tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
HMS Effingham

HMS Effingham oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1921 vesillelaskettu "Hawkins"-luokan raskas risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Portsmouthin telakalta ja sen köli laskettiin 6. huhtikuuta 1917. Alus laskettiin vesille 8. kesäkuuta 1921 ja se otettiin palvelukseen 2. heinäkuuta 1925.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa "Effingham" sijoitettiin Itä-Intian osaston 4. risteilijäviirikön lippulaivaksi, kunnes Englantiin paluunsa jälkeen sijoitettiin reservin vara-amiraalin lippulaivaksi 20. syyskuuta 1932.
Alus oli modernisoitavana 1937-1938, jolloin kattiloiden lukumäärä vähennettiin kahdestatoista kymmeneen, mikä mahdollisti takimmaisen savupiipun poiston ja etummaisen laajentamisen. Aluksen aseistus vaihdettiin yhdeksään kuuden tuuman tykkiin, jotka sijoitettiin aluksen keskilinjalle. Aluksen etuosan kansirakenteita korotettiin ja porrastettiin tornien ylitapahtuvan tulitoiminnan mahdollistamiseksi. Alukselle lisättiin neljä neljän tuuman ilmatorjuntatykkiä sekä kolme nelipiippuista puolentuuman konekivääriä. Samoin aluksen torpedoputket poistettiin. Sille myös lisättiin lentokoneen käyttämiseen tarvittava välineistö kuten nosturi, mutta katapulttia ei asennettu suunnitelmista huolimatta, minkä seurauksena lentokonetta ei koskaan käytetty.
Palvelukseen palannut alus sijoitettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 12. risteilijäviirikköön. Toisen maailmansodan syttyessä aluksen tehtävänä oli partioda Pohjois-Atlantin saattuereiteillä.
Alus kuljetti kahden miljoonan punnan edestä valtion kultaa Halifaxiin Kanadaan mahdollistamaan taistelujen jatkaminen, mikäli Saksa kykenisi valtaamaan Englannin. Paluumatkallaan alus etsi saksalaisia saarronmurtajia ja purjehti siten Norjan taistelujen aikaan Norjan aluevesillä, jossa joutui Saksan laivaston sukellusveneen "U-38":n hyökkäyksen kohteeksi. Alus selvisi hyökkäyksestä ilman vaurioita.
Alus osallistui Narvikin taisteluiden tukemiseen tulittamalla saksalaisten asemia ympäröivillä vuorilla ja toukokuussa alus määrättiin suojaamaan saattuetta Bodøhön.
"Effingham" ajoi 18. toukokuuta 23 solmun nopeudella ajaessaan karille Faskenin matalikolla. Kari on tunnettu ja karttoihin merkitty, mutta turman aiheuttajaksi todettiin navigaatiovirhe. Onnettomuudessa ei sattunut henkilövahinkoja, mutta alus katsottiin menetetyksi ja hävittäjä "HMS Matabele" tuhosi sen lopullisesti 21. toukokuuta torpedoilla ja tykkitulella.
Norjalainen yhtiö romutti hylyn vuonna 1945.
Loistokottarainen

Loistokottarainen ("Lamprotornis superbus") on Itä- ja Keski-Afrikassa tavattava kottaraisiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan loistokottaraiset ovat noin 18–19 cm. Lajin selkä, siivet ja rinta ovat väriltään metallinhohtoisen sinivihreät. Pää on musta. Rinnan alapuolella kulkee ohut valkoinen poikkijuova, joka erottaa sinisen rinnan ja punaoranssin vatsan. Loistokottaraisen alaperä on valkoinen. Koiraat ja naaraat eivät eroa höyhenpuvuiltaan toisistaan. Nuorten lintujen väritys ei ole yhtä kirkas kuin aikuisen linnun. Ulkonäöltään loistokottarainen muistuttaa keniankottaraista ("Lamprotornis hildebrandti"), mutta keniankottaraiselta puuttuu valkoinen juova rinnasta ja keniankottaraisten silmien väri on punainen, kun taas loistokottaraisen silmät ovat valkoiset. Laji muistuttaa myös paratiisikottaraista ("Cosmopsarus regius"), joka eroaa suuremman koon ja pitkän pyrstön perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Loistokottaraista tavataan Etiopiasta, Keniasta, Somaliasta, Sudanista, Tansaniasta ja Ugandasta. Lajin elinympäristöä ovat avoimet pensaikkoiset ja puustoiset alueet aina 2 200 metrin korkeuteen. Lisäksi lajia tavataan ruohikkomailta, maatalousmailta sekä kaupunkien puutarhoista ja puistoista.
Lisääntyminen ja ravinto.
Loistokottaraiset rakentavat pesänsä piikkipensaikkoon tai kallionkoloon. Pesä rakennetaan ruohoista, lehdistä ja pienistä oksanpätkistä. Lisääntymisaika vaihtelee alueittain. Naaras munii pesään noin neljä vihreää tai sinistä munaa. Niiden hautominen kestää noin kaksi viikkoa. Koiras ja naaras hautovat ja osallistuvat kuoriutuneiden poikasten ruokintaan. Poikaset poistuvat pesästä noin kolmen viikon kuluttua kuoriutumisesta.
Loistokottaraisten ravinto koostuu pääasiassa hyönteisistä, hedelmistä ja jyvistä.
Niagara (joki)

Niagara on 58 kilometriä pitkä, runsasvetinen joki Pohjois-Amerikassa. Se saa vetensä Eriejärvestä ja laskee Ontariojärveen, jonka laskujoki on puolestaan Saint Lawrence. Joki virtaa etelästä pohjoiseen ja sen keskivaiheilla ovat suuret Niagaran putoukset. Niiden kohdalla joki jakautuu kahteen haaraan, joiden välissä on Goat Island.
Niagara on koko pituudeltaan rajana Yhdysvaltojen ja Kanadan välillä. Sen Yhdysvaltojen puoleinen ranta kuuluu New Yorkin osavaltioon ja Kanadan puoleinen ranta Ontarion provinssiin.
Joen alkukohdassa Eriejärven rannalla Yhdysvaltojen puolella sijaitsee Buffalon kaupunki. Niagaran putousten kohdalla joen kummallakin rannalla on Niagara Falls -nimiset kaupungit.
Arne Broberg

Carl Arne Broberg (10. joulukuuta 1874 Kuusankoski – 18. syyskuuta 1954) oli suomalainen metsänhoitaja ja eräkirjailija.
Broberg valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1900. Hän toimi Suomen Talousseuran metsänhoitokonsulenttina 1903–1907. Hän oli 1907–1908 Hämeenkosken tehtaiden metsänhoitaja ja 1907–1917 Läskelän tehtaiden, 1917–1919 Karhula Oy:n sekä 1919–1925 Walkiakoski Ab:n metsäpäällikkö. Sen jälkeen hän asui maanviljelijänä Porvoon maalaiskunnassa.
Teoksia.
Brobergin erätarinoita on ilmestynyt myös kokoomateoksissa:
Veikko Allinen

Veikko Allinen (1. tammikuuta 1931 Suistamo – 24. joulukuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen jääpalloilija. Hän sai liikuntaneuvoksen arvonimen vuonna 1997.
Veikko ”Vetsa” Allinen aloitti jääpallouransa Oulun Luistinseuran junioreissa nousten seuransa edustusjoukkueeseen 17-vuotiaana vuonna 1948. Syksyllä 1952 hän siirtyi naapuriseuraan Oulun Palloseuraan. Vahvistunut OPS voittikin keväällä 1953 ensimmäisen oululaisen jääpallomestaruuden Allisen ollessa yksi jäsen siihen aikaan kuuluisasta joukkueesta. Hän oli joukkueen keskeisiä pelureita seuran voittaessa mestaruutensa. Samana vuonna Allinen esiintyi ensimmäisen kerran maajoukkueessa. Hänet palkittiin kyseisen vuoden Ruotsi-maaottelun parhaana pelaajana. Samana vuonna hänet valittiin vuoden jääpalloilijaksi Suomessa.
Allinen siirtyi syksyllä 1957 Helsinkiin edustaen kaudesta 1958–1959 lähtien Helsingin IFK:ta toimien seuran pelaajavalmentajana vuoteen 1965. Tällöin hän saavutti HIFK:ssä SM-hopeaa. Kaikkiaan Allinen pelasi kausina 1948–1965 yhteensä 140 SM-sarjaottelua tehden 72 maalia ja saavuttaen 2 SM-kultaa, 4 SM-hopeaa ja yhden pronssin. Hän oli mukana jääpallon ensimmäisissä vuoden 1957 MM-kisoissa. Kaikkiaan Allinen edusti Suomea 20 A- ja 7 B-maaottelussa. 
Aktiiviuran jälkeen hän toimi Helsingin IFK:n managerina 1966–1974 ja myöhemmin helsinkiläisen Botnia-69:n managerina 1977–1979. Allinen oli 1960-luvulla Palloliiton jääpallojaoston jäsen sekä A-maajoukkueen toinen valmentaja.
Allinen pelasi toisena lajinaan jääkiekkoa pelaten yhden SM-sarjaottelun Helsingin IFK:n riveissä kaudella 1961–1962.
Minna Suuronen

Minna Suuronen (s. 19. maaliskuuta 1968 Espoo) on suomalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi lauantai-iltaisin Yle TV1:llä esitetystä poliittisesta satiirisarjasta "Iltalypsystä" 31. elokuuta 1996 - 3. kesäkuuta 2000. Hän näytteli elokuvassa "Heinähattu ja Vilttitossu". Suuronen voitti parhaan naisnäyttelijän Venla-palkinnon 2004 televisioelokuvasta "Arvon veli". Televisio- ja elokuvatöiden ohella hän näyttelee Ryhmäteatterissa. 
Ura.
Suuronen pääsi Teatterikorkeakouluun vasta viidennellä yrittämällä ja ehti sillä välin käydä Lahden kansanopiston näyttämötaiteen linjan ja toimia Ylioppilasteatterissa. Toimittuaan pari vuotta freelancerina hän sai vuonna 1998 kiinnityksen Ryhmäteatteriin.
Yksityiselämä.
Minna Suuronen on naimisissa näyttelijä Antti Virmavirran kanssa. He asuvat maatilalla Vihdissä, ja heillä on kolme tytärtä.
Carl Finnilä

Carl Johan Finnilä (18. maaliskuuta 1892 – 1. helmikuuta 1918 Vihti) oli suomalainen lintutieteilijä.
Carl Finnilän saman niminen isä Carl Johan Finnilä (s. 1862, k. 1920) oli vaasalainen liikemies, joka omisti aikanaan Pohjoismaiden suurimman tukkuliikkeen. Hänen äitinsä oli Hanna Elisabeth Häggblom (s. 31. heinäkuuta 1868 Uusikaarlepyy).
Finnilä oli eläintieteilijä, joka tutki etenkin Lapin lintuja. Luonnontieteellisessä keskusmuseossa säilytetään hänen munakokoelmaansa, joka käsittää 164 lintulajin 568 pesyettä. Hän julkaisi kirjoituksen "Studier över fågelfaunan i Salla Lappmark sommaren 1914" (J. Simelius, Helsinki 1914) ja (postuumisti) teoksen "Napapiirin tuolla puolen" (WSOY 1919). 
Carl Finnilä murhattiin Suomen sisällissodassa 1918 ollessaan matkalla pohjoiselle rintamalle. Kuollessaan hän oli naimaton, oli kirjoilla Helsingissä ja toimi yliopiston amanuenssina. Finnilän vanhemmat perustivat Helsingin yliopistoon eläintieteellisen rahaston poikansa muistoksi.
Milton Cross

Milton Cross (16. huhtikuuta 1897 – 3. tammikuuta 1975) oli yhdysvaltalainen radiokuuluttaja. Hänet muistetaan parhaiten New Yorkin Metropolitan-oopperan lauantaisista radiolähetyksistä, joita hän kuulutti vuodesta 1931 aina kuolemaansa vuoteen 1975 saakka. Sen lisäksi hän kuulutti muun muassa NBC:llä ja myöhemmin CBS:llä esitettyä "Information, Please" -tietokilpailuohjelmaa.
Milton Cross on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Mithridates II (Kommagene)

Mithridates II Antiokhos Epifanes Filorhomaios Filhellenos Monokritis () oli Kommagenen kuningas 38 eaa.–20 eaa. Hänen isänsä oli Kommagenen kuningas Antiokhos I. Antiokhoksen kuollessa Mithridateesta tuli kuningas. 
Mithridates oli triumiviri Marcus Antoniuksen liittolainen ja hän johti Kommagenen joukkoja Antoniuksen sodassa Octavianusta vastaan. Antoniuksen kukistuttua Mithridateesta tuli Octavianuksen uskollinen kannattaja. Octavianus pakotti Mithridateen luovuttamaan Zeugman Rooman valtakunnalle, kyseessä oli tärkeä Eufratin ylityspaikka. 
Mithridateen vaimo oli kreikkalainen nainen nimeltä Laodike. Mithridateen kuollessa vuonna 20 eaa. hänen ja Laodikeen poika Mithridates III nousi valtaistuimelle.
HMS Frobisher (D81)

HMS Frobisher oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1920 vesillelaskettu "Hawkins"-luokan raskas risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Devonportin telakalta ja sen köli laskettiin 2. elokuuta 1916. Alus laskettiin vesille 20. maaliskuuta 1920 ja se otettiin palvelukseen 20. syyskuuta 1924.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivastoon 1. risteilijäviirikön lippulaivaksi. Alus sijoitettiin väliaikaisesti Kiinan asemalle 1926, josta alus palasi Britteinsaarille huoltoon vuonna 1927. Huollossa yksi aluksen 4 tuuman tykeistä korvattiin katapultilla ja nosturilla. Poistettu tykki sijoitettiin savupiippujen väliin neljännen tykin pariksi.
Seuraavan kerran alus oli huollossa vuonna 1929, jolloin kattilat vaihdettiin öljykäyttöisiksi. Aluksen palatessa palvelukseen syyskuussa se liitettiin Atlantin laivaston 2. risteilijäviirikköön. Alus siirrettiin reserviin marraskuussa 1930 ennen kadettien koululaivaksi muuttamista 1932.
Kadettien koululaivana alus oli vuodesta 1932 alkaen aina vuoden 1939 alkuun saakka, jolloin alus poistettiin palveluksesta. Alus siirrettiin telakalle modernisoitavaksi 5. tammikuuta 1940, jolloin aluksen aseistukseksi muutettiin viisi 7,5 tuuman ja viisi neljän tuuman (102 mm) tykkiä. Ilmatorjunta-aseistukseksi asennettiin neljä kahdeksanputkista kahden naulan ja yhdeksäntoista Oerlikonin 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Alus liitettiin maaliskuussa 1942 palvelukseen palatessaan Itäisen laivaston 4. risteilijäviirikköön Intian valtamerellä. Alus osallistui Intian valtameren tapahtumiin ja saattoi saattueita Afrikan rannikolla. Alus palasi Englantiin maaliskuussa 1944.
Alus otti osaa operaatio Neptuneen 6. maaliskuuta 1944 osana tulitukiosastoa Sword Beachilla. Tämän jälkeen alus oli jonkin aikaa maihinnousulaivastoa suojaavien moottoritorpedoveneiden emälaivana.
"Frobisher" ja korjauslaiva "HMAS Albatross" vaurioituivat Saksan laivaston E-veneiden laukaisemista Dackel-torpedoista elokuussa Seinen lahdella.
Alus riisuttiin osittain aseista ja se palasi kadettien koulutuslaivaksi. Alus myytiin romutettavaksi 26. maaliskuuta 1949 ja se saapui Cashmorelle Newportiin romutettavaksi 11. toukokuuta.
Ernst Wasenius

