tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Harmaapukuinen mies

Harmaapukuinen mies ("The Man in the Gray Flannel Suit") on Nunnally Johnsonin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamaelokuva vuodelta 1956. Sloan Wilsonin samannimiseen menestysromaaniin (suom. Tammi 1956) perustuvan tarinan pääosissa näyttelevät Gregory Peck ja Jennifer Jones. Muissa keskeisissä rooleissa ovat Fredric March ja Marisa Pavan. 
Juoni.
Toisessa maailmansodassa Tyynellämerellä ja Euroopassa palvellut entinen upseeri Tom Rath näkee kymmenen vuoden jälkeenkin yhä painajaisia taisteluista ja vahingossa asetoverilleen aiheuttamastaan kuolemasta. Hän muistelee myös Italiassa tapaamaansa Mariaa, mutta on onnellisesti naimisissa ja kolmen lapsen isä. Hänellä on rahahuolia, koska hänen palkkansa erään säätiön tiedottajana on pieni ja perheelle tulossa oleva perintökin vaarantuu lakisotkujen takia. Päivittäisillä junamatkoillaan Connecticutista Manhattanille ja takaisin Rath tutustuu liikemieheen, joka tarjoaa hänelle hyväpalkkaista paikkaa kaupallisessa televisioyhtiössä sen johtajan kaavaileman mielenterveyskampanjan kirjoittajana. Mies ottaa työn vastaan pitkin hampain lähinnä vaimonsa vaatimuksesta. Uudessa työssä miehen on entistä vaikeampaa tasapainoilla työn ja perhe-elämän välillä, mutta mies turvautuu rehellisyyteen ja saa arvostusta niin vaimoltaan kuin uudelta esimieheltäänkin. Hän saa kuulla siittäneensä pojan Marialle, haluaa rehellisyyden nimissä kertoa tästä myös vaimolleen ja päättää varmistaa myös italialaispoikansa tulevaisuuden.
Tarina on eräänlainen nykyajan moraliteetti: Gregory Peckin esittämä päähenkilö Tom Rath on tunneherkkä, kärsivällinen ja kunniallinen huolimatta sodan oloissa sattuneista lankeemuksistaan. Vaimo taas esitetään miestään vähättelevänä, itsekkään vaativana ja kuitenkin heikkona luonteena. Miehen esimies on työlleen omistautunut ja näin avioliittonsa ja tytärsuhteensa pilannut mainosyrittäjä, joka alkaa tarinan lopussa ymmärtää alaisensa Rothin kaltaisia miehiä, jotka haluavat ylläpitää tasapainoa kodin ja työn välillä.
Vastaanotto.
"Variety"-lehden aikalaiskriitikissä kehuttiin Peckin roolityötä, mutta moitittiin kovasti hänen vaimoaan esittävän Jennifer Jonesin käsitystä perheenäidin roolistaan. Peckin hahmon suhde esimieheensä, televisiomoguliin (Fredric March), on lehden mielestä elokuvan parasta antia. "The New York Timesin" Bosley Crowther kehui elokuvaa kypsäksi, helläksi ja koskettavaksi ja romaanin sekavia juonenkuljetuksia hyvin selkeyttäväksi. Hän arvosti myös elokuvan hidasta tempoa, joka kuvastaa hyvin päähenkilön mielenliikkeitä ja tarvetta pohtia tarkoin elämänsä ratkaisuja.
"Harmaapukuinen mies" sai Cannesin elokuvajuhlilla katolisen kirkon OCIC-erikoispalkinnon ja oli kotimaassaan ehdolla ohjaajien ammattiliiton (Directors Guild of America) vuoden parhaaksi ohjaustyöksi.
Enkeli vai paholainen

Enkeli vai paholainen ("Vie privée") on vuoden 1962 ranskalainen, Louis Mallen ohjaama romanttinen draamaelokuva, jonka pääosassa on Brigitte Bardot. 
Bardot'n roolihenkilö on Jill, geneveläinen kaunis nuori nainen, joka opiskelee tanssia. Hän ihastuu Fabioon (Marcello Mastroianni), parhaan ystävänsä Carlan aviomieheen. Fabio on kustantaja ja teatterimies. Heidän suhteensa katkaisee salamalamppujen jatkuva välke, lehdistö sekä tuottaja, joka painostaa Jilliä saattamaan päätökseen uuden elokuvaprojektin. Jill pakenee tätä rakkautta Pariisiin, jossa hänestä tulee ensin huippumalli, sitten näyttelijä ja seksisymboli. Paparazzien ja yleisön ahdistamana, ihailtuna ja sitten vihaamana hänellä ei ole enää yksityiselämää.
Elokuva on värillinen (Eastmancolor) ja sen ikäraja on 16 vuotta. Elokuva on esitetty Suomessa 25. helmikuuta 1971 ja 29. heinäkuuta 1972 Yle TV1:llä.
Succession

Succession on yhdysvaltalainen satiirinen draamakomediasarja, jonka on luonut Jesse Armstrong. Sarja kertoo kuvitteellisen media- ja viihdeyhtiö Waystar RoyCon omistavasta Royn perheestä, jonka jäsenet kamppailevat yhtiön johdosta samalla kun sen perustaja Logan Roy (Brian Cox) kärsii terveyshuolista. Sarjan esittäminen alkoi HBO:lla kesällä 2018 ja sen neljäs ja viimeinen kausi päättyi keväällä 2023.
Olle Kaján

Olle Kaján (1911 Pietari – 22. maaliskuuta 1938 Dakar, Senegal) oli suomalainen merimaalari.
Kaján muutti jo lapsena Suomeen vanhempiensa mukana ja kävi sitten Vaasan suomalaista lyseota. Asevelvollisuuden suoritettuaan hän lähti merille ja purjehti maapallon ympäri. Hän oli sittemmin neljänä kesänä mukana Hemming Elfvingin sillilaivueessa. 1930-luvun puolivälissä hän hankki "O'Kay"-nimisen purren, jolla hän sitten purjehti, maalasi merimaalauksia ja piti satamakaupungeissa taidenäyttelyitä. Suomessa hän piti näyttelyitä Helsingissä ja Vaasassa. 
Viimeiselle purjehdusmatkalleen Kaján lähti kesäkuussa 1937. Matka suuntautui Tanskan ja Norjan kautta Englantiin ja sieltä edelleen Santa Cruziin Teneriffalle, jonne Kaján saapui 23. syyskuuta. Muutamia viikkoja ennen kuolemaansa Kaján tapasi pari tanskalaista, jotka kertoivat olevansa lehtimiehiä ja haluavansa vuokrata O'Kayn tehdäkseen värifilmiä mereltä. Tanskalaisten toiveen mukaan Kaján lähti sitten purrellaan heidän kanssaan Dakariin. Hänet löydettiin 22. maaliskuuta 1938 Dakarissa purreltaan pää kuulan lävistämänä. Hänen vieressään oli browning-pistooli. Kajánin mukana olleet tanskalaiset väittivät kyseessä olleen itsemurhan. Itsemurhan syynä olivat tanskalaisten mukaan Kajánin talousvaikeudet ja trooppisen ilmaston aiheuttama päänsärky. He ilmoittivat asiasta Tanskan Dakarin konsulille ja lähtivät sitten O'Kaylla Dakarista 4. huhtikuuta. Kaján haudattiin Dakarin protestanttiselle hautausmaalle.
Olle Kajánin vaimo Elsa Kaján oli mukana matkalla Teneriffalta Dakariin ja hän palasi Suomeen kuukautta ennen Kajánin kuolemaa. Olle Kajánin oli tarkoitus myydä O'Kay tanskalaisille mutta hän ei ollut saanut kauppahintaa eikä veneen vuokraa ja tanskalaiset olivat eläneet Dakarissa Kajánin kustannuksella. 
Sittemmin selvisi että tanskalaiset Bjarne Berbom ja Holger Thrane Nielsen olivat saapuneet Ilhéusiin Brasiliaan veneellä, jonka nimenä oli nyt "Fox III". He olivat esittäneet asian ikäänkuin he olisivat omistaneet purren ja Olle Kaján vaimoineen olisi ollut heidän vieraanaan.
Boeing C-40 Clipper

