tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Puolustusvoimien teknillinen tutkimuslaitos

Puolustusvoimien teknillinen tutkimuslaitos (lyhenne PvTT) oli Ylöjärven Lakialassa ja osittain Riihimäellä sijaitseva Pääesikunnan alainen sotilaslaitos, joka tuotti puolustusvoimien ja maanpuolustuksen kehittämiseksi ja päätöksenteon tueksi elektroniikan ja informaatiotekniikan, suojan sekä asetekniikan tutkimuspalveluita. Puolustusvoimien tutkimustoiminnan uudelleenjärjestelyssä teknillisen tutkimuslaitoksen tilalle perustettiin Puolustusvoimien tutkimuslaitos vuonna 2014. 
Laitokseen kuului elektroniikka- ja informaatiotekniikkaosasto, räjähde- ja suojelutekniikkaosasto, asetekniikkaosasto ja hallinto-osasto. Elektroniikka- ja informaatiotekniikkaosasto ("PVTTEI-OS") sijaitsi Riihimäellä.
Laitos syntyi vuoden 1999 alussa yhdistettäessä Puolustusvoimien tutkimuskeskus ja Sähköteknillinen tutkimuslaitos. Näistä ensimmäinen oli toiminut jo vuodesta 1974 Lakialassa. Organisaatiomuutoksen yhteydessä syntyi myös Siiviiliräjähteiden tarkastuslaitos (Explosives Notified Body).
Historia.
Laitoksen edeltävät nimet ovat Sähköteknillisen koulun koeasema (KoeAs/SähkötK) vv. 1956-63 ja Puolustusvoimien tutkimuskeskus. Myös Puolustusvoimien Kemian Laboratorio, aikaisempi nimi 40-luvulla Puolustuslaitoksen kemiallinen Laboratorio ("Pl.KemL") on hoitanut alan tehtäviä aikaisemmin.
Egutööri

Egutööri, myös eguteeri tai ekutööri, on arvo-, seteli- tai muuta erikoispaperia valmistavassa paperikoneessa käytettävä laite, jolla saadaan paperiin vesileimaus. Egutööri on verkkopäällysteinen lieriö eli viirarulla, joka on koneen viiraosan (esim. tasoviira) perässä. Kuvio kiinnitetään lieriöön, josta kuvio siirtyy paperiin. Egutöörin tarkoituksena on myös parantaa paperin pohjaa ja formaatiota.
T. J. Marshall kehitti egutöörin Englannissa vuonna 1825.
Kiinan Grand Prix 2010

Kiinan Grand Prix 2010 (virallisesti VII Chinese Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2010 neljäs osakilpailu, joka kilpailtiin 18. huhtikuuta Shanghai International Circuitin -moottoriradalla Kiinassa.
Paalupaikalta kilpailuun lähti Sebastian Vettel, jolle ensimmäinen lähtöruutu oli kauden kolmas. Kilpailun voitti Jenson Button ja toiseksi sijoittui hänen tallikaverinsa Lewis Hamilton. Voitto oli Buttonille kauden toinen ja kaksoisvoitto oli McLarenille ensimmäinen kauden Italian GP:n. Mercedes-moottoreilla saavutettiin sen kautta aikain toinen kolmoisvoitto, kun Mercedeksen Nico Rosberg sijoittui kolmanneksi. Neljänneksi sijoittunut Ferrari -kuljettaja Fernando Alonso sai heti kilpailun alussa varikonläpiajorangaistuksen otettuaan varaslähdön.
Unwritten (kappale)

Unwritten on englantilaisen poplaulaja Natasha Bedingfieldin samannimisellä ensialbumilla olevasta kappaleesta tehty single. Laulu julkaistiin Britanniassa albumin kolmantena singlenä ja Yhdysvalloissa toisena.
Laulun historia.
Laulun "Unwritten" tekijät ovat Natasha Bedingfield, Danielle Brisebois ja Wayne Rodriquez, ja sen on tuottanut Danielle Brisebois. Natasha on omistanut laulun pikkuveljelleen Joshualle.
"Unwritten"-singleä oli maaliskuussa 2006 myyty Yhdysvalloissa platinalevyn ansaitseva määrä. Se oli Yhdysvalloissa radiossa vuoden 2006 soitetuin laulu.
Musiikkivideo.
Kappaleelle on tehty kaksi musiikkivideota: ensimmäinen, kansainvälinen versio on vuonna 2004 Britanniassa kuvattu musiikkivideo, ja toinen, vuonna 2006 New Yorkissa kuvattu versio on laulun pohjoisamerikkalaista versiota varten.
Kansainvälinen versio on Michael Graceyn ohjaama musiikkivideo, jossa Natasha on suuressa kirjastossa. Pohjois-Amerikan ja Espanjan versio on Chris Applebaumin ohjaama musiikkivideo, jossa Natasha on hississä. Aina kun hissi pysähtyy, hän kokee uuden asian elämässään, kuten laulaa kuorossa, näkee nuoren parin suutelevan kiihkeästi, katsoo, kuinka vahtimestari heittää rahansa ja kellonsa pois, lohduttaa goottia, josta tulee iloinen ja jakaa ilonsa hissiin tulevan miehen kanssa.
Diiva (elokuva)

Diiva ("Diva") on Jean-Jacques Beineixin ohjaama ranskalainen postmodernistinen rikoselokuva vuodelta 1981. Se kertoo postimiehestä, jonka piraattinauhoitus konsertista näyttää äkkiä kiinnostavan lukuisia rikollisia tahoja.
"Diiva" oli Jean-Jacques Beineixin esikoisohjaus, joka sai erittäin hyvän vastaanoton. sen jälkeen Beineix on tehnyt muutamia elokuvia, jotka kuitenkaan eivät "Betty Blueta" (1986) lukuun ottamatta ole olleet merkittäviä.
Erään suomalaisen kriitikon mukaan "Diiva" ei välittänyt uskottavuudesta. Se oli aikaansa edellä ja oli ensimmäisiä postmodernin ajan tuulahduksia, mutta toisaalta myös juonellinen yleisöelokuva. Keskeisen aarian "Ebben? Ne andrò lontana" Alfredo Catalanin oopperasta "La Wally" laulaa Wilhelmenia Wiggins Fernandez. Elokuva ennakoi musiikkivideoiden aikaa mutta heijasteli samalla aikansa teemoja.
Palkinnot.
Voitetut César-palkinnot:
Muut tunnustukset.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Diivan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Van Nest Polglase

Van Nest Polglase (25. elokuuta 1898 New York, New York – 20. joulukuuta 1968) oli yhdysvaltalainen elokuvalavastaja.
Ennen siirtymistään elokuva-alalle Polglase toimi arkkitehtina. Vuonna 1919 hän aloitti Paramount Picturesilla, jolta kymmenen vuotta myöhemmin siirtyi RKO:lle, jossa hänen ensimmäisiin tehtäviinsä kuului RKO:n radiomastoa esittävän logon suunnittelu. Vuosina 1929–1942 hän sai asemansa turvin nimensä art directorina kaikkiin RKO:n tuottamiin elokuviin, vaikka tuotannosta olisivat käytännössä vastanneet hänen alaisensa. Polglase menetti työnsä RKO:lla alkoholiongelmansa seurauksena, mutta palasi tilapäisesti takaisin 1950-luvun puolessavälissä, työskenneltyään väliaikana muun muassa Columbialla. Polglase sai urallaan kuusi Oscar-ehdokkuutta.
Drakensalmi

Drakensalmi (Hocesmeri:) on merialue, joka erottaa Etelä-Amerikan eteläisimmän kärjen eli Kap Hornin Eteläisistä Shetlandsaarista ja Grahaminmaasta Antarktiksella. Näin ollen Drakensalmi yhdistää Tyynen valtameren ja Atlantin valtameren eteläisimmät osat toisiinsa. Drakensalmen läpi virtaa Antarktista kiertävä kylmä Länsituulten virta.
Ennen Panaman kanavan avautumista vuonna 1914 ainoa kulkukelpoinen merireitti Tyynenmeren ja Atlantin välillä oli kierros Etelä-Amerikan ympäri. Drakensalmen lisäksi vaihtoehtoja olivat Tulimaan saariston ja mantereen välinen Magalhãesinsalmi tai Tulimaan saarten välistä kulkeva Beaglensalmi. Viimeksi mainitut ovat kuitenkin kapeita, joten monet purjelaivat seilasivat aikanaan mieluummin Drakensalmen aavojen vesien kautta niiden vaikeista meriolosuhteista huolimatta. Kap Hornin kiertäneitä kauppa-alusten kapteeneja kutsutaan kaphoornareiksi.
Drakensalmi on nimetty englantilaisen varhaisen maailmanympäripurjehtijan Sir Francis Draken mukaan. Draken purjehdittua Magalhãesinsalmen läpi syyskuussa 1578 hänen laivansa ajautui tuulen mukana avomerelle kauas etelään, mikä antoi ymmärtää, että Tyynenmeren ja Atlantin välillä on yhteys. Ensimmäinen Drakensalmen läpi purjehtinut oli tiettävästi alankomaalainen Willem Schouten vuonna 1616.
Fossilisoituneiden kalanhampaiden perusteella tehdyn ajoituksen mukaan Drakensalmi avautui 41 miljoonaa vuotta sitten, kun Etelä-Amerikan Antarktikseen yhdistänyt maakannas katkesi. Tyynenmeren ja Atlantin yhdistyttyä syntyi Antarktista kiertävä Länsituulten virta, jonka uskotaan vaikuttaneen merkittävästi tuolloin vielä verraten lämpimän ilmaston omanneen mantereen kylmenemiseen ja jääpeitteen syntyyn muutamia miljoonia vuosia myöhemmin.
Latvijas dzelzceļš

Latvijas dzelzceļš (LDz) eli Latvian rautatiet on Latvian kansallinen rautatieyhtiö. Yhtiön kotipaikka on Riiassa. Yhtiö on yksi suurimpia työllistäjiä Latviassa; sen palveluksessa on 12 400 henkeä. Yrityksellä on useita tytäryhtiöitä, joiden kautta hoidetaan matkustaja- ja rahtiliikennettä sekä Latvian rautatieverkon kunnossapitoa ja turvallisuutta. Esimerkiksi Latvian sisäistä henkilöliikennettä hoitaa vuonna 2001 perustettu, melko itsenäinen Pasažieru vilciens -niminen yhtiö.
Rataverkko ja tärkeimmät rautatieasemat.
Rataverkon ylläpitäjän roolissa LDz tarjoaa eri liikennöitsijöiden yleiseen käyttöön 2 263,3 kilometriä 1 520 millimetrin raideleveydeyden rataa Latviassa, yhteensä 29 eri rataosuudella (ja kahdella teknisistä syistä ei-liikennöitävällä osuudella). 
Suurin sallittu nopeus on 120 km/h henkilöliikenteen ja 80 km/h rahtiliikenteen junilta. Lisäksi välillä Gulbene–Alūksne on 33,4 kilometrin osuus kapearaiteista 750 mm:n rataa, jota on viime vuosina käytetty esimerkiksi museorautatien tarpeisiin. 
Viisi rataosuutta on sähköistetty:
Tärkeimpiä rautatieasemia ovat:
Myös henkilöliikenteeseen käytettyjen ratojen ohella on syytä mainita rahtiliikenteeseen käytetty rataosuus Tukums–Ventspilsin satama, jota pitkin kulkee huomattava määrä Latvian ulkomaankaupasta ja IVY-maiden kauttakulkurahdista.
Liityntä naapurimaiden rataverkkoihin.
Latvian rataverkko liittyy luonnollisesti naapurimaiden ratoihin, joissa on käytössä sama tsaarinajalta peräisin oleva raideleveys (1 520 mm). 
Latvian rataverkon raja-asemina näiden naapurimaiden kanssa toimivat:
N.B.

N.B. on englantilaisen poplaulaja Natasha Bedingfieldin toinen studioalbumi. Se julkaistiin Isossa-Britanniassa 30. huhtikuuta 2007 ja se nousi Ison-Britannian albumilistan sijalle 6. Ensimmäisen viikon aikana albumia myytiin 19 500 kappaletta.
N.B.-albumia ei julkaistu Pohjois-Amerikassa, vaan sen sijaan albumin uusi versio, "Pocketful of Sunshine", joka sisälsi kuusi laulua N.B:ltä ja seitsemän uutta laulua, julkaistiin 22. tammikuuta 2008. "Pocketful of Sunshine" keräsi kriitikoilta vaihtelevia arvosteluja. Esimerkiksi Glenn Gambon arvostelussa Newsday-lehdessä sanottiin, että albumi oli täynnä menestyneiden pop-laulujen kopiota, eivätkä ne sopineet lainkaan Natashalle, kun taas Kerri Mason kirjoitti Billboardin arvostelussaan albumista positiiviseen sävyyn.
I Wanna Have Your Babies

I Wanna Have Your Babies (tunnetaan myös nimellä Babies) on englantilaisen poplaulaja Natasha Bedingfieldin toiselta studioalbumilta N.B. julkaistu single. Sen ovat kirjoittaneet Natasha Bedingfield, Steve Kipner, Andrew Frampton ja Wayne Wilkins. Laulu sai vaikutteita hip hopista ja sen sanoitukset kertovat naisesta, joka yrittää löytää oikean miehen lastensa isäksi.
"I Wanna Have Your Babies" julkaistiin N.B.-albumin ensimmäisenä singlenä ja se sai vaihtelevia arvosteluja kriitikoilta, joiden mielestä kyseinen laulu ei ollut niin vaikuttava kuin edelliset.
Taustat ja kirjoittaminen.
Vuonna 2006 Bedingfield alkoi kirjoittaa ja äänittää materiaalia yhdessä Steve Kipnerin, Andrew Framptonin ja Wayne Wilkinsin kanssa Los Angelesissa, Kaliforniassa. Laulun inspiraationa oli puolitoistavuotinen kiertue ympäri Yhdysvaltoja. Bedingfield ei ollut koskaan ollut niin kauan pois ystäviensä ja perheensä luota, ja hän kertoi tajunneensa, kuinka tärkeitä suhteet ovat. Bedingfield kertoi halunneensa laulun, joka sopi häneen itseensä, sanoen, että "ensimmäinen albumini kertoi itsenäisyydestä ja opportunismista. Olen nyt eri tilanteessa. Olen seurustellut, etsinyt kumppania, sitä Herra Oikeaa."
Flowpark

Flowpark on seikkailupuisto, jossa voi kiipeillä erilaisilla yläköysiradoilla. Flowpark avasi ensimmäisen puiston toukokuussa 2010 kauppakeskus Skanssin viereen Turkuun. Toinen puisto avattiin Lappeenrantaan Myllysaaren ulkoilualueelle toukokuussa 2012. 
Vuonna 2014 Flowpark avasi kaksi uutta puistoa franchising-mallilla. Ensimmäinen näistä avattiin vappuna 2014 Vierumäelle ja toinen kesäkuussa 2014 Ähtäriin, Ähtärin eläinpuiston viereen. Kesäkuussa 2015 avattiin viides Flowpark Tampereelle , Varalan urheiluopiston alueelle, ja heinäkuussa 2015 avattiin kuudes puisto Ahvenistossa, Hämeenlinnassa. Uusin Flowpark nousi Vårdön saarelle Ahvenanmaalle kesäkuussa 2019. 
Flowparkin seikkailuradat on rakennettu 0,5-25 metrin korkeuteen elävien puiden varaan. Kullakin radalla on puiden ympärille rakennettuja tasanteita sekä puiden välissä olevia tehtäviä, jotka sisältävät muun muassa heiluvia polkuja, liaanihyppyjä, keinuja ja vaijeriliukuja. Jokainen puisto on oma kokonaisuutensa. 
Vuonna 2013 Flowpark sai Matkailun Oskari 2012 -palkinnon Turussa vuoden matkailuteosta. Palkinto annettiin uudenlaisen huvipuistokonseptin tuomisesta Suomeen.
Flowpark-puistot.
Flowparkilla on kuusi puistoa:
Soulmate

Soulmate on englantilaisen poplaulaja Natasha Bedingfieldin toiselta studioalbumilta N.B. julkaistu single. Se julkaistiin albumin toisena singlenä 2. heinäkuuta 2007 ja se kohosi Ison-Britannian singlelistan sijalle seitsemän.
Laulussa mietitään, onko kaikille sielunkumppani. Kappale esitettiin tv-sarjassa The Hills.
Say It Again

Say It Again on englantilaisen poplaulajan Natasha Bedingfieldin toiselta studioalbumilta "N.B." julkaistu single. Laulu julkaistiin vain digitaalisessa myynnissä, eikä se päässyt Ison-Britannian singlelistalle.
Musiikkivideo.
Laulun "Say It Again" musiikkivideo kuvattiin Meksikossa elokuussa 2007. Videossa Bedingfield kuvaa laululle musiikkivideota yhdessä poikaystävänsä kanssa.
Səfurə Əliyeva

Səfurə Əliyeva (o.s. Əlizadə, tunnetaan paremmin nimellä Safura, s. 20. syyskuuta 1992 Baku) on azerbaidžanilainen laulaja. Hän edusti Azerbaidžania Eurovision laulukilpailussa 2010 kappaleella ”Drip Drop”. Finaalissa Safura sijoittui viidenneksi 145 pisteellä.
Safuran isä on ammattimaalari ja äiti pianisti sekä muotisuunnittelija. Safura aloitti laulamisen hyvin nuorena ja esiintyi ensimmäisen kerran 6-vuotiaana.
Love Like This

Love Like This on englantilaisen poplaulaja Natasha Bedingfieldin kolmannelta studioalbumilta Pocketful of Sunshine julkaistu single. Se julkaistiin 20. syyskuuta 2007, ja 12. maaliskuuta 2008 mennessä sitä oli myyty platinalevyyn oikeuttava määrä.
Tausta ja kirjoittaminen.
Vuonna 2007 Bedingfield alkoi kirjoittaa uutta materiaalia Pocketful of Sunshine -albumiaan varten. "Love Like This" -laulussa kerrotaan rakastumisesta ihmiseen, jonka on tuntenut koko elämänsä ja joka on aina rakastanut sinua, mutta tajuat sen vasta nyt.
These Words

These Words (tunnetaan myös nimellä These Words (I Love You, I Love You)) on englantilaisen poplaulajan Natasha Bedingfieldin debyyttialbumilta Unwritten toisena julkaistu single. Se julkaistiin Isossa-Britanniassa 16. elokuuta 2004 ja se oli singlelistan sijalla yksi, ja sitä myytiin Yhdysvalloissa ja Australiassa platinaa. Laulu sai myös kriitikoilta myönteiset arvostelut.
Dusty Jonas

Dustin Michael ”Dusty” Jonas (19. huhtikuuta 1986 Floresville) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka kilpailee pääasiassa korkeushypyssä, mutta taitaa sen ohella pituushypyn ja kolmiloikan. Jonas voitti sisäratojen MM-kisoissa 2010 pronssia korkeushypyssä tuloksella 231. Hän karsiutui loppukilpailusta Pekingin olympialaisissa 2008 sekä Daegun 2011 ja Moskovan 2013 MM-kilpailuissa. Korkeushyppyennätyksensä 236 senttimetriä Jonas hyppäsi Boulderissa vuonna 2008.
Jonas voitti korkeushypyn alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuden 2005. NCAA:n sisäratojen mestaruuden hän voitti 2008 ja Yhdysvaltojen-hallimestaruuden 2013.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde: Tilastopaja
Pikkukapustahaikara

Pikkukapustahaikara ("Platalea minor") on itäisen Aasian rannikoilla elävä uhanalainen iibisten heimoon kuuluva pelikaanilintu. Se kuuluu kapustahaikaroiden sukuun.
Ulkonäkö ja koko.
Pikkukapustahaikaralla on musta naama ja musta, lusikanmuotoinen nokka. Sen höyhenpeite on valkea. Poikasen nokka on punertavanharmaa.
Levinneisyys.
Pikkukapustahaikara on muuttolintu, joka pesii Korean ja Kiinan rannikolla sijaitsevissa saarissa ja talvehtii kolmessa paikassa: Taiwanissa Tsengwenjoen suulla, Vietnamissa Punaisenjoen suistossa ja Hongkongissa Inner Deep Bayn alueella.
Teddy Tamgho

Teddy Tamgho (s. 15. kesäkuuta 1989 Pariisi) on ranskalainen yleisurheilija. Hän on kolmiloikan maailman- ja Euroopan-mestari sekä entinen sisäratojen maailmanennätysmies. Hän kilpailee myös pituushypyssä. 
Tamgho sijoittui kolmiloikassa neljänneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007. Vuonna 2008 hän voitti kolmiloikan alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden tuulituloksella 17,33. Seuraavana vuonna hän karsiutui loppukilpailusta Torinon EM-hallikisoissa ja sijoittui 11:nneksi Berliinin MM-kilpailuissa. Sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti kolmiloikassa kultaa uudella hallimaailmanennätyksellä 17,90 metriä. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 17,45 m.
Toukokuussa 2010 hän hyppäsi ulkoradoilla 17,63 m ja rikkoi Serge Hélanin vuonna 1994 hyppäämän Ranskan ennätyksen 17,55 m. 12. kesäkuuta 2010 Tamgho paransi kahdesti ennätystään hyppäämällä New Yorkissa 17,84 m ja 17,98 m. Voittotulos 17,98 m oli kautta aikain kolmanneksi paras tulos. 
Tamgho paransi omaa sisäratojen maailmanennätystään hypättyään 17,91 metriä Aubieressä 20. helmikuuta 2011. Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 Tamgho sijoittui pituushypyssä neljänneksi ja voitti kolmiloikassa Euroopan-mestaruuden ja paransi maailmanennätystään hypättyään kahdesti 17,92 m.
Tamgho ei voinut osallistua Lontoon olympialaisiin 2012 jouduttuaan nilkkaleikkaukseen. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän voitti kultaa kuudennen kierroksen hypyllään 18,04. Hänestä tuli Jonathan Edwardsin ja Kenny Harrisonin jälkeen vasta kolmas sallituissa olosuhteissa 18 metriä ylittänyt kolmiloikkaaja.
Vuonna 2014 Tamgho sai vuoden pituisen urheilun toimintakiellon ajalle 18.3.2014–17.3.2015, kun häntä ei ollut tavoitettu kolmeen dopingtestiin joulukuun 2012 ja maaliskuun 2014 välisenä aikana. Vuonna 2022 hän sai takautuvan toimintakiellon ajalle 18.3.2015–17.3.2016 kun hänen katsottiin rikkoneen aikaisempaa toimintakieltoaan. Kaikki hänen tuloksensa tuolta aikaväliltä hylättiin.
Tamgho ei pääsyt osallistumaan Rion olympialaisiin 2016 koska hän mursi jalkansa Ranskan olympiakarsinnoissa kesäkuussa 2016 ja hänet leikattiin. Hän paljasti sen jälkeen että oli tiennyt jalassaan olleesta kasvaimesta jo toukokuusta 2016 lähtien.
Kirensk

Kirensk () on kaupunki Irkutskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Lenaan laskevan Kirenga-joen suussa 710 kilometriä Irkutskista pohjoiseen. Kaupunki on Kirenskin piirin keskus. Siellä on jokisatama ja lentokenttä. Asukkaita on 34 100 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa kasakoiden vuonna 1630 perustamasta talvehtimispaikasta. Ilimskin ja Jakutskin välisellä kulkureitillä sijainnut Kirenskin linnoitus oli tärkeä kauppapaikka. Vuonna 1775 siitä tuli kaupunki, vuonna 1783 Irkutskin lääniin kuuluneen kihlakunnan ja vuonna 1822 piirikunnan keskus. Asukkaat harjoittivat maanviljelyä ja kävivät töissä kultakaivoksilla. 1700-luvulta lähtien Kirensk toimi karkotuspaikkana.
Nykyään Kirenskissä on korjaustelakka, puunjalostuskombinaatti ja elintarviketeollisuutta. Kaupungin keskusta sijaitsee Lenan, Kirengan ja sen sivuhaaran muodostamalla saarella, joka vuonna 1969 yhdistettiin padolla mantereeseen.
Kirenga

Kirenga () on Lenan sivujoki Irkutskin alueella Venäjällä. Sen pituus on 746 kilometriä, valuma-alueen laajuus 46 600 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama 18 kilometrin päässä joen suusta 658 kuutiometriä sekunnissa.
Kirenga saa alkunsa Baikalvuoristosta vain kuusi kilometriä Baikaljärvestä länteen ja virtaa järvestä poispäin, kohti pohjoista. Se on liikennöintikelpoinen 228 kilometrin matkalla. Tärkeimmät sivujoet ovat Ulkan, Minja ja Handa. Joen suussa sijaitsee Kirenskin kaupunki. Baikalin-Amurin rata seuraa jokea noin 50 kilometrin matkan ja ylittää sen.
Johnny Green

John Waldo Green (10. lokakuuta 1908 – 17. toukokuuta 1989) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, kapellimestari ja pianisti. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat ”Body and Soul” (1930), ”Out of Nowhere” (1931) ja ”I Cover the Waterfront” (1933). Elokuvamusiikkisovituksillaan hän sai uransa aikana yhteensä 14 Oscar-ehdokkuutta, ja voitti palkinnon yhteensä neljä kertaa elokuvista "Sinun kanssasi kahden" (1948), "Pariisin lumoissa" (1951), "West Side Story" (1961) ja "Oliver!" (1968). Hän toimi myös neljästi Oscar-gaalan musiikillisena johtajana.
Elämä.
Green syntyi New Yorkissa vuonna 1908. Hän opiskeli New Yorkin sotilasakademiassa ja myöhemmin Harvardin yliopistossa, josta valmistui vuonna 1928. Harvardin vuosinaan hän kirjoitti sanoittaja Gus Kahnin kanssa kappaleen ”Coquette”, josta tuli hänen ensimmäisen hittinsä. Tuona aikana hän myös sovitti musiikkia Guy Lombardon ja Paul Whitemanin yhtyeille. Vuosina 1930–1933 hän työskenteli Paramountin elokuvastudiolla sovittajana ja kapellimestarina. Tunnetuimman kappaleensa ”Body and Soul” hän kirjoitti aivan uransa alkuvaiheessa vuonna 1930 näyttelijä-laulajatar Gertrude Lawrencelle. Sanoittajana toimivat Robert Sour, Frank Eyton sekä Edward Heyman, joista jälkimmäinen sanoitti monet Greenin myöhemmistä hiteistä, kuten ”Out of Nowhere”, ”Rain, Rain, Go Away”, ”I Wanna Be Loved” ja ”I Cover the Waterfront”. Muita sanoittajia, joiden kanssa Green työskenteli, olivat Johnny Mercer, Billy Rose ja Ira Gershwin. Myöhemmin Green johti studioyhtyeitä eri radio-ohjelmille, kuten "The Jack Benny Show" ja "The Packard Hour With Fred Astaire". Hän toimi Metro-Goldwyn-Mayerin musiikillisena johtajana vuosina 1949–1959 ja johti 1960-luvun alussa muun muassa Denverin, Philadelphian, San Franciscon ja Los Angelesin sinfoniaorkestereita.
Live in New York City (Natasha Bedingfieldin dvd)

Live in New York City on englantilaisen poplaulaja Natasha Bedingfieldin musiikki-dvd. Se julkaistiin 21. marraskuuta 2006 ja se sisältää Bedingfieldin live-esiintymisen New Yorkissa, musiikkivideoita ja dokumentteja.
Into Lätti

Into Ilo Lätti (1. joulukuuta 1913 Impilahti – 5. joulukuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen tanssija ja koreografi.
Jatkosodan aikana 1942–1944 Lätti toimi tanssijana viihdytysjoukoissa Karhumäen tivolin kabaree- ja tanssiesityksissä. Sodan jälkeen hän vieraili tanssijana myös ulkomailla, muun muassa Malmön kaupunginteatterissa vuosina 1947–1948. Myöhemmin Lätti oli Suomen Kansallisbaletin balettimestari. Lätin huomattaviin koreografintöihin kuuluu esimerkiksi Kansallisbaletissa vuonna 1960 ensi-iltansa saanut baletti "Kolmikolkkahattu", jossa hän esiintyi myös tanssijana.
Lätti piti Helsingissä myös omaa balettikoulua, jossa 1960-luvulla opiskelivat monet nuoret tanssijalahjakkuudet, kuten Marja Korhola ja Ritva Kasurinen. Hän antoi opetusta myös flamencotanssista innostuneelle Reima Nikkiselle, sillä Lätti oli itse opiskellut flamencoa Sevillassa.
Lätti esiintyi useassa suomalaisessa pitkässä elokuvassa tanssijana ja näyttelijänä, ja hän esiintyi 1960-luvulla myös televisiossa.
Lätti palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1966.
Zima

Zima () on kaupunki Irkutskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Angaran sivujokeen Okaan laskevan Zima-joen suuta 251 kilometriä Irkutskista luoteeseen. Kaupunki on Ziman piirin keskus. Sen kautta kulkee Siperian rautatie sekä Krasnojarskin ja Irkutskin välinen valtatie. Asukkaita on 34 100 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna rakennetun 1898 rautatieaseman yhteyteen. Vuonna 1915 sinne perustettiin saha, jonka ympärille muodostui taajama. Vuonna 1922 Zimasta tuli kaupunki. Nykyään siellä on rautatieliikenteen yrityksiä, puunjalostuslaitoksia ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Kabelo Kgosiemang

Kabelo Kgosiemang (s. 7. tammikuuta 1986 Rakhuna) on botswanalainen yleisurheilija, joka kilpailee korkeushypyssä. Hän on voittanut viisi kultamitalia Afrikan-mestaruuskilpailuista ja kaksi Afrikan kisoista. Kgosiemang on ollut mukana yksissä olympialaisissa, Pekingin kisoissa 2008. Siellä hän oli parhaana afrikkalaisena 29:s. Hän sijoittui MM-kilpailuissa Osakassa 2007 yhdeksänneksi, Moskovassa 2013 kymmenenneksi ja Berliinissä 2009 13:nneksi sekä karsiutui loppukilpailusta Daegussa 2011 ja Pekingissä 2015. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän oli kuudes.
Kgosiemangin ennätys on 234 cm, jonka hän hyppäsi Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2008. Sisäradoilla hänen paras suorituksensa on 228 cm, jonka hän on hypännyt kahdesti vuonna 2010.
Bruno Sojka

Bruno Sojka (1909 – 30. tammikuuta 1951) oli tšekkoslovakialainen kilpa-ajaja. Sojkan ensimmäinen merkittävä saavutus oli toinen sija vuoden 1934 Grand Prix des Frontièresissä. Sojka ajoi kisassa Bugatti T51A -autolla. 
Sojka menestyi parhaiten Tšekkoslovakian Grand Prix’ssa, joka ajettiin Masaryk Circuitissa. Hän sijoittui kilpailussa toiseksi vuonna 1933 ja kolmanneksi vuosina 1931, 1932, 1934 ja 1935.
Sojka ajoi vuodesta 1949 Tatra F2 -autoa. Hän kuoli vuonna 1951 Ecco-Homo-kilpailun harjoituksissa. Silloin hän ajoi Tatran T602-autoa.
Wayne Wilkins

Wayne Wilkins on brittiläinen musiikkituottaja ja lauluntekijä. Hänen tuottamiinsa lauluihin lukeutuu muun muassa Cheryl Colen ”Fight for This Love”, mikä oli Britannian singlelistan ensimmäisellä sijalla. Hän tuotti myös lauluja Natasha Bedingfieldin esikoisalbumille "Unwritten". Wilkins on tuottanut lauluja Kylie Minoguelle, kirjoittanut lauluja yhdessä Pinkin kanssa ja miksannut yhden No Doubtin albumeista.
Wilkins on myös osa sanoittaja/tuottaja-ryhmää nimeltä "The Runaways" yhdessä Rico Loven, Sam Wattersin ja Louis Biancaniellon kanssa.
Kaspianponi

Kaspianponi eli kaspianhevonen on ikivanha rotu, jonka Louise L. Firouz löysi Iranin-matkallaan vuonna 1965. 
Kaspianponia pidetään przewalskinhevosen ohella vanhimpana vielä olemassa olevana rotuna. Arabialaisen täysverisen uskotaan kehittyneen kaspianponin jälkeen. Vuodelta 500 eaa. peräisin olevassa kuvassa on sotavaunujen edessä pienikokoisia hevosia, jotka muistuttavat paljon kaspianponia. Vaikka rotunimessä onkin säkäkorkeuden vuoksi poni, kaspianponi on rakenteeltaan ja liikkeiltään kuin hevonen. Sen tunnettuja ominaisuuksia ovat nopeus, luontainen hyppytaito ja kyky kantaa raskaita kuormia. Nykyään kaspianponeja on todennäköisesti enää vain viitisensataa.
Ominaisuudet.
Kaspianponilla on jalo pää, leveä otsa ja pienet, kärjistään sisäänpäin kääntyneet korvat. Sen kaula on pitkä ja kaartuva, selkä taas lyhyt ja sen takaosa on voimakas. Hoikissa ja pitkissä jaloissa on vahvat ja tiiviit sääriluut sekä hyvät kaviot ja korkeat kannat.
Kaspianponille tyypillisiä piirteitä ovat nopeat ja jalot liikkeet. Se näyttää usein pienikokoiselta arabianhevoselta. Luonteeltaan se on pirteä, mutta säyseä ja hellä sekä utelias. Kaspianponia käytetään ratsastukseen ja ajoon, se on myös lapsille sopiva poni. Sen säkäkorkeus on 102–121 cm.
Tina Barrett

Tina Barrett (s. 16. syyskuuta 1976) on lontoolainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä. Hänen läpimurtonsa oli vuonna 1999 hänen ollessaan 21-vuotias, kun hänestä tuli "S Club 7" -pop-yhtyeen jäsen.
Barrett on myös nähty elokuvissa "Seeing Double", "Viva S Club", "Hollywood 7", "L.A. 7" ja "Miami 7", joissa hän on ollut omana itsenään.
Gotta Get Thru This

Gotta Get Thru This on ensimmäinen single Daniel Bedingfieldin debyyttialbumilta Gotta Get Thru This. Se julkaistiin vuonna 2001. "Gotta Get Thru This", kuten muutkin debyyttialbumin laulut, äänitettiin Bedingfieldin makuuhuoneessa tietokoneella ja mikrofonilla. "Gotta Get Thru This" nousi Ison-Britannian singlelistan sijalle yksi vuosina 2001 ja 2002, tehden siitä yhden Bedingfieldin menestyneimmistä singleistä, ja sitä on myyty Isossa-Britanniassa 530 000 kappaletta.
Single nousi ensimmäisellä viikollaan Britannian singlelistan ykköseksi. Yhdysvalloissa se nousi Billboard Hot 100 -listan sijalle 10.
If You’re Not the One

If You’re Not the One on Daniel Bedingfieldin esikoisalbumilta Gotta Get Thru This julkaistu single. Se julkaistiin albumin kolmantena singlenä 22. marraskuuta 2002, ollen Ison-Britannian singlelistan sijalla yksi ja Yhdysvalloissa sijalla viisitoista.
Vietnamin koripallomaajoukkue

Vietnamin koripallomaajoukkue edustaa Vietnamia koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Historia.
Maa liittyi vuonna 1952 kansainväliseen koripalloliittoon.
Vietnam on päässyt historiansa aikana kaksi kertaa Aasian-mestaruuskilpailuihin. Vuonna 1963 maa osallistui ensimmäistä kertaa Aasian-mestaruuskisoihin. Tällöin Vietnam kuitenkin sijoittui turnauksen kahdeksanneksi, eli viimeiseksi. Seuraavissa, eli vuoden 1965 kisoissa, maa oli jälleen mukana. Näissä kisoissa Vietnam otti ensimmäisen arvokisavoittonsa voitettuaan Singaporen koripallomaajoukkueen lukemin 81–67. Tämän jälkeen Vietnam ei enää onnistunut voittamaan yhtään ottelua ja sijoittui turnauksen viimeiseksi, eli kymmenenneksi.
Marija Savinova

Marija Savinova-Farnosova (s. 13. elokuuta 1985) on venäläinen keskimatkojen juoksija, joka on erikoistunut 800 metrille. Savinova voitti vuosina 2010–2013 olympiakultaa, MM-kultaa, MM-hopeaa ja EM-kultaa, mutta menetti nämä mitalinsa vuonna 2017 dopingin takia.
Savinova-Farnosova sai helmikuussa 2017 urheilun kansainvälisen vetoomustuomioistuimen päätöksellä neljän vuoden kilpailukiellon ajalle 24.8.2015–23.8.2019. Biologisen dopingpassin perusteella hänen katsottiin käyttäneen dopingia vuosina 2010–2013. Kaikki hänen tuloksensa aikaväliltä 26.7.2010–19.8.2013 hylättiin.
Saavutukset.
Vuonna 2008 Savinova osallistui Valencian sisäratojen MM-kilpailuihin, muttei selvinnyt loppukilpailuun. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa halliennätyksellään 1.58,10, oli viides Berliinin MM-kilpailuissa ajalla 1.58,68 ja neljäs ajalla 2.00,72. Vuonna 2010 hän voitti kultaa Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa (1.58,26) ja Barcelonan EM-kilpailuissa (1.58,22). Splitin maanosien cupissa hän oli kolmas. Seuraavana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden Daegun MM-kilpailuissa ennätyksellään 1.55,87. Lontoon olympialaisissa 2012 hän voitti kultaa ajalla 1.56,19. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Savinova sijoittui 800 metrillä hopealle ajalla 1.57,80.
Savinova on voittanut Venäjän-mestaruuden 800 metrillä ulkoradoilla 2009 ja 2011 sekä sisäradoilla 2009 ja 2010. Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa hän voitti 800 metriä 2011.
Keltiäinen (Somero)

Keltiäinen on kylä ja kyläkeskus Somerniemellä Somerolla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 63, mikä teki siitä Someron kylistä väkiluvultaan 35. suurimman ja entisen Somerniemen kylistä seitsemänneksi suurimman. Keltiäisten naapurikyliä Somerniemellä ovat Vesanoja lännessä, Härjänoja idässä, Härjänlahti etelässä ja Salkola pohjoisessa. Luoteessa sen maihin rajoittuvat myös Hirsjärven Palikaisten kylän maat. 
Palvelut ja nähtävyydet.
Kylän palveluihin kuului ainoa Someron jäljellä oleva kyläkauppa, joka lopetettiin vuoden 2020 lopulla. Keltiäisten kylän alueella, Särkijärven rannalla sijaitsee nähtävyytenä tunnettu taiteilija Reino Koivuniemen ateljee ja näyttelytila Hiidenlinna, ja Salkolantien varrella Keltiäisten kylän alueella on Someron urheiluautoilijat ry:n jokamiesluokan moottorirata Somura. Kylän alueella sijaitsevat myös Someron seurakunnan leirikeskus Siikjärven rannalla ja Someron kaupungin sauna Poikkipuoliaisten järven rannalla.
Vuodesta 1888 vuoteen 1991 Keltiäisissä toimi Somerniemen vanhin koulu, Keltiäisten koulu, sittemmin Keltiäisten ala-aste. Sen koulupiiriin kuuluivat 1920-luvulta alkaen Keltiäisten, Vesanojan, Härjänlahden ja pääosin Härjänojan kylät ja Salkolan koulun lakattua vuonna 1964 myös Salkola ja Härjänojan metsäkulma. Koulun lakattua koulua on käyty Somerniemen ainoassa jäljellä olevassa koulussa Oinasjärvellä.
Luonto.
Kylä sijaitsee Paimionjoen vesistön suurimman järven Painion rannalla, joka on myös Somerniemen ja koko Someron suurin järvi. Muita järviä ovat sen pohjoispuoliset metsäjärvet Siikjärvi, Särkjärvi ja Vesajärvi, jotka kaikki sijaitsevat osaksi Keltiäisten, osaksi Vesanojan kylän alueella, sekä kylän maiden pohjoiskärjessä sijaitseva Poikkipuoliainen ja Tammelan rajalla sijaitseva Valkjärvi. Järvistä neljä ensin mainittua laskevat Painioon, mutta Valkjärvi on Paimionjoen sivujoen Pajulanjoen latvajärvi.
Historia.
Keltiäinen on isossajaossa ollut samaa jakokuntaa viereisen Vesanojan kylän kanssa, ja koska Keltiäisissä taloja on enemmän, se lienee kylistä vanhempi. Kylän vanhoja taloja ovat olleet Loitti, Korpilo, Kylä-Kossa, Mäki-Kossa, Korpilo, Seppälä, Nikula ja Sillanpää. Näistä Loitti ja Mäki-Kossa ovat hävinneet aiemmin ja Kylä-Kossa paloi vuonna 1997, mutta Korpilo, Seppälä, Nikula ja Sillanpää ovat edelleen olemassa. Kylän vanhalla tontilla taloista ovat edelleen Korpilo ja Seppälä. 
Kylän kaakkoiskulmassa, harjuselänteellä Härjänojan kylän rajalla sijaitsevasta taajaan rakennetusta alueesta, jossa ovat sijainneet muun muassa nykyinen kyläkauppa ja aiemmin myös Someron osuuskaupan myymälä, käytetään paikallisesti leikillistä nimitystä "Hansun kaupunki".
Göran Hongell

Hans Göran Andreas Hongell (6. syyskuuta 1902 Helsinki – 27. heinäkuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen lasitaiteilija.
Hongellin vanhemmat olivat rakennusmestarit Sanfrid Hongell ja Hilda Hongell (o.s. Sjöblom). Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa, josta valmistui koristemaalariksi vuonna 1922. Vuonna 1924 Hongel meni naimisiin Frid Runa Rosbergin kanssa. Parille syntyi samana vuonna esikoistytär Anna Brita Camilla ja vuosia myöhemmin pojat Hans-Göran (1928) ja Olof Andreas (1932).
Valmistumisensa jälkeen Hongell perusti aluksi kollegansa Gunnar Forsströmin kanssa yhteisen toimiston, jossa Hongell teki asiakkaille julisteita, mainoksia ja koristemaalauksia.
Vuonna 1932 Hongell palkattiin Karhulan lasitehtaan (myöh. A. Ahlström) osa-aikaiseksi taiteelliseksi neuvonantajaksi, ja hän sai tehtaalta vähitellen yhä runsaammin muotoilijan töitä. Sodan jälkeen hänestä tuli koko Ahlström-yhtymän taiteellinen johtaja. Hän oli yhtiön palveluksessa neljännesvuosisadan ajan, vuoteen 1957 saakka. Hän sai lasiteoksistaan hopeamitalin Pariisin maailmannäyttelystä vuonna 1937 ja kultamitalin Milanon X triennaalissa vuonna 1954 (vielä nykyisinkin tuotannossa oleva "Aarne"-lasisto).
Vakituisena muotoilijana Hongell toteutti paitsi omia suunnitelmiaan myös muiden taiteilijoiden töitä saattamalla ne tuotantokelpoisiksi. Hän oli viimeistelemässä esimerkiksi Aino Aallon "Bölgeblick"-laseja tuotantoon sopiviksi ja hän piirsi niiden rinnalle karahvin. Hongellilla oli merkittävä osa myös Gunnel Nymanin ja Alvar Aallon suunnitteleman taidelasin valmistuksessa. Käyttölasin lisäksi Hongell erikoistui lahja- ja koriste-esineiksi suunniteltuun taidelasiin, jotka olivatkin pitkään Karhula-Iittalan tärkeimpiä tuotteita. 
1950-luvulla Hongellin työkyky alkoi vähitellen heiketä, ja vuonna 1954 hän menetti taiteellisen johtajan paikkansa Tapio Wirkkalalle. Hongellille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1955.
Antiikkia ja arvoituksia

Antiikkia ja arvoituksia () on ranskalainen draamatelevisiosarja. Sarjan päähenkilö hyväsydäminen antiikkikauppias "Louis Roman" (näyttelijä Victor Lanoux) selvittelee esineiden omistussuhteita ja esiin tulevia visaisia rikosjuttuja. Muita sarjassa esiintyviä roolihahmoja ovat mm. ex-vaimo Maryvonne ja Louisin lapsuudenystävä santarmi Raymond. 
Sarjaa on esitetty vuosina 1998-2010. Ranskassa ensiesitys oli 24. tammikuuta 1998, Suomessa 11. heinäkuuta 2000. Sarjaa on tehty 39 90 minuutin jaksoa. Viimeisin jakso, 9. kauden 5. jakso "Louis joue les experts" oli ensiesityksessä 9. tammikuuta 2010.
Ranskassa sarjaa on esittänyt France 3 -televisiokanava. Suomessa Yle TV1 on esittänyt sarjaa arkipäivisin kaksiosaisina 45 minuutin jaksoina. 
Suomessa 68:n 45-minuuttisen jakson jälkeen esitetään 30.3.2010 lähtien kahdeksan uutta jaksoa. Sarjan tapahtumat sijoittuvat Lyonin alueelle.
Rudolf-Harbig-Stadion

Rudolf-Harbig-Stadion on jalkapallostadion Dresdenissä, Saksassa. Se toimii 3. Ligassa pelaavan Dynamo Dresdenin kotikenttänä.
Historia.
Ensimmäistä kertaa stadionin maaperää käytettiin urheiluun vuonna 1896. Tätä pelipaikkaa piti kotiareenanaan myös juuri perustettu Dresdensia Dresden. Vuonna 1922 salaneuvos Hermann Ilgen aloitti stadionin rakentamisen pelipaikan kohdalle. 24 000-paikkaisen Dresdner Kampfbahn-stadionin avajaiset pidettiin jo vuonna 1923. Vuonna 1937 stadion nimettiin sen perustajan mukaan Ilgen-Kampfbahniksi. 
Toisen maailmansodan ilmapommitukset aiheuttivat Dresdenissä valtavia tuhoja, ja myös stadion kärsi vaurioita. Stadion avattiin uudestaan vasta vuonna 1951 ja nimettiin toisessa maailmansodassa kadonneen dresdeniläisen keskimatkan juoksijan Rudolf Harbigin mukaan Rudolf-Harbig-Stadioniksi. Vasta kuusi vuotta myöhemmin myös Dynamo Dresden siirtyi stadionille. Samana vuonna Stasi otti stadionin haltuunsa. Vuonna 1969 peliareenalle asennettiin valonheittimet.
Vuonna 1971 stadion uudelleennimettiin Dynamo-Stadioniksi. Vuosikymmenen aikana stadionia laajennettiin jatkuvasti ja vuonna 1980 areenan katsojakapasiteetti oli jo 38 500. Stadion jouduttiin vuonna 1990 modernisoimaan täyttämään Saksan jalkapalloliiton ja UEFA:n määräykset. Tällöin stadionin nimeksi otettiin takaisin Rudolf-Harbig-Stadion. Muutostöihin kuuluivat muun muassa stadionin turvallisuuden parantaminen ja kentän laajentaminen. Myös stadionin katsojakapasiteettiä jouduttiin vähentämään.
Kun Dynamo Dresden putosi Bundesliigasta, jäivät stadionin remontointityöt vähemmälle. Loppuvuodesta 2004 Dresdenin kaupunginhallitus päätti uuden stadionin rakentamisesta nykyisen paikalle. Rakentaminen aloitettiin syksyllä 2007, mutta stadionia käytettiin silti peleissä koko rakentamisen ajan. Uusi 43 miljoonaa euroa maksanut Rudolf-Harbig-Stadion valmistui vuonna 2009, ja ensimmäinen stadionilla pelattu ottelu pelattiin Dynamo Dresdenin ja FC Schalken välillä syyskuussa 2009. Stadion on valittu yhdeksi vuoden 2011 jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailujen kisastadioniksi.
Joulukuussa 2010 stadionin nimeksi muutettiin sponsorointisyistä Glücksgas-Stadion. Vuodet 2016–2020 stadionin sponsorinimi oli DDV-Stadion.
Pitkätöyhtöpingviini

Pitkätöyhtöpingviini ("Eudyptes moseleyi"), jota pidetään myös kalliotöyhtöpingviinin alalajina, on eteläisten valtamerten saarilla elävä uhanalainen pingviini. Sen esiintymisalue käsittää Atlantin eteläosan Tristan da Cunhan ja Goughin sekä Intian valtameren Amsterdamsaaren ja Île Saint-Paulin. Gregory Mathews ja Tom Iredale kuvailivat lajin holotyypin vuonna 1921.
Pitkätöyhtöpingviini on päästään, selästään ja siivistään tummanharmaa, melkein musta. Rinta ja vatsa ovat valkoiset. Silmäkulmissa on pitkät keltaiset töyhdöt. Laji syö krillejä ja kaloja.
Takla Makan (kirja)

Takla Makan on Juha Seppälän vuonna 2010 ilmestynyt pienimuotoinen proosateos, joka sisältää kaksi ohuesti toisiinsa kytkeytyvää kertomusta. Teoksen on kustantanut WSOY.
Teoksen nimi viittaa Länsi-Kiinassa Xinjiangissa sijaitsevaan Taklimakanin korkeiden vuorten ympäröimään hiekka-aavikkoon, joka on äärimmäisen kuiva ja yksi elämälle vihamielisimmistä paikoista maapallolla, Aavikon tavoin myös Seppälän kirja "Takla Makan" on samalla kertaa jylhä ja arvoituksellinen. Aavikko symboloi kirjassa henkistä autioitumista ja äärimmäistä ahdistusta, jonne paetessaan päähenkilö luopuu kaikesta entisestä. Teoksen kertomuksia yhdistää lähteelle kumartuva pronssinen veistos, jonka hahmo ei saa juodakseen.
Teoksen ensimmäinen kertomus "Takla Makan" kuvaa ikääntynyttä, kuolemansairasta maanmittausinsinööriä, joka muuttaa asumaan Kouvolan tyyppiseen kaupunkiin, josta hän uskoo löytävänsä riippumattomuuden tuoman vapauden. Vapaus jää kuitenkin hetkelliseksi.
Toinen kertomus on nimeltään "Ristin tie". Se kertoo keski-ikäisestä, syrjäytyneestä insinöörimiehestä, jonka varalle elämällä on vielä yksi tehtävä. Se alkaa miehen kuvauksella itsestään: "En näyttänyt Marlon Brandolta Pariisissa." Mies muistelee nuorempia kollegoitaan: "He pelkäsivät koko ajan, että he eivät olleet ketään, että heitä ei ollut olemassa, että he ja heidän kaltaisensa olivat syntyneet jäädäkseen markkinoilla toistensa, kaltaistensa jalkoihin. "Ristin tien" päähenkilö valmistautuu pääsiäiskuvaelmaan, jossa hän kantaa Jeesuksen ristiä.
Arviot.
Lukuisilla palkinnoilla palkitun Juha Seppälän kirjallista ominaislaatua on jo aiempien teosten yhteydessä luonnehdittu tarkaksi ja ehdottomaksi. Hänen lauseissaan on graniitin voimaa, niin että se saa kriitikon tämän kirjan kohdalla huudahtamaan: "Että joku osaakin kirjoittaa hyvin!", mutta Seppälä ei kuitenkaan päästä lukijaa helpolla. Seppälän aforistista tyyliä on verrattu Paavo Haavikkoon, ja toiseksi vertauskohdaksi on löytynyt Martti Joenpolvi, jonka kanssa hänellä on yhteistä synkistely, illuusiottomuus tarkasteltaessa miehen osaa maailmassa. 
"Takla Makania" sanottu maailmanluokan kirjaksi, jolle on näytetty suuntaa jopa Finlandia-palkinnon saajaksi.
Fairey Campania

Fairey Campania oli brittiläisen Fairey Aviation Companyn suunnittelema ja valmistama tiedustelulentokone, joka oli ensimmäinen yhtiön suurempiin tuotantolukuihin yltänyt konemalli. Se suunniteltiin Britannian amiraliteetin vaatimusten mukaan kaksipaikkaisena tiedustelukoneena toimimaan vesilentokoneiden emälaivoilla ja erityisesti "HMS Campanialla", jonka mukaan konemalli myös nimettiin.
Koneiden ensimmäinen sarja käsitti kymmenen konetta (s/n N1000-1009 c/n F.16-25). Tämän jälkeen muotoutui kaksi päätyyppiä F.17 ja F.22, joista käytettiin esisarjan tunnusnumeroita. Kahden päätyypin erona oli niihin asennettu voimanlähde. Ensimmäinen Fairey Campania F.16, jonka voimanlähteenä oli 250 hevosvoiman nestejäähdytteinen V12 Rolls-Royce Mk.IV (myöhemmin nimetty Eagle IV:ksi), lensi ensilentonsa 16. helmikuuta 1917 Hamblessa ohjaajanaan Sydney Pickles. Laivasto testasi koneen heinäkuussa Marine Experimental Aircraft Depotissa Port Victoriassa Isle of Grainilla lähellä Sheernessiä. F.17 mallin voimanlähteenä oli 275 hevosvoiman Rolls-Royce Eagle V, joka oli asennettu edemmäs ja sen pakoputket sijaitsivat siipien takana. Kone teki ensilentonsa 3. kesäkuuta Hamblessa lentäjänään Sydney Pickles. F.16 ja F.17 siirrettiin myöhemmin Scapa Flow'hon.
Mallin F.22 voimanlähteenä oli 260 hevosvoiman nestejäähdytteinen V12 Sunbeam Maori II. Mallia pidettiin sopivana trooppisiin olosuhteisiin suuremman jäähdyttimensä ansiosta. Maori asennettiin 25 koneeseen (s/n N2375-2399 c/n F.195-219). Kaikki loput valmistuneet koneet varustettiin ensimmäisen sarjan koneet Eagle IV ja Eagle V -moottoreilla sekä sen jälkeen 325 hevosvoiman Eagle VII ja 345 hevosvoiman Eagle VIII -moottoreilla. Kaikkien mallien aseistuksena oli taakseampuva Scarff-kehään asennettu Lewis-konekivääri ja ripustimiin asennetut pommit.
Fairey Campanialle varattiin 200 sarjanumeroa ja niitä lopulta tilattiin 100 kappaletta, mutta niistä valmistui vain 62. Suuri osa Fairey Campania F.17:stä toimi "HMS Campanian" lisäksi "HMS Nairanalta" ja "HMS Pegasukselta". "HMS Nairanan" Fairey Campania F.17:t osallistuivat Pohjois-Venäjän interventioon 1919. Kaikkiaan 27 kappaletta Fairey Campania F.17 -lentokoneita toimi Royal Naval Air Servicen tukikohdista. Vienan Kemistä käsin ne pommittivat suomalaisia joukkoja Uhtualla.
Tervasroso

Tervasroso on männyissä esiintyvä ruostesienitauti, jonka aiheuttajia ovat sienilajit pioninkarvaruoste ("Cronartium flaccidum") ja "Cronartium pini". Sieni leviää ja ympäröi männyn rungon, minkä jälkeen sienen yläpuolella oleva osa puusta kuolee. Kuolleeseen puunosaan muodostuu tummia, pitkänomaisia, pihkaa tihkuvia koroja.
Tervasroso alentaa tukkipuiden määrää ja heikentää niiden laatua talousmetsissä. Jos sienirengas on puun tyvessä, se voi tappaa koko puun. Suomessa tervasroso on yleisimpiä männyn puutauteja, jota tavataan koko maassa. Eniten tautia esiintyy Pohjois-Suomessa. Tauti vaivaa noin 2–4 % männyistä, ja se voi tarttua kaikenikäisiin puihin. Paikoin sientä voi esiintyä jopa yli 30% mäntypuista.
Jan Ladislav Dusík

Jan Ladislav Dusík (Dussek) () oli tšekkiläinen pianisti ja säveltäjä. Dusík oli ensimmäisiä kiertäviä virtuooseja, jonka laulavaa soittotyyliä ihailtiin yleisesti.
Dusík suoritti Prahassa teologian oppiarvon, mutta oli jo lapsesta suuntautunut musiikkiuralle. Hän aloitti uransa Amsterdamissa, mutta siirtyi vielä opiskelemaan Hampuriin Carl Philipp Emanuel Bachin johdolla. Hän kiersi Venäjällä, Liettuassa, Ranskassa, Italiassa, Saksassa ja Englannissa, jossa hän asui 12 vuotta vuodesta 1790 lähtien. Dusík meni Englannissa myös naimisiin ja perusti vaimonsa kanssa musiikkikaupan, mutta jätti lopulta vaimonsa ja pakeni velkojiaan mannermaalle. Preussin prinssi Louis Ferdinand, joka oli itsekin varsin hyvä pianisti, oli hänen läheinen ystävänsä. Kun prinssi kaatui taistelukentällä, Dusík ei toipunut menetyksestä. Viimeisinä vuosinaan hän lihoi siinä määrin, ettei juuri noussut sängystä, ja kärsi alkoholismista.
Dusíkin sävellykset on suureksi osaksi unohdettu, vaikka niissä esiintyykin paikoitellen jopa profeetallista Chopinin, Schumannin ja Brahmsin ennakointia. Dusík oli ensimmäinen pianisti, joka ryhtyi esiintymään konserteissaan kylki yleisöön päin. Hän oli ensimmäinen säveltäjä, joka merkitsi sävellyksiinsä kattavat pedaalimerkinnät. Hän myös soitti vuonna 1794 ensimmäisenä pianistina julkisesti kuusioktaavista pianoa. Felix Mendelssohn piti Dusíkia ihmelapsena, mutta katsoi myös, ettei tämä koskaan täysin hyödyntänyt lahjojaan. François Joseph Fétis, joka oli tuolloin Euroopan parhaita kriitikoita, kirjoitti 1808 Dusíkin soiton ylittävän kaiken, mitä hän oli koskaan kuullut. Dusíkin kilpailija Friedrich Kalkbrenner myönsi, että kukaan toinen hänen kuulemansa pianisti ei vanginnut yleisöään, kuten Dusík.
Frankfurtin Auschwitz-oikeudenkäynnit

Frankfurtin Auschwitz-oikeudenkäynnit oli oikeudenkäyntien sarja, jotka käytiin Länsi-Saksan Frankfurt am Mainissa joulukuusta 1963 elokuuhun 1965. Syytettyinä oli 22 keski- ja alhaisen tason virkailijaa ja upseeria syytettyinä toiminnastaan Auschwitz-Birkenaun tuhoamisleirissä.
Oikeudenkäynnit alkoivat Adolf Eichmannin oikeudenkäynnin päätyttyä Israelissa.
Frankfurtin oikeudenkäynnit olivat laajimmat ja julkisimmat oikeudenkäynnit, joissa käsiteltiin holokaustia. Osa oikeudenkäynneistä äänitettiin, ja nauhojen pohjalta tehtiin 30 vuotta myöhemmin dokumenttielokuva.
Miesten vuoro

Miesten vuoro on Joonas Berghällin ja Mika Hotakaisen ohjaama dokumenttielokuva suomalaisesta saunasta ja miehestä. Se valmistui vuonna 2009 ja tuli teatteriensi-iltaan 26. maaliskuuta 2010.
"Miesten vuoro" oli saanut 19.4.2011 mennessä 52 551 teatterikatsojaa; Helsingissä elokuva oli pyörinyt tuolloin yhtäjaksoisesti 56 viikkoa.
"Miesten vuoro" oli Suomen ehdokas vuoden 2011 Oscar-gaalaan, mutta se ei selvinnyt alkukarsinnasta eteenpäin. Elokuva voitti parhaan dokumentin Jussin vuonna 2011.
Dokumentti on esitetty yli 60 kansainvälisellä festivaalilla ja palkittu muun muassa Tel Avivissa, Varsovassa ja Pärnussa. Elokuussa 2011 "Miesten vuoro" esitettiin Yhdysvalloissa julkisen palvelun Public Broadcasting Service -kanavalla.
Juoni.
Elokuva seuraa saunovia miesryhmiä eri puolilla Suomea. Etualalla ovat heidän avautumisensa ja keskustelunsa tärkeistä ja raskaista aiheista kuten isäksi tulemisesta, läheisten kuolemasta ja vankilakokemuksista. Keskustelujen väliin leikataan kuvia suomalaisesta luonnosta ja kaupunkimaisemasta sekä otoksia erikoisiin paikkoihin, kuten kotaan, autoon, leikkuupuimuriin ja puhelinkoppiin rakennetuista saunoista.
Palkintoja.
"Miesten vuoro" sai Planete Doc Review -festivaaleilla Varsovassa festivaalien kilpailusarjan pääpalkinnon. Se on palkittu myös Tampereen elokuvajuhlilla, Visions du Réel -festivaaleilla Sveitsissä ja DocAviv -elokuvafestivaaleilla Israelissa. Dokumentti on myös palkittu Kultaisella Venlalla (2012).
Suomessa tasa-arvoasiain neuvottelukunta palkitsi elokuvan ja sen tekijät vuonna 2010 Miehen työ -palkinnolla.
Arvioita.
Ilta-Sanomien Arja Anderssonin mukaan dokumentissa on tiiviyden lisäksi syvyyttä, vaikka miesten elämäntarinoita ei kokonaisuudessaan paljastetakaan: herkistyneet miehet todella pysäyttävät. Kuvausryhmä on hänen mielestään onnistunut tallentamaan tunnelmallisen elämäntavan, jonka ei kokonaan soisi jäävän muuttuvan ajan jalkoihin.
Helsingin Sanomien Leena Virtanen totesi "Miesten vuoron" olevan visuaalisesti kaunis ja vaikuttava dokumentti, jossa Heikki Färmin ja Jani Kumpulaisen kuvauksesta välittyy saunakokemuksen pyhyys. Ongelmallisena Virtanen piti ”karhumiehen” kohtausta, joka on yksi dokumentin mieleenjäävimmistä, mutta oikeastaan väärässä filmissä. Se on hänestä ollut tekijöiden lemmikki, josta ei ole maltettu luopua.
Episodi-lehden Hannu Liekso piti "Miesten vuoroa" iloisena esimerkkinä suomalaisen dokumentin tason noususta 2000-luvun alussa: ”Se on visuaalisesti hieno, dramaturgillisesti kiinnostava ja ennen kaikkea koskettava.”
Teräspiirros

Teräspiirros tai teräskaiverrus on syväpainomenetelmä, jossa piirroksen aihe on kaiverrettu teräslevylle. Menetelmä on hyvin samankaltainen kuparikaiverrus-menetelmän kanssa. Teräspiirrokseksi voidaan kutsua myös menetelmällä tehtyä vedosta. Menetelmä on harvinainen ja vaativa, mutta sitä on käytetty erityisesti seteleiden ja postimerkkien painamisessa.
Englantilainen Charles Heath teki ensimmäiset teräskaiverrukset vuonna 1820.