tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ohjelmistovaatimukset

Ohjelmistovaatimukset () ovat kuvauksia palveluista, joita ohjelmiston on tarjottava ja rajoitteista, joiden alla sen on toimittava. Vaatimukset voivat vaihdella korkeatasoisista abstrakteista lausunnoista yksityiskohtaisiin matemaattisiin toiminnallisiin määrittelyihin.
Vaatimus on jotain, jota ohjelmiston on tehtävä tukeakseen omistajansa liiketoimintaa tai laadullinen ominaisuus, joka tekee siitä hyväksyttävän ja kiinnostavan omistajalle.
Vaatimusmäärittely tai vaatimusanalyysi on prosessi, jossa päätetään asiakkaan tarvitsemat palvelut sekä rajoitteet, joiden alla se luodaan ja joiden alla sen on toimittava. Vaatimukset voivat olla pohja sopimuksen tarjoukselle ja pohja itse sopimukselle.
Vaatimustyyppejä ovat:
Toiminnalliset vaatimukset () ovat lausuntoja palveluista, joita järjestelmän on tarjottava, miten järjestelmä reagoi tiettyihin syötteisiin ja miten järjestelmä toimii tietyissä tilanteissa. Toiminnalliset vaatimukset riippuvat ohjelmiston tyypistä, ennakoiduista käyttäjistä ja järjestelmästä, jossa ohjelmistoa käytetään.
Ei-toiminnalliset () vaatimukset ovat rajoitteita palveluille tai toiminnoille joita järjestelmä tarjoaa kuten ajoitusrajoitteita, rajoitteita kehitysprosessille, standardeja ja niin edelleen. Ei-toiminnallisia vaatimuksia ovat tuotevaatimukset (esimerkiksi suorituskyky, luotettavuus ja niin edelleen). Lisäksi on järjestöllisiä vaatimuksia (kuten yrityksen käytännöt) ja ulkoisia vaatimuksia (kuten yhteensopivuusvaatimukset, lainsäädännölliset vaatimukset ja niin edelleen).
Aluevaatimukset () tulevat sovellusalueesta, joka voi vastata alueen ominaispiirteitä. Voivat olla toiminnallisia tai ei-toiminnallisia. Voivat olla rajoitteita olemassa oleville vaatimuksille tai voivat määritellä tiettyjä laskutoimituksia.
Käyttäjävaatimukset () ovat toiminnallisia tai ei-toiminnallisia vaatimuksia, jotka kuvataan siten, että ne ovat ymmärrettäviä järjestelmän käyttäjille ilman teknistä tietotaitoa. Käyttäjävaatimukset kuvataan luonnollisella kielellä, jonka ongelmia ovat epätäsmällisyys (lukijat ja kirjoittavat eivät välttämättä tulkitse sanoja samoin), ylijoustavuus (sama asia voidaan kuvata useilla eri tavoilla), vaatimusten sulautuminen (useita eri vaatimuksia saatetaan ilmaista yhdessä) ja modularisaation puute (luonnolliset kielet eivät ole riittäviä rakenteeseen). 
Ohjelmiston vaatimusmäärittely on dokumentti, jossa lausutaan mitä ohjelmiston kehittäjiltä vaaditaan, mutta se ei ole ohjelmiston suunnitteludokumentti. 
Monimutkaisten projektien vaatimusten hallintaan liittyy myös vaatimusten jäljitettävyys tuotekehityksen aikana: tämä sisältää tiedon vaatimukseen liittyvistä aktiviteeteista.
Vaatimusten löytämiseen, varmistamiseen ja dokumentoimiseen on erilaisia prosesseja: jotta oikea tuote voidaan tehdä on löydettävä oikeat vaatimukset.
Gitte Lillelund Bech

Gitte Lillelund Bech (s. 21. tammikuuta 1969 Aarhus) on tanskalainen entinen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1999–2007 ja toiminut Tanskan puolustusministerinä vuosina 2010–2011.
Humalajärvi (Ristijärvi)

Humalajärvi on osin soiden, osin vaarojen reunustama ylänköjärvi Ristijärvellä Kainuun läntisessä keskiosassa. Sen pinta-ala on 96 hehtaaria. Etäisyys Kajaanista on 45 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Humalajärven pituus etelästä pohjoiseen on kaksi kilometriä ja leveys lännestä itään 600 metriä. Järven pohjoisimman osan muodostaa Mustalahti ja eteläisimmän osan muodostaa kohti kaakkoa kaventuva Päällysmäenlahti. Noin viidesosa Humalajärven alasta on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin piste, 23 metriä, sijaitsee varsin keskellä allasta. Järven eteläisimmät ja läntisimmät osat ovat matalia.
Humalajärven itäpuolella kohoaa Päällysmäki, jonka laki on noin 285 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 70 metriä järvenpintaa korkeamalla. Lounaassa kohoaa Humalavaara; luoteessa ja pohjoisessa järvi rajautuu suoalueisiin (Järvensuo, Palosuo). Kaakossa levittäytyy Löyhkösensuo. Humalajärven eteläpuolitse kulkee yhdystie 19208.
Humalajärveen virtaa Välijoki pohjoisesta Lauttalammelta (235,3 metriä mpy) Ylä-Pienen ja Ala-Pienen kautta. Humalajärven luusua sijaitsee järven länsikolkassa, josta sen vedet laskevat Rouhkasenkoskea Humalajokeen, joka päätyy Uvaan (153,9 metriä mpy). Uva sijaitsee viitisen kilometriä länteen Humalajärveltä.
Humalajärven vesitilavuus on 6 136 000 kuutiometriä.
Humalajärvi (59.449.1.001) kuuluu Humalajoen valuma-alueeseen (59.449), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Uvan valuma-alue (59.44) ja ensimmäinen on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Humalajoen valuma-alueeseen kuuluu neljä vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Humalajärvi, Ala-Pieni, Lauttalampi ja Ylä-Pieni.
Suomessa on neljä Humalajärveä, joista Ristijärven Humalajärvi on pohjoisin ja tilavuudeltaan suurin. Pinta-alaltaan laajin on Toivakan Humalajärvi.
Humaljärvi (Lappeenranta)

Humaljärvi on rannoiltaan polveileva ja syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen järvi Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,5 neliökilometriä. Etäisyys Lappeenrannan keskustasta on 13 kilometriä etelälounaaeen.
Maantiede.
Humaljärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 2,5 kilometriä ja lännestä itään 2,2 kilometriä. Järven eteläisimmän osan nimi on Kuukanlahti, jonka luoteispuolella sijaitsee Takaselkä, josta kuljetaan kapean Suittumus-salmen kautta järven pohjoisosan Kosenselälle. Pohjoisesta järvenosasta erkanee lounaaseen Lavosenlahti. Suurimmat niemet ovat järven eteläosaa pohjoisosasta erottavat Parkonniemi ja Suittumuksenmäki. Noin viidesosa Humaljärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvimmät alueet sijaitsevat Kosenselällä ja Kuukanlahdella, jossa kymmenen metrin syvyyskäyrä hipoo paikka paikoin järven rantaviivaa. Lavosenlahti puolestaan on matalaa vesialuetta.
Humaljärven luoteisella rannalla on maalaisasutusta peltoineen. Pääosin rannat ovat metsämaata ja jyrkänteitä on etenkin Kuukanlahden rannoilla. Lahden itäpuolisen Haukkavuoren huippu kohoaa noin 95 metriä merenpinnan yläpuolelle eli noin 40 metriä järvenpintaa korkeammalle. Kosenselän pohjoisosasta kaakkoon työntyvän matalan Haukkalahden itärannalta kohoaa Haukkavuori, jonka laki on niin ikään noin 95 metriä merenpinnan yläpuolella.
Humaljärven pohjoiskolkkaan laskee Murronjoki pohjoisesta. Järven lasku-uoma on Haukkavuoren pohjoispuolitse virtaava noin puolikilometrinen Lähtevänjoki, joka laskee itään Kirlampeen (59,3 metriä mpy). Kirlammesta alavirta jatkuu Pienen Pyhäkalan ja Suuren-Pyhäkalan kautta Sarvijokea ja Alajokea kaakkoon.
Humaljärven vesitilavuus on 7 688 000 kuutiometriä.
Humaljärvi (06.013.1.016) kuuluu Alajoen yläosan valuma-alueeseen (06.013), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Hounijoen vesistössä (06). Toinen jakovaihe on Alajoen alue (06.01). Humaljärvi on toiseksi laajin Alajoen yläosan valuma-alueen kahdeksastatoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Hanhijärvi ja kolmantena tulee Kaislasenjärvi, jota seuraa Suuri-Pyhäkala.
Hannah Waddingham

Hannah Waddingham (s. 28. heinäkuuta 1974 Lontoo, Britannia) on englantilainen näyttelijä.
Waddingham on näytellyt muun muassa Rebecca Weltonin roolissa komediasarjassa Ted Lasso, josta hän sai Primetime Emmy -palkinnon parhaasta naissivuosasta komediasarjassa vuonna 2021 ja Critics' Choice Television Awards -palkinnon parhaasta naissivuosasta vuosina 2021 ja 2022. Hän on näytellyt myös useissa West Endin näytöksissä, kuten Spamalotissa, Pimeä metsässä ja Ihmemaa Ozissa Lännen ilkeänä noitana. Hän on ollut työstään kolme kertaa Olivier-palkinto-ehdokkaana.
Waddingham on näytellyt Game of Thrones -sarjan viidennellä tuotantokaudella, jossa hän näytteli Septa Unellaa. Lisäksi hänellä on ollut sivurooli "Sex Education" -sarjassa vuosina 2019–2023.
Waddingham juonsi vuonna 2023 Eurovision laulukilpailun yhdessä Alesha Dixonin, Julia Saninan ja Graham Nortonin kanssa.
Julia Sanina

Julija Oleksandrivna Bebko, o.s. Holovan (, s. 11. lokakuuta 1990 Kiova, Ukrainan SNT), joka käyttää taiteilijanimeä Julia Sanina, on ukrainalainen laulaja ja lauluntekijä ja The Hardkiss -yhtyeen pääsolisti.
Ura.
Sanina syntyi Kiovassa muusikkoperheeseen 11. lokakuuta 1990. Vuonna 2005 hän valmistui Jazz- ja varieteetaiteen musiikkiopistosta. Myöhemmin hän opiskeli Kiovan kansallisessa yliopistossa ja suoritti maisterin tutkinnon kansanperinnetutkimuksessa vuonna 2013.
Syyskuussa 2011 Sanina ja musiikkituottaja Valeriy Bebko perustivat pop-dueton "Val &amp; Sanina", joka esitti venäjänkielisiä kappaleita. Pian sen jälkeen he paransivat imagoaan ja muuttivat yhtyeen nimeksi The Hardkiss. He alkoivat myös kirjoittaa englanninkielisiä kappaleita. Syksyllä 2011 he julkaisivat muutaman uuden kappaleen ja äänittivät debyyttimusiikkivideonsa "Babylon". Lokakuun 2011 lopussa The Hardkiss toimi brittiyhtye Hurtsin lämmittelijänä.
Helmikuussa 2012 The Hardkiss allekirjoitti sopimuksen Sony BMG:n kanssa. Yhtye alkoi saada nopeasti suosiota ja voitti useita palkintoja Ukrainassa ja ulkomailla. Vuonna 2016 Sanina toimi tuomarina "X Factor Ukrainen" seitsemännellä tuotantokaudella.
Sanina juonsi vuoden 2023 Eurovision laulukilpailun yhdessä Alesha Dixonin, Hannah Waddinghamin ja Graham Nortonin kanssa.
Roazhon Park

Roazhon Park on Ranskan Rennesissä sijaitseva jalkapallostadion. Se toimii jalkapalloseura Stade Rennais’n kotistadionina.
Vuosien 1999–2004 aikana tehdyssä remontissa stadion uudelleenrakennettiin, ja nykyään stadionille mahtuu 29 778 katsojaa.
Mike Savage

Michael Savage (s. 20. kesäkuuta 1959) on brittiläinen sosiologi. Hän on toiminut sosiologian professorina Manchesterin yliopistossa vuosina 1995–2010, Yorkin yliopistossa vuosina 2010–2012 ja London School of Economics -yliopistossa vuodesta 2012 lähtien. Hänen virallinen nimikkeensä LSE:ssä on "Martin White Professor of Sociology". Hänet valittiin British Academyn jäseneksi (engl. "Fellow of the British Academy") vuonna 2007. 
Savage on erikoistunut yhteiskunnallisen stratifikaation ja eriarvoisuuden analyysiin.
Vyšyvanka

Vyšyvanka (, ) on nimitys Ukrainassa ja Valko-Venäjällä käytetystä kirjaillusta paidasta. Paidan nimi tulee verbistä "kirjailla" ().
Ukrainalaisessa vyšyvankassa on luontoaiheisia kuviointeja, jotka kuvaavat mm. kasveja ja eläimiä. Perinteisiä päävärejä on kuusi, joilla on omat symboliset merkityksensä:
Vyšyvankan tarkka malli ja väritys vaihtelevat alueittain. Esimerkiksi Länsi-Ukrainassa käytetään geometrisia muotoja, kun taas maan etelä- ja itäosissa käytetään kasveihin viittaavia kuvituksia. Alueelliset erot selittyvät alueiden erillisellä maantieteellä ja eläimistöllä sekä paikallisten mielenmaisemilla.
Ukrainassa on vietetty vyšyvanka-päivää vuodesta 2006 lähtien toukokuun kolmantena torstaina.
Oleksandr Koltšenko

Oleksandr Koltšenko (s. 26. marraskuuta 1989 Simferopol) on ukrainalainen kansalaisaktivisti, antifasisti ja anarkisti, joka oli Krimin miehityksen jälkeen alueen pakkoliitosta vastustaneen liikkeen tunnetuin hahmo yhdessä elokuvaohjaaja Oleh Sentsovin kanssa. Vuonna 2015 Koltšenko tuomittiin Venäjällä terrorismista 10 vuoden vankeuteen, josta hän vapautui vankienvaihdon myötä vuonna 2019.
Elämä.
Krimin Simferopolissa syntynyt Koltšenko opiskeli maantiedettä Taurian kansallisessa V. I. Vernadskin yliopistossa ja osallistui vuodesta 2007 lähtien antifasistiseen ja anarkistiseen toimintaan. Hän järjesti mielenosoituksia ja oli mukana ukrainalaisia ja venäjämielisiä äärioikeistolaisia vastaan käydyissä väkivaltaisissa yhteenotoissa. Koltšenko oli mukana myös ammattiyhdistysliikkeen toiminnassa.
Toukokuussa 2014 Koltšenko vangittiin kotikaupungissaan Simferopolissa ja siirrettiin pian Moskovaan Lefortovon vankilaan syytettynä tuhopoltosta ja pommi-iskun suunnittelusta. Antifasistisesta taustastaan huolimatta Koltšenkoa syytettiin myös kuulumisesta äärioikeistolaiseen Oikea sektori -järjestöön, joka on kielletty Venäjällä. Myös Oikea Sektori julkaisi lehdistötiedotteen, jonka mukaan järjestöllä ei ole mitään tekemistä neljän terrorismista pidätetyn henkilön kanssa. Koltšenkoa ja Sentsovia vastaan ei ollut mitään todisteita, vaan tuomio perustui ainoastaan kahdelta muulta "terrorismista" syytetyltä ukrainalaistelta saatuun tunnustukseen. Tunnustuksen antaneiden mukaan se oli saatu kidutuksella.
Koltšenko kiisti syyllistyneensä terrorismiin ja myönsi ainoastaan olleensa vahtina, kun venäjämielisten järjestöjen päämajana toimineeseen rakennukseen oli heitetty polttopullo. Koltšenkon puolustuksen mukaan kyseessä ei ollut terrorismi, koska isku tapahtui yöllä, jolloin rakennuksessa ei ollut ihmisiä. Memorial-ihmisoikeusjärjestön mukaan vastaavat iskut oli Venäjällä siihen saakka tuomittu terrorismin sijaan tuhopolttona tai "huliganismina". Oikeudenkäynti herätti paljon kansainvälistä huomiota ja sen tuomitsivat muun muassa Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö Etyj, Amnesty International, Ihmisoikeusjärjestöjen kansainvälinen liitto, European Trade Union Confederation ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin. Myös Pohjoismaiden ja Baltian maiden ulkoministerit vaativat heidän vapauttamistaan.
Elokuussa 2015 Donin Rostovissa kokoontunut sotaoikeus tuomitsi Koltšenkon ja elokuvaohjaaja Oleh Sentsovin 10 ja 20 vuoden vankeusrangaistuksiin terrorismista. Koltšenko ja Sentsov saivat tuomionsa Venäjän kansalaisina, koska he eivät Krimin liittämisen jälkeen olleet erityisesti kieltäytyneet kansalaisuudesta. Vuonna 2018 Koltšenko ja Sentsov olivat 145 vuorokauden pituisessa nälkälakossa. Koltšenko vapautui syyskuussa 2019 Ukrainan ja Venäjän välisessä vankienvaihdossa. Ukrainan sodan aikana Koltšenko on taistellut Ukrainan asevoimien joukoissa.
Velykyi Žytyn

Velykyi Žytyn (, ) on kylä Ukrainassa Rivnen alueela Rivnen piirissä Španivin maalaiskunnassa. Kylä on Ukrainan ensimmäisen presidentin Leonid Kutšman syntymäpaikka.
Kylä mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1500-luvulla. Kylässä sijaitsee vuonna 1767 rakennettu Pyhän arkkienkeli Mikaelin kirkko. 1800-luvun lopulla kylässä oli 88 tilaa ja 706 asukasta, joista 40 oli roomalaiskatolisia. Vuonna 1880 kylään perustettiin sokeritehdas. Maailmansotien välisenä aikana kylä oli osa Puolaa. Vuonna 1927 kylän sokeritehdas suljettiin. Toisen maailmansodan aikana natsit miehittivät kylän kesällä 1941. Kymmenen kylän asukasta vietiin Saksaan pakkotyöhön. Kylässä on muistomerkki sodassa kuolleille kyläläisille.
Vyšyvanka-päivä

Vyšyvanka-päivä () on ukrainalainen teemapäivä, jota vietetään vuosittain toukokuun kolmantena torstaina.
Teemapäivä sai alkunsa vuonna 2006, kun Tšernivtsin yliopiston historian, valtio-opin ja kansainvälisten suhteiden tiedekunnassa opiskeleva Lesja Voronjuk pyysi kaikkia muitakin tulemaan vyšyvankan kanssa luennolle. Sittemmin teemapäivän on noussut suosituksi koko maan sekä ulkomailla asuvien ukrainalaisten keskuudessa. Päivän tavoitteena on juhlia paitsi paitaa itseään, mutta myös ukrainalaista kulttuuria noin yleensä.
Vuonna 2011 Tšernivtsin kaupungissa tehtiin maailmanennätys, kun 4000 ihmistä kokoontui yhteen paikkaan, kaupungin torille, pukeutuneena vyšyvankaan. 
Vyšyvanka-päivän viettoon ei liity mitään pakollisia perinteitä, eikä sen vietto ole rajattu mihinkään yksittäiseen kansa- tai uskontokuntaan.
Alankomaiden parlamenttivaalit 1946

Alankomaissa järjestettiin parlamenttivaalit 16. toukokuuta 1946. Näissä vaaleissa valittiin ensimmäisen kamarin 50 jäsentä ja toisen kamarin 100 jäsentä. Ne olivat ensimmäiset vaalit toisen maailmansodan ja Alankomaiden miehityksen jälkeen. Edelliset parlamenttivaalit järjestettiin ennen sotaa 26. toukokuuta 1937.
Tulokset.
Paikkamäärän muutosta verrataan tässä vuoden 1937 parlamenttivaaleihin.
Seuraukset.
Vaalien alla Alankomaiden pääministerinä toimi Työväenpuolueen Willem Schermerhorn. Vaalien jälkeen uudeksi pääministeriksi nimitettiin Katolisen kansanpuolueen Louis Beel, joka johti Katolisen kansanpuolueen ja Työväenpuolueen koalitiohallitusta.
Oscar-gaala 2023

Oscar-gaala 2023 oli 95. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi vuotuiset Oscar-palkinnot vuoden 2022 parhaille elokuville. Gaala järjestettiin Los Angelesissa Hollywoodin Dolby-teatterissa 12. maaliskuuta 2023.
Danzón

Danzón on hidasta kuubalaista paritanssia. Se perustuu ranskalaiseen contredanse-hovitanssiin, joka tuli Kuubaan haitilaisten pakolaisten mukana 1700-luvun lopulla ja yhdistyi perinteisiin kuubalaisiin tansseihin. Danzón oli Kuubassa niin porvariston kuin työväenkin suosiossa 1870-luvulta 1930-luvulle, jolloin sitä pidettiin maan kansallistanssina. Se nousi suosituksi myös Meksikossa.
Danzónorkesteriin kuuluu yleensä pieni rytmiryhmä, jousiryhmä ja puuhuilu, mutta ei lyömäsoittimia. 1950-luvulta alkaen orkesterissa on voinut olla myös piano ja congarummut sekä laulaja. Tanssi on pidättyväistä. Musiikin melodiaosuuden aikana tanssipari tekee tietyt askelkuviot pidellen toisiaan etäältä. Kävelyosuudessa tanssipari kävelee käsikynkässä tai keskustelee keskenään.
Halyna Kuzmenko

Ahafija ”Halyna” Andrijivna Kuzmenko (, 9. tammikuuta 1897 Kiova – 23. maaliskuuta 1978 Džambul) oli ukrainalainen opettaja, feministi ja anarkisti, joka Venäjän sisällissodan aikana oli yksi anarkistisen mahnolaisen liikkeen johtohahmoista. Hänen puolisonsa oli Nestor Mahno.
Elämä.
Rautatieläisen perheeseen syntynyt Kuzmenko valmistui opettajaksi vuonna 1916, jonka jälkeen hän työskenteli Huljaipolessa historian- ja äidinkielenopettajana. Keväällä 1919 Kuzmenko tutustui Nestor Mahnoon, jonka kanssa hän avioitui vielä samana kesänä. Kuzmenkosta tuli vallankumouksellisten mahnolaisten johtavia hahmoja. Kuzmenko ajoi naisten oikeuksia, jonka ohella hän organisoi koululaitosta vallankumouksellisten hallussa olleilla alueilla ja vastasi sanomalehtien julkaisusta yhdessä Volinin kanssa. Kuzmenko taisteli myös Ukrainan vallankumouksellisen kapinallisarmeijan riveissä konekivääriampujana. 
Mahnolaisten kärsittyä tappioita sekä bolševikeille että valkoiselle armeijalle Mahno ja Kuzmenko pakenivat elokuussa 1921 Romanian kautta Puolaan, jossa he joutuivat internoiduksi ja lopulta lyhyeksi aikaa vankilaan syytettynä kapinan lietsomisesta Itä-Galitsiassa. Vankeusaikanaan Kuzmenko synnytti pariskunnan tyttären Elena Mikhnenkon (1922-1993). Erinäisten vaiheiden jälkeen he päätyivät lopulta Gdanskiin. Vuonna 1924 Kuzmenko pääsi muuttamaan Volinin apulaisena Pariisiin, jonne tämä oli kutsuttu kirjoittamaan Venäjän vallankumousta käsittelevää historiikkia. Mahno seurasi puolisoaan vuonna 1925, mutta pariskunta erosi jo pari vuotta myöhemmin.
Toisen maailmansodan aikana Natsi-Saksan miehitettyä Ranskan Kuzmenko joutui pakkotyöhön Berliiniin. Kun puna-armeijan valtasi kaupungin toukokuussa 1945 NKVD pidätti Kuzmenkon ja hänet siirrettiin Kiovaan. Vuonna 1946 hän sai kymmenen vuoden pakkotyörangaistuksen sisällissodan aikaisesta vastavallankumouksellisesta toiminnasta syytettynä. Kuzmenko kärsi tuomionsa Mordvan neuvostotasavallassa. Vapauduttuaan Kuzmenko muutti tyttärensä kanssa Kazakstaniin Džambulin kaupunkiin, jossa hän työskenteli puuvillatehtaalla ja kuoli 81-vuotiaana.
Nabat