Ernst Otto Wasenius (3. syyskuuta 1864 Helsingin pitäjä – 26. huhtikuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen hammaslääkäri ja linnunmunien keräilijä.
Ernst Waseniuksen vanhemmat olivat tilanomistaja Georg Otto Wasenius ja Tekla Constantia Jurvelius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1884 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja suoritti hammaslääkärin tutkinnon Berliinissä 1889. Wasenius toimi sitten hammaslääkärinä Helsingissä 50 vuoden ajan. Wasenius oli mukana perustamassa Suomen Hammaslääkäriseuraa ja toimi seurassa rahastonhoitajana, varapuheenjohtajana ja 1912–1913 puheenjohtajana sekä piti esitelmiä seuran kokouksissa. Hän oli myös seuran kunniajäsen.
Wasenius rakennutti Helsingin Vartiosaareen nimeään kantavan jugend-huvilan, Villa Waseniuksen. Sen on mahdollisesti suunnitellut Theodor Höijer. Nykyään huvilan nimi on Villa Rosenius. 
Wasenius asui Helsingin seudulla ja keräsi laajan munakokoelman, joka on sijoitettu Luonnontieteellisen keskusmuseon eläinmuseoon. Kokoelmassa on 270 lintulajin 5 417 pesyettä.
Waseniuksen veli oli Helsingin palopäällikkö ja urheilumies Gösta Wasenius. Hänen puolisonsa oli Aina Michelsson, perheen pojista Adolf Waseniuksesta (s. 1894) tuli lääkäri ja Nisse Waseniuksesta (s. 1907) hammaslääkäri, kuten isästään. Nisse Wasenius oli 1930-luvulla Suomen parhaita kivääriampujia saavuttaen useita MM-kisojen joukkuemitaleita.
Paavo Voipio

Paavo Taneli Voipio (19. kesäkuuta 1913 Viipuri – 23. tammikuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen biologi ja Turun yliopiston eläintieteen professori.
Koulutus.
Paavo Voipio valmistui ylioppilaaksi Viipurin klassisesta lyseosta vuonna 1933. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui maisteriksi 1945, filosofian lisensiaatiksi 1951 ja väitteli tohtoriksi 1952. Väitöskirja, joka käsitteli riistaeläinten evoluutiota, oli nimeltään "Evolution at the population level with special reference to game animals and practical game management" (1950).
Työhistoria.
Voipio työskenteli Riistantutkimuslaitoksen assistenttina 1945–1950, Helsingin yliopiston eläinmuseon amanuenssina 1945–1953 ja museonhoitajana 1954–1958. Hän oli Turun yliopiston eläintieteen professori eläkkeelle jäämiseensä saakka 1958–1977.
Voipio oli ensimmäinen suomalainen professori, joka otti opetusohjelmaansa Darwinin kehittämät teoriat ja evoluutio-opin. Vuonna 1952 hän julkaisi suuren suosion saaneen "Linnut värikuvina". 
Voipio toimi Turun Eläin- ja Kasvitieteellisen Seuran puheenjohtajana 1966–1967. Hän oli Ornis Fennican päätoimittaja 1948–1956 ja toimituskunnan jäsen 1956–1972.
Yksityiselämä.
Paavo Voipion isä oli kihlakunnan tuomari ja hovioikeuden asessori Väinö Voipio. Voipio oli naimisissa ja hänellä oli neljä lasta.
Šapsugit

