tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Messier 77

Messier 77 (tunnettu myös nimellä NGC 1068) on sauvaspiraaligalaksi noin 47 miljoonan valovuoden etäisyydellä valaskalan tähdistössä. Kun Pierre Méchain löysi M77:n 29. lokakuuta 1780 hän kuvaili sen aluksi tähtisumuksi. Charles Messier sisällytti sen luetteloonsa 17. joulukuuta 1780. Messier luuli ensin M77:ää tähtijjoukoksi, mutta kun kaukoputket kehittyivät niin se todettiin galaksiksi. Se on yksi Messierin luettelon suurimmista galakseista.
Messier 77:n ominaisuudet.
Messier 77 on luokiteltu Seyfertin galaksiksi jotka jaetaan kahteen luokkaan niiden spektrissä olevien emisioviivojen mukaan. M77 on luokiteltu Seyfert II -tyypin galaksiksi joille ovat tyypillisiä spektrissä olevat kapeat emissioviivat ja niiden keskustassa oleva supermassiivinen musta aukko. Messier 77 on yksi Messierin luettelon suurimmista galakseista ja sen halkaisija on noin 100 000 valovuotta. Sen painovima on niin suuri että sen oletetaan saavan muut galaksit ympärillä muuttamaan muotoaan.
Messier 77 on aktiivinen galaksi ja on muiden aktiivisten galaksien tavoin yksi kirkkaimpia kohteita maailmankaikkeudessa. Se säteilee sähkömagneettista säteilyä näkyvän valon aallonpituuden lisäksi useimmilla aallonpituuksilla kuten: gamma- ja röntgensäteily sekä mikro- ja radioaalloilla. Voimakkaan säteilyn saa aikaan supermassiivinen musta aukko mihin putoava materia puristuu kasaan ja kuumenee, jolloin se säteilee energiaa ulospäin. Seyfert II galaksiksit säteilevät erityisesti infrapunan aallonpituuksilla.
Mattilanperä

Mattilanperä on runsaan 350 asukkaan kylä Raahessa entisen Saloisten kunnan alueella, noin 10 kilometriä Saloisten kirkonkylältä kaakkoon ja noin 17 kilometriä Raahen keskustasta kaakkoon. Mattilanperällä on ala-aste, sekä ryhmäpäiväkoti. Kylän läpi virtaavat Haapajoki ja Poikajoki. Mattilanperällä sijaitsee myös Kettukankaan kivikautinen muinaisjäännösalue sekä 2011 toimintansa aloittanut Laivakankaan kaivos.
Mattilanperän naapurikyliä ovat Kopsa, Äyrinmäki, Romuperä, Lasikangas ja Ketunperä.
Historia.
Ensimmäinen talo Mattilanperälle rakennettiin ison vihan aikana piilopirtiksi. Se sijaitsi luultavasti Haapajoenmäellä. Rauhan palattua talo liitettiin Salon kylän Tokolan kantatilaan. Myöhemmin se autiotui ja hävisi. Varsinaisena kylän perustamisvuotena voidaan pitää vuotta 1781, jolloin Yrjö Haapakangas perusti Haapakankaan uudistilan Haapajoenmäelle. Seuraavana vuonna Samuli Mattila perusti Mattilanmäelle Mattilan tilan, jonka mukaan kylä on saanut nimensä. Vuosisadan lopulla perustettiin vielä kaksi uudistilaa, Martti Martikkalan perustama Martikkala sekä Yrjö Tikkalan perustama Tikkakangas. Kaikki tilat sijaitsivat Haapajokivarressa. 1800-luvulla kylälle perustettiin näiden talojen lisäksi muutama torppa sekä yksi sotilastorppa. 1800-luvulla kylän taloluku nousi myös tilojen jakamisen seurauksena.
Vuonna 1928 Mattilanperälle perustettiin kansakoulu; aiemmin oli käyty kiertokoulua. Kansakoulu aloitti toimintansa Tikkalan talossa ja sen vuoksi se tunnetaan edelleen Tikkalan kouluna. Näissä tiloissa toimittiin ns. Supistettuna kouluna lähes 20 vuotta. Rakennuksen kylmyyden vuoksi koulua jouduttiin käymään vuoden verran Ylängön talossa ennen uuden koulurakennuksen valmistumista vuonna 1948. Rakennus oli koulukäytössä vuoden 1991 loppuun asti, jolloin valmistui uusi koulurakennus. Vanhoissa tiloissa aloitti toimintansa päiväkoti. Uuden koulun pihapiiriin nousi vuonna 2002 kyläyhdistyksen talkoilla rakentama uusi päiväkoti. 
Mattilanperällä on myös toiminut Raahen seudun osuuskaupan myymälä, joka toimi aluksi Mattilassa, myöhemmin muutamissa muissa taloissa ja 1960-luvulta lähtien omassa rakennuksessaan. Lopuksi osuuskauppa muuttui Ruonalan yksityiseksi kyläkaupaksi ja lakkautettiin 1990-luvun puolivälissä. 1950-luvulla kylälle perustettiin myös oma urheiluseura Saloisten viesti. 1950- ja 1960-luvuilla mattilanperäläinen Antti Kinnunen toimi SKDL:n kansanedustajana. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä. Nykyvuosina Mattilanperälle on noussut runsaasti uusia taloja ja kyläyhdistystoiminta on vilkasta.
Tunnissa taiteentuntijaksi

Tunnissa taiteentuntijaksi () on August Strindbergin vuonna 1877 Tukholmassa julkaisema satiirinen opas, jonka avulla lukija kykenee antamaan itsestään 'sivistyneen' vaikutelman taidenäyttelyissä.
Opas on laadittu sanakirjan muotoon ja hitaampikin lukija omaksuu sen alle tunnissa. Opas neuvoo välttämään perspektiiviin liittyviä kommentteja. Sen sijaan kehotetaan puhumaan muun muassa värisekoituksista. Strindberg antaa tehotakuun lauseelle "pilvissä kremsinvalkoista on käytetty liian pastoosisti, aivan samalla tavoin kuin Marcus Larssonin maalauksissa".
Suomeksi teos ilmestyi vuonna 1996 Kustannusosakeyhtiö Jack-in-the-boxin kustantamana. Suomennoksesta vastasi Maija Hirvonen.
Tom Franklin

Tom Franklin (s. 23. lokakuuta 1950, Fresno, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hänen lempinimensä on "The Captain" ("kapteeni").
Tom Franklin aloitti pokeriuransa 1970-luvulla. Hän oli ensimmäistä kertaa rahasijoilla World Series of Pokerissa (WSOP) vuonna 1990, jolloin hän oli WSOP:n pääturnauksessa 24.. Vuonna 1995 Franklin oli saman turnauksen seitsemäs. Vuonna 1999 Franklin voitti WSOP:n 2 500 dollarin limit omaha -turnauksen. Vuoden 2006 WSOP:ssa Franklin saavutti seitsemän rahasijaa ja oli kahdessa turnauksessa kolmas.
Joulukuussa 2005 Franklin voitti Five Diamond World Poker Classic -turnauksen 5000 dollarin no limit hold'em -kisan. Lopussa hän kukisti englantilaisen John Galen ja ansaitsi 434 025 dollaria. World Poker Tourilla Franklin on parhaimmillaan ollut yhdestoista (lokakuussa 2006 Festa Al Lago V Poker Tournamentissa).
Elokuussa 2007 Franklinin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,3 miljoonaa dollaria.
Pieni Katekismus (Strindberg)

Pieni Katekismus () on August Strindbergin vuonna 1884 julkaisema pamfletti, jonka muoto ja viesti muistuttavat suuresti Karl Marxin Kommunistista manifestia.
Pieni Katekismus jakaantuu kolmeen pääkappaleeseen: yhteiskunta, yläluokan valheet ja yläluokan puheenparret alaluokan harhauttamiseksi. Ensimmäisessä pääkappaleessa selvitetään yhteiskunnan luonne, toisessa esitellään yläluokan keinoja alaluokan alistamiseksi ja kolmannessa puretaan yksitoista yläluokan yleisesti käyttämää sanontaa vallankumousta vastaan.
Esimerkiksi puheenparren neljä "Te yritätte vain päästä käsiksi rahoihin" osalta Strindberg toteaa: "Emme vain, vaan myös! Sillä raha on nykyisissä oloissa valtaa. Eikä yläluokkaa voida kukistaa ilman sitä valtaa".
Suomeksi teos ilmestyi vuonna 1981 Love Kirjojen kustantamana. Suomennos on Rauno Ekholmin.
Kylätoiminta

Kylätoiminta on asukkaiden omaehtoista toimintaa oman asuinalueensa, yleensä kylän, hyväksi. Kylätoiminta on kansalaisjärjestötoimintaa (ei-valtiollista).
Kylätoiminnan perusteet.
Kylätoiminnan perustana on paikalliseen identiteettiin ja palveluihin liittyvät toiminnot. 
Kyläyhdistykset järjestävät kylän juhlia ja kerhoja sekä pitävät yllä toiminnan paikkoja, kuten uimarantoja, latuja ja kylätaloja.
Perinteisesti kylätoimintaan kuuluu myös kylän asioiden ajaminen paikallis- ja valtionhallinnossa.
Kyläyhdistykset ovat erityisesti 1990-luvulta lähtien alkaneet toimia enemmän kylän kehittäjinä. Yhtäältä palveluita on alettu tuottaa tai järjestellä itse, toisaalta on kehitetty kylän elinkeinojen edellytyksiä. Palveluista tärkeimmät ovat olleet vanhusten kotona asumista tukevat kyläpalvelut (kyläavustajat yms.). Elinkeinojen kehittämisessä on tuettu muun muassa maaseutumatkailua rakentamalla reitistöjä, jotka ovat sekä kyläläisten virkistyskäytössä että matkailun käytössä. Myös infrastruktuurin kehittäminen on monilla kylillä osa kylätoimintaa, vaikkakin monesti itse rakentaminen organisoidaan omaan organisaatioonsa.
Kylätoiminnan organisaatio.
Kylä- ja asukastoimintaa harjoitetaan kylällä kylätoimikunnissa, kyläyhdistyksissä, asukasyhdistyksissä tai muissa yhdistyksissä. (Yleisnimellä näitä kutsutaan kyläyhdistyksiksi.) 
Kuntakohtaisesti voi olla kyläneuvostoja tai pitäjäneuvostoja, joihin kaikki ko. kunnan kyläyhdistykset kuuluvat.
Maakunnallisesti Suomessa toimii maakunnallisia kylien yhdistyksiä, esimerkiksi Pohjois-Karjalan Kylät ry, joiden jäseninä on kyläyhdistyksiä ja muita kylien kehittämisestä kiinnostuneita järjestöjä
Valtakunnallisesti Suomessa keskusjärjestönä toimii Suomen Kylätoiminta.
Euroopassa kylätoimijoita ja muita maaseudun toimijoita yhdistää European Rural Alliance ERA.
Vastaavia organisaatiorakenteita on muun muassa Ruotsissa ja Virossa. Pohjois- ja Keski-Euroopan ulkopuolella kylätoiminnalla ei yleensä ole julkishallinnosta riippumattomia valtakunnallisia organisaatioita.
D2-vitamiini

D2-vitamiini eli ergokalsiferoli on sieniperäinen D-vitamiini, josta pieni osa muuntuu biologisesti aktiiviseksi kalsitrioli-hormoniksi ihmiskehossa. 
D2-vitamiinia syntyy sienen (tai jäkälän sieniosakkaan) altistuessa auringon UV-säteilylle. Sitä voidaan valmistaa myös synteettisesti säteilyttämällä kolesterolin pelkistymistuote ergosterolia.
D2-vitamiini muuntuu maksassa D3-vitamiiniksi eli kolekalsiferoliksi, josta osa muuntuu puolestaan kalsidioliksi eli 25-hydroksikolekalsiferoliksi. Pieni osa kalsidiolista muuntuu tämän jälkeen kalsitrioliksi eli 1,25-dihydroksikalsiferoliksi, joka toimii biologisesti aktiivisena D-vitamiinina. Muuntuminen kalsitrioliksi tapahtuu pääasiallisesti munuaisissa mutta myös paksusuolessa, eturauhasessa, rintarauhasessa ja veren valkosoluissa.
Ergokalsiferolin kemiallinen kaava on C28H44O, moolimassa 396,648 g/mol, sulamispiste 115–119 °C ja CAS-numero 50-14-6. Yhdiste on olomuodoltaan kiteistä valkoista jauhetta, joka kuitenkin kellastuu ilman, valon ja lämmön vaikutuksesta. Ergokalsiferoli liukenee etanoliin, asetoniin, etyylietanoaattiin, eetteriin ja rasvaöljyihin.
Metsäsienet sisältävät D2-vitamiinia ja poronjäkälä sisältää sekä D2- että D3-vitamiinia. Jäkälästä valmistetaan synteettisiä D-vitamiinivalmisteita. D2-vitamiinivalmisteiden käyttö on kuitenkin vähäistä, koska hyväksikäytettävyys on D3-vitamiinia huonompaa.
Rosala

Rosala () on saari Kemiönsaaren kunnassa. Rosalan saari kuuluu Hiittisten saaristoon ja kuului aiemmin Hiittisten ja myöhemmin Dragsfjärdin kuntaan. Rosalalla on noin 140 ympärivuotista asukasta, joista suurin osa asuu Rosalan kylässä. Finferriesin M/s Aurora liikennöi Rosalan saarelle Kasnäsistä.
Saari.
Rosala sijaitsee Hangon läntisen selän länsipuolella Kemiön ja Hangon välissä yhdessä Hiittisen kanssa. Saaret ovat Hiittisten pääsaaret, ja niiden välinen salmi Kyrksundet oli aikoinaan merkittävä merenkulkureitti. Salmen yli on rakennettu silta, joka yhdistää saaret.
Saarella on kolme kylää, Rosala, Böle ja Stubbnäs, joista suurin on Rosala. Saaren yhteysaluksen M/S Auran satama on saaren pohjoisosassa Långnäsissä. Rosalan kylässä on venesatama, josta kulkee yhteysalus lähisaarille.
Kylä.
Rosalan kylän nimen oletetaan juontuvan ruotsalaisesta Roslagenista, joko suoraan tai suomalaisten naapurien antaman nimityksen ”Ruotsala” tai ”Ruotsinsalo” kautta, joka on tarkoittanut ruotsalaisten kylää.
Rosalassa sijaitsee Rosalan Viikinkikeskus, johon on rakennettu jäljitelmiä noin tuhat vuotta vanhoista asumuksista ja veneistä. Tosin viikinkiasutusta ei Suomessa ole koskaan ollut. Kylästä järjestetään kesäisin venekuljetuksia Bengtskärin majakalle.
Lauri Leskinen

Lauri ”Lassi” Leskinen (21. tammikuuta 1918 Lapinsalo, Kiuruvesi – 27. syyskuuta 1979 Kuopio) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Ura.
Leskisen vanhemmat olivat pienviljelijä Juho Alfred Leskinen ja hänen puolisonsa Anna Juljaana (o.s. Pekkala). Perheessä oli yhdeksän lasta.
Leskinen opiskeli kansakoulun jälkeen Portaanpään herännäisten kansanopistossa Lapinlahdella. Hän meni sitten Kajaanin seminaariin 1936 ja valmistui sodan aiheuttaman viivästymisen jälkeen kansakoulunopettajaksi 1943. Sodan aikana yliluutnantiksi kohonnyt Leskinen palveli Uhtuan ja Porajärven suunnilla sekä Santahaminan koulutuskeskuksessa pataljoonan adjutanttina.
Sodan jälkeen Leskinen oli opettajana Närpiössä, Pyhäjärvellä ja Kiuruveden Luupuvedellä. Kiuruvedellä ollessaan hän kirjoitti myös ensimmäisen romaaninsa "Ehtoona sitten raukee turhaan..." sekä kaksi seuraavaa teosta. Leskinen oli mukana myös nuorisoseura- ja seuranäyttämötoiminnassa. 
Vuonna 1955 Leskinen perheineen muutti Kuopioon, jossa hän toimi opettajana Puijon ja Haapaniemen kouluissa. Leskisellä oli kuitenkin edelleen Tuulentupa-niminen kesäpaikka Luupuvedellä. Kuopiossa Leskinen jatkoi kirjoittamistaan, ja hänen esikoisnäytelmänsä "Läpikäytävä" kantaesitys oli Kuopion yhteisteatterissa lokakuussa 1962. Muutamaa vuotta myöhemmin Leskinen voitti näytelmällä "Kunniakuja" Kuopion näytelmäkilpailun. "Kunniakuja," joka kuvaa vanhan opettajan eläkkeelle lähtöä, esitettiin Kuopion yhteisteatterissa teatteripäivien esityksenä.
Leskinen jäi opettajan työstä eläkkeelle 1978 ja aikoi omistaa enemmän aikaa näytelmien kirjoittamiseen. Hän sairastui kuitenkin vakavasti ja kuoli ehdittyään olla vain vuoden eläkkeellä.
Paavo Liski ja Ilkka Vanne ohjasivat vuonna 1974 televisionäytelmän Leskisen näytelmästä "Uudesta luotava maa". Liskin vuonna 1993 ohjaama kolmiosainen televisioelokuva "Elämän totuutta etsi" kertoi Lauri Leskisen nuoruusvuosista. Leskistä esitti Kari Hakala.
Luujärvi (järvi)

 
Luujärvi eli Lujaur (, , , ) on Murmanskin alueella Kuolan niemimaan keskiosassa sijaitseva järvi. Se on alueen järvistä neljänneksi suurin, pinta-alaltaan on noin 200 neliökilometriä, ja se laskee Voronjajokea pitkin pohjoiseen Barentsinmereen. Järven länsipuolella nousevat Lujaurtunturit. Järven rantaviiva on mutkikas, järvessä on runsaasti saaria ja niemimaita. 
Vuonna 1970 Voronjaan noin 100 km järvestä alavirtaan rakennettiin Serebrjanskin vesivoimala, ja voimalan patoallas yhtyy nyt järveen samassa vedenpinnan tasossa. Vuotuinen vedenpinnan vaihtelu on 1,55 m. Luujärven pohjoisrannalla sijaitsee Lovozeron taajama.
Viljo Kojo

Viljo Johannes Kojo, salanimi "Juho Poutanen" (13. joulukuuta 1891 Kaukola – 21. huhtikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, sanomalehtitoimittaja ja kuvataiteilija (taidemaalari, kuvittaja ja pilapiirtäjä).
Henkilöhistoria.
Kojon vanhemmat olivat maanviljelijä Pekka Kojo ja Anna Hirvonen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1925 oli Helmi Ruissalo (k. 1938) ja toinen vuodesta 1940 Eeva Maria Aikala. Käkisalmessa keskikoulun käytyään Kojo opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1911–1912 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1912–1914. Taiteilijana Kojo kuului Tyko Sallisen lailla ekspressionistiseen Marraskuun ryhmään.
Kojo oli mukana perustamassa Viipurin Taiteilijaseuraa, ja toimi sen puheenjohtajana 1930-1960. Kojo toimi Karjala-lehden toimittajana Viipurissa 1925–1940. Hän toimitti myös eräitä pilalehtiä, kuten viipurilaista Ampiaista sekä vuoden verran Helsingissä ilmestynyttä kuukausilehti Hymyä. Aleksis Kiven Seuran sihteerinä hän toimi vuosina 1941–1943. 
Kirjallinen tuotanto.
Kojo oli Huugo Jalkasen lailla yksi ensimmäisiä vapaan runomitan kokeilijoita kokoelmallaan "Aamutuuli". Hän kirjoitti boheemiromaaneja taiteilijaystävistään ("Suruttomain seurakunta", "Kiusauksesta kirkkauteen") ja lähinnä Käkisalmen ympäristöön paikantuvia karjalaisaiheisia romaaneja. Joululaulu Taas kaikki kauniit muistot on sävelletty Kojon runoon.
Kuvataiteilija.
Kojo kuului Marraskuun ryhmään ja osallistui sen näyttelyihin 1910-1920-luvulla. Lehtikuvittajana hän aloitti jo ennen toimittajanuraansa Karjala-lehdessä. Pilalehdistä hänen töitään julkaisivat Tuulispää, Velikulta ja Kurikka. Hän teki myös kirjankansia ja kirjankuvituksia etenkin omiin teoksiinsa, mutta jonkin verran muidenkin. Ville Hännisen mukaan hänen lehtiin kehittämänsä kevyt tussiviiva antoi kirjoille luonnetta. Runokirjojen kannet ovat kevyen koristeellisia ja Hännisen mukaan amatöörimäisiä, jopa lapsellisia mutta eivät kuitenkaan harkitsemattomia. Hännisen mukaan tutkimus ei toistaiseksi ole käsitellyt Kojon kuvitustyötä. Kojo itse kertoo siitä työnsä puolesta muistelmissaan, esimerkiksi teoksessa "Taiteen tie on pitkä" (1960).
Palkinnot.
Lähde: Viljo Kojo, Kirjasampo.fi, viitattu 25.2.2021
USS George H. W. Bush (CVN-77)

USS George H. W. Bush (runkonumero CVN-77) on Yhdysvaltain laivaston Nimitz-luokan lentotukialus, joka on nimetty Yhdysvaltain entisen presidentin George H. W. Bushin mukaan.
Valmistus.
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä (myöh. Northrop Grumman) Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 6. syyskuuta 2003. Lentokannelle nostettiin 8. heinäkuuta 2006 aluksen 700 tonnin kansirakenteet, mikä samalla oli viimeinen 162 moduulista. Alus kastettiin 7. lokakuuta, jolloin esiteltiin aluksen käyttöönotosta vastaava päällikkö Kevin O'Flaherty. Se otettiin palvelukseen 10. tammikuuta 2009 Norfolkin laivastotukikohdassa. Valmistus maksoi 6,2 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Palvelus.
Aluksen koeajot aloitettiin 13. helmikuuta joitakin viikkoja aiemmin kuin oli alun perin suunniteltu. Se lähti vastaanottotesteihin 7. huhtikuuta, joiden päätyttyä alus luovutettiin 11. toukokuuta laivastolle. Aluksen katapultilla laukaistiin 19. toukokuuta ensimmäisenä lentokoneena F/A-18F Super Hornet ja 26. toukokuuta alus todettiin lentotoimintakelpoiseksi.
Alus oli koulutuksessa vielä heinäkuussa 2013.
UltraNoir

UltraNoir on Tampereella 2000-luvun alkupuolella perustettu goottirockia ja post-punkia soittava yhtye. Yhtyeeltä on ilmestynyt yksi pitkäsoitto vuonna 2006. Tätä ennen yhtye julkaisi kaksi omakustanne-EP:tä, "Why Can't We Believe We Can't Be Loved" 2004 ja "Songs of Sex and Self-hate" 2005 ja split 7" "Godspeed For Good / Worldwide Panic" Romantic Visionin kanssa 2004. Yhtyeen kosketinsoittaja Utu soittaa koskettimia myös I Was A Teenage Satan Worshipper -yhtyeessä.
Anneli Toijala

