tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kirin (yritys)

Kirin eli Kirin bīru (, ) on japanilainen virvoitusjuomavalmistaja ja panimo.
Se on Tokion pörssiin noteeratun "Kirin Holdings Companyn" tytäryhtiö, ja samaan konserniin kuuluu useita muitakin yhtiöitä. Kirin on myös osa Mitsubishi-yritysryhmittymää.
Kirin bīru perustettiin 1907, kun yhtiö otti vuonna 1885 perustetun Japan Brewery Companyn liiketoiminnan haltuunsa.
Yritykset Japanissa.
Kirin-konserniin kuuluvat muun muassa seuraavat yritykset japanissa:
Yritykset muualla.
Kirin-konserniin kuuluvat muun muassa seuraavat yritykset muualla maailmassa:
Kirin aikoo vetäytyä panimotoiminnastaan Myanmarissa maan sotilasvallankaappauksen ja ihmisoikeusjärjestöjen painostuksen vuoksi.
Shimojō

Shimojō () on kyläkunta Naganon prefektuurissa, Japanissa. Siellä asuu 3 545 asukasta, sen väestötiheys on 93 asukasta neliökilometrillä ja pinta-ala 38,12 neliökilometriä. Kyläkunnan väkiluku laski vuosina 2015-2020 1,6 prosentilla.
Väestönkehitys.
Lähde:
Kristillisdemokraattien Pohjois-Karjalan piiri

Kristillisdemokraattien Pohjois-Karjalan piiri on yksi Kristillisdemokraattien viidestätoista piirijärjestöstä. Piiri vastaa Kristillisdemokraattien järjestö-, tiedotus- ja vaalitoiminnasta Pohjois-Karjalan maakunnassa, Savo-Karjalan vaalipiirissä.
Ylintä päätösvaltaa Pohjois-Karjalan Kristillisdemokraateissa käyttää piirikokous. Piirin puheenjohtajana toimii Maija Silvennoinen.
Krisitllisdemokraattien piiri ry:n perustava kokous pidettiin vuonna 1971. Patentti- ja rekisterihallitukseen piiri on merkitty 3. helmikuuta 1972.
Paikallisosastot.
Kristillisdemokraattien Pohjois-Karjalan piirillä on 12 paikallisosastoa.
Kristillisdemokraattien Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun piiri

Kristillisdemokraattien Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun piiri on yksi Kristillisdemokraattien viidestätoista piirijärjestöstä. Piiri vastaa Kristillisdemokraattien järjestö-, tiedotus- ja vaalitoiminnasta Oulun vaalipiirissä.
Ylintä päätösvaltaa Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun Kristillisdemokraateissa käyttää piirikokous. Piirin puheenjohtajana toimii Leena Askeli.
Poliitikot.
Aluevaltuutetut.
Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialue
Kainuun hyvinvointialue
Paikallisosastot.
Kristillisdemokraattien Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun piirillä on 11 paikallisosastoa.
Thomas Dean

Thomas "Tom" Dean (s. 2. toukokuuta 2000) on brittiläinen uimari. Hän on voittanut vapaauinnissa kaksi olympiakultaa. Hän on voittanut viesteissä Euroopan-mestaruuksia.
Dean voitti nuorten Euroopan-mestaruuden 200 metrin sekauinnissa vuosina 2017 ja 2018. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa hän sai pitkän radan EM-kilpailuissa 2018 voittaessaan kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Glasgow'n lyhyen radan EM-kilpailuissa 2019 hän saavutti hopeaa 400 metrin vapaauinnissa. Budapestin pitkän radan EM-kilpailuissa 2021 hän sai kultaa sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, hopeaa 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä sekä pronssia 200 metrin vapaauinnissa.
Kesälle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän voitti kultaa 200 metrin vapaauinnissa maansa ennätyksellä 1.44,22, jolla hän voitti maanmiehensä Duncan Scottin 0,04 sekunnilla. Seuraavana päivänä Dean voitti kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä Euroopan-ennätyksellä 6.58,58. Hän ui avausosuuden aikaan 1.45,72. Hän saavutti Budapestin pitkän radan MM-kilpailuissa 2022 pronssia 200 metrin vapaauinnissa sekä 4 × 200 metrin vapaauinti- ja 4 × 100 metrin sekauintiviesteissä. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän saavutti kultaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä kaikkiaan kuusi hopeamitalia, joista kolme henkilökohtaisilla matkoilla. Pari viikkoa myöhemmin hän saavutti Rooman EM-kilpailuissa hopeaa sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja pronssia miesten 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä.
Dean saavutti Melbournen lyhyen radan MM-kilpailuissa 2022 pronssia 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.40,86. Fukuokan pitkän radan MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, hopeaa 200 metrin vapaauinnissa ajalla 1.44,32 ja pronssia 200 metrin sekauinnissa ajalla 1.56,07. Pariisin olympialaisissa 2024 hän voitti toistamiseen olympiakultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. 200 metrin sekauinnissa hän sijoittui viidenneksi. Singaporen MM-kilpailuissa 2025 hän ui alkuerissä Britannian 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa, joka loppukilpailussa voitti toisella kokoonpanolla kultaa.
Kristillisdemokraattien Keski-Pohjanmaan piiri

Kristillisdemokraattien Keski-Pohjanmaan piiri on yksi Kristillisdemokraattien viidestätoista piirijärjestöstä. Piiri vastaa Kristillisdemokraattien järjestö-, tiedotus- ja vaalitoiminnasta Keski-Pohjanmaan maakunnassa, Vaasan vaalipiirissä.
Ylintä päätösvaltaa Keski-Pohjanmaan Kristillisdemokraateissa käyttää piirikokous. Piirin puheenjohtajana toimii Hanna-Lea Ahlskog.
Historia.
Kristillisdemokraattien Keski-Pohjanmaan piiri on perustettu 2. huhtikuuta 1980. Puolueen puoluekokous on järjestetty piirijärjestön alueella kahdesti: Kokkolassa vuosina 1977 ja 2011.
Merkittäviä henkilöitä.
Aluevaltuutetut.
Keski-Pohjanmaan hyvinvointialue
Pohjanmaan hyvinvointialue
Paikallisosastot.
Kristillisdemokraattien Keski-Pohjanmaan piirillä on 8 paikallisosastoa.
Kristillisdemokraattien Pohjois-Savon piiri

Kristillisdemokraattien Pohjois-Savon piiri on yksi Kristillisdemokraattien viidestätoista piirijärjestöstä. Piiri vastaa Kristillisdemokraattien järjestö-, tiedotus- ja vaalitoiminnasta Pohjois-Savon maakunnassa, Savo-Karjalan vaalipiirissä.
Ylintä päätösvaltaa Pohjois-Savon Kristillisdemokraateissa käyttää piirikokous. Piirin puheenjohtajana toimii Teija Airaksinen.
Paikallisosastot.
Kristillisdemokraattien Pohjois-Savon piirillä on 10 paikallisosastoa.
Omaa luokkaansa

Omaa luokkaansa on Iiris Härmän ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2010.
Elokuva käsittelee lasten ja nuorten erityisopetusta ja siinä seurataan Espoon Nöykkiössä sijaitsevan Nöykkiön koulun arkea. Dokumentin päähenkilö on teatterityön opettajana työskentelevä Ulla, joka opettaa erilaisista oppimisvaikeuksista kärsiviä nuoria, jotka ovat vaarassa syrjäytyä.
Palkinnot.
Elokuva voitti vuonna 2010 Kirkon mediasäätiön lasten- ja nuorten elokuvien Katso minuun… -palkinnon.
Duncan Scott

 
Duncan Scott (s. 6. toukokuuta 1997) on brittiläinen uimari. Hän on voittanut vapaauintiviestissä kaksi olympiakultaa ja saavuttanut olympiahopeamitaleja viestien lisäksi vapaa- ja sekauinnin henkilökohtaisilla matkoilla. Maailmanmestaruuksia hän on voittanut viesteissä neljä sekä Euroopan-mestaruuksia viesteissä seitsemän ja henkilökohtaisilla matkoilla kaksi.
Scott saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hopeaa 4 × 200 metrin vapaauinnissa, jossa hän ui toisen osuuden, ja 4 × 100 metrin sekauinnissa, jossa hän ui neljännen osuuden. Kesälle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän voitti kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä Euroopan-ennätyksellä 6.58,58. Hän ui neljännen osuuden. Henkilökohtaisessa 200 metrin vapaauinnissa hän hävisi 0,04 sekunnilla maanmiehelleen Thomas Deanille oltuaan puolimatkassa tätä jäljessä 0,92 sekuntia ja saavutti hopeaa ajalla 1.44,26. Toisen henkilökohtaisen hopeamitalinsa Scott saavutti 200 metrin sekauinnissa, jossa hän hävisi Kiinan Wang Shunille 0,28 sekunnilla. Scott saavutti hopeaa myös 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jossa hän ui neljännen osuuden. Pariisin olympialaisissa 2024 hän voitti jälleen kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja sai hopeaa 200 metrin sekauinnissa.
Scott on voittanut maailmanmestaruuden 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä Kazanissa 2015, Budapestissa 2017, Fukuokassa 2023 ja Singaporessa 2025 sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestissä Gwangjussa 2019. Hän on saavuttanut MM-hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä 2017 ja 200 metrin sekauinnissa 2023 sekä pronssia 200 metrin vapaauinnissa 2019, sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä 2023 ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä 2024.
Scott on voittanut pitkän radan Euroopan-mestaruuden 200 metrin vapaauinnissa Glasgow'ssa 2018. Lisäksi hän on ollut voittamassa kuutta viestimestaruutta ja saanut neljä hopeamitalia. Lyhyen radan EM-kilpailuista hänellä on kaksi kulta-, kolme hopea- ja kaksi pronssimitalia. Kansainyhteisön kisoissa hän on voittanut kultaa 100 metrin vapaauinnissa Gold Coastissa 2018, 200 metrin vapaa- ja sekauinnissa Birminghamissa 2022 sekä saanut kaksi hopea- ja kahdeksan pronssimitalia.
Löyttyjärvi (Karkkila)

Löyttyjärvi on karu humusjärvi Karkkilan luoteisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 66 hehtaaria. Etäisyys Karkkilan keskustasta on viisitoista kilometriä luoteeseen. Löyttyjärven lounaisin osa sijaitsee Lohjan alueella.
Maantiede.
Löyttyjärven pituus on noin kilometrin. Saaria ei ole. Järvi rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Liesjärven kansallispuistoon, etelä- ja itärannalla on pientaloja. Valuma-alue on soista ja kallioista. Löyttyjärven syvin kohta sijaitsee altaan eteläosassa. Järveen virtaa vettä ympäröiviltä soilta, järven kaakkoisrannalta lähtee laskuoja Ruokjärveen, joka sijaitsee noin 700 metriä kaakkoon. Löyttyjärven itäpuolella sijaitsee Onkimaanjärvi.
Löyttyjärven ekologinen tila on erinomainen, suot ja asutus aiheuttavat jonkin verran kuormitusta. Järven tilavuus on 3 308 000 kuutiometriä.
Löyttyjärvi (23.086.1.005) kuuluu Ruokjärven valuma-alueeseen (23.086), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nuijajoen valuma-alue (23.08). Löyttyjärvi on Karjaanjoen vesistön luoteisia vakavesiä. Ruokjärven alueeseen kuuluu Löyttyjärven ohella Ruokjärvi, Takalammi, Ali-Takalammi ja Hepolammi.
Karkkilan Löyttyjärvi on laajin Suomen yhdeksästä Löyttyjärvestä. Sitä ei pidä sekoittaa Löyttyyn, joka sijaitsee Lohjalla noin yhdeksän kilometriä Löyttyjärveltä etelään.
Noè Ponti

 
Noè Ponti (s. 1. kesäkuuta 2001) on sveitsiläinen uimari. Hän on olympia-, MM- ja EM-mitalisti. 
Ponti saavutti vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa pronssia 100 metrin perhosuinnissa. Maansa ennätysajalla 50,74 hän hävisi 1,29 sekuntia maailmanennätyksen uineelle yhdysvaltalaiselle Caeleb Dresselille. Ponti ui Tokiossa myös 200 metrin perhosuinnissa Sveitsin-ennätyksen 1.55,05. Hän karsiutui lajin välierissä. Saman vuoden Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti 200 metrin perhosuinnissa hopeaa ajalla 1.49,81.
Budapestin MM-kilpailuissa 2022 Ponti oli 200 metrin perhosuinnissa neljäs ja 100 metrin perhosuinnissa kahdeksas. Saman vuoden Rooman EM-kilpailuissa hän saavutti 100 metrin perhosuinnissa hopeaa ajalla 50,87. Joulukuussa hän saavutti Melbournen lyhyen radan MM-kilpailuissa hopeaa 50 metrin perhosuinnissa ajalla 21,96 ja pronssia 200 metrin perhosuinnissa ajalla 1.49,42 sekä sijoittui 100 metrin perhosuinnissa neljänneksi. Fukuokan MM-kilpailuissa 2023 hän oli 100 metrin perhosuinnissa seitsemäs. Hän voitti samana vuonna Otopenissa lyhyen radan Euroopan-mestaruuden 50 metrin perhosuinnissa ajalla 21,79, 100 metrin perhosuinnissa Euroopan ennätyksellä 48,47 ja 200 metrin perhosuinnissa ajalla 1.49,71. Lisäksi hän sai hopeaa 100 metrin sekauinnissa. 
Ponti voitti 100 metrin perhosuinnin Euroopan-mestaruuden Belgradissa 2024 ajalla 51,09. Pariisin olympialaisissa 2024 hän oli 100 metrin perhosuinnissa neljäs ja 200 metrin perhosuinnissa viides. Saman vuoden Budapestin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän voitti kolme maailmanmestaruutta ja teki kolme maailmanennätystä. 50 metrin perhosuinnissa hän teki jo välierissä maailmanennätyksen 21,43, minkä paransi loppukilpailussa aikaan 21,32. 100 metrin perhosuinnin hän voitti maailmanennätysajalla 47,71 ja 100 metrin sekauinnin kisaennätyksellä 50,33. Singaporen pitkän radan MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti hopeaa 50 metrin perhosuinnissa Sveitsin ennätysajalla 22,51 ja 100 metrin perhosuinnissa ennätyksellään 49,83. 
Ponti voitti nuorten Euroopan-mestaruuden 50 metrin perhosuinnissa vuonna 2019. Hän saavutti Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2017 hopeaa 200 metrin sekauinnissa sekä pronssia 100 ja 200 metrin perhosuinnissa.
Jérémy Desplanches

Jérémy Desplanches (s. 7. elokuuta 1994) on sveitsiläinen uimari, joka on erikoistunut sekauintiin. Hän on saavuttanut olympia- ja maailmanmestaruusmitalin sekä voittanut Euroopan-mestaruuden.
Desplanches voitti 200 metrin sekauinnissa pitkän radan Euroopan-mestaruuden vuonna 2018 sekä saavutti samalla matkalla hopeaa MM-kilpailuissa 2019 ja EM-kilpailuissa 2021. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti 200 metrin sekauinnissa pronssia maansa ennätysajalla 1.56,17. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Kiinan Wang Shunille 1,17 sekuntia ja hopeaa saaneelle britti Duncan Scottille 0,89 sekuntia mutta voitti pronssitaistelussa Japanin Daiya Seton 0,05 sekunnilla.
Itä-Grönlannin virta

Itä-Grönlannin virta on kylmä, matalan suolapitoisuuden merivirta, joka ulottuu Framinsalmesta Kap Farveliin. Virtaus kulkee Grönlannin itärannikoa pitkin. Virtauksella on suuri merkitys, koska se yhdistää arktisen alueen vedet suoraan Pohjois-Atlanttiin ja se edistää merkittävästi merijään vientiä arktiselta alueelta.
Toivikki

Toivikki on suomalainen naisen etunimi. Se on muinaisnimi, joka on samaa perua kuin miehennimi Toivo. Itämerensuomalaisten kansojen käyttämissä vanhoissa nimissä "Toivo" on ollut yleinen nimielementti, ja siitä on johdettu uusia nimiä. Virossa "Toivikkia" on vastannut muinaisnimi "Toyveke".
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 130–140 Toivikki-nimistä naista.
Toivikilla ei ole virallista nimipäivää almanakassa.
Jaana Vuopio

Jaana Vuopio (aiemmin myös: Vuopio-Varkila; s. 1958) on suomalainen kliinisen mikrobiologian erikoislääkäri, joka toimii Turun yliopiston bakteriologian professorina. Lisäksi hän on Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tutkimusprofessori. Hän on ollut Kansanterveyslaitoksen ylilääkäri. 
Vuopio valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi (LL 1984) ja lääketieteen tohtoriksi (LT 1987). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1987) oli otsikoitu "Experimental Escherichia coli 018:K1 peritonitis in mice and the role of antibody mediated and non-specific host defences" Vuopiosta tuli kliinisen mikrobiologian erikoislääkäri vuonna 2004.
Angela Bailey

Angela Bailey (28. helmikuuta 1962 Coventry, Yhdistynyt kuningaskunta – 31. heinäkuuta 2021 Mississauga) oli kanadalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Elämä ja urheilu-ura.
Bailey saavutti naisten 4×100 metrin viestijuoksussa olympiahopeaa Los Angelesissa 1984. Hän sijoittui samoissa kisoissa 100 metrillä kuudenneksi ja kilpaili myös 200 metrillä. Soulin kesäolympialaisissa 1988 Bailey kilpaili 100 metrillä ja pikaviestissä. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 Bailey oli Kanadan pikaviestijoukkueessa ja 100 metrillä viides sekä 200 metrillä seitsemäs. Rooman MM-kilpailuissa 1987 Bailey oli kuudes pikaviestissä, seitsemäs 100 metrillä ja karsiutui 200 metrillä välierävaiheessa. Indianapolisin sisäratojen MM-kilpailuissa 1987 Bailey voitti pronssia 60 metrillä. Bailey kilpaili vielä Sevillan MM-kilpailuissa 1999 sijoittuen pikaviestissä kuudenneksi. Bailey juoksi heinäkuussa 1987 100 metrillä ennätyksensä 10,98 sekuntia, joka on yhä Kanadan ennätys. Syöpää sairastanut Bailey kuoli 59-vuotiaana 31. heinäkuuta 2021.
Seychellienvirkkulepakko

Seychellienvirkkulepakko ("Coleura seychellensis") on äärimmäisen uhanalainen lepakkolaji. Sitä on jäljellä alle 100 täysikasvuista yksilöä. Uhanalaisuuden syynä on elinympäristön häviäminen hakkuiden ja vieraslajien vuoksi.
Seychellienvirkkulepakko on 5,5–6,5 cm pitkä ja painaa noin kymmenen grammaa. Se poikkeaa rakenteeltaan muista lepakoista siten, että sen takajalkojen välissä on "helma", mikä tekee siitä ketterän lentäjän.
Miku Takaichi

Miku Takaichi, o.s. Miku Tashiro (, s. 7. huhtikuuta 1994 Tokio) on japanilainen judoka ja olympiamitalisti.
Juniorikilpailuista Takaichi saavutti vuonna 2009 alle 18-vuotiaiden MM-kultaa alle 63 kg sarjassa. Lisäksi hänellä on nuorten olympiakultaa vuodelta 2010 samaisesta painoluokasta. Lisäksi hän voitti vuonna 2010 alle 21-vuotiaiden maailmanmestaruuden alle 63 kg sarjasta.
Ensimmäisen kerran Takaichi kilpaili aikuisten kilpailuissa vuonna 2010, jolloin hän kilpaili IJF:n World Cupissa. Ensimmäisen aikuisten turnausvoiton hän saavutti helmikuussa 2013, kun hän voitti Sofian avoimen turnauksen. Lisäksi hän voitti samana vuonna Montevideon avoimen turnauksen ja Itä-Aasian kisojen alle 63 kg sarjan. Vuonna 2014 Takaichin ainoa turnausvoitto tuli Budapestin Grand Prix -kilpailusta. Hän sai ensimmäiset aikuisten arvokisamitalinsa MM-kilpailuista 2014, kun hän oli kolmas 63 kg:n sarjassa ja joukkuekilpailussa. Vuonna 2015 Takaichi voitti uransa ensimmäisen Japanin mestaruuden (alle 63 kg sarja), joukkuemaailmanmestaruuden ja Rabatin Masters-turnauksen. MM-kilpailujen 63 kg sarjassa Takaichi oli kolmas. Vuoden 2016 ainoa turnausvoitto tuli Guadalajaran Masters-turnauksessa. Hän kilpaili myös Rion olympialaisten judon 63 kg sarjassa. Hän aloitti turnauksen toiselta kierrokselta voittamalla australian Katharina Haeckerin. Puolivälierissä hän voitti itävaltalaisen Kathrin Unterwurzacherin, mutta hävisi välierissä ranskalaiselle Clarisse Agbegnenoulle. Pronssiottelussa Takaichi hävisi Israelin Yarden Gerbille.
Vuonna 2017 Takaichi voitti Hohhotin Grand Prix'n, Tokion Grand Slamin ja Pietarin Masters-turnauksen. Vuoden 2018 MM-kilpailuissa Takaichi oli toinen 63 kg sarjassa ja saavutti sekajoukkuekilpailussa maailmanmestaruuden. Hän uusi seuraavana vuonna MM-hopeansa Tokion MM-kilpailuissa. Hän voitti samoissa kilpailuissa sekajoukkuemaailmanmestaruuden. Lisäksi hän voitti alle 63 kg sarjan Japanin mestaruuden. Kansainvälisistä turnauksista Takaichi voitti Bakun ja Düsseldorfin Grand Slam -turnaukset. Vuonna 2020 hän voitti Düsseldorfin ja vuonna 2021 Taškentin Grand Slamin.
Tokion olympialaisissa 2020 Takaichi kilpaili 63 kg sarjassa. Hän voitti ensimmäisessä ottelussaan brittiläisen Lucy Renshallin, mutta hävisi seuraavan ottelun puolalaiselle Agata Ozdoba-Błachille Ko-uchi-makikomilla. Hän oli mukana Japanin joukkueessa sekajoukkuekilpailussa. Hän ei otellut kertaakaan, mutta sai silti olympiahopeaa. Vuonna 2022 hän voitti Tokion Grand Slamin ja Jerusalemin World Masters -turnauksen. Hangzhoun Aasian kisoissa 2023 hän voitti kultaa 63 kg:n painoluokassa. Hän voitti samana vuonna jälleen Tokion Grand Slamin. Pariisin olympialaisissa 2024 hän saavutti hopeaa sekajoukkuekilpailussa.
Michael Zachries

Michael Zachries (29. lokakuuta 1943 Zwickau – 28. heinäkuuta 2021 Starnberg) oli kilpaurallaan Itä-Saksaa edustanut purjehtija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Zachries saavutti Itä-Saksan venekunnassa Soling-luokan olympiapronssia Montréalissa 1976. Moskovan kesäolympialaisissa 1980 hän sijoittui samassa veneluokassa neljänneksi. EM-kilpailuissa Zachries voitti Dragon-luokassa hopeaa vuosina 1971 ja 1972 ja Solingissa kultaa vuosina 1973 ja 1976 sekä pronssia vuosina 1974 ja 1978. Zachries kuoli Starnbergissä 77-vuotiaana 28. heinäkuuta 2021.
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeudet Japanissa

Japani on ainoa G7-maa, jossa esimerkiksi samaa sukupuolta olevien avioliitto ei ole laillinen. Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöillä kohtaavat ylipäänsäkin erilaisia vaikeuksia koskien mm. laillista suojaa ja apua.
Historia.
Edo-kaudella oli tavallista, että vanhemmilla miehillä oli suhde nuorempien poikien, jotka olivat iältään 11–25 -vuotiailta, kanssa. Näistä pojista käytettiin nimitystä wakashu, ja vanhempien miesten oli tarkoitus toimia eräänlaisina menttoreina. Seksin rooli näissä suhteissa oli usein melko vähäinen. Wakashun ei odotettu nauttivan seksistä, sillä penetraation katsottiin olevan jotain likaista. Wakashut laskettiin toisinaan kolmanneksi sukupuoleksi, sillä japanilainen yhteiskunta jakoi ihmiset kolmeen luokkaan sen perusteella, ketkä pystyivät harrastamaan seksiä keskenään: miehet, naiset ja wakashut. Meiji-restauraation jälkeen wakashut alkoivat kadota..
Homoseksuaalisuus oli laitonta Japanissa vuosina 1873–81 ja tuona aikana syytteeseen asetettiin ainoastaan 20 henkilöä.
Perinteisesti Japanin valtauskonnoilla, shintolaisuudella ja buddhalaisuudella, ei ole ollut ongelmaa eikä uskontoja ole käytetty perusteena seksuaalivähemmistöjen syrjintään. Monilla Japanin historian suurmiehillä on ollut homoseksuaalisia suhteita. Näitä ovat mm. Tokugawa Ieyasu, Oda Nobunaga, Toyotomi Hideyoshi ja Miyamoto Musashi..
Nykyään.
Shinjuku Ni-chōme (japaniksi 新宿二丁目) on Tokion kaupunginosa, joka on tunnettu sateenkaariystävällisistä baareistaan ja kaupoistaan.
Huhtikuussa 2021 hallitseva liberaalidemokraattinen puolue ilmoitti, että se aikoo säätää lain seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen suojaa parantavan lain viimeistään heinäkuuhun mennessä. Puolue on kuitenkin vesittänyt lakia siten, että oikeudellisen turvan sijaan lähinnä vain tietoisuuden lisäämistä vähemmistöistä. Amnesty International ja Human Rights Watch ovat kritisoineet Japania tästä..
Homoseksuaalit miehet voivat luovuttaa verta 6 kuukauden karanteenin jälkeen.
Samaa sukupuolta olevien avioliitto.
Samaa sukupuolta olevien avioliitto ei ole laillinen Japanissa. 
Maan perustuslaki määrittelee avioliiton "kahden suostuvaisen aikuisen" väliseksi liitoksi, mikä on perinteisesti tarkoittamaan vain heteropareja. Maaliskuussa 2021 Sapporon käräjäoikeus antoi lausunnon, jonka mukaan tämä näkemys menee perustuslain 14. artiklaa, joka kieltää syrjinnän "rodun, seksuaalisen suuntautumisen, uskonnon, sukupuolen, sosiaalisen statuksen tai perhetaustan" perusteella, vastaan.. Lausunto on käynnistänyt keskustelun samaa sukupuolta olevien avioliiton laillistamisesta.
Sukupuolen korjaus.
Sukupuolenkorjausleikkaus on ollut laillista vuodesta 2004 lähtien. Voidakseen käydä prosessin läpi henkilön täytyy täyttää seuraavat ehdot:
Lokakuun 2023 lopulla Japanin korkein oikeus katsoi, että vaatimus lisääntymiskyvyttömyydestä on maan perustuslain vastainen.
Kap Farvel

Kap Farvel (grönlanniksi Nunap Isua, englanniksi Cape Farewell) on niemi Etelä-Grönlannissa. Se on Grönlannin eteläisin kohta. Se sijaitsee leveysasteella 59 ° 46 '23.
Englanninkielisen nimen antoi niemelle vuonna 1585 Grönlannin uudelleen löytäjä John Davis. Suomeksi Kotus suosittelee käytettävän tanskankielistä nimeä Kap Farvel.
Rääkkylän kirkonkylä

Rääkkylän kirkonkylä on kirkonkylä ja Rääkkylän kunnan keskustaajama, joka sijaitsee Pohjois-Karjalan eteläosassa, Saimaaseen kuuluvan Pyhäselän etelärannalla.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan Rääkkylän kirkonkylän pinta-ala oli 2,37 neliökilometriä ja väkiluku 542 vuoden 2019 lopussa. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnan tai kunnanosien rajauksesta.
Stolbovan rauhan (1617) jälkeen Rääkkylään alkoi muuttaa savolaisia. Rääkkylän kylän tienoo on mainittu kirjallisissa lähteissä muodossa: "Räckilä" 1640, "Kräckonwaara" 1642, "Kräckylä" 1647, "Krekylä" 1651, "Rääkynwara" 1686. Nimet viittaavat lintujen ääntelyyn, vertaa rääkkyä, rääkyä. Toisinaan asiakirjoihin on merkitty kirjain k paikannimen alkuun. Tämä saattaa johtua siitä, että kirjuri on jäljitellyt sanan länsisuomalaista muotoa krääkkyä. Rääkkylän kirkonkylä sijaitsee mäellä, joka ilmeisesti on 1600-luvulla mainittu (K)rääkynvaara. Rääkkylän kantanimi on siten ollut Rääkynvaara tai Rääkkyvaara. Sanan loppuosa (vaara) on korvattu lä-johtimella, kun paikannimellä on haluttu viitata asutukseen.
Nykyisen kirkon tienoille rakennettiin rukoushuone 1680-luvulla. Rääkkylästä tuli Kiteen kappeli 1697, ja Kiteen papit kävivät toisinaan pitämässä jumalanpalveluksia. Rapistuvan rakennuksen jälkeen uusi kirkko päätettiin rakentaa lähemmäs Kiteetä Oravilahteen; se valmistui 1739. Varsin pian kirkko lahosi ja seuraava kirkko rakennettiin Rääkkylään 1780-luvulla. Rääkkylä sai kappalaisen vuonna 1794. Puinen, 1200 istumapaikan Rääkkylän kirkko valmistui E. B. Lohrmannin suunnittelemana vuonna 1851. Itsenäinen seurakunta 1857.
Luke Greenbank

Luke Greenbank (s. 17. syyskuuta 1997) on brittiläinen uimari, joka on erikoistunut selkäuintiin. Hän on saavuttanut olympiamitaleja sekä voittanut sekauintiviestissä maailman- ja Euroopan-mestaruuden.
Greenbank voitti Euroopan kisoissa 2015 kultaa 100 metrin ja 200 metrin selkäuinnissa ja teki jälkimmäisellä matkalla nuorten maailmanennätyksen 1.56,89. Hän saavutti Kansainyhteisön kisoissa 2018 hopeaa 4 × 100 metrin sekauinnissa. Pitkän radan maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 hän voitti kultaa 4 × 100 metrin sekauinnissa Euroopan-ennätyksellä 3.28,10. Hän ui avausosuuden ajassa 53,95. Hän sai pronssia 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.55,85. Saman vuoden joulukuussa hän saavutti pronssia lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 200 metrin selkäuinnissa.
Koronaviruspandemian vuoksi vuodelle 2021 siirretyissä arvokilpailuissa Greenbank voitti ensin toukokuussa pitkän radan EM-kilpailuissa kultaa sekauintiviestissä ja saavutti hopeaa 200 metrin selkäuinnissa. Heinä-elokuussa kilpailluissa Tokion olympialaisissa hän saavutti hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jossa hän ui avausosuuden ajassa 53,63 Britannian päätyessä Euroopan-ennätykseen 3.27,51, ja pronssia 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.54,72.
Greenbank saavutti Budapestin pitkän radan MM-kilpailuissa 2022 hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ajalla 1.55,16 ja pronssia 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Hän sai samana kesänä myös kultaa Kansainyhteisön kisojen 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, jossa tosin ui vain alkuerissä, sekä pronssia Rooman EM-kilpailujen 200 metrin selkäuinnissa. Otopenin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2023 hän sai hopeaa 200 metrin selkäuinnissa.
Greenbankin pitkän radan selkäuintiennätykset ovat 50 metrillä 25,86 huhtikuulta 2017 sekä 100 metrillä 53,34 ja 200 metrillä 1.54,43 vuoden 2021 EM-kilpailuista. Lyhyellä radalla hänen ennätyksensä vastaavilta matkoilta ovat 23,89 vuoden 2019 EM-kilpailuista sekä 50,27 marraskuulta 2020 ja 1.48,53 lyhyen radan EM-kilpailuista 2023.
Ahmed Hafnaoui

Ahmed Ayoub Hafnaoui (; s. 4. joulukuuta 2002) on tunisialainen uinnin olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Hafnaoui saavutti vuonna 2018 Afrikan-mestaruuskilpailuissa neljä mitalia vapaauintimatkoilla: hopeaa 4 × 200 metrillä sekä pronssia 800 metrillä, 1 500 metrillä ja 4 × 100 metrillä. Kesälle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän voitti kultaa 400 metrin vapaauinnissa ennätysajallaan 3.43,36. Väliaikoina hän ui ennätyksensä myös 50 metrillä (25,89), 100 metrillä (53,85) ja 200 metrillä (1.50,65). Hän voitti hopealle sijoittuneen australialaisen Jack McLoughlinin 0,16 sekunnilla. Hafnaoui oli päässyt alkueristä kahdeksantena loppukilpailuun ajallaan 3.45,68 ja ui loppukilpailussa siten kahdeksannella radalla. Saman vuoden Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti 1 500 metrin vapaauinnissa hopeaa. Fukuokan pitkän radan MM-kilpailuissa 2023 hän voitti maailmanmestaruuden 800 metrin vapaauinnissa ennätyksellään 7.37,00 ja 1 500 metrin vapaauinnissa Afrikan ennätysajalla 14.31,54 sekä saavutti hopeaa 400 metrin vapaauinnissa Afrikan ennätyksellä 3.40,70.
HMS Azalea (1915)

HMS Azalea (viirinumerot T32 ja T07) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Azalea-luokan miinanraivaussluuppi ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Barclay Curle and Companyltä Glasgow'sta, missä köli laskettiin West Yardilla telakkanumerolla 531. Alus laskettiin vesille 16. lokakuuta 1915 ja otettiin palvelukseen lokakuussa.
Palvelus.
Alus osui 4. heinäkuuta 1917 Maltan rannikolla miinaan, jolloin se vaurioitui pahoin. Alus poistettiin palveluksesta. Alus myytiin romutettavaksi 1. helmikuuta 1923 J. Hornby &amp; Sonsille Holywelliin North Walesiin.
Gaztelugatxe

Gaztelugatxe tai San Juan de Gaztelugatxe on Espanjan Biskajan maakunnassa, lähellä Bakion ja Bermejon rantakaupunkeja sijaitseva pieni jyrkkärinteinen luoto, joka on suosittu nähtävyys. Luoto on suojeltu biotooppi. Gaztelugatxe on lähellä rantaa, ja mantereelta vie luodolle kapea kivisilta. 
Luodon huipulla on pieni kirkko. Sinne johtavat mutkittelevat kiviset portaat, joissa on 241 askelmaa. Gaztelugatxelle on perimätiedon mukaan rakennettu ensimmäinen erakkomaja 800-luvulla, ja 1100-luvulla sinne perustettiin luostari. Munkit hylkäsivät kuitenkin luostarin kaksi vuosisataa myöhemmin vieden mukanaan kaikki arvoesineet. Kertomusten mukaan Sir Francis Drake olisi hyökännyt luodolle vuonna 1596, tappanut siellä asuneen erakon ja ryöstänyt kaikki arvoesineet.
HBO:n televisiosarjassa "Game of Thrones" Gaztelugatxe toimi yhtenä Lohikäärmekivelle sijoittuneiden ulkokohtausten kuvauspaikoista.
HMS Begonia (1915)

HMS Begonia (viirinumerot T33) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Azalea-luokan miinanraivaussluuppi ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Barclay Curle and Companyltä Glasgow'sta, missä köli laskettiin Clydeholm Yardilla telakkanumerolla 532. Alus laskettiin vesille 26. elokuuta 1915.
Palvelus.
Alus muutettiin 1917 Haulbowlinessä lähellä Queenstownia muistuttamaan rannikkohöyryä, kun se siirrettiin Q-laivaksi. Alus käytti nimiä "Dolcis", "Jessop" ja "Q10". Alus lähti partiomatkalle 3. syyskuuta 1917 houkutusaluksena "Q10" palaamatta satamaan. Aluksen tuhon on pidetty virheellisesti johtuneen törmäyksestä Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneeseen "SM U-151", mutta siihen törmäsi todellisuudessa hävittäjä "HMS Parthian".
HMS Camellia (1915)

HMS Begonia oli Britannian kuninkaallisen laivaston Azalea-luokan miinanraivaussluuppi ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Bow, McLaghlan and Companyltä Paisleysta, missä köli laskettiin Thistle Yardilla telakkanumerolla 319. Alus laskettiin vesille 25. syyskuuta 1915.
Palvelus.
Alus romutettiin 1. helmikuuta 1923.
Francis Ponge

Francis Ponge (1899 Montpellier, Ranska – 1988 Le Bar-sur-Loup, Ranska) oli ranskalainen runoilija. Ponge työskenteli kirjailijanuransa ohella toimittajana, kustannustoimittajana ja ranskan kielen opettajana. Hän osallistui toisen maailmansodan aikana vastarintaliikkeeseen ja kuului vuosina 1937–1947 kommunistipuolueeseen. Hän sai vaikutteita eksistentialismista, ja esinerunoissaan hän paljastaa kielen avulla objektin itsenäisenä, omanlakisena maailmana.
Suomennettuja runoja.
Lähde
HMS Carnation

HMS Carnation on ollut ainakin viiden Britannian kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä. Nämä olivat:
Chris van der Hoef

Christiaan "Chris" Johannes van der Hoef (11. lokakuuta 1875 Amsterdam – 5. maaliskuuta 1933 Haag) oli alankomaalainen kuvanveistäjä ja olympiamitalisti. Hän kuului Alankomaiden kuvanveistäjien ja kuvataiteen järjestöön (). 
Van der Hoef osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa hänet palkittiin hopeamitalilla kuvanveistossa teoksestaan "Médaille pour les Jeux Olympiques" ().
HMS Azalea

HMS Azalea on ollut ainakin kahden Britannian kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä. Nämä olivat:
HMS Camellia

HMS Camellia on ollut ainakin kahden Britannian kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä. Nämä olivat:
Edwin Scharff

Edwin Scharff (21. maaliskuuta 1887 Neu-Ulm – 18. toukokuuta 1955 Hampuri) oli saksalainen kuvanveistäjä ja olympiamitalisti.
Scharff osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa hän voitti pronssimitalin kuvanveistossa teoksellaan "Plaquette".
Scharffin kunniaksi perustettiin Edwin Scharff -palkinto, jonka Hampurin kaupunki on jakanut ansioituneille taiteilijoille vuodesta 1955 lähtien.
Valarie Allman

Valarie Allman (s. 23. helmikuuta 1995) on yhdysvaltalainen kiekonheittäjä, ja kaksinkertainen olympiavoittaja sekä maailmanmestari.
Hän voitti kultaa vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kultaa tuloksella 68,98 m ja Pariisin olympialaisissa 2024 tuloksella 69,50. Hän voitti maailmanmestaruuden Tokiossa 2025 tuloksella 69,48. Hän saavutti pronssia Eugenen 2022 MM-kilpailuissa tuloksella 68,30 ja hopeaa Budapestin 2023 MM-kilpailuissa tuloksella 69,23. Vuoden 2019 maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 61,82 m. Hän saavutti vuonna 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa, kuten myös vuoden 2017 universiadeissa.
Allmanin ennätys kiekonheitossa on huhtikuussa 2025 heitetty 73,52 m, joka on myös Pohjois-Amerikan-ennätys. Se oli paras kiekkotulos vuoden 1989 jälkeen.
Milo Martin

Milo Martin (6. helmikuuta 1893 Morges – 26. heinäkuuta 1970 Lausanne) oli sveitsiläinen kuvanveistäjä ja olympiamitalisti. Hän osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa hänet palkittiin hopeamitalilla patsaissa teoksestaan "Athlète au repos".
Tenero-Contra

Tenero-Contra on kunta Locarnon hallintoalueella Ticinon kantonissa Sveitsin eteläosassa. Kaupunkirakenteellisesti se on osa Locarnoa.
Maantiede.
Tenero-Contra sijaitsee Ticinon keskiosassa Maggiorejärven koillisrannalla. Koillisessa Tenero-Contra rajoittuu Lago di Vogornoon, joka on noin sadan miljoonan kuutiometrin kokoinen tekojärvi. Idässä Tenero-Contra rajoittuu Verzasca-jokeen. Tenero-Contra kuuluu Navegnan piirikuntaan, jonka pinta-ala on 52 neliökilometriä ja asukasluku noin 19 000. Maantie-etäisyys Zürichistä on 195 kilometriä etelään ja Luganosta 35 kilometriä pohjoiseen.
Tenero-Contran frazionet ovat Tenero ja Contra.
Historia.
Varhaisin asiakirjamaininta Tenero-Contrasta on vuodelta 1235, mutta alueella on tehty huomattavasti varhaisempaan asutukseen viittaavia hautalöytöjä. Tenero kehittyi voimakkaasti 1900-luvun alussa, sillä Locarnon ja Bellinzonan väliset maantie- ja rautatieyhteydet oli rakennettu sen kautta. Paikkakunnalle syntyi teollisuutta, ja 1900-luvun puolenvälin jälkeen turismin merkitys lisääntyi. Contra oli ollut keskiajalta alkaen paikallinen keskus, mutta se puolestaan taantui 1900-luvulla. Nykyinen nimi Tenero-Contra otettiin käyttöön 1914.
Tenero-Contran historiallisia kirkkoja ovat muun muassa San Bernardo di Chiaravalle ja Santi Pietro e Vincenzo, jonka historia alkaa 1200-luvulta.
Liikenne.
Teneron rautatieasema sijaitsee rataosuudella Bellinzona–Locarno.
Lago di Vogorno

Lago di Vogorno on Contran padolla muodostettu tekojärvi Ticinon kantonissa eteläisessä Sveitsissä. Pato valmistui 1965. Järvi sijaitsee Valle Verzascan eteläosassa. Sen pinta-ala on 1,68 neliökilometriä ja vesitilavuus 105 miljoonaa kuutiometriä. Järvi saa vetensä Verzasca-joesta.
Amandine Buchard

Amandine Buchard (s. 12. heinäkuuta 1995 Noisy-le-Sec) on ranskalainen judoka ja olympiavoittaja.
Buchard on kilpaillut vuodesta 2013 lähtien kansainvälisissä kilpailuissa. Ensimmäisen turnausvoiton hän saavutti marraskuussa 2013, kun hän voitti Abu Dhabin Grand Prix'n. Vuonna 2014 hän saavutti ensimmäiset arvokisamitalit, kun hän oli toinen EM-kilpailujen 48 kg sarjassa ja kolmas Tšeljabinskin MM-kilpailujen 48 kg sarjassa. Lisäksi hän voitti junioreiden maailmanmestaruuden. Seuraavat turnausvoittonsa hän saavutti vuonna 2017, jolloin hän voitti Tunisian avoimen turnauksen ja Tbilisin Grand Prix'n. Vuonna 2018 Buchard oli MM-kilpailujen 52 kg sarjan kolmas. Lisäksi hän voitti Tbilisin Grand Prix'n. 2019 Buchard saavutti Minskin Euroopan kisoissa pronssia sekä 52 kg:n sarjassa että sekajoukkuekilpailussa. Lisäksi hän voitti Marrakechin Grand Prix'n sekä Bakun ja Osakan Grand Slam -turnaukset. Vuonna 2020 Unkarin Grand Slamin. Vuonna 2021 Buchard voitti EM-kultaa 52 kg sarjassa.
Tokion olympialaisissa 2020 Buchard kilpaili 52 kg sarjassa. Hän voitti ensimmäisessä ottelussaan Tetiana Levytska-Shukvanin ja puolivälierissä eteläkorealaisen Park Da-solin. Välierissä Buchard voitti sveitsiläisen Fabienne Kocherin Kata-gurumalla. Loppuottelussa Buchard hävisi japanilaiselle Uta Abelle lisäajalla Kuzure-kesa-gatamella. Buchard osallistui myös Ranskan joukkueessa sekajoukkuekilpailuun, mutta ei otellut yhtään ottelua. Hän voitti olympiakultaa joukkuekilpailussa. Hän voitti 2021 myös Dohan World Masters -kilpailun ja Abu Dhabin Grand Slamin.
Sofian EM-kilpailuissa 2022 Buchard sai hopeaa 52 kg:n sarjassa. Hän voitti samana vuonna Pariisin Grand Slamin. Taškentin MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti hopeaa 52 kg:n painoluokassa ja pronssia joukkuekilpailussa. Seuraavana vuonna hän voitti Antalyan Grand Slamin ja saavutti Dohan MM-kilpailuissa pronssia. Hän voitti Budapestin Masters-turnauksen sekä Euroopan-mestaruuden Montpellier’ssä. Vuonna 2024 hän voitti Taškentin Grand Slamin ja sai pronssia Abu Dhabin MM-kilpailuissa. Pariisin olympialaisissa 2024 Buchard sai 52 kg:n sarjassa pronssia ja voitti kultaa sekajoukkuekilpailussa.
Sarah-Léonie Cysique

Sarah-Léonie Cysique (6. heinäkuuta 1998 Sarcelles) on ranskalainen judoka ja olympiavoittaja.
Cysique on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2018 lähtien: ensimmäinen turnaus oli tammikuussa 2018 pidetty Tunisian Grand Prix. Hän voitti samana vuonna nuorten EM-kultaa ja MM-hopeaa sekä sijoittui Tel Avivin EM-kilpailuissa 57 kg:n sarjassa viidenneksi. Vuonna 2019 hän saavutti Tokon MM-kilpailuissa hopeaa sekajoukkuekilpailussa ja oli 57-kiloisissa viides. EM-kilpailuissa 2020 Cysique saavutti 57 kg sarjan pronssia. Vuonna 2021 hän oli EM-kilpailujen 57 kg sarjan kolmas.
Tokion olympialaisissa 2020 Cysique kilpaili 57 kg sarjassa. Hän voitti toisella kierroksella eteläkorealaisen Kim Ji-sun ja puolivälierissä georgialaisen Eteri Lipartelianin. Välierissä hän voitti kanadalaisen Jessica Klimkaitin ipponilla. Loppuottelun Cysique hävisi kosovolaiselle Nora Gjakovalle ipponilla. Hän oli myös osa Ranskan joukkuetta sekajoukkuekilpailussa. Hän hävisi puolivälieräottelunsa Israelin Timna Nelson-Levylle. Välierissä hän ei otellut, mutta hän loppuottelussa hän voitti japanilaisen Tsukasa Yoshidan. Ranska voitti lopulta koko kilpailun.
Cysique saavutti Sofian EM-kilpailuissa 2022 hopeaa 57 kg:n sarjassa. Saman vuoden Taškentin MM-kilpailuissa hän saavutti sekajoukkuekilpailussa hopeaa. Dohan MM-kilpailuissa 2023 hän sai sekajoukkuekilpailussa hopeaa ja oli 57-kiloisissa seitsemäs. Saman vuoden Montpellier'n EM-kilpailuissa hän sai 57 kg:n sarjassa pronssia. Pariisin olympialaisissa 2024 hän saavutti pronssia 57 kg:n painoluokassa ja kultaa sekajoukkuekilpailussa. Hän sai 57-kiloisissa pronssia myös Budapestin MM-kilpailuissa 2025.
Cysique on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kaksi turnausvoittoa, kahdeksan kakkossijaa ja kuusi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kaksi Ranskan-mestaruutta..
HMS Carnation (1915)

HMS Carnation oli Britannian kuninkaallisen laivaston Azalea-luokan miinanraivaussluuppi ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Greenock and Grangemouth Dockyard Companyltä Grangemouthista, missä köli laskettiin telakkanumerolla 374. Alus laskettiin vesille 6. syyskuuta 1915.
Palvelus.
Alus myytiin romutettavaksi 14. tammikuuta 1922.
Carl Moos

Karl "Carl" Franz Moos (29. lokakuuta 1878 München, Saksa – 9. heinäkuuta 1959 Zürich, Sveitsi) oli sveitsiläinen kuvataiteilija ja olympiamitalisti. Hän osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa hänet palkittiin hopeamitalilla graafisissa töissä teoksestaan "Posters".
Tina(IV)fluoridi

Tina(IV)fluoridi (SnF4) on tinan- ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lasien valmistuksessa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa tina(IV)fluoridi on väritöntä kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Sen alkeiskoppi on tetragonalinen ja rakenteeltaan yhdiste on polymeeri. Tina(IV)fluoridi reagoi veden kanssa hydrolysoituen tinahapoksi. Yhdiste on Lewis-happo ja reagoi esimerkiksi fluoridien kanssa kompleksiseksi heksafluorostannaatti(IV)ioniksi ([SnF6]2-). Se muodostaa myös useita muita komplekseja.
Tina(IV)fluoridia voidaan valmistaa kuumentamalla tinaa ja fluoria noin 100 °C:n lämpötilaan. Yleisempi menetelmä on kuitenkin jonkin tina(IV)yhdisteen, esimerkiksi tina(IV)kloridin, ja vetyfluoridin reaktio.
Sn + 2 F2 → SnF4
SnCl4 + 4 HF → SnF4 + 4 HCl
Tina(IV)fluoridia käytetään erikoislasien valmistuksessa.
Max Feldbauer

Max Feldbauer (14. helmikuuta 1869 Neumarkt in der Oberpfalz – 20. marraskuuta 1948 Münchshöfen Oberschneiding) oli saksalainen kuvataiteilija ja olympiamitalisti. Hän osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa voitti pronssia graafisissa töissä teoksellaan "Mailcoach".
Hitachimaru (1898)

Hitachimaru () oli japanilaisen Nippon Yusenin vuonna 1898 valmistunut rahti- ja matkustajalaiva. Joukkoja Mantšuriaan kuljettanut alus upposi 15. kesäkuuta 1904 Venäjän keisarikunnan laivaston risteilijöiden hyökkäyksessä Venäjän–Japanin sodassa. Iskussa menehtyi 631 laivassa ollutta.
Valmistus.
Nippon Yusen tilasi Mitsubishin Nagasakin telakalta aluksen, joka valmistui 1898. "Hitachimaru" oli tarkoitettu matkustaja- ja rahtialukseksi laivareitille Eurooppaan. Se oli kokoluokkansa ensimmäinen Japanissa valmistettu alus. Aikaisemmin saman kokoisia aluksia oli pystytty valmistamaan vain Britanniassa. Aluksen vetoisuus oli 6 175 rekisteritonnia ja nopeus 14 solmua. 
Palvelus.
Venäjän–Japanin sodan aikana "Hitachimaru" kuljetti Japanin sotilaita Mantšuriaan. Alus oli 15. kesäkuuta 1904 Tsushimansalmessa kuljettamassa keisarillisen kaartin divisioonan sotilaita ja varusteita kahden muun aluksen kanssa ilman saattajia Shimonosekista Dalnyyn, kun ne kohtasivat kolme Venäjän keisarikunnan laivaston risteilijää. Alukset havaittiin kello 10.00. 
Risteilijä "Gromoboi" avasi tulen, jolloin "Hitachimarun" brittiläinen kapteeni John Campbell, kansiupseeri, konemestari ja monet aluksen miehistön jäsenistä saivat surmansa. Aluksen kansi kärsi huomattavia vaurioita ja aluksella syttyi tulipaloja. "Hitachimarulla" olleiden sotilaiden komentaja eversti Suchi tajusi paon olevan mahdotonta. Hän päätyi tekemään itsemurhan. "Hitachimarun" upotessa aluksella olleista hieman yli 1 000 henkilöstä 631 sai surmansa.
Keisarillisen Japanin laivasto oli saanut tiedon venäläisistä pari tuntia ennen niiden hyökkäystä. Vara-amiraali Kamimura Hikonojō lähetti aluksensa paikalle, mutta venäläiset tiesivät niiden tulosta kuunneltuaan japanilaisten viestiliikennettä. Uppoamispaikalle kello 13.30 saapuneet japanilaisalukset pelastivat eloonjääneitä. Japanissa "Hitachimarun" uppoaminen oli huomattava isku taistelutahdolle. Kamimuraa arvosteltiin julkisuudessa ja hän joutui painostettuna käyttämään kaksi seuraavaa kuukautta venäläisen laivasto-osaston jahtaamiseen.
Puuppolan vesivoimalaitos

Puuppolan vesivoimalaitos on Autiojoessa sijaitseva Koskienergia Oy:n omistama vesivoimalaitos Puuppolassa, Jyväskylässä. Voimalaitos estää luonnonvaraisen taimenen nousun Korttajärvestä Luonetjärveen.
Kaksoiskaupunki

Kaksoiskaupunki on kahden vierekkäisen kaupungin muodostama kokonaisuus. 
Maailmassa on noin sata kaksoiskaupunkia. Yleensä kaupungit, jotka sijaitsevat vastakkain rajan tai joen lähellä eri valtioissa kutsutaan kaksoiskaupungeiksi. Kaksoiskaupunkeja on myös valtioiden sisällä. Maantieteellinen läheisyys on ominaista kaksoiskaupungeille. Kaksoiskaupunkeja on erityisen paljon Euroopassa. Kaksoiskaupungin muodostumisen edellytyksinä ovat esimerkiksi kaupunkien yhtenäisyys ja samankaltaisuus hallinnossa, kulttuurissa, asukkaiden identifioitumisessa, koulutuksessa ja taloudellisessa toiminnassa sekä kaupunkien fyysinen ja toiminnallinen läheisyys. Joitakin kaupunkeja on "yhdistetty" silloilla, tunneleilla ja tai valtateillä. Kaksoiskaupungit tekevät yleensä yhteistyötä keskenään. Kaksoiskaupunkeja on kaikissa maanosissa.
Kuo Hsing-chun

Kuo Hsing-chun (, amisiksi Tana; s. 26. marraskuuta 1993) on taiwanilainen painonnostaja. Hän voitti Tokion kesäolympialaisissa 2020 kultaa painonnostossa naisten 59 kilogramman sarjassa. Sitä ennen hän on voittanut Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 pronssia 58 kilogramman sarjassa.
Kuo syntyi Taiwanin Yilanissä ja kuuluu amis-kansaan, joka on yksi Taiwanin alkuperäiskansoista. Hän aloitti painonnoston yläasteella, ja vuonna 2009 hän voitti Taiwanin lukioidenvälisissä kisoissa kultaa 53 kilogramman sarjassa.
Lontoon kesäolympialaisissa 2012 hän osallistui naisten 58 kg:n sarjaan ja sijoittui kuudenneksi. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 hän sijoittui kolmanneksi naisten 58 kg:n sarjassa, ja Tokion olympialaisissa 2020 hän voitti kultaa naisten 59 kg:n sarjassa. Kuo oli jälleen pronssilla Pariisin olympialaisissa 2024.
Hän toimii opettajana Katolisessa Fu Jen -yliopistossa.
Isaac Israëls

Isaac Lazarus Israëls (3. helmikuuta 1865 Amsterdam – 7. lokakuuta 1934 Haag) oli alankomaalainen taidemaalari ja olympiavoittaja. Hänen isänsä Jozef Israëls oli tunnettu taidemaalari.
Israëls asui Pariisissa vuosina 1903–1913 ja Lontoossa 1913–1914, kunnes joutui ensimmäisen maailmansodan syttymisen seurauksena muuttamaan takaisin kotimaahansa, missä hän tapasi kuuluisan vakoojan Mata Harin Amsterdamissa ja maalasi tästä muotokuvan. Sodan jälkeen hän matkusti Euroopassa sekä Kaakkois-Aasiassa, missä hän laati piirroksia ja maalauksia paikallisväestön elintavoista, muun muassa Balin gamelanmuusikoista.
Israëls osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa maalauksissa teoksellaan "Cavalier Rouge".
Wang Shun

Wang Shun (; s. 11. helmikuuta 1994) on kiinalainen uimari, joka on menestynyt parhaiten 200 metrin sekauinnissa. Hän on voittanut yhden olympiakullan sekä saavuttanut kaksi lyhyen radan maailmanmestaruutta.
Wang saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia 200 metrin sekauinnissa ajalla 1.57,05. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän voitti samalla matkalla kultaa ajalla 1.55,00, josta hopealle sijoittunut Duncan Scott jäi 0,28 sekuntia. Pariisissa 2024 hän sai samassa lajissa pronssia.
Pitkän radan maailmanmestaruuskilpailuissa Wang on saavuttanut yhden hopean: 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä Singaporessa 2025, jossa hän ui kolmannen osuuden, sekä neljä pronssimitalia: 4 × 200 metrin vapaauinnissa joukkueensa ensimmäisen osuuden uimarina Shanghaissa 2011 ja Barcelonassa 2013 sekä 200 metrin sekauinnissa Kazanissa 2015 ajalla 1.56,81 ja Budapestissa 2017 ajalla 1.56,28.
Lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa Wang voitti kultaa 200 metrin sekauinnissa Windsorissa 2016 ajalla 1.51,74 ja Hangzhoussa 2018 ajalla 1.51,01. Hangzhoussa hän saavutti lisäksi pronssia 4 × 200 metrin vapaauinnissa.
Wang voitti Aasian kisoissa kultaa 200 metrin sekauinnissa Jakartassa 2018 ja Hangzhoussa 2023. Jälkimmäisissä hän voitti myös kaksi viestikultaa. Aasian-mestaruuskilpailuissa hän voitti kolme kultaa Dubaissa 2012 ja yhden Tokiossa 2016.
Wangin pitkän radan sekauintiennätykset ovat 200 metrillä Aasian kisoissa 2023 uitu 1.54,62 ja 400 metrillä 4.09,10 Kiinan-mestaruuskilpailuista 2013. Lyhyellä radalla hänen ennätyksensä vastaavilla matkoilla ovat 1.51,01 MM-kilpailuista 2018 ja 3.59,99 maailmancupista marraskuulta 2018.
Luettelo Pentti Linkolaa käsittelevästä kirjallisuudesta

Tämä on Luettelo Pentti Linkolaa käsittelevästä kirjallisuudesta
Lee Yang

Lee Yang (; s. 12. elokuuta 1995) on taiwanilainen sulkapalloilija. Hän voitti Tokion kesäolympialaisissa 2020 kultaa miesten nelinpelissä Wang Chi-linin kanssa voitettuaan finaalissa Kiinan Li Junhuin ja Liu Yuchenin. Pari saavutti kultaa myös Pariisin olympialaisissa 2024, jossa he voittivat finaalissa kiinalaisparin Liang Weikeng ja Wang Chang. Heistä tuli ensimmäinen pari, joka on kyennyt voittamaan sulkapallon nelinpelin olympiakullan kaksi kertaa. Lee Yang päätti uransa sulkapallon parissa Pariisin olympiafinaaliin.
Wang Chi-lin

Wang Chi-lin (; s. 18. tammikuuta 1995) on taiwanilainen sulkapalloilija. Hän voitti Tokion kesäolympialaisissa 2020 kultaa miesten nelinpelissä Lee Yangin kanssa voitettuaan finaalissa Kiinan Li Junhuin ja Liu Yuchenin. Pari saavutti kultaa myös Pariisin olympialaisissa 2024, jossa he voittivat finaalissa kiinalaisparin Liang Weikeng ja Wang Chang. Heistä tuli ensimmäinen pari, joka on kyennyt voittamaan sulkapallon nelinpelin olympiakullan kaksi kertaa.
Athing Mu

Athing Mu (s. 8. kesäkuuta 2002) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 800 metrin juoksu. Hän voitti vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kultaa silloisella ennätyksellään 1.55,21. Hän juoksi lisäksi ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Hän voitti 800 metrin maailmanmestaruuden Eugenessa 2022 ajalla 1.56,30 ja saavutti MM-pronssia Budapestissa 2023 ajalla 1.56,61.
Mu juoksi 800 metrin sisäratojen alle 20-vuotiaiden maailmanennätyksen 1.58,40 Fayettevillessä 27. helmikuuta 2021. Ulkoradoilla hän alitti kahden minuutin rajan ensimmäisen kerran huhtikuussa 2021 Wacossa ajallaan 1.57,73, ja voittaessaan kesäkuun lopulla Yhdysvaltain olympiakarsinnat hän paransi ennätystään aikaan 1.56,07. Hän juoksi Yhdysvaltojen ennätyksen 1.55,04 Eugenessa 21. elokuuta 2021. Hänen ennätyksensä 1 500 metrillä on 4.03,44 (2023).
Mu voitti kesäkuussa 2021 NCAA:n mestaruudet 400 metrin juoksussa ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Hän voitti sisäratojen Yhdysvaltojen-mestaruuden 600 metrillä 2019. Hän voitti 800 metrin ulkoratojen Yhdysvaltojen-mestaruuden 2022.