tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Charles Paumier

Charles Paumier (myös nimellä Charles Paumier du Verger) oli belgialainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän osallistui Pariisin ja Lontoon olympialaisiin. Paumier voitti kummissakin kisoissa yhden mitalin, Lontoossa hopeaa 50 jaardin automaattipistoolin joukkuekilpailusta ja Pariisissa kahdeksaa vuotta aiemmin pronssia 300 metrin sotilaskiväärin pystyasentokilpailusta. 
Henkilökohtaisia MM-mitaleja Paumierilla on 18 (6-3-9), joka oikeuttaa miesten kaikkien aikojen kokonaistilastossa kymmenenteen sijaan. Lisäksi hänellä on lukuisia MM-joukkuemitaleja.
Paumier voitti Brysselin MM-kisoissa 1905 vapaakiväärin kokonaiskilpailun tuloksella 1 004. Hän voitti lisäksi kultaa makuuasennon kilpailussa tuloksella 350. Seuraavana vuonna Milanon MM-kisoissa hän voitti vapaakiväärin polviasennon maailmanmestaruuden tuloksella 338. Wienin MM-kisoissa 1908 Paumier oli mestari vapaakiväärin kokonaiskilpailussa pistein 961 sekä vapaakiväärin polviasennossa tuloksella 342. Rooman MM-kisoissa 1911 hän voitti maailmanmestaruuden vapaapistoolissa pistein 528.
Paumier ampui vuonna 1905 vapaakiväärin 3 × 40 laukauksen 300 metristä maailmanennätyksen 1 004, joka paransi Emil Kellenbergerin kaksi vuotta vanhaa edellistä ennätystä 35 pisteellä. Ennätys säilyi voimassa vuoteen 1909, kunnes Konrad Stäheli ampui uuden ennätyksen 1 009. Paumier teki vuonna 1905 myös vapaakiväärin 300 metrin makuuasennon maailmanennätyksen 350. Aiempi ennätys oli Louis Richardetin vuonna 1903 ampuma 343. Paumierin ennätys pysyi voimassa kaksi vuotta, kunnes Guillermo Ballmer ampui 353.
Lähteet.
Viitteet.
A Taste of Extreme Divinity

A Taste of Extreme Divinity on ruotsalaisen death metal -yhtye Hypocrisyn 11. albumi. Albumi julkaistiin 23. lokakuuta 2009.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Top Heatseekers -listan sijalle 23.
Bruce Vilanch

Bruce Vilanch (s. 23. marraskuuta 1948) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan Oscar-palkintojuhlien juontojen käsikirjoittajana sekä visailuohjelma "Hollywood Squaresin" vakituisena osanottajana.
Vilanch opiskeli Ohion osavaltion yliopistossa teatteria ja journalismia ja valmistui 1970. 1970-luvulla hän alkoi kirjoittaa "Chicago Tribune" -lehteen ja 1975 hän esiintyi sivuroolissa elokuvassa "Mahogany". Vuonna 1978 hän oli mukana käsikirjoittamassa televisiolle tehtyä Tähtien sota -erikoisohjelmaa "The Star Wars Holiday Special". Hän on vuodesta 1990 käsikirjoittanut erilaisia palkintogaaloja ja on vuodesta 2000 ollut Oscar-palkintogaalan pääkäsikirjoittaja.
Koomikoita ja näyttelijöitä, joille Vilanch on kirjoittanut materiaalia ovat muiden muassa Lily Tomlin, Billy Crystal, Roseanne Barr, Rosie O'Donnell, Paul Reiser, Elizabeth Taylor ja Robin Williams. Hän on kirjoittanut myös useita lauluja, joista tunnetuimpia on yhdessä Jacques Moralin ja Fred Zarrin kanssa tehty, Eartha Kittin vuonna 1983 esittämä ”Where Is My Man”.
Vilanch on uskonnoltaan juutalainen ja avoimesti homoseksuaali.
Salon taidemuseo Veturitalli

Salon taidemuseo Veturitalli on Salossa sijaitseva kaupungin taidemuseo, jonka tilat ovat vanhassa veturitallissa ja siihen liittyvässä uudissiivessä. Museo on avattu 1998. Museon johtajana on lokakuusta 2018 toiminut Susanna Luojus. Häntä edelsi tehtävässä Laura Luostarinen.
Alkuperäinen veturitalli oli kaksipilttuinen uusrenessanssia edustava veturitalli, joka rakennettiin vuosina 1898–1899 Knut Nylanderin piirustusten mukaan. Siinä oli myös vesitorni. Tallia laajennettiin eri vaiheissa, ja vuonna 1935 siihen valmistui neljäs pilttuu. Tallin korjauksen ja laajennuksen museokäyttöön on suunnitellut kaupunginarkkitehti Lauri Hollmén. Museon pihalla kääntöpöydällä on Haapamäen veturipuistosta hankittu "Kana"-veturi. Taidemuseon taustayhteisönä ja tukena toimii Salon Taidemuseo Veturitallin Ystävät ry.
Julkaisut.
Museolla on julkaisusarja "Salon taidemuseon julkaisuja", ISSN 1459-739X, jossa on julkaistu seuraavat teokset:
Tšekkoslovakia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Tšekkoslovakia osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1983, 1987 ja 1991. Maa saavutti MM-kisahistoriansa aikana yhteensä 11 mitalia, joista neljä oli kultaisia. Helsingin MM-kisoissa 1983 Tšekkoslovakia saavutti yhdeksän mitalia ja sijoittui mitalitilastossa neljänneksi. Roomassa 1987 se jäi ilman kultamitalia ja Tokiossa 1991 kokonaan ilman mitalia. Vuoden 1991 jälkeen maan urheilijat ovat edustaneet Tšekkiä ja Slovakiaa.
Tšekkoslovakian edustajina maailmanmestaruuden saavuttivat Jarmila Kratochvílová, joka voitti Helsingissä 400:n ja 800 metrin juoksut, sekä kiekonheittäjä Imrich Bugár ja kuulantyöntäjä Helena Fibingerová. Tšekkoslovakian MM-mitalisteista Jan Železný voitti Tšekin edustajana kolme maailmanmestaruutta.
Franz Böckli

Franz Böckli (15. maaliskuuta 1858 – 14. helmikuuta 1937) oli sveitsiläinen ampuja ja olympiavoittaja. Hän osallistui Pariisin olympialaisissa 1900 kaikkiin 300 metrin sotilaskiväärin kilpailuihin ja voitti kultaa joukkuekilpailussa.
Böckli voitti Loosduinenin MM-kisoissa 1899 vapaakiväärin pystyasennon tuloksella 315.
Böckli ampui vuonna 1899 vapaakiväärin 40 laukauksen pystyasennossa maailmanennätyksen 315. Tulos oli 17 pistettä parempi kuin Achille Parochen edellsenä vuonna ampuma edellinen ennätys. Böcklin ennätys pysyi voimassa kuusi vuotta, kunnes Paul van Asbroeck rikkoi sen vuonna 1905.
Olhavanvuori

Olhavanvuori on kiipeilijöiden suosiossa oleva kallio Repoveden kansallispuistossa. Kallioseinämä laskeutuu suoraan Olhavanlampeen. Vuonna 2000 Olhavanvuoren seinämästä löytyi vasenta kämmentä esittävä kalliomaalaus. Sitä pidetään yhtenä Etelä-Suomen parhaimmista kiipeilypaikoista. Sen päällä kulkee retkeilyreitti, joka laskeutuu alas vedenottopaikalle ja laavulle. Laavulta pääsee kallion juurelle, jossa on tulentekopaikka.
Pilvessä

Pilvessä ("How High") on vuonna 2001 julkaistu yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka oli ohjaaja Jesse Dylanin ensimmäinen pitkä elokuva. Pääosissa näyttelevät Method Man ja Redman.
Juoni.
Juoni keskittyy kahteen kannabiksen polttajaan, Silasiin (Method Man) ja Jamaliin (Redman). Kun Silasin ystävä Ivory kuolee, hän käyttää tämän tuhkaa uuteen marijuanaerään. Sillä aikaa, kun molemmat istuvat pysäköintialueella ennen collegen pääsykokeita, kumpikaan ei kykene polttamaan marihuanaansa ilman toistensa apua. He tajuavat, että Silasin marihuanassa on edesmenneen Ivoryn haamu. Ivory auttaa heitä läpäisemään kokeen. He lähtevät opiskelemaan Harvardin yliopistoon, jossa he käyttäytyvät holtittomasti.
Louis Richardet

Louis Marcel Richardet (17. toukokuuta 1864 – 14. tammikuuta 1923) oli sveitsiläinen ampuja ja olympiavoittaja. Hän osallistui Pariisin olympialaisiin 1900 ja Ateenan välikisoihin 1906. Richardet voitti Pariisissa kaksi kultamitalia, kummastakin järjestetystä joukkuekilpailusta. Ateenassa 1906 hän voitti kuusi mitalia, joista kolme oli kultaisia ja kolme hopeisia.
Richardet voitti Buenos Airesin MM-kisoissa 1903 vapaakiväärin makuuasennon kilpailun tuloksella 343. Brysselin MM-kisoissa 1905 hän voitti vapaakiväärin polviasennon tuloksella 340.
Richardet ampui 1903 uuden maailmanennätyksen vapaakiväärin 40 laukauksen makuuasennossa tuloksella 343. Tulos oli kaksi pistettä parempi kuin Emil Kellenbergerin kaksi vuotta aiemmin ampuma maailmanennätys. Charles Paumier du Verger rikkoi ennätyksen vuonna 1905.
Alfred Grütter

Alfred Grütter (31. elokuuta 1860 – 30. tammikuuta 1937) oli sveitsiläinen ampuja ja olympiavoittaja. Hän osallistui Pariisin olympialaisiin 1900 ja Ateenan välikisoihin 1906. Grütter voitti Pariisissa kultaa 300 metrin sotilaskiväärin joukkuekilpailussa ja Ateenassa samanvärisen mitalin vapaakiväärin joukkuekilpailussa.
Ainoan henkilökohtaisen MM-mitalinsa Grütter saavutti 1901 oltuaan kolmas vapaakivärin polviasentokilpailussa. Lisäksi MM-tasolla on tullut joukkuemitaleja.
Haiti yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Haiti on saavuttanut yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa yhden mitalin. Dudley Dorival sijoittui miesten 110 metrin aitajuoksussa pronssille Edmontonissa 2001. Muita MM-kilpailuissa pistesijoille yltäneitä urheilijoita maalla ei ole.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Haitia edusti kaksi urheilijaa. Samyr Lainé karsiutui kolmiloikassa tuloksella 16,34. Moise Joseph selviytyi 800 metrin juoksun alkueristä jatkoon mutta karsiutui välierissä ajalla 1.45,87. Daegussa 2011 kilpailivat ilman menestystä Samyr Laine kolmiloikassa, Roudy Monrose 200 metrin juoksussa ja Moise Joseph 800 metrin juoksussa. Moskovassa 2013 ja Pekingissä 2015 Samyr Lainé oli Haitin ainoa urheilija. Moskovassa hän sijoittui kolmiloikan loppukilpailussa 11:nneksi ja Pekingissä karsiutui loppukilpailusta. Lontoossa 2017 pika-aitajuoksuissa kilpailleet Jeffrey Julmis ja Mulern Jean karsiutuivat alkuerissä. Dohassa 2019 pika-aiturit Jeffrey Julmis ja Vanessa Clerveaux karsiutuivat alkuerissä. Eugenessa 2022 pika-aitajuoksija Mulern Jean keskeytti alkuerässä. Budapestissä 2023 pika-aitajuoksija Yves Cherubin selviytyi välieriin.
Dominica yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Dominica on saavuttanut yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa yhden mitalin. Jerome Romain sijoittui miesten kolmiloikassa pronssille Göteborgissa 1995. Kaksi vuotta myöhemmin Ateenan MM-kisoissa hän sijoittui kuudenneksi. Thea LaFond sijoittui naisten kolmiloikassa viidenneksi sekä Eugenessa 2022 että Budapestissä 2023. Muita MM-kilpailuissa pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltäneitä urheilijoita maalla ei ole.
Hellmer Hermandsen

Hellmer Hermandsen (1. helmikuuta 1871 Løten – 19. maaliskuuta 1958 Brumunddal) oli norjalainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän osallistui Pariisin olympialaisissa 1900 kaikkiin sotilaskiväärin kilpailuihin ja saavutti hopeaa joukkuekilpailussa. Hermandsenin paras henkilökohtainen sijoitus oli pystyasentokilpailussa, jossa hän oli yhdeksäs.
Puistotiainen

Puistotiainen ("Baeolophus bicolor") on tiaisten heimoon kuuluva yleinen pohjoisamerikkalainen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 15–17 cm ja paino keskimäärin 21 g. Se on päältä harmaanruskea ja vatsapuolelta vaalea, sillä on kapea töyhtö ja punertavat kupeet. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen.
Puistotiaiset elävät Yhdysvaltain itäosassa ja Kanadan kaakkoisosassa noin kolmen miljoonan neliökilometrin alalla. Populaatio on kooltaan noin 12 miljoonaa yksilöä. Laji on paikkalintu, joka on suuresti runsastunut 1940-luvulta lähtien ja levittäytynyt mantereen itärannikolle ja kohti pohjoista.
Elinympäristö.
Puistotiaiset asuvat lehti- ja sekametsissä, etenkin soistuneissa jokien ja soiden reunametsissä. Ne ovat yleisiä myös puistoissa, puutarhoissa ja pensaikoissa.
Lisääntyminen.
Pesä on puunkolossa, pöntössä tai lähes minkälaisessa kolossa tahansa 1–30 metriä korkealla. Naaras munii 5–8, keskimäärin 6,5 munaa, joita se hautoo 13–17 päivää. Poikaset kuoriutuvat samanaikaisesti ja jättävät pesän lentokykyisinä 17–18 päivää vanhoina. Ne saattavat joskus auttaa vanhempiaan toisen pesyeen poikasten hoidossa myöhemmin kesällä.
Ravinto.
Puistotiaisen ruokavalio koostuu hyönteisistä, hämähäkeistä ja muista pienistä selkärangattomista sekä marjoista ja siemenistä.
Kastesammalet

Kastesammalet ("Plagiochila") on aitomaksasammaliin kuuluva suku. Siihen kuuluu kaksi Suomessa esiintyvää lajia.
Kastesammallajeja.
Suomessa esiintyvät kastesammallajit:
Peter Winquist

Jan Peter Winquist (s. 13. marraskuuta 1941 Tenhola) on Eckerössä Ahvenanmaalla asuva keramiikkataiteilija.
Winquist opiskeli keramiikkaa Göteborgin taideteollisuuskoulussa vuosina 1963–67. Hän toimi suunnittelijana Arabian tehtaalla vuosina 1967–74 sekä Pentikillä muotoilijana ja taiteellisena johtajana vuosina 1974–1983. Hän suunnitteli Pentikille muun muassa Halla-astiaston ja toimi Posiolla keramiikkakoulun rehtorina 1980-luvulla. Winquist on toiminut myös alan konsulttina ja neuvonantajana Libanonissa ja Ahmedabissa. Hän voitti Faenza (EH) -astiastolla kultamitalin vuonna 1971 Italiassa Faenzan keramiikkabiennaalissa. Hän sai myös valtion taideteollisuuspalkinnon vuonna 1976 ja Ahvenanmaan kulttuuripalkinnon 1994.
Vuodesta 1998 lähtien Winquistillä on ollut oma keramiikkastudio ja hän on toiminut Eckerön posti- ja tullitalon toiminnanjohtajana ja osa-aikaisena projektijohtajana historiallisessa postitien hankkeessa.
Winquist oli naimisissa muotoilija Anja Winquistin kanssa.
Korallisammalet

Korallisammalet ("Ptilidium") on aitomaksasammaliin kuuluva suku. Siihen kuuluu kaksi Suomessa esiintyvää lajia, jotka ovat molemmat yleisiä.
Malagassin luterilainen kirkko

Malagassin luterilainen kirkko () on kristillinen luterilainen kirkko. Se toimii Madagaskarissa ja Ranskassa. Kirkko on perustettu vuonna 1950, jolloin siihen liittyi 1800 luterilaista seurakuntaa Keski- ja Etelä-Madagaskarissa. Vanhin kirkon seurakunnista on perustettu 1800-luvun alkupuolella. 
Kirkolla on lähes kolme miljoonaa jäsentä, mikä tekee siitä Madagaskarin kolmanneksi suurimman kirkon. Se oli vuonna 2008 maailman kahdeksanneksi suurin luterilainen kirkko&lt;ref name="www.lutheranworld.org/04.06.2009"&gt;&lt;/ref&gt;. Sen menestys riippuu osittain sen kiinteästä yhteydestä Madagaskarin Fifohazana-kansallisuusliikkeeseen, joka on toiminut kirkon kautta 1900-luvulla. Useimmat kirkon tämänhetkisistä johtohenkilöistä toimivat myös Fifohazana-liikkeessä.
FLM:llä on laaja terveydenhoitojärjestelmä, johon kuuluu yhdeksän sairaalaa, SALFA-terveysasemaa. Kirkon SALFA-ohjelmassa kiinnitetään huomioita lapsikuolleisuuden alentamiseen, perhesuunnitteluun ja AIDSin vastaiseen työhön.
Kirkon jäsenet tekevät lähetystyötä Kamerunissa ja Papua-Uudessa-Guineassa. 
Organisaatio.
Malagassin luterilainen kirkko on jaettu 20 synodiin, joita johtaa paikallisten seurakuntaneuvostolaisten valitsema presidentti. Kansallinen synodi on korkein päättävä elin, joka kokoontuu joka neljäs vuosi. Sen päätösvaltaan kuuluvat Jumalanpalvelusta, hengellistä elämää ja kirkon hallintoa ja organisaatiota koskevat asiat. Kirkon johtoryhmään (kirkkohallitus) kuuluu päätoiminen puheenjohtaja (presidentti) ja pääsihteeri, heidän varahenkilönsä sekä kirkon taloudenhoitaja.
Historia.
Malagassin luterilainen kirkko sai alkunsa norjalaisten lähetyssaarnaajien työstä. Norjan lähetysseura aloitti työn Etelä-Madagaskarissa vuonna 1866. Amerikan luterilainen kirkko aloitti lähetystyön Koillis-Madagaskarissa parikymmentä vuotta myöhemmin vuonna 1888. Kirkko muodostettiin vuonna 1950. Perustamishetkellä kirkolla oli 18000 jäsentä, mutta kirkko alkoi nopeasti kasvaa. 
Kirkko liittyi ensimmäisen lähetysmaiden kirkkona Luterilaiseen maailmanliittoon. Malagassin luterilainen kirkko liittyi vuonna 1966 myös Kirkkojen maailmanneuvostoon. Lisäksi se on yleisafrikkalaisen kirkkojen konferenssin (), Malagassin kristillisten kirkkojen neuvoston, Malagassin protestanttikirkkojen neuvoston jäsen.
Wasa Royals

Wasa Royals on amerikkalaisen jalkapallon joukkue Vaasasta. Royals pelaa Vaahteraliigassa. Joukkue on osa West Coast Vikings -seuraa, johon kuuluu myös cheerleading-toimintaa.
Seuran edustusjoukkue pelasi nimellä Vaasa Vikings vuoteen 2012 saakka, jolloin edustusjoukkue uusittiin ja sen nimeksi tuli Vaasa Royals. Vaasa Vikings jatkaa seuran kakkosjoukkueena III-divisioonassa.
Historia.
Vaasa Vikings perustettiin vuonna 1994. Sitä ennen Vaasassa oli ollut 1980-luvulla joukkue nimeltään Vaasa Warriors. Viidessä kaudessa Vikings nousi II-divisioonasta ylimmälle tasolle Vaahteraliigaan. Kolmen liigakauden jälkeen Vikings pudottautui taloudellisista syistä II-divisioonaan vuonna 2004.
Vikings oli II-divisioonan kestomenestyjä 2000-luvulla. Seura pelasi kahdesti I-divisioonassa 2005 ja 2009, pudoten nopeasti takaisin II-divisioonaan. Vuonna 2013 Seppo Evwaraye astui seuran johtoon ja uusi edustusjoukkueen. Vikingsista tuli seuran kakkosjoukkue kun uudeksi edustusjoukkueeksi lanseerattiin Royals.
Royals voitti II-divisioonan 2013 ja nousi seuraavaksi vuodeksi I. divisioonaan. Royals nousi Vaahteraliigaan kaudelle 2016, kunnes tippui takaisin I. divisioonaan kaudeksi 2022. Kaudeksi 2023 Royals nousi takaisin Vaahteraliigaan.
Vaasa Vikings 1994-2012.
Vaasa Vikings muistetaan parhaiten 2000-luvun alusta, jolloin se pelasi kolme kautta Suomen pääsarjatasolla Vaahteraliigassa. Joukkueen parhaimmat saavutukset olivat runkosarjan kuudennet sijat vuosilta 2002 ja 2002. Myös Vikingsin naiset pelasivat kaudet 2001-2003 pääsarjassa sijoittuen joka vuosi kuudenneksi. 
Vaasa Vikings voitti II. divisioonan finaalissa, Rautamaljassa, 69ersin luvuin 26-7 ja nousi I. divisioonaan kaudelle 2009. Vikings joutui kuitenkin jättämään kauden kesken pelaajapulan vuoksi ja luopui sarjasta. Joukkue hävisi kaikki pelaamansa seitsemän otteluaan maalierolla 34-256. 
Tilastot ja luettelot.
Tilastot kausittain.
Vaasa Vikings
Wasa Royals
NBA-kausi 1997–1998

NBA-kausi 1997–1998 oli NBA-liigan 52. kausi. Runkosarja käynnistyi 31. lokakuuta 1997 ja päättyi 19. huhtikuuta 1998 jonka jälkeen käynnistyivät pudotuspelit. 14. kesäkuuta 1998 mestariksi kruunattiin kolmannen kerran peräkkäin Chicago Bulls, joka Michael Jordanin johdattamana kaatoi Utah Jazzin otteluvoitoin 4–2.
Kautta pidetään yleisesti erään aikakauden loppuna, sillä Jordanin lopetettua uransa myös Chicagon dynastia päättyi.
Runkosarja.
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Svengijengi vauhdissa jälleen

Svengijengi vauhdissa jälleen () on vuonna 1982 julkaistu Barry Levinsonin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva. Se on samalla myös hänen debyyttiohjauksensa. Elokuva sijoittuu Baltimoreen vuonna 1959. Tarina kertoo viidestä nuoresta miehestä, jotka viettävät ystävänsä viimeisiä poikamiespäiviä ennen häitä. Pääosissa ovat Steve Guttenberg, Daniel Stern, Mickey Rourke, Kevin Bacon, Tim Daly, Ellen Barkin ja Paul Reiser. Keskeinen tapahtumapaikka on diner-ravintola, johon myös elokuvan englanninikielinen nimi viittaa.
"Svengijengi vauhdissa jälleen" sai inspiraationsa George Lucasin vuonna 1973 ohjaamasta elokuvasta "Svengijengi ’62". Suomenkielisestä nimestään huolimatta kyseessä ei ole jatko-osa, vaan Barry Levinsonin oma näkemys Lucasin svengijengistä. Pääosanäyttelijöistä Guttenberg, Stern, Rourke, Bacon ja Daly olivat elokuvan valmistumisen aikoihin vielä liki tuntemattomia.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Dinerin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vuorimunkki