Šapsugit (adygeiksi шапсыгъ) ovat Etelä-Venäjällä Krasnodarin aluepiirin Tuapsen ja Lazarevskojen piireissä sekä Adygeiassa asuva adygen kielen murretta puhuva adygeiryhmä. Vuonna 1926 heitä laskettiin olleen yli 4 000 henkeä. 1990-luvulla määräksi arvioitiin noin 10 000. Vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 3 200 šapsugia. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.
Šapsugit muodostivat 1800-luvulle saakka yhden suurimmista Mustanmeren rantojen adygeiryhmistä. He asuttivat Džubga- ja Šaha-jokien välistä aluetta (ns. Pieni Šapsugia) sekä Kaukasusvuorten metsäisiä pohjoisrinteitä mm. Anthir-, Abin-, Afips-, Bakan- ja Šips-jokien varrella (ns. Suuri Šapsugia). Šapsugit osallistuivat 1700-luvulla adygeiden ja Krimin kaanikunnan väliseen sotaan ja sotivat myös muiden adygeiryhmien kanssa. Kansa jakaantui maanviljelijä- ja ylimysluokkiin, jotka taistelivat toisiaan vastaan 1700-luvun lopulla.
Kaukasian sodan aikana šapsugit tekivät ankaraa vastarintaa Venäjän joukkoja vastaan ja osallistuivat Mustanmeren rannikkolinnoitusten hävittämiseen. Heidän vastarintansa nujerrettiin lopullisesti vuonna 1864. Tappion jälkeen suurin osa šapsugeista karkotettiin Turkkiin, jossa he sulautuivat muihin ”tšerkesseihin”. Kaukasiaan jäi noin 2 000 šapsugia. Autioksi jäänyttä seutua alettiin asuttaa muualta tulleilla siirtolaisilla.
Vuonna 1924 perustettiin Šapsugien kansallinen piiri, jonka keskuksena toimi aluksi Tuapse ja myöhemmin Krasnoaleksandrovskojen ja Lazarevskojen kylät. Kansallisen piirin statuksen 1940-luvulla menettänyt Lazarevskojen piiri kuuluu nykyään Sotšin kaupunkiin. 1990-luvun alussa perustettiin šapsugien kansallinen edustuslaitos "Adyge Hase". Lazarevskojessa toimii šapsugien perinteistä kulttuuria esittelevä museo ja julkaistaan Šapsugija-nimistä lehteä.
AEK Ateena BC

AEK BC () on kreikkalainen koripalloseura, joka on kotoisin Ateenasta. Seuran perustivat kreikkalaiset pakolaiset, jotka tulivat Konstantinopolista. Värit muistuttavat seuraa menetetystä kotimaasta, joka menetettiin Kreikan-Turkin sodassa. Joukkue kuuluu AEK Ateena-seuraan.
Historia.
Seura on yksi Kreikan menestyneimmistä. Vuonna 1924 perustetun seuran kulta-aikaa oli 1960-luku, jolloin se voitti Kreikan mestaruuden viidesti. Saporta Cupin joukkue voitti vuonna 1968, jolloin peliä seurasi 120 000 ihmistä. Se on edelleen koripallon ottelukohtainen katsojaennätys maailmassa. Viimeisin mestaruus on vuodelta 2002, jonka seura voitti 30 vuoden odottelun jälkeen. Vuonna 2000 seura voitti vielä Saporta Cupin. Kreikan cupin voitto tuli myös vuosina 2001 ja 2002. Kaudeksi 2011-12 seura putosi ensimmäistä kertaa pääsarjatasolta A2 Ethnikiin koko seurahistoriansa aikana.
Saskylah

Saskylah () eli Saaskylaax () on maalaiskunta ("Saskylahin kansallinen nasleg", ) ja sen keskuskylä Anabarin kansallisessa ulusissa Sahan tasavallan pohjoisosassa. Saskylah sijaitsee ulusin eli piirin eteläosassa, Anabarjoen varrella, 1 515 kilometriä tasavallan pääkaupungista Jakutskista luoteeseen. Saskylahissa on ala- ja keskiasteen koulu, musiikkikoulu, terveyskeskus, teatteri, kauppa ja kulttuuritalo. Paikkakunnalla harjoitetaan poronhoitoa, kalastusta ja turkiseläinten metsästystä. Asukkaista suuri osa on evenkejä ja eveenejä.
Saskylah on Anabarin tärkeimpiä satamia. Kylän eteläpuolella on 2 000 metriä pitkä kiitotie.
Asukasluvun kehitys:
Saskylahin naslegiin kuuluu nykyisin keskuskylän lisäksi Ebeljahin kylä, joka aiemmin oli oma nasleginsa.
Ebeljah

Ebeljah () eli Ebeleex () on kylä Saