo kouluaikoinaan. Hänen pääteoksiaan ovat kokoelmat "Kreźći" (”Kanteleensoittaja”, 1922), "Śaśkajaśkiś muzjem" (”Kukoistava maa”, 1927) ja "Ĺogetjos" (”Askelmat”, 1931), joissa kuvataan udmurttien menneisyyttä, ylistetään vallankumousta ja käsitellään maaseudun ja yhteiskunnan muutosta. Gerd kirjoitti myös lastenrunoja, näytelmiä ja udmurttien kansanperinnettä käsitteleviä tieteellisiä tutkimuksia.
Toukokuussa 1932 Kuzebai Gerd pidätettiin syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänen syytettiin olevan tekaistun Sofin-salaliiton johtaja. Marraskuussa 1933 hän sai kuolemantuomion, joka muutettiin kymmenen vuoden pakkotyöksi. Hän kärsi tuomiotaan Solovetskin vankilerillä. Lokakuussa 1937 Gerd tuomittiin uudelleen kuolemaan ja hänet ammuttiin Sandarmohissa Karhumäen lähellä. Kirjailijan maine palautettiin vuonna 1958.
Mauri Ahtosalo

Mauri Ahtosalo (sukunimi vuoteen 1954 Kärpänen; 6. elokuuta 1915 Savitaipale – 22. joulukuuta 2001 Hamina) oli suomalainen sotakirjailija.
Lapsuus ja nuoruus.
Mauri Kärpänen oli perheen viides lapsi ja jäi orvoksi kaksivuotiaana kun hänen isänsä kuoli keuhkotautiin. Hänen äitinsä oli myös sairastunut samaan tautiin ja kuoli vähän isän jälkeen. Sen jälkeen hän kiersi huutolaisena useissa perheissä. Hän kävi kuusi luokkaa kansakoulua mikä oli enemmän kuin kaukopartiomiehillä oli keskimäärin.
Varusmiespalvelus ja sota-aika.
Kun Kärpänen oli varusmiespalveluksessa 1937–1938 hänet siirrettiin Rajavartiokouluun josta hän valmistui rajavartiosotamieheksi. Hän oli Kannaksen Rajavartiostossa Terijoella, jossa hän ehti olla vuoden kun liikekanallepano alkoi. Talvisodassa hän kunnostautui taisteluissa ja hänelle myönnettiin siitä syystä kaksi vapaudenmitalia. Hänet myös ylennettiin kersantiksi tuolloin.
Kärpänen osallistui jatkosodassa kaukopartiotoimintaan useiden partioiden johtajana ja kirjoitti myöhemmin tästä aihepiiristä. Hänet tunnettiin lempinimellä "Muuha", joka on ääntämisen mukainen kirjoitusasu hänen sukunimeään vastaavasta venäjän sanasta муха, kärpänen. 
Sodan jälkeen hän eräiden muiden kaukopartiomiesten tapaan muutti nimensä. Vuonna 1954 sukunimeksi tuli Ahtosalo. Mauri Ahtosalo oli puolustusvoimien palveluksessa vuoteen 1963 saakka ja toimi sittemmin liiketoimenjohtajana.
Ašaĺči Oki

Ašaĺči Oki (udmurtiksi Ашальчи Оки, oikealta nimeltään Lina Grigorjevna Vekšina, ; 4. huhtikuuta 1898 – 1973) oli ensimmäinen udmurttilainen naisrunoilija.
Ašaĺči Oki syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Udmurtian Grahovon piirin Kuzebajevon kylässä. Koulunkäynnin jälkeen hänestä tuli 16-vuotiaana opettaja. Vuonna 1919 hän pääsi Kazanin yliopiston työläistiedekuntaan ja alkoi pian opiskella lääketiedettä. Vuodesta 1928 lähtien hän työskenteli lääkärinä.
Runoilijan ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1918 Viĺ śiń ja Gudyri -lehdissä. Vuonna 1925 julkaistiin kokoelma "Śjures duryn" (”Tien varrella”) ja vuonna 1928 kokoelma Kuzebai Gerdin venäjäntämiä runoja "O tšom pojot votjatška" (”Mistä laulaa votjakkinainen”). Ašaĺči Okin tuotannon tutkijan ja ranskantajan Jean-Luc Moreaun mukaan ”hän on kenties udmurttien kirjallisuuden paras ja autenttisin runoilija. Hänen vakava ja syvällinen, luonteenomaisesti naisellinen lyriikkansa välttelee pateettista retoorisuutta. Oki puhuu runoissaan kotimaastaan yksinkertaisesti ja aidosti, jonkinlaisen lempeän melankolisuuden värittämällä rakkaudella.”
Runoilijaan vuonna 1933 kohdistuneen poliittisen vainon seurauksena hän luopui kirjallisesta toiminnasta.
Grigori Medvedev

Grigori Sergejevitš Medvedev (; 5. maaliskuuta 1904 – 20. marraskuuta 1938) oli yksi 1930-luvun merkittävimmistä udmurttikirjailijoista.
Grigori Medvedev syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Tatarstanin Baltasin piirin Lyzjan kylässä. Vuonna 1925 hän valmistui Možgan opettajaopistosta, työskenteli sen jälkeen opettajana ja vuodesta 1929 lähtien Gudyri-lehden toimittajana. Vuonna 1934 hän osallistui Neuvostoliiton kirjailijaliiton ensimmäiseen edustajakokoukseen ja toimi Udmurtian kirjailijaliiton hallituksen jäsenenä. 
Medvedevin ensimmäinen kertomus ilmestyi Gudyri-lehdessä vuonna 1925. Hänen pääteoksensa on maaseudun elämää ja kollektivisointia kuvaava romaanitrilogia "Löźa besmen" (”Lözjan raja”, 1932–1936), jonka kolmas osa ilmestyi vasta vuonna 1959. Romaanin ansioita ovat sen todenmukaisuus ja syvällisyys sekä henkilöiden tarkka psykologinen kuvaus.
Kirjailija menehtyi 1930-luvun lopun poliittisissa vainoissa. Hänen maineensa puhdistettiin vuonna 1956.
Mihail Konovalov

Mihail Aleksejevitš Konovalov (; 5. kesäkuuta 1905 – 1938) oli yksi 1930-luvun merkittävimmistä udmurttilaisista proosakirjailijoista.
Mihail Konovalov syntyi talonpojan perheeseen nykyisen Udmurtian Možgan piirin Akaršurin kylässä. Vuonna 1922 hän pääsi Možgan opettajaopistoon, josta valmistuttuaan hän työskenteli opettajana. Vuonna 1929 Konovalov liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Vuonna 1930 hän muutti Iževskiin, jossa toimi mm. Udmurt kommuna-lehden toimittajana. Vuonna 1934 hän osallistui Neuvostoliiton kirjailijaliiton ensimmäiseen edustajakokoukseen. Vuosina 1935–1937 Konovalov työskenteli Jukamenskissa "Udarnik"-lehden toimittajana.
Konovalovin ensimmäinen huomattava teos oli vuonna 1932 ilmestynyt kertomus "Ĺizi". Hänen pääteoksensa ovat teollistumista ja udmurttilaisen työväenluokan muodostumista kuvaava romaani "Vuryso bam" (”Arpinaama”, 1933) sekä Pugatšovin kapinan aikaan sijoittuva historiallinen romaani "Gajan" (1936).
Vuonna 1937 Konovalov joutui poliittisen vainon kohteeksi ja hän kuoli vankilassa vain 33-vuotiaana.
Pallacanestro Virtus Roma

Pallacanestro Virtus Roma (tunnetaan myös nimellä Lottomatica Virtus Roma) on italialainen koripalloseura.
Historia.
Seura muotoutui kun kaksi alemman sarjan joukkuetta, San Saba ja Gruppo Borgo Cavalleggeri yhdistyivät. Ne ottivat nimen Virtus Aurelia, mutta pian sen jälkeen nimi kuitenkin vaihdettiin nykyiseensä eli Pallacanestro Virtus Romaan. 
Ensimmäisen Italian mestaruutensa joukkue voitti 1983. Seuraavana vuonna seura voitti jo Euroliigan mestaruuden. 1990-luvun alku oli seuralle hyvää aikaa. Joukkue oli kilpailukykyinen koko vuosikymmenen mutta ei silti onnistunut voittamaan mestaruuksia. Carlton Myersin johdolla Virtus Roma pelasi kaudella 2002-2003 yhden historiansa parhaimmista kausista voittaen 25 ottelua ja häviten vain yhdeksän. 
Kaudella 2008-2009 Lottomatica sijoittui Euroliigassa 16:n parhaan joukkoon takamiehensä Sani Bečirovičin ollessa joukkueen tehokkain. Samalle kaudelle se hankki myös kovia vahvistuksia kuten Primož Brezecin ja Brandon Jenningsin.
Nimi.
Joukkueen sponsoroijat ovat vaihtuneet historian saatossa tiuhaan. Banco Roma (1971-1988), Phonola Roma (1988-1989), Il Messaggero Roma (1989-1992), Burghy Roma (1993-1994), Teorematour Roma (1994-1995), Nuova Tirrena Roma (1995-1996), Telemarket Roma (1996-1997), Calze Pompea Roma (1996-1999), Adr Roma (1999-2001) and Würth Roma (2001-2002). Nykyinen nimi Lottomatica on ollut käytössä vuoden 2002 jälkeen.
Mihail Petrov

Mihail Petrovitš Petrov (; 21. marraskuuta 1905 – 29. marraskuuta 1955) oli 1940–1950-lukujen merkittävin udmurttikirjailija.
Mihail Petrov syntyi köyhän talonpojan perheeseen nykyisen Tatarstanin Jelabugan piirin Monaševon kylässä. Valmistuttuaan vuonna 1923 neuvostopuoluekoulusta hänet lähetettiin Uljanovskin sotakouluun. Vuosina 1926–1932 hän työskenteli Udmurtian GPU:ssa. Myöhemmin hän toimi Udmurt kommuna ja "Molot" -lehtien toimittajana, osallistui toiseen maailmansotaan ja työskenteli sen jälkeen Udmurtian kirjakustantamossa, kirjailijaliitossa sekä Molotin toimittajana. Petrov oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1934 ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1944.
Petrovin ensimmäiset kaunokirjalliset teokset ilmestyivät Gudyri-lehdessä vuonna 1928. 1930-luvulla hän kirjoitti kansalaislyriikkaa, julkaisi kolme kansanlaulukokoelmaa ja laati myös itse lyyrisiä lauluja. Vuonna 1945 hän kirjoitti rakkauden kauneudesta ja traagisuudesta kertovan runoelman "Italmas", jonka pohjalta G.M. Korepanov-Kamski sävelsi ensimmäisen udmurttilaisen baletin. Kirjailijan tärkein proosateos on vuonna 1954 ilmestynyt romaani "Vuž Multan" (”Vanha Multan”). Sen aiheena on 1800-luvun lopussa udmurtteja vastaan käyty rituaalinomainen oikeusjuttu, Dreyfusin tapauksen venäläinen muunnelma, joka aikanaan herätti suurta huomiota Venäjän sivistyneistön keskuudessa.
Nagytétény

Nagytétény (saksaksi "Großteting") on entinen kauppala, nykyisin Budapestin kaupunginosa. Se sijaitsee XXII osa-alueella, Tonavan rannalla Budan puolella aivan kaupungin etelärajalla. Nagytétényn kauppala perustettiin jo 1400-luvulla, mutta se liitettiin Budapestiin vuonna 1950. 
Nagytétényn tunnetuin nähtävyys on Száraz-Rudnyánszkyn palatsi, joka on rakennettu 1700-luvulla. Palatsissa toimii nykyään museo. Alueella sijaitsi roomalaisaikaan Camponan linnake, joka on osaksi rekonstruoitu ja vierailijoiden nähtävissä.
Filipp Kedrov

Filipp Grigorjevitš Kedrov (; 25. kesäkuuta 1909 Alnaši, Udmurtia, Venäjä – 13. helmikuuta 1944) oli udmurttilainen kirjailija.
Filipp Kedrov syntyi köyhän talonpojan perheeseen. Vuonna 1924 hän pääsi Možgan opettajaopistoon, josta valmistuttuaan hän työskenteli opettajana ja vuodesta 1929 lähtien Gudyri-lehden toimittajana. Vuonna 1931 Kedrov kutsuttiin asepalvelukseen, jonka suoritettuaan hän työskenteli opettajana, Udmurtian kirjakustantamossa ja pioneerilehti "Daś lu!":n toimittajana. Vuonna 1938–1940 hän opiskeli Udmurtian pedagogisessa instituutissa. Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi hänet hyväksyttiin vuonna 1936.
Kedrov kirjoitti lastenrunoja, kansalaislyriikkaa ja kokeili voimiaan myös näytelmäkirjailijana. Hänen pääteoksensa on vuonna 1940 ilmestynyt pienoisromaani "Kat’a" (”Katja”), joka kuvaa udmurttinaisen kohtaloa ennen Venäjän vallankumousta. Säveltäjä German Korepanov (1924–1985) laati sen aiheiden pohjalta ensimmäisen udmurtinkielisen oopperan "Nataĺ".
Kirjailija kaatui toisen maailmansodan taisteluissa lähellä Vitebskiä.
Matsukata Masayoshi

Matsukata Masayoshi () oli japanilainen poliitikko sekä maan neljäs ja kuudes pääministeri.
Varhainen elämä.
Matsukata syntyi samurai-perheeseen Kagoshimassa, Satsuman provinssissa. Ollessaan 13-vuotias hän aloitti Satsuman hanin kunfutselaiseen "Zoshikan"-kouluun, jossa hän opiskeli Wang Yangmingin keisarille osoitettavaa lojaaliutta painottavia opetuksia. Matsukata aloitti uransa Satsuman hanin byrokraattina. Vuonna 1866 hänet lähetettiin Nagasakiin opiskelemaan länsimaisia tieteitä, matematiikkaa ja maanmittausta. Matsukata kiinnitti puoleensa Okubo Toshimichin ja Saigō Takamorin huomion ja toimi heidän yhteyshenkilönään Kioton ja Kagoshiman paikallishallinnon välillä.
Tietäen että Satsuman ja Tokugawan välinen sota oli tulossa, Matsukata hankki Nagasakista laivan käyttääkseen sitä tulevassa konfliktissa. Alus sai nimekseen Kasuga. Satsuman johtajat katsoivat aluksen toimivan paremmin rahtilaivana, joten Matsukata erosi hankkimansa laivan kapteenin asemasta. Pari kuukautta myöhemmin Kasugasta kuitenkin tuli sotalaiva ja se osallistui Boshin-sotaan Tokugawan laivoja vastaan. Meiji-restauraation aikaan Matsukata auttoi järjestyksen ylläpitämisessä Nagasakissa Tokugawa bakufun kaatumisen jälkeen. Vuonna 1868 Okubo nimitti Matsukatan Hitan prefektuurin kuvernööriksi. Kuvernöörinä toimiessaan Matsukata toteutti useita uudistuksia, kuten rakensi teitä, perusti uuden sataman Beppuun ja rakensi orpokodin. Hänen kykynsä hallintoviranomaisena huomattiin Tokiossa ja parin vuoden jälkeen Matsukata kutsuttiin pääkaupunkiin.
Talousuudistus.
Matsukata muutti Tokioon 1871 ja ryhtyi työstämään vuosien 1873–1881 maaverotusuudistuksen lakeja.
Uuden järjestelmän mukaan:
Uusi verotusjärjestelmä erosi radikaalisti perinteisestä verotusjärjestelmästä, jonka mukaan veroja maksettiin riisinä sen mukaan paljonko riisiä tuotettiin. Meni joitakin vuosia ennen kuin japanilaiset hyväksyivät uuden järjestelmän.
Pääministerikaudet.
Matsukata seurasi Yamagata Aritomoa pääministeriksi 6. toukokuuta 1891 ja toimi virassa 8. elokuuta 1892 asti. Hän toimi pääministerinä uudestaan Itō Hirobumin jälkeen 18. syyskuuta 1896 – 12. tammikuuta 1898, jonka ajan hän toimi samaan aikaan talousministeriä.
Lentokentällä

Lentokentällä () on Lutonin lentoasemalla kuvattu brittiläinen televisiosarja. Vuosina 1998–1999 kuvatuissa ensimmäisen tuotantokauden jaksoissa näytettiin Britannia Airways -lentoyhtiön matkustajien ja lentokenttätyöntekijöiden arkea Lutonin lentoasemalla. Myöhemmin 1999–2006 kuvatuissa jaksoissa yhtiö vaihtui EasyJetiksi. Ohjelmaa kuvattiin vuosina 1998–2006, ja Suomessa sitä näytettiin TV5-kanavalla iltapäivisin, sekä uusintoina illalla ja iltapäivisin. Ohjelman menestys herätti kiinnostusta Yhdysvalloissa, ja niin Southwest Airlines innostui tekemään samantyylistä ohjelmaa Yhdysvalloissa Chicagon, Baltimore-Washingtonin, Los Angelesin ja Seattlen lentokentillä.
Tuotanto.
EasyJetiä lähestyttiin vuoden 1998 puolivälissä, kun Britannia Airwaysin arjen kuvaamista oltiin lopettamassa. Ensimmäinen jakso EasyJetin arjesta kuvattiin tammikuussa vuonna 1999. Vuonna 2003 "Lentokentällä" oli ITV:n suosituin tositapahtumiin perustuva sarja, ja sen myötä ohjelman lähetysoikeudet myytiin ympäri maailmaa muun muassa Uuteen-Seelantiin, Australiaan ja Japaniin.
Ohjelmaa kuvattiin ajoittain myös Gatwickin ja Stanstedin lentokentillä.
Nation

Nation on brasilialaisen thrash metal -yhtye Sepulturan kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001 levy-yhtiö Roadrunner Recordsin kautta. Albumi on yhtyeen toinen albumi, jossa on mukana laulaja/kitaristi Derrick Green. 
Albumilla on vierailijoina merkittäviä artisteja kuten Hatebreedin laulaja Jamey Jasta, Dead Kennedysin laulaja Jello Biafra, Ill Ninon laulaja Cristian Machado, Bilen frontman Krztoff sekä Apocalyptica.
Nation on myynyt yli 80 000 kopiota Yhdysvalloissa ja kultaa Brasiliassa.
Albumi sai paremmat arvostelut kuin Against, mutta myi vähemmän kopioita kuin se. Sepultura syytti Roadrunner Recordsia siitä että he eivät edistäneet albumia tarpeeksi, ja vaihtoivat levy-yhtiöksi SPV Recordsin vuonna 2002.
Kappaleet.
Digipakin bonuskappaleet
Listasijoitukset.
Albumilista.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Talassemia

Talassemia (kirjaimellisesti "meriverisyys") on periytyvä autosomaalinen peittyvä veritauti. Talassemiassa geneettinen virhe aiheuttaa hemoglobiinin tuoton heikentymisen. Hemoglobiinin huono laatu ja pieni määrä voivat johtaa anemian tyyppisiin oireisiin, joita yleensä on talassemiaa sairastavilla. Heille voidaan joutua tekemään säännöllisesti verensiirtoja.
Tauti on yleinen erityisesti Välimeren maissa asuvien keskuudessa, ja tämä maantieteellinen seikka onkin syy taudin nimelle: Thalassa (θάλασσα) on kreikkaa ja tarkoittaa merta, Haima (αίμα) taas tarkoittaa verta. Euroopassa tapauksia on eniten Kreikassa (mukaan lukien Kreikan saaret), paikoin Italiassa (erityisesti Etelä-Italiassa), Sisiliassa, Sardiniassa, Maltalla ja Korsikalla. Kyproksella ja Kreetalla on taudin kantajia erityisen runsaasti. Myös muissa Välimeren lähivaltioissa on runsaasti talassemiaa sairastavia, esimerkiksi Lähi-idässä, Pohjois-Afrikassa ja Etelä-Aasiassa. Maailman suurin keskittymä taudin kantajia on Malediiveilla (18 prosenttia väestöstä). Suomessa talassemia ei kuulu suomalaiseen tautiperintöön, ja suurin osa suomalaisista talassemiatapauksista todetaan maahanmuuttajilta. .
Lajit.
Talassemian lajit ryhmitellään sen mukaan, mihin hemoglobiinin molekyyliin ne vaikuttavat. α (alfa) -talassemiassa, α-globiini ketjun tuotanto muuttuu, kun taas β (beeta) -talassemiassa, β-globiini ketjun tuotanto muuttuu. Talassemia aiheuttaa α- tai β-globiinin puutteen.
Hoito.
Hoidoksi on käytetty verensiirtoa, mutta kantasoluhoidolla sairaus voidaan parantaa kokonaan.
Tapiolan ratsastuskoulu

Tapiolan Ratsastuskoulu on Otaniemessä sijaitseva ratsastuskoulu. Talli on perustettu vuonna 1971, ja se toimii Hagalundin kartanon rakennuksissa. Koulussa on 200 vakituista oppilasta, ja se toimii yhteistyössä 1970 perustetun ratsastusseuran Tapiolan Ratsastajien kanssa. Tapiolan ratsastajien tapahtumista merkittävin on vuosittainen junioripokaali-kilpailu. 
Tapiolan ratsastajia edustava Johanna Vaahtera-Ruhtinas, joka pitää tallia tällä hetkellä, kilpaili pääosin 1980- ja 1990-luvulla aiemmin esteratsastuksen kansallisella tasolla ja osallistui tällöin myös kansainvälisiin kilpailuihin. Perheenlisäyksen myötä oma kilpaura jäi taka-alalle ja hän keskittyi valmennukseen ja koulutukseen perheen ratsastuskoulussa.
Joonas Vaahtera on osallistunut Helsinki International Horse Show'hun. Hänen saavutuksiinsa kuuluvat Turun Maljan toinen sija 2002 ja SM-kilpailujen neljäs sija 2001. Hän on ollut Suomen joukkueessa Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa.
Historia.
Tapiolan Ratsastuskoulu toimii Hagalundin kartanon alueella Espoon Otaniemessä. Ratsastuskoulu on koko toimintansa ajan ollut nykyisessä paikassa.
Tapiolan Ratsastuskoulun omistavat nykyäänkin perustajapariskuntansa Riitta Suulamo-Vaahtera ja Kalevi Vaahtera. Sammattilaissyntyinen Kalevi Vaahtera on toiminut nuoruudessaan ravihevosten parissa, mutta muutettuaan Helsinkiin hän kiinnostui ratsuista. Helsingin silloin ainoalla ratsastustallilla Keskustallin ratsastuskoululla Ruskeasuolla hän pääsi perehtymään lajiin K. O. Andersson-Blondyxin ohjauksessa ja hankki omia hevosia, muun muassa kilpailuissa menestyneen Shadow-ratsun. Ennen omaa ratsastuskoulua hän toimi opettajana Keskustallin ratsastuskoulussa ja oli 1968 perustamassa Tuomarinkylän ratsastuskoulun yhteydessä toimivaa Tuomarinkylän ratsastajia, jonka ensimmäinen puheenjohtaja hän oli. Kun Vaahteran pariskunta totesi, että ratsastuskoululle oli pääkaupunkiseudulla tarvetta, he vuokrasivat Hagalundin kartanon vanhan sikalan, jossa oli jo ollut ravihevosia ja silläkin hetkellä siellä toimi ratsastuskoulu. 12. helmikuuta 1971 he ostivat ratsastuskoulun, jonka mukana siirtyi myös vuokrasopimus tilojen käytöstä.
Parhaimmillaan koululla on ollut yli 400 vakituista asiakasta, samoin kuin seurassa jäseniä, mutta pääkaupunkiseudun ratsastustarjonnan lisäännyttyä asiakasmäärät ovat tasoittuneet. Ratsastuskoulun toimintaperiaatteet ovat kuitenkin pysyneet ennallaan, ja siellä opetetaan hyvää hevosmiestaitoa ja ratsastusta perusteista alkaen. Ratsastuskoulussa on 11 ponia ja 13 hevosta. Tapiolan ratsastajat kuuluu Suomen ratsastajainliittoon, ja Tapiolan ratsastuskoulu on Suomen ratsastajainliiton valvoma ratsastuskoulu.
Nils Erik Forsgård

Nils Erik Forsgård (s. 1968 Uusikaarlepyy) on suomenruotsalainen kirjailija ja aatehistorioitsija. Hänet valittiin syksyllä 2008 vasta perustetun suomenruotsalaisen ajatushautomo Magman ensimmäiseksi johtajaksi. 
Forsgård on julkaissut väitöskirjansa lisäksi lähinnä esseekokoelmia. Forsgårdin toinen koti on Berliinissä, jossa hän on toiminut vierailevana professorina Humboldt-yliopistossa. Hän on toiminut Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian aate- ja oppihistorian dosenttina vuodesta 2004. Forsgård on myös Euroopan kulttuuriparlamentin jäsen.
Vicente Sardinero

Vicente Sardinero (12. tammikuuta 1937 – 9. helmikuuta 2002) oli espanjalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hän syntyi Barcelonassa ja tulkitsi paitsi useita rooleja oopperassa (mm. Puccinia), myös zarzuelaa. Hänen La Scala -debyyttinsä tapahtui "Lucia di Lammermoorissa" vuonna 1967. 
Sardinero kuoli lähellä Madridia 65-vuotiaana.
Lennart Koskinen

Lennart Koskinen (s. 12. marraskuuta 1944 Helsinki) on Ruotsin kirkon Visbyn hiippakunnan emerituspiispa. 
Koskinen on kotoisin Helsingistä ja valmistunut ylioppilaaksi Nya Svenska Samskolasta (Lönkan). Hän on työskennellyt muun muassa Suomen puolustusvoimissa eri tehtävissä ja elinkeinoelämän palveluksessa.
Hän opiskeli teologiaa Ruotsissa ja vihittiin Ruotsin kirkon papiksi Luulajan hiippakunnassa vuonna 1975. Hän oli Ruotsin kirkon työelämäinstituutin (Kyrkans arbetslivsinstitut) johtajana 1980–1991 sekä Uppsalan tuomiokirkkoseurakunnan pappina. Hän tuli tunnetuksi Ruotsin radiossa pitämiensä aamuhartauksien "”God morgon, Gud”" välityksellä. Hän on suorittanut teologian tohtorin tutkinnon Uppsalan yliopistosta vuonna 1980 ja toiminut tutkijana ja yrityskonsulttina erityisesti etiikkaan ja elämänkatsomuskysymyksiin liittyvissä asioissa.
Hän toimi Tukholman tuomiorovastina 2001–2003 ja valittiin vuonna 2003 Visbyn hiippakunnan piispaksi. Siten hänestä tuli Ruotsin ensimmäinen Suomessa syntynyt piispa yli 200 vuoteen. Visbyn piispan tehtäviin littyy myös Ruotsin kirkon ulkomaantoiminnan ja ulkomaanseurakuntien kaitsenta. Hänen edeltäjänsä Visbyn piispana oli Biörn Fjärstedt ja häntä seurasi Sven-Bernhard Fast. Hän jäi eläkkeelle 2011. Sittemmin hän on toiminut pappina Ahvenanmaalla. Hänelle myönnettiin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappisoikeudet vuonna 2012.
Handyga

Handyga () tai Xaandyga () on kaupunkimainen taajama Tompon piirissä Sahan tasavallassa Venäjällä. Handyga on piirin hallinnollinen keskus. 
Taajama sijaitsee Kolyman valtatien ja Aldan-joen varrella. Sieltä on kesäisin kantosiipialusyhteys Jakutskiin.
Liukkaus

Liukkaus on kitkan vähäisyyttä. Maanteiden liukkautta vähennetään auraamalla, hiekoittamalla tai suolaamalla. Tiesuolan vesiliuos pysyy nestemäisenä enintään –6 asteeseen asti, joten sitä kylmemmässä täytyy turvautua hiekkaan. Suolaa levitetään toisinaan tielle jo ennen lumisateen alkua, jotta lumi ei tarttuisi tiehen kiinni. 
Liukkautta aiheuttavat tekijät.
Tieliikenteessä liukkautta voivat aiheuttaa lumi, jää ja kuura. Varsinkin silloin, kun tienpinta on pakkasella ja alueelle virtaa lämmintä ilmaa, liukkaus kasvaa suuresti. Liikenne voi pakata kuuran tai kuohkean lumen tiiviiksi polanteeksi, joka on hyvin liukasta. Mustaa jäätä syntyy, kun tienpinta jäähtyy nopeasti pakkaselle ulossäteilyn takia,mutta ilman kastepiste on vielä plussalla. Tällöin tienpintaan tiivistyy kastetta, joka jäätyy heti. Paannejäätä syntyy, kun tielle valuva vesi jäätyy. Vettä voi valua ympäröiviltä kallioilta tai sulavista lumipenkoista. Nuoskalumi voi tiivistyä liikenteen alla liukkaaksi polanteeksi. Jos lumi sulaa sohjoksi, se ei valu pois niin kuin vesi valuisi vaan jää tielle ja voi irrottaa renkaan tienpinnasta sohjoliirtoon. 
Syksyllä puista putoavat lehden murskaantuvat hyytelömäiseksi, erittäin liukkaaksi massaksi. Se on erityisen suuri ongelma raitiotieliikenteessä, sillä raitiotien kiskot ja vaihteet ovat muuta kadun pintaa alempana. Raitiovaunuille lehtikeli on vuoden liukkain aika.Myös junat myöhästelevät lehtikelin takia eri puolilla maailmaa.
Liukkauden vaikutukset.
Liukkaalla säällä turvalliset ajonopeudet pienenevät. Yhdysvalloissa on laskettu, että sakeassa lumipyryssä ajonopeudet moottoriteillä laskevat 5–40 %. Silti yli 1 300 henkeä kuolee ja yli 11 5000 henkeä loukkaantuu siellä kolareissa liukkaalla säällä. 
Suomessa on laskettu melko pienestä aineistosta (106 auto-onnettomuutta vuonna 1999), että vain kuusi prosenttia auto-onnettomuuksista johtui liukkaudesta. Väsymys, nukahtaminen, alkoholi ja sairaskohtaukset olivat huomattavasti yleisempiä syitä. Toisessa tutkimuksessa liukkaus oli kuitenkin yhtenä riskitekijänä 67 prosentissa naisten ja 38 prosentissa miesten hallinnanmenetysonnettomuuksista. 
Liukastumistapaturmat ovat toinen liukkauteen liittyvä onnettomuustyyppi. Esimerkiksi Suomessa kirjataan vuosittain noin 50 000 liukastumistapaturmaa, joista 10–20 johtaa kuolemaan. Jalankulkijat liukastelevat erilaisissa säätilanteissa kuin autoliikenne, kuten silloin, kun jään päälle sataa lunta. Suomessa on arvioitu, että kaatumis- ja liukastumistapaturmista koituu vuosittain menetettyjen työpäivien ja sairaanhoidon kulujen vuoksi noin 400 miljoonan euron kustannukset, ja näistä tapaturmista kaksi kolmasosaa sattuu lumisella tai jäisellä alustalla. Kanadassa Ottawan kaupunki julkaisee riskiryhmille, kuten vanhuksille ja maahanmuuttajille, ohjeita turvallisesta talviliikkumisesta.
Kill at Will

Kill at Will on rap -artisti Ice Cuben ensimmäinen EP. Se julkaistiin vuonna 1990 miltei heti esikoisalbumin "AmeriKKKa's Most Wantedin" jälkeen. EP myi miltei heti kultaa ja pian myös platinaa, ollen ensimmäinen platinarajan saavuttanut hip hop -EP.
Singlet.
Endangered Species (Tales from the Darkside)
Teriberka (joki)

Teriberka () on Barentsinmereen laskeva joki Kuolan niemimaan pohjoisosassa, Murmanskin alueella. Joki on 127 kilometrin pituinen ja se laskee Teriberkanlahteen Teriberkan kylän kohdalla, joka sijaitsee noin 50 km Kuolanvuonon suulta itään. Jokeen laskevan valuma-alueen suuruus on 2 230 neliökilometriä.
Jokeen rakennettiin 1976-1990 kaksi vesivoimalaitosta, joiden yhteisteho on 157 megawattia ja vuosituotanto 290 GWh. Rakentamisen yhteydessä joen juoksulle syntyi kaksi tekojärveä, ja joen kukoistanut lohitalous tuhoutui.
Valentin Jordanov

Valentin Jordanov Dimitrov (, s. 26. tammikuuta 1960) on bulgarialainen vapaapainija ja eräs lajinsa kautta aikain menestyksekkäimmistä urheilijoista.
52 kilogramman painoluokassa painineen ja 156 senttimetrin mittaisen Jordanovin uran huippuhetket ajoittuivat 1980- ja 1990-luvuille, jolloin hän saavutti olympiakultaa sekä -pronssia ja voitti seitsemän kultamitalia sekä EM- että MM-kilpailuista. 685 uransa aikana käymästään ottelusta hän voitti 673. Hän aloitti harjoittelun Armeijan keskusurheiluseurassa Jantso Patrikovin valmennuksessa. 1990-luvulla hän muutti Yhdysvaltoihin, mutta jatkoi kilpailemistaan kotimaassaan Slavia-Litex-seurassa. Hänen valmentajanaan toimi Jordan Hristov.
Jordanov lopetti uransa 36-vuotiaana vuonna 1996 Atlantan olympialaisiin (kultaa), minkä jälkeen hän toimi valmentajana ja vuodesta 1998 lähtien Bulgarian painiliiton puheenjohtajana. Vuodesta 2000 lähtien hän on ollut maansa olympiakomitean jäsen. Jordanovilla on vaimo ja kaksi lasta.
Kansainvälisen olympiakomitean uhattua pudottaa paini olympiaohjelmasta vuonna 2013 Jordanov palautti vastalauseena KOK:lle olympiakultamitalinsa.
Arvokisamitali.
Olympialaiset
MM-kisat
EM-kisat
Harry Gregson-Williams

Harry Gregson-Williams (s. 13. joulukuuta 1961) on brittiläinen säveltäjä ja musiikkituottaja, joka on säveltänyt musiikkia elokuviin ja videopeleihin. Hän on tehnyt sävellyksiä muun muassa David Arnoldin, Stephen Bartonin, David Buckleyn, Norihiko Hibinon, John Powellin, Trevor Rabinin ja Hans Zimmerin kanssa.
Harry Gregson-Williams syntyi vuonna 1961 Englannissa. Myös hänen pikkuveljensä Rupert Gregson-Williams on elokuvasäveltäjä. 1980-luvulla Gregson-Williams oli musiikinopettaja ensin Amesbury Schoolissa Surreyssä ja sitten Guildhall School of Music and Dramassa Lontoossa. Hän siirtyi elokuvamusiikin pariin 1990-luvulla. Hänen ensimmäinen elokuvasävellyksensä oli vuonna 1994 ilmestyneessä Chris Jonesin jännityselokuvassa "Valkoinen enkeli". Vuosikymmenen puolivälissä hän oli päässyt säveltämään musiikkia Hollywoodin blockbuster-elokuvissa, kuten "The Rock – paluu helvettiin", "Rauhantekijä" ja "Armageddon". Gregson-Williams on säveltänyt soundtrackit ohjaaja Tony Scottin kaikkiin elokuviin vuoden 1998 jännityselokuvasta "Valtion vihollinen" lähtien. Hän pääsi palkintoehdokkaaksi Parhaan musiikin Golden Globesta vuoden 2005 fantasiaelokuvalla "". Gregson-Williams on myös tehnyt sävellyksiä videopeleihin, kuten Hideo Kojiman "Metal Gear" -pelisarjassa.
Death Certificate

Death Certificate on rap -artisti Ice Cuben toinen studioalbumi, joka julkaistiin 29. lokakuuta 1991. Albumia myytiin yli miljoona kappaletta ja se ylitti platinarajan. Albumi sijoittui Top R&amp;B/Hip-Hop Albums -listan ykkössijalle ja Billboard 200 -listan sijalle 2.
Eläinten talvehtiminen

Eläinten talvehtiminen tarkoittaa erilaisia tapoja, joilla eläimet selviävät kylmästä vuodenajasta.
Talvihorroksessa eläimen elintoiminnot, kuten hengitys, sydämen syke ja aineenvaihdunta hidastuvat. Ruumiinlämpö laskee lähelle nollaa. Siili ja lepakot viettävät talven horroksessa. Syvin talvihorroksen laji, johon vaipuvat vaihtolämpöiset eläimet, on kylmähorros.
Horrokseen vaipuvat eläimet etsivät paikan, jossa ne eivät jäädy kokonaan. Sammakot painuvat järvien pohjamutaan.
Talviuni muistuttaa tavallista unta. Elintoiminnot ovat lähempänä normaalitilaa kuin talvihorroksessa. Tunnetuin talviunta nukkuva laji on karhu.
Monet aktiivisina pysyvät lajit muuttavat elinalueitaan talven tullessa. Hirvet kokoontuvat alueille, joista saa paljon ravintoa pienellä liikuntamäärällä, esimerkiksi nuoriin metsiin. Myös vaelluslinnut siirtyvät ravinnon perässä. Eräät jyrsijät käyttävät hyväkseen lumihangen eristävää vaikutusta, ja pysyvät lumen alla maan rajassa mihin ne kaivelevat talvikäytäviään. Metsäkanalinnut viettävät suurimman osan kylmistä pakkaspäivistä lumikiepissä.
Monet eläimet ajoittavat lisääntymisen ja muodonmuutokset siten, että ne voivat talvehtia mahdollisimman turvallisesti ja syödä kesällä mahdollisimman paljon. Monet hyönteiset talvehtivat koteloina, kuoriutuvat keväällä, munivat ja kuolevat ennen syksyä pois. Karhu ja orava synnyttävät poikasensa talvella ja imettävät niitä pesässä – kevään tullen poikanen voi alkaa opetella syömään kiinteää ravintoa, kun lumi sulaa.
PBC Ural Great

PBC Ural Great () on venäläinen koripalloseura, joka sijaitsee Permissä, Venäjällä. Ural Great on ainoa joukkue joka on pystynyt voittamaan Venäjän mestaruuden PBK TsSKA Moskovan lisäksi. Tämän se teki vuosina 2001 ja 2002. EuroCup Challengen joukkue voitti 2006.
Seura on myös kärsinyt talousvaikeuksista ja sen omaisuutta on jouduttu ulosmittaamaan.
Guaram I

Guaram I () oli georgialainen ruhtinas, joka hallitsi Iberian ruhtinaskuntaa ja jolla oli roomalainen kuropalates-arvonimi vuosina 588–n. 590. Häntä pidetään yleisesti samana henkilönä kuin bysanttilaisen kronikoitsijan Theofaneen mainitsema Gorgenes (Gurgenin latinisoitu muoto).
Guaram oli kuningas Vakhtang I Gorgasalin nuoremman pojan Leon ja tämän roomalaisen vaimon Helenen poika. Siten hän kuului Khosroiani-dynastian nuorempaan ei-kuninkaalliseen haaraan (guaramidit), joka hallitsi Iberian lounaisia ruhtinaskuntia Klardžetia ja Džavakhetia. Keskiaikaisen georgialaisen kirjoittajan Sumbat Davitis-dzen mukaan hän oli ensimmäinen Bagrationi-hallitsija, mutta suurin osa nykytutkijoista ei ole pitänyt väitettä uskottavana.
Kun sota Rooman ja sassanidien Iranin välillä syttyi jälleen Justinus II:n aikana (hallitsi 565–578), Guaram/Gorgenes liittoutui armenialaisen prinssin Vardan III Mamikonianin ja roomalaisten kanssa. Hän yritti irrottautua epätoivoisesti Iranin vallasta vuonna 572 ("Theoph. Byz." Fr. 3). Kansannousun epäonnistumisen jälkeen hän pakeni ilmeisesti Konstantinopoliin ja pysyi siellä palatakseen jälleen politiikkaan vuonna 588, kun iberialaiset kapinoivat georgialaisen kronikoitsijan Džuanšerin mukaan jälleen sassanideja vastaan. Iberian aateliset pyysivät keisari Maurikiokselta (hallitsi 582–602) hallitsijaa Iberian kuningassuvusta: Maurikios lähetti Mtskhetaan Guaramin, jolle hän myönsi kuropalates-arvonimen. Niin Iberian ruhtinaskunta korvasi khosroidien hallitseman kuningaskunnan, jonka sassanidit olivat lakkauttaneet vuonna 580. Guaramia on perinteisesti pidetty Mtskhetassa sijaitsevan Džvarin luostarin perustajana. Häntä seurasi valtaistuimelle hänen poikansa Stepanoz I.
Guaram I oli ensimmäinen georgialainen hallitsija, joka löi sassanidien hopeadrakmojen mukaan muotoiltuja kolikoita. "Iberialais-sassanidilaisissa" kolikoissa on nimikirjaimet GN eli Gurgen. Georgialaisten kronikoiden tallentama "Guaram" vaikuttaakin olleen kotimaiseen käyttöön tarkoitettu nimi, kun taas hallitsijan virallinen nimi oli "Gurgen", jota käytettiin ulkosuhteissa ja kolikoissa. Ulkopuoliset lähteet käyttävätkin sitä.
Mattias Weinhandl

Mattias Weinhandl (s. 1. kesäkuuta 1980 Ljungby, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Weinhandl on oikea laitahyökkääjä. Weinhandl siirtyi kaudeksi 2012–2013 Ruotsin Elitserienin Linköpingiin.
Mattias Weinhandlin ura alkoi vuonna 1997 IF Troja-Ljungbyssä Ruotsin I-divisioonassa. Vuonna 1999 siirtyi Elitserienissä pelaavaan MODOon. Saman vuoden New York Islanders varasi hänet NHL:ään varausnumerolla 78. Weinhandl muistetaan erityisesti vaikeasta silmävammasta, joka oli lopettaa hänen jääkiekkouransa ennen kuin se oli kunnolla alkanutkaan. Vastapelaajan maila mursi hänen kasvoluunsa nuorten neljän maan turnauksessa marraskuussa 1999. Vamman takia hänen vasemman silmänsä näkökenttä kaventui 10 prosenttiin.
Mattias Weinhandl siirtyi Pohjois-Amerikkaan vuonna 2002. Neljän vuoden aikana Pohjois-Amerikassa Weinhandl edusti NHL:ssä New York Islandersiä ja Minnesota Wildia sekä AHL-seuroja Bridgeport Sound Tigersiä ja Houston Aerosia. Weinhandl pelasi Ruotsissa MODOssa, jolloin hän voitti Elitserienin runkosarjan maalipörssin, samalla ollessaan runkosarjan kolmanneksi paras pistemies. Kauden 2006–2007 jälkeen Weinhandl palasi Ruotsin Elitserieniin ja Linköpingiin. Vuonna 2008 Weinhandl teki neljävuotisen jatkosopimuksen Linköpingin kanssa. Hän vietti kuitenkin koko sopimuskauden lainalla Venäjän KHL-sarjassa. Weinhandl siirtyi ensin Dynamo Moskovaan, josta hän jatkoi vuonna 2010 SKA Pietariin.
Pietarissa Weinhandl pelasi kaksi kautta. Hän teki uuden kaksivuotisen sopimuksen Linköpingin kanssa keväällä 2012 ja palaa joukkueeseen näin neljän vuoden lainapestin jälkeen.
Weinhandl oli voittamassa jääkiekon MM-pronssia Ruotsin joukkueessa Ruotsin omissa kotikisoissa 2002 sekä Sveitsissä 2009 ja Saksassa 2010.
Pellekaija Pum

Pellekaija Pum on suomalainen, vuonna 1992 toimintansa aloittanut lastenmusiikkia esittävä yhtye. Yhtyeen musiikki sisältää vaikutteita useista eri musiikin tyylilajeista. Yhtyeen seitsemällä CD:llä on mm. reggaeta, skata, soulia/funkia, rockia, popia, folkia, swingiä, humppaa, jenkkaa ja bluesia. Lastenlaulumaisuus ilmenee laulujen aiheissa ja huumorilla höystetyissä lauluteksteissä. 
Yhtyeen nimi Pellekaija Pum viittaa yhtyeen keikoillakin esiintyvään lintuhahmoon. 
TV.
Pellekaija Pum on tehnyt myös kaksi omaa TV-sarjaa, joita on esitetty MTV3-kanavalla. Tuotannossa ovat olleet mukana mm. Suomen Pelastusalan Keskusjärjestö ja Kotitapaturmien ehkäisykampanja.
The Return of Bruno

The Return of Bruno on näyttelijä Bruce Willisin ensimmäinen sooloalbumi. Albumi julkaistiin 20. tammikuuta 1987 ja on menestynyt Willisin 3 albumista kaikkein parhaiten. Single "Respect Yourself" sijoittui Billboardin virallisella singlelistalla sijalle #5. Muut singlet "Young Blood" ja "Under the Boardwalk" sijoittuvat sijoille #59 ja #68. Albumi on tyyliltään R&amp;B:tä ja poprockia.
Slavko Vraneš

Slavko Vraneš (Славко Вранеш) (s. 30. tammikuuta 1983 Pljevlja, Montenegro, Jugoslavia) on montenegrolainen koripalloilija. Hän on maailman pisimpiä koripalloilijoita (229 cm).
Vraneš ei menestynyt Yhdysvalloissa: hän pelasi NBA:ssa ainoastaan yhdessä ottelussa kolme minuuttia Portland Trail Blazersin joukkueessa kaudella 2003–2004. Tämän jälkeen hän edusti hetken KK Crvena zvezdaa sekä kaudet 2004–2007 KK Budućnost Podgoricaa. Vuonna 2007 hän solmi KK Partizanin kanssa kolmen vuoden sopimuksen.
Vraneš on pituutensa ansiosta tärkeä pelaaja korin alla vaikkakin kankealiikkeinen. Hänen heittotarkkuutensa on heikompi kuin monilla muilla pitkillä pelaajilla.
Pierre Nora

Pierre Nora (17. marraskuuta 1931 Pariisi – 2. kesäkuuta 2025) oli ranskalainen historioitsija, joka tunnettiin ranskalaista identiteettiä, Ranskan kollektiivista muistia ja historioitsijan ammattia käsittelevistä tutkimuksistaan. Hän nimensä yhdistetään usein Uuden historian ("la Nouvelle histoire") -koulukuntaan. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen. 
Ura.
Pierre Nora oli nuorin lääkäriperheen lapsista. Isä oli johtotehtävissä Rothschild-sairaalassa. Sota-ajan hän vietti äitinsä ja kolmen sisaruksensa kanssa Grenoblessa ja myöhemmin sisäoppilaitoksessa, josta hän karkasi kun Gestapo tuli häntä noutamaan. Rauhan tultua hän palasi Pariisiin ja opiskeli arvostetuissa Carnot ja Louis-le-Grand lyseoissa. Hän suoritti myös filosofian maisterin tutkinnon ja hankki itselleen opettajan pätevyyden vuonna 1958.
Merkittävää vaihetta Noran uralla edusti hänen työskentelynsä Algeriassa Oranin kaupungin Lamoricière-lyseossa. Koko Ranskalle kuulunut siirtomaa eli suurten myllerrysten aikaa ja tästä ajasta hän kirjoitti kollektiivista psykologista historiankirjoitusta edustavan teoksen "Les Français en Algérie". Algerian jälkeen hän matkusti useissa maissa kuten Yhdysvalloissa, Kuubassa ja Kiinassa, jonka kenraali Charles de Gaulle oli juuri tunnustanut valtiollisesti.
Oman historiallisen tuotantonsa ohella hän toimi myös kustannusvirkailijana ja perusti ja johti useita kirjallisia kokoelmia, joissa on julkaistu niin ranskalaista kuin ulkomaalaistakin historiantutkimusta. Hän osallistui aktiivisti järjestötoimintaan ja oli esimerkiksi "Liberté pour l'histoire" -järjestön puheenjohtaja vuodesta 2007. Hän sai runsaasti eri palkintoja teoksistaan ja oli Ranskan kunnialegioonan komentaja.
Prospekt’s March

Prospekt's March on englantilaisen vaihtoehtorock-yhtyeen Coldplayn EP, joka julkaistiin 21. marraskuuta 2008. EP:llä on monia yhtyeen edellisen albumin, "Viva la Vida or Death and All His Friendsin", äänityssessioissa nauhoitettuja kappaleita. Se oli mukana joissakin "Viva la Vidan" erikoisversioissa.
EP:n kannessa on Eugène Delacroixin maalaus "Poitiers'n taistelu". Sen kappale "Glass of Water" nousi iTunesin 100 ladatuimman joukkoon ja kappale "Life in Technicolor II" nousi sijalle 28 Britannian singlelistalla.
EP oli myynyt helmikuuhun 2009 mennessä 402 000 kopiota.
Kappaleet.
Anton Corbijnin ohjaama musiikkivideo kappaleelle "Viva la Vida" oli mukana EP:n iTunes Storen versiolla.
Listasijoitukset.
"Prospekt's March" sijoittui ensimmäisellä viikollaan "Billboardin" "Billboard" 200 -albumilistalla sijalla 15, myyden 77 000 kopiota ensimmäisellä viikollaan.
Julkaisuhistoria.
Muualla maailmassa julkaisupäivä oli 24. marraskuuta 2008.
Shirley Stobs

Shirley Anne Stobs () on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa naisten 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä Rooman kesäolympialaisissa 1960. Stobsin kanssa samassa joukkueessa uivat Joan Spillane, Carolyn Wood ja Christina von Saltza. Joukkueen uima aika (4.08,9) oli samalla myös uusi maailmanennätys.
Stobs edusti uintiurallaan "Miami Shores Country Clubia". Hän on 162 senttimetriä pitkä ja painoi uintiurallaan 56 kilogrammaa.
Katsura Tarō

Katsura Tarō (, 4. tammikuuta 1848 – 10. lokakuuta 1913) oli Keisarillisen Japanin armeijan kenraali, poliitikko ja kolminkertainen Japanin pääministeri.
Sotilasura.
Katsura syntyi samurai-perheeseen Hagissa, Chōshūn hanissa. Nuorena Katsura liittyi Tokugawa-shōgunaatin vastaiseen liikkeeseen ja oli osallisena eräissä Boshin-sodan suurista taisteluista.
Uusi Meiji-hallitus katsoi Katsuran olevan kyvykäs ja lähetti hänet Saksaan opiskelemaan sotatiedettä. Hän palveli sotilasasiamiehenä Japanin suurlähetystössä Saksassa vuosina 1875–1878 ja uudestaan 1884–1885. Palatessaan Japaniin hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Katsura palveli useissa merkittävissä armeijan viroissa ja vuonna 1886 hänet nimitettiin sotaministeriksi.
Ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan aikana Katsura komensi Keisarillisen Japanin armeijan kolmatta divisioonaa opettajansa sotamarsalkka Yamagata Aritomon alaisuudessa. Sodan jälkeen Katsuralle myönnettiin "kazoku"-aatelijärjestelmän mukainen "shishaku"-titteli (varakreivi). Hänet nimitettiin Taiwanin toiseksi kenraalikuvernööriksi 2. kesäkuuta 1896 ja hän toimi virassa vuoden 1896 lokakuuhun asti. Katsura toimi kahdessa peräkkäisessä hallituksessa sotaministerinä vuodesta 1898 vuoteen 1901.
Pääministerikaudet.
Katsuran ensimmäinen pääministerikausi alkoi 2. kesäkuuta 1901 ja jatkui neljä ja puoli vuotta eteenpäin aina 7:een tammikuuta 1906 asti, mikä oli tuon ajan ennätys Japanissa. Hänen ensimmäisen toimikautensa aikana Japani solmi Japanin ja Yhdistyneen kuningaskunnan liiton vuonna 1902 sekä voitti Venäjän vuosina 1904 ja 1905 käydyssä Venäjän–Japanin sodassa. Yhdysvaltojen kanssa 1905 tehty Taftin–Katsuran sopimus antoi Japanille toimivan, Korean kattavan suojelualueen.
Katsura luopui virastaan Saionji Kinmochin hyväksi tammikuussa 1906 Japanin ja Venäjän välisen sodan päättäneen Portsmouthin rauhansopimuksen aiheuttaman kiistelyn ja epäsuosion vuoksi. 
Katsuran toinen kausi pääministerinä oli 14. heinäkuuta 1908 – 30. elokuuta 1911. Katsuran epäsuosio kasvoi entisestään hänen toisen kautensa aikana, koska yleisesti epäiltiin hänen käyttävän virkaansa henkilökohtaisen omaisuutensa kasvattamiseen ja pitävän armeijan etuja tärkeämpinä kuin kansan edut. Erottuaan virasta Katsurasta tuli "kōshaku" (herttua), "naidaijin" (keisarillisen sinetin haltija) sekä yksi genroista. Katsura toimi pääministerinä vielä kolmannen lyhyen kauden 21. joulukuuta 1912 – 20. helmikuuta 1913. Hänen nimityksensä aiheutti laajoja mellakoita, joita alettiin nimittää Taishōn poliittiseksi kriisiksi. Hänen nimitystään pidettiin genroiden juonena, jonka tarkoitus oli syrjäyttää perustuslaillinen hallinto. Kompromissin sijaan Katsura perusti oman poliittisen puolueensa Rikken dōshikain pyrkimyksenään hankkia omat tukijoukkonsa. Katsuralle esitetyn epäluottamuslauseen ja tukijoiden menettämisen jälkeen Katsura luopui pakon edessä virastaan helmikuussa 1913.
Guaram II

Guaram II () oli Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) ruhtinas guaramidi-dynastiasta vuosina 684/685–n. 693. 
Guaram oli Klardžetin ja Džavakhetin herttua (eristavi). Hän nousi Iberian ruhtinaaksi, kun hänen edeltäjänsä Adarnase II Khosroiani-dynastiasta kaatui taistellessaan kasaareja vastaan vuonna 684 tai 685. Kun Bysantti oli voittanut sodan kalifaattia vastaan, Guaram alkoi noin vuonna 689 tukea Bysantin keisari Justinianus II:ta ja hänelle annettiin kuropalates-arvonimi. Hänen seuraajakseen lienee noussut hänen poikansa tai pojanpoikansa Guaram III jonkin verran ennen vuotta 693, jolloin arabit onnistuivat valloittamaan Kaukasian alueen kasaariliittolaistensa avustuksella ja alkoivat hallita aluetta suoraan Dvinissä asuneen varakuninkaansa (wali) kautta.
Raindrops Keep Fallin’ on My Head

”Raindrops Keep Fallin’ on My Head” on sanoittaja Hal Davidin ja säveltäjä Burt Bacharachin vuoden 1969 elokuvaa "Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat" varten tekemä musiikkikappale. Se palkittiin parhaan laulun Oscarilla, minkä lisäksi elokuva sai Oscarin myös parhaan musiikin kategoriassa. B. J. Thomasin esittämänä kappale oli neljä viikkoa Billboard Hot 100 -listan ykkössijalla vuonna 1970. Billboard Hot 100 All-Time Top Songs -listauksessa kappale sijoittui 85:nneksi, ja American Film Institute sijoitti sen 23:nneksi.
Kappale on käännetty suomeksi nimille ”Ei haittaa sää” (san. Vexi Salmi) ja ”Räystäät jos tippuu” (san. Pertti Reponen).