Boeing C-40 Clipper on yhdysvaltalainen sotilaskuljetuslentokone, joka on sotilasversio Boeing 737 Next Generation -lentokoneperheestä. Sitä käyttää Yhdysvaltain laivasto, ilmavoimat ja merijalkaväki. Virallisesti vain laivaston version (C-40A) nimi on "Clipper", ja C-40B/C ovat nimeämättömiä.
C-40 -koneissa on Boeing 737-700-koneen runko, mutta siivet ja laskutelineet ovat isommasta Boeing 737-800 -koneesta. Koneissa on myös lisäpolttoainesäiliöt, joiden avulla voidaan lentää noin 9 300 km normaaliin 5 500 km verrattuna.
Versiot.
C-40A Clipper.
Yhdysvaltain laivaston ja merijalkaväen versio Boeing 737-700 -koneesta matkustajien ja tärkeän rahdin kuljetuksiin. Se voi kuljettaa matkustajia, rahtia tai niiden yhdistelmää (ns. combi).
C-40B.
Yhdysvaltain ilmavoimien versio Boeing 737-700 Boeing Business Jet -koneesta hallinnon ja asevoimien edustajien kuljetuksiin. Se on suunniteltu toimimaan toimistona ja on varustettu tehokkailla viestintäyhteyksillä.
C-40C.
Yhdysvaltain ilmavoimien versio Boeing 737-700 Boeing Business Jet -koneesta VIP-kuljetuksiin. Sitä käytetään usein kongressin jäsenten ja muiden hallinnon edustajien kuljetuksiin. Se on C-40B:n kaltainen, mutta siinä ei ole niin kehittyneitä viestintäyhteyksiä. Koneen matkustajapaikkamäärää voi muuttaa 42 ja 111 välillä.
I/JR 37 (jatkosota)

I/JR 37 oli kokonaan reserviläisistä muodostetun Jalkaväkirykmentti 37:n (JR 37) ensimmäinen pataljoona, joka liikekannallepanossa 18.6.1941 alkaen koottiin lähipitäjistä Kauhavalle.
Pataljoonan komentajana toimi liikekannallepanossa kapteeni Viljo Larko, joka kaatui Äyräpäässä jo 29.8.1941.
Pataljoonan esikunta ja konekiväärikomppania perustettiin Kauhavalla, 1. komppania (1.K) Alahärmässä, 2.K Kortesjärvellä ja 3.K Evijärvellä. Naapuripitäjien miehet marssivat Kauhavalle seuraavan päivän aikana, etäämmältä tullut 3.K osin kuorma-autoilla. Alkoi pataljoonan varustaminen, koulutus ja vartiopalvelus.
Neljännen päivän aamulla 22.6. pataljoonaan saapui tieto Saksan hyökkäyksestä Neuvostoliittoon ja seuraavana päivänä, ehkäpä läheisen ilmasotakoulun vaikutuksesta, myös pataljoonassa todettiin ilmavaara ja tehostettiin ilmasuojausta. Muutoin toiminta jatkui kuitenkin yleisenä valmistautumisena ja koulutuksena. Vielä 24.6. vietettiin Juhannusta ohimarssin, upseerien ja aliupseerien elokuvanäytöksen ja illalla pataljoonan yhteisen juhannusjuhlan merkeissä. Seuraavana päivänä pääministeri Jukka Rangell totesi radiopuheessaan Suomen olevan jälleen sodassa Neuvostoliittoa vastaan. 
Muodollisesti sota julistettiin 26.6.1941, jolloin pataljoonan yksiköille jaettiin patruunat, kohdistettiin aseet ja harjoiteltiin uusien konepistoolien ja käsikranaattien käyttöä. Pakkaukset tarkastettiin ja iltalomat peruutettiin. Heti seuraavana aamuna junaan lastattu pataljoona jätti Kauhavan klo 11.38 vahvuudessa 24 upseeria, 110 aliupseeria ja 633 miestä, 84 hevosta ja 76 ajoneuvoa.
Hyde Park Cornerin metroasema

Hyde Park Corner on Lontoon metron Piccadilly-linjan asema Knightsbridgen ja Green Parkin asemien välissä. Se sijaitsee Hyde Park Cornerin risteyksessä Hyde Parkin ja Green Parkin kuninkaallisten puistojen rajalla, lähellä Wellington Archia ja Apsley Housea. Se on yksi harvoja Lontoon keskustan metroasemia, jonka seiniä peittävät vielä alkuperäiset koristelaatat.
Alkuperäinen metroasema avattiin 15. joulukuuta 1906 osana Great Northern, Piccadilly &amp; Brompton Railwayn uutta linjaa (nykyinen Piccadilly-linja), joka ulottui aluksi Finsbury Parkista Hammersmithiin. Asema rakennettiin uudelleen 1930-luvulla, jolloin siihen alun perin kuulunut Leslie Greenin suunnittelema rakennus jäi pois käytöstä. Nykyään aseman kaikki osat ovat maan alla.
David Gillanders

John David "Dave" Gillanders (s. 18. toukokuuta 1939 Schenectady) on yhdysvaltalainen kilpauimari, joka saavutti olympiapronssia perhosuinnissa vuonna 1960.
Gillanders voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 200 metrin perhosuinnissa vuonna 1959. Rooman olympialaisissa 1960 hän saavutti samalla matkalla pronssia voiton mennessä hänen joukkuetoverilleen Michael Troylle, jonka hän oli voittanut Pan-Amerikan kisoissa. Gillanders ui olympialaisissa perhosuintiosuuden 4 × 100 metrin sekauintiviestin alkuerissä, joissa Yhdysvaltain joukkue teki maailmanennätyksen 4.08,2, mutta loppukilpailuun hän joutui luovuttamaan paikkansa Lance Larsonille eikä siten saanut kultamitalia, jonka Yhdysvallat voitti ajalla 4.05,4.
Guertroude Rossi-Le Picq

Guertroude Rossi-Le Picq (k. 1799), tunnettu myös nimillä Gertrude Ablöscher ja Gertruda Rossi, oli tunnettu saksalaissyntyinen ballerina, joka kiersi uransa aikana esiintymässä Euroopan eri maissa. 
Gertrude Ablöscher syntyi Münchenissä. Hän sai nuorena koulutusta tanssissa ja ilmeisesti muutti uransa alussa Wieniin. Kautena 1772–1773 hän esiintyi Barcelonassa. Vuosien 1772–1776 välillä hän meni naimisiin tanssija Domenico Rossin kanssa, jonka kanssa hän sai vuonna 1775 Napolissa pojan. Poika tuli myöhemmin tunnetuksi arkkitehti Carlo Rossina. Kaudella 1776–1777 Gertruda Rossi esiintyi Napolissa.
Vuonna 1782 Gertruda Rossi matkusti Lontooseen esiintyäkseen tanssija Charles Le Picqin parina. Vuoden 1783 alussa lontoolaisissa sanomalehdissä alkoi kiertää huhu, jonka mukaan Rossi oli eronnut aviomiehestään ja aloittanut uuden suhteen Le Picqin kanssa. Todellisuudessa on epäselvää, menivätkö Gertruda Rossi ja Le Picq koskaan todella naimisiin. Useampi historiallinen lähde kuitenkin viittaa Rossiin Le Picqin vaimona. Ilmeisesti vuonna 1785 Rossi ja Le Picq saivat töitä Pietarista ja muuttivat Carlon kanssa sinne. Pietariin muuttaessaan he olisivat olleet jo naimisissa. Pietarissa Rossi työskenteli prima ballerinana eli päätanssijana.
Lapset.
Gertruda Rossi sai ensimmäisen aviomiehensä kanssa yhden pojan ja toisen aviomiehensä kanssa vähintään yhden tyttären.
Domenico Rossin kanssa:
Charles Le Picqin kanssa:
George Harrison (uimari)

 George Prifold Harrison (9. huhtikuuta 1939 Berkeley – 3. lokakuuta 2011) oli yhdysvaltalainen kilpauimari, joka voitti olympiakultaa viestissä vuonna 1960.
Harrison saavutti Pan-Amerikan kisoissa hopeaa 400 metrin vapaauinnissa vuonna 1959. Rooman olympialaisissa 1960 hän voitti kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, jossa hän ui alkuerissä ankkuriosuuden ja loppukilpailussa ensimmäisen osuuden. Yhdysvallat teki loppukilpailussa maailmanennätyksen 8.10,2. Harrison ui henkilökohtaisia maailmanennätyksiä sekauintimatkoilla.
Ukrainansuolakaunokki

Ukrainansuolakaunokki eli suolakaunokki ("Phalacrachena inuloides") on Itä-Euroopassa kasvava asterikasvilaji. Laji on läheistä sukua kaunokeille ("Centaurea") ja kuuluu pieneen kaksilajiseen suolakaunokkien sukuun, jonka kuvasi venäläinen kasvitieteilijä Modest Iljin 1930-luvulla.
Ukrainansuolakaunokkia esiintyy Etelä-Ukrainassa, Euroopan puolella sijaitsevan Venäjän eteläosassa ja Kaukasiassa. Kasvia on lisäksi havaittu satunnaisena tulokkaana Suomessa. Suolakaunokkia on esiintynyt Varsinais-Suomessa Raisiossa yli kahden vuosikymmenen ajan 1980-luvulta 2000-luvulle rehutehtaan entisellä kaatopaikalla.
Jeffrey Farrell

Felix Jeffrey "Jeff" Farrell (s. 28. helmikuuta 1937 Detroit) on yhdysvaltalainen kilpauimari, joka voitti kaksi olympiakultaa viesteissä vuonna 1960.
Farrell voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuonna 1959. Rooman olympialaisissa 1960 hän voitti kultaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä ajalla 4.05,4 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ajalla 8.10,2. Farrell ui molemmissa loppukilpailussa ankkuriosuuden ja molemmissa voittoaika oli uusi maailmanennäts. Harrison ui henkilökohtaisia maailmanennätyksiä sekauintimatkoilla.
Sahaiiva

Sahaiiva eli karheaiiva eli iiva ("Cyclachaena xanthiifolia", syn. "Euphrosyne xanthiifolia" ja "Iva xanthiifolia") on alun perin pohjoisamerikkalainen asterikasvilaji. Lajinimi "xanthiifolia" viittaa kasvin lehtien muistuttavan sappiruohon ("Xanthium") lehtiä. Sahaiiva on nykyisen sukunsa sahaiivojen ("Cyclachaena") ainoa laji. Edellisessä luokituksessa laji kuuluu muutamalajiseen "Euphrosyne"-sukuun, jota on myös kutsuttu sahaiivoiksi. Aiemmin laji kuului iivojen eli suomuiivojen ("Iva") sukuun. Kasvi on "Ambrosiinae"-alatribuksessa läheistä sukua muun muassa sappiruohoille ja tuoksukeille ("Ambrosia").
Ulkonäkö.
Sahaiiva on yksivuotinen, karheakarvainen ruoho, joka kasvaa puolesta jopa 1,8 metriä korkeaksi. Kasvi on ryydintuoksuinen. Lehdet ovat vastakkaiset, pitkäruotiset ja isolapaiset. Kerrannainen kukinto on terttumainen mykeröstö, jossa on lukuisia pieniä vihreitä mykeröitä, kooltaan 4–5 millimetriä. Sahaiiva kukkii elo-lokakuussa.
Levinneisyys.
Sahaiivaa esiintyy alkuperäisenä Pohjois-Amerikassa Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Laji on levinnyt uustulokkaana lukuisiin Euroopan maihin. Suomessa sahaiiva on harvinainen satunnaistulokas, jota on kuitenkin havaittu 2010-luvulle mennessä yli sata kertaa. Suomeen kasvi on levinnyt yleensä tavaraliikenteen mukana satamiin ja rautateille sekä aiemmin auringonkukansiementen käsittelypaikoille.
Nicholas Braun

Nicholas Braun (s. 1. toukokuuta 1988) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näyttelee Greg Hirschiä HBO:n televisiosarjassa "Succession" (2018–2023), josta hän on ollut ehdolla parhaan miessivuosan Emmy-palkintoon kahdesti. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Sky High" (2005), "Operaatio Prinsessa" (2009), "Red State" (2011), "Prom" (2011), "Elämäni seinäruusuna" (2012), "Korttelivahdit" (2012), "Date and Switch" (2014), "How to Be Single" (2016) ja "Zola" (2021).
Richard Blick

Richard Adolph "Dick" Blick (s. 29. heinäkuuta 1940 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kilpauimari, joka voitti olympiakultaa vapaauintiviestissä vuonna 1960.
Blick voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä vuonna 1959. Rooman olympialaisissa 1960 hän voitti samassa lajissa olympiakultaa maailmanennätysajalla 8.10,2. Hän ui loppukilpailussa toisen osuuden.
Henriette Sontag

Henriette Sontag, alun perin Gertrud Walpurgis Sonntag (3. tammikuuta 1806, Koblenz – 17. kesäkuuta 1854, México) oli saksalainen oopperalaulaja. Hän sai nuorena koulutusta teatterissa ja esiintyi Saksassa ja Prahassa teatteri- ja oopperaesityksissä. Prahaan hän muutti äitinsä kanssa sen jälkeen, kun hänen isänsä oli kuollut. Aikuisiän ensiesiintymisensä hän teki vuonna 1821, jonka jälkeen hän esiintyi vuonna 1823 menestyksekkäästi Wienissä. Vuoden 1824 jälkeen hän kiersi muutaman vuoden Euroopan suurkaupungeissa esiintymässä.
Hänen äänensä sopi paremmin kevyisiin ja rauhallisiin rooleihin, ei niinkään voimakkaisiin tai dramaattisiin. Sontagin kerrotaan olleen suosittu laulaja ja herättäneen yleisössä kiihkeää ihailua. Tarinan mukaan kerran Sontagin ollessa Göttingenissä hurmaantuneet ihailijat heittivät matkan päätteeksi hänen käyttämänsä kiesit jokeen, koska hänen jälkeensä matkustajaksi ei löytyisi enää ketään tarpeeksi arvokasta.
Vuonna 1828 Sontag meni salaa naimisiin sardinialaisen kreivin Carlo Rossin kanssa. Avioliitto tunnustettiin julkisesti vuonna 1830, minkä jälkeen Sontag jätti oopperauransa miehensä kollegoiden painostuksesta. Hän piti 19 vuoden tauon, jonka aikana hän esiintyi vain harvoin yksityis- ja hyväntekeväisyystilaisuuksissa. Hän asui 1837–1848 Pietarissa, jossa hänen miehensä silloin toimi lähettiläänä. Kun aviomiehen diplomaatinura päättyi vuonna 1849, Sontag palasi jälleen oopperan pariin ja alkoi kiertää maailmaa esiintymässä. Hän kuoli 17. kesäkuuta 1854 koleraan ollessaan esiintymismatkalla Meksikossa.
Fantic

Fantic Motor on italialainen vuonna 1968 Mario Agratin perustama moottoripyörävalmistaja. Ensiksi yhtiö valmisti polkupyöriä, mutta siirtyi myöhemmin moottoripyöriin. 1990-luvun Euroopan valtasi skootterien valtava halu, joten Fanticin valmistavat enduropyörät eivät menestyneet. Tämän myötä firma meni konkurssiin ja sulki ovensa 1995. Vuonna 2004 italialainen liikemies Federico Fregnan osti Fantic Motor Groupin konkurssipesän 131 000 eurolla. Suomessa Fanticin maahantuoja on Funbike. Fantic tunnetaan hyvin korkealaatuisten pyörien valmistamisesta.
Historia.
Yrityksen perusti Mario Agrati ja Henry Keppel-Hesselink vuonna 1968. Ensiksi yhtiö valmisti polkupyöriä, mutta Agratti osti myöhemmin Garelli-moottoripyörävalmistajan, jonka myötä Fantic siirtyi moottoripyörien valmistukseen. Yhtiö painotti keskittymisen maastossa käytettäviin moottoripyöriin, jotka saivat nuorten suosion 1970-luvulla. Fanticin hinnat olivat edullisia, mutta laatu hyvin korkea, mikä nosti niiden myyntiä. 1990-luvun Euroopassa tuli skootterit suosioon, joten Fantic monen muun maastomoottoripyörävalmistajan tavoin kohtasi taloudelliset vaikeudet. Vuonna 1995 Fantic joutui hakeutumaan konkurssiin. Kuitenkin vuonna 2004 Fanticin konkurssin pesän osti italialainen liikemies Federico Fregnan. Tämän jälkeen Fantic teki paluun moottoripyörämarkkinoille. Vuonna 2020 Fantic osti Minarellin Yamahalta. Fantic valmistaa kaikki pyöränsä Italiassa Trevisossa Venetsian lähellä. Fantic on erikoistunut pääosin valmistamaan enduro- ja supermotopyöriä.
Sarah Snook

Sarah Snook (s. 1. joulukuuta 1987) on australialainen näyttelijä. Hän näyttelee Shiv Royta HBO:n televisiosarjassa "Succession" (2018–2023), josta hän voitti parhaan naissivuosan Golden Globen vuonna 2022. Hän on myös näytellyt muun muassa elokuvissa "Not Suitable for Children" (2012), "These Final Hours" (2013), "Predestination" (2014), "The Dressmaker" (2015), "Steve Jobs" (2015), "Lasilinna" (2017) ja "Pieces of a Woman" (2020).
Jeremy Strong

Jeremy Strong (s. 25. joulukuuta 1978 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli Kendall Royta HBO:n televisiosarjassa "Succession" (2018–2023), josta hän voitti parhaan miespääosan Emmyn vuonna 2020 ja parhaan miespääosan Golden Globen vuonna 2022. Strong oli "Time"-lehden 100 vaikutusvaltaisimman henkilön listalla vuonna 2022.
Nuoruus ja opiskelu.
Jeremy Strong syntyi Bostonissa 1978. Hänen isänsä David oli venäjän juutalainen ja työskenteli nuorisovankilaitoksessa ja hänen äitinsä Maureen irlantilainen hoitaja. Perhe muutti Sudburyyn Bostonin esikaupunkialueelle Jeremy ollessa 10-vuotias.
Strong kiinnostui näytttelemisestä jo teini-ikäisenä, ja hänellä oli huoneensa seinällä Daniel Day-Lewisin, Al Pacinon ja Dustin Hoffmanin julisteet. Strong opiskeli stipendin turvin Yalen yliopistossa, missä hänen pääaineensa oli englannin kieli. Ensimmäisenä vuotenaan hän onnistui järjestämään Pacinon vetämään kouluun mestarikurssia.
Ura.
Strong muutti valmistuttuaan 2001 New Yorkiin. Hän työskenteli tarjoilijana, eikä saanut yhtään esiintymiskoekutsua ensimmäisenä vuotenaan New Yorkissa. Hän työskenteli pääosan 2000-luvun alusta monessa eri tehtävissä itsenäisten elokuvatuotantojen ja teatterin parissa. Hän toimi muun muassa näytelmäkirjailija Wendy Wassersteinin avustajana ja teki öisin yhden miehen näytelmiä. Hän oli vuosina 2002 ja 2004 mukana Williamstown Theatre Festival -kesäteatterissa, ja vuonna 2005 hän oli Day-Lewisin henkilökohtaisena apulaisena "The Ballad of Jack and Rosen" kuvauksissa.
Strongilla oli Off-Broadway-roolit näytelmissä "Defiance" (2006) ja "New Jerusalem" (2008) sekä Broadway-rooli näytelmässä "A Man for All Seasons" (2008). Strong pääsi 2010-luvulla myös merkittäviin elokuviin, ja hänellä oli roolit muun muassa elokuvissa "Zero Dark Thirty" (2012), "Lincoln" (2012), "Selma" (2014) ja "The Big Short" (2015).
Strong sai vuonna 2016 paikan televisiosarjasta "Succession". Sarjaa tuottanut Adam McKay kysyi Strongia lukemaan pilottijakson käsikirjoituksen ja kertomaan, mihin hahmoon kytkeytyi voimakkaimmin. Strong piti nulikkamaisesta ja sarkastisesta Roman Roystä, mutta sitä esittämään valittiin Kieran Culkin. Strong sai kuitenkin koe-esiintymisensä ansiosta Romanin isoveljen Kendall Royn roolin. Hän sai runsaasti kehuja itsepäisen ja levottoman hahmon näyttelemisestä, ja itse sarjasta tuli taloudellinen ja kriittinen menestys. "Successionia" esitettiin vuoteen 2023, ja Strong voitti siitä 2020 Emmyn ja Golden Globen.
Strong sai 2024 Tony-palkinnon roolistaan Henrik Ibsenin näytelmän "En folkefiende" Broadway-sovituksessa. Samana vuonna hän näytteli Donald Trumpin oppi-isää, ristiriitaista asianajajaa Roy Cohnia. Strong sai suorituksesta parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden.
Jukka Viljanen

Jukka Viljanen on seuraavien henkilöiden nimi:
Isojoen vapaaseurakunta

Isojoen vapaaseurakunta eli Hopetime Church on isojokelainen vapaaseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 2006 ja seurakunta kuului aikaisemmin Suomen vapaakirkon jäsenseurakunnaksi. Nykyään seurakunta on osa Kingdom Church-kirkkokuntaa. Seurakunnan pastoripariskuntana toimii Vesa ja Terhi Siltaoja. Isojoella on ollut vapaakirkollista toimintaa vuodesta 1947 lähtien. Vuoteen 1982 seurakunta toimi Porin vapaaseurakunnan yhteydessä ja vuosina 1982–1990 Kurikan vapaaseurakunnan yhteydessä. Seurakunnan tilat ja toimisto sijaitsevat Isojoella osoitteessa Siltaojantie 29. Seurakunta toimii lisäksi Porissa, Pomarkussa ja Kankaanpäässä.
Kauhajoen adventtiseurakunta

Kauhajoen adventtiseurakunta on Kauhajoella toimiva adventtiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1961. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Kauhajoen Panulassa. Seurakunnan pastorina toimii Veli-Lauri Kotilainen. Seurakunta kuuluu Suomen Adventtikirkko -kirkkokuntaan.
Itävallan tasavallan kunniamitali

Itävallan tasavallan kunniamitali (virallisesti Kunniamitali Itävallan tasavallalle tehdystä palveluksesta, ) on itävaltalainen kunniamerkki, joka perustettiin 2. huhtikuuta 1952. Sitä myönnetään tunnustuksenä poikkeuksellisista ansioista Itävallan hyväksi. Kunnianosoitusta myöntää Itävallan presidentti. Presidentti saa myös automaattisesti virkaan astuttuaan kunniamerkin suurristin.
Kunniamitalia jaetaan 12 luokassa sekä kolmessa mitaliluokassa:
Majakanvartija

Majakanvartija oli etenkin historiallisesti henkilö, joka huolehti majakan valaistuksen hoidosta ja valolaitteiden huollosta. Työhön kuului majakan lampun puhdistaminen, polttoaineen kuljetus majakalle ja kiinteistönhuolto. Muita työtehtäviä olivat majakan sumusireenin käyttö ja sääaseman ylläpito sekä meripelastukseen osallistuminen. Lampun puhdistamisessa oli paljon työtä etenkin majakoiden alkuaikoina, kun valaistuksen hoiti palava liekki, jonka takia valaistus himmeni ja kupu nokeentui ilman jatkuvaa ylläpitoa. Suomessa majakanvartijoita ei enää majakoiden automatisoinnin vuoksi ole, mutta ainakin Kanadassa heitä on yhä.
Majakanvartijalla saattoi olla perhe, jonka kanssa hän asui. Perheen lapset saattoivat käydä koulua joko kotoa tai mantereelta käsin, mahdollisesti sisäoppilaitoksessa. Perheyhteisö saattoi olla hyvinkin tiivis, jos koko perhe asui yhdessä ulkosaaristossa, ja majakanvartijoille perhe vaikutti tavallisesti positiivisesti henkiseen hyvinvointiin. Toisaalta majakkayhteisöissä saattoi ainakin Suomessa olla alkoholiin liittyviä ongelmia. 1950-luvulta lähtien Suomessa lapset ja äidit muuttivat etenevässä määrin enemmän pois ulkosaaristosta, jotta he voisivat asua yhdessä lasten opiskelupaikkakunnalla. Majakanvartijan työ saikin maineen yksinäisten miesten ammattina.
Havaijin Tyynenmeren yliopisto

Havaijin Tyynenmeren yliopisto (, lyh. HPU) on Havaijin pääkaupungissa, Honolulussa, toimiva yksityinen voittoatavoittelematon yliopisto. Se perustettiin vuonna 1965, kun kaksi pienempää korkeakoulua olivat jo paria vuotta aikaisemmin ilmaisseet halunsa uuden yksityisen oppilaitoksen perustamiseksi. Havaijin osavaltio antoi luvan tähän, ja sen yliopiston perustamiskirjan allekirjoittivat Eureka Forbes, Paul C.T. Loo, Elizabeth W. Kellerman, ja Edmond Walker.
Vuonna 2021 yliopistossa oli 4066 opiskelijaa. Opiskelijoilta keräämä lukukausimaksu on 31 940 dollaria.
Vuodesta 2016 yliopiston rehtorina on toiminut John Gotanda, joka on aiemmin toiminut Villanovan yliopiston lakikoulun dekaanina.
Yliopisto koostuu kuudesta tiedekunnasta:
Telen

Telen on norjalainen vuonna 1928 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Notodden. Se ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Veikko Kiljunen

Veikko Benjam Kiljunen (7. toukokuuta 1927 Kouvola – 18. maaliskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen konservaattori, taidemaalari ja taidegraafikko. Kansallismuseossa työskennellyt Kiljunen oli 1950–1970-luvuilla Suomen johtava konservaattori, joka vastasi useiden keskiaikaisten kirkkojen koristemaalausten entisöinneistä. 
Elämä ja ura.
Kouvolassa syntynyt Kiljunen vietti varhaislapsuutensa Viipurissa, jossa hänen isänsä toimi puutavarakauppiaana. Isän konkurssin järkeen perhe palasi Kouvolaan, jossa Kiljunen teki erilaisia hanttihommia jo 13-vuotiaasta lähtien. Sotavuosien jälkeen hän opiskeli Suomen Taideakatemiassa 1948–1951. Vuonna 1953 Kiljunen aloitti Ateneumissa konservaattorin apulaisena Erkki Koposen ja Niilo Suihkon opissa, jonka ohella hän opiskeli alaa Rooman Istituto Centrale del Restaurossa 1955–1957. Vuodesta 1957 Kiljunen työskenteli Muinaistieteellisen toimikunnan taidekonservaattorina ja tutkijana, kunnes joutui jäämään sairaseläkkeelle 1973. Uransa huippuhetkinä Kiljunen piti Lemlandin kirkosta paljastamiaan 1300–1400-luvun maalauksia sekä Sauvon kirkosta löytämiään Pietari Henrikinpojan maalauksia vuodelta 1472. Merkittävä urakka oli myös Kiljusen 1960-luvulla puolisonsa kanssa kunnostamat Vanhan Valamon ikonit, jotka asetettiin Valamon luostarin pääkirkkoon 1977. Konservaattorin tehtävät jätettyään Kiljunen oli Kuvataideakatemian materiaaliopin opettajana 1972–1992.
Kiljusen omia töitä oli ensimmäistä kertaa esillä vuonna 1948 Imatralla. Hänen teoksiaan oli myös Nuorten näyttelyssä 1951 sekä Suomen Taiteilijain näyttelyissä 1953 ja 1960. Ulkomailla Kiljusen töitä oli esillä Bukarestissa vuonna 1953. Hän maalasi lähinnä maisemia Espanjassa ja Suomessa. Graafikkona Kiljunen teki uransa alkuvaiheessa paljon puupiirroksia, mutta siirtyi myöhemmin kuivaneulatekniikkaan ja viivasyövytykseen. Vuodesta 1970 lähtien Kiljusella oli ateljee Karunan pappilassa. Hän oli Suomen konservaattoriliiton perustajajäsen ja vaikutti myös Sadankomiteassa.
Perhe.
Veikko Kiljusen puoliso oli konservaattori Ulla Kiljunen (o.s. Heikkinen). Heidän lapsiaan ovat poliitikko Kimmo Kiljunen, taiteilija Satu Kiljunen ja teatteriohjaaja Vilppu Kiljunen.
Ria Wägner

Maria "Ria" Wägner (28. lokakuuta 1914 – 11. marraskuuta 1999 Lidingö) oli ruotsalainen toimittaja ja kirjailija. Hänestä tuli yksi Ruotsin ensimmäisistä televisiokasvoista, kun hän alkoi vuonna 1956 juontaa SVT:llä "Hemma med Ria" -nimistä ohjelmaa. Hän myös kirjoitti matkailu- ja ruoka-aiheisia kirjoja.
Pyhän aarteen ritarikunta

Pyhän aarteen ritarikunta () on japanilainen ritarikunta, joka on perustettu vuonna 1888 keisari Meijin valtakaudella. Ritarikunnan tunnuksissa kuvattu pyhä aarre on peili. Sitä myönnetään tunnustuksena erityislaatuisista ansioista tutkimuksen, liike-elämän, sosiaali- ja terveydenhuollon tai hallinnon saralla sekä sellaisille henkilöille, jotka ovat parantaneet vammaisten tai muuten heikossa asemassa olevien elämää. Kunnianosoitusta on voitu vuodesta 1919 lähtien myöntää myös naisille. Perinteen mukaan kunniamerkin vastaanottaja saa myös erillisen todistuksen, joka on joissakin harvinaisissa tapauksissa itse keisarin allekirjoittama.
Alkujaan ritarikunnassa oli kahdeksan luokkaa, mutta vuonna 2003 kaksi alinta luokkaa poistettiin:
Leo Kari

Olli Leo Kari (8. toukokuuta 1922 Viipuri – 6. marraskuuta 2016 Orivesi) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Leo Karin vanhemmat olivat Elias Kari ja ravintolijoitsija Ellen Ollberg ja puoliso vuodesta 1948 on Hely Inkeri Heikkilä. Kari tuli ylioppilaaksi Tampereen klassisesta lyseosta 1942 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1948, metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1948. Kari oli Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n apulaismetsänhoitaja 1949–1954, W. Rosenlew &amp; Co. Ab:n apulaismetsänhoitaja Keuruulla 1955–1962 ja isännöitsijä Vanajalla 1962–1965 ja G. A. Serlachius Oy:n metsäpäällikkö, vuodesta 1972 metsäjohtaja,Mäntässä 1965–1985. Vanajan kunnanvaltuuston jäsen Kari oli 1964–1965 ja hänellä oli myös useita muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Kari sai 1982.
Viron kansanpuolue

Viron kansanpuolue ("Eesti Rahvaerakond" ERE) oli Virossa vuosina 1919–1931 toiminut keskustaoikeistolainen puolue. Sen johtaja oli Jaan Tõnisson.
Puolue syntyi maaliskuussa 1919 Viron perustavan kokouksen vaalien aikana, kun Saksan ja Neuvosto-Venäjän joukot olivat poistuneet maasta. Siihen asti maata oli johtanut Viron väliaikainen hallitus ja sen johtaja Konstantin Päts. Kansanpuolueen perustamisella tähdättiin siihen, että keskustaoikeistolaiset saisivat mahdollisimman paljon paikkoja Viron perustavaan kokoukseen. Uuteen puolueeeseen liittyivät Viron radikaalidemokraattinen puolue ja lähinnä Etelä-Virossa toiminut Viron demokraattinen puolue, jotka olivat marraskuussa 1918 tehneet periaatepäätöksen puolueiden yhdistymisestä. Ne pitivät yhteisen puoluekokouksen 1.−3. maaliskuuta 1919 ja perustivat Viron kansanpuolueen. Puolueeseen liittyi myöhemmin myös osa virolaisten isäntien talonpoikaisliiton eli ETL:n jäsenistä. 
Puolue sai vuoden 1919 vaaleissa 25 paikkaa 120:sta ja se oli kolmenneksi suurin puolue. Kokous julisti kesäkuussa 1919 voimaan väliaikaisen perustuslain, jonka mukaan Viro oli riippumaton demokraattinen tasavalta ja sen virallisena kielenä oli viro. Varsinaista perustuslakia laatimaan asetettiin 15-jäseninen komissio. Uusi perustuslaki hyväksyttiin perustavassa kokouksessa 15. kesäkuuta 1920 ja sen mukainen riigikogu aloitti toimintansa joulukuussa 1920. Marraskuussa 1920 pidetyissä riigikogun vaaleissa kansanpuolue sai 10 paikkaa sadasta ja se oli viidenneksi suurin puolue. Vuoden 1923 ja 1926 vaaleissa puolue sai kahdeksan paikkaa ja vuoden 1929 vaaleissa yhdeksän.
Lokakuussa 1931 kansanpuolue yhdistyi kristillisen kansanpuolueen kanssa nimellä Yhdistynyt kansanpuolue ja siihen liittyi tammikuussa 1932 Eesti Tööerakond -puolue. Ne muodostivat Kansallisen keskustapuolueen ("Rahvuslik Keskerakond", RKE).
Riigikogun vaalit 1920

Riigikogun vaalit 1920 ("I Riigikogu valimised") olivat Viron parlamenttivaalit ja niissä valittiin satajäseninen ensimmäinen riigikogu.
Vaalit pidettiin 27.–29. marraskuuta 1920 ja hyväksyttyjä ääniä annettiin 471 228. Riigikogun paikat jakautuivat puolueittain seuraavasti:
Perustuslain mukaan ensimmäinen riigikogu valittiin kolmeksi vuodeksi, mutta ensimmäinen riigikogu julisti ennenaikaiset vaalit, koska kansan enemmistö hylkäsi 17.–19. helmikuuta 1923 pidetyssä kansanäänestyksessä ehdotuksen kansakoululain muuttamisesta. Kansan enemmistö vastusti lakia, minkä vuoksi uuden Riigikogun vaalit järjestettiin perustuslain 32 §:n perusteella. Se oli ainoa kerta, kun Riigikogu hajotettiin kyseisen pykälän perusteella. Toinen riigikogu valittiin 5.–7. toukokuuta 1923.
Bosse Larsson

Bo Einar "Bosse" Larsson (2. helmikuuta 1934 Haninge – 12. heinäkuuta 2015) oli ruotsalainen televisiojuontaja. Hän juonsi SVT:llä muun muassa musiikkiohjelmaa "Nygammalt" vuosina 1972–1989 sekä "Allsång på Skansenia" 1973–1993.
Cha Cha Cha Mixtape

Cha Cha Cha Mixtape on Käärijän 5. toukokuuta 2023 julkaistu kuuden kappaleen EP. EP:stä julkaistiin elokuussa 2023 maailmanlaajuisesti 2 000 kappaleen vinyylipainos.
EP:n kuudesta kappaleesta neljä on julkaistu aiemmin singleinä tai Käärijän esikoisalbumilla "Fantastista". ”Morgan”- ja ”Kovis”-kappaleet ovat aiemmin julkaisemattomia.
Pariisin varas

Pariisin varas ("Le Voleur") on Louis Mallen rikoselokuva vuodelta 1967. 
Elokuvan pääjuoni kerrotaan takautumana. Eräänä yönä Georges Randal (Belmondo) ryöstää huvilaa ja muistelee uraansa varkaana. Se alkoi, kun hän vuoden 1900 tienoilla Pariisissa toivoi pääsevänsä naimisiin serkkunsa Charlotten (Bujold) kanssa. Morsian kuitenkin järjestetään naimisiin rikkaan naapurinpojan kanssa. Kostoksi Georges varastaa kihlajuhlien aikana sulhasen perheen jalokiviä Charlotte tietää varkaan henkilöllisyyden, mutta ei paljasta sitä. Randal nauttii kokemuksesta niin paljon, että ryhtyy ammattimaiseksi murtomieheksi. Hän tapaa taitavan murtovarkaan, josta tulee hänen opettajansa. Kun hänen kokemuksensa ja maineensa kasvavat, hänestä tulee tärkeä hahmo alamaailmassa.
Elokuva on esitetty Suomen Yle TV2:lla 15.7.1977 ja Yle TV1:llä 30.1.1981.
Amerikanuikkukana

Amerikanuikkukana ("Heliornis fulica") on uikkukanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Amerikanuikkukana voi kasvaa 28–31 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään lisääntymisajan ulkopuolella. Koiraan pää on musta ja siinä on leveä silmäkulmajuova. Niska on musta ja kaula valkoinen. Kaulassa on musta juova. Amerikanuikkukananaaraalla on lisääntymisaikana päässään oranssinkeltainen poskilaikku. Amerikanuikkukanan selkä ja siivet ovat harmaanruskeat. Vatsa on valkoinen. Koiraslinnulla on siipien alla ihosta muodostunut tasku, jonne poikaset voivat suojautua.
Levinneisyys ja elintavat.
Amerikanuikkukanan levinneisyysalue ulottuu Meksikosta Argentiina koillisosiin. Lajin elinympäristöä ovat hitaasti virtaavat joet sekä laguunit. Lintu liikkuu tavanomaisesti yksin tai toisinaan pareittain vesikasvillisuuden ja veden ylle ulottuvien oksien ja köynnösten suojissa. Amerikanuikkukanan ravintoa ovat muun muassa hyönteiset, hyönteistoukat, sammakot ja nilviäiset. Pesimäkausi on kesä–heinäkuussa, ja pesä rakennetaan oksista pensaaseen. Naaras munii 3–4 ruskehtavaa munaa.
Ludwigsburgin piirikunta

Ludwigsburgin piirikunta () on piirikunta Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa Stuttgartin hallintopiirissä. Sen pinta-ala on 686,77 neliökilometriä, ja siihen kuuluu 39 kuntaa. Kesäkuun 2022 lopussa piirikunnassa oli 548 208 asukasta. Piirikunnan keskus on Ludwigsburg, joka on myös piirikunnan suurin kaupunki.
Kunnat ja kaupungit.
Ludwigsburgin piirikunnassa on 39 kuntaa, joista 19 on kaupunkeja. Suluissa kuntien asukasluvut 30. kesäkuuta 2022.
Riigikogun vaalit 1923

Riigikogun vaalit 1923 ("II Riigikogu valimised") olivat Viron parlamenttivaalit ja niissä valittiin satajäseninen toinen riigikogu. Muutamaa kuukautta aikaisemmin maassa pidettiin kansanäänestys uskonnollisesta opetuksesta, ja sen vuoksi riigikogun vaalit siirrettiin loppusyksystä 1923 kevääseen.
Vaalit pidettiin 5.–7. toukokuuta 1923 ja hyväksyttyjä ääniä annettiin 477 284 (äänestysprosentti 67,8 %). Riigikogun paikat jakautuivat puolueittain seuraavasti:
Seuraava, kolmas riigikogu valittiin 15.–17. toukokuuta 1926.
Ernest Gedge

