tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lähimmäinen (televisio-ohjelma)

Lähimmäinen oli Yle TV2:n tuottama, vuodesta 1966 ainakin vuoteen 1971 esitetty mielenterveysaiheinen keskusteluohjelma. Kolmen miehen muodostaman vakiopaneelin keskustelijoita olivat aluksi psykiatri Martti Paloheimo, pastori Matti Hakkarainen ja kirvesmies Matti Keinänen, sanavalmis savolainen joka jakoi katsojien mielipiteitä. Syksyllä 1968 Paloheimon tilalle tuli psykiatri Klaus W. Karlsson. Ohjelman ohjaajana toimi Matti Mannila ja toimittajana pastori Hakkarainen.
Ensimmäinen "Lähimmäinen" lähetettiin 25. elokuuta 1966 aiheena ”Miksi suomalainen jännittää”. Aluksi kahdesti, myöhemmin kerran kuukaudessa esitetyn ohjelman aiheet poimittiin ainakin alkuun TV2:n näkyvyysalueen katsojien lähettämien kirjeistä, joita myös siteerattiin jaksojen alussa.
Vuoden 1969 alussa "Lähimmäinen" siirrettiin vain Etelä-Suomen kattavasta kakkosverkosta koko Suomessa näkyneen television ykkösverkon maanantai-illan ohjelmistoon yhdessä muiden kakkosverkon suosikkisarjojen kuten "Heikki ja Kaija" ja "Kiurunkulma" kanssa.
Sandra Rojas

Sandra Rojas Gutiérrez (s. 20. lokakuuta 1973) on meksikolainen ratameloja.
Rojas edusti Meksikoa Atlantan kesäolympialaisissa 1996, joissa hän karsiutui Renata Hernándezin kanssa 500 metrin kajakkikaksikossa välierissä. 500 metrin kajakkinelosessa Meksiko karsiutui välierissä. Joukkueeseen kuuluivat Rojasin ja Hernándezin lisäksi Érika Durón ja Itzel Reza.
Pan-Amerikan kisoissa Rojas saavutti yhden pronssimitalin Mar del Platassa 1995. Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa hän voitti kolme hopeamitalia Poncessa 1993.
Świecien piirikunta

Świecien piirikunta () on Puolan piirikunta Kujavia-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 98 952. Piirikunta jakautuu yhteentoista maalaiskuntaan, jotka ovat Bukowiec, Dragacz, Drzycim, Jeżewo, Lniano, Nowe (sisältää Nowen kaupungin), Osie, Pruszcz, Świecie (sisältää hallintokeskus Świecien kaupungin), Świekatowo sekä Warlubie.
Świecien piirikunnan pinta-alasta arviolta 35,5 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Świecien piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,9 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Świecien piirikunnassa oli 98 952 asukasta, joista 50,7 prosenttia naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 99 855 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 90 854 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 19,1 prosenttia, työikäisten 61,1 prosenttia ja eläkeikäisten 19,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,7 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 978 lasta.
Reuven Feuerstein

Reuven Feuerstein (21. elokuuta 1921 Botoșani, Romania – 29. huhtikuuta 2014 Jerusalem, Israel) oli romanialainen kognitiotieteen professori, joka oli Feuerstein-instituutin perustaja ja toimi instituutin puheenjohtajana vuoteen 2014 saakka.
Elämä ja ura.
Feuerstein syntyi Romaniassa vuonna 1921. Hän oli yksi yhdeksästä perheen sisaruksesta. Feuersteinin tieteenala oli kognitiotiede. Feuerstein vahvisti ajatuksen, jonka mukaan kaikki lapset voivat oppia oppimaan. 
Feuerstein oli kansainvälisesti tunnettu. Hän osoitti, että älykkyys ei ole kiinteä, mutta sitä voidaan muokata jäsennellyllä sovittelulla.
Renata Hernández

Renata Hernández (s. 2. marraskuuta 1974) on meksikolainen ratameloja.
Hernández edusti Meksikoa Atlantan kesäolympialaisissa 1996, joissa hän karsiutui Sandra Rojasin kanssa 500 metrin kajakkikaksikossa välierissä. 500 metrin kajakkinelosessa Meksiko karsiutui välierissä. Joukkueeseen kuuluivat Hernándezin ja Rojasin lisäksi Érika Durón ja Itzel Reza.
Pan-Amerikan kisoissa Hernández saavutti yhden pronssimitalin Mar del Platassa 1995. Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa hän voitti kolme hopeamitalia Méxicossa 1990 ja viisi hopeamitalia Poncessa 1993.
Knut Gustaf Åkesson

Knut Gustaf Åkesson (13. tammikuuta 1845 Vaasa – 22. kesäkuuta 1924 Vaasa) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 
Åkessonin vanhemmat olivat hovioikeuden asessori Erik Gustaf Åkesson ja Wilhelmina Katarina Hammarström ja puoliso vuodesta 1874 Naema Estlander. Åkesson tuli ylioppilaaksi 1863 ja suoritti tuomarintutkinnon 1867. Varatuomarin arvon hän sai 1870. Hän työskenteli Vaasan hovioikeudessa, jonka oikeusneuvos hänestä tuli 1898. Åkesson oli virastaan erotettuna 1902–1906, mutta palasi hoitamaan sitä vuoteen 1908 asti. Valtiopäivillä hän edusti porvarissäädyssä Vaasan kaupunkia 1894, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli myös Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen eri aikoina vuodesta 1875 ja toimi valtuuston sihteerinä 1875–1881.
Tiziano Annoni

Tiziano Annoni (s. 20. elokuuta 1955 Cremona) on italialainen ratameloja.
Annoni edusti Italiaa Montrealin kesäolympialaisissa 1976, joissa hän kilpaili 500 metrin ja 1 000 metrin kanadalaiskaksikoissa parinaan Ilario Passerini. 500 metrissä pari karsiutui alkuerissä ja 1 000 metrissä välierissä. Välimeren kilpailuissa Annoni saavutti yhden pronssimitalin Splitissä 1979.
Annoni on pituudeltaan 169-senttimetrinen ja painaa 70 kilogrammaa.
Ilario Passerini

Ilario Passerini (s. 14. tammikuuta 1952 Riva del Garda) on italialainen ratameloja.
Passerini edusti Italiaa Montrealin kesäolympialaisissa 1976, joissa hän kilpaili 500 metrin ja 1 000 metrin kanadalaiskaksikoissa parinaan Tiziano Annoni. 500 metrissä pari karsiutui alkuerissä ja 1 000 metrissä välierissä. Välimeren kilpailuissa Passerini saavutti yhden pronssimitalin Splitissä 1979.
Passerini on pituudeltaan 174-senttimetrinen ja painaa 75 kilogrammaa.
Anna Lilja

Anna Vilhelmina Lilja (9. maaliskuuta 1876 Tampere – 6. heinäkuuta 1951 Tampere) oli tamperelaisen naisliikunnan ja -urheilun uranuurtaja. Vuonna 1909 hän perusti Tampereelle naisten voimistelukodin (nyk. Varalan urheiluopisto) yhdessä Anna Schreckin kanssa.
Lilja ja Schreck olivat ammatiltaan opettajia, ja heidän varsinainen työpaikkansa oli Aleksanterin kansakoulu. Kesäkaudet he asuivat Varalan opistossa ja emännöivät ja isännöivät sitä yhdessä. Liljan tehtäviin ”Varalan emäntänä” kuului esimerkiksi varainhankinta ja toiminnan kehittäminen. Schreck oli puolestaan ”Varalan isäntä”, joka hoiti muun muassa kirjanpidon.
Anna Lilja oli suorittanut Jyväskylän seminaarin, mutta hän ei ollut saanut liikunta-alan koulutusta. Hänellä oli kuitenkin vahva näkemys siitä, että liikunta oli tärkeää virkistyksen, terveydenhuollon, kulttuurin ja nuorison siveellisen kasvatuksen kannalta. Hänen ajatuksenaan oli, että koko kansa – myös tehdastyöläiset – pitäisi tutustuttaa voimisteluun. Varalan voimisteluhallin seinälle merkittiin ohjenuoraksi teksti ”Vaikka näytämmekin leikkivän, isänmaan hyväksi sen teemme”.
Lilja uurasti Varalan parissa vuosikymmenien ajan, vielä eläkkeelle jäätyäänkin. Hän otti aikoinaan osaa myös Tampereen kunnalliselämään: Lilja toimi kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1922–1924, minkä lisäksi hän oli mukana useissa lauta- ja toimikunnissa.
Tampereen kaupunki on huomioinut Liljan elämäntyön nimeämällä Varalan urheiluopiston luona sijaitsevan kadun "Anna Liljan kaduksi". Nimi on ollut asemakaavassa vuodesta 1978 alkaen.
Pernilla Burholm

