tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ivo Canelas

Ivo Canelas (s. 23. joulukuuta 1973 Lissabon, Portugali) on portugalilainen näyttelijä joka tuli aikoinaan tunnetuksi teleanovelasta "O Fura-Vidas", jossa hän näytteli Joca-nimistä henkilöä vuosina 1999–2001. Sen jälkeen hän on voittanut kaksi Golden Globe -palkintoa. Canelas aloitti näyttelemisen vuonna 1994, elokuvassa "Kuningatar Margot". Hänet tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa "Menos Nove" (1997), "Zona J" (1998), "António, Um Rapaz de Lisboa" (1999), "The Uncertainty Principle" (2002), "Alice" (2005), "Um Tiro no Escuro" (2005), "20,13 Purgatory" (2006), "The Lovebirds" (2007), "The Mystery of Sintra" (2007), "Call Girl" (2007), "The Art of Stealing" (2008) ja "Budapest" (2009).
Hän on opiskellut näyttelemistä Lee Strasberg Theatre and Film Institutessa.
Gimme All Your Lovin’

Gimme All Your Lovin' on ZZ Topin kappale vuoden 1983 albumilta "Eliminator." 
Yleistä kappaleesta.
”Gimme All Your Lovin'” oli yhtyeen ensimmäinen single, jossa käytettiin syntetisaattoreita. Se onkin hard rockia syntetisaattoreiden säestämänä. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, jossa yhtye soittaa huoltoasemalla. Kappale menestyi ainakin Britannian singlelistalla, jossa sen paras sijoitus oli 10.
Sherlock Holmesin seikkailut (kirja)

Sherlock Holmesin seikkailut I–II on Arthur Conan Doylen kirjoittama Sherlock Holmes -novellien kokoelma. Kokoelman alkuteoksina ovat kolme ensimmäistä Sherlock Holmes -novellikokoelmaa: "The Adventures of Sherlock Holmes", "The Memoirs of Sherlock Holmes" ja "The Return of Sherlock Holmes". WSOY julkaisi sen 1957 kahtena niteenä. Novellit on suomentanut O. E. Juurikorpi (1957 ilmestynyt suomennos oli uudistettu). Myöhemmät painokset ilmestyivät yhtenä niteenä.
Novellien taustaa.
Doyle kirjoitti ensimmäisen Sherlock Holmes -novellin 1891 ja tarjosi sitä vastaperustetulle Strand Magazinelle. Päätoimittaja piti siitä ja tilasi 6 novellin sarjan. Ne olivat niin suosittuja, että Strand tilasi toisen 6 novellin sarjan. Pian viimeisen novellin ilmestymisen jälkeen Ne ilmestyivät "The Adventures of Sherlock Holmes" -novellikokoelma 1892.
Sherlock Holmesin suosio oli kasvanut entisestään ja Strand tilasi 12 uutta novellia, jotka ilmestymisensä jälkeen koottiin heti "The Memoirs of Sherlock Holmes" -kokoelmaksi 1894. Tässä vaiheessa Doyle oli jo alkanut kyllästyä Holmesin hahmoon, sillä ne veivät hänen aikaansa 'vakavalta' kirjoittamiselta ja hän halusi paneutua historiallisten romaanien kirjoittamiseen. Niinpä tämän tusinan viimeisessä novellissa "Viimeinen tapaus" Doyle antaa Sherlock Holmesin kuolla. Lukeva yleisö oli tyrmistynyt: Britanniassa vallitsi melkeinpä maansuru ja Doyle sai lukuisia uhkauskirjeitä. 
Doyle pysyi päätöksessään ja Holmes pysyi kuolleena. Holmes palasi 1901 romaanissa Baskervillen koira, mutta tapaus sijoittui aikaan ennen "Viimeistä tapausta". 1903 Doylelle tarjottiin 45 000 dollaria, jotta hän kirjoittaisi 13 uutta Holmes-novellia. Tarjous oli niin huima, ettei Doyle voinut siitä kieltäytyä. Ensimmäisessä novellissa "Autio talo" Doyle paljasti, että Holmes oli lavastanut kuolemansa, koska halusi paeta Moriartyn kätyreitä.
Kokoelman novellit.
Novelli "Keltainen pahvirasia" ("The Adventure of the Cardboard Box") ilmestyi tammikuussa 1893. Se ei kuitenkaan ollut mukana "The Memoirs of Sherlock Holmes" -novellikokoelman ensimmäisessä painoksessa Britanniassa, mutta se lisättiin myöhempiin painoksiin. Sen sijaan se oli mukana ensimmäisessä yhdysvaltalaisessa painoksesta mutta poistettiin myöhemmistä. Suomessa (ja Yhdysvalloissa) se ilmestyi novellikokoelmassa "Viimeinen tervehdys" ("His Last Bow").
Suomennosten historiaa.
Novellikokoelma ilmestyi 1957 kahdessa osassa ("Sherlock Holmesin seikkailut osa 1" ja "Sherlock Holmesin seikkailut osa 2"). 1. osan viimeinen novelli oli ”Reigaten murhaajat” ja 2. osan ensimmäinen ”Kyttyräselkäinen mies”. 1983 ne ilmestyivät yhtenä niteenä nimellä "Sherlock Holmesin seikkailut I-II". Sen 7. painos ilmestyi 2000. 
Juurikorven suomennoksia (nimellä O. E. J.) oli alun perin ilmestynyt seuraavissa kokoelmissa:
Werner Wiskari

Werner M. Wiskari (16. toukokuuta 1918 Michigan – 8. joulukuuta 2008 Wakefield, Charlestown, Rhode Island, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen toimittaja, joka työskenteli "The New York Times" -lehden palveluksessa lähes 40 vuotta. Hänen isänsä oli Jääskestä Etelä-Karjalasta kotoisin ollut, Yhdysvaltoihin muuttanut pastori Matti Wiskari. Wernerin äiti oli kotoisin Nokialta.
Wiskari palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa Tyynellämerellä. Sodan päätyttyä hän opiskeli Columbian yliopistossa ja tuli toimittajaksi "The New York Times" -lehden palvelukseen 1948. Vuosina 1958–1964 Wiskari toimi lehden Pohjois-Euroopan-kirjeenvaihtajana Tukholmassa, jossa hän myös selosti, kuka sai kulloisenkin vuoden Nobelin palkinnon.
Tässä vaiheessa hän perehtyi myös Suomen asioihin ja raportoi Yhdysvaltoihin niin kutsutuista yöpakkasista syksyllä 1958, noottikriisistä syksyllä 1961 ja muista kansainvälistä huomiota herättäneistä tapahtumista. Niinpä silloinen eduskunnan puhemies ja pääministeri Karl-August Fagerholm ristikin Wiskarin ”pahanilmanlinnuksi”, koska hänen mielestään Wiskari ilmestyi Helsinkiin aina kun jotakin ikävää oli tapahtumassa. 
Vuonna 1959 Wiskari oli ensimmäinen ulkomainen kirjeenvaihtaja, jolle presidentti Urho Kekkonen myönsi virallisen haastattelun. Wiskari kävi Helsingissä useita kertoja vielä sen jälkeen, kun New York Times oli lakkauttanut asemapaikkansa Tukholmassa, ja miltei jokaisella Helsingin-käynnillään hän pistäytyi myös Tamminiemessä. Max Jakobsonin mukaan Wiskarissa yhdistyivät yhdysvaltalainen tutkiva journalismi ja suomalainen itsepäisyys ja tämän ansiosta Wiskari sai selville paljon sellaista, mitä ei ollut tarkoitettu julkisuuteen.
Wiskari siirtyi New York Timesin ulkomaantoimitukseen 1968 ja oli muun muassa mukana valmistelemassa Yhdysvaltain Vietnamin sotaan joutumista selvittäneitä Pentagonin papereita julkaistavaksi.
Wiskari kirjoitti jo kesällä 1979 presidentti Urho Kekkosen kärsivän muistikatkoksista. Hänen mukaansa Yleisradio leikkasi uutiskatsauksista pois kohdat, joissa presidentti takelteli pitäessään valmistelemattomia puheita. Suomen tiedotusvälineissä asiasta vaiettiin ja se tuli julkisuuteen vasta elokuussa 1981 presidentin Islannin-matkan jälkeen. 
Wiskarin raportoi myös Iranin ja Irakin välisestä sodasta 1980-luvulla.
Wiskari jäi eläkkeelle 1984 ja asettui asumaan Charlestowniin Rhode Islandiin. Kokemuksistaan Pohjois-Euroopan kirjeenvaihtajana hän kirjoitti tarinakokoelman "Bad Weather Bird" (suom. "Pahanilmanlintu").
Wiskari osallistui myös kotikaupunkinsa Charlestownin kunnallispolitiikkaan demokraattien riveistä.
Kanstantsin Kaltsou

Kanstantsin Jauhenjevitš Kaltsou (, , 17. huhtikuuta 1982 Minsk, Neuvostoliitto – 18. maaliskuuta 2024 Miami Beach, Yhdysvallat) oli valkovenäläinen jääkiekkoilija, joka pelasi urallansa yhteensä yli 500 ottelua Venäjän superliigassa ja KHL-sarjassa sekä 144 ottelua NHL:ssä. Kaltsoi oli voittamassa keväällä 2008 Salavat Julajev Ufassa Venäjän superliigan mestaruutta.
Kaltsou oli pelipaikaltaan oikea tai vasen laitahyökkääjä. Kaltsoun vahvuudet olivat nopeudessa, luovuudessa ja pelinluvussa. Hänen heikkoutensa olivat puolustuspelissä, kiekkokontrollissa ja viimeistelytaidoissa.
Ura.
Seuraura.
Kaltsou oli Junost Minskin kasvatti. Sen joukkueessa hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä jo 16-vuotiaana kaudella 1998–1999 Itä-Euroopan jääkiekkoliigassa. Kaltsou pelasi kauden aikana myös ensimmäiset pääsarjaottelunsa Venäjän superliigassa Severstal Tšerepovetsissa, kun hän pelasi 33 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehden kolme maalia. Kaltsou pelasi myös Tšerepovetsin kakkosjoukkueessa Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa.
Kauden 1999–2000 Kaltsou pelasi Metallurg Novokuznetskissa.
Gabrielė Martirosian

Gabrielė Martirosian (vuoteen 2019 Martirosianaitė; s. 23. helmikuuta 1991 Kaunas) on liettualainen malli ja missi. Hänestä tuli vuoden 2008 Miss Liettua, ja hän edusti maataan vuoden 2008 Miss Maailma -kilpailussa Etelä-Afrikan tasavallassa. Hän on valmistunut Kaunasin Ugnė Karvelis -lukiosta vuonna 2009.
Aginskojen piiri

Aginskojen piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1941 perustetun piirin pinta-ala on 6 300 neliökilometriä. Asukkaita on 32 600 henkeä (vuonna 2009; ilman Aginskojen taajamaa 18 200).
Aginskojen piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiiriin kuuluvassa Agan Burjatiassa. Pohjoisessa se rajoittuu Karymskojen, idässä Mogoituin, etelässä Ononin ja lännessä Duldurgan piireihin.
Piirin hallinnollinen keskus on Aginskojen kaupunkimainen taajama, joka vuoden 2009 alussa erotettiin erilliseksi kaupunkipiirikunnaksi. Piiriin kuuluvat Orlovskin ja Novoorlovskin kaupunkimaiset taajamat sekä 11 maalaiskuntaa: Amithaša, Budulan, Gunei, Hoito-Aga, Južnyi Argalei, Kunkur, Sahjurta, Suduntui, Tšelutai, Tsokto-Hangil ja Urdo-Aga. Asutuskeskuksia on yhteensä 20.
Asukkaista 54 % on burjaatteja ja 40 % venäläisiä.
Aginskojen kautta kulkee aluepiirin pääkaupungista Tšitasta Kiinan rajalle johtava maantie.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut lampaiden kasvatukseen. Novoorlovskissa toimii paikallisten litium-, tantaali- ja wolframiesiintymien malmeja louhiva ja rikastava yritys. Lisäksi on elintarvike- ja metsäteollisuutta.
Tero Välimaa

 
Tero Välimaa (s. 10. elokuuta 1978 Göteborg, Ruotsi) on suomalainen entinen uimari. Hän edusti seuratasolla Tornion Uimaseuraa, ja valmentajanaan toimi Aarne Alatalo. Tero Välimaa nousi perhosuimarina Suomen ja Euroopan huipulle hyödyntämällä erittäin tehokasta delfiinipotkua pysytellen sukelluksissa lähes koko uintisuorituksen ajan.
Välimaa sijoittui Perthin MM-kilpailuissa 1998 200 metrin perhosuinnissa 15:nneksi. Lissabonin lyhyen radan EM-kilpailuissa 1999 hän oli 50 metrin perhosuinnissa seitsemäs ja 100 metrin perhosuinnissa kahdeksas. Helsingin EM-kilpailuissa 2000 hän oli 50 metrin perhosuinnissa kahdeksas ja 100 metrin perhosuinnissa seitsemäs. 4 × 100 metrin sekauintiviestissä hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen. Saman vuoden Sydneyn olympialaisissa hän oli 100 metrin perhosuinnissa 25:s ja 200 metrin perhosuinnissa 34:s. Sekauintiviestissä Suomi hylättiin.
Välimaa sijoittui Fukuokan MM-kilpailujen 2001 perhosuinneissa 50 metrillä seitsemänneksi, 100 metrillä 11:nneksi ja 200 metrillä 16:nneksi. Saman vuoden Antwerpenin lyhyen radan EM-kilpailuissa hän sai pronssia 50 metrin perhosuinnissa ajalla 23,59. Lisäksi hän oli kahdeksas 100 metrin ja seitsemäs 200 metrin perhosuinnissa. Riesan lyhyen radan EM-kilpailuissa 2002 hän kuului Suomen hopeajoukkueeseen 4 × 50 metrin sekauintiviestissä. Lisäksi hän oli seitsemäs 100 metrin perhosuinnissa. Seuraavan vuoden Dublinin lyhyen radan EM-kisoissa hän sijoittui 200 metrin perhosuinnissa seitsemänneksi. 
Uintiuransa jälkeen Välimaa on toiminut valmentajana Riihimäen Uimaseurassa, Swimming Jyväskylässä ja Lappeenrannan uimareissa.
Steatorrea

Steatorrea eli rasvaripuli tarkoittaa runsasta rasvaista ulostetta. Se voi olla merkkinä monista erilaisista sairauksista, kuten keliakiasta, abetalipoproteinemiasta, kystisestä fibroosista, Crohnin taudista, Whipplen taudista tai haimasyövästä.. Rasvaripuli voi olla ongelmana myös vähähiilihydraattista dieettiä noudattavilla ihmisillä, jotka saavat ravinnostaan liikaa rasvaa .
Orlistaatti.
Laihdutuslääkkeenä käytetty orlistaatti vähentää rasvan imeytymistä ohutsuolesta. Jos lääkkeen käyttäjä ei vähennä rasvan saantia, voi tästä olla seurauksena steatorrea.
ES Sétif

Entente Sportive de Sétif () on algerialainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1958. Sen kotistadionina toimii Stade 8 Mai 1945, joka sijaitsee Sétifissä. Joukkue on voittanut neljä kertaa Algerian-mestaruuden, joista viimeisin on vuodelta 2009.
Entisiä pelaajia.
1990-luku
2000-luku
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1964

Pesäpallon SM-sarja 1964 oli järjestyksessään 43. pesäpallon SM-sarjakausi. Sarjan joukkuemäärä pudotettiin kahteentoista ja se muutettiin kaksinkertaiseksi, ts. jokainen joukkue kohdattiin sekä kotona, että vieraissa. Ottelumäärä kullakin joukkueella nousi siis 22:een, kun se yksinkertaisen sarjan aikana viime vaiheessaan oli ollut 14. Hesperiassa tapahtuneessa SM-sarjan avausottelussa 3.5. oli paikalla itse Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkonen, joka suoritti tyylikkään avausheiton. Jyväskylän Kiri voitti mestaruuden, ja toisen kerran peräkkäin kävi niin, että hallitseva mestari putosi suomensarjaan (Sotkamon Jymy). Imatran ja Puurtilan tasapeli sarjan viimeisellä kierroksella osoittautui molemmille onnenpotkuksi.
Mestaruussarja.
Ottelut.
Neljä viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Tilalle nousivat suomensarjan lohkovoittajat: Jyväskylän Pesä-Veikot. Keravan Pallokerho, Ilmajoen Kisailijat ja Oulun Lippo.
Kirin joukkue: Alpo Viinikainen, 
Pentti Paavola, 
Martti Kylmälahti, 
Reijo Salo, 
Erkki Korhonen, 
Antti Elomaa, 
Vesa Mäkinen, 
Timo Hakanen, 
Reino Karjalainen, 
Orvo Kokkonen, 
Vilho Hirvi.
Naisten SM.
Naisten mestaruussarjassa Pallo-Toverit ja Oulun Lippo päätyivät tasapisteisiin ja mestarin selvittämiseksi tarvittiin uusinta, joka pelattiin kaksiosaisena, kerran kummankin kotikentällä. Pronssia otti Puna-Mustat.
Pallo-Toverit: Leena Jääskeläinen,
Eija Lohman,
Auli Liesto,
Riitta Hämäläinen,
Ritva-Liisa Vainio,
Tuula Rantanen,
Vuokko Franck,
Sinikka Sundberg,
Terttu Helminen,
Kirsti Ristlakki,
Seija Happonen,
Riitta Raski,
Irmeli Krogerus.
JS Kabylie

Jeunesse Sportive de Kabylie on algerialainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1946. Sen kotistadionina toimii Stade 1er Novembre 1954, joka sijaitsee Tizi Ouzoussa. Joukkue tunnettiin aikaisemmin nimillä JS Kawkabi (1974–1977) ja JE Tizi-Ouzou (1977–1989). Se on myös Algerian menestynein seura niin kotimaassaan kuin kansainvälisillä kentillä.
Entisiä pelaajia.
1970-luku
1980-luku
1990-luku
2000-luku
Kalarin piiri

Kalarin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1938 perustetun piirin pinta-ala on 56 800 neliökilometriä. Asukkaita on 9 600 henkeä (vuonna 2009).
Kalarin piirin sijaitsee Taka-Baikalian aluepiirin pohjoisimmassa osassa. Pohjoisessa se rajoittuu Irkutskin alueeseen, koillisessa Sahan tasavaltaan, idässä Amurin alueeseen, kaakossa Taka-Baikalian Tungirin-Oljokman piiriin, koillisessa Tungokotšenin piiriin ja lännessä Burjatiaan. Nimensä piiri on saanut Vitimin sivujoesta Kalarista.
Piiriin kuuluu Novaja Tšaran kaupunkimainen taajama ja neljä maalaiskuntaa: Ikabja, Kuanda, Tšapo-Ologo ja Tšara. Hallinnollinen keskus on Tšaran kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 11.
Piirin kautta kulkee 1980-luvulla valmistunut Baikalin–Amurin rautatie. Piirikeskus sijaitsee 
16 kilometriä Novaja Tšaran asemasta pohjoiseen. Matkaa aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan on suorinta tietä 690 kilometriä.
Seudun kanta-asukkaita ovat evenkit, joita on nykyään vain 5 % piirin väestöstä. Valtaosa asukkaista on venäläisiä.
Viime aikoihin saakka seudun pääelinkeinona oli poronhoito. Nykyään yhä suurempi merkitys on metsävarojen ja metalliesiintymien hyödyntämisellä.
Seudulla on lukuisia arkeologisia ja luonnonmuistomerkkejä. Novaja Tšarassa toimii kotiseutumuseo. Paikallislehtinä ilmestyvät "Severnaja pravda" (”Pohjoisen totuus”) ja "Kalarskaja zvezda" (”Kalarin tähti”).
Älä sano sanaakaan

Älä sano sanaakaan ("Don’t Say a Word") on yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva vuodelta 2001. Elokuva perustuu Andrew Klavanin menestysromaaniin.
Juoni.
Hyvin toimeentuleva psykiatrimies saa potilaakseen nuoren häiriintyneen tytön, jonka muistiin on jäänyt roistojen havittelema kuusinumeroinen luku. Rikolliset kaappaavat psykiatrin kahdeksanvuotiaan tyttären kiristääkseen miestä saamaan luvun selville.
Vastaanotto.
"Film-O-Holic.com"-elokuvasivustolla Kimmo Hämäläinen kuvaa elokuvaa ison rahan kliiniseksi trilleriksi, jonka hyvästä joskin lähtökohdiltaan kaavamaisesta (yläluokan isä pinteessä) pohjatarinasta olisi saanut paremman elokuvan ilman näin monia niminäyttelijöitä. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä.
Myös Helena Ylänen kiinnitti huomiota elokuvan kaavamaiseen asetelmaan, mutta piti elokuvaa kuitenkin ”hyvällä ammattikäsityöllä” tehtynä. Hän totesi elokuvan sopivan hyvin syyskuun 11. päivän 2001 terroritekojen jälkeiseen asenneilmastoon, vaikka tulikin ohjelmistoon jo pari viikkoa niiden jälkeen.
Alizée Poulicek

Alizée Poulicek (s. 26. kesäkuuta 1987) on belgialainen missi. Hänestä tuli vuoden 2008 Miss Belgia, ja hän edusti samana vuonna maataan sekä Miss Universum -kilpailussa Vietnamissa että Miss Maailma -kilpailussa Etelä-Afrikan tasavallassa. 
Poulicek syntyi belgialaiselle äidille ja tšekkiläiselle isälle. Hän asui vuosikymmenen Prahassa ja luonnehtii Tšekkiä "kuin toiseksi kodikseen".
Poulicekia seurasi Miss Belgiana Zeynep Sever.
Kai Jämsä

Kai Kullervo Jämsä on suomalainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja ja sovittaja, joka syntyi 1960-luvun puolivälissä Kokkolassa. Jämsän ensimmäinen yhtye oli Vocals, joka kiersi kaksi vuotta yhtyeen Ronski Gang lämmittely-yhtyeenä. Sen jälkeen yhtyeen solisteina ovat olleet Kaija Koo ja Leena Nilsson.
Jämsä nousi suuren yleisön tietoisuuteen yhtyeessä Puolikuu vuosina 1991–1996. 
Sen jälkeen Jämsä on tehnyt muutamia soololevyjä ja palasi takaisin Puolikuu-yhtyeeseen vuosiksi 2000–2004. 
Vuonna 2004 perustettiin yhtye Komboklubi, jossa Jämsä vaikuttaa. Jämsä on ollut myös tekemässä joko yksin tai muiden kanssa lauluja eri artisteille, esim. Yölintu-yhtyeen hittejä ”Preussinpunaista”, ”Haavoittumaton” ja ”Pimeästä valoon”. Muita hänen tuotantoaan levyttäneitä ovat mm. Muska, Finlanders, Anna Hanski, Markku Aro, Marita Taavitsainen, Arja Koriseva, Charles Plogman ja Marko Maunuksela.
Kai Jämsä julkaisi soololevyn Harvoja ja onnekkaita vuonna 2012. Siltä etukäteen julkaistu promosingle ”Sordiino päällä” oli Radio Suomen soittolistan ykkösenä maaliskuussa 2011. Syyskuussa 2011 samaan suoritukseen ylsi kappale ”Jätimme oven raolleen”. Kai Jämsältä ilmestyi vuonna 2014 joululevy Joulutaivas ja vuonna 2016 uusin soololevy Aika on.
Tungirin–Oljokman piiri

Tungirin–Oljokman piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1938 perustetun piirin pinta-ala on 42 900 neliökilometriä. Asukkaita on 1 600 henkeä (vuonna 2009).
Tungirin–Oljokman piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiirin pohjoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kalarin piiriin, idässä Amurin alueeseen, etelässä Mogotšan ja lännessä Tungokotšenin piireihin. Piirin nimitys perustuu seudulla virtaaviin Tungirin ja Oljokman jokiin.
Piiriin kuuluu kaksi maalaiskuntaa: Tupik ja Zaretšnoje. Hallinnollinen keskus on Tupikin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä viisi.
Tupikista on maantietieyhteys Mogotšan asemalle. Useimpiin kyliin ei ole ympärivuotisia teitä. 
Seudun kanta-asukkaita ovat evenkit, joita on 18 % piirin väestöstä. Enemmistö asukkaista on venäläisiä.
Perinteisiä elinkeinoja ovat poronhoito ja metsästys. Lisäksi harjoitetaan metsänhankintaa ja kullanhuuhdontaa.
Baggy-housut

Baggy-housut ovat farkkuja rennommat ja tilavammat housut. Rap- ja hip hop -kulttuurin ohella vastaavia löysiä housuja on käyteytty 2020-luvulla yleisemminkin farkuissa sekä reisitaskuhousuissa.
Keihäshaarapalmu

Keihäshaarapalmu ("Hyphaene petersiana") on haarapalmujen ("Hyphaene") sukuun kuuluva eteläisen Afrikan alavilla savanneilla kasvava palmulaji. Se voi kasvaa 25 metriä korkeaksi, ja runko on usein turpeampi keskikohdalta. Lehdet ovat suuret, harmaanvihreät, viuhkamaiset ja kasvavat yhtenä töyhtönä puun latvassa. Paikalliset asukkaat käyttävät monipuolisesti kaikkia puun osia hyödyksi. Myös norsut pitävät tämän puun hedelmistä.
Palmua kutsutaan myös nimellä "makalani".
Iso-orneero

Iso-orneero ("Furnarius figulus") on Brasilian kotoperäinen varpuslintu.
Iso-orneerot elävät kahtena erillisenä populaationa Brasilian itä- ja koillisosassa (nimialalaji "figulus") sekä Amazonin itäosissa (alalaji "pileatus"). Martin Lichtenstein kuvaili lajin holotyypin Bahiasta. Lajin elinympäristön ala on 1,93 miljoonaa neliökilometriä.
Lisääntyminen.
Pesä voi olla joko suojaisessa paikassa puussa, rakennuksen katon alla tai mahdollisesti puunkolossa. Se on muodoltaan laakeahko ovaalinmuotoinen kuppi ja rakennettu heinänkorsista, puuvillasta ja muista kasvinosista. Pesän vuorauksena voi olla höyheniä, karvoja tai muovinpalasia. Naaras munii tavallisesti kaksi valkoista, ovaalinmuotoista munaa, joita haudotaan noin 20 päivää. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän noin kolmen viikon ikäisinä.
Garcinia livingstonei

Garcinia livingstonei on trooppisessa Afrikassa kasvava hedelmäpuu. Se kasvaa noin 18 metriä korkeaksi. Lehdet ovat sinivihreät, pyöreähköt, noin kuusisenttiset, ja niiden suonet erottuvat vaaleampina. Puun hedelmiä kutsutaan imbeiksi tai "afrikkalaisiksi mangoiksi", vaikka puu ei ole mangon sukulainen. Hedelmät ovat oransseja ja halkaisijaltaan 1–4 senttimetrin kokoisia. Hedelmän kuori on ohut, joten se ei kestä kuljetusta.
Arkadi Vorobjov

Arkadi Nikititš Vorobjov (, 8. lokakuuta 1924 Mordovo, Tambov, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 22. joulukuuta 2012) oli urheilu-urallaan Neuvostoliittoa edustanut venäläinen painonnostaja, lääkäri ja tutkija. Hän voitti kahdesti painonnoston olympiakultaa ja viisi maailman- sekä euroopanmestaruutta.
Vorobjov saavutti olympiapronssia Helsingissä 1952 alle 82,5-kiloisten sarjassa yhteistuloksella 407,5 kg. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 hän voitti kultaa alle 90-kiloisten sarjassa maailmanennätystuloksella 462,5 kg. Rooman kesäolympialaisissa 1960 hän voitti kultaa alle 90-kiloisissa yhteistuloksella 472,5 kg, joka sekin oli uusi maailmanennätys.
Vorobjov voitti MM-kultaa alle 82,5 kilon sarjassa vuonna 1953 sekä alle 90-kiloisissa vuosina 1954, 1955, 1957 ja 1958. Hän saavutti MM-hopeaa vuosina 1950 ja 1959 sekä MM-pronssia vuonna 1961. Hän voitti EM-kultaa alle 82,5 kilon sarjassa vuosina 1950 ja 1953 sekä alle 90 kilon sarjassa vuosina 1954, 1955 ja 1958. Hän saavutti EM-hopeaa vuosina 1952 ja 1959 sekä EM-pronssia vuonna 1961.
Vorobjov teki 26 maailmanennätystä: kaksi punnerruksessa, neljä työnnössä, seitsemän yhteistuloksessa sekä kolmetoista tempauksessa.
Arkadi Vorobjov oli urheilu-uransa jälkeen tunnettu lääkäri ja lääketieteen tutkija. Hän toimi vuosien ajan Neuvostoliiton painonnostomaajoukkueen päävalmentajana. Vuonna 1995 Vorobjov nimettiin International Weightlifting Federation Hall of Fameen.
Vorobjov kuoli 22. joulukuuta 2012, 88-vuotiaana.
Juan Valera (jalkapalloilija)

Juan Valera Espín (s. 21. joulukuuta 1984 Bullas) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti vuonna 2015 päättyneellä pelaajaurallaan Espanjan pääsarjassa Real Murciaa, Atlético Madridia, lainasopimuksella Racing Santanderia ja viimeiset neljä kautta Getafea. Valera oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja, mutta hän pelasi myös keskikenttäpelaajana.
Ammattilaisuransa Real Murciassa aloittanut Valera siirtyi vuonna 2005 Atlético Madridiin tehden kolmivuotisen sopimuksen. Vaikeat loukkaantumiset varjostivat Valeran uraa Atléticossa. Keväällä 2006 hänen olkapäänsä vaati leikkaushoitoa ja vain vajaan vuoden kuluttua tästä Valera joutui polvileikkaukseen, joka piti hänet poissa pelikentiltä kuukausien ajan. Kaudella 2008–2009 vähälle peliajalle jäänyt puolustaja lainattiin Racing Santanderiin. Lainakauden päätyttyä Atléticon odotettiin luopuvan Valerasta ja useamman espanjalaisseuran väitettiin olevan halukas hankkimaan hänet. Atlético kuitenkin solmi heinäkuussa 2009 vuoteen 2012 ulottuvan jatkosopimuksen pelaajan kanssa. Uudesta sopimuksesta huolimatta Valera pelasi syyskaudella 2009 vain viisi ottelua ja spekulaatiot hänen tulevaisuudestaan seurassa jatkuivat. Toukokuussa 2010 Valera voitti Eurooppa-liigan Atléticon riveissä ja pelasi kaikkiaan seitsemässä ottelussa. Elokuussa 2011 Atlético vapautti Valeran sopimuksestaan ja hän siirtyi Getafeen.
Valera on edustanut maataan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hänen paras saavutuksensa on vuonna 2005 Almeríassa järjestetyissä Välimeren kilpailuissa voitettu kultamitali.
Suonikylä

Suonikylä (, ) oli kolttasaamelaisten lapinkylä eli siida Suomelle vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan keskiosassa. Sen ytimen muodosti talvikylä, johon Suonikylän yhteisö kokoontui talvikaudeksi. Kesällä yhteisö siirtyi pois talvikylästä ja hajautui eri suuntiin. 
Historia.
Suonikylän siida kuului Venäjälle aina vuoteen 1920, jolloin suurin osa sen alueesta siirtyi Tarton rauhan myötä Suomelle. Talvikylä jäi rajanvedossa Venäjän puolelle, mutta pääosa sukujen nautinta-alueista Suomen puolelle. Suomen puolelle rakennettiin uusi talvikylä ja Suonikylän yhteisön jäsenistä tuli Suomen kansalaisia. Suonikylää on luonnehdittu perinteisen kolttasaamelaisen kulttuurin keskukseksi. 
Toisen maailmansodan takia Suonikylän koltat joutuivat lähtemään kotiseudultaan. Suomen valtio asutti heidät sodan jälkeen Inariin Sevettijärvelle. Suonikylässä siidalla oli valta tietyissä puitteissa osoittaa maa-alueita perheiden käyttöön ja siirtää niitä perheeltä toiselle. Muutama kahden hehtaarin tontti tupasineen oli vähäinen korvaus sen 5000 km2:n alueen menetyksestä, jonka Suonikylän koltat kokivat.
Väestö.
Suonikylä oli lähes kokonaan Petsamon ortodoksisten kolttien asuttama kylä. Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan kylässä oli 168 asukasta, jotka kaikki olivat kolttasaamelaisia. Ainoa suomalainen oli Suonikylässä koulun opettaja.
Asukasluvun kehitys:
Tungokotšenin piiri

Tungokotšenin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1938 perustetun piirin pinta-ala on 50 900 neliökilometriä. Asukkaita on 13 900 henkeä (vuonna 2009).
Tungokotšenin piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiirin pohjoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kalarin piiriin, idässä Tungirin-Oljokman, Mogotšan, Tšernyševskin ja Nertšinskin piireihin, etelässä Šilkan, Karymskojen ja Tšitan piireihin sekä lännessä Burjatian tasavaltaan. Piirin länsirajan muodostaa Vitimjoki.
Piiriin kuuluu Veršino-Darasunskin kaupunkimainen taajama ja 9 maalaiskuntaa: Jumurtšen, Krasnyi Jar, Kyker, Nižni Stan, Tungokotšen, Ust-Karenga, Usugli, Verh-Usugli ja Zeljonoje Ozero. Hallinnollinen keskus on Verh-Usuglin kylä.
Seudun kanta-asukkaita ovat evenkit, joita vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan on vain 2,2 % väestöstä. Valtaosa asukkaista on venäläisiä.
Verh-Usuglista on maantieyhteys aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan, jonne on matkaa 320 kilometriä. Huomattava osa kylistä on vailla ympärivuotista tieyhteyttä. Aikaisemmin tärkeimpänä liikennemuotona toiminut lentoliikenne lakkasi 1990-luvulla.
Perinteisten elinkeinojen poronhoidon ja metsästyksen merkitys on nykyään vähäinen. Seudulla on fluoriitti- ja kultakaivokset sekä metsäteollisuutta. Maatalous tuottaa perunaa, vihanneksia, viljaa, maitoa, lihaa, munia ja villaa.
Seppo Nissilä

Seppo Kalevi Nissilä (1. kesäkuuta 1937 – 24. syyskuuta 2023 Tampere) oli suomalainen säveltäjä ja sanoittaja. 
Vuonna 1982 pääsi Nissilän ensimmäinen sävellys levylle.
Nissilän sävellyksiä tai sanoituksia on päätynyt Lasse Hoikan ja Souvarit-yhtyeen levyille lähes kolmekymmentä kappaletta kolmenkymmenen vuoden yhteistyön aikana. "Kultamaa"-humppa oli yksi menestyksellisimmistä kappaleista, minkä Nissilä on säveltänyt ja sanoittanut. Myös ”Inarijärvi” uusin sanoin on tullut suosituksi, sekä ”Älä pyydä mua jäämään” ja useita muita suosittuja.
R.O.B.

R.O.B (Lyhenne sanoista "Robotic Operating Buddy") on lisälaite Nintendo Entertainment Systemille. Se julkaistiin Japanissa heinäkuussa 1985, myöhemmin samana vuonna Pohjois-Amerikassa ja sen jälkeen Euroopassa syyskuussa 1986. Sillä oli lyhyt elinkaari, ja se tukikin vain kahta NES-peliä, joita olivat "Gyromite" ja "Stack-Up".
R.O.B. muissa peleissä.
R.O.B. on esiintynyt myös muissa peleissä, esim. "Mario Kart DS:ssä", "Super Smash Bros. Brawlissa", "Super Smash Bros. for Nintendo 3DS &amp; Wii U:ssa" ja "Super Smash Bros. Ultimatessa".
Katangan piiri

Katangan piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Irkutskin alueella Venäjällä. Vuonna 1937 perustetun piirin pinta-ala on 139 000 neliökilometriä. Asukkaita on 4 200 henkeä (vuonna 2009).
Katangan piiri sijaitsee Irkutskin alueen pohjoisimmassa osassa. Pinta-alaltaan se on alueen suurin ja väkiluvultaan pienin. Idässä piiri rajoittuu Sahan tasavaltaan, etelässä Irkutskin alueen Kirenskin, Ust-Kutin ja Ust-Ilimskin piireihin sekä lännessä Krasnojarskin aluepiirin Evenkiaan. Piiri on saanut nimensä sen halki virtaavan Nižnjaja Tunguskan mukaan. Aikaisemmin sen yläjuoksua sanottiin Katangaksi.
Piiriin kuuluu neljä maalaiskunta: Jerbogatšon, Nepa, Podvološino ja Preobraženka. Hallinnollinen keskus on Jerbogatšonin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 15.
Seudun kanta-asukkaita ovat evenkit, joita asuu Hamakarin, Nakaninon, Tetejan ja Tokman kylissä. Valtaosa väestöstä on venäläisiä.
Perinteisiä elinkeinoja ovat poronhoito, metsästys ja kalastus. Seudun rikkaat öljy- ja kaasuesiintymät sekä mineraali- ja metsävarat ovat lähes kokonaan hyödyntämättä.
Marc Planus

Marc Planus (s. 7. maaliskuuta 1982 Bordeaux) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Planus edusti koko 13 kautta kestäneen ammattilaisuransa ajan Bordeaux'ta.
Planus pelasi Ranskan A-maajoukkueessa toukokuussa 2010 ystävyysottelun Tunisiaa vastaan. Hän kuului saman vuoden MM-kisajoukkueeseen mutta ei saanut turnauksessa peliaikaa.
Matthieu Chalmé

Mathieu Chalmé (s. 7. lokakuuta 1980) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Oikeana laitapakkina viihtyvä Chalmé edusti kotimaassaan Bordeaux'ta vuosina 2007–2014. Ennen "les Girondins"iin siirtymistä 175 senttimetriä pitkä Chalmé pelasi viisi kautta Lillessa.
Wendel

Wendel Geraldo Maurício da Silva, tunnetaan paremmin nimellä Wendel (s. 8. huhtikuuta 1982 Mariana, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laituri. Hän pelasi kotimaansa lisäksi Portugalissa, Ranskassa ja Saudi-Arabiassa.
Wendel aloitti uransa kasvattajaseura Cruzeiron riveissä vuonna 2000. Neljän kauden ja 87 liigaottelun jälkeen hän siirtyi Euroopan kentille ja CD Nacionalin palkkalistoille. Portugalissa hän ei lyönyt itseään läpi ja viettikin vuodet 2005 ja 2006 lainassa kotimaassaan Santosissa. 
Vuonna 2006 Wendel siirtyi ranskalaisseura Bordeauxiin ja murtautui nopeasti avauksen pelaajaksi ja pelasi avauskaudellaan jo 29 liigaottelua, joissa hän teki viisi maalia. Toisella kaudellaan (2007–2008) Wendel paransi otteitaan ja teki 12 maalia 36 ottelussa. Kolmannella kaudella syntyi neljä maalia 29 ottelussa.
Kim Pyong-il

Kim Pyong-il (, s. 10. elokuuta 1954) on pohjoiskorealainen diplomaatti. Hän on maan pitkäaikaisen johtajan, Kim Il-sungin poika, maan entisen johtajan, Kim Jong-ilin velipuoli sekä maan nykyisen johtajan, Kim Jong-unin setä. Kim Pyong-ilin äiti oli Kim Il-sungin sihteeri ja toinen puoliso, Kim Song-ae.
Nuorena Kim Pyong-il opiskeli taloustiedettä Kim Il-sungin yliopistossa ja myöhemmin upseeriksi Kim Il-sungin kansallisessa sotakorkeakoulussa. Hän on toiminut diplomaattina vuodesta 1979 lähtien, aluksi Jugoslaviassa.
Diplomaatin urallaan Kim Pyong-il toimi maansa suurlähettiläänä Suomessa vuoteen 1998 asti, jolloin Pohjois-Korea sulki lähetystönsä säästösyihin vedoten. Nykyään Kim Pyong-il toimii maansa Puolan suurlähettiläänä.
Kim Pyong-il on naimisissa Kim Sun-geumin kanssa ja heillä on kaksi lasta, tytär Eun-song ja poika In-kang.
Fernando Cavenaghi

Fernando Ezequiel Cavenaghi (s. 21. syyskuuta 1983 O'Brien, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi kotimantereensa lisäksi Euroopassa Venäjän, Ranskan, Espanjan ja Kyproksen sarjoissa.
Cavenaghi aloitti uransa River Platessa, jonka riveissä debytoi kaudella 2000–2001. Debyyttikaudellaan hän teki yhden maalin pelaamassaan viidessä ottelussaan. Ensimmäisellä täydellä kaudellaan hän teki 23 ottelussa 17 maalia. Samalla kaudella hän onnistui tekemään myös hattutempun ottelussa Estudiantesia vastaan. 
Cavenaghi siirtyi River Platesta kauden 2004–2005 alussa, kun Spartak Moskova hankki hänet 6,5 miljoonalla punnalla. 
Kaudella 2005 Cavenaghi teki seitsemän maalia ja muodosti hyökkäysparin maalipörssin voittajan Kirichenkon kanssa.
Vuosina 2007–2011 Cavenaghi edusti ranskalaista Bordeaux'ta. Elokuussa 2010 hän siirtyi lainalle espanjalaiseen Mallorcaan. Vuoden 2011 alkupuolella hän oli lainalla brasilialaisessa Internacionalissa. Tämän jälkeen hän edusti River Platea vuoden ajan, espanjalaista Villarrealia kesästä 2012 tammikuun 2013 loppuun, meksikolaista Pachucaa vuoden verran, jälleen River Platea 1,5 vuotta ja lopuksi kyproslaista APOEL:ia kaudella 2015–2016.
Cavenaghi pelasi Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa ikäluokan MM-kilpailuissa 2003 vakiokokoonpanossa Argentiinan sijoittuessa neljänneksi. Hän teki turnauksessa neljä maalia, muun muassa voittomaalin Yhdysvaltoja vastaan pelatun puolivälierän jatkoajalla. Hän pelasi Argentiinan A-maajoukkueessa neljä ottelua vuonna 2008.
Pohjois-Amerikka-sumu

Pohjois-Amerikka-sumu ("NGC 7000" tai "Caldwell 20") on emissiosumu, joka sijaitsee Joutsenen tähdistössä lähellä sen kirkkainta tähteä Denebiä. Nimensä se on saanut siitä, että se muistuttaa muodoltaan Pohjois-Amerikkaa siten, että sen keskelle työntyvä tumma alue vastaa Meksikonlahtea.
Yleistä.
Pohjois-Amerikka-sumu on laaja, ja sen näennäinen läpimitta on noin kuusi astetta, huomattavasti suurempi kuin täydenkuun, mutta sen kirkkaus on niin vähäinen, ettei sitä yleensä voi nähdä paljain silmin. Taivaan ollessa tarpeeksi pimeä se näkyy hyvin kiikarilla tai kaukoputkella, jossa on tarpeeksi laaja näkökulma (noin 3°), ja tällöin se näkyy sumuisena taustaansa valoisampana alueena. UHC-suodattimen avulla, joka suodattaa pois tiettyjä näkyvän valon aallonpituuksia, sen voi nähdä ilman kaukoputkeakin. Sumun ominainen muutos ja varsinkin sen vedyn Hα-emissioviivan aiheuttama punertava väri ovat havaittavissa vain sitä esittävissä valokuvissa.
Pohjois-Amerikka-sumu ja sitä lähellä sijaitseva Pelikaanisumu ("IC 5070") ovat osia samasta ionisoituneen vedyn muodostamasta tähtienvälisestä pilvestä. Sumun ja Maan välissä on tähtienvälisen pölyn peittämä alue, joka absorboi sen takana sijaitsevien tähtien ja tähtisumujen valon ja saa tällä tavoin aikaan, että sumu näkyy sen muotoisena kuin se näkyy. Tähtisumun etäisyyttä ei tarkoin tunneta eikä myöskään, mikä tähti saa vedyn ionisoitumaan niin, että se lähettää valoa. On arveltu, että tämän saisi aikaan Deneb. Jos tämä pitää paikkansa, sumu on noin 1800 valovuoden päässä ja sen todellinen läpimitta on noin 100 valovuotta. 
Pohjois-Amerikka-sumun löysi William Herschel Englannin Sloughissa 24. lokakuuta 1786.
Nanain piiri

Nanain piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Habarovskin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1934 perustetun piirin pinta-ala on 27 600 neliökilometriä. Asukkaita on 20 000 henkeä (vuonna 2009).
Nanain piiri sijaitsee Habarovskin aluepiirin keskiosassa Keski-Amurin alangolla. Pohjoisessa se rajoittuu Komsomolskin, idässä Vaninon ja Sovetskaja Gavanin piireihin, etelässä Primorjen aluepiiriin ja Lazon piiriin, luoteessa Habarovskin ja lännessä Amurskin piireihin.
Piiriin kuuluu 14 maalaiskuntaa: Arsenjevo, Dada, Džari, Džonka, Dubovyi Mys, Innokentjevka, Lidoga, Majak, Naihin, Nižnjaja Manoma, Sinda, Troitskoje, Verhnjaja Manoma ja Verhni Nergen. Hallinnollinen keskus on Troitskojen kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 20.
Seudun kanta-asukkaita ovat nanait ja udehet, joita on noin 23 % piirin väestöstä. Valtaosa asukkaista on venäläisiä.
Troitskojesta on maantieyhteys Komsomolsk-na-Amureen ja aluepiirin pääkaupunkiin Habarovskiin, jonne on matkaa 200 kilometriä. Amurilla on laivaliikennettä.
Talous perustuu etupäässä metsäteollisuuteen. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja kalanjalostusta. Sindan kylässä on tiilitehdas.
Kulttuurilaitoksia ovat mm. lasten taidekoulu, nanai-kulttuurin keskus ja kotiseutumuseo.
Honden

Honden (, ”päähalli”), myös shinden (), on šintolaisen pyhäkön kaikkein pyhin rakennus. Se on tarkoitettu ainoastaan pyhäkössä palvottavan "kamin" käyttöön. Kamia symboloi yleensä peili tai harvemmin patsas. Rakennus sijaitsee yleensä pyhäkön takaosassa, ja se on suljettu yleisöltä. Hondenin edessä seisoo tavallisesti "haiden" eli rukoushalli. Haidenin ja hondenin välissä on usein "heiden" eli uhrihalli. 
Honden on pyhäkön sydämessä. Se on yhteydessä muuhun pyhäkköön, mutta kohotettu yleensä muiden rakennusten yläpuolelle, ja sen erottaa yleisöstä "tamagaki"-niminen aita. Rakennus on tavallisesti suhteellisen pieni ja sillä on harjakatto. Sen ovet pidetään yleensä suljettuina uskonnollisia festivaaleja lukuun ottamatta. Šintolaiset papitkin menevät sisään rakennukseen vain suorittaakseen rituaaleja. Ovien avaaminen on jo itsessään tärkeä rituaali ja merkittävä osa pyhäkön elämää. Hondenin sisällä on "go-shintai" () eli kirjaimellisesti ”kamin vartalo”. Go-shintai ei ole itsessään jumalallinen, vaan ainoastaan väliaikainen asuinpaikka pyhäkön kamia varten.
Vaikka honden on tärkeä rakennus, sitä ei joskus ole pyhäkössä lainkaan, jos pyhäkkö sijaitsee esimerkiksi pyhällä vuorella tai sen lähellä on "himorogeja" tai muita "yorishiroja", jotka luovat suoremman yhteyden kamin ja ihmisten välille. Muun muassa Naran Ōmiwa-jinjassa ei ole lainkaan pyhiä esineitä tai kuvia, koska sen uskotaan palvelevan vuorta, jolle se on rakennettu. Samasta syystä pyhäkössä on haiden muttei lainkaan hondenia.
Lazon piiri

Lazon piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Habarovskin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 3 179 neliökilometriä. Asukkaita on 49 500 henkeä (vuonna 2009).
Piiri on nimetty vallankumousjohtaja Sergei Lazon mukaan. Se sijaitsee Habarovskin aluepiirin eteläosassa. Pohjoisessa Lazon piiri rajoittuu Habarovskin ja Nanain piireihin, idässä ja etelässä Primorjen aluepiiriin, lounaassa Vjazemskin piiriin ja lännessä Ussurijokeen ja Kiinaan.
Piiriin kuuluu kolme kaupunkikuntaa (taajamaa): Hor, Muhen ja Perejaslavka. Maalaiskuntia on 18: Bitševaja, Dolmi, Durmin, Georgijevka, Gvasjugi, Kondratjevka, Kruglikovo, Marusino, Mogilevka, Obor, Poletnoje, Sidima, Sita, Srednehorski, Sukpai, Svjatogorje, Tšernjajevo ja Zolotoi. Hallinnollinen keskus on Perejaslavkan taajama.
Seudun kanta-asukkaita ovat udehet, joita nykyään on vain 0,5 % piirin väestöstä. Suurin osa heistä asuu Gvasjugin kylässä. Valtaosa piirin asukkaista on venäläisiä.
Perejaslavkan kautta kulkee Trans-Siperian rautatie sekä Habarovskin ja Vladivostokin välinen M60-valtatie. Matkaa piirikeskuksesta aluepiirin pääkaupunkiin Habarovskiin on 65 kilometriä.
Talous perustuu metsä- ja elintarviketeollisuuteen. Maatalous on keskittynyt maidon tuotantoon.
Kulttuurilaitoksia ovat mm. lasten taide- ja musiikkikoulut sekä kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy "Naše vremja".
Mangostanit

Mangostanit ("Garcinia") on tropiikissa kasvavien puiden suku. Suvussa on eri arvioiden mukaan noin 240–500 jäsentä.
Monilla sen lajeilla on syötäviä hedelmiä, joista tunnetuin on mangostani ("Garcinia mangostana"). Joistakin lajeista saadaan väriaineita, toisia käytetään lääkekasveina. Myös niiden puuainesta käytetään rakennusaineena.
Mangostanihedelmillä on väitetty olevan painoa vähentävää vaikutusta (hydrocitric acid), mutta tätä vaikutusta ei ole havaittu ihmisillä tehdyissä testeissä.
Lajeja.
Lajeja on satoja; tarkasta määrästä ei ole yksimielisyyttä tutkijoiden keskuudessa. Joitakin tunnetumpia lajeja, lähinnä hedelmäpuita ja lääkekasveja:
Lentopallon miesten 4-sarja

 Lentopallon miesten 4-sarja on Suomen lentopalloilun viidenneksi korkein sarjataso. Sarjan järjestämisestä vastaavat maakunnat. Kaudella 2019-2020 sarjaa ei pelata missään alueella.
Himorogi

Himorogi () tarkoittaa šintolaisessa terminologiassa pyhää tilaa tai alttaria, jota käytetään palvonnassa. Himorogit rajataan yleensä neljään kulmaan asetetuilla vihreillä bambuilla tai sakakipuilla, jotka kannattelevat pyhiä rajaköysiä ("shimenawa"). Tilan keskelle asetetaan sakakin oksa "yorishiroksi", joka edustaa fyysisenä objektina "kamin" läsnäoloa. Kamilla itsellään ei ole aineellista muotoa.
Kioton Aoi-matsuri-juhlassa himorogi on vihreiden oksien ympäröimä neliömäinen alue, jonka keskelle on asetettu yorishiroksi ikivihreä puu. Myös monimutkaisempia himorogeja voidaan käyttää: niissä maahan asetetaan olkimatto, jonka päällä on seremoniallinen, shimenawalla ja pyhillä rajasymboleilla koristeltu kahdeksanjalkainen lava. Sanan ”himorogi” alkuperää ei tiedetä varmasti, mutta se esiintyy jo "Nihonshokissa" ja "Man'yōshūssa".
Kuismakasvit

Kuismakasvit (Hypericaceae) on kasviheimo, johon kuuluu 560 lajia yhdeksässä suvussa. Kuismakasvit ovat ruohovartisia kasveja tai pensaita. Niitä esiintyy kaikilla mantereilla.
Clusiaceae- eli Guttiferae-heimo on usein synonomisoitu kuismakasvien (Hypericaceae) kanssa. Angiosperm Phylogeny Groupin APG III -luokittelussa kuitenkin Clusiaceae-heimo erotetaan Hypericaceae-heimosta omakseen. Heimo tunnetaan suomenkielisellä nimellä klusiakasvit.
Kuismakasvien tuntomerkkeihin kuuluvat vastakkainen lehtiasento, rauhaspilkkuiset lehdet, usein keltaiset kukat, usein kimpuissa sijaitsevat heteet tai heteitä on muuten paljon sekä pienet siemenet. Kukat ovat neli- tai viisilukuisia, yksi- tai kaksineuvoisia. Sikiäin on yhdislehtinen ja kehänpäällinen, ja siinä on paljon siemenaiheita. Hedelmä on tavallisesti kota, harvemmin marja tai luumarja.
Kantri (vuoden 1971 albumi)

Kantri on suomalainen kokoelma-albumi vuodelta 1971. Se sisältää lähinnä suomeksi käännettyjä countrykappaleita, mutta myös Kari Kuuvan kirjoittaman "Nukkekodin". Kappaleita esittävät Jussi Raittinen, Arto Sotavalta, Eija Merilä sekä Rauli Puumalainen.
Rocket Records julkaisi albumista CD-version yhdessä "Länttä kohti" -levyn kanssa 16.6.2010.
Kappaleet.
A-puoli.
B-puoli
Bombay Sapphire

Bombay Sapphire on vuodesta 1987 valmistettu kuiva gini. Bacardi osti sen vuonna 1998. Aiemmin se kuului Diageolle.
Alkoholipitoisuudeltaan 40-/47-tilavuusprosenttista giniä myydään vaaleansinisessä litteäkylkisessä pullossa, jonka etiketissä on kuningatar Viktorian kuva. Se on maultaan pehmeämpää kuin monet muut ginit, mikä johtuu sen poikkeuksellisesta maustamismenetelmästä: mausteaineita ei keitetä tislausastiassa, vaan alkoholihöyryt johdatetaan tislauksen yhteydessä niillä täytetyn siivilän tai korin läpi. Maustamiseen käytetään kymmentä kasvista, joista muiden ginien tapaan voimakkaimpana maistuu katajanmarja.
"Bombay Sapphire Designer Glass Competition" on vuosittainen kansainvälinen suunnittelukilpailu, jossa osallistujien on tarkoitus suunnitella lasi Bombay Sapphiren innoittamana.
Vuonna 2011 Yhdysvalloissa lanseerattiin Bombay Sapphire East. Eastin erikoisuutena on kaksi maustetta, jota ei löydy tavallisesta Bombay Sapphiresta: thaimaalainen sitrusruoho ja vietnamilainen pippuri. Lisäksi tuotteessa on alkoholia 42 %.
Karagan piiri

Karagan piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Kamtšatkan aluepiirin Korjakian piirikunnassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 40 600 neliökilometriä. Asukkaita on 4 800 henkeä (vuonna 2009).
Karagan piiri sijaitsee Kamtšatkan niemimaan pohjoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Penžinan ja Oljutorin piireihin, idässä Beringinmereen, etelässä Ust-Kamtšatskin piiriin sekä lännessä Tigilin piiriin ja Ohotanmereen.
Piiri on saanut nimensä Karagan kylästä, joka toimi sen hallinnollisena keskuksena vuoteen 1942 saakka. Nykyinen piirikeskus on Ossoran taajama (kaupunkikunta). Sen lisäksi piiriin kuuluu viisi kylää (maalaiskuntaa): Ilpyrskoje, Ivaška, Karaga, Kostroma ja Tymlat.
Pohjoiset alkuperäiskansat muodostavat 36 % piirin väestöstä. Korjakkeja on 18,7 %, itelmeenejä 6,6 % ja tšuktšeja 4,1 %.
Talous perustuu kalastukseen ja kalateollisuuteen. Lisäksi harjoitetaan poronhoitoa.
Alueella on kaksi luonnonsuojelusuojelualuetta: Karaginskin saari ja Kirjohanhilaguuni ("Laguna kazarok"). 29 luonnonmuistomerkin joukkoon kuuluvat mm. Ossorskoje ja Tsarskoje -järvet sekä Rusakovan, Drankan ja Tymlatin kivennäisvesilähteet. Luontomatkailu on toistaiseksi kehittymätöntä.
Paikallislehtenä ilmestyy "Karaginskije vesti" (”Karagan sanomat”). Ossorassa toimii kotiseutumuseo.
Thurop Van Orman

Mark "Thurop" Van Orman (s. 26. huhtikuuta 1976 Norfolk, Virginia) on yhdysvaltalainen animaattori, käsikirjoittaja ja tuottaja, joka tuli tunnetuksi luomastaan animaatiosarjasta The Marvelous Misadventures of Flapjack.
Elämäkerta.
Van Orman kiinnostui piirtämisestä jo nuorella iällä, mutta high schoolissa hän halusi tulla seikkailijaksi. Lopulta Van Orman suuntasi koulun jälkeen piirtämisen ja kirjoittamisen pariin aikomuksenaan tulla kirjailija. Hän sai ensimmäisen varsinaisen työn videopeliyhtiöltä Zantarolta, jossa Van Orman teki kuvasuunnitelmia ja muita piirroksia. Samalla hän kiinnostui yhä enemmän animaatiosta ja päätti tehä matkan Cal Artsiin, jossa Van Orman sai huomata, että animoinnille on oma koulunsa.
Ura.
Opiskellessaan Cal Artsissa hänen opettajansa Randy Myers suositteli työharjoittelupaikkaa Cartoon Network Studiosin Tehotytöt -piirrossarjaan. Van Orman teki storyboardien lisäksi käsikirjoituksia muutamiin jaksoihin. Sittemmin Van Orman on työskennellyt Cartoon Networkilla vuodesta 2004 lähtien ja ollut mukana animaatioissa kuten The Grim Adventures of Billy &amp; Mandy ja Camp Lazlo. Myöhemmin hän sai toteuttaa omaa piirrossarjaa The Marvelous Misadventures of Flapjack, jonka ideaa Van Orman oli kehitellyt vuodesta 2001 lähtien. Vuosien 2007-2008 aikana hän julkaisi muutamia lyhytanimaatioita sarjasta ja sai lopulta luvan Cartoon Networkilta tuottaa kokonaisen sarjan Flapjackin tarinoista.
Hierro – salaisuuksien saari

Hierro – salaisuuksien saari on espanjalaisen Gabe Ibáñezin ohjaama trillerielokuva vuodelta 2009. Pääosaa esittää Elena Anaya.
Tarina.
Elokuva kertoo Maríasta joka on meribiologi ja 5-vuotiaan poikansa Diegon yksinhuoltaja. Ollessaan lauttamatkalla El Hierron saarelle nukahtaa ja herättyään ei löydä poikansa. Poliisien tutkittua katoamista oletetaan että Diego on pudonnut laidan yli hukkunut. Kuusi kuukautta myöhemmin häntä pyydetään palaamaan saarelle, koska Diegon ruumis on mahdollisesti löytynyt.
Rooleissa.
Lähde:
Ikaalisten Auto

Ikaalisten Auto Oy on Ikaalisissa toimiva linja-autoliikennöitsijä.
Ikaalisten Auton toimintaan kuuluu koulukyyditykset, tilausajot ja Ikaalisten Matkatoimiston kyyditykset . Yrityksellä on 6 työntekijää ja liikevaihto on noin 870 000€ (2023).
Historia.
Osakeyhtiön ovat perustaneet lähinnä ikaalislaiset maanviljelijät, jotka halusivat säilyttää pysyvän julkisen yhteyden Ikaalisten maalaiskunnan Kovelahdesta Kyrösjärven pohjoispäästä Valtatien 23 tuntumasta Tampereelle. Yhtiön perustamisvuosi on 1950, ja ensimmäisenä toimitusjohtajana oli Nestor Mäkkylä. 
Liikennöinti alkoi toimintansa lopettaneen Akseli Kallion vanhoilla linja-autoilla. Kallio oli aloittanut uransa taksiautoilijana Hämeenkyrössä vuosien 1926–1927 tienoilla. Vuonna 1933 hän oli saanut hoitaakseen linjaliikenteen Hämeenkyrön ja Ikaalisten välillä, ja vuonna 1938 hänelle siirtyi linja Kovelahti–Ikaalinen–Tampere, jonka maanviljelijä Taave Nikinoja oli aloittanut 1920-luvun lopulla. Kallio luopui linja-autoliikenteen harjoittamisesta ja siirtyi kauppiaaksi vuonna 1950. 
Vuonna 1960 busseja oli jo viisi, liikenne kulki myös pohjoiseen Parkanon ja Karvian suuntaan ja vuoroliikenteessä kulki paljon väkeä. Tulevina vuosikymmeninä siirryttiin enemmän tilauskyyteihin, ja linjoista jäi viimeiseksi toimimaan alkuperäinen Kovelahti–Tampere-väli. Nykyisin suurin osa Ikaalisten Auton liikevaihdosta muodostuu omista ja Ikaalisten Matkatoimiston tilausajoista. 
Yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 1960 toimi yhtiössä alun perin autonkuljettajana työskennellyt Toivo Nurmilahti ja hänen kuolemansa jälkeen vuodesta 1967 hänen puolisonsa Elli Nurmilahti (myöh. Markkula). Vuonna 1987 toimitusjohtajaksi tuli heidän poikansa Juha Nurmilahti. Vuonna 1988 yhtiöllä oli 13 linja-autoa. Vuonna 2013 jämijärveläinen liikennöitsijä Timo Ranta osti Ikaalisten Auto Oy:n koko osakekannan. Nykyisin yhtiöllä on kuusi linja-autoa. Toinen yhtiön kahdesta ensimmäisestä linja-autosta, vuoden 1939 mallia oleva Volvo, on myöhemmin kunnostettu ja katsastettu museoautoksi. Yhtiöllä on museointia varten säilytettynä myös vuosimallin 1976 Scania-turistibussi.