Ernest Gedge (1862–1935) oli brittiläinen toimittaja, joka toimi itäisessä Afrikassa ja osallistui myös alueen kartoitukseen. Gedge toimi "The Times" -lehden vakituisena kirjeenvaihtajana Ugandassa.
Gedge syntyi lokakuussa 1862 Ludboroughissa Englannissa. Vuosina 1889–1890 hän lähti Freferick Jacksonin kanssa tutkimusmatkalle Afrikan itärannikolta Victorianjärvelle. Matkan jälkeen Jackson palasi rannikolle, mutta Gedge jäi Ugandaan.
Kesällä 1894 Gedge avioitui Caroline Susan Alice Carrin kanssa Whickhamissa Englannissa. Pariskunta sai yhden lapsen, joka syntyi joulukuussa 1904.
Tiina Eskola

Tiina Eskola (oik. Maarit Kristina Eskola-Delikouras, s. 16. syyskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen kirjailija, käsikirjoittaja, kustannustoimittaja ja kääntäjä. Koulutukseltaan Eskola on filosofian maisteri. Eskola on kirjoittanut ja suomentanut lasten- ja nuortenkirjoja. Ohjaaja ja kirjailija Aleksi Delikouras on Tiina Eskolan poika. He ovat kirjoittaneet yhdessä "FatalNinja"-kirjasarjan.
Dansk Melodi Grand Prix 2021

Dansk Melodi Grand Prix 2021 oli Tanskassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Tanskan edustaja Eurovision laulukilpailuun 2021. Kilpailu pidettiin avoimena kilpailuna. Lähetetyistä ehdotuksista valittiin kahdeksan finalistia, jotka julkaistiin 10. helmikuuta.
Finaali pidettiin 6. maaliskuuta Tanskan yleisradioyhtiö DR:n studioissa Kööpenhaminassa. Finaalissa voittajan valitsivat katsojat tekstiviesti- ja mobiilisovellusäänestyksellä kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisellä kierroksella äänestettiin kolme kappaletta superfinaaliin, jossa voittaja valittiin. Kilpailun voitti duo Fyr &amp; Flamme kappaleella "Øve os på hinanden". Finaalia seurasi 1 532 000 katsojaa.
Kereta Api Indonesia

PT Kereta Api Indonesia (Persero), lyhennettynä KAI, on Indonesian valtion omistama rautatieyhtiö. Sen tarjoaa sekä henkilö- että tavarakuljetuksia. Se on ollut Kansainvälisen rautatiejärjestön jäsen vuodesta 2009 alkaen.
Riigikogun vaalit 1926

Riigikogun vaalit 1926 ("III Riigikogu valimised") olivat Viron parlamenttivaalit ja niissä valittiin satajäseninen kolmas riigikogu. Vaalien aikana koko maa oli sotatilassa, joka julistettiin joulukuun 1924 vallankaappausyrityksen aikana. Riigikogun vaaleissa otettiin käyttöön äänikynnys: puolueen oli saatava vähintään kaksi paikkaa päästäkseen parlamenttiin.
Vaalit pidettiin 15.–17. toukokuuta 1926 ja hyväksyttyjä ääniä annettiin 514 595 (äänestysprosentti 73,3 %). Riigikogun paikat jakautuivat puolueittain seuraavasti:
Seuraava, neljäs riigikogu valittiin 11.–13. toukokuuta 1929.
NGS

NGS voi tarkoittaa seuraavia:
ammattilaisten konferenssi
Riigikogun vaalit 1929

Riigikogun vaalit 1929 ("IV Riigikogu valimised") olivat Viron parlamenttivaalit ja niissä valittiin satajäseninen neljäs riigikogu. Riigikogun vaaleissa käytettiin äänikynnystä: puolueen oli saatava vähintään kaksi paikkaa päästäkseen parlamenttiin.
Vaalit pidettiin 11.–13. toukokuuta 1929 ja hyväksyttyjä ääniä annettiin 508 106 (äänestysprosentti 69,3 %). Riigikogun paikat jakautuivat puolueittain seuraavasti:
Seuraava, viides riigikogu valittiin 21.–23. toukokuuta 1932.
Boorama

Boorama on kaupunki Awdalin alueella Pohjois-Somaliassa, hyvin lähellä Etiopian rajaa. Kaupunki kuuluu Somalimaahan. Kaupungissa asuu 597 842 asukasta, ja sen pinta-ala on hiukan yli 3 000 neliökilometriä. Kaupungin väkiluku on nopeassa 8,4 % kasvussa. Noin kaksi kolmannesta väestöstä asuu kaupungissa. 
Booramassa sijaitsee Booraman lentoasema.
Riigikogun vaalit 1932

Riigikogun vaalit 1932 ("V Riigikogu valimised") olivat Viron parlamenttivaalit ja niissä valittiin satajäseninen viides riigikogu. Riigikogun vaaleissa käytettiin äänikynnystä: puolueen oli saatava vähintään kaksi paikkaa päästäkseen parlamenttiin. 
Edellisen riigikogun kaudella koettiin talouslaman, jonka takia Viro ajautui sisäpoliittiseen kriisiin: tyytymättömyys demokraattisen järjestelmän saamattomuuteen kanavoitui oikeistoradikaalien kannatukseksi, kuten monessa muussakin Euroopan maassa. Virossa oikeisto-oppositiota nousi edustamaan Viron vapaussoturien liitto, niin sanotut vapsit. Toisaalta maanviljelijöiden poliittiset puolueet sulautuivat Yhdistyneeksi maanviljelijäpuolueeksi, ja toisaalta Kansanpuolue, työpuolue ETE, Kristillinen kansanpuolue ja Asunnnonomistajien liitto yhdistyivät Kansalliseksi keskustapuolueeksi.
Vaalit pidettiin 21.–23. toukokuuta 1932 ja hyväksyttyjä ääniä annettiin 495 313 (äänestysprosentti 67,1 %). Riigikogun paikat jakautuivat puolueittain seuraavasti:
Seuraava parlamentti riigivolikogu valittiin 24.–25. helmikuuta 1938.
Boosaaso

Boosaaso on kaupunki Somalian Barin alueella, maan pohjoisosissa. Vuonna 2019 Boosaasossa asui 615 067 asukasta, ja sen pinta-ala on 7 880 neliökilometriä. Kaupungin väkiluku on nopeassa noin 5,5 prosentin vuosittaisessa kasvussa.
Bu'aale

Bu'aale on kaupunki ja alueksekus Somalian Keski-Juban alueen Bu'aalen piirissä. Jubbajoen varrella sijaitseva kaupunki on melko pieni, mutta koko Bu'aalen piirissä asui vuoden 2021 arvion mukaan asukasta. Piirin pinta-ala oli pinta-ala on 5 490 neliökilometriä.
Malmin Krishna-temppeli

Malmin Krishna-temppeli on Krishna-liikkeen (ISKCON) omistama hindutemppeli Helsingin Malmilla. Temppeli sijaitsee Malminkylän kartanossa, jossa aikaisemmin toimi kaupungin omistama virkistyskeskus. Temppelissä järjestetään päivittäistä ohjelmaa, luentoja, temppeliseremonioita ja rukoushetkiä, sekä viikottainen sunnuntaijuhla. Yhteisön papit järjestävät siellä häitä, hautajaisia ja muita riittejä. Temppelin rakennukset toimivat luostarina munkki- ja nunnaopiskelijoille. Temppeli toimii tapahtumapaikkana useille uskonnollisille juhlille kuten Sri Krishna Janmashtamille ja Diwalille.
Krishna-liike piti pääkeskusta ja temppeliä Helsingin Kampissa vuoteen 2012 asti, jolloin vuokrasopimus irtisanottiin. Liike yritti hankkia toiminnalleen uudet tilat Helsingin kaupungilta. ISKCON yritti ostaa Puotilan kartanoa, joka kaupungin kiinteistölautakunnan päätöksellä myytiin paikallisten yrittäjien ryhmälle. Yrittäjät jättivät Krishna-liikkeen mukaan tarjouksensa liian myöhään, viimeisen jättöpäivän umpeuduttua. Liike epäili kokeneensa tapauksessa uskonnollista syrjintää ja Puotilan kartanon ostohankkeen kariutuneen paikallisten vastustukseen. Tapauksen jälkeen Helsingin kaupunki tarjosi Krishna-liikkeelle mahdollisuutta ostaa tilansa Malminkylän kartanosta.
Krishna-liike ylläpiti pitkään Suomen ainoaa hindulaista temppeliä, minkä vuoksi liikkeen temppelissä uskontoaan harjoittavat myös ulkomaalaistaustaiset hindut, jotka olisivat kotimaissaan saattaneet valita toista suuntausta edustavan temppeliyhteisön. ISKCON-liikkeen temppelin lisäksi Malmilla toimii intialaisten ja srilankalaisten tamilien muodostaman Suomen Hindut Yhdyskunta -nimisen yhteisön ylläpitämä hindutemppeli.
Krishna-liikkeen käytössä olevat entisen virkistyskeskuksen vanhat puurakennukset ovat suojeltuja, ja tontin pihapiiri on luokiteltu kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Pihapiiri liittyy Longinojan varren historialliseen kulttuurimaisemaan.
Pathaan

Pathaan () on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintatrillerielokuva, jonka on ohjannut Siddharth Anand ja kirjoittaneet Shridhar Raghavan ja Abbas Tyrewala Anandin tarinan pohjalta. Se on "YRF Spy Universen" neljäs osa, ja sen keskeisiä rooleja näyttelevät Shah Rukh Khan, Deepika Padukone, John Abraham, Dimple Kapadia ja Ashutosh Rana. Elokuvassa maanpaossa oleva RAW-agentti Pathaan (Khan) työskentelee ISI-agentin Rubina Mohsinin (Padukone) kanssa kukistaakseen entisen RAW-agentin Jimin (Abraham), joka suunnittelee laboratorion tuottaman tappavan viruksen levittämistä Intiaan.
Yash Raj Filmsin Aditya Chopran tuottaman elokuvan kuvaukset aloitettiin marraskuussa 2020 Mumbaissa. Elokuvaa kuvattiin eri paikoissa Intiassa, Afganistanissa, Espanjassa, Arabiemiirikunnissa, Turkissa, Venäjällä, Italiassa ja Ranskassa. Kaksi kappaletta sävelsi duo Vishal-Shekhar, kun taas Sanchit Balhara ja Ankit Balhara sävelsivät taustamusiikin. Elokuva tehtiin arvioidulla 2,25 miljardin rupian tuotantobudjetilla, ja lisäksi 150 miljoonaa rupiaa käytettiin mainontaan. Normin vastaisesti ensi-iltaa edeltävää julkisuutta rajoitettiin ilman mediavuorovaikutusta tai julkisia tapahtumia.
"Pathaan" sai ensi-iltansa teattereissa Intiassa 25. tammikuuta 2023 tasavallan päivän viikonloppuna, ja se sai yleisesti myönteisiä arvosteluja kriitikoilta ja yleisöltä, jotka ylistivät sen toimintaa, musiikkia ja näyttelijäsuorituksia. Elokuva on tuottanut maailmanlaajuisesti 10,5 miljardia rupiaa, ja siitä on tullut vuoden 2023 tuottoisin intialainen elokuva, kaikkien aikojen toiseksi eniten tuottanut hindielokuva, viidenneksi tuottoisin intialainen elokuva kautta aikojen, ja se teki useita muita myyntiennätyksiä Intiassa ja hindinkielisessä elokuvassa. Siitä tuli Suomen katsotuin hindielokuva.
Riigivolikogun vaalit 1938

Riigivolikogun vaalit 1938 ("Riigivolikogu valimised") olivat Viron parlamenttivaalit ja niissä valittiin vuoden 1938 perustuslain mukainen 80-jäseninen alahuone. Kaikki ennen vuoden 1933 kansanäänestystä toimineet poliittiset puolueet oli kielletty ja vaaleihin osallistui vain yksittäisiä ehdokkaita. 
Edellisen riigikogun toimikauden oli määrä päättyä toukokuussa 1935. Viron vapaussoturien eli vapsien liike sai syksyllä 1933 kansanäänestyksessä läpi uuden perustuslain, joka teki valtionpäämies riigivanemasta itsenäisen toimenpanovallan haltijan, jolla oli laajat valtaoikeudet. Riigivaneman vaalit määrättiin pidettäviksi 22.–23.4.1934 ja uuden riigikogun vaalit 29.–30.4.1934. Siirtymäajan hallituksen pääministeri, oikeiston talonpoikaispuoluetta edustanut Konstantin Päts, huolestui kuitenkin vapsien yhä kasvavasta voimasta ja uusia valtionpäämiehen valtaoikeuksiaan hyväksikäyttäen julisti kenraali Johan Laidonerin kanssa ja armeijan tuella maan 23. maaliskuuta 1934 poikkeustilaan. Hän lakkautti koko vapsien järjestön ja vangitutti liikkeen johdon.
Poikkeustilan päätyttyä pidettiin riigikogun vaalit 21.–23. toukokuuta 1938. Alahuoneen 80 edustajaa valittiin vaalipiireittäin ja ehdokkaiksi oli asetettu 208 ehdokasta. Edustajat valittiin yleisellä, yhtenäisellä, suoralla ja salaisella äänestyksellä sekä enemmistövaaliperiaatteella (kustakin vaalipiiristä valittiin vain yksi edustaja). Koska 8 piirissä asetettiin vain yksi ehdokas, lain mukaan näissä piireissä ei äänestetty ja esitetyt 8 ehdokasta katsottiin automaattisesti valituiksi. Äänestysprosentti oli 71 prosenttia (pois lukien 8 vaalipiiriä, joissa ei tarvittu äänestämistä).
Riigivanem Konstantin Pätsin kannattajat muodostivat vaaleissa Kansanrintaman perustuslain täytäntöönpanon puolesta. Rintaman ehdokas voitti 55 vaalipiirissä.
The Krays – väkivallan veljekset

The Krays – Väkivallan veljekset ("The Krays") on Peter Medakin ohjaama brittiläinen rikoselokuva vuodelta 1990. Tosipohjaisen tarinan 1960-luvun Lontoon rikollispomoista, Krayn kaksosista, on käsikirjoittanut gangsteriveljesten kanssa samasta Lontoon lähiöstä Bethnal Greenistä kotoisin oleva Philip Ridley. Veljeksiä elokuvassa esittävät Spandau Ballet -yhtyeestä tunnetut Gary ja Martin Kemp.
Krayn veljeksistä kertoo myös näytelmäelokuva "Legend" (2015).
Vastaanotto.
Veljesten äitiä näyttelevä Billie Whitelaw oli roolistaan ehdolla parhaan naissivuosan Bafta-palkinnon saajaksi.
"Helsingin Sanomien" Pertti Avola muistutti elokuvan ottavan vapauksia tosipohjaisuudesta: muun muassa Ronald Krayn psyykkistä sairautta ei tuoda esiin. Hänestä elokuvan päähenkilöitä eivät niinkään ole siisteinä klubinomistajina toimineet veljekset vaan rääväsuisista työläisnaisista muodostuva kulmakunnan yhteisö, joihin kuuluvat veljesten äiti ja kaksi tätiä. Naisnäkökulma ja realistisesti esitettävä väkivalta tuovat gangsterielokuvaan Avolan mielestä mielenkiintoista painotusta, mutta kaiken kaikkiaan hän piti elokuvaa kerronnaltaan hieman raskassoutuisena.
Kati Sinisalo luonnehti "Video-opas 95" -kirjassa elokuvaa moralisoimattomaksi ja tummasävyiseksi tarinaksi tyylikkäiksi naamioituneista mutta arvaamattoman väkivaltaisista veljeksistä. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, joka vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.