tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kähärin työväentalo

Kähärin työväentalo on Turun kaupungissa 1900-luvulla sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Työväenyhdistys Maarian T.y. Riento on perustettu vuonna 1906. Samana vuonna yhdistys osti käyttöönsä 2 600 markalla tuvan. Vuonna 1920 torppaa laajennettiin moninkertaiseksi työväentaloksi. Yhdistyksen toiminta kiellettiin ja lakkautettiin Lapuanliikkeen aikana. Tässä yhteydessä talo takavarikoitiin ja myytiin. 
Rakennus.
Talo on täysin uudistettu ja ollut jo 1970-luvulla asuinrakennuksena. Se oli tuolloin kaksikerroksinen ja mansardikattoinen rakennus, jossa on useita pieniä asuinhuoneistoja.
China Science Publishing &amp; Media

China Science Publishing &amp; Media (, lyhennys CSPM) on pääosin Kiinan tiedeakatemian omistama suuri tieteellinen kustannusyhtiö. Alkujaan vuonna 1954 perustetun valtionyhtiön osake on vuodesta 2017 lähtien noteerattu Shanghain pörssissä. Yhtiön kotipaikka on Peking.
Yhtiön liiketoiminta-alueita ovat Kirjankustannus, Aikakauslehdet, Julkaisujen maahantuonti ja vienti sekä Tietopalvelut. Yhtiön palveluksessa on noin 1 400 ihmistä (2021).
Vuonna 2021 China Science Publishing &amp; Median liikevaihto oli 411 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Tiedekustantamo kuului tuolloin 40 maailman suuriman kirjankustantamon joukkoon.
Maastohiihdon Suomen Cup 2022–2023

Maastohiihdon Suomen Cupin kausi 2022–2023 oli kilpailusarjan 12. kausi. Se alkoi Sotkamon Vuokatista 5. marraskuuta 2022 ja päättyi Rovaniemelle 16. huhtikuuta 2023. 
Pisteet.
Suomen Cupin kilpailut pisteytetään identtisesti maastohiihdon maailmancupin henkilökohtaisten kilpailujen kanssa. Pisteitä jaetaan jokaisen kilpailun 30 parhaalle oheisen taulukon perusteella. Viestikilpailuissa seuroille jaetaan kaksinkertaiset pisteet.
Tulokset.
Miehet.
Henkilökohtaiset kilpailut.
Tulokset
Viestit.
Tulokset
Naiset.
Henkilökohtaiset kilpailut.
Tulokset
Viestit.
Tulokset
Palkintorahat.
Palkintorahoja maksetaan kaudella 2022–2023 yhteensä 70 000 €. SM-kilpailuista ei jaeta osakilpailukohtaisia palkintoja. Viestikilpailujen palkinnot jaetaan seuroille. Palkinnot jaetaan oheisen taulukon perusteella.
"Taulukossa lyhenne HK tarkoittaa henkilökohtaisia kilpailuja."
Televisiointi.
Suomen Cupin kaikki kilpailut televisioidaan Ylen ja Viaplayn kanavilla.
Milda

Milda on naisen etunimi. Se on muunnos useista nimistä, muun muassa Matildasta ja Mildredistä. Lisäksi sen voi tulkita pohjautuvan ruotsin, saksan tai englannin kielen adjektiiviin ’lauhkea, lempeä’ ("mild").
Suomessa Mildaa on annettu etunimeksi erityisesti vuosina 1870–1919. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Mildoja on helmikuuhun 2025 mennessä tilastoitu yhteensä noin 590–600.
Nimipäivä.
Milda-nimi sisältyy Helsingin yliopiston almanakkatoimiston viralliseen koirien nimipäiväkalenteriin. Nimipäivä on 14. maaliskuuta.
Sakari Lahtinen

Sakari Lahtinen (29. syyskuuta 1923 Lehtimäki – 12. lokakuuta 2022 Haapamäki) oli suomalainen alikersantti ja SS-vapaaehtoinen ("Rottenführer"). Hän oli ennen kuolemaansa viimeinen elossa ollut suomalainen SS-mies.
Lahtinen värväytyi keväällä 1941 SS-joukkoihin, joihin liittyi kaikkiaan noin 1 400 suomalaista vapaaehtoista. Lahtinen oli tuolloin sotilaskoulutusta saamaton ja tuli sijoitetuksi suomalaisten vapaaehtoisten pataljoonan toiseen komppaniaan. Hän sai yli puoli vuotta kestäneen sotilaskoulutuksen Wienissä, Stralsundissa ja Gross Bornissa (nykyinen Borne Sulinowo). Rintamalle hän siirtyi vuodenvaihteessa 1941–1942. Lahtisen ensimmäinen sijoituspaikka oli Miusjoella. Hän taisteli puolen vuoden ajan asemasodassa ennen osallistumistaan etenemiseen Kaukasuksella ja sieltä perääntymisen. Hän haavoittui Malgobekin taistelussa Kaukasuksella lokakuussa 1942. Operaatio Barbarossaan osallistuneita suomalaisvapaaehtoisia oli kaikkiaan neljäsataa. Lahtinen on mainittu matrikkelitiedoissa tarkka-ampujana.
Lahtinen kotiutui kesällä 1943. Hän jatkoi asepalvelusta panssarintorjunnassa Suomen armeijassa ja sai alikersantin arvon. Siviiliammatiltaan Lahtinen oli konduktööri. Hän meni naimisiin vuonna 1946 ja sai kolme lasta. Hän kuoli 99-vuotiaana kotonaan Haapamäellä.
Hevostalous

Hevostalous tarkoittaa seuraavia asioita:
Neshani Andreas

Neshani Andreas (1964 Walvis Bay – toukokuu 2011) oli namibialainen kirjailija.
Andreas työskenteli vaatetehtaassa ennen opettajaksi opiskelemista Ongwediva Teachers' Collegessa. Hän opetti samassa oppilaitoksessa viiden vuoden ajan. Hän suoritti kandidaatin tutkinnon kasvatustieteessä Namibian yliopistossa. Andreas toimi neljän vuoden ajan Yhdysvaltain rauhanjoukkojen varajohtajana Namibiassa. Hänen ensimmäinen romaaninsa oli "The Purple Violet of Oshaantu", jonka Heinemann julkaisi African Writers -sarjassaan. Teos kuvaa naisten Namibian pohjoisosissa käymää kamppailua tasa-arvon puolesta ja patriarkaalisia käytänteitä vastaan. Teoksesta tuli namibialaisen kirjallisuuden klassikko ja Andreasista yksi Namibian eturivin kirjailijoista.
Andreas sai toisen romaaninsa käsikirjoituksen valmiiksi ennen kuolemaansa. Hänellä oli todettu alkuvuodesta 2010 keuhkosyöpä, johon hän kuoli 46-vuotiaana toukokuussa 2011.
Thomas Mofolo

Thomas Mokopu Mofolo (22. joulukuuta 1876 Khojane, Basutomaa – 8. syyskuuta 1948 Teyateyaneng, Basutomaa) oli lesotholainen kirjailija. Hän oli ensimmäinen länsimaistyylisiä romaaneja eteläsothon kielellä laatinut kirjailija.
Mofolo valmistui vuonna 1898 lähetyssaarnaajien Morijassa pitämästä oppilaitoksesta ja sai opettajan sertifikaatin. Hän työskenteli tämän jälkeen käsikirjoitusten lukijana, oikolukijana ja sihteerinä. Mofolo toimi opettajana Basutomaassa ja Kapmaassa. Hän myös kirjoitti eteläsothonkieliseen "Leselinyana la Lesotho" -lehteen. Mofolon ensimmäinen romaani oli "Moeti oa Bochabela" (1907). Siinä on kristillinen teema, kuten myös toisessa romaanissa ("Pitseng", 1910). Mofolon maine perustuu kuitenkin erityisesti hänen kolmanteen ja viimeiseen kirjaansa, joka oli vuonna 1925 ilmestynyt "Chaka". Se on historiallinen romaani zulujen Shaka Zulu -kuninkaasta. Lähetyssaarnaajat viivästyttivät viidentoista vuoden ajan kirjan julkaisemista, koska Mofolo ei siinä tuominnut pakanallisia heimokäytäntöjä. Hän luopui kirjoittamisesta tämän lannistamana, mutta toimi sen jälkeen liike-elämässä. Mofolo kuitenkin ajautui talousvaikeuksiin.
Vuonna 1941 Mofolo sairastui aivoverenkiertohäiriöön, jonka seurauksista hän ei koskaan täysin toipunut. Vuonna 2019 eteläafrikkalainen Geko Publishing perusti hänen mukaansa nimetyn "Thomas Mofolo Prize for Outstanding Sesotho Fictionin". Kirjailijan mukaan on myös nimetty Lesothon kansallisen yliopiston kirjasto.
Malayala Manorama

Malayala Manorama () on Intiassa julkaistava malajalaminkielinen sanomalehti. Lehden kotipaikka on Kottayamin piirikunta Keralan keskiosassa. Se luokiteltiin heinä-joulukuun 2019 levikkitutkimuksessa Intian 4. laajalevikkisimmäksi sanomalehdeksi. Lehden päivittäinen levikki oli tuolloin keskimäärin 2,309 miljoonaa. 
Malayala Manorama -lehden perusti Kandathil Varghese Mappillai. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin 22. maaliskuuta 1890. Aluksi Malayala Manorama oli nelisivuinen, lauantaisin julkaistava sanomalehti. Julkaisupäivien lukumäärä kasvoi vähitellen, ja heinäkuusta 1928 lähtien sanomalehteä on julkaistu päivittäin. Vuonna 1938 lehti kuitenkin kiellettiin sen arvosteltua Travancoren kuninkaan jälkeen seuraavaksi korkea-arvoisinta johtajaa (diwan). Intian itsenäistymisen jälkeen ja Travancoren diwanin aseman päätyttyä Malayala Manorama säännöllinen julkaiseminen jatkui (1947-). 
Lehteä kustantaa vuonna 1889 perustettu intialainen Malayala Manorama Company Limited. Kustantamo on yksityisesti omistettu. Yhtiön kotipaikka on Kochi (Ernakulam). 
Heinä-joulukuussa 2019 Malayala Manorama oli tuolloin ylivoimaisesti laajalevikkisin Intiassa ja koko maailmassa julkaistava malajinkielinen sanomalehti. Malajalaminkielellä julkaistavien sanomalehtien yhteinen päivittäinen painosmäärä oli tuolloin keskimäärin 4,302 miljoonaa. Malajalam oli loppuvuonna 2019 kolmanneksi suurin sanomalehtipainosten kieli Intiassa hindin (20,246 milj.) ja englannin (7,348 milj.) jälkeen. Kuitenkin vain noin kolme prosenttia intialaisista osaa lukea malajalamin kielellä julkaistua tekstiä. Keralassa luetaan väkilukuun suhteutettuna sanomalehtiä eniten koko Intiassa. Tämä osaltaan selittää julkaisun poikkeuksellista asemaa intialaisessa sanomalehtikentässä. 
Malayala Manoraman uutissivusto verkossa on nimeltään Manorama Online (manoramaonline.com). Sivustosta on olemassa malajalamin ja englannin kieliset versiot.
Heartstopper (televisiosarja)

Heartstopper on brittiläinen Netflix-alkuperäissarja, jonka ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin 22. huhtikuuta 2022. Sarja perustuu Alice Osemanin luomaan samannimiseen sarjakuvaan, ja hän itse on sarjan käsikirjoittaja. Sarja on lajityyliltään nuorten romanttinen draamakomedia, ja se seuraa kahta koulupoikaa, Charlie Springiä (Joe Locke) ja Nick Nelsonia (Kit Connor), jotka ystävystyvät joutuessaan vierustovereiksi koulussa. 
Sarja on tuotantoyhtiö See-Saw Filmsin tuottama, ja sen on ohjannut Euros Lyn. Sarja sai toisen tuotantokauden elokuussa 2023. Kolmannen ja samalla viimeisen kauden kuvaukset alkoivat lokakuussa 2023, ja se julkaistiin lokakuussa 2024. Sarjaa tuotettiin kokonaisuudessaan 24 jaksoa.
Sarjaa on kuvailtu muun muassa lempeäksi ja vilpittömäksi, sillä monista nuortensarjoista poiketen sen tapahtumat eivät sisällä esimerkiksi huumeita tai seksiä. Näyttelijä Kit Connor on kuvaillut "Heartstopperia" vastapainoksi niille queer-tarinoille, joiden hahmot ovat voimakkaan seksualisoituja ja joissa käsitellään synkkiä teemoja, kuten psyykkisiä traumoja. Käsikirjoittaja Alice Osemanin mukaan sarjan on tarkoitus käsitellä myös todellisia ongelmia mutta toiveikkaasti ja ilman liiallista synkkyyttä.
Juoni.
Truham Grammar -poikakoulua käyvä Charlie Spring määrätään koulussa vuotta ylemmällä luokalla opiskelevan rugbypelaaja Nick Nelsonin vierustoveriksi. Pojista tulee ystäviä, ja Charlie ihastuu Nickiin. He viettävät paljon aikaa yhdessä, ja Nickinkin tunteet lämpenevät.
Toisaalla Charlien transtaustainen ystävä Elle Argent on juuri aloittanut Higgs-tyttökoulussa saatuaan vihdoin luvan vaihtaa pois poikakoulusta. Siellä hän tutustuu Tara Jonesiin ja Darcy Olssoniin.
Tiitiäisen satupuu

Tiitiäisen satupuu on runoilija ja lastenkirjailija Kirsi Kunnaksen kirjoittama ja graafikko Maija Karman kuvittama lastenlorukokoelma. Teoksen ensimmäinen painos julkaistiin vuonna 1956. Vuonna 1957 se palkittiin Valtion kirjallisuuspalkinnolla. Kokoelmassa on 43 lorua, joista tunnetuimpia ovat Haitula, Tunteellinen siili, Tiitiäisen tuutulaulu, Herra Pii Poo ja Ville ja Valle.
William Plomer

William Charles Franklyn Plomer CBE (10. joulukuuta 1903 Transvaal, Etelä-Afrikka – 21. syyskuuta 1973 Lewes, Englanti) oli eteläafrikkalaissyntyinen, brittiläistynyt kirjailija, runoilija ja libretisti.
Plomer kouluttautui Englannissa, mutta palasi perheineen Etelä-Afrikkaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hänen ensimmäinen romaaninsa oli "Turbott Wolfe" (1925), joka aiheutti skandaalin kertomalla seka-avioliitosta ja kyseenalaistamalla oletuksen valkoisten hyväntahtoisuudesta mustaa väestöä kohtaan. Vuonna 1927 Plomerilta ilmestyi novellikokoelma "I Speak of Africa" (1927). Hän perusti Laurens van der Postin ja Roy Campbellin kanssa "Voorslag"-lehden, jonka tarkoitus oli arvostella Etelä-Afrikan rasistista yhteiskuntaa. Tämä herätti vastalauseita, jotka estivät lehtihankkeen etenemisen. Plomer ja Campbell lähtivät tämän jälkeen Etelä-Afrikasta.
Plomer matkusti Japanissa ja Euroopassa ennen palaamistaan Englantiin. Osa hänen myöhemmästäkin tuotannostaan ammensi muiden maiden vaikutteista. Plomer kirjoitti Lontoosta dramaattiset romaanit "The Case Is Altered" (1932) ja "The Invaders" (1934). Muihin julkaisuihin kuuluu esimerkiksi osittain fiktiivinen muistelmateos "Museum Pieces" (1952). Plomerin henkilökohtaisia ja hänen perhettään koskevia muistelmia ovat "Double Lives" (1943), "At Home" (1958) ja "Autobiography of William Plomer" (1975). Vuosina 1938–1940 Plomer editoi kolme osaa viktoriaanisen ajan pappi Francis Kilvertin päiväkirjoista. Merkittävän aseman Plomerin tuotannossa saavutti myös "Collected Poems" (1960). Plomerin yhteistyö säveltäjä Benjamin Brittenin kanssa alkoi oopperasta "Gloriana" (1953). Hän laati libretot myös säveltäjän teoksiin "Curlew River" (1964), "The Burning Fiery Furnace" (1966) ja "The Prodigal Son" (1968).
Plomer toimi toisen maailmansodan aikana Ison-Britannian laivaston tiedustelussa. Hän oli myös "senior editor" Jonathan Cape -kustantamossa. Plomerille myönnettiin vuonna 1963 Queen's Gold Medal for Poetry ja vuonna 1973 Costa Book Award. Hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon vuonna 1968. Hän oli homoseksuaalinen.
Juhani Auvinen

Juhani Antero Auvinen (16. marraskuuta 1911 Savonlinna – 8. maaliskuuta 1989 Savonlinna) oli suomalainen historioitsija, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Auvisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Aleksander Auvinen ja runoilija Helmi Katariina Roos ja puoliso vuodesta 1938 talousopettaja Hilkka Marjatta Lehtokangas. Auvinen tuli ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1930 ja valmistui historiaa opiskeltuaan Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1936. Hän oli And. Auvinen Oy:n johtokunnan jäsen 1936–1964, toimitusjohtaja 1965–1978 ja hallituksen puheenjohtaja 1979–1981. Auvinen oli johtokunnan jäsen myös Savonlinnan Konepaja Oy:ssä, Saimaan Höyrylaiva Oy:ssä, Savonlinnan Rauta Oy:ssä, Savonlinnan Keskus Oy:ssä, Savonmaan Kirjapaino Oy:ssä, Savola Oy:ssä ja Metsäntuottajat Oy:ssä. Hänellä oli lisäksi useita muita liike-elämän ja yhteiskunnallisia luottamustehtäviä. Hän kuului muun muassa Olavinlinnan entistämistoimikuntaan ja linnan hoitolautakuntaan, Savonlinnan musiikkipäivätoimikuntaan ja Savonlinnan musiikkiopiston kannattajayhdistyksen johtokuntaan. Yleisradiolle Auvinen teki useita historiallisia esitelmiä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1973.
Lollardit

Lollardit ("lollard", keskiajan englantia , alasaks. lollen = ’laulaa hiljaa’, ’hyräillä’), tarkoittaa begiinien ja begardien sukuista uskonnollista ryhmää. Se oli alun perin Alankomaissa begardeista vuoden 1300 tienoilla syntynyt sairaanhoito- ja hautausjärjestö. Kirkko vainosi sen jäseniä, koska piti heitä kerettiläisinä. Nimitystä käytettiin muistakin harhaoppisista, ja se siirtyi Englantiin John Wycliffen kannattajien nimeksi.
Englannissa Canterburyn arkkipiispana Thomas Arundel vastusti lollardeja, joita poltettiin roviolla. Arundelin johdolla lollardijohtaja sir John Oldcastle tuomittiin kuolemaan 1413.
Kukkakauppa Stenius

Kukkakauppa Stenius on Helsingin Lauttasaaressa toimiva kukkakauppa, jonka historia juontaa 1800-luvun loppupuolelle. Lauttasaarelaisia kauppa on palvellut 1930-luvulta asti. 
Nykyisissä tiloissa Lauttasaarentie 31:ssä kauppa on toiminut vuodesta 1967, jolloin se siirtyi Lauttasaarentien toiselta puolelta, nykyisen ostoskeskuksen kohdalla sijainneista kasvihuoneista.
Enola Holmes 2

Enola Holmes 2 on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut mysteerielokuva, jonka on ohjannut Harry Bradbee. Se on jatko-osa vuoden 2020 elokuvalle "Enola Holmes". Tarina pohjautuu Nancy Springerin kirjasarjaan "The Enola Holmes Mysteries". Elokuvan on käsikirjoittanut Jack Thorne. Elokuvan pääosissa ovat Millie Bobby Brown, Henry Cavill ja Helena Bonham Carter. Elokuva sai ensi-iltansa Netflixissä 4. marraskuuta 2022.
Timo Närhinsalo

Timo Arvo Aapeli Närhinsalo (ent. Hämäläinen, 2. heinäkuuta 1944 Rautalampi – 18. syyskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Närhinsalo kävi viisi luokkaa oppikoulua ja sen jälkeen Suomen Nuoriso-opiston 1963–1964. Suomen teatterikoulussa hän opiskeli 1965–1968 ja suoritti lisäksi Suomen Kaupunkiopistossa Johdon kurssi I:n ja II:n.
Ennen teatterikouluun menoa Närhinsalo oli puolitoista vuotta raittius-, nuoriso- ja urheiluohjaajana Sonkajärven kunnassa. Närhinsalo oli näyttelijänä Helsingin kaupunginteatterissa 1968–1975 ja Kotkan kaupunginteatterissa 1975–1978. Hän oli sitten teatterinjohtajana Rovaniemen Teatterissa ja Lapin Alueteatterissa 1978–1985 sekä Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1985–1994. Tämän jälkeen Närhinsalo oli freelance-näyttelijänä 1994–1997 ja viimeksi näyttelijänä Mikkelin Teatterissa 1997–2005. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2005. Samana vuonna Närhinsalo valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta. Hän opetti ilmaisutaitoa ja vuorovaikutustaitoa Imatran Ammattikorkeakoulussa.
Närhinsalo kohtasi 1970- ja 1980-luvulla paljon vastustusta teatteripiireissä avoimen oikeistolaisuutensa takia.
Närhinsalo oli sivuosissa Jarno Hiilloskorven elokuvassa Rakkaus alkaa aamuyöstä sekä Edvin Laineen ohjaamassa Luottamus-elokuvassa. Hän näytteli Sarpamaiden vanhinta poikaa Arto Sarpamaata vuosina 1969–1975 MTV:n perhesarjassa Naapurilähiö. Hän oli myös mukana television minisarjoissa Paluu naapurilähiöön, "Morsian" ja "Sydänjää" ja oli komisario Huldenin roolissa sarjassa Kotikatu. Viimeksi Närhinsalo tuli tunnetuksi esiintyessään vielä eläkevuosinaankin Mannerheimin roolissa. Hänen ohjelmistoonsa kuului monologi "Viimeinen päiväkäsky", joka oli vajaan tunnin mittainen monodraama Mannerheimistä Mikkelissä tammikuussa 1945.
Timo Närhinsalo oli naimisissa vuodesta 1968 intendentti ja musiikkitoimittaja Tuulikki Kuusiston kanssa. Heillä oli kolme lasta. Timo Närhinsalolle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2007.
Transair

Trans Executive Airlines eli Transair on vuonna 1982 perustettu Havaijilainen rahtilentoyhtiö. Sen kotipaikkana toimii Honolulun kansainvälinen lentoasema. Transair lentää 8 kohteeseen, jotka ovat Honolulu, Lihue, Kahului, Molokai, Lanai, Hilo, Kailua-Kona sekä Kamuela.
Vuoden 2021 heinäkuussa Transairin lento 810 joutui tekemään pakkolaskun veteen moottorivian vuoksi. Pakkolasku onnistui ja molemmat miehistön jäsenet pelastuivat.
Urheilutalo Rientola

Kärsämäen työväentalo Rientola on Turun kaupungin Kärsämäen kaupunginosassa sijaitseva työväentalo. 
Historiaa.
Työväenyhdistys T.y. Valo perustettiin vuonna 1907, se oli Maarian kunnan viides työväenyhdistys. Työväentalo Rientola rakennettiin vuosina 1926–1927 yhdistyksen taloksi. Rakennuttaja oli vuonna 1925 perustettu Kärsämäen Työväentalo Osakeyhtiö, tontti oli ostettu samana vuonna. Kärsämäen työväentalo suljettiin heinäkuussa 1930, talon osake-enemmistö oli päätynyt kommunisten haltuun. Talo oli kommunistien keskuspaikkoja 1930-luvun vaihteessa.
Talo oli välillä yksityisessä omistuksessa ja Oy Rientola osti sen takaisin vuonna 1935. Osakeyhtiön takana oli erinäisiä työväenjärjestöjä.. Rientolan perustamisesta tuli kuluneeksi 10 vuotta helmikuussa 1937.
Rakennus.
Rientola rakennettiin vuosina 1926–1927 yhdistyksen taloksi. Rakennuttaja oli vuonna 1925 perustettu Kärsämäen Työväentalo Osakeyhtiö. Tontti oli ostettu samana vuonna. Taloon on tehty lisärakennuksia ja perusparannuksia vuosina 1952 ja 1964–1965.
Toimintaa työväentalolla.
Maarian T.y. ilmoitti kävelyretkestä joulukuussa 1927. Työväenyhdistyksen toiminta vilkastui, kun työväentalo saatiin yhdistyksen käyttöön uudestaan. Tapaninpäivänä vuonna 1935 talolla pidettiin yleinen työväen kokous.
Nykyinen käyttö.
Talon omistaa urheiluseura Turun Kisa-Veikot, ja se on aktiivisessa käytössä, talossa toimii mm. teatteri. Taloa vuokrataan myös juhla- ja kokoustilaksi.
Leo Vainonen

Leo Edvard Vainonen (s. 26. kesäkuuta 1952 Gävle, Ruotsi) on entinen ruotsalainen keskisarjan nyrkkeilijä, joka osallistui vuosien 1976 ja 1980 olympialaisiin sekä kaksiin EM-kisoihin. Lisäksi hän saavutti urallaan kuusi Ruotsin mestaruutta ja kaksi Pohjoismaiden mestaruutta.
Leo Vainonen aloitti uransa vuoden 1970 lopulla. Vuonna 1973 hän alkoi kilpailla aikuisten kilpailuissa. Ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa hän saavutti 1974. Sen jälkeen hän voitti kaikkiaan kuusi Ruotsin mestaruutta vuoteen 1980 mennessä. Vuonna 1975 hänet valittiin Ruotsin edustajaksi Puolan Katowice EM-kisoihin. Siellä hän hävisi ensimmäisen ottelunsa Unkarin Mihaly Rapcsakille keskeytyksellä 3. erässä. Sen jälkeen Vainosen uralle tuli urheilullisesti menestyksellinen jakso mm. useita maaotteluvoittoja ja vuoden 1976 Pohjoismaiden mestaruus voitolla Tanskan Poul Erik Frandsenista. Hänet valittiinkin Montrealin vuoden 1976 olympialaisiin, jossa hän kohtasi ensimmäisessä ottelussa Dominikaanisen tasavallan Jorge Amparon, josta hän sai pistevoiton. Seuraavassa ottelussa vastaan tuli Suomen Kalevi Kosunen, jolle hän hävisi keskeytyksellä 3. erässä. 
Vainosen ura jatkui vielä Montrealin olympialaisten jälkeen. Hän oli vuoden 1978 Pohjoismaiden mestaruusottelussa, mutta hävisi Suomen Arto Kolehmaiselle pistein. Vuoden 1979 EM-kisoissa Kölnissä hän sai ensin vastaansa Ranskan Stephane Ferrara, josta hän sai pistevoiton. Seuraavassa ottelussa tuli tappio Puolan Rostislav Osickalle. Vuoden 1979 lopulla hään oli mukana Tammer-turnauksessa Suomessa ja eteni loppuotteluun, jossa hän koki tappion Englannin Cameron Lithgowlle. Keväällä 1980 hän otti toisen Pohjoismaiden mestaruutensa voitolla loppuottelussa Suomen Pertti Palinperästä. Vainonen valittiin toisen kerran olympialaisiin, jotka pidettiin kesällä 1980 Moskovassa. Ensimmäisessä ottelussa hän otti pistevoiton Romanian Marcel Sirbasta, mutta 2. ottelussa tuli tappio Brasilian Francisco Carlos de Jesusille. Vainonen päättikin uransa tähän, jota oli kestänyt koko 1970-luvun. Otteluita kertyi kaikkiaan 149, joista maaotteluja 20 ja niissä 18 voittoa.
Urheilu-uransa jälkeen Leo Vainonen on toiminut seuransa BK Falkenin pitkäaikaisena puheenjohtajana ja valmentajana. Lisäksi hän toiminut nyrkkeilytuomarina vuodesta 1989. Vainonen opiskeli uransa aikana Bosön urheiluopistossa Lindingössä liikunnanohjaajaksi.
Leo Vainonen on inkeriläisten jälkeläinen. Hänen vanhempansa siirtyivät sodan jälkeen Suomesta Ruotsiin.
Isosurviainen

Isosurviainen ("Ephemera vulgata") on päivänkorento, joka on suuren kokonsa ja yleisyytensä vuoksi heimonsa tunnetuin laji. Sitä tavataan kaikkialla Suomessa. Sen ruumis on yli kaksi senttiä pitkä ja siitä lähtee kolme pitkää peräsukasta. Ne eivät syö aikuisena mitään eivätkä elä paria päivää vanhemmiksi. Aikuisten ainoa tehtävä on suvun jatkaminen.
Toukkavaihe kestää pitkään ja on monivaiheinen. Toukka elää kirkasvetisten järvien ja purojen pohjahiekassa kaksi vuotta, minkä jälkeen se nousee vedestä ja luo nahkansa. Tuossa vaiheessa toukka muuttuu siivekkääksi surviaiseksi, joka ei vielä ole aikuinen vaan hyönteismaailmassa ainutlaatuinen esiaikuinen eli "subimago". Sen on vielä luotava nahkansa ennen kuin se on täysikasvuinen.
The Indian Express

The Indian Express on englanninkielinen Intiassa päivittäin ilmestyvä sanomalehti, joka perustettiin vuonna 1932. Lehteä julkaisseen Indian Express Groupin perustajan Ramnath Goenkan kuoleman vuonna 1991 jälkeen se jaettiin perheenjäsenten kesken. Eteläiset versiot ottivat nimen "The New Indian Express", kun taas pohjoiset versiot säilyttivät alkuperäisen "Indian Express" -nimen, etuliitteenä "”The”".
Arkadi Žyvotko

Arkadi Žyvotko (, salanimiä: A. Puh’ovskyi, A. Puh’alskyi; 3. maaliskuuta 1890 Puhove, Voronežin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1. kesäkuuta 1948 Aschaffenburg, Saksa) oli ukrainalainen historioitsija, opettaja, toimittaja ja kansalaisaktivisti. Hän oli Ukrainan kulttuuri- ja tiedeseuran täysjäsen.
Žyvotko valmistui 1917 Pietarin Psyko-neurologisesta instituutista, jossa hän oli opiskeluaikana toiminut Ukrainan sosialistisessa vallankumouspuolueessa. Hän edusti 1917–1918 Voronežin aluetta Keskusneuvostossa. Bolsevikkien miehitettyä Ukrainan hän pakeni Kremenetsiin, työskenteli opettajana ja oli paikallisen Prosvita-seuran aktiivinen jäsen. Muutettuaan 1923 Tšekkoslovakiaan hän opetti Prahassa Ukrainan opettajaseminaarissa ja oli siellä toimivan Ukrainan kansalaiskomitean () arkiston johtajana. Toisen maailmansodan jälkeen hän johti Aschaffenburgissa sikäläistä Ukrainan kulttuuri- ja tiedeakatemian museo-arkistoa.
Žyvotko myös kirjoitti: runoja sekä artikkeleita julkisista kysymyksistä, kirjallisuudesta ja koulutuksesta. Hän kirjoitti tutkimuksia Ukrainan lehdistön historiasta, merkittävimpänä "Istorija ukrajinskoji presy" (1946; toinen painos 1990, ’Ukrainan lehdistön historia’).
Meltauksen järjestötalo

Meltauksen järjestötalo on Meltauksen kylässä, Rovaniemen kaupungissa sijaitseva työväentalo. Talo edustaa sodanjälkeisen jälleenrakentamisen tyyliä. Sillä on ollut merkittävä osa työväenliikkeelle Meltauksessa vaikuttaneessa metsäteollisuudessa.
Historiaa.
Meltauksen järjestötalon rakennutti Meltauksen Työväenyhdistys. Talo valmistui 1960 rakennusmestari Olavi Nurmen suunnitelmien mukaan. Aluksi rakennuksessa oli vain sali.. Rakennus siirtyi vuonna 1962 Meltauksen Järjestöyhdistykselle. Taloa laajennettiin 1981 E. Ekforsin suunnitelman mukaisesti ja lisätty näyttämö, eteinen sekä kahvio ja keittiö. Vuonna 1988 taloon tehtiin sisäremontti. Perimätiedon mukaan talon paikalla on ollut latomainen rakennus, jossa pidettiin tansseja sotien jälkeen.
Tontti on lohkaistu 1955 valtion omistamasta Sattuma-tilasta. 1980-luvulla tonttia laajennettiin pysäköintitiloja varten, sen jälkeen se oli 3 000 m²:n suuruinen. Tontilla on myös talousrakennus, jossa on mm. wc:t, sauna ja puuliiteri.
Rakennus.
Puurunkoinen, lautaverhoiltu rakennus on puolitoistakerroksinen. Katteena on huopakate. Rakennuksen huoneistoala on 380 m². Talossa on puulämmitys, koneellinen ilmanvaihto, vesi- ja viemäriverkostot sekä sähkö. 
Nykyinen toiminta.
Toiminta järjestötalolla on hiipunut.
Nick Blankenburg

Nick Blankenburg (s. 12. toukokuuta 1998 Washington, Michigan) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-joukkue Nashville Predatorsia. Hänen pelipaikkansa on puolustaja ja hän laukoo oikealta.
Ennen ammattilaisuraansa Blankenburg pelasi yliopistojääkiekkoa Michiganin yliopistossa. Hän teki varamaamattomana pelaajana sopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa huhtikuussa 2022. Blankenburg on pelannut 43 NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt viisi maalia ja 12 syöttöä eli 17 tehopistettä. Tilastot päivitetty 5. kesäkuuta 2023.
Heinäkuussa 2024 Blankenburg teki vapaana agenttina Nashville Predatorsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 1,55 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Sanna Nyqvist

Sanna Nyqvist (s. 1977) on suomalainen kirjallisuudentutkija, tietokirjailija, kirjallisuuskriitikko ja kirjoittajakouluttaja. Hän on yleisen kirjallisuustieteen dosentti Helsingin yliopistossa.
Nyqvist opiskeli kirjallisuustiedettä Helsingin ja Essexin yliopistoissa. Hänen vuonna 2002 ilmestynyt pro gradu -tutkielmansa käsitteli pastissia eli tyylin jäljittelyä. Nyqvist väitteli filosofian tohtoriksi yleisestä kirjallisuustieteestä Helsingin yliopistossa 2010. Myös väitöskirjan aiheena oli pastissi. Nyqvist on perehtynyt lisäksi muun muassa Nobelin kirjallisuuspalkintoon ja kirjallisiin väärennöksiin sekä plagiointiin ja tekijänoikeuksiin. Hänen teoksensa "Räjähdemiehen perintö: vallasta, kirjallisuudesta ja Nobelin palkinnosta" oli Kanava-palkintoehdokas 2019.
Nyqvist toimii kirjallisuuslehti "Parnasson" vakituisena kolumnistina ja kuuluu kirjallisuuden verkkolehti Kiiltomadon toimituskuntaan. Hän on työskennellyt myös tietokirjallisuuden kustannustoimittajana. Lukiolaisena Nyqvist voitti Pikku-Finlandia-kirjoituskilpailun.
Piikkilude

Piikkilude ("Picromerus bidens") on tummanruskea ja tiheään mustapisteinen. Hyvä tunnusmerkki on etuselän piikkimäiset takanurkat. Nuorilla piikkiluteilla piikit eivät ole vielä kehittyneet. Kooltaan se on 11-14 mm. Piikkilude kiipeilee kasveissa saalistamassa ja käyttää ravinnokseen perhosten ja sahapistiäisten toukkia, jotka se imee kuiviin terävällä imukärsällään. Se voi imeä myös kasvinestettä. Piikkilude talvehtii munana, ja nymfejä ilmestyy kasveille kesäkuussa. Aikuisia voi nähdä vielä lokakuullakin. Puutarhassa piikkilude on hyödyllinen ja harmiton. 
Piikkilude on Suomessa elinvoimainen ja vakiintunut laji. Piikkiludetta esiintyy Suomessa etelästä Rovaniemen korkeudelle saakka. Laajemmin lajia esiintyy lähinnä Euroopan alueella sekä itäisestä osasta Kanadaa.
Piikkilude saalistaa ainakin seuraavia lajeja: haavanlehtikuoriainen ("Chrysomela populi"), rusolehtikuoriainen ("Chrysomela tremula"), viirumäntypistiäinen ("Gilpinia frutetorum"), koloradonkuoriainen ("Leptinotarsa decemlineata"), täplätupsukas ("Orgyia antiqua") ja isolehtikuusipistiäinen ("Pristiphora erichsonii").
Ahkemiella

Ahkemiella on saamenkielinen miehen etunimi. Se on esikristilliseltä ajalta peräisin oleva nimi, joka vastaa merkitykseltään itämerensuomalaista muinaisnimeä "Ikämieli".
Professori Pekka Sammallahden laatimassa pohjoissaamelaisessa nimipäiväkalenterissa Ahkemiellan nimipäivä on 9. kesäkuuta.
ISO 4

ISO 4 on kansainvälinen standardi aikakausjulkaisujen otsikon sanojen ja otsikoiden lyhentämiseksi. Standardin on julkaissut kansainvälinen standardisoimisjärjestö ISO. Marraskuussa 2022 standardin tuorein versio oli vuodelta 1997. Standardi läpikäydään eli tarkistetaan viiden vuoden välein. Tällaisen tarkastelun jälkeen standardin tila on vahvistettu vuonna 2020. Standardi on verraten lyhyt: siinä on vain 11 sivua. Vuonna 2022 voimassaolleva ISO 4:1997 on standardin kolmas versio. Tätä aiemmin standardin ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 1972 ja toinen vuonna 1984.
Käyttö.
ISO on nimennyt ISO 4:n rekisteröintiviranomaiseksi ISSN:n kansainvälisen keskuksen (ISSN International Centre). Se ylläpitää luetteloa otsikkosanojen lyhenteistä (, LTWA). Tästä luettelosta löytyvät tavallisimmat sarjajulkaisujen otsikoiden sanat. Lyhenteitä on listattu noin 65 000 kappaletta. Mukana on myös lyhenne monille suomen- ja ruotsinkielisten julkaisusarjojen nimissä esiintyville sanoille, mutta ei läheskään kaikille. ISO 4 -standardia soveltavaa LTWA-lyhenneluetteloa käytetään laajalti esimerkiksi tieteellisten julkaisujen nimien lyhentämisessä. Esimerkiksi PubMed-tietokanta listaa sinne talletettujen julkaisujen ISO 4 -lyhennykset. Monet julkaisut toivovat, että artikkelien lähdeluettelossa julkaisujen nimet lyhennetään. 
Kansallisesti aikakausjulkaisujen nimien lyhentämistä koskeva ISO-standardi on tulkittavissa suositukseksi. Suomen Standardisoimisliitto (SFS) ei ollut julkaissut erillistä suomennosta tästä standardista (tilanne 11/2022). 
Osa kansainvälisistä tieteellisten julkaisuohjeiden laatijoista (kuten APA) ja monet suomalaiset oppilaitokset suosittelevat monesti julkaisujen nimien kirjoittamista lähdeluetteloihin kokonaisuudessaan.
Esimerkkejä sarjajulkaisujen lyhennetyistä nimistä.
Esimerkkejä ISO 4:n ja sitä soveltavan ISSN:n kansainvälisen keskuksen lyhenneluettelon mukaisesti lyhennetyistä sarjajulkaisujen nimistä:
Volframidisulfidi