Maria Pernilla Burholm (s. 16. helmikuuta 1974 Härnösand, Ruotsi) on ruotsalainen urallaan puolustajana pelannut jääkiekkoilija. Hän pelasi Ruotsin naisten jääkiekkomaajoukkueessa olympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa 2006 Torinossa. MM-kilpailuissa hän edusti maajoukkuettaan Suomessa 1992, Yhdysvalloissa 1994 Kanadassa 1997, Suomessa 1999 ja oli joukkueen varakapteeni, Kanadassa 2000 sekä Yhdysvalloissa 2001 ollen joukkueen varakapteeni. EM-kilpailuissa Burholm edusti Ruotsia Tšekkoslovakiassa 1991, Tanskassa 1993, Latviassa 1995 sekä Venäjällä 1996. Seuratasolla hän edusti urallaan MB Hockeyta Ruotsin naisten korkeimmalla jääkiekkosarjatasolla sekä Findlayn yliopistoa.
Viherselkäkirjoahven

Viherselkäkirjoahven ("Aequidens viridis") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan 16,5 senttimetrin mittaiseksi. Lajia tavataan Guaporé- ja Amazon-jokien valuma-alueilta Boliviasta ja Brasiliasta. Viherselkäkirjoahventa kalastetaan ruoaksi.
Addiction Pinball

Addiction Pinball (nimellä "Worms Pinball" PlayStationilla) on Team 17:n kehittämä ja julkaisema flipperipeli, joka on julkaistu Windowsille vuonna ja PlayStationille vuonna 2000.
Pelin mukana tuli kenttä, jossa oli "Worms"-aiheinen teema. Vuonna 2011 peli julkaistiin uudelleen Windowsille "Worms Pinball" -nimellä.
Hurrikaani Iota

Hurrikaani Iota oli trooppinen hirmumyrsky, joka kehittyi Atlantin valtamerellä ja saapui Keski-Amerikkaan marraskuun puolivälissä 2020. Iota oli vuoden 2020 Atlantin hurrikaanikauden kolmaskymmenesensimmäinen nimetty myrsky, kolmastoista hurrikaani ja ensimmäinen korkeimman eli 5. luokan hurrikaani Saffirin–Simpsonin hurrikaaniasteikolla. 
Iotan lähestyessä väestöä evakuoitiin Hondurasissa, Guatemalassa ja Nicaraguassa. Samat alueet kärsivät marraskuun alussa hurrikaani Etan tuhoista. Koronapandemia aiheutti lisähaasteita evakuointiin.
Iota kulki Kolumbialle kuuluvien San Andrésin ja Providencian saarten yli aiheuttaen laajoja tuhoja ennen kuin se rantautui Nicaraguaan 16. marraskuuta. Rantautumispaikka on vain parikymmentä kilometriä etelään paikasta, johon hurrikaani Eta rantautui pari viikkoa aiemmin.
Anton Popov

Anton Petkov Popov (1853 Kazanlăk – 1927 Kazanlăk) oli bulgarialainen näyttelijä. Popov näytteli useissa teatterinäytelmissä useissa eri rooleissa, muun muassa Žilbertinä Victor Hugon käsikirjoittamassa näytelmässä "Marie Tudor". Hänen veljensä Stefan oli myös näyttelijä.
Amanda Spratt

Amanda Spratt (s. 17. syyskuuta 1987 Penrith, Uusi-Etelä-Wales) on australialainen maantiepyöräilyn MM-mitalisti. Hän on kilpaillut vuodesta 2023 lähtien Trek-Segafredo / Lidl-Trek-joukkueessa. Vuosina 2012–2022 hän edusti australialaistallia, jonka pääsponsoreina olivat tuona aikana Orica, Mitchelton ja BikeExchange.
Spratt saavutti maantieajon MM-hopeaa 2018 Innsbruckissa kolme minuuttia 42 sekuntia Anna van der Breggenille hävinneenä. Seuraavana vuonna hän saavutti MM-pronssia Yorkshiressa. Hän voitti vuonna 2018 UCI Women's World Tour -kilpailu Emakumeen Euskal Biran 48 sekunnin erolla Annemiek van Vleuteniin. Hän voitti sekaviestin maailmanmestaruuden Kigalissa 2025.
Saavutuksia.
Maantiepyöräily.
Lähteet: Olympedia, Pro Cycling Stats, Cycling Archives, The-Sports.org
MM-kilpailut, junioreiden aika-ajossa pronssia
Alle 23-v. aika-ajon Australian-mestaruus
Tour de Feminin-O cenu Českého Švýcarska, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Maantieajon Australian-mestaruus
Trofeo Alfredo Binda, neljäs
MM-kilpailut, joukkueaika-ajossa pronssia
MM-kilpailut, joukkueaika-ajossa hopeaa
Giro del Trentino Alto Adige-Südtirol, voitto
Maantieajon Australian-mestaruus
Cadel Evans Great Ocean Road Race, voitto
Womens Tour, kokonaiskilpailussa viides
Thüringen Rundfahrt der Frauen, kokonaiskilpailussa toinen, 6. etapin voitto
Olympialaiset, maantieajossa 15:s
Tour Down Under, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Emakumeen Euskal Bira, 2. etapin voitto
Giro Rosa, kokonaiskilpailussa viides, 10. etapilla toinen
La Course by Le Tour de France, kuudes
Tour Down Under, kokonais- ja mäkikirikilpailun ja 3. etapin voitto
Trofeo Alfredo Binda, neljäs
Amstel Gold Race, kolmas
La Flèche Wallonne, viides
Liège–Bastogne–Liège, toinen
Emakumeen Euskal Bira, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
Cham-Hagendorn, voitto
Giro Rosa, kokonaiskilpailussa kolmas, mäkikirikilpailun voitto, 6. etapin voitto, 9. etapilla kolmas
GP de Plouay, viides
Holland Ladies Tour, kokonaiskilpailussa kuudes
MM-kilpailut, maantieajossa hopeaa
Tour Down Under, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Cadel Evans Great Ocean Road Race, kolmas
Trofeo Alfredo Binda, toinen
Emakumeen Euskal Bira, kokonaiskilpailussa toinen, 2. etapin voitto
Giro Rosa, kokonaiskilpailussa kolmas, mäkikirikilpailussa toinen
MM-kilpailut, maantieajossa pronssia, aika-ajossa 11:s
Maantieajon Australian-mestaruus
Women's Tour Down Under, kokonaiskilpailussa kolmas, 2. etapin voitto
Cadel Evans Great Ocean Road Race, kolmas
Amstel Gold Race, neljäs
Tour Down Under, kokonaiskilpailussa toinen, mäkikirikilpailun voitto
Cadel Evans Great Ocean Road Race, toinen
Setmana Ciclista-Volta Comunitat Valenciana, kokonaiskilpailussa kolmas
Tour de France Femmes, kokonaiskilpailussa kymmenes
Tour Down Under, kokonaiskilpailussa neljäs
Itzulia Women, kokonaiskilpailussa kuudes
Vuelta a Burgos, kokonaiskilpailussa neljäs
MM-kilpailut, sekaviestissä kultaa
Ratapyöräily.
Lähteet: Cycling Archives, The-Sports.org
Nuorten MM-kilpailut, pisteajossa kultaa
Oseanian kisat, takaa-ajossa pronssia
Joukkuetakaa-ajon Australian-mestaruus
Torpedo (kalasuku)

Torpedo on sähkörauskujen heimoon kuuluva kalasuku.
"Torpedo"-suvun sähkörauskut voivat tuottaa tyypillisesti 20–50 voltin jännitteen elektrosyyteillään, jotka ovat erikoistuneita lihassoluja. Kalalla on noin 700 elektrosyyttiä, jotka ovat järjestäytyneet 45 pötköksi, ikään kuin rinnakkain kytketyksi paristoksi. Jännite purkeutuu kalan selkäpuolelta, ja se on aiheuttanut vakavia vammoja kaloja käsitelleille kalastajille. Suurikokoinen sysisähkörausku voi tuottaa 220 volttia.
Lapin Veikot

Lapin Veikot ry on vuonna 1928 perustettu sodankyläläinen urheiluseura. Seuran nykyiset jaostot ovat hiihto, paini, salibandy, suunnistus, uinti ja yleisurheilu. Lapin Veikoilla on ollut aiemmin toimintaa myös pitkäpallossa, pesäpallossa, jalkapallossa, koripallossa, jääpallossa, lentopallossa, nyrkkeilyssä, voimistelussa mäenlaskussa ja kuntourheilussa.
Seuran toiminta perustuu urheilujaostojen itsenäiseen toimintaan.
Pesäpallo.
Vuonna 1947 Lapin Veikot alkoivat panostamaan pesäpallon pelaamiseen, ja vuoteen 1950 mennessä olivat nousseet Suomensarjaan. Veikot pelasivat Suomensarjassa kaudet 1950-56 saavuttaen toisen sijan kausina 1951 ja 1955. Tuona aikana pesäpallojaoston johtajana toimi Viljo Hinkkanen. Pesäpallo hiipui Sodankylässä 1960 -luvulla, mutta 1987 jaosto herätettiin takaisin henkiin, mutta tällä kertaa jaosto keskittyi pesäpallon harjoitteluun ja kilpailutoiminta oli lähinnä ystävyysotteluita. Jaoston puheenjohtajaksi valittiin Ensio Korkeaniemi.
Coupang

Coupang () on suuri eteläkorealainen verkkokauppayhtiö, jonka päämaja sijaitsee maan pääkaupungissa Soulissa. Yrityksen perusti Bom Kim vuonna 2010.
Etelä-Korean arvioitiin keväällä 2020 sijoittuvan verkkokaupan rahallisella arvolla mitattuna maailman kymmenen suurimman markkina-alueen joukkoon sijalle 7. Verkkokauppaa arvioitiin tehtävän Etelä-Koreassa 37 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla vuodessa, mikä olisi noin 9,8 prosenttia vähittäiskaupasta. Etelä-Koreaa suurempia markkina-alueita olivat tämän arvion mukaan Kiina, Yhdysvallat, Britannia, Japani, Saksa ja Ranska.
Voimakkaasti kasvanut Coupang nousi vuonna 2020 kotimaansa suurimmaksi verkkokauppayritykseksi. Yhtiön kertoman mukaan sen mobiilisovellus on käytössä noin puolella eteläkorealaisista. Kesäkuussa 2020 Coupang toimitti päivittäin noin 3,3 miljoonaa lähetystä asiakkailleen. Yrityksen eräänä vahvuutena pidetään ”raketinnopeaa toimitusta” (”Rocket Wow”) eli toimitusta seuraavan yön aikana aamuseitsemään mennessä tai saman päivän kuluessa, mikä on nopeampaa kuin Amazonin tarjoama 24 tunnin toimitusaika tilauksesta. Coupangin toimituksista 99,3 prosenttia saapui perille 24 tunnin sisällä (2019). Nopea toimitus on mahdollinen, sillä 70 prosenttia eteläkorealaisista asuu yhtiön kertoman mukaan alle 10 minuutin ajomatkan päässä jostain yhtiön 200 jakelukeskuksesta. Toisaalta verkkokauppojen nopean toimitusajan on todettu olevan hyvin kuormittavaa 12-tuntisia työvuoroja tekeville jakelutyöntekijöille.
Coupangin markkina-arvoksi arvioitiin noin 9 miljardia Yhdysvaltain dollaria (2019). Verkkokauppayhtiön kasvua ovat 3,4 miljardin dollarin sijoituksillaan tukeneet japanilainen SoftBank (2016: 1 mrd. USD; 2018: 2 mrd. USD) sekä yhdysvaltalaiset Sequoia Capital ja BlackRock (2016: yhteensä 0,4 mrd. USD). Uutta, mahdollisesti julkista osakeantia on kaavailtu vuodelle 2021. Yhtiön päämarkkina-alueen Etelä-Korean ohella toimipisteitä on myös Kiinassa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 2020 Coupang osti taloudellisiin vaikeuksiin ajautuneen singaporelaisen videojakeluyhtiö Hooqin, joka oli toiminut Singaporen ohella Filippiineillä, Thaimaassa, Indonesiassa ja Intiassa.
Coupangin kirjanpidollinen liikevaihto oli vuonna 2019 yhteensä 7 150 miljardia Etelä-Korean wonia (eli noin 5,4 miljardia euroa), josta syntyi tappiota 720,5 miljardia wonia (noin 0,5 milj. euroa). Suuret investoinnit jakelukeskuksiin vaikuttivat liiketulosta laskevasti. Yhtiö teki digitaalista kauppaa ("gross merchandise volume", GMV) samana vuonna yhteensä 17 800 miljardin wonin arvosta. Kesällä 2020 yhtiö kertoi liiketuloksensa nousseen ensimmäistä kertaa voitolliseksi. Vuonna 2020 verkkokauppakonsernin palveluksessa olevien työntekijöiden määrä nousi yli 37 000:een. Samalla Coupang on noussut Etelä-Korean yrityssektorin suurimpien työllistäjien joukkoon. Sen edellä ovat vain Samsung Electronics, Hyundai Motor ja LG Electronics.
Coupangin suuria kilpailijoita sen kotimarkkinoilla ovat liikevaihdoltaan hieman suurempi eteläkorealainen hakukone- ja verkkokauppayhtiö Naver ja Etelä-Korean markkinaosuudellaan hieman pienempi yhdysvaltalainen Ebay.
Rakuten

Rakuten (, Rakuten Kabushiki-gaisha) on suuri japanilainen pörssiyhtiö, joka toimii erityisesti verkkokauppana ja matkapuhelinoperaattorina. Yhtiön päämaja sijaitsee Tokiossa. Yrityksen perusti Hiroshi Mikitani vuonna 1997. Yhtiön osake noteerataan Tokion pörssissä (Japanin pörssi).
Vuonna 2019 yrityksen henkilökuntaan kuului maailmanlaajuisesti noin 20 000 ihmistä.
Japanin arvioitiin keväällä 2020 olevan rahallisella arvolla mitattuna maailman neljänneksi suurin verkkokaupan markkina-alue. Verkkokauppaa tehtiin Japanissa 79 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla vuodessa, mikä vastasi noin 5,4 prosentin osuutta vähittäiskaupasta. Japania suurempia markkina-alueita olivat tämän arvion mukaan Kiina, Yhdysvallat ja Britannia.
Rakutenin liikevaihto oli vuonna 2019 noin 1 264 miljardia Japanin jeniä eli noin 10,2 miljardia euroa. Yhtiön digitaalinen kauppavaihto (GMV, Gross Merchandise Volume) oli huomattavasti kirjanpidollista liikevaihtoa suurempi, eli yhteensä 19 000 miljardia Japanin jeniä (JPY) eli noin 153 miljardia euroa (2019). 
Liiketoiminta.
Yrityksen liiketoimintaa ja tytäryhtiöitä ovat muun muassa:
Ian Shapiro

Ian Shapiro (s. 28. syyskuuta 1956 Johannesburg) on eteläafrikkalainen politiikan tutkimuksen Sterling-professori Yalen yliopistossa. Hän on toiminut Yalen yliopiston MacMillan Centerin johtajana 2004–2019. Shapiron näkemyksen mukaan yhdysvaltalaisen yhteiskunnan jakaantuminen johtuu heikoista poliittista puolueista. Shapiro ja hänen kollegansa Frances McCall Rosenbluth ovat esittäneet, että poliittista valtaa ei olisi pitänyt luovuttaa ruohonjuuritasolle, sillä se on johtanut luottamuksen heikentymiseen poliitikkoja, puolueita ja demokraattisia instituutioita kohtaan.
Frances Willard

Frances Elizabeth Willard (28. syyskuuta 1839 Churchville, New York, Yhdysvallat – 17. syyskuuta 1898 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen yhteiskunnallinen uudistaja. Hän toimi ensin opettajana ja oli keskeinen toimija yhdysvaltalaisessa raittiusliikkeessä.
Willard valmistui 1859 Illinoisin Evanston College for Ladies -koulusta. Hän aloitti opettajana ja oli vuodesta 1873 professorina Northwestern-yliopistossa, johon Evanstonin college liitettiin. Hän oli vuodesta 1874 kuolemaansa saakka suuren yhdysvaltalaisen raittiusjärjestön National Woman's Christian Temperance Unionin (WCTU) sihteeri (toiminnanjohtaja) ja vuodesta 1879 sen puheenjohtaja ja vuodesta 1887 saman nimisen maailmanlaajuisen järjestön Woman's Christian Temperance Union (WCTU, Valkonauhaliike) puheenjohtaja. Vuonna 1884 hänestä tuli kieltolakipuolueen toimeenpanevan komitean jäsen, 1891 puheenjohtaja National Council of Women of the United Statesiin, joka edusti melkein kaikkia yhdysvaltalaisia naisjärjestöjä. Naisten äänioikeuden puolesta hän alkoi puhua 1877. Hän julkaisi kahta suurta aikakauslehteä ja kirjoitti omaelämäkerrallisia ja yhteiskunnallisia artikkeleita.
Koronaviruspandemia Tšekissä

Koronaviruspandemia Tšekissä on osa vuonna 2019 alkanutta maailmanlaajuista koronaviruspandemiaa. Tšekki selvisi melko vähällä kevään 2020 aallosta, mutta syksyn tautiaalto ylikuormitti terveydenhuollon.
Kevään 2020 aalto.
Ensimmäiset kolme tapausta todettiin 1. maaliskuuta. Tšekki julisti koronaviruksen takia hätätilan 12. maaliskuuta. Ulkona sai liikkua ainoastaan välttämättömistä syistä.
Sairaalassa oli enimmillään noin 400 huhtikuun alussa. Tehohoidossa oli noin 100 1. toukokuuta mennessä maassa oli kuollut 257, joka oli alle kymmenesosa Ruotsin kuolleista. Enimmät rajoitukset purettiin toukokuussa. Lisää rajoituksia purettiin heinäkuun alussa. Tšekin pääkaupungissa Prahassa juhlittiin kesällä koronaviruksen selättämistä.
Syksyn 2020 aalto.
Koronavirustapaukset alkoivat nousta jo heinäkuussa. Toden teolla aalto jyrkkeni syyskuussa. 21. syyskuuta oli 200 tapausta 100 000 asukasta kohti. Tšekin terveysministeri Adam Vojtech erosi.
Lokakuussa sillä hetkellä sairaalahoidossa olleiden määrä kasvoi kuun alun 1 000:sta yli 8 100:aan ja saavutti ilmeisesti ainakin ajoittaisen huipun. Tehohoitopotilaiden määrä kasvoi samassa ajassa yli 300:sta noin 1 500:aan.
Lokakuun lopusta lähtien koronavirukseen kuoli 200 päivässä, mikä on kaksi kolmasosaa kaikista päivittäisistä normaaleista kuolemista. Kuolleisuus lisääntyi 40 %.
Uusien tartuntojen huippu oli 28. lokakuuta, jolloin koronaviruksen sai viikossa 1200 asukasta miljoonasta. 26. marraskuuta rajoitukset olivat vähentäneet tartuntamäärän kolmasosaan, 400/viikko/miljoona asukasta.
Anastasija Voinova

Anastasija Sergejevna Voinova (, s. 5. helmikuuta 1993 Tula) on venäläinen ratapyöräilyn olympiamitalisti sekä moninkertainen maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on pituudeltaan 162 cm.
Voinova saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 parinsa Darja Šmeljovan kanssa hopeaa joukkuesprintissä. Keirinissä hän sijoittui neljänneksi ja eräajossa kahdeksanneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sai Šmeljovan kanssa joukkuesprintin pronssia.
Voinova on saavuttanut MM-kilpailuissa 500 metrin aika-ajossa kultaa 2015 ja 2016, hopeaa 2021, pronssia 2014 ja 2017 sekä ollut viides 2013 ja 2020. Joukkuesprintissä hän sai kultaa 2016 ja 2017, hopeaa 2015, 2019 ja 2021 sekä pronssia 2018. Lisäksi hän on ollut neljäs 2014 ja 2020 sekä kuudes 2012 ja 2013. Eräajossa hän saavutti hopeaa 2020, sijoittui kuudenneksi 2015 ja 2019 sekä seitsemänneksi 2017. Keirinissä hän oli kahdeksas 2017. 
Ratapyöräilyn EM-kilpailuissa Voinova on saavuttanut joukkuesprintissä kultaa seitsemän kertaa peräkkäin 2014–2020 sekä lisäksi hopeaa 2012 ja pronssia 2021. Eräajossa hän sai kultaa 2014, 2019 ja 2020, hopeaa 2012, 2015, 2016 ja 2018 sekä oli viides 2017. 500 metrin aika-ajossa hän on saavuttanut kultaa 2014, 2015 ja 2019, hopeaa 2020 ja pronssia 2016. Keirinissä hän oli kuudes 2017 ja 2019. Euroopan kisoissa hän voitti kultaa eräajossa ja joukkuesprintissä 2019.
Voinova voitti nuorten maailmanmestaruuden joukkuesprintissä 2010 ja 2011 sekä eräajossa, 500 metrin aika-ajossa ja keirinissä 2011. Lisäksi hän saavutti MM-pronssia 500 metrin aika-ajossa 2010.
Voinova voitti nuorten Euroopan-mestaruuden joukkuesprintissä 2010, 2011 ja 2012, keirinissä 2011 ja 2012 sekä eräajossa 2011. 500 metrin aika-ajossa hän saavutti EM-kultaa 2011 ja 2012 sekä hopeaa 2010. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän sai joukkuesprintissä kultaa 2012, 2014 ja 2015, hopeaa 2013 ja pronssia 2010. Hän voitti ikäluokan Euroopan-mestaruuden 500 metrin aika-ajossa 2012, 2014 ja 2015, eräajossa 2013, 2014 ja 2015 sekä keirinissä 2012.
Voinova on voittanut maailmancupin osakilpailun 500 metrin aika-ajossa Guadalajarassa 2014, joukkuesprintissä Hongkongissa 2016, Los Angelesissa 2017, Saint-Quentin-en-Yvelinesissä ja Berliinissä 2018 sekä eräajossa Cambridgessa 2019.
Voinova on voittanut Venäjän-mestaruuden eräajossa 2013, 2018 ja 2019, joukkuesprintissä 2011, 2018 ja 2019 sekä 500 metrin aika-ajossa 2013.
Kiiltopensaat