Nabat (, suom. "Hälytys") oli Ukrainan itsenäisyyssodan aikana vuosina 1918-1920 toiminut anarkistinen järjestö, jonka tarkoituksena oli toimia erilaisten anarkististen suuntausten yhteistyöelimenä. Marraskuussa 1918 perustetun järjestön päämaja oli Harkovassa, jonka ohella toimintaa oli kaikissa Ukrainan suurimmissa kaupungeissa. Nabatin johtaviin ajattelijoihin kuuluivat ukrainalainen Aron Baron sekä venäläiset Pjotr Aršinov ja Volin. Järjestö julkaisi myös "Nabat"-nimistä lehteä. 
Nabat teki läheistä yhteistyötä vallankumouksellisten mahnolaisten kanssa, mutta ajautui lopulta ristiriitoihin Nestor Mahnon johtaman Ukrainan kapinallisen vallankumousarmeijan kanssa, ennen kuin bolševikit kukistivat molemmat syksyllä 1920. Nabat olisi muun muassa halunnut mahnolaisten perustavan pysyviä anarkistisia yhteisöjä valtaamilleen alueille, mutta Mahnon mielestä sellainen oli mahdotonta jatkuvassa liikkeessä olevassa sissisodankäynnissä. Sodan jälkeen osa Nabatin jäsenistä onnistui pakenemaan ulkomaille osan jäädessä Neuvosto-Venäjän vankiloihin.
Manuel Khrysoloras

Manuel Khrysoloras (; s. noin 1350 Konstantinopoli – 1415 Konstanz) oli kreikkalainen diplomaatti ja kielitieteilijä, joka elvytti klassisen kreikan opiskelun Länsi-Euroopassa.
Khrysoloras oli diplomaatti, joka suoritti Bysantin keisarin Manuel II Palaiologoksen antamia tehtäviä. Vuonna 1397 hän tuli Firenzeen pyytämään lännestä apua uhkaavan Turkin hyökkäyksen takia. Jo edellisillä matkoillaan hän huomasi, että lännessä oli laajaa kiinnostusta saada klassisen kreikan opetusta. Niinpä hän jo Firenzeen lähtiessään tiesi saavansa sieltä Firenzen valtion palkkaaman kreikan opettajan tehtävän. Hän toimi tehtävässä vuosina 1397–1400. Asiaa pidetään niin käänteentekevänä, että on sanottu, että Krysoloras käynnisti renessanssin.
Kiinnostus kreikan kieltä kohtaan oli virinnyt humanistipiireissä 1300-luvulla, mutta taitavista opettajista oli puutetta. Khrysoloras oli magneettinen persoona ja hänen luentonsa olivat suosittuja. Vaikka hänen Firenzen-kautensa jäi lyhyeksi, hän toimi myöhemmin keisarin lähettiläänä Milanossa, Bolognassa, Padovassa, Pariisissa ja Roomassa. Hänen suosionsa ansiosta länteen tuli runsaasti muitakin kreikkalaisia opettajia.
Khrysoloras käänsi latinaksi Homeroksen, Aristoteleen ja Platonin teoksia. Hänen oma teoksensa "Erotemata" oli aikanaan keskeinen klassisen kreikan kieliopin oppikirja.
Einari Wuori

Einari Herbert Wuori, vuoteen 1905 Einar Herbert Bergh (28. syyskuuta 1884 Kajaani – 25. syyskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Henkilöhistoria.
Wuoren vanhemmat olivat kauppias Kalle Pekka Wuori, aiemmin Carl Petter Bergh, ja Zaida Rosalie Mélart ja puoliso vuodesta 1927 rautateiden sähköttäjä Signe Matilda Jyrkkä. Wuori tuli ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lyseosta 1905 ja harjoitti teologian opintoja 1905–1906, mutta valmistui metsänhoitajaksi 1910. Hän oli Metsähallituksen metsäkonduktööri vuodesta 1910, avustaja Haapajärven hoitoalueella 1910–1911 ja Oulujärven tarkastuspiirissä 1911, Tuomarniemen metsänvartijakoulun metsänhoidollisten talvikurssien ylimääräinen opettaja 1911, vt. metsänhoitaja Haapajärven hoitoalueella 1912, Kuusamon hoitoalueella 1912–1913, Sotkamon hoitoalueella 1913–1919 ja Katerman hoitoalueella 1919, Kuhmon hoitoalueen metsänhoitaja 1919–1923, Oulujärven tarkastuspiirin vt. ylimetsänhoitaja 1922, Kajaanin hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1923–1930, Kokemäen hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1930–1941, Länsi-Suomen piirikunnan Uudenmaan-Hämeen tarkastuspiirin vt. piiritarkastaja 1939–1941 ja piiritarkastaja 1941–1946 ja Länsi-Suomen piirikunnan piirikuntapäällikkö 1946–1951.
Wuori oli myös Kuhmon hoitoalueen vt. aluekassanhoitaja 1922–1923, Kajaanin hoitoalueen vt. aluekassanhoitaja 1923–1930, Sotkamon hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1926, Kokemäen hoitoalueen vt. aluekassanhoitaja 1931–1940, Satakunnan metsänhoitolautakunnan toimintapiirin ylimittaaja 1939–1945, Rauman kaupungin metsänhoitaja 1934–1951 ja maanhankintalain edellyttämä Korkeimman oikeuden maallikkojäsen 1952–1954. Suomen sisällissotaan Wuori osallistui valkoisten puolella Kajaanin sissirykmentin 1. komppanian ja Pohjois-Savon Rykmentin I pataljoonan talouspäällikkönä. Talvisodan ja jatkosodan aikana Wuori toimi kulontorjunta- ja toimistoupseerina kotirintamalla. Hän sai metsäneuvoksen arvonimen 1948.
Nakajima B4N

Nakajima B4N oli Nakajiman suunnittelema ja valmistama torpedokone vastaamaan keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien lentotukialukselle sijoitettavalle torpedokoneelle asettamia Shi-9-vaatimuksia.
Tausta.
Vuonna 1932 keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat julkisti 7-Shi-vaatimukset, jolla pyrittiin korvaamaan heikohko Mitsubishi B2M -torpedokone. Aichi, Mitsubishi ja Nakajima valmistivat vaatimusten mukaiset prototyypit, mutta yhdenkään ei katsottu olevan käyttökelpoisia. Laivaston esikunta antoi 1934 määräyksen Yokosukan lentotekniselle varikolle suunnitella uuden torpedokoneen nimikkeellä tyypin 13 torpedokone.
Laivaston esikunta teki kuitenkin päätöksen palata yhtiöiden väliseen kilpailuun. Esikunta valitsi jälleen Mistubishin ja Nakajiman toimittajiksi julkistamalla Shi-9 vaatimukset lentotukialukselle sijoitettavasta kaksitasoisesta torpedokoneesta. Nakajimalla Takao Yoshida ja Yasuo Fukuda johtivat suunnittelua. Kaksi prototyyppiä saatiin valmiiksi 1936. Ensimmäisen moottorina oli Kotobuki 3 ja toisen Hikari 1.
Seuranneessa kilpailussa Yokosuka B4Y julistettiin marraskuussa 1936 voittajaksi. Nakajima ei saanut tuotantosopimusta omasta koneestaan, mutta sai kuitenkin valmistuskiintiön Yokosukan suunnittelemasta koneesta.
Vatsaharjamehiläiset

Vatsaharjamehiläiset (Megachilidae) on mesipistiäismäisten yläheimoon kuuluva heimo. Ne ovat erakkomehiläisiä. Heimon nimi tulee siitä, että naarailla on vatsapuolella harjamainen muodostuma, joka on apuna siitepölyn kerääämisessä. Heimon lajit ovat pituudeltaan 3–18 mm. Suurin osa Suomessa esiintyneistä vatsaharjamehiläisistä kuuluu Megachilinae-alaheimoon, johon kuuluvia tribuksia ovat Anthidiini, Dioxyini, Megachilini ja Osmiini.
Aitomehiläiset

 
Aitomehiläiset ("Apidae") on mesipistiäismäisten yläheimoon kuuluva heimo. Osa aitomehiläisistä on yhteiskuntahyönteisiä, osa erakkoja ja osa siltä väliltä. Heimoon kuuluu muun muassa kimalaisten ("Bombus") suku sekä tarhamehiläinen ("Apis mellifera"). Heimoon kuuluvia alaheimoja ovat "Anthophorinae", "Apinae", "Eucerinae", "Nomadinae" ja "Xylcopinae"
Lochinvarin kansallispuisto

Lochinvarin kansallispuisto () on yksi Sambian kansallispuistoista, ja se sijaitsee Lusakan ja Livingstonen välisellä alueella. Kansallispuiston pinta-ala on alle 430 km2, ja siellä voi nähdä monia erilaisia eläimiä. Kansallispuistossa on havaittu muun muassa yli 400 lintulajia, muun muassa monia vesilintuja, kuningaskalastajia ja Sambian ainut endeeminen lintulaji kipinäseppä. Lisäksi alueella elää noin 30 000 kafuenlikiä, 2 000 juovagnuta, 700 burchellinseepraa, isokuduja, oribeja, ruokoantilooppeja, vesiantilooppeja, virtahepoja ja juovasakaaleja.
Nitrilotrietikkahappo

Nitrilotrietikkahappo (C6H9NO6) eli NTA on karboksyylihappoihin ja amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kompleksinmuodostajana useissa sovellutuksissa. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa nitrilotrietikkahappo on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen ja orgaanisiinkin liuottimiin huonosti. Emäksiin se sen sijaan liukenee runsaasti. Nitrilotrietikkahappo on heikko triproottinen happo ja sen pKa-arvot ovat 3,03, 3,07 ja 10,7. Nitrilotrietikkahappo muodostaa kelaatteja useiden maa-alkali- ja siirtymämetalli-ionien kanssa. Yhdiste saattaa suurina annoksina olla karsinogeeninen. 
Nitrilotrietikkahappoa valmistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1862 ammoniakista ja kloorietikkahaposta. Teollisesti yhdistettä valmistetaan ammoniakin, formaldehydin ja vetysyanidin reaktiolla joko emäksisissä tai happamissa olosuhteissa. Happamissa oloissa muodostuu vähemmän sivutuotteita.
Nitrilotrietikkahapon käyttökohteet perustuvat suureksi osin sen kykyyn kelatoida metalleja. Sitä käytetään muun muassa vedenpuhdistuskemikaalina ja pesuaineissa sekä harvinaisten maametallien erotuksissa. Yhdistettä käytetään myös kompleksinmuodostajana kompleksometrisissä titrauksissa.
Vaihtoautomaa

Vaihtoautomaa on käytettyjen ajoneuvojen liike, joka toimii Vantaalla, Lahdessa, Lempäälässä ja Muuramessa. Yrityksen virallinen nimi on Bemax Oy. Vaihtoautomaa-ketjun liikevaihto on 29,5 miljoonaa euroa vuonna 2022. Vaihtoautomaa-markkinointinimen otti käyttöön 2002 Eurowagen Oy Helsingissä. Yrityksen toimitusjohtajana toimii Niko Leskinen.
Harinen

Harinen on suomalainen sukunimi, joka on seuraavilla henkilöillä:
Hinkkanen

Hinkkanen on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Hintsanen

Hintsanen on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Jeskanen

Jeskanen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Joronen

Joronen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Jurvanen

Jurvanen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Walter Scheidel

Walter Scheidel (s. 9. heinäkuuta 1966, Wien, Itävalta) on itävaltalainen historioitsija ja antiikintutkija, joka on toiminut professorina Stanfordin yliopistossa Kaliforniassa vuodesta 2004 lähtien. Hän väitteli tohtoriksi Wienin yliopistossa vuonna 1993.
Scheidel on erikoistunut Rooman valtakunnan historiaan. Hänen mielenkiintonsa kohteita ovat sosiaalihistoria, taloushistoria, väestöhistoria, eriarvoisuus, valtioiden synty ja ihmisten hyvinvointi. Hän pyrkii yhdistämään tutkimuksessaan humanistiset tieteet, yhteiskuntatieteet ja biotieteet.
Tuukka Kuru

Tuukka Sauli Johannes Kuru (s. 18. lokakuuta 1990 Rovaniemi) on suomalainen poliitikko, kansallismielinen aktivisti ja Sinimustan liikkeen puheenjohtaja. Kuru on aiemmin toiminut myös Muutos 2011 -puolueessa, Perussuomalaisissa Nuorissa sekä Suomen Sisun Lapin piirin päällikkönä.
Elämä.
Kuru on valmistunut koneinsinööriksi Lapin ammattikorkeakoulusta vuonna 2018, ja on työskennellyt rakennustyöläisenä rakennusalan yrityksissä sekä harjoittelijana metalliteollisuuden yrityksissä ennen valmistumistaan.
Vaalimenestys.
Kuru oli Muutos 2011 -puolueen ehdokkaana Kemin kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2012, joissa hän sai 14 ääntä, sekä europarlamenttivaaleissa 2014 saaden 198 ääntä.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Sinimustan Liikkeen ehdokkaana Kuru sai 323 ääntä.
Yksityiselämä.
Tuukka Kuru asuu Hämeenlinnassa yhdessä vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa. 
Vuonna 2023 Kuru tuomittiin 40 päiväsakkoon kiihottamisesta kansanryhmää vastaan. Kuru on kertonut mieltävänsä itsensä rasistiksi.
Juri Vernydub

Juri Mykolajovytš Vernydub (; s. 22. tammikuuta 1966) on ukrainalainen jalkapallon ammattilaisvalmentaja ja entinen pelaaja.
Vernydub teki ammattidebyyttinsä Neuvostoliiton toisessa liigassa FK Spartak Žytomyr -joukkueessa vuonna 1983. Kesäkuusta 2009 lähtien hän toimi apuvalmentajana FK Metalurh Zaporižžjassa. Toimittuaan FK Zorja Luhanskin apuvalmentajana hänestä tuli väliaikainen päävalmentaja marraskuussa 2011, kun Zorjan johto erotti päävalmentajan Anatoli Tšantsevin. Hän viipyi Zorjassa 31. toukokuuta 2019 asti. Lähdettyään Zorjasta hän valmensi valkovenäläistä Šah’tsjor Salihorskia. Hänet nimitettiin Moldovan Kansallisessa divisioonassa pelaavan Sheriff Tiraspolin manageriksi 18. joulukuuta 2020. Tiraspol voitti 2020–2021 Moldovan kansallisen divisioonan Vernydubin ensimmäisellä kaudella seurassa. Vuonna 2021 hän johti joukkueen Mestarien liigan lohkovaiheeseen kaudella 2021–2022.
Elämän parhaat vuodet

Elämän parhaat vuodet ("Kotch") on näyttelijä Jack Lemmonin ainoaksi jäänyt elokuvan ohjaustyö, yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1971. Pääosaa näyttelee Lemmonin ystävä ja yhteistyökumppani Walter Matthau.
Juoni.
Katherine Topkinsin romaaniin perustuvassa ja John Paxtonin käsikirjoittamassa tarinassa Matthau esittää leskeksi jäänyttä 70-vuotiasta miestä, omituista höpöttäjää joka kipuilee asuessaan poikansa lapsiperheessä saamatta osallistua perheen elämään niin paljon kuin haluaisi. Kun häntä yritetään saada asumaan palvelutaloon, hän karkaa omille teilleen ja alkaa huolehtia raskaana olevasta teinitytöstä (Deborah Winters), jonka hänen poikansa erotti perheen lastenhoitajan työstä.
Vastaanotto.
Elokuva tuotti Golden Globe -palkinnon Marvin Hamlischille ja Johnny Mercerille laulusta ”Life Is What You Make It”. Laulu oli myös Oscar-ehdokkaana. Oscar-ehdokkuuksia saivat myös Walter Matthau, leikkaaja Ralph E. Winters ja äänisuunnittelijat Richard Portman ja Jack Solomon. Golden Globe -ehdokkuuksia tuli Matthaulle miespääosasta, Paxtonille käsikirjoituksesta ja koko tuotannolle parhaan musikaali- tai komediaelokuvan sarjassa.
Aikalaisarvioissa Lemmonin esikoisohjaukseen suhtauduttiin varsin suopeasti, mutta esimerkiksi Roger Ebert ei vakuuttunut 50-vuotiaan Matthaun roolityöstä vanhuksena. Hän piti myös pojan perheen hahmoja kovin yksiulotteisina, tarinaa söpönä mutta epäuskottavana ja antoi elokuvalle kaksi tähteä neljästä. "Helsingin Sanomien" Mikael Fräntin mielestä Lemmonin ohjaustyö on rauhallista ja sympaattista, mutta muut roolihahmot tahtovat jäädä vähän pinnallisiksi ja teoreettisiksi, kun Lemmon antaa näyttelijäkaverinsa Matthaun esiintyä tuttuine maneereineen vähän liiankin vahvasti. "Video-opas" vuodelta 1994 antoi elämänmyönteiseksi luonnehtimalleen komedialle kolme tähteä viidestä ja kehui Walter Matthaun roolityötä.
Mstislav II

Mstislav II Izjaslavitš, kastettuna "Fjodor" (ukr. Мстислав Ізяславич) ; (k. 19. elokuuta 1170) oli Kiovan Rusin suuriruhtinas vuosina 1167–1169.
Suku.
Hän oli Izjaslav II Mstislavitšin ja Saksan kuningas Konrad III:n ja hänen ensimmäisen puolisonsa Gertrude von Comburgin, mahdollisesti Agnes von Hohenstaufen nimisen tyttären poika. Hänellä oli neljä sisarusta, joista hän oli vanhin lapsi. Hänen veljensä oli Kiovan ruhtinas Jaroslav II ja sisarensa Eudokia oli Puolan suurherttua Mieszko III:n puoliso.
Ruhtinas.
Iso-isoisänsä Vladimir Monomahin tavoin hän kokosi kiovalaiset ruhtinaat yhteen taistelemaan kumaaneja vastaan ja löi nämä Orel-joella vuonna 1168. Hän ei kyennyt torjumaan Andrei Bogoljubskin hyökkäystä Kiovaan vuonna 1169 vaan joutui pakenemaan Volyniaan.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Vuonna 1151 Mstislav avioitui Puolan herttua Bolesław III:n ja Salome von Bergin tyttären Agnieszkan (n. 1137–1182 jälkeen) kanssa.
Heille syntyvät lapset: 
Mahdollisesti nimeltä tuntemattoman ensimmäisen puolison tai nimeltä tuntemattoman jalkavaimon kanssa:
Den (sanomalehti)

Den () on ukrainalainen sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1996. Aluksi se ilmestyi vain ukrainaksi, mutta jo seuraavana vuonna sisältöä alettiin julkaista myös venäjäksi. Vuonna 1998 lehteä alettiin julkaista englanniksi nimellä "The Day".
Sivukooltaan lehti on broadsheet ja poliittisesti se on kallellaan keskustaan päin.
Lehden päätoimittajana toimii Larysa Ivšyna.
Matias Pohto

Matias Aleksanteri Pohto on kuvitteellinen hahmo Yle TV2:n tuottamassa "Maalaiskomedia"-televisiosarjassa. Hän ja Suvi-Tuuli Aaltonen ovat protagonisteja sarjan ensimmäisen tuotantokauden ("Vain muutaman huijarin tähden") jaksoissa. Matiaksen antagonisteja ovat kuvitteellisen Kuusniemen kunnan mahtimies Urmas Hakkarainen, kunnanjohtaja Ahti Kiiski ja Varma Kylmälehto.
Etelä-Pohjanmaalta kotoisin oleva Matias Pohto muuttaa Kuusniemelle, joka on piskuinen maalaiskunta Pirkanmaalla Tampereen kupeessa. Nuori ja nätti Suvi-Tuuli on niin ikään matkalla Kuusniemelle, jonne hänet on palkattu kulttuurisihteeriksi kesän ajaksi. "Pääseekö kyytiin", kysyy Suvi ja Matias vastaa "Kyllä kai". Suvi tarinoi kokemuksiaan katolisesta papista Matiakselle, ennen kuin tämä on kertonut olevansa pappi. Heidän suhteessaan koittaa lyhyeksi jäävä jääkausi, sillä Suvin mielestä Matias on pitänyt häntä pilkkanaan.
Kunnan mahtimiehet huomaavat pian, että Matias on oppositiossa heihin nähden. Matias ja Suvi alkavat selvittää Urmaksen ja Ahdin hämärähommia. Kitkaa lisää Urmaksen tytär Virpi Hakkarainen, jonka romanttinen kiinnostus alkaa kohdistua Ahdin sijasta Matiakseen. Suvi vie lopulta kuitenkin Matiaksen sydämen ja päätyy avioliittoon tämän kanssa.
Toisen tuotantokauden ("Peräkamaripojat") jaksoissa Matias ja Suvi-Tuuli Pohto ovat taustahahmoja. Seuraavien tuotantokausien ("Mooseksen perintö", "Turvetta ja timantteja") jaksoissa heidän roolinsa ovat jälleen isommat. Heille on syntynyt poika Raineri ja tytär Minttu. Matias valmistelee väitöskirjaa, jonka aiheesta Suvi-Tuuli närkästyy.
Kuusniemen pappilaan on jäänyt edellisen kirkkoherran jäljiltä taloudenhoitaja Valma Ala-Viehko, joka ei halua luopua vanhoista tavoista runsaine kahvituksineen. Valma muuttaa ensimmäisen tuotantokauden lopussa pois pappilasta, mutta palaa jälleen viimeisen tuotantokauden jaksoissa.
Suvi-Tuulin enon Rainerin mielestä Matiaksen silmistä näkee, että tällä on erämiehen veri, kuten Rainerillakin.
Matias on sotilasarvoltaan alikersantti.
Matiaksen ensimmäinen tulkitsija on Jarkko Tiainen. Näytelmissä Matias Pohtoa on näytellyt mm. Santtu Käkönen. Hahmo on näytelty useaan otteeseen kesäteattereissa, muun muassa Pyynikillä ja Jämsässä.
Suvi Pohto

