Ritva Arvelo

Ritva Helinä Arvelo (11. maaliskuuta 1921 Helsinki – 26. lokakuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, elokuva- ja teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja sekä nykytanssin uranuurtajia.
Elämä ja ura.
Arvelo osallistui Suomen teatterikoulun ensimmäiselle kurssille vuonna 1943 ja valmistui myös romaanisen filologian maisteriksi Helsingin yliopistosta. Sodan aikana hän toimi viestintälotta muun muassa Suursaaressa, jossa hän toimi korsuorkesterin maskottina. Hän kokosi myös kuusihenkisen naisvoimisteluryhmän sotilaita viihdyttämään. 
1940-luvulla hän toimi tanssijana Maggie Gripenbergin kansainvälisiä palkintoja saaneessa valioryhmässä ja työskenteli helsinkiläisten muotisalonkien mannekiinina. 
Valmistuttuaan Arvelo näytteli Kansallisteatterissa sekä teki useita ansiokkaita rooleja elokuvissa, kuten "Radio tekee murron" (1951) ja sen jatko-osassa "Radio tulee hulluksi" (1952) sekä "Suopursu kukkii" (1947), "Kilroy sen teki" (1948), "Kultamitalivaimo" (1947) ja "Kesäkapina" (1970). 
Hän toimi myös ohjaajana Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa ja Intimiteatterissa. Yhdessä Raija Riikkalan kanssa hän oli perustamassa 1961 Praesens-tanssiryhmää ja toimi sen johdossa. Samana vuonna hänestä tuli Suomen ensimmäinen elokuvan ohjannut nainen, Kultainen vasikka perustui Maria Jotunin teokseen. 
Vuonna 1968 Arvelo julkaisi pamfletin "Teatterimme umpihaude" (Kansankulttuuri 1968). Hänen ohjaustöitään Kansanteatterissa olivat moderni eurooppalainen draama sekä suomennetut versiot amerikkalaisesta musikaalista. Lisäksi hän suomensi ranskalaisia näytelmiä.
1980-luvulla Arvelo jatkoi näyttelemistä muun muassa Anssi Mänttärin elokuvissa "Rakkauselokuva" (1984) ja "Näkemiin, hyvästi" (1986). Hänellä oli myös pieni rooli Lauri Törhösen elokuvassa "Palava enkeli" (1984). Henkilökohtaisista syistä hän vetäytyi viihdealalta ja julkisuudesta kokonaan 1980-luvun puolivälissä.
Neljäs naiselokuvaohjaaja.
Vuonna 1961 Arvelo ohjasi Maria Jotuniin samannimiseen näytelmään perustuvan elokuvan "Kultainen vasikka" ja oli näin neljäs Suomen elokuvahistorian naiselokuvaohjaaja. Edelliset olivat olleet Glory Leppänen ("Onnenpotku", 1936), Ansa Ikonen ("Nainen on valttia", 1944) ja Kyllikki Forssell ("Kolmiapila", 1953). Kullakin ohjaajalla, kuten Arvelollakin, elokuva jäi heidän ainoaksi ohjauksekseen. "Kultainen vasikka" on hyvin aikaa kestänyt tragikoominen tarina keinottelusta ja rahanhimosta. Tapahtumat sijoittuvat ensimmäisen maailmansodan aikaiseen Suomeen.
Käsikirjoittaja.
Arvelo toimi myös käsikirjoittajana Matti Kassilan elokuvissa "Syntipukki" (1957) ja "Kuriton sukupolvi" (1957), jossa hän vastasi elokuvan dialogista. Hän käsikirjoitti myös ohjaamansa "Kultainen vasikka" -elokuvan. Matti Kassilan muistelmateoksen "Mustaa ja valkoista" mukaan hän kirjoitti 1940-luvun lopulla Arvelon kanssa yhdessä "Heppu"-nimisen käsikirjoituksen. Elokuvaa ei kuitenkaan toteutettu.
Yksityiselämä.
Arvelo oli naimisissa kahdesti: vuosina 1948–1953 näyttelijä Matti Oraviston ja vuosina 1955–1965 näyttelijä Heikki Savolaisen kanssa. Hänellä oli liitosta Oraviston kanssa lapset Meri (1949–1980) ja Hannu (s. 1951) sekä Savolaisen kanssa Satu (s. 1958). Meri Oravisto näytteli elokuvassa "Pilvilinna" vuonna 1970 ja Hannu elokuvassa "Kesäkapina".
Ritva Arvelon isä oli varatuomari Armas Pietari Arvelo (ent. "Achrén", 1886–1966), joka toimi vankeinhoitolaitoksen ylijohtajana vuosina 1920–1945. Äiti Lempi Arvelo oli teatterin ystävä.
Arvelo kuoli lokakuussa 2013 Kustaankartanon vanhainkodissa 92-vuotiaana. Arvelo on haudattu Malmin hautausmaalle.