tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Stefan Wyszyński

Stefan Wyszyński (3. elokuuta 1901 – 28. toukokuuta 1981) oli katolisen kirkon puolalainen pappi. Hän opiskeli Lublinin yliopistossa, sai lakitieteen tohtorin arvon ja vihittiin papiksi 1924. Hän toimi Lublinin piispana vuosina 1946–1948 ja sitten Varsovan ja Gnieznon arkkipiispana vuodesta 1948 kuolemaansa. 
Wyszyńskistä tehtiin kardinaali vuonna 1953. Hän joutui kuitenkin erimielisyyksiin Puolan hallituksen kanssa ja istui vangittuna vuoteen 1956 saakka. Vapautuksensa jälkeenkin konfliktit jatkuivat. Wyszyńskin ansioksi luetaan se, että paavi Johannes XXIII:n suhtautuminen kommunismiin lieveni.
Wyszyńskiä seurasi Varsovan ja Gnieznon arkkipiispana Józef Glemp.
Turing-vahva

Laskettavuuden teoriassa esitetään useita toisiaan lähellä olevia termejä, jotka kuvaavat minkä tahansa tietokonejärjestelmän eli laskennallisen järjestelmän suorittamisen rajoja ("computational power"). Erilaisia tarkasteltavia järjestelmiä ovat muun muassa abstraktit koneet, virtuaalikoneet ja ohjelmointikielet. Määritelmiä:
Järjestelmä, joka voi "laskea" eli suorittaa minkä tahansa Turing-laskettavan funktion kutsutaan "Turing-vahvaksi" (). 
Järjestelmä on "Turing-täydellinen" (), jos järjestelmä voi simuloida universaalia Turingin konetta.
Turing-vahvaa järjestelmää kutsutaan "Turing-yhteensopivaksi" jos jokainen funktio, jonka se voi suorittaa, on myös Turing-vahva. Toisin sanoen, se laskee täsmälleen kaikki saman luokan funktiot, jotka Turing-konekin tekee. Vastaavasti Turing-yhteensopiva kone on sellainen, joka voi simuloida universaalia Turingin konetta tai jota universaali Turing-kone voi simuloida. Laskennan perusväittämässä, ns. Churchin–Turingin teesissä, on esitetty, että kaikki tunnetut Turing-vahvat järjestelmät ovat myös Turing-yhteensopivia.
Järjestelmän sanotaan olevan universaali tiettyyn järjestelmien muodostamaan ryhmään nähden, jos se voi suorittaa jokaisen näiden järjestelmien funktion (tai voi simuloida näitä järjestelmiä).
Kauppila

Kauppila voi tarkoittaa:
Sukunimi.
Kauppila on seuraavien suomalaisten sukunimi:
Entisten Punakaartilaisten Keskusjärjestö

Entisten Punakaartilaisten Keskusjärjestö oli 1940-luvulta 1980-luvulle saakka toiminut Suomen sisällissodan punakaartilaisten etujärjestö. Järjestö oli kommunistien hallinnassa, eli se ei edustanut kaikkia entisiä punakaartilaisia.
Historia.
Vasemmistolaisten entisten punakaartilaisten julkinen yhteistoiminta alkoi jatkosodan päätyttyä. Aluksi aktivistit vaikuttivat Entisten Sotilaiden Toverikuntien Liitossa yhdessä sotilaiden, metsäkaartilaisten ja työvelvollisten kanssa. ESTL:n punakaartilaisten ensimmäinen erillinen valtakunnallinen edustajakokous järjestettiin Helsingissä elokuussa 1945. Kokous muun muassa asetti "V. 1918 Punakaartilaisten korvauskomitean", jonka tehtävänä oli edistää korvausten saamista sotilaille ja näiden omaisille. Lisäksi kaksi vuotta toiminut komitea keräsi tietoja sisällissodan tapahtumista.
Toukokuun 1947 edustajakokouksessa perustettiin "Entisten Punakaartilaisten maatakäsittävä Keskustoimikunta", jolle punakaartiasiat siirtyivät ESTL:ltä. Toiminta virallistettiin 1952, jolloin rekisteröitiin Entisten Punakaartilaisten Keskusjärjestö. EPK:lla oli paikallisosastoja Helsingissä, Inkeroisessa, Järvenpäässä, Karkkilassa, Lahdessa, Laviassa, Lohjalla, Loimaalla, Oulussa, Perniössä, Porissa, Raumalla, Tampereella ja Turussa.
Helsingin Entiset Punakaartilaiset.
Helsingin Entiset Punakaartilaiset erosi keskusjärjestöstä 1953. Se jatkoi toimintaansa vuoteen 1984, jolloin yhdistys luovutti varansa ja sekä hallussaan olleiden muistomerkkien hoitovastuun SKP:n Helsingin piirijärjestölle. Ne siirtyivät 1990 edelleen Helsingin Vasemmistoliitolle.
Yhdistyksellä oli hoidossaan Santahaminan ja Tammisaaren vankileirien muistomerkit.
Away

Away on espanjalaislähtöisen laulajan Enrique Iglesiasin ensimmäinen single hänen englanninkieliseltä kokoelmalevyltään "Greatest Hits". Kappaleella laulaa myös sen tuottaja Sean Garrett. ”Away” julkaistiin iTunesissa ladattavaksi albumin julkaisupäivänä 11. marraskuuta 2008.
Alun perin kappaleen oli tarkoitus olla mukana jo Garrettin aikaisemmin samana vuonna julkaistulla "Turbo 919" -albumilla, mutta hän antoikin sen Iglesiasin esitettäväksi.
Kappaleen musiikkivideo, jonka ohjasi Anthony Mandler, esitettiin ensimmäisen kerran TRL-kanavalla 12. marraskuuta.
August Hlond

August Hlond SDB (5. heinäkuuta 1881 – 22. lokakuuta 1948) oli katolisen kirkon vuonna 1927 nimitetty puolalainen kardinaali. Hän sai vihkimyksensä papiksi 23. syyskuuta 1905 ja piispaksi 3. tammikuuta 1926. 
Hlond nimitettiin vuonna 1925 Katowicen piispaksi. Kesäkuussa 1926 hän nousi Gniezno-Poznańin arkkipiispaksi, ja vuodesta 1946 kuolemaansa hän oli Gnieznon ja Varsovan arkkipiispana. Kardinaalina hän osallistui vuoden 1939 konklaaviin. Hän esitti eräissä kommenteissaan antisemitistisiä näkemyksiä.
Hlondin seuraajaksi Varsovan arkkipiispana astui Stefan Wyszyński.
Coccinella

Coccinella on leppäpirkkoihin (Coccinellidae) kuuluva kovakuoriaisten (Coleoptera) suku.
Henryk Muszyński

Henryk Józef Muszyński (s. 20. maaliskuuta 1933 Koscierzyna) on puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Chelmnon hiippakuntaan Kazimierz Jósef Kowalski 28. huhtikuuta 1957. Hänet nimitettiin Chelmnon vihkipiispaksi ja Villa Regiksen titulaaripiispaksi 23. helmikuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Józef Glemp, jota avustivat Marian Przykucki ja Zygfryd I. Kowalski.
Muszyński sai 19. joulukuuta 1987 nimityksen Włocławekin hiippakunnan piispaksi ja 25. maaliskuuta 1992 Gnieznon arkkihiippakunnan arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 8. toukokuuta 2010.
Coronelin meritaistelu

Coronelin taistelu käytiin 1. marraskuuta 1914 Saksan keisarikunnan laivaston ja Britannian kuninkaallisen laivaston osaston välillä Tyynellämerellä osana ensimmäistä maailmansotaa. Taistelu käytiin chileläisen Coronelin satamakaupungin edustalla ja se päättyi saksalaisten murskavoittoon. Taistelua seurasi 8. joulukuuta käyty Falklandsaarten taistelu, jonka britit voittivat.
Taistelu.
Saksalainen vara-amiraali Maximilian von Spee komensi Saksan Itä-Aasian laivuetta. Japanilaiset valtasivat laivueen tukikohdan Kiinan Tsingtaossa syyskuussa 1914. Von Spee oli sodan syttyessä merellä. Hänen Japanin ja Australian laivastoja taitavasti kartellut risteilijäosastonsa muodosti vakavan uhan ympärysvaltojen merenkululle Tyynellämerellä. Risteilijöitä etsimään lähetettiin myös brittiläinen Länsi-Intian laivastoasema kontra-amiraali Christopher Cradockin komennossa.
Von Speen osastoon kuuluivat modernit panssariristeilijät "Scharnhorst" ja "Gneisenau" sekä kevyet risteilijät "Nürnberg", "Leipzig" ja "Dresden". Cradockin osastoon kuuluivat vanhentuneet panssariristeilijät "Good Hope" ja "Monmouth", moderni kevyt risteilijä "Glasgow" ja apuristeilijä "Otranto". Brittien alukset olivat vanhentuneita ja niiden miehistö kokematonta "Glasgow’ta" lukuun ottamatta. Taistelulaiva "Canopus" ja panssariristeilijä "Kent" olivat tulossa osastolle vahvistukseksi, mutta ne eivät ehtineet tavoittaa Cradockin osastoa ennen taistelua. Cradock tiesi osastonsa olevan alivoimainen ja aavisteli pahaa. Samaan aikaan von Spee oli päättänyt siirtyä Tyyneltämereltä Atlantille, kun ympärysvallat olivat vahvistaneet voimiaan Tyynellämerellä.
Von Spee ja Cradock kohtasivat yllättäen toisensa Chilen rannikon edustalla. Brittien alusten tulivoima ja panssarointi olivat heikkoja ja miehistö kokematonta, ja taistelu päättyi heidän kannaltaan surkeasti. Panssariristeilijät "Good Hope" ja "Monmouth" upposivat vieden mukanaan kaikki 1 600 miehistöjen jäsentä, Cradock heidän joukossaan. Molemmat muut brittien alukset pakenivat. Saksalaisten tappiot jäivät kolmeen haavoittuneeseen. Kyseessä oli Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäinen tappio suurten pinta-alusten taistelussa yli sataan vuoteen.
Von Speen risteilijälaivaston takaa-ajoon lähettiin lisää joukkoja, ja se tuhoutui Falklandsaarten taistelussa 8. joulukuuta jouduttuaan taisteluun ylivoimaisia taisteluristeilijöitä vastaan. Von Spee kaatui, samoin hänen molemmat poikansa.
Muuta.
Coronelin meritaistelun muistoksi on nimetty Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa silloisen Royal Roads Military Collegen, nykyisen Royal Roads Universityn, kirjasto Coronel Memorial Library.
Jesse B. Blayton Sr.

Jesse B. Blayton Sr. (6. joulukuuta 1897 Fallis, Oklahoma – 7. syyskuuta 1977) oli yhdysvaltalainen tilintarkastaja ja ensimmäinen afroamerikkalainen radioaseman omistaja.
Blayton opiskeli Chicagon yliopistossa. Hän muutti Atlantaan 1922 ja kuusi vuotta myöhemmin hänestä tuli Georgian ensimmäinen afroamerikkalainen laillistettu tilintarkastaja. 1940-luvulla Blaytonista tuli pankinjohtaja ja Atlantan yliopiston professori. Vuonna 1949 hän osti WERD-radioaseman ja nimitti poikansa Jesse B. Blayton Jr.:n aseman johtoon. WERD menestyi erityisesti afroamerikkalaiseen yleisön keskuudessa, ja aseman DJ:stä, Jack Gibsonista, tuli Atlantan suosituin tiskijukka. 1960-luvulla asema antoi lähetysaikaa kansalaisoikeusaktivisteille. Blayton myi aseman 1968.
Jesse B. Blayton Sr. nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1995.
The Fall (yhtye)

The Fall oli brittiläinen vuonna 1976 Prestwichissä, Manchesterin tuntumassa perustettu rockyhtye. Yhtyeessä soitti sen perustajan Mark E. Smithin lisäksi yhteensä yli 30 jäsentä. Yhtye nimettiin Albert Camusin romaanin "Putoaminen" mukaan. The Fall oli John Peelin suosikkiyhtye ja yhtye tekikin BBC:n studioilla 24 nauhoitusta Peelin ohjelmaan.
Yhtyeen tuotantoon kuuluu 32 studioalbumia ja The Fall julkaisikin melkein joka vuosi uuden studioalbumin vuodesta 1979 lähtien. Lisäksi tuotantoon kuuluu 32 livealbumia ja yli 30 kokoelma-abumia. Yhtye julkaisi siis uransa aikana yli 100 albumia. Kolme niistä valittiin vuonna 2005 hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
The Fallin perustaja ja solisti Mark E. Smith kuoli 60-vuotiaana 24. tammikuuta 2018.
Michael Kpakala Francis

Michael Kpakala Francis (12. helmikuuta 1936 – 19. toukokuuta 2013) oli liberialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 4. elokuuta 1963. Hän sai 28. lokakuuta 1976 nimityksen Monrovian apostoliseksi vikaariksi ja Ausuccuran titulaaripiispaksi. Piispaksi vihittäessä 19. joulukuuta pääkonsekraattorina toimi Francis Carroll, jota avustivat Joseph Henry Ganda ja Boniface Nyema Dalieh.
Monroviasta tuli arkkihiippakunta 19. joulukuuta 1981 ja Francisista sen arkkipiispa. Francis jäi eläkkeelle 12. helmikuuta 2011, jolloin hänen seuraajakseen tuli Lewis Zeigler.
Gary McKinnon

