tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marthe Gosteli

Marthe Gosteli (22. joulukuuta 1917 Worblaufen, Sveitsi – 7. huhtikuuta 2017 Muri bei Bern, Sveitsi) oli sveitsiläinen feministi, joka johti Sveitsin naisjärjestöjen liittoa ja toimi sen edustajana liittoneuvoston kanssa käydyissä neuvotteluissa. Näiden seurauksena vuonna 1971 naisten äänioikeus hyväksyttiin Sveitsissä. Gosteli oli myös perustammassa nimeänsä kantavaa säätiötä, joka toimii Sveitsissä naisliikkeen historian kerääjänä. 
Nuoruus ja perhe.
Marthe Gosteli syntyi vuonna 1917 Bernin lähellä Worblaufenissa perheen maatilalla. Hänen vanhempansa olivat Ernst ja Johanna Ida Gosteli.
Gostelin isä kuoli nuorena, mikä jätti Johanna-äidin tyttärineen yksin pyörittämään maatilaa. Gosteli sai vaikutteita äidiltään, joka puhui naisten oikeuksien puolesta. Samalla hän näki, kuinka maatilalla epäoikeudenmukaisuudet vaikuttivat naisten elämään. Gosteli päätti olla menemättä naimisiin ja hankkimatta lapsia ja omistautui täysin naisten äänioikeuden ajamiseen.
Työ naisten äänioikeuksien puolesta.
Gosteli työskenteli toisen maailmansodan aikana Sveitsin asevoimien viestintä- ja radioyksikössä, ja sodan jälkeen (1949–1953 ja 1955–1962) hän johti Yhdysvaltain Bernin-suurlähetyksön elokuvayksikköä. Gosteli alkoi 1960-luvun puolivälin jälkeen hyödyntää viestintäosaamistansa yksinomaan feministisen liikkeen asioiden edistämiseen.
Gosteli oli jo vuodesta 1953 toiminut berniläisessä järjestössä, joka ajoi naisten äänioikeutta Sveitsiin. Hän toimi vuosina 1964–1968 sen puheenjohtajana. Sveitsin naisjärjestöjen liitto-organisaation varapuheenjohtajana hän oli 1967–1971, ja hän edusti järjestöä useissa liittovaltion komissioissa. Gosteli johti 1970–1971 Sveitsin naisjärjestöjen naisten poliittisten oikeuksien yhtymää, joka neuvotteli liittoneuvoston kanssa naisten äänioikeuksien hyväksymisestä liittovaltiotasolla. Sveitsi hyväksyi naisten äänioikeudet lopulta vuonna 1971, kun kansanäänestys antoi tukensa äänioikeuden mahdollistaneelle perustuslain muutokselle.
Gosteli oli perustamassa naisten historian arkistoa ja lopulta vuonna 1982 Gosteli-säätiötä. Sen tavoitteena on kerätä Sveitsin naisliikkeen historiaa ja tallettaa naisjärjestöjen ja yksittäisten naisten arkistoja. Sillä on myös kirjasto, jossa on muun muassa laaja pamflettikokoelma. Säätiö syntyi, kun huomattiin, kuinka paljon naisjärjestöillä ja feministipioneereilla oli arkistomateriaalia toiminnastaan.
Gosteli sai useita palkintoja ja tunnustuksia Sveitsissä. Hänet palkittiin vuonna 1989 Trudy Schlatter -palkinnolla ja vuonna 1992 Bernin kunnan mitalilla. Bernin yliopiston kunniatohtoriksi hänet nimettiin vuonna 1995.
Gosteli kuoli 99-vuotiaana sairaalassa, missä hän oli ollut hoidettavana kaatumisen takia.
Khashayar Farmanbar

Khashayar Farmanbar (; s. 21. syyskuuta 1976 Teheran) on ruotsalais-iranilainen poliitikko ja Ruotsin entinen energia- ja digitalisaatioministeri. Hän edustaa sosiaalidemokraatteja.
Yksityiselämä.
Farmanbar syntyi Iranissa ja muutti Ruotsiin 12-vuotiaana. Hän tuli suurelle yleisölle tutuksi jo ennen ministerin virkaansa, kun hän toimi vihkijänä Ruotsin "Gift vid första ögonkastet" -ohjelmassa, joka perustuu samaan formaattiin kuin Ensitreffit alttarilla. 
Farmanbar on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Xinjiangin yliopisto

Xinjiangin yliopisto (, , , lyhennys XJU) on Kiinan Xinjiangin uiguurien autonomisen alueen pääkaupungissa Ürümqissa toimiva yliopisto, joka on perustettu vuonna 1924. Yliopistossa opiskelee erään lähteen mukaan runsas 8 000 opiskelijaa.
Xinjiangin yliopisto kuuluu maan kärkiyliopistojen kehittämisohjelman Double First Class -ohjelman piiriin, ja oli mukana tätä edeltäneessä Kiinan yliopistojen kehitysohjelmassa (Projekti 211). 
Luonnontieteitä korostava ARWU-yliopistoranking (”Shanghain lista”) luokitteli Xinjiangin yliopiston vuonna 2021 Kiinan yliopistojen rankinglistansa sijalle 129. ARWU:n alakohtaisessa arvioinnissa yliopisto menestyi parhaiten kemian tekniikan (chemical engineering) alalla. QS Top Universities sijoitti yliopiston Aasian yliopistojen luettelonsa sijaluokkaan 501-550 (2022). 
Xinjiangin yliopiston opettajat ja opiskelijat uiguurivainon kohteena.
Kiinan viranomaiset ovat toimineet useiden vuosien ajan Xinjiangin uiguurien autonomisella alueella uiguurikulttuurin tyrehdyttämiseksi ja edistäneet jopa uiguurien kansanmurhaksi luonnehdittuja tapahtumia. Viranomaiset ovat vanginneet tai järjestäneet älymystöön kuuluvien "katoamisia"; ja siten estäneet lukuisien uiguuriälymystöön kuuluvien vaikuttajien normaalin elämän. Myös kymmenet Xinjiangin autonomisen alueen ainoan yleisyliopiston eli Xinjiangin yliopiston opettajat ja opiskelijat ovat joutuneet uiguurien vainon kohteeksi. Kesällä 2019 uutisoitiin ainakin 23 yliopisto-opettajan "internoimisesta" vankileireille vuoden 2016 jälkeen. Osa kadonneista oli kuollut pidätysten tai vankeuden aikana tai pian sellaisen jälkeen. Kadonneisiin kuuluvat esimerkiksi runoilija ja folkloristiikan opettaja Rahile Dawut (katosi 2017), yliopiston professori ja aiempin rehtori (presidentti) Tashpolat Teyip (pidätettiin ja erotettiin 2017), professori Abdukerim Rahman sekä uiguurikirjallisuuden professori Gheyratjan Osman (katosi 2018). Joidenkin tammikuun 2019 lähteiden mukaan yliopiston rehtorina toiminut professori Tashpolat Teyip olisi tuomittu salaisessa oikeudenkäynnissä kuolemaan pian 2017 pidätyksensä jälkeen.
Bethlen

Bethlen on vanha Transilvanian unkarilainen aatelissuku, joka polveutuu Pyhän Tapanin ajoilta. Sen jäseniä ovat olleet muun muassa:
Rákóczi

Rákóczi oli kuuluisa, 1700-luvulla sammunut unkarilainen aatelissuku, joka omisti muun muassa Sárospatakin linnan. Sen jäsenistä muutamat olivat Transilvanian ruhtinaita. Sukuun kuuluivat mm:
Urs Zimmermann

Urs Zimmermann (s. 29. marraskuuta 1959 Mühledorf, Solothurnin kantoni, Sveitsi) on sveitsiläinen maantiepyöräilijä.
Zimmermann kuului Sveitsin joukkueeseen, joka saavutti Goodwoodin MM-kilpailuissa 1982 hopeaa amatöörien 100 kilometrin joukkueaika-ajossa. Hän aloitti ammattilaisuransa Cilo-Aufina-tallissa 1983–1984, edusti Carreraa 1985–1989, 7 Eleven-Hoonvedia 1990, Motorolaa 1991 ja 1992 sekä Ziegler-Elviaa 1992.
Zimmermann sijoittui Greg LeMondin ja Bernard Hinault'n jälkeen kolmanneksi Ranskan ympäriajossa 1986. Hän oli Andrew Hampstenin ja Erik Breukinkin jälkeen kolmas Italian ympäriajossa 1988. Hän voitti vuonna 1984 Sveitsin ympäriajon kahden minuutin ja 18 sekunnin erolla Acácio da Silvaan ja vuonna 1986 Dauphine Liberen kolmen minuutin 15 sekunnin erolla ennen Ronan Penseciä. Hän voitti maantieajon Sveitsin-mestaruuden 1986.
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
MM-kilpailut, amatöörien 100 km joukkueaika-ajo, hopeaa
GP Lugano, toinen
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
Italian ympäriajo, 7. etapilla toinen
Coppa Agostoni, kolmas
Giro del Piemonte, toinen
Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailussa toinen
Critérium International, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Dauphine Libere, kokonaiskilpailun voitto
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
Maantieajon Sveitsin-mestaruus
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, 17. etapilla toinen, 13. ja 18. etapilla kolmas
Giro del Lazio, voitto
Giro del Trentino, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa kolmas, 4b. etapin voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, 15. ja 19. etapilla toinen, 6. etapilla kolmas
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa viides
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
Giro del Friuli, toinen
Red Alert in the Blue Forest

Red Alert in the Blue Forest on Von Hertzen Brothersin albumi, joka julkaistiin 18. maaliskuuta 2022.
Austrofasismi

Austrofasismi () tai Ständestaat (”säätyvaltio”) oli Itävallassa vuosina 1933–1934 käyttöönotettu autoritaarinen järjestelmä, joka kukistui vuonna 1938. Korneuburg-ohjelmassa vuonna 1930 määriteltiin austrofasismin periaatteet, ja liittokansleri Engelbert Dollfuss alkoi maaliskuussa 1933 ajaa autoritaarista linjaa sosiaalidemokraatteja vastaan. Uusi perustuslaki astui voimaan 1. toukokuuta 1934.
Austrofasismi sai vaikutteita Benito Mussolinin Italiasta ja Othmar Spannin teorioista. Sitä ajoivat erityisesti puolisotilaallinen Heimwehr, nuoret kristillissosialistit ja poliittinen katolisuus. Austrofasismi oli autoritaarinen järjestelmä, sillä se hylkäsi edustuksellisen demokratian ja monipuoluejärjestelmän. Parlamentti lakkautettiin vuonna 1933. Sosiaalidemokraattinen puolue ja kansallissosialistinen puolue kiellettiin vuonna 1933. Dollfuss murhattiin kansallissosialistien epäonnistuneen vallankaappausyrityksen yhteydessä heinäkuussa 1934, mutta hänen seuraajakseen tullut Kurt Schuschnigg jatkoi Itävallan hallitsemista Dollfussin aikana säädetyn autoritaarisen perustuslain pohjalta.
Austrofasismi oli yksipuoluejärjestelmä, jota hallitsi Vaterländische Front -puolue. Se pyrki toteuttamaan niin sanottua korporativismia, jossa erilaiset ammattijärjestöt korvaisivat puolueet. Järjestelmän vastustajia vainottiin ja vangittiin muun muassa Wöllersdorfin vankileirille. Austrofasismin kausi päättyi, kun Saksa liitti Itävallan itseensä maaliskuussa 1938 ja perusti alueelle kansallissosialistisen diktatuurin. Austrofasismin ansiosta Itävallan ensimmäisen tasavallan demokratia oli jo tuhottu.
Austrofasismi on historioitsijoiden ja politiikan tutkijoiden kiistelemä termi. Italialaisen Emilio Gentilen tekemät fasismin määritelmät eivät sovi Itävallan ajanjaksoon, joka oli kiistatta autoritaarinen ja myös puolifasistinen, korporativistinen ja katolinen. Gerhard Botz kutsuu kautta austrofasismin sijaan puolifasistitiseksi autoritaariseksi diktatuuriksi, Ernst Hanisch fasismiksi naamioiduksi autoritaariseksi järjestelmäksi ja Oliver Rathkolb Dollfussin–Schuschniggin valtakaudeksi.
Marika Hausen

Maria Ulrika (Marika) Hausen (4. heinäkuuta 1928 Turku – 23. lokakuuta 2021 Maarianhamina) oli suomalainen kirjailija, muotoilukriitikko, opettaja ja taidehistorioitsija. Vuonna 1991 hän sai Lauri Jäntin tietokirjapalkinnon teoksestaan "Eliel Saarinen – Suomen aika".
Hausenin isä oli geologi Hans Hausen ja isoisä historioitsija, valtionarkistonhoitaja Reinhold Hausen.
Directors on Directors

Directors on Directors on Faber-kustantamon kirjasarja elokuvantekijöistä. Samannimisiä kirjoja ovat julkaisseet muutkin kustantamot, esimerkiksi Secker &amp; Warburg ja suomalainen Like.
Faberin sarjaan kuuluvat:
Muuta.
Koomikko Richard Ayoade on kirjoittanut kirjan "Ayoade on Ayoade: a Cinematic Odyssey" (2015), jossa hän parodioi Directors on Directors -sarjan kirjoja.
Juveniilivaihe

Juveniilivaihe on kasvien kehitysvaihe siemenen itämisen ja kukinnan välillä. Kukinta ei kuulu enää juveniilivaiheeseen, vaan se on jo osa kasvien aikuisvaihetta. Juveniilivaiheen pituus vaihtelee suuresti kasvilajista riippuen ja joillakin lajeilla ei ole selvää juveniilivaihetta lainkaan. Juveniilivaiheen pituus vaihtelee kasvilajista riippuen muutamista päivistä kymmeniin vuosiin. Esimerkiksi hentolituruoholla ("Arabidopsis thaliana") juveniilivaihe kestää noin neljä päivää, viljariisillä ("Oryza sativa") noin 14–45 päivää, omenapuilla ("Malus") noin neljästä kahdeksaan vuotta ja euroopanpyökillä ("Fagus sylvatica") noin 30–40 vuotta. Käytyään läpi juveniilivaiheen kasvi siirtyy aikuisvaiheeseen, joka on tavallisesti hyvin pysyvä vaihe, eivätkä kasvit yleensä palaa enää takaisin juveniilivaiheeseen. Kasvin siirtyminen juveniilivaiheesta aikuisvaiheeseen voi näkyä esimerkiksi lehtien muodon tai paksuuden, kasvin yleisvärityksen, piikkisyyden tai juuriston rakenteen muuttumisena. Tavallisesti muutokset näkyvät selvemmin puuvartisissa kuin ruohovartisissa kasveissa.
Yves V

Yves Van Geertsom (taiteilijanimeltään Yves V tai Eefee, s. 10. huhtikuuta 1981 Antwerpen, Belgia) on belgialainen DJ ja musiikkituottaja. Hän nousi suuren yleisön tietoon esiinnyttyään ensimmäisenä belgialaisena esiintyjänä Tomorrowland-festivaaleilla vuonna 2007, josta lähtien hän on ollut yksi kyseisen festivaalin "vakioesiintyjistä". Hänen ensimmäinen single "Licence to Play" jolla esiintyy myös muusikko Guy’do, julkaistiin vuonna 2008.
"Yves V" on päässyt useina vuosina DJ Magin Top 100 DJs-listalle, parhaimman sijoituksen ollessa vuonna 2015 saavutettu sija 34. Hän on esiintynyt uransa aikana muun muassa Afrojackin, Baston, Sander van Doornin ja Steve Aokin kanssa.
Baulapuut

Baulapuut ("Mimusops") on sapotillakasvien (Sapotaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu noin 45 lajia.
Baulapuut kasvavat luonnossa Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa, Arabian niemimaalla, Intian niemimaalla, Kaakkois-Aasiassa, Pohjois-Australiassa, Malaijien saaristossa sekä useammilla muilla Intian valtameren ja Oseanian saarilla.
We Got That Cool

We Got That Cool on belgialaisen DJ-tuottajan Yves V:n musiikkikappale, jolla vierailevat myös alankomaalainen DJ-tuottaja Afrojack ja ruotsalainen musiikkiduo Icona Pop. Kappaleen ovat sanoittaneet Hanna Jäger, Yves V, Afrojack, Caroline Hjelt, Aino Jawo, Neal Conway, Crystal Waters ja Nathaniel S. Hardy Jr., joista Yves V ja Afrojack myös tuottivat sen The Basement Boysin kanssa. Kappale mukailee Crystal Watersin vuonna 1991 julkaistusta kappaleesta "Gypsy Woman (She’s Homeless)" toteutettua miksausta nimeltään "Strip to the Bone". Kappaleen musiikkivideon ohjasi Emma Parkinson ja se julkaistiin 24. heinäkuuta 2019.
"We Got That Cool" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistalle Belgian Valloniassa, Isossa-Britanniassa ja Ranskassa. Lisäksi se on päässyt radiolistoille Yhdysvalloissa, jossa se pääsi Billboardin Dance/Mix Show Airplay-listan sijalle neljä. Kappale on liitetty videopelin FIFA 21-kappalelistalle.
Dyynibaulapuu

Dyynibaulapuu ("Mimusops caffra") on sapotillakasvien (Sapotaceae) heimoon, baulapuiden ("Mimusops") sukuun kuuluva kasvilaji.
Dyynibaulapuu on runsasoksainen pensas tai pienehkö puu, joka kasvaa tavallisesti enintään 15 metriä korkeaksi, mutta joskus jopa 20 metriä korkeaksi. Rungon halkaisija on enintään puoli metriä. Dyynibaulapuun hedelmät ovat munanmuotoisia, noin 2,5 cm pitkiä ja noin 1,5 cm leveitä. Kypsien hedelmien väri vaihtelee oranssista punaiseen ja ne ovat syötäviä. Kussakin hedelmässä on sisällä yksi isohko siemen.
Dyynibaulapuu kasvaa luonnossa rannikon hiekkadyynien tiheiköissä, joissa kasvaessaan se kasvaa vain harvoin viittä metriä korkeammaksi. Suojaisemmilla paikoilla rantavyöhykkeen takana laji voi kasvaa jopa 20 metriä korkeaksi. Lajia tavataan luontaisena Mosambikissa sekä Etelä-Afrikassa, jossa sitä kasvatetaan Yhdysvaltojen tavoin myös koristekasvina. Etelä-Afrikassa dyynibaulapuu on myös suojeltu laji, jota koskevat toimenpiteet ovat luvanvaraisia.
Käyttö.
Dyynibaulapuun hedelmät ovat syötäviä tuoreina sekä kypsennettyinä ja hedelmiä käytetään hillojen sekä alkoholijuomien valmistukseen. Lajin kaarnaa on myös käytetty perinteiseen lääkintään. Lajin puuaines on punertavaa ja sitä on käytetty paikallisesti yleisestikin veneiden rakentamiseen. Lisäksi dyynibaulapuuta voi käyttää hiekkadyynien maaperän sitomiseen.
Irina Rimes

Irina Rimes (tunnetaan myös nimillä Irina Remesh ja Irra, s. 22. elokuuta 1991 Izvoare, Moldova) on moldovalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän nousi suuren yleisön tietoon vuonna 2016 kun hänen debyyttisinglensä "Visele" oli parhaimmillaan Romanian radioiden soitetuin musiikkikappale. Sen lisäksi hän voitti kappaleella "Radio România Music Awardin" vuonna 2017 kategoriassa "Vuoden paras debyytti". Rimes on tehnyt uransa aikana yhteistyötä muun muassa Innan, Ralukan, Andran, Alina Eremian, Nicoleta Nucăn ja Antonian kanssa.
"Rimes" asuu ja käy töissä Romanian Bukarestissa ja hän on Valentina sekä Fiodor Rîmeșin ensimmäinen lapsi, jonka lisäksi hänellä on pikkuveli nimeltään Vitali. Rimes on maininnut kiinnostuneensa musiikkikappaleiden sanoittamisesta ja säveltämisestä jo esikouluiässä.
Vuonna 2019 Rimes valittiin ääninäyttelemään Warner Bros Animationin elokuvan The Lego Movie 2 hahmon Whatevra Wanabi romanialaista ääntä.
Diskografia.
Singlet.
Pääartistina
Promosinglet
Vierailevana artistina
UMhlanga (Etelä-Afrikka)

uMhlanga on Etelä-Afrikassa KwaZulu-Natalin provinssissa sijaitseva talouskeskus ja matkailukohde. Se sijaitsee Intian valtameren rannikolla heti Durbanin pohjoispuolella. Hallinnollisesti uMhlanga on osa eThekwinin piirikuntaa. Etelässä uMhlanga rajautuu Durbanin pohjoisiin kaupunginosiin ja lännessä Mount Edgecomben kuntaan.
uMhlangan alue tunnetaan erityisesti eteläisen pallonpuoliskon suurimmasta kauppakeskuksesta Gatewaysta (Gateway Theatre of Shopping). Alueella sijaitsee myös Etelä-Afrikan toiseksi korkein pilvenpiirtäjä, 183 metriä korkea Pearl Sky. Alueella on myös loistohotelleja sekä kaksi uimarantaa. Kaupunkialue on kasvanut nopeasti 2000-luvulla ja uMhlangan alueesta on arveltu tulevan Durbanin metropolialueen tärkein taloudellinen keskus.
Sulfenamidit

Sulfenamidit ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R1S-NR2R3, missä R1, R2 ja R3 ovat orgaanisia ryhmiä. Sulfenamideja käytetään esimerkiksi orgaanisen kemian synteeseissä ja kumien vulkanoinninkiihdyttiminä. 
Ominaisuudet ja valmistus.
Kuumennettaessa sulfenamidien rikin ja typen välinen sidos hajoaa muodostaen radikaaleja. Reaktiot sekä elektrofiilien että nukleofiilien kanssa ovat mahdollisia, ja niissä usein katkeaa rikin ja typen välinen sidos. Esimerkiksi reaktio tiolien kanssa johtaa disulfideihin. Sulfenamidit voidaan hapettaa sulfinamideiksi tai sulfonamideiksi.
Sulfenamidien valmistamiseen on useita tapoja. Käytetyimmät ovat sulfenyylikloridien ja amiinien reaktio, hopean katalysoima disulfidien ja amiinien reaktio, tiolien ja amiinien reaktio hapettimen läsnäollessa tai tiolin ja N-bromibutaani-imidin tai N-bromiftaali-imidin kanssa.
Mahmut Orhan

Mahmut Orhan (s. 11. tammikuuta 1993 Bursa, Turkki) on turkkilainen DJ-tuottaja. Hän nousi suuren yleisön tietoon vuonna 2015 julkaistuaan instrumentaalisen kappaleen "Age of Emotions". Vuotta myöhemmin hän julkaisi turkkilaisen laulaja-lauluntekijän Sena Şenerin kanssa kappaleen "Feel", joka pääsi singlelistoille muun muassa Kreikassa, Puolassa, Romaniassa ja Saksassa.
Orhan aloitti musiikkiuransa jo 15-vuotiaana kotikaupungissaan Bursassa ja vuonna 2011 hän muutti Istanbuliin työskennelläkseen "Bebekin" yöklubilla. Orhan on myös esiintynyt muutamissa maailman johtavista elektronisen musiikin festivaaleista kuten Exit Festivalilla Serbiassa sekä Untold Festivalilla Romaniassa.
Reino Rajamäki

Reino Kustaa Rajamäki (12. heinäkuuta 1932 Nivala – 8. huhtikuuta 2014 Lahti) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Rajamäen vanhemmat olivat maanviljelijä, työmies Jaakko Eemeli Rajamäki, aiemmin Raju, ja emäntä Saima Elviira Viljamaa. Rajamäki valmistui insinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1957 ja meni laboratorioinsinööriksi Upon palvelukseen. Upolla hän oli töissä viisitoista vuotta, edeten ensin osastopäälliköksi ja sitten kotitalouskonetehtaan tuotantopäälliköksi. Yhtiön palveluksesta hänet irtisanottiin keväällä 1972.
Rajamäki sai kuitenkin yhtiökumppaneineen ostaa Upon pesupöytäliiketoiminnan, josta hänellä oli jo kokemusta. Lahteen perustettiin liiketoimintaa jatkamaan syksyllä 1972 Stala-niminen yhtiö, jonka toimitusjohtajaksi Rajamäki alkoi. Yritys kehittyi nopeasti Rajamäen johdossa, joka valittiin jo 1977 vuoden yrittäjäksi Lahdessa. 1980-luvulla hän laajensi yrityksen omistusta perheensä piirissä, samalla kun yritys suuntautui yhä enemmän myös vientiin. Rajamäki jätti Stalan toimitusjohtajan tehtävät vuoden 1996 alussa, alkaen yrityksen hallituksen puheenjohtajaksi. Vuonna 1988 teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Rajamäki promovoitiin Teknillisen korkeakoulun kunniatohtoriksi vuonna 2000. Vuoden lahtelaiseksi hänet valittiin 2002.
Filippiinien jääkiekkomaajoukkue

Filippiinien jääkiekkomaajoukkue edustaa Filippiinejä kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Filippiinit liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 2016. Maassa oli vuonna 2022 liki sata rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa ja neljä jäähallia. Filippiinit sijoitettiin ensimmäistä kertaa jääkiekon maailmanrankingiin vuonna 2020, jolloin se oli 54. sijalla. Vuonna 2022 se oli edelleen 54. sijalla.
Vuoden 2021 joulukuussa Filippiinien maajoukkue oli ollut jo pitkän aikaa ottamatta osaa kansainvälisiin turnauksiin. Edellinen turnaus joukkueelle oli vuonna 2019 järjestetty Southeast Asia Games, jota se isännöi Manilassa. Joukkueen oli määrä ottaa osaa ensimmäiseen maailmanmestaruusturnaukseensa vuonna 2020, jolloin oli määrä järjestää ensimmäiset jääkiekon 4. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut. Turnaus kuitenkin siirrettiin koronaviruspandemian vuoksi vuoteen 2021 ja uudelleen vuoteen 2022. Filippiinit kuitenkin vetäytyi vuoden 2022 turnauksesta koronan aiheuttamien rajoitusten ja epävarmuuden vuoksi. Maan kaukalot olivat olleet suljettuina maaliskuusta 2020 alkaen, ja toisaalta myös kansainväliseen matkustamiseen liittyvät epävarmuustekijät saivat joukkueen vetäytymään.
Alli Haapasalo

Alli Ilona Haapasalo (s. 3. lokakuuta 1977 Kerava) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen elokuvansa "Tytöt tytöt tytöt" valittiin ensimmäisenä suomalaisena pitkänä näytelmäelokuvana Sundancen elokuvajuhlille kansainväliseen kilpailuun sekä Berliinin elokuvajuhlien Generation-kilpasarjaan. Elokuva kuvattiin koronapandemian aikana syksyllä 2021.
Ura.
Haapasalo valmistui elokuvaohjaajaksi New Yorkin yliopiston Tisch School of the Artsista vuonna 2009. Kymmenen New Yorkin -vuotensa aikana hän käsikirjoitti ja ohjasi useita elokuvia, joista 60-minuuttinen NYU:n lopputyöelokuva "Kukkulan kuningas" levisi festivaaleille Yhdysvalloissa ja Euroopassa ja oli vuonna 2012 ehdokkaana Prix Europa -palkinnon saajaksi. Ennen elokuvaopintoja New Yorkissa Haapasalo valmistui Aalto-yliopiston (silloinen Taideteollinen korkeakoulu) elokuvataiteen ja lavastustaiteen laitokselta 2004"."
Haapasalon esikoispitkä "Syysprinssi" sai ensi-iltansa lokakuussa 2016 kiittävin kritiikein. Pian esikoispitkän jälkeen ilmestyi täyspitkä dokumenttielokuva "Postilokero 347", joka kertoi Suomen pitkäikäisimmän lastenohjelman, "Pikku Kakkosen" tarinan. 
Vuonna 2019 ilmestyi Tuffi Filmsin tuottama ja Haapasalon ja kuuden muun ohjaaja-käsikirjoittajan kollektiivisesti ohjaama pitkä fiktio "Tottumiskysymys", joka sai Jussi-ehdokkuuden parhaan elokuvan, käsikirjoituksen, ohjauksen ja miessivuosan kategorioissa. "Tottumiskysymys" on palkittu muun muassa Durbanin elokuvafestivaaleilla parhaan elokuvan palkinnolla sekä Suomessa Nordisk Film -palkinnolla. Samaan hankkeeseen kuulunut Haapasalon lyhytelokuva "Pikku juttu" oli myös Jussi-shortlistalla parhaan lyhytelokuvan kategoriassa.
Haapasalo oli toisena ohjaajana ohjaaja AJ Annilan parina vakoojasarja "Nyrkin" ensimmäisellä kaudella ja ohjasi jaksot 6–9. Kylmän sodan Helsinkiin sijoittuva sarja oli ehdolla neljän Kultainen Venla -palkinnon saajaksi, ja Annila ja Haapasalo olivat ehdolla Vuoden ohjaajiksi.
Pian koronapandemian alettua Haapasalo käsikirjoitti ja ohjasi pandemian alkuvaiheista kertovan lyhytelokuvan "Älä tee väärin" lyhytelokuvasarjaan "Eristyksissä". Sarja oli Suomen ensimmäinen HBO-kanavalle tehty alkuperäissarja.
Haapasalolle myönnettiin Suomi-palkinto marraskuussa 2022ja hän sai parhaan ohjauksen Jussi-palkinnon elokuvasta "Tytöt tytöt tytöt" 2023.
Tietämättömyys

Tietämättömyys () on tšekkiläisen kirjailijan Milan Kunderan romaani vuodelta 2000. 
Kundera kirjoitti teoksen Ranskassa, johon hän oli teoksen päähenkilön tavoin lähtenyt kolmisenkymmentä vuotta aikaisemmin maanpakoon Tšekkoslovakian miehityksen 1968 jälkeen. Teoksen päähenkilö on Irena, joka matkustaa vastahakoisesti Prahaan nähdäkseen jälleen kotimaansa. Siellä hän tapaa Josefin, joka oli yrittänyt vietellä hänet heidän asuessaan Tšekkoslovakiassa.
Romaanissa Kundera tutkii tunteita, joita herättää paluu entiseen kotimaahan, joka on lakannut olemasta koti. Teos käsittelee kotiinpaluun teemoja Odysseus-myytin pohjalta. Lisäksi se maalaa lukijan eteen koskettavan kuvan rakkaudesta ja sen ilmenemismuodoista, mikä on Kunderan romaanien toistuva teema. Tietämättömyydessä Kundera tutkii ihmisten valikoivaa muistia, joka lopulta vie tietämättömyyteen. Tietämättömyyden käsite esitetään kaksijakoisena: se voi olla tietoista, kuten epämiellyttävien keskusteluaiheiden välttäminen tai tietämätöntä näytteleminen. Romaanissa tutkitaan myös tietämättömyyden tahattomia puolia, kuten teeskenneltyä menneisyyden tietämättömyyttä tai totuuden välttelyä.
Manguapuut

Manguapuut ("Grias") on huppukukkakasvien (Lecythidaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu noin kymmenen lajia.
Manguapuita kasvaa luonnossa Keski-Amerikassa, Etelä-Amerikan luoteisosissa sekä Jamaikalla.
Jatit

Jatit ovat perinteisesti ei-eliittisiä maanviljelijöitä ja paimenia Pohjois-Intiassa ja Pakistanissa. Jatit olivat alun perin paimenia alemmassa Indus-joen laaksossa Sindhissä, mistä he muuttivat pohjoiseen Punjabin alueelle myöhäiskeskiajalla ja myöhemmin Delhin territorioon, Rajputanan koillisosaan ja läntiselle Gangesin tasangolle 1600- ja 1700-luvuilla. Muslimi-, sikhi- ja hindu-uskonnoista heitä löytyy nykyään enimmäkseen Pakistanin Sindhin ja Punjabin provinsseista sekä Intian Punjabin, Haryanan, Uttar Pradeshin ja Rajasthanin osavaltioista.
Jatit tarttuivat aseisiin moguli-imperiumia vastaan 1600-luvun lopulla ja 1700-luvun alussa. Yhteisöllä oli tärkeä rooli sikhismin kamppailuperinteen Khalsa panthin kehityksessä. Hindujatien valtakunta saavutti huippunsa Maharaja Suraj Malin (1707–1763) aikana. 1900-luvulle mennessä maanomistajajateista tuli vaikutusvaltainen ryhmä useissa osissa Pohjois-Intiaa, mukaan lukien Punjab, läntinen Uttar Pradesh, Rajasthan, Haryana ja Delhi. Vuosien mittaan useat jatit luopuivat maataloudesta suosien kaupunkityöpaikkoja ja käyttivät hallitsevaa taloudellista ja poliittista asemaansa vaatiakseen korkeampaa sosiaalista asemaa.
Qatarin Grand Prix

Qatarin Grand Prix on Qatarissa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu. Kilpailu ajetaan Lusail International Circuitilla.
Qatarin Grand Prix järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2021.
Nirmal Purja

Nirmal ”Nims” Purja (); (s. 25. heinäkuuta 1983) on nepalilainen vuorikiipeilijä, jolla on hallussaan lukuisia vuorikiipeilyyn liittyviä ennätyksiä. Purja valloitti vuonna 2019 kaikki 14 yli 8 000 metriä korkeaa vuorenhuippua ennätysajassa, 6 kuukaudessa ja 6 päivässä.
Kun Ison-Britannian armeijan Gurkha-erikoisjoukoissa nuorempana palvellut Purja ilmoitti yrittävänsä kiivetä korkeimmille huipuille seitsemässä kuukaudessa, lähes kaikki pitivät ideaa mahdottomana. Purja antoi sen vuoksi ennätysyritykselleen nimen ”Project Possible”. Hän valloitti huipuista ensimmäisen, 8 586 metriä korkean Kangchenjungan, 15. toukokuuta 2019. Viimeinen huipuista oli Shishapangma, jonne Purja kiipesi tiimeineen 29. lokakuuta 2019. Netflix julkaisi vuonna 2021 ennätyksen teosta dokumenttielokuvan "14 huippua: Mikään ei ole mahdotonta".
Aiempi nopeusennätyksen haltija oli eteläkorealainen Kim Chang Ho, jolla meni korkeimpien huippujen valloitukseen 7 vuotta, 10 kuukautta ja 6 päivää. Ho ei käyttänyt lisähappea noustessaan vuorille, joten hänen hallussaan on yhä nopein ilman lisähappea suoritettu maailman korkeimpien vuorenhuippujen valloitus.
Purja kuului vuonna 2021 nepalilaisten vuorikiipeilijöiden ryhmään, joka valloitti 16. tammikuuta 2021 ensimmäisinä pahamaineisen K2-vuoren talvella.
Syytökset seksuaalisesta häirinnästä.
Suomalainen vuorikiipeilijä Lotta Hintsa on kertonut New York Timesille Purjan kosketelleen ja riisuneen vuorikiipeilijätärtä ilman tämän suostumusta hotellihuoneessa ja masturboineen itseään Hintsan vieressä sen makuuhuoneessa. Lääkäri April Leonardo on kertonut olleensa Purjan retkikunnassa K2-vuorelle, jolloin Purja oli yllättäen kourinut ja suudellut häntä.
Logan Rogerson

Logan Tipene Rogerson (s. 28. toukokuuta 1998) on uusiseelantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Saksassa, Suomessa ja Armeniassa.
Rogerson edusti Suomessa Helsingin Jalkapalloklubia, jonka kakkosjoukkueessa Klubi 04:ssä hän pelasi kolme Ykkösliigan ottelua, sekä FC Hakaa, jossa hän pelasi 66 Veikkausliigan ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Hän edustaa kaudella 2024–2025 kotimaassaan Auckland FC:tä.
Rogerson on vuodesta 2015 alkaen pelannut Uuden-Seelannin maajoukkueessa 15 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Zack Steffen

Zack Steffen (s. 2. huhtikuuta 1995) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka on maalivahti. Hän edustaa sarjatasolla Colorado Rapidsia.
Steffen syntyi Coatesvillessä, Pennsylvaniassa. Junioritasolla hän pelasi Sowningtown West High Schoolissa, West Chester Unitedissa, FC Delcossa, Philadephia Unionissa ja Maryland Terrapinsissa.
Seurajoukkueura.
Ammattilaisuransa Steffen aloitti SC Freiburgin 2. joukkueessa, jossa pelasi 14 ottelua kaudella 2015–2016. Hän oli myös seuran edustusjoukkueen kirjoilla. Tämän jälkeen Steffen siirtyi Major League Soccerissa pelaavaan Columbus Crew’hun kesällä 2016. Hän oli syyskauden 2016 lainalla Pittsburgh Riverhounds SC:ssä, jossa pelasi yhdeksän United Soccer Leaguen ottelua, ja palasi lainan päätyttyä Columbus Crew’hun. Siellä hän pelasi pudotuspelit mukaan lukien 84 Major League Soccer -ottelua. Columbus Crew’sta hän siirtyi 6,82 miljoonalla eurolla Englannin Valioliigassa pelaavaan Manchester Cityyn kesällä 2019. Steffen oli vuoden lainalla Fortuna Düsseldorfissa, jossa pelasi 17 bundesliigaottelua, minkä jälkeen hän palasi Manchester Cityyn. Kausilla 2020–2022 hän pelasi Cityssä yhteensä kaksi ottelua sekä Valioliigassa että Mestarien liigassa, yhdeksän ottelua FA Cupissa ja seitsemän ottelua liigacupissa. Hän pelasi voitokkaassa liigacupin loppuottelussa 2021.
Steffen pelasi kauden 2022–2023 lainalla Middlesbroughissa, jossa hän pelasi 42 Englannin Mestaruussarjan ottelua, kaksi pudotuspeliottelua ja yhden FA Cupin ottelun. Hän siirtyi tammikuussa 2024 Colorado Rapidsiin, jossa on 26. toukokuuta 2024 mennessä pelannut 15 MSL-ottelua.
Steffen on pelannut kaikkiaan 206 peliä ammattilaisuransa aikana, päästänyt 280 maalia, pitänyt 54 ottelussa vastustajan maaleitta ja saanut 11 keltaista korttia (tilanne 26.5.2024).
Maajoukkueura.
Steffen pelasi useissa Yhdysvaltojen juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi kaikki viisi ottelua Yhdysvaltojen karsiutuessa puolivälierissä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2015. Yhdysvaltojen maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan tammikuussa 2018. Hän pelasi viisi ottelua USA:n saadessa hopeaa CONCACAF Gold Cupissa 2019. Ensimmäisen MM-karsintaottelunsa hän pelasi Costa Ricaa vastaan lokakuussa 2021. Kaikkiaan hän on 26. toukokuuta 2024 mennessä pelannut 29 A-maaottelua, joissa hän on päästänyt 28 maalia ja pitänyt 12 ottelussa vastustajan maaleitta.
Emma-gaala 2022

Vuoden 2022 Emma-gaala järjestettiin Helsingin jäähallilla 6. toukokuuta 2022. Gaala oli järjestyksessään 36. Tapahtuma oli alun perin tarkoitus järjestää Hartwall Arenalla 5. helmikuuta 2022, mutta sitä siirrettiin Suomen koronavirustilanteen heikennyttyä. Gaalassa jaettiin Emma-palkinnot vuoden 2021 menestyneimmille artisteille ja musiikkialan ammattilaisille. Ehdokkaat julkistettiin 14. joulukuuta 2021. Eniten ehdokkuuksia saivat Ellinoora, Gasellit, Haloo Helsinki! ja Viivi, jotka olivat kukin ehdolla viidessä eri kategoriassa.
Palkintoja jaettiin kaikkiaan 21 ehdokassarjassa, joista vuoden kotimainen artisti/yhtye valittiin perinteiseen tapaan yleisöäänestyksellä.
Eniten palkintoja voitti Blind Channel (6 patsasta).
Emma Gaalassa esiintyivät
Vanumarmulano

Vanumarmulano ("Sideroxylon lanuginosum", aik. "Bumelia lanuginosa") on sapotillakasvien (Sapotaceae) heimoon, marmulanojen ("Sideroxylon") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta, kapealatvuksinen ja piikkinen puulaji, joka kasvaa tavallisesti 6–12 metriä korkeaksi. Oksissa olevat piikit ovat teräviä ja katkaistusta puusta tihkuu maitiaisnestettä. Vanumarmulanon lehdet ovat enintään noin 7,5 cm pitkiä ja muodoltaan puikeita tai soikeita. Kukat sijaitsevat ryhminä lehtihangoissa ja ovat pieniä sekä valkoisia. Vanumarmulano kukkii alkukesällä, minkä jälkeen kukista muodostuvat noin 1,3 cm kokoiset hedelmät, jotka ovat syksyllä kypsinä mustia.
Vanumarmulano kasvaa luontaisena Meksikon pohjoisosissa sekä Yhdysvaltojen kaakkoisosissa.
Aigospotamoi

Aigospotamoi (, myös "Aigospotamos", , "Aigos Potamoi", ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakian Khersonesoksella nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Çanakkalen maakunnan Sütlücen kylää.
Maantiede.
Aigospotamoi sijaitsi Traakian Khersonesoksen itärannikolla eli Hellespontoksen länsirannalla lähellä kaupungille nimensä antanutta Aigos-jokea ("Aigos Potamos", lat. "Aegos flumen") eli ”Vuohijokea”. Kaupunki sijaitsi lähellä Kressan kaupunkia, vastapäätä salmen itärannan Lampsakosta ja koilliseen Sestoksesta.
Aigospotamoin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä tai korkeintaan 25–100 neliökilometriä.
Historia.
Aigospotamoin nimi muistetaan erityisesti peloponnesolaissodan viimeisestä suuresta taistelusta, vuoden 405 eaa. Aigospotamoin taistelusta, jossa Sparta voitti Ateenan. Ilmeisesti Aigospotamoin kaupunkia ei kuitenkaan ollut olemassa tuohon aikaan, sillä ateenalaisten sotapäälliköiden virheeksi taistelussa mainitaan se, että he pysyivät paikassa, jossa heillä ei ollut tukenaan kaupunkia, joka olisi voinut järjestää muonitusta. Kaupunki vaikuttaa kuitenkin olleen olemassa aikaisemmin 400-luvulla eaa., koska se löi tuolloin omaa hopearahaa.
Myöhemmin noin vuodesta 350 eaa. lähtien paikalla oli jälleen kaupunki, koska antiikin aikaiset maantieteilijät mainitsevat sen, ja sen tiedetään lyöneen tuolloin omaa pronssirahaa. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti, ja luettelointi perustuu lähinnä rahan lyömiseen. Strabon sanoo kaupungin olleen hänen aikanaan autiona.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Aigospotamitēs" ().
Akripos

Akripos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Aitoliassa Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Akripoksen historiasta ei tiedetä mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Kaupunki tunnetaan vain yhdestä polisten välisiä suhteita koskevasta, noin vuodelta 355 eaa. peräisin olevasta piirtokirjoituksesta, jossa se esiintyy yhdessä muiden Aitolian ja Akarnanian rajamailla sijainneiden kaupunkien joukossa.
Araplos

Araplos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakian Khersonesoksella nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Araploksen historiasta ei tiedetä mitään. Ainoa kaupungin mainitseva lähde on Pseudo-Skylaks, joka sijoittaa sen Alopekonnesoksen ja Elaiuksen välille Khersonesoksen pohjoisrannikolle, ensin mainitusta lounaaseen. Joskus Araplos on nähty samana kaupunkina kuin Drabos, mutta se sijaitsi Alopekonnesoksesta koilliseen.
Drabos

Drabos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Traakian Khersonesoksella nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan noin kolme kilometriä pohjoiseen nykyisestä Çanakkalen maakunnan Beşyolista.
Drabos sijaitsi Traakian Khersonesoksen pohjoisrannikolla koilliseen Alopekonnesoksesta ja lounaaseen Kardiasta. Joskus se on nähty samana kaupunkina kuin Araplos.
Kressa

Kressa (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakian Khersonesoksella nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyisiä Çanakkalen maakunnan Bayırköyn ja Sütlücen kyliä.
Kressa sijaitsi Traakian Khersonesoksen itärannikolla eli Hellespontoksen länsirannalla. Sen lähellä eteläpuolella sijaitsi Aigospotamoi ja kauempana pohjoispuolella Krithote. Plinius vanhempi mainitsee kaupungin nimeltä "Cissa", jonka oletetaan olevan sama paikka.
Kressan historiasta ei tiedetä mitään. Sen katsotaan olleen olemassa arkaaisella ja klassisella kaudella. Ainoa lähde, joka mainitsee kaupungin poliksena on Pseudo-Skylaks. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Krēssaios" ().
Krithote

Krithote ( tai , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakian Khersonesoksella nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Gallipolin eli Gelibolun kaupunkia, mutta sen täsmällistä sijaintia ei tunneta.
Krithote sijaitsi Traakian Khersonesoksen itärannikolla eli Hellespontoksen länsirannalla. Samalla rannikolla kaupungista etelään sijaitsivat Kressa ja Aigospotamoi, ja pohjoiseen Paktye. Krithoten arvellaan sijainneen melko lähellä Kallipolista sen pohjoispuolella, kuten myös Strabon sen sijoittaa, vaikka "Barrington Atlas of the Greek and Roman World" -kartastoon se on sijoitettu Kallipoliin eteläpuolelle. ​Krithoten kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.
Krithote oli Ateenan siirtokunta, ja perustettiin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Miltiades vanhemman johdolla. Klassisella kaudella Krithotea ei mainita Ateenan johtaman Deloksen meriliiton jäsenten joukossa omalla nimellään, mutta se oletettavasti kuului liittoon muiden Khersonesoksen kaupunkien mukana. Ne esiintyvät liiton verotusluetteloissa vain yhteisnimellä "Khersonesitai". Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Krithūsios" ().
Persialaiset valtasivat Krithoten 300-luvun eaa. lopulla Ariobarzaneen johdolla. Timotheos valtasi sen takaisin Ateenalle. Traakialaiset piirittivät kaupunkia Kharidemoksen johdolla, millä perusteella sen voidaan päätellä olleen ympäröity muurein. Kaupunki kuitenkin säilyi ateenalaisilla. Krithote löi omaa pronssirahaa klassisen kauden lopulla ja hellenistisen kauden alussa noin vuosina 350–281 eaa.
Rolf Järmann

Rolf Järmann (s. 31. tammikuuta 1966 Arbon, Sveitsi) on sveitsiläinen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Isotonic/Cyndarella-joukkueessa 1987–1988, edusti Frank-Toyo-tallia 1989–1990, Weinmann - Eddy Merckxiä 1991, Ceramiche Ariosteaa 1992–1993, MG Maglificiota 1994–1996, Casino-tallia 1997–1998 ja Post Swiss Teamia 1999.
Järmann voitti Amstel Gold Racen 1993 samalla ajalla toiseksi tulleen Gianni Bugnon kanssa ja 1998 tasa-ajalla Maarten den Bakkerin kanssa. Hän voitti vuonna 1998 Tirreno–Adriaticon kokonaiskilpailun neljän sekunnin erolla Franco Balleriniin. Hän voitti maantieajon Sveitsin-mestaruuden 1990, GP Ouest France -kilpailun 1995 sekä etapin Italian ympäriajossa 1989 ja Ranskan ympäriajossa 1992.
Järmann myönsi vuonna 2000 kirjassaan "Doping, Spitzensport als gesellschaftliches Problem" käyttäneensä uransa aikana EPO-hormonia
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives 
Tour de Romandie, 2. etapin voitto
Ratapyöräilyn pisteajon Sveitsin-mestaruus
Stausee Rundfahrt, voitto
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs
Vuelta a Aragon, 1. etapin voitto
Italian ympäriajo, 4. etapin voitto
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides
Tour de Romandie. 1. etapin voitto
Maantieajon Sveitsin-mestaruus
Sveitsin ympäriajo, 8. etapin voitto
Baskimaan ympäriajo, 4. etapin voitto
Ranskan ympäriajo, 12. etapin voitto, 7. etapilla kolmas
Amstel Gold Race, voitto
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, 7. etapin voitto
Rund um Köln, toinen
Ranskan ympäriajo, 14. etapilla kolmas
GP du Midi-Libre, kokonaiskilpailussa toinen
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
GP Ouest France, voitto
Ranskan ympäriajo, 4. etapilla kolmas
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailun voitto
Setmana Catalana, 2. etapin voitto
Amstel Gold Race, voitto
Sigrid Fridman

Sigrid Carolina Sofia Fridman (23. marraskuuta 1879 Haaparanta − 8. tammikuuta 1963 Tukholma) oli ruotsalainen kuvanveistäjä ja runoilija. 
Elämänvaiheita.
Fridman kouluttautui aluksi lääkintävoimistelijaksi. Hän kiinnostui taiteesta noin kolmekymmentävuotiaana. Hän asui tuolloin Lontoossa ja alkoi ottaa tunteja kuvanveistossa. Hän päätti ryhtyä kokopäiväiseksi taiteilijaksi ja opiskeli Pariisissa Academie De la Grande Chaumieressa vuosina 1912- 1916. Hänen opettajansa oli Antoine Bourdelle. 
Kotimaahansa palattuaan Fridman asettui Göteborgiin. Siellä hän toteutti koristeveistoksia ja hänen ensimmäiset suuret teoksensa olivat "Havshästen" ja "Valrossen", jotka ovat vakuutusyhtiö Atlantican toimitalossa. Hän veisti ne mustasta graniitista kuten myös Luonnontieteellisen museon pihan suihkulähteen veistoksen. Hänen runokokoelmansa "Vingslag" ilmestyi vuonna 1912. 1920- 1930- luvuilla Fridman teki useita opintomatkoja Italiaan, Saksaan, Kreikkaan, Portugaliin ja Espanjaan. 
1920-luvulla Fridman muutti Tukholmaan, missä hän teki Fredrika Bremerin patsaan pronssista ja samasta materiaalista myös ensimmäisen monumentaaliteoksensa "Kentauri". Tukholman observatoriokukkulalla oleva teos paljastettiin vuonna 1939. Se oli valmistunut jo vuonna 1930, mutta kriitikko Gustaf Näsström oli antanut siitä murskaavan arvionsa. Kriitikon mukaan pitäisi olla kuudes aisti, jotta siitä löytyisi jotain kaunista. 
Fridman ei solminut avioliittoa. Hän kuului naisälykköjen ryhmään jossa vaikuttivat Sigrid Leijonhufvud, Lydia Wahlström ja kirjallisuuskriitikko Klara Johansson. Kun Fridman teki Johanssonista muotokuvaa, syttyi naisten välille rakkaus. Tämä johti naisten välillä 24 vuotta kestäneeseen suhteeseen, jossa kumpikaan ei eronnut aikaisemmasta kumppanistaan. Johanssoinin kumppani oli toimittaja Ellen Kleman ja Fidmaninin voimistelun opettaja Ragnhild Barkman. 
Pariskunnat liikkuivat muiden lesbotaiteilijoiden seurassa, joihin kuului muun muassa kuvanveistäjä Sigrid Blomberg, jonka huvilalla vietettiin kesiä. Testamenttinsa määräyksen mukaan Fridmanin omaisuus tuli jakaa Ruotsin taideakatemian naispuolisille kuvanveistäjäopiskelijoille stipendeinä.
Pallohännät

Pallohännät ("Gomphrena") on revonhäntäkasvisuku, jossa on yli 135 lajia. Ne esiintyvät alkuperäisinä Pohjois-Amerikassa, Etelä-Amerikassa ja Australiassa. Tulokaslajina pallohäntiä tavataan myös Afrikassa ja Aasiassa, varsinkin viljelykasvina tunnettua pyöröpallohäntää. Lajia käytetään muun muassa koristekasvina.
Mikinpensaat

Mikinpensaat ("Ochna") on kasvisuku ja mikinpensaskasvien heimon tyyppisuku. Siinä on lähes 80 lajia, joita esiintyy Afrikan ja eteläisen Aasian tropiikissa ja subtropiikissa. Ne ovat puita ja pensaita. Hedelmät ovat pyöreähköjä luumarjoja. Ne muodostavat hedelmystöjä, joiden muoto saattaa osalla lajeista muistuttaa Mikki Hiiren pallokorvia.
Ella Mäkelä

Ella Katariina Mäkelä (s. 14. elokuuta 1998 Espoo) on suomalainen pesäpalloilija. Mäkelä edustaa Superpesiksessä pelaavia Mailattaria.
Ura.
Mäkelä on Kirittärien oma kasvatti ja pelasi ensimmäiset ammattiottelunsa Kirittärien reservijoukkueessa Suomensarjassa. Mäkelä pelasi joukkueen kanssa Ykköspesistä kausina 2014 ja 2015. Mäkelä sai mahdollisuuden pelata Kirittärien edustuksella kaudella 2018, kun Kirittäret voittivat SM-kultaa
Mäkelä siirty Lappajärven Veikkoihin suuremman peliajan perässä, pelattuaan kaksi Superpesis ottelua edeltävänä kautena. Mäkelä poistui Lavettarista seuran tiputtua Ykköspesikseen kauden loputtua.
Mäkelä palasi Kirittäriin kaudeksi 2020 pelaten lyöjäjokerina seuralle. Mäkelä näytti vahvia otteita alkukaudesta ollen lyöjätilastojen johtajana. Mäkelä allekirjoitti kesken kauden vuoden pituisen jatkosopimuksen Kirittärille. Samalla kaudella Mäkelä voitti toisen SM-kultansa Kirittärien kanssa. Kaudella 2021 Mäkelä vakiinnutti itsensä Kirittärien pelaavaan yhdeksikköön ja voitti seuran kanssa SM-hopean. Seuraavana kautena Mäkelä voitti kolmannen SM-kultansa. 
Mäkelä liittyi Mailattariin vuonna 2023 ja kirjoitti jatkosopimuksen kauden päätyttyä. Mäkelä kirjoitti jatkosopimuksen myös kauden 2024 päätyttyä.
Yksityiselämä.
Mäkelä aloitti liiketalouden opinnot vuonna 2021 Seinäjoen ammattikorkeakoulussa. Hän valmistui tradenomiksi vuonna 2025.
Gösta von Stedingk

Gustaf "Gösta" Magnus von Stedingk (28. kesäkuuta 1897 Hammarskog – 22. elokuuta 1987 Tukholma) oli ruotsalainen upseeri ja kuului ruotsalaiseen vapaaherralliseen aatelissukuun.
Gösta von Stedingk oli Måns von Stedingkin ja suomenruotsalaisen Adelaide von Rettigin poika. Hänen veljensä oli pankinjohtaja Eugene von Stedingk, joka toimi aktiivina tukijana ruotsalaisen vapaaehtoisjoukko-osaston Svenska Frivilligkårenin luomisessa Talvisotaan vuoden 1939 lopulla. Gösta von Stedingk oli naimisissa Maud Murrayn (1899−1959) kanssa, jonka veli Malcolm Murray oli myös Ruotsin armeijan upseeri.
Gösta von Stedingk suoritti ylioppilastutkinnon Uppsalassa vuonna 1915. Sen jälkeen hän siirtyi armeijan palvelukseen ja valmistui vänrikiksi vuonna 1917 palveluspaikkanaan Svean Henkikaarti. Hän osallistui keväällä 1918 Suomen sisällissotaan Ruotsalaisessa prikaatissa komppanian- ja pataljoonapäällikkönä. Hän haavoittui Tampereen taistelussa huhtikuussa. Palattuaan kotimaahansa hän jatkoi palvelustaan Svean Henkikaartissa luutnantiksi ylennettynä 1921. Hän kävi Sotakorkeakoulun 1924−1926, jonka jälkeen hän toimi sotilasasiamiehen adjutanttina Berliinissä ja Moskovassa vuosina 1926−1928. Palattuaan Ruotsiin hän palveli pääesikunnassa vuosina 1928−1929 ja 1932−1933. Hänet oli ylennetty kapteeniksi 1932. Hän palasi uudelleen Moskovaan vuosiksi 1933−1936, nyt Ruotsin Moskovan lähetystön sotilasasiamieheksi. Vuonna 1927 hän siirtyi kotimaahan palattuaan Svean Henkikaartin rykmenttiesikunnan päälliköksi ja 1939 Svean Henkikaartiin majuriksi ylennettynä. Vuonna 1940 hän palveli Ruotsin armeijaesikunnassa ennen siirtymistään syksyllä 1940 Ruotsin Helsingin lähetystön sotilasasiamieheksi. 
Gösta von Stedingkille ajankohta Suomessa toimimiseen tarjosi hyvät mahdollisuudet saada ajankohtainen ja sisäpiiriläisen kuva käynnissä olevasta kehityksestä Toisessa maailmansodassa ja tapahtumista Pohjois-Euroopassa. Hänelle äidin suomenruotsalainen sukutausta tarjosi suvun kautta syntyneitä valmiita yhteyksiä ajankohdan keskeisiin suomalaisiin upseereihin. Aktiivisen sukulaisiin muodostuneen yhteydenpidon myötä hän puhui myös suomea. Erityisesti kevät 1941 ja silloin tapahtunut Saksan ja Suomen lähentyminen kävi yhä näkyvämmäksi. Ruotsalaisille kävi selväksi myös tämä kehitys. Gösta von Stedingk informoi keväästä 1941 lähtien Ruotsin hallitusta ja sotilasjohtoa toistuvasti, että Suomi on liukumassa Saksan vanaveteen.
Syksyllä 1942 von Stedingk palasi Ruotsiin Älvsborgin rykmentin komentajaksi everstiluutnantiksi ylennettynä ja edelleen 1945 everstiksi ylennettynä Svean Henkikaartin apulaiskomentajaksi. Vuosina 1950−1957 hän toimi Tukholman varuskunnan komendanttina ja Tukholman puolustusalueen komentajana. 
von Stedingk tutustui työssään Moskovassa venäjänkieliseen sotilaskirjallisuuteen, jota hän käänsi ruotsiksi.
Gösta von Stedingk sai Vasa-ritarikunnan ritariksi vuonna 1937 ja Miekkaritarikunnan ritariksi vuonna 1938, josta hän sai toisen luokan kunniamerkin 1949 ja ensimmäisen luokan komentajamerkin vuonna 1952.
Ykkösen kausi 2022

Ykkösen kausi 2022 oli Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason Ykkösen 50. kausi. Sarjassa oli mukana 12 joukkuetta.
Sarjassa pelattiin kaksinkertainen runkosarja, jonka jälkeen sarja jakautui kuuden joukkueen ylempään jatkosarjaan ja kuuden joukkueen alempaan jatkosarjaan, jotka pelattiin yksinkertaisina sarjoina. Runkosarjan pisteet tulivat mukaan jatkosarjoihin. Ylemmän jatkosarjan voittaja nousi suoraan Veikkausliigaan. Ylemmän jatkosarjan sijoille 3 ja 4 sijoittuneet joukkueet pelasivat yksiosaisen karsintaottelun 3. sijoittuneen kotikentällä, jonka voittaja pelasi ylemmän jatkosarjan 2. sijoittuneen kanssa yksiosaisen karsintaottelun 2. sijoittuneen kotikentällä. Voittaja eteni kaksiosaiseen nousukarsintaan Veikkausliigan sijalle 11 sijoittuneen kanssa. Alemman jatkosarjan kolme viimeistä putosivat suoraan Kakkoseen.
Tilastot.
Maalipörssi.
15 maalia
12 maalia
11 maalia
10 maalia
9 maalia
8 maalia
7 maalia
6 maalia
Viisi maalia
Neljä maalia
Kuukauden pelaajat.
Paras pelaaja.
Jalkapallon Pelaajayhdistys valitsi vuoden 2022 Ykkösen parhaan pelaajan pelaajien oman äänestyksen perusteella: