tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Julius Wolff

Julius Wolff (1834 Quedlinburg – 1910 Charlottenburg, Berliini) oli saksalainen runoilija.
Wolff opiskeli Berliinin yliopistossa ja toimi vuoteen 1869 isältään perimänsä vaatetustehtaan johtajana. Hän julkaisi 1869–1870 "Die Harzzeitung" -nimistä lehteä ja värväytyi sitten Ranskaa vastaan käytyyn sotaan upseeriksi 1870–1871. Hän asui sen jälkeen Berliinin Charlottenburgissa ja omistautui runojen kirjoittamiselle. Wolff kirjoitti ensin kokoelman "Aus dem Felde" (1871). Sen jälkeen hän kirjoitti Scheffelin teosten tyylisiä historiallis-romanttis-isänmaallisia teoksia, jotka olivat hyvin suosittuja, mutta aikanaan niitä ei laadullisesti arvostettu. Wolff kirjoitti myös runsaasti romaaneja ja näytelmiä. Kootut teokset "Sämmtliche werke", joihin sisältyy Joseph von Lauffin kirjoittama elämäkerta, ilmestyivät vuodesta 1912 alkaen.
Verilöyly (elokuva)

Verilöyly (, ) on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut italialainen giallo-tyyppinen slasher-elokuva, jonka on ohjannut ja kuvannut Mario Bava. Sen pääosia esittää Claudine Auger, Luigi Pistilli ja Laura Betti.
Włocławekin piirikunta

Włocławekin piirikunta () on Puolan piirikunta Kujavia-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 86 037. Piirikunta jakautuu Kowalin kaupunkikuntaan ja kahteentoista maalaiskuntaan (Baruchowo, Boniewo, Brześć Kujawski (sisältää Brześć Kujawskin kaupungin), Choceń, Chodecz (sisältää Chodeczin kaupungin), Fabianki, Izbica Kujawska (sisältää Izbica Kujawskan kaupungin), Kowal, Lubanie, Lubień Kujawski (sisältää Lubień Kujawskin kaupungin), Lubraniec (sisältää Lubraniecin kaupungin) sekä Włocławek). Hallintokeskus Włocławek on piirikuntatason kaupunki eikä siten kuulu piirikuntaan.
Włocławekin piirikunnan pinta-alasta arviolta 18,7 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Włocławekin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 14,2 prosenttia. Luku on huomattavan suuri koko Puolan työttömyysasteeseen verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Włocławekin piirikunnassa oli 86 037 asukasta, joista 50,4 prosenttia naispuolisia ja 49,6 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 87 245 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 74 805 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 17,4 prosenttia, työikäisten 62,3 prosenttia ja eläkeikäisten 20,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,7 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 695 lasta.
Taito Uusitalo

Taito Tapio Uusitalo (23. heinäkuuta 1922 Tampere – 14. lokakuuta 2023 Tampere) oli suomalainen arkkitehti, joka valmistui Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1952. Hänellä ja Olavi Suvitiellä oli yhteinen arkkitehtitoimisto, jossa Uusitalo työskenteli päätoimisesti vuosina 1957–1986. 
Suunnittelutöitä Tampereella.
Sulkeissa on mainittu rakennuksen valmistumisvuosi.
Kasperi Kropsu

Kasperi Kropsu (s. 1993) on suomalainen skeittaaja ja katuvalokuvaaja, joka on erityisesti tunnettu ajattomasta, dokumentaarisesta katukuvaustyylistä ja nostalgisesta estetiikasta. Kropsu ikuistaa omalaatuisissa kuvissaan autenttista kaupunkikuvaa, -kulttuuria ja todellisia ihmiskohtaamisia. 
Kropsu on myös moninkertainen rullalautailun Suomen mestari. Hän oli Suomen maajoukkueen jäsen vuoden 2019 olympiakarsinnoissa, mutta luopui sitten harjoittelusta suurkilpailutasolla.
Hávamál

Hávamál (, ”Korkean laulu”, ”Korkean runo” tai ”Korkean sanat”) on Runo-Eddaan eli vanhempaan Eddaan sisältyvä jumalruno, jossa on yhteensä 164 säkeistöä. Sana "Hávi", ”korkea” viittaa Odiniin, ja koko runo on tarkoitettu Odinin puheeksi. Hávamál on säilynyt noin vuonna 1270 kirjoitetussa käsikirjoituksessa GKS 2365 4o, jota kutsutaan myös nimellä Codex Regius. Aale Tynnin suomennos ”Korkean runo” on julkaistu teoksessa Eddan jumalrunot.
Sisältö.
Hávamál koostuu useista osista. Joidenkin tutkijoiden mielestä runon osat on koottu Hávamálina tunnetuksi kokonaisuudeksi useista itsenäisistä runoista, jotka eivät välttämättä ole alun perin kuuluneet yhteen. Ei tiedetä, milloin ja miten Hávamál syntyi, mutta voidaan olettaa, että alkuperäisen käsikirjoituksen kirjoittaja on liittänyt eri runot yhdeksi kokonaisuudeksi kirjoittaessaan runot muistiin.
Säkeistöt 1–77 – Gestaþáttr.
Gestaþáttr, Viisauden runo eli sananlaskuruno on Hávamálin parhaiten tunnettu ja eniten siteerattu osa. Jokainen säkeistö muodostaa lauseen tai sananlaskun. Nämä antavat meille hyvän käsityksen muinaispohjoismaisten ihmisten elämänkäsityksestä ja jokapäiväisestä etiikasta. Runo ylistää vieraanvaraisuutta, uskollisuutta ja maltillisuutta, mutta rohkaisee myös varovaisuuteen ja epäluottamukseen. Siinä varoitetaan voimakkaasti tyhmyydestä ja liiasta herkkäuskoisuudesta. Ystävyyttä arvostetaan, mutta runon mukaan "on parasta saada poika", koska hän pystyttää muistomerkin isälleen ja hoitaa siten perintöään.
Hyvä muistutus on myös runon viimeinen säkeistö: 
Karja kuolee,
kuolee suku,
sinä kuolet samalla lailla; 
yhden tiedän,
mikä ei kuole:
menneen miehen maine. "(Suomentanut Aale Tynni)"
Säkeistöt 78–110 – Billingrin neito ja Gunnlöd.
Tämän osan alku sisältää joitakin siirtymäjakeita, joiden sisältö on samankaltainen kuin Viisauden runossa. Niissä puhutaan naisten uskottomuudesta ja annetaan ohjeita naisten viettelemiseen. Kahdessa säkeistössä kerrotaan Odinin epäonnistuneesta yrityksestä saada Billingrin neito omakseen sekä Odinin ja Gunnlödin kohtaamisessa vuoren sisällä, josta hän vei viekkaudella Suttungin siman eli Runouden siman.
Sormusvalan
hän vannoi, Odinn;
ken enää hänen sanaansa uskoo?
Suttungrilta
hän petkutti siman,
ja Gunnlöd sai vain surun.
Säkeistöt 111–137 – Neuvot Loddfafrnirille.
Loddfáfnismál on sarja neuvoja Loddfafnirille, tuntemattomalle henkilölle. Ne käsittelevät hyveitä ja tapoja. Lähes joka säkeistöillä on sama johdanto:
Minä neuvon Loddfafnir,
ota neuvoni varteen,
saat apua niistä, jos otat,
Säkeistöt 138–145 – Rúnatal.
Odinin Runatalin säkeet muistuttavat pakanallista kultti- ja riimumaagiaa.
Saat löytää riimut 
ja ratkaista sauvat,
suuret sauvat,
mahtavat sauvat,
Suurpuhuja ne värjäsi,
Vallat loivat
ja kaiversi jumalten Korkein,
Säkeistöt 146–163 – Ljóðatal.
Ljodatalissa Odin luettelee 18 asiaa, joita vastaan hän osaa lausua loitsut.
Kymmenennen taidan,
jos korkeudessa
näen aidoilla-ratsastavat noidat,
eksytän heidät,
erilleen saatan
omista verhoistansa,
omista hahmoistansa.
Euroopan unionin alue- ja rakennepolitiikka

Euroopan unionin alue- ja rakennepolitiikka eli koheesiopolitiikka on laaja-alaista toimintaa, jonka päätavoitteena on vähentää EU:n jäsenvaltioiden ja alueiden välisiä kehityseroja, edistää taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta sekä parantaa kansalaisten elämänlaatua.
Koheesiopolitiikka tukee työpaikkojen luomista, yritysten kilpailukykyä, talouskasvua ja kestävää kehitystä eri puolilla unionia. Sen toteutus tapahtuu useiden rahastojen kautta, joilla on omat erityistavoitteensa ja kohdealueensa. Koheesiopolitiikkaan kohdennetut varat muodostavat noin kolmasosan Euroopan unionin budjetista.
Historia.
Euroopan unionin laajentuminen on tuonut mukanaan suurempia sosiaalisia ja taloudellisia eroja jäsenvaltioiden välille, asettaen koheesiopolitiikalle uudenlaisia haasteita. Laajentumisen myötä on korostunut tarve soveltaa entistä tehokkaampia keinoja taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen eriarvoisuuden vähentämiseksi unionin sisällä. 
Ohjelmakaudet.
Koheesiopolitiikan toimintaa ohjataan ohjelmakausien kautta, joista jokainen kestää useita vuosia. Suomi liittyi Euroopan unioniin vuonna 1995, ja sen jälkeen on käynnistetty viisi eri ohjelmakautta: 1995–1999, 2000–2006, 2007–2013, 2014–2020 ja parhaillaan käynnissä oleva 2021–2027.
Tavoitteet.
Euroopan unioni on asettanut viisi kasvua tukevaa toimintapoliittista tavoitetta koheesiopolitiikalleen:
Rahastot.
Alue- ja rakennepolitiikan keskeisiä ohjauskeinoja ovat rakenne- ja investointirahastot. Merkittävimpiä rahastoja ovat Euroopan aluekehitysrahasto ja Euroopan sosiaalirahasto. Unionin alue- ja rakennepolitiikassa on suuri merkitys NUTS-alueluokituksella, joka kehitettiin alueellisen kehityksen tilastoinnin yhdenmukaistamiseksi.
Kohdentaminen.
Euroopan unionin tuki jäsenmaille kanavoidaan pääasiassa rakennerahastojen kautta. Jäsenmaat valmistelevat ohjelmat ja ne toteutetaan määräajaksi kunkin ohjelmakauden aikana.
Suurin osa koheesiopolitiikan varoista ohjataan alueille, joiden bruttokansantuote (BKT) asukasta kohden on alle 75 prosenttia EU:n keskiarvosta, tunnustaen tarpeen keskittyä eniten tukea tarvitseviin alueisiin. Rahoitus kohdentuu myös erityistarpeita omaaville alueille, kuten syrjäisimmille seuduille ja alueille, joilla on maantieteellisiä tai väestökehitykseen liittyviä haasteita.
Mehdi Bennis

Mehdi Bennis on marokkolaistaustainen suomalainen tietoliikennetekniikan tutkija, joka työskentelee Oulun yliopiston langattoman tietoliikenteen professorina. Bennis on tutkinut esimerkiksi viidennen sukupolven langattomia tiedonsiirtojärjestelmiä eli 5G-verkkoja. Hän on lähestynyt tutkimusaiheen pullonkauloja esimerkiksi peliteorian ja koneoppimisen menetelmiä hyväksikäyttäen. Hän on myös esittänyt, että tulevassa 6G-verkossa tärkeään asemaan voi nousta raakatiedon välittämisen sijaan "vallankumouksellisesti" dataa kuvaavan parametrisoidun tietomallin välitys. 
Bennis suoritti maisteritutkinnon sähkötekniikan alalta vuonna 2002 (EPFL, Sveitsi &amp; Eurecom-instituutti, Ranska). Hän valmistui tekniikan tohtoriksi Oulun yliopistosta vuonna 2009 tietoliikennetekniikan alalta. Hänen englanninkielinen tulevaisuuden matkapuhelinjärjestelmien radiotaajuusspektrin jakamista eri operaattorien kesken käsittelevä artikkeliväitöskirjansa (2009) oli otsikoitu "Spectrum sharing for future mobile cellular systems". Hän on Oulun yliopiston dosentti.
Bennis on kirjoittanut runsaasti uusien mobiiliviestiverkkojen aihepiireistä työtoveriensa kanssa. Erityisesti hän on tarkastellut radiotaajuusalueen resurssihallintaa, heterogeenisia verkkoja, peliteorian ja koneoppimisen soveltamista 5G-verkkoon ja tuleviin radiotietoliikenneverkkoihin. Bennis on julkaissut monia tutkimusartikkeleita esimerkiksi kansainvälisen sähköteknisten alojen insinöörijärjestön IEEE:n julkaisusarjoissa. Hän on myös saanut palkintoja tutkimuksistaan. Bennis kuuluu maailman viitatuimpien tutkijoiden joukkoon tietotekniikan alalla (Highly Cited Researchers, luokka Computer Science; 2020). Tämä tunnustus pohjautuu analyytikkayritys Clarivaten ylläpitämään Web of Science -julkaisutietokantaan. Marraskuussa 2020 julkaistuun luetteloon oli valittu yhteensä noin 6 400 tutkijaa, joista 3 900 oli ryhmitelty johonkin 21:stä selvityksessä mukana oleesta tieteenalaryhmästä ja 2 500 oli poikkitieteellisten aihepiirien tutkijoita. Heistä kukin lukeutuu tieteenalaryhmässään viitatuimman prosentin joukkoon kaikista julkaisutietokannassa mukana olevista alan tutkijoista.
Modula-2

Modula-2 on Niklaus Wirthin kehittämä ohjelmointikieli. Wirth suunnitteli kielen 1970-luvulla ja se korjaa eräitä Wirthin aiemman Pascal-kielen puutteita. Eräitä puutteita olivat tuki erillisten moduulien käännöksille ja pääsy alhaisen tason toimintoihin sekä moniprosessointituki. Kieli suunniteltiin Lilith-työasemaprojektia varten.
Muun muassa GCC-kääntäjään on kehitetty Modula-2 tuki.
William Congreve (keksijä)

William Congreve (20. toukokuuta 1772 Hackney, Middlesex – 16. toukokuuta 1828 Toulouse, Ranska) oli brittiläinen sotilas ja keksijä, joka kehitti aseena käytetyn Congreve-raketin.
Congreven isä oli kenraaliluutnantti Sir William Congreve (1743–1814). Congreve aloitti uransa Britannian kuninkaallisessa tykistössä vuonna 1791 ja työskenteli Woolwichin kuninkaallisen asetehtaan laboratoriossa, jonka tarkastajana hänen isänsä toimi. Isänsä kuoltua vuonna 1814 Congreve peri tämän saaman baronetin arvon ja hänet nimitettiin tämän seuraajaksi. Hänet lyötiin myös ritariksi. Vuodesta 1818 kuolemaansa asti Congreve oli lisäksi Plymouthin edustajana parlamentin alahuoneessa. Hän sai kenraaliluutnantin sotilasarvon.
Jo ennen Congrevea oli olemassa mustaanruutiin perustuvia rakettiaseita. Congreve kiinnostui raketeista, joita intialaisen Mysoren kuningaskunnan armeija käytti puolustaessaan Seringapatamia brittejä vastaan vuosina 1792 ja 1799. Congreve onnistui vuonna 1805 kehittämään raketin, joka oli noin metrin mittainen ja johon kuului noin viisimetrinen tasapainottava varsi ja jonka kantomatka oli 1,8 kilometriä. Britannian armeija käytti Congreve-raketteja Napoleonin sodissa muun muassa piirittäessään Boulognea, Kööpenhaminaa ja Danzigia sekä sodassa Yhdysvaltoja vastaan vuonna 1814. Congreve johti itse rakettikomppaniaa Leipzigin taistelussa. Yleensä Congreve-raketit eivät aiheuttaneet merkittävää aineellista vahinkoa viholliselle, mutta niillä oli suuri pelotevaikutus, ja ne lisäsivät kiinnostusta rakettien mahdollisuuksiin aseena. Congreve onnistui myöhemmin parantamaan rakettiensa kantomatkaa ja osumatarkkuutta. Britit käyttivät niitä 1860-luvulle saakka, jolloin tykkien kehitys teki niistä vanhanaikaisia sodankäynnissä. Niitä käytettiin vielä sen jälkeen hätäraketteina meripelastuksessa.
Congreve auttoi Bryan Donkinia kehittämään setelien painamisessa käytettäviä painolaattoja.
Suomenopettajat

Suomenopettajat ry on suomen kieltä opettavien ja alan opiskelijoiden pedagoginen ammattijärjestö, jonka tarkoitus on edistää suomi toisena kielenä -opetusalaa.
Yhdistys on perustettu vuonna 1994, ja vuoteen 2019 saakka sen nimenä oli "Suomi toisena kielenä -opettajat ry". Suomenopettajat on osa Äidinkielen opettajain liittoa. Jäseniä on noin 1000 varhaiskasvattajista yliopisto-opettajiin, ja paikallisyhdistyksiä on kolme: Turussa, Tampereella ja Pohjois-Suomen alueella.
Suomenopettajat vaikuttaa alaansa koskeviin päätöksiin koulutusasteittain toimivien työryhmiensä, muissa järjestöissä ja työryhmissä toimivien edustajiensa sekä kannanottojen kautta. Lisäksi yhdistys järjestää koulutuksia ja julkaisee suomen kielen opetusta tukevia materiaaleja. Jäsenlehti "Suomenopettajat" ilmestyy kolmesti vuodessa.
Harakiri (vuoden 1962 elokuva)

Harakiri () on japanilainen samuraielokuva isännättömäksi jääneestä samuraista vuodelta 1962. Elokuva on "jidaigeki"-draama (aikakausidraama).
Sen on ohjannut Masaki Kobayashi ja musiikin on säveltänyt Tōru Takemitsu.
Elokuva on palkittu Cannesissa tuomariston erikoispalkinnolla.
Juoni.
Klaaninsa sortumisen jälkeen isännätön samurai (Tatsuya Nakadai) saapuu Ii-klaanin kartanoon pyytäen suorittaa rituaalisen itsemurhan (seppuku) tiluksilla. Iin klaanilaiset epäilevät epätoivoisen roninin vain tavoittelevan uutta asemaa ja pyrkivät pakottamaan hänet teloittamaan itsensä mutta aliarvioivat hänen uskomuksensa ja kunniansa.
Elokuva kertoo yksilön toimesta korruptoituneen ja teennäisen järjestelmän edessä.
Uusintaversio.
Hara-Kiri: Death of a Samurai (一命, Ichimei) on elokuvan kolmiulotteinen uusintaversio vuodelta 2011.
Pascual Ortiz Rubio

Pascual Ortiz Rubio (10. maaliskuuta 1877 – 4. marraskuuta 1963) oli meksikolainen kenraali ja poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 5. helmikuuta 1930 – 5. syyskuuta 1932. Hän toimi lähinnä nimellisenä valtionpäämiehenä, kun Plutarco Elías Calles käytti edelleen valtaansa taustalla. Ortiz erosi protestina oikean vallan puutteesta kahden ja puolen vuoden kuluttua valinnastaan.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1852

Yhdysvaltain presidentinvaalit 1852 järjestettiin 2. marraskuuta 1896. Vaalit voitti demokraatti Franklin Pierce haastajanaan whig-puolueen Winfield Scott. Pierce sai äänestyksessä 254 valitsijamiestä Scottin 42 valitsijamiesääntä vastaan. Nämä olivat viimeiset vaalit, joissa whigit toimivat päävastustajana demokraateille.
Tulokset.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1852
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;" | Presidenttiehdokas
! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Puolue
! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Kotiosavaltio
! rowspan="1" colspan="2" style="text-align:left;" | Kansanäänet
! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:center;" | Valitsijamiesäänet
! Määrä
Claes Leonard de la Chapelle

Claes Leonard de la Chapelle (19. maaliskuuta 1833 Helsinki – 14. heinäkuuta 1908 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, juristi ja valtiopäivämies. 
De la Chapellen vanhemmat olivat senaattori, vapaaherra Albrecht Fredrik Richard de la Chapelle ja Anna Charlotta Sacklén. Vapaaherra hänestä tuli isänsä kanssa 1856. De la Chapelle tuli ylioppilaaksi 1849 ja suoritti tuomarintutkinnon 1853, varatuomarin arvon hän sai 1856. Hänestä tuli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1854, kanslisti 1857, kirjaaja ja ylimääräinen viskaali 1859, notaari 1861, protonotaari 1865, apujäsen vuodesta 1865 vuoteen 1868, sihteeri ja asessori 1868 ja hovioikeudenneuvos vuodesta 1873 vuoteen 1888, jolloin hän erosi hovioikeuden palveluksesta. De la Chapelle oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1872, 1877–1878 ja 1882. Hän omisti Tenholassa Lindön tilan vuoteen 1903.
Claes Leonard de la Chapellen veljiä olivat senaattori Frans Richard de la Chapelle ja juristi, valtiopäivämies Karl Viktor de la Chapelle.
Arvada

Arvada on kaupunki Jeffersonin ja Adamsin piirikunnissa Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 106 433. Kaupunki perustettiin 24. elokuuta 1904. Arvadan pormestarina toimii Marc Williams. Kaupunki kuuluu Denverin metropolialueeseen. 
Väestö.
Kaupungin asukkaista 79,8 prosenttia on valkoisia, 13,19 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 2,09 prosenttia aasialaisia. 97,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 40,5 vuotta.
Louis Wolowski

Louis François Michel Raymond Wolowski (1810–1876) oli puolalais-ranskalainen taloustieteilijä ja poliitikko. Hän asettui Puolan kapinan jälkeen 1830-luvulla Pariisiin ja sai Ranskan kansalaisuuden. Hän oli vuodesta 1839 kansantalouden professori Conservatoire national des arts et métiers -tutkimuslaitoksessa, vuodesta 1848 perustuslakia säätävän kansalliskokouksen jäsen. Hänelle myönnettiin 1875 elinikäinen senaattorin arvo. Wolowski osallistui Crédit foncier -pankin perustamiseen.
Free Soil Party