 
Volframidisulfidi (WS2) eli volframi(IV)sulfidi on volframi- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään voiteluaineena ja katalyyttinä. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa volframidisulfidi on tummanharmaata kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan kaksi kidemuotoa: alkeiskopiltaan romboedrinen α-muoto ja heksagonaalinen β-muoto. Rakenne on kerroksittainen. Volframidisulfidi on veteen liukenematonta ja liukenee vain kuumaan ja väkevään typpi- tai rikkihappoon tai kuningasveteen.
Volframidisulfidi valmistetaan volframin ja rikin välisellä reaktiolla 800–900 °C:n lämpötilassa. Toinen tapa on kuumentaa volframitrioksidin, rikin ja kaliumkarbonaatin seosta 1 400 °C:n lämpötilaan.
W + 2 S → WS2
Volframidisulfidia käytetään kiinteänä voiteluaineena erityisesti korkean lämpötilan sovellutuksissa ja katalyyttinä raakaöljyn rikinpoistoreaktioissa.
Ahkebeaivi

Ahkebeaivi on saamenkielinen miehen etunimi, joka on peräisin esikristilliseltä ajalta. Sen muinaissuomalainen vastine "Ikäpäivä" on esiintynyt ”lappalaisia” koskevissa verokirjoissa 1500–1600-luvulla.
Professori Pekka Sammallahden laatimassa pohjoissaamelaisessa nimipäiväkalenterissa Ahkebeaivin nimipäivä on 28. maaliskuuta.
Tove Nielsen

Tove Nielsen (s. 8. huhtikuuta 1941 Durup) on tanskalainen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1972–1973, 1975–1977 ja 1979–1980 sekä toiminut Tanskan opetusministerinä 1973–1975. Vuosina 1979–1994 hän oli Euroopan parlamentin jäsen.
Alppihiihdon maailmancup 2000–2001

Alppihiihdon maailmancup 2000–2001 oli historian 35. alppihiihdon maailmancup -kausi. Se alkoi lokakuussa Söldenissä, Itävallassa ja päättyi maaliskuussa finaaleissa Åressa, Ruotsissa. 
Kokonaiscupin voittajat olivat Itävallan Hermann Maier ja Kroatian Janica Kostelic.
Kauden aikana järjestettiin alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut St. Antonissa, Itävallassa, 29. tammikuuta – 10. helmikuuta 2001.
Erling Brøndum

Erling Brøndum (11. heinäkuuta 1930 Aarhus – 4. elokuuta 2017) oli tanskalainen toimittaja ja Venstren poliitikko. Hän oli Tanskan puolustusministeri vuosina 1973–1975.
Charles Vane-Tempest-Stewart

Charles Stewart Henry Vane-Tempest-Stewart (13. toukokuuta 1878 – 11. helmikuuta 1949) oli brittiläinen poliitikko ja Londonderryn 7. markiisi. Hän oli ilmailuministeri 1931–1935 ja menetti paikkansa pääministerin vaihtuessa Ramsay MacDonaldista Stanley Baldwiniin. Baldwinin hallituksessa hän toimi viiden kuukauden ajan suursinetinvartijana ja ylähuoneen johtajana. Vane-Tempest-Stewart siirrettiin syrjään, kun Baldwin jakoi hallitustehtäviä uudestaan.
Vane-Tempest-Stewart haki yhteisymmärrystä Adolf Hitlerin kanssa. Hän vieraili useita kertoja tammikuun 1936 ja syyskuun 1938 välisenä aikana Hitlerin Saksassa ja päätteli matkojensa perusteella Saksan haluavan ystävyyssuhdetta Britanniaan eikä kokenut Saksan olevan vihamielinen valtio. Vane-Tempest-Stewart turhautui, koska hänen entiset hallituskollegat eivät olleet kiinnostuneet mielipiteestä. Teoksessaan "Ourselves and Germany" Vane-Tempest-Stewart ylisti natsi-Saksaa ja tunnusti, ettei ollut erityisen kiintynyt juutalaisiin.
Thiendorf

Thiendorf on kunta Saksin osavaltiossa, Meißenin piirikunnassa Saksassa. Sen väkiluku oli 3 835 vuonna 2021 ja väestötiheys 51,49 km². Thiendorf sijaitsee Bundesautobahn 13 (A13)-tien varrella ja Thiendorfista on matkaa Saksin osavaltion pääkaupunkiin Dresdeniin 22 kilometriä. Kaupunkia lähin lentoasema löytyy Grossenhainin kaupungista 15 kilometrin päästä. Kaupungin pormestari on Dirk Mocker.
Plekonariili

Plekonariili (C18H18F3N3O3) on Schering-Ploughin valmistama pienimolekyylinen viruslääke ja sitä on käytetty astman pahenemisvaiheen hoitoon sekä ennaltaehkäisemään vilutustumisoireita pikoronavirukselle altistuneilla astmapotilailla. Se kuuluu viruskapsidi-inhibiittoriluokkaan. Se estää viruksen DNA:n kahdentumista eli replikaatiota. Se estää myös enterovirusten kiinnittymisen isäntäsoluun. Yhdysvaltojen lääke- ja elintarvikevirasto (FDA) ei ole antanut lupaa sen käyttöön, koska plekonariili lisää CYP3A-entsyymiaktiivisuutta ja tämä taas lisää vakavien lääkehaittavaikutusten riskiä.
Norjassa tehtiin lääketutkimus, jossa tutkittiin plekonariilin käyttöä tuoreessa tyypin 1 diabeteksessä estämään beetasolutuhoa. Tutkimus toteutettiin Oslon yliopistollisessa sairaalan lastenklinikassa yhteistyössä Oslon yliopiston kanssa. Tutkimuksessa annettiin kahta eri viruslääkettä, plekonariilia ja ribaviriinia 48 lapselle, iältään 6–16 vuotta, joilla oli juuri todettu tyypin 1 diabetes. Toinen saman kokoinen ja ikäinen ryhmä toimi kontrolliryhmänä ja he saivat lumelääkettä. Vuoden päästä lääkkeen annosta tutkimuslääkkeitä saaneilla lapsilla oma insuliinintuotanto oli huomattavasti parempaa kuin lumelääkettä saaneella kontorolliryhmällä. Tutkijat uskovat, että viruslääkkeiden, tulehduskipulääkkeiden ja haimasoluja vahvistavien lääkkeiden yhdistelmällä voidaan saada aikaan mahdollisesti tyypin 1 diabeteksen parantava hoito. Tämä vaatii, että toinen tutkijaryhmä toistaa nyt toteutetun tutkimuksen ja että lääkehoitoa vielä kehitetään.
Italian ympäriajo 2023

Italian ympäriajo 2023 (Giro d'Italia 2023) oli järjestyksessään 106. Italian ympäriajo. Se alkoi Fossacesiasta 6. toukokuuta ja päättyi Roomaan 28. toukokuuta 2023.
Kilpailun voitti slovenialainen Primož Roglič joukkueenaan Jumbo-Visma. Roglič nousi kilpailun johtoon, kun hän voitti toiseksi viimeisen aika-ajoetapin ja jätti taakseen toiseksi tulleen Ineos Grenadiers -tallin britannialaisen Geraint Thomasin voittaen hänet lopulta kokonaiskilpailussa ainoastaan 14 sekunnilla. Thomas oli ajanut johtajan roosapaidassa kaikkiaan kahdeksalla etappila, kun taas Roglic sai paidan päälleen vasta viimeiselle etapille. Kolmanneksi polki portugalilainen João Almeida (tallina UAE Team Emirates) minuutin ja 15 sekunnin erolla kärkeen voittaen samalla nuorten eli alle 25-vuotiaiden kilpailukategorian. Almeida voitti myös vaativan Monte Bondonen vuorelle päättyneen 16. etapin. Pistekilpailun voitti italialainen Jonathan Milan (Bahrain Victorious), joka voitti myös yhden etapin. Mäkikilpailun voitti ranskalainen Thibaut Pinot (Groupama-FDJ). Joukkuekilpailun paras talli oli Bahrain Victorious. Kilpailun päätösetapin Roomaan voitti mestaripolkija Mark Cavendish, joka ajoi viimeisen Gironsa. Hän on voittanut kaikkiaan 17 etappia Italian ympäriajossa seitsemänä vuotena.
Kilpailun ennakkosuosikki Remco Evenepoel joutui keskeyttämään kilpailun 9. etapin jälkeen koronavirustartunnan vuoksi. Hän ehti kuitenkin voittamaan kaksi aika-ajoetappia ja sai roosapaidan ylleen neljästi.
Claes Rydman

Claes Gustav Wilhelm Rydman (4. joulukuuta 1917 Helsinki – 11. heinäkuuta 2006 Saksa) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Rydmanin vanhemmat olivat agronomi Axel Rydman ja vapaaherratar Anna Aminoff ja puoliso vuodesta 1962 terveyssisar Ebba Christina Lindholm. Rydman valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta 1936. Hän oli Oy Lito-Björkell Ab:n myyntipäällikkö ja toimitusjohtaja 1940–1955 ja Oy Scan-Auto Ab:n toimitusjohtaja 1956–1977. Oy Importer Ab:n toimitusjohtaja Rydman oli vuodesta 1963. Rydmanilla oli merkittävä rooli, kun Saab-autoja alettiin valmistaa Suomessa. Saabien edustuksen hän oli hankkinut 1963 Scan-Autolle, jolla oli aiemmin vain Scanian valmistamien autojen edustus. Hän vaikutti myös siihen, että Suomen ilmavoimille hankittiin Saab Scanialta 1960-luvulla Saab Safir -lentokoneita. Rydmanilla oli useita liike-elämän luottamustehtäviä. Kunniarajajääkärin ja kunniamerivartijan arvot saanut Rydman oli sotilasarvoltaan reservin kapteeni. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1973.
Upsala Nya Tidning

Upsala Nya Tidning (lyh. UNT) on ruotsalainen vuonna 1890 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Uppsala. Se ilmestyy joka päivä ja on poliittiselta linjaltaan liberaali. Lehden omistavat puoliksi Axel Johanssonin säätiö ja NTM-konserni. "Upsala Nya Tidning" siirtyi tabloid-kokoon vuonna 2005.
Jesse Livermore

Jesse Lauriston Livermore (26. heinäkuuta 1877 Shrewsbury, Massachusetts, Yhdysvallat – 28. marraskuuta 1940 New York City) oli yhdysvaltalainen pörssikeinottelija tai "treidaaja", joka oli hetken 20- ja 30-lukujen taitteessa maailman rikkaimpia miehiä. Hänen monimutkaiset teoriansa markkinoiden käännekohdista edustivat varhaista teknistä analyysia. Livermore on tarunhohtoinen hahmo Wall Streetin historiassa.
Elämä ja ura.
Köyhässä maanviljelijäperheessä varttunut Livermore kävi vain peruskoulun, mutta osoitti jo lapsena suurta matemaattista lahjakkuutta. Hän meni 14-vuotiaana juoksupojan töihin Paine Webber &amp; Co -pankkiin Bostonissa. Ensimmäiset huomattavat markkinaspekulontinsa hän teki 15-vuotiaana ja 16-vuotiaana hän aloitti itsenäisen kaupankäynnin. 20-vuotiaana hän siirtyi Bostonista New York Cityyn. 
Vuonna 1906 Livermore myi Union Pacific Railroad -rautatieyhtiön osakkeita lyhyeksi ja tienasi 300 000 dollaria kaksi päivää myöhemmin, kun maanjäristys iski San Franciscoon. Markkinat romahtivat vuoden 1907 paniikin aikana, mutta Livermore osti, kun muut myivät ja tienasi näin ensimmäisen miljoonansa. Näistä rohkeista kaupoista hän sai lehdistössä lempinimen "Boy Plunger".
Vuonna 1915 Livermore kuitenkin teki konkurssin epäonnistuneiden puuvilla- ja vehnäspekulointien jälkeen, mutta onnistui palauttamaan varallisuutensa ja maksamaan velkansa ensimmäisen maailmansodan aikana tekemillään kaupoilla. Livermore käytti maailmanlaajuisia välittäjiä puuvillamarkkinoilla, ja hän omisti suurimman osan Yhdysvaltojen puuvillasta. Presidentti Woodrow Wilson kutsui Livermoren Valkoiseen taloon keskustelemaan tämän Yhdysvaltain kansantaloutta vaarantavasta puuvillakeinottelusta. Vuonna 1922 toimittaja Edwin Lefèvre julkaisi Livermoren haastatteluihin perustuneen muistelmateoksen "Reminiscences of a Stock Operator", jota pidetään Wall Streetia käsittelevän kirjallisuuden klassikkona.
Vuonna 1929 Livermore oli hyvässä asemassa osakemarkkinoilla, ja aloitti lyhyeksi myynnin. Näin tehdessään hän menetti lähes 250 000 dollaria, mutta hän kuitenkin jatkoi lyhyen position rakentamista, ja "Mustana tiistaina" 29. lokakuuta 1929 hän tienasi tiettävästi 100 miljoonaa dollaria lyhyeksi myynnillään. Hän sai tästä valtavan tuottoisasta keinottelusta lehdistössä lempinimen "Wall Streetin Suuri Karhu". Nykyrahassa Livermoren omaisuus oli nyt yli puolitoista miljardia dollaria. Livermore teki kuitenkin uudestaan konkurssin vuonna 1934. Konkurssin taustalla oli Yhdysvaltain arvopaperi- ja pörssikomission perustaminen, mikä vaikeutti aikaisemmin säätelemätöntä spekulointia.
Livermore eli menestyksensä huipulla yltäkylläistä elämää ja omisti useita ylellisiä koteja, autoja ja veneitä, mutta hänen yksityiselämäänsä varjostivat epäonnistuneet avioliitot ja masennus. Hänen toinen vaimonsa Dorothy Wendt, Ziegfeld Follies -revyyesityksen tanssija, oli alkoholisti, joka vuonna 1935 ampui pariskunnan 16-vuotiaan pojan perheriidan jälkeen. Livermore teki itsemurhan hotellin vaatesäilössä marraskuussa 1940.
Holzminden

Holzminden on kaupunki eteläisessä Ala-Saksissa, Saksassa. Se on Holzmindenin piirikunnan pääkaupunki. Se sijaitsee Weserjoen varrella ja ihan Nordrhein-Westfalenin osavaltion rajalla. Kaupungissa asui vuoden 2020 lopussa 19 790 asukasta.
Irlannin puolustusministeriö

Irlannin puolustusministeriö (, ) on Irlannin turvallisuudesta ja puolustuksesta vastaava ministeriö. Ministeriötä johtaa Irlannin puolustusministeri, tällä hetkellä Micheál Martin.
Émilienne d’Alençon

Émilienne d’Alençon (17. heinäkuuta 1870 Pariisi - 14. helmikuuta 1945 Nizza) oli ranskalainen näyttelijä, tanssija ja kurtisaani. Hän oli Liane de Pougyn ja Cléo de Méroden ohella aikansa kuuluisimpia kurtisaaneja
Viisitoistavuotiaana d’Alençon karkasi kotoaan romanitaustaisen viulunsoittajan kanssa. Julkisuuteen hän tuli vuonna 1898 Cirque d’Étéssä, jossa esiintyi koulutettujen kanien kanssa. 
Belgialaisten kuningas Leopold II kutsui d’Alençonia intohimonsa kohteeksi ja tällä oli suhde Jacques d’Uzèsin kanssa, joka oli perinyt shamppanjamerkki Veuve Clicquot’n perustajan omaisuuden. D’Alençonin tiedetään seurustelleen myös Walesin prinssin, tulevan kuningas Edward VII:n sekä Saksan keisari Vilhelm II:n kanssa. Aikansa tunneistuista naisista hänellä oli intiimisuhteet Renée Vivienin, Liane de Pougyn, Valtesse de la Bignen ja Louise Weberin eli La Gouluen kanssa. 
D’Alençon jätti Pariisin näyttämöt ja yöelämän vuonna 1906. Hän meni tuolloin naimisiin jockey Percy Woodlandin kanssa. Hänen runokokoelmansa "Sous la masque" ilmestyi vuonna 1918. Myöhemmällä iällä kehittnyeet pelihimo ja päihdeongelmat veivät hänet köyhyyteen.
Longford

Longford () on samannimisen kreivikunnan pääkaupunki Irlannissa. Vuonna 1960 siellä oli 3 560 asukasta, ja vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan asukasluku oli 10 008. Kaupungissa on katolinen piispanistuin ja tuomiokirkko, joka on rakennettu 1800-luvulla.
Haan

Haan on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Düsseldorfin itäpuolella Bergisches Landin alueella.
Maantiede.
Haan sijaitsee Nordrhein-Westfalenin länsiosassa noin seitsemäntoista kilometriä Düsseldorfin keskustasta itäkaakkoon ja noin neljätoista kilometriä Wuppertalin keskustasta lounaaseen. Etäisyys Kölnistä on noin 30 kilometriä pohjoiseen. Haan rajoittuu koillisessa Wuppertaliin, kaakossa Solingeniin, lounaassa Hildeniin, lännessä Erkrathiin ja luoteessa Mettmanniin.
Varsinainen Haan sijaitsee Haanin hallinnollisen alueen eteläosassa. Sen pohjoispuolella sijaitsee Gruiten, joka liitettiin Haaniin 1975.
Historia.
Nykyisen Haanin keskustan alueella oli indogermaanista asutusta jo noin vuonna 2200 eaa. Haanista tuli frankkien ja saksien valtapiirien rajaseutua 700-luvulla jaa. Ensimmäinen asiakirjamaininta Haanista on joko vuodelta 1308 tai 1310. Gruitenista on maininta jo 1000-luvulta muodossa gruthene. Keskiajan kuluessa Haanin asutus laajeni nykyisen Kaiserstraßen ("Keisarinkatu") mukaisesti. 1500-luvulla Haan kääntyi katolisesta protestanttiseksi reformaation seurauksena. Rautatie Düsseldorf–Elberfeld rakennettiin 1837–1841, ja Haan sai oman asemansa (Station Haan). Haan teollistui voimakkaasti 1800-luvulla. Haanin kunta, Gemeinde Haan, haki kaupunkioikeuksia vuonna 1889, mutta ne myönnettiin vasta 1921. Toisen maailmansodan aikana Haan sai osansa Wuppertaliin kohdistetuista pommituksista. Kaupunki toipui sodasta nopeasti ja sen teollisuus oli 1950-luvun lopussa elinvoimaista. Vuonna 2016 Haan sai virallisesti lisänimen Gartenstadt ("Puutarhakaupunki").
Haanissa on useita suojeltuja rakennuksia, monet niistä sijaitsevat Kaiserstraßen varrella. Gruitenissa on historiallisesti merkittäviä ristikkotaloja.
Talous ja liikenne.
Haanin talouselämä perustuu valmistavaan teollisuuteen, kaupankäyntiin, liikenteeseen, majoitukseen ja muihin palvelualoihin. Haan on mittavan paikallisjunaverkon piirissä. Kaupunkia palvelevat rautatieliikennepaikat Haltepunkt Haan ja Bahnhof Haan-Gruiten. Haanin halki kulkee moottoritie BAB 46, josta on kaksi liittymää kaupungin katuverkkoon.
Valeri Frolov

Valeri Petrovitš Frolov (,16. heinäkuuta 1941 Moskova – 1996 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliitoa edustanut venäläinen nyrkkeilijä ja 2-kertainen Euroopan mestari. Uransa jälkeen hän toimi kansainvälisenä valmentajana ja nyrkkeilytuomarina.
Valeri Frolov nousi Neuvostoliiton eturivin nyrkkeilijäksi vuonna 1964 sijoittuessaan kolmanneksi Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa. Vuoden 1966 mestaruuskilpailuissa hän sijoittui sarjassaan toiseksi. Frolov valittiin vuonna 1967 edustamaan Neuvostoliittoa Rooman EM-kisoissa. Niissä hän onnistui eriomaisesti voittamalla alkuotteluissa Jugoslavian Ljubinko Veselinovicin, Englannin Brian Hudspethin ja Itä-Saksan Peter Tiepoldin. Näin Frolov oli loppuottelussa, jossa vastassa oli Puolan kova olympiavoittaja Jerzy Kulej, josta Frolov sai voiton tuomariäänin 3-2. Hänet valittiin kisojen parhaaksi nyrkkeilijäksi yli kaikkien sarjojen.
Valeri Frolov ei edustanut Neuvostoliittoa Meksikon olympialaisissa, vaikka hän oli kilpaillut niin vuoden 1966 ja 1967 olympialaisten esikisoissa Meksikossa. Vuoden 1966 esikisoissa hän koki tappion jälleen Puolan Jerzy Kulejlle, mutta seuraavissa hän otti esikisavoiton voittaessaan loppuottelussa Yhdysvaltain James Wallingtonin.
Vuonna 1969 Valeri Frolov edusti jälleen Neuvostoliittoa EM-kisoissa Bukarestissa. Niissä hän otti voitot Espanjan Crostobal Rosadosta, Tanskan Erik Sivebækistä ja Italian Giambattista Caprettista ja eteni näin loppuotteluun, jossa hän voitti Bulgarian Petar Stoitchevista. Näin hän otti toisen Euroopan mestaruuden.
Keväällä 1971 Frolov ilmoitti lopettavansa menestyksekkään nyrkkeilyuransa. Siihen hän olo otellut 16 vuoden aikana 203 kertaa, joista hän oli hävinnyt 18 kertaa. Kansainvälisiä otteluita oli ollut 44, joista hän hävisi kolme.
Nyrkkeilyuransa aikana Frolov oli opiskellut Moskovan sähkötekniikan instituutissa ja valmistui vuonna 1967 sähköinsinööriksi. Hän toimi kuitenkin myöhemmin nyrkkeilyn valmentaja- ja erotuomaritoiminnassa. Valeri Frolov oli vuosina 1989-1992 Neuvostoliiton kansallisen nyrkkeilyjoukkueen. Lisäksi hän toimi Neuvostoliitossa nyrkkeilyn erotuomarina. Vuonna 1977 hänelle myönnettiin AIBA:n kansainvälisen luokan nyrkkeilytuomarin oikeudet. Vuonna 1992 hän toimi Barcelonan olympialaisten nyrkkeilyssä erotuomarina. Hän toimi Neuvostoliiton ja Venäjän nyrkkeilyliittojen tuomareiden puheenjohtajana vuosina 1992-1996.