tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eero Enberg

Eero Ludvig Enberg (19. toukokuuta 1874 Perniö – 11. joulukuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen komisario ja myöhemmin yksityisetsivä.
Enberg kävi Turun klassillista lyseota ja toimi sitten maanviljelijänä Angelniemellä ja Halikossa 1894–1902. Hän oli Turun poliisilaitoksella kirjurina 1903–1904, notaarina 1904-1909 ja apulaisrikosasiain komisariona 1909–1911. Enberg oli sen jälkeen Helsingin poliisilaitoksella rikosasiain komisariona ja etsivän osaston päällikkönä sekä miehistön opettajana vuoteen 1917 saakka. Vuosina 1918–1919 hän oli kauppa- ja teollisuuskomissionin oikeudellisen osaston komisariona. Vuonna 1917 Enberg perusti komisario Koskisen kanssa yksityisen asianajo- ja etsivätoimiston Enberg &amp; Koskinen ja vuonna 1924 hän perusti Helsinkiin oman toimistonsa Oy Eero Enbergin etsivä-, asianajo- ja vartiointitoimiston, jota hän piti kuolemaansa saakka. 
Enberg teki opintomatkoja Kööpenhaminaan ja Tukholmaan. Turussa ollessaan hän laati "Oppikirjan poliisimiehistölle". Angelniemellä asuessaan Enberg oli muun muassa kunnallislautakunnan varapuheenjohtajana ja Salossa Salon Säästöpankin hallituksen jäsenenä.
Eero Enberg kuoli 59-vuotiaana joulukuussa 1933 pitkän sairauden jälkeen. Enberg on haudattu Malmin hautausmaalle.
International Motors

International Motors, LLC (aiemmin Navistar International Corporation) on yhdysvaltalainen holdingyhtiö, joka on International Harvesterin seuraaja. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Illinois’n osavaltion Lislessä. International Motors valmistaa alayhtiöidensä kautta International-brändin kuorma-autoja ja IC Bus -brändin linja-autoja. Vuonna 2021 International Motorsin (sillloisen Navistar Internationalin) osti Traton, jonka taas omistaa Volkswagen Group.
Matikkahirviöt

Matikkahirviöt (engl. Monster Math Squad) on Jeff Rosenin tuottama kanadalainen animaatiosarja, jonka on luonut CBC:n ja DHX Median sijasta. Sarjaan on tuotettu kaksi kautta. Sarjan päähahmot ovat Max, Lilja ja Pöö, jotka auttavat, ratkaisevat pulmat ja ongelmat. Suomessa sitä on esittänyt Yle TV2-kanavalla 29. toukokuuta 2013 lähtien.
A. Wess Mitchell

A. Wess Mitchell (s. 1977) on yhdysvaltalainen politiikan tutkija ja virkamies. Hänen erikoistumisalueitaan ovat kansainvälinen turvallisuus, transatlanttiset suhteet, alueellisen konfliktin hallinta, strateginen vakaus ja asekontrolli.
Mitchell sai kandidaatin arvon historiassa Texas Tech Universitysta ja maisterin arvon Georgetownin yliopiston Edmund A. Walsh School of Foreign Servicesta. Filosofian tohtorin arvonsa hän sai politiikan tutkimuksessa Freie Universität Berlinin Otto-Suhr-Institut für Politikwissenschaftista. Mitchell toimi vuosina 2017–2019 Yhdysvaltain apulaisulkoministerinä Euroopan ja Euraasian asioissa. Tässä asemassa hän oli vastuussa Yhdysvaltain suhteista NATO-, EU- ja ETYJ-maihin, Venäjään, Kaukasuksen maihin sekä Turkkiin. Mitchell oli mukana perustamassa Center for European Policy Analysista (CEPA). Hän on toiminut sen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana. Lisäksi hän on toiminut muun muassa Yhdysvaltain ulkoministerin vanhempana neuvonantajana ja United States Institute of Peacen vanhempana neuvonantajana. Vuoden 2012 presidentinvaalikampanjassa Mitchell kuului Mitt Romneyn kansalliseen turvallisuusryhmään.
Mitchellin kirjoihin kuuluvat "Unquiet Frontier: Rising Rivals, Vulnerable Allies and the Crisis of American Power" (Jakub J. Grygielin kanssa) ja "The Grand Strategy of the Habsburg Empire" (2018). Hänen kirjoituksiaan on julkaistu muun muassa "The Wall Street Journalissa", "Foreign Affairsissa", "Washington Postissa", "The American Interestissä", "The National Interestissä", "Orbisissa" ja "Internationale Politikissa". Marraskuussa 2023 Mitchell arvioi artikkelissaan "Foreign Policyssa", että Yhdysvallat saattaisi hävitä potentiaalisen kolmannen maailmansodan. Hän korosti Ukrainan, Israelin ja Taiwanin aseistamisen tärkeyttä. Hän ehdotti ratkaisuksi kiristyneeseen maailmanpoliittiseen tilanteeseen muun muassa sosiaaliturvajärjestelmän leikkauksia ja rahan ohjaamista sotateollisuuteen sekä siviiliteollisuuden hyödyntämistä sotilaallisiin tarkoituksiin. Lisäksi hän ehdotti tuotantoa helpottavia muutoksia ympäristölakeihin.
Mitchell on kuudennen sukupolven texasilainen, mutta asuu perheensä kanssa Virginian osavaltiossa. Hänelle on myönnetty Slovakian tasavallan ulkoministerin kultamitali, Unkarin ansioritarikunnan komentajan risti ja Puolan tasavallan ansioritarikunnan upseerin risti. Lisäksi Mitchell on saanut Stanton Foundationin palkinnon kirjoittajana soveltavan historiantutkimuksen alueella.
Cyrtodactylus gordongekkoi

Cyrtodactylus gordongekkoi on harvinainen väliamerikkalainen matelija. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Lisko tunnetaan ainoastaan Indonesian Lombokin saarelta. Sitä on löydetty ikivihreästä metsästä, ihmisasutuksen raunioilta ja puronvarsien kivilohkareilta.
Se on nimetty vuonna 1996 "Wall Street – rahan ja vallan katu" -elokuvan päähenkilön Gordon Gekon (jota esitti Michael Douglas) mukaan.
David Unaipon

David Unaipon (28. syyskuuta 1872 Point McLeay Mission, Etelä-Australia, Australia – 7. helmikuuta 1967 Tailem Bend, Etelä-Australia) oli australialainen aborginaalitaustainen keksijä, kirjailija ja aktivisti. Hänen kuvansa löytyy 50 dollarin arvoisesta Australian dollarin setelistä.
Unaipon oli kehittänyt vuoteen 1944 mennessä yhdeksän keksintöä patentoitavaksi, muttei kyennyt viimeistelemään patenttihakemuksia rahan puutteen vuoksi. Hän puhui usein aboriginaalien tasa-arvon puolesta ja kirjoitti aboriginaaleista kertovan kirjan vuonna 1927, minkä myötä hänestä tuli ensimmäinen australialainen aboroginaalikirjailija.
Venezuelan keskusyliopisto

Venezuelan keskusyliopisto () on Venezuelan vanhin yliopisto. Samalla se on yksi läntisen pallonpuoliskon vanhimmista yliopistoista. Se perustettiin nimellä Colegio Santa Rosa de Lima vuonna 1673, mutta yliopiston aseman se sai virallisesti vasta vuonna 1721. Tällöin sen nimi oli Universidad Real y Pontificia de Caracas (Caracasin kuninkaallinen ja paavillinen yliopisto).
Venezuelan keskusyliopisto koostuu yhdestätoista tiedekunnasta. Vuonna 2016 sen opiskelijoiden määrä oli 62 539. Venezuelan keskusyliopiston pääkampukseksi suunniteltiin 1940-luvulla maan pääkaupungissa Caracasissa sijaitseva Ciudad Universitaria de Caracas. Sen arkkitehti oli Carlos Raúl Villanueva, ja rakennus pääsi UNESCO:n maailmanperintölistalle vuonna 2000. Venezuelan keskusyliopistolla on tiloja myös Maracayn kaupungissa. Venezuelan keskusyliopisto pääsi vuodelle 2024 laaditussa QS World University Rankings -vertailussa 637. sijalle.
Venezuela julistettiin itsenäiseksi Venezuelan keskusyliopistolle silloin kuuluneessa kappelissa vuonna 1811. Nykyään kyseinen rakennus tunnetaan nimellä Palacio Municipal de Caracas. Monet Venezuelan presidenteistä sekä johtavista poliitikoista, tieteilijöistä ja liike-elämän vaikuttajista opiskelivat Venezuelan keskusyliopistossa.
Palataalinen nasaali

Palataalinen nasaali on konsonanttiäänne, joka esiintyy muun muassa tšekin, ranskan, italian ja espanjan kielissä. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkki on [ɲ].
Ranskan ja italian kielissä palataalinen nasaali kirjoitetaan kirjainyhdistelmällä "gn". Espanjan kielessä sillä on oma kirjaimensa: suurena kirjaimena Ñ, pienenä ñ.
Vipera anatolica

Vipera anatolica on harvinainen kyykäärmeiden heimoon kuuluva matelija. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Sitä on tavattu vain Kohu Dagissa, Turkin Anatoliassa.
Sen pituus kuonosta peräaukkoon on alle 40 cm, ja häntä lisää pituutta alle 6 cm.
Marapi

Marapi on tulivuori Indonesiassa Sumatran saaren länsiosissa. Se on Sumatran aktiivisin tulivuori, ja se on purkautunut viimeksi vuonna 2023.
Marapin huippu on 2 885 metrin korkeudessa, ja se nousee yli 2 kilometriä korkeammalle kuin sitä ympäröivä Bukittinggin tasanko. Tulivuoren huippu on melko leveä, ja siellä on useita osittain toistensa kanssa lomittuvaa kraatteria 1,4 kilometriä leveässä kalderassa.
Marapin tiedetään 1700-luvun jälkeen purkautuneen 66 kertaa. Sen purkaukset ovat räjähtävyydeltään pääsääntöisesti pieniä tai kohtalaisia. Joulukuussa 2023 Marapin purkauksessa kuoli ainakin 23 retkeilijää.
Marapia ympäröivä tasanko on vulkaanisen tuhkan seurauksena varsin hedelmällistä, ja siksi kymmenen kilometrin säteellä siitä asuu noin 250 000 ihmistä.
Karjalan jumalat – Uskontotieteellinen tutkimus

Karjalan jumalat – Uskontotieteellinen tutkimus on Martti Haavion kirjoittama ja WSOY:n vuonna 1959 julkaisema tietokirja, joka käsittelee Karjalan alueen muinaisuskoa ja mytologiaa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisi teoksen uudistetun laitoksen vuonna 2020. Teos on yksi Haavion klassikkoteoksista. Se avaa muinaisten karjalaisten kiehtovan mielenmaisemaa; millaisia olivat heidän vanhat jumalansa ja kuinka ne hallitsivat ihmisten elämää. Kirjassa Haavio käsittelee muun muassa kekriä ja siihen liitettyjä uhrimenoja. Lisäksi hän kertoo, miten Karjalan jumalat liittyvät kristillisiin pyhimyksiin. Teos esittelee myös yhteyksiä karjalaisen muinaisuskon ja muiden vanhojen kulttuurien legendojen välillä. Filosofian tohtori Ulla Piela on kirjoittanut uudistettuun laitokseen jälkisanat.
Høylandetin kirkko

Høylandetin kirkko () on Høylandetin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1860.
Murrieta

Murrieta on Riversiden piirikunnassa Etelä-Kaliforniassa sijaitseva yhdysvaltalainen kaupunki.
Espanjalainen Esequial Murrieta osti nykyisen Murrietan alueelta 1800-luvulla laaksoisen maa-alueen aikoessaan siirtää lammastilansa toiminnan sinne keskisestä Kaliforniasta. Hän kuitenkin päätti palata Espanjaan avioituakseen ja luovutti alueen nuoremman veljensä Juanin hallintaan. Juan Murrieta toi laaksoon vuonna 1873 noin 100 000 lammasta. Murrietaan tuli rautatieyhteys vuonna 1882, ja vuoteen 1890 mennessä siitä kasvoi 800 ihmisen asuttama asutuskeskus. Junayhteys katkesi vuonna 1935, mutta viisikymmentä vuotta myöhemmin Interstate 15 -tie laajeni Murrietaan, jolloin voimakas kasvu käynnistyi uudelleen. Kaupungin aseman Murrieta sai 1. heinäkuuta 1991. Tuolloin asukkaita oli yli 24 000; vuonna 1980 Murrietassa oli ollut arviolta vain noin 2 200 asukasta. Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan Murrietan asukasluku oli jo 110 949. Murrietan vetovoimatekijöihin ovat kuuluneet Kalifornian mittapuilla suhteellisen matalat elinkustannukset ja yhdet Etelä-Kalifornian matalimmista rikosluvuista.
Murrietan tunnettuihin asukkaisiin on kuulunut siellä syntynyt ja varttunut golfaaja Rickie Fowler.
Christian Günther Bernstorff

Christian Günther Bernstorff (3. huhtikuuta 1769 Kööpenhamina, Tanska – 28. maaliskuuta 1835 Berliini, Preussin kuningaskunta) oli tanskalainen kreivi ja maan ulkoministeri vuosina 1797–1810. Hänen seurasi virassa isäänsä Andreas Peter Bernstorffia. Napoleonin sotien aikana Bernstorff pyrki pitämään maansa neutraalina, mutta Englannin hyökättyä Kööpenhaminaan Tanska ajautui sotaan Englantia vastaan Ranskan puolella. Bernstorff vastusti tätä ja erosi virasta 1810, minkä jälkeen hänestä tuli Tanskan ulkoministeri Wienissä 1811–1816. Vuonna 1818 hänestä tuli Preussin ulkoministeri.
Bernstorff

Bernstorff on tanskalainen saksalaisperäinen aatelissuku, joka tunnetaan 1300-luvulta alkaen.
Natur og Ungdom

Natur og Ungdom (lyh. NU) on Norjan luonnonsuojeluliiton nuorisotoiminnasta vastaava ympäristöjärjestö, joka on perustettu vuonna 1967. Vuonna 2017 järjestöllä oli noin 8 000 jäsentä.
Sven Strandén

Sven ”Svenkka” Strandén (18. huhtikuuta 1943 Espoo – 11. joulukuuta 2012 Loviisa) oli suomalainen ruotsinkielinen toimittaja. Hän kirjoitti kirjan "Anna anteeksi eno että katosin", jossa hän kertoo sapattivuodestaan Etelä-Euroopassa sekä kirjan "Onko isillä drakula", joka kertoo alkoholiongelmista. Strandén sai Topelius-palkinnon 2005. Hän teki paljon radio- ja televisiotyötä.
Sara McLanahan

Sara Frances McLanahan (o.s. "Smith"; 27. joulukuuta 1940 Tyler, Texas – 31. joulukuuta 2021 Manhattan, New York, New York) oli yhdysvaltalainen sosiologi.
McLanahan syntyi paikallista öljy-yhtiötä johtaneen Norman Smithin ja kotiäiti Iredell Smithin (o.s. Brown) lapsena. Hän kävi Tylerin Robert E. Lee High Schoolia (sittemmin Tyler Legacy High School). Hän oli myös lahjakas pianisti ja vietti yhden kesän opiskellen Aspenin musiikkijuhlilla Coloradossa. Opiskeltuaan Millbrookin Bennett Junior Collegessa McLanahan eteni Smith Collegeen. Siellä hän vietti vuoden, kunnes keskeytti opintonsa vuonna 1962 ja meni naimisiin Ellery McLanahanin kanssa. Pariskunnalle syntyivät lapset Sara, Ellery ja Anna Bell. Perhe muutti Texasin Houstoniin, mutta pariskunta erosi vuonna 1972 ja McLanahanista tuli yksinhuoltaja. Hän palasi opintojen pariin ja valmistui Houstonin yliopistosta kandidaatin arvolla sosiologiassa vuonna 1974. Maisterin ja tohtorin oppiarvonsa sosiologiassa McLanahan suoritti Texasin yliopistossa, Austinissa. Tohtoriohjelman jälkeistä työtä hän teki vuonna 1979 Wisconsinin yliopistossa, johon hän jäi assistant professor -asemassa, kunnes sai siellä täyden professuurin vuonna 1989. McLanahan alkoi keskittyä yksinhuoltajaäitien tutkimiseen. Hän myös tapasi Wisconsinin yliopistossa tutkija Irwin Garfinkelin, jonka kanssa meni naimisiin vuonna 1982.
McLanahan siirtyi vuonna 1990 Princetonin yliopistoon, jossa hän oli perustamassa Bendheim-Thoman Center for Research on Child Wellbeingiä. Hän teki miehensä Irwin Garfinkelin ja Columbian yliopiston tutkija Ron Mincyn kanssa tunnetuimman työnsä, "Fragile Families and Child Wellbeing Study" (1988). McLanahan havaitsi yksinhuoltajuuden yhteyden taloudellisiin ja sosiaalisiin ongelmiin. Hän myös totesi kognitiivisten ja sosiaalisten erojen taustoiltaan eroavien lapsiryhmien välillä olleen suurenemassa. Hän edistikin julkisia mielenterveyspalveluita ja kaikille lapsille saavutettavissa olevaa terveydenhuoltoa. McLanahanin julkaisujen joukossa on myös teos "Growing Up With a Single Parent" (1995). McLanahan tuli vuonna 2019 valituksi Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäseneksi. Hän kuoli keuhkosyöpään 81-vuotiaana.
Escuintla

Escuintla on Guatemalan etelärajalla ja Tyynen valtameren rannikolla sijaitseva kunta ja kaupunki. Se on samannimisen departementin pääkaupunki.
Escuintlan kunnan pinta-ala on 4 384 neliökilometriä ja arvioitu asukasluku noin 200 000. Sen etäisyys Guatemalan pääkaupunki Ciudad de Guatemalaan on 56 kilometriä. Kaupunki sijaitsee 347 metrin korkeudessa merenpinnan yläpuolella. Nahuat perustivat Escuintlan esikoloniaalisella aikakaudella, jolloin se tunnettiin nimillä Ytzcuintlan ja Escuintepeque.
Tieteen politisoituminen

Tieteen politisoituminen tarkoittaa tieteen yhdistymistä politiikan pyrkimyksiin. Tieteen ja politiikan suhde on ollut historian saatossa monimutkainen ja jatkuvassa muutoksessa. Perinteisesti tiede ja politiikka on pyritty irrottamaan toisistaan erillisiksi alueiksi, mutta tieteentutkimuksessa on 1970-luvulta lähtien ryhdytty kyseenalaistamaan arvovapauden ja epäpoliittisuuden todellista mahdollisuutta. Tästä näkökulmasta aiheesta on kirjoittanut muiden muassa filosofi Bruno Latour.
Muun muassa 1950-luvulla lukuisat fyysikot olivat aktiivisia kannanottajia keskustelussa ydinaseista. Sittemmin tutkijat ovat usein ottaneet kantaa muun muassa ympäristöpolitiikan kysymyksissä ja väestönkasvuun liittyvissä ongelmissa. Fyysikko William Happer on pitänyt tieteen politisoitumista vääjäämättömänä hallitusten rahoittaessa tieteellistä tutkimusta. Hän on katsonut kansanterveyden, kansallisen turvallisuuden ja työllisyyden edistymisen ilmentävän "normaalia politisoitumista", mutta nostanut esimerkiksi vahingollisesta tieteen politisoitumisesta Neuvostoliiton vainot ja Trofim Lysenkon työn. 2020-luvulla tutkijoiden poliittisuutta on puolustettu muun muassa "Nature"-lehden pääkirjoituksessa poliitikkojen haastettua tieteellisten tutkimusten tuloksia muun muassa ilmastonmuutosta ja koronapandemiaa koskevissa asioissa. Esimerkiksi Donald Trumpin ja Jair Bolsonaron esittämiä näkemyksiä näistä aiheista on kritisoitu tieteellisen tiedon väheksynnästä. Yhdysvalloissa useiden muiden tekijöiden ohella tieteen politisoitumisen on arvioitu lisänneen sekä COVID-19-tartuntojen että -kuolemien määrää suhteessa verrokkimaihin.
Esimerkkeinä tieteen politisoitumisesta on esitelty myös muiden muassa eugeniikka ja älykäs suunnittelu. 1950-luvulla tupakkateollisuus aloitti pyrkimyksen poliittiseen vaikuttamiseen tuomalla esiin sanomaa epävarmuudesta tupakoinnin haittoihin viitanneista tieteellisistä havainnoista.
Charlesjoki

Charlesjoki on Massachusettsin osavaltion itäisissä osissa Yhdysvalloissa sijaitseva joki. Se saa alkunsa Hopkintonista Middlesexin piirikunnan eteläisistä osista ja laskee Bostonin satamaan. Charlesjoen pituus on hieman yli 130 kilometriä, joten se on pisin kokonaan Massachusettsin osavaltion rajojen sisällä virtaava joki.
Charlesjoen valuma-alue on 795 neliökilometriä, josta yli 78 neliökilometriä on kosteikkoa. Kosteikossa esiintyy harvinaisia kasvilajeja, kuten appalakkienalppiruusu, "arethusa bulbosa" ja "bolboschoenus fluviatilis". Eläinlajeista siellä esiintyvät muiden muassa koirasalamanteri ja pisarakilpikonna. Charlesjoen Bostonin satamaa lähellä sijaitseva alue on padottu, mutta yhteys satamaan on rakennettu suluilla. 1800-luvun puolessavälissä suuri osa joensuun soisesta alueesta eli Back Baysta täytettiin. Osassa tästä maa-alueesta sijaitsee Bostonin Charlesbank Park. Joella alettiin vuonna 1965 järjestää joka syksy kaksipäiväistä soututapahtuma The Head of the Charlesia.
Diabetologia

Diabetologia on lääketieteen osa-alue, joka tutkii diabetesta sekä sen diagnostiikkaa, hoitoa ja seurantaa. Diabetologiksi kutsutaan lääkäriä tai endokrinologian tutkijaa, joka on saanut erikoiskoulutusta tai hankkinut erityistä ammatillista kokemusta diabeteksesta.
Suomessa diabetologeja edustaa Suomen Diabetestutkijat ja Diabetologit ry. Esimerkiksi Saksassa diabetologin muodollisen pätevyyden osoittaa Saksan diabetesliiton myöntämä sertifikaatti. Euroopan tasolla diabetologiaa edistää European Association for the Study of Diabetes, joka myöntää muun muassa Claude Bernard -palkintoa tunnustuksena innovatiivisesta johtajuudesta ja elinikäisistä saavutuksista diabeteksen tutkimuksen alalla.
Diabetologian alan tieteellisiin julkaisuihin lukeutuvat "Diabetology", "Journal of Diabetology" ja European Association for the Study of Diabetesin "Diabetologia". Diabetologian alan historiaa on käsitelty muun muassa V. Jörgensin ja M. Portan toimittamassa teoksessa "Unveiling Diabetes – Historical Milestones in Diabetology" (Karger Publishers, 2020).
Diabetologian uranuurtajiin kuului Elliott P. Joslin, joka muun muassa loi ensimmäisen diabetesrekisterin ja käynnisti diabeteksen epidemiologisen tutkimuksen.
Elliott P. Joslin

Elliott Proctor Joslin (1869 Oxford, Massachusetts – 1962 Brookline, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen lääkäri, joka erikoistui varhain diabetekseen ja eteni diabetologian tutkimusalan uranuurtajaksi.
Joslin opiskeli Yalen yliopistossa ja Harvard Medical Schoolissa. Hänen opiskeluaikoinaan hänen tätinsä Helen sai diabeteksen diagnoosin. Lisäksi Joslin sai opiskeluaikoinaan tehtäväkseen diabeteksesta kärsineen opiskelijan hoitamisen. Vuonna 1898 hän tapasi ensimmäisen potilaansa vanhempiensa asunnossa, jossa hän harjoitti lääkärin ammattia vuoteen 1905. Myös Joslinin äidillä todettiin diabetes vain vuosi Joslinin lääkärin uran alkamisen jälkeen. Joslin aloitti luettelon keräämisen omista potilaistaan, mistä sai alkunsa maailman ensimmäinen diabetesrekisteri. Vuonna 1905 Joslin siirsi toimistonsa vanhempiensa asunnosta erilleen, ja vuonna 1956 toimisto siirrettiin Bostonin One Joslin Placeen, jossa yhä toimii maailman vanhin diabetekseen erikoistunut hoitokeskus Joslin Diabetes Center.
Joslin kuvasi tuhat potilastapaustaan teoksessa "The Treatment of Diabetes Mellitus" ja laati ensimmäisen diabeteksen hoidon oppikirjan, "Diabetic Manual – for the Doctor and Patient" (1918). Ensin mainitussa kirjassa hän osoitti potilaidensa kuolleisuuden laskeneen hoidon tuloksena 20 prosentilla. Jälkimmäisessä teoksessa Joslin käsitteli yksityiskohtaisesti myös diabeetikkojen mahdollisuuksia hallita itse sairauttaan. Diabetes oli ollut huonosti tunnettu sairaus vielä 1800-luvun lopussa, mutta Joslin oli käynnistämässä sen epidemiologista tutkimusta. Hän muun muassa hoiti 1920-luvun alkupuolella myöhemmin Nobel-palkittua George Minotia tämän sairastuttua diabetekseen. Joslin omaksui käsityksen, jonka mukaan veren glukoosipitoisuuden tiukka hallitseminen ruokavaliolla, liikunnalla ja säännöllisellä mittauksella pidentää potilaan elinikää ja ennaltaehkäisee diabeteksen komplikaatioiden kehittymistä. Joslin laati kolmen hevosen vetämiä kärryjä esittävän symbolin, joka esitti ruokavaliota, liikuntaa ja insuliinia.
Toisen maailmansodan jälkeen Joslin ilmaisi huolensa diabeteksen kehittymisestä "epidemiaksi". Hän haastoi hallituksen teettämään tutkimuksen aiheesta synnyinkaupungissaan Massachusettsin Oxfordista. Tutkimus aloitettiin vuonna 1946 ja sitä jatkettiin seuraavien kahdenkymmenen vuoden ajan. Tulokset vahvistivat diabeteksen laajan yleistymisen. Tämän seurauksena diabetesta alettiin ensimmäisen kerran käsitellä kansansairautena. Joslin oli American Diabetes Associationin ensimmäinen kunniapuheenjohtaja ja oli sen Banting Medal for Scientific Achievementin ensimmäinen saaja. Hän myös kehitti omia mitaleitaan diabeetikkoja varten tunnustuksena tuloksellisesta itsehoidosta. Joslinilla oli puoliso Elizabeth, ja pariskunnalle syntyivät lapset Mary, Allen ja Elliot nuorempi. Allen työskenteli myöhemmin lääkärinä isänsä perustamalla klinikalla. Joslin kuoli kotonaan Massachusettsin Brooklinessa 92-vuotiaana.
Paul Zimmet

Paul Zev Zimmet AO (s. 1941) on australialainen diabetologi.
Zimmetin vanhemmat pakenivat vanhemman lapsensa Renan kanssa Puolasta vuonna 1938. Zimmet varttui Whyallan kaupungissa Etelä-Australiiassa. Hänen isänsä oli lääkäri Jacob Zimmet. Paul Zimmet valmistui Adelaiden yliopistosta vuonna 1965 lääketieteellisellä oppiarvolla ja sai vuonna 1973 professori Joe Bornsteinin ohjauksessa filosofian tohtorin oppiarvon Monashin yliopistosta. Hän sai myös lääketieteen tohtorin oppiarvon Adelaiden yliopistosta vuonna 1989. Zimmet teki tutkimustyötä Tyynen valtameren ja Intian valtameren saarten väestöjen parissa 1970–1980-luvuilla. Hän ennakoi diabeteksen maailmanlaajuisen yleistymisen, ja hänen havaintonsa vahvistivat elämäntapojen merkittävää vaikutusta tyypin 2 diabeteksen kehittymisen taustalla. Vuonna 1984 Zimmet perusti kollegansa Matthew Cohenin kanssa Melbournessa International Diabetes Instituten, joka oli ensimmäinen Australiassa diabeteksen ja siihen liittyvien häiriöiden tutkimukselle omistettu instituutti. Se oli myös ensimmäinen diabeteskeskus, josta tuli Maailman terveysjärjestön virallinen yhteistyötaho. International Diabetes Institute yhdistyi vuonna 2008 Baker Heart and Diabetes Instituten kanssa. 
Zimmet on toiminut professorina Monashin yliopistossa, Victorian yliopistossa ja Pittsburghin yliopiston Graduate School of Public Healthissa. Hän oli myös tutkimusfellow Lontoon Guy's Hospitalissa. Hän on laatinut yli tuhat tutkimusjulkaisua. Zimmet on tehnyt epidemiologista tutkimusta Tyynen ja Intian valtamerten saarten lisäksi myös Arabiemiraateissa. Vuonna 1999 hän aloitti suuren kansallisen pitkittäistutkimus Australian Diabetes, Obesity and Lifestyle Studyn (AusDiab) johtamisen. Tutkimus vaikutti Australian diabetesta koskevien kansallisten käytäntöjen muovautumiseen. Zimmet myös perusti diabeteskoulutuspalvelun alkuperäiskansojen yhteisössä Northcotessa ja oli kehittämässä kliinisiä diabetespalveluja syrjäisten yhteisöjen avuksi Keski-Australiaan. Hän kuului Australian hallituksen diabetesstrategiaa kehittäneisiin työryhmiin vuosina 1997–2002 sekä 2016–2020 (puheenjohtajiston jäsenenä) ja kansalliseen ennaltaehkäisevään terveystyöryhmään vuosina 2008–2009. Zimmet oli mukana määrittämässä LADA-tyypin diabetesta. Hän oli lisäksi mukana kehittämässä lääketieteellistä koetta tyypin 1 diabeteksen mahdollisuuden ennakoinniksi.
Zimmet sai vuonna 2017 kunniatohtorin arvon Adelaiden yliopistosta. Hän on saanut kunniatohtorin arvoja monia muistakin instituutioista, kuten Tel Avivin yliopistosta ja Universidad Complutense de Madridista. Hänestä tehtiin Australian ritarikunnan jäsen vuonna 1993 ja upseeri vuonna 2001. Muihin Zimmetin saamiin palkintoihin ja tunnustuksiin kuuluu Frederick Banting -palkinto. Zimmet on päässyt kahdesti Thomson Reutersin maailman vaikutusvaltaisimpien tieteellisten ajattelijoiden listalle. Vuonna 2018 hän oli yksi Australian of the Year -tunnustuksen saajista. Zimmet on ollut International Diabetes Federationin kunniapuheenjohtaja. Hänellä on vaimo Vivien sekä lääkäreiksi itsekin ryhtyneet pojat Hendrik ja Marcel.
Finn Mattsson

Finn Paul Mattsson (8. tammikuuta 1926 Suoniemi – 2005) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Mattsson syntyi isännöitsijä Paul Fredrik Mattssonin ja Martta Matilda Kauniston perheeseen ja avioitui 1949 sosionomi Ilmi Kaarina Rautalinin kanssa. Hän kävi kolme luokkaa Tampereen klassillista lyseota 1938–1941 ja suoritti Teknillinen kirjeoppilaitos Tietomiehen vahvavirtateknikon tutkinnon kirjetentit 1948 ja 1950. 
Mattsson oli Oy Rouhiala Ab:n sähkötyöntekijä 1942–1943, Kouvolan kauppalan sähkölaitoksen sähkötyöntekijä 1943, Oy Siuronkoski Ab:n palveluksessa 1943, Kolsi Oy:n palveluksessa 1943–1944 ja uudelleen Oy Siuronkoski Ab:lla sähköasentaja ja työnvalvoja 1946–1959. Automatiikka-Asentajat Mattsson &amp; K:neiden, sittemmin Automatiikka-Asentajat Mattsson Ky ja vuodesta 1971 Automatiikka-Asentajat Oy, yhtiömies, osakas ja toimitusjohtaja Mattsson oli 1960–1985 ja Instrumentointi Oy:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja 1970–1987 ja hallituksen puheenjohtaja 1987–1999. Teollisuusneuvoksen arvonimen Mattsson sai 1996.
Finn Mattsonin jälkeen hänen perustamansa ja Instrumentoinnista Instaksi nimensä muuttaneen perheyrityksen johtoon siirtyi hänen poikansa, myös jääkiekkomaalivahtina tunnetuksi tullut Markus Mattsson. Hän on isänsä tavoin saanut teolllisuusneuvoksen arvonimen.
Lymfedeema

Lymfedeema eli lymfaturvotus on krooninen kudoksen turvotus, joka johtuu häiriytyneestä imuneste- eli lymfakierrosta. Lymfedeemassa imunesteen virtaus on estynyt, mikä johtaa turvotukseen yleensä alaraajoissa. Lymfedeema voi kuitenkin ilmetä myös yläraajoissa, kasvoilla, vartalolla tai sukupuolielimissä.
Syyt.
Kehittyneissä maissa lymfedeema on usein seuraus syöpäsairauden leikkaus- tai sädehoidosta, jonka yhteydessä imusolmukkeita on poistettu. Ylipaino nostaa lymfedeeman riskiä ja voi joissain tapauksissa olla sen ainoa taustatekijä. Lymfedeemaa voivat aiheuttaa myös vammat ja toistuvat infektiot.
Harvinaisissa tapauksissa lymfedeema johtuu imusuonten synnynnäisestä, rakenteellisesta poikkeavuudesta, jolloin kyse on primaarisesta lymfedeemasta. Primaarinen lymfedeema on yleisempi naisilla ja ilmenee yleensä alle 35 vuoden iässä. Joissain tapauksissa primaarisen lymfedeeman taustalla ovat perinnölliset syyt.
Oireet.
Tavallisin lymfedeeman ensioire on raajan kivuton turvotus ja painon tunne. Lymfedeeman alkuvaiheissa ihoon jää hetkeksi kuoppa sitä painettaessa. Etenevä lymfedeema kuitenkin johtaa kudoksen kovettumiseen ja pysyvään turvotukseen. Tällöin iho tummuu ja paksuuntuu. Samalla ihoon myös ilmaantuu pieniä sidekudosnystyröitä. Kun lymfedeema on kestänyt pitkään, imunestettä voi lisäksi tihkua pienistä haavoista, mikä aiheuttaa kasvaneen taipumuksen infektioihin kuten ruusuun. Nämä tulehdukset vuorostaan pahentavat imusuonijärjestelmän ongelmia. Hoitamattomana lymfedeema voi johtaa elefanttitautiin.
Hoito.
Lymfedeeman hoidossa keskeisessä asemassa ovat pysyvä kompressiohoito, dynaamiset lihasharjoitukset, ohjaus ihon paikallishoitoon ja lymfaterapia. Ihon päivittäinen pesu on erityisen tärkeää lymfedeemassa. Lymfaterapian merkitys on täydentävä. Jos lymfedeemaan liittyy ylipaino, on myös laihdutus tärkeässä osassa hoitoa. Jos oireet ovat vaikeita, potilaan raajaa voidaan pienentää rasvaimulla. Hankalissa tapauksissa imuteitä saatetaan myös korjata kirurgisesti. Leikkaushoitoon kuitenkin turvaudutaan vasta muiden menetelmien osoittauduttua tehottomiksi. Merkittävästi ylipainoisilla henkilöillä leikkaushoito ei tule kyseeseen lymfedeeman hoidossa.
Vepsän kielioppi

Vepsän kielioppi on Helsingin yliopiston itämerensuomalaisten kielten professorin Riho Grünthalin laatima ja Suomalais-Ugrilaisen Seuran vuonna 2015 julkaisema vepsän kielioppi, joka on kirjoitettu rakenteellisesta ja funktionaalisesta näkökulmasta. Teos antaa kokonaiskuvan vepsästä ensisijaisesti puhuttua kieltä edustavan aineiston valossa.
Jääkylmä

Jääkylmä on Jenny Rostainin kirjoittama, Bazarin kustantama kirja, joka julkaistiin vuonna 2020. Se on jatkoa Tommi Kovasen ja Rostainin kirjalle "Kuolemanlaakso" (2017), joka kertoo Kovasen aivovammautumisesta jääkiekon SM-liigaottelussa. Kustantajan mukaan "Jääkylmä" syventää Kovasen kokemuksia elämästä aivovammaisena.
Ricardo Bressani

Cesar Ricardo Bressani Castignoli (28. syyskuuta 1926 – 30. tammikuuta 2015 Ciudad de Guatemala) oli guatemalalainen ravitsemustieteilijä.
Elämä ja opinnot.
Bressani syntyi italialaisten maahanmuuttajien poikana. Hän suoritti varhaisimmat korkeakouluopintonsa Guatemalassa ja sai sitten maisterin oppiarvon biokemiassa Iowan osavaltionyliopistosta vuonna 1951. Hän väitteli tohtoriksi Purduen yliopistossa Indianassa vuonna 1956.
Bressani kuoli sairaskohtaukseen tammikuussa 2015.
Ura.
Bressani työskenteli vuoteen 1991 saakka Väli-Amerikan ja Panaman ravitsemuksen instituutissa (INCAP). Vuonna 1992 hän siirtyi Universidad del Valle de Guatemalaan, ja vuonna 1998 hän perusti Elintarviketieteen ja -teknologian tutkimuskeskuksen (CECTA), jossa hän työskenteli, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2012. Bressani tuli tunnetuksi ratkaisujen kehittämisestä aliravitsemusta vastaan. Hän loi 1950-luvulla proteiinilisän Incaparinan. Bressani edisti voimakkaasti käsitystään perinteisen guatemalalaisen ruokavalion tarjoaman proteiinimäärän riittävyydestä terveyden kannalta.
Bressani toimi 1990-luvulla viisi vuotta "Archivos Latinoamericanos de Nutrición" -lehden (ALAN) päätoimittajana. Bressanin nimissä oli yli kolmesataa henkilökohtaista julkaisua lukuisissa kansainvälisissä tiedejulkaisuissa. Bressani oli Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian ulkomainen kirjeenvaihtajajäsen.
Palkinnot ja tunnustukset.
Bressani sai urallaan lukuisia palkintoja ja tunnustuksia eri maista. Vuonna 1984 Bressanille myönnettiin Maailman kulttuurineuvoston ensimmäinen Albert Einstein -tiedepalkinto Meksikon Monterreyssa. Palkinto myönnettiin hänelle työstä ravitsemustilanteen parantamiseksi Latinalaisessa Amerikassa ja uurastuksesta maatalouden tuotannon parantamiseksi siellä. Vuonna 2003 Bressani sai Danone Instituten kansainvälisen ravitsemuspalkinnon. Bressani oli Purduen yliopiston ja Universidad del Valle de Guatemalan kunniatohtori. Hän sai Quetzal-ritarikunnan (Orden del Quetzal) suurristin.
San Antonio (1785)