Free Soil Party oli lyhytikäinen puolue, joka toimi Yhdysvalloissa vuosina 1848–1854. Puolue vastusti orjuuden laajentamista uusille läntisille alueille tai uusiin osavaltioihin. Puolue uskoi, että hallitus ei voinut lopettaa orjuutta siellä, missä se jo oli, mutta se voisi rajoittaa sitä uusilla alueilla. 
Puolue asetti Yhdysvaltain entisen presidentin Martin Van Burenin ehdokkaakseen vuoden 1848 presidentinvaaleihin. Vaikka puolue sai vain 10 prosenttia äänistä, se heikensi demokraattista ehdokasta ja edisti Whig-puolueen ehdokkaan Zachary Taylorin valintaa presidentiksi. Puolueen äänimäärä väheni noin 5 prosenttiin vuoden 1852 presidentinvaaleissa, jolloin John P. Hale oli presidenttiehdokas. Siitä huolimatta puolueella oli jäseniä edustajainhuoneessa ja useissa osavaltioiden lainsäädäntöelimissä.
Puolue liittyi vuonna 1854 perustettuun republikaaniseen puolueeseen, joka vastusti myös orjuuden laajentamista uusiin osavaltioihin.
Wolzogen

Wolzogen on muun muassa seuraavien saksalaisten nimi:
Tyhjiö (täsmennyssivu)

Tyhjiö voi viitata johonkin seuraavista:
Centennial (Colorado)

Centennial on kaupunki Arapahoen piirikunnassa Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 100 377. Kaupunki perustettiin vuonna 2001. Centennialin pormestarina toimii Stephanie Piko. 
Väestö.
Kaupungin asukkaista 86,63 prosenttia on valkoisia, 5,05 prosenttia aasialaisia, 2,67 prosenttia afroamerikkalaisia ja 0,34 prosenttia intiaaneja. 3,73 prosenttia asukkaista ei ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 41,2 vuotta.
Harakiri (täsmennyssivu)

Harakiri tarkoittaa seuraavia asioita:
Emilio Portes Gil

Emilio Portes Gil (3. lokakuuta 1890 – 10. joulukuuta 1978) oli meksikolainen diplomaatti ja poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1. joulukuuta 1928 – 4. helmikuuta 1930. Hänet valittiin tehtävään, kun vaalivoittaja Álvaro Obregón oli murhattu. Portes Gil toimi lähinnä nimellisenä valtionpäämiehenä, kun Plutarco Elías Calles käytti edelleen valtaansa taustalla.
Portes Gil sovitteli kirkon ja valtion välistä kiistaa, joka tunnetaan Cristero-kapinana. Presidenttikautensa jälkeen hän toimi maansa suurlähettiläänä Ranskanssa ja Kansainliitossa.
Kuljun kartano (Suoniemi)

Kuljun kartano on Kuloveden rannalla Nokialla entisen Suoniemen kunnan alueella sijaitseva kartano, joka muodostettiin 1670 säteriratsutilaksi. Suoniemen Kuljun ja Kauniaisten kylät annettiin 1641 läänityksenä Ruotsin armeijan ylipäällikölle, sotamarsalkka Herman Wrangelille. Tämän läänityksen peruuttamisen jälkeen perustettiin kyliin Kuljun kartano ja 1690-luvulla Kauniaisten kartano. Kuljun kartanon maat ulottuivat aina Siuronkoskeen saakka, jossa kartanolla oli omistuksessaan vesimyllyjä. Kuljun kartanolla oli useita torppia 1700-luvulta alkaen. Kartanon torpat sijaitsivat Siurossa sekä Järvenjärven ja Jokistenjärven rannoilla. Torpat itsenäistyivät vuodesta 1918 alkaen. Toisen maailmansodan jälkeen kartanon maita pakkoluovutettiin maanhankintalain nojalla siirtoväelle noin 600 hehtaaria, ja uusia maatiloja muodostettiin 48.
Mellinin suku omisti Kuljun kartanon lähes 200 vuoden ajan. Vuonna 1894 kartanon osti maisteri Anton Elving, ja kartano on sen jälkeen ollut Elvingin suvun omistuksessa. Vuonna 1904 Anton Elving perusti Kuljun kartanon yhteyteen Siuron puuhiomon ja Kuljun höyrysahan toiminimellä Anton Elving. Nykyisin Kuljun kartanon omistaa Elving-suvun perillinen Antonia Berglund.
Kuljun kartanon päärakennuksen runko on vuodelta 1767. Kaksikerroksinen klassistyylinen hirsinen päärakennus on rapattu. Päärakennusta korjattiin ja laajennettiin matalimmilla sivurakennuksilla vuosina 1916–1917 arkkitehti Birger Federleyn suunnitelmien mukaan. Kuloveden puolella sijaitsevaa kartanopuistoa reunustavat puurivit ja etelän puolella Porin radan vieressä kuusiaita. Päärakennuksesta kartanon talouspihalle kulkevan kujan varrella on useita talous- ja asuinrakennuksia. Kartanon navetan runko on alun perin muurattu savesta ja kanervista 1740 ja se on verhoiltu tiilillä vuonna 1900. Kartanoon liittyy myös muonamiesten 1920-luvulla rakennettu asuinrakennusryhmä. 
Tampere–Pori-rata ohittaa Kuljun kartanon aivan Kuloveden rannassa. Radalla oli kartanon kohdalla Kuloveden seisake, joka oli toiminnassa radan avaamisesta, vuodesta 1895 vuoteen 1971. Seisake nimettiin Kulovedeksi, koska Riihimäki–Tampere-radalla oli jo ennestään Kulju-niminen rautatieliikennepaikka. Kuloveden liikennepaikan rakennukset on purettu.
Elokuvassa "Mommilan veriteot 1917" (1973) Kuljun kartano esittää Mommilan kartanoa sekä sisä- että ulkokuvissa.
Jósefina Alanko

Jósefina Alanko (Johanna Jessika Josefina Alanko) (s. 1993 Juuka), on suomalainen taidemaalari ja keramiikkataiteilija. Alanko on valmistunut Kankaanpään taidekoulusta 2018. Alanko yhdistää maalauksiinsa eri materiaaleja kuten lankaa ja silikonia. 
Vuonna 2023 Jósefina Alanko valittiin Strabag kunstforumin taidekilpailun viiden parhaan taiteilijan finaaliin Itävallassa Wienissä. Palkinto on yksi Itävallan tärkeimmistä yksityisellä pääomalla perustetuista kuvataiteen tunnustuksista. Alanko voitti kilpailun ensimmäisen sijan.
Żninin piirikunta

Żninin piirikunta () on Puolan piirikunta Kujavia-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 70 190. Piirikunta jakautuu kuuteen maalaiskuntaan, jotka ovat Barcin (sisältää Barcinin kaupungin), Gąsawa, Janowiec Wielkopolski (sisältää Janowiec Wielkopolskin kaupungin), Łabiszyn (sisältää Łabiszynin kaupungin), Rogowo sekä Żnin (sisältää hallintokeskus Żninin kaupungin).
Żninin piirikunnan pinta-alasta arviolta 17,3 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Żninin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 9,3 prosenttia. Luku on huomattavan suuri koko Puolan työttömyysasteeseen verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Żninin piirikunnassa oli 70 190 asukasta, joista 50,5 prosenttia naispuolisia ja 49,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 71 001 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 60 296 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 18,6 prosenttia, työikäisten 60,4 prosenttia ja eläkeikäisten 20,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,1 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 670 lasta.
Rosa Pohjolainen

Rosa Pohjolainen (s. 20. heinäkuuta 2003) on suomalainen alppihiihtäjä. Hän edustaa Hyvinkään Slalomseura Sukkulaa.
Pohjolainen saavutti Lausannen nuorten olympialaisissa 2020 kultaa paripujottelun joukkuekilpailussa Jaakko Tapanaisen kanssa ja hopeaa suurpujottelussa. Lisäksi hän oli seitsemäs pujottelussa ja yhdeksäs alppiyhdistetyssä. Saman vuoden nuorten MM-kilpailuissa Narvikissa hän oli parhaimmillaan alppiyhdistetyssä kahdeksas. Vuonna 2022 hän oli nuorten MM-kilpailuissa joukkuekilpailussa viides, alppiyhdistetyssä kuudes ja pujottelussa seitsemäs. Aiemmin samana vuonna hän kilpaili Pekingin olympialaisissa mutta hänen pujottelukisansa päättyi keskeytykseen ensimmäisessä laskussa.
Pohjolainen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Levillä marraskuussa 2019. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti kolmannessa maailmancupin kilpailussaan Levillä marraskuussa 2020 sijoituttuaan 27:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 14:nneksi Schladmingin pujottelussa tammikuussa 2022.
Pohjolainen loukkaantui tammikuussa 2021 kaaduttuaan harjoituksissa Italiassa. Hänen polvensa eturistiside ja kierukka vaurioituivat ja niiden parantumisen kisakuntoon arvioitiin vievän noin puoli vuotta. Hän palasi kilpailuihin marraskuussa 2021. Kauden 2021–2022 lopulla hän loukkaantui jälleen leikkauskuntoon: huhtikuussa Levillä hänen polvensa ristiside meni poikki. Hänet leikattiin 5. toukokuuta 2022 ja vammasta toipuminen vei niin kauan ettei hän kilpaillut kaudella 2022–2023.
Rosa Pohjolaisen isoveli Jesper Pohjolainen on maajoukkuetason alppihiihtäjä.
Kauniaisten kartano

Kauniaisten kartano on Kuloveden rannalla Kauniaisten kylässä Nokialla entisen Suoniemen kunnan alueella sijaitseva kartano, joka muodostettiin 1690-luvulla ratsutilaksi Hannu ja Kela –nimisistä tiloista. Suoniemen Kuljun ja Kauniaisten kylät annettiin 1641 läänityksenä Ruotsin armeijan ylipäällikölle, sotamarsalkka Herman Wrangelille. Tämän läänityksen peruuttamisen jälkeen perustettiin kyliin 1671 Kuljun kartano ja 1690-luvulla Kauniaisten kartano. Vuonna 1758 kartanon osti evrstiluutnantti Gustaf Adolf Hjärne, joka yhdisti siihen Pöllön, Käyrän ja Pakulan talot sekä pani kylässä alulle isonjaon. Jo vuonna 1761 Hjärne kuitenkin kutsuttiin hattupuolueen edustajana Ruotsin valtaneuvostoon, mikä edellytti pysyvää oleskelua Tukholmassa, ja kartanon uudeksi omistajaksi tuli eversti Augustin Ehrensvärd. Kun Viaporin linnoituksen rakennustyöt sitoivat hänet Helsinkiin, hän myi Kauniaisten kartanon vuonna 1765 Porin rykmentin luutnantti Karl Reinhold von Konowille. Von Konowin jälkeen kartano kuului Aminoffin, von Kraemerin ja Wegeliuksen suvuille.
Kauniaisten kartanolla oli useita torppia 1700-luvulta alkaen. Kartanon torpat sijaitsivat pääosin Kauniaisten peräkylässä sekä Jumesniementien varressa lähellä Hämeenkyrön rajaa. Torpat itsenäistyivät vuodesta 1918 alkaen. Toisen maailmansodan jälkeen kartanon maista pakkoluovutettiin maanhankintalain nojalla siirtoväelle noin 700 hehtaaria, mikä oli lähes puolet kartanon siihenastisesta kokonaispinta-alasta. Peltoalastaan kartano menetti kaksi kolmasosaa. Nykyisin kartanossa kasvatetaan Charolais-rotuista lihakarjaa.
Kauniaisten kartanon on omistanut vuodesta 1896 maanviljelysneuvos Lennart Rosenlewin suku, aiemmin kartanolla oli useita omistajia. Vuonna 1840 kartanoon liitettiin Maurin kartano. Mauri oli 1952-1960 seuraintalona ja siellä toimi kahvila, kauppa ja tori. Nykyisin Mauri on seurakuntatalona ja sen vieressä on Maurinlehdon hautausmaa. 
Kauniaisten kartanon puinen kaksikerroksinen päärakennus koostuu eri-ikäisistä osista, muut kartanon rakennukset ovat peräisin 1900-luvun alkupuolelta. Päärakennus valmistui vuoden 1810 tienoilla ja sen länsisiipi 1821 sekä itäsiipi 1937. Päärakennuksesta talouspihalle johtaa lehmuskuja. Kartanon rakennukset sijaitsevat harjanteella Piikkilänjärven ja etelän puolella olevan peltoaukean välissä. Kartanon talousrakennuksiin kuuluu 1920-luvun klassismia edustava konttorirakennus, suuria tiilisiä karjarakennuksia, vaunuvaja ja mansardikattoisia entisiä muonamiesten asuntoja. Kartanorakennuksia ovat suunnitelleet arkkitehdit Torkel Nordman, Birger Federley (suunnitteli 1910 kartanon suuren tiilinavetan) ja Jarl Eklund. Kartanon 1700-luvulta peräisin olevan puiston suunnittelijoina ovat toimineet Bengt Schalin ja Paul Olsson. Kartanon lähiympäristössä sijaitsee lisäksi puutarhurin asunto, Rajalan koulurakennus vuodelta 1911, Maurin rukoushuone ja Wegeliuksen huvila.
Juovapyrstötanssija

Juovapyrstötanssija ("Pipra fasciicauda") on tanssijoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Juovapyrstötanssija on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa noin 11 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Juovapyrstötanssijakoiraan pää on punainen lukuun ottamatta keltaista otsaa ja kurkkua. Selkä ja siivet ovat mustat ja siivissä on valkoisia laikkuja. Lyhyt pyrstö on väriltään musta ja yläpinnalla on valkoinen poikkijuova. Koiraan rinta on punainen ja vatsa keltainen. Naaraslintu on päästään, selästään ja siivistään oliviivinvihreä ja rinnastaan ja vatsastaan keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Juovapyrstötanssijan levinneisyys ulottuu Perusta Brasiliaan ja Argentiinan pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat galleriametsät ja muut alankojen metsät. Yleensä se liikkuu metsien alakerroksissa.
Barbourin piirikunta (Alabama)

Barbourin piirikunta on piirikunta itäisessä Alabamassa, Yhdysvalloissa. Sen hallinnollinen keskus on Clayton. Se perustettiin vuonna 1832. Piirikunnasa asuu 24 686 asukasta (2019) ja sen väkiluku lasku 2010-2019 välillä 10,1 prosentilla. Barbourin piirikunnan maapinta-ala on 884,88 neliökilometriä, joten väestötiheys on 31 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunta on nimetty Virginian kuvernöörin ja senaattorin James Barbourin (1775-1842) kunniaksi.
Väestö.
Barbourin piirikunnassa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 27 455 asukasta, mutta vuoden 2019 arvion mukaan siellä asuu vain 24 686 asukasta. Kotitalouksia on 9 186, joista 76,1% on tietokone. Väestöstä enemmistö (52,9%) on miehiä. Yli 65-vuotiaita väestöstä on 19,7% ja alle 18-vuotiaita 20,6%. Veteraaneja piirikunnassa asuu 1 561. Ulkomailla syntyneitä on 2,5% koko väestöstä.
Väestönkehitys.
Lähteet:
Bibbin piirikunta (Alabama)

Bibbin piirikunta on Yhdysvaltojen Alabamassa sijaitseva piirikunta, jossa asuu 22 394 asukasta. Se perustettiin 7. helmikuuta 1818 ja sen pääkaupunki on Centreville.
Historia.
Bibbin piirikunta perustettiin 7. helmikuuta 1818 Cahaban piirikunnan nimellä, mikä tuli piirikunnan halkaisevan joen nimestä. Sen nimi muutettiin nykyiseksi vuonna 1820 Alabaman ensimmäisen kuvernöörin, William Wyatt Bibbin, kunniaksi.
Väestö.
Bibbin piirikunnassa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 22 915 asukasta, ja nyt se olisi vuonna 2019 laskenut hieman 22 394 asukkaaseen. Kotitalouksia on 6 840. Keskimäärin yhdessä kotitaloudessa asuu 2,99 ihmistä. Miehiä on piirikunnassa selvä enemmistö (53,3 %). Ulkomailla piirikunnan väestöstä on syntynyt 1,4 %. Väestötiheys piirikunnassa on 36,8 asukasta neliökilometrillä.
Suzuki Vitara

Suzuki Vitara on Suzukin vuodesta 1988 lähtien valmistama automalli, jonka kaksi ensimmäistä sukupolvea ovat erillisrungolle perustuvia katumaastureita ja tämän jälkeiset sukupolvet itsekantavalle korille perustuvia crossovereita. Japanissa mallia on alusta asti myyty nimellä Suzuki Escudo, mutta autolla on ollut myös useita muita nimiä eri markkina-alueilla.
Suzuki Vitara ET/TA (1988–1998).
Ensimmäisen sukupolven malli esiteltiin vuonna 1998 Japanissa Escudo-nimisenä. Yhdysvalloissa mallia myytiin nimillä Suzuki Sidekick, Chevrolet Tracker ja Geo Tracker. Kanadassa mallin nimiä olivat lisäksi GMC Tracker, Asüna Sunrunner ja Pontiac Sunrunner. Espanjassa mallia valmistettiin ja myytiin Vitaran rinnalla nimillä Santana 300 ja 350. Japanin markkinoilla mallia myytiin lisäksi Mazda Proceed Levante -nimisenä.
Alkuperäinen korimalli oli kolmiovinen, ja se oli saatavana myös kangaskattoisena versiona. Vuonna 1990 sen rinnalle esiteltiin lisäksi pidennetty viisiovinen versio. Ensimmäisen sukupolven Vitaraan perustuu myös kaksiovinen, T-top-tyylisellä katolla varustettu Suzuki X-90.
Suzuki Vitara FT/GT (1998–2005).
Toisen sukupolven malli esiteltiin vuoden 1998 alkupuolella viisiovisena korimallina. Kangaskattoinen kolmiovinen versio esiteltiin seuraavana vuonna ja sen kovakattoinen versio puolestaan vuonna 2000. Useimmilla vientimarkkinoilla auto sai nimen Grand Vitara, ja Pohjois-Amerikassa sitä myytiin edelleen nimellä Chevrolet Tracker. Japanissa myös Mazda-merkkinen versio oli yhä saatavana. Toisen sukupolven malliin perustuu pidennetty, seitsemänpaikkainen Suzuki XL-7. Markkina-alueesta riippuen mallinimi vaihteli, esimerkiksi Euroopassa auto tunnettiin nimellä Grand Vitara XL-7.
Vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestistä Grand Vitara sai tulokseksi kolme tähteä viidestä. 
Suzuki Vitara JT (2005–2015).
Kolmannen sukupolven malli muuttui perusrakenteeltaan itsekantavalle korille perustuvaksi. Korimalleina säilyivät kolmi- ja viisiovinen. Uusi XL7 ei enää perustunut Vitaraan, vaan se oli rakennettu General Motorsin kehittämälle Theta-pohjalevylle.
Vuoden 2007 Euro NCAP -kolaritestistä Grand Vitara sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Vuonna 2012 auto sai muun muassa uudistetun etusäleikön ja etupuskurin. 
Suzuki Vitara LY (2015–).
Neljännen sukupolven Vitara esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä lokakuussa 2014. Auto on selvästi edeltäjäänsä pienempi kooltaan, sillä sen kokonaispituus lyheni 30 senttimetrillä. Mallin Grand Vitara -nimestä luovuttiin ja ainoa korimalli on viisiovinen. 
Vuoden 2015 Euro NCAP -kolaritestistä Vitara sai tulokseksi täydet viisi tähteä. 
Pariisin autonäyttelyssä lokakuussa 2018 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Vitara. Suurimmat muutokset kohdistuivat keulan ilmeeseen, jossa esimerkiksi etusäleikköä oli uudistettu.
Knut Uno Axel Samuel von Troil

Knut Uno Axel Samuel von Troil (25. joulukuuta 1831 Nousiainen – 13. maaliskuuta 1905 Pohja) oli suomalainen upseeri ja valtiopäivämies. 
Von Troilin vanhemmat olivat kuvernööri, vapaaherra Samuel Werner von Troil ja Johanna Maria von Kothen ja puolisot vuodesta 1860 Natalia Charlotta Amalia Hisinger (k. 1875) ja vuodesta 1877 Alexandrine Vilhelmina von Guthann (k. 1916). Von Troil tuli ylioppilaaksi 1849. Hänestä tuli nuorempi aliupseeri Suomen kaartiin 1850, portepévänrikki 1851, vänrikki 1853, aliluutnantti ja luutnantti 1854, alikapteeni 1859, kapteeni 1863 ja everstiluutnantti 1868. Sotapalveluksesta hän erosi everstinä 1871. Von Troil toimi Uudenmaan läänin läntisen piirin virkatalontarkastajana 1876–1884 ja oli samalla esikuntaupseeri 1. Uudenmaan tarkk'ampujapataljoonan reservipiirissä vuodesta 1882. Hän sai siirron kantahenkilöstöön everstiluutnanttina 1884, mistä tehtävästä hän erosi 1890. Von Troil oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1867 ja 1877–1878.
Vapaaherra, tilanomistaja ja valtiopäivämies Hjalmar Fridolf Samuel von Troil oli Knut Uno Axel Samuel von Troilin poika. Hänen veljensä ja isänsä kaima Samuel Werner von Troil oli puolestaan senaattori, vapaaherra, keisarin hovin kamariherra ja aateliston maamarsalkka.
Blountin piirikunta (Alabama)

Blountin piirikunta on piirikunta Yhdysvaltain Alabaman osavaltiossa. Sen väkiluku oli vuonna 2019 57 826, ja se olisi noussut 0,9 prosentilla vuoden 2010 väestönlaskennasta, jolloin väkiluku oli 57 322. Väestön mediaani-ikä on 40,8 vuotta. Väestöstä jopa 89,3% äänesti Donald Trumpia Yhdysvaltain 2016 presidentinvaaleissa ja republikaanien kannattajien osuus väestöstä vain nousee jokaisissa vaaleissa. Piirikunta perustettiin vuonna 1818.
Piirikunta on nimetty Tennesseen kuvernöörin Willie Blountin (1768–1835) mukaan.
Historia.
Blountin piirikunta perustettiin 7. helmikuuta 1818 lähes kaksi vuotta ennen kuin Alabamasta tuli osavaltio. Vuonna 1820 piirikunnassa asui vain 2 415 asukasta.
Maantiede.
Blountin piirikunnan pinta-ala on 651 neliökilometriä, josta 5,9 neliökilometriä (0,9%) on vettä.
Aksjonov

Aksjonov on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Caroline von Wolzogen