Gary McKinnon (s. 10. helmikuuta 1966) on skotlantilainen krakkeri, joka murtautui vuosina 2001 ja 2002 Yhdysvaltain puolustushallinnon ja avaruushallinto NASAn tietoverkkoihin. Amerikkalaisten viranomaisten mukaan McKinnon varasti lähes tuhat salasanaa ja tuhosi myös joitakin tiedostoja. McKinnon kertoi motiivikseen todisteiden etsimisen viranomaisten pimittämistä ufo-salaisuuksista. McKinnon kuvaili tietomurtoja "naurettavan helpoiksi" ja moitti Yhdysvaltain puolustushallinnon tietoturvaa olemattomaksi.
Britannian korkein oikeusaste eli parlamentin ylähuone päätti elokuussa 2008 luovuttaa McKinnonin Yhdysvaltoihin oikeuteen. McKinnon valitti päätöksestä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen, mutta se hylkäsi valituksen saman kuun aikana. Viimeisenä keinonaan hän pyysi sisäministeri Alan Johnsonia purkamaan päätöksen, mutta Johnson katsoi marraskuussa 2009, että luovutus ei ole ristiriidassa ihmisoikeuksien kanssa.
Silloinen sisäministeri Theresa May kielsi 16. lokakuuta 2012 McKinnonin luovuttamisen Yhdysvaltoihin, koska lääketieteellisten todisteiden mukaan McKinnon, jolla on diagnosoitu Aspergerin oireyhtymä, voisi yrittää itsemurhaa. Päätöstä ei otettu hyvin vastaan Yhdysvalloissa. Esimerkiksi Valkoisen talon neuvonantaja David Rivkin moitti ratkaisua naurettavaksi. Lisäksi brittiläinen "The Daily Telegraph" -lehti kertoi, että Yhdysvaltain oikeusministeri Eric Holder ei päätöksen vuoksi suostunut edes ottamaan vastaan sisäministeri Mayn puheluita. Myöhemmin Holder kuitenkin vakuutti Radio 4:n Today Programmen haastattelussa, että hänellä on hyvät välit sisäministeri Mayn kanssa, vaikka Yhdysvallat olikin pettynyt päätökseen olla luovuttamatta McKinnonia.
Joulukuussa 2012 ilmoitettiin, että McKinnonia ei aseteta tietomurroista syytteeseen edes Isossa-Britanniassa. Oikeudenkäynnin järjestämistä pidettiin hankalana, koska todisteita ja todistajia olisi pitänyt tuoda Yhdysvalloista Britanniaan.
McKinnonia uhkasi Yhdysvalloissa jopa 70 vuoden vankeustuomio. Asianajajansa mukaan hän olisi voinut joutua Guantanamo Bayn vankileirille.
Lähteet.
Ruotsi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Ruotsi on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1934 kisoista alkaen. Se menestyi alkuvuosina hyvin ja oli vuoden 1946 kisojen mitalitilaston ykkönen. 1960-luvulta 1990-luvulle se sijoittui mitalitilastossa kymmenennen sijan huonommalle puolelle ja jäi Budapestin kisoissa 1966 kokonaan ilman mitaleja. Vuosien 2002 ja 2006 kisat toivat pitkästä aikaa menestystä: niissä maa sijoittui mitalitilastossa seitsemänneksi ja kuudenneksi kolmen kultamitalin myötä. EM-kilpailujen isäntämaana Ruotsi on toiminut kahdesti: vuonna 1958 kisakaupunkina oli Tukholma ja vuonna 2006 Göteborg.
Ensimmäinen ruotsalainen yleisurheilun Euroopan-mestari oli kiekonheiton Torinossa 1934 voittanut Harald Andersson. Ruotsalaisurheilijoista Euroopan-mestaruuden on voittanut 23 mies- ja viisi naisurheilijaa. Maan ainoat kaksinkertaiset Euroopan-mestarit ovat vuonna 1946 kultaa pituushypyssä ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa voittanut Olle Laessker sekä 2000-luvulla menestyneet kolmiloikkaaja Christian Olsson ja seitsenottelija Carolina Klüft.
Ruotsin EM-mitalit kisoittain.
Yksittäisistä EM-kilpailuista Ruotsi on menestynyt parhaiten Oslossa 1946, jolloin sen miesurheilijat voittivat 11 kultaa 24 mahdollisesta. Tämän jälkeen menestys kääntyi heikommaksi ja neljissä seuraavissa kisoissa vain yksi urheilija kussakin voitti kultaa. Budapestissa 1966 maa jäi kokonaan ilman mitaleja ja pistesijoillekin pääsivät vain kuudenneksi 5 000 metrin juoksussa sijoittunut Bengt Nåjde sekä kahdeksanneksi sijoittuneet 110 metrin aitajuoksija Bo Forssander ja korkeushyppääjä Kjell-Åke Nilsson. Vuosina 1966–1998 Ruotsi saavutti yhteensä vain yhden kultamitalin, jonka toi vuoden 1982 kisoista maan ensimmäinen naispuolinen Euroopan-mestari, 400 metrin aitajuoksija Ann-Louise Skoglund. Vasta 2000-luvulla maan yleisurheilumenestys kääntyi nousuun ja kaksinkertaisten Euroopan-mestarien Carolina Klüftin ja Christian Olssonin lisäksi kultamitaliin ylsivät korkeushyppääjä Kajsa Bergqvist ja pika-aitajuoksija Susanna Kallur. Vuoden 2010 kisoissa mitaleille ylsivät korkeushypyn hopeamitalisti Emma Green ja maratonilla kärkikaksikon dopinghylkäysten jäljiltä pronssille noussut Isabellah Andersson. Helsingissä 2012 kultaa voitti 400 metrin juoksija Moa Hjelmer, minkä lisäksi kaksi ruotsalaista ylsi pronssimitalille. Zürichissä 2014 kultaa voitti eritrealaissyntyinen Meraf Bahta 5 000 metrin juoksussa ja hopealle päätyivät etiopialaissyntyinen Abeba Aregawi 1 500 metrin juoksussa sekä Charlotta Fougberg 3 000 metrin estejuoksussa. Amsterdamissa 2016 hopeaa saivat Michel Tornéus pituushypyssä, Meraf Bahta 5 000 metrin juoksussa ja pronssia saivat Lovisa Lindh 800 metrin juoksussa ja Angelica Bengtsson seiväshypyssä. Berliinissä 2018 kultaa sai Armand Duplantis seiväshypyssä, hopeaa saivat Andreas Kramer 800 metrin juoksussa ja Daniel Ståhl kiekonheitossa ja pronssia sai Meraf Bahta 10 000 metrin juoksussa.
Falklandinsaarten taistelu

Falklandinsaarten taistelu käytiin Etelä-Atlantilla 8. joulukuuta 1914 Saksan ja Britannian laivastojen välillä osana ensimmäistä maailmansotaa. Saksalainen risteilijäosasto, joka oli aiemmin Tyynellä valtamerellä nöyryyttänyt britit tuhoisassa Coronelin meritaistelussa, joutui nyt itse tuhon omaksi.
Vara-amiraali, kreivi Maximilian von Speen komentama saksalainen risteilijäosasto siirtyi Coronelin taistelun jälkeen Kap Hornin editse Etelä-Atlantille saatuaan käskyn palata Saksaan. Kaapatusta brittiläisestä aluksesta saatu hiili ratkaisi saksalaisten polttoaineongelmat. Vara-amiraali von Spee päätti kuitenkin paluumatkan yhteydessä hyökätä Stanleyn satamaan Falkandinsaarilla aavistamatta, että satamassa odotti häntä etsimään lähetetty, murskaavan ylivoimainen vihollisen laivasto-osasto. Saksalaiset kääntyivät kiireesti pakoon tunnistettuaan vihollisen taisteluristeilijät, mutta nämä olivat liian nopeita. Von Spee päätti uhrata panssariristeilijänsä "Scharnhorstin" ja "Gneisenaun" ja kääntyi taisteluun antaakseen kolmelle kevyelle risteilijälleen mahdollisuuden paeta. Loppujen lopuksi vain kevyt risteilijä "Dresden" onnistui pakenemaan. Yli 1800 saksalaista kaatui, näiden joukossa vara-amiraali von Spee kaksine poikineen. 215 saksalaista pelastettiin merestä sotavankeuteen. Brittien tappiot jäivät pieniksi.
Courmayeur

