tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Herttakaksikko

Herttakaksikko ("Neottia cordata", syn. "Listera cordata") on pienikokoinen, pohjoisen havumetsävyöhykkeen kämmekkälaji, joka on saanut nimensä herttamaisista lehdistään. Sitä tavataan kosteista ja soistuvista kuusimetsistä. 
Ulkonäkö ja koko.
Herttakaksikko kasvattaa hennon, 10–20 cm korkean varren. Sillä on vaakajuurakko, jonka hentojen rönsyjen avulla kasvi leviää kasvullisesti. Nimensä laji on saanut lehtiensä perusteella. Varren alaosassa on yleensä vastakkain asettuneina kaksi leveän herttamaista, 1–2,5 cm pituista lehteä. Kukattomassa varressa lehdet ovat varren päässä. Varren latvassa oleva kukinto on lyhyt, harsu tähkä, jossa on 3–10 kukkaa. Kukat ovat pieniä, noin 5 mm leveitä ja väriltään rusehtavan tai punertavan vihreitä. Kukan huomiota herättävin osa on kapea- ja suippoliuskainen, kannukseton huuli, joka on 2–3 kertaa muiden kehälehtien pituinen ja kärjestään kaksiliuskainen. Kukka tuoksuu epämiellyttävälle, ja haju muistuttaa lähinnä pilaantunutta ruokaa. Herttakaksikko kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Näkyvää kukinta-aikaa pidentää se, että teriö pysyy tuoreena vielä siementen kypsyessäkin. Kasvin hedelmä on kellertävä, pystyhkö ja pullea kota.
Vaikka laji tunnettaan yhä paremmin nimellä "Listera cordata", on sen osoitettu olevan hyvin läheistä sukua pesäjuurelle ("Neottia nidus-avis"), jolloin nimistösääntöjen mukaisesti "kaksikot" (ent. "Listera") siirretään aikaisemmin kuvattuun pesäjuurten sukuun "Neottia".
Levinneisyys.
Herttakaksikko on levinneisyydeltään sirkumboreaalinen; toisin sanoen sitä esiintyy pääasiassa pohjoisen pallonpuoliskon havumetsävyöhykkeellä. Euroopassa sitä tavataan Britteinsaarilta, Fennoskandiasta, Pohjois-Saksasta ja -Puolasta, Baltiasta ja Venäjän pohjois- ja keskiosissa Länsi-Siperiaan saakka. Keski- ja Etelä-Euroopassa laji kasvaa vuoristometsissä muun muassa Alpeilla, Balkanilla sekä Kaukasuksen alueella. Herttakaksikon levinneisyysalue jatkuu Venäjän Tyynenmeren rannikolta Alaskaan, Kalliovuorille sekä Kanadaan. Lajia kasvaa myös Grönlannissa ja Islannissa.
Suomessa herttakaksikkoa voi löytää lähes koko maasta. Yleisimmillään se on Kainuussa ja Lapissa. Pienen kokonsa ja vaatimattoman ulkonäkönsä takia laji on kuitenkin vaikeasti havaittavissa. Etelä- ja Keski-Suomessa laji on viime vuosikymmeninä taantunut.
Elinympäristö.
Herttakaksikkoa voi löytää metsistä lähes koko Suomesta, useimmiten kosteista ja soistuvista kuusimetsistä sammalen seasta. Kasvi muodostaa yleensä harvahkoja kasvustoja juuren rönsyjen avulla. Lajia ei voida pitää selvänä kalkinkarttajana tai -vaatijana.
Kukkia pölyttävät useimmiten sienisääsket ("Mycetophylidae") ja harsosääsket ("Sciaridae").
Helsingin kamarikuoro

Helsingin kamarikuoro on ammattilaulajista koostuva sekakuoro, joka tunnetaan erityisesti uuden musiikin esittäjänä. Kuoron perustivat Radion kamarikuoron laulajat vuonna 2005 jatkamaan sen toimintaa uudella nimellä. Kuoron taiteellisena johtajana on toiminut vuodesta 2007 Nils Schweckendiek.
Helsingin kamarikuoron ja kamariyhtye Uusinta Ensemblen Kaija Saariahon kuoroteoksia sisältävä levy "Reconnaissance" sai helmikuussa 2024 Grammy- ja Emma-palkinnon.
Quinn Hancock

Quinn Hancock (s. 8. toukokuuta 1977 Rock Creek, Kanada) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli keskushyökkääjä. Hancock pelasi pääosan urastaan Euroopassa.
Pelaajaura.
Kanadalaiseen tapaan hän aloitti kiekkoilun nuorena ja nousi kaudeksi 1994–1995 yhteen pääjunioriliigoista Western Hockey Leagueen. Hancock pelasi neljä kautta junioreissa. Hänen paras juniorikautensa oli hänen viimeinen kausi, kun hän pelasi Prince George Cougarsissa kaudella 1997–1998. Hancock rikkoi kauden aikana joukkueensa yhden kauden maali-, syöttö- ja piste-ennätyksen, kun hän teki tehot 54+58.
Hancock siirtyi ammattilaiseksi kaudeksi 1998–1999, jolloin hän pelasi Worcesterin AHL-joukkueen ja Peorian ECHL-seuran välillä. Samoin kaksi seuraavaa kautta kuluivat osin pääfarmisarjatasolla ja osin alemmalla farmitasolla. Hancock siirtyi Eurooppaan kaudeksi 2001–2002. Hän pelasi kauden Saksan liigan Augsburgissa. Syksyllä 2002 Hancock siirtyi SM-liiga-seura Rauman Lukkoon.
Lukossa Hancock pelasi kaksi kautta. Jälkimmäisellä kaudellaan Hancock teki 44 tehopistettä ja oli Lukon paras pistemies. Kaudeksi 2004–2005 Hancock siirtyi Lukosta Jokereihin. Jokereissa hän pelasi vain yhden kauden, mutta Hancock jatkoi myös seuraavalla kaudella Suomessa ja siirtyi Tapparaan kaudeksi 2005–2006. Hancock kuului Tapparan runkopelaajiin heti ensimmäisellä kaduellaan ja keräsi 42 pistettä. Kahden Tappara-kauden jälkeen Hancock siirtyi kuitenkin lokakuussa 2007 Ruotsiin Södertäljeen kesken sopimuskautensa.
Södertäljessä Hancock pelasi kauden 2007–2008 loppuun. Hän palasi Suomeen kesken kauden 2008–2009, kun hän teki loppukauden mittaisen sopimuksen Jokereiden kanssa. Kesällä 2009 Hancock vaihtoi jälleen joukkuetta, kun hän teki sopimuksen DEL-liigan Iserlohn Roostersin kanssa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Itävallan pääsarjan EC Graz 99ersiin ja kaudeksi 2011–2012 Tanskan pääsarjan SønderjyskE Ishockey -seuraan. Tanskassa Hancock voitti sarjan pronssimitalin.
Uransa viimeisen kauden 2012–2013 Hancock pelasi Saksan toisella sarjatasolla Hannover Indiansissa.
Teemu Laine

