Evankeliumi (liturgia)

Evankeliumi on kristillisen jumalanpalveluksen, messun tai sanajumalanpalveluksen keskeinen osa. Se on ote jostain Uuden testamentin evankeliumista (Matteuksen, Markuksen, Luukkaan, Johanneksen evankeliumi). Kunkin päivän evankeliumitekstit ovat kirkkovuoden mukaisessa järjestyksessä evankeliumikirjassa, lektionaarissa.
Kunkin sunnuntain ja pyhäpäivän evankeliumiteksti sävyttää päivän teemaa. 700–800-luvulla kehittyi tapa lukea vain tietyt tekstit eri kirkkovuoden päivinä. Tämä tekstinlukukäytäntö on säilynyt erimuotoisena läntisen perinteen kirkoissa. Esimerkiksi Suomen ja Ruotsin luterilaisten kirkkojen evankeliumikirjassa on kolme vuosikertaa, joissa jokaiselle jumalanpalveluspäivälle on olemassa sekä Vanhan testamentin lukukappale (ensimmäinen lukukappale) että epistolateksti (toinen lukukappale) ja evankeliumi.
Evankeliumit tuovat jumalanpalvelukseen Jeesuksen oman äänen. Siksi Raamatun lukeminen jumalanpalveluksessa huipentuu evankeliumitekstin kuuntelemiseen. Sen lukee jumalanpalveluksen liturgi, saarnaaja tai diakoni. Evankeliumi luetaan alttarilta, lukupulpetista (ambolta) tai saarnatuolista. Evankeliumin erityisasema messussa tulee esille siinä tavassa, jolla se luetaan. Seurakunta kuuntelee tekstiä seisten ja osoittaa kunnioitustaan Kristukselle. 
Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Evankeliumitekstin lukemiseen voidaan liittää hallelujalaulun laulaminen. Siihen voidaan liittää myös esilaulajan laulama hallelujasäe. Paastonaikana hallelujaa ei kuitenkaan lauleta. Halleluja lauletaan ennen evankeliumin lukemista ja sen jälkeen. Evankeliumi tai sen osa voidaan myös laulaa (kantilloida) ja se tai osa siitä voidaan toteuttaa myös tekstimusiikkina. Evankeliumin lukeminen voidaan päättää akklamaatioon: Lukija sanoo tai laulaa: "”Tämä on pyhä" "evankeliumi"”, johon seurakunta vastaa ”"Ylistys sinulle, Kristus"”. Akklamaatio edustaa vanhaa liturgista perinnettä ja sen kautta seurakunta osallistuu aktiivisesti messun viettämiseen. 
Rikkaimmillaan evankeliumin lukeminen tapahtuu seuraavasti. 
Evankeliumin lukemisen yhteydessä voidaan käyttää ristikulkuetta ("evankeliumikulkue"). Tällöin päivän virren päättyessä evankeliumikirja noudetaan lukupulpetista ja kannetaan saattona kirkon keskikäytävälle jossa evankeliumi luetaan. Evankeliumikulkueessa voidaan käyttää myös kynttilöitä. Kulkueessa kulkevat ristinkantaja, kaksi kynttilänkantajaa, evankeliumikirjan kantaja ja lukija. Kulkueella symbolisoidaan evankeliumin liikkeelläoloa ja Kristuksen saapumista kansansa keskelle.
Evankeliumiteksti on yleensä samalla jumalanpalveluksen saarnateksti, johon saarna pohjautuu mutta se voidaan pitää myös lukukappaleista.
Katolinen kirkko.
Katolisessa kirkossa evankeliumin lukee yleensä diakoni. Ennen evankeliumin lukemista evankeliumikirja voidaan suitsuttaa.
Evankeliumin lukeminen katolisessa kirkossa
Ortodoksinen kirkko.
Ortodoksisen kirkon kirkkovuoden kierrossa on määrätty jokaiselle päivälle tietty tekstijakso luettavaksi Raamatun evankeliumikirjoista. Nämä jaksot on kirjattu ns. alttarievankeliumiin omilla aloitussanoilla alkaviksi kappaleiksi eli perikoopeiksi. Evankeliumin lukee tai kantilloi yleensä diakoni.
Evankeliumia luetaan jokaisessa liturgiassa, ennenpyhitettyjen lahjain liturgiassa ja suuren viikon palveluksissa sekä juhlissa. Näiden lisäksi evankeliumitekstejä luetaan eräissä muissakin palveluksissa, kuten esimerkiksi: aamupalveluksessa, ehtoopalveluksessa, rukouspalveluksessa sekä mysteerioita eli sakramentteja toimitettaessa.
Evankeliuminpuoli.
Evankeliumipuoli on perinteinen nimitys kirkkorakennuksen kuorin tai alttarin pohjoispuolelle, seurakunnasta katsoen vasemmalla. Nimitys pohjautuu tapaan lukea evankeliumiteksti messussa alttarin tai kuorin pohjoispuolelta.