Lautsi vastaan Italia

Lautsi vastaan Italia oli oikeustapaus, joka käsiteltiin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa (EIT). Tapaus koski krusifiksien läsnäoloa Italian julkisissa kouluissa ja niiden yhteensopivuutta Euroopan ihmisoikeussopimuksen kanssa. Maaliskuussa 2011 päätettiin, että Italian lainsäädäntöön kirjattu määräys, jonka mukaan koulujen luokkahuoneissa on oltava esillä krusifiksit, ei ole Euroopan ihmisoikeussopimuksen vastainen.
Tausta.
Tapauksen kantajana oli suomalaissyntyinen Soile Lautsi, joka asui Italiassa kahden lapsensa kanssa. Lautsin lapset kävivät koulua Abano Termen kunnassa, Venetossa. Ristiinnaulitunkuvat säädettiin Italiassa pakollisiksi koululuokissa Benito Mussolinin valtakaudella 1920-luvulla.
Lautsi kyseenalaisti krusifiksien läsnäolon kouluissa, koska hän katsoi niiden loukkaavan hänen ja hänen lastensa oikeutta uskonnonvapauteen sekä oikeutta sekulaariin koulutukseen. Hän argumentoi, että krusifiksit edustivat tiettyä uskontoa (katolilaisuutta) ja olivat ristiriidassa valtion puolueettomuusperiaatteen kanssa. Lautsi vei asian Italian hallintotuomioistuimiin vuonna 2002, mutta hänen valituksensa hylättiin. Lopulta hän vei tapauksen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen.
Oikeudenkäynti.
Ensimmäinen päätös (2009).
Vuonna 2009 EIT:n jaosto antoi yksimielisen päätöksen (7–0) Lautsin hyväksi. Tuomioistuin katsoi, että krusifiksien läsnäolo julkisissa kouluissa rikkoi Euroopan ihmisoikeussopimuksen artiklaa 2 (oikeus koulutukseen) yhdistettynä artiklaan 9 (uskonnon ja omantunnon vapaus). Tuomioistuin totesi, että krusifiksit voivat vaikuttaa oppilaisiin, erityisesti nuoriin, ja luoda painetta kohti tiettyä uskontoa, mikä ei ollut sopusoinnussa valtion velvollisuuden kanssa kunnioittaa vanhempien oikeutta kasvattaa lapsensa omien vakaumustensa mukaisesti. Tuomioistuimen mukaan julkisten koulujen tulee noudattaa tasapuolisuutta opetuksessa, johon osallistuminen on pakollista.
Kaikki Italian puolueet ilmoittivat kannattavansa krusifiksien säilyttämistä kouluissa. "Corriere della Sera" -lehden marraskuussa 2009 tekemän mielipidetiedustelun mukaan 84 prosenttia italialaisista kannatti perinteistä tapaa.
Päätös aiheutti voimakasta vastustusta Italiassa, erityisesti katolisen kirkon ja konservatiivisten poliitikkojen keskuudessa. Italian hallitus valitti päätöksestä, ja tapaus siirrettiin EIT:n suuren jaoston käsiteltäväksi. Maaliskuussa 2010 julkistettiin, että asia otetaan uuteen käsittelyyn Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa.
Suuren jaoston päätös (2011).
Maaliskuussa 2011 EIT:n suuri jaosto antoi uuden päätöksen äänin 15–2, joka kumosi aiemman jaoston päätöksen. Suuri jaosto katsoi, että krusifiksien pitäminen luokkahuoneissa ei riko Euroopan ihmisoikeussopimusta. Tuomioistuin perusteli päätöstään seuraavasti:
Suuren jaoston päätös korosti, että krusifiksien läsnäolo ei yksinään riko vanhempien oikeutta kasvattaa lapsensa omien vakaumustensa mukaisesti, eikä se estänyt oppilaita harjoittamasta omaa uskontoaan tai vakaumustaan.
Reaktiot.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen päätöksen ennustettiin muodostuvan merkittäväksi ennakkotapaukseksi muidenkin Euroopan maiden julkisissa kouluissa. Esimerkiksi Yhdysvalloissa koululuokissa ei voi olla ristiinnaulitunkuvia kirkon ja valtion eron vuoksi. Professori Martin Scheininin mukaan krusifiksien kieltäminen julkisten koulujen seinillä muistuttaa tärkeästä rajasta uskonnon pakkosyötölle.
Kreikan ortodoksisen kirkon johtaja, arkkipiispa Ieronymos piti tuomioistuimen päätöstä huonona. Hänen mukaansa päätös otti huomioon vain ateistisen vähemmistön oikeudet, mutta jätti huomiotta kristittyjen enemmistön oikeudet.. "The Guardianin" politiikan toimittaja Michael White ei ymmärtänyt, miksi suomalainen nainen muuttaa Italiaan ja alkaa vastustaa krusifikseja oikeustoimin. Hänen mukaansa katoliset tunnukset ovat yhtä keskeisesti italialaisia asioita kuin ”pizza, mafia, bling ja jalkapallossa huijaaminen”.