Molly Crabapple

Molly Crabapple, oikea nimi Jennifer Caban, (s. 1983, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija, toimittaja ja kirjailija. Hän tekee poliittisesti kantaa ottavaa taidetta ja on noussut kansainväliseksi kuvataiteen tähdeksi aktivismia, yhteiskuntakritiikkiä ja dokumentointia yhdistävällä taiteella. 
Crabapplen taidetta leimaavat yksityiskohtaiset muste- ja vesiväripiirrokset, jotka ovat usein poliittisesti ladattuja. Hän tekee julisteita, sarjakuvia, maalauksia ja lehtikuvitusta. Hänen piirroksiaan ja raporttejaan on julkaistu muun muassa "Vanity Fair-lehdessä," "The New Yorkerissa" ja "Rolling Stonessa", "The New York Timesissa", "The Guardian" -lehdissä ja monissa muissa julkaisuissa. 
Molly tuli julkisuuteen piirtämällä ja maalaamalla Occupy Wall Street -protestiliikkeen tapahtumia. Hän on taiteellaan kuvannut myös Lähi-idän kriisejä, pakolaisten elämää, Yhdysvaltain velkakriisiä, terveydenhuoltojärjestelmän korruptiota ja vankilajärjestelmän epäkohtia Yhdysvalloissa. Hänen taiteensa kuuluu pysyviin kokoelmiin muun muassa Museum of Modern Artissa, Yhdysvaltain Kongressin kirjastossa ja Columbian yliopiston kokoelmissa. 
Elämä ja ura.
Nuoruus.
Jennifer Caban, joka tunnetaan taiteilijanimellä Molly Crabapple, syntyi Queensissä, New Yorkissa juutalaiselle äidille (valkovenäläisen maahanmuuttajan tyttärelle) ja puertoricolaiselle isälle. Hän kasvoi Long Islandilla, jota hän kuvaa muistelmateoksessaan "Drawing Blood" paikkana, jota hän vihasi. 
12-vuotiaana Crabapplelle diagnosoitiin vastarinnan ja tottelemattomuuden häiriö, sillä hän oli viettänyt ala-asteensa punk rockia kuunnellen Walkmanilla ja haistatellut auktoriteeteille. Ongelmistaan huolimatta Crabapple sai kannustusta tarttua kynään jo varhain. ”Tee taidetta joka päivä”, hän siteeraa isoisoisäänsä. ”Ilman taidetta olet kuollut!”
Varhaiset innoittajat.
Molly Crabapple oli kapinallinen goottityttö, joka luki Markiisi de Sadea ja Oscar Wildea ja löysi inspiraatiota myös meksikolaisesta muraalitaiteilijasta Diego Riverasta ja hänen kumppanistaan, taiteilija Frida Kahlosta. Hänen tyyliin ovat vaikuttaneet myös flaamilainen renessanssimaalari Pieter Brueghel vanhempi, englantilainen kuvittaja Aubrey Beardsley ja ranskalainen taidemaalari Henri de Toulouse-Lautrec. Crabapple matkusti Pariisiin, sai työpaikan kuuluisasta Shakespeare and Company -kirjakaupasta ja liittyi expat-boheemien piireihin. Hän alkoi piirtää isoon muistikirjaan, jonka poikaystävä oli hänelle antanut, päätti oppia arabiaa, kiinnostui Osmanien valtakunnasta ja sen taiteesta. 
Crabapple päätti jo nuorena ryhtyä taiteilijaksi, mutta törmäsi nopeasti siihen, kuinka jäykkä ja suljettu taidemaailma oli määritellessään, mikä on ”hyvää taidetta”. Hän koki perinteisen taidekoulutuksen tunkkaiseksi ja elitistiseksi. Tämän turhautumisen vuoksi hän keskeytti taidekoulun – ei luopuakseen taiteesta, vaan löytääkseen sille toisenlaisen, omannäköisensä muodon. Hän alkoi tehdä kantaaottavaa, poliittista taidetta ja ammensi siihen vaikutteita punk-kulttuurista, burleskista ja vastakulttuureista. 
Occupy Wall Street.
22-vuotiaana Crabapple postitti portfolionsa tuloksetta sadoille taidemaailman johtajille, kunnes eräänä päivänä New York Timesista soitettiin ja hänen piirustuksiaan alettiin julkaista lehden sivuilla. Kun Occupy Wall Street protestiliikkeen mielenosoitukset alkoivat, vain muutaman korttelin päässä hänen asunnostaan, hän heittäytyi mukaan protestiliikkeeseen. Molly alkoi piirtämän mielenosoituksia, väkivaltaisia yhteenottoja poliisin kanssa ja pidätyksiä. Yksi hänen Occupy-aiheisista julisteistaan kuuluu nyt Museum of Modern Artin pysyvään kokoelmaan. 
Kun Occupy lähti Wall Streetiltä, hän päätti etsiä maailman kriisipesäkkeitä ja raportoida niistä kuvataiteen keinoin. Crabapple ei hätkähtänyt edes silloin, kun hän matkusti lehdistömatkalle maailman pahamaineisimpaan vankilaan: ”Yhdysvaltalaiset virkailijat olivat vain sellaisia, että [Hänen taiteellaan] ei voi olla mitään merkitystä,” hän kertoo myöhemmin julkisessa puheessaan Lontoossa. Crabapple sai Vice-lehden lähettämään hänet Guantanamon vankileiriin, josta hän palasi järkyttäviä kuvia ja raportteja mukanaan. Sitten hän alkoi keskittyä taiteessaan ”veriseen” Lähi-itään.
Journalismia ja taidetta.
Crabapplesta tuli kuvatoimittaja, joka on piirtänyt muun muassa Venäjän hyökkäyksestä Ukrainaan, Libanonin tarkka-ampujista, Meksikon ja Yhdysvaltain rajasta, Kreikan pakolaiskriisistä ja hurrikaani Marian tuhoista Puerto Ricossa. Hän ei ole pelännyt kysyä toimittajana vaikeita kysymyksiä ja hän usein haastanut myös taiteellaan valtaapitäviä. Hän kohtasi presidentti Donald Trumpin Dubain-matkallaan ja kysyi häneltä lehdistötilaisuudessa, miksi hänen työntekijänsä saavat vain 100 dollaria palkkaa kuukaudessa.
Crabapplen omaelämäkerrallinen kirja "Drawing Blood" (2015) sai kiitosta rehellisyydestään, anarkistisesta hengestään ja visuaalisesta runsaudestaan. Hän on tehnyt myös useita animaatioelokuvia, esimerkiksi transeksuaalien oikeuksista Crabapplen animaatioelokuvat ovat olleet ehdolla kolmelle Emmy-palkinnolle Yhdessä toimittaja Marwan Hishamin kanssa hän teki kirjan "Brothers of the Gun", joka on kuvakirja Syyrian sodasta. Teos oli New York Timesin mukaan ”huomionarvoinen” ja se pääsi myös vuonna 2018, National Book Awardin ehdokaslistalle. 
Crabapple on tehnyt yhteistyötä myös poliitikko Alexandria Ocasio-Cortezn kanssa, ja kuvittanut hänen kampanjoita, sekä työskennellyt myös useiden ihmisoikeusjärjestöjen kanssa, kuten Amnesty Internationalin ja Human Rights Watchin kanssa, joiden julkaisuja Crabapple kuvittaa.Crabapple on käyttänyt kuvittajan taitojaan myös lasten kirjoissa, burleski-julisteissa ja pornografisissa sarjakuvissa. 
Hän on toiminut myös luennoitsijana ja puolustanut seksityöntekijöiden oikeuksia, puhunut sensuuria vastaan ja tuonut esiin vaihtoehtokulttuurin näkökulmia taidemaailmassa ja mediassa. Crabapple on puhunut taiteesta ja poliittisesta vaikuttamisesta yleisöille ympäri maailmaa, muun muassa Jakartassa, Beirutissa, São Paulossa, Ramallahissa, Mumbaissa ja Pariisissa, yliopistoissa kuten Harvardissa, Yalessa sekä museoissa, kuten Brooklyn Museumissa ja Guggenheimissa.
Hänellä on ollut myös vaikeuksia poliisin kanssa. Crabapple on pidätetty kolme kertaa – kahdesti poliittisista syistä ja kerran graffitien tekemisestä – ja hän vietti ensimmäisen pidätyksensä putkassa tehden piirroksia. Vapautumisensa jälkeen hän oli yllättynyt huomatessaan, että #FreeMollyCrabapple oli nouseva trendi sosiaalisen median Twitter- palvelussa, ja se sai paljon huomiota sen jälkeen, kun hän oli live-twitteröinyt pidätyksensä käsiraudoissa 
Crabapplesta sanottua.
Lokakuussa 2016 "Time"-lehti nimesi Molly Crabapplen yhdeksi ”Next Generation Leaders” ("Seuraavan sukupolven johtajat") -listansa jäsenistä, ylistäen häntä siitä, että hän ”piirtää etulinjassa Yhdysvaltojen ja maailman konfliktialueilla”. Lehti kuvaili hänen työtään ”täydelliseksi hitaan median kommentaariksi, nykyisessä nopean median ilmapiirissä”. 
Crabapple on saanut yleisesti kiitosta aktiivisen journalismin, visuaalisen taiteen ja yhteiskunnallisen vaikuttamisen yhdistämisestä. Hän esittää vaikeita yhteiskunnallisia aiheita kuvataiteen keinoin, ja hänen työtään on verrattu " renessanssin mestareihin, mutta modernilla, punk-henkisellä otteella." Saksalainen sanomalehti "Der Spiegel" kutsui hänen taidetta ainutlaatuiseksi ja totesi, että Crabapple oli luonut taiteilijoille kokonaan uuden roolin: poliittisen toimittaja-taiteilijan (”die politische Journalistenkünstlerin”) Crabapple sai Bernhardt Labor Journalism Award -palkinnon elämäntyöstään vuonna 2022.