tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Moottoritorpedovene Isku

Moottoritorpedovene Isku (MTV 3) oli Suomen merivoimien moottoritorpedovene.
Valmistus.
Alus rakennettiin koeveneeksi Porvoon veneveistämöllä Porvoossa ja otettiin palvelukseen 1926. Koneet alukseen ostettiin Britanniasta, koska Suomessa ei vielä ollut saatavilla riittävän tehokkaita bensiinimoottoreita.
Aluksella oli Thornycroft-luokan veneiden muodot, mutta torpedot oli asetettu sivulaukaisimiin kuten italialaisissa veneissä.
Palvelus.
Talvisotaan alus ei osallistunut, koska se oli jo talvitelakoitu ylimääräisten harjoitusten alkaessa. "Isku" osallistui jatkosodan ensimmäisiin operaatioihin ilman menestystä, koska sen pääkoneet oli käytännössä ajettu loppuun. Vain suomalaisvalmisteinen Olympia-risteilykone toimi kohtalaisen hyvin.
Pakkolaskun Suomen aluevesille tehneen venäläisen lentoveneen, Berijev MBR-2, miehistön pidätys (kapteeniluutnantti Holger Carring) 24. kesäkuuta 1941 Pellingissä oli "Iskun" ainoa varsinainen sotatoimi. Tämän operaation jälkeen veneen pääkoneet asetettiin käyttökieltoon, koska niiden käynnistäminen olisi ollut liian vaarallista. Hyökkäys risteilykoneella ei ollut mahdollista, koska se kehitti alle 10 solmun nopeuden. Vene makasikin koko purjehduskauden 1941 laiturissaan ja telakoitiin syksyllä muiden alusten mukana.
Keväällä 1942 telakoitujen veneiden kevätkunnostusta tehtäessä huomattiin, että "Iskun" runko oli niin huonokuntoinen, ettei kunnostaminen onnistuisi, joten vene poistettiin käytöstä 16 vuoden palveluksen jälkeen. Yhtään torpedoa se ei sotatoimissa laukaissut, mutta palvelusvuosiensa aikana alus koulutti huomattavan määrän upseereita ja merisotilaita torpedoaseen käyttäjiksi. Alusta säilytettiin joitakin vuosia Suomenlinnassa, mutta sodan jälkeen se romutettiin kaikessa hiljaisuudessa.
Suomen ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimus

Suomen ja Neuvostoliiton välinen hyökkäämättömyyssopimus vuodelta 1932 oli Suomen ja Neuvostoliiton sopimus, joka solmittiin Helsingissä 21. tammikuuta 1932 ja ratifioitiin Suomen puolella saman vuoden heinäkuussa. Voimaan se astui 9. elokuuta 1932. Sopimus oli solmittu määräajaksi kolmeksi vuodeksi. Sitä jatkettiin 7. huhtikuuta 1934 pöytäkirjalla, jolla sopimuksen voimassaoloa jatkettiin 31. joulukuuta 1945 asti. Pöytäkirjan allekirjoitti Neuvostoliiton puolesta ulkoasiain kansankomissaari Maksim Litvinov. 
Ensimmäisen kerran Neuvostoliiton puolesta Suomi oli neuvotellut hyökkäämättömyyssopimuksesta jo 1926. Suomen puolelta neuvotteluja johti Antti Hackzell, mutta koska hän esitti, että sopimusta valvottaisiin välitystuomioistuimen avulla, ei Neuvostoliiton kanssa päästy sopimukseen sisällöstä.
Sopimuksen synty.
Sopimuksen syntyyn vaikuttivat Neuvostoliiton kiinnostus tehdä hyökkäämättömyyssopimukset naapurimaidensa kanssa (Puola, Viro ja Latvia neuvottelivat myös tuolloin sopimuksista) sekä 1931 alkanut Mantšurian sota, Kiinassa, joka lisäsi konfliktin mahdollisuutta Itä-Aasiassa ja sai Neuvostoliiton pyrkimään selustansa turvaamiseen mahdollisesti syttyvän sodan vuoksi. Suomi aloitti neuvottelut Neuvostoliiton kanssa viimeisenä edellä mainituista valtioista eli vuoden 1932 tammikuun alussa, mutta sai sopimuksensa ensimmäisenä valmiiksi. Tämä aiheutti hieman paheksuntaa Virossa, mutta Suomen ei ollut tarkoitus ratifioida sopimusta ennen muita valtioita.
Sopimus.
Sopimuksessa osapuolet takasivat rajojensa loukkaamattomuuden, puolueettomana pysymisen, jos toinen osapuoli joutuisi sotaan ja lupasivat pysyä erossa sopimuksista ja liittoumista, jotka olisivat ”avoimesti vihamielisiä” toista osapuolta kohtaan. Riidat luvattiin ratkaista rauhanomaisesti ja puolueettomasti.
Sopimuksen jatkaminen ja päättyminen.
Sopimus uudistettiin Moskovassa 7. huhtikuuta 1934, jolloin sitä pidennettiin 31. joulukuuta 1945 asti. Neuvostoliitto irtisanoi hyökkäämättömyyssopimuksen vedoten Mainilan laukauksiin ennen hyökkäystään Suomeen 30. marraskuuta 1939. Hyökkäys rikkoi myös Tarton rauhansopimusta ja Kansainliiton peruskirjaa.
Anthony Edwards (näyttelijä)

Anthony Charles Edwards (s. 19. heinäkuuta 1962) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Edwards syntyi Kalifornian Santa Barbarassa viisilapsisen perheen kuopukseksi. Hänen perheensä tuki hänen näyttelijähaaveitaan pienestä pitäen. Alettuaan saada televisiorooleja hän jättäytyi pois yliopistosta ja keskittyi näyttelemiseen. Edwardsin ensimmäinen iso rooli oli Goosen hahmo Tom Cruisen tähdittämässä elokuvassa "Top Gun – lentäjistä parhaat" vuonna 1986. Hän näytteli myös ”kuplamies” Mike Monroeta "Villi Pohjola" -sarjassa. Parhaiten hänet tunnetaan kuitenkin suositusta televisiosarjasta "Teho-osasto", jossa hän esitti tohtori Mark Greeneä. Mark Greene oli yksi sarjan pitkäaikaisimmista päähenkilöistä, ja Edwards näytteli häntä sarjassa vuosina 1994–2002 aina siihen asti, kunnes hänen hahmonsa kuoli aivosyöpään.
Edwards sai Parhaan miespääosann draamasarjassa Golden Globe -palkinnon "Teho-osastosta" vuonna 1998.
Edwards on ollut naimisissa vaimonsa Jeanine Lobellin kanssa vuodesta 1994 lähtien, ja parilla on neljä lasta.
Sinraptor

Sinraptor (nimen merkitys: ”Kiinan ryöstäjä”) on sukupuuttoon kuollut teropodeihin kuuluva dinosaurussuku. Se eli myöhäisjurakauden Oxford-vaiheella. Tyyppilajin "Sinoraptor dongi" lisäksi sukuun kuuluu mahdollisesti laji "S. hepingensis", joka toisinaan luokitellaan "Yangchuanosaurus"-sukuun. "S. dongi" oli arviolta noin 7–8 metriä pitkä ja painoi 1–1,7 tonnia. "S. hepingensis" oli kookkaampi, noin 8–8,5-metrinen ja painoi 2,3 tonnia. "Sinraptor" oli lihansyöjä. Sen fossiileja on löydetty Kiinasta.
La Trinité (kirkko)

Église de la Sainte-Trinité tai lyhyesti La Trinité on Pariisin kirkko.
Kirkon suunnitteli Théodore Ballu ja se rakennettiin Toisen Keisarikunnan aikana vuosien 1861–1867 välillä osana Pariisin kaupunkikuvan saneerausta.
Kirkon molemmat urut (sekä kuoriurut että pääurut) olivat alkujaan Cavaillé-Collin rakentamat. Ensimmäinen pääurkuri oli Alexis Chauvet, joka kuoli jo 1870, ja sen jälkeen virkaan nimitettiin urkuvirtuoosi ja säveltäjä Alexandre Guilmant, joka kuitenkin jätti tehtävän vuosisadan vaihteessa ajauduttuaan urkujen hoitoa koskeviin erimielisyyksiin papiston kanssa. Sen jälkeen virkaa hoiti Charles Quef vuoteen 1931 saakka. Tunnetuin urkuri Olivier Messiaen oli virassa 1931-1992 ja häntä seurasi libanonilaissyntyinen säveltäjä Naji Hakim vuosina 1993-2008. Nykyinen pääurkuri Loïc Mallié nimitettiin 2011.
Manu (nimi)

