tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Joseph Valtellini

Joseph John Valtellini (s. 3. toukokuuta 1985 Scarborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut välisarjan thainyrkkeilijä. Hän voitti urallaan Gloryn välisarjan mestaruuden. Kanadassa Valtellini voitti amatööritasolla CASK:n keskisarjan mestaruuden ja CAMTAOn ylemmän keskisarjan mestaruuden.
Alkuvuodet.
Valtellini syntyi Scarboroughissa sisilialaisille vanhemmille. Hän alkoi harjoitella kamppailulajeja isänsä kehotuksesta ja aloitti 7-vuotiaana taekwondolla.
Thainyrkkeily.
Glory (2013–2015).
Valtellini allekirjoitti joulukuussa 2012 sopimuksen Gloryn kanssa, jossa ottelut käytiin potkunyrkkeilyn säännöin. Hän kohtasi ensimmäisessä ottelussa Murat Direkçin huhtikuussa 2013. Valtellini voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä, kun kolmannen erän alussa Direkçin kulmamiehet heittivät pyyhkeen kehään. Hän kohtasi kesäkuussa François Ambangin "Glory 9" -tapahtumassa. Valtellini voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä kolmannen erän alussa alapotkulla. Lokakuussa hän kohtasi Karim Ghajjin "Glory 11" -tapahtumassa. Valtellini voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä kolmannen erän lopussa lyönnein ja päähän kohdistuneella potkulla.
Välisarjan turnaus (2013).
Valtellini osallistui joulukuussa 2013 Tokiossa pidettyyn 4-ottelijan välisarjan turnaukseen. Alun perin ensimmäisen kierroksen vastustajan piti olla Karapet Karapetyan, mutta ilman julkista selitystä Valtellini sai vastaansa Raymond Danielsin. Hän voitti ottelun tyrmäyksellä kolmannen erän alussa päähän kohdistuneella potkulla. Loppuottelussa Valtellini kohtasi Nieky Holzkenin, jolle hän hävisi mestaruuden teknisellä tyrmäyksellä kolmannen erän lopussa.
Välisarjan mestaruus ja uran päätös (2014–2015).
Valtellini otteli turnauksen jälkeen välisarjan mestaruudesta Marc de Bontea vastaan 21. kesäkuuta 2014. Ottelu käytiin "Glory 17" -tapahtumassa, jossa hän voitti mestaruuden tuomariäänin.
Oltuaan vuoden poissa Valtellini ilmoitti luopuvansa mestaruudesta ja lopettavansa uransa aivotärähdyksen jälkitilan vuoksi.
Badshahi-moskeija

Badshahi-moskeija (بادشاہی مسجد, ”Keisarillinen moskeija”) on suurmogulien aikakauden moskeija Lahoressa, Pakistanin Punjabin provinssin pääkaupungissa Pakistanissa. Moskeija sijaitsee Lahoren linnoituksen länsipuolella Lahoren muuratun kaupungin laitamilla, ja sitä pidetään yleisesti yhtenä Lahoren tunnetuimmista maamerkeistä.
Badshahi-moskeijan rakensi mogulihallitsija Aurangzeb vuosina 1671–1673. Moskeija on tärkeä esimerkki suurmogulien arkkitehtuurista, ja sen ulkopinta on koristeltu veistetyllä punaisella hiekkakivellä ja marmorilla. Se on edelleen suurmoguliaikakauden suurin moskeija, ja se on Pakistanin toiseksi suurin moskeija. Suurmogulien valtakunnan kaatumisen jälkeen moskeijaa käytettiin Sikhivaltion ja Britannian imperiumin varuskuntana, ja se on nyt yksi Pakistanin tunnetuimmista nähtävyyksistä.
Claes Edvin Godenhjelm

Claes (Claës, Klas) Edvin Godenhjelm (16. kesäkuuta 1876 Viipuri – 5. joulukuuta 1922 Viipuri) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies. 
Godenhjelmin vanhemmat olivat hovioikeuden asessori Lars Agathon Godenhjelm ja Anna Zenaida Brunou. Godnhjelm tuli ylioppilaaksi Viipurissa ja opiskeli oikeustieteitä, mutta palasi sitten virkamieheksi kotikaupunkiinsa Viipuriin. Hän toimi siellä myös pankkivirkailijana ja oli toinen kaupunginviskaali vuodesta 1919, mutta erosi tehtävästä terveyssyistä. Sortovuosien aikana Godenhjelm oli vangittuna Krestyn vankilassa. 
Godenhjelm oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Venäjän suomalais-ugrilaisten kansojen yhdistys

Venäjän suomalais-ugrilaisten kansojen yhdistys ( (Afun Rf)) on vuonna 1991 perustettu ja vuonna 2005 Venäjän valtion uudelleen organisoima järjestö. Se edustaa niitä Venäjän tasavaltoja ja alueita, joissa asuu myös suomalais-ugrilaisia. Yhdistys on viranomaisten edustaja, ei alueiden asukkaiden edustaja.
Lähteiden mukaan Afun on Kremliä lähellä oleva järjestö. Tarton yliopiston emeritusprofessori Tõnu Seilenthal, joka on virolaisten edustaja kansainvälisessä suomalais-ugrilaisten kansojen konsultaatiokomiteassa sekä yksi Tarton kongressin järjestäjistä, kertoi keväällä 2021 kansojen edustajien olevan tyytymättömiä Afunin kielteiseen lausuntoon Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressista. Lausuntoa oli arveltu Kremlin sanelemaksi, mutta Seilenthal arveli alempien viranomaisten itsenäisesti ennakoineen, mitä heidän haluttaisiin kirjoittavan sen jälkeen, kun Venäjä lisäsi Viron ”epäystävällisten maiden” luetteloon.
Yhdistys julkaisi 10. maaliskuuta 2022 Venäjän vuonna 2022 Ukrainaan kohdistamaa hyökkäystä tukevan kannanoton:
Ivo Viktor

Ivo Viktor (s. 21. toukokuuta 1942 Křelov) on Tšekkoslovakiaa edustanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän oli Tšekkoslovakian maajoukkueessa voittamassa Euroopan-mestaruutta vuonna 1976. Hänet valittiin maansa vuoden jalkapalloilijaksi vuosina 1968, 1972, 1973, 1975 ja 1976. "France Football" -lehden listauksissa hän oli Euroopan paras maalivahti vuosina 1968 ja 1976.
Viktor pelasi juniorina Spartak Šternberkin joukkueessa ja edusti sittemmin kaudella 1960–1961 Železárny Prostějovia, kaudella 1961–1962 RH Brnota, kaudella 1962–1963 Spartak Brnota sekä kausina 1963–1977 Dukla Prahaa. Hän voitti Tšekkoslovakian mestaruuden vuosina 1964, 1966 ja 1977. Kaudella 1966–1967 Dukla Praha ylsi Euroopan cupissa välieriin pudotettuaan jatkosta tanskalaisen Esbjergin, belgialaisen Anderlechtin ja alankomaalaisen Ajaxin. Välierissä Dukla hävisi skotlantilaiselle Celticille kahden ottelun yhteismaalein 1–3. Viktor pelasi kaikki kahdeksan cup-ottelua.
Viktor pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 63 maaottelua, ensimmäisen kesäkuussa 1966 ja viimeisen marraskuussa 1977. Hän pelasi MM-kilpailuissa 1970 ja voitti Euroopan-mestaruuden 1976. Tšekkoslovakia voitti EM-loppuottelussa Länsi-Saksan rangaistuspotkukilpailussa. Viktor valittiin EM-turnauksen tähdistöjoukkueeseen.
Jari Hänninen

Jari Juhani Hänninen (s. 19. heinäkuuta 1964) on suomalainen merentutkija (FT, dosentti), joka vuodesta 2003 lähtien on toiminut Turun yliopiston Saaristomeren tutkimuslaitoksen asemanhoitajana ja johtajana. Vuosina 2019–2023 hän toimi myös saaristomeritutkimuksen apulaisprofessorina Turun yliopiston Biodiversiteettiyksikössä. Koko yliopistouransa ajan hänen sijoituspaikkansa on ollut Saaristomerellä Seilin saarella sijaitseva Turun yliopiston kenttätutkimusasema.
Hännisen tutkimusala on kohdentunut Itämeren biologiseen oseanografiaan sekä meribiologiaan, päämääränä on ollut selvittää miten Itämeri toimii osana isompaa kokonaisuutta, Atlantin valtamerta, ja mikä säätelee Itämeren ja Pohjanmeren keskinäistä vuorovaikutusta ekosysteemitasolla, muun muassa vedenvaihdossa. Hännisen tieteellinen tuotanto sisältää noin 150 tieteellistä ja popularisoivaa julkaisua. Tasavallan Presidentti on myöntänyt vuonna 2017 Hänniselle Suomen Valkoisen Ruusun Ritarimerkin hänen akateemisista ansioistaan.
Sergei Kopljakov

Sergei Viktorovitš Kopljakov (, ; s. 23. tammikuuta 1959 Orša) on valkovenäläinen Neuvostoliittoa edustanut uimari, kaksinkertainen olympiavoittaja ja nelinkertainen Euroopan-mestari.
Kopljakov saavutti Montrealin kesäolympialaisissa 1976 hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Hän kilpaili myös 200 metrin vapaauinnissa sijoittuen kymmenenneksi. Moskovan kesäolympialaisissa 1980 Kopljakov saavutti kaksi kultamitalia. 200 metrin vapaauintiin hän lähti ennakkosuosikkina Yhdysvaltojen boikotin vuoksi ja voitti kilpailun 0,95 sekunnin erolla maanmieheensä Andrei Kryloviin. Toisen olympiakultansa Kopljakov saavutti 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä Neuvostoliiton voittaessa kilpailun selvällä 5,1 sekunnin erolla Itä-Saksan joukkueeseen. 100 metrin vapaauinnissa Kopljakov oli neljäs.
Kopljakov saavutti Jönköpingissä 1977 Euroopan-mestaruuden 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä EM-pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Splitissä 1981 hän voitti EM-kultaa edellä mainituissa kilpailuissa sekä 200 metrin vapaauinnissa. MM-kilpailuissa Kopljakov saavutti Berliinissä 1978 hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä pronssia 200 metrin vapaauinnissa.
Kopljakov lopetti kilpauransa vuoden 1981 EM-kilpailuiden jälkeen. Hän on uransa jälkeen toiminut uimavalmentajana Valko-Venäjällä Dinamo Minskin uintijoukkueessa. Kopljakov itse edusti Spartak Minskiä.
August Fredrik Granfelt

August Fredrik Granfelt (25. maaliskuuta 1844 Hausjärvi – 16. huhtikuuta 1923 Mikkeli) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies. 
Granfeltin vanhemmat olivat varatuomari, tilanomistaja Karl Gustaf Adolf Granfelt ja Lovisa Albertina Granfelt ja puoliso vuodesta 1873 Vilhelmina Nyqvist. Granfelt valmistui filosofian maisteriksi 1870 ja toimi rautatietarkastajana Mikkelissä 1886–1917. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1867, 1872, 1885, 1888, 1891, 1894, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Aarne Gripenberg

Aarne (Arne) Gripenberg (17. huhtikuuta 1879 Hamina – 26. tammikuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, insinööri, yritysjohtaja ja valtiopäivämies. 
Gripenbergin vanhemmat olivat senaattori Lennart Gripenberg ja Anna Elisabet Nyberg ja puoliso vuodesta 1908 voimistelunopettaja Anna Margaretha Silén. Gripenberg tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1897 ja valmistui metsänhoitajaksi 1901 ja insinööriksi 1906. Hän oli metsähallituksen palveluksessa 1900–1903, opintomatkoilla muun muassa Panaman kanavalla 1903–1908, Kymin uittoyhdistyksen apulaisuittopäällikkö 1908–1916 ja Läskelän tehtaan toimitusjohtaja vuodesta 1916. 
Gripenberg oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906.
Lepänarinakääpä

Lepänarinakääpä ("Phellinus alni") on monivuotinen ja kovamaltoinen, joskus suureksikin kasvava monivuotinen kääpälaji, jonka itiöemä on kiilamainen. Se on yläpinnaltaan aluksi ruskea mutta harmaantuu. Alapinta on sileä punertavan ruskea, ja pillejä on noin viisi kappaletta millimetrillä. Laji muistuttaa hyvin paljon arinakääpää ja sysikääpää ja risteytyykin toisinaan arinakäävän kanssa, ja sitä pidetään toisinaan sen alalajina tai muotona. Laji vaikuttaa kasvavan lähes kaikilla Suomessa kasvavilla lehtipuilla. Lajin taksonominen asema on jossain määrin epäselvä.
Zdeněk Nehoda

Zdeněk Nehoda (s. 9. toukokuuta 1952 Hulín) on Tšekkoslovakiaa edustanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän oli Tšekkoslovakian maajoukkueessa voittamassa Euroopan-mestaruutta vuonna 1976. Hänet valittiin maansa vuoden jalkapalloilijaksi vuosina 1978 ja 1979.
Nehoda edusti juniorivuosinaan Hulínia ja Gottwaldovia sekä huippuvuosinaan 1971–1982 Dukla Prahaa. Hän voitti Tšekkoslovakian mestaruuden vuosina 1977, 1979 ja 1982. Hän päätti pelaajauransa ulkomailla ja pelasi Saksassa Darmstadtin, Belgiassa Standard Liègen, Ranskassa Grenoblen sekä Itävallassa Amaliendorfin joukkueissa.
Nehoda pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa ennätykselliset 90 maaottelua, joissa hän teki 31 maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi syyskuussa 1971 ja viimeisen lokakuussa 1987 yli viisi vuotta edellisen maaottelunsa jälkeen. Hän pelasi MM-kilpailuissa 1982 sekä EM-kilpailuissa 1976 ja 1980. Tšekkoslovakia voitti vuonna 1976 Euroopan-mestaruuden kukistettuaan loppuottelussa Länsi-Saksan rangaistuspotkukilpailussa, jossa Nehoda teki joukkueensa toisen maalin. Nehoda valittiin EM-turnauksen tähdistöjoukkueeseen.
Salenstein

Salenstein on kunta ja kaupunki Sveitsin Thurgaun kantonin Kreuzlingenin piirikunnassa. Kunnan pinta-ala on 6,5 neliökilometriä, ja vuonna 2020 siellä asui 1 411 ihmistä. Kunta koostuu Salensteinin, Mannenbachin ja Fruthwilenin kaupungeista.
Historia.
Salensteinin lähellä "Eichholz"-nimisellä alueella sijaitsee myöhäisen Hallstattin kulttuurin kaudelta (750-450 eKr.) peräisin olevia hautakumpuja. Kaupunki mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1092 nimellä "Salestein".
Salensteinin linna rakennettiin 1100-luvulla Reichenaun luostarin ministerialistien (feodaalisen ylimyksen palveluksessa olevien vapaiden ritarien) asuinpaikaksi. Pienemmät linnat, kuten Sandegg ja Riederen, rakennettiin asuinpaikoiksi virkamiehille. Maaoikeudet ("Herrschaft") ja alempi oikeusaste kuuluivat luostarille.
Salensteinin leuto ilmasto oli suotuisa viinin tuotannolle sekä kirsikoiden kasvatukselle ja puutarhanhoidolle. Vuonna 1817 entinen Hollannin kuningatar, Ranskan keisari Napoleon III:n äiti Hortense de Beauharnais osti Arenenbergin linnan, mikä takasi työtä ja toimeentuloa lukuisille Salensteinin asukkaille. Napoleon III:n kuoleman jälkeen keisarinna Eugénie vieraili Arenenbergissä useita kertoja, kunnes lahjoitti sen kantonille vuonna 1906.
Kansalliset perintökohteet.
Salensteinin kunta on Napoleon III:n kotiseutua: hän asui nuorena Arenenbergin linnassa, joka toimii nykyisin Napoleonin kotimuseona. Linnasta on tehty Sveitsin kansallinen kulttuuriperintökohde. Kunnan alueella sijaitsee myös kolme muuta linnaa, joista kulttuuriperintökohteita ovat Arenenbergin lisäksi Eugensbergin ja Louisenbergin linnat.
Sateenkaarityrskyahven

Sateenkaarityrskyahven ("Hypsurus caryi") on tyrskyahveniin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikan rannikolta. Se on sukunsa Hypsurus ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö.
Sateenkaarityrskyahven voi suurimmillaan kasvaa noin 30 cm pitkäksi. Kala on ruumiinmuodoltaan soikea ja litteä. Laji on väritykseltään kirjava. Sen päässä on sinisiä juovia ja täpliä ja ruumiissa on ruskehtavan punaisia ja sinisiä poikkiraitoja. Sateenkaarityrskyahvenen selässä on oransseja pystyraitoja. Punaisissa rintaevissä on siniset reunat ja selkä- ja peräevissä on tumma laikku.
Levinneisyys ja elintavat.
Sateenkaarityrskyahventa tavataan Tyynenmeren rannikolta Cape Mendocinosta Baja Californiaan. Lajin elinympäristöä ovat kivikkopohjaiset matalat vedet usein levämetsien reunamilla. Sateenkaarityrskyahvenen ravintoa ovat madot, nilviäiset ja äyriäiset. Se voi syödä myös muiden kalojen ulkoloisia. Sateenkaarityrskyahvenet kerääntyvät lisääntymään syksyllä parviksi ja naaras synnyttää eläviä poikasia.
Ruokakalana sateenkaarityrskyahven on kohtalainen ja sitä kalastetaan vähäisissä määrin.
Aeon Spoke

Æon Spoke on rockyhtye Los Angelesista, Yhdysvalloista. Sen loivat Cynicin jäsenet ja Deathin entiset jäsenet Paul Masvidal ja Sean Reinert, kun he muuttivat Miamista Los Angelesiin.
Vuonna 2005 kappale "Emmanuel" ilmestyi elokuvassa "What the Bleep Do We Know!?". Kaksi heidän kappaleistaan, "Damaged" ja "Transform", ilmestyivät myös Warner Brothers -televisiosarjoissa Smallville ja Tunteet pelissä. Myös toinen Æon Spoken kappale, "I've Seen Those Eyes", ilmestyi elokuvassa "Cry Wolf".
Serbia kesäolympialaisissa 2020

Serbia osallistunee Tokion kesäolympialaisiin 2020.
Mitalistit.
"Ei mitalisteja"
Joukkue.
Ammunta.
Serbia on varmistanut kuusi paikkaa viiteen eri ammuntakilpailuun.
Koripallo.
Serbia oli naisten karsintaturnauksen A-lohkon toinen, joka takasi paikan olympialaisiin. Miehissä se on varmistanut paikan 3x3 turnaukseen
Lentopallo.
Serbia eteni naisten turnaukseen voitettuaan oman lohkonsa kansainvälisessä karsintaturnauksessa.
Melonta.
Serbia on varmistanut kolme paikkaa ratamelontaan.
Paini.
Painiin Serbia on varmistanut neljä paikkaa, jotka kaikki on miesten kilpailuihin. Paikoista kolme on kreikkalais-roomalaiseen painiin ja yksi vapaapainiin.
Pöytätennis.
Serbia varmisti paikan miesten nelinpeliin ITTF:n karsintaturnauksessa. Tämä takaa samalla kaksi paikkaa kaksinpeliin.
Soutu.
Serbialla on paikat miesten perämiehettömään kaksikkoon ja naisten yksikköön.
Taekwondo.
Serbialaiset taekwondoinit ovat varmistaneet kaksi paikkaa naisten kilpailuihin.
Uinti.
Neljä serbialaista uimaria on rikkonut olympialaisten A-rajan. 
Vesipallo.
Serbia on varmistanut paikan miesten turnaukseen voitettuaan Vesipallon maailmanliigan vuonna 2019.
Yleisurheilu.
Yleisurheilussa serbialaiset urheilijat ovat rikkoneet kaksi tulosrajaa.
Tor Nils Adolf Grotenfelt

Tor Nils Adolf Grotenfelt (25. maaliskuuta 1875 Joroinen – 13. joulukuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja valtiopäivämies. 
Grotenfeltin vanhemmat olivat ylijohtaja, maanviljelysneuvos Nils Gustaf Maximilian Grotenfelt ja Maria von Wright ja puoliso vuodesta 1900 tukholmalainen Astrid Maria Ström. Grotenfelt tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1892 ja valmistui filosofian maisteriksi 1897. Hän toimi pankkialalla, Suomen Yhdyspankin palveluksessa vuodesta 1898, Suomen Teollisuuspankin johtajana vuodesta 1919 ja viimeksi Helsingin Osakepankin johtajana 1922–1938. Grotenfelt oli myös Porin kaupunginvaltuuston, Turun kaupunginvaltuuston ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. 
Grotenfelt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Edvard Robert Ludvig Hedenberg

Edvard Robert Ludvig Hedenberg (25. maaliskuuta 1875 Joroinen – 13. joulukuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen juristi, tilanomistaja ja valtiopäivämies. 
Hedenbergin vanhemmat olivat tilanomistaja Robert Reinhold August Hedenberg ja Lovisa Vilhelmina Bergenheim. Hedenberg tuli ylioppilaaksi Turussa 1894 ja suoritti oikeustutkinnon 1901, varatuomarin arvon hän sai 1904. Hän oli Turun hovioikeuden viskaali vuodesta 1919, työskenneltyään hovioikeuden palveluksessa jo vuodesta 1907, mutta oli myös asianajaja ja tilanomistaja. 
Hedenberg oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906.
Tirath Singh Rawat

Tirath Singh Rawat (; s. 9. huhtikuuta 1964 Seeron) on intialainen poliitikko, joka toimi Uttarakhandin pääministerinä vuonna 2021. Hänet valittiin eronneen Trivendra Singh Rawatin paikalle osavaltiopääministeriksi maaliskuussa. Hän erosi alle neljä kuukautta myöhemmin, koska ei uskonut tulevansa valituksi osavaltioparlamenttiin lain edellyttämän kuuden kuukauden sisällä. Sen sijaan hän jatkoi parlamentaarikkona Lok Sabhassa, jossa hän on vaikuttanut vuodesta 2019. 
Rawatilla on yhteyksiä hindunationalistiseen Rashtriya Swayamsevak Sangh (RSS) -vapaaehtoisjärjestöön. Hän toimi täyspäiväisenä RSS-jäsenenä vuosina 1983–1988. Opiskelijana hän kuului Akhil Bharatiya Vidyarthi Parishad (ABVP) -opiskelijajärjestöön, jossa hänellä oli osavaltiokohtaisia ja valtakunnallisia johtotehtäviä. Hän liittyi Intian kansanpuolueeseen (BJP) tavattuaan Atal Bihari Vajpayeen. Vuonna 1997 hänet valittiin Uttar Pradeshin osavaltioparlamentin ylähuoneeseen. Uttarakhandin irtauduttua Uttar Pradeshista vuonna 2000 hän oli tuoreen osavaltion ensimmäinen opetusministeri. Hänet valittiin BJP:n Uttarakhandin yksikön pääsihteeriksi 2007. Puolue asetti hänet ehdolle Uttarakhandin osavaltiovaaleissa 2012, jossa hän voitti Chaubattakhalin vaalipiiristä paikan osavaltioparlamenttiin. Seuraavissa vuoden 2017 vaaleissa puolue päätti suosia Satpal Maharajia eikä valinnut Rawatia ehdokkaaksi. Intian parlamenttivaaleissa 2019 Rawat äänestettiin Lok Sabhaan. Hänen odotettiin eroavan Lok Sabhasta ennen vuotta 2022, jos hänet olisi valittu osavaltioparlamenttiin. Hän ei kuitenkaan eronnut Lok Sabhasta eikä pyrkinyt osavaltioparlamenttiin vaan erosi Uttarakhandin osavaltiopääministerin tehtävistä.
Uttarakhandin pääministerinä Rawat puolusti Kumbh Mela -juhlan järjestämistä osavaltiossa koronaviruspandemiasta huolimatta. Hänen mukaansa miljoonien ihmisten uskonnollisia tunteita ei voinut jättää täysin huomioimatta. Rawat myös aiheutti suuttumusta kritisoimalla revittyjä farkkuja pukevia naisia kysymällä millaisia arvoja he edistävät pukuvalinnallaan.
Hugo Oskar Alexander Magnus von Heideman

Hugo Oskar Alexander Magnus von Heideman (31. elokuuta 1851 Asikkala – 31. joulukuuta 1915 Espoo) oli suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies. 
Von Heidemanin vanhemmat olivat tilanomistaja Axel Fredrik von Heideman ja Fredrika Johanna Sidonia von Becker. Hän tuli ylioppilaaksi Jyväskylässä ja opiskeli oikeustiedettä, mutta ei suorittanut tutkintoa. Von Heideman omisti Urajärven kartanon Asikkalassa. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1897, 1899, 1904–1905 ja 1905–1906.
Sazanami Iwaya

Sazanami Iwaya (1870 Tokio, Japani – 1933 Tokio, Japani) oli japanilainen kirjailija.
Iwaya kirjoitti alkuun romaaneja aikuisille, mutta kun hänen koiranpennusta kirjoittamansa kirja "Koganemaru" sai suosiota, hän alkoi kirjoittaa lapsille. Hän pani alkuun nykyaikaisen japanilaisen lastenkirjallisuuden ja toimi muutenkin lastenkulttuurin hyväksi, muun muassa kääntämällä ulkomaisia lastenkirjoja. Hän päätoimitti lastenlehtiä ja osallistui koulukirjakomitean työskentelyyn.
Selber Wölfe

VER Selb on saksalainen jääkiekkojoukkue Selbin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1953 ja se pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigassa.
Pelaajat.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Hapari

Hapari on Etelä-Karjalan murteissa esiintyvä murresana, joka tarkoittaa meren rantaan tuomaa tavaraa. Hapari voi olla esimerkiksi luonnosta peräisin olevia puunrunkoja, mereen pudonneita esineitä tai haaksirikoista peräisin olevia esineitä.
Sana "hapari" on peräisin venäjän kielen sanasta "habár", joka voi tarkoittaa muun muassa hyötyä, voittoa, etua tai onnea. Yleiskielinen nimitys samalle asialle on hylkytavara.
Nieky Holzken

Nicolaas Hubertus Holzken (s. 16. joulukuuta 1983 Helmond) on alankomaalainen keskisarjan ja välisarjan thainyrkkeilijä ja nyrkkeilijä. Hän on entinen Gloryn välisarjan mestari. Holzken on myös kaksinkertainen WFCA:n thainyrkkeilyn mestari ja voitti SIMTAn thainyrkkeilyn Euroopan-mestaruuden 2005. Nyrkkeilyssä hän on voittanut BeNeLux'n ylemmän keskisarjan mestaruuden ja otellut kerran WBSS:n ylemmän keskisarjan mestaruudesta, mutta hävisi sen Callum Smithille.
Mary-Louise Parkerin filmografia

Tämä on Mary-Louise Parkerin filmografia.
Pierre-Alexandre Vignon

Pierre-Alexandre Vignon (5. lokakuuta 1763 – 21. toukokuuta 1828) oli ranskalainen arkkitehti, joka tunnetaan parhaiten Pariisin La Madeleine -kirkon suunnittelijana.
Vignon opiskeli arkkitehtuuria Claude-Nicolas Ledoux’n ja Julien-David Leroyn johdolla. Vuonna 1806 Vignon sai keisari Napoleonilta tehtäväkseen suunnitella muistorakennuksen "Temple de la Gloire" armeijansa Grande Arméen kunniaksi. Rakennus oli määrä rakentaa Pariisiin varhaisemman kirkon paikalle. Muistomerkin rooli siirtyi sittemmin Riemukaarelle, ja Bourbon-restauraation aikana Vignonin suunnittelema rakennus muutettiin kirkoksi, joka sai vuonna 1816 nimen "La Madeleine". Vuonna 1828 valmistunut La Madeleine on uusklassinen, roomalaista temppeliä muistuttava ja pohjakaavaltaan suorakulmainen rakennus, jossa on valtavat korinttilaiset pylväät. Rakennus on pystytetty korkealle jalustalle.
It's Showtime

It's Showtime oli kansainvälinen potkunyrkkeilyorganisaatio. Se perustettiin 1998 ja sen pääkonttori oli Amsterdamissa. Glory osti It's Showtimen vuonna 2012, jonka myötä toiminta lakkautettiin.
Medianäkyvyys.
It's Showtimen tapahtumat televisioitiin Setanta Sportsilla, JSportsilla, TV Esporte Interativolla ja The Fight Networkilla.
Säännöt.
Potkunyrkkeilyottelut käytiin K-1 säännöillä kolme kolmen minuutin erillä ja mestaruusottelut viisi kolmen minuutin erillä. Painoluokkia oli kahdeksan.
Kreuzlingenin piirikunta

Kreuzlingenin piirikunta on yksi Sveitsin Thurgaun kantonin viidestä piirikunnasta. Sen väkiluku oli joulukuussa 2019 48 998. Piirikunnan pääkaupunki on Kreuzlingen.
Piirikunnan kunnat ovat Altnau, Bottighofen, Ermatingen, Gottlieben, Güttingen, Kemmental, Kreuzlingen, Langrickenbach, Lengwil, Münsterlingen, Raperswilen, Salenstein, Tägerwilen ja Wäldi.
Lajune

Lajune eli Laiuse (, ) on muinainen ritarilinna Virossa Jõgevan kunnassa.
Liivinmaan ritarikunta aloitti Lajusen rakentamisen 1300-luvun lopulla puolustaakseen maan itärajaa. Rakennus sai lopullisen muotonsa myöhäiskeskiajalla, ja 1400-luvun puolivälissä siihen lisättiin tykkitornit. Ruotsalaiset valloittivat sen Pietari Stolpen johdolla vuosina 1600 ja 1621. Vuonna 1634 linna päätettiin purkaa, mutta 1644 se kuitenkin määrättiin säilytettäväksi, ja vasta 1682 se sai lopullisesti hylkäystuomion. Kaarle XII joukkoineen vietti talven Lajusessa joulukuusta 1700 toukokuulle 1701. Suuren Pohjan sodan jälkeen Lajune jäi raunioiksi; aikoinaan se on ollut Liivinmaan suurin ja kaunein rauniolinna.
Settimo Rottaro

Settimo Rottaro on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. . Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 465 asukasta.
Settimo Vittone

Settimo Vittone on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 1 525 asukasta.
Tatjana Saveljeva

Tatjana Andrejevna Saveljeva (, s. 22. toukokuuta 1947 Pietari) on venäläinen Neuvostoliittoa edustanut uimari. Hän kuului Neuvostoliiton pronssia voittaneeseen joukkueeseen 4 × 100 metrin sekauintiviestissä Tokion kesäolympialaisissa 1964. Saveljeva kilpaili myös Méxicon olympialaisissa 1968 sijoittuen 100 metrin selkäuinnissa seitsemänneksitoista ja 200 metrin selkäuinnissa kahdenneksitoista. Saveljeva saavutti viisi selkäuinnin Neuvostoliiton mestaruutta vuosina 1964–1968.
Pohjoismaiset agraaripuolueet

Pohjoismaiset agraaripuolueet, joita kutsutaan myös Pohjoismaiden keskustapuolueiksi, Skandinaavian maatalouspuolueiksi tai Maatalouden liberaalipuolueiksi, ovat maatalouden poliittisia puolueita, jotka kuuluvat erityisesti Pohjoismaiden poliittiseen perinteeseen. Pohjoismaiset agraaripuolueet sijoitetaan poliittisen spektrin keskelle, mutta täyttävät Pohjoismaille ominaiset roolit.
Nämä puolueet eivät ole sosialistisia ja yhdistävät yleensä sitoutumisen pienyrityksiin, maaseutukysymyksiin ja poliittiseen hajauttamiseen sekä ovat toisinaan skeptisiä Euroopan unionia kohtaan. Osapuolilla on erilaiset näkemykset vapaista markkinoista ja ympäristönsuojelusta. Kansainvälisesti ne ovat yleisesti Euroopan liberaalidemokraattien liiton (ALDE) jäseniä.
Historiallisesti maanviljelijöiden puolueet ja toisen maailmansodan jälkeen laskeva viljelijöiden väestö, saivat heidät laajentamaan toimintaansa muihin kysymyksiin ja yhteiskunnan osiin. Tällä hetkellä kolme niistä nimitti itsensä uudelleen Keskusta-puolueeksi, viimeisenä tekemällä Suomen Keskustapuolueen vuonna 1965. Tärkeimmät maatalouspuolueet ovat nyt Keskustapuolue Ruotsissa, Venstre Tanskassa, Suomen Keskusta Suomessa, Keskustapuolue Norjassa ja Edistyspuolue Islannissa.
Sinfonia nro 4 (Šostakovitš)

Neljäs sinfonia (c-molli, op. 43) on kolmiosainen sinfonia, jota Dmitri Šostakovitš sävelsi syyskuusta 1935 toukokuuhun 1936. Alkuperäiset harjoitukset esitystä varten keskeytettiin, sillä säveltäjä luki 28. tammikuuta 1936 "Pravdassa" julkaistun "Sekasotkua musiikin sijasta" -pääkirjoituksen, jossa hänet sekä hänen kaksi teostaan tuomittiin ja hänelle ennustettiin huonoa, mikäli muutosta tuotannossa ei kuuluisi. Neljäs sinfonia kantaesitettiin vasta 30. joulukuuta 1961 Kirill Kondrašinin johdolla. Ensimmäinen esitys länsimaissa pidettiin seuraavana vuonna.
Neljäs sinfonia on sävelletty suurelle orkesterille, ja sen esitys kestää noin reilun tunnin. Säveltäjän oma ironinen modernismi on teoksessa yhdistetty mahleriaanisiin vaikutteisiin.
Rausjärvi

Rausjärvi on humuspitoinen metsäjärvi Lohjan koillisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 62 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 29 kilometriä pohjoiseen ja Karkkilasta kuusi kilometriä länteen.
Maantiede.
Rausjärven lounais–koillissuuntainen pituus on 1,6 kilometriä, mukaan luettuna järven eteläosan pitkulainen Ruuhilahti. Järvi on saareton ja sen rantaviiva on mutkainen. Järven keskiosassa Saarennokan niemen kohdalla altaan leveys on 200 metriä. Niemen etelä- ja pohjoispuolella leveys on 500–700 metriä. Rausjärven syvin kohta sijaitsee altaan eteläosassa. Rausjärven ympäristö on kangasmetsää, asutusta on vähän. Lähistöllä sijaitsee useita pieniä järviä, kuten Alimmainen, Kahilainen ja Koiralampi.
Rausjärven pohjoisosaan virtaa laskuoja koillisesta Murhalammelta, jonka pinta-ala on noin 80 aaria ja korkeustaso 98,6 metriä mpy. Rausjärven lounaisrannalta lähtee laskuoja etelään.
Rausjärven kuormitus on arvioitu vähäiseksi, järven ekologinen tila on hyvä. Tilavuus on 3 689 000 kuutiometriä.
Rausjärvi (23.067.1.014) kuuluu Hirvijoen valuma-alueeseen (23.067), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Rausjärvi on suurin Hirvijoen alueen 24:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä; se on Hirvijoen alueen pohjoisia järviä.
Arkalochórin, Kástellin ja Viánnoksen hiippakunta

Arkalochórin, Kástellin ja Viánnoksen hiippakunta () on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Hiippakunta käsittää alueen Kreetan keskiosissa, ja siihen kuuluu neljä rovastikuntaa ("archieratikí periféreia") ja 90 seurakuntaa ("enoría"). Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Arkalochórissa sijaitseva Pyhän Andreas Kreetalaisen katedraali.
Historia.
Arkalochórin, Kástellin ja Viánnoksen hiippakunta on perustettu vuonna 2001 erottamalla sille alueita Kreetan arkkihiippakunnasta sekä Górtynan ja Arkadían hiippakunnasta ja Pétran ja Cherrónisoksen hiippakunnasta.
Seurakunnat ja kirkot.
Hiippakunnassa on neljä rovastikuntaa, joihin kuuluu yhteensä 90 seurakuntaa seurakuntakirkkoineen.
1. Arkalochórin rovastikunta ("A΄ Archieratikí Periféreia Arkalochoríou"), 22 seurakuntaa ja 23 seurakuntakirkkoa:
2. Kastélli Pediádan rovastikunta ("V΄ Archieratikí Periféreia Kastellíou Pediádos"), 24 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
3. Skiniás Monofátsin rovastikunta ("G΄ Archieratikí Periféreia Skiniá Monofatsíou"), 25 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
4. Viánnoksen rovastikunta ("D΄ Archieratikí Periféreia Viánnou"), 19 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Luostarit.
Hiippakunnan alueella on neljä toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Nunnaluostarit
Górtynan ja Arkadían hiippakunta

Górtynan ja Arkadían hiippakunta () on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Hiippakunta käsittää Iraklionin alueyksikön lounaisosan, ja siihen kuuluu 6 rovastikuntaa ("archieratikí periféreia") ja 108 seurakuntaa ("enoría"). Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Moíresissa sijaitseva Pyhän Georgioksen katedraali.
Historia.
Górtynan ja Arkadían hiippakunnan nimi viittaa seudun kahteen antiikin aikaiseen kaupunkiin, Gortyniin ja Arkadekseen eli Arkadiaan. Näistä Gortyn oli saaren roomalaisaikainen ja samalla varhaiskristillinen keskus, josta käsin apostoli Paavalin työtoveri ja Kreetan ensimmäinen piispa Titus toimi.
Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella Kreetan kirkollinen keskus siirtyi Khandakakseen eli nykyiseen Iraklioniin. Arkadían hiippakunta perustettiin saaren eteläosiin vuonna 1900, piispanistuimenaan Ágioi Déka. 1900-luvun puolessa välissä hiippakunnan piispanistuin siirrettiin Moíresiin, jossa se on edelleen. 1960-luvulla hiippakunnan nimeksi tuli Górtynan ja Arkadían hiippakunta.
Seurakunnat ja kirkot.
Hiippakunnassa on kuusi rovastikuntaa, joihin kuuluu yhteensä 108 seurakuntaa seurakuntakirkkoineen. Sen alueella on myös 75 muuta kirkkoa tai kappelia, 750 syrjäkappelia, 100 hautausmaakirkkoa ja 29 luostarikirkkoa (vuonna 2020).
1. rovastikunta ("A΄ Archieratikí Periféreia"), 20 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
2. rovastikunta ("V΄ Archieratikí Periféreia"), 14 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
3. rovastikunta ("G΄ Archieratikí Periféreia"), 23 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
4. rovastikunta ("D΄ Archieratikí Periféreia"), 25 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
5. rovastikunta ("E΄ Archieratikí Periféreia"), 12 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
6. rovastikunta ("ST΄ Archieratikí Periféreia"), 14 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Luostarit.
Hiippakunnan alueella on seitsemän toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Nunnaluostarit
Lauklampi (Siuntio)

Lauklampi on matala, humuspitoinen järvi Siuntion pohjoisosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 19,4 hehtaaria. Etäisyys Siuntion asemanseudulta on yhdeksän kilometriä pohjoiseen ja Helsingin keskustasta 40 kilometriä länteen.
Maantiede.
Lauklammen etelä–pohjoissuuntainen pituus on noin kilometrin, järven eteläosan leveys on 300 metriä, pohjoisosan leveys on 100 metriä. Järvi on saareton. Laukalammen lähin ympäristö on metsää, rannoilla on useita pientaloja. Lähistöllä sijaitsee useita pieniä järviä, kuten Tuohilampi ja Syvälampi. Noin 2,6 kilometriä itään sijaitsee Karhujärvi.
Lauklampeen ei virtaa selkeästi erottuvia tulouomia. Lauklammen läntisimmästä kolkasta virtaa laskuoja runsaan 200 metrin päähän länteen Tuohilampeen, jonka korkeustaso on 8,6 metriä Lauklampea alempi.
Lauklammen kuormitus on arvioitu vähäiseksi.
Lauklampi (22.002.1.008) kuuluu Tjusträskin alueeseen (22.002), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Siuntionjoen vesistössä (22). Lauklampi on toiseksi laajin Tjusträskin alueen yhdeksästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Alueen vakavesistä yli kymmenen hehtaarin laajuisia ovat Lauklammen ohella Tjusträsk, Storträsk, Kynnarträsk ja Tuohilampi.
Läntisellä Uudellamaalla on kolme Lauklampea, kaksi niistä Lohjalla: Koikkalan Lauklampi ja Puujärven Lauklampi, josta pieni osa sijaitsee Salon alueella.
Ierápytnan ja Siteían hiippakunta

Ierápytnan ja Siteían hiippakunta () on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Hiippakunta käsittää Kreetan itäosan Lasíthin alueyksikön alueella, ja siihen kuuluu seitsemän rovastikuntaa ("archieratikí periféreia") ja 86 seurakuntaa ("enoría"). Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Ierápetrassa sijaitseva Pyhän Georgioksen katedraali.
Historia.
Ierápytnan ja Siteían hiippakunta on muodostettu yhdistämällä Ierápytnan hiippakunta, joka on ollut olemassa jo viimeistään vuonna 343, sekä Siteían hiippakunta, joka on perustettu 600- tai 700-luvulla. Ne yhdistettiin 1800-luvulla alun perin nimellä Ierositeían hiippakunta. Vuodesta 1962 hiippakunnan nimi on ollut Ierápytnan ja Siteían hiippakunta. Nimen ”Ierápytna” on peräisin Ierápetran kaupungin antiikin aikaisesta nimestä Hierapytna.
Seurakunnat ja kirkot.
Hiippakunnassa on seitsemän rovastikuntaa, joissa on yhteensä 86 seurakuntaa seurakuntakirkkoineen. Sen alueella on myös 212 muuta kirkkoa tai kappelia, 410 syrjäkappelia, 70 hautausmaakirkkoa ja 11 luostarikirkkoa (vuonna 2020).
1. rovastikunta ("A΄ Archieratikí Periféreia"), 17 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
2. rovastikunta ("V΄ Archieratikí Periféreia"), 19 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
3. rovastikunta ("G΄ Archieratikí Periféreia"), 8 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
4. rovastikunta ("D΄ Archieratikí Periféreia"), 10 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
5. rovastikunta ("E΄ Archieratikí Periféreia"), 12 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
6. rovastikunta ("ST΄ Archieratikí Periféreia"), 12 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
7. rovastikunta ("Z΄ Archieratikí Periféreia"), 8 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Luostarit.
Hiippakunnan alueella on viisi toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Nunnaluostarit
Kíssamoksen ja Sélinoksen hiippakunta

Kíssamoksen ja Sélinoksen hiippakunta () on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Hiippakunta käsittää Kreetan länsiosan Chanián alueyksikön alueella, ja siihen kuuluu kolme rovastikuntaa ("archieratikí periféreia") ja 80 seurakuntaa ("enoría"). Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Kíssamoksessa sijaitseva Neitsyt Marian ilmestyksen katedraali.
Historia.
Kíssamoksen ja Sélinoksen hiippakunta on muodostettu yhdistämällä varhaisemmat erilliset Kissamoksen ja Sélinoksen hiippakunnat. Kíssamoksen hiippakunta on ollut olemassa viimeistään vuonna 343. Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella hiippakunnan katedraalina toimi Episkopín Arkkienkeli Mikaelin kirkko. Sélinoksen hiippakunnan tausta tunnetaan huonommin. 1800-luvulla hiippakunnat olivat yhdistettynä Kydonían hiippakuntaan. Kíssamoksen ja Sélinoksen hiippakunta perustettiin vuonna 1860.
Hiippakunnan alaisuudessa toimii vuodesta 1968 Kreetan ortodoksinen akatemia.
Seurakunnat ja kirkot.
Hiippakunnassa on kolme rovastikuntaa, joihin kuuluu yhteensä 80 seurakuntaa seurakuntakirkkoineen. Sen alueella on myös 437 muuta kirkkoa tai kappelia, 283 syrjäkappelia ja kahdeksan luostarikirkkoa (vuonna 2020).
Länsi-Kíssamoksen rovastikunta ("Archieratikí Periféreia Dytikís Kisámou"), 34 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Itä-Kíssamoksen rovastikunta ("Archieratikí Periféreia Anatolikís Kisámou"), 25 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Sélinoksen rovastikunta ("Archieratikí Periféreia Selínou"), 21 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Luostarit.
Hiippakunnan alueella on kolme toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Nunnaluostarit
Kreetan arkkihiippakunta

Kreetan arkkihiippakunta () on ortodoksinen arkkihiippakunta Kreetan saarella Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Hiippakunta käsittää alueen Kreetan keskiosissa, ja siihen kuuluu kahdeksan rovastikuntaa ("archieratikí periféreia") ja 127 seurakuntaa ("enoría"). Arkkihiippakuntana sen alaisuuteen kuuluu hengellisesti koko Kreetan kirkko. Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Iraklionissa sijaitseva Pyhän Menaksen katedraali.
Historia.
Kristinusko tuli Kreetalle apostoli Paavalin mukana vuonna 64. Kreetan arkkihiippakunta samoin kuin koko Kreetan kirkko pitää ensimmäisenä piispanaan Paavalin työtoveria apostoli Titusta. Myöhemmin Kreetan kirkko järjestettiin niin, että sillä oli arkkipiispa ja useita piispoja, jotka muodostivat paikallissynodin. Myöhäisantiikin aikana Kreetan arkkihiippakunta oli yksi Illyricumin kahdestatoista arkkihiippakunnasta.
Myöhäisantiikin aikana ja edelleen ensimmäisellä bysanttilaisella kaudella (vuoteen 824) Kreetan kirkon arkkipiispanistuin oli saaren vanhassa hallintokeskuksessa Gortynissä. 700-luvulla saarella oli 12 piispaa. Noin vuonna 754 Kreetan hiippakunnat siirrettiin Rooman alaisuudesta Konstantinopolin alaisuuteen. Saaren toisella bysanttilaisella kaudella (961–1204) arkkihiippakunnan keskukseksi tuli Khandakas eli nykyinen Iraklion. Vuonna 1204 alkaneella venetsialaisvallan ajalla venetsialaiset tekivät Kreetasta katolisen arkkihiippakunnan ja korvasivat ortodoksiset piispat katolisilla. Ortodoksisuus säilyi kylissä ja luostareissa.
Osmanivallan aikana ortodoksinen kirkollinen hierarkia palautettiin saarelle. Vuodesta 1700 Kreetan metropoliitan titteli oli virallisesti ”Kreetan ja koko Euroopan metropoliitta”. Kreikan vapaussodan aikaan 24. kesäkuuta 1821 turkkilaiset teloittivat metropoliitan ja viisi piispaa.
Kreetan kirkon asema määriteltiin Kreetan valtion laeissa vuonna 1900. Vuonna 1962 kaikki Kreetan piispat saivat metropoliitan arvon. Vuonna 1967 Kreetan metropoliitta sai arkkipiispan arvon, ja Kreetan metropoliittakunnasta tuli Kreetan arkkihiippakunta.
Arkkipiispat.
Kreetan arkkipiispat vuodesta 1967 ovat:
Seurakunnat ja kirkot.
Hiippakunnassa on kahdeksan rovastikuntaa, joihin kuuluu yhteensä 127 seurakuntaa seurakuntakirkkoineen. Lisäksi sen alueella on lukuisia muita kirkkoja ja kappeleita.
1. rovastikunta ("A΄ Archieratikí Periféreia"), 12 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
2. rovastikunta ("V΄ Archieratikí Periféreia"), 14 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
3. rovastikunta ("G΄ Archieratikí Periféreia"), 14 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
4. rovastikunta ("D΄ Archieratikí Periféreia"), 20 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
5. rovastikunta ("E΄ Archieratikí Periféreia"), 16 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
6. rovastikunta ("ST΄ Archieratikí Periféreia"), 24 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
7. rovastikunta ("Z΄ Archieratikí Periféreia"), 11 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
8. rovastikunta ("I΄ Archieratikí Periféreia"), 16 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Luostarit.
Hiippakunnan alueella on yhdeksän toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Nunnaluostarit
Kydonían ja Apokóronaksen hiippakunta

Kydonían ja Apokóronaksen hiippakunta () on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Hiippakunta käsittää alueen Kreetan länsiosissa, ja siihen kuuluu kuusi rovastikuntaa ("archieratikí periféreia") ja 110 seurakuntaa ("enoría"). Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Chaniássa sijaitseva Neitsyt Marian temppeliintuomisen katedraali.
Historia.
Hiippakunnan nimen ”Kydonia” viittaa Chanián antiikin aikaiseen nimeen. Alkuperäisen Kydonian hiippakunnan perustajana pidetään jo apostoli Titusta. Siihen kuului jo tuolloin nykyisen Apokóronaksen länsiosa, kun taas itäosa kuului Lappan hiippakuntaan ja myöhemmin Kalamonaksen hiippakuntaan.
Hiippakunta lakkasi olemasta Kreetan arabivalloituksen myötä. Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella piispanistuin siirrettiin Agián Episkopín kylään. Venetsialaisvalloituksen myötä hiippakunta lakkautettiin jälleen, ja Agiássa toimi katolinen piispa, kunnes tämä siirtyi Caneaan eli Chaniáan. Osmanivallan aikana Kydonian hiippakunnan katedraalina toimi Chanián Pyhien palkattaparantajien ("Ágioi Anárgyroi") kirkko. Chanián Neitsyt Marian temppeliintuomisen katedraali rakennettiin 1800-luvun puolessa välissä uskonnollisten olojen vapauduttua. Hiippakunta sai metropoliittakunnan arvon vuonna 1962.
Seurakunnat ja kirkot.
Hiippakunnassa on kuusi rovastikuntaa, joihin kuuluu yhteensä 110 seurakuntaa seurakuntakirkkoineen. Lisäksi sen alueella on lukuisia muita kirkkoja ja kappeleita (vuonna 2020).
1. rovastikunta ("A΄ Archieratikí Periféreia"), 43 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
2. rovastikunta ("V΄ Archieratikí Periféreia"), 11 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
3. rovastikunta ("G΄ Archieratikí Periféreia"), 14 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
4. rovastikunta ("D΄ Archieratikí Periféreia"), 16 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
5. rovastikunta ("E΄ Archieratikí Periféreia"), 13 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
6. rovastikunta ("ST΄ Archieratikí Periféreia"), 13 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Luostarit.
Hiippakunnan alueella on kuusi toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Nunnaluostarit
Lauklampi (Lohja, Koikkala)