Teemu Laine (s. 9. elokuuta 1982 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän pelasi viimeksi HV71:n joukkueessa SHL:ssä.
Ura.
Laineen kasvattajaseura on Jokerit, jossa hän pelasi koko junioriuransa. SM-liigauransa hän aloitti Jokereissa, jossa hän pelasi kahdeksan kautta vuosina 1999–2004. New Jersey Devils varasi Laineen NHL:ään vuonna 2000 toisella kierroksella, vuorolla 39. Jokereista Laine siirtyi kolmeksi kaudeksi Tapparaan 2004–2007. Kaudella 2006–2007 Laine teki siihenastisen henkilökohtaisen piste-ennätyksensä, 30 pistettä, ja otti 136 rangaistusminuuttia.
Laine harrasti pikaluistelua SM-tasolla vuosina 1992–2000 ennen varaustaan NHL:ään. Hän edusti Helsingin Työväen luistelijoita. Hänen siskonsa Johanna Mäki (o.s. Laine) on monikymmenkertainen pikaluistelun Suomen mestari ja arvokisaedustaja. 
Kaudeksi 2007–2008 Laine siirtyi Turun Palloseuraan. Hän rikkoi edellisellä kaudella saavuttamansa piste-ennätyksen tekemällä 45 tehopistettä. Koko sarjan pistepörssissä Laine sijoittui kolmanneksitoista ja voitti "Veikkauksen vedonlyönnin kultainen kypärä" -palkinnon olemalla sarjan pelaajista useimman ottelun ajan joukkueensa paras pistemies. 
Laine teki 11.10.–27.12.2007 peräti 21 ottelussa peräkkäin vähintään yhden pisteen ottelua kohden. SM-liigan pisin pisteputki on Raimo Helmisellä, 22 ottelua. 
Laine pelasi kaudella 2007–2008 myös ensimmäiset aikuisten maaottelunsa Euro Hockey Tourin Moskovan-turnauksessa.
Seuraavalle kaudelle 2008–2009 Laine suuntasi Ruotsin Elitserieniin HV-71:een vuoden sopimuksella. Ensimmäisellä kaudellaan Laine pääsi seuransa HV-71:n mukana Elitserienin pudotuspeleissä aina loppuotteluihin saakka, häviten siellä kuitenkin Färjestadsille. Huhtikuussa 2010 Laine ratkaisi jääkiekon Ruotsin mestaruuden HV-71:lle ja oli pudotuspelien pistetilastossa jaetulla kolmannella sijalla 13 tehopisteellä (5+8).
Kesällä 2009 Laine teki HV-71:n kanssa kahden vuoden jatkosopimuksen, joka ulottui keväälle 2011 saakka. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi KHL:aan. KHL:ssa Laine pelasi kaudet 2011–2014 edustaen Dinamo Minskia ja Donbass Donetskia. Ukrainalaisjoukkue Donbassa Donetskin jouduttua lopettamaan KHL:ssa Venäjän hyökättyä itä-Ukrainaan Laine siirtyi Ruotsin pääsarjaan, jossa pelasi HV71:n riveissä kolme kautta. Kaksi viimeistä kautta menivät kuitenkin suurelta osin loukkaantumisten merkeissä. Laine kykeni kahden kauden aikana pelaamaan vain 30 ottelua ja ennen kauden 2017–2018 alkua hän totesi ettei polvi kestä enää pelaamista.
Jonas Enlund

Jonas Enlund (s. 3. marraskuuta 1987 Helsinki) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelaa SM-liigajoukkue Pelicansissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Enlund osaa pelata myös keskellä.
Ura.
Enlund aloitti kiekkoilun Pitäjänmäen Tarmon riveissä Helsingissä ja siirtyi sieltä HIFK:hon. Hän pelasi kaikissa junioriportaissa, ja voitti mestaruuden C- ja B-nuorissa. Kaudella 2005–2006 hän oli A-nuorten pistepörssin toinen tehoilla 24 + 18 = 37 yhteensä 37 ottelussa. Kaudeksi 2006–2007 Enlund siirtyi Tapparan A-nuoriin ja nousi samalla kaudella SM-liigaan.
SM-liiga.
Kesken kauden 2006–2007 Enlund nostettiin Tapparan kokoonpanoon A-nuorista. Hän vakiinnutti nopeasti pelipaikkansa joukkueessa ja pelasi runkosarjassa 46 ottelua, joissa teki kaksi maalia ja antoi yhden maalisyötön. Pudotuspeleissä hän pelasi viisi ottelua ilman tehopisteitä. Uransa ensimmäisen SM-liigamaalin Enlund teki kasvattajaseuraansa HIFK:ta vastaan. Hän pelasi Tapparassa kolme kokonaista kautta (2007–2010), saavuttaen pronssia keväällä 2008. Kaudella 2009–2010 Enlund jakoi SM-liigan maalipörssin voiton Juhamatti Aaltosen ja Jukka Hentusen kanssa.
KHL.
Enlund siirtyi KHL-joukkue Sibir Novosibirskiin kaudeksi 2010–2011. Seuraavalla kaudella Enlund pelasi samassa ketjussa Tappara-ajoilta tutun Jori Lehterän ja Vladimir Tarasenkon kanssa. Kaudella 2012–2013 Enlund voitti KHL:n plus/miinus-tilaston. Lehterän siirryttyä NHL:ään Enlund pelasi tehopisteiden valossa parhaan kautensa, tehden tehot 17+28=45.
Paluu SM-liigaan.
Enlund palasi kaudeksi 2022–2023 SM-liigaan ja hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Pelicansiin. Hänen kautensa päättyi kuitenkin jo runkosarjan toisella kierroksella polvivamman vuoksi. Heinäkuussa 2023 Enlund teki seuran kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen. Hän voitti kauden 2023–2024 päätteeksi SM-hopeaa. Kesäkuussa 2024 Pelicans tiedotti käyttäneensä Enlundin sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Kausi 2024–2025 hänellä päättyi loukkaantumiseen vain 29 runkosarjaottelun jälkeen joulukuussa 2024.
Maajoukkue.
Enlund on käynyt läpi kaikki nuorisomaajoukkueet alle 16-vuotiaista aina alle 20-vuotiaisiin. Yhteensä juniorimaaotteluita kertyi 73 kappaletta, joista 41 alle 18-vuotiaana. Hän pelasi nuorten MM-kilpailuissa 2006. Aikuisten tasolla hän edusti Suomea talviolympialaisissa 2018.
Kalmar

Kalmar on taajama ja entinen kaupunki Kaakkois-Ruotsissa Kalmarin läänissä Itämeren rannalla. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa Ruotsissa siirryttiin yhteen kuntamuotoon ja kaikista kaupungeista tuli kuntia. Nykyisin Kalmar on samannimisen, mutta alueeltaan vanhaa kaupunkia laajemman Kalmarin kunnan keskustaajama. Lisäksi Kalmar on koko Kalmarin läänin suurin taajama ja läänin pääkaupunki. Taajamassa oli vuoden 2010 lopussa 36 392 asukasta.
Kalmar oli 1200-luvulta 1600-luvulle yksi Ruotsin tärkeimmistä kaupungeista, ja Kalmarin unioni perustettiin Kalmarin linnassa Eerik Pommerilaisen kruunajaisissa vuonna 1397. Hansaliiton aikana Kalmar oli merkittävä kauppapaikka.
Vanha kaupunki oli mantereen puolella, mutta 1600-luvulla rakennettu "uusi kaupunki" sijaitsee Kvarnholmenin (merkitsee suomeksi "Myllysaari") saarella. Kalmarissa on muhkeita barokkirakennuksia, kuten Kalmarin tuomiokirkko, jonka rakentaminen aloitettiin 1660. Muuta nähtävää kaupungissa on esimerkiksi Kalmarin linna ja Kalmarin merenkulkumuseo.
Vuonna 1972 rakennettiin kuusi kilometriä pitkä Öölannin silta, joka johtaa kaupungista Färjestadeniin Öölantiin. 
Nykyisin Kalmarissa on konepajateollisuutta, Linné-yliopiston Kalmarin kampus ja Telian tutkimusosasto. Volvon tehtaat ja suklaatehdas suljettiin 1990-luvulla, kiskokalustotehdas kahden omistajanvaihdoksen jälkeen 2005. 
Kalmarin kunnan ystävyyskaupunki Suomessa on Savonlinna.
Kaupunginosat.
Kalmarissa on 16 kaupunginosaa, joiden sijainti käy ilmi oheisesta kartasta.
Urheilu.
Kalmarista on kotoisin jalkapalloseura Kalmar FF ja salibandyseura FBC Kalmarsund.
Media.
Sanomalehti Barometern Oskarshamns-Tidningen ilmestyy kuudesti viikossa. Paikallislehti Kalmar Läns Tidning ilmestyy torstaisin.
Norm Ullman

Norman Victor Alexander ”Norm” Ullman (s. 26. joulukuuta 1935 Provost, Alberta, Kanada) on entinen jääkiekkoilija. Keskushyökkääjä Ullman saavutti National Hockey Leaguessa 1410 ottelussa 1229 tehopistettä, jotka koostuvat 490 maalista ja 739 syötöstä. Jäähyjä hänelle tuomittiin 712 minuuttia. 
Mainiona mailankäsittelijänä tunnettu Ullman pelasi uransa parhaat vuodet Detroit Red Wingsin NHL-seurassa. Siellä hänen laitahyökkääjänsä olivat maineikkaat Gordie Howe ja Ted Lindsay.
Rantaminttu

Rantaminttu eli peltominttu ("Mentha arvensis") on yleinen mintulta tuoksuva ruohovartinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Rantaminttu on ruohovartinen, 10–60 cm korkea kasvi. Lehdet ovat pareittain vastakkain, 2–6 cm pitkiä ja 1–2 cm leveitä, hammaslaitaisia ja hienon karvan peitossa. Kukat ovat vaaleanvioletit, huulimaiset ja kasvavat ryppäinä kiinni varressa.
Levinneisyys.
Rantaminttua tavataan luonnonvaraisena liki koko Euroopassa ja Aasiassa; Suomessa Oulun korkeudelle asti.
Elinympäristö.
Rantaminttu kasvaa rannoilla, niityillä ja muilla kosteahkoilla paikoilla. Multamaassa se voi olla kiusallinen rikkaruoho.
The Morning Never Came

The Morning Never Came on suomalaisen gothic death/doom- yhtyeen Swallow the Sunin ensimmäinen studioalbumi. Levyn yhdysvaltalainen versio julkaistiin vuonna 2005 Century Median kautta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut J. Raivio.
Aika Mitsui

Aika Mitsui (; s. 12. tammikuuta 1993 Ōtsu, Shiga) on japanilainen poplaulaja ja Morning Musumen kahdeksannen sukupolven jäsen. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 2006 ja toimi sen jälkeen myös useissa muissa Hello! Projectin ryhmissä, kuten Athena &amp; Robikerottsu ja Guardians 4. 
Mitsui kärsi alaraajan murtumasta 2011, ja hän ei pysynyt enää mukana Morning Musumen koreografioiden perässä, jotka olivat muuttuneet haastavimmiksi ajan myötä. Mitsui valmistui eli jätti ryhmän vuonna 2012 samaan aikaan Risa Niigakin kanssa. Mitsui lähti opiskelemaan ulkomaille 2013. Hän jätti Hello! Projectin vasta vuonna 2018.
Ghosts of Loss

Ghosts of Loss on suomalaisen doom metal -yhtyeen Swallow the Sunin toinen studioalbumi. Albumista on kolme eri versiota: 2000 kappaletta painettu digipak-versio, jonka mukana CD:n lisäksi DVD, peruskansissa oleva CD+DVD-paketti, sekä normaali CD-versio.
Albumin singlekappale on "Descending Winters", jonka video on muun muassa lisä-DVD:llä.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 8.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Juha Raivio, paitsi "Fragile" Aleksi Munter.
Suovalkku

Suovalkku ("Hammarbya paludosa") on pääasiassa Euroopassa kasvava kämmekkäkasvien (Orchidaceae) heimoon kuuluvan monotyyppisen suvun "Hammarbya" ainoa laji. Suovalkku kuului aiemmin "Malaxis"-sukuun sääskenvalkun ("Malaxis monophyllos") kanssa. Suomessa laji on harvinaistunut ja rauhoitettu Ahvenanmaata lukuun ottamatta.
Suovalkun tieteellinen sukunimi "Hammarbya" on johdettu Carl von Linnén maatilan Hammarbyn nimestä, lajinimi "paludosa" puolestaan tarkoittaa suolla kasvavaa.
Ulkonäkö ja koko.
Suovalkun pienestä varsimukulasta ei näytä kasvavan juuria; ainoa aito juuri työntyy yleensä viimevuotisen mukulan sisään, ja sen uskotaan siirtävän symbioottisen juurisienen uuteen mukulaan. Koska kasvi on käytännössä juureton, sen vesitalous hoituu mukulaa ympäröivän sienirihmaston avulla.
Varsimukula itse on vain noin yhden senttimetrin korkuinen. Koska edellisen vuoden kasvu on yleensä kevääseen mennessä täysin sammalen peitossa, kasvaa uusi verso suoraan sen yläpuolelle. Kehittyvän varsimukulan yläosassa on kaksi tai kolme puolipyöreää, paksua lusikkamaista lehteä, joiden laidoissa on nähtävissä heikosti kehittyneitä itusilmuja. Lehtien välistä esiin työntyvä kukintovarsi on 2–15 senttimetriä korkea ja vihreäkukkainen. Yksittäisiä kukkia on 3–20 ja ne ovat halkaisijaltaan vain noin viiden millimetrin levyisiä. Kukkaperä on kiertynyt 360°. Tarkkaan katsomalla löytyy kämmekkäkasveille tyypillinen huuli, joka tällä lajilla osoittaa ylöspäin. Huuli on hieman kovera ja heikosti kelta-vihreäraitainen. Kannusta kukassa ei ole. Suovalkku kukkii heinä-elokuussa.
Suovalkku lisääntyy sekä siemenistä että itusilmuista. Itusilmut muodostavat hyvissä olosuhteissa uusia kasveja emokasvin ympärille, mutta niiden pienestä koosta johtuen ne luultavasti tarvitsevat juurisienen apua lähteäkseen kasvuun.
Suovalkun voi sekoittaa hieman kookkaampaan sääskenvalkkuun, jolla kuitenkin yleensä on vain yksi lehti.
Levinneisyys.
Suovalkun päälevinneisyysalue ulottuu Ranskasta ja Britteinsaarilta Keski-Euroopan kautta Länsi-Venäjälle. Pohjoisessa sitä tavataan Fennoskandian pohjoisosia myöten. Satunnaisemmin lajia esiintyy Siperiassa, Pohjois-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Suomessa suovalkkua tavataan harvinaisena lähes koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Vuonna 2019 tehdyssä uhanalaistarkastelussa se luokiteltiin silmälläpidettäväksi. Luokituksen perusteluksi annettiin muun muassa yksilöiden määrän vähentyminen ja elinympäristöjen pieneneminen.
Elinympäristö.
Suovalkkuun voi törmätä monenlaisilla, keskiravinteisilla soilla, kuten letoilla, lammenrantanevoilla ja nevarämeillä. Se viihtyy erityisesti rimpien reunoissa ja välikköpinnoilla sekä lampien reunuksissa. Usein sen kukinta-aikaan kasvista on näkyvissä ainoastaan kukkavarsi, sillä rahkasammal on kasvukauden aikana kasvanut pientä kämmekkää nopeammin, peittäen sen lehdet.
Suovalkku on monin paikoin kärsinyt soiden ojituksista ja turvetuotannosta, mutta on Suomessa vielä paikoin melko tavallinen.
Frank Baumann

Frank Baumann (s. 29. lokakuuta 1975 Würzburg, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka edusti 1. FC Nürnbergiä ja Werder Bremeniä. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Baumann aloitti uransa 1. FC Nürnbergissä, jossa hän pelasi vuosien 1994–1999 välillä lähes sata ottelua. Vuonna 1999 Baumann siirtyi Werder Bremeniin, jossa hän toimi sittemmin joukkueen kapteeninakin.
Saksan maajoukkuetta Baumann edusti 28 kertaa ja teki kaksi maaottelumaalia. Debyyttinsä maajoukkueessa hän teki 14. marraskuuta 1999 Oslossa 1–0-voitto-ottelussa Norjaa vastaan. Hän on edustanut maataan vuoden 2002 MM -ja vuoden 2004 EM-kisoissa.
Koharu Kusumi

Koharu Kusumi (, s. 15. heinäkuuta 1992, Nagaoka, Niigatan prefektuuri, Japani) on japanilainen J-pop-laulaja ja ääninäyttelijä.
Kusumi oli kokoonpanoltaan vaihtuvan Morning Musume -yhtyeen 7. sukupolven ainoa jäsen. Hän osallistui Hello! Project -tyttöbändikollektiiviin kuuluvan Morning Musumen vuoden 2005 koelauluihin, ja hänet valittiin yhtyeen jäseneksi keväällä 2005. Hän oli tuolloin vain 12-vuotias. Koelaulut ja Kusumin debyyttikonsertti esitettiin Hello! Morning TV-ohjelmassa.
Koharu julkaisi Hello! Projectissa useita singlejä ja albumeja. Hänen soolojulkaisunsa on julkaistu nimellä ”Tsukishima Kirari starring Kusumi Koharu”. Tsukishima Kirari on animehahmon nimi, jonka ääninäyttelijänä Koharu toimi Kirarin Revolution -animessa vuosina 2006–2009. Kusumi oli johtavassa roolissa Morning Musumen 31. singlessä. Hänet valittiin myös Morning Musumen 10. juhlavuoden erikoisyksikkö Morning Musume tanjō 10-nen kinentaihin. Yksikön 24. tammikuuta 2007 julkaistussa singlessä ”Bokura ga ikiru My Asia” Koharu sai selkeästi yhden päärooleista. Morning Musumen 34. singlessä ”Onna ni sachi Are” Kusumi sai johtoroolin live-esityksissä. Tanssikoreografiassa hän on keskimmäisellä paikalla, joka on perinteisesti kuulunut Ai Takahashille. 
Kusumi on kuulunut Hello! Projectin kickball-joukkue Metro Rabbits H.P.:hen sen muodostamisesta, vuodesta 2006 lähtien.
Koharu lähti eli ”valmistui” Morning Musumesta ja Hello! Projectista 6. joulukuuta 2009. Hän ilmoitti syyksi aikomuksensa ryhtyä malliksi.
Stop töhryille

Stop töhryille oli Helsingin kaupunginvaltuuston vuonna 1998 aloittama hanke, jonka tarkoituksena oli poistaa graffitit, tarrat, tägit, julisteet ja muu niin sanottu katutaide Helsingin katukuvasta. Hanke noudatti niin sanottua nollatoleranssilinjaa, jonka mukaan sotketut seinät puhdistetaan heti graffitien ilmestymisen jälkeen. Helsingin kaupunki lopetti Stop töhryille -kampanjan, mutta jatkaa graffitien ja tarranliimaajien vastaista työtä.
Stop töhryn toimintaperiaatteena oli se, että Helsingin kaupunki ostaa yksityiseltä yritykseltä vartiointipalveluita valvomaan kaupungin omistamien kiinteistöjen sekä kaupungille kuulumattomien kiinteistöjen siisteyttä.
Hankkeen kustannukset olivat vajaa miljoona euroa vuodessa. Hankkeen seurauksena Stop töhryille -hankkeen omien tilastojen mukaan graffitien, tarrojen ja julisteiden määrä vähentyi huomattavasti. Helsingin kaupungin rakennusviraston julkaisun mukaan monet kokivat hankkeen toiminnan myönteisenä.
Hanke sai osakseen myös arvostelua. Paavo Arhinmäki ja kuusi muuta Helsingin kaupunginvaltuutettua tekivät 12. maaliskuuta 2008 aloitteen osan Stop töhryille -hankkeeseen varatusta rahasta käyttämiseen nuorisotyöhön. Aloitteessa arvosteltiin sitä, että Helsingin kaupunki ei ole tarjonnut graffitimaalareille myönteisiä ennalta ehkäiseviä tapoja ilmaista itseään ja että rahaa menee jatkuvasti suhteessa enemmän vartiointiliikkeen kuluihin kuin itse graffitien puhdistamiseen.
Helsingin kaupungin rakennusviraston Stop töhryille synnytti Helsingin nuorisotoimen sidosryhmäpiirissä vastaliikkeen, joka pyrkii vastineeksi nollatoleranssille muodostamaan joustotoleranssin, jonka mukaan ankarasta linjasta pitäisi luopua sekä sallia graffiti joillain alueilla. Liike synnytti Töhryfest-nimisen mielenosoituksen vastalauseeksi Finlandia-talossa pidetylle Stop töhryille -kampanjan kymmenvuotisjuhlatilaisuudelle. Vuonna 2009 Suvilahteen perustettiin laillinen graffitientekopaikka josta tuli varsin suosittu ja se palkittiin vuoden 2010 alussa Helsingin kulttuuritoimen myöntämällä vuoden 2009 kulttuuriteko -palkinnolla.
Miki Fujimoto

Miki Fujimoto (; s. 26. helmikuuta 1985 Takikawa, Hokkaidō) on japanilainen poplaulaja. 
Osallistuttuaan Morning Musume -yhtyeen koe-esiintymiseen vuonna 2000 Fujimoto otettiin osaksi Hello! Project -kollektiivia sooloartistina. Ensimmäisen singlensä "Aenai nagai nichiyōbi" hän julkaisi vuonna 2002 ja sai suosiota idolille tyypillisen ulkonäkönsä ansiosta. Osallistuttuaan NHK:n Kōhaku-utagassen -musiikkiohjelmaan hänet otettiin Morning Musumen jäseneksi. Hän toimi Hello! Projectissa vuoteen 2009 saakka.
Andreas Reinke

Andreas Reinke (s. 10. tammikuuta 1969) on saksalainen entinen jalkapallomaalivahti.
Ennen edusti urallaan kotimaansa Werder Bremeniä, espanjalaista Real Murciaa, kreikkalaista Iraklista sekä saksalaisia Kaiserslauternia, St. Paulia ja HSV:tä. Hänen suurimmat saavutuksensa ovat kaksi Bundesliigan mestaruutta (Kaiserslauternissa vuonna 1998 ja Bremenissä vuonna 2004). Hän on ainoa maalivahti, joka on pystynyt voittamaan Saksan-mestaruuden kahdessa eri seurassa. Kaudella 2002–2003 hän oli päästettyjen maalien keskiarvolla mitattuna Espanjan Segunda Divisiónin paras maalivahti.
Natsumi Abe

Natsumi Abe (; s. 10. elokuuta 1981, Hokkaidō) on japanilainen poplaulaja ja idoli. Hänen uransa alkoi vuonna 1998 yhtenä Hello! Project -kollektiiviin kuuluvan Morning Musume -yhtyeen alkuperäisistä jäsenistä. 
Soolouralle Abe lähti julkaistuaan ensimmäisen oman singlensä "22-sai no watashi" vuonna 2003 ja sooloalbuminsa "Hitoribocchi" helmikuussa 2004. Hän julkaisi cover-kappaleita sisältäneen albumin "Smile..." vuonna 2014 ja albumin "Hikari e – Classical &amp; Crossover" vuonna 2015. Albumi "Dreams", myös vuodelta 2015, sisälsi cover-kappaleiden lisäksi uusia sävellyksiä. 
Laulajanuransa lisäksi Abe on työskennellyt myös näyttelijänä.
Kaori Iida

Kaori Iida (, s. 8. elokuuta 1981 Sapporo, Hokkaidō) on japanilainen poplaulaja ja idoli. Hän oli yksi Hello! Project -kollektiiviin kuuluvan Morning Musume -tyttöbändin alkuperäisistä jäsenistä. Yhtye aloitti esiintymisen vuonna 1998. 
Iida esiintyi Morning Musumessa vuoteen 2005 saakka ja lähti sen jälkeen soolouralle. Hän on toiminut näyttelijänä ja esiintynyt televisio-ohjelmissa. Hän liittyi Morning Musumen entisten jäsenten muodostamaan Dream Morning Musume -yhtyeeseen vuonna 2011 ja julkaisi pitkän tauon jälkeen sooloalbumin "Ondas" vuoden 2016 heinäkuussa.
Rosie Swale-Pope

Rosie Swale-Pope (s. 1946) on brittiläinen nainen, joka on juossut maailman ympäri. Syyksi hän on kertonut sen, että miehensä kuoltua eturauhassyöpään, Rosie todella ymmärsi, että elämä on arvokas ja että sen aikana täytyy kokea mahdollisimman paljon. Hän myös yrittää kerätä rahaa hyväntekeväisyyteen. Rosie aloitti urakkansa vuonna 2003.
Swale-Popen reitti:
Michael Barnes

Michael Barnes (s. 24. kesäkuuta 1988 Chorley, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka on edustaa tällä hetkellä Bamber Bridgeä Englannin seitsemännellä sarjatasolla "Northern Premier Leaguessa". Hän on pelipaikaltaan vasen laituri. 
Lancaster Cityn paidassa nuorten FA Cupissa pelannut ja menestyksekkään kuuden viikon harjoituskauden ManUn kanssa pelannut Barnes liittyi Manchester Unitedin akademiaan tammikuussa 2006. Debyyttinsä ykkösjoukkueessa hän teki englannin liigacupissa lokakuussa 2006.
Hän ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan pelipaikkaansa ManU:ssa ja hän jäikin ilman jatkosopimusta kesällä 2008.
Kaudella 08-09 hän edusti kolmea eri seuraa alasarjoissa muttei saanut vakiinnutettua paikkaansa missään noista.
Kesällä 2009 hän teki sopimuksen Englannin seitsemännellä sarjatasolla pelanneen AFC Fylden kanssa, jota hän edusti kauteen 2014-15 saakka. Tämän jälkeen hän siirtyi Bamber Bridgen joukkueeseen kaudeksi 15-16.
Sayaka Ichii

Sayaka Ichii (; s. 31. joulukuuta 1983 Chiban prefektuuri) on japanilainen poplaulaja ja idoli. Hän liittyi Hello! Project -kollektiiviin kuuluvaan Morning Musume -yhtyeeseen vuonna 1998 yhtenä sen toisen sukupolven jäsenistä. Hän esiintyi yhtyeen Petitmoni-alaryhmässä, mutta ”valmistui” eli lähti yhtyeestä jo vuonna 2000. Julkaistuaan Yūko Nakazawan kanssa albumin "Folk Songs" hän muodosti vuonna 2002 Sharan Q -yhtyeen Taisein ja Naoki Yoshizawan kanssa Ichii Sayaka in Cubic-Cross -yhtyeen. Hän kuitenkin vetäytyi julkisuudesta seuraavana vuonna. 
Ichii aloitti työskentelyn viihdebisneksessä jälleen vuonna 2009.
Valcour Islandin taistelu

Valcour Islandin taistelu käytiin osana Yhdysvaltain vapaussotaa 11. lokakuuta 1776 Champlainjärven kapeassa salmessa New Yorkin osavaltion rannikon ja Valcour Island -saaren välillä. Sitä on pidetty Yhdysvaltain laivaston ensimmäisenä taisteluna. Vaikka Yhdysvallat hävisi taistelun ja useimmat sen joukkoja johtaneen prikaatikenraali Benedict Arnoldin laivat tuhottiin, brittien oli peräännyttävä talvea varten takaisin Kanadaan ja he joutuivat siirtämän sodankäynnin jatkamisen seuraavaan vuoteen.
Champlainjärven merkitys.
Amerikkalaisten epäonnistuneen Kanadan sotaretken jälkeen britit lähtivät vastahyökkäykseen saadakseen haltuunsa Champlainjärven eteläpuolella olevan Hudsonjoen laakson ja siten yhdistääkseen Kanadassa olevat joukkonsa New Yorkissa olevien kanssa. Näin he olisivat käytännössä jakaneet siirtokunnat kahtia ja pystyneet tukahduttamaan vallankumouksen.
Koska maasto ei soveltunut joukkojen siirrolle maitse ja Champlainjärvi oli amerikkalaisten laivojen hallussa, britit aloittivat oman laivaston rakentamisen Quebecissä, missä heillä oli riittävästi materiaalia ja työvoimaa esirakennettujen laivojen kokoamiseksi. Muun muassa 180 tonnin sotalaiva purettiin ja koottiin uudelleen. Vaikka amerikkalaisetkin kohensivat laivastoaan, tilanteen kärjistyessä briteillä oli kaksinkertainen määrä laivoja, ammuksia ja miehistöä.
Taistelu.
Aamulla 11. lokakuuta 1776 brittilaivasto, joka käsitti 30 alusta, purjehti Champlainjärvelle, Arnold onnistui pakottamaan britit hyökkäämään kapeassa, kivisessä salmessa rannikon ja Valcour Island -saaren välissä, missä vahvemman brittilaivaston komentaja Guy Carleton ei voinut hyödyntää ylivoimaansa. Seuranneessa useamman tunnin tykkitulituksessa kuitenkin 60 amerikkalaisten merimiestä sai surmansa ja amerikkalaislaivat jäivät alakynteen; osa vaurioitui pahasti ja osa upposi. Myös brittilaivasto kärsi vaurioita ja 40 merimiestä menehtyi.
Arnold onnistui jäljellä olevan laivastonsa kanssa pakenemaan paikalta, mutta britit saavuttivat heidät uudestaan ja valtasivat osan amerikkalaisten laivoista miehistöineen. Loput amerikkalaiset pakenivat matalan veden turvin mutta joutuivat jättämään laivansa. Niistä riisuttiin aseet, ammukset ja muu käyttökelpoinen, jonka jälkeen ne poltettiin.
Vaikka britit onnistuivatkin tuhoamaan Champlainjärven amerikkalaislaivaston, jatkohyökkäys etelään jouduttiin lykkäämään talven tulon vuoksi ja Carleton siirsi joukkonsa takaisin Kanadaan.
Kei Yasuda

Kei Yasuda (; s. 6. joulukuuta 1980 Futtsu, Chiba) on japanilainen poplaulaja ja idoli. Hän liittyi vuonna 1998 Hello! Project -kollektiiviin kuuluvaan Morning Musume -yhtyeeseen toisen sukupolven jäsenenä yhdessä Mari Yaguchin ja Sayaka Ichiin kanssa. Morning Musumessa hän toimi Petitmoni-alaryhmässä ja myöhemmin yhtyeen varajohtajana. 
”Valmistuttuaan” eli lähdettyään Morning Musumesta vuonna 2003 Yasuda jatkoi soolouralla Hello! Projectin yhteydessä.
Harajuuri

Harajuuri eli korallijuuri ("Corallorhiza trifida") on laajalle alueelle Pohjois-Amerikassa ja Euraasiassa levinnyt kämmekkälaji. Laji on pääasiassa lehtivihreätön, eli sillä ei ole normaalisti yhteyttäviä lehtiä.
Ulkonäkö ja koko.
Harajuuren maavarresta kasvaa 10–25 cm korkea pysty, hento varsi. Varsi on kukinta-aikana lähes lehtivihreätön, ja väri vaihtelee kellanvalkoisesta rusehtavaan. Kukinta-ajan jälkeen väri muuttuu usein vihertäväksi. Vartta ympyröi muutama tuppimainen, suomumainen lehti. Kukinto on harsu tähkä, jossa on 3–10 pientä, vaaleankeltaista kukkaa. Kukan kehälehdet ovat kapeita ja noin viiden millimetrin pituisia, huuli on lyhyt, ehyt ja kannukseton. Suomessa harajuuri kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on pullea, aluksi vihreä kota. Harajuuren kukinta vaihtelee vuosittain runsaasti. Kasvi saattaa viettää useita vuosia maan alla sienijuurensa varassa ja kukkia vasta olosuhteiden ollessa suotuisat. Myös kukkivien versojen määrä vaihtelee vuosittain hyvin runsaasti.
Harajuuri on saanut nimensä juurakostaan. Nimestään huolimatta lajilla ei kuitenkaan ole varsinaista juurta vaan sienijuureksi muuntunut korallimainen, haarova ja juureton maavarsisto, joka saattaa levittäytyä laajallekin alueelle. Sienikumppaninsa kanssa harajuuri kasvaa pääosin lehtivihreättömänä. Kukinta-ajan jälkeinen vihertyminen viittaa siihen, että kasvi pystyy myös jossain määrin yhteyttämään, toisin kuin muut Suomen lehtivihreättömät kämmekät pesäjuuri ("Neottia nidus-avis") ja metsänemä ("Epipogium aphyllum").
Levinneisyys ja kasvupaikat.
Harajuurta esiintyy Euroopassa Ranskasta itään läpi Keski- ja Itä-Euroopan Uralille saakka. Etelässä levinneisyysalue rajoittuu Keski-Italiaan ja Balkanille, pohjoisessa Fennoskandiaan ja Pohjois-Venäjälle. Lajia tavataan Euroopassa myös muun muassa Skotlannista ja Islannista. Harajuuren levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella läpi Siperian ja Aasian viileiden alueiden Tyynellemerelle saakka. Pohjois-Amerikassa lajia tavataan mantereen pohjois- ja keskiosissa. Harajuuri lienee yksi Suomen yleisimmistä kämmekkälajeista. Sitä voi tavata sopivilla kasvupaikoilla koko Suomesta. Yleisin se on Kainuussa sekä Etelä- ja Keski-Lapissa.
Harajuuri on pienen harajuurien suvun ainoa laji, jota esiintyy Pohjois-Amerikan ulkopuolella.
Elinympäristö.
Suomessa harajuuren kasvupaikat ovat usein varjoisia, kosteita ja soistuvia havumetsiä, korpia ja viitoja. Sitä voi tavata myös muunkinlaisilta kosteilta kasvupaikoilta, kuten soilta, lähteiköiltä, purojen varsilta ja rantametsistä. Sen juurisienten uskotaan elävän symbioosissa puiden, kuten kuusen, pajun ja koivun, kanssa. Tämän takia laji puuttuu puuttomilta kasvupaikoilta, esimerkiksi pohjoisen tunturipaljakoilta.
Kukka- ja raatokärpäset ovat harajuuren tärkeimmät pölyttäjät. Monesta muusta kämmekkälajista poiketen kasvi ei kuitenkaan ole erikoistunut mihinkään tiettyyn pölyttävään hyönteislajiin. Pölyttäjien puuttuessa harajuuri on itsepölyttyvä.
Jarmila Kratochvílová

Jarmila Kratochvílová (s. 26. tammikuuta 1951 Golčův Jeníkov, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen 400 ja 800 metrin juoksun maailmanmestari, 400 metrin olympiahopeamitalisti ja 800 metrin maailmanennätyksen haltija. Aiemmin hänen nimissään oli myös 400 metrin maailmanennätys. Kratochvílová kehittyi juoksijana myöhään ja hän kärsi urallaan myös loukkaantumisista ja sairauksista. Hän oli itäsaksalaisen Marita Kochin varjossa lähes koko uransa – parhaimmillaan hän oli vuonna 1983, 32-vuotiaana. 
Kratochvílová sijoittui 400 metrillä kuudenneksi San Sebastiánin EM-hallikilpailuissa 1977. Seuraavana vuonna hän karsiutui samalla matkalla alkuerissä Milanon EM-hallikilpailuissa ja välierissä Prahan EM-kilpailuissa. Hän saavutti 400 metrillä hopeaa sisäratojen EM-kilpailissa Wienissä 1979 ajalla 51,81.
Kratochvílová saavutti Moskovan olympialaisissa 1980 hopeaa 400 metrillä tuolloisella ennätyksellään 49,46. Hän voitti saman matkan sisäratojen Euroopan-mestaruuden Grenoblessa 1981 ajalla 50,07. Hän uusi mestaruutensa Milanossa 1982 maailmanennätysajalla 49,59. Aika säilyi sisäratojen maailmanennätyksenä helmikuuhun 2023 asti, jolloin sen rikkoi Femke Bol. Saman vuoden Ateenan EM-kilpailuissa hän saavutti 400 metrillä hopeaa Tšekkoslovakian ennätysajalla 48,85. Lisäksi hän juoksi ankkuriosuuden hopeaa saaneessa maansa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. 
Kratochvílová voitti 400 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden jälleen Budapestissa 1983 ajalla 49,69. Hän osallistui 26. heinäkuuta Münchenissä 800 metrin kilpailuun, ilmoittamansa mukaan harjoitusmielessä. Hän teki kilpailussa maailmanennätyksen ajalla 1.53,28. Maailmanennätys on edelleen rikkomatta (helmikuu 2023), ja siitä on tullut yksi kaikkien aikojen pisimpään säilyneistä yleisurheilun maailmanennätyksistä.
Elokuussa 1983 Kratochvílová haki tuplamestaruutta yleisurheilun ensimmäisistä MM-kilpailuista Helsingissä. Hän voitti 800 metriä ajalla 1.54,68 ja teki 400 metrillä uuden maailmanennätyksen, 47,99. Se on kaikkien aikojen toiseksi paras aika edelleen helmikuussa 2023. Lisäksi hän juoksi ankkuriosuuden hopeaa saaneessa Tšekkoslovakian joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Mainittakoon, että Marita Koch oli ollut loukkaantuneena harjoituskaudella, juoksi siksi Helsingin MM-kilpailuissa 200 metriä ja voitti matkan.
Kratochvílová voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden 200 metrillä Göteborgissa 1984 ajalla 23,02. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui 800 metrillä viidenneksi ajalla 1.57,81.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Sisäradat.
WR= maailmanennätys, NR = maan ennätys
Mallorcanpaimenkoira

Mallorcanpaimenkoira (, ) on espanjalainen koirarotu. Kotimaassaan sen populaatiokoko vuonna 2007 oli 448 yksilöä, joista uroksia 239 ja narttuja 209.
Ulkonäkö.
Mallorcanpaimenkoira on suurikokoinen, sopusuhtainen ja lihaksikas. Se on vahva ja ketterä ja antaa maatiaismaisen vaikutelman. Uros on 66–73 cm (keskiarvo 71,5 cm) ja narttu 62–68 cm (keskiarvo 65 cm) korkea. Narttujen keskimääräinen paino on noin 35 kg ja urosten noin 40 kg. Yleensä karvapeite on lyhyt (1,5–3 cm pitkää), mutta rodusta on olemassa myös pitkäkarvainen muunnos (karva 7 cm pitkää). Arvostetuin väri on kiiltävän musta, mutta myös muut mustan sävyt ovat sallittuja. Pienet valkoiset merkit kaulassa, rinnassa ja käpälissä hyväksytään.
Luonne ja käyttäytyminen.
Mallorcanpaimenkoira on oppivainen, rohkea, omanarvontuntoinen ja älykäs. Se on omistajalleen erittäin uskollinen, mutta ei yleensä pidä vieraista. Se ei hyväksy muita koiria ja on taipuvainen haastamaan riitaa. Sen käytös on toisinaan suorastaan arvaamatonta. Nuorena se on hyvin varautunut ja varovainen. Mallorcanpaimenkoiraa arvostetaan kotiseudullaan nimenomaan hyvänä työkoirana, ja se halutaan myös säilyttää sellaisena. Siitä ei haluta tehdä seura- ja näyttelykoiraa, koska se on aina ollut ennen kaikkea hyvä paimen- ja vahtikoira.
Alkuperä.
Mallorcanpaimenkoira on peräisin Baleaareilta. Se on vanha työkoira, joka säilyi kauan puhtaana kotisaarellaan Mallorcalla. Mannereurooppalaisten rotujen levittyä sinne se alkoi kuitenkin sekoittua niiden kanssa. Mallorcandoggin uskotaan kehittyneen mallorcanpaimenkoiran ja englanninbulldoggin jälkeläisistä ja ca de cabrerin ("vuohikoira") mallorcanpaimenkoiran ja ibizanpodencon jälkeläisistä.
Osa paikallisista teki myös tarkoituksella risteytyksiä muiden rotujen kanssa, jotta käyttöominaisuudet paranisivat. Kun toivottiin hyvää paimenkoiraa, narttu astutettiin saksanpaimenkoiran kanssa. Kun haluttiin hyvä vahtikoira, käytettiin mastiffiurosta.
Valitettavasti mallorcanpaimenkoiran sulautuminen muihin rotuihin on aiheuttanut sen, että puhdasrotuisia yksilöitä ei juurikaan tapaa Mallorcan ulkopuolella. Suomessa on yksi rekisteröity koira, Alankomaissa muutamia ja Yhdysvalloissa pari. Vastaavasti esimerkiksi Saksassa suuri osa kannasta on rekisteröimättömiä, taustaltaan mahdollisesti sekarotuisia koiria.
Leveälehtikämmekkä

Baltiankämmekkä eli baltiantoukokämmekkä eli leveälehtikämmekkä ("Dactylorhiza majalis" subsp. "baltica" tai "Dactylorhiza baltica") on liuskakämmeköihin kuuluva, lähinnä Keski- ja Itä-Euroopassa kasvava kämmekkäkasvi. Laji on Suomessa luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Kasvi sekoitetaan usein Keski-Euroopassa esiintyvään toukokämmekkään, josta se kuitenkin poikkeaa pääosin lehtien perusteella.
Ulkonäkö ja koko.
Baltiankämmekkä kasvaa 30–50 cm korkeaksi. Sen varsi on tanakka, paksu ja varren keskiontelo on selvä. Juurimukula on syvään liuskainen. Kapeansoikeita, pitkiä lehtiä on 4–8 kappaletta. Lehdet ovat päältä tummanvihreitä ja ruskeatäpläisiä, alta vaaleanvihreitä ja täplättömiä. Kukinto on hyvin pitkä ja tiheä. Kukat ovat väriltään tummanpunaisia ja tummakirjailuisia. Kukkien alimmat tukilehdet ovat selvästi kukkia pidempiä, ja tukilehtien laidat ovat hienosahaisia. Kukan huuli on kolmiliuskainen ja kannuksellinen. Baltiankämmekkä kukkii Suomessa kesäkuussa. Muista liuskakämmeköistä poiketen baltiankämmekkä tekee usein kaksi uutta mukulaa ja lisääntyy sillä tavoin myös kasvullisesti.
Kasvi muistuttaa maariankämmekkää, mutta on sitä suurempikokoinen. Yksittäinen kukka muistuttaa kalkkimaariankämmekkää, joskin huulen liuskat ovat yleensä hieman pyöreäpäisiä. Suurikokoisen kukinnon varsi on paksumpi kuin edellä mainituilla lajeilla.
Levinneisyys.
Baltiankämmekkää tavataan Pohjois-Saksasta Baltiaan ja Länsi-Venäjälle. Suomesta tunnettiin aiemmin vain yksi monivartinen yksilö Dragsfjärdin saaristosta. Kasvi löydettiin vuonna 1985. Toukokuussa 2008 havaittiin kasvin tulleen varastetuksi. Toinen havainto on mainittu Koillismaalta. Uusien kasvupaikkojen löytyminen Suomesta ei olisi kuitenkaan yllättävää, sillä kasvin pienikokoiset siemenet voivat levitä kauaskin tuulen mukana Baltian kasvualueilta.
Vuonna 2009 baltiankämmeköitä löydettiinkin muun muassa itäiseltä Uudeltamaalta.
Elinympäristö.
Baltiankämmekkää tavataan kuivilla, kalkkipitoisilla niityillä. Laji on kalkinsuosija.
Mika Todd

Mika Todd (s. 28. toukokuuta 1984) on yhdysvaltalais-japanilainen laulaja. Hän oli yksi Havaijilla järjestetyn Hello! Project -auditionin voittajista. Ryhmä sai nimekseen Coconuts Musume ja hän oli siinä vuosina 1999–2004. Vuonna 2000 Tsunku liitti hänet yhteen Morning Musumen alaryhmistä: Minimoni. 
Mika on puoliksi japanilainen ja puoliksi yhdysvaltalainen. Hänen japanilainen nimensä on Mika Kurosawa. Vuonna 2004 Mika erosi kummastakin ryhmästä ja lähti opiskelemaan musiikkia Los Angelesiin. Mika on esiintynyt monissa h!p:n sekoitusryhmissä, esimerkiksi Aoiro 7ssä ja 10-nin Matsurissä.
Miehenkämmekkä

Miehenkämmekkä ("Orchis mascula") on lähinnä Euroopassa tavattava, punakukkainen kämmekkäkasvi. Suomessa lajia tavataan Ahvenanmaalla, jossa se on rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko.
Tanakkavartinen miehenkämmekkä kasvaa 25–40 cm korkeaksi. Varsi on yläosastaan punertava. Juurimukulat ovat pieniä ja munanmuotoisia. Lehdet ovat ruusukemaisesti varren tyvellä. Väriltään ne ovat vihreitä ja yläpinnaltaan täplättömiä tai joskus täpläisiä. Ylälehdet ovat tuppimaisia ja suojelevat kukintoa. Kukinto on harsuhko, usein pitkä, lieriömäinen tähkä. Kukkien tukilehdet ovat kalvomaisia. Tummanpunaisia kukkia on tavallisesti 10–20 kappaletta, joskus jopa yli 50. Kukka on isohko, huulen keskiosa on muuta kukkaa vaaleampi. Kukan ylimmät kehälehdet ovat siirottavia, mutta eivät ole yhteenkaartuvia. Kukan tuoksu on epämiellyttävä ja muistuttaa lähinnä kissanpissaa. Suomessa miehenkämmekkä kukkii touko-kesäkuussa.
Miehenkämmekän kukinta tapahtuu samoihin aikoihin kuin seljakämmekällä ("Dactylorhiza sambucina"), jonka punaisesta värimuodosta miehenkämmekkä eroaa muun muassa ylöspäin osoittavan kannuksensa ansiosta. Seljakämmekällä kannus osoittaa alaspäin ja kukinto on tiheä ja kartiomainen.
Sekä suomenkielisen että tieteellisen nimensä miehenkämmekkä on saanut pyöreistä, kiveksiä muistuttavista juurimukuloistaan.
Levinneisyys.
Miehenkämmekkää tavataan lähes koko Länsi- ja Keski-Euroopassa sekä satunnaisemmin Itä-Euroopassa Baltiasta Länsi-Venäjälle ja -Ukrainaan. Pohjoisessa lajin levinneisyysalue ulottuu Keski-Ruotsiin ja Norjassa rannikolla aina napapiirin korkeudelle saakka. Lisäksi miehenkämmekkää tavataan myös Pohjois-Afrikassa, Kaukasuksella ja Vähässä-Aasiassa. Suomessa miehenkämmekkää kasvaa ainoastaan Ahvenanmaalla, jossa lajin painopiste on selvästi eteläisessä saaristossa, etenkin Lemlandin kunnassa. Vaikka miehenkämmekkä on harvinainen kasvi, paikallisesti sitä voidaan tavata erittäin runsaasti, kuten Nåtön luonnonsuojelualueella.
Elinympäristö.
Miehenkämmekkä kasvaa lehtoniityillä ja niityillä. Laji on kalkinsuosija. Miehenkämmekkä on harvinaistunut monin paikoin Euroopassa laidunnuksen loputtua. Myös keräily on verottanut kantaa. Vaikka laji on myös Ahvenanmaalla harvinaistunut, lajin nykytilanne on vakaa. Lähes kaikki sen tunnetuista esiintymistä sijaitsee suojelualueilla, mikä tekee siitä parhaiten suojeltuja kasvilajeja Suomessa. Laji on selvästi hyötynyt suojelualueiden hoitoniitoista.
Pohjois-Euroopassa miehenkämmekän pölyttäjinä vierailevat pääasiassa erilaiset mesipistiäiset, kuten kimalaiset, sarvimehiläiset, maamehiläiset ja loiskimalaiset. Kasvi huijaa pölyttäjiä näyttävillä kukillaan, jotka kuitenkin ovat medettömiä.
Kuin raivo härkä