Courmayeur on Italian luoteisnurkassa sijaitsevaan Aostanlaakson autonomiseen alueeseen kuuluva kunta. Kunta sijaitsee Euroopan korkeimman vuoren Mont Blancin kupeessa ja siellä asuu 2 825 asukasta. Courmayeurissa sijaitsee talviurheilukeskus ja sen läpi kulkee Pojoen sivujoki Dora Baltea. Courmayeurin yhdistää Ranskan puolella sijaitsevaan Chamonix’in 11,6 kilometriä pitkä vuonna 1965 valmistunut Mont Blancin tunneli.
Talviurheilukeskus.
Courmayeurin talviurheilukeskuksessa kylä sijaitsee 1 200 metrin korkeudella, ja sieltä pääsee nousemaan hissillä 2 624 metrin korkeudelle. Hoidettuja rinteitä siellä on 100 kilometriä.
Courmayeurin aluejako.
Courmayeurin kunta jakautuu yhdeksään pienempään alueeseen eli niin kutsuttuun "frazioneen".
Kurt Schumacher

Curt (Kurt) Ernst Carl Schumacher (13. lokakuuta 1895 Culm, Länsi-Preussi, Saksan keisarikunta – 20. elokuuta 1952 Bonn, Länsi-Saksa) oli saksalainen poliitikko.
Schumacher osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan. Hän haavoittui vaikeasti Venäjän Veikselin aluepiirissä, nykyisen Puolan alueella, joulukuussa 1914 ja hänen oikea kätensä oli amputoitava.
Schumacher joutui olemaan lähes koko kansallisosialistisen Saksan 12-vuotisen ajan (1933-1945) keskitysleireissä, joissa häntä kidutettiin. Tämä vahingoitti hänen terveyttään, ja hänen vasen jalkansa jouduttiin amputoimaan syyskuussa 1948.
Schumacher oli merkittävässä asemassa Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen jälleenrakentamisessa toisen maailmansodan jälkeen maan läntisillä miehitysvyöhykkeillä. Hän onnistui kohottamaan Saksan sosiaalidemokratian profiilia tuomitsemalla jyrkästi Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä toimineiden sosiaalidemokraattisten puoluejärjestöjen pakkoliittämisen vyöhykkeen kommunistien johtamaan Saksan sosialistiseen yhtenäisyyspuolueeseen 1946.
Schumacher toimi puolueensa puheenjohtajana vuodesta 1946 sekä ensimmäisillä Saksan liittopäivillä ryhmän puheenjohtajana ja samalla oppositiojohtajana vuodesta 1949 kuolemaansa saakka. Hänet koettiin usein vastavoimana liittokansleri ja kristillisdemokraattien puheenjohtaja Konrad Adenauerille, jotka molemmat lasketaan kuuluvaksi läntisen Saksan perustajahahmojen joukkoon.
Bruno Foresti

Bruno Foresti (6. toukokuuta 1923 Brescia, Italia – 26. heinäkuuta 2022) oli italialainen kirkonmies. Hän sai katolisen vihkimyksensä papiksi 7. huhtikuuta 1946 ja piispaksi 12. tammikuuta 1975. Hän toimi vuosina 1983–1998 Brescian hiippakunnan piispana (henkilökohtaisena arvonimenään arkkipiispa) oltuaan sitä ennen Modena-Nonantolan arkkipiispana ja Plestian titulaaripiispana.
Ann-Louise Skoglund

Ann-Louise Skoglund (s. 28. kesäkuuta 1962 Karlstad, Ruotsi) on entinen ruotsalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli 400 metrin aitajuoksu ja hän oli ensimmäinen ruotsalaisnainen, joka voitti kultaa yleisurheilun EM-kilpailuissa.
Skoglund voitti Ateenan EM-kilpailuissa 1982 kultaa 400 metrin aitajuoksussa ajalla 54,58 s. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui kuudenneksi ajalla 54,80 s. Hänen edelleen sijoittui vain neuvostoliittolaisia ja itäsaksalaisia juoksijoita. Los Angelesin 1984 olympialaisissa, joihin Neuvostoliitto ja Itä-Saksa eivät osallistuneet, oli 400 metrin aitajuoksu ensimmäistä kertaa olympiaohjelmassa. Skoglund sijoittui viidenneksi ajalla 55,43 s. Hän hävisi pronssimitalisti Cristeana Cojocarulle vain 0,02 sekuntia. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 Skoglund sijoittui neljänneksi ennätysajallaan 54,15 s jääden mitalisijasta jälleen 0,02 sekuntia. Skoglundin aika on yhä vuonna 2008 Ruotsin ennätys.
Härömäiset

Härömäiset (Cucujoidea) on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva yläheimo.
Yläheimo käsittää runsaasti heimoja, jotka ovat ulkonäöltään hyvinkin erilaisia. Pääsääntöisesti yläheimon lajit ovat kooltaan melko pieniä.
Vanhan tavan mukaan härömäisten heimot on jaettu kahteen ryhmään:
Heimoja.
Kovakuoriaisten kuten muidenkin hyönteisten suomenkielistä nimistöä koskevia asioita käsittelee Suomen Hyönteistieteellisen Seuran sanastotoimikunta.
Salvatore Morale

Salvatore Morale (s. 4. marraskuuta 1938 Teolo) on entinen italialainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli 400 metrin aitajuoksu. Hän on yhä yksi vain neljästä eurooppalaisesta miesjuoksijasta, joka on juossut maailmanennätyksen tässä yhdysvaltalaisten hallitsemassa lajissa.
Morale voitti Belgradin EM-kilpailuissa 1962 kultaa 400 metrin aitajuoksussa maailmanennätystä sivuavalla ajalla 49,2 s. Samoissa kisoissa hän sijoittui 4 × 400 metrin viestijuoksussa viidenneksi ajalla 3.07,8. Tokion 1964 olympialaisten aitajuoksussa hän saavutti pronssia ajalla 50,1 s.
Helmut Janz

Helmut Janz (11. huhtikuuta 1934 – 8. marraskuuta 2000) oli saksalainen 400 metrin aitajuoksija.
Janz sijoittui Rooman 1960 olympialaisten 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi ajalla 49,9 s. Yhdysvallat saavutti juoksussa kolmoisvoiton ja Janz hävisi pronssimitalisti Richard Howardille 0,2 sekuntia. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 Janz saavutti pronssia ajalla 50,5 s. Hänen edellään olivat maailmanennätystä 49,2 s sivunnut italialainen Salvatore Morale ja ajan 50,3 s juossut maanmies Jörg Neumann.
Jörg Neumann

Jörg Neumann (s. 2. joulukuuta 1941) on entinen saksalainen 400 metrin aitajuoksija.
Neumann saavutti Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hopeaa 400 metrin aitajuoksussa ajalla 50,3 s. Häntä nopeampi oli vain maailmanennätystä 49,2 s sivunnut italialainen Salvatore Morale.
Per-Ove Trollsås

Per-Ove Trollsås (18. tammikuuta 1933 Krokom – 5. marraskuuta 2000 Järfälla) oli ruotsalainen 400 metrin aitajuoksija.
Trollsås saavutti Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hopeaa 400 metrin aitajuoksussa ajalla 51,6 s. Hän hävisi Neuvostoliiton Juri Litujeville 0,5 sekuntia.
Bruno Galliker

Bruno Galliker (29. joulukuuta 1931 Emmenbrücke – 27. toukokuuta 2020 Zürich) oli sveitsiläinen 400 metrin aitajuoksija.
Galliker saavutti Tukholman EM-kilpailuissa 1958 pronssia 400 metrin aitajuoksussa ajalla 51,8 s. Rooman kesäolympialaisissa 1960 hän jäi loppukilpailussa kuudenneksi eli viimeiseksi ajalla 51,0 s. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän saavutti pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Galliker juoksi viestissä ensimmäisen osuuden joukkueen loppuajan oltua 3.07,0. Galliker kuoli Zürichissä 88-vuotiaana 27. toukokuuta 2020.
Heikki Jääskeläinen (jääkäri)

Heikki Jääskeläinen () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat torppari Aaro Heikki Jääskeläinen ja Henriikka Vepsäläinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Vilhelmiina Nevalaisen kanssa.
Opinnot.
Jääskeläinen kävi kansakoulun ja Jalkaväen kapitulanttikoulun vuosina 1923–1924 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1926. 
Jääkärikausi.
Jääskeläinen työskenteli sahatyömiehenä Ruotsissa enne liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 5. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Jääskeläinen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 2. Krenatöörirykmentin 2. Savon pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Vilppulassa, Lylyssä, Korkeakoskella, Lempäälässä, Tampereella ja Vesilahdella sekä rykmentin etenemiseen Valkeakosken, Hauhon, Tuuloksen ja Lammin kautta Koskelle.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Jääskeläinen siirrettiin sisällissodan jälkeen 18. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan, josta hänet siirrettiin aluksi koulutusaliupseeriksi 4. komppaniaan ja 14. tammikuuta 1919 Panssarijuna 2:n vääpeliksi. Myöhemmin hän toimi vääpelinä 1. ja 4. komppaniassa kunnes hänet siirrettiin 1. helmikuuta 1935 pioneerivälinevaraston hoitajaksi.
Talvi- ja jatkosota.
Jääskeläinen osallistui talvisotaan komppanianvääpelinä 23. Pioneerikomppaniassa ja osallistui taisteluihin Kollaalla. Välirauhan aikana hän toimi samassa tehtävässä kunnes hänet siirrettiin komppanianvääpeliksi Pioneeripataljoona 12:een ja edelleen Pioneeripataljoona 9:ään sekä Pioneeripataljoona 4:ään. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin vääpeliksi Pioneeripataljoona 24:ään, josta hänet siirrettiin Pioneerikoulutuskeskuksen keskusvaraston hoitajaksi ja oli toimessa aina sodan loppuun asti ja osallistui taisteluihin Repola-Rukajärvi akselilla. Sotien jälkeen hän toimi Pioneerirykmentin ase- ja vientivälinevaraston hoitajana. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1950 ja siirtyi sen jälkeen varastonhoitajaksi Ojaputki Oy:n palvelukseen Korialle. - Hänet haudattiin Kouvolaan.
BBC Three

BBC Three oli kaapeli- ja satelliittitelevisiokanava, joka kuului brittiläiselle yleisradioyhtiö BBC:lle. Kanava korvasi BBC:n BBC Choicen.
BBC Three jakoi kanavapaikkansa lapsille tarkoitetun CBBC:n kanssa, minkä vuoksi BBC Threen ohjelmistoa näkyi vain iltaseitsemästä aamuneljään.
Maaliskuussa 2014 BBC ilmoitti, ettei BBC Three jatka televisiokanavana alkuvuodesta 2016 eteenpäin 100 miljoonan punnan budjettileikkauksen seurauksena. Nykyään BBC Three näkyy vain internetissä.
Perustaminen.
Kanava aloitti toimintansa 9. helmikuuta 2003, yksitoista kuukautta ennen alkuperäistä suunnitelmaa korvaten samantyyppisen BBC Choice -kanavan. Perustamista edelsi vilkas keskustelu ohjelmistoprofiilista ja siitä kuinka tämän yleisradioyhtiön kanavan tulisi erottua kaupallisista nuorisolle suunnatuista viihdekanavista. Kanava lopetti toiminnansa televisiossa 16. helmikuuta 2016, ja muutti verkkoon samana päivänä.
Katsojat.
BBC Three oli suunnattu 15–34-vuotiaille, joten se kilpaili samasta katsojakunnasta ITV2 ja E4 -digikanavien kanssa. Joka viikko yhdeksän miljoonaa ihmistä katsoi BBC Threetä.
Aiheesta muualla.
Litoria aurea

Litoria aurea on australialainen maassa liikkuva lehtisammakko.
Ulkonäkö ja koko.
"L. aurea" kasvaa 11 cm pitkäksi, joten se on yksi Australian suurikokoisimmista sammakkolajeista. Sen kuononkärki on terävä ja jalat pitkät; varpaiden välissä oleva kalvo ulottuu lähes varpaankärkiin asti. Pohjaväri on vaaleanvihreä ja sitä peittävät joskus, mutta eivät aina, hiekanruskeat kuviot. Silmän takana on selvä korva-aukko. Tumma viiva kulkee kyljessä melkein kuononkärjestä silmän läpi lähelle pyrstöä. Toukat ovat suuria, ja niillä on keltaiset evät. Vanhetessaan toukat muuttuvat tummemmiksi.
Elinympäristö ja levinneisyys.
"L. aurea" elää hitaasti virtaavissa vesistöissä ja niitä ympäröivissä kosteikoissa. Lisääntyäkseen se tarvitsee lammikoita, joissa ei ole petokaloja, ja poikasten kasvatus onnistuukin parhaiten sellaisissa lätäköissä, jotka kuivuvat kuivan kauden tullen.
"L. aurea" on australialainen laji, jota tavataan mantereen kaakkoisosassa. Se on istutettu Uuteen-Seelantiin, Uuteen-Kaledoniaan ja Vanuatulle.
Laji on muuttunut viime vuosina harvinaisemmaksi. Sen populaatiosta arvellaan hävinneen kymmenessä vuodessa 30 %. Vähenemiseen ovat syynä elinympäristön tuhoutuminen, loistauti sekä muualta Australiaan istutetut petoeläimet.
Luokittelu.
"L. aurea" luokiteltiin ensin aitosammakoihin ("Rana") kuten suomalainenkin sammakko, sillä sen vartalonmuoto muistuttaa aitosammakoita. Luuston ja rustokudoksen rakenteen läheisempi tarkastelu on saanut tutkijat siirtämään sen "Litoria"-sukuun.
Käyttäytyminen.
"L. aurea" on yksi harvoista sammakkolajeista, joka liikkuu päivisin. Pariutumiskausi on lokakuusta tammikuuhun. Koiraat kurnuttavat uiskennellessaan avovedessä. Kylminä kuukausina nämä sammakot ovat hyvin passiivisia, mutta eivät vetäydy varsinaiseen horrokseen. Samalla niiden väri muuttuu tummemmaksi, melkein mustaksi.
Daydream Nation

Daydream Nation on yhdysvaltalaisen vaihtoehtorockyhtye Sonic Youthin lokakuussa 1988 julkaistu viides studioalbumi. Levyn julkaisi Yhdysvalloissa Enigma Records ja Isossa-Britanniassa Blast First. Useat musiikkijulkaisut, kuten Rolling Stone, Spin Magazine ja Pitchfork ovat valinneet levyn yhdeksi 1980-luvun parhaista.
Levynjulkaisun jälkeen yhtye aloitti joulukuuhun saakka kestäneen Pohjois-Amerikan kiertueen, jolla he soittivat lähes yksinomaan Daydream Nationin kappaleita. Ainoat vanhat kappaleet, joita yhtye soitti kiertueella olivat "I Love Her All The Time", "Brother James" ja "I Wanna Be Yr Dog". Alkuvuodesta 1989 yhtye esiintyi myös Uudessa Seelannissa, Australiassa, Japanissa ja Neuvostoliitossa. Tämän jälkeen yhtye suuntasi Euroopan-kiertueelle. Myös näillä kiertueilla yhtye esitti enimmäkseen uuden albumin kappaleita.
Kappaleet.
Joillakin julkaisuilla ”Trilogyn” kolme osaa ovat erillisinä kappaleina.
Kansikuva.
Albumin kannessa on Gerhard Richterin maalaus "Kerze" vuodelta 1983. Albumin takakannessa on Richterin toinen, samanniminen maalaus vuodelta 1982.
Uusi kiertue ja uudelleenjulkaisu.
Vuonna 2007 Sonic Youth päätti esittää Daydream Nationin Lontoossa ATP:n Dont Look Back-konserttisarjassa, jossa yhtyeet esittävät jonkin klassikkojulkaisunsa kokonaisuudessaan. Konsertin innoittamana yhtye aloitti uuden Daydream Nation -kiertueen, esiintyen muun muassa Espanjassa, Saksassa, Italiassa, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Belgiassa, Skotlannissa sekä Englannissa.
Kiertueen jälkeen yhtye uudelleenjulkaisi "Daydream Nationin" tupla-cd:nä ja neljänä 12" LP-vinyylinä. Alkuperäisen, remasteroidun levyn lisäksi julkaisu sisälsi kiertueella nauhoitetun live-version levystä, joitakin cover-versioita muiden yhtyeiden kappaleista sekä aiemmin julkaisemattoman demoversion kappaleesta "Eric's Trip".
Beljov

Beljov () on kaupunki Tulan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan rannalla 155 kilometriä Tulasta lounaaseen. Kaupunki on Beljovin piirin keskus. Sen läpi kulkee Smolenskin ja Gorbatšovon välinen rautatie (Beljovin asema). Asukkaita on 15 300 henkeä (vuonna 2005).
Beljov mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1147. 1200-luvulta lähtien se kuului Liettuaan. 1300-luvun lopulta lähtien kaupunki oli Beljovin ruhtinaskunnan keskus. Vuonna 1437 sen hävittivät Kultaisen ordan joukot. Vuonna 1494 Beljov liitettiin Venäjään. Vuosina 1512 ja 1544 sen ryöstivät krimin tataarit. 1500–1600-luvulla Beljovin linnoitus oli osa Venäjän etelärajan puolustusjärjestelmää. Vuonna 1708 se liitettiin Kiovan lääniin, vuonna 1719 Belgorodin kuvernementin ja vuonna 1777 siitä tuli Tulan kuvernementin Beljovin kihlakunnan keskus. 1800-luvulla Beljov oli taloudeltaan Tulan alueen toiseksi tärkein kaupunki. Okan laivaliikenteen väheneminen hidasti sen kehitystä.
Nykyään Beljovissa on mm. koneenrakennus-, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta. Kaupunki on kuuluisa pitseistään. Nähtävyyksistä huomattavin on 1600–1800-luvuilla rakennettu Kristuksen kirkastumisen luostari.
Senioripiha

Senioripiha on Joensuun keskustassa sijaitseva ikäihmisten asumis- ja palvelukeskus. Kyseessä on uudentyyppinen hyvinvointikeskus, joka yhdistää senioreiden asumisen, palvelut, harrastamisen sekä tutkimus- ja kehittämistoiminnan. Senioripiha on tarkoitettu sekä sen asukkaille että kaikille joensuulaisille vanhuksille.
Senioripihan palvelupisteestä annetaan kaikkiin ikäihmisten palveluihin liittyvää neuvontaa ja ohjausta. Yhdessä paikassa on tieto niin yksityisen, kolmannen sektorin kuin kunnankin järjestämistä vanhuspalveluista. Senioripiha Oy:n toimitusjohtaja on Jukka Masalin.
Kolmen taloa sai syksyllä 2014 nimikilpailuun perusteella nimet Maija, Matti ja Martta. 
Senioripihan sijaitsee entisen paloaseman tontilla, joka on lähellä Pielisjoen rantaa ja Pötkänniemeä ja joka rajoittuu Torikatuun ja Rantakatuun. Paloaseman toiminta loppui vuonna 2008, ja sen jälkeen rakennuksissa toimi asunnottomien yömaja. Senioripihan rakentaminen alkoi 2012.
Hankkeesta käytettiin alun perin nimitystä Hoivapuisto. Yksi vaihtoehtoehto sijoituspaikaksi oli aivan ydinkeskustassa Rantakadun, Torikadun ja Suvantokadun rajoittamassa korttelissa, mutta se osoittautui ahtaaksi paikaksi keskukselle.
Valmistumisaikataulu.
Senioripihan ensimmäisessä vaiheessa valmistui 55 itsenäisen asumisen vuokra-asuntoa ja 20 pienryhmäkotiasuntoa. Ensimmäiset asukkaat muuttivat Maija-taloon 1.4.2014. 
Asuntojen koko on 38–50,5 neliötä. Talossa on myös muun muassa Respectan apuvälinemyymälä.
Toisessa vaiheessa keväällä 2015 valmistuu 80 tehostetun hoivan asuntoa Matti-taloon . Tällöin valmistuu ravintola asukkaille,
kuntosali, päivätoiminnan, muistihuollon, kotihoidon ja sosiaalipalveluiden tiloja sekä harrastustiloja.
Kolmanteen Martta-taloon rakennetaan vuokra- ja vapaarahoitteisia asuntoja.
Belaja Holunitsa

Belaja Holunitsa () on kaupunki Kirovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vjatkan sivujoen Belaja Holunitsan rannalla 82 kilometriä Kirovista koilliseen. Kaupunki on Belaja Holunitsan piirin keskus. Asukkaita on 11 700 henkeä (vuonna 2005).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1764 perustetun rautatehtaan yhteyteen. Vuonna 1965 siitä tuli kaupunki. Nykyään Belaja Holunitsassa on metalli-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Bataisk

Bataisk () on kaupunki Rostovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin rannalla 15 kilometriä Donin Rostovista kaakkoon. Kaupungissa risteytyvät Krasnodarin, Bakun ja Salskin rautatiet, sen kautta kulkee myös Donin Rostovin ja Bakun välinen valtatie. Asukkaita oli 111 843 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on syntynyt kasakoiden hävittämän Batain tataarileirin paikalle vuosina 1779–1780. Vuonna 1938 siitä tuli kaupunki. Nykyään se on Donin Rostovin teollinen esikaupunki ja tärkeä liikennekeskus.
Baryš

Baryš () on kaupunki Venäjällä Uljanovskin alueella. Se sijaitsee Volgan vesistöön kuuluvan Baryšjoen rannalla 139 kilometriä Uljanovskista lounaaseen. Kaupunki on Baryšin piirin keskus. Sen kautta kulkee Inzan ja Syzranin välinen rautatie (Baryšin asema). Asukkaita on 18 100 (vuonna 2005).
Paikkakunta on syntynyt 1600-luvun loppupuolella. Vuonna 1954 siitä tuli kaupunki. Nähtävyyksistä huomattavin on vuonna 1754 rakennettu Kolminaisuuden kirkko.
Europeana

Europeana on internetissä toimiva Euroopan digitaalisen kulttuurin ja taiteen keskus. Palvelun varsinainen sisältö on eri maiden kansallisissa digitaalisissa kirjastoissa. Prototyyppivaiheessa olevaa hanketta vetää ydinryhmä, joka toimii Alankomaiden kansalliskirjastossa (Koninklijke Bibliotheek) ja tukeutuu Euroopan kirjaston asiantuntemukseen. Hankkeen valvojana on Euroopan digitaalisten kirjastojen säätiö EDL Foundation ja se on osa laajempaa Euroopan tietoyhteiskunta i2010 -hanketta.
Europeana digitaalinen kirjasto ja multimediamuseo on Euroopan yhteisön suurhanke, joka palvelee yhteisön kansalaisia heidän omalla kielellään. Palvelu avautui marraskuussa 2008 ja syyskuussa 2009 kokoelma oli kasvanut kahdesta 4,6 miljoonaan digitoituun teokseen. Vuonna 2010 valmistuvaksi aiotun Europeana 1.0:n tavoite on 10 miljoonaa teosta.
Suomi on Europeanassa mukana Kansallisen digitaalisen kirjaston kautta.
Balašov

Balašov () on kaupunki Saratovin alueen länsiosassa Venäjällä. Se sijaitsee Donin vesistöön kuuluvan Hopjor-joen rannalla maanteitse noin 300 kilometriä Saratovista länteen. Siellä risteytyvät Rtištševoon, Povorinoon, Tamboviin ja Kamyšinin johtavat rautatiet.
Kaupunki on Balašovin piirin (113 352 as., vuonna 2010) keskus. Tästä kaupungin asukkaiden osuus oli 82 227 henkeä.
Balašovon kylä tunnetaan 1700-luvulta lähtien. Vuonna 1780 siitä tuli Balašovin kaupunki ja Saratovin kuvernementtiin kuuluneen kihlakunnan keskus. Rautatien rakentamisen jälkeen 1800-luvun lopussa kaupunkiin syntyi teollisuutta. Vuosina 1954–1957 se oli Balašovin alueen keskus. 
Kaupungin lähellä sijaitsee Balašovin sotilaslentokenttä.
Seitivalas

Seitivalas eli uurteisvalas ("Balaenoptera borealis") on uurteisvalaiden heimoon kuuluva laji, jota tavataan kaikilla merialueilla. Toisin kuin sukulaisensa sillivalas, se välttelee lahtia ja pysyttelee avoimemmilla merialueilla. Seitivalas vaeltaa kesäksi viileille merialueille ja talveksi subtrooppisille merille.
Laji on saanut nimensä seitin mukaan, sillä sitä tavataan Norjan edustalla samaan aikaan kuin suuria seitiparviakin.
Lajin hetulat ovat mustat.
Kanta.
Seitivalaiden määrä on pienentynyt valaanpyynnin takia viidennekseen määrästä, mitä niitä oli ennen pyynnin aloittamista. Niitä on nykyisin jäljellä noin 54 000 yksilöä.
Balabanovo

Balabanovo () on kaupunki Kalugan alueen Borovskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Okan sivujoen Protvan rannalla 76 kilometriä Kalugasta koilliseen ja 90 kilometriä Moskovasta lounaaseen. Asukkaita oli 26 337 henkeä (vuoden 2010 väestönlaskenta).
Balabanovon kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1600-luvun alussa. Kaupungin läpi kulkee päärata Moskova–Kaluga–Brjansk, mistä voi jatkaa edelleen Homeliin tai Kiovaan. Rautatien valmistuttua 1900-luvun alussa paikkakunnasta tuli asemataajama ja vuonna 1972 kaupunki. Myös Venäjän valtatie M3 kulkee kaupungin kautta.
Kaupungin tunnetuin tuotantolaitos on suuri tulitikkutehdas. Balabanovossa toimii myös Stora Enson pakkaustehdas.
Baksan

Baksan () on kaupunki Kabardi-Balkariassa Venäjällä. Se sijaitsee Terekin vesistöön kuuluvan Baksan-joen varrella 24 kilometriä Naltšikista luoteeseen. Kaupunki on Baksanin piirin keskus, mutta muodostaa erillisen kaupunkipiirinsä. Sen läpi kulkee Donin Rostovin ja Bakun välinen valtatie. Vuonna 2010 kaupungissa oli 38 860 asukasta, koko kaupunkipiirikunnassa 57 088. 
Vuonna 1822 paikalle rakennettiin venäläinen linnoitus. 1860-luvulla sen itäpuolelle syntyi Kutšmazukinon kabardikylä ja vuonna 1891 venäläiset ja ukrainalaiset uudisasukkaat perustivat linnoituksen länsipuolelle Baksanin kylän. Vuonna 1965 Baksan sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 1967 siitä tuli kaupunki.
Nykyään kaupungissa on mm. elektroniikka- ja elintarviketeollisuutta. Sen lähellä sijaitsee Baksanin vesivoimalaitos. Kaupungissa ovat syntyneet kabardin nykykirjallisuuden perustaja Ali Šogentsukov, kirjailija Adam Šogentsukov, kapellimestari Juri Temirkanov.
Bakal

Bakal () on kaupunki Tšeljabinskin alueen Satkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Uralin länsirinteellä 258 kilometriä Tšeljabinskista länteen. Kaupungissa on Ufan ja Tšeljabinskin väliseltä rautatieltä Berdjaušin asemalla haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 22 000 henkeä (vuonna 2005).
Paikkakunta on syntynyt rautaesiintymän yhteyteen vuonna 1757. Vuonna 1951 siitä tuli kaupunki. Bakal on huomattava raudantuotannon keskus.
Monika Zehrt

Monika Zehrt (s. 29. syyskuuta 1952 Riesa) on entinen itäsaksalainen pikajuoksija, kaksinkertainen olympiavoittaja Münchenissä 1972. 
Zehrt voitti tyttöjen Euroopan mestaruuden 400 metrin juoksussa vuonna 1970 ajalla 54,00. Seuraavana vuonna Helsingin EM-kisoissa hän ei mahtunut maansa joukkueeseen yksilömatkalla, mutta oli ankkuri voittoisassa maailmanennätyksen 3.29,3 tehneessä viestijoukkueessa. Tämä oli yksi Zehrtin neljästä viestimaailmanennätyksestä.
Olympiavuonna 1972 vasta 19-vuotias Zehrt rikkoi maailmanennätyksen juostuaan Pariisissa 51,08. Kaksi kuukautta myöhemmin hän voitti olympiakultaa täsmälleen samalla ajalla. Zehrt oli jälleen kultaa maailmanennätysajalla saavuttaneen viestijoukkueen ankkuri.
Vielä 1973 Zehrt voitti Euroopan cupin, mutta lopetti uransa seuraavana vuonna 21-vuotiaana.
Bagrationovsk

Bagrationovsk () on kaupunki Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Venäjän ja Puolan rajalla 37 kilometriä Kaliningradista etelään. Kaupunki on Bagrationovskin piirin keskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 6 400 ja koko piirissä 32 352 henkeä.
Kaupunki on perustettu vuonna 1336. Vuoteen 1945 saakka se kuului Saksaan nimellä Preußisch Eylau. Vuonna 1807 sen lähellä tapahtui Eylaun taistelu kenraaliluutnantti Pjotr Bagrationin johtamien venäläisten ja Napoleonin armeijan välillä.
Neuvostojoukot valtasivat kaupungin helmikuussa 1945. Vuonna 1946 kaupunki nimettiin Bagrationin mukaan Bagrationovskiksi.
Kaupungissa on elintarvike-, koneenrakennus- ja huonekaluteollisuutta. Noin kaksi kilometriä kaupungin kaakkoispuolella on kansainvälinen rajanylityspiste Venäjää ja Puolaa yhdistävällä maantiellä (Venäjän maantie A195 Kaliningradiin, Puolan maantie 51).
Baimak