Manu on etunimi.
Manun suomenkielinen nimipäivä on 26. maaliskuuta, jolloin on myös Immon, Mannen ja Immanuelin nimipäivä. Suomessa nimi Manu on maaliskuuhun 2025 mennessä annettu 2 500 miehelle ja muutamalle naiselle. Monissa maissa Manu esiintyy Manuel- tai Emanuel-nimen lyhentymänä, mutta Suomessa se on käsitetty myös Mauno-nimen muunnelmaksi. Suomessa Manu on erityisesti miesten nimi, mutta kansainvälisesti se on myös yleinen naisen nimi.
Sanskritin kielessä Manu tarkoittaa viisasta ja ajattelevaa. Hindujen jumalaistarustossa Manu on ensimmäinen ihminen Maan päällä, ja josta muut ihmiset ovat syntyneet. Lainaus suomennetusta Bhagavad Gitasta:
Michael H. Hart

Michael H. Hart (s. 28. huhtikuuta 1932 New York City) on yhdysvaltalainen tähtitieteilijä ja fyysikko. Hän on saavuttanut maailmanlaajuista kuuluisuutta kirjallaan "Ihmiskunnan 100 suurinta", jossa hän asettaa ihmiskunnan historian mielestään sata suurinta henkilöä merkittävyysjärjestykseen.
Hart on työskennellyt NASAssa ja hoitanut tähtitieteen professuuria Anne Arundel Community Collegessa Marylandin Arnoldissa ja fysiikan professuuria Trinity University in San Antoniossa Texasissa. Lisäksi hänellä on oikeustieteellinen tutkinto.
Poliittisesti hän pitää itseään "valkoisena aktivistina". Hart on osallistunut usein New Century Foundation -järjestön kokouksiin. Vuonna 1996 hän piti sen kokouksessa esitelmän, jossa hän ehdotti Yhdysvaltojen jakamista neljään etniseen osaan: valkoisten, mustien ja latinalaistaustaisten alueisiin sekä yhteen rodullisesti sekoittuneeseen osaan. Vuoden 1994 kokouksessa juutalainen Hart joutui riitaan Ku Klux Klan -taustaisen poliitikon David Duken kanssa tämän tehtyä antisemitistisiä huomautuksia.
Leo Riuttu

Leo Aukusti Riuttu () oli suomalainen näyttelijä.
Riuttu esiintyi yli neljän vuosi­kymmenen ajan Tampereen ja Helsingin teattereissa sekä 1946–1966 kaikkiaan noin 50 elo­kuvassa. Lisäksi Riuttu esiintyi monissa radio- ja televisio­tuotannoissa. Hänen eräs tunnettu elo­kuva­roolinsa oli alituiseen hihittelevä sota­mies Vanhala elo­kuvassa "Tuntematon sotilas" (1955).
Ura.
Riutun näyttämö­ura alkoi 1930-luvulla Tampereella, ja 1936 hänet kiinnitettiin ammatti­näyttelijäksi Tampereen Teatteriin. Hän siirtyi 1941 Tampereen Työväen Teatteriin, jossa hän työskenteli vuoteen 1949 saakka. Riuttu siirtyi 1949 Suomen Kansallisteatteriin, jossa hän teki monia näyttämö­osia eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1980 saakka. Riutun merkittäviin teatteri­rooleihin kuului näytelmän "Rikos ja rangaistus" Marmeladov ja "Särkelä itte" Heroja.
Riutun ensimmäinen elo­kuva­rooli oli kirjailijan ystävä E. A. Forsell elo­kuvassa "Minä elän" (1946), ja tämän jälkeen Riuttu tulkitsi Eino Leinoa toisessa taiteilijaelämä­kerta­elo­kuvassa "Ruusu ja kulkuri" (1948). Riutun varsinainen läpi­murto­rooli valko­kankaalla oli Väiski komediassa "Professori Masa" (1950). Hänen tunnettuihin rooleiinsa kuului kirjailija K. V. Laihosen rooli elokuvassa "Komisario Palmun erehdys" (1960).
Riuttu julkaisi vuonna 1973 teoksen "Teatteri­väen makeimmat naurut". Hänet palkittiin Pro Finlandialla 1964.
Yksityiselämä.
Riuttu meni vuonna 1939 naimisiin modisti Irja Birkmanin kanssa. Riuttu on haudattu vaimonsa viereen Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Roy Bean

"Tuomari" Phantly Roy Bean (1825 – 16. maaliskuuta 1903) oli eksentrinen yhdysvaltalainen saluunanpitäjä-tuomari, kuuluisa villin lännen hahmo, joka kutsui itseään nimellä "The Law West of the Pecos" (Laki Pecosista länteen). Roy Bean piti oikeusistuntoja saluunassaan, joka sijaitsi Rio Grande -joen varrella Chihuahuan aavikolla.
Perhe.
Roy Beanin vanhemmat olivat Phantly Roy Bean (vanhempi) ja Anna Gore. Roy Bean syntyi Mason Countyssa, Kentuckyssa. Roy lähti 15-vuotiaana veljiensä Samin ja Joshuan matkaan. Lopulta hän päätyi New Mexicon puolelle.
Roy Bean meni naimisiin meksikolaisen Maria Anastacia Virginia Chavezin (1845–1922) kanssa 26. lokakuuta vuonna 1866. Heillä oli viisi lasta; Roy Jr. Bean (synt. 1869/1870), Laura Bean (synt. 1871), Zulema Bean (synt. 1873), Sam Bean (synt. 1875) ja John Bean (mahdollisesti adoptiolapsi).
Elämä.
1870-luvun Roy elätti perheensä myymällä vedellä laimennettua maitoa ja välittämällä varastettua polttopuuta. Vuonna 1882 Roy pakeni avioliitostaan ja laittomuuksista San Antonioon.
Roy oli kuullut Lillie Langtrystä ja rakensi saluunan, jonka nimesi tämän mukaan "Jersey Lilly"ksi. Roy piti perustamaansa saluunaa myös kotinaan. Saluunan seinällä oli kuva Lilliestä. Oven ulkopuolella oli kyltit, joissa luki "ICE COLD BEER" ("jääkylmää olutta") ja "LAW WEST OF THE PECOS." ("Laki Pecosista länteen."). Saluunassaan Roy Bean jakoi olutta, oikeutta ja tarinoita. Beanin oikeuskäytäntö oli eriskummallinen; siihen olennaisesti kuului muun muassa lakikirja, revolveri ja elävä karhu.
Legendoissa Roy Beanin tyypillisesti väitetään antavan ahkerasti hirttotuomioita, vaikka Jack Skilesin "Judge Roy Bean Country" -kirjan mukaan ei ole ainuttakaan historiallisesti pätevää todistetta siitä, että Roy Bean olisi oikeasti hirttänyt jonkun.
Roy Bean kuoli vuonna 1903 rauhallisesti vuoteeseensa, runsaan alkoholin juomisen jälkeen Langtryssä, Texasissa.
Roy Bean populaarikulttuurissa.
Roy Beania on näytellyt Walter Brennan Oscar-palkinnon arvoisesti vuoden 1940 elokuvassa "Lännen mies".
John Huston ohjasi vuonna 1972 elokuvan "Roy Bean – piru mieheksi", jossa omapäistä lainvalvojaa esitti Paul Newman.
Roy Bean on esiintynyt myös Tex Willer -sarjakuvissa, esimerkiksi numeroissa 1 ja 2 vuodelta 2014.
Roy Bean esiintyy Lucky Luke -sarjakuvalbumissa "Tuomari".
Roy Bean esiintyy Don Rosan piirtämässä Ankka-tarinassa White Agony Creekin vanki, jossa hänet oli lähetetty yhdessä sheriffien Bartholomew "Bat" Mastersonin ja Wyatt Earpin kanssa pelastamaan Kultu Kimallusta, jonka Roope Ankka oli vienyt louhokselleen.
Paul Schrader

Paul Joseph Schrader (s. 22. heinäkuuta 1946 Grand Rapids, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -kriitikko. Hänen tunnetuimpia elokuviaan käsikirjoittajana on Martin Scorsesen "Taksikuski" (1976) ja ohjaaja-käsikirjoittajana "American Gigolo" (1980) ja "Mishima – elämän neljä lukua" (1985).
Elämä.
Schrader sai ankaran kalvinistisen kasvatuksen eikä nähnyt nuoruutensa aikana ainuttakaan elokuvaa. Hän opiskeli teologiaa Calvin Collegessa ja ryhtyi elokuvakriitikoksi 1970-luvun alussa. Schraderin kriittinen essee ”Transcendental Style in Film: Ozu, Bresson, Dreyer” ilmestyi vuonna 1972. Hän myös opetti Columbian yliopistossa.
Schraderin ensimmäinen myyty käsikirjoitus oli "Yakuza – samuraitten kirous" vuonna 1974. Schraderin läpimurto käsikirjoittajana oli 1976 valmistunut "Taksikuski", joka oli myös Schraderin ja Martin Scorsesen pitkän yhteistyön alku. Schraderin ensimmäinen oma ohjaustyö oli "Osasto 291 – Detroit" vuonna 1978. Ohjaajana Schrader sai huomiota vasta "American Gigolo" -elokuvalla 1980. Vuonna 1982 ilmestyi "Kissaihmisten" uudelleenfilmatisointi. "Mishimaa" (1985) pidetään yhtenä hänen parhaista elokuvistaan.
Moottoritorpedovene Syöksy

Moottoritorpedovene Syöksy (MTV 4) oli Suomen merivoimien Nuoli-luokan moottoritorpedovene.
Valmistus.
Vene tilattiin John I. Thornycroft and Companyltä. Se otettiin Suomen merivoimien palvelukseen 1928. Sen torpedot oli sijoitettu aluksen perään, joten sen täytyi liikkua torpedoja nopeammin ampuessaan ne. Tämä ei ollut helppo tapa ahtailla vesillä. 
Palvelus.
"Syöksy" ja "Vinha" hyökkäsivät 6. heinäkuuta 1941 kahden Hangosta pois pyrkivän purjeveneen kimppuun. Alukset yrittivät ensin upotusta torpedoin ilman tulosta, minkä jälkeen "Syöksy" syöksyi purjealuksen keulan editse pudottaen syvyyspommin. Purjealus vaurioitui pahoin, minkä jälkeen moottoritorpedoveneet poistuivat paikalta ennen taistelukosketusta saattajina toimineisiin vartioveneisiin.
"Vinha", "Syöksy" ja kolmas moottoritorpedovene sekä kaksi vartiomoottorivenettä olivat 19. heinäkuuta väijymässä neljää venäläistä kuljetusalusta ja niiden varmistuksena olleita kahta muuta alusta Kolgalahden suulla. Saattuetta ei kohdattu, mutta seuraavana aamuna havaittiin Neuvostoliiton laivaston hävittäjä, joka avasi tulen veneitä kohti. Yksi kranaatti osui aivan "Vinhan" perän taakse irrottaen potkurin sekä peräsimen. Alus sai myös vuodon.
Hävittäjän keskittäessä tulensa vaurioituneeseen alukseen "Syöksy" suoritti torpedohyökkäyksen hävittäjää vastaan. Torpedo ei osunut, mutta hävittäjän keskittyessä torpedon väistämiseen saatiin "Vinha" vietyä turvaan Söderskärin majakalle.
"Vinha" ja "Syöksy" olivat 2. syyskuuta partiomatkalla Koiviston eteläpuolella yllättäessään neuvostoliittolaisen kahden kuljetusaluksen saattueen. Hyökkäyksen lopulla "Syöksy" upotti torpedoimalla s/s "Meeron".
"Syöksy" upotti miinanraivaaja "T-41:n" ("Kirov") Suursaaren luona 22 syyskuuta 1941.
"Syöksy" toimi laivueen johtoveneenä hyökkäyksessä, jossa upotettiin panssaritykkivene "Krasnoje Znamja" Lavansaaren satamassa syksyllä 1942. Johtoveneessä hyökkäykseen osallistui laivueen päällikkö kapteeniluutnantti Jouko Pirhonen ja "Syöksyn" päällikkö sotilasmestari Toimi Ovaskainen. 
"Syöksyn" toinen potkuriakseli katkesi ja peräsin repesi irti lokakuussa 1942. Alus todettiin telakoitaessa jo liian huonokuntoiseksi enää torpedotehtäviin ja korjauksen jälkeen se siirrettiin Laatokalle muiden saman luokan alusten tavoin elokuussa 1943 ja aseistettiin yhdellä 20 mm:n tykillä ja kolmella miinalla.
"Syöksy" ja "Nuoli" tuotiin rauhan tulon jälkeen takaisin Suomeen ja telakoitiin Suomenlinnaan. "Syöksy" menestyneimpänä lajissaan oli varattu Sotamuseolle, mutta lopulta kävi niin, että molemmat veneet romutettiin yhdessä "Iskun" ja "Sisun" kanssa.
1497 Tampere

1497 Tampere on päävyöhykkeen asteroidi eli pikkuplaneetta, joka kiertää Aurinkoa Marsin ja Jupiterin välisellä asteroidivyöhykeellä. Kohteen löysi 22. syyskuuta 1938 suomalainen astronomi Yrjö Väisälä Turussa ja se nimettiin Tampereen kaupungin mukaan. Ennen nimeämistään kohde tunnettiin tunnuksella 1938 SB1.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin ja pyörähdysaika akselin ympäri on . Albedo on ja magnitudi .
Gardon

Gardon eli Gard on 128 kilometriä pitkä joki eteläisessä Ranskassa. Se saa alkunsa Cévennes-vuoristosta ja päättyy Beaucairen kaupungin kohdalla Rhôneen, jonka oikeanpuoleinen sivujoki Gardon on. Useita Gardonin sivujokia kutsutaan myös samalla nimellä.
Gardonin ylittää kaksi historiallista siltaa: roomalainen akvedukti Pont du Gard ja 1500-luvulla rakennettu Pont Saint-Nicolas. Pont Saint-Nicolas -siltaan päättyvä Gardonin rotko on suosittu virkistysalue, jossa harrastetaan kajakointia, melontaa, kiipeilyä ja patikointia.
Vuoden 2002 syyskuussa ja vuoden 2003 joulukuussa Gardon tulvi ennätyskorkealle. Tulvat vahingoittivat useita joen siltoja, muun muassa Pont Saint-Nicolas'ta, joka on kuitenkin sen jälkeen täysin korjattu.
Tuhoisia tulvia on esiintynyt muulloinkin. Keväällä 2024 useita ihmisiä kuoli Gardinin tulvissa.
Moottoritorpedovene Nuoli

Moottoritorpedovene Nuoli (MTV-5) oli Suomen merivoimien Nuoli-luokan moottoritorpedovene, joka ostettiin 1928 Britanniasta.
Valmistus.
Alus tilattiin John I. Thornycroft and Companyltä Britanniasta. Se otettiin merivoimien palvelukseen 1928 nimellä "MTV-5". Aluksen torpedot oli sijoitettu aluksen perään, joten sen täytyi liikkua torpedojaan nopeammin ampuessaan ne. Tämä ei ollut helppo tapa ahtailla vesillä. 
Palvelus.
Talvisodassa vene oli sisaraluksineen Koivistolla, jossa niitä yritettiin käyttää Neuvostoliiton laivastoa vastaan. Meren jäätyminen kuitenkin esti suunnitellun toiminnan, joten alukset laskivat 12.-13. joulukuuta 1939 Koiviston eteläpuolelle 12 miinaa. Pian miinoituksen jälkeen vene siirrettiin sisaraluksineen telakoitavaksi Helsinkiin.
Alus upotti ainakin yhden venäläisen raivaajan Suursaaren edustalla syyskuussa 1941, jolloin "Nuolen" päällikkönä oli luutnantti, myöhemmin Mannerheim-ristin ritariksi nimitetty Kaarlo Kajatsalo. Vene siirrettiin Laatokalle muiden saman luokan alusten tavoin elokuussa 1943 ja aseistettiin yhdellä 20 mm:n tykillä ja kolmella miinalla. Välirauhan jälkeen alus palautettiin Suomenlinnaan, jossa se oli telakoituna muutamia vuosia, kunnes romutettiin muiden mukana.
Moottoritorpedovene Vinha

Moottoritorpedovene Vinha (MTV 6) oli Suomen merivoimien Nuoli-luokan moottoritorpedovene.
Valmistus.
Brittiläinen valmistuslisenssin myöntänyt päätelakka toimitti alukseen pääkoneet, apukone eli ns. risteilykone oli kotimainen Olympia-moottori. Venetyypissä oli kaksi potkuria. Apukone pyöritti kytkimen välityksellä pääkoneita joihin potkurit oli kytketty, ja tarvittaessa täyttä tehoa avattiin vain pääkoneiden polttoainehanat ja kytkettiin sytytys, jolloin pääkoneet käynnistyivät. Avoimesta kaasuttimesta löi ulos pitkä tulenliekki käynnistettäessä, ja tämä sytytti parikin kertaa jopa vaarallisiksi asti kehittyneitä tulipaloja, kun liekin tielle osui jotain palavaa. Palot saatiin kuitenkin joka kerta sammumaan, mutta ne merkitsivät poikkeuksetta sitä että alus lähetettiin takaisin kotisatamaan sillä erää. 
"Vinha" otettiin merivoimien palvelukseen 1929. Veneen torpedot oli sijoitettu aluksen perään, joten sen täytyi liikkua torpedoja nopeammin ampuessaan ne. Tämä ei ollut helppo tapa ahtailla vesillä.
Palvelus.
Torpedoveneet "Syöksy" ja "Vinha" hyökkäsivät 6. heinäkuuta 1941 kahden Hangosta pois pyrkivän purjeveneen kimppuun. Alukset yrittivät ensin upotusta torpedoin ilman tulosta, minkä jälkeen johtoalus syöksyi purjealuksen keulan editse pudottaen syvyyspommin. Purjealus vaurioitui pahoin, minkä jälkeen torpedoveneet poistuivat paikalta ennen taistelukosketusta saattajina toimineisiin vartioveneisiin.
"Vinha", "Syöksy" ja kolmas torpedovene sekä kaksi vartiomoottorivenettä olivat 19. heinäkuuta väijymässä neljää venäläistä kuljetusalusta ja niiden varmistuksena olleita kahta muuta alusta Kolgalahden suulla. Saattuetta ei kohdattu, mutta seuraavana aamuna havaittiin venäläinen hävittäjä, joka avasi tulen veneitä kohti. Yksi kranaatti osui aivan "Vinhan" perän taakse irrottaen potkurin sekä peräsimen. Alus sai myös vuodon.
Hävittäjän keskittäessä tulensa vaurioituneeseen alukseen "Syöksy" suoritti torpedohyökkäyksen hävittäjää vastaan. Torpedo ei osunut, mutta hävittäjän keskittyessä torpedon väistämiseen saatiin "Vinha" vietyä turvaan Söderskärin majakalle.
"Vinha" ja "Syöksy" olivat 2. syyskuuta partiomatkalla Koiviston eteläpuolella yllättäessään venäläisen kahden kuljetusaluksen saattueen upottaen aluksista toisen.
Saman vuoden marraskuussa se osallistui Lavansaaren satamassa venäläisen panssaritykkivene "Krasnoje Znamjan" upottamiseen ampuen yhden torpedon. Tämä jäikin "Vinhan" viimeiseksi torpedoinniksi. Päällikkönä tässä operaatiossa oli luutnantti Aarne Vuorensaari. 
"Vinha" siirrettiin Laatokalle muiden saman luokan alusten tavoin elokuussa 1943 ja aseistettiin yhdellä 20 mm:n tykillä ja kolmella miinalla.
"Vinha" palautettiin syksyllä 1944 Suomenlinnaan, missä se makasi muutaman vuoden odottamassa romutusta.
Moottoritorpedovene Raju

Moottoritorpedovene Raju (MTV 7) oli Suomen merivoimien Nuoli-luokan moottoritorpedovene.
Valmistus.
Thornycroft-tyyppisen aluksen runko tilattiin Porvoon veneveistämöltä ja valmistuslisenssin myöntänyt Thornycroft toimitti pääkoneet, risteilykone oli Vaasan Moottoritehdas Oy:n valmistama Olympia-moottori. Torpedot oli sijoitettu perään, joten sen täytyi liikkua torpedojaan nopeammin laukaistessaan ne. Tämä ei ollut helppo tapa ahtailla vesillä. Alus otettiin 1929 palvelukseen.
Palvelus.
Syyskuussa 1942 vene lähetettiin Tammiosta Kotkaan korjauttamaan toiseen pääkoneeseensa tullutta vikaa, joka oli saatu väliaikaisesti kuntoon emälaivan verstaassa. Tällä matkalla pääkonetta käynnistettäessä syttyi avoimesta kaasuttajasta tulipalo, joka uhkasi tuhota koko aluksen. Torpedot ja syvyyspommit jouduttiin pudottamaan varmistettuina mereen, etteivät ne räjähtäisi, ja yksi mieskin jo määrättiin hyppäämään käskyn käyden mereen mukanaan pelastusrengas, etteivät kaikki kuolisi polttoainesäiliöiden räjähtäessä. Miehistö sai tulen lopulta sammumaan riisuttuaan kaikki vaattensa ja tilkittyään konehuoneen ilmatiiviiksi tulen tukahduttamiseksi. Lähes alastomina ja kurjassa kunnossa miehet pääsivät takaisin Tammioon heikosti toimivan apukoneen voimin. Yhteysalus "Pukkio" hinasi kovaonnisen veneen Kotkaan telakalle, jossa sen aseet poistettiin. Aluksen ura moottoritorpedoveneenä oli päättynyt. 
"Raju" ja "Vinha" siirrettiin keväällä 1943 miinanlaskutehtäviin, koska niiden pääkoneet eivät enää kehittäneet torpedohyökkäyksiin tarvittavaa nopeutta. Tosin raskaiden saksalaismiinojen lastaaminen veneisiin oli vaarallista, mutta kokeilujen jälkeen aluksiin lastattiin kumpaankin kaksi miinaa. 
Ensimmäinen tehtävä eli pohjamiinakenttä "Möykky" onnistui hyvin, mutta toiselta palattaessa "Raju" upposi 16. toukokuuta 1943 törmättyään ajelehtivaan puomiesteeseen Koiviston lähistöllä. Vene nostettiin, mutta todettiin korjauskelvottomaksi. Se romutettiin vielä saman vuoden aikana.
Formula 1 -kausi 1954

Formula 1 -kausi 1954 oli kautta aikojen viides Formula 1 -kausi. Kaudella ajettiin yhdeksän MM-osakilpailua. Mestaruuden voitti Argentiinan Juan Manuel Fangio, joka ajoi Maseratilla ja sittemmin loppukaudesta Mercedeksellä. Fangio johti koko kauden kuljettajien MM-sarjaa.
Teknisiä sääntöjä.
Kustannussyistä kaksi edellistä kautta oli ajettu Formula 2 -luokan autoilla, ja Ferrarin 500-auto oli ollut täysin ylivoimainen. Nyt kuitenkin sylinteritilavuuden sallittiin nousevan 2 500 cm3.
Keskeiset osallistujat.
Aina alkuvaiheistaan lähtien Formula 1 –kisat olivat olleet tavallaan Italian sisäisiä kilpailija, sillä aluksi olivat kilpailuissa Alfa Romeot ja Ferrarit ja sitten Ferrarit ja Maseratit. ”Ulkomainen” kilpailu otti tuulta alleen vuonna 1954 kun odotettu ja osittain pelättykin Mercedes-Benzin osanotto kilpailuihin tuli todeksi Ranskan GP:ssä. Italialaiset Lanciat ilmoittautuivat myös mukaan kauden kisoihin, mutta näiden Lancia D50-mallin valmistuminen viivästyi Mercedeksen autoa enemmän.
Nämä uudet tulokkaat saivat sekaisin kuljettajamarkkinat. Kaikkien yllätykseksi hallitseva maailmanmestari Alberto Ascari ja hänen erottamaton kaverinsa Luigi Villoresi päättivät jättää Ferrari-tallin ja siirtyä Lancian ohjaimiin, mikä koitui Ascarille kauden kuluttamiseen uutta D50-mallia odotellessa. Ferrari korvasi heidät José Froilán Gonzálezilla, joka palasi talliin kahden vuoden Maserati-kauden jälkeen, ja ranskalaisella Maurice Trintignant’illa. Heihin liittyivät myös Giuseppe Farina ja Mike Hawthorn.
Maserati vaikutti suurimmalta häviäjältä tässä kettinkien sinfoniassa kun se menetti Gonzálezin ja erittäin suuri menetys Maseratin tallille oli kesken kauden tapahtunut Juan Manuel Fangion menetys Mercedesille. Tämä siirto tapahtui Ranskan GP:n yhteydessä. Näin Maserati-tallin maine kahden merkittävimmän kuljettajan lähdön jälkeen jäi Onofre Marimón varaan, joka kuitenkin menehtyi Saksan GP:n harjoituksissa ollen täten ensimmäinen F1-osakilpailussa kuollut kuljettaja.
Juan Manuel Fangion lisäksi Mercedes-tiimiin liittyivät insinööri-pilotti Karl Kling, veteraani Hermann Lang, sekä tulevaisuuden toivo Hans Hermann.
Kilpailut.
Kauden kilpailut:
MM-loppusijoitukset.
"HUOM! Aikakautena, jolloin ajanotto ei toiminut kuin sekunnin kymmenysosien tarkkuudella, ei ollut mahdollisuutta äärimmäisen tarkkaan ajanottoon. Tästä on esimerkkinä Britannian GP, missä parhaan kierrosajan saavutti seitsemän kuljettajaa. He jakoivat pisteet, jolloin jokainen heistä sai 0,14 pistettä."
Tobias Furneaux

Tobias Furneaux (21. elokuuta 1735 – 19. syyskuuta 1781) oli englantilainen meriupseeri ja tutkimusmatkailija. Hän oli ensimmäinen, joka pyrjehti maailman ympäri molempiin suuntiin.
Furneaux osallistui Samuel Wallisin maailmanympäripurjehdukseen vuosina 1766–1768. Toisen kerran hän lähti purjehtimaan maailman ympäri maineikkaan James Cookin alaisuudessa vuonna 1772. Hän sai komentoonsa laivan nimeltä "Adventure", ja tarkoitus oli, että hän avustaisi Cookia tämän tutkiessa eteläistä Jäämerta ja Tyyntä valtamerta. Vaikeat sääolosuhteet tekivät kuitenkin yhteistyön hankalaksi. Cookin komentama "Resolution" ja Furneaux'n "Adventure" kadottivat yhteyden toisiinsa kahdesti, jälkimmäisellä kerralla pysyvästi. 
Furneaux palasi Englantiin heinäkuussa 1774, melkein vuoden aiemmin kuin Cook. Hän purjehti ensimmäisenä maailman ympäri itäistä reittiä, eli "vastapäivään". (Läntistä reittiä maailman ympäri purjehdittiin jo 250 vuotta aiemmin.)
Katriinan sairaala

Katriinan sairaala on Vantaan Seutulassa sijaitseva sairaala. Sairaala on Vantaan ainoa terveyskeskussairaala ja sillä on 155 potilaspaikkaa. Sairaalassa on kahdeksan vuodeosastoa, joista yksi tarjoaa palliatiivista hoitoa, päiväsairaala ja geriatrinen poliklinikka. Sairaalan tiloissa toimi aiemmin myös Katriinan terveysasema, mutta sen toiminta on siirretty marraskuun 2011 lopussa tehdyllä päätöksellä Martinlaakson terveysasemalle. Katriinan sairaalan alaisuuteen kuuluu myös Peijaksen sairaalassa sijaitseva 37-paikkainen geriatrinen akuuttiyksikkö.
Sairaalan alueella sijaitsee Seutulan kylän Katrinebergin kartano, jonka Helsingin maalaiskunta osti vuonna 1949. Arkkitehti Elsi Laisaari suunnitteli nykyisen sairaalan vanhan osan ja se rakennettiin kartanon koillispuolelle, alle sadan metrin päähän vuosina 1957–1959. Kunnan vanhainkoti nimeltään Katriinakoti aloitti tuolloin toimintansa, ja sen nimi vaihtui Katriinan sairaalaksi vuonna 1969. Sairaalaa laajennettiin vuonna 1979 ja peruskorjattiin vuosina 1991–1994 ja 2005.
Sairaalan lähellä sijaitsee muun muassa Katriinan päiväkoti, Seutulan päiväkoti ja Seutulan koulu. Katrinebergin kartanoon ja sen lähialueille on valmisteilla kotieläinpiha, joka on tarkoitus avata kesällä 2017.
Sun Jihai

Sun Jihai (s. 30. syyskuuta 1977 Dalian, Liaoning) on kiinalainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa lisäksi Englannissa. Hänen pelipaikkansa oli joko keskuspuolustuksessa tai oikeana puolustajana.
Ammattilaisura.
Sun aloitti uransa Dalian Shidessä vuonna 1995. Kolmen menestyksekkään kauden jälkeen hän siirtyi lainalle Englantiin, Crystal Palacen joukkueeseen. Seura osti samaan aikaan myös toisen kiinalaispelaajan, Shanghai Shenhuassa pelanneen Fan Zhiyin, ja heistä tuli ensimmäiset kiinalaiset Englannin kentillä. Sun palasi kuitenkin Dalianiin jo yhden kauden jälkeen, vaikka lontoolaisseurassa oli tullut melko paljon vastuuta ja otteluita oli kertynyt 23. 
Vuonna 2002 hän lähti toisen kerran Englantiin, ja tällä kertaa vakituisen siirron osoitteena oli Manchester City. Siirtosumma 2,87 miljoonan punnan suuruinen. Saman vuoden lokakuussa Sunista tuli ensimmäinen Valioliigassa maalin tehnyt kiinalainen, kun hän teki joukkueensa ensimmäisen maalin Birminghamia vastaan. 
Sun sai Chelsean Eiður Guðjohnsenin taklauksesta melko vakavan polvivamman kauden 2004/05 alussa. Vähitellen Sunin vastuu kuitenkin pieneni, seuran alkaessa investoida rahallisesti aiempaa enemmän uusien pelaajien hankintaan.
Cityn vuosien jälkeen Sun pelasi vuosina 2008–2010 Sheffield Unitedissa, ja tämän jälkeen palasi takaisin kotimaahansa.
Maajoukkueura.
Kiinan maajoukkueessa Sun debytoi 6. joulukuuta 1996 ottelussa Uzbekistania vastaan. Yhteensä 64 maaottelua pelannut Sun oli mukana Kiinan joukkueessa 2002 MM-kisoissa, mutta loukkaantui jo ensimmäisessä ottelussa, eikä kyennyt pelaamaan lopuissa kahdessa muussa lohkovaiheen ottelussa.
Sun lopetti maajoukkueuransa vuonna 2008.
Saavutukset.
 Dalian Shide
 Guizhou Renhe
Bentsonitriili

Bentsonitriili on orgaaninen yhdiste (nitriili), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C7H5N ja rakennekaava on C6H5(CN). Bentsonitriilista käytetään myös nimityksiä "syanobentseeni", "bentsoehapponitriili" ja "fenyylisyanidi".
Bentsonitriilin moolimassa on 103,1 g/mol, sulamispiste –12,8 °C, kiehumispiste 190,7 °C, tiheys 1,0 g/cm3, liukoisuus veteen 22 °C lämpötilassa 0,1–0,5 g/100 ml, leimahduspiste 75 °C c.c., itsesyttymislämpötila 550 °C ja CAS-numero 100-47-0.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Sweco

Sweco AB on ruotsalainen kansainvälisesti toimiva rakennus-, energia- ja ympäristöalan asiantuntijayritys, jolla on toimipaikkoja ja tytäryhtiöitä yhteensä 14 maassa. Swecon osake on listattuna Tukholman pörssissä.
Sweco tuottaa suunnittelu- ja konsultointipalveluja rakennetekniikan, arkkitehtuurin, talotekniikan, teollisuuden sekä ympäristö- ja yhdyskuntatekniikan aloilla ja tarjoaa myös projektinjohto- ja rakennuttamispalveluita. Konsernin palveluksessa oli vuonna 2019 noin 16 000 työntekijää, joista noin 2 100 työskentelee Suomessa. 
Sweco-konsernin liiketoiminta oli vuonna 2019 jaettu kahdeksaan liiketoiminta-alueeseen: Belgia, Tanska, Suomi, Saksa &amp; Keski-Eurooppa, Alankomaat, Norja, Ruotsi ja Iso-Britannia.
Sweco on mukana Infraohjelma Helsinki -nimisessä allianssissa, joka rakentaa kolme pikaraitiotietä Helsinkiin.
Seitsemän surman siunausliitto

Seitsemän surman siunausliitto on hardcore punk -yhtye Rytmihäiriön kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 18. lokakuuta 2006. Se on yhtyeen ensimmäinen levy-yhtiö Sakara Recordsin julkaisema albumi sekä yhtyeen ensimmäinen selkeitä thrash metal -elementtejä sisältävä albumi. Albumin on äänittänyt ja tuottanut Jukka Varmo, ja sen kansikuvan on toteuttanut laulaja Unto Helo.
Albumi on yhtyeen ensimmäinen Suomen virallisen albumilistan 50:n myydyimmän albumin joukkoon noussut albumi, jolloin se debytoi listan sijalla 36.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Antti Luukkanen antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän sanoi olleensa skeptinen yhtyeen sanoituksien saman kaavan toistamisesta, mutta piti albumia edeltäjänsä tapaan onnistuneena kokonaisuutena. Niin ikään Desibelin Mikko Heimola antoi albumille neljä tähteä, ja kehui sitä ”hirtehisen hauskaksi" ja kuuntelua kestäväksi teokseksi. Myös Imperiumin Tero Lassila piti albumia niin soitannollisesti kuin laulunkin osalta tiiviinä pakettina johon ei ehdi kyllästyä, vaikka antoikin kritiikkiä kaavamaisuudesta ja itsensä toistamisesta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Rytmihäiriö.
Svirstroi

Svirstroi (, suomeksi myös "Syvärin voimala") on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Leningradin alueen Lotinapellon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Syvärin vasemmalla rannalla 16 kilometriä Lotinapellosta koilliseen. Taajamassa ja kunnassa on 858 asukasta (vuonna 2022).
Maantiede.
Svirstroin kunnan pinta-ala on 319,82 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä ja lännessä Lotinapellon piirin Janegan kuntaan, idässä Leningradin alueen Podporožjen piiriin ja pohjoisessa Karjalan tasavaltaan. Pinta-alasta 95 % on metsää, 3 % vesistöjä ja 1,4 % asuinaluetta. Svirstroi on kunnan ainoa asutuskeskus.
Kunnan maisemaa leimaa kumpuileva tasanko. Jokia ovat Syvärin lisäksi Mungala, Mandroga ja Negežma ja järviä Mandrogskoje, Olovetskoje ja Žabozero. Hyötykaivannaisia ovat hiekka ja turve.
Historia.
Taajama on syntynyt vuonna 1927 alkaneen Ala-Syvärin voimalaitoksen rakentamisen yhteydessä. Rakennustyöhön osallistuivat Svirlagin vangit. Svirstroi sai kaupunkimaisen taajaman statuksen vuonna 1931. Vuonna 1933 sen asukasmäärä oli 31 800 henkeä. Voimalaitos valmistui vuonna 1935.
Voimalaitos ja taajama tuhoutuivat osittain jatkosodan aikana. Voimalaitoksen korjaustyö valmistui vuonna 1948. Vuonna 1949 Svirstroissa oli 2 720 asukasta. Vuonna 1970 asukkaita oli 1 457, ja 1990-luvulla väkiluku laski alle tuhannen.
Liikenne, talous ja palvelut.
Svirstroin kautta kulkee Lotinapellon ja Vytegran välinen maantie. Taajamasta on linja-autoyhteys Lotinapeltoon ja Janegaan. Sen kautta kulkee myös Pietarin, Podporožjen, Vinnitsyn, Voznesenjen ja Vytegran välinen kaukoliikenne. Lähin rautatieasema on kahdeksan kilometrin päässä sijaitseva Janega. Voimalaitoksen ja sen ohittavan sulun luona on laivalaituri.
Kunnan tärkeimmät työllistäjät ovat Ala-Syvärin voimalaitos, laivasulku ja kalanviljelylaitos. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa. Kaksi kolmasosaa aktiiviväestöstä käy töissä Lotinapellossa tai muualla kunnan ulkopuolella.
Palveluihin kuuluvat koulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja muutamia kauppoja. Taajamassa on ortodoksinen kirkko.
Nähtävyydet ja matkailu.
Svirstroin nähtävyyksiä ovat Ala-Syvärin voimalaitos, Sergei Kirovin patsas sekä neuvostosotilaiden ja sotavankien hautapaikat. Matkailupalveluja ovat ruokala ja vierasmaja. Kunnan pohjoisosassa sijaitsee lomakylä.
Myssypingviini

Myssypingviini ("Pygoscelis antarcticus") on pingviinilaji, joka on helppo tunnistaa päässä olevasta ohuesta mustasta raidasta.
Koko ja ulkonäkö.
Myssypingviinin nimi tulee ohuesta mustasta raidasta pään alaosassa, jonka takia tulee vaikutelma kuin niillä olisi musta myssy tai kypärä päässä. Tämä tuntomerkki tekee lajista yhden helpommin tunnistettavista pingviinilajeista. Yksilöiden koko on noin 75 cm.
Levinneisyys.
Lajin esiintymisaluetta ovat Etelämanner sekä Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret, Eteläiset Shetlandsaaret, Eteläiset Orkneysaaret, Bouvet’nsaari, Ballenynsaaret ja .
Lisääntyminen.
Myssypingviinien pesät ovat yleensä kivirenkaita, mutta ne voivat pesiä myös jäävuorilla. Naaras munii kaksi munaa. Sekä koiras että naaras osallistuvat haudontaan vaihtaen vuoroa 5–10 päivän välein. Poikaset kuoriutuvat noin 35 päivän haudonnan jälkeen. Pesässä poikaset ovat 20–30 päivää, jonka jälkeen muodostavat poikasryhmiä. Saatuaan aikuismaisen höyhenpeitteen 50–60 päivän ikäisenä poikaset ovat valmiit lähtemään merelle.
Ravinto.
Laji syö pääasiassa krillejä sekä jonkun verran kaloja.
RT-23 Molodets

RT-23 Molodets eli SS-24 Scalpel on Venäjän viidennen sukupolven mannertenvälinen ohjus. Nämä 10-kärkiset ohjukset on nyttemmin vedetty pois käytöstä. Ohjuksesta ehdittiin kehittää monta versiota. Ohjuksen kantomatka 10000 kilometriä ja osumatarkkuus noin 150–250 metriä. Ohjuksen kärki on noin 350–550 kilotonnia.
0,999...

Luku 0,999... (merkitään myös formula_1 tai formula_2) on matematiikassa päättymätön jaksollinen desimaaliluku, joka on tasan yhtä suuri kuin luku 1. Poikkeavan merkintätavan vuoksi monen on ollut vaikea mieltää, että luku on sama kuin 1. Se seuraa kuitenkin melko suoraan reaalilukujen täydellisyysaksioomasta. Mikäli luottaa laskusääntöjen toimivuuteen, yhtäläisyyden voi todistaa myös yksinkertaisella koulumatematiikalla. Samaten esimerkiksi lauseet 0,333...=⅓ ja 0,666...=⅔ pitävät paikkansa saman periaatteen mukaan. Kaikki päättymättömät ja jaksolliset desimaaliluvut voidaan esittää murtolukumuodossa. 
Se, että luvulla 1 on useampi kuin yksi esitystapa, ei ole mitenkään erikoista. Erinäköisillä luvuilla voi olla sama arvo, esimerkiksi 1 + 1 + 1 = 2 + 1 = 3 = 3/1 ja niin edelleen.
Todistuksia.
Alla esitetyistä todistuksista kaksi ensimmäistä ovat maallikolle havainnollisimpia, mutta niissä oletetaan, että päättymättömiä desimaalilukuja voi laskea yhteen ja kertoa allekkain kuten päättyviä desimaalilukuja. Tämän täsmällinen todistaminen vaatisi suppenevien sarjojen tutkimista.
Murtolukutodistus.
formula_3
Algebrallinen todistus.
formula_4
Geometriseen sarjaan perustuva todistus.
formula_5
Tämä todistus tosin edellyttäisi geometrisen sarjan summakaavan todistamisen, mutta se voidaan tässä yhteydessä sivuuttaa.
Hyperreaalilukutodistus.
formula_6
Täydellisyysaksioomaan perustuva todistusidea.
Reaalilukujen täydellisyysaksiooman mukaan jokaisella ylhäältä rajoitetulla reaalilukujoukolla on reaalilukujen joukossa pienin yläraja eli supremum, joka on helppo osoittaa yksikäsitteiseksi. Tarkastelemalla joukkoa {0,9, 0,99, 0,999, ...} voidaan todeta, että se on ylhäältä rajoitettu, ja esimerkiksi antiteesillä osoittaa, että sen supremumeja ovat sekä 0,999... että 1. Supremumin yksikäsitteisyydestä seuraa tällöin että 0,999... = 1. Rationaalilukujen joukossa täydellisyysaksiooma ei päde, mutta koska 1 ja 0,999... ovat rationaalilukuja, yleistyy tulos automaattisesti myös rationaalilukujen joukkoon.
San Lorenzon kirkko

San Lorenzon kirkko Firenzessä on yksi merkittävimmistä renessanssityylisistä rakennuksista Firenzessä. Pyhä Ambrose vihki alkuperäisen kirkon käyttöön vuonna 393, ja se rakennettiin uusiksi romaaniseen tyyliin 1100-luvulla. Vuonna 1418 Giovanni de' Medici tilasi kirkon laajennustyön Filippo Brunelleschilta. Brunelleschi suunnitteli kirkkoon suuria muutoksia: hän suunnitteli kirkon kupolin ja kuinka se voitaisiin rakentaa ilman minkäänlaisia tukirakennelmia. Hän aloitti julkisivun rakennustyön, joka kuitenkin jäi kesken marmorin kuljetusvaikeuksien takia.
Brunelleschi kuoli ennen kuin uudistustyöt olivat valmiit. Michelangelo suunnitteli uuden marmorijulkisivun, jota ei toteutettu. Donatello suunnitteli kaksi saarnastuolia, jotka hänen oppilaansa toteuttivat. Donatello myös sisusti Brunelleschin piirtämän sakariston.
San Lorenzon kirkko oli Medici-suvun perhekirkko, ja sinne on haudattu useita suvun jäseniä.
Oopperan kummitus (täsmennyssivu)

Oopperan kummitus voi tarkoittaa Gaston Leroux’n vuonna 1911 julkaistua romaania "Oopperan kummitus" tai jotakin siihen pohjautuvaa teosta:
Muita elokuvaversioita löytyy myös täsmennyssivulta Suuren oopperan kummitus.
Kylpylähotelli Eden (Oulu)

Break Sokos Hotel Eden oli kylpylähotelli Oulussa.
Se sijaitsi merenrannassa, Nallikarin matkailualueella, noin 4,5 kilometriä kaupungin keskustasta länteen. Vuonna 1989 valmistuneen Suomen ensimmäisen subtrooppisen merikylpylän pääarkkitehtina toimi Paavo Karjalainen ja rakennusprojektin johtajana toimi Matti Huuskonen.
Alkuvuosina kylpylähotelli kantoi nimeä Eden Nallikarin merikylpylä. 1990-luvulla nimi oli Kylpylähotelli Eden ja Oulun Eden kylpylähotelli. 2000-luvun alussa Edenin osti Holiday Club, jonka myötä nimi muuttui Holiday Club Oulun Edeniksi. Vuonna 2011 Eden siirtyi Sokos Hotels -ketjuun ja sai uuden nimikkeen Sokos Hotel Eden. Vuonna 2013 nimi muuntautui Break Sokos Hotel Edeniksi Sokos Hotelsin konseptiuudistuksen myötä. Kiinteistön omistaa CapMan. 
Edenin toiminta päättyi 17. joulukuuta 2021. Eden pysyy suljettuna siihen asti, kunnes uusi vuokralainen löytyy. 
Historia.
1980-luku.
Vuonna 1986 alettiin uutisoida suunnitelmasta, joka toisi kylpylän Oulun Nallikariin. Suunnitelman takana oli Teknimaja Oy, joka uskoi kylpylän tuovan matkaajia Ouluun niin kotimaasta kuin ulkomailtakin. Seuraavana vuonna kerrottiin kylpylähankeen toteutumisesta, kun Oulun kaupunki oli päättänyt vuokrata tontin Hietasaaresta kylpylää varten. Kylpylän kerrottiin valmistuvan vuoden 1989 kesään mennessä. 
Huhtikuussa vuonna 1988 kylpylähotellin rakennustyöt saatiin alkamaan. Peruskivensä kylpylä sai saman vuoden kesäkuussa. Marraskuussa palkattiin kylpylän ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi Markku Raivio. 
Vuoden 1989 kesäkuun alkuun suunniteltu alkuperäinen avauspäivä ei kuitenkaan toteutunut keskeneräisten viimeistelyjen vuoksi. Viralliset avajaiset pidettiin 18.8.1989.
1990-luku.
Vuonna 1990 Edenin allasosasto nousi Pohjois-Suomen toiseksi suosituimmaksi matkailukohteeksi.
Vuonna 1993 Markku Raivion tilalle Edenin toimitusjohtajaksi nousi Raija Palomäki. Saman vuoden kesäkuussa Edeniin muutti yli kolmenkymmenen papukaijan parvi asustelemaan kylpylän trooppiseen lintutarhaan. Mahdollisimman luonnonmukaisessa tarhassa asusteli papukaijojen lisäksi trooppisia nauha- ja muskottipeippoja. Yksi harvinaisimmista asukeista oli Rosella-papukaija, joita Suomessa ei silloin ollut kuin muutama yksilö. 14.10.1993 Eden vastaanotti miljoonannen kylpijänsä.
Vuonna 1998 Edenissä tapahtui ravintolapalo, jossa ei henkilövahinkoja sattunut, mutta aineelliset vahingot olivat suuret.
2000-luku.
Vuonna 2002 kesäkuussa hotelliin valmistui uusi siipi, jossa on 69 normaalia tilavampaa huonetta. Vuonna 2006 SOK:n tytäryhtiö Sokotel osti Edenin liiketoiminnot ja viisi muuta kylpylähotellia Holiday Clubilta.
Kieran Richardson

Kieran Edward Richardson (s. 21. lokakuuta 1984 Greenwich, Lontoo, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edusti viisi vuotta Englannin Valioliigassa pelannutta Sunderland AFC:tä. Hän on pelannut pääasiassa laiturina tai keskikentän keskustassa.
Richardson opiskeli Parkwood Primary Schoolissa, jossa hän oli myös koulun joukkueen kapteeni. Opiskeluaikanaan hän pääsi myös harjoittelemaan Arsenalin kanssa.
Debyyttinsä Manchester Unitedissa Richardson teki 23. lokakuuta 2002 kreikkalaista Olympiakosia vastaan. Ensimmäisen maalinsa 179-senttinen Richarson teki liigacupissa 5. marraskuuta 2002 Leicesteria vastaan.
29. tammikuuta 2005 Richarson lainattiin West Bromwichiin. Hän teki maalin heti ensimmäisessä lainaottelussa. Kahdentoista lainaottelun ja kolmen maalin jälkeen Richarson palasi Old Traffordille.
Sir Alex Ferguson on sanonut, että Richarson on yksi parhaimpia Unitedin akatemiasta valmistuneista pelaajista. 17. lokakuuta 2006 Richarson teki ensimmäisen mestarien liiga maalinsa Kööpenhaminaa vastaan.
Richardson siirtyi Sunderlandiin heinäkuussa 2007 neljän vuoden sopimuksella. Joukkueen managerilla Roy Keanella ja Richardsonilla oli yhteisiä pelivuosia Manchester Unitedissa. Ensimmäisen maalinsa uudessa seurassaan Richardson teki Boltonia vastaan 29. joulukuuta 2007. 
Maajoukkueessa Richardson on pelannut vuodesta 2005 lähtien. Hän on pelannut tähän mennessä kahdeksan ottelua ja tehnyt kaksi maalia. Hän oli myös alle 21-vuotiaiden organisaatiossa.
Oleg Salenko

Oleg Anatoljevitš Salenko (, s. 25. lokakuuta 1969 Leningrad) on venäläinen jalkapalloilija.
Salenko edusti urallaan Zenit Leningradia (1987–1988), Dynamo Kiovaa (1989–1992), missä voitti 1990 Neuvostoliiton mestaruuden ja cupin ja 1992 mestaruushopeaa, Logroñésia (1993–1994), Córdobaa (1994–1995), Valenciaa, Rangersia (1995) sekä Istanbulsporia (1996–1997). Hän teki paluun kentille vielä kaudeksi 2000–2001 puolalaiseen Pogoń Szczeciniin, missä pelasi kuitenkin vain yhden ottelun. Kaikkiaan hän pelasi Neuvostoliiton liigassa 122 ottelua ja teki 31 maalia.
Venäjän maajoukkueessa Salenko pelasi kaikkiaan yhdeksän ottelua, joissa teki seitsemän maalia. Salenkon uran huippuhetki osui 1994 MM-kisoihin, missä hän voitti kuudella maalillaan maalikuninkuuden yhdessä Bulgarian Hristo Stoitškovin kanssa. Viisi maaleista syntyi ottelussa Kamerunia vastaan, mikä on yhä MM-kisojen yhden ottelun maaliennätys. Lisäksi hän pelasi urallaan yhden ottelun Ukrainan maajoukkueessa. Vuonna 1988 hän voitti Neuvostoliiton joukkueessa alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden ja oli turnauksen paras maalintekijä. Vuonna 1989 hän oli alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailujen paras maalintekijä. Salenko on itse sanonut, ettei hän ole venäläinen eikä ukrainalainen vaan neuvostoliittolainen.
Taun palatsi

Taun palatsi () sijaitsee Reimsissä Ranskassa. Se oli Reimsin arkkipiispan palatsi ja se oli yhdistetty Ranskan kuninkaisiin, joiden kruunajaiset pidettiin läheisessä Notre-Damen katedraalissa.
Vielä 500- ja 600-luvuilla paikalla sijaitsi roomalaisgallialainen huvila, josta tuli myöhemmin karolingipalatsi. Nykyistä nimeä on käytetty ainakin vuodesta 1131, jolloin se mainitaan ensimmäisen kerran rakennuksen suunnitelmissä. Nimi tulee siitä, että rakennus muistuttaa T-kirjainta (kreikkalaisissa aakkosissa kirjain tau). Rakennus uudelleenrakennettiin goottilaisella tyylillä 1498–1509 ja Jules Hardouin-Mansart ja Robert de Cotte muokkasivat sen nykyiseen barokkiasuunsa vuosien 1671 ja 1710 välisenä aikana. Palatsin vanhin osa on sen kappeli, joka on vuodelta 1207. Rakennus vaurioitui tulipalossa 19. syyskuuta 1914 ja korjattiin vasta toisen maailmansodan jälkeen.
Palatsi toimi Ranskan kuninkaiden asuntona ennen heidän kruunajaistaan. Kuningas puettiin palatsissa ennen siirtymistään varsinaiseen kruunajaistapahtumaan Notre-Damen katedraaliin. Myös juhla-ateria pidettiin myöhemmin palatsissa. Ensimmäinen rekisteröity kruunajaisateria pidettiin vuonna 990 ja tuorein vuonna 1825.
Palatsissa on toiminut Musée de l'Œuvre -museo vuodesta 1972. Siellä esitetään katedraalin patsaita ja gobeliinejä, pyhäinjäännöslippaita ja muita esineitä, jotka liittyvät kruunajaisiin.
Taun palatsi on UNESCOn maailmanperintökohdessa yhdessä Reimsin Notre-Damen ja entisen Saint-Remin basilikan kanssa. Paikalla käy noin 100 000 vierailijaa vuosittain.
Jules Hardouin-Mansart

Jules Hardouin-Mansart (16. huhtikuuta 1646 Pariisi, Ranska – 11. toukokuuta 1708 Marly-le-Roi, Ranska) oli ranskalainen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija, jota pidetään ranskalaisen barokkiarkkitehtuurin johtavana edustajana. Hardouin-Mansart oli Ludvig XIV:n hoviarkkitehti, ja Mansartin tunnetuimpia töitä on Versaillesin palatsin viimeistely. 
Nuorena hän käytti vielä sukunimeä Hardouin ja opiskeli isosetänsä François Mansartin alaisuudessa. Mansartilta Hardouin-Mansart peri kokoelman suunnitelmia ja piirroksia sekä otti vuonna 1668 käyttöönsä tämän tunnetun sukunimen. Hardouin-Mansart alkoi menestyä arkkitehtina, ja vuonna 1674 kuningas Ludvig XIV:n rakastajatar Madame de Montespan pyysi Mansartia suunnittelemaan Clagnyn linnan korjaus- ja laajennustyöt. Mansart suunnitteli uransa alkuvaiheessa useita yksityistaloja, mukaan lukien oman talonsa Hôtel de Lorgesin (sittemmin Hôtel de Conti).
Vuonna 1675 Hardouin-Mansartista tuli Ludvig XIV:n hoviarkkitehti. Vuodesta 1678 Hardouin-Mansartin päätyöksi tuli Versaillesin palatsin laajennus ja uudelleensuunnittelu. Hardouin-Mansart rakennutti Louis Le Vaun alkuperäisten suunnitelmien pohjalta uuden Peilisalin, kasvihuoneen ja Grand Trianonin sekä palatsin pohjois- ja eteläsiivet. Ennen kuolemaansa Hardouin-Mansart ehti myös aloittaa palatsin kuninkaallisen kappelin suunnittelun. Hardouin-Mansartin virkanimike oli "Surintendant des Bâtiments du Roi" (Kuninkaallisten töiden ylivalvoja). Mittavassa hankkeessa Hardouin-Mansartilla oli apunaan suuri joukko yhteistyökumppaneita, joista tuli sittemmin merkittäviä arkkitehteja. Heitä olivat muun muassa Robert de Cotte, joka suunnitteli Mansartin kanssa kuninkaallisen kappelin, ja Charles Le Brun, joka osallistui Peilisalin suunnitteluun ja koristeluun. Versailles’n palatsin puutarhan suunnitteli André Le Nôtre, ja puutarhasta tuli esikuva Euroopan muiden kuninkaanlinnojen puistoille.
Lisäksi Hardouin-Mansart laajensi linnaa Saint-Germain-en-Layessa. Hardouin-Mansartin tunnetuimpia töitä Pariisissa ovat muun muassa Pont Royal -silta, Saint-Rochin kirkko, Hôtel des Invalidesin kappeli "Église du Dome", Victoires-aukio ja Vendôme-aukio. Useimmat näistä antavat oman leimansa Pariisin luonteella ja ovat turistien nähtävissä.