tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
August Krogh

Schack August Steenberg Krogh (15. lokakuuta 1874 – 13. syyskuuta 1949) oli tanskalainen fysiologi ja eläintieteilijä. Hän sai lääketieteen Nobelin palkinnon vuonna 1920 hiussuonia koskevista tutkimuksistaan.
Krogh aloitti Kööpenhaminan yliopistossa lääketieteen opinnot 1893, mutta vaihtoi pääaineensa eläintieteeseen. Valmistuttuaan hän pääsi fysiologi Christian Bohrin (Niels Bohrin isä) assistentiksi. Vuonna 1908 Krohnista tuli eläinlääketieteen apulaisprofessori ja kahdeksan vuotta myöhemmin varsinainen professori, jona hän toimi vuoteen 1945 asti.
Krogh tutki urallaan monenlaisia asioita, joista monet liittyivät eliöiden kaasujen vaihtoon. Väitöskirjassaan 1903 hän tutki aihetta sammakoilla ja kolme vuotta myöhemmin hänen tutkimuksensa keuhkojen kaasujen vaihdon mekanismista palkittiin arvostetulla Itävallan tiedeakatemian Seegen-palkinnolla. Hän jatkoi tutkimusta osin yhteistyössä vaimonsa Marie Kroghin kanssa ja kirjoitti teoksen "The Respiratory Exchange of Animals and Man" vuonna 1916. Hänen tutkimuksensa palkittiin Nobelilla 1920, jonka jälkeen Krogh jatkoi vielä tutkimusta ja julkaisi laajemman "The Anatomy and Physiology of the Capillaries" -teoksen 1922.
Krogh teki myös lukuisia teknisiä innovaatioita. Hänen kehittämäänsä tallentavaa spirometria käytetään sairaaloissa ja hän kehitti myös muun muassa tarkkuuspipetin, hengityskojeen ja paransi kaasujen analysointimenetelmiä.
Krogh nimitettiin useiden yliopistojen kunniatohtoriksi ja hän oli useiden tiedeakatemioiden, muun muassa Tanskan tiedeakatemian ja Royal Societyn, jäsen.
Krogh meni naimisiin Marie Jörgensenin kanssa 1905. Hän oli myös arvostettu tutkija. He saivat neljä lasta. Krogh kuoli Kööpenhaminassa syyskuussa 1949.
Kalifornian yliopisto (Santa Barbara)

Kalifornian yliopisto, Santa Barbara (engl. University of California, Santa Barbara, lyhenne UCSB) on julkinen tutkimusyliopisto, joka kuuluu Kalifornian yliopisto -systeemiin. UCSB on jakaantunut viiteen eri laitokseen. Opiskelijoita siellä on yhteensä 17 726 ja jatko-opiskelijoita 2 833. Kampuksen pinta-ala on 4,1 km².
UCSB perustettiin vuonna 1905 itsenäisenä opettajien opistona, mutta liittyi vuonna 1944 Kalifornian yliopisto -järjestelmää. Yliopiston nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1958.
Yliopisto saa rahoituksensa useasta lähteestä, kuten valtion obligaatioista, tiedekunnan tutkimusrahoista, opiskelijamaksuista ja lahjoittajilta.
Stereoääni

Stereoääni, 2-kanavainen ääni tai yleisemmin pelkkä stereo, tarkoittaa äänentoistossa kahden kaiuttimen, vasen ja oikea sekä vähintään kahden äänikanavan käyttämistä. Stereolla tyypillisimmin lisätään musiikin tilavaikutelmaa sijoittamalla instrumentit, kaiut ja muut efektit stereokuvan eri kohtiin. 
Stereofoninen äänentoisto perustuu niin sanottuun phantom- eli lumevaikutelmaan, jossa kahden kaiuttimen välille kuvitellulta janalta (ns. stereokannalta) kuulostaa tulevan ääntä, samoin kuin itse kaiuttimien suunnastakin. Todellisuudessa kaiuttimien väliseltä alueelta ei kuitenkaan koskaan kuulu mitään, vaan kaikki ääni tulee aina vain joko vasemmasta tai oikeasta kaiuttimesta. Tämän lumeilmiön eli uskottavan stereokannan vaikutelman syntyminen riippuu ratkaisevasti äänityksen yhteydessä käytetystä mikrofonisijoittelusta, samoin kuin itse kaiuttimien sijoittelusta kuunteluhuoneessa. Yleensä parhaana kaiutinsijotteluna pidetään sellaista, jossa kaiuttimet ovat kuulijaa kohti käännetyt ja sijaitsevat tasakylkisen kolmion kahdessa kulmassa samalla, kun kuulija itse on kolmion kolmannen kulman kohdalla. 
Kuulokkeiden synnyttämä stereovaikutelma poikkeaa suuresti kaiuttimien tuottamasta. Suurin ero on siinä, että kuulokekuuntelussa kuulijan eteen ei muodostu uskottavan kuuloista stereokantaa, vaan kannan keskelle sijoitetut äänet kuulostavat tulevan ikään kuin kuulijan pään sisältä tai takaa. Tosin tässäkin alkuperäisäänityksen tekniikka vaikuttaa suuresti kuunteluvaikutelmaan; parhaiten kuulokestereossa "toimivat" ns. keinopää-äänitteet, jotka on alun perinkin taltioitu ihmispäätä anatomisesti muistuttavan mikrofonitelineen avulla. 
Ensimmäiset stereoäänilevyt ilmestyivät Yhdysvalloissa vuonna 1958. Ensimmäiset stereofonisten radiolähetysten standardit hyväksyttiin vuonna 1961, ja tv-lähetysten standardit vuonna 1984. Nykyisin stereoääntä käytetään lähes kaikessa sähköisessä mediassa, kuten CD-musiikissa, televisiossa ja äänenpakkaustiedostoissa.
Frédéric Mitterrand

Frédéric Mitterrand (21. elokuuta 1947 – 21. maaliskuuta 2024) oli ranskalainen ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, juontaja ja poliitikko, joka toimi 2009–2012 maansa kulttuuri- ja viestintäministerinä. Viihdeurastaan hän sai César-ehdokkuuden 1983 sekä kaksi 7 d’or -palkintoa (1989, 1990). Hän teki myös dokumentteja.
Tausta ja yksityiselämä.
Frédéric Mitterrand syntyi vuonna 1947. Hänen vanhempansa olivat Robert Mitterrand ja Édith Cahier. Mitterrand valmistui Sciences Po -korkeakoulusta Pariisissa ja opetti sitten jonkin aikaa taloustiedettä, historiaa ja maantiedettä. Vuonna 1971 hän osti Olympic Palace -elokuvateatterin, jossa hän alkoi näyttää klassikkoelokuvia ja independent-elokuvatuotantoja. Hän johti Olympic Palacea vuodet 1971–1986 ja Entrepôt-teatteria (1975–1986).
Mitterrand tiedosti jo nuorena, ettei ole hetero: hän kertoi vuonna 2012 "Têtu"-lehden haastattelussa, että vuonna 1966 ollessaan 19-vuotias isä oli sanonut Frédéricille, että "mielestäni luulen, että sinä pidät pojista, mutta älä huoli. Se ei ole ongelma. Tämä ei muuta välillämme mitään".
Frédéric Mitterrand oli Ranskan entisen presidentin François Mitterrandin veljenpoika. Ranskan kansalaisuuden lisäksi Frédéric Mitterrandilla oli myös Tunisian kansalaisuus. Mitterrandilla oli yksi biologinen lapsi ja kaksi adoptiolasta, jotka olivat alun perin Tunisiasta.
Mitterrand kuoli 21. maaliskuuta 2024 ollessaan 76-vuotias. Hän oli perheensä mukaan kärsinyt aggressiivisesta syövästä jo useiden kuukausien ajan.
Ura kulttuurialalla ja politiikassa.
Mitterrand alkoi 1980-luvulla tuottaa ja ohjata elokuvia sekä luoda ja juontaa elokuva-aiheisia televisio-ohjelmia. Hänen huomattavimpia ohjauksiaan olivat "Lettres d’amour en Somalie" (1981) ja oopperasovitus "Madame Butterfly" (1995).
Mitterrand liittyi 1993 Mouvement des radicaux de gauche -puolueeseen. Hänet valittiin 2008 Ranskan Rooman-akatemian johtajaksi, mutta vain muutamaa kuukautta myöhemmin hän palasi Pariisiin, kun hänet valittiin kulttuuriministeriksi. Hän toimi ministerinä Nicolas Sarkozyn presidenttikaudella vuoteen 2012 asti.
La mauvaise vie.
Mitterrand kirjoitti useita kirjoja. Eräs niistä, vuonna 2005 ilmestynyt omaelämäkerrallinen "La mauvaise vie", johti syytöksiin siitä, että Mitterrand olisi sekaantunut alaikäisiin poikiin Thaimaassa. Hän tuohtui syytöksistä ja ilmoitti, että harrasti seksiä vain oman ikäistensä tai viisi vuotta nuorempien kanssa. Kirja ei herättänyt kohua ilmestyessään, vaan vasta syksyllä 2009, kun Mitterrand astui puolustamaan Roman Polańskia.
Epäilykset alaikäisiin poikiin sekaantumisesta johtivat Mitterrandin eroa vaativiin mielenosoituksiin. Mitterrand kiisti kuitenkin syytteet sanomalla, että "tuomitsen pedofilian, joka on häpeäpilkku. Tuomitsen pedofilian, johon en ole koskaan osallistunut". Hänen mukaansa hän ei viitannut sanalla "pojat" nimenomaan alaikäisiin, vaan että sanavalinta oli tulkinnanvaraisempi.
Gerry Anderson

Gerry Anderson (14. huhtikuuta 1929 Lontoo, Iso-Britannia – 26. joulukuuta 2012) oli brittiläinen tuottaja, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Puolisonsa Sylvia Andersonin kanssa hän loi muun muassa televisiosarjat "Myrskylinnut", "UFO" ja "Avaruusasema Alfa".
Anderson ryhmineen kehitti supermarionaatiotekniikan, jota käytettiin ensimmäisen kerran lastensarjassa "Four Feather Falls". Tekniikkaa käytettiin edelleen kehitettynä sarjoissa "Supercar", "Fireball XL5" ja "Myrskylinnut".
Simon Sebag-Montefiore

Simon Sebag Montefiore (s. 1965) on brittiläinen historioitsija ja kirjailija. Hänet tunnetaan lukuisista historiallisista tietokirjoistaan, joiden lisäksi hän on kirjoittanut romaanin "Sashenka" (2008). Hän on Royal Society of Literaturen jäsen. 
Sebag Montefiore opiskeli Harrow Schoolissa ja Cambridgen yliopiston Gonville and Caius Collegessa. Hänen kirjojaan on käännetty lukuisille kielille. Ne ovat olleet kansainvälisiä myyntimenestyksiä ja tuoneet kirjoittajalleen palkintojakin. Hän asuu Lontoossa vaimonsa Santa Sebag Montefioren ja kahden lapsensa kanssa.
Sebag Montefioren historiallisia teoksia ovat muiden muassa "Stalin – punaisen tsaarin hovissa", "Ruhtinas Potemkin ja Katariina Suuri, Romanovit 1613–1918" sekä "Nuori Stalin".
Näkemykset.
"Nuori Stalin" -kirjassa Sebag Montefiore esittää, että Vladimir Leninillä oli vain kaksi kyvykästä apuria: Lev Trotski ja Josif Stalin. Samassa teoksessa Sebag Montefiore pyrkii oikaisemaan mielikuvia Stalinista georgialaisena maalaisjunttina ja korostaa, että Stalin oli poikkeuksellinen ihminen nuoruudestaan alkaen. Sebag Montefioren mielestä ennakkoluuloinen mielikuva Trotskista historian ainoana älykkönä on väärä.
Justin Furstenfeld

Justin Steward Furstenfeld (s. 14. joulukuuta 1975 Houston, Teksas) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan Blue Octoberin laulajana, kitaristina ja lauluntekijänä. Hänellä oli myös aiempi yhtye, The Last Wish. Hänen koulunsa oli Teksasin Houstonin High School for the Performing and Visual Arts.
Furstenfeldin kuvataidetta on ollut albumien "The Answers" ja "History for Sale" kansissa.
Furstenfeld on kärsinyt mielialahäiriöstä ja sen aiheuttamista päihdeongelmista. Hän on ollut potilaana psykiatrisessa sairaalassa. Blue Octoberin rumpali Jeremy Furstenfeld on hänen veljensä. Laulaa myös Tarjan uusimmalla albumilla: Colours In The Dark, kappaleella: Medusa.
Diskografia.
Sooloalbumit
The Last Wish
Blue October
Harvard of the South
Sessiomuusikkona
Telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 1997

Vuoden 1997 telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut käytiin Sveitsin Lausannessa 31. elokuuta – 7. syyskuuta. Kyseessä olivat ensimmäiset MM-kilpailut, joista pakolliset osiot oli karsittu pois.
Suomen Jani Tanskanen teki Lausannessa historiaa voittamalla maailmanmestaruuden rekillä: Tanskasen kultamitali oli ensimmäinen suomalaisen telinevoimistelijan voittama MM-mitali 47 vuoteen.
Mitalistit.
Miehet.
(*) Tasapisteissä paremmuus ratkaistiin karsinnan pisteiden perusteella.
Naiset.
(*) Tasapisteissä paremmuus ratkaistiin karsinnan pisteiden perusteella.
Sami Hynninen

Sami Hynninen (s. 18. maaliskuuta 1976 Lohja) on suomalainen muusikko ja taiteilija, joka tunnetaan parhaiten doom metal -yhtyeistä Reverend Bizarre, The Puritan ja Spiritus Mortis. Hänet palkittiin musiikillisista ansioistaan Somnium-stipendillä vuonna 2009. Vuonna 1998 kustannusyhtiö Sarjamafia julkaisi Hynnisen ensimmäisen sarjakuva-albumin "Maaginen matka". Sittemmin Hynninen on tullut tunnetuksi erityisesti doom metal -taustaisten yhtyeiden, kuten Jex Thoth, levynkansitaiteilijana.
Hynninen on kasvissyöjä, joka on viime vuosina puhunut julkisesti eläinten oikeuksien ja luonnonsuojelun ohella muun muassa rasismin ja seksismin vastaisuudestaan.
Spiritus Mortis

Spiritus Mortis on Alavudella vuonna 1987 perustettu doom- ja heavy metal -yhtye.
Historia.
Spiritus Mortis perustettiin vuonna 1987, joten sitä voidaan kutsua Suomen ensimmäiseksi doom metal -yhtyeeksi. Perustajajäsenet olivat Teemu ja Jussi. Aluksi yhtyeen nimi oli Rigor Mortis, mutta se vaihdettiin, koska sen niminen yhtye oli jo olemassa.
Ensimmäinen pitkäsoitto "Spiritus Mortis" julkaistiin kuitenkin vasta vuonna 2004. Seuraava levy "Fallen" julkaistiin vuonna 2006. Vuonna 2009 yhtyeeseen liittyi Sami Hynninen, ja kolmannen levyn "The God Behind the God" julkaisi Firebox Records.
Red River Floodway

Red River Floodway on vuonna 1969 valmistunut tulvakanava Winnipegissä, Kanadassa. Kanavan tarkoituksena on suojella Winnipegin kaupunkia Redjoen lähes vuosittaisilta tulvilta. Floodway on kaupungin itäpuolitse kulkeva 47 kilometriä pitkä pengerretty kanava, jonne voidaan ohjata tulvavesiä, korkeimmillaan 1 700 m³ sekunnissa. Kanava rakennettiin vuonna 1950 tapahtuneen suurtulvan jälkeen.
Päätöksen kanavan rakentamisesta teki Progressive Conservative Party -puolueeseen kuuluva Manitoban pääministeri Dufferin Roblin. Hänen vastustajansa kutsuivat kanavaa halventavasti "Duffin ojaksi" (). Kanava valmistui vastustuksesta huolimatta aikataulun mukaisesti maaliskuussa 1968 ennakoitua halvemmilla kustannuksilla. Sitä on käytetty tulvan torjumiseen ainakin kaksikymmentä kertaa vuoteen 2009 mennessä. Kanava on estänyt arviolta 10 miljardin dollarin arvosta tulvavahinkoja. Aikaisemmin käytetty pilkkanimi "Duffin oja" on edelleenkin käytössä, mutta nykyisin sillä on positiivinen merkitys.
Historia.
Vuoden 1950 tuhoisan suurtulva jälkeen kaupunki päätti, ettei samanlainen katastrofi saisi tapahtua uudelleen ja päätti 6. elokuuta 1962 rakentaa tulvakanavan kaupungin itäpuolelle. Kanava aiheutti eripuraa kansalaisten ja poliitikkojen keskuudessa projektin suuruudesta johtuen. Tulvaväylän rakentaminen oli maailman toiseksi suurin maansiirto-operaatio Panaman kanavan jälkeen. Kanavan kokonaiskustannukset olivat 63 miljoonaa dollaria, joka silloisen rahanarvon huomioon ottaen oli huomattavan kallis projekti.
Tulvakanava ja sen laajennus.
Tulvakanavan suuaukko sijaitsee Winnipegin eteläpuolella, jossa sijaitsevat myös Redjoen vedenkorkeutta säätelevät tulvaportit. Kanava kulkeen kaupungin itäpuolitse ja laskee jälleen takaisin Redjokeen kaupungin koillispuolella, Lockportin kylän lähettyvillä.
Tulvakanavan lisäksi kaupungin halkovien jokien varsille rakennettiin erillisiä tulvavalleja ja vuonna 1997 kaupungin eteläpuolelle rakennettiin Brunkildin Z-valli (valli muodostaa monen kilometrin mittaisen suuren Z-kirjaimen) suojaamaan kaupunki, kun tulvaveden korkeus lähestyi tulvavallien huippuja. Vuonna 2003 Winnipegin kaupunki päätti laajentaa tulvakanavaa. Laajennetun kanavan on tarkoitus suojella kaupunkia keskimäärin kerran 700:ssa vuodessa tapahtuvalta tulvalta ja kuljettaa tulvavesiä 4 000 m³/s. Alkuperäinen kanava pystyi suojaamaan kaupunkia kerran 90:ssä vuodessa sattuvalta tulvalta ja pystyi kuljettamaan tulvavesiä 1 700 m³/s. Kanavan laajennus päätettiin suorittaa leventämällä uomaa, koska syventämisen pelättiin aiheuttavan ongelmia alueen pohjavesille. Laajennuksen kustannusarvio on noin 665 miljoonaa dollaria ja sen on määrä valmistua vuonna 2010.
Tunnustus.
4. heinäkuuta 2008 International Association of Macro Engineering Societies luokitteli Red River Floodwayn yhdeksi nyky-maailman kuudestatoista tekniikan ihmeestä.
Fred Stanfield

Frederick William Stanfield (4. toukokuuta 1944 Toronto, Ontario, Kanada – 13. syyskuuta 2021) oli kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. 
Stanfield pelasi 14 kautta NHL:ssä vuosina 1964–1979 ja edusti Chicago Blackhawksia, Boston Bruinsia, Minnesota North Starsia ja Buffalo Sabresia. 
Bostonissa Stanfield voitti vuosina 1970 ja 1972 Stanley Cupin. Stanfield teki jokaisella kuudella Bostonissa pelaamallaan kaudella vähintään 20 maalia runkosarjassa. Paras kausi Stanfieldille oli 1971–1972, kun hän pelasi 78 runkosarjan ottelua ja teki niissä tehopisteet 23+56=79.
Stanfield pelasi Stanley Cup -finaaleita myös kaudella 1974–1975, mutta hänen joukkueensa Buffalo Sabres hävisi finaalit Philadelphia Flyersille. 
Stanfield pelasi NHL-uransa jälkeen vielä yhden kauden AHL:n Hershey Bearsissa, ennen kuin lopetti uransa vuonna 1979. 
Stanfield asui uransa jälkeen Buffalossa, jossa omisti huonekaluliikkeen.
Stanfieldin veljet, Jack ja Jim ovat myös entisiä jääkiekkoilijoita.
Brian Sutter

Brian Louis Allen Sutter (s. 7. lokakuuta 1956 Viking, Alberta, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Brianin veljet Ron, Rich, Duane, Brent ja Darryl olivat myös jääkiekkoilijoita, jotka kaikki pelasivat urallaan NHL:ssä.
Ura.
St. Louis Blues varasi Sutterin toisella kierroksella varausvuorolla 20. Sutter teki NHL-debyyttinsä kaudella 1976–1977, kun hän pelasi St. Louisissa 35 ottelua runkosarjassa tehopisteillä 4+10=14.
Sutter pelasi koko 12 kautta kestäneen NHL-uransa St. Louisissa. St. Louis Blues on jäädyttänyt Sutterin pelinumeron 11. 
Sutter pelasi ssa vuosina 1982, 1983 ja 1985.
Valmentajana.
Peliuran päättymisen jälkeen Sutter oli kaudet 1988–1992 St. Louisin päävalmentaja ja voitti vuonna 1991 parhaan valmentajan palkinnon Jack Adams Awardin. 
Kausina 1992–2004 Sutter valmensi NHL:ssä Boston Bruinsia, Calgary Flamesia ja Chicago Blackhawksia. 
12. heinäkuuta 2007 Brian Sutter nimitettiin WHL:n Red Deer Rebelsin päävalmentajaksi. Paikka vapautui, kun hänen veljensä Brent Sutter siirtyi NHL:n New Jersey Devilsin valmentajaksi.
24. maaliskuuta 2008 Sutter jätti paikkansa Red Deerin valmentajana henkilökohtaisten syiden takia.
HMS Birmingham (1913)

HMS Birmingham oli Britannian kuninkaallisen laivaston Birmingham-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa Elswickistä Armstrong Whitworthilta, missä köli laskettiin 10. kesäkuuta 1912. Alus laskettiin vesille 7. toukokuuta 1913 ja otettiin palvelukseen helmikuussa 1914.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 1. risteilijäviirikköön. Alus vieraili kesäkuussa 1914 laivaston mukana Kielissä.
Aluksen miehistö havaitsi 9. elokuuta 1914 Fair Islen edustalla Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen "SM U-15", josta kuului kovaa kilkettä aivan niin kuin korjattaessa. Risteilijä avasi tulen osumatta sukellusveneeseen. Sukellusveneen aloittaessa sukeltamisen risteilijä törmäsi siihen leikaten sen kahtia. "SM U-15" upposi miehistöineen ollen samalla ensimmäinen ensimmäisessä maailmansodassa upotettu sukellusvene. Vielä saman kuukauden aikana risteilijä upotti kaksi saksalaista kauppalaivaa. Se otti osaa Helgolandin taisteluun 28. elokuuta sekä Doggermatalikon taisteluun tammikuussa 1915.
Helmikuussa 1915 alus siirrettiin 2. risteilijäviirikön lippulaivaksi. Alus hyökkäsi 18. kesäkuuta tuloksetta sukellusvenettä vastaan. Se osallistui viirikön mukana Skagerrakin taisteluun, jossa alus kärsi sirpalevaurioita öisen taistelun aikana.
Sodan päätyttyä "Birmingham" oli 6. risteilijäviirikön lippulaivana 1919-1920, minkä jälkeen se siirrettiin Noren reserviin pariksi vuodeksi. Alus palautettiin marraskuussa 1923 palvelukseen Afrikan asemalle, missä se vapautti "HMS Lowestoftin" 6. risteilijäviirikön lippulaivan tehtävästä. Alus oli ulkomailla, kunnes se myytiin 1931. Alus saapui 12. maaliskuuta Wardin Pembroken telakalle romutettavaksi.
Hapsumanukki

Hapsumanukki ("Phonygammus keraudrenii") on Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa tavattava paratiisilintuihin kuuluva varpuslintu.
Tunnistaminen.
Kooltaan hapsumanukki on 27–32 cm. Molempien sukupuolten höyhenpuku on väritykseltään musta. Valosta riippuen höyhenpuku kimaltelee sinivihreän ja violetin eri sävyissä. Linnun päälaella on hiusmaisia höyheniä, jotka ovat koiraalla pidemmät kuin naaraalla. Hiusmaisia höyheniä on myös niskassa. Silmät ovat lajilla väriltään punaiset. Hapsumanukin pyrstö on pitkä ja pyöreäpäinen. Lajin ääni on kuuluva trumpettimainen töräytys.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Hapsumanukkia tavataan Pohjois-Australiasta Cape Yorkin niemimaan kärjestä, Papua-Uudesta-Guineasta ja Indonesiaan kuuluvilta Arusaarilta. Lajin elinympäristöä ovat luonnontilaiset trooppiset sademetsät alankomailla ja vuorten rinteillä. Lintua tavataan metsistä, jotka sijaitsevat 200–2 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Pesiminen ja ravinto.
Hapsumanikin pesimäkausi kestää lokakuusta helmikuulle. Koiraat valtaavat pesimisreviirin ja yrittävät houkutella naaraita trumpettimaisilla törähdyksillään. Lajin pesä on kuppimainen ja naaras munii yhdestä kahteen munaa. Hapsumanikki pesii usein mustahuiluvaristen ("Cracticus quoyi") pesien läheisyydessä.
Hapsumanikin ravinto koostuu hedelmistä, erityisesti viikunoista, siemenistä ja hyönteisistä.
Baltis Vallis

Baltis Vallis on suuri mutkitteleva uurrelaakso Venuksessa. Se on 1–3 kilometriä leveä ja yli 7000 kilometriä pitkä, ja se on pisin tunnettu uurrelaakso aurinkokunnassa. Sen uskotaan syntyneen laavavirran kovertamana.
Neuvostoliiton Venera 15 ja 16 -luotaimet löysivät Baltis Vallis -laakson vuonna 1983.
Tyyppi 42 -hävittäjä

Tyyppi 42 oli sekä Britannian kuninkaallisessa laivastossa että Argentiinan laivastossa käytössä ollut ohjushävittäjäluokka. Luokka suunniteltiin 1960-luvun lopulla laivasto-osastojen ilmatorjuntaan ja kaikkiaan neljätoista alusta valmistettiin kolmena eri sarjana. Kuninkaallinen laivasto poisti viimeisen luokan aluksista palveluksesta kesäkuussa 2013 ja kuuden tyypin 45 -hävittäjän korvatessa alukset. Argentiinan laivasto osti kaksi alusta, jotka vastaavat sarjan yksi aluksia. Argentiinan laivaston aluksista toinen on edelleen palveluksessa.
Luokan alukset osallistuivat Falklandin sotaan, jossa niistä "HMS Sheffield" ja "HMS Coventry" upposivat.
Mikael Stahre

Mikael Stahre (s. 5. heinäkuuta 1975) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja. 
Ura.
Stahre aloitti valmennusuransa Gröndals IK:n juniorivalmentajana 1990-luvun puolivälissä. 1997 hän siirtyi juniorivalmentajaksi Hammarby IF:n organisaatioon ja seuraavana vuonna AIK:hon. AIK:ssa Stahre voitti nuorten Ruotsin mestaruuden 2004 ja nousi seuraavaksi kaudeksi seuran B-joukkueen päävalmentajaksi.
2006 Stahresta tuli Rikard Norlingin apulaisvalmentaja AIK:n edustusjoukkueeseen ja 2007 hän debytoi aikuisten päävalmentajana Väsby Unitedissa, jonka hän johdatti debyyttikaudellaan 1. divisioonan pohjoislohkossa menestykseen ja nousuun Superettaniin. Väsbyn kausi 2008 Superettanissa sujui hyvin ja seura oli tukevasti yhdeksäs.
Marraskuussa 2008 Stahresta tuli suuren kohun jälkeen AIK:n uusi päävalmentaja. Stahren edeltäjä Rikard Norling joutui lähtemään menetettyään enemmistön tuen seurassa ja sen kannattajien keskuudessa. 
Kohu ei haitannut AIK:n menestystä kaudella 2009. Stahre onnistui kasamaan hyvän joukkueen, jonka peli toimi muutamista loukkaantumisista huolimatta. Kausi huipentui mestaruuden ratkaisseeseen vierasotteluun IFK Göteborgia vastaan. AIK voitti ottelun 1–2 ja mestaruus matkasi AIK:lle 11 vuoden tauon jälkeen. Kausi huipentui Ruotsin Cupin loppuotteluun, jossa AIK voitti IFK Göteborgin 2–0. Näin ollen Stahren debyyttikausi päättyi seurahistorian ensimmäiseen tuplamestaruuteen. 
Huhtikuun lopulla 2010 Stahre ilmoitti jättävänsä AIK:n ja siirtyvänsä Kreikan Superliigassa pelaavan Panioniosin päävalmentajaksi. Ruotsalaisvalmentajan opit eivät kaudella 2010/11 purreet, vaan Panionios vajosi Kreikan liigan hännille. Lopulta Stahre sai potkut tehtävistään lokakuun lopussa. 
Syyskuussa 2011 IFK Göteborg ilmoitti Stahren olevan seuran uusi päävalmentaja. Hän aloittaa tehtävässään kauden 2011 jälkeen. Stahre johdatti IFK:n Ruotsin cupin mestariksi toukokuussa 2013, kun joukkue kaatoi finaalissa Djurgårdenin rangaistuspotkuilla. Allsvenskanissa IFK nousi Stahren johdolla taistelemaan kärkisijoista ollen kaudella 2013 pronssilla ja 2014 hopealla. Hyvistä tuloksista huolimatta IFK ei jatkanut Stahren sopimusta kauden 2014 jälkeen. 
Tammikuussa 2015 Stahresta tuli kiinalaisseura Dalian Aerbinin päävalmentaja. Stahre vietti Kiinassa kaksi kautta, kunnes marraskuussa 2016 teki sopimuksen Allsvenskan-seura BK Häckenin kanssa. Stahre luotsasi Häckenin kaudella 2017 Allsvenskanissa neljänneksi. Hyvin sujuneen kauden jälkeen Stahre jätti seuran ja siirtyi MLS-liigan San Jose Earthquakesin päävalmentajaksi. Stahre luotsasi San Josea yhdeksän kuukautta vailla suurempaa menestystä. Hän sai potkut seurasta syyskuussa 2018, kun San Jose majaili MLS-liigan läntisessä konferenssissa vasta sijalla 12.
Tammikuusta 2020 lähtien hän on toiminut norjalaisen Sarpsborgin päävalmentajana. Stahren johdolla Sarpsborg sijoittui kaudella 2020 Norjan pääsarjassa sijalle 12. Hän jätti seuran kesäkuun alussa 2021 ja siirtyi IFK Göteborgin päävalmentajaksi. Stahre johdatti Göteborgin sekä kaudella 2021 että 2022 Allsvenskanissa kahdeksanneksi. Hän sai potkut seurasta maaliskuun alussa 2023.
Luettelo Venäjän diplomaattisista edustustoista

Tämä on Luettelo Venäjän diplomaattisista edustustoista. Niitä johtaa Venäjän ulkoasiainministeriö. Venäjällä on yksi maailman laajimmista diplomaattisten edustustojen verkostoista. Venäjällä on huomattavia intressejä Itä-Euroopassa, Lähi-idässä ja entisissä neuvostotasavalloissa. Maalla on myös kattavat siteet kehitysmaihin kylmän sodan perintönä, jolloin se yritti laajentaa vaikutusvaltaansa Aasiassa ja Afrikassa, mutta jotka nykyisin ovat tärkeämpiä taloudellisista syistä.
Vuoden 1992 jälkeen on suljettu taloudellisista syistä edustustot Maserussa Lesothossa, Niameyssä Nigerissä, Ouagadougoussa Burkina Fasossa ja Port Moresbyssä Papua-Uudessa-Guineassa.
13. syyskuuta 2007 Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov ilmoitti Venäjän avaavan edustuston Paraguayn pääkaupungissa Asunciónissa.
Estelle (laulaja)

Estelle Fanta Swaray (s. 18. tammikuuta 1980 Lontoo), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Estelle (aikaisemmin Est’elle), on Grammy-palkittu Britannian-senegalilainen laulaja-lauluntekijä ja musiikkituottaja.
Ura.
2004–2007.
Vuonna 2004 Estelle nousi listoille kappaleillaan "1980" ja "Free" sekä voitti Mobo-palkinnon parhaana uutena muusikkona. Kummankin kappaleen videot ohjasi Andy Hylton. Estellen esikoisalbumi "The 18th Day" julkaistiin huhtikuussa 2005 ja se sijoittui 35. sijalle UK Albums Chart -listalla.
2008–2009.
Vuonna 2008 Estelle tuli vieläkin tunnetummaksi "American Boy" -kappaleellaan. Kappaleella vieraili räppäri Kanye West. Kyseinen kappale sijoittui monien maiden listoilla kymmenen parhaan joukkoon. "American Boy" voitti myös Grammyn kategoriassa paras rap-laulu. Rolling Stone-lehti valitsi kappaleen 7. parhaaksi kappaleeksi 100 kappaleen listalla, vuonna 2008. Estellen toinen studioalbumi "Shine" julkaistiin maaliskuussa 2008. Albumi myi Britanniassa kultaa. Estelle vieraili vuonna 2008 myös mm. räppäri Busta Rhymesin "Back on My B.S." -albumin "World Go Round" -kappaleella.
Kusti Korpitie

Otto Gustaf Saarnio (sukunimi vuoteen 1906 "Skutnabb"; 14. maaliskuuta 1883 Joensuu – 18. toukokuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen Viipurissa asunut ylikonstaapeli ja näytelmäkirjailija. Hän käytti kirjailijanimeä Kusti Korpitie.
Punaisiin kuulunut Saarnio ammuttiin Suomen sisällissodan jälkeen toukokuussa 1918 Viipurin vankileirillä.
César Milstein

César Milstein (8. lokakuuta 1927 – 24. maaliskuuta 2002) oli argentiinalainen vasta-ainetutkimukseen keskittynyt biokemisti. Milstein sai Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1984 yhdessä Niels K. Jernen ja Georges J. F. Köhlerin kanssa töistään immunologian tutkimuksessa ja monoklonaalisten vasta-aineiden tuottamisesta.
Milstein syntyi Bahía Blancassa Argentiinassa juutalaiseen perheeseen. Hän valmistui Buenos Airesin yliopistosta ja sai tohtorin arvon tutkittuaan entsyymi aldehydidehydrogenaasin kinetiikkaa biokemian professorin Stoppanin alaisuudessa. Vuonna 1958 hän pääsi Cambridgen yliopiston biokemian osastolle tutkimaan entsyymi fosfoglukomutaasin metalliaktivaation mekanismia Malcom Dixonin alaisuudessa. Sinä aikana hän teki yhteistyötä myös Frederick Sangerin kanssa. Valtaosa Milsteinin tutkimusurasta kohdistui vasta-aineiden rakenteen ja niiden monimuotoisuuden kehittymisen tutkimiseen. Vuonna 1975 hän ja Georges Georges J. F. Köhler, joka teki väitöskirjan jälkeisiä jatkotutkimuksia hänen laboratoriossaan, kehittivät hybridoomatekniikan monoklonaalisten vasta-aineiden tuottamiseen. Keksintö johti vasta-ainetekniikan valtaisaan laajentumiseen tieteessä ja lääketieteessä. Milstein teki itse monia parannuksia monoklonaalisten vasta-aineiden teknologiaan – erityisesti keskittyen käyttämään vasta-aineita eri solutyyppien erittelyyn. Hän myös oivalsi yhdistelmä-DNA-teknologian soveltamisen vasta-aineisiin potentiaalisten ligandiin sitoutuvien reagenssien tuottamiseksi.
Milsteinin varhaiset vasta-ainetutkimukset keskittyivät vasta-aineiden aminohappotason monimuotoisuuteen ja vasta-aineiden disulfidisiltoihin. Osan tästä työstä teki hänen vaimonsa Celia. Myöhemmin hänen tutkimuksensa painopiste siirtyi vasta-aineita koodaavaan lähetti-RNA:han. Hybridoomatekniikan kehittäminen yhdistettynä edistymiseen nukleiinihapposekvensoinnissa antoivat hänelle mahdollisuuden kartoittaa vasta-aineissa tapahtuvia muutoksia niiden sitoutuessa antigeeniin. Hän osoitti immunoglobuliini V:n geenien somaattisen hypermutaation vasta-aineiden affiniteetin eli sitoutumisvoiman kehittymisessä. Tässä prosessissa immunoglobuliinigeenien paikallinen mutaatio mahdollistaa parempien immunoglobuliinien tuotannon, jonka avulla vaikutetaan suojaavaan immuniteettiin ja immunologiseen muistiin. Viimeiset tutkimusaikansa hän keskittyi tämän mutationaalisen prosessin karakterisointiin ja mekanismin ymmärtämiseen. Milstein oli vasta-ainetutkimuksen opas ja inspiroija, ja omien saavutustensa ohella hän avusti tiedettä ja tieteilijöitä vähemmän kehittyneissä maissa. César Milstein valittiin Royal Societyn jäseneksi 1975, ja hän sai urallaan useita muitakin palkintoja ja tunnustuksia. Hän kuoli 24. maaliskuuta 2002 Cambridgessä sydänvaivoihin.
Anton Hasti

Anton Antinpoika Hasti (sukunimi vuodesta 1908 "Nurmela"; 4. toukokuuta 1874 Nuijamaa – 5. toukokuuta 1918 Lappeenranta) oli suomalainen työmies ja näytelmäkirjailija. 
Anton Nurmela vangittiin Suomen sisällissodan aikana 28. huhtikuuta 1918 ja hänet ammuttiin Lappeenrannassa toukokuun alussa 1918.
Kjell O. Lejon

Kjell Olof Urban Lejon (s. 1. helmikuuta 1958 Rydaholm) on ruotsalainen historiallisen teologian ja kirkkohistorian professori ja Ruotsin kirkon pappi. Hän oli ehdolla Göteborgin hiippakunnan piispaksi vuonna 2003. Hän työskentelee professorina Linköpingin yliopistossa ja on ollut lisäksi vierailevana professorina Yhdysvalloissa. Hän on luennoinut myös muun muassa Åbo Akademissa Turussa. Lejonilta on ilmestynyt lukuisia kirjoja tutkimusaiheistaan. 
Lejon opiskeli Lundin yliopistossa, Ruotsin kirkon pastoraali-instituutissa ja Kalifornian yliopistossa Santa Barbarassa. Hän on Claphaminstitutet- ja Civitas-ajatushautomojen jäsen.
Lejonin tutkimuskohteisiin ovat kuuluneet Ruotsin kirkon historia sekä uskonto ja politiikka nykyajan Yhdysvalloissa. 
Lejonin puoliso on ruotsin, ranskan ja englannin opettaja Annika. Perheeseen kuuluu kolme poikaa. 
Aiheesta muualla.
HMS Lowestoft (1913)

HMS Lowestoft oli Britannian kuninkaallisen laivaston Birmingham-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus tilattiin osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 1. risteilijäviirikköön. Alus upotti elokuussa 1914 saksalaisen kauppalaivan "Fernbellinin". Se otti osaa Helgolandin taisteluun 28. elokuuta ja Doggermatalikon taisteluun 24. tammikuuta 1915.
Alus siirrettiin helmikuussa 2. risteilijäviirikön lippulaivaksi ja edelleen 1916 Välimeren laivaston 8. risteilijäviirikön lippulaivaksi, kunnes se siirrettiin 1919 Afrikan asemalle 6. risteilijäviirikköön, jossa se palveli aina vuoteen 1924 saakka. Aluksesta tehtiin viirikön lippulaiva elokuussa 1921. Alus myytiin romutettavaksi 8. tammikuuta 1931 Wardille Milford Haveniin.
John Gresham Machen

John Gresham Machen (28. heinäkuuta 1881 Baltimore, Maryland – 1. tammikuuta 1937 Bismarck, Pohjois-Dakota) oli yhdysvaltalainen teologi, joka tuli tunnetuksi liberaaliteologian vastustajana. Hän oli professorina Princetonin teologisessa seminaarissa vuosina 1915–1929. Vuonna 1929 hän perusti Westminsterin teologisen seminaarin ja 1930-luvulla konservatiivisen ortodoksisen presbyteerikirkon.
Machen opiskeli Yhdysvalloissa ja Saksassa. Hän kirjoitti useita kirjoja. 
Kjell O. Lejon kirjoitti Machenista kirjan "Till kristendomens försvar: om John Gresham Machen och hans kamp mot liberalteologin" (2003).
Viktor Kortšagin

Viktor Kortšagin (, s. 7. elokuuta 1967) on venäläinen hiihto- ja pyöräsuunnistaja. Aktiiviurallaan hän edusti Hyvinkään Rastia.
Hiihtosuunnistus.
Windischgarstenin hiihtosuunnistuksen MM-kilpailuissa 1998 Kortšagin voitti normaalinmatkan maailmanmestaruuden. Borovetzissa 2002 hän voitti sprintistä MM-hopeaa. Lisäksi hän on voittanut MM-kilpailuiden viestistä kultaa vuonna 1998 Windischgarstenissa, 2000 Krasnojarskissa ja 2002 Borovetzissa sekä hopeaa vuonna 1992 Chapelle de Boisissa ja pronssia vuonna 1994 Val di Nonissa.
Pyöräsuunnistus.
Ballaratin pyöräsuunnistuksen MM-kilpailuissa 2004 Kortšagin voitti pronssia keskimatkalta. Vuotta myöhemmin Banská Bystricassa hän voitti MM-hopeaa pitkältä matkalta. Joensuun MM-kilpailuissa 2006 hän voitti viestihopeaa.
Liisanpuisto (yhtye)

Liisanpuisto oli kolmihenkinen rap-yhtye Helsingistä. Yhtyeen muodostivat Teesi, Ville Kalliosta ja Kolea. Liisanpuisto levytti Monsp Recordsille. Yhtye oli aktiivinen vuosina 2000–2004.
Ville Kalliosta on nykyään soolouralla. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa "100 x 200 mg" julkaistiin Monsp Recordsin kautta huhtikuussa 2007. Hänen toinen sooloalbuminsa "Sano" julkaistiin toukokuussa 2012 myös Monspin kautta.
Vuonna 2015 ryhmältä pyydettiin kappale graffiti-aiheiselle kokoelmalevylle. Teemana suunnitellulla levyllä olivat graffitin lisäksi klassikkoluupit – eli tunnetut samplet, joita kyseinen Koti6:n biitti sisältää. Levyä ei kuitenkaan koskaan julkaistu ja nyt “Itse teossa” -biisi saatellaan kuitenkin kansan kuuluville.Sama tuotantoryhmä on kehissä myös uuden sinkun toisella biisillä. “Siistii räppii” on yksi Liisanpuiston tunnetuimmista kappaleista, ja vanhemmat alan diggarit looppaavat sitä edelleen jatkuvasti. Biisistä tehtiin versio Monspin tulevalle remix-levylle. 15 vuoden takaisia vokaaliraitoja ei kuitenkaan enää löydetty, joten LP-joukko koottiin nauhoittamaan osuutensa uudelleen. Toimituksen aikana myös osa sanoituksista, samoin kuin kertosäkeen laulumelodia menivät uusiksi. Alkuperäisellä kappaleella laulanut folkmuusikko Samuli Karjalainenkin saatiin mukaan remixille.
Keväällä 2018 Liisanpuisto julkaisi Monsp Recordsin kautta Itse teossa / Siistii räppii (Koti6) -tuplasinglen.
Seututie 304

Seututie 304 on Etelä-Pirkanmaalla Valkeakoskella sijaitseva seututie. Seututie toimii yhdystienä Valkeakoskelta valtatielle 3. Vanha tie rakennettiin 1950-luvulla kun haluttiin oikaista Valkeakoskelta Akaaseen. Vanha reitti kulki Lempäälän kautta. Vanha seututie kulki Valkeakosken pohjoispuolelta aina Toijalaan Kurjenkalliolle asti. 
Sittemmin kun valtatien 3 oikaisu valmistui, seututie oikaistiin Konhosta johtamaan valtatielle 3 Konhon rampille. Konhon ja Toijalan välinen vanha osuus nimettiin yhdys­tieksi 3044. Sittemmin Valkeakoskella vuonna 2006 valmistui oikaisu Holmin teollisuusalueen kautta koska haluttiin muokata ulkoa tulevan raskaan liikenteen sujuvuutta Valkeakoskelle. Aiemmin tätä tehtiin 1980-luvun lopulla rakentamalla Radanvarsitie Valkeakosken länsipuolelta Säterin tehtaalle. Nykyään seututie 304 on vilkas paikallinen yhdystie.
HMS Nottingham (1913)

HMS Nottingham oli Britannian kuninkaallisen laivaston Birmingham-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 13. kesäkuuta 1912. Alus laskettiin vesille 18. huhtikuuta 1913 ja otettiin palvelukseen huhtikuussa 1914.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 1. risteilijäviirikköön, jonka mukana se vieraili kesäkuussa Kielissä. Se osallistui 28. elokuuta Helgolandin taisteluun, Yorkshiren rannikolle hyökänneen Saksan keisarikunnan laivaston torjuntaan 16. joulukuuta ja Doggermatalikon taisteluun 24. tammikuuta 1915.
Helmikuussa 1915 alus siirrettiin 2. risteilijäviirikköön. Se hyökkäsi 20. kesäkuuta tuloksetta Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvenettä vastaan. Alus osallistui viirikön mukana Skagerrakin taisteluun, jossa se kärsi ainoastaan sirpalevaurioita. Alukseen osui 19. elokuuta 1916 kolme Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen "SM U-52:n" laukaisemaa torpedoa. Osumien seurauksena se upposi runsaassa tunnissa, ja vain 38 miehistönjäsentä sai surmansa.
Seututie 310

Seututie 310 on Valkeakoskelta Kangasalle johtava tie Pirkanmaalla Suomessa. Seututie 310 alkaa seututieltä 130 (entinen valtatie 3) Valkeakosken eteläisenä sisääntulotienä, Tavaksentienä ja kulkee nimellä Sääksmäentie Naakasta Valkeakosken keskustaan. Keskustassa tie erkanee itään Ulvajankatuna, joka muuttuu nimeltään Kangasalantieksi Ulvajanlahdella. Kangasalan ja Valkeakosken rajalla tie vaihtuu Kaarina Maununtyttären tieksi historiallisen henkilön mukaisesti, ylittää valtatien 12 Kangasalla ja yhtyy seututiehen 339 Kangasalan Kirkkoharjun luona. 
Kangasalla tie muuttuu varsin mutkaiseksi ja mäkiseksi. Tien alkupää eli Tavaksentie on valmistunut 1960-luvun lopulla silloisen valtatien 3 tullessa Valkeakoskelle. Siitä lähtien Valkeakoskelle asti tie on vanhaa Valkeakoski–Hämeenlinna tietä. Kangasalantie on valmistunut Säterin tultua Valkeakoskelle. Ennen reitti Kangasalle kulki Roukon kautta Kenraalintietä ja Painontietä pitkin, joka oli mäkinen ja hidas reitti ajettavaksi. Sittemmin valmistui itäinen kehätie Kangasalle. Vanha varsinainen Kangasalantie kulkee tänäkin päivänä Tyryn kaupunginosan läpi. Vasta 1980- ja 1990-lukujen taitteessa tie oikaistiin. Sittemmin on ehdotettu oikaisua Ulvajanniemestä menemään Ulvajanlahtea pitkin. Tiehanke on viivästynyt kun hankkeelle ei ole saatu valtion rahaa.
HMS Bristol (1910)

HMS Bristol oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bristol-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Tilaus ja valmistus.
Alus tilattiin osana vuosien 1908-1909 laivasto-ohjelmaa John Brown and Companyltä Clydebankista, missä köli laskettiin 23. maaliskuuta 1909. Alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1910 ja valmistui samana vuonna 17. joulukuuta. Alus poikkesi muista Bristol-luokan aluksista siten, että sen voimanlähteenä oli kahteen akseliin kytketty Brown Curtis -turbiinit eivätkä neliakseliset Parsons-turbiinit. Aluksella oli peräkkäin kaksi konehuonetta, joissa kummassakin oli yksi turbiinimoottori.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 2. taistelulaivaviirikköön tiedustelijaksi. Alus ajoi karille 22. joulukuuta 1912 Plymouthinlahdella, mistä aiheutuneiden vaurioiden korjaamisen jälkeen se liitettiin Kotilaivaston 2. laivastoon tammikuussa 1913, edelleen 2. risteilijäviirikköön heinäkuussa ja 5. risteilijäviirikköön 1914.
Elokuussa 1914 alus siirrettiin 4. risteilijäviirikköön, jonka muut alukset olivat Monmouth-luokan panssariristeilijät "HMS Suffolk", "HMS Lancaster", "HMS Essex" ja "HMS Berwick". Alus lähti viirikköönsä Länsi-Intian ja Pohjois-Amerikan laivastoasemalle Bermudalle, missä se oli edelleen ensimmäisen maailmansodan alkaessa. Se oli ensimmäinen ympärysvaltojen alus, joka osallistui sotatoimiin kohdatessaan 6. elokuuta Saksan keisarikunnan laivaston kaapparin "SMS Karlsruhen", joka kuitenkin pakeni yhteenottoa suuremman nopeutensa turvin.
Alus kuului joulukuun 1914 alussa kontra-amiraali Stoddartin osastoon, joka oli lähetetty tuhoamaan amiraali Maximilian von Speen laivasto-osasto kostoksi Coronelin taistelussa kärsitystä tappiosta. Se oli 8. joulukuuta hiilestämässä Port Stanleyssa, joten se ei osallistunut Falklandsaarten taisteluun. Alus valtasi yhdessä apuristeilijä "HMS Macedonian" kanssa myöhemmin kaksi saksalaisosastoon kuulunutta tukilaivaa. Alus ajoi joulukuun lopun takaa risteilijä "SMS Dresdeniä", minkä jälkeen se liitettiin Välimeren laivastoon.
Vuonna 1916 alus siirrettiin Adrianmeren laivueeseen Italian laivaston amiraalin alaisuuteen, jolloin se osallistui Otrantonsalmen taisteluun Itävalta-Unkarin laivastoa vastaan. Tämän jälkeen alus siirrettiin 1917 Etelä-Amerikan rannikolle partiointitehtäviin, josta se palasi kotivesille 1918.
"Bristol" siirrettiin kesäkuussa 1919 Portsmouthissa reserviin, josta alus asetettiin poistolistalle toukokuussa 1920. Alus myytiin romutettavaksi 9. toukokuuta 1921 Wardille Hayleen.
Varlam Šalamov

Varlam Tihonovitš Šalamov (; 18. kesäkuuta 1907 Vologda – 17. tammikuuta 1982 Moskova) oli venäläinen kirjailija.
Elämä ja ura.
Šalamov syntyi Vologdassa. Hänen isänsä Tihon Šalamov oli ortodoksipappi ja opettaja, joka oli ennen Šalamovin syntymää pitkään lähetystyössä Alaskassa. Siellä varttui Šalamovin vanhempi veli, joka myöhemmin kuoli sodassa. Šalamovin äiti oli runoutta arvostanut opettaja. 
Šalamov valmistui lukiosta vuonna 1923, työskenteli sen jälkeen parkitsijana ja pääsi vuonna 1926 Moskovan valtionyliopistoon. Hän oli Trotskin kannattaja, joka joutui pidätetyksi 19. helmikuuta 1929. Hän päätyi pakkotyöleirille Krasnovišerskiin levitettyään Leninin kritiikkiä Stalinia kohtaan ja osoitettuaan mieltä Stalinia vastaan. Hän vapautui vuonna 1931 ja palasi Moskovaan 1932. Siellä hän työskenteli toimittajana ja aloitti kirjallisen uransa. 
Stalinin vainot käynnistyivät 1930-luvun lopulla. 12. tammikuuta 1937 Šalamov pidätettiin uudelleen vastavallankumouksellisena. Hänet tuomittiin ja vietiin Kolyman alueelle viideksi vuodeksi. Vuonna 1943 hän sai uuden, kymmenvuotisen tuomion. Vangittuna ollessaan hän muun muassa kärsi pilkkukuumeesta. Hän kuitenkin pääsi töihin pakkotyöleirin sairaalaan ja jatkoi tätä työtä vielä vapauduttuaan vuonna 1951. Marraskuussa 1953 hän sai jättää Magadanin ja pääsi työskentelemään Tverin alueelle.
Destalinisaatio käynnistyi Stalinin kuoleman (1953) jälkeen Nikita Hruštšovin noustua valtaan. Sen aikana (1956) Šalamov pääsi virallisesti rehabilitoituna palaamaan Moskovaan. Hänen terveytensä oli pahoin kärsinyt vankeusvuosista. Vuonna 1954 hän alkoi kirjoittaa päätyötään, "Kolyman kertomuksia" -nimistä novellikokoelmaa elämästä pakkotyöleirillä. Länsimaissa "Kolyman kertomuksia" julkaistiin jo kirjailijan elinaikana, mutta Neuvostoliitossa vasta vuonna 1987. Šalamov työskenteli myös toimittajana ja julkaisi runoutta ja esseitä. 
Šalamov kuoli Tušinossa vuonna 1982 ja tuli haudatuksi Kuntsevon hautausmaalle. 
Huomionosoituksia.
Hänen kotinsa Vologdassa on museoitu. Nikolai Tšernyhin vuonna 1977 löytämä asteroidi 3408 Šalamov on nimetty kirjailijan mukaan. Krasnovišerskiin, jossa Šalamov aikoinaan istui tuomiotaan, pystytettiin vuonna 2007 hänen muistomerkkinsä.
Suraž

Suraž () on kaupunki Brjanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Iput-joen varrella 177 kilometriä Brjanskista lounaaseen. Kaupunki on Suražin piirin keskus. Sen kautta kulkee Unetšan ja Oršan välinen rautatie. Vuonna 2010 kaupungissa asui 11 640 ja koko piirissä 24 623 henkeä.
1600-luvun alussa paikalle perustettiin Suražitšin kylä. Vuonna 1781 siitä tuli kaupunki ja Tšernigovin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1894 rakennettiin kartonkitehdas, jota laajennettiin 1920–1930-luvuilla. Samaan aikaan kaupunkiin perustettiin myös elintarviketeollisuutta. Toisen maailmansodan aikana Suraž oli saksalaisten miehittämä. Nykyään siellä on paperi- ja kartonkitehdas, elintarviketeollisuutta ja ompelimo.
John Wright

John Wright voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Taiteissa:
Uskonnossa:
Tieteessä:
Politiikassa
Urheilussa:
Muut:
Dowth

Dowth () on Bend of the Boyneen kuuluva neoliittinen käytävähauta Boynejoen laaksossa, Meathin kreivikunnassa Irlannissa. Bend of the Boyneen kuuluu sen lisäksi kaksi muuta hautakumpualuetta: Newgrange ja Knowth. Dowthissa on hautakummun lisäksi monta muuta arkeologista löytöpaikkaa - esihistoriallisten rakenteiden lisäksi keskiaikainen kirkko ja linnoitus. Bend of the Boyne on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1993.
Dowthin kumpu on pienempi ja vaatimattomampi kuin Newgrange ja Knowth. Hautakumpuun tehtiin harrastelijamainen kaivaus vuonna 1847. Siitä löytyi kaksi käytävähautakammiota, mutta samalla tuhoutui rakenteita. Pohjoisempi käytävähauta on 14,5 m pitkä ja ristinmuotoinen. Eteläisempi on vain 3,5 m pitkä ja pyöreä, sen alkuperäinen katto on romahtanut ja korvattu betonirakenteella.
Starodub

Starodub () on kaupunki Brjanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Babinets-joen varrella 169 kilometriä Brjanskista lounaaseen. Kaupunki muodostaa oman kaupunkipiirikunnan (19 010 as. vuonna 2010), mutta on lisäksi ympäröivän 21 404 asukkaan Starodubin piirin hallinnollinen keskus, vaikkei aluehallinnollisesti kuulu jälkimmäiseen. Siellä on Unetšan ja Hutor-Mihailovskin väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema.
Tšernigovin ruhtinaskuntaan kuulunut Starodubin linnoitus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1080. Mongolivalloittajat hävittivät Vablja-joen rannalla sijainneen kaupungin 1200-luvulla ja myöhemmin se rakennettiin uudelleen nykyiseen paikkaan. 1300-luvulta lähtien Starodub kuului Liettuaan ja sittemmin Puolaan. Vuodesta 1503 lähtien se toimi Venäjän rajalinnoituksena, mutta joutui jälleen Puolalle vuonna 1648. Lopullisesti se liitettiin Venäjään vuonna 1686. Kaupunki oli huomattava Moskovan ja Ukrainan välisen kaupan välittäjä. Vuonna 1781 siitä tuli Novgorod-Severskin ja vuonna 1802 Tšernigovin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuosina 1917–1918 ja 1941–1943 kaupunki oli saksalaisten miehittämä. 
Nykyään Starodubissa on sähkölaitteita valmistava tehdas sekä elintarviketeollisuutta. Kaupungissa on runsaasti 1600–1800-lukujen rakennustaiteellisia muistomerkkejä. Ukrainalaista barokkia edustaa vuonna 1677 rakennettu Kristuksen syntymän katedraali. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Käytävähauta

Käytävähauta on yleensä megaliittinen hautatyyppi, jossa kapea käytävä vie maasta tai kivestä tehdyn kummun sisällä olevaan hautakammioon. Hautakammioita voi olla monta.
Monesti hautakammion muoto näyttää ylhäältä katsoen ristiltä. Ristityyppisiä rakennettiin muun muassa Pohjois-Irlannissa ja Walesissa 3500 eaa. alkaen. Gavrinisin ja Newgrangen haudat ovat käytävähautoja, samoin Etelä-Espanjan Los Millaresin haudat ovat käytävähautoja.
Jen Taylor

Jennifer Lee ”Jen” Taylor (s. 17. helmikuuta 1973 Seattle, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hän on tehnyt videopelirooleja Nintendon Prinsessa Peachina, Halo-pelisarjan Cortanana ja "Left 4 Deadin" Zoeyna.
Syksyllä 2009 Top of the Limit -sivusto listasi Taylorin kolmanneksi kymmenen parhaan videopeliääninäyttelijän listassa.
Ura.
Taylor aloitti uransa teatterin parissa ja ryhtyi ääninäyttelijäksi vuonna 1997 tehtyään ensimmäisen ääniroolinsa "Backyard Baseball" -videopeliin. Sittemmin Taylorin ääntä on kuultu enimmäkseen videopeleissä muun muassa useissa Nintendon julkaisemmissa peleissä, kuten "Mario Tennis", "Mario Party 3", "" ja "Mario Power Tennis". Lisäksi hän on ollut kolmessa Halo-pelissä Cortana-tekoälyn äänenä. Ensimmäisestä pelistä Taylorille maksettiin noin 500 dollaria neljän tunnin äänityksestä. Hänellä oli myös vieraileva rooli animaatiosarjassa "Catscratch"
Videopelien ohella Taylor työskentelee Seattlessa myös lastenteatterin parissa.
Bjørn Helge Riise

Bjørn Helge Riise (s. 21. kesäkuuta 1983 Ålesund, Norja) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Riise on kotimaansa lisäksi pelannut Belgiassa ja Englannissa. Bjørnin veli John Arne Riise on Norjan tunnetuimpia jalkapalloilijoita.
Ura.
Aikaisella urallaan Riise oli yhteyksissä monien seurojen, kuten Manchester Cityn ja Cardiff Cityn, mutta ei päässyt sopimukseen. Riise oli lähellä jo lopettaa uransa, kun sopimus Cardiffin kanssa epäonnistui. 
Tammikuussa 2003 Riise kirjoitti kolmen vuoden sopimuksen Standard Liègen kanssa muutaman vakuttavan reservipelin jälkeen. Joukkueessa oli myös yksi Riisen maanmiehistä, Martin Årst. Vain 17 pelin jälkeen Standard Liège lainasi Riisen Brusselsiin. Riise palasi Norjaan Lillestrømiin kesällä 2005, kun hän kirjoitti kolmen ja puolen vuoden sopimuksen. Hän pelasi debyyttinsä 3. heinäkuuta Moldea vastaan.
18. heinäkuuta 2009 norjalainen media kertoi Riisen siirtyvän maajoukkuetoveireidensa Brede Hangelandin ja Erik Nevland seuraan Fulhamiin, joka tarjosi Riiselle 2 miljoonaa puntaa. Kolmen vuoden sopimus varmistui 22. heinäkuuta.
Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Norjan jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2006 Serbiaa vastaan. Toisessa ottelussaan Riise syötti kolme maalia ja näki veljensä John Arne Riisen tekevän maalin. Ainoan maajoukkuemaalinsa hän teki Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan. Kaikkiaan hän on pelannut 35 maaottelua, viimeksi tammikuussa 2013.