tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Best in Show – näyttelyn kunkut

Best in Show – näyttelyn kunkut () on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Christopher Guestin ohjaama yhdysvaltalainen pseudodokumentaariseen tyyliin tehty komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Guest itse, Jennifer Coolidge, John Michael Higgins, Michael Hitchcock, Eugene Levy, Jane Lynch, Michael McKean, Catherine O’Hara ja Parker Posey.
Lokakuussa 2022 "Rolling Stone" valitsi elokuvan 2000-luvun parhaimmaksi komediaelokuvaksi.
Juoni.
Viiden näyttelykoiran omistajat tähtäävät vuotuiseen Mayflower-kennelklubin koiranäyttelyyn Philadelphiaan. Dokumenttielokuvatiimi haastattelee kirjavaa koiranomistajien joukkoa, kun he valmistautuvat, saapuvat hotelliin ja kilpailevat. Koiranäyttelyn juontaja ei tiedä koira-asioista mitään. Floridasta tuleva Cookie Fleck törmää jatkuvasti vanhoihin rakastajiin. Iäkkäällä miljonäärimiehellä ja hänen rintavalla vaimollaan on mukanaan moninkertaisesti palkittu puudeli. Kaveri Pohjois-Carolinasta haluaa vatsastapuhujaksi, ja Tribecasta on mukana homopari. Koiranäyttely tuo esiin koiranomistajien syvimmän olemuksen. Kuka tulee olemaan ”best in show”?
Tuotanto.
Työnimillä "Dog Show" ja "Untitled Dogumentary" kulkeneen elokuvan kuvaukset alkoivat 8. marraskuuta 1999 ja päättyivät helmikuun lopulla 2000. Elokuva kuvattiin Vancouverissa ja Los Angelesissa.
Näyttelijät improvisoivat suurimman osan elokuvan dialogista. Kuvausten aikana elokuvan filmimateriaalia kuvattiin yhteensä 60 tuntia, joka sittemmin leikattiin 90 minuutin mittaiseksi.
Ensi-ilta.
"Best in Show – näyttelyn kunkut" sai maailmanensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa 8. syyskuuta 2000. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa ja Los Angelesissa 27. syyskuuta 2000, jonka jälkeen se julkaistiin teatterilevitykseen 29. syyskuuta 2000.
Suomessa elokuva ei saanut teatteriensi-iltaa ja -levitystä, vaan se julkaistiin suoraan videolle vuonna 2001.
Vastaanotto.
"Best in Show – näyttelyn kunkut" tuotti Yhdysvalloissa 18,7 miljoonaa dollaria ja muualla maailmassa kaksi miljoonaa dollaria. Maailmanlaajuisesti se tuotti 20,8 miljoonan dollarin lipputulot.
Elokuva on saanut sekä elokuvakriitikoilta että katsojilta ylistäviä arvioita. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 93 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,5/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 116 arviointiin, joista 108 ovat ”tuoreita” ja kahdeksan ”mätiä”. Yli 50 000 käyttäjästä 88 prosenttia on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 4,1/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 33 arvostelun perusteella elokuva on saanut 78 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin 62 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,5/10.
Yhdysvaltain elokuvainstituutti valitsi elokuvan yhdeksi vuoden 2000 kymmenestä parhaasta elokuvasta. Elokuva palkittiin useilla komediapalkinnoilla: kolmella American Comedy Awardsilla, kolmella Canadian Comedy Awardsilla ja yhdellä British Comedy Awardsilla niiden vuoden 2001 gaaloissa. Lisäksi se oli ehdolla parhaan musikaali- tai komediaelokuvan Golden Globen, parhaan ohjauksen Independent Spirit -palkinnon ja parhaan alkuperäisen elokuvakäsikirjoituksen Writers Guild of America -palkinnon saajaksi.
Mykola Arkas

Mykola Arkas (7. tammikuuta 1853 Mykolajiv – 26. maaliskuuta 1909 Mykolajiv) oli ukrainalainen säveltäjä, harrastajahistorioitsija ja kulttuurihahmo. Hän toimi kulttuurin ja opetuksen eri aloilla.
Arkas valmistui Odessan yliopistosta. Hän työskenteli Mykolajivissa laivaston palveluksessa (1875–1899). Myöhemmin hän asui maatiloillaan Hrystoforivkassa ja Bohdanivkassa Hersonin kuvernementissa, jonne hän perusti omalla kustannuksellaan ukrainankielisen alkeiskoulun. Viranomaiset sulkivat koulun sen toimittua kaksi vuotta. Arkas oli Mykolajivin Prosvita-seuran perustajia ja sen elinikäinen puheenjohtaja. Hän merkitsi muistiin ja sovitti 80 ukrainalaista kansanlaulua ja sävelsi itse romansseja ja duettoja. Hänen merkittävä teoksensa on ooppera "Kateryna" (1891), johon hän itse kirjoitti libreton Taras Ševtšenkon runon pohjalta. "Kateryna" esitettiin ensimmäisen kerran Moskovassa 1899. Sen pianopartituuri ilmestyi 1897. Arkas kirjoitti suositun Ukrainan historian ("Istorija Ukrajiny", Pietari 1908) ja kirjoitti lyriikkaa.
Martta Kaukonen

Martta Kaukonen (s. 1976 Kuopio) on suomalainen toimittaja, elokuvakriitikko ja kirjailija.
Kaukonen on valmistunut filosofian maisteriksi Turun yliopiston elokuva- ja tv-tieteestä. Hän on kirjoittanut elokuvakritiikkejä muun muassa Anna-lehteen, Seuraan ja Turun Sanomiin. Kaukonen kirjoitti useita vuosia elokuvakritiikkejä myös Helsingin Sanomien tv-palstalle.
WSOY julkaisi Kaukosen esikoisromaanin, psykologisen trillerin"Terapiassa" 2021. Romaanin käännösoikeudet on myyty yli kymmeneen maahan, muun muassa Yhdysvaltoihin ja Britanniaan. "Terapiassa" oli Savonia-kirjallisuuspalkintoehdokkaana 2021. "Terapiassa"-romaanin saksankielisen televisiosarjan oikeudet myytiin 2023. Amerikkalais-saksalainen tuotantoyhtiö Legendary Tobis aikoo tehdä teoksen pohjalta tv-sarjan "Therpiert". 
Kaukosen toinen romaani "Sinun varjossasi" julkaistiin 2022.
Afrikanhäntäheinä

Afrikanhäntäheinä eli häntäheinä ("Dinebra retroflexa") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, häntäheinien ("Dinebra") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on löyhästi mätästävä, yksivuotinen heinälaji, joka voi kasvaa 50 cm korkeaksi tai korkeammaksikin. Korret ovat kasvutavaltaan kohenevia ja usein alimmista solmuistaan juurehtivia. Lehtilavat ovat 4,5–28 cm pitkiä ja 0,4–0,8 cm leveitä. Kukintona on 0,6–5 cm pitkistä tähkämäisistä osakukinnoista muodostuva kukinto, joka voi kokonaisuudessaan olla 8–34 cm pitkä. Kukinto on aluksi pysty, mutta hedelmien kypsyessä siitä tulee veltto. Kukinnon kussakin tähkylässä on yhdestä kolmeen kukkaa ja tähkylät ovat 5,7–9 mm pitkiä. Tähkylöiden kaleet ovat 6,1–8,2 mm pitkiä, kapeansoikeita ja keskenään erinäköisiä.
Afrikanhäntäheinää tavataan tropiikissa ympäri maailmaa.
Jokiperän Järjestötalo

Jokiperän Järjestötalo oli vuonna 1956 valmistunut Laihian Jokiperän kylässä sijainnut rakennus.
Historiaa.
Talo on myöhemmin palanut.
Rakennus.
Rankarakenteinen ja laudoilla vuorattu rakennus rakennettiin talkoilla. Rakennuksessa oli juhlasali, näyttämö, ravintolatilat ja eteinen. Rakennuksessa oli aluksi huopakatto, mutta sen tilalle tehtiin peltikatto vuonna 1978. Pihassa oli erillinen käymälärakennus.
Toimintaa järjestötalolla.
Järjestötalo oli omistajajärjestöjen käytössä, ja siellä järjestettiin kokouksia, elokuvanäytöksiä ja juhlia.
Suomi soi

Suomi soi on toukokuussa 2023 Nelosella alkanut suomalainen musiikkiviihdeohjelma, jossa sovitetaan kansainvälisiä hittejä suomenkielisiksi versioiksi. Ohjelmassa kappaleita versioivat Pate Mustajärvi, Jonna Tervomaa, Olavi Uusivirta, Mira Luoti ja Samuli Putro.
Ohjelman juontaa Heikki Paasonen, joka on ollut myös kehittämässä ohjelmaformaattia.
Tekijänoikeus- ja lupasyistä ohjelmassa esitettyjä lauluja ei tulla julkaisemaan suoratoistopalveluissa tai kokoelmalevyllä, sillä osan kohdalla luvat saatiin vain laulujen TV-esityksiin. Ohjelma on muutenkin kohdannut vaikeuksia saada lupia esitettävien laulujen käännöscovereihin. Esimerkiksi Mira Luodin esittämä tulkinta Abban ”Dancing Queen” -kappaleesta oli vähällä jäädä esittämättä, sillä kappaleen alkuperäisiä tekijöitä ja oikeuksien haltijaa ei aluksi tavoitettu esityslupien saamiseksi ennen kuin Luoti sai apua Mamma Mia! -musikaaliin laulut suomentaneelta Paula Vesalalta.
Jaksot.
1 Keskikatsojamäärä esityspäivänä
Intiandillenia

Intiandillenia ("Dillenia indica") on Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa kasvava koriste- ja hyötykasvina tunnettu kasvilaji. Se kasvaa 15–25 metriä korkeaksi puuksi. Kookkaat kukat ovat valkoteriöiset. Kukasta kehittyy vaaleanvihreä tai keltainen syötävä hedelmä, joka kasvaa limittäisten mehevöityneiden verholehtien peittämänä. Intiandilleniaa esiintyy Intiassa, Etelä-Kiinassa, Indokiinassa, Malesiassa, Indonesiassa ja Filippiineillä sekä paikoitellen levinneenä tropiikin saarille Intian valtamerellä ja Karibialla.
Laihian kansantalo

Laihian Kansantalo oli vuonna 1957 valmistunut Laihian kirkonkylässä sijainnut rakennus.
Rakennus.
Rankarakenteinen ja laudoilla vuorattu rakennus rakennettiin talkoilla. Rakennuksessa oli juhlasali, näyttämö, ravintolatilat ja asunto.
Toimintaa työväentalolla.
Kansantalo oli omistajajärjestöjen käytössä, ja siellä järjestettiin kokouksia ja muita tilaisuuksia.
Bariummanganaatti

Bariummanganaatti (BaMnO4) on barium- ja manganaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään väriaineena ja reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa bariummanganaatti on vihreää kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Bariummanganaatti ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen ja hajoaa happojen vaikutuksesta. Aine on voimakas hapetin.
Bariummanganaattia valmistetaan kuumentamalla mangaanidioksidia ja bariumnitraattia, kaliumpermanganaatin ja bariumhydroksidin reaktiolla tai saostamalla kalium- tai natriummanganaatin liuoksista bariumsuoloilla.
Bariummanganaattia käytetään väriaineena joko yksistään (mangaanivihreä) tai yhdessä bariumsulfaatin (mangaanisininen) kanssa. Yhdiste hapettaa alkoholit aldehydeiksi tai ketoneiksi ja diolit dialdehydeiksi tai laktoneiksi. Erityisen hyödyllinen bariummanganaatti on tyydyttymättömien alkoholien hapettimena hyvän saannon vuoksi.
Renkomäen koulu

Renkomäen koulu on Lahden Renkomäessä sijaitseva koulu, joka perustettiin vuonna 1901. Koulurakennusta on laajennettu useita kertoja.
Historia.
Renkomäen koulu perustettiin vuonna 1901 Simolan eli nykyisen Renkomäen kaupunginosaan. Kun ihmisiä alkoi muttamaan Renkomäkeen, myös oppilasmäärä kasvoi. 1950-luvun tienoilla koulu siirtyi viereisen asuintalon tiloihin. 1960-luvulla oppilasmäärä oli taas kasvanut ja kouluun rakennettiin länsisiipi. 
Koulun oppilasmäärä jatkoi kasvuaan ja vuoden 2008 aikoina koulun pihalle rakennettiin parakit, mihin ensimmäinen luokka siirtyi. 
Monitoimitalo Aura.
Vuonna 2019 tilojen puutteen takia alettiin suunnittelemaan monitoimitaloa koulun tilalle. Vuonna 2020 koulun viereinen kirjasto purettiin, ja kirjasto siirtyi koulun tiloihin. Viidennet ja kuudennet luokat siirtyivät Launeelle hetkeksi aikaa kirjaston siirtymisen takia. Vuonna 2022 monitoimitalon nimeksi paljastettiin tulevan Aura. 
Monitoimitalo Aura valmistui joulukuussa 2022, ja oppilaat siirtyivät sen tiloihin heti tammikuussa 2023. Monitoimitalon tiloissa on myös Renkomäen päiväkodilta siirtynyt esikoulu, neuvola ja hammaslääkäri. Tiloissa sijaitsevat myös Renkomäen kirjasto ja entinen Ali-Juhakkalan koulu. 
Kesällä 2023 aiotaan viimeistellä monitoimitalon pihaa. Suunnitelmissa on myös purkaa vanhan Renkomäen koulun itäsiipi ja muuttaa loput asuintaloiksi.
Java Card

Java Card on ohjelmistoteknologia Java-pohjaisten sovelmien suorittamiseen älykorteilla ja muilla vastaavilla pienen muistin omaavilla laitteilla, joita kutsutaan ”turvaelementeiksi”. Teknologian käyttö on laajentunut älykorteista ja fyysisistä turva-avaimista erilaisten laitelevyjen yhteyteen juotettuihin siruihin.
Java Card on pienin sulautetuille laitteille suunnatuista Java-alustoista. Se antaa käyttäjälle mahdollisuuden ohjelmoida laitteet ja tehdä niistä sovelluskohtaisia. Teknologiaa käytetään laajasti esimerkiksi: matkapuhelinten SIM-korteissa ja sulautetussa SIM-korteissa, pankkikorttimaksuissa ja NFC-mobiilimaksuissa sekä henkilökorteissa ja passeissa. Myös useat IoT-laitteet, käyttävät Java Card -teknologiaa turvatakseen viestinnän esimerkiksi pilvipalvelun kanssa.
Ensimmäisen Java-kortin esitteli vuonna 1996 Schlumberger yhtiön korttiosasto, joka myöhemmin sulautui yhteen Gemplusin kanssa muodostaen Gemalton. Java Card-tuotteet perustuvat Sun Microsystemsin, myöhemmin Oracle Corporationin tytäryhtiön, spesifikaatioihin. Monet Java-korttituotteet perustuvat myös GlobalPlatform-spesifikaatioihin kortilla olevien sovellusten turvallisessa hallinnassa (lataus, asennus, mukauttaminen, poistaminen).
Java Card-teknologian tärkeimmät suunnittelutavoitteet ovat siirrettävyys, turvallisuus ja yhteensopivuus aiempien versioiden kanssa.
Kalasatamanpuisto

Kalasatamanpuisto on Sörnäistenniemellä Helsingin Kalasatamassa sijaitseva noin 2,5 hehtaarin kokoinen julkinen puisto. Puistossa on muun muassa leikkipaikka ja pieniä liikuntamahdollisuuksia, kuten riipuntatikkaat. Kuten koko Kalasatama, puisto sijaitsee entisellä Sörnäisten sataman alueella. Suunnittelutyöhön ja puiston lopulliseen ulkoasuun vaikuttivat satamahistoria ja läheinen saaristomaisema.
Rakennustyö alkoi kesällä 2015, ja ensimmäinen osa pelikenttineen valmistui kaksi vuotta myöhemmin. Kokonaisuudessaan alue valmistui kesällä 2020. Rakentamisen kustannusarvio oli noin kolme miljoonaa euroa.
Hopearöllinurmikka

Hopearöllinurmikka ("Eragrostis elliottii") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, röllinurmikoiden ("Eragrostis") sukuun kuuluva kasvilaji. Siitä on jalostettu koristeheinänä käytettävä lajike 'Wind Dancer'.
Hopearöllinurmikka on monivuotinen ja mätästävä heinälaji. Sen varret voivat kasvaa 25–80 cm korkeiksi, ja ne ovat kasvutavaltaan pystyjä. Lehtien lavat ovat 6–30 cm pitkiä tai joskus pidempiäkin ja 2–4,5 mm leveitä. Kielekkeet ovat 0,2–0,4 mm pitkiä. Hopearöllinurmikan kukintona on 25–60 cm pitkä ja 15–45 cm leveä röyhy. Röyhyn tähkylät ovat 4–18 mm pitkiä sekä halkaisijaltaan 1,4–3 mm ja kussakin tähkylässä on 6–30 kukkaa. Tähkylöiden kaleet ovat kapeansuikeita ja kalvomaisia. Ulkokaleet ovat 1,1–3,4 mm pitkiä ja sisäkaleet 1,6–3,4 mm pitkiä. Ulkohelpeet ovat kalvomaisia, 1,8–4,4 mm pitkiä sekä suikeita ja sisähelpeet 1,1–3,5 mm pitkiä sekä ulkohelpeitä kapeampia. Hedelminä olevat jyvät ovat 0,6–0,8 mm pitkiä ja niiden väri vaihtelee punertavasta ruskeaan.
Hopearöllinurmikka kasvaa hiekkaisilla kasvupaikoilla mänty- ja tammimetsissä merenpinnan tasosta 150 metrin korkeuteen saakka. Sitä tavataan Yhdysvaltojen kaakkoisosista Meksikonlahden rannikoiden kautta Karibian saarille sekä Keski- ja Etelä-Amerikkaan ulottuvalla alueella.
Suttilan koulu

Suttilan koulu on koulu Huittisissa. Koulu käsittää luokat 1–6. Koulu sijaitsee osoitteessa Erkkiläntie 8, johon koulu muutti vuonna 2014. Koulua johtaa Pilvi-Sisko Godin. Koulussa toimii kolme yhdysluokkaa, jotka ovat 1–2, 3–4 ja 5–6. Koulussa on 51 oppilasta.
Alha

Alha on Ahlmanista suomennettu sukunimi:
Gröning

Gröning on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Halmelampi

Halmelampi tarkoittaa ainakin seuraavia lampia:
Hermonen

Hermonen on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Snellmankoti (Kokkola)

Snellmankoti on 1800-luvun alussa valmistunut Kokkolan keskusta-alueella sijaitseva rakennus. Rakennus on Kansantalojen liiton vanhin rakennus.|
Historiaa.
Kokkolassa sijaitseva rakennus oli 1813–1816 J. V. Snellmanin lapsuudenkoti. Rakennus on suojeltu 1950-luvulla.. Myöhemmin rakennus on ollut mm. Frivilliga Brandkoren i Gamlakarleby ja Emil Nybergin perikunnan omistuksessa, ja talosta on käytetty myös nimitystä Kokkolan Palokunnantalo.
Rakennus.
Hirsirunkoisen rakennuksen ulkoseinät on vuorattu okrankeltaiseksi maalatulla laudoituksella. Rakennuksessa on nykyisin juhlasali, näyttämö, ravintolatilat ja eteinen. Erillisessä piharakennuksessa on talonmiehen asunto. Pihapiirissä on myös varastorakennus. Rakennukseen on tehty Mikko Hyypän suunnittelema peruskorjaus vuosina 1991–1992
Toimintaa talossa.
Rakennuksen ollessa Kokkolan Toimitaloyhdistys ry:n omistuksessa on siellä järjestetty kokouksia, juhlia, nuorisotoimintaa, tansseja ja bingoa. Rakennuksessa on hyvät varusteet noin 120 hengen tilaisuuksien järjestämiseen.
John Austrheim

John Austrheim (10. lokakuuta 1912 Gloppen – 13. huhtikuuta 1995) oli norjalainen keskustapoliitikko ja puolueensa puheenjohtaja 1967–1973. Hän istui suurkäräjillä 1961–1977 sekä toimi Norjan liikenne- ja viestintäministerinä 1972–1973.
Trygve Haugeland

Trygve Haugeland (18. maaliskuuta 1914 Lyngdal – 10. joulukuuta 1998) oli norjalainen keskustapolitiikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1958–1961 ja toimi Norjan ympäristöministerinä 1972–1973.
Luettelo Päijänteeseen laskevista vesistöistä

Artikkeliin luettelo Päijänteeseen laskevista vesistöistä on kerätty taulukkomuotoon jokia ja ojia, jotka laskevat Päijänteeseen. Päijänne on 121 kilometriä pitkä pohjois-etelä -suuntainen suhteellisen kapea järvi, joten siihen laskee länsi- ja itärantaan monia lasku-uomia. Päijänteen laskuvirtaama on noin 240 kuutiometriä sekunnissa (MQ). Tulovirtaamista suurin on Vaajavirralla (141 m³/s eli 59 %), Tainionvirta (14,5 m³/s eli 6 %) ja Jämsänjoki (6 %). Taulukossa on ilmoitettu Päijänteen lahti tai järvenselkä, jonne tulouoma laskee. Etäisyys mereen on samankaltainen luku, mitä käytetään jokien sivu-uomien sijainnista. Siinä oletetaan Kalkkistenkoskelta olevan mereen matkaa 184 kilometriä, mikä on Kymijoella etäisyys sen lyhintä suuhaaraa myöten. Kalkkistenkoskelta on sitten mitattu loppumatkat järvenselkiä pitkin. Otsikolla pituus tarkoitetaan tulouoman pääuoman pituutta, ja jos lukeman eteen kirjoitetaan tähti (*), tarkoittaa se nimikkojoen pituutta. Virtaamatiedot ovat keskivirtaamia (MQ) ja valuma-alueen pinta-alat on luettu vesistöluettelosta tai mitattu VALUE-verkkopalvelusta .
&lt;section begin="paijanne_tulouomat" /&gt;&lt;section begin="paijanne_otsikko" /&gt;
Lähteet: 1 = tieto luettu joen omasta artikkelista, 2 = Ekholm, Matti: Suomen vesistöalueet , 3 = Karttapaikka-verkkopalvelu , 4 = Paikkatietoikkuna-verkkopalvelu , 5 = VALUE-verkkopalvelu , 6 =mittaamiseen käytetty Paikkatietoikkunaa ja Karttapaikkaa yhdessä
&lt;section end="paijanne_loppu" /&gt;
Bonusperhe-elokuva

Bonusperhe-elokuva on loppuvuodesta 2022 Ruotsissa ja helmikuussa 2023 Suomessa ensi-iltansa saanut ruotsalainen draamaelokuva, joka pohjautuu ruotsalaiseen "Bonusperhe"-sarjaan. Elokuvan on ohjannut Felix Herngren ja käsikirjoittanut Moa Herngren.
Porin seurakuntayhtymä

Porin seurakuntayhtymä on Porin alueen evankelis-luterilaisten seurakuntien muodostama yhtymä, johon kuuluu viisi seurakuntaa. Seurakunnat kuuluvat Turun arkkihiippakunnan Porin rovastikuntaan. 
Porin seurakuntayhtymä hoitaa muun muassa alueen seurakuntien kirkollisverotusta, tulojen jakoa ja kirjanpitoa. Yhtymän tehtävänä on hoitaa myös hautausmaita ja kiinteistöjä.
Porin seurakuntayhtymä toimii kesäisin Kirkkopuistossa soi -festivaalin järjestäjänä.
Kirkot.
Seurakuntien pääkirkot on lihavoitu.
Historia.
Porin kaupunki perustettiin 1558 ja samoihin aikoihin syntyi myös Porin seurakunta. Se kuului osaksi Ulvilan kirkkoherrakuntaa vuoteen 1583 asti. Vuodet 1584−1602 se oli itsenäinen kirkkoherrakunta mutta liitettiin takaisin Ulvilaan. Seuraavana vuonna Reposaaren satama-alue erotettiin Ulvilasta ja liitettiin Poriin. Pori itsenäistyi omaksi seurakunnaksi vuonna 1921. Vuodesta 1929 lähtien Porin alueella toimi kolme seurakuntaa, joilla oli yhteinen valtuusto: kaupunki- ja maaseurakunta sekä silloin itsenäistynyt Reposaaren seurakunta.
Vuonna 1961 alkoi Porin seurakuntien uudelleenorganisointi. Silloin perustettiin Länsi-Porin ja Pihlavan seurakunnat ja jäljelle jääneestä tuli kaksikielinen Keski-Pori. Teljän seurakunta erosi Keski-Porista 1963. Vuonna 1972 Ahlaisten kunta liitettiin Porin kaupunkiin ja seurakunta muutettiin yhdeksi Porin seurakunnista. Noormarkun seurakunta liittyi Porin ev.lut. seurakuntayhtymään vuonna 2010 ja Lavian seurakunta vuonna 2015. Samana vuonna yhdistettiin Ahlaisten, Pihlavan ja Reposaaren seurakunnat Meri-Porin seurakunnaksi. Lavian seurakunta yhdistyi Noormarkun seurakuntaan vuoden 2021 alusta.
Luettelo Suomen kaupungintaloista

Tämä on luettelo Suomen kaupungintaloista.
Kaupungintalo on virastotalo, jossa kaupungin ylin päättävä elin kokoontuu. Aiemmin vastaavia rakennuksia nimitettiin raatihuoneiksi kaupunkien senaikaisten johtoelimien, kaupunginraatien mukaan. Katso myös Luettelo Suomen raatihuoneista.
Clupea

Clupea (lat., ”Kilvellä varustettu”) voi viitata seuraaviin:
Macomades

Macomades voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Nuceria

Nuceria (lat.; tai "Noukeria") voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Ocelum

Ocelum (lat. &lt; kelt.; ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Oppidum novum

Oppidum novum (lat., ”Uusi kaupunki”) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Ortona (täsmennyssivu)

Ortona (lat.; ) voi viitata seuraaviin kaupunkeihin:
Pitinum

Pitinum voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Pollentia

Pollentia voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Al-Hasan al-Yusi

Abu Ali Al-Hasan al-Yusi tai Sidi Lahsen Lyusi (1631–1691) oli marokkolainen suufi ja pyhimys. Hän syntyi Atlasvuorilla berberien paimentolaisheimoon mutta katsoi olevansa Muhammedin perillinen Idris II:n kautta ja siten todellisuudessa "šarif." Lyusin kuolinvuosi 1891 osuu Marokon alaviitti-dynastian alkuvaiheisiin ja dynastian vakiinnuttajan, Ismail ibn Sharifin (1672–1727) hallitusaikaan. Lyusin haudasta tuli kulttikeskus ja hänestä itsestään näin ollen "siyyd." 
Yhteiskunta.
Sosiaaliantropologi Clifford Geertz kutsuu marinidien jälkeistä aikaa Marokossa "marabout"-kriisiksi, jota kesti alaviitti-dynastian valtaannousuun asti 1600-luvulla. Kyseessä oli keskushallinnon otteen herpaantuminen paikallisten pyhien miesten ja suufi-veljeskuntien johtajien, "maraboutien," saadessa valtaa maaseudulla ja levittäessä teokraattista anarkiaa ja lahkolaista uskonkiihkoa. Maraboutit olivat pyhiä miehiä, itsensä nimittäneitä saarnaajia, suufi-ryhmien johtajia, Koraanin opettajia, vaeltavia askeetteja, jotka perustivat pieniä, aggressiivisia utopistisia kommuuneja. Maraboutien voima perustui siihen, että heillä uskottiin olevan "baraka" eli yliluonnollinen voima, joka teki heistä pyhimyksiä. 
Elämäkerta.
Lyusi laskeutui legendan mukaan noin kaksikymmenvuotiaana vuorilta muuttuakseen ensin pyhiinvaeltajaksi, sitten kapinoitsijaksi ja viimein pyhimykseksi. Hän vaelsi koko ikänsä paikasta toiseen.
Pyhyyden saavuttaminen.
Lyusi oli tarinan mukaan kuuluisan saharalaisen suufi-sheikin Mohammed ibn Nasirin eli Ahmed ben Nasirin oppilas. Nasiri perusti suuren suufi-veljeskunnan, joka edelleen vaikuttaa Marokossa. Heidän kohtaamiseensa liittyy tarina, jossa Lyusin fyysinen rohkeus, moraalinen voima ja ehdoton lojaalisuus edeltävät sitä, että pyhyys siirtyy Nasirista myös Lyuisille. Rohkeus, moraali ja ehdoton lojaalisuus olivat tarinassa marokkolaisen hengellisyyden kolme perusainesta.
Pyhä mies ja sulttaani.
Lyusin kohtaaminen sulttaani Ismail ibn Sharifin kanssa tapahtui kolmekymmentä vuotta myöhemmin Lyusin kierrettyä maraboutin luota toiselle. Hän oli ollut vahvimmassa "marabout"-keskuksessa Dilassa, kun Ismailin veli valloitti sen vuonna 1668. Tarinassa Lyusi kohtaa Ismailin tämän uudessa loisteliaassa pääkaupungissa Meknesissä. Kansantarina tiivistää kohtaamisessa Marokon historian johtomotiivin. Siinä voimakas soturi ja hyveellinen pyhimys kohtaavat. Tarinassa Lyusi osoittaa epäsuorasti Ismailin tekemän vääryyden, ja hänet ajetaan sen takia pois hovista. Kun hän ei lähde tarpeeksi pitkälle, Ismail yrittää tappaa hänet, mutta ihme pelastaa tämän. Ismail katuu ja pyytää anteeksi. Lyusi vastaa: "En pyydä vaurautta tai virkaa. Pyydän vain, että annat kuninkaallisen tunnustuksen siitä, että olen "šarif", profeetan jälkeläinen ja oikeutettu kunnioitukseen ja etuoikeuksiin."
Lyusin säilyneissä teksteissä on kirje sulttaanille, missä hän vaatii tältä oikeudenmukaista käytöstä. Hän muistuttaa sulttaania tämän uskonnollisista velvoitteista, joita ovat oikein tehty verojen kokoaminen, pyhä sota sekä sorrettujen oikeamielinen kohtelu.
Velykyi Luhin kansallispuisto

Velykyi Luhin kansallispuisto eli Suuren niityn kansallispuisto () on kansallispuisto Ukrainan Zaporižžjan alueella. Vuonna 2006 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 167,56 neliökilometriä. Kansallispuiston hallinto toimii Dniprorudnen kaupungissa.
Historiallisesti Velykyi Luh on tarkoittanut Dneprin tulvatasankoa H’ortytsjan saaren (Хортиця) eteläpuolella (1500–1700-luvuilla). Alue on noin 20 kilometriä leveä ja 100 kilometri pitkä. Seudun riistaeläimistö oli runsas ja vedet kalaisia. Seudusta tuli yksi Zaporižžjan kasakoiden keskuksista ja aluetta kutsuttiin "isäksi". Nykyisin Kah’ovkan tekojärvi peittää suuren osan näistä historiallisista maista.
Jarlsberg (sanomalehti)

Jarlsberg on norjalainen vuonna 1991 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Holmestrand. Sen edeltäjä oli vuonna 1843 perustettu "Holmestrandsposten", vuodesta 1903 nimeltään "Jarlsberg", joka meni konkurssiin vuonna 1982. Lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Vladimir Gel’man

Vladimir Jakovlevitš Gel'man (; s. 6. lokakuuta 1965, Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen politiikan tutkija, joka on toiminut Venäjän politiikan professorina Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutissa vuodesta 2012 lähtien. Vuosina 2005–2022 hän toimi professorina Pietarin eurooppalaisessa yliopistossa.
Elämä.
Gel'man valmistui diplomi-insinööriksi Leningradin polyteknisessä instituutissa vuonna 1988 ja työskenteli tämän jälkeen konetehtaalla Leningradissa. Hän kiinnostui politiikasta glasnostin aikana. Hän työskenteli tutkijana Venäjän tiedeakatemian alaisessa sosiologian instituutissa Pietarissa ja suoritti tohtorintutkintoa vastaavan kandidaatintutkinnon Pietarin valtionyliopistossa vuonna 1998.
Marianna Muravyeva

Marianna Georgievna Muravyeva (; s. 2. lokakuuta 1975, Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen oikeustieteilijä ja historioitsija, joka on toiminut oikeustieteen professorina Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutissa vuodesta 2018 lähtien.
Muravyeva väitteli tohtoriksi historiasta Pietarin valtionyliopistossa vuonna 1999. Hän on työskennellyt tutkijana Herzenin pedagogisessa yliopistossa, Oxford Brookes University -yliopistossa ja Tampereen yliopistossa. Vuosina 2016–2019 hän toimi oikeustieteen professorina Moskovan talouskorkeakoulussa.
Skeppargatan

Skeppargatan on Tukholman Östermalmilla sijaitseva katu, joka ulottuu etelä-pohjoissuunnassa Strandvägeniltä Valhallavägenin yli Ladugårdsgärdetin asuinalueelle.
Kadun nimi ('laivurinkatu') on yksi Östermalmin vanhimmista, ja sitä käytettiin jo 1600-luvulla. Kadun pohjoisosaa kutsuttiin nimellä "Högbåtsmansgatan" ('pursimiehenkatu'). Myös monien kadun varrella sijaitsevien kortteleiden nimet viittaavat mereen ja merenkulkuun.
Muuta.
Kirjailija Karin Boye asui Skeppargatan 102:ssa vuodesta 1933 kuolemaansa saakka vuoteen 1941. Hänen asuintalonsa seinään asennettiin vuonna 2011 muistolaatta.
Ukrajinske radio

Ukrajinske radio (, ’ukrainalainen radio’) on Ukrainan valtion julkisrahoitteinen radioyhtiö.
Vuoteen 2015 asti radiotoiminta oli itsenäistä ja suurilta osin oligarkkien hallussa. Verh’ovna Rada sääti kuitenkin tuolloin lain, jonka nojalla paikalliset valtion omistamat radio- ja televisioasemat organisoitiin uudelleen yhden valtionyhtiön eli Suspilnen alaisuuteen. Keskustelua tällaisen yrityksen perustamisesta oli käyty jo 1990-luvun lopulta alkaen, mutta asialle ei juurikaan ollut tehty mitään. Yleisradioyhtiö koostuu televisio-, radio- ja tuotantoyhtiöstä. Lakimuutos astui voimaan tammikuussa 2017. Laissa määrättiin myös, että koko valtionyrityksen budjetti olisi 0,2 prosenttia valtion budjetista.
Ukrainassa on vuodesta 1994 lähtien vietetty Radio-, televisio- ja viestintätyöntekijöiden päivää 16. marraskuuta sen kunniaksi, että tuona päivänä, vuonna 1924, Harkovassa kuultiin ensimmäinen Ukrajinske radion lähetys.
Vuodesta 1929 lähtien radion alaisuudessa on toiminut oma Ukrainan radion sinfoniaorkesteri, jonka kuuntelijaluvut lasketaan tuhansissa. Alkuvaiheessa sen muusikot tulivat lähes yksinomaan Harkovasta.
Yhtiön kanavia on voinut vuodesta 2018 lähtien voinut kuunnella sekä iOS- että Android-käyttöjärjestelmille saatavien älypuhelinsovellusten kautta.
Kanavat ja organisaatio.
Kotimaiselle yleisölle kanavia yhtiöllä on yhteensä kolme. Näiden lisäksi on myös erillinen ulkomaisille suunnattu monikielinen kanava.
Vuodesta 2017 lähtien yhtiön johdossa on toiminut Dmytro H’orkin.
Den Nationale Scene

Den Nationale Scene (lyh. DNS) on Bergenissä sijaitseva teatteri ja yksi Norjan kolmesta tärkeimmästä teatterista Kansallisteatterin sekä Det Norske Teatretin ohella.
Historia.
Det norske Theater (1850–1863).
Vuonna 1850 perustettiin Bergeniin Ole Bullin aloitteesta Det norske Theater, joka oli ensimmäinen kokonaan norjankielinen teatteri. Henrik Ibsen toimi ohjaajana ja neuvonantajana 1851–1857 ja Bjørnstjerne Bjørnson oli teatterin johtaja 1857–1859. Det norske Theater meni kuitenkin konkurssiin 1863.
Den Nationale Scene (1876–).
Vuonna 1876 Bergenin porvarit perustivat nykyisen Den Nationale Scenen, joka aloitti toimintansa Det norske Theaterin vanhoissa tiloissa. Uusi jugendtyylinen teatterirakennus valmistui 1909. Vuodesta 1993 teatteri on ollut virallisesti kansallinen, ja sen rahoituksesta vastaa Norjan valtio.
DNS (täsmennyssivu)

DNS voi viitata ainakin seuraaviin asioihin:
Yrjö Simola

Yrjö Antero Simola (13. tammikuuta 1898 Hämeenlinna – 19. lokakuuta 1974 Vantaa) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Simolan vanhemmat olivat kanavankasööri Johan Gustaf Simolin ja Anni Elisabet Hällström ja puoliso vuodesta 1928 Elna Katariina Alho. Simola tuli ylioppilaaksi 1917 ja valmistui metsänhoitajaksi 1922. Hän oli aluksi Diesen Wood &amp; Co:n ja Metsähallituksen Viipurin toimiston palveluksessa ja sitten Kevätniemen sahan palveluksessa 1924–1926 ja 1929–1930, Veitsiluodon sahan ja selluloosatehtaan, sittemmin Veitsiluoto Oy, palveluksessa 1926–1927, Siuron sahan palveluksessa 1927–1928 ja Veitsiluoto Oy:n metsäosastolla vuodesta 1930, metsäosaston päällikkö vuodesta 1937 ja yhtiön metsäpäällikkö vuodesta 1947. Simolalla oli myös useita metsäalan ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Eläkkeelle tehtävistään hän jäi 1963. Metsäneuvoksen arvonimen Simola sai 1958.
Arka

Arka () oli Münchenissä kesäkuusta 1947 helmikuuhun 1948 kerran kuukaudessa ilmestynyt kirjallisuus-, taide- ja kirjallisuuskritiikkijulkaisu. Lehteä julkaisi Ukrajinska trybuna yhteistyössä taiteellis-kirjallisen organisaation MURin julkaisukomitean kanssa. Lehteä ehti ilmestyä kaikkiaan kahdeksan numeroa. Toimituskunnan jäseniä olivat vuonna 1947: Viktor Petrov, Juri Kosatš, Bohdan Nyžankivskyi, Zenon Tarnavskyi ja George Juri Ševelov (salanimi Šereh) ja lehden ulkoasusta vastasi Jacques Hnizdovskyi. Ševelovista tuli 1948 päätoimittaja. "Arkan" taiteellinen ja teoreettinen taso oli korkea, ja se kertoi ukrainalaisille lukijoille läntisistä kulttuurivirtauksista.
Ja Oscarin saa…

Ja Oscarin saa… () on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Christopher Guestin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Catherine O’Hara, Bob Balaban, Jennifer Coolidge, Christopher Guest, John Michael Higgins, Eugene Levy, Jane Lynch, Michael McKean, Parker Posey, Harry Shearer ja Fred Willard.
"Ja Oscarin saa…" sai maailmanensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa 10. syyskuuta 2006 ja teatteriensi-iltansa Yhdysvalloissa 17. marraskuuta 2006.
Juoni.
Elokuva kertoo hullunmyllystä, joka syntyy, kun internet-huhu ennustaa Oscaria mitättömän, pienen budjetin "Home for Purim" -elokuvan ikääntyvälle pääosanesittäjälle Marilyn Hackille (Catherine O’Hara).
Näyttelijät.
Sandra Oh, Richard Kind ja John Krasinski esiintyvät elokuvassa cameorooleissa.
Vastaanotto.
"Ja Oscarin saa…" tuotti Yhdysvalloissa 5,5 miljoonaa dollaria ja muualla maailmassa noin 375 000 dollaria. Maailmanlaajuisesti se tuotti 5,9 miljoonan dollarin lipputulot.
Elokuva on saanut elokuvakriitikoilta ja katsojilta sekalaisia arvioita. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 53 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 5,9/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 163 arviointiin, joista 86 ovat ”tuoreita” ja 77 ”mätiä”. Yli 10 000 käyttäjästä 43 prosenttia on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 3,1/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 33 arvostelun perusteella elokuva on saanut 68 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin 56 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,0/10.
Ezio Pinza

Ezio Fortunato Pinza (18. toukokuuta 1892 Rooma, Italia – 9. toukokuuta 1957 Stamford, Connecticut, Yhdysvallat) oli italialaissyntyinen bassolaulaja ja näyttelijä, joka esiintyi oopperoissa ja musikaaleissa sekä muutamissa elokuvissa. Hän teki valtaosan urastaan Yhdysvalloissa. "Helsingin Sanomien" musiikkitoimittaja Veijo Murtomäki luonnehti Pinzaa harvinaiseksi "basso cantanteksi" ja ihanteelliseksi Giuseppe Verdin teosten bassoroolien tulkitsijaksi.
Roomassa syntynyt Pinza suoritti rakennusinsinöörin opintoja mutta valitsi oopperalaulajan uran. Ensimmäinen maailmansota kuitenkin keskeytti hänen musiikkiopintonsa Bolognassa. Hän teki 18-vuotiaana Cremonassa Oroveson roolin Vincenzo Bellinin "Normassa" ja debytoi Roomassa vuonna 1920 kuningas Markena Wagnerin oopperassa "Tristan ja Isolde". Pinza lauloi kolme vuotta Milanon La Scalassa, kunnes debytoi New Yorkin Metropolitan-oopperassa vuonna 1926 Pontifex Maximuksen roolissa Gaspare Spontinin oopperassa "La vestale". Tästä alkoi 22 vuoden kiinnitys Metropolitanin bassolaulajana, minkä jälkeen Pinza siirtyi musikaalinäyttämöille ja tuli tunnetuksi muun muassa Emile de Becquen roolista Broadway-musikaalissa "South Pacific".
Hän esiintyi myös elokuvissa, kuten Lana Turnerin vastanäyttelijänä romanttisessa draamassa "Sydämeni valtias" (Mr. Imperium, 1951).
Sydämeni valtias

Sydämeni valtias ("Mr. Imperium" tai "You Belong to My Heart") on Don Hartmanin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen, musiikkipitoinen draamaelokuva vuodelta 1951. Sen pääosia näyttelevät Lana Turner ja amerikanitalialanen oopperabasso Ezio Pinza.
Tarinassa yhdysvaltalainen yökerholaulajatar rakastuu Välimeren-lomallaan häntä liehittelevään pikkuvaltion kruununprinssiin.
Elokuvaa markkinoitiin Metro-Goldwyn-Mayerin musikaalina, mutta musiikin osuus on varsin pieni lukuun ottamatta Ezio Pinzan muutamaa laulua. Arvostelijat pitävät elokuvan tarinaa kovin kevyenä ja ennalta-arvattavana.
Elokuva on tekijänoikeuksista vapaa ja katsottavissa muun muassa Internet Archivessa ja YouTubessa.
Molukkienisojalka

Molukkienisojalka ("Eulipoa wallacei") on isojalkakanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Malaijien saaristossa.
Koko ja ulkonäkö.
Molukkienisojalka voi kasvaa noin 30 cm pitkäksi. Laji on väriltään pääosin ruskea. Selässä on punaruskeita ja harmaita juovia. Molukkienisojalan rinta on harmaa ja vatsa ja perä ovat valkoiset. 
Levinneisyys ja elintavat.
Molukkienisojalkaa tavataan useilla Molukkien saarilla. Lajin elinympäristöä ovat ainavihannat sademetsät. Linnut munivat yhdyskuntina aurinkoisille hiekkarannoille ja hautaavat munat hiekkaan. Molukkienisojalka luokitellaan vaarantuneeksi, ja kannan kooksi arvioidaan 20 000–50 000 yksilöä. Kantaa uhkaavat munien keruu ravinnoksi, elinympäristön häviäminen hakkuiden ja teiden rakentamisen vuoksi sekä kissat ja muut vieraslajit.
Johannes Laurentii Gestricius

Johannes Laurentii Gestricius (n. 1564 Gästrikland – viimeistään 1638 Korppoo) oli Klaus Flemingin ja Ebba Stenbockin kotisaarnaaja sekä Korppoon kirkkoherra. 
Gestricius toimi Flemingin kotisaarnaajana 1590-luvulla, jolloin hän myös auttoi Klaus Flemingiä laatimaan kirjeitä. Gestricius saattoi toimia lyhyen aikaa apupappina Siuntiossa, missä Flemingillä oli asuinkartano. Klaus Flemingin kuoltua vuonna 1597 Gestricius jatkoi Flemingin lesken Ebba Stenbockin kotisaarnaajana ja Turun linnan saarnaajana. Gestriciuksen puoliso oli Paraisten kirkkoherra Elias Espingin ja Agneta Klemetsdotterin tytär Sara Eliasdotter Esping
Kokemäen seurakunta

Kokemäen seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Ala-Satakunnan rovastikunnassa Turun arkkihiippakunnassa. Seurakunnan kirkkoherrana toimii Petri Laine helmikuusta 2025 alkaen.Seurakunnan pääkirkkona toimii Kokemäen kirkko.
Kauvatsan seurakunta liitettiin Kokemäen seurakuntaan vuonna 2007.
Aku Ankka -lehden Joulumanteli

Aku Ankka -lehden Joulumanteli on joka vuoden joulukuussa "Aku Ankka" -lehden mukana tuleva lehtinen, jonka järjestysnumero on 51B. "Joulumantelit" ovat poikkeuksellisen leveitä ja matalia ja yhdelle sivulle mahtuu vain 1–4 ruutua. "Joulumanteli" ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1963 "Aku Ankan" tilaajille joululahjana. Niiden julkaisu kuitenkin lopetettiin vuonna 1973, mutta Sanoma Magazines päätti ottaa ne uudelleen käyttöön vuonna 2012, josta lähtien niitä on tullut säännöllisesti joka vuosi.
Ukrajinska trybuna

Ukrajinska trybuna, (), oli luetuimpia sanomalehtiä ukrainalaisten pakolaisen keskuudessa toisen maailmansodan jälkeisessä Saksassa. Lehti ilmestyi Münchenissä kerran viikossa vuosina 1946–1948 ja sen jälkeen kaksi kertaa viikossa elokuulle 1949 (yhteensä 219 numeroa). Julkaisija oli V. Pasitšnyk Yhdysvaltojen sotilasviranomaisten luvalla.
"Ukrajinska trybuna" käsitteli tapahtumia neuvosto-Ukrainassa, kansainvälistä politiikkaa ja ukrainalaisten emigranttien asioita. Se kertoi elämästä pakolaisleireillä ja julkaisi Ukrainan vastarintaliikkeen asiakirjoja. Toisinaan siinä oli liitteitä, joissa käsiteltiin kirjallisuutta ja taidetta, emigranttien opiskelijaliikettä ja Ukrainan nuorisoliikettä. Ensimmäiset päätoimittajat olivat Zenon Tarnavskyi ja Zenon Pelenskyi, ja lehteä avustivat muun muassa Mykola Hlobenko, Oleh Lysjak, O. Pytljar, Volodymyr Stah'iv, Danylo Tšaikovskyi, Bohdan Nyžankivskyi. Ajan oloon lehti päätyi Ukrainalaisten nationalistien järjestön (OUN, Bandera-ryhmittymä) vaikutuspiiriin, ja sen laatu heikkeni. Julkaisuyhtiö Ukrainska Trybuna julkaisi 1947–1948 kulttuurilehteä "Arka" yhdessä taiteellis-kirjallisen organisaation MURin julkaisukomitean kanssa.
Saman niminen lehti ilmestyi Puolassa Varsovassa 1921–1922.
Daniel Galitsialaisen ritarikunta

Daniel Galitsialaisen ritarikunta () on ukrainalainen ritarikunta. Se perustettiin 20. helmikuuta 2003 Verh'ovna radan päätöksellä. Sitä jaetaan kunnianosoituksena Ukrainan asevoimissa palveleville ihmisille.
Kunnianosoitusta voidaan jakaa myös siviilihenkilöille merkittävästä henkilökohtaisesta panostuksesta Ukrainan tai sen kansan hyväksi, joka on tehty tietoisesti ja pettämättömästi.
Mikäli kunnianosoitusta jaetaan aktiivisessa palveluksessa olevalle sotilaalle, sitä jaetaan miekoilla. Muissa tapauksissa kunniamerkissä ei ole miekkoja. Ritarikunnan sääntöjen mukaan kaikki ritarikunnan tunnukset, mitali ja todistuskirja, palautetaan valtiolle erillisessä seremoniassa kunniamerkin saaneen henkilön kuoltua.
Ritarikunnassa on yksi luokka:
Utran työväentalo

Utran työväentalo on Joensuun kaupungissa Utran kaupunginosassa sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Utran työväenyhdistys rakennutti työväentalon vuonna 1906. Taloa on laajennettu 1920-luvulla. Työväentalo oli SDP:n hajaannuksen aikana TPSL:n hallussa, mutta on nykyään Utran työväenyhdistyksen omistuksessa.
Taloa on laajennettu ja peruskorjattu ainakin 1920-luvulla. Katto on ollut alkujaan päreestä. Talossa on juhlasali näyttämöineen, keittiö- ja ravintolatilat, puvusto ja asunto. Työväentalo on edelleen toiminnassa, ja sitä vuokrataan myös erilaisiin tilaisuuksiin sekä juhla- ja kokouskäyttöön.
Pyhäjärven Sanomat

Pyhäjärven Sanomat on vuonna 1955 perustettu sitoutumaton, poliittisesti riippumaton paikallislehti Pyhäjärveltä. Lehti ilmestyi ensimmäisen kerran 15. joulukuuta 1955. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Aatto Hosiaisluoma. 
Lehteä julkaiseva Pyhäjärven Sanomat Oy on yksityisten osakkeenomistajien omistama pyhäjärvinen yritys. Pyhäjärven Sanomat Oy on kirjattu kaupparekisteriin vuonna 1958. 
Pyhäjärven Sanomat kuuluu Uutismedian Liittoon, jonka jäsenlehdet ovat sitoutuneet noudattamaan Journalistin ohjeita ja Julkisen sanan neuvoston periaatteita.
Pyhäjärven Sanomat ilmestyy kerran viikossa paperisena, vuoden viimeistä viikkoa lukuun ottamatta. Pyhäjärven Sanomat on tilaajien luettavissa näköislehtenä jo ilmestymispäivää edeltävänä iltana lehden verkkosivuilla. Digisisältöä julkaistaan verkossa päivittäin.
Inhan työväentalo

Inhan työväentalo oli Ähtärin kunnassa Inhan kylässä sijainnut työväentalo. Talo on myyty vuonna 2015.
Historiaa.
Inhan työväenyhdistys rakennutti työväentalon vuonna 1905. Talo on rahoitettu huvitoiminnalla ja rakennettu talkoilla. Taloa on laajennettu ainakin vuosina 1923 ja 1933. Talo on myyty vuonna 2015, eikä sen nykyisestä tilanteesta ole tietoa.
Helga Gitmark

Helga Gitmark (30. syyskuuta 1929 Holt – 2. elokuuta 2008) oli norjalainen keskustapolitiikko. Hän toimi Norjan ympäristöministerinä maaliskuusta lokakuuhun 1973. Vuosina 1973–1979 hän oli puolueensa varapuheenjohtaja.
Bergfrid Fjose

Bergfrid Fjose (31. maaliskuuta 1915 Ullensvang – 13. toukokuuta 2004 Voss) oli norjalainen opettaja ja kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1969–1977 puolueensa ensimmäisenä naispuolisena kansanedustajana ja toimi Norjan sosiaaliministerinä 1972–1973.
Fjosen veli Dagfinn Mannsåker toimi Norjan valtakunnanarkiston pääjohtajana vuosina 1965–1982.
Lotus 49

Lotus 49 oli Lotuksen kehittämä Formula 1 -auto. Auton ensimmäinen kilpailu oli Hollannin Grand Prix vuonna 1967, jonka se voitti Jim Clarkin ajamana. Autolla ajettiin vuoteen 1970 saakka. Auto käytti Ford-Cosworth DFV -moottoria, joka oli myös osa auton kantavaa rakennetta. Auton moottori oli kolmen litran V8-moottori, joka tuotti 408 hevosvoimaa 9000 kierroksella minuutissa.
Autoa on kutsuttu merkittävimmäksi Formula 1 -autoksi ja se edusti aikansa huippua juuri ennen aerodynaamisen pidon yleistymistä. Auton käyttämä DFV-moottori on Formula 1 -historian menestynein 155 kilpailuvoitolla ja Lotus 49 oli ensimmäinen sitä käyttävä. Auton sanotaan olleen ensimmäinen Formula 1 -auto, jossa moottori oli osa kantavaa rakennetta, mutta Lotus 43 edeltävänä vuonna käytti vastaavaa rakennetta. Lotus 49:n menestyksen jälkeen kilpailijat aloittivat vastaavan rakenteen käytön.
Auton suunnittelivat Colin Chapman ja Maurice Philippe. Chapmanin aiempi auto Lotus 25 oli myös mullistava itsekantavalla monokokkirakenteella.
Auton suunnitteluaikana 12-sylinteriset moottorit olivat tavallisia Formula 1:n lähtöruudukossa, mutta 8-sylinterisestä voitiin tehdä pienempi ja kevyempi.
Monacon kilpailuun vuonna 1968 autoon sovitettiin eteen ja taakse siikkeet, joiden inspiraatio oli peräisin Chaparralin Can-Am-sarjassa käyttämästä ratkaisusta.
Sogn Avis

Sogn Avis on norjalainen paikallislehti, jonka kotikunta on Sogndal. Se perustettiin vuonna 1993, kun oikeistolainen "Sogningen/Sogns Avis" ja vasemmistolainen "Sogn og Fjordane" yhdistyivät. Sogn Avis ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Praesidium

Praesidium (lat.) voi viitata seuraaviin:
Praetorium

Praetorium (lat.) voi viitata seuraaviin:
Punicum

Punicum (lat., ”puunilainen” eli ”karthagolainen”) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin paikkoihin:
Ricina