Baimak (, baškiiriksi Баймаҡ) on kaupunki Baškortostanissa Venäjällä. Se sijaitsee Uralin itärinteellä Uraljoen vesistöön kuuluvan Tanalyk-joen yläjuoksulla 489 kilometriä Ufasta etelään. Kaupunki on Baimakin piirin keskus. Asukkaita on 16 900 henkeä (vuonna 2008).
Baimak on syntynyt vuonna 1913 perustetun vaskisulattamon asutuksesta. Kaupunki siitä tuli vuonna 1938. Nykyään kaupungissa on konepaja ja elintarviketeollisuutta.
Ray McAnally

Ray McAnally (30. maaliskuuta 1926 Buncrana, Donegalin kreivikunta – 15. kesäkuuta 1989 Wicklown kreivikunta, Irlanti) oli irlantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Linnake" (1986) ja "Minun elämäni" (1989). Hänet tunnetaan myös minisarjoista "A Perfect Spy" (1987) ja "A Very British Coup" (1988). 
Yksityiselämä.
McAnally oli naimisissa näyttelijä Ronnie Mastersonin kanssa vuodesta 1951 kuolemaansa asti. Heillä on neljä lasta, kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. Ray McAnally kuoli sydänkohtaukseen ollessaan 63-vuotias.
Kaunotar ja hirviö – Lumottu joulu

Kaunotar ja Hirviö – Lumottu joulu ( ja "Beauty and the Beast 2") on Disney Television Animationin vuonna 1997 julkaistu animaatioelokuva. Se on jatkoa vuonna 1991 julkaistulle "Kaunotar ja hirviö" -elokuvalle.
Syyskuussa 1997 julkaistiin elokuvan soundtrack. Levyn säveltäjänä toimii Rachel Portman ja sanoittajana Don Black.
Walt Disney Studios Home Entertainment uudelleenjulkaisi "Kaunotar ja Hirviö – Lumottu joulu" -elokuvan Blu-ray-kokoelmapaketissa 26. lokakuuta 2016.
Julkaisu.
"Kaunotar ja Hirviö – Lumottu joulu" julkaistiin suoraan videolle nopeasti "Jafarin paluun" ja muiden vastaavanlaisesti julkaistujen jatko-osien menestyksen myötä. Lumottu joulu oli Disneyn uuden Disney Television Animation -tytäryhtiön ensimmäinen julkaisu.
Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst

Chlodwig Carl Viktor zu Hohenlohe-Schillingsfürst (31. maaliskuuta 1819 Rotenburg an der Fulda, Hessen – 6. heinäkuuta 1901 Bad Ragaz, Sveitsi), Ratiborin ja Corveyn ruhtinas, oli saksalainen valtiomies. Hän toimi vuosina 1866–1870 Baijerin ministeripresidenttinä ja vuosina 1894–1900 Saksan keisarikunnan valtakunnankanslerina sekä Preussin ministeripresidenttinä.
Elämä.
Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst kuului vanhaan frankenilaiseen Hohenlohen aatelissukuun. Hän syntyi toisena ruhtinas Franz-Joseph zu Hohenlohe-Schillingsfürstin (1787–1841) ja tämän puolison, prinsessa Konstanze von Hohenlohe-Langenburgin (1792–1847) viidestä lapsesta. Hänen isänsä oli katolinen ja äiti luterilainen. Ajan oloon hänet kasvatettiin isänsä uskontoon katoliseksi, kun taas perheen tyttäret kasvatettiin luterilaisiksi.
Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürst opiskeli Ansbachin ja Erfurtin kymnaaseissa ja myöhemmin Göttingenin, Bonnin, Lausannen ja Heidelbergin yliopistoissa. Hän opiskeli oikeustiedettä ja auskultoi vuonna 1841 Koblenzissa.
Poliittinen ura.
Hohenlohe-Schillingsfürst oli poliittisesti liberaali ja kannatti ajatusta yhdistyneestä Saksasta. Baijerin kuninkaan neuvonantajana hänellä oli poliittisesti vaikutusvaltainen asema ja mahdollisuus vaikuttaa kuninkaaseen. Preussin–Itävallan sodan puhjettua vuonna 1866 Hohenlohe-Schillingsfürst tuki Preussia ja halusi Baijerin solmivan tiiviit yhteydet preussilaisiin. Hänen onnistui vakuuttaa Baijerin kuningas Ludvig II asiasta ja tämä nimitti hänet Baijerin ministeripresidentiksi sodan syttymisvuonna. Baijerin ministeripresidenttinä Hohenlohe-Schillingsfürst ajoi liittoa eteläsaksalaisten valtioiden välille esikuvanaan Bismarckin luoma Pohjois-Saksan liitto. Myöhemmin, Saksan yhdistyttyä Hohenlohe-Schillingsfürstin toivomalla tavalla, Hohenlohe-Schillingsfürst nimitettiin varapuhemieheksi vastaperustetuilla Saksan valtiopäivillä.
Vuonna 1873 Bismarck nimitti Hohenlohe-Schillingsfürstin Saksan suurlähettilääksi Pariisiin. Hän pysyi virassa vuoteen 1878 asti. Vuonna 1885 hänestä tuli Elsass-Lothringenin kuvernööri ja hän jatkoi kuvernöörinä vuoteen 1894 asti. Vuonna 1894 Saksan keisari Vilhelm II nimitti Hohenlohe-Schillingsfürstin Saksan valtakunnankansleriksi. Hän erosi valtakunnankanslerin virasta terveyssyihin vedoten vuonna 1900.
Lutherin kirkko (Turku)

Lutherin kirkko on Turun keskustassa sijaitseva Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) Turun osaston kokoontumistila. Se sijaitsee osoitteessa Puutarhakatu 8 a. Kirkon ovat suunnitelleet Tauno Salo ja Olavi Heikkilä, ja sen vihki käyttöön arkkipiispa Martti Simojoki 10. huhtikuuta 1967. Kirkon tiloissa sijaitsee myös SLEY:n Varsinais-Suomen piirin toimisto.
Kirkkosali on 345-paikkainen. Yhteensä kirkkoon mahtuu 560 henkilöä.
Kirkossa järjestetään viikoittain muun muassa jumalanpalveluksia ja nuorteniltoja. Jumalanpalveluksiin osallistuu keskimäärin 200 henkeä joka sunnuntai.
Vuoden 1988 Maata näkyvissä -festarit järjestettiin Lutherin kirkossa.
Samassa korttelissa Lutherin kirkon kaakkoispuolella sijaitsee Turun Betel-kirkko. Niitä yhdistää Puutarhakadulta Yliopistonkadulle johtava kävelytie.
Ammunta kesäolympialaisissa 1988 – miesten 10 metrin ilmakivääri

Miesten 10 m ilmakivääri ammuttiin 20. syyskuuta. Kilpailun voitti Jugoslavian Goran Maksimović tuloksella 695.6 (594+101.6).
Peruskilpailun jälkeen kilpailua johti Goran Maksimović, toisena Nicolas Berthelot ja kolmantena oli Johann Riederer. Finaalin lähdettäessä asetelmat olivat tasaiset, koska kaikki finalistit olivat neljän pisteen sisällä. Finaalissa kolmen kärjen asetelma pysyi muuttumattomana, joten kultaa otti Maksimović, hopeaa Berthelot ja pronssia Riederer.
Kilpailussa Suomea edustivat Juha Hirvi ja Tapio Säynevirta. Säynevirta oli lajin yksi voittaja suosikeista, koska hän oli ampunut kesäkuussa lajin finaalin maailmanennätyksen. Juha Hirvi oli lopulta jaetulla 17. sijalla tuloksella 587 ja Säynevirta 25. tuloksella 585.