Caroline Auguste Friederike Sophie von Wolzogen, s. "von Lengefeld" (1763 Rudolstadt – 1847 Jena) oli saksalainen kirjailija. Hän kirjoitti muun muassa anonyymisti julkaistun romaanin "Agnes von Lilien" (1797), jota ansioidensa vuoksi luultiin J. W. Goethen kirjoittamaksi, sekä yksityisten lähteiden perusteella elämäkerran Friedrich Schilleristä (1830). Hänen jälkeenjääneet kirjoituksensa ilmestyivät 1848–1849.
Von Lengefeld (Wolzogen) avioitui 1784 kamarijunkkari Friedrich Wilhelm Ludwig von Beulwitzin kanssa, mutta erosi tästä 1793. Vuonna 1796 hän avioitui Weimarin ylihovimestarin vapaaherra Wilhelm von Wolzogen (k. 1809) kanssa ja eli pitempään kuin Weimarin kirjallinen hovipiiri. Hän oli Schillerin puolison sisar.
Opočno

Opočno on kaupunki Rychnov nad Kněžnoun piirikunnassa Hradec Královén läänissä Tšekin tasavallassa. Kaupungin tärkein nähtävyys on renessanssiaikainen linna joka rakennettiin vuosina 1560–1569 entisen keskiaikaisen linnan paikalle.
Meisner

Meisner on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Bullockin piirikunta

Bullockin piirikunta on Alabamassa sijaitseva piirikunta, jossa asui 10 101 asukasta vuonna 2019. Piirikunta perustettiin vuonna 1866. Piirikunnan pääkaupunki on Union Springs.
Piirikunta on nimetty Edward Courtenay Bullockin (1822-1861), eversti Konfederaation armeijassa, mukaan. 
Väestö.
Bullockin piirikunnan väkiluku oli heinäkuussa 2019 10 101 asukasta, joka oli laskenut vuoden 2010 väestönlaskennasta 7,4 prosentilla, kun väkiluku oli vielä silloin 10 911 asukasta. Kotitalouksia on 3 609 ja keskimäärin yhdessä kotitaloudessa asuu 2,75 ihmistä. Miehiä piirikunnan asukkaista on 54,5%. 65 vuotta täyttäneitä asukkaita oli koko väestöstä 16,9% ja alle 18-vuotiaita oli 20,8%. Piirikunnassa asuu 356 veteraania. 0,9% asukkaista on syntynyt ulkomailla. Väestötiheys on 17,5 asukasta neliökilometrillä.
Elsa Ryti

Elsa Maria Ryti (8. helmikuuta 1895 Huittinen – 16. heinäkuuta 1931 Württemberg, Saksa) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston bakteriologian ja serologian dosentti. Hän oli yksi ensimmäisiä lääketieteelliseen perustutkimukseen omistautuneita suomalaisia naislääkäreitä.
Elsa Rytin vanhemmat olivat tilanomistaja Karl Evert Karlinpoika Ryti (aikaisemmin Mauriala) ja emäntä Ida Vivika Junttila. Hänen vanhempi veljensä oli presidentti Risto Ryti. Elsa Ryti pääsi ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta vuonna 1913. Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1917, lääketieteen lisensiaatiksi 1921 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1924. 
Elsa Ryti oli Suomen sisällissodan jälkeen Tampereella punaisten sotavankileirin lääkärinä toukokuulta 1918 joulukuun loppuun 1918. Lisensiaatiksi valmistuttuaan hän alkoi toimia yksityislääkärinä Helsingissä ja oli Helsingin yleisen sairaalan II sisätautien osastolla avustajalääkärinä ja apulaisopettajana 1921-1923 sekä I sisätautien osastolla assistenttilääkärinä vuodesta 1926 alkaen. Hän työskenteli samanaikaisesti bakteriologis-serologisessa laboratoriossa ja vuonna 1926 hänestä tuli Helsingin yliopiston bakteriologian ja serologian dosentti. Ryti teki opintomatkoja vuonna 1926 Kööpenhaminaan ja vuonna 1927 Pariisiin. Hän julkaisi tutkimuksia ja kirjoituksia lääketieteellisissä julkaisuissa ja käsitteli muun muassa bakteeritautien kemoterapiaa ja pernisiöösin anemian hoitoa. Hän kirjoitti myös yleistajuista terveydenhoitoa käsitelleitä artikkeleita Kotiliesi–lehteen.
Elsa Ryti sairasti keuhkotuberkuloosia, samaan sairauteen oli vuonna 1922 kuollut hänen nuorempi, vuonna 1901 syntynyt sisarensa Hanna. Hänelle tehtiin Suomessa osittainen thoracoplastia eli rintakehänmuovausleikkaus tuberkuloottisen keuhkopussintulehduksen vuoksi. Hän lähti sitten keväällä 1931 Saksaan opinto- ja virkistysmatkalle. Matkan aikana hän oli hoidettavana Württembergissä Schönberg–Neuenburgin tuberkuloosiparantolassa, jossa hänelle tehtiin laajennettu thoracoplastia. Elsa Ryti kuoli leikkausta seuranneena päivänä aivoveritulppaan viittaaviin oireisiin.
Butlerin piirikunta (Alabama)

Butlerin piirikunta on Alabamassa sijaitseva piirikunta. Siellä asuu 19 448 asukasta, joista 53,6% on naisia. Väestötiheys on 27 asukasta neliökilometrillä ja maapinta-ala on 776,83 neliökilometriä. Piirikunta perustettiin 13. joulukuuta 1819 ja sen pääkaupunki on Greenville.
Piirikunta on nimetty William Butlerin (1759-1818), kapteeni Creek-sodassa, mukaan.
Väestö.
Butlerin piirikunnassa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 20 947 asukasta. Kuitenkin vuoden 2019 arvion mukaan väkiluku olisi laskenut 7,1 prosentilla 19 448 asukkaaseen. Kotitalouksia piirikunnassa on 6 708. Yli 65-vuotiaita väestöstä on 20,8% ja alle 18-vuotiaita 22%. Veteraaneja on 1 174 ja ulkomailla syntyneiden osuus väestöstä on 1,4%. Asukkaiden mediaani-ikä on 40,7 vuotta, joka on korkeampi kuin Alabaman mediaani-ikä (37,8 vuotta).
Luettelo Indonesian lentoasemista

Tämä on luettelo Indonesian lentoasemista.
Indonesian pääkaupungin Jakartan päälentokenttä on Soekarno-Hattan kansainvälinen lentoasema, joka sijaitsee Tangerangin kaupungissa. Denpasarissa sijaitseva Ngurah Rain kansainvälinen lentoasema valittiin maailman kolmanneksi parhaaksi lentoasemaksi vuonna 2016.
Kansainväliset lentoasemat.
Indonesian ilmailuviranomaisen koostama lista Indonesian kansainvälisistä lentoasemista.
Paikallislentoasemat.
Seuraavat 17 lentokenttää menettivät kansainvälisen kentän statuksen huhtikuussa 2024.
Yogyakartan kansainvälinen lentoasema