Vuorimunkki ("Jasione montana") on kellokasvien (Campanulaceae) heimoon ja munkkien sukuun kuuluva ruohovartinen, yksi- tai kaksivuotinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Vuorimunkin varret ovat pystyjä tai kohenevia ja kasvavat 10–50 senttimetrin korkuisiksi. Varret ovat yksittäisiä, haarattomia tai tyviosastaan haarovia ja yläosastaan lehdettömiä. Kasvi on karvainen. Lehdet ovat tasasoukan suikeita tai kapean vastapuikeita, aaltolaitaisia, ehytlaitaisia tai harvaan matalahampaisia. Varsilehdet ovat kooltaan 10–40 mm pitkiä ja 2–5 mm leveitä. Ruusukelehdet lakastuvat varhain. Pallomainen kukinto on tiheä, 1–2,5 cm leveä mykerömäinen sarja, jonka tyvellä on suomumaisia ylälehtiä. Verhiönliuskat ovat äimämäisiä. Teriö on 6–15 mm pitkä ja väriltään yleensä vaaleansininen, joskus valkoinen tai vaaleanpunainen. Teriönliuskat ovat aluksi yhdessä, tyvestä alkaen eriytyviä. Verhiön ja teriön torvi on suora, ja kukkien luotit pistävät piikkeinä esiin torvista. Laji suosii ristipölytystä, ja sen kukissa vierailee runsaasti hyönteisiä.
Suomessa vuorimunkki kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on kahdella kärkiraolla avautuva kota. Kookas kasvi voi hyvänä vuonna tuottaa tuhansia siemeniä, jotka voivat säilyttää itävyytensä maaperässä yli vuosikymmenen. Vuorimunkki voi muodostaa tiheitä kasvustoja, mutta kasvin runsaus ja koko vaihtelee suuresti vuosittain.
Levinneisyys.
Vuorimunkkia tavataan Euroopassa Portugalista Romaniaan ja Ukrainan ja Venäjän länsiosiin. Etelässä levinneisyysalue rajoittuu Espanjan keskiosiin, Keski-Italiaan ja Kreikan pohjoisosiin, pohjoisessa Britteinsaarille ja Fennoskandian eteläosiin, jossa lajia esiintyy Tanskassa sekä Suomen, Ruotsin ja Norjan eteläosissa. Laji on levinnyt myös Turkin länsiosiin ja Pohjois-Afrikkaan Marokkoon ja Algerian pohjoisosiin. Vieraslajina vuorimunkkia kasvaa myös muutamin paikoin Yhdysvaltain itä- ja länsirannikolla sekä Uudessa-Seelannissa.
Suomessa vuorimunkki on alkuperäislaji. Sitä tavataan harvakseltaan Etelä- ja Itä-Suomessa. Levinneisyysalueen pohjoisraja kulkee Satakunnasta Pohjois-Karjalan eteläosiin. Pohjois-Karjalan Pärnävaarassa on lajin pohjoisin tunnettu esiintymispaikka.
Elinympäristö.
Vuorimunkin kasvupaikkoja ovat kalliot, kuivat hietikot ja soramaat, sorakuopat, dyynit, nummet ja mäenrinteet. Suomessa kasvupaikkoja tunnetaan noin sata. Laji on harvinaistunut lähinnä kasvupaikkojen umpeenkasvun vuoksi, ja laji onkin Suomessa luokiteltu erittäin uhanalaiseksi. Vuorimunkki on taantunut monin paikoin myös Keski- ja Länsi-Euroopassa.
Robert Arkins

Robert Arkins on irlantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt Alan Parkerin ohjaamassa elokuvassa "The Commitments" (1991) nuorta Jimmy Rabbittea, joka ryhtyy kokoamansa soul-yhtyeen manageriksi.
Angeline Ball

Angeline Ball (s. 28. kesäkuuta 1969 Dublin, Irlanti) on palkittu irlantilainen näyttelijä, joka asuu nykyisin Lontoossa. Hänen läpimurtoroolinsa oli vuonna 1991 Alan Parkerin ohjaamassa elokuvassa "The Commitments", jossa hän näytteli taustalaulaja Imelda Quirkea. Hän on myös esiintynyt draamasarjassa "EastEnders", jossa hän näytteli Maggie Townsendiä.
Ura elokuvissa.
Ball on näytellyt myös irlantilaiselokuvissa "Trojan Eddie", "Alamaailman kenraali" ja "The Tiger's Tale". Hän keräsi suurta suosiota Sean Walshin elokuvassa "Bloom" (2003), jossa hän näytteli Molly Bloomia. Hänet palkittiin roolistaan Irlannin elokuva- ja televisiogaalassa.
Ura televisiosarjoissa.
Ball on näytellyt myös lukuisissa televisiosarjoissa ja -elokuvissa, kuten "Brothers In Trouble", "Pohjoiset ystävämme", "Doc Martin", "Suhteita, sotkuja ja ystävyyttä", ja "What We Did On Our Holiday". Vuonna 2007 hän näytteli maalaista alkoholistia Annie Littleä televisiosarjassa "Trouble in Paradise". 
Ball on myös kokenut laulaja, joka on esittänyt muun muassa televisiosarjojen tunnuskappaleita.
Kirsti Otsamo

Kirsti Angela Otsamo (16. elokuuta 1953 Oulu – 7. huhtikuuta 2009 Oulu) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli eri tehtävissä Oulun kaupunginteatterissa yli kaksi vuosikymmentä. Vuonna 1983 hänellä oli nimiosa elokuvassa "Iso vaalee".
Ura.
Otsamo aloitti uransa Oulun kaupunginteatterissa vastavalmistuneen teatteritalon neitsytnäytöksessä "Kalevala" vuonna 1972. Hän työskenteli kyseisessä teatterissa näyttelijäharjoittelijana, näyttelijänä sekä tarpeistonhoitajana ja kuiskaajana 1990-luvun puoliväliin asti. Otsamon näyttämötöitä olivat muun muassa Saara (kappaleessa "Solveigin laulu"), Elmire ("Tartuffe"), Agnes ("Brand") ja Ratched ("Yksi lensi yli käenpesän"). Anton Tšehovin klassikossa "Kolme sisarta" Otsamo näytteli sisäkköä vuonna 1975 ja Natašaa 1985.
Vuonna 1983 Otsamo sai valtakunnallista julkisuutta pääroolistaan Veikko Kerttulan Veijo Meri-filmatisoinnissa "Iso vaalee". Hän tulkitsi sivuosia neljässä muussa elokuvatuotannossa 1983–1986 ja toimi murreasiantuntijana Ilkka Järvi-Laturin elokuvassa "Kotia päin" 1989.
Perhe.
Kirsti Otsamo syntyi lehtori Yrjö Otsamon ja virolaisen Beatrice Otsamon (omaa sukuaan Rüüt) perheeseen. Otsamo avioitui 1980-luvun lopussa turkkilaisen Hüsnü Inallin kanssa ja heillä on yksi poika, Mert (s. 1990). Mert Otsamo on ammatiltaan vaatesuunnittelija ja oli mukana "Muodin huipulle" -sarjan finaalissa. Kirstin veli oli näyttelijä Kimmo Otsamo.
Feromonipyydys

Feromonipyydys on hyönteisten pyydystämiseen kehitetty ansa. Sen toiminta perustuu hyönteisnaaraiden erittämien, koiraita houkuttelevien aineiden eli feromonien vaikutukseen. Saaliin perusteella arvioidaan torjunnan tarve ja torjunnan ajankohta. Pyydyksiä voidaan käyttää myös suoraan torjuntaan, olosuhteista riippuen feromonipyydysten käytöllä on myös tuholaiskantaa pienentävä vaikutus. Feromonipyydysten avulla saadaan selville tuholaislajin esiintyminen viljelyksellä jo ennen vioitusten syntymistä, helpotetaan torjunnan tarpeen arviointia ja tarkennetaan torjunnan ajoitusta sekä vähennetään tuholaisten määrää.
Feromonit.
Feromoneiksi kutsutaan kemikaaleja, jotka yksilön erittäminä vaikuttavat toisen saman lajin yksilön fysiologiaan tai käyttäytymiseen. Feromonit ovat siis hyönteisten eri tarkoituksia varten erittämiä hajuaineita. Vaaratilanteessa hyönteinen erittää hälytysferomonia varoittaakseen lajikumppaneitaan. Paritteluaikaan hyönteisnaaraat erittävät sukupuoliferomonia houkutellakseen koiraita luokseen ja juuri tätä hyödynnetään feromonipyydyksissä. 
Aikuisen koiraan tärkein tehtävä on etsiä parittelukumppani lisääntymistä varten. Kriittisin tapahtuma lisääntymisessä on juuri tämä kumppanin löytyminen ja siksi muun muassa perhosille on kehittynyt tähän tarkoitukseen oma sukupuolinen kieli, joka perustuu feromoneihin. Naaras erittää ilmaan sukupuoliferomonia houkutellakseen luokseen koiraita. Eri hyönteislajeilla on omanlaisensa eli spesifinen feromonikoostumus, joskin sama yhdiste voi toimia signaalina useammalle lajille. Hyönteiskoiraat pystyvät tunnistamaan oman lajinsa feromonin jopa satojen metrien päästä. Koiraat lentävät vasten tuulta tuoksuvanan perässä naaraan luokse.
Tarkkailupyydykset.
Perusvälineet feromonipohjaiseen tarkkailuun ovat houkutusaine, pyydys ja paikka mihin pyydys laitetaan sekä riittävät tiedot tarkkailtavan hyönteisen biologiasta. Tarkkailupyydyksillä on neljä tarkoitusta: lennon alun määrittäminen, aikuisten esiintymisajan mittaaminen, levinneisyyden kartoittaminen sekä runsauden vaihtelun arvioiminen.
Tarkkailupyydysten malli vaihtelee suuresti, joka vaihtelee eri hyönteisten ominaisuuksien mukaan. Malli vaihtelee telttatyypeistä erilaisiin suppilo- tai purkkityyppeihin. 
Pyydyksen sijainnilla voi olla merkittävä vaikutus saaliin edustavuuden kannalta. Sopivasti sijoitettu pyydys voi antaa riittävän kuvan tuholaisen esiintymisestä alueella.
Feromonipyydyksiä käytetään hedelmäpuiden, marjapensaiden ja vihannesten tuholaisten tarkkailuun, esim. omenakääriäinen, herukkakoi ja hernekääriäinen.
Rock ’n’ Roll (kappale)

Rock ’n’ Roll on ruotsalaisen dance-punkyhtye The Soundsin single albumilta "Living in America" (2002). 
Kappaleen on kirjoittanut yhtyeen laulaja-keulahahmo Maja Ivarsson.
Kimmo Tuppurainen

Kimmo Tuppurainen (s. 23. maaliskuuta 1959 Kemi) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt Kemin kaupunginteatterissa vuodesta 1986.
Tuppurainen opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1979–1982. Hän aloitti ammattilaisuransa Tampereen Työväen Teatterissa, jossa hän työskenteli 1983–1986. Vuodesta 1986 Tuppurainen on ollut kiinnitettynä Kemin kaupunginteatteriin. Hänen roolitehtäviään on ollut muun muassa Veini Sirkku Peltolan komediassa "Mummun saappaassa".
Vuonna 1982 Tuppuraisella oli osa lyhyessä fiktioelokuvassa "Piikki". Seuraavana vuonna hän näytteli Illua Veikko Kerttulan Veijo Meri -filmatisoinnissa "Iso vaalee". Hänet palkittiin tulkinnastaan Jussi-kunniakirjalla. Vuonna 2007 hänellä oli sivuosa Yle TV2:n sarjassa "Taivaan tulet".
Saskatchewanin lippu

Saskatchewanin lippu on Kanadan Saskatchewanin provinssin tunnus. Se hyväksyttiin 1969. Sen vihreä yläosa symboloi provinssin pohjoisosan metsiä ja keltainen alaosa provinssin vehnän viljelya. Oikealla oleva kukka on provinssin tunnuskukka, metsälilja (). Vasemmalla on provinssin vaakuna, jonka punainen leijona keltaisella pohjalla symboloi Englantia ja kolme viljalyhdettä vihreällä pohjalla provinssin maanviljelyä.
Chef Wotkins

Lihatukku Veijo Votkin Oy on helsinkiläinen vuonna 1978 perustettu lihatukkukauppaa, lihanleikkaustoimintaa sekä lihavalmisteiden valmistusta harjoittava yritys. Yritys toimi vuoteen 1995 Helsingin Kaupunginteurastamon lihatukkuhallissa, jonka jälkeen yritys osti Pouttu Oy:n terminaalitilat samalta Helsingin tukkutorialueelta ja sai näin omat tilat. Vuosina 2000, 2003 ja 2006 tapahtuneet tuotantotilojen laajennukset nostivat kokonaispinta-alan 2 450 neliömetriin.
Yrityksen asiakkaana ovat Suur-Helsingin alueen ravintolat, suurkeittiöt sekä yksityiset kuluttajat.
Yrityksen perustaja Veijo Votkin kuoli pitkäaikaisten sairauksien uuvuttamana 19. lokakuuta 2021.
Šar tip

Šar tip on pohjoismakedonialainen koirarotu.
Ulkomuoto.
Šar tip muistuttaa kovasti sarplaninacia, mutta on tätä kookkaampi ja voimakkaampi. Sen silmät ovat mantelinmuotoiset ja tummat ja korvat riippuvat ja pienet. Sapelimainen häntä on keskipitkä. Noin 10 cm pitkä karvapeite voi olla väriltään joko ruskea tai raudanharmaa. Uroksen säkäkorkeus on 68–80 cm ja nartun 65–75 cm. Vähimmäispaino on 50 kg.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on vakavaluonteinen ja karjaa puolustaessaan rohkea. Se on omistajaansa kohtaan uskollinen ja tottelevainen, mutta vieraita kohtaan varautunut.
Alkuperä.
Šar tip on sarplaninacin lähisukulainen. Sitä käytetään nykyään rajavartio- ja laviinikoirana eikä se sovi pelkäksi seurakoiraksi.
Pitsimissikilpailu

Pitsimissikilpailu on Raumalla heinäkuussa Rauman Pitsiviikolla järjestettävä kauneuskilpailu. Kilpailu on järjestetty vuodesta 1978 alkaen. Aluksi kilpailun järjesti Suomen Punainen Risti, sen jälkeen useamman vuoden Cassiopeia Collection, nykyään sitä luotsaa Dentelle Rauma / Riikka ja Hans Lehtinen. Kilpailu on tunnettu ja suosittu Raumalla, ja finaalia seuraamassa on poikkeuksetta tuhansia ihmisiä.
Pitsiaiheisesta nimestään huolimatta kyseessä on nykyaikainen kauneuskilpailu, jossa etsitään kaunista ja esiintymiskykyistä nuorta naista. Kilpailussa valitaan Pitsimissi, kaksi perintöprinsessaa ja yleisöäänestyksen voittaja. Ehdokkaiden kuvat julkaistaan etukäteen paikallisessa lehdessä sekä Pitsimissin kotisivuilla. Yleisö voi äänestää suosikkiaan näiden kuvien perusteella. 
Hallitseva, vuoden 2025 Pitsimissi on porilainen Emma Nurminen.
Kuivilla susta

Kuivilla susta on Kristiina Braskin syyskuussa 2009 julkaistu toinen studioalbumi. Albumi sijoittui Suomen viralliselle albumilistalle neljäksi viikoksi, parhaimmillaan 11:nneksi. Albumilla on yhteensä seitsemän tuottajaa, Asko Kallosen toimiessa vastaavana tuottajana.
Albumin kansikuva, jossa Brask esiintyy yläosattomissa, herätti mediassa jonkin verran huomiota.
Vaasan kaupunginorkesteri

Vaasan kaupunginorkesteri on Vaasan kaupungin ylläpitämä kunnallinen sinfoniaorkesteri, jossa soittaa 31 muusikkoa. Orkesterin ylikapellimestarina on toiminut vuodesta 2016 lähtien James Lowe. Vaasan kaupunginorkesterin intendentti on Mia Huhta.
Vaasan kaupunginorkesteri.
Vaasan kaupunginorkesteri aloitti toimintansa alun perin jo vuonna 1930 Orkesteriyhdistyksen perustamana. Orkesterin ensimmäisiä kapellimestareita olivat Alfred Holm, Ernst Franz Hase ja Eino Haipus.
Vuonna 1974 orkesteri kunnallistettiin ja se sai nimekseen Vaasan kaupunginorkesteri. Nykyään Vaasan kaupunginorkesterissa soittaa 31 muusikkoa. Orkesterin kapellimestareita ovat olleet muun muassa Pertti Pekkanen, Hannu Norjanen, Hannu Koivulan sekä Jin Wang. Tammikuusta 2016 lähtien orkesterin ylikapellimestarina on toiminut James Lowe. Orkesterin työ- ja konserttipaikka on Vaasan kaupungintalo, joka sijaitsee Vaasan keskustassa.
Sinfoniakonserttien lisäksi orkesteri tekee muun muassa viihde- ja koululaiskonsertteja sekä eri musiikinlajeja yhdisteleviä konsertteja. Yhteiskonsertit muiden lähiseudun orkesterien kanssa kaupunginorkesterin toimintaan. Omien konserttiensa lisäksi Vaasan kaupunginorkesteri on antanut yhteiskonsertteja Seinäjoen kaupunginorkesterin, Umeå Symfoniorkesterin, Pori Sinfonietan ja Keski-Pohjanmaan Kamariorkesterin kanssa. Ulkomailla orkesteri on konsertoinut muun muassa Pohjoismaissa, Italiassa ja Yhdysvalloissa.
Kesäisin orkesteri konsertoi musiikkijuhlilla ja festivaaleilla. Vaasan kaupunginorkesteri esiintyy Ilmajoen Musiikkijuhlilla, Korsholman Musiikkijuhlilla sekä Lohtajan kirkkomusiikkijuhlilla. Kesästä 2018 lähtien orkesteri on myös esiintynyt Vaasa Festivalilla kansainvälisten artistien kanssa.
Vaasan kaupunginorkesteri tekee oopperayhteistyötä Vaasan Oopperasäätiön ja Vaasan kaupunginteatterin kanssa.
Vuodesta 2012 kaupunginorkesteri on ollut mukana Viljo ja Maire Vuorion säätiön järjestämässä Kansainvälisessä Jorma Panula Kapellimestarikilpailussa, joka pidetään joka kolmas vuosi. Vaasan kaupunginorkesteri toimii myös Jorma Panulan kapellimestarikurssin orkesterina. Orkesterin nimikkosäveltäjä on Markus Fagerudd.
Languedocinpaimenkoira

Languedocinpaimenkoira () on ranskalainen koirarotu.
Ulkomuoto.
Languedocinpaimenkoira on suurisilmäinen, teräväkuonoinen ja pitkäpäinen. Sillä on vähäinen otsapenger, eloisa ilme, tummankeltaiset silmät ja syvä rintakehä. Kannukset ovat pakolliset, ja toisinaan esiintyy myös kaksoiskannuksia. Normaalisti häntä ja korvat typistetään. Säänkestävän karvapeitteen pituus on useimmiten lyhyt, mutta se voi olla myös puolipitkä. Jälkimmäisellä vaihtoehdolla se on laadultaan karhean "takkuinen" ja myös tämän muunnoksen pään ja kasvojen alueella karva on lyhyttä – ilmiasu on toisin sanoen samanlainen kuin pitkäkarvaisella pyreneittenpaimenkoiralla. Sallitut värit ovat punainen mustin merkein, musta keltaisin merkein (black &amp; tan) sekä punainen ja kellanruskea (fawn).
Jotkin lähteet väittävät rodun olevan kaikista ranskalaisista paimenkoirista voimakkain ja kookkain, vaikka rotumääritelmän mukaan uroksen säkäkorkeus on vain 40–56 cm ja nartun 38–50 cm. Myös Bonnie Wilcox ja Chris Walkowicz kuvaavat sitä teoksessaan "The Atlas of Dog Breeds of the World" (1995) "pienemmäksi ja suippokuonoisemmaksi kuin pohjoisranskalaiset lammaskoirat", joita sen todetaan kylläkin muilta osin muistuttavan paljon. "Pohjoisranskalaisilla lammaskoirilla" viitataan mitä todennäköisimmin beaucen-, brien- ja picardienpaimenkoiraan.
Luonne ja käyttäytyminen.
Languedocinpaimenkoira on valpas ja voimakasluonteinen. Paimentamisen lisäksi sitä käytetään laumanvartiointiin ja suojeluun susia vastaan.
Alkuperä.
Rotu jalostettiin Etelä-Ranskassa Languedoc-Roussillonin alueella, jonka kukkuloilla ja vuoristoissa sitä käytettiin lammaskoirana. Se paimensi yksin ja jokaisen yksittäisen koiran vastuulla oli 450 lammasta.
Alun perin tunnettiin peräti 5 eri paikallismuunnosta:
Vielä 1800-luvulla languedocinpaimenkoira oli kotiseudullaan erittäin yleinen, mutta toinen maailmansota vaikutti erittäin tuhoisasti sen kantaan eikä jäljelle jääneille yksilöille maanviljelyn modernisoituessa ollut enää käyttöä. FCI oli alun perin tunnustanut sen viralliseksi roduksi mutta poisti sen listoiltaan 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa rekisteröintimäärien hiivuttua.
Barb

Barb on australialainen koirarotu.
Ulkomuoto.
Barb muistuttaa australiankelpietä, paitsi että se on aina musta, se on raskasrakenteisempi ja sen säkäkorkeus on enimillään 61 senttimetriä eli se on 10 senttiä kelpietä kookkaampi. Toiset pitävät sen maksimipainona 20 ja toiset 25 kilogrammaa.
Alkuperä.
Rotu on saanut nimensä Melbournen kisat vuonna 1869 voittaneesta ravihevosesta. Sen lähin sukulainen on australiankelpie. Vaikka ne muistuttavat paljon toisiaan, Clifford Hubbard, yksi maailman suurimmista koira-asiantuntijoista, väitti että näillä kahdella on eri kantaisä ja että barbin takana on mahdollisesti myös australianvinttikoiraa.
Käsipallo kesäolympialaisissa 1980

Moskovan vuoden 1980 kesäolympialaisissa pelattiin käsipalloa sekä miehissä että naisissa. Neuvostoliitto ja Itä-Saksa onnistuivat saavuttamaan tästä lajista kaksi mitalia.
Kilpailuareenoja käsipalloturnauksella oli kaksi: Sokolniki-urheilupalatsi ja Dynamo-urheilupalatsi. 51 ottelua seurasi yli 100 000 katsojaa.
Barcelonan metron linja 3

Barcelonan metron linja 3 on Transports Metropolitans de Barcelonan liikennöimä 18,4 kilometriä pitkä metrolinja Barcelonan kaupungissa Espanjan Kataloniassa. Se alkaa kaupungin länsiosista yhdeltä Barcelonan yliopiston kampusalueista, tekee v-kirjaimen muotoisen lenkin kaupungin keskustan kautta ja päätyy lopulta pohjoiseen Nou Barrisin alueelle. Linjaa merkitään metrokartoissa vihreällä värillä.
Linja on Barcelonan metrojärjestelmän vanhin. Se avattiin vuonna 1924 nimellä Gran Metro de Barcelona. Alun perin se kulki Plaça de Catalunyan ja Lessepsin välillä. Nykyään linjan varella onkin useita metrojärjestelmän vanhimmista, 1920-luvun puolivälin tienoilla rakennetuista asemista. Linja 3 sai nykyisen muotonsa 1980-luvulla, kun se yhdistettiin L3B-linjaan. Viimeisin lisäys on vuonna 2008 valmistunut linjan jatko Trinitat Novan asemalle. Tämä avasi yhteyden linjalta 3 metrojärjestelmän uusimmalle linjalle 11. Zona Universitàrian ja Lessepsin asemia aiotaan myös käyttää tällä hetkellä rakennusvaiheessa olevien linjojen 9 ja 10 asemina.
Asemat.
Asemien yhteydessä näkyvät vaihtomahdollisuudet muihin metrolinjoihin, Trambaix-pikaraitiotiehen ja Renfen juniin. Myös rakennusvaiheessa olevat metrolinjat 9 ja 10 on merkitty.
Paul Biedermann

 
Paul Biedermann (s. 7. elokuuta 1986 Halle, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen uimari, kaksinkertainen vapaauinnin maailmanmestari.
Biedermann saavutti junioreiden EM-kilpailuissa kultaa 200, 400 ja 1 500 metrin vapaauinnissa Lissabonissa 2004. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa hän sai Triesten lyhyiden ratojen EM-kilpailuissa 2005 oltuaan 400 metrin vapaauinnissa kolmas. Melbournen MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui 200 metrin vapaauinnissa seitsemänneksi. Debrecenin lyhyiden ratojen EM-kilpailuissa 2007 hän sai hopeaa 200 ja 400 metrin vapaauinneissa.
Biedermann voitti 200 metrin vapaauinnin Euroopan-mestaruuden Eindhovenissa 2008 ajalla 1.46,59. Pekingin olympialaisissa hän sijoittui samassa lajissa viidenneksi. Rijekan lyhyiden ratojen EM-kilpailuissa 2008 hän voitti kultaa 400 metrin vapaauinnissa ajalla 3.37,73. Rooman MM-kilpailuissa 2009 hän voitti kaksi maailmanmestaruutta, molemmat maailmanennätysajoilla: 200 metrin vapaauinnin ajalla 1.42,00 ja 400 metrin vapaauinnin ajalla 3.40,07. Lisäksi hän ui ankkuriosuuden hopeaa saavuttaneessa Saksan 4×100 metrin sekauintiviestijoukkueessa. 
Biedermann voitti Istanbulin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2009 kultaa 200 ja 400 metrin vapaauinnissa. Budapestin pitkän radan EM-kilpailuissa 2010 hän voitti kultaa 200 metrin vapaauinnissa sekä sai hopeaa 400 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Saman vuoden Eindhovenin lyhyen radan EM-kilpailuissa hän voitti mestaruuden 400 metrin vapaauinnissa ja sai hopeaa 200 metrillä. Kolme viikkoa myöhemmin hän voitti Dubain lyhyen radan MM-kilpailuissa kultaa 400 metrin vapaauinnissa ajalla 3.37.06. Shanghain MM-kilpailuissa 2011 hän oli kolmas 200 ja 400 metrin vapaauinnissa sekä 4×100 metrin sekauintiviestissä. Saman vuoden Szczecinin lyhyen radan EM-kilpailuissa hän voitti 200 ja 400 metrin vapaauinnin.
Biedermann voitti Debrecenin pitkän radan EM-kilpailuissa 2012 kultaa 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.46,27, 400 metrin vapaauinnissa ajalla 3.47,84 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui 200 metrin vapaauinnissa viidenneksi. Saman vuoden Istanbulin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän sai kultaa 400 metrin vapaauinnissa ajalla 3.39.15, hopeaa 200 metrin vapaauinnissa ja pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Berliinin pitkän radan EM-kilpailuissa 2014 hän saavutti kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja hopeaa 200 metrin vapaauinnissa. Kazanin MM-kilpailuissa 2015 hän oli kolmas 200 metrin vapaauinnissa. Saman vuoden Netanyan lyhyen radan EM-kilpailuissa hän voitti 200 metrin vapaauinnin ja sai hopeaa 400 metrin vapaauinnissa.
Roberto Locatelli

Roberto Locatelli (s. 5. heinäkuuta 1974 Bergamo) on italialainen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti 125cc-luokan maailmanmestaruuden vuonna 2000. Locatelli ajaa kaudella 2009 250cc-luokassa Gileralla.
Locatelli aloitti kilpauransa enduron puolella ja siirtyi sitten ratapyöräilyyn sopeutuen yllättävänkin hyvin asfalttikilpailuihin. Ajettuaan Italian ja Euroopan 125cc-sarjoissa, Locatelli pääsi vuonna 1994 villillä kortilla ajamaan MM-sarjan Italian GP:ssä 125cc-luokassa. Seuraavana kautena Locatelli kiersi MM-sarjaa jo vakituisena kuskina Aprilialla, mutta 250cc-luokassa. Tavanomaisesti kuljettajat aloittavat "piikkiluokassa" ja nousevat kilpaluokissa ylöspäin.
Kahden vaisun kauden jälkeen Roberto Locatelli siirtyi luokkaa alaspäin Hondalle. Locatellin suoritukset paranivat ja kaudella 1998 hän saavutti uransa ensimmäisen palkintopallisijan. Läpimurto tapahtui seuraavalla kaudella, kun hän siirtyi takaisin Aprilialle pysyen 125cc-luokassa. Kaudella 1999 Locatelli saavutti ensimmäisen MM-voiton ja seuraavana kautena tuli maailmanmestaruus. Mestaruuskauden jälkeen Locatelli siirtyi 250 kuutioisiin, mutta jälleen ilman suurta menestystä. Hän oli parhaimmillaan MM-sarjan kahdeksas ja saavutti kolme palkintopallisijaa.
Locatelli kilpaili jälleen 125 kuutioisissa kausina 2003 ja 2004, joista jälkimmäinen on ollut Locatellin uran toiseksi paras, kun hän oli MM-sarjan kolmas. Kaudesta 2005 lähtien Locatelli on kilpaillut 250cc-luokassa. Kausi 2006 on ollut Locatellin paras kyseisessä luokassa, kun hän oli MM-sarjan viides ja sarjan paras yksityistallin kuski. Suorituksen ansiosta Locatelli pääsi Gileran tehdaskuljettajaksi.
Roberto Locatelli ajoi rajusti ulos kaudella 2007 Jerezin osakilpailun harjoitusjaksolla saaden hengenvaarallisia vammoja. Locatelli toipui kuitenkin hämmästyttävän nopeasti ja häneltä jäi vain kolme osakilpailua väliin. Ulosajon jälkeen Locatelli on pystynyt vain kerran ajamaan palkintopallille ollen kolmas kaudella 2009 Ranskan osakilpailussa.
Locatelli oli kaudella 2008 maailmanmestaruuden voittaneen Marco Simoncellin tallikaveri.
Romanianpaimenpystykorva

Romanianpaimenpystykorva ("rumänische hütespitz") on romanialainen koirarotu. Siitä on kaksi eri muunnosta, kiharakarvainen ja sileäkarvainen.
Ulkomuoto.
Romanianpaimenpystykorvan rungon tulee olla korkeuttaan pidempi. Pää on pieni. Säkäkorkeus on noin 35 cm ja paino 7–10 kg.
Kiharakarvainen.
Korvat ovat kärjistään eteenpäin taittuneet, ja häntä voi olla selän päälle kiertynyt tai riippuva. Kaikki värit sallitaan kunhan valkoinen osuus eli ylitä 30 %.
Sileäkarvainen.
Korvat ovat pystyt ja koira kantaa häntänsä vaakasuorassa aina selän yli. Karvapeite tarjoaa suojaa sekä lämmintä että kylmää säätä vastaan. Väritys on puhtaanvalkoinen.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on ystävällinen ja miellyttämishaluinen, mutta vaatii määrätietoista koulutusta. Se tulee hyvin toimeen lasten ja muiden koirien kanssa. Pienen koon ansiosta se soveltuu myös kaupunkiin. Sileäkarvaisella muunnoksella on kiharakarvaista suurempi metsästys- ja vahtivietti eikä se päästä vieraita yhtä helposti pihalle. Sileäkarvaisella muunnoksella onkin hyvä hajuaisti.
Ringo (albumi)

Ringo on Ringo Starrin vuonna 1973 julkaistu studioalbumi. Albumi on Starrin parhaiten menestynyt. Sillä ovat mukana kaikki The Beatles-yhtyeen jäsenet sekä monia muita vierailevia muusikoita, kuten Marc Bolan, The Band-yhtyeen jäseniä, Billy Preston, Klaus Voormann, Nicky Hopkins, Harry Nilsson, Jim Keltner ja Linda McCartney. 
Albumi on ainoa The Beatlesin hajoamisen jälkeen, jonka tekoon osallistuivat kaikki yhtyeen jäsenet, tosin eri kappaleilla. John Lennonin "I'm the Greatest" on harvoja kappaleita, joissa The Beatlesin hajoamisen jälkeen kolme yhtyeen jäsentä on mukana samalla kappaleella.
Roy Bittan

Roy J. Bittan (s. 2. heinäkuuta 1949 Rockaway Beach, Queens, New York City) on yhdysvaltalainen muusikko ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten Bruce Springsteenin E Street Bandin kosketinsoittajana vuodesta 1974 lähtien. Bittan soittaa pianoa, urkuja, harmonikkaa sekä syntetisaattoria.
Bittan on soittanut Springsteenin lisäksi myös monien muiden artistien, kuten David Bowien, Jackson Brownen, Tracy Chapmanin, Chicagon, Dire Straitsin, Peter Gabrielin, Meat Loafin, Stevie Nicksin, Bob Segerin, Celine Dionin, Patti Smithin, Jim Steinmanin sekä Bonnie Tylerin kanssa.
The E Street Bandin jäsenenä.
Roy Bittan on Bruce Springsteenin E Street Bandin pitkäaikainen jäsen. Hän on soittanut suurimmalla osalla Springsteenin albumeista vuoden 1975 Born to Runista alkaen. Bittan lauloi myös taustalauluja osaan kappaleista Steve Van Zandtin kanssa Born in the U.S.A. -kiertueeseen saakka. Springsteenin päätettyä (väliaikaisesti) lopettaa yhteistyönsä E Street Bandin kanssa Bittan oli ainoa yhtyeen jäsen, joka soitti vielä Springsteenin kanssa niin studiossa kuin "Other Band" -kiertueellakin.
The E Street Bandin kanssa soittaessaan Bittan käyttää Yamahan flyygeliä, jonka kirkas ääni tulee paremmin esiin yhtyeen takaa verrattuna muihin flyygelimalleihin. Hänen myös tiedetään käyttävän Yamahan, Korgin sekä Kurzweilin kosketinsoittimia osana livesettiään. Bittanin riffit ja melodiat ovat tunnusomaisia koko E Street Bandin soundille. Bittan on myös innokas harmonikan soittaja. Hän kuitenkin käytti taitojaan harvoin E Street Bandin kanssa ennen kuin yhtye otti Magic-kiertueella "American Land" -kappaleen päätösnumeroksi.
Tommy Vance

Tommy Vance (oik. Richard Anthony Crispian Francis Prew Hope-Weston, 11. heinäkuuta 1943 Eynsham, Oxfordshire – 6. maaliskuuta 2005 Dartford, Kent) oli brittiläinen DJ, joka muistetaan parhaiten BBC Radio 1:n "Friday Rock Show'sta". 
Taiteilijanimensä Vance sai työskennellessään Yhdysvalloissa 1960-luvun alussa. Asema, jolla hän työskenteli, oli jo etukäteen mainostanut uutta DJ:tään Tommy Vancea, joka kuitenkin perui tulonsa. Hänen tilalleen tullut, tuolloin vielä taiteilijanimeä Rick West käyttänyt Hope-Weston, otti Vancen nimen itselleen. Takaisin Britanniaan Vance palasi 1966, jouduttuaan Yhdysvaltain asevoimien kutsuntoihin. Palattuaan hän työskenteli muun muassa Radio Carolinella ja Radio Londonilla.. BBC Radio 1:lle Vance siirtyi 1967, piraattiradioiden muuttuessa laittomiksi. Hän kuitenkin jätti BBC:n pettyneenä urakehitykseensä, ja työskenteli muun muassa Capital Radiossa. Takaisin BBC:lle Vance palasi 1979, ja hän sai juonnettavakseen "Friday Rock Show" -ohjelman. Vuonna 1993 Vance siirtyi Virgin Radiolle, ja viimeisinä vuosinaan hän työskenteli digitaalisella VH1-televisiokanavalla ja Virgin Classic Rockilla. Vance kuoli sairauskohtaukseen vuonna 2005.
Pål Arne Fagernes

Pål Arne Fagernes (8. kesäkuuta 1974 – 4. elokuuta 2003) oli norjalainen keihäänheittäjä. 
Atlantan olympialaisissa 1996 hän sijoittui karsinnassa kolmanneksitoista tuloksella 79,78 m ja hävisi 10 senttimetriä viimeisenä loppukilpailuun selviytyneelle Zhang Lianbiaolle. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 ja Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän karsiutui myös loppukilpailusta. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 Fagernes heitti neljänneksi Norjan ennätystuloksella 86,24 m. Hän hävisi pronssimitalisti Jan Železnýlle 43 senttimetriä. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän heitti karsintakilpailussa kolmanneksi parhaan tuloksen 86,74 m, joka oli uusi Norjan ennätys ja jäi hänen ennätykseksi. Loppukilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 83,04 m.
Norjan-mestaruuskilpailuissa Fagernes voitti kultaa vuosina 1996, 1998, 1999 ja 2002 ja hopeaa vuosina 1994 ja 1995. Fagernesin Norjan ennätyksen rikkoi Andreas Thorkildsen vuonna 2005 heittäessään 86,82 m.
Fagernes otteli myös yhden ammattilaisnyrkkeilyottelun. Huhtikuussa 2003 hän kohtasi slovakialaisen Peter Simkon ja voitti hänet teknisellä tyrmäyksellä 25 sekunnissa.
Fagernas herätti Norjassa huomiota alkoholin ja huumeiden käytöllään. Vuonna 1997 hän sai 50 päivän vankeustuomion ruumiinvamman tuottamisesta ja varomattomuudesta liikenteessä. Vuonna 2000 hän sai 18 päivän vankeustuomion yleisen rauhan häiritsemisestä. Edmontonin MM-kilpailuiden 2001 kisajoukkueesta hänet pudotettiin pois hänen esiinnyttyään haastattelussa humalassa. Vuonna 2001 hän jäi kiinni huumeiden käytöstä käytettyään kokaiinia ja amfetamiinia.
Fagernes kuoli auto-onnettomuudessa 4. elokuuta 2003. Hänen ajamansa henkilöauto ajautui vastaantulevien
kaistalle ja törmäsi rekkaan.
Svettgrund

Svettgrund (myös Svetgrund) on puuton moreeniharjanneluoto Korsnäsin kunnassa Pohjanlahden rannikolla. Saari on asumaton, ja merimerkkejä lukuun ottamatta saarella ei ole muita rakennelmia.
Svettgrundin sauvamerkki.
Vuonna 1860 saarelle rakennettiin suurikokoinen puurakenteinen sauvamerkki opastamaan aluksia Pohjanlahden rannikkoväylältä Bergön kautta Vaasan satamaan poikkeavan väylän lähtöpisteeseen. Sauvamerkki muodostuu keskuspylvään ympärille asetetuista vinotuista, ja rakennelman huipulla on lautaverhoiltu rombinmuotoinen huippumerkki. Svettgrundin sauvamerkki on rakennustyyppinsä viimeinen edustaja Suomessa.
Merimerkki on maisemallisesti ja historiallisesti huomattava rakennelma. Kaukaa katsottuna se näyttää vinoneliöltä, joka leijuu horisontin yläpuolella.