Kuin raivo härkä ("Raging Bull") on yhdysvaltalainen elämäkerrallinen draamaelokuva. Vuonna 1980 valmistunut elokuva käy läpi nyrkkeilijä Jake LaMottan elämää. Elokuvan on ohjannut Martin Scorsese ja käsikirjoittanut Paul Schrader ja Mardik Martin LaMottan muistelmien "" pohjalta.
Robert De Niro näyttelee temperamentikasta, sairaalloisen mustasukkaista ja vainoharhaista, mutta sitkeää nyrkkeilijää Jake LaMottaa, joka vieraantuu ystävistään ja perheestään. Elokuvassa esiintyy lisäksi Joe Pesci LaMottan veljenä ja managerina, Cathy Moriarty pahoinpideltynä vaimona ja sivurooleissa Nicholas Colasanto, Theresa Saldana sekä Frank Vincent.
Elokuva oli ehdolla kahdeksaan Oscariin (muun muassa paras elokuva), joista se voitti kaksi, kun De Niro palkittiin parhaasta miespääosasta ja Thelma Schoonmaker parhaasta leikkauksesta. De Niro voitti lisäksi Golden Globen ja Schoonmaker BAFTAn, jolla palkittiin myös Pesci parhaana uutena tulokkaana. Myös yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures palkitsi De Niron ja Pescin rooleistaan ja nosti elokuvan vuoden kymmenen parhaan joukkoon.
Vuonna 1990 "Kuin raivo härkä" valittiin Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. Se on myös Yhdysvaltain elokuvainstituutin kautta aikojen 100 parhaan yhdysvaltalaisen elokuvan listalla sijalla 24. Elokuva on saanut kärkisijoituksia Yhdysvaltain elokuvainstituutin, Internet Movie Databasen, "Sports Illustrated" -lehden ja monien muiden tahojen koostamien parhaiden urheiluelokuvien listoilla.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkaana:
BAFTAt.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Sayumi Michishige

Sayumi Michishige (; s. 13. heinäkuuta 1989 Ube, Yamaguchi) on japanilainen poplaulaja. Hän liittyi Hello! Project -kollektiiviin kuuluvaan Morning Musume -yhtyeeseen 6. sukupolven jäsenenä vuonna 2003; yhtyeen 19. single "Shabondama" oli ensimmäinen, jolla hän oli mukana. Hän sai suosiota omaperäisen luonteensa ja kauniin ulkonäkönsä ansiosta. Vuodesta 2012 hän toimi yhtyeen johtajana. 
Michishige ”valmistui” eli lähti Hello! Projectista vuonna 2014. Hän oli tuolloin ollut Morning Musumessa yli 4 000 päivän ajan ja oli siten yhtyeen pitkäaikaisin jäsen.
Soikkokaksikko

Soikkokaksikko ("Neottia ovata") on Euraasiassa kasvava kämmekkälaji. Soikkokaksikko on rauhoitettu Suomessa Ahvenanmaata lukuun ottamatta.
Herttakaksikon tapaan soikkokaksikkokin tunnettiin aiemmin myös tieteellisellä sukunimellä "Listera".
Ulkonäkö ja koko.
Soikkokaksikko on sekä sukunsa että muiden kämmekkäkasvien joukosta helposti tunnistettava kasvi. Kasvilla on suikerteleva vaakajuurakko, jonka avulla se lisääntyy kasvullisesti ja muodostaa kasvustoja. Noin 20–60 senttimetriä korkean kasvin varsi on tanakka. Varren alaosassa on lähes vastakkain kaksi soikeaa, 5–20 cm pitkää lehteä. Niiden keskeltä nousee runsaskukkainen, 7–25 cm pitkä tähkämäinen kukinto. Yksittäisten, pitkähuulisten kukkien väri vaihtelee vihreästä rusehtavaan. Kukan kannukseton huuli on 1–1,5 pitkä ja sen kärki kaksiliuskainen. Kukan muut kehälehdet ovat noin 0,5 cm pitkiä ja toisiaan kohti kaartuvia. Huulen tyvellä on mesijuova, josta juovat pienet hyönteiset pölyttävät kukan. Pölyttämättömän kukan huuli osuu kukinnon varteen, mutta myöhemmin se nousee laskusillan tapaan ylös, jotta pölyttäjät eivät enää turhaan kävisi kukassa. Suomessa soikkokaksikko kukkii kesä-heinäkuussa. Hedelmä on pystyhkö, pullea kota. Teriö säilyy usein tuoreena siementen varisemiseen asti, jopa elokuulle.
Levinneisyys.
Soikkokaksikkoa tavataan lähes koko Euroopasta pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta. Levinneisyysalue ulottuu keskisen Venäjän läpi Länsi-Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Lajia tavataan myös muun muassa Kaukasuksella, Turkissa ja Iranissa. Soikkokaksikkoa on löytynyt tulokkaana myös Pohjois-Amerikasta.
Suomessa soikkokaksikkoa kasvaa harvinaisena lähes koko maassa, eniten eteläisessä Suomessa. Yleinen laji on kuitenkin ainoastaan Ahvenanmaalla, jossa se lienee pääsaaren yleisin kämmekkälaji.
Elinympäristö.
Soikkokaksikko kasvaa rehevillä ja kosteilla niityillä, letoilla, lehdoissa ja korpimetsissä. Aikaisemmin laji hyötyi perinteisestä niitty- ja karjataloudesta, mutta on nykyään suuresti taantunut luonnonlaidunten umpeenkasvun takia. Laji on kalkinsuosija.
Ricky Gervais

Ricky Dene Gervais [dʒərˈveɪz] (s. 25. kesäkuuta 1961 Reading, Berkshire, Englanti) on brittiläinen koomikko, näyttelijä, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, kirjailija, ja juontaja ja entinen poplaulaja ja manageri. Gervais on yhdessä Stephen Merchantin kanssa luonut televisiosarjat "Konttori" ja "Extras", joissa hän myös näytteli pääosissa. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Night at the Museum – yö museossa" ja "Ghost Town".
Gervais opiskeli University College Londonissa biologiaa ja filosofiaa vuosina 1979–1983. Hän on kirjoittanut kolme lastenkirjaa: "Flanimals" (2004), "More Flanimals" (2005) ja "Flanimals of the Deep" (2006). Gervais on juontanut Golden Globe -palkintogaalan viisi kertaa: vuosina 2010, 2011, 2012, 2016, ja 2020.
Muuta.
1980-luvulla Gervais toimi laulajana pop-duossa nimeltään Seona Dancing ystävänsä Bill Macraen kanssa. Yhtye ei saavuttanut mainittavaa menestystä lukuun ottamatta Filippiinejä, missä yhtyeen kappaleesta "More to Lose" tuli teini-ikäisten keskuudessa suuri hitti vuonna 1985.
Gervais toimi Sueden managerina ennen kuin bändi nousi suosioon 1990-luvulla.
Opiskellessaan UCL:ssä vuonna 1982 Gervais tapasi pitkäaikaisen puolisonsa kirjailija/tuottajan Jane Fallonin, jonka kanssa hän on suhteessa edelleen.
Gervais on ateisti ja humanisti.
Gervaisin on määrä esiintyä ensimmäistä kertaa Suomessa maaliskussa 2023 Helsingin jäähallissa Armageddon-nimisellä showllaan.
International Conference of Marxist-Leninist Parties and Organizations

International Conference of Marxist-Leninist Parties and Organizations (International Newsletter) (ICMLPO) (Marxilais-leniniläisten puolueiden ja järjestöjen kansainvälinen konferenssi) on kansainvälinen maolaisten yhteenliittymä, jonka toimintaan osallistuu marxismi-leninismi-Mao Zedongin ajattelua kannattavia puolueita ympäri maailmaa. ICMLPO:n johtava elin on "yhteistoimintaryhmä" (joint coordinating group). ICMLPO julkaisee lehteä "International Newsletter". Järjestöä ei pidä sekoittaa hoxhalaisten puolueiden samannimiseen liittoumaan, jonka lehden nimi on "Unity &amp; Struggle".
Osanottajat.
ICMLPO:n viimeisimpään, kahdeksanteen, konferenssiin osallistuivat seuraavat puolueet ja ryhmittymät.