Yogyakartan kansainvälinen lentoasema (, ) on Kulon Progon hallintoalueella, Jaavan saarella, Indonesiassa sijaitseva kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee noin 45 kilometrin päässä Yogyakartan kaupungista ja 60 kilometrin päässä yhdestä maan suosituimmista nähtävyyksistä Borobudurin temppelistä. Lentoasemaa operoi valtio-omisteinen yritys PT Angkasa Pura I. Lentoasemalta on Indonesian sisäisiä lentoja sekä muutamia lentoja ulkomaille, kuten Malesiaan ja Singaporeen. 
Lentoasema valmistui 20 kuukaudessa ja aukesi virallisesti maaliskuussa 2020 korvaten aikaisemmin alueen pääkenttänä toimineen Adisutjipton kansainvälisen lentoaseman. Samalla myös vanhaa kenttää käyttäneet lentoyhtiöt Garuda, Citilink, Lion Air ja Batik Air siirsivät toimintansa uudelle kentälle. Lentoaseman kapasiteetti on 20 miljoonaa matkustajaa vuodessa. Kokoa matkustajaterminaalilla on 219 000 neliömetriä. Kiitotien pituus on 3 250 metriä. Indonesian presidentti Joko Widodo vihki kentän käyttöön elokuussa 2020, useamman kuukauden sen käyttöönottamisen jälkeen.
Lentoasemalta kulkee linja-auto Yogyakartaan sekä myös läheiselle Wojon juna-asemalle. Juna-asemalta on matkaa lentoasemalle noin 15 minuuttia. Junarata valmistui kaupungista lentokentälle saakka vuonna 2021.
Tilat ja infrastruktuuri.
Uuden lentoaseman odotetaan vastaanottavan 20 miljoonaa matkustajaa vuodessa sen valmistumisen jälkeen. Lentokenttä on varustettu maanjäristysten, tsunamien ja äärimmäisten sääilmiöiden varalta varhaisella havaintojärjestelmällä. Lentokenttä on suunniteltu kestämään maanjäristyksiä, joiden voimakkuus on 8,8 Richterin asteikolla, ja 12 metriä korkean vuorovesiaallon. Lentokenttärakennuksen sisällä on kriisiasema, ja saapuvien terminaalia voidaan käyttää erityistilana katastrofien lieventämiseen ja evakuoimiseen tsunamin sattuessa.
Lentokenttää rakennetaan kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa lentokentän terminaali on kooltaan 130 000 neliömetriä ja kapasiteetti on 15 miljoonaa matkustajaa vuodessa. Lentokentän kiitotien mitat ovat 3 250 × 45 metriä, ja se voi palvella laajarunkokoneita, kuten Boeing 777 ja Airbus A380. Toisessa vaiheessa lentokenttäterminaalia laajennetaan 195 000 neliömetriin, jolloin kapasiteetti on jopa 20 miljoonaa matkustajaa vuodessa. Kiitotien pituutta jatketaan 350 metrillä 3 600 × 45 metriä leveäksi asematason kanssa, johon voi pysäköidä 45 lentokonetta.
Tulevaisuuden suunnitelmissa on myös muuttaa lentokenttäalue lentokenttäkaupungiksi, niin kutsutuksi aerotropolikseksi, joka yhdistää logistiikka-alueet, teollisuusalueet ja turistialueet yhdeksi integroiduksi talousalueeksi. Lentokentällä on esillä erilaisia koristeita ja taideteoksia, jotka tuovat esille paikallista kulttuuria.
Kritiikki.
Monet perheet eivät suostuneet myymään maitaan uuden lentoaseman rakentamisen tieltä ja veivät asian myös oikeuteen. Alun perin vastustajia oli tuhansia, mutta muut paitsi 86 perhettä lopettivat taistelun päästyään sopimukseen.
Congreve-raketti

Congreve-raketti oli 1800-luvun sodankäynnissä käytetty rakettiase. Se nimettiin keksijänsä, brittiläisen Sir William Congreven mukaan.
Kuvaus.
Congreve-raketti muodostui rautaisesta sylinteristä, jonka sisältämä ruuti lennätti syttyessään raketin ilmaan. Lisäksi rakettiin kuului usean metrin pituinen lentoa tasapainottava varsi, ja se laukaistiin telineestä. Rakettien koko vaihteli huomattavasti: pienet ja keskikokoiset painoivat 3–19 kilogrammaa, mutta myös yli satakiloisia valmistettiin. Congreve-raketin kantomatka oli 0,8–3,2 kilometriä. Rakettia voitiin käyttää palopommina tai vihollisten surmaamiseen. Paloraketit saattoivat sisältää hartsin, rikin, salpietarin ja antimonin seosta tai vaikesti sammutettavaa fosforiseosta, joka sytyttyään levisi taistelukärkeen puhkottujen reikien kautta. Osassa raketeista oli ruudilla täytettyjä pieniä onttoja puukappaleita, joita lensi ympäriinsä jo ilmalennon aikana. Aikalaisissa herättämästään kauhusta huolimatta Congreve-rakettien osumatarkkuus oli heikko, ja ne osuivat harvoin aiottuun kohteeseen.
Historia.
Congreve-rakettien innoittajana toimivat raketit, joita intialainen Mysoren kuningaskunta käytti sotiessaan Britanniaa vastaan 1790-luvulla. Niitä päätyi brittien haltuun heidän vallattuaan Mysoren pääkaupungin Seringapatamin vuonna 1799. Britannian kuninkaalliseen tykistöön kuulunut William Congreve alkoi kehittää uutta rakettia vuonna 1804, ja kaksi vuotta myöhemmin hän sai 14-kiloisen raketin lentämään 2,7 kilometriä. Britannian armeija käytti Congreve-raketteja useissa Napoleonin sotien taisteluissa, ensi kerran pommittaessaan vuonna 1806 Boulognea. Britit käyttivät niitä myös Kööpenhaminan pommituksessa (1807) sekä Leipzigin (1813) ja Waterloon taisteluissa (1815). Kööpenhaminassa pääosin Congreve-rakettien sytyttämät tulipalot polttivat neljänneksen kaupungista. Vuoden 1812 sodassa ne olivat sekä brittien että yhdysvaltalaisten käytössä. Tykkien kehitys teki niistä lopulta aseina vanhanaikaisia, mutta niille oli sen jälkeenkin käyttöä hätäraketteina meripelastuksessa.
Vuoden 1812 Baltimoren taistelussa britit pommittivat Congreve-raketeilla Fort McHenryn linnoitusta. Taistelua kuvaa Francis Scott Keyn sepittämä Yhdysvaltain kansallislaulu ”The Star-Spangled Banner”, jonka ensimmäisessä säkeistössä viitataan ”rakettien punaiseen loimuun” ("the rockets’ red glare"). Suomessa Congreve-raketteja käytettiin vuosien 1854–1855 Oolannin sodassa, jossa brittilaivasto tulitti niillä Suomen rannikkokaupunkeja.
Alexander Heubel

Alexander Heubel tai Aleksandrs Heibels (9. huhtikuuta 1813 Limbaži - 22. tammikuuta 1847 Riika) oli latvialainen, kansallisuudeltaan baltiansaksalainen taidemaalari. Tyylisuunnaltaan hän edusti romantiikkaa.
Taiteellisen alkuopetuksensa Heubel sai kotikaupungissaan muotokuvamaalari Georg Heinrich Büttneriltä. Hän pääsi jatkamaan opintojaan Dresdeniin ja Düsseldorfin taideakatemiaan. Opintojen kustannuksissa auttoi riikalainen kauppias ja taiteen ystävä Friedrich Wilhelm Brederlo. Erityisesti Düsseldorfissa suoritetut opinnot olivat Heubelin kehitykselle tärkeitä. Hänen opiskeluaikanen päätyönsä on Raamatun kertomuksiin perustuva "Mooses, Aron ja Hur" . 
Vuonna 184 Heubel matkusti opiskelukaverinsa kanssa Roomaan. Roomassa hän maalasi keisarinna Alexandran tilaamia maalauksia. Vuodelta 1845 on merkintä, että Heubel oli sairastunut. Sairautena oli tuberkuloosi. Hän matkusti takaisin Riikaan, missä maalasi omakuvansa.
Brachyta

Brachyta on sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu 14 lajia. Suomessa suvun lajeista on tavattu vain juomujäärä ("Brachyta interrogationis").