Suvi-Tuuli Pohto (o.s. Aaltonen) on kuvitteellinen hahmo Yle TV2:n tuottamassa "Maalaiskomedia"-televisiosarjassa. Hän ja Matias Pohto ovat protagonisteja sarjan ensimmäisen tuotantokauden jaksoissa. Suvin keskeisin antagonisti on fiktiivisen Kuusniemen kunnan mahtimies Urmas Hakkarainen.
"Vain muutaman huijarin tähden" -komediasarjan alkutilanteessa Matias Pohto muuttaa Kuusniemelle, joka on pieni maalaiskunta Tampereen liepeillä. Hänen on määrä aloittaa siellä kirkkoherrana. Suvi puolestaan on "alipalkattu" Kuusniemen kunnan kulttuurisihteeriksi kesän ajaksi, mihin kuuluu muun muassa Kuusniemen kunnanlehden toimitus. Hän liftaa Matiakselta kyydin, ja katsojat viedään tulokkaiden mukana Kuusniemelle.
Suvin vanha tuttava Ahti Kiiski toimii Kuusniemen kunnanjohtajana, ja hän on suositellut Suvia kulttuurisihteerin tehtävään. Syyt liittyvät kuitenkin enemmän Suvin hehkeään, puoleensavetävään ulkonäköön kuin tämän ammattiosaamiseen. Suvi torjuu päättäväisesti Ahdin romanttiset lähestymisyritykset. Suvi havaitsee pian idyllisen maalaiskylän pimeät puolet ja puuttuu niihin kylän mahtimiesten vastustuksesta piittaamatta. Hänen suhteensa Matiakseen etenee muutaman takaiskun kautta avioliitoksi.
Toisen tuotantokauden "Peräkamaripojat" jaksoissa Suvi on taustahahmo, papin rouva Suvi Pohto. Kolmannella tuotantokaudella ("Mooseksen perintö") Suvi valitaan Kuusniemen kunnanjohtajaksi, joka joutuu hankauksiin pitkälti samojen hahmojen kanssa kuin ensimmäisellä tuotantokaudella. Neljännellä tuotantokaudella ("Turvetta ja timantteja") Suvi jatkaa kunnanjohtajana, tällä kertaa hahmon päävastustajana on Urmas Hakkaraisen veli Armas. Suvi on huolissaan Kuusniemen tulevaisuudesta, sillä kuntaa ollaan liittämässä naapurikuntaan.
Suvin äidin suku Mielonen on lähtöään Kuusniemeltä, ja hänen enonsa Rainer Mielonen asuu Kuusniemellä järven rannalla ja saa elantonsa kananmunista. Mielosen luomumunat kilpailevat Hakkaraisen tehomunien kanssa. Alkuun Suvi asuu enonsa luona. Avioiduttuaan hän muuttaa pappilaan ja saa Matiaksen kanssa pojan, joka ristitään Raineriksi. Myöhemmin syntyy tytär Minttu.
Suvi ja Urmas Hakkaraisen tytär Virpi eivät tule alkuun toimeen keskenään, mutta he ystävystyvät myöhemmin. Suvi ei myöskään pidä siitä, että pappilan entinen taloudenhoitaja Valma palaa Kuusniemelle. Lopulta hän kuitenkin hyväksyy Valman palkkaamisen entiseen tehtäväänsä ja ystävystyy tämän kanssa.
Suvin ensimmäinen tulkitsija on Miia Nuutila. Kesäteatterissa Suvia on näytellyt mm. Satu Holm. Suvi on sittemmin saanut useita näyttelijöitä kesäteattereissa, muun muassa Pyynikillä ja Jämsässä.
Einar Førde

Einar Førde (20. tammikuuta 1943 Høyanger – 26. syyskuuta 2004 Oslo) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1969–1989 sekä toimi Norjan kirkko- ja opetusministerinä 1979–1981. Lisäksi hän oli NRK:n johtaja vuosina 1989–2001. 
Elämä ja ura.
Førde varttui Høyangerin teollisuuskaupungissa. Siellä hän joutui varhain kosketuksiin luokkaerojen kanssa, mikä muovasi hänen poliittisia näkemyksiään. Lisäksi hän sai sunnuntaikoulussa kristillisen kasvatuksen. Opiskelijana hän liittyi työväenpuolueeseen ja vastusti Natoa sekä Norjan liittymistä Euroopan talousyhteisöön. Myöhemmin 1980-luvulla hän oli yhtenä keskeisimmistä työväenpuolueen poliitikoista mukana laatimassa puolueelle keskustalaisempaa periaateohjelmaa. 
Førde pyrki myös tuloksetta puolueen puheenjohtajaksi. Sen sijaan hänestä tuli NRK:n johtaja vuosiksi 1989–2001. Hänen kaudelleen osui televisiomonopolin murtuminen ja kilpailun alkaminen mainosrahoitteisten kanavien kanssa. Noina vuosina NRK alkoi myös tuottaa saamenkielisiä ohjelmia.
Yksityiselämä.
Førde oli nuorena lupaava keskimatkan juoksija. Vuoden 1963 Norjan-mestaruuskisoissa hän voitti hopeaa 1 500 metrillä.
Sajid Ismahilov

Sajid Ismahilov (, siviilinimeltään Serhi Ismahilov, s. 9. elokuuta 1978) on ukrainalainen mufti ja on toiminut maan sunnimuslimien hengellisenä johtajana.
Tausta ja yksityiselämä.
Ismahilov syntyi vuonna 1978 Donetskin kaupungissa. Hänen perheensä työskenteli kaivoksissa. Ismahilov kävi koulunsa Donetskissa, ja muutti sen jälkeen Moskovaan, jossa hän opiskeli Moskovan islamilaisessa yliopistossa imaamiksi. Tämän jälkeen hän palasi Donetskin alueelle.
Ismahilov on naimisissa ja hänellä on yksi poika. Ismahilov puhuu ukrainaa, venäjää, tataaria ja arabiaa.
Ura uskonnollisena johtajana.
Vuosina 2001–2002 Ismahilov toimi teologian ja uskontotieteen lehtorina Ukrainan islamilaisessa yliopistossa.
Vuonna 2002 Ismahilov aloitti Donetskin alueen imaamina. Vuonna 2009 hänet valittiin Ukrainan sunnimuslimien muftiksi. Hän kannattaa maltillista islamia ja alkoi vuonna 2011 työskennellä työryhmässä, jonka tavoite oli kääntää Koraani ukrainaksi. Työ saatiin valmiiksi kaksi vuotta myöhemmin.
Kun Venäjän tukemat separatistit aloittivat sodan Ukrainaa vastaan vuonna 2014, Ismahilov joutui monien muiden uskonnollisten johtajien tapaan lähtemään Venäjän miehittämiltä alueilta.
Ukrainan ortodoksisten kirkkojen yhdistymisneuvoston työn päätyttyä ja kirkkokunnan saatua tomosin ekumeeniselta patriarkalta, Ismahilov onnitteli metropoliitta Epifania tämän valinnasta sekä yhdistymisneuvoston tekemästä työstä.
Venäjän vuoden 2022 hyökkäys.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022 Ismahilov ilmoitti eroavansa muftin virastaan ja puolustavansa maataan. Hän sanoi, ettei ole käytettävissä uutta muftia valittaessa. Virkaa tekeväksi muftiksi nimitettiin Murad Suleiman.
Hyökkäyksen alettua Ismahilov päätyi ajamaan sotilasambulanssia. Hän on myös edelleen toiminut imaamina ja puhunut siitä, miten muslimien pitäisi suhtautua puolustussotaan. Hän on myös sanonut, ettei muslimien pidä taistella Putinin puolella, ja vedonnut maailman muslimeihin, jotta nämä asettuisivat tukemaan Ukrainaa.
Harkovan katedraalimoskeija