Kiiltopensaat ("Aucuba") on Garryaceae-heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu 10–13 lajia.
Suvun lajeja kasvaa luonnossa Aasiassa. "Aucuba japonica" -lajia käytetään koristekasvina ja siitä on jalostettu koristekasvikäyttöön erilaisia lajikkeita.
Klaus W. Karlsson

Klaus Wilhelm Karlsson (2. huhtikuuta 1931 Helsinki – 1. maaliskuuta 1992 Espoo) oli suomalainen psykiatrian erikoislääkäri. Hän tuli tunnetuksi ympäri Suomen Apu-lehdessä pari vuosikymmentä jatkuneesta neuvontapalstastaan ja esiintymisestään 1970-luvun taitteessa Yle TV2 -kanavan mielenterveysaiheisen Lähimmäinen-ohjelman vakiokeskustelijana.
Karlsson kirjoitti ylioppilaaksi 1949, suoritti asevelvollisuuden ja aloitti sitten lääketieteen opinnot Helsingin yliopistossa. Hän valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1953, lääketieteen lisensiaatiksi 1957 ja psykiatrian erikoislääkäriksi 1965.
Karlsson viransijaisti 1950-luvun lopulla ruotsinkielisten kuntien kunnanlääkäreitä ja toimi 1960-luvun alussa ruotsalaisen Pohjanmaan piirimielisairaalan (Huutoniemen sairaala Vaasassa) osastonlääkärinä, huoltopiirin huoltolääkärinä 1962 ja sitten Hesperian sairaalan apulaislääkärinä 1963. Vuosina 1963–1967 Karlsson työskenteli Helsingin yliopistollisen keskussairaalan hermotautien ja psykiatrian klinikoiden apulaislääkärin virassa, sitten psykiatrian klinikan vs. apulaislääkärinä 1967–1968. Samalla hän toimi Työterveyslaitoksen poliklinikan hermolääkärinä 1964–1973. Espoon mielenterveystoimiston huoltolääkärinä 1973–1980 ja sitten yksityislääkärinä Mehiläisen ja Viherlaakson lääkärikeskuksissa.
Geoffroi de Villehardouin

Geoffroi de Villehardouin (noin 1150 Bar-sur-Aube, Burgundy, Ranska – noin 1213) oli ranskalainen kronikoitsija ja neljännen ristiretken johtajia. Hän oli kreivi Thibaut III:n alaisena Champagnen marsalkka, Peloponnesoksen ruhtinas. Hän toimi ristiretken aikana usein välittäjänä ristiretkeläisten keskinäisissä erimielisyyksissä. Hän sai arvonimen Champagnen marsalkka ja läänitykseksi Kreikassa Messinopolis-nimisen paikkakunnan, jossa hän tiettävästi kirjoitti Konstantinopolin valloituksesta kuvauksen "La Conquête de Constantinople". Se on julkaistu painettuna ensi kerran 1585.
Verna Kaunisto

Verna Kaunisto ( s. 1973 Tampere) on suomalainen viulisti, musiikkipedagogi, kulttuuritoimitsija ja tietokirjailija. 
Kaunisto opiskeli viulunsoittoa ensin Tampereen Konservatoriossa, mutta jatkoi opiskelemaan kahdeksantoistavuotiaana Pariisiin. Hänen opettajinaan ovat toimineet muun muassa Lontoon filharmonikoiden konserttimestari Howard Leyton-Brown (Max Rostalin ja Carl Fleischin koulukunta,) Pariisin oopperan supersolisti Maxime Tholance sekä Pariisin konservatorion musiikin professori Jacques Ghesthem.
Verna Kaunisto suoritti opintonsa Pariisissa parhain arvosanoin ja on toiminut useassa eurooppalaisessa orkesterissa viulistina. Kaunisto on kuitenkin keskittynyt työurallaan yhdistämään kulttuuritoimintaa ja musiikkikoulutusta sosiaaliseen kestävään kehitykseen ja olennaiseksi osaksi yhteiskuntaa. Näiden pyrkimysten puitteissa Kaunisto on toiminut mm. kotimaisen Tempo Sistema Finlandin toiminnanjohtajana ja ranskalaisen Passeurs d'Arts -yhdistysten pedagogisena johtajana. Toiminta on saanut vaikutteita muun muassa Gustavo Dudamelin kohtaamisista. Lisäksi Kaunisto on toiminut eurooppalaisen El Sistema Euroopan jäsenenä. Hänen koulutusmenetelmänsä nostettiin vuonna 2019 Pariisissa parhaiden uusien musiikkiopetusmenetelmien palkittujen kaartiin (Chambre syndicale des Editeurs de Musique de France, Prix de l´enseignement musical http://www.cemf.fr/lpem/les-nommes-edition-2019/ ). 
Tällä hetkellä Verna Kaunisto toimii Les Jeunes Archets Vivaldin pedagogisena johtajana. (Perreux sur Marne ja Pariisi)
Kaunisto on Ranskan jousisoitinopettayhdistyksen jäsen. 
Verna Kaunisto on kirjoittanut myös useita keittokirjoja, jotka on Suomessa julkaissut Gummerus Kustannus.
Verna Kaunisto on taiteilijoiden Pasi Kauniston ja Irmeli Kauniston tytär sekä kirjailija Milja Kauniston sisar.
Wilhelm Andreas Wexels

Wilhelm Andreas Wexels (19. maaliskuuta 1797 Kööpenhamina, Tanska – 14. toukokuuta 1866 Kristiania, Oslo, Norja) oli norjalainen luterilainen teologi ja virsirunoilija.
Wexelsin isä oli norjalainen, äiti tanskalainen. Hän aikoi ensin meriupseeriksi, mutta muutti mieltään ja alkoi opiskella teologiaa. Hän valmistui ylioppilaaksi ja muutti Norjaan 1814 jossa hän jatkoi opintojaan Kristianian yliopistossa ja valmistui teologian kandidaatiksi 1818. Vuodesta 1819 hän oli pappina Oslon Vår Frelser kirke – kirkossa, (Oslon Tuomiokirkko) kuolemaansa saakka. Vuosina 1849 1851 hän toimi Norjan ensimmäisenä käytännöllisen teologian, pastoraaliteologian professorina. 
Wexels oli oman aikansa merkittävimpiä sananjulistajia Norjassa. Hänen julistuksensa keskittyi hengelliseen uudistukseen ajan vallitsevasta rationalismista poiketen.1848 hänet valittiin ylivoimaisella äänten enemmistöllä Bergenin piispaksi mutta hän kieltäytyi pysyen uskollisena seurakunnalleen ja muille lukuisille kirkollisille tehtäville. Hän sai vaikutteita herrhutismista ja grundtvigilaisuudesta ja hän oli ensimmäisiä Grundtvigin ajatusten levittäjiä Norjassa.
Hän oli myös merkittävä virsirunoilija ja virsikirjojen julkaisija. Norjan kirkon virsikirjassa on neljä hänen kirjoittamaansa sekä kolme hänen kääntämäänsä virttä. Hän julkaisi kaksi virsikirjaa 1849 ja 1853 ja hänen oppi- ja hartauskirjoista on ilmestynyt lähes 20 painosta. Hänen virsikirjaehdotuksensa vuodelta 1849 ei kuitenkaan saanut kannatusta, ja Norjan kirkon uudeksi virsikirjaksi tuli Magnus B. Lagstadin virsikirja. 
Wexelsin virsiä suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja
Hengellisiä lauluja ja virsiä 
Siionin kannel
Senegalin luterilainen kirkko

Senegalin luterilainen kirkko on Afrikan Senegalissa toimiva luterilainen kirkko.
Senegalin luterilainen kirkko sai valtion hyväksynnän vuonna 1987. Sillä on 13 seurakuntaa ja 7 100 jäsentä. Suomen Lähetysseura tekee yhteistyötä Senegalin luterilaisen kirkon kanssa.
Anna Schreck

Sigrid Anna Karolina Schreck (10. lokakuuta 1864 Pälkäne – 21. helmikuuta 1955 Tampere) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja tyttökansakoulun johtaja, joka kuului naisten liikuntakasvatuksen uranuurtajiin. Hän aloitti jo nuorena voimistelun. Vuonna 1909 hän perusti Tampereelle naisten voimistelukodin (nyk. Varalan urheiluopisto) yhdessä opettaja Anna Liljan kanssa.
Schreck otti opettajanuransa ensi askeleet Hämeenlinnassa, mutta muutti myöhemmin Tampereelle. Hän työskenteli Aleksanterin kansakoulussa, jossa myös Anna Lilja oli opettajana. Kesäkaudet he asuivat perustamassaan Varalan opistossa ja johtivat yhdessä sen toimintaa. Schreck tunnettiin ”Varalan isäntänä”, joka huolehti esimerkiksi kirjanpidosta. Varalan lisäksi Schreck toimi aktiivisesti muun muassa Tuberkuloosin vastustamisyhdistyksessä ja Kansakoululaisten ravitsemisyhdistyksessä. "Aamulehti" kirjoitti hänestä vuonna 1924: ”Neiti Schreckin käytännöllisyys on aikaansaanut sen, että hän on kuin luotu hoitamaan seurojen ja yhdistysten raha-asioita.”
Schreck ja Lilja tekivät työtä Varalan parissa yli 40 vuoden ajan, vielä eläkeläisinäkin. Kumpikin heistä esiintyy Aimo Jäderholmin ohjaamassa dokumenttielokuvassa "Varala – naisten paratiisi", joka on kuvattu kesällä 1947. Dokumentissa todetaan, että Schreck ”seuraa korkeasta iästään huolimatta vilkkaasti niin opettajien kuin kurssilaistenkin toimintaa ja edistystä”.
Anna Schreck oli arkkitehti Georg Schreckin, sanakirjantekijä Inez Schreckin ja hovioikeudenneuvos Karl Hjalmar Schreckin sisar.
Kääpiötanssija

Kääpiötanssija ("Tyranneutes virescens") on tanssijoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Kääpiötanssija on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttava pääosin ulkonäöltä toisiaan. Kääpiötanssijan pää, selkä ja siivet sekä hyvin lyhyt pyrstö ovat väriltään oliivinvihreät. Koiraslinnulla on päälaellaan keltainen töyhtö, jonka se voi taittaa piiloon päätä vasten. Lajin kurkku ja rinta ovat harmahtavat ja vatsa on väriltään vaaleankellertävä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kääpiötanssijan levinneisyysalue ulottuu Venezuelan itäosista Brasilian koillisosiin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja liikkuu useimmiten yksittäin niiden keski- ja alakerroksissa. Kääpiötanssijan ravintoa ovat hyönteiset.
Alusta (anarkistiliitto)

Alusta on Suomessa toimiva anarkistiliitto, joka on perustettu 6.6.2015. Sen toiminta muistuttaa 1999 lakkautettua Suomen Anarkistiliittoa. Alustan tarkoituksena on houkutella lisää ihmisiä mukaan anarkistiseen toimintaan. Alustalla ei ole johtoa tai puheenjohtajaa, sillä se ei sovi liiton antiautoritääriseen aatemaailmaan.
Alustan jäseniä ovat Helsingissä toimiva A-ryhmä, Turussa toimiva Aura ja Pohjois-Karjalan Anarkistinen Karjala-Seura. Tampereen anarkistiliitto TAL kertoo kuuluvansa Alustaan facebook-sivuillansa. Perustamistiedotteessaan Alustan mukaan ryhmiä oli myös perusteilla Jyväskylään ja Lohjalle.
Alustan ja Suomen Anarkistisen Mustan Ristin raha-asioita hoitaa Suomen anarkistiliikkeen tuki ry -niminen yhdistys. Antti Rautiainen kertoo että Alustan on raha-asioissa toimittava osana kapitalistista järjestelmää, ettei kukaan ihminen joudu oikeudellisiin ongelmiin. Alustan perustamiskokous kesti pari päivää.
Alusta on suunnitellut kampanjoita fasismia ja rasismia vastaan. Se on myös ollut mukana järjestämässä Joukkovoima-mielenosoituksia.
Douglas Preston

Douglas Preston (s. 1956) on yhdysvaltalainen kirjailija. Omien teostensa lisäksi Preston on kirjoittanut paljon yhdessä Lincoln Childin kanssa, kuten "Pendergast"-sarjan kirjat, joiden jännitystä, seikkailua ja mysteerejä yhdistävien tarinoiden pääosassa on FBI-agentti Aloysius Pendergast.
Preston on kirjoittanut lisäksi tietokirjoja sekä arkeologia-aiheisia artikkeleita "The New Yorkeriin" ja "National Geographiciin".
Voinov

Voinov on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Moment Digital

Moment Digital Oy on suomalainen teknologian ja asiakaskohtaamisten asiantuntijaorganisaatio. Moment Digital Oy syntyi 1.8.2020, kun Oy Capnova Ltd sulautui samaan konserniin kuuluvan Moment Group Oy:n kanssa. 
Oy Capnova Ltd:n liiketoiminta ja sopimukset siirtyivät Moment Digitalille sulautumisen myötä, minkä lisäksi Capnovan henkilökunta jatkoi Moment Digitalin palveluksessa. 
Yrityksen pääkonttori sijaitsee Tampereella ja muut toimipisteet Iisalmessa, Pieksämäellä ja Fuengirolassa. Inspecta on myöntänyt Moment Digitalin laatujärjestelmälle ISO 9001:2015 -sertifikaatin ja tietoturvallisuusjärjestelmä täyttää ISO 27001:2013 standardin vaatimukset .
Moment Group Oy oli vuonna 2017 perustettu B2B-asiantuntijayritys. Yritys syntyi Midas Touch Oy:n ja Ina Finland Oy:n yhdistyttyä 1.2.2017. Yritys tuotti contact center -palveluja. Contact centerit sijaitsivat Iisalmessa, Pieksämäellä, Tampereella ja Fuengirolassa. Pääkonttori oli Tampereella ja myyntikonttori Espoossa. 
Moment Group työllisti noin 250 henkilöä. Inspecta myönsi 11.4.2017 Moment Group Oy:n Asiakaspalvelukeskustoiminnalle ISO 9001:2015 -laatusertifikaatin. Moment Groupin liikevaihto oli lähes 10 miljoonaa euroa. 
Vuonna 2020 Moment Group sulautui Oy Canova Ltd:n kanssa Moment Digital Oy -nimiseksi yritykseksi.
Moment Digital työllistää n. 200 henkilöä ja toiminta on ympärivuorokautista. Työkielinä ovat suomi, ruotsi, englanti, norja ja tanska.
Raymond Khoury

Raymond Khoury (s. 1960 Beirut, Libanon) on libanonilainen kirjailija, joka kirjoittaa englannin kielellä.
Elämä ja ura.
Libanonissa syntynyt Khoury vietti lapsuutensa Yhdysvalloissa mutta palasi Libanoniin opiskelemaan arkkitehtuuria. Hän teki työkseen lastenkirjakuvituksia. Muutettuaan Lontooseen hän opiskeli taloustiedettä ja työskenteli rahoitusalalla.
Khouryn esikoisromaani "Viimeinen temppeliherra" julkaistiin vuonna 2005. Eri aikatasoilla Lähi-idässä ja länsimaissa tapahtuvasta kirjasta tuli kansainvälinen bestseller. Romaanien lisäksi Khoury kirjoittaa elokuva- ja televisiokäsikirjoituksia BBC:lle ja Hollywoodiin.
Valkoisten muistomerkki (Viipuri)

Valkoisten muistomerkki eli Sankaripatsas tai Vapaudenpatsas oli Viipurissa sijainnut Suomen sisällissodan Viipurin taistelun muistoksi valkoisten joukkohaudalle pystytetty muistomerkki. Kuvanveistäjä Gunnar Finnen suunnittelema veistos paljastettiin vuonna 1921. Muistomerkki purettiin talvisodan seurauksena vuonna 1940. Samalle paikalle sijoitettiin muistolaatta vuonna 1993.
Historia.
Viipurin taistelussa 29. huhtikuuta 1918 valkoisten joukot ja jääkärit miehittivät Viipurin. Taistelussa kaatuneiden valkoisten joukkohauta sijoitettiin Viipurin tuomiokirkon eteläseinustalle. Sen sijaan saksalaiset sotilaat haudattiin Ristimäen hautausmaalle ja punakaartilaiset haudattiin ns. "koirien hautausmaalle" kaupungin ulkopuolelle.
Vuonna 1920 järjestetyn kilpailun parhaan muistomerkin suunnittelusta joukkohaudalle voittivat kuvanveistäjä Gunnar Finne ja arkkitehti Carolus Linberg ehdotuksellaan "Vala". Sankaripatsas paljastettiin Viipurin valtauksen vuosipäivänä 29. huhtikuuta 1921. Monumentti oli kuolleita sureva urheilullinen mieshahmo, jonka oikea käsi oli kohotettu valaan ja vasen polvi lepäsi graniittijalustalla. Muistomerkistä tuli sisällissodan päättymisen kannalta keskeinen paikka, mutta kuitenkaan viranomaiset eivät sallineet vastaavanlaisen muistomerkin pystyttämistä punakaartilaisten haudalle.
Valkoisten muistomerkki katosi tai hävitettiin talvisodan seurauksena, samoin kuin läheinen Mikael Agricolan muistomerkki ja Monrepos'n puistossa sijainnut Väinämöistä esittänyt veistos.
Toisen maailmansodan jälkeen Viipurista tuli osa Neuvostoliittoa. Vuonna 1961 paljastettiin suomalaisten punakaartilaisten muistomerkki Viipurin punakaartilaisten joukkohaudalle, ja Neuvostoliiton hajottua valkoisten yhteishaudan paikalle asetettiin muistolaatta vuonna 1993. Uudessa muistomerkissä on Viipurin vaakunan sotaa edeltävä versio taustallaan risti sekä yksinkertainen kirjoitus neljällä kielellä (suomi, venäjä, saksa ja ruotsi): "Viipuriin haudattujen vainajien muistoksi". Uuden muistomerkin on suunnitellut suomalainen arkkitehti Juha Lankinen.
Kristityn elämä ja palvelus – Työkirja

Kristityn elämä ja palvelus – Työkirja (engl. "Our Christian Life and Ministry—Meeting Workbook"; lyhyesti "Työkirja") on Jehovan todistajien kahden kuukauden välein ilmestyvä (vuoteen 2020 asti kuukausittain), sisäiseen tiedotukseen tarkoitettu julkaisu. Työkirjaa käsitellään seurakunnan viikkokokouksessa, joka pidettään jonain arkipäivän iltana, yleensä paikallisella valtakunnansalilla. Viikkokokousten ohjelma on painettu Työkirja-lehtiseen. Aineisto on käytettävissä "JW Library" -sovelluksella (saatavilla Windows, Apple ja Android -laitteille) sekä wol.jw.org -verkkosivulla.
Bangladeshin evankelisluterilainen kirkko

Bangladeshin evankelisluterilainen kirkko (ELCB) on Aasian Bangladeshissa toimiva luterilainen kirkko.
Historia.
Suomalainen Lähetysyhdistys Kylväjä aloitti lähetystyön Bangladeshissa vuonna 1976 ja järjestön työ keskittyi suurimmaksi osaksi Luoteis-Bangladeshiin oraon-heimon keskuuteen. Työn tuloksena syntyi 1980-luvulla luterilaisia seurakuntia, jotka järjestäytyivät Bangladeshin evankelisluterilaiseksi kirkoksi vuonna 2014.
Hallinto ja jäsenmäärä.
Kirkon työtä johtaa kahdesti vuodessa kokoontuva yleiskokous. Paikallisseurakuntien johdosta huolehtivat seurakuntakomiteat. Vuoden 2011 lopussa seurakuntia oli yhteensä 18, joitten lisäksi oli 13 kappeliseurakuntaa. Jäseniä oli vuonna 2012 noin tuhat. He kuuluvat Bangladeshin etnisiin vähemmistöihin ja suurin osa heistä kuuluu oraon-heimoon.
Sharman Joshi

Sharman Joshi (s. 28. huhtikuuta 1979 Nagpur) on intialainen näyttelijä. Hänen menestyselokuviinsa kuuluvat "Rang De Basanti" (2006), "3 Idiots" (2009) ja "Mission Mangal" (2019).
Etiopianseemiläiset kielet

Etiopianseemiläiset kielet ovat Etiopiassa ja Eritreassa puhuttujen seemiläisten kielten ryhmä. Niitä puhutaan myös Sudanissa sekä Yhdysvaltoihin, Eurooppaan, Israeliin ja arabimaihin muuttaneiden siirtolaisten keskuudessa.
Puhujamäärä.
Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan etiopianseemiläisiä kieliä puhui äidinkielenään 28,4 miljoonaa henkeä. Eritreassa äidinkielisiä puhujia oli vuoden 2006 tietojen mukaan 3,5 miljoonaa. Suurimmat kielet ovat amhara (yli 21 miljoonaa äidinkielistä puhujaa), tigrinja (yli 6 miljoonaa), tigre (1 miljoona) ja silt’e (800 000). Etiopianseemiläisten kielten joukossa on myös pieniä kieliä, joilla on vain muutamia tuhansia puhujia. Kielten määrä on tulkintatavasta riippuen noin 20, joista eräät kuten ge’ez ja gafat ovat kuolleita kieliä.
Historia.
Etiopianseemiläisten esivanhemmat muuttivat Afrikan sarven alueelle tuhansia vuosia sitten Arabian niemimaan eteläosasta. Muuttajiin sulautui kuušilaisia kieliä puhunutta alkuperäisväestöä, jonka vaikutus näkyy substraattina etiopianseemiläisten kielten fonologiassa, morfologiassa, syntaksissa ja sanastossa. Kuušilaisvaikutus voimistui myöhemmin etiopianseemiläisten muuttaessa pohjoisesta etelään ja kuušilaisten oromojen siirtyessä Etiopian keskiosaan.
Etiopianseemiläiset kielet on perinteisesti luettu arabian kielen sekä muinaisten ja nykyisten eteläarabialaisten kielten kanssa eteläseemiläiseen ryhmään. Nykyään niiden katsotaan muodostavan yhden länsiseemiläisten kielten ryhmistä keskiseemiläisten ja nykyeteläarabialaisten kielten rinnalla.
Luokittelu.
Kielten luokittelu perustuu Robert Hetzronin vuonna 1972 esittämään malliin, jota on myöhemmin täsmennetty. Sen mukaan ne jakautuvat pohjoiseen ja eteläiseen haaraan, joista jälkimmäisen sisäinen luokittelu on vielä epävarma. Pohjoisiin kieliin kuuluvat ge’ez, tigre ja tigrinja. Eteläetiopialaisista kielistä erottuvat poikkieteläetiopialaisten kielten kaksi alaryhmää: amhara ja argobba sekä harari ja itägurage. Niiden eteläpuolella puhutaan ulkoeteläetiopialaisia kieliä, jotka jaetaan useiksi eri alaryhmiksi. Aikaisemmin gurage-nimellä tunnettujen kielten katsotaan nykyään kuuluvan eri ryhmiin.
Etiopianseemiläisten kielten luokittelu Hetzronin mukaan:
Kirjakielet.
Vanhin tunnettu etiopianseemiläinen kirjakieli on ge’ez, jonka vanhimmat piirtokirjoitukset ovat 200-luvulta. Ge’ez jäi pois käytöstä puhekielenä 1000-luvun alussa, mutta se toimii yhä Etiopian ortodoksisen kirkon liturgisena kielenä. Kieltä varten luotiin etiopialainen kirjaimisto, joka palvelee edelleen useita etiopianseemiläisiä kieliä.
Amharan kirjallinen perinne sai alkunsa 1500-luvulla, tigrinjan 1800-luvulla ja tigren 1800-luvun lopussa. Hararia on kirjoitettu ainakin 1700-luvulta lähtien arabialaisella kirjaimistolla. Amhara on Etiopian virallinen kieli ja sitä puhutaan laajasti toisena tai kolmantena kielenä. Tigrinja on virallinen kieli Etiopian Tigrayn alueella sekä englannin ja arabian ohella Eritreassa. Hararilla on virallinen asema Hararin alueella. Etiopialaista kirjaimistoa on viime aikoina sovellettu myös useisiin guragekieliin, joilla ei ole virallista statusta.
Carl David af Wirsén

Carl David af Wirsén (9. joulukuuta 1842 Vallentuna, Ruotsi – 15. kesäkuuta 1912 Tukholma) oli ruotsalainen runoilija, kirjallisuuskriitikko, Ruotsin akatemian pysyvä sihteeri ja jäsen.
Carl David af Wirsén syntyi Bällstan kartanossa Vallentunassa Uplannissa. Hän valmistui ylioppilaaksi 1860 ja filosofian tohtoriksi Uppsalan yliopistossa 1866. Hän toimi kirjallisuuden historiann dosenttina ja estetiikan professorina sekä myöhemmin Upsalan Katedraalikoulun latinan ja ruotsin kielien lehtorina. Hän oli lahjakas, osasi puhua 14 eri kieltä.
Vuonna 1875 hän muutti Göteborgiin, kirjastonhoitajaksi, mutta palasi Tukholmaan viiden vuoden kuluttua. Vuonna 1879 hänet valittiin Ruotsin akatemiaan ja vuodesta 1884 alkaen hän toimi kuolemaansa saakka myös Ruotsin akatemian pysyvänä sihteerinä. Akatemisassa hänen tuolinsa oli tuoli kahdeksan. Vuodesta 1880 hän toimi kirjallisuuskriitikkona "Post- och Inrikes Tidningar" ja vuodesta 1886 "Vårt Land" -lehdissä.
Af Wirsénin tuotanto käsittää kirjallisuuskritiikkiä, muistiinpanoja ja runokokoelmia: "Dikter" (1876), "Nya dikter" (1880), "Vintergrönt" (1890), "Toner och sägner" (1893) ja "Visor, romanser och ballader" (1899). Wirsén oli romantikko, eikä hän arvostanut 1800-luvun lopun uusia virtauksia. August Strindberg, Ellen Key, Verner von Heidenstam ja monet muut kirjailijat joutuivat hänen arvostelemikseen, mutta hän sai puolestaan itsekin heiltä arvostelua.
Wirsén oli myös syvästi uskonnollinen, ja hänen runoissaan on vaikutteita platonismista. Hänen uskonnollisuutensa ilmenee hyvin hänen julkaisemissa teoksissaan. Vihkossa "Kristna högtids- och helgdagar. En samling sånger och psalmer" vuodelta 1889 ilmestyi hänen tunnetuin virtensä ”En vänlig grönskas rika dräkt”. Hän on myös kääntänyt joitain virsiä ruotsiksi.
Virsi ”En vänlig grönskas rika dräkt” on Ruotsissa keskeinen kesävirsi ja juhannuspäivän virsi. Se on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 201 ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielisessä virsikirjassa virsi 539.
Tuulen poika

Tuulen poika on kirjailija Joni Skiftesvikin kirjoittama novellikokoelma, joka ilmestyi syksyllä 1985 WSOY:n kustantamana. Kokoelma sisältää 12 novellia. Niminovellin lisäksi kirjan tunnetuin novelli on "Katsastus", joka on yksi niistä kolmesta novellista, joita Skiftesvik käytti alkuperäismateriaalina kirjoittaessaan käsikirjoitusta Matti Ijäksen ohjaamaan tunnettuun tv-elokuvaan "Katsastus". Skiftesvik palkittiin kirjasta Kalevi Jäntin palkinnolla. 
Tuulen poika on kirjoitettu rahtilaivamatkalla Etelä-Amerikkaan, Brasiliaan ja Argentiinaan. Siinä on kaksi sisällöltään rahtilaivamatkaan sijoittuvaa novellia, "Metku" ja "Nainen joka halusi nähdä albatrossin".
Eosinofiili

Eosinofiilit ovat immuunipuolustusjärjestelmän jyvässoluja eli granylosyyttejä. Eosinofiilien merkityksestä ei tiedetä vielä läheskään kaikkea, mutta tutkimuksissa on selvinnyt, että ne osallistuvat lähes kaikkiin elintoimintoihin. Eosinofiilit tuhoavat esimerkiksi viruksia, bakteereita ja loisia. Ne osallistuvat myös elimistön tulehdusvasteeseen etenkin allergisissa reaktioissa ja astmassa.
Eosinofiilien määrä lisääntyy kudoksissa ja veressä välittömissä allergioissa, loistaudeissa ja kroonisissa tulehduksissa. Myös sedatiivisten eli väsyttävän vaikutuksen omaavien lääkeiden, joidenkin antibioottien sekä psyllium-kuidun nauttiminen lisää eosinofiilien määrää. 
Eosinofiilien määrä on suurimmillaan illalla ja pienimmillään aamulla. Eosinofiilien määrä vähenee myös esimerkiksi fyysisen rasituksen, kognitiivisen stressin ja kortikosteroidien vaikutuksesta. Esimerkiksi alkoholimyrkytys tai liian suuri kortisolintuotanto laskevat eosinofiilien määrän epänormaalin pieneksi. 
Eosinofiilisten valkosolujen rakkulat eli granulat sisältävät mikrobeja tappavia, solukalvoja ja hermoja vaurioittavia entsyymejä. Kiteisen ytimen ulkopuolella on externum eli matrix, jossa muut spesifisen granulan komponentit sijaitsevat. Läpimitaltaan eosinofiilit ovat 12–15 mikrometriä ja niiden tuma on tyypillisesti kaksilohkoinen. Eosinofiilisiä granulosyyttejä on neljää eri tyyppiä, joista osa värjäytyy tietyillä kudosväreillä tunnusomaisen punertaviksi.
Abel François Villemain

Abel François Villemain (10. kesäkuuta 1790 Pariisi, Ranska – 8. toukokuuta 1870 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, professori ja ministeri. Hän toimi opettajantyönsä ohella kirjailijana ja sai Ranskan akatemian palkinnon 1812 teoksista "Éloge de Montaigne" 1812 ja "Éloge de Montesquieu" 1816. Hän oli vuodesta 1814 Sorbonnen yliopiston ranskalaisen kirjallisuuden professori, ja hänet valittiin 1821 akatemian jäseneksi.
Villemain sai 1819 nimityksen "maître de requêtes" -virkaan, mutta hänet erotettiin 1827, kun hän joutui Joseph de Villèlen ja ultrarojalistien vihan kohteeksi kirjoitettuaan Chateaubriandin ja Lacretellen kanssa sensuurin poistamiseksi anomuksen, jonka Ranskan akatemia luovutti Kaarle X:lle. Hän oli maineikas luennoitsija ja piti muun muassa 1827–1830 luentoja, jotka saman tien julkaistiin painettuina nimillä "Cours d’éloquence" (1827) "Cours de littérature française" (1828–1830).
Ludvig Filip myönsi Villemainille päärin arvon 1831. Hänet valittiin 1834 Ranskan akatemian pysyväksi sihteeriksi, ja hän oli tehtävässä kuolemaansa saakka. Hän oli opetusministeri lokakuusta 1840 tammikuuhun 1845. Ministerinä hän sai aikaan jesuiittojen karkotuksen.
Afrodisias

Afrodisias (, ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin paikkoihin: