Joseph Schacht

Joseph Franz Schacht (15. maaliskuuta 1902 – 1. elokuuta 1969) oli saksalaissyntyinen islamilaisen lain eli šarian johtava tutkija länsimaissa 1900-luvulla. Hänen kirjansa "Origins of Muhammadan Jurisprudence" (1950) on saanut maineen alan klassikkona ja sitä pidetään edelleen ajankohtaisena ja keskeisen tärkeänä tekstinä aiheesta.
Elämäkerta.
Schacht syntyi Saksassa katoliseen perheeseen, kävi Ratiborin humanistista kymnaasia, jossa hän oppi latinaa, kreikkaa, ranskaa ja englantia sekä hepreaa. Hän opiskeli Breslaussa teologiaa erikoistuen seemiläisiin ja klassisiin kieliin ja lopulta islamilaiseen lakiin. Valmistuttuaan tohtoriksi hän sai ensimmäisen akateemisen virkansa Albert-Ludwigs-yliopistossa Freiburgissa vuonna 1925. Vuonna 1927 hänestä tuli 25-vuotiaana ylimääräinen professori, mikä teki hänestä sillä hetkellä koko Saksan nuorimman professorin. Schacht teki runsaasti yhteistyötä Leidenissa vaikuttaneen orientalisti Christiaan Snouck Hurgronjen (1857–1936) kanssa ja matkusteli mahdollisimman paljon Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa. Näissä maissa hän pääsi tutustumaan varhaisiin islamilaisen lain käsikirjoituksiin.
Vuonna 1930 Schacht aloitti nykyisen Kairon yliopiston vierailevana professorina, ja vuonna 1932 hän siirtyi Königsbergin yliopistoon ehdolla, että sai jatkaa Lähi-idän vierailujaan. Natsien tultua vuonna 1933 valtaan Schacht katsoi parhaaksi siirtyä seuraavana vuonna takaisin Kairoon. Parin vuoden kuluttua hän lakkasi kirjoittamasta ja edes puhumasta saksaa. Kairossa hän opetti vuoteen 1939 saakka. Kun toinen maailmansota samana vuonna syttyi, hän sattui olemaan lomalla Englannissa, jonne hän sen jälkeen jäi. Vuonna 1947 hänestä tuli Britannian kansalainen. Kirjansa "The Origins of Muhammadan Jurisprudence" esipuheessa Schacht valitteli, että hän joutui laatimaan teoksensa tilanteessa, jossa hänen kirjastonsa oli jäänyt Kairoon, minne Egyptin viranomaiset eivät enää päästäneet häntä. Schacht osallistui arabian kielen asiantuntijana liittoutuneiden yleisradiotoimintaan, ja jatkoi tutkimuksiaan vasta sodan loputtua, jolloin hän siirtyi Oxfordin yliopistoon. Koska Englannissa kaikki arabian professuurit olivat varattuja, Schacht otti vastaan professuurin Leidenin yliopistossa Hollannissa 1954, mistä hän 1957 siirtyi Columbian yliopistoon New Yorkissa. 
Useat johtavat Yhdysvaltojen yliopistot kilpailivat saadakseen Schachtin riveihinsä, kun tämä oli siirtymässä eläkkeelle Columbiasta. Vuonna 1969, vuotta ennen eläkeiän saavuttamista, Schacht kuitenkin kuoli aivoverenvuotoon kotonaan Engelewoodissa. Schachtin laaja kirjasto siirtyi monien vaiheiden jälkeen Malesiaan Kuala Lumpurin kansainvälisen islamilaisen yliopiston haltuun. Schacht oli naimisissa brittiläisen Dorothy Colemanin kanssa, johon hän oli tutustunut Kairossa. Schachtilta ei jäänyt lapsia.
Tutkimustyö.
Islamilaisen lain tutkijana Schacht oli 1900-luvun tärkeimpiä hahmoja. Schacht piti Muhammedia ja myös oikeaan johdettuja kalifeja historiallisina henkilöinä, mutta katsoi, että "hadith"-kokoelmien kertomukset olivat lähtöisin paljon Muhammedia myöhemmältä ajalta. Hänen mukaansa yksikään "hadith" ei varmuudella ollut peräisin 600-luvun alusta saakka. 
"Hadith"-kertomusten aitoutta todistamaan luodut "isnadit" eli todistajaketjut eivät auttaneet asiaa, koska niiden käyttö alkoi vasta 700-luvun puolivälissä ja siten liian myöhään. Schachtin näkemyksen mukaan Muhammediin saakka ulottuvia ketjuja alettiin esittää vasta abbasidikalifaatissa vuoden 750 jälkeen, ja ketjut olivat sitä laadukkaampia, mitä myöhemmin ne oli tehty. "Haditheihin" liitetyt kertojaketjut eli "isnadit" kasvoivat taaksepäin siten, että varhaisimmissa kirjauksissa ne päättyivät Muhammedin seuraajiin, sitten kumppaneihin ja kaikkein nuorimmissa lopulta häneen itseensä. Schacht havaitsi myös, että oikeaan johdettuja kalifeja koskevat kertomukset olivat samoin myöhäisiä.
Schachtin tärkein tieteellinen teos on vuonna 1950 julkaistu "The Origins of Muhammadan Jurisprudence." Vuonna 1964 hän kirjoitti oppikirjaksi tarkoitetun teoksen "An Introduction to Islamic Law". Se käsittelee sunni-islamilaisen suuntauksen lakeja ja keskittyy etenkin "hanafi"-koulukuntaan.
Jälkimaine.
Schacht edusti islamin tutkimuksessa jo 1800-luvulla alkanutta historiallis-kriittistä ja skeptistä perinnettä, jonka näkyvin edustaja oli Ignaz Goldziher. Hän jäi joksikin aikaa sen yksinäiseksi edustajaksi ennen 1970-luvulla alkanutta elpymistä (Michael Cook, Patricia Crone, Günter Lüling, John Wansbrough). Herbert Berg kuvaa reaktiota Schachtiin kolmenlaisena: perinteinen islamologia torjui hänet (N. Abbott, F. Sezgin, M. M. Azami), osa tutkijoista asettui välittävälle kannalle (G.H. A. Juynboll, F. Rahman, G. Schoeler, H. Motzki, J. Horowitz, J. Robson, U. Rubin) ja osa alkoi jakaa Schachtin skeptismin "haditheja" kohtaan (Michael Cook, N. Caldar).