Harkovan katedraalimoskeija () on Harkovan kaupungissa sijaitseva moskeija. Se rakennettiin alun perin vuonna 1906, mutta Neuvostoliiton viranomaiset tuhosivat sen vuonna 1936. Viranomaisten mukaan virallinen syy moskeijan purkamiselle oli se, että olisi häirinnyt Lopanjoen virtausta. Nykyinen moskeija rakennettiin vanhan paikalle vuonna 2006.
Svjatoslav Ševtšuk

Svjatoslav Jurijovytš Ševtšuk (; s. 5. toukokuuta 1970) on Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon suurarkkipiispa ja Kiovan metropoliitta.
Varhainen elämä.
Ševtšuk syntyi Stryissä. Hänen äitinsä oli musiikinopettaja ja isänsä virkamies. 15-vuotiaana hän aloitti opinnot Boryslavin lääketieteellisessä opistossa. 1980-luvulla hän opiskeli myös maanalaisessa katolisessa pappisseminaarissa. Valmistuttuaan lääketieteellisestä opistosta hän suoritti kaksivuotisen asepalveluksensa Neuvostoliiton asevoimissa ilmavoimien huoltokomppaniassa Luhanskissa lääkintämiehenä.
Ura pappina.
Vuosina 1991–1992 Ševtšuk opiskeli filosofiaa Buenos Airesissa. Vuosina 1992–1994 hän opiskeli Lvivin pappisseminaarissa. Hänet vihittiin diakoniksi toukokuussa 1994, ja papiksi hänet vihki kuukautta myöhemmin kardinaali Myroslav Ivan Ljubatšivskyi. Vuosina 1994–1999 hän opiskeli Pyhän Tuomas Akvinolaisen paavillisessa yliopistossa Roomassa ja väitteli tohtoriksi teologisen antropologian ja bysanttilaisen teologisen perinteen moraaliteologian alalla.
Vuosina 1999–2000 hän toimi Lvivin pappisseminaarin prefektinä, vuosina 2000–2007 vararehtorina ja vuodesta 2007 lähtien rehtorina. Vuodesta 2001 lähtien hän on toiminut Lvivin teologisen akatemian eli nykyisen Ukrainan katolisen yliopiston varadekaanina. Vuosina 2002–2005 hän toimi suurarkkipiispa Ljubomyr Huzarin sihteerinä.
Tammikuussa 2009 Ševtšuk valittiin Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon Buenos Airesin hiippakunnan apulaispiispaksi, johon virkaan Lvivin arkkipiispa Ihor Voznjak vihki hänet huhtikuussa 2009.
Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon suurarkkipiispana.
Vuonna 2011 Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon piispainkokous valitsi Ševtšukin kirkon suurarkkipiispaksi. Hänet vihittiin suurarkkpiispaksi Kiovan Kristuksen ylösnousemuksen katedraalissa. Vihkimisilaisuuden vieraita olivat muiden muassa Ukrainan entinen presidentti Viktor Juštšenko ja poliitikko Arseni Jatsenjuk sekä Ukrainan kolmen ortodoksisen kirkon edustajat.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Ševtšuk alkoi perustaa soppakeittiöitä, joista yksi sijaitsi hänen oman kotinsa kellarissa. Maaliskuun 2023 alussa Ševtšuk sanoi, että Kremlin venäläinen maailma -ideologia on ongelma kaikille maailman kristityille, koska siihen kuuluu Ševtšeukin mukaan kansanmurha.
Pictoblox

Pictoblox on Scratchiin perustuva graafinen ohjelmointiympäristö, joka on suunniteltu lasten ohjelmoinnin opetukseen ja oppimiseen. Pictobloxin avulla lapset voivat opiskella koodaamista tekemällä animaatioita ja pelejä sekä IoT-projekteja ja ohjelmoida robotteja.
Pictoblox on intialaisen Stempedia-yhtiön tuote. Pictobloxin lisäksi yhtiö tarjoaa laajan valikoiman rakennussarjoja erilaisten ohjelmistoja ja robottien rakenteluun.
César Guerra-Peixe

César Guerra-Peixe (18. maaliskuuta 1914 Petrópolis – 26. marraskuuta 1993 Rio de Janeiro) oli brasilialainen säveltäjä, viulisti, kapellimestari ja musiikintutkija.
Guerra-Peixe oli nuorin perheensä kymmenestä lapsesta. Hänen vanhempansa olivat romanisyntyperää olleita portugalilaisia maahanmuuttajia. Hänen isänsä teki hevosenkenkiä ja toimi lisäksi amatöörimuusikkona. Guerra-Peixe aloitti kitaransoiton 6-vuotiaana ja omaksui pian myös mandoliinin, viulun sekä pianon. Hän opiskeli musiikin teoriaa ja solmisaatiota 9-vuotiaasta. 11-vuotiaana hän pääsi oppilaaksi Petrópolisin Escola de Música Santa Cecíliaan. Guerra-Peixe saattoi teoriaopintonsa päätökseen vuonna 1929 ja alkoi laatia sovituksia soitinkokoonpanoille. Vuonna 1930 hän aloitti työskentelyn viulunsoiton opettajana. Guerra-Peixe asettui Rio de Janeiroon vuonna 1934. Vuonna 1939 hän perusti muiden säveltäjien kanssa Música Viva -kokoonpanon, joka omistautui aikansa eurooppalaisten teosten esittämiseen ja edistämiseen. Vuonna 1944 Guerra-Peixe aloitti opiskelun Paul Hindemithin oppilaan, säveltäjä Hans-Joachim Koellreutterin johdolla. Näiden opintojen jälkeen Guerra-Peixe hylkäsi kansalliset tyylivaikutteet ja aloitti sarjallisen säveltämisen. Myöhemmin hän kuitenkin hakeutui jälleen brasilialaisen kansanmusiikin pariin inspiraation lähteitä varten.
Guerra-Peixe sävelsi muun muassa orkesteriteoksia, kamarimusiikkia, kosketinsoitinmusiikkia, yksinlauluja ja kuoroteoksia. Hän sävelsi myös musiikin moniin elokuviin. Lisäksi hän tuotti radiolähetyksiä ja dokumentteja, joihin hän myös itse sävelsi musiikkia. Guerra-Peixe kantaesitti usein omia teoksiaan viulistina tai kapellimestarina. Hänen kirjansa "Os Maracatus do Recife" on merkittävä etnomusikologinen julkaisu. Guerra-Peixe pysyi aktiivisena elämänsä loppuun saakka ja oli huomattava nuorempien säveltäjien mentori.
Silityslauta

Silityslauta on silitystä varten kehitetty apuväline, jonka päälle silitettävä tekstiili levitetään ja silitysraudalla silitetään.
Ensimmäiset silityslaudat ovat peräisin 800-luvulta, jolloin niitä käyttivät viikingit. Myöhemmin Euroopassa yleiseksi tuli silittää vaatteet keittiönpöydän tai kahden tuolin päälle asetetun laudan päällä. Niiden päälle oli suositeltavaa laittaa päällyskangas. 1800-luvulle mennessä tuoleista ja laudasta tehty rakennelma oli levinnyt myös Yhdysvaltoihin. Vuonna 1892 afroamerikkalainen Sarah Boone patentoi keksintönsä lisätä laudan päälle pehmuste ja pyöristää laudan toinen pää. Muutos teki silittämisestä tehokkaampaa. Pian sen jälkeen silityslautoja alettiin tuottaa myös kaupallisesti. Vuoteen 1898 mennessä hän lisäsi silityslautaan myös mekaniikan, joka salli sen kokoon taittamisen. Vuoteen 1940 mennessä suosituiksi tulivat metalliset silityslaudat, joissa oli pyöreät jalat. Sen jälkeen silityslautojen rakenne ei ole juuri muuttunut.