Ricina voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin paikkoihin:
Rigomagus

Rigomagus (lat. &lt; kelt., ”Kuninkaan pelto”) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin paikkoihin:
Loimaan nuorisovaltuusto

Loimaan nuorisovaltuusto (lyh. nuva) on Loimaan kaupungin nuorten puoluepoliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton toimi- ja yhteistyöelin. Nuorisovaltuuston ydintehtävä on tehdä nuorten edunvalvontaa ja tuoda nuorten näkökulmaa paikalliseen päätöksentekoon.
Nuorisovaltuustolle on myönnetty suora aloiteoikeus sekä puhe- ja läsnäolo-oikeus kaupunginvaltuuston ja muiden kaupungin lautakuntien kokouksiin, joilla se pystyy käsin suorittamaan ydintehtäviään. Vaikkakin nuorisovaltuusto on nykyisin kuntalain 26 §:n edellyttämä vaikuttajaryhmä, ei se pysty kuitenkaan suoraan vaikuttamaan päätöksiin muuten kuin tuomalla edustajiensa kautta esille sen omia näkemyksiä toimielimissä.
Nuorisovaltuuston yksi toimikausi on kaksi vuotta. Toimikauden lopuksi järjestettävissä vaaleissa äänioikeutettuina ovat vaalivuonna 13-19 vuotta täyttävät ja vaalivuoden alussa Loimaalla asuvat nuoret. Nuorisovaltuustoon valitaan yhteensä 14 edustajaa seuraavalle toimikaudelle siten, että 12 eniten ääniä saanutta ehdokasta valitaan varsinaisiksi jäseniksi ja 2 seuraavaksi eniten ääniä saanutta valitaan varajäseniksi. Vaaliviranomaisena toimii Loimaan kaupunginhallituksen nimeämä vaalitoimikunta. Mikäli vaaleihin ehdolle asettautuneita on alle 14, heidät valitaan jäseniksi ilman vaaleja. Mikäli toimikaudelle on valittu alle 14 edustajaa, voi nuorisovaltuusto kokouksen päätöksellä järjestää jäsenhankinnan enintään 12 varsinaiseen ja 2 varajäseneen asti.
Nuorisovaltuustomyönteinen kunta.
Suomen Nuorisovaltuustojen Liitto ry myönsi "Nuorisovaltuustomyönteinen kunta" -sertifikaatin Loimaan kaupungille 02.06.2021, jonka voimassaoloa jatkettiin 17.5.2023 kahdella vuodella 1.6.2025 asti. Sertifikaatti on tunnustus kunnille, jotka edistävät kiitettävällä tavalla kunnan nuorten osallisuutta ja nuorisovaltuuston toimintamahdollisuuksia.
Salinae

Salinae (lat., ”Suolakaivos”; ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin paikkoihin:
Segovia (täsmennyssivu)

Segovia (lat.; tai "Segouvia") voi viitata seuraaviin:
Aloysio de Alencar Pinto

Aloysio de Alencar Pinto (3. helmikuuta 1912 Fortaleza – 6. lokakuuta 2007 Rio de Janeiro) oli brasilialainen pianisti, säveltäjä ja folkloristi.
Alencar Pinto suoritti pianonsoiton opintonsa Brasilian kansallisessa musiikki-instituutissa vuonna 1936 ja sai opiston kultamitalin. Hänen opettajiaan siellä olivat Godofredo Leão Velloso ja Barrozo Netto. Vuonna 1938 Alencar Pinto matkusti opiskelemaan Ranskaan. Siellä hänelle myönnettiin Conservatoire américain de Fontainebleaun korkein muusikolle suunnattu kunnianosoitus "Mention d'honneur de virtuosité". Alencar Pinto sai urallaan myös Pariisin kaupungin mitalin ja Fundação Casa de Rui Barbosan Rui Barbosa -mitalin.
Alencar Pinto sävelsi teoksia pianolle, yksinlauluja, kuoromusiikkia, kamarimusiikkiteoksia ja orkesterimusiikkia. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu teatteriin sävellettyä näyttämömusiikkia ja elokuvamusiikkia. Alencar Pinto kuului jäsenenä Brasilian musiikkiakatemiaan, jossa hän piti hallussaan Ernesto Nazarethin nimikkotuolia.
Prototype Cup Germany -kausi 2022

Prototype Cup Germany -kausi 2022 oli vuonna 2022 järjestetty Prototype Cup Germany -sarjan ensimmäinen kausi. Sarjan järjestivät ADAC ja Creventic ja se oli avoin LMP3- ja CN-ryhmän autoille. ADAC hankki Automobile Club de l’Ouestilta (ACO) yksinoikeuden Saksassa järjestettäviin LMP3-luokan kilpailuihin. 
Jokaista autoa kohden voi olla yksi tai kaksi kuljettajaa jokaisessa kilpailussa. Kuljettajien luokituksen mukaan varikkopysähdysten kestoa säädellään kilpailun tasoittamiseksi. Yhden kuljettajan kohdalla pakolliseen varikkopysähdykseen lisätään aikaa. Varikkopysähdysten aikana ei sallita tankkausta eikä renkaiden vaihtoa paitsi sään tai vaurion vaatiessa. Kilpailuviikonlopun aikana on kaksi lähtöä, jotka kestävät 60 minuuttia sekä yhden kierroksen päälle.
Kilpailijat.
Suomalainen Koiranen Kemppi Motorsport ilmoittautui sarjaan kahdella kuljettajalla: Sebastian Arenram ja Jesse Salmenautio.
Pistejärjestelmä.
Pisteitä annetaan kuljettajille seuraavasti:
Lars August Lundh

Lars August Lundh (2. heinäkuuta 1838 Tukholma – 14. heinäkuuta 1916 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, kirkkomuusikko ja musiikkipedagogi.
Lundh valmistui Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian oppilaitoksesta urkurina vuonna 1857. Pian tämän jälkeen hän aloitti pitkän uransa musiikkipedagogina eri oppilaitoksissa. Lisäksi hän työskenteli Tukholman saksalaisen kirkon urkurina vuosina 1869–1916. Lundh sai "musikdirektör"-arvon vuonna 1884. Hänelle myönnettiin myös "In sui memoriam" -mitali ja vuonna 1892 Litteris et artibus -mitali. Vuonna 1898 Lundhista tehtiin Vasa-ritarikunnan ritari. Lundh oli myös Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian "associé"-jäsen vuodesta 1910. Hän oli kolmesti naimisissa; ensimmäisestä avioliitosta Emma Mathilda Nyqvistin (s. 1829) kanssa syntyi kolme tytärtä.
Lundhin tuotannosta ohjelmistossa on pysynyt kevään kunniaksi sävelletty laulu "Hör hur västanvinden susar", joka on pysynyt ruotsalaisten kuorojen suosiossa. Lundh sävelsi myös muun muassa "Requiemin" neliääniselle kuorolle ja orkesterille sekä Esaias Tegnérin tekstiin laaditun kantaatin "Svea", joka esitettiin kuningas Oskar II:n 25-vuotisen valtakauden kunniaksi pidetyissä juhlallisuuksissa vuonna 1897. Muun tuotannon joukossa on piano-, kamari-, urku- ja orkesterimusiikkia. Urkuri Gustaf Mankell osallistui usein Lundhin liturgisen musiikin esityksiin. Pääasiassa Lundh kuitenkin tuotti opetusmateriaalia oppilaitoksia varten ja musiikkiantologioita. Hän julkaisi lukuisia laulu- ja koraalikirjoja.
Styrmansgatan

Styrmansgatan on Tukholman Östermalmilla sijaitseva katu, joka ulottuu etelä-pohjoissuunnassa Strandvägeniltä Karlaplanille. 
Katu muodosti 1600-luvulla kaupungin itärajan. Läheisen Skeppargatanin tavoin kadun nimi ('perämiehenkatu') viittaa merenkulkuun.