tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
IMRD-rakenne

IMRD tai IMRAD () on yleisesti käytetty tieteellisen artikkelin tai tutkimusraportin rakennekaava. IMRD-rakenteen mukainen raportti koostuu seuraavista osista: johdanto (Introduction), menetelmät (Methods) eli ongelman käsittely, tulokset (Results) ja diskussio (Discussion), tulosten tarkastelu eli pohdinta. IMRAD-muodossa A tulee englannin sanasta 'and' (ja). 
Standardirakenteen otti käyttöön ensimmäisenä "International Committee of Medical Journal Editors", mutta toimivuutensa vuoksi sitä käytetään yleisesti lähes kaikilla tieteenaloilla. Pääasiallinen syy rakenteen suosioon on sen loogisuuden lisäksi se, että suuria tietomääriä nopeasti läpikäyvä tutkija löytää haluamansa tiedon tekstistä ilman että artikkelia tarvitsee lukea varsinaisesti läpi. Nykyisin IMRAD onkin siinä määrin vakiintunut tieteellisen kirjoitustavan standardi, että siitä poikkeamiseen on käytännössä oltava erityisen painavat perusteet. Rakennetta käytetään esimerkiksi tieteellisissä aikakauslehdissä sekä erilaisissa opinnäytteissä.
Laadullisen tutkimuksen raportoinnissa saatetaan käyttää erilaista, enemmän kerronnallista (narratiivista) muotoa.
Artikkelin rakenne.
Jokainen IMRAD-artikkeli muodostuu neljästä pääosasta. Esiintymisjärjestyksessään nämä ovat:
Kunkin osion ovat kirjoittajat jakaneet alaotsikoihin tarpeen mukaan. On kuitenkin melko tavallista, että IMRAD-artikkelin väliotsikot noudattavat suurin piirtein yllä mainittuja nimityksiä.
Artikkelin muut osat.
Varsinaisen tutkimuksen lisäksi tieteelliseen artikkeliin kuuluu myös muita osia.
Nykyisin on yleistymässä tapa, jossa myös abstraktissa on oltava eriteltynä artikkelin eri osat. Tällaista kutsutaan rakenteelliseksi tiivistelmäksi ("structured abstract"). Käytäntö riippuu julkaisusarjasta.
Varjossa auringon alla

Varjossa auringon alla on Agatha Christien kirjoittama salapoliisiromaani, joka ilmestyi Britanniassa kesäkuussa 1941. Suomeksi se ilmestyi 1962 Eero Ahmavaaran suomennoksena ja WSOY:n kustantamana.
Hercule Poirot ratkaisee romaanissa englantilaisella lomasaarella tapahtuneen murhan.
Juoni.
Hercule Poirot on lomailemassa Devonin rannikolla sijaitsevalla saarella. Lomakausi on ohitse ja saaren ainoassa hotellissa on vain kourallinen vieraita. Heistä näkyvin on näyttelijä Arlena Marshall, joka näyttää iskeneen silmänsä Patrick Redferniin. Redfernin hiljainen vaimo Christine seuraa sivusta. Tapahtumat saavat dramaattisen käänteen, kun Arlena Marshall löydetään murhattuna syrjäisestä lahdenpoukamasta. Kaikilla saarella olevilla näyttää olevan alibi. Pääepäilty on Patrick Redfern, mutta hän oli soutanut lahdenpoukamaan neiti Brewsterin kanssa ja löytänyt ruumiin.
Patrick on murhaaja, sillä hänen löytämä ruumis ei ollut Arlena Marshall vaan hänen vaimonsa Christine, joka vain näytteli kuollutta. Patrick murhasi Arlenan sillä aikaa, kun neiti Brewster haki apua. Patrick oli huijannut Arlenalta huomattavia summia ja halusi peittää jälkensä. Patrickia ja Christineä epäillään varmuudella myös ainakin yhdestä toisesta murhasta.
Sovitukset.
Rikos auringon alla (1982).
Guy Hamilton ohjasi romaaniin perustuvan elokuva "Rikos auringon alla" 1982. Peter Ustinov näytteli siinä Hercule Poirotia.
Hercule Poirot -televisiosarja (2001).
Romaaniin perustuva "Varjossa auringon alla" ("Evil Under the Sun") oli Hercule Poirot -televisiosarjan 8. kauden ensimmäinen jakso. Elokuvan ohjasi Brian Farnham ja käsikirjoituksen teki Anthony Horowitz.
Sovitus poikkeaa romaanista muutamissa seikoissa. Mukana ovat Hastings, Japp ja neiti Lemon, jotka eivät lainkaan esiintyneet romaanissa. Japp korvaa eversti Westonin, joka romaanissa johti tutkimuksia. Kenneth Marshallin 16-vuotiaasta tyttärestä on tehty poika ja Gardenerin pariskunta on poistettu kokonaan.
Pääosissa olivat:
Julkaisuhistoria.
Britannia ja Yhdysvallat.
Romaani ilmestyi ensimmäisen kerran 11-osaisena jatkoromaanina Yhdysvalloissa "Collier's Weekly" -lehdessä joulukuusta 1940 helmikuuhun 1941.
Ensipainokset olivat:
Brittiläisestä ensipainoksesta julkaistiin 2008 näköispainos ().
Suomennos.
WSOY julkaisi Eero Ahmavaaran suomennoksen 1962.
Suomennosten painokset (jos toisin ei mainita, kustantajana on WSOY):
Philip Ridley

Philip Ridley (s. 1960) on brittiläinen taiteilija, kirjailija, valokuvaaja ja elokuvaohjaaja.
Philip Ridley on syntyjään Lontoon East Endistä jossa hän yhä asuu ja työskentelee. Hän on opiskellut maalausta Central Saint Martinsin taidekoulussa. Hänen kuuluisimpia taideteoksiaan on Lontoon nykytaiteen museossa esillä oleva "Corvus Cum" -hiilipiirros, jossa mieshahmo ejakuloi mustan linnun. Kuvataiteen lisäksi hänet tunnetaan surrealistisista elokuvistaan sekä kirjoittamistaan lasten- ja nuortenkirjoista ja näytelmistä. Hänen näytelmäänsä "Vincent River" on esitetty Mikko Roihan ohjauksena useissa suomalaisissa teattereissa vuodesta 2010 lähtien.
Sojuz T-11

Sojuz T-11 oli Neuvostoliiton miehitetty avaruuslento Saljut 7 -avaruusasemalle. Sojuz-avaruusalus laukaistiin Baikonurista avaruuteen 3. huhtikuuta 1984 ja se laskeutui maahan 2. lokakuuta 1984. Alus kuljetti avaruuteen ensimmäisen intialaisen avaruuslentäjän. Hänen varamiehenään oli Ravish Malhotra.
Miehistö.
Laukaistiin
Laskeutuivat
Operaatio MB8

Operaatio MB8 oli peitenimi 4.–14. marraskuuta 1940 toteutetulle Britannian Kuninkaallisen laivaston Välimerellä toteutetulle operaatiokokonaisuudelle toisessa maailmansodassa.
Operaatiot MB8:ssa olivat:
Saattueet AN6 ja MW3.
Saattueet AN6 Port Saidista ja MW3 Aleksandriasta lähtivät 4. marraskuuta yhdessä kohti Kreetaa. Saattueita suojasivat ilmatorjuntaristeilijät "HMS Calcutta" ja "HMS Coventry" sekä hävittäjät "HMS Dainty", HMAS "Vampire", HMAS "Voyager" ja HMAS "Waterhen". Soudanlahden edustalla "HMAS Voyager" ja saattue AN6 jatkoivat kohti Adrianmerta ja loppuosa lähti kohti länttä kohteena Malta.
Operaatio Coat.
Force H lähti 7. marraskuuta merelle Gibraltarilta kohti Maltaa. Osastoon kuuluivat lentotukialus "HMS Ark Royal", risteilijä "HMS Sheffield" ja viisi hävittäjää. Osasto liittyi Force F:ään, joka oli muodostettu Välimeren laivastoon siirrettävistä aluksista, toimittaakseen Maltalle henkilöstöä ja materiaalia. Force F:ään kuuluivat seuraavat alukset:
Listan kolme viimeistä hävittäjää oli irrotettu Force H:sta ja palaisivat Maltalta takaisin Gibraltarille.
Saattue ME3.
Saattue ME3 lähti 10. marraskuuta Maltalta kohti Egyptiä. Siihen kuului neljä kauppalaivaa, joiden suojana olivat taistelulaiva "HMS Ramillies", ilmatorjuntaristeilijä "HMS Coventry" ja kaksi hävittäjää. Saattueen mukana osan matkaa kulkivat "HMS Terror" ja HMAS "Vendetta" purjehtiessaan Maltalta Soudanlahteen Kreetalle. Saattue saapui 13. marraskuuta Aleksandriaan.
Saattue AS5.
Saattuetta suojasivat "HMS Wryneck", kaksi troolaria ja kaksi aseistettua maihinnousualusta. Saattue saapui varhain aamulla 15. marraskuuta Aleksandriaan.
Oikeustaistelu

Oikeustaistelu voi tarkoittaa kansannousua muistuttavaa toimintaa lakeihin perustuvan yhteiskuntajärjestyksen palauttamiseksi tai oikeudenmukaisten, välttämättömiksi katsottujen oikeuksien takaamiseksi oikeusalamaisille. Toisaalta oikeustaistelu tarkoittaa oikeusjuttua eli tuomioistuimeen vietyä asiaa, erityisesti pitkäkestoista tai periaatteellista juttua.
Esimerkiksi Suomessa käytiin oikeustaistelua ensimmäisen sortokauden aikana 1899–1905, jolloin Venäjä yritti yhtenäistää valtakuntaansa poistamalla Suomen autonomisen aseman Suomen perustuslaista piittaamatta. Suomen hallinnon kieleksi määrättiin venäjä, uusi asevelvollisuuslaki määräsi palvelusajaksi kolme vuotta, kouluissa lisättiin venäjän opetusta, sensuuria tiukennettiin ja yhdistymis- ja kokoontumisvapaus lakkautettiin lähes kokonaan. Suomalaisten vastatoimina oli keisariin vetoaminen suuren adressin avulla, laittomia määräyksiä kieltäydyttiin noudattamasta, asevelvolliset karttoivat kutsuntoja, aktivistit olivat valmiita myös laittomaan toimintaan ja Venäjän suurlakko levisi myös Suomeen.
Philip Catelinet

Philip Bramwell Catelinet (1910–1995) oli brittiläissyntyinen, vuonna 1956 Yhdysvaltoihin muuttanut muusikko ja säveltäjä. Hän oli tuuba- ja eufoniumvirtuoosi, joka oli solistina muun muassa Ralph Vaughan Williamsin tuubakonserton kantaesityksessä vuonna 1954. 
Catelinet kuului Pelastusarmeijaan.
Genius

Genius (lat., monikko "genii") tarkoittaa henkeä ja henkiolentoa. Antiikin Rooman uskonnossa genius oli miehen, etenkin perheenisän, suojelushenki, joka symboloi hänen parempaa minäänsä ja hänen luovia voimiaan. 
Genius syntyi ja kuoli samanaikaisesti suojattinsa kanssa. Geniusta vastannut naisten suojelushenki oli Juno. Genius-kultin laajetessa myös perheillä, yhdistyksillä, karjalla, kaupungeilla ja valtiolla oli oma geniuksensa. Lopulta genius tarkoitti yleistä suojelushenkeä, jolle uhrattiin ja jota juhlittiin syntymäpäivänä ja muina tärkeinä juhlapäivinä. Yksi muunnos oli Rooman keisarin suojelushenki "genius Augusti".
Genius kuvattiin tavallisesti peitettypäisenä toogaan pukeutuneena miehenä, jolla oli runsaudensarvi vasemmassa ja uhrimalja oikeassa kädessään. Myöhemmässä kuvataiteessa genius kuvataan siivekkäänä nuorukaisena.
Noitavainojen kaudella ajateltiin, että itsensä paholaiselle myyneillä oli sisällään geniuksen sijasta spiritus familiaris -henki, jonka ajateltiin näyttäytyvän jonkin eläimen hahmossa. Magiikan avulla nämä henget oli mahdollista manata irti sidonnaisuudestaan paholaiseen.
Lars-Erik Larsson

Lars-Erik Vilner Larsson (15. toukokuuta 1908 Åkarp (nyk. Burlöv) – 27. joulukuuta 1986 Helsingborg) oli ruotsalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli sävellystä mm. Wienissä Alban Bergin johdolla. Larsson oli tyylillisesti monipuolinen säveltäjä, jonka tuotantoon kuuluu muun muassa kolme sinfoniaa, 12 concertinoa eri soolosoittimille, alttosaksofonikonsertto ja viulukonsertto. Hänen suosituimpiin teoksiinsa kuuluu "Pastoraalisarja" kamariorkesterille op. 19 (1938). Hän sävelsi myös oopperan "Kyproksen prinsessa" ("Prinsessan av Cypern") op. 9 (1931–1936), joka perustuu samaan Sakari Topeliuksen kirjoittamaan librettoon kuin Fredrik Paciuksen ooppera "Kypron prinsessa".
Larsson opetti sävellystä Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1947–1959 ja työskenteli myös musiikkiarvostelijana ja kapellimestarina.
Heroes and Villains

Heroes and Villains on The Beach Boysin Brian Wilsonin alun perin Smile-albumille säveltämä laulu. Kun Wilson löi Smile-projektinsa jäihin alkuvuodesta 1967, laulu sisällytettiin yhtyeen Smiley Smile -julkaisulle. Se julkaistiin singlenä kesällä 1967.
"Good Vibrations-" ja "Surf's Up" -laulun ohella "Heroes and Villains" on Smile-kauden tunnetuimpia sävellyksiä ja huolellisesti työstetyllä kappaleella yhtyeen taidokkaat lauluharmoniat pääsivät erinomaisesti esille. Kovista ennakko-odotuksista huolimatta kappaleen myyntilukemat eivät yltäneet "Good Vibrations"-singlen tasolle.
Øystein Baadsvik

Øystein Baadsvik (s. 14. elokuuta 1966 Trondheim) on aikamme aktiivisimpia tuubavirtuooseja. Hän aloitti tuubansoiton 15-vuotiaana. Häntä opettivat muiden muassa Harvey Phillips ja Arnold Jacobs. Hän nousi kansainväliseen tietoisuuteen voitettuaan kaksi kansainvälistä palkintoa Genevessä vuonna 1991.
Baadsvik on kantaesittänyt lukuisia teoksia sekä levyttänyt muiden muassa Ralph Vaughan Williamsin, Kalevi Ahon ja Arild Plaun tuubakonsertot. Hän on myös itse säveltänyt.
Rauno Ruotsalainen

Rauno ”Ranu” Ruotsalainen (s. 4. helmikuuta 1938) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maajoukkuetason jalka- ja jääpalloilija. Hän sai urheiluoppinsa Lappeenrannan Urheilu-Miehissä ja Veiterässä. __notoc__
Jalkapallo.
Ruotsalainen nostettiin 15-vuotiaana vuonna 1953 Veiterän miesten joukkueeseen. Hän edusti myös Lappeenrannan Palloa (LaPa), Mikkelin Pallo-Kissoja (MiPK) ja Imatran Pallo-Salamia (PaSa) pääasiassa Suomi- ja maakuntasarjassa eli Suomen toiseksi ja kolmanneksi korkeimmilla sarjatasoilla.
Kaudella 1962 Ruotsalainen pelasi MiPKin riveissä mestaruussarjassa ja teki 15 maalia joukkueen sijoittuessa neljänneksi. Hän debytoi myös jalkapallomaajoukkueessa ottelussa Ruotsia vastaan. Kaudeksi 1963 Ruotsalainen palasi maakuntasarjassa pelanneeseen LaPaan, mutta säilytti paikkansa maajoukkueessa ja oli voittamassa Pohjoismaiden-mestaruutta. Kaikkiaan hän pelasi kahdeksan A- ja kaksi B-maaottelua. Kaudella 1964 Ruotsalainen ylsi LaPan kanssa historiallisesti Suomen cupin loppuotteluun, jossa mestaruussarjan Reipas oli kuitenkin vahvempi maalein 1–0. Nousun maakuntasarjasta Suomi-sarjaan hän saavutti LaPassa vuosina 1957, 1960 ja 1964 ja PaSassa vuonna 1966.
Päätettyään pelaajauransa 40-vuotiaana LaPassa kaudella 1978 Ruotsalainen siirtyi valmennustehtäviin. Hän suoritti Jalkapallovalmentajakoulun (JVK-tutkinto) vuonna 1982 ja on valmentanut useita eteläkarjalais- ja kymenlaaksolaisjoukkueita, joista monet sarjanousuun. Korkeimmillaan hän valmensi Myllykosken Palloa I-divisioonassa kausina 1985–1986.
Jääpallo.
Jääpalloa Ruotsalainen pelasi Veiterässä. Hän voitti nuorten Suomen-mestaruuden vuonna 1957. Jääpallomaajoukkueessa hän pelasi seitsemän A- ja kolme B-maaottelua.
Kolapähkinä

 
Kolapähkinät eli gurupähkinät ovat ruokana ja perinteisen kulttuurisesti käytettäviä kahden koolapuulajin ("Cola") siemeniä. Niitä saadaan koolapuusta ("Cola acuminata") ja lajista "Cola nitida", jotka kasvavat luontaisesti Saharan eteläpuolisessa Afrikassa etenkin sen läntisissä ja keskisissä osissa, sademetsämäisen kuumankosteilla tai myös korkean pintaveden maan alueilla. Siemeninä kolapähkinät eivät nimestään huolimatta ole kasvitieteellisesti pähkinöitä.
Käyttö.
Kolapähkinät sisältävät keskimäärin 2,8 prosenttia kofeiinia, mikä on suhteellisesti enemmän kuin kahvipavuissa. Kolapähkinät sisältävät myös keskimäärin 0,05 prosenttia teobromiinia.
Kolapähkinöitä käytetään useiden ruokien ja juomien valmistusaineena ja ne antavat hieman kirpeän, makean, miellyttävän maun. Niistä myös erotetaan kofeiinia teollisesti. Kolapähkinöitä on aiemmin viety suuria määriä Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan niiden mukaan nimettyjen kolajuomien maustamiseen. Monissa kolajuomissa, kuten Coca-Colassa, ei kuitenkaan enää nykyään käytetä aitoa kolapähkinää. 
Kolapähkinöiden merkittävimmät tuottajamaat ovat Nigeria (yli puolet maailmantuotannosta), Norsunluurannikko, Kamerun, Ghana ja Sierra Leone. 
Kolapähkinöitä on käytetty ammoisista ajoista lähtien ja niitä mm. pureskellaan varsinkin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa sellaisenaan suun raikastamiseksi ja niiden piristävän vaikutuksen vuoksi. Kolapähkinöiden pureskelua yhdessä on pidetty teen- ja kahvinjuontiin verrattavana sosiaalisena tapahtumana. Lisäksi niitä on käytetty yhteisöjen seremoniallisissa menoissa ja uskonnollisissa menoissa ja annettu lahjoiksi yhteisöissä tai vieraille.
Nausifanes

Nausifanes () (n. 325 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi ja reettori, joka oli Demokritoksen ja Pyrrhonin oppilas ja seurasi Demokritoksen atomistisia opetuksia. Hän oli kotoisin Teoksesta.
Nausifaneella oli paljon oppilaita, ja hänet tunnettiin ennen kaikkea reettorina. Epikuros oli eräässä vaiheessa hänen oppilaitaan, mutta vaikuttaa olleen tyytymätön tähän. Epikuros omaksui kuitenkin mahdollisesti atomisminsa Nausifaneelta. Epikuros on mahdollisesti omaksunut myös kolme totuuden kriteeriään teokseensa "Kaanon" Nausifaneen tietoteoriaa ja metodiikkaa käsitelleestä teoksesta "Kolmijalka" ("Tripodos").
Nausifanes katsoi, että luonnonfilosofian (fysiikan) tutkiminen oli paras perusta retoriikan ja politiikan tutkimuksille ja luonnonfilosofi on näin paras puhuja. Filodemoksen teos "Retoriikasta" esittää näkemyksiä tätä Nausifaneen ajatusta vastaan.
Seližarovon piiri

Seližarovon piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen länsiosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 3 098 neliökilometriä. Asukkaita on 13 800 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Seližarovon taajama. Lisäksi siihen kuuluu 11 maalaiskuntaa:
Alun perin Kirovin nimeä kantanut piiri sai nykyisen nimensä vuonna 1965. Seudun kautta kulkee Toržokin ja Velikije Lukin välinen rautatie. Suurin joki on Volga. Tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous, elintarviketeollisuus, puunjalostus ja rakennusmateriaalien tuotanto.
Galatasaray SK (koripallo)

Galatasaray SK on turkkilaisen Galatasaray SK -suurseuran koripallojaosto.
Galatasarayn historia alkaa 1900-luvun alkupuolelta, jolloin paikallisen koulun opettaja esitteli oppilailleen uuden pelin. Samainen opettaja vaikutti suuresti lajin leviämiseen Turkin alueella. Galatasaray oli aikaisemmin koripalloon keskittynyt seura. Kun uusi presidentti valittiin seuran johtoon, on painopiste siirtynyt jalkapallon puolelle. Kaudella 2011–2012 seura pääsi ensimmäistä kertaa yksityiseen Euroliigaan.
Seližarovo

Seližarovo () on kaupunkimainen taajama Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan rannalla 189 kilometriä Tveristä länteen. Taajama on Seližarovon piirin keskus. Sen kautta kulkee Toržokin ja Velikije Lukin välinen rautatie (Seližarovon asema). Asukkaita on 7 000 henkeä (vuonna 2009).
Seližarovon kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1504. 1800-luvulla se oli huomattava kaupan ja metsänhankinnan keskus. Vuonna 1916 Seližarovon kautta rakennettiin rautatie. Kaupunkimaisen taajaman statuksen se sai vuonna 1937. Nykyään siellä on mm. elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta.
Nicholas Autrecourtlainen

Nicholas Autrecourtlainen (, tai "Nicolaus de Ultricuria") (n. 1299 – n. 1369) oli ranskalainen skolastinen filosofi ja teologi.
Nicholas syntyi Autrecourtissa lähellä Verdunia. Hänet tunnettiin ennen kaikkea skeptisismin kehittäjänä kohti äärimmäisiä loogisia johtopäätöksiä. Häntä on joskus pidetty keskiajan ainoana aidosti skeptisenä ajattelijana. Toisaalta hän ei ollut skeptikko esimerkiksi suhteessa aistihavaintoihin.
Nicholas oli omaksunut myös eräänlaisen atomismin. Hän katsoi, että kaikki aine, avaruus ja aika koostuvat jakamattomista atomeista, pisteistä ja hetkistä, ja että kaikki syntyminen ja häviäminen on seurausta atomien uudelleenjärjestymisestä. Hänen ajatuksensa muistuttavat paljon al-Ghazalin näkemyksiä. Tästä on päätelty, että hän olisi ollut tietoinen tämän teoksista joko suoraan tai Averroksen teosten kautta.
Nicholaksen teoksiin kuuluvat "Exigit Ordo" (1333/35), kirjeet ("Epistolae", 1335/36) sekä kvestio "Utrum visio alicuius rei naturalis possit naturali intendi" (1336/39). Ei ole varmaa, missä määrin Nicholas oli sitoutunut ajatuksiinsa, mutta paavi Klemens VI tuomitsi ne harhaoppisiksi 19. toukokuuta 1346, ja hänen teoksiaan poltettiin julkisesti.
Irakli Tsirekidze

Irakli Tsirekidze (s. 3. toukokuuta 1982) on georgialainen judoka.
Tsirekidzen parhaat saavutukset kansainvälisistä arvokilpailuista ovat maailmanmestaruus 90 kilogramman painoluokassa 2007 Rio de Janeirosta ja olympiakulta samassa sarjassa 2008 Pekingistä. Lisäksi hän on saavuttanut 90-kiloisissa EM-hopeaa vuonna 2007 ja -pronssia vuonna 2008 sekä 100 kg:n painoluokassa EM- ja MM-pronssia 2011. Masters/Grand Prix/Grand Slam -kilpailuista hän on saavuttanut yhden voiton ja kolme kolmossijaa sekä maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa viisi voittoa, kolme kakkossijaa ja neljä kolmossijaa.
Peter Seisenbacher

Peter Seisenbacher (s. 25. maaliskuuta 1960 Wien) on itävaltalainen judoka. Hän on eräs lajinsa menestyneimmistä kilpailijoista.
Seisenbacher voitti 86 kilogramman sarjan olympiakultaa 1984 Los Angelesin kisoissa ja puolusti menestyksekkäästi kultamitaliaan neljä vuotta myöhemmin Soulin kisoissa ensimmäisenä judokana yhdessä Hitoshi Saiton kanssa. 
Seisenbacher voitti kultaa myös 1985 Soulin MM-kisoissa ja 1986 Belgradin EM-kisoissa. EM-hopeaa hän saavutti 86-kiloisissa vuosina 1980 ja 1983 sekä avoimessa painoluokassa vuonna 1986. EM-pronssia hän saavutti 86-kiloisissa vuosina 1984, 1985, 1987 ja 1988.
Tuomio törkeästä seksuaalisesta hyväksikäytöstä.
Wienin aluetuomioistuin tuomitsi hänet joulukuussa 2019 viiden vuoden vankeusrangaistukseen törkeästä alaikäisen seksuaalisesta hyväksikäytöstä, alaikäisen seksuaalisesta hyväksikäytöstä ja valta-aseman väärinkäytöstä. Hän valitti tuomiosta, mutta Wienin korkein oikeus päätöksellään 11. huhtikuuta 2020 säilytti tuomion. Hän oli käyttänyt hyväkseen kahta valmennuksessaan ollutta tyttöä. Hyväksikäytöt tapahtuivat Wienissä 1990-luvun lopussa ja 2000-luvun alussa. Toinen tytöistä oli hyväksikäytön alkaessa vasta 9-vuotias. Hyväksikäyttö kesti viisi vuotta. Toinen uhreista oli tapahtumien aikaan 13-vuotias. Tapahtumia alettiin tutkia vuonna 2014. Oikeudenkäynnin oli määrä alkaa joulukuussa 2016, mutta Seisenbacher ei koskaan saapunut paikalle. Hän pakeni maasta, ja hänet etsintäkuulutettiin. Seuraavat havainnot karkumatkalla olleesta Seisenbacherista saatiin 2017, kun mies nähtiin Georgiassa. Seisenbacher jatkoi pakomatkaansa Ukrainaan, jossa viranomaiset luovuttivat hänet takaisin Itävaltaan vuoden 2019 syyskuussa.
Marco De Nicolo

Marco De Nicolo (s. 30. syyskuuta 1976 Legnano) on italialainen kivääriampuja.
De Nicolo on saavuttanut MM-kilpailuissa hopeaa 10 metrin ilmakiväärissä ja kaksi pronssia 50 metrin pienoiskiväärin makuussa. Olympialaisissa hän on edustanut maataan Sydneyssä 2000, Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008. Parhaimmallaan De Nicolo on ollut viides 50 m pienoiskiväärin makuussa Ateenassa 2004.
Ostaškovin piiri

Ostaškovin piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen luoteisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 3 202 neliökilometriä. Asukkaita on 25 300 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Ostaškovin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 11 maalaiskuntaa:
Seudulla on paljon järviä, joista suurin on Seliger. Piirin kautta kulkee Bologojen ja Velikije Lukin välinen rautatie. Ostaškovin kaupunki ja Seligerin rannat ovat suosittu matkailukohde. Seligerin Gordomlja-saarella sijaitsee suljettu taajama Solnetšnyi, joka muodostaa erillisen hallintoalueen.
Valon tanssi

Valon tanssi () on toiseksi ilmestynyt romaani Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjassa.
Juoni.
Velho Rincewind on pudonnut maailman reunalta ja tulee taianomaisen kirjan, Octavon, pelastamaksi. Samaan aikaan velhot Ankh-Morporkin Näkymättömässä Yliopistossa saavat selville, että maailma on tuhoutuva ellei kahdeksaa mahtavinta loitsua lueta, niin ikään Octavosta. Kiekkomaailmaa kantava kilpikonna Suuri Kaksonen on asettanut itselleen uuden kurssin kohti salaperäistä punaista tähteä, eikä maailmaa pelastavia loitsuja voida lausua, jos Rincewindin pään sisään jäänyttä loitsua ei saada ajoissa paikalleen.
Netanjahu

Netanjahu on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Valdis Dombrovskis

Valdis Dombrovskis (s. 5. elokuuta 1971 Riika) on latvialainen poliitikko ja maan nykyinen EU-komissaari. Dombrovskis toimi Latvian pääministerinä vuosina 2009–2014.
Koulutus ja työura.
Dombrovskis on suorittanut fysiikan tutkinnon Latvian yliopistossa vuonna 1993 ja taloustieteen tutkinnon Riian teknillisessä yliopistossa vuonna 1995. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli tutkimusassistentin tehtävissä saksalaisessa Mainzin yliopistossa, Latvian yliopiston fysiikan instituutissa ja yhdysvaltalaisessa Marylandin yliopistossa 1995–1998. Ennen poliittisen uransa alkua Dombrovskis työskenteli Latvian keskuspankin pääekonomistina vuosina 1998–2002. 
Poliittinen ura.
Dombrovskis nousi Jaunais laiks -puolueen () johtajistoon vuonna 2002 ja toimi Latvian talousministerinä 2002–2004. Latvian liittyessä Euroopan unioniin hänet valittiin vuonna 2004 Euroopan parlamentin jäseneksi.
Pääministerinä.
Ivars Godmanisin hallituksen jouduttua eroamaan helmikuussa 2009 talouskriisin synnyttämien protestien seurauksena nimitti presidentti Valdis Zatlers Dombrovskisin muodostamaan uuden hallituksen. Dombrovskis varoitti nimityksen jälkeen maan olevan konkurssin partaalla. Vuosina 2008–2009 Latvian bruttokansantuote romahti kriisin seurauksena lähes 17 prosenttia. Pääministerinä Dombrovskis toteutti säästötoimia, jotka lukeutuivat Euroopan kovimpiin: muun muassa budjettia ja eläkkeitä leikattiin sekä julkishallintoa pienennettiin. Toimenpiteisiin kuuluivat myös tuloveron ja arvonlisäveron korotus kolmella prosenttiyksiköllä. Maan suurin puolue, Kansanpuolue lähti hallituksesta maaliskuussa 2010 säästötoimiin liittyvien erimielisyyksien vuoksi, mutta Dombrovskis ilmoitti jatkavansa vähemmistöhallituksen johdossa lokakuun vaaleihin asti.
Vuoden 2011 vaalien jälkeen Dombrovskis sopi entisen presidentti Valdis Zatlersin perustaman Reformipuolueen ja Kansallisliiton kanssa hallituksen muodostamisesta, jolloin vaaleissa suurimmaksi puolueeksi noussut Harmoniakeskus jäi ulkopuolelle.
Riian kauppakeskuksen romahdus 2013 johti 27. marraskuuta 2013 siihen, että Dombrovskisin hallitus ilmoitti eroavansa. Hallitus oli julistanut kauppakeskusonnettomuuden seurauksena maahan kolmen päivän suruajan. Yhtenäisyyden Laimdota Straujuma nousi Dombrovskisin seuraajaksi pääministerinä 22. tammikuuta 2014.
EU-komissaarina.
Latvian hallitus nimitti Dombrovskisin maan EU-komissaariksi vuonna 2014. Junckerin komissiossa hän toimi eurosta ja työmarkkinavuoropuhelusta vastaavana komissaarina sekä yhtenä komission varapuheenjohtajista. Dombrovskisin salkkuun lisättiin rahoitusmarkkina-asiat kesällä 2016 Britannian EU-komissaarin Jonathan Hillin erottua komissiosta Brexit-kansanäänestyksen jälkeen.
Vuoden 2019 europarlamenttivaalien jälkeen Latvian hallitus esitti Dombrovskisia jatkamaan maan EU-komissaarin tehtävässä.
Joulukuusta 2024 alkaen Dombrovskis on EU-komissaari myös Von der Leyenin II komissiossa toimialanaan talouspolitiikka ja tuottavuus, lainsäädännön täytäntöönpano ja yksinkertaistaminen.
Kašinin piiri