Lauklampi on kalliometsän ympäröimä järvi Koikkalassa Lohjan itäosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 4,6 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on kaksitoista kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Lauklammen kaakkois–luoteissuuntainen pituus on 300 metriä. Järvi on saareton ja siihen virtaa vettä pohjoispuolisilta pelloilta, selvää luusuaa ei ole. Lauklammen eteläpuolella sijaitsee Lehmijärvi, lännessä ja pohjoisessa on Hiidenvesi. Vihdin Nummela sijaitsee kuutisen kilometriä Lauklammesta itään. Lauklammen itäpuolella kohoaa Laukmäki (90 metriä mpy).
Lauklampi on luokiteltu reheväksi.
Lauklampi (23.035.1.002) kuuluu Heinälammen valuma-alueeseen (23.035), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen alueella (23). Toinen jakovaihe on Hiidenveden alue (23.03). Heinälammen alueen vakavedet ovat Lauklammen lisäksi Iso Myllylampi, Vähä Myllylampi ja Ahvenlampi.
Läntisellä Uudellamaalla on kolme Lauklampea: Lohjalla on Koikkalan Lauklammen lisäksi Puujärven Lauklampi ja Siuntion pohjoisosassa on Lauklampi.
Lámpin, Sývritoksen ja Sfakián hiippakunta

Lámpin, Sývritoksen ja Sfakián hiippakunta () on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Hiippakunta käsittää Réthymnon alueyksikön lounaisosan sekä Chanián alueyksikön Sfakián, ja sen alueella asuu noin henkeä. Siihen kuuluu 3 rovastikuntaa ("archieratikí periféreia") ja 78 seurakuntaa ("enoría"). Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Spílissä sijaitseva Pyhän Paavalin katedraali.
Historia.
Hiippakunnan nimen ”Lámpi” palautuu varhaiskristilliseen, myöhäisantiikin aikaiseen Lappan hiippakuntaan ja Sývritos saman ajan Sybritan eli Sybritoksen hiippakuntaan. Nykyisen Sfakián seudun käsitti alun perin puolestaan Foiniksin (Foinikan) ja Aradenin hiippakunta. Osa nykyisen hiippakunnan länsiosasta kuului Kalamonaksen hiippakuntaan. Lámpin ja Sfakián hiippakunta muodostettiin 1800-luvulla. Se sai metropoliittakunnan arvon vuonna 1962. Myöhemmin hiippakunnan nimeen on lisätty myös Sývritoksen nimi.
Seurakunnat ja kirkot.
Hiippakunnassa on 3 rovastikuntaa ja niissä yhteensä 78 seurakuntaa seurakuntakirkkoineen. Sen alueella on myös 215 pienempää kirkkoa tai kappelia, 680 syrjäkappelia ja 78 hautausmaakirkkoa (vuonna 2020).
1. rovastikunta ("A΄ Archieratikí Periféreia"), Ágios Vasíleios, pääpaikka Spíli; 37 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
2. rovastikunta ("V΄ Archieratikí Periféreia"), Ágios Vasíleios, pääpaikka Fourfourás: 30 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
3. rovastikunta ("G΄ Archieratikí Periféreia"), Sfakiá, pääpaikka Chóra Sfakíon; 11 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Luostarit.
Hiippakunnan alueella on kuusi toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Nunnaluostarit
Pétran ja Cherrónisoksen hiippakunta

Pétran ja Cherrónisoksen hiippakunta () on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Hiippakunta käsittää Lasíthin alueyksikön luoteisosan ja Iraklionin alueyksikön kaakkoisosan. Siihen kuuluu 4 rovastikuntaa ("archieratikí periféreia") ja 81 seurakuntaa ("enoría"). Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Neápolissa sijaitseva Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali.
Historia.
Hiippakunta perustettiin vuonna 1900 yhdistämällä Pétran ja Cherrónisoksen hiippakunnat. Cherrónisoksen eli Khersonasoksen (nyk. Chersónisos) hiippakunta mainitaan ensimmäisen kerran myöhäisantiikin aikaan 400-luvulla. Sen katedraalina toimi alun perin Khersonasoksessa sijainnut varhaiskristillinen basilikakirkko. 600-luvulla piispanistuin siirrettiin Piskopianóon ja 900-luvulla Pediádan Episkopíin. Pétran hiippakunta mainitaan ensimmäisen kerran Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella vuonna 980. Sen piispanistuimena toimi tuolloin oletettavasti Choumeriákoksen Neitsyt Marian kirkko.
Seurakunnat ja kirkot.
Hiippakunnassa on 4 rovastikuntaa ja niissä yhteensä 81 seurakuntaa seurakuntakirkkoineen. Sen alueella on myös noin 201 pienempää kirkkoa tai kappelia, 216 syrjäkappelia, 70 hautausmaakirkkoa ja 81 yksityiskappelia (vuonna 2020).
1. rovastikunta ("A΄ Archieratikí Periféreia Meramvéllou"), 22 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
2. rovastikunta ("V΄ Archieratikí Periféreia Meramvéllou"), 24 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
3. rovastikunta ("G΄ Archieratikí Periféreia Lasithíou"), 18 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
4. rovastikunta ("D΄ Archieratikí Periféreia Cherronísou"), 17 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Luostarit.
Hiippakunnan alueella on 11 toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Nunnaluostarit
Réthymnon ja Avlopótamoksen hiippakunta

Réthymnon ja Avlopótamoksen hiippakunta () on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Hiippakunta käsittää Réthymnon alueyksikön pohjoisosat. Siihen kuuluu viisi rovastikuntaa ("archieratikí periféreia") ja 101 seurakuntaa ("enoría"). Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Réthymnossa sijaitseva Neitsyt Marian temppeliintuomisen katedraali, joka tunnetaan myös nimellä ”Suuri Neitsyt Maria” ("Megáli Panagía").
Historia.
Varhaiskristillisellä ajalla seudulla sijaitsivat Lappan, Eleuthernan ja Aksoksen hiippakunnat. Niiden katedraaleina oletettavasti toimineiden basilikakirkkojen rauniot on löydetty. Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella alue kuului Kalamonaksen, A(g)rioksen ja Aulopotamoksen (Avlopótamos, nyk. Mylopótamos) hiippakuntiin. Venetsialaiskaudella näistä ainoastaan A(g)rioksen hiippakunta säilyi ortodoksisena hiippakuntana. Kalamonaksen hiippakunta siirrettiin Réthymnoon 1400-luvun puolessa välissä, ja sen nimeksi tuli lopulta Réthymnon hiippakunta.
Osmanivallan alettua vuonna 1646 Réthymnon ja Avlopótamoksen hiippakunnat perustettiin uudelleen. Ne yhdistettiin Réthymnon ja Avlopótamoksen hiippakunnaksi vuonna 1838. Vuodesta 1962 hiippakunnalla on ollut metropoliittakunnan asema.
Seurakunnat ja kirkot.
Hiippakunnassa on viisi rovastikuntaa ja niissä yhteensä 101 seurakuntaa seurakuntakirkkoineen. Sen alueella on myös 368 pienempää kirkkoa tai kappelia, 366 syrjäkappelia ja 79 hautausmaakirkkoa (vuonna 2020).
1. rovastikunta ("A΄ Archieratikí Periféreia"), 21 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
2. rovastikunta ("V΄ Archieratikí Periféreia"), 21 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
3. rovastikunta ("G΄ Archieratikí Periféreia"), 16 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
4. rovastikunta ("D΄ Archieratikí Periféreia"), 19 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
5. rovastikunta ("E΄ Archieratikí Periféreia"), 24 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Luostarit.
Hiippakunnan alueella on 11 toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Nunnaluostarit