San Antonio oli Espanjan laivaston vuonna 1785 vesille laskettu San Ildefonso -luokan kaksikantinen 74-tykkinen linjalaiva.
Valmistus.
José Romero y Fernández de Landan suunnittelema alus tilattiin Artillero Realilta Cartagenasta. Alus laskettiin vesille 16. heinäkuuta 1785.
Palvelus.
Kesäkuussa 1786 oli oli reservissä Cartagenassa. Se vastaanotti 9. lokakuuta 1786 kuninkaallisen määräyksen, jonka mukaan se aseistettaisiin ja pohja kuparoitaisiin. Alus lähti 10. joulukuuta 1787 Cádizista Cartagenaan päällikkönään Antonio Ansoategui ja 31. joulukuuta paluumatkalle Cartagenasta. Se saapui 28. tammikuuta 1788 tarvikekuormassa Cádiziin.
Lokakuuhun 1788 alus oli Córdoban koelaivueessa. Se lähti 7. helmikuuta 1788 Cartagenasta. Alus lähti 25. syyskuuta Cartagenasta, minne se palasi 11. lokakuuta. Vuonna 1790 alus oli ankkurissa Cartagenassa. Se saapui 6. marraskuuta 1790 Oraniin kuljettaen joukkoja. Joulukuussa 1790 alus oli Cádizissa Marqués del Socorron laivastossa. Kesäkuussa 1791 alus avusti Oranin sotaretken päättänyttä evakuointia. Oranin sotaretki päättyi maaliskuussa 1792.
Vuonna 1793 alus oli Cartagenassa reservissä. Se lähti 11. heinäkuuta 1794 Cartagenasta Gravinan laivastossa Rosas Bayn sotaretkelle ja palasi Cartagenaan 19. tammikuuta 1795. Vuonna 1796 alus liitettiin Lángaran laivastoon Máhonissa. Se lähti 26. syyskuuta 1796 Cádizista Lángaran laivastossa Touloniin, jonne se saapui 31. lokakuuta. Alus palasi 21. joulukuuta Cartagenaan, mistä se lähti 2. helmikuuta 1797 Cádiziin kuljettaen tarvikkeita.
Alus osallistui 14. helmikuuta 1797 Cabo de São Vicenten taisteluun, mistä se palasi Cádiziin. Joulukuussa alus siirrettiin Cádizissa reserviin. Alus siirrettiin 1. lokakuuta 1800 allekirjoitetun San Ildefonson sopimuksen mukaisesti Ranskan laivastolle, joka vastaanotti sen 31. maaliskuuta 1801.
Alus liitettiin 21. toukokuuta 1801 Toulonissa Ranskan laivastoon nimellä "Saint Antoine". Aluksen miehistö koostui espanjalaisista ja ranskalaisista merimiehistä. Britannian kuninkaallisen laivaston "HMS Superb" valtasi 12. heinäkuuta 1801 aluksen. Vuonna 1807 alus oli proomuna nimellä "HMS San Antonio", joka romutettiin 1827.
Bengt August Carlson

Bengt August Carlson (25. marraskuuta 1833 Tydje, Ruotsi – 4. joulukuuta 1920 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen metodistipappi, joka perusti Helsinkiin metodistiseurakunnan ja vaikutti metodismin kehittymiseen Suomessa, varsinkin pääkaupunkiseudulla.
Carlsonin vanhemmat olivat Karl Olof Olsson ja Anna Maria Andersdotter ja puoliso vuodesta 1870 Emelie (Emma) Sofia Rydow (k. 1889 Helsingissä). Carlson oli metodistisen kirkon saarnaaja ja pastori New York 1866–1869, Karlskronassa 1869–1870, Kalmarissa 1870–1872 ja 1900–1901, Tukholmassa 1872 ja 1891–1894, Helsingissä 1884–1889, uudelleen Tukholmassa 1894–1899, Köpingissä 1899–1900 ja Södertäljessä 1904–1906. Hän oli metodistipiirikunnan vanhin Yhdysvalloissa 1867–1869, Tukholmassa 1872–1874 ja 1878, Karlskronassa 1874–1878, Göteborgissa 1880–1884 ja Suomessa 1885–1891. Carlson oli Gustaf Wagnssonin ohella ensimmäinen Ruotsista virallisesti Suomeen lähetetty metodistipastori. Hän oli myös "Nya Budbäraren" -lehden perustaja ja toimittaja 1886–1892. Se on edelleen Suomen ruotsinkielisen metodistikirkon säännöllisesti julkaisema lehti.
Zdeněk Chalabala

Zdeněk Chalabala (18. huhtikuuta 1899 Uherské Hradiště – 4. maaliskuuta 1962 Praha) oli tšekkiläinen kapellimestari.
Chalabala opiskeli viulunsoittoa, orkesterinjohtoa ja sävellystä Brnon konservatoriossa, jossa hänen pääasialliset opettajansa olivat Leoš Janáček ja František Neumann. Lisäksi hän sai sävellysopetusta Vítězslav Novákilta Prahassa. Chalabala toimi Prahan Kansallisteatterin pääkapellimestarina vuodesta 1953 kuolemaansa. Sitä ennen hän oli työskennellyt muun muassa Brnon kansallisteatterin, Slovakian kansallisteatterin, Brnon kansallisteatterin ja Ostravan oopperan pääkapellimestarina.
Václav Kašlík

Václav Kašlík (28. syyskuuta 1917 Poličná – 4. kesäkuuta 1989 Praha) oli tšekkiläinen kapellimestari, oopperaohjaaja ja säveltäjä.
Kašlík opiskeli vuosina 1936–1939 musiikin teoriaa ja estetiikkaa Kaarlen yliopistossa. Samalla hän opiskeli vuosina 1936–1940 Prahan konservatoriossa orkesterinjohtoa Metod Doležilin ja Pavel Dědečekin sekä sävellystä Karel ja Alois Hában johdolla. Valmistuttuaan Kašlík sai vielä oopperaohjauksen opetusta Ferdinand Pujmanilta ja osallistui Václav Talichin orkesterinjohdon mestarikursseille. Hän debytoi kapellimestarina Prahassa vuonna 1940. Hänen ensimmäinen itse säveltämänsä näyttämöteos oli baletti "Juan". Vuonna 1941 Kašlík pääsi Prahan Kansallisteatterin avustavaksi johtajaksi. Siellä hän teki ensimmäisen ohjauksensa vuonna 1942 kahdesta Pavel Bořkovecin yksinäytöksisestä näyttämöteoksesta. Työskenneltyään välillä Brnossa Kašlík oli vuonna 1945 Prahassa mukana perustamassa Toukokuun 5. päivän teatteria, jonka taiteellisena johtajana hän toimi, kunnes se integroitiin Kansallisteatteriin vuonna 1948.
Kašlík oli vuosina 1948–1989 yksi keskeisistä Prahan Kansallisteatterin näyttämöohjaajista. Hän johti myös Smetana-teatterissa vuosina 1952–1962. Lisäksi hän työskenteli vierailijana eri puolilla maailmaa. Kašlík hyödynsi tuotannoissaan muun muassa kokeellista valaistusta ja stereoääntä. Hän myös ohjasi oopperoista elokuvaversioita. Kašlíkin sävellystuotannossa tärkeässä asemassa on ooppera "Krakatit" (1960), jossa elektroniikkaa on yhdistelty orkesterimusiikkiin, jazziin ja populaarimusiikkiin. Hän sävelsi myös muun muassa lukuisia baletteja ja sinfonista musiikkia. Kašlík sai vuonna 1956 Klement Gottwaldin valtionpalkinnon ja vuonna 1958 hallituksen myöntämän kunniataiteilijan arvonimen. Hän julkaisi muistelmateoksensa vuonna 1987.
Ossi Jaala

Ossi Jaala (s. 13. huhtikuuta 1982) on suomalainen mainosalan toimija, muusikko, lauluntekijä ja tuottaja. Hänen yhtyeitänsä ovat @Junkmail ja Saving Jack jossa hän soittaa rumpuja. Jaala on multi-instrumentalisti. Hän soittaa mm. rumpuja, pianoa, kosketinsoittimia, perkussioita sekä useita muita instrumentteja. 
Jaala työskentelee mainosalalla tuotantoyhtiö Miracle Soundissa. Hän on saanut useita palkintoja muun muassa Vuoden Huiput-, Effie- sekä Kaiku-audiomainoskilpailuissa. Hän on ollut mukana suunnittelemassa, säveltämässä, sanoittamassa ja soittamassa monissa mainokappaleissa ja tunnuksissa brändeille kuten R-Kioski, Radio Nova, Lidl, Radio City, Yle TV2 ja Veikkaus. Hän on myös tuottanut tunnusmusiikin Vaasan kaupungille.
Vuonna 2018 Jaala sai jonkun verran näkyvyyttä ajamalla autolla ylinopeutta Kehä 1:llä ja näyttämällä keskisormea nopeusvalvontakameroille. Hän esitteli tekoaan sosiaalisessa mediassa.
Ari Pazovski

Ari Moisejevitš Pazovski (; 2. helmikuuta 1887 Perm – 6. tammikuuta 1953 Moskova) oli venäläinen, myöhemmin neuvostoliittolainen kapellimestari.
Pazovski oppi lapsena soittamaan viulua. Hän oli Pjotr Krasnokutskin ja Leopold Auerin oppilaana Pietarin konservatoriossa. Vuosina 1905–1908 Pazovski johti alueellisia oopperaseurueita. Vuosina 1908–1910 hän oli kapellimestarina Sergei Ziminin oopperassa Moskovassa. Tämän jälkeen hän johti Harkovassa, Odessassa ja Kiovassa. Pazovski oli Petrogradin kansanoopperan musiikillinen johtaja vuosina 1916–1918. 1920–1930-luvuilla hän johti Bolšoi-teatterissa, Bakussa, Sverdlovskissa, Harkovassa ja Kiovassa.
Pazovski oli taiteellisena johtajana Kirov-teatterissa vuosina 1936–1943 ja Bolšoi-teatterissa vuosina 1943–1948. Hän sai vuonna 1940 Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen.
Herrakunta

Herrakunta on Vihdin kunnan koillisosassa sijaitseva kylä. Herrakunnan alueella on aikanaan sijainnut useita säterikartanoita, joiden maat on aikojen kuluessa lohkottu. Herrakunnan alueella harjoitetaan edelleen aktiivista maataloutta ja alueella on lisäksi useita luomutiloja, joiden vuoksi peltoja on nimitetty leikkisästi luomulaaksoksi. Herrakunnan kylällä sijaitsee monitoimitalo.
Huhmari

Huhmari on Vihdin kunnan eteläosassa sijaitseva kylä. Kylä on muodostunut aikaisemman postitoimipaikan pohjalta ja käsittää Palojärven kylän, Ridalin ja Torholan kylien eteläosat. Tiet Helsingin suunnasta Vihtiin ovat kulkeneet kylän läpi, minkä vuoksi kylätoimikunta on käyttänyt tunnuslauseenaan "Vihdin porttia". Nykyisin kylän halki kulkevat 1930-luvulta lähtien Vanha Turuntie ja 1960-luvulta lähtien moottoritie. Huhmarin alueella toimii Palojärven koulu sekä urheiluseura Huhmarin Haka. Lisäksi kylällä on koulun yhteydessä urheilukenttä, luistelukenttä ja uimaranta.
Irjala (Vihti)

Irjala on Vihdin kunnan pohjoisosassa sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee Hiidenveden pohjoisrannalla ja koostui muiden Vihdin seutujen tapaan 1900-luvun alussa suurtiloista. Alueella toimivat muun muassa Irjalan kartano, Koikkilan tila sekä Pääkslahden vanhainkoti maatiloineen.
Karl Gotthelf von Hund und Altengrottkau

Karl Gotthelf von Hund und Altengrottkau (11. syyskuuta 1722 Mönau, Saksin vaaliruhtinaskunta – 8. marraskuuta 1776 Meiningen, Saksi-Meiningenin herttuakunta) oli saksalainen vapaaherra, kartanonomistaja ja vapaamuurari. Von Hundin vuonna 1751 perustama "ankaran kuuliaisuuden" ("Strict Observance") vapaamuuraririitti rakensi legendaa temppeliritarien ja vapaamuurariuden väitetystä yhteydestä ja on monien vapaamuurariuden ritariasteiden alkuperä.
Elämä.
Von Hund oli 20-vuotiaana Kölnin vaaliruhtinaan kamariherra, sittemmin Saksin vaaliruhtinaan kamariherra, valtioneuvos ja keisarin neuvonantaja.
Von Hund sai mahdollisesti ritarin arvon maanpaossa olleilta Stuartin suvun kannattajilta. Von Hund väitti, että hänet oli ottanut ritarikuntaan "punaisen sulan ritari", joka saattoi olla jakobiitti Alexander Seton, tunnetaan myös nimellä Alexander Montgomery, 10. Eglintonin jaarli. Vuonna 1751 von Hund perusti Löbaussa loosin "Aux trois Colonnes" ja skottilaisen chapterin. Seitsenvuotisen sodan jälkeen hän joutui "Johnson" -nimisen henkilön vaikutuksen alaiseksi, joka väitti olevansa Jerusalemin ritarikunnan suurpriori, mutta joka sittemmin paljastui huijariksi. Von Hundin aikana "ankaran kuuliaisuuden" riitti hallitsi saksalaista vapaamuurariutta, ja siitä tuli muiden riittien kehitykseen vaikuttava voima. Riitti väitti olevansa temppeliritariaatteen jatkumo tulkitsemalla muurariutta uudelleen: vapaamuurarilegendan Hiram Abiff oli itse asiassa temppeliherrojen alipriori Carolus de Monte Carmel, jonka petturiveljet murhasivat, ja kaikki vapaamuurariuden symbolit jäljitettiin temppeliherroihin. Riitti oli kiistelty siitä, että se vaati tiukkaa kuuliaisuutta "tuntemattomille ylimmille" eli ritarikunnan johtajille, erityisesti suurmestariksi väitetylle Charles Edward Stuartille. Von Hund ei ollut huijari, sillä hän ei hyötynyt taloudellisesti riitin edistämisestä. Riitti levisi 1770-luvulla Ranskaan. Von Hundin kuoltua vuonna 1776 riitin johtoon nousi Södermanlandin herttua Kaarle (myöhemmin Ruotsin kuningas Kaarle XIII). Vapaamuurariuden ruotsalainen riitti rakentui von Hundin järjestelmän pohjalta.
The Mrs. Carter Show World Tour