Kašinin piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen kaakkoisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 972 neliökilometriä. Asukkaita on 26 800 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Kašinin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 11 maalaiskuntaa:
Piirin kautta kulkee Moskovan, Sonkovon ja Pietarin välinen rautatie. Maatalous on keskittynyt pellavan viljelyyn. Kašinin kaupunki oli keskiajalla itsenäisen ruhtinaskunnan keskus. Nykyään siellä on mm. elintarviketeollisuutta ja kylpylä.
Helsingin yliopiston koulutus- ja kehittämispalvelut HY+

HY+ Oy (Helsingin yliopiston koulutus- ja kehittämispalvelut) on Helsingin yliopiston omistama, täydennyskoulutukseen ja kehittämispalveluihin keskittyvä yhtiö. Yhtiö oli aiemmin Helsingin yliopiston erillislaitos nimeltään Koulutus- ja kehittämiskeskus Palmenia (sittemmin Helsingin yliopiston koulutus- ja kehittämispalvelut). HY+ tarjoaa täydennyskoulutusta sekä muita koulutus- ja kehittämispalveluita Helsingin yliopiston tieteenaloilta. Lisäksi yhtiö koordinoi Helsingin yliopiston koulutusvientiä. Se palvelee erityisesti akateemisia aikuisopiskelijoita sekä julkisen sektorin ja elinkeinoelämän organisaatioita.
HY+:n toimitusjohtajana toimii Kimmo Kärpijoki. Ennen häntä johtajana ovat toimineet mm. Marjaana Suutarinen, Pirjo Hiidenmaa ja Kauko Hämäläinen.
Helsingin yliopiston koulutus- ja kehittämispalveluiden historiaa.
Helsingin yliopiston koulutus- ja kehittämispalvelut – tuolloin organisaation nimi oli Palmenia – täytti 30 vuotta syksyllä 2009. Sen juuret ovat työllisyyskursseissa, joita alettiin järjestää akateemisen tutkinnon suorittaneille ja muille erityiskoulutetuille 1970-luvun loppupuolella. 
Tuolloin yliopistojen aikuiskoulutustoiminta otti ensiaskeleitaan. Helsingin yliopiston konsistorissa tosin epäiltiin, ettei työllisyyskoulutuksen antaminen ole sopivaa yliopiston arvolle. Silloinen rehtori Ernst Palmén kuitenkin totesi, ettei työttömyyden vähentäminen ole kenellekään häpeäksi, ei edes Helsingin yliopistolle.
Kansleriksi sittemmin nimitetty Palmén vahvisti Lahden tutkimus- ja koulutuskeskuksen johtosäännön syksyllä 1979.
Palmenian nimi muuttui 10.6.2015. Uusi nimi on Helsingin yliopiston koulutus- ja kehittämispalvelut. Erillislaitos yhtiöitettiin 1.6.2016, jolloin viralliseksi nimeksi tuli HY+ Oy. Uusi yhtiö on Helsingin yliopiston omistama.
Historiaa.
Organisaation aiempi nimi Palmenia tulee Helsingin yliopiston kansleri Ernst Philip Palménilta (1916–1991). Ernst Palmén toimi Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen osaston dekaanina 1960–1969, yliopiston vararehtorina 1971–1973, rehtorina 1973–1978 ja kanslerina 1978–1983.
Helsingin yliopiston koulutus- ja kehittämispalveluiden koulutuksia.
Helsingin yliopiston koulutus- ja kehittämispalvelut suunnittelee ja toteuteuttaa vuosittain satoja täydennyskoulutuksia Helsingin yliopiston tieteenaloilta. Koulutuksiin osallistuu useita tuhansia opiskelijaoita joka vuosi. Vuonna 2015 koulutus- ja kehittämispalvelut järjesti 192 koulutusta, joihin osallistui 7 738 opiskelijaa.
Stéphane Augé

Stéphane Augé (s. 6. joulukuuta 1974 Pau) on ranskalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2000–2010. Hänen uransa suurimpia saavutuksia olivat Dunkerquen neljän päivän ajon voitto 2008, Cholet Pays de Loire -kilpailun voitto 2007 ja Ranskan ympäriajon vuoden 2007 mäkikilpailun johtopaikka kilpailun alkupuoliskolla.
Tour du Poitou Charentes et de la Vienne, etapin 5 voitto
Tour du Poitou Charentes et de la Vienne, mäkikirikilpailun voitto
Saksan ympäriajo, etapin 6 voitto
Circuit de la Sarthe, mäkikirikilpailun voitto
Vuelta Asturias, Metas Volantes -kilpailun voitto
Dunkerquen neljän päivän ajo, mäkikirikilpailun voitto
Tour du Limousin, etapin 3 voitto
Puolan ympäriajo, etapin 5 voitto
GP Cholet - Pays de Loire, voitto
Dunkerquen neljän päivän ajo, kokonaiskilpailun ja etapin 1 voitto
Saksan ympäriajo, etapin 7 voitto
Brendan O’Brien

Brendan O’Brien (s. 23. kesäkuuta 1960 Atlanta) on yhdysvaltalainen musiikkituottaja, joka on tehnyt tuotantotyötänsä vuodesta 1985. Hän nousi kuitenkin suuren musiikkikansan tietoon vasta 1993 Pearl Jam -yhtyeen "Vs."-albumin myötä. Hänet tunnetaankin pitkästä yhteistyöstä Pearl Jamin kanssa. Hänen tunnetuimmat tuotoksensa ovat lähinnä 1990- ja 2000-luvun albumeissa. 2000-luvun tunnetuimmat albumin lienevät Bruce Springsteenin albumit "The Rising" (2002), "Devils &amp; Dust" (2006) ja "Working on a Dream" (2009). Hän on myös tuottanut Audioslaven albumin "Revelations" (2006) ja AC/DC:n albumin "Black Ice" (2008). Hän myös tuottaa Aerosmithin tulevan albumin.
Biotekniikan instituutti

Biotekniikan instituutti () on Helsingin yliopiston kansainvälinen tutkimuslaitos, joka sijaitsee Helsingissä Viikin kampuksella. Biotekniikan instituutin tehtävä on edistää biotieteiden perustutkimusta ihmisten ja ympäristön hyväksi.
Biotekniikan instituutti perustettiin 1989 Helsingin yliopiston ja opetus- ja kulttuuriministeriön yhteishankkeena. Biotekniikan instituutti aloitti toimintansa väliaikaisissa tiloissa Pitäjänmäellä ja siirtyi Viikin biokeskukseen 1996. Vuodesta 2017 alkaen Biotekniikan instituutti on ollut osa Helsinki Institute of Life Science (HiLIFE) -yksikköä.
Instituutin johtaja on professori Juha Huiskonen, joka aloitti tehtävässä syyskuussa 2020. Tätä ennen instituutin johtajina ovat toimineet Mart Saarma (1990–2008), Tomi Mäkelä (2009–2015), Howy Jacobs (2015–2017) ja Olli Silvennoinen (2018–2019). Silvennoinen jätti Biotekniikan instituutin johtajan toimen siirtyessään HiLIFE-yksikön johtajaksi. Biotekniikan instituutin perustamisvaiheessa virkaa toimittavana johtajana toimi Helge Gyllenberg (1989–1990). Virkaa toimittavina johtajina ovat toimineet myös Irma Thesleff (2009) ja Marja Mikkola (2019–2020).
Hymn to Life

Hymn to Life on kitaristi Timo Tolkin toinen sooloalbumi. Se julkaistiin 6. toukokuuta 2002. Tolkin ohella albumilla kuullaan vierailevia laulajia Michael Kiske ja Sharon den Adel.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 38.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Timo Tolkki.
Émile Maggi

Emile Maggi (12. maaliskuuta 1908 Tucquégnieux, Meurthe-et-Moselle, Ranska – 19. huhtikuuta 1986) oli ranskalainen kilpakävelijä, joka saavutti Euroopan-mestaruuskilpailuissa kaksi mitalia.
Maggi edusti Ranskaa 10 000 metrin kävelyssä neljissä arvokilpailuissa. Oslon EM-kilpailuissa 1946 hän saavutti pronssia ajalla 48.10,4. Lontoon 1948 olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi ajalla 47.02,8. Alkuerissä hän käveli ajan 45.44,2. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän saavutti hopeaa ajalla 46.16,8 häviten 15 sekuntia sveitsiläiselle Fritz Schwabille. Helsingin 1952 olympialaisissa Maggi sijoittui seitsemänneksi ajalla 46.08,0.
Maggi voitti Ranskan mestaruuden 10 000 metrin kävelyssä vuosina 1941 ja 1946–1950 sekä 50 kilometrin kävelyssä vuosina 1953 ja 1955. Hän käveli eri matkoilla useita Ranskan ennätyksiä.
Hoya

Hoya on japanilainen teollisuusyritys. on perustettu vuonna 1941 ja se on alusta alkaen erikoistunut optisen lasin valmistamiseen. Nykyisin Hoya on maailman suurin optisen lasin valmistaja. Yritysostojen myötä tuotevalikoima on laajentunut lasimateriaalin valmistamisesta myös lopputuotteiksi, kuten kamerat, linssit ja muut kuvauslaitteet.
Hoya valmistaa mm. seuraavia tuotteita eri tuotemerkkien alla: 
Lisäksi tuotevalikoimaan kuuluvat mm. pöytäkristallit ja järjestelmien suunnittelu. Hoyan tuotemerkkejä ovat muun muassa Hoyalux iD (silmälasit) ja Pentax (digitaalikamerat ja objektiivit).
Solusitkos

Solusitkos eli synsytium () on monia tumia sisältävä jättisolu. Monitumaisuus johtuu siitä, että tuman jakautuessa solulima ei jakaudu.
Esimerkkejä:
András Keve-Kleiner

András Keve-Kleiner (10. marraskuuta 1909 Budapest – 30. maaliskuuta 1984) oli unkarilainen lintutieteilijä.
András Keve-Kleinerin sukunimi oli alun perin saksalainen Kleiner. Hänen kerrotaan muuttaneen nimensä 1942 turvallisuussyistä, koska toisen maailmansodan aikaisessa Unkarissa saksalainen nimi saattoi olla vaaraksi. Myöhemmin hän lyhensi sukunimensä Keveksi.
Kleiner vieraili jo koululaisena Budapestin lintutieteellisessä instituutissa. Vuonna 1930 hän piti Padovan eläintieteellisessä kongressissa esitelmän. Vuodesta 1934 alkaen hän työskenteli lintutieteellisessä instituutissa osa-aikaisena ammattilaisena. Samana vuonna hän luennoi Oxfordissa 8. kansainvälisessä ornitologian kongressissa. Vuonna 1935 Kleiner väitteli filosofian tohtoriksi. Vuonna 1939 hän sai assistentin viran instituutissa. Keve-Kleiner osallistui toiseen maailmansotaan 1944–1945. Häntä kutsuttiin yksityisdosentiksi 1946, ja 1948–1949 hän toimi maatalousmuseon johtajana.
Keve-Kleiner nimesi linnuista ainakin närhen ("Garrulus glandarius") alalajin "ferdinandi" 1944.
Karkaus

Karkaus on kylä Mikkelin Suomenniemen pitäjässä Etelä-Savossa. Kylä sijaitsee Suomenniemen koillisosassa. Kylästä on linnuntietä noin 14–15 kilometriä Ristiinaan ja 35 kilometriä Mikkelin keskustaan, jotka ovat kylästä pohjoiseen. 
Ennen kuntaliitosta Mikkeliin vuoden 2013 alussa, Suomenniemi oli kunta Etelä-Karjalassa. Vuonna 2006 kylän aktiivisuus palkittiin Vuoden eteläkarjalainen kylä -tunnustuksella.
Kylällä toimii Karkaus-Sydänmaan kyläyhdistys.
Tiina Lehikoinen

Tiina Lehikoinen (s. 18. elokuuta 1982 Juuka) on suomalainen kirjailija ja kuvataiteilija.
Lehikoinen valmistui filosofian maisteriksi kotimaisesta kirjallisuudesta Turun yliopiston taiteiden tutkimuksen laitokselta vuonna 2008. Hän on myös taiteiden maisteri (2018) Aalto-yliopistosta.
Lehikoisen esikoisteos, aforismikokoelma "Sitruunalumilyhtyjä" (2008), valittiin Vuoden aforismikirjaksi. Runokokoelma "Samaan aikaan toisaalla" (2013) oli Tiiliskivi-palkintoehdokas ja runoteos "Multa" (2016) Tanssiva karhu -palkintoehdokas. "Terra Nova" sai vuonna 2019 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon. Lehikoisen esikoisromaani "Punelma" oli Runeberg-palkintoehdokkaana 2022.
Lehikoisen runoja on julkaistu useissa antologioissa. Lisäksi hän on kirjoittanut runouteen liittyviä esseitä ja artikkeleja eri julkaisuihin. Vuosina 2013–2015 Lehikoinen toimi kulttuurilehti Tuli &amp; Savun päätoimittajana yhdessä Jouni Teittisen kanssa. Hän on myös päätoimittanut Osuuskunta Poesian julkaisemaa Noesis-verkkolehteä.
Lehikoinen asuu Nokian Siurossa. Hänen puolisonsa on sarjakuvataiteilija Tommi Musturi.
Kesävainaja

Kesävainaja on Viikatteen kahdeksas EP-levy, joka julkaistiin 13. toukokuuta 2009. Kesävainaja-EP:n lisäksi mukana on kesän 2008 festivaaleilla äänitetty Vaiennut soitto-live-EP, joka sisältää alkuperäisen, vuonna 1998 ilmestyneen ”Vaiennut soitto”-EP:n kaikki kappaleet live-versioina. Kappaleet äänitettiin äänitysautoa apuna käyttäen ja live-äänen jälkikäsittely tehtiin SonicImage -studiolla Kouvolassa helmikuussa 2009.
Kesävainaja-EP:n kappale ”Aaveissa vainko olet mun” ilmestyi myöhemmin Viikatteen albumilla "Kuu kaakon yllä".
Albumi nousi suoraan Suomen virallisen singlelistan sijalle 1.
Kappaleet.
Sävellykset ja sanoitukset Kaarle Viikate, ellei toisin mainita. Sovitukset Viikate ja Miitri Aaltonen.
Kesävainaja-EP
Vaiennut soitto-live
Kokoonpano.
Vierailijat
Muut henkilöt
Pohjois-Irlannin pääministeri

Pohjois-Irlannin pääministeri ja varapääministeri () ovat Pohjois-Irlannin hallituksen johtajat, jotka ovat nimikkeistään huolimatta yhdenvertaisessa asemassa. Virat luotiin vuonna 1999. Aiemmat pääministerit toimivat ennen Pitkänperjantain sopimukseen perustuneita lakimuutoksia. Tammikuusta 2024 lähtien pääministerinä on toiminut Sinn Féinin Michelle O'Neill ja varapääministerinä DUP:n Emma Little-Pengelly. Astuessaan virkaan O'Neillistä tuli Pohjois-Irlannin ensimmäinen nationalistista puoluetta edustava pääministeri.
2000-luvun aikana Pohjois-Irlanti useaan otteeseen ollut vailla toimivaa hallitusta. Tällöin pääministerin ja varapääministerin virat ovat olleet täyttämättä.
Wilhelm Meise

Wilhelm Meise (12. syyskuuta 1901 Essen – 24. elokuuta 2002 Hampuri) oli saksalainen lintutieteilijä.
Meise opiskeli Berliinin yliopistossa 1924–1928. Hän väitteli filosofian tohtoriksi professori Erwin Stresemannin johdolla variksen ja nokivariksen esiintymisestä ja niiden risteytymisestä. Hän myös analysoi varpusen ja pensasvarpusen taksonomiaa ja historiaa, erityisesti niin sanotun "italianvarpusen" osalta, joka joskus katsotaan omaksi lajikseen "P. italiae" (BirdLife Suomi ei tunnusta lajia). Meise toimi Dresdenin luonnonhistoriallisen museon selkärankaisosaston kuraattorina vuodesta 1929 toisen maailmansodan alkamiseen saakka. Sodan päätyttyä hän vietti kolme vuotta vankileirillä Siperiassa. 1948 hän sai viran Berliinin eläinmuseosta ja 1951 hänet nimitettiin Hampurin luonnonhistoriallisen museon lintutieteen kuraattoriksi (1951–1969) ja Hampurin yliopiston professoriksi (1951–1972). Jäätyään eläkkeelle hän jatkoi tutkimustyötä vielä 30 vuotta.
Vuonna 1955 Meise teki tutkimusretken Angolaan ja julkaisi seuraavina vuosina useita kirjoituksia Afrikan linnuista. Meise toimitti 47 osaa Max Schönwetterin (kuoli 1960) aloittamaan teokseen "Handbuch der Oologie" 1960–1992. Teos käsittää neljä osaa ja 3 666 sivua ja sen sivuilla esitellään kaikkien tunnettujen lintulajien ja -alalajien munat. Meisen mukaan maailmassa on 30 000–35 000 lintujen alalajia mutta tiede tuntee niistä vain puolet. Meise julkaisi kaikkiaan 170 kirjoitusta, pääosin linnuista, mutta myös skorpioneista, hämähäkeistä, liskoista, käärmeistä ja nilviäisistä. Hänet valittiin American Ornithologists' Unionin jäseneksi 1938. Hän avioitui 1930 ja hänellä oli kolme lasta. Meise kuoli 101-vuotiaana.
Meise nimesi linnuista useita alalajeja sekä celebesinparatiisimonarkin suvun "Eutrichomyias" ja bougainvillenmesikon suvun "Stresemannia".
Venäjän presidentinvaali 2000

Venäjän presidentinvaali 2000 pidettiin 26. maaliskuuta 2000. Vaalit voitti silloinen pääministeri ja virkaa tekevänä presidenttinä toiminut Vladimir Putin. Boris Jeltsin oli eronnut 31. joulukuuta 1999. Virallisesti puolueista riippumattoman, FSB-taustaisen Putinin lisäksi ehdolla olivat kommunistien Gennadi Zjuganov, Jabloko-puolueen Grigori Javlinski, Amangeldy Tuleyev, äärikansallinen Vladimir Žirinovski, Konstantin Titov, Ella Pamfilova, Stanislav Govoruhin, Juri Skuratov, Aleksander Podberyozkin ja Umar Džabrailov. Näistä vain kommunistien Zjuganov sai merkittävästi ääniä, 29,21 %. Länsimielisenä pidetty Javlinski sai 5,80 %, ja muista esimerkiksi räyhäkansallinen Žirinovski 2,70 %. 
Putinin voitto perustui hänen rakentamaansa kuvaan tšetšeenejä vastaan taistelevana, nuorena kovaotteisena miehenä. Toisaalta Putin näkyi vaalien alla tiedotusvälineissä muita useammin. Monet tarkkailijat pitivät vaaleja epäreiluna, koska eri kanavat suosivat omia ehdokkaitaan, eikä kaikilla ehdokkailla ollut yhtä hyvin mahdollisuuksia päästä tiedotusvälineisiin.
Vuoden 1998 tienoilla kaavailtiin tulevaksi presidentiksi esimerkiksi Moskovan pormestari Juri Lužkovia tai Jevgeni Primakovia. Jeltsin erotti Primakovin peläten hänen tulevan itseään suositummaksi, Primakov kieltäytyi myös vastustamasta kommunistiministereitä, jotka pyrkivät erottamaan Jeltsinin. Juri Lužkovin mahdollisuudet heikkenivät, kun Putin nousi pääministeriksi. Suurliikemiesten halu tukea Lužkovia heikkeni, ja he asettuivat mediakoneistoineen Putinin taakse.
reviewed by Luke March in: Slavic Review 63.4 (Winter 2004), 897-898.
Archaeplastida

Archaeplastida tai Primoplantae on vuonna 2005 kuvattu aitotumaisten taksoni, johon on sisällytetty kasvikunta (vihreät kasvit), punalevät ja glaukofyytit. Kaikilla näillä ryhmillä on soluissaan kaksikalvoiset viherhiukkaset, minkä vuoksi otaksutaan, että nämä saivat viherhiukkaset suoraan endosymbionttisista syanobakteereista. Oletus siitä, että nämä kolme olisivat ainoat eliöryhmät, jotka saivat viherhiukkaset suoraan primäärisen endosymbioosin tuloksena, on kuitenkin vailla vahvistusta. Muilla eliöryhmillä, joilla on viherhiukkasia (esimerkiksi "Chromalveolata"-kunta), viherhiukkasten ympärillä on kolme tai neljä kalvoa. Tämä johtuu moninkertaisesta (sekundaarisesta) endosymbioosista.
Päätodisteet oletukselle siitä, että "Archaeplastida" olisi monofyleettinen eli samasta kantamuodosta kehittynyt ryhmä, on saatu geneettisillä tutkimuksilla, joiden perusteella vaikuttaa siltä, että "Archaeplastida"-ryhmän viherhiukkasilla olisi ammoin ollut yhteinen kantamuoto.
Laajassa merkityksessä "Archaeplastida"-ryhmän voidaan ymmärtää tarkoittavan koko kasvikuntaa (ns. "Plantae sensu lato"). Tällöin punalevät, vihreät kasvit ja glaukofyytit olisivat alakuntatason taksoneita. Toisaalta vanhimman ja ahtaimman tulkinnan mukaan kasveiksi on luettu vain versokasvit ("Embryophyta", ns. "Plantae sensu stricto"), ja välimuodon tulkinnan mukaan vihreät kasvit ("Chlorobionta"/"Chloroplastida"/"Viridiplantae") eli versokasvit ja viherlevät. Luokittelu tämän suhteen ei ole vakiintunut.
Tartu Ülikool/Rock

Tartu Ülikool/Rock (Tarton yliopisto/Rock) on virolainen koripalloseura.
Tartu Rock on vanhin edelleen koripalloa pelaava virolaisjoukkue. Se liittyi SEB Korvpalli Meistriliigaan heti sen perustamisen yhteydessä vuonna 1944. 1950-luvulla seura voitti Viron sosialistinen neuvostotasavallan mestaruuden viisi kertaa peräkkäin. Rock voitti myös kausien 2006–2008 Viron mestaruuden.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1998

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1998 järjestettiin Suomessa Hämeenlinnassa ja Helsingissä Hartwall Areenalla. Kisaisäntä Suomi voitti Hannu Kapasen valmennuksessa maailmanmestaruuden Venäjää vastaan käydyssä loppuottelussa 2–1. Voittomaalin teki jatkoajalla Niklas Hagman. Voittomaalin syötti Olli Jokinen ja Eero Somervuori. Sveitsi voitti pronssiottelussa Tšekin lopputuloksin 4–3 rangaistuslaukauskilpailun päätteeksi. Pronssimitali on Sveitsin toistaiseksi ainoa mitali nuorten mm-kisoista. Ottelutapahtuma järjestettiin 25. joulukuuta 1997–3. tammikuuta 1998.
Yllätyksellisesti Kanadan kahdeksan vuoden menestysputki katkesi sen sijoittuessa kahdeksanneksi. Historiallisen yllätyksellinen oli sen tappio Kazakstanille 3–6. Suomalaisista All-Star-joukkueeseen pääsivät Olli Jokinen ja Eero Somervuori.
Lopputulokset.
 MM-taso
 B-sarja 
 C-sarja 
 D-sarja
Kaijapallokala

Kaijapallokala ("Colomesus psittacus", entinen papukaijapallokala) on murtovedessä elävä melko suurikokoinen pallokalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Kaijapallokala muistuttaa väritykseltään kimalaispallokalaa, mutta on aikuisena lähes kaksi kertaa sen kokoinen. Se voi kasvaa 30 cm pitkäksi. Sen vatsapuoli on valkea, selkäpuoli kelta-tummaraitainen. Raidoitus ja vartalonmuoto muistuttavat kimalaista.
Alkuperä.
Kaijapallokaloja elää luonnossa Atlantin länsiosassa Parianlahdelta Amazonille. Se elää jokisuiden murtovedessä ja läheisillä matalikoilla.
Käyttäytyminen.
Kaijapallokalat elävät yksin tai korkeintaan muutaman kalan ryhminä. Kaijapallokaloja pidetään murtovesiakvaarioissa, mutta niiden hampaiden kasvaminen liian pitkäksi saattaa tuottaa ongelmia.
Vesiolot ja ravinto.
Kaijapallokala syö simpukoita ja rapuja.
Marko Mäkinen

Marko Mäkinen (31. maaliskuuta 1977 Turku) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi SM-liigassa yli 500 ottelua urallaan pudotuspelit mukaan luettuna. Hän voitti kaksi Suomenmestaruutta ja oli kahdesti SM-hopealla. Mäkinen pelasi uransa aikana myös Pohjois-Amerikassa ja Itävallan, Unkarin ja Ranskan pääsarjoissa.
Ura.
Mäkinen on Turun Palloseuran kasvatti ja hän on pelannut eri ikäluokkien maajoukkueissa. Mäkinen on San Jose Sharksin kolmannen kierroksen varaus vuodelta 1995. Mäkinen debytoi SM-liigassa Kiekko-Espoossa. kaudella 1996–1997, jonka jälkeen hän meni kahdeksi kaudeksi pelaamaan Pohjois-Amerikkaan. Tapparassa Mäkinen pelasi 2000–2006 ja voitti tuona aikana Suomenmestaruuden ja kaksi SM-hopeaa. Mäkinen siirtyi kaudeksi 2008–2009 Ässiin, josta hän palasi kasvattajaseuraansa TPS:ään kesken kauden 2009–2010. Keväällä 2010 Mäkinen voitti TPS:ssä uransa toisen Suomenmestaruuden.
Mäkinen oli kaudella 2010–2011 näytillä kazakstanilaisessa HK Sary-Arka Karagandassa, mutta ei saanut sinne sopimusta. Marraskuussa Mäkinen siirtyi Unkarin ja Romanian yhteisessä MOL ligassa pelaavaan Budapest Starsiin. Hän pelasi siellä kauden loppuun ja teki seuraavasta kaudesta sopimuksen Ranskan pääsarjan Morzine-Avoriazin kanssa. Mäkinen pelasi yhden kauden Morzinessa ja ilmoitti keväällä 2012 lopettavansa pelaajauransa.
Mäkinen kuitenkin jatkoi pelaamista säännöllisen epäsäännöllisesti kuuden kauden ajan Paimion Hakan II-divisioonajoukkueessa. Kaudelle 2018–2019 Mäkinen siirtyi pelaamaan IV divisioonaan Paimion Kiekkoseuraan.
QantasLink

QantasLink on australialaisen Qantas-lentoyhtiön aputoiminimi, jota yhtiö käyttää alueellisessa ja syöttöliikenteessä. QantasLinkin lentoja operoivat Qantasin tytäryhtiöt Eastern Australia Airlines, Network Aviation ja Sunstate Airlines sekä ostopalveluna Cobham Aviation. Kaikki koneet on maalattu Qantasin väreihin. 
Laivasto.
Laivaston keski-ikä kesäkuussa 2024 on 19,6 vuotta.
Kohteet.
QantasLinkin Eastern Australia Airlinesin operoimat kohteet:
Ruukinkoulu

Ruukinkoulu on vuonna 2003 valmistunut koulurakennus Juankoskella Kuopiossa. Päivisin Ruukinkoulussa opiskelevat Juankosken koulun (entinen yläaste) ja Juankosken lukion oppilaat sekä yksi Juantehtaan koulun ryhmä. Lisäksi rakennus on Kuopion kansalaisopiston ja Kuopion konservatorion käytössä.
Rakennus.
Ruukinkoulussa on moderni arkkitehtuuri. Vieraat ovat erityisesti kiitelleet tehokasta tilankäyttöä ja koulun värimaailmaa.
Koulu valmistui paalutetun perustuksen varaan ja on kaksikerroksinen. Koulun sydän on Agora-niminen ruokasali, mikä on Juankosken ”ykköspaikka” konserteille. Erityisesti akustisissa esityksissä salin akustiikka palvelee hyvin. Alakerrassa on "tavallisten" luokkien lisäksi puukäsityöluokka, liikuntasali, luokkatiloja sekä Agora, jota käyttävät kaikki koulut. Yläkerrassa ovat luonnontieteen luokat sekä lukion tilat.
Koulurakennus maksoi noin seitsemän miljoonaa euroa. Ruukinkoulun rakennushanke oli Juankosken kaupungin historian suurin rakennushanke. Hanke rahoitettiin valtion rahoituksella ja Juankosken kaupungin omarahoituksella. Rakennuksen suunnittelivat Qvim Arkkitehdit (Rainer Qvick ja Pertti Vehreävesa). Koululle ostettiin joitakin Vehreävesan maalaamia värikkäitä tauluja. Uuden koulurakennuksen nimi kirjoitettiin yhdyssanana, koska Ruukki-nimisellä paikkakunnalla oli jo olemassa Ruukin koulu.
Vuoden 2011 keväällä lukion puolen pääsisäänkäynnin katos romahti. Katoksen päälle oli kertynyt suuri määrä lunta, mikä oli aiheuttanut tukijalan pettämisen. Henkilövahingoilta kuitenkin säästyttiin. Uusi katos rakennettiin tukevien metallipilarien varaan.