Anneli Toijala (s. 4. heinäkuuta 1930 Tampere) on suomalainen Tampereella asuva opettaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten nuortenkirjailijana, mutta hän on kirjoittanut myös muutamia Tampere-aiheisia historiallisia romaaneita.
Toijala valmistui ylioppilaaksi 1950, kansakoulunopettajaksi 1953, kansalaiskoulun opettajaksi 1962 ja englannin kielen tuntiopettajaksi 1966.
Anneli Toijalan tuotantoon kuuluu nuortenkirjoja, romaaneja, historiallisia teoksia, kuunnelmia, näytelmiä ja artikkeleita eri lehdissä. Hänelle tärkeitä kirjailijoita ovat olleet Isaac Bashevis Singer, Marguerite Duras ja Peter Høeg.
Anneli Toijalan Tampere-aiheisia kirjoja ovat olleet 1930-luvulle sijoitetut "Kukkiva kaakinpuu" ja työttömyyttä kuvannut "Kaikki elämäni päivät". "Lentäkää linnut" ja "Lehti putoaa" -romaanit puolestaan kuvasivat tamperelaisen työläisperheen elämää 1960-luvulta 1980-luvulle. "Myrskylintu"-romaanin aiheena oli taas 1850-luku ja päähenkilönä nuori Minna Canth. Vuonna 1999 ilmestyneen "Punainen maa, valkea meri" -romaanin tapahtumat liikkuivat taas Suomen sisällissodan aikaisessa Oulussa, Suomussalmella, Tampereella ja Vienan Karjalassa. Kirjan jatko-osa "Merten takaa tulleet" oli Finlandia-palkintoehdokkaana vuonna 2005.
Martti Kainulainen

Martti Aarre Jalmari Kainulainen () oli suomalainen näyttelijä, kirjailija, ohjaaja ja teatterinjohtaja.
Kainulainen näytteli useissa elokuvissa. Tunnetuin hänen rooleistaan lienee Herkko Päätalon osa Kalle Päätalon romaaneista 1980-luvulla tehdyissä elokuvissa "Elämän vonkamies" ja "Nuoruuteni savotat". Hänen viimeinen televisiotyönsä oli vuonna 2000 valmistunut "Kekkosen kaveri". Hän jäi eläkkeelle Lahden kaupunginteatterista vuonna 1985 mutta vieraili tämän jälkeenkin eri teattereissa näyttelijänä ja ohjaajana.
Kainulainen kuoli syöpään Joutsenon sairaalassa 72-vuotiaana.
Vinny Vinh

Quoc Al "Vinny" Vinh (s. 30. marraskuuta Vietnam) on vietnamilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Vinh menestyi 2000-luvun alussa pienemmissä pokeriturnauksissa voittaen muun muassa Kalifornian mestaruuden pot limit omahassa vuonna 2002. Kansainväliseen tietoisuuteen hän nousi helmikuussa 2004 sijoituttuaan toiseksi World Poker Tourin (WPT) L.A. Poker Classic -turnauksessa. Vinh ansaitsi kakkostilastaan 718 485 dollaria. Voittaja oli Antonio Esfandiari.
Vuonna 2005 Vinh oli toinen World Series of Pokerin (WSOP) 10 000 dollarin pot limit omaha -turnauksessa. Turnauksen voitti Rafi Amit ja Vinh sai palkintona 282 280 dollaria. Marraskuussa 2005 Vinh voitti 10 000 dollarin no limit texas hold'emissa Caesarsin Indianan kasinolla. Tämä oli WSOP-kiertueeseen kuulunut oheisturnaus. Ykköstilasta Vinh ansaitsi 437 760 dollaria.
Syyskuussa 2007 Vinhin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,3 miljoonaa dollaria.
Keijo Virtanen

Keijo Aarre Virtanen (s. 28. elokuuta 1945 Naantali) on suomalainen kulttuurihistorioitsija. Hän toimi vuodesta 1997 vuoteen 2012 Turun yliopiston rehtorina. 
Hänet valittiin yliopiston rehtoriksi viisi kertaa, ja kautensa päättyessä hän oli hoitanut tehtävää 15 vuoden ajan. Hän on Turun yliopiston pitkäaikaisin rehtori. Virtasen toimikausi päättyi 31. heinäkuuta 2012.
Virtanen on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2000 lähtien.
Ura.
Keijo Virtanen on työskennellyt Turun yliopiston palveluksessa vuodesta 1969 alkaen tutkimusapulaisena, assistenttina ja virkaa toimittavana apulaisprofessorina yleisen historian oppiaineessa. Vuodesta 1983 hän toimi kulttuurihistorian virkaa toimittavana professorina. Kulttuurihistorian professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1990. Turun yliopiston vararehtorina Virtanen toimi vuosina 1993–1997. Hän on työskennellyt myös Suomen Akatemian tutkimusassistenttina ja nuorempana tutkijana vuosina 1976 sekä 1978-1982.
Keijo Virtanen oli Viron kunniakonsulina Turussa ja Varsinais-Suomessa vuosina 2001-2020. Hän oli Siirtolaisuusinstituutin hallintoneuvoston (aik. valtuuston) puheenjohtaja vuosina 2000-2021. 
Virtanen on liettualaisen Klaipėdan yliopiston kunniatohtori (2001), virolaisen Tarton yliopiston kunniatohtori (2003) sekä kanadalaisen Lakeheadin yliopiston kunniatohtori (2016). Hänelle on myönnetty sekä Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan että Suomen Leijonan Ritarikunnan komentajamerkit sekä muita huomionosoituksia kotimaan lisäksi Virosta, Italiasta ja Venäjältä. Hänet valittiin Turun yliopiston ylioppilaskunnan kunniajäseneksi 2012.
Virtanen on toiminut lukuisien kotimaisten ja ulkomaisten tieteellisten ja muiden organisaatioiden puheenjohtajana ja jäsenenä, mm. valtion tutkimus- ja innovaationeuvoston (aik. tiede- ja teknologianeuvosto) jäsenenä 2002-2005 sekä 2007-2011, TS-yhtymän hallintoneuvoston puheenjohtajana 2001-2015 sekä Journal of American Historyn Suomen toimittajana 1992-2009.
Koulutus ja tieteellinen työ.
Keijo Virtanen valmistui ylioppilaaksi Naantalin Yhteiskoulusta vuonna 1964 sekä filosofian kandidaatiksi 1972, filosofian lisensiaatiksi 1977 ja filosofian tohtoriksi 1980 Turun yliopistosta. Hän työskenteli tutkimusassistenttina Michiganin yliopistossa 1974-1975 sekä samassa yliopistossa Fulbright-tutkijana 1988-1989. Hän on tehnyt lukuisia tutkimusmatkoja etenkin Yhdysvaltoihin ja Kanadaan.
Hänen julkaistut tutkimuksensa ovat keskittyneet valtamerten takaiseen siirtolaisuuteen ja etnisyyteen, Yhdysvaltojen ja Kanadan historiaan ja yhteiskuntaan, amerikkalaisen kulttuurin vaikutuksiin Euroopassa ja Suomessa, Euroopan integraatioprosesseihin, kulttuurihistorian metodologisiin kysymyksiin sekä yliopisto- ja tiedepolitiikkaan.
Kalevan Nuorten Liitto

Kalevan Nuorten Liitto r.y. oli lasten ja varhaisnuorten kasvatus- ja kulttuurijärjestö, jonka toiminnat yhdistettiin osaksi Suomen Nuorisoseurat ry:tä loppuvuodesta 2012. 
Kalevan Nuorten Liitto perustettiin vuonna 1960. Sen tehtävänä oli edistää kulttuurista lasten ja nuorten harrastustoimintaa nuorisoseuroissa.
Kalevan Nuorten Liitto koordinoi lasten osallisuushanketta "Mun Vuoro" vuosina 2009–2011.
Kanangaöljy

Kanangaöljy on varsinkin hajuvesiteollisuudessa käytettävää eteeristä öljyä, jota saadaan Filippiineillä ja Indonesiassa kotoperäisenä kasvavan tuoksuilangian ("Cananga odorata", tunnetaan myös nimellä ylang-ylang) kukista. Puun viljely on levinnyt myös Polynesiaan, Mikronesiaan ja Melanesiaan.
Öljyä käytetään myös aromaterapiassa. Antropologi Margaret Mead kuvasi sen käyttöä Tyynenmeren saarilla lemmenrohtona.
Öljyn vienti muodostaa lähes 30 prosenttia Komorien vientituloista.
Kanangaöljyn CAS-numero on 68606-83-7.
Maurice Béjart

Maurice Béjart (oik. Maurice-Jean Berger, 1. tammikuuta 1927 Marseille, Ranska – 22. marraskuuta 2007 Lausanne, Sveitsi) oli ranskalainen tanssija ja koreografi, joka perusti sekä tanssiryhmiä että tanssikouluja. Hänen koreografisen tyylinsä voidaan katsoa edustaneen nykybalettia.
Tausta.
Maurice Béjart oli filosofi Gaston Bergerin poika. Hän opiskeli tanssia samaan aikaan kun suoritti lukio- ja yliopisto-opintoja. Hän ihastui Serge Lifarin tanssiresitaaliin ja päätti antautua kokonaan tanssijaksi. Hän suoritti neljätoistavuotiaana debyyttinsä Pariisin oopperassa ja toimi sen jälkeen Roland Petit'n johdolla.
Ura.
Vuonna 1951 hän teki Tukholmassa ensimmäisen koreografiansa "L’Inconnu". Sen jälkeen oli vuorossa Igor Stravinskyn "Tulilintu" (). Vuonna 1955 hän valmisti oman tanssiryhmänsä "Ballets de l’Étoilen" kanssa baletin "Symphonie pour un homme seul", joka perustui Pierre Henryn ja Pierre Schaefferin musiikkiin. Niin lehdistö kuin yleisökin ylisti teosta.
Bryssel.
Vuonna 1960 Brysselin Théâtre royal de la Monnaien johtaja Maurice Huisman oli huomannut Béjartin kyvyt. Béjart siirtyi Brysseliin ja perusti XX:n vuosisadan baletin, jonka kanssa hän kiersi maailmaa ja opetti myös laajalle yleisölleen uuden tanssin saloja.
Brysselistä tuli hänen toimintansa ansiosta eräänlainen modernin eurooppalaisen baletin ja tanssin keskus. Merkittävimmät teoksensa Béjart loi ehkä juuri Brysselissä, sillä säveltäjä Igor Stravinskyn syntymän satavuotisjuhlien kunniaksi siellä esitettiin kaikki säveltäjän keskeiset balettiteokset uudistettuina versioina. Se oli Stravinskyn juhla, mutta myös Brysselin ja ennen kaikkea Maurice Béjartin henkilökohtaisen menestyksen juhla.
Brysselissä XX:n vuosisadan baletissa solisteina tanssineet ainoat suomalaiset tähtitanssijat
Riitta Heinosen (kultamitali Lausannesta, hopeamitali Varnasta) ja Hannu-Pekka (HP) Holmströmin, Béjart halusi kiinnittää heti solisteiksi nähtyään heidät Pariisissa keväällä 1979.
Brysselin jälkeen.
Vuonna 1987 Le Monnaien teatterin johtaja Gerard Mortier ajautui avoimeen konfliktiin Maurice Béjartin kanssa. Ollessaan kiertueella Pietarissa Béjart päätti olla palaamatta Belgiaan. Vähän myöhemmin Philip Morris -säätiö kutsui Béjartin pysyvästi Sveitsin Lausanneen, jossa säätiö pitää päämajaansa. Näin Béjart lopetti XX:n vuosisadan baletin toiminnan ja perusti Lausanneen uuden tanssiryhmän, jolle hän antoi nimen Béjart Ballet Lausanne.
Brysselissä, kuten sen jälkeen myös Lausannessa, Béjart otti ryhmäänsä tulevia huipputanssijoita eri puolilta maailmaa. Béjartilla oli tavoitteenaan saada miesten tanssi uudelleen arvostetuksi, ja hän vaati tanssijoiltaan täydellistä venäläis-ranskalaisen tanssin hallintaa ja taitoa soveltaa ja hallita uusklassisen tanssin uusia virtauksia. Hän halusi toteuttaa kokonaisesityksen, jossa musiikki, lyyrisyys, teatteri ja koreografia yhdistyvät kokonaisuudeksi, ja siihen hän liitti vaatimukset solistisesta mestaruudesta. Teoksissaan Béjart ei kaihtanut suuria universaaleja kysymyksiä, kuten aidsia ja ekologiaa, jotka saivat ryhmän esityksissä oman sijansa.
Ramppi-teatteri

Ramppi-teatteri ry on Kangasalan kansalaisopiston näytelmäpiirin pohjalle perustettu harrastajateatteri. Ramppi-teatteri on toiminut nykyisessä muodossaan vuodesta 1995, minä aikana katsojia on kertynyt jo yli 60 000 henkeä. Viime vuosina täyttöaste on ollut yli 90 prosenttia. Ramppi-teatterin toiminta on kiinni harrastajien aktiivisuudesta, ja kaikki esiintyjät tekevät työnsä maksutta. 
Ramppi-teatteri on Suomen Harrastajateatteriliiton jäsen ja kuuluu myös pirkanmaalaisten harrastajateattereiden muodostamaan Teatteririnkiin.
Ohjaajat.
Ramppi-teatterin näytelmiä ovat ohjanneet muun muassa Ossi Räikkä, Tapio Parkkinen, Panu Rajala, Kari Honkanen, Sina Kujansuu, Ahti Jokinen ja Jukka-Pekka Rotko.
Näyttelijät.
Ramppi-teatterin näytelmissä on ollut säännöllisesti mukana vähintään 20 näyttelijää. Kesällä 2008 näyttelijöitä oli puheroolit ja avustajat yhteenlaskien peräti 55 henkeä. Lavastajat, puvustajat ja muu avustava henkilökunta mukaan lukien teatterissa toimii aktiivisesti kymmeniä henkilöitä, kaikki talkoopohjalla. Näyttelijöitä on ollut paitsi Kangasalta myös Tampereelta, Pälkäneeltä, Orivedeltä ja Vesilahdelta.
Koulutus.
Ramppi-teatteri on järjestänyt näyttelijöille myös koulutusta. Koulutuksen ohjaajina ovat toimineet esimerkiksi Kari Honkanen, Seppo Mäki, Emilia Pokkinen ja Matti Viironen. Osa näyttelijöitä on ollut myös omaehtoisesti ammattikoulutuksessa. Tässä suhteessa Tampereen Komediateatterin yhteydessä toimiva näyttelijäkoulutus on ollut Ramppi-teatterille erityisen merkityksellinen. Vuonna 2008 teatteri organisoi näyttelijöilleen erityisen koulutuspaketin, jonka toimeenpanosta vastasi Inga Sulin-Ahola ja kouluttajana toimi näyttelijätyön pitkäaikainen ammattilainen Ahti Jokinen. Vuonna 2009 kouluttajana toimi Vaasan kaupunginteatterin entinen johtaja Marja-Leena Haapanen.
Näytelmät.
Ramppi-teatterin näytelmät ovat pääsääntöisesti olleet kesäteatteriesityksiä. Paikallinen historia on innoittanut monia näytelmiä. Kantaesityksen ovat saaneet muun muassa Aulis Aarnion käsikirjoittamat näytelmät:
Vuonna 2000 esitettiin kirkon juhlavuoden kunniaksi kirkkonäytelmä "Alussa oli teko". Ramppi-teatteri on esittänyt myös perinteisiä kesäteatterinäytelmiä kuten "Tukkijoella" ja "Viulunsoittaja katolla".
Rampin Pikkuteatteri.
Vuonna 2009 Ramppi-teatteri käynnisti lapsille ja nuorille tarkoitetun Rampin Pikkuteatterin. Tavoitteena on tarjota nuorille mahdollisuus tehdä täysipainoisesti teatteria aina lukuharjoituksista esitykseen asti. Tämä vaikuttaa nuoren tytön tai pojan itsevarmuuden ja esiintymistaitojen kehittymiseen. Perinteisen teatterin lisäksi on mahdollisuus kokeilla erilaisia teatterin tekotapoja: mm. improvisaatiot ja tilatut ohjelmat. 
Omaksi yhdistykseksi Pikkuteatteri perustettiin vuonna 2010, jonka jälkeen se on toiminut itsenäisesti ja aktiivisesti lasten ja nuorten teatterina tarjoten useita näytelmätuotantoja vuosittain.
Huippukokous

Huippukokous on valtion tai hallituksen päämiesten välinen kokous, joka yleensä sisältää tiukat turvallisuusjärjestelyt ja ennalta sovitun asialistan. Esimerkki huippukokouksesta on Geneven huippukokous 1955.
EU:n ylintä poliittista elintä Eurooppa-neuvostoa, kutsutaan epävirallisesti EU:n huippukokoukseksi. Kansainvälisissä huippukokouksissa Eurooppa-neuvoston ja Euroopan komission puheenjohtajat edustavat EU:ta.
Arkhimedeen vala

Arkhimedeen vala on Lausannen teknillisen korkeakoulun opiskelijoiden vuonna 1990 esittämä insinöörien eettinen ohjenuora.
Insinööriliitto on suomentanut valan lyhyessä muodossa vuonna 1995.
Hieman laajemmassa muodossa se on sisällytetty myös Tekniikan akateemisten Kunniasääntöön. Vala tai kunniasääntö jaetaan kaikille valmistuville insinööreille ja diplomi-insinööreille heidän todistuksensa mukana. Antiikin aikana elänyt Arkhimedes oli yksi historian suurimmista matemaatikoista ja ensimmäisiä tunnettuja insinöörejä.
Insinööriliiton suomennos.
"Insinööri on mukana luomassa tekniikkaa, joka koituu luonnon ja ihmisen hyväksi. Insinööri on kaikessa toiminnoissaan suojelemassa kasvien, eläinten ja ihmisen elämää. Insinööri välttää epärehellisyyttä ja epäsopua ja pyrkii kehittymään taitavammaksi ongelmien ratkaisijaksi. Insinööri miettii kehityksen suuntalinjoja ja välttää vahingollisten tavoitteiden toteutumista."
Carson Beckett

Carson Beckett oli kuvitteellinen henkilö scifi-sarjassa "Stargate Atlantis". Hän toimi Atlantis-retkikunnan ylilääkärinä, ja häntä esitti Paul McGillion.
Skotlantilainen tohtori Beckett oli yksi niistä harvoista retkikunnan jäsenistä John Sheppardin ohella, jolla oli muinaisten geeni luonnollisena omassa DNA:ssaan ja johon ei näin ollen tarvinnut rokottaa geeniä. Aluksi hän ei kuitenkaan mielellään koskenut muinaisten teknologiaan, ja hän kiersi myös mahdollisimman kaukaa tilanteet, joihin liittyi aseita ja hengenvaaraa. Toisinaan hänen oli kuitenkin pakko antautua vaaratilanteisiin, ja hän tottui vähitellen niihin ja Atlantikseen työskennellen aina parhaansa mukaan pelastaakseen ihmishenkiä. Hän oli empaattinen ja ystävällinen hahmo, joka ei pelännyt näyttää muille tunteitaan.
Tohtori Beckett oli muinaisten geenirokotteen alkuperäinen kehittäjä. Rokotteen avulla pystytään istuttamaan muinaisten geeni niihin ihmisiin, jotka eivät kanna geeniä luonnostaan. Noin puolet rokotteen saaneista ihmisistä hylkii geeniä, mutta toinen puoli pystyy rokotuksen jälkeen käyttämään muinaisten teknologiaa. Beckett kehitti myös retroviruksen, joka muuttaa wraithin ulkomuodoltaan ihmiseksi. Wraithien aggressiivisuuteen ja muihin persoonallisuuspiirteisiin retrovirus ei kuitenkaan vaikuta, eikä sen vaikutus kestä pitkään ilman jatkuvaa geeniterapiaa.
Beckett kuoli räjähdyksessä, kun hän oli hävittämässä potilaastaan leikkaamaansa räjähtävää kasvainta. Hänen ruumiinsa ja henkilökohtaiset tavaransa lähetettiin hänen perheensä luo kotiin Skotlantiin. Becketin klooni löydettiin ja se syväjäädytettiin. Myöhemmin hänet otettiin pois syväjäädytetystä tilasta, ja hänet lähetettiin takaisin maahan. Hän palasi kuitenkin takaisin ja joutui lentämään Atlantiksella puolustamaan maata Wraithien hyökkäykseltä.
Steve Nash

Stephen John "Steve" Nash O.C., OBC (s. 7. helmikuuta 1974 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on kanadalainen aktiiviuransa päättänyt koripalloilija. Pelintekijänä NBA:ssa vuosina 1996–2015 pelaajauransa tehnyttä Nashiä pidetään yhtenä pelipaikkansa historian parhaista pelaajista. Hänet valittiin muun muassa vuosina 2005 ja 2006 ja kahdeksan kertaa un. Nash voitti sarjan syöttötilaston viidesti, ja hän oli myös tarkka vapaa- ja kolmen pisteen heitoissa.
Pelaajaura.
Nash pelasi yliopistokoripalloa Santa Claran yliopistossa. Kahtena viimeisenä opiskeluvuotenaan hänet valittiin konferenssin parhaaksi pelaajaksi. Yliopiston jälkeen Nash osallistui varaustilaisuuteen, jossa hän oli Phoenix Sunsin 15. varaus. Nash hankittiin Sunsiin Kevin Johnsonin varamieheksi, josta Nash nousisi ajan saatossa hänen paikalleen. Ennen kauden alkua joukkueeseen hankittiin kuitenkin lisää pelaajia ja myöhemmin myös Jason Kidd liittyi joukkueeseen. Tämän takia Nash pelasi loppukaudesta yhä vähemmän minuutteja. Seuraavana vuonna hänen roolinsa ei juurikaan muuttunut, mutta hän onnistui parantamaan henkilökohtaisia tilastojaan. 
Kesällä 1998 Nash siirtyi Dallas Mavericksiin kuusivuotisella sopimuksella. Hänen ensimmäistä Dallas-kautta varjostivat loukkaantumiset, jotka olivat osasyy huonoihin peleihin. Tilastollisesti kausi 2001–2002 oli hänen parhaansa Dallasissa. Nash pelasi seurassa vuoteen 2004 asti, jolloin sopimus loppui. Tällöin Phoenix tarjosi rahakkaimman sopimuksen ja Nash palasi seuraan. Vuosina 2005 ja 2006 hänet valittiin . Nash pelasi Phoenixissa vuoteen 2012 asti. Heinäkuussa 2012 hän siirtyi Los Angeles Lakersiin kolmivuotisella sopimuksella.
Nash ei pelannut Lakersissa kaudella 2014–2015 loukkaantumisista johtuen. Hän ilmoitti päättävänsä kilpauransa maaliskuussa 2015.
Maajoukkue.
Nash pelasi myös Kanadan maajoukkueessa. Hän edusti maata vuoden Sydneyn kesäolympialaisissa 2000, missä Kanada sijoittui seitsemänneksi.
Yksityiselämä.
Nashin veli Martin Nash on jalkapalloilija. Myös Steve pelasi nuoruudessaan jalkapalloa.
Saksan siviilihallinto valloitetuilla alueilla toisen maailmansodan aikana

Saksan siviilihallinto valloitetuilla alueilla toisen maailmansodan aikana muodostui useasta osasta: Saksan valtakunnanhallintoon suoraan liitetyt alueet ja valtakunnan hallintoon suoraan liitettyinä alueina kohdellut alueet, joiden muodollinen asema kuitenkin jätettiin toista maailmansotaan seuraavaksi odotettavaa rauhankongressia varten. Toisessa ryhmässä olivat siviilihallintoon pannut valloitetut alueet, joilla oli rodullisesti germaaniseksi luokiteltava väestö ja myös voittomaat, joilta suunniteltiin slaaveja karkotettavaksi, tuhottavaksi tai syntyvyyssäännösteltäväksi, jotta saksalaisille uudisasukkaille olisi elintilaa.
Saksan siviilihallintoon eivät kuuluneet Wehrmachtin sotilashallintoon kuuluvat alueet, joita oli Atlantin rannikolla ja samalla itärintamalla, jossa käytiin taisteluja. Wehrmachtin sotilashallinto ulottui jopa 300 kilometriä rintamalta selustaan päin, minkä vuoksi esimerkiksi Saksan siviilihallintoon ehti vain 2/3 Ukrainasta.
Saksan siviilihallinto tarkoitti käytännössä valloitetuilla alueilla sitä, että kenraalikuvernööriksi tai protektoriksi asetettiin Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen piiripäälliköitä tai muita virkailijoita, jotka ryhtyivät kohtelemaan väestöä lähinnä kansallissosialistisen rotuideologian mukaisesti ja missä parhaimmassa asemassa olivat valloitetut germaanikansat ja heikoimmassa asemassa slaavit. 
Tärkein siviilihallinnon muoto oli valtakunnanministeri Alfred Rosenbergin johtama valloitettujen itäalueiden valtakunnanministeriön johtamat hallintoelimet, joille siirrettiin valloitettujen alueiden hallinto sen jälkeen, kun alue oli Saksan armeijan edetessä jäänyt selustaan, jolloin Wehrmachtin sotilashallinto lakkautettiin kyseisen valloitetun alueen osalta.
Valloitettujen alueiden hallinnasta kuitenkin kilpaili osittain Heinrich Himmlerin johtama SS sekä Herman Göringin johtaman Saksan nelivuotissuunnitelman jäljiltä jääneet suunnittelutoimistot, jotka sotateollisuuden vuoksi saivat lisää merkitystä senkin jälkeen, kun vuosiksi 1936–1940 määrätty nelivuotissuunnitelma oli päättynyt.
Siviilihallinnosta huolimatta idässä myös Wehrmachtille jäi omaa hallintoa, muun muassa suuret sotavankileirit.
Nenad Medic

Nenad Medic (s. 21. joulukuuta 1983 Apatin, Serbia) on serbialaissyntyinen kanadalainen pokeriammattilainen. Nenad Medic opiskeli Waterloon yliopistossa ja pelasi koripalloa useita vuosia. Havaittuaan, ettei nouse NBA-tasolle asti Medic aloitti pokerinpeluun
Medic on menestynyt erityisesti World Poker Tourilla, josta hänellä on useita rahasijoja. Tammikuussa 2005 hän oli WPT:n PokerStars Caribbean Adventure -turnauksen kuudes ansaiten 112 500 dollaria. Marraskuussa 2006 Medic voitti Foxwoodin kasinolla käydyn WPT:n World Poker Finals -turnauksen. Ykköspalkinto oli 1 717 194 dollaria. Seuraavana vuonna hän oli saman turnauksen kakkonen (vuonna 2005 turnauksen voittanut Nick Schulman oli kolmas).
Tammikuussa 2006 Medic oli Australian pokerimestaruuskilpailujen (Aussie Millions) pääturnauksessa kolmas ansaiten 376 200 Australian dollaria.
Medic voitti vuoden 2008 World Series of Pokerin ensimmäisen turnauksen, joka oli 10 000 dollarin pot limit hold'emin maailmanmestaruusturnaus. Medic sai ensimmäisen WSOP-rannekkeensa lisäksi 794 112 dollaria.
Internetissä Nenad Medic pelasi aiemmin nimimerkillä "serb2127". Nykyään hän edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Kesäkuussa hänen turnausansionsa ylittivät 3,6 miljoonaa dollaria.
Loretta Young

Loretta Young (alk. Gretchen Michaela Young, 6. tammikuuta 1913 Salt Lake City, Utah – 12. elokuuta 2000 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä, joka teki merkittävän uran niin elokuvissa kuin televisiossakin.
Hän aloitti uransa jo mykkäelokuvien parissa, ja ensimmäinen elokuva valmistui 1917 hänen ollessaan vasta neljävuotias. Vuodesta 1928 alkaen hän esiintyi nimellä Loretta Young. Young sai parhaan naispääosan Oscarin elokuvasta "Farmarin tytär" (1947), joka perustuu Hella Wuolijoen näytelmään. Vuosina 1953–1960 televisiossa esitettiin sarjaa "The Loretta Young Show", joka oli suuri menestys.
Youngilla on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella, toinen elokuvaurasta ja toinen televisiourasta.
Thebe

Thebe on Jupiterin kuu. Se on Jupiterista katsottuna neljäs kuu. Kuu löydettiin 5. maaliskuuta 1979 Voyager 1 -luotaimen kuvista. Myöhemmin huomattiin, että se näkyi jo 27. helmikuuta 1979 otetuista kuvista.
Kuu on saanut nimensä kreikkalaisesta mytologiasta jokijumala Asopoksen tyttären mukaan.
Thebessä on kuun kokoon nähden 3–4 erittäin suurta törmäyskraatteria. Juuri muuta kuusta ei tiedetäkään.
Greer Garson

Eileen Evelyn Greer Garson (29. syyskuuta 1904 Lontoo, Britannia – 6. huhtikuuta 1996 Dallas, Texas, Yhdysvallat) oli englantilainen näyttelijä. Hän sai vuonna 1943 parhaan naispääosan Oscar-palkinnon roolista elokuvassa "Rouva Miniver" (1942). Vuonna 1961 hän sai Golden Globe -palkinnon.
Garson opiskeli Lontoossa ja Grenoblessa. Hän työskenteli ensin mainosalalla ja esiintyi harrastajateatterissa ennen kuin 24-vuotiaana ryhtyi päätoimiseksi näyttelijäksi. Hän esiintyi Briminghamissa ja sitten Lontoossa, josta MGM:n Louis B. Mayer löysi hänet ja palkkasi elokuviinsa.
Greer Garson muistetaan parhaan naispääosan Oscarin saaneesta roolisuorituksesta elokuvassa "Rouva Miniver" ("Mrs. Miniver", 1942). 
Greer Garsonilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Jalmari Jäntti

Hjalmar "Jalmari" Johannes Jäntti (9. huhtikuuta 1876 Viipurin maalaiskunta – 9. maaliskuuta 1960 Helsinki) oli WSOY:n pitkäaikainen toimitusjohtaja vuosina 1914–1951.
Ura.
Jalmari Jäntti kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1894 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1898. Talvikauden 1898–1899 hän opiskeli taloustiedettä Münchenin yliopistossa ja teki myöhemmin useita ulkomaanmatkoja.
Jäntti aloitti WSOY:n palveluksessa apulaisjohtajana vuonna 1899, siirtyi kirjalliseksi johtajaksi 1904, ja toimitusjohtajana hän toimi Werner Söderströmin kuoleman jälkeen 1914–1951. Hän toimi myös Porvoon kaupunginvaltuuston jäsenenä, rahatoimikamarissa, säästöpankin johtokunnassa ja yhteiskoulun johtokunnassa. Lisäksi hän oli mukana Suomen Kustannusyhdistyksen hallintoneuvostossa, Yhtyneet Kuvalehdet oy:n johtokunnan puheenjohtajana sekä WSOY:n hallintoneuvoston ja Rautatiekirjakauppa oy:n johtokunnan jäsenenä. Toimipa hän valtiopäivien pikakirjoittajanakin vuonna 1897. Hän oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ja Suomen Kulttuurirahaston kunniajäsen ja sai professorin arvon 1946.
Perhe.
Jalmari Jäntin ja vaimonsa Hildurin poikia olivat Yrjö Jäntti, joka toimi WSOY:n pääjohtajana 1952–1968, ja Lauri Jäntti, joka oli Yhtyneiden Kuvalehtien johtaja 1934–1969, sekä 30-vuotiaana kuollut Kalevi Jäntti, jonka muistoksi Jalmari ja Hildur perustivat Kalevi Jäntin palkinnon.
Helen Hayes

Helen Hayes (10. lokakuuta 1900 – 17. maaliskuuta 1993) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on yksi ainoista henkilöistä, jotka ovat saaneet sekä Oscarin, Emmyn, Grammyn että Tonyn.
Hayes teki Broadway-debyyttinsä yhdeksänvuotiaana ja näytteli ensimmäisessä elokuvassaan vuonna 1917. Hän sai urallaan kaksi Oscaria, parhaan naispääosan Oscarin elokuvasta "Hänen syntinsä" (1931) ja parhaan naissivuosan Oscarin elokuvasta "Kiitorata" (1970). Hänen muita tunnettuja elokuvia ovat "Jäähyväiset aseille" (1932) ja "Anastasia" (1956).
Hayesilla on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella, elokuvista ja radiosta.
Frankfurtin metro

Frankfurtin metro on yhdessä paikallisjunan kanssa Frankfurtin kaupungin alueen joukkoliikennerunko, se avattiin 1968.
Kuten monissa muissa Saksan suurkaupungeissa (Köln, Essen, Stuttgart) metroa ei alun perin rakennettu maanalaiseksi vaan se suunniteltiin muutettavaksi vähitellen. Suurin osa radoista on rakennettu toisen maailmansodan jälkeen ja kaupungeissa oli tarpeeksi muitakin rakennustarpeita. Aivan samalla tavalla Frankfurtin raidejärjestelmää on rakennettu useassa osassa vuoden 1968 jälkeen. 
Ainoastaan keskeiset rataosat ovat maanalaisia ja muistuttavat usein raitiovaunupysäkkejä maan alla. Suuri osa verkostosta koostuu pikaraitiotieverkosta, jolla on risteyksiä muiden liikennevälineiden kanssa, ainoastaan U4 on kokonaan eristetty muusta liikenteestä, joten sitä voi kutsua 'aidoksi' metroksi.
Verkosto koostuu seitsemästä linjasta jotka liikennöivät kaupungin ulkopuolelle saakka: keskikaupungilla on kolme maanalaista linjaa, joissa on 27 maanalaista ja 58 ulkoasemaa sekä -pysäkkiä.
Linjojen yhteispituus on 60 kilometriä ja ne palvelevat noin 94 miljoonaa matkustajaa (2000).
Yrjö A. Jäntti

Yrjö Aarne Jäntti (10. lokakuuta 1905 Porvoo – 29. lokakuuta 1985 Helsinki) oli filosofian maisteri ja WSOY:n pääjohtaja 1952–1968. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Porvoon yhteiskoulusta vuonna 1923, valmistui filosofian kandidaatiksi 1926 ja maisteriksi 1927. Jäntti opiskeli kirjallisuushistoriaa, taidehistoriaa ja kansantaloutta sekä perehtyi kustannusalaan useilla opintomatkoillaan. Hän teki opintomatkoja Pohjoismaihin, Viroon, Saksaan, Itävaltaan, Italiaan, Englantiin ja Yhdysvaltoihin. Hänelle myönnettiin Turun yliopiston filosofian kunniatohtorin arvo 1960.
Jäntti oli WSOY:n palveluksessa vuodesta 1926, aluksi kirjallisella osastolla, sitten prokuristina 1931–1936, sijaisjohtajana 1936–1952 ja lopuksi pääjohtajana. Hän oli "Suomen sanan" päätoimittaja 1962–1967. Hän oli myös Suomen Kustannusyhdistyksen puheenjohtaja 1959–1968 ja Helsingin graafisen klubin puheenjohtaja, Suomen Kulttuurirahaston ja Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvoston jäsen sekä Kirjateollisuus oy:n ja Kuvateollisuus oy:n johtokunnan jäsen.
Jäntti lahjoitti suurimman osan taidekokoelmastaan Porvoon kaupungille, joka avasi vuonna 1984 hänen kunniakseen nimetyn taidemuseon. Yli tuhannen teoksen kokoelmassa on 1900-luvun maalauksia, grafiikkaa, piirustuksia, pienoisveistoksia ja mitaleja. Toukokuussa 2010 Porvoon kaupunki päätti lakkauttaa kokoelman säästösyistä vuoden 2011 alusta. Kaupunki oli jo aikaisemmin myynyt Jäntin lahjoittamat 27 000 WSOY:n osaketta. Jäntin tarkoitus oli, että Porvoo käyttäisi osakkeiden tuoton kokoelman ylläpitokustannuksiin.
Yrjö A. Jäntin isä oli WSOY:n toimitusjohtaja Jalmari Jäntti ja hänen veljensä oli Lauri Jäntti.
Erich Koch

Erich Koch (19. kesäkuuta 1896 Elberfeld, Saksan keisarikunta – 12. lokakuuta 1986 Barczewo, Puolan kansantasavalta) oli saksalainen kansallissosialistisen puolueen Itä-Preussin Gauleiter 1928–1945 ja Ukrainan valtakunnankomissaari, joka vastasi Saksan siviilihallinnosta valloitetussa Ukrainassa toisen maailmansodan aikana vuosina 1941–1944.
Toiminta sodan aikana.
Koch tuli tunnetuksi erityisen häikäilemättömänä miehityshallinnon edustajana. Hänen häikäilemättömyytensä tosin kohdistui myös saksalaisiin. Talvella 1944–1945 hän kielsi Itä-Preussin väestön evakuoimisen lähestyvien puna-armeijan joukkojen tieltä, koska tämä hänen mukaansa olisi heikentänyt väestön moraalia. Kymmenettuhannet jäivät Kochin päätöksen takia loukkuun puna-armeijan saartamaan Itä-Preussiin, ja suuria joukkoja jouduttiin evakuoimaan meriteitse. Gauleiter Koch jopa käski ampua paikalla kaikki Königsbergissä virkapaikkansa jättäjät ennen omaa pakoaan. Koch itse kieltäytyi ottamasta siviilipakolaisia edes laivaan, jolla hänet ja hänen perheensä evakuoitiin Königsbergistä länteen.
Erich Koch ei kannattanut Alfred Rosenbergin tapaan minkäänlaista liittosuhdetta valloitettujen alueiden slaavilaisväestön kanssa, vaan idän yleissuunnitelman mukaista väestö- ja tuhoamispolitiikkaa.
"Se, mitä tarvitsen, on, että puolalainen tavatessaan ukrainalaisen tappaisi tämän ja päinvastoin että ukrainalainen tavatessaan puolalaisen tappaisi hänet. Jos tätä ennen he ampuisivat kadulla juutalaisen, tapahtuisi se, mitä tarvitsen… Jotkut hätäisen lapsellisesti esittävät itselleen saksalaistamista. He ajattelevat, että tarvitsemme venäläisiä, ukrainalaisia ja puolalaisia, jotka laittaisimme puhumaan saksaa. Mutta me emme tarvitse venäläisiä, ukrainalaisia tai puolalaisia. Me tarvitsemme hyvää maata."
Sodan jälkeen.
Sodan päätyttyä Koch onnistui piiloutumaan, mutta britit paikallistivat ja vangitsivat hänet 1949 Hampurissa ja luovuttivat hänet seuraavana vuonna Puolaan, jossa häntä pidettiin vankina syytteitä nostamatta kahdeksan vuoden ajan. Vuosina 1958–1959 pidetyssä oikeudenkäynnissä hänet tuomittiin kuolemaan Puolaa vastaan tehdyistä sotarikoksista. Ukrainassa tehtyjä sotarikoksia ei käsitelty oikeudessa. Kuolemantuomio kuitenkin muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi, virallisesti Kochin heikon terveyden perusteella. Koch kuoli luonnollisen kuoleman puolalaisessa vankilassa 90-vuotiaana vuonna 1986.
Muuta.
Erich Koch oli tunnettu uskonnollisena henkilönä. Hän erosi kirkosta 1943. Hänen mukaansa kansallissosialismia olisi pitänyt kehittää Martin Lutherin kesken jääneen uskonpuhdistuksen pohjalta.