The Mrs. Carter Show World Tour oli yhdysvaltalaisen laulaja Beyoncén viides konserttikiertue. Kiertue alkoi Belgradissa, Serbiassa 15. huhtikuuta 2013 ja päättyi Lissabonissa, Portugalissa 27. maaliskuuta 2014. Kiertueeseen kuului kokonaisuudessaan 131 esitystä ympäri Eurooppaa, Pohjois-Amerikkaa ja Oseaniaa. Billboard Boxscoren mukaan kiertue tuotti yhteensä 229 miljoonaa dollaria ja myi yhteensä 1,8 miljoonaa lippua.
Kiertue tuki Beyoncén viidettä "Beyoncé" studioalbumia, joka julkaistiin kiertueen aikana joulukussa 2013. Kiertueen nimi, The Mrs Carter World Tour, oli viittaus Beyoncén avioliittoon rap-artisti Shawn "Jay-Z" Carterin kanssa ja hänen ottamaansa sukunimeen.
Kappalelista.
Vuoden 2013 kappalelista.
Encore
21. "I Will Always Love You" / "Halo"
Vuoden 2014 kappalelista.
Encore
19. "Halo"
Kiertuepäivät.
The Mrs. Carter Show World Tour käsitti kokonaisuudessaan 132 konserttia, 54 Pohjois-Amerikassa, 60 Euroopassa ja 18 Oseaniassa.
Walerian Bierdiajew

Walerian Bierdiajew (7. maaliskuuta 1885 Hrodna – 28. marraskuuta 1956 Varsova) oli puolalainen kapellimestari.
Bierdiajew opiskeli sävellystä Max Regerin ja orkesterinjohtoa Arthur Nikischin johdolla Leipzigin konservatoriossa. Vuonna 1906 hän teki debyyttinsä Dresdenissä. Vuodesta 1908 hän johti säännöllisesti esityksiä Mariinski-teatterissa Pietarissa. Bierdiajew työskenteli myöhemmällä urallaan monissa Venäjän, sittemmin Neuvostoliiton oopperataloissa. Vuodesta 1930 hän opetti orkesterinjohtoa Varsovassa, myöhemmin myös Poznańissa. Bierdiajew oli vuosina 1947–1949 Krakovan filharmonikkojen kapellimestari ja johti vuosina 1954–1956 Varsovan oopperaa.
Dilauroyyliperoksidi

Dilauroyyliperoksidi (C24H46O4) eli lauroyyliperoksidi on orgaanisiin peroksideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää radikaali-initiaattorina polymeerien ja muiden orgaanisten yhdisteiden valmistukseen. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa dilauroyyliperoksidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee hieman alkoholeihin ja paremmin useisiin muihin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi kloroformiin ja bentseeniin. Dilauroyyliperoksidi on voimakas hapetin ja voi reagoida kiivaasti orgaanisten yhdisteiden ja muiden pelkistimien kanssa. Kuumennettaessa yli sulamispisteeseensä yhdiste hajoaa radikaaleiksi. Dilauroyyliperoksidi on ärsyttävä yhdiste. 
Dilauroyyliperoksidia valmistetaan hapettamalla lauroyylikloridia tai lauriinihappoanhydridiä vetyperoksidilla emäksisissä oloissa.
Dilauroyyliperoksidia voidaan käyttää radikaali-initiaattorina esimerkiksi polyvinyylikloridin, polystyreenin ja polyakrylaattien valmistuksessa. Yhdistettä käytetään lisäksi polyesterihartsien kovettamiseen ja valkaisuaineena. Orgaanisen kemian synteeseissä dilauroyyliperoksidia käytetään radikaali-initiaattorina esimerkiksi halogenointi-, alkylointi- ja syklisointireaktioissa.
Andrew Michael Ramsay

Andrew Michael Ramsay tai Chevalier Ramsay (9. heinäkuuta 1686 Ayr, Skotlannin kuningaskunta – 6. toukokuuta 1743 Saint-Germain-en-Laye, Ranskan kuningaskunta) oli skotlantilaissyntyinen ranskalainen kirjailija ja vapaamuurari.
Ramsayn vuonna 1737 pitämä kuuluisa luento teki tunnetuksi hänen teoriansa siitä, että vapaamuurariutta ei perustettu muinaisessa Israelissa tai Salomonin temppelin rakentamisen aikaan, kuten vapaamuurariuden legendaarisissa historiateoksissa väitetään, vaan ristiretkien aikana Ristiretkivaltioissa. Vapaamuurarit ovat Ramsayn mukaan ristiretkeläisten seuraajia ja veljeskunta on siis itse asiassa ritarikunta. Ramsayn teoriat innoittivat vapaamuurariuden ritariasteiden syntyä.
Elämä.
Ramsay oli leipurin poika ja vakaumukseltaan alunperin kalvinisti. Hän opiskeli Edinburghin yliopistossa ja toimi jonkin aikaa Wemyssin jaarlin kahden pojan kotiopettajana. Noin vuonna 1706 hän lähti englantilaisten joukkojen mukana Alankomaihin Espanjan perimyssodan aikana. Manner-Euroopassa ollessaan hän tutustui mystikko Pierre Poiret'hen, jonka vaikutuksesta hänen uskonnolliset näkemyksensä muuttuivat. Armeijasta vapauduttuaan hän lähti vuonna 1710 Cambrayn arkkipiispa François Fénelonin luo. Fénelonin suostuttelemana hän liittyi katoliseen kirkkoon, ja hän pysyi Fénelonin luona tämän kuolemaan saakka tammikuussa 1715. Fénelon jätti Ramsaylle kaikki paperinsa. Ramsay toimi myös hetken Madame Guyonin sihteerinä. Fénelonin kuoltua Ramsay lähti Pariisiin. Siellä hän tapasi Orléansin herttuan, joka otti Ramsayn Jerusalemin Pyhän Lasaruksen kuninkaallisen ja sotilaallisen ritarikunnan jäseneksi ja antoi hänelle Chevalierin arvonimen. Ramsayn Fénelonia koskevat kirjoitukset toivat hänet kruununtavoittelija James Francis Edward Stuartin tietoisuuteen, joka oli ollut Fénelonin ystävä. Stuart myönsi Ramsaylle arvon jakobiittien aatelisjärjestelmässä. Kruununtavoittelijan pyynnöstä Ramsay lähti vuonna 1724 Roomaan Stuartin kahden pojan, prinssi Charles Edwardin ja Henryn kotiopettajaksi. Hän viipyi siellä noin vuoden ja kolme kuukautta. Palattuaan Pariisiin Ramsaylle ehdotettiin, että hänestä tulisi Yrjö II:n kolmannen pojan, Cumberlandin herttuan kotiopettaja, mutta hän kieltäytyi. Vuonna 1728 hän kuitenkin Yrjö II:n erikoisluvalla teki matkan Englantiin, jolloin hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi, ja hän sai Oxfordin yliopistosta oikeustieteen tohtorin arvon. Hän myös liittyi Lontoossa vapaamuurareihin. Palattuaan Pariisiin hänet nimitettiin Bouillonin herttuan pojan Vicomte de Turennen kotiopettajaksi. Ramsayn pääteos oli "Les voyages de Cyrus" (1727), joka on kirjoitettu Fénelonin "Télémaquea" mukaillen. Hän myös toimitti itse "Télémaquen" (1717) johdantokirjoituksineen ja kirjoitti "Histoire de la vie et des ouvrages de Fénelon" -teoksen 1723) sekä Turennen osittaisen elämäkerran (1735), joitakin englanninkielisiä runoja (1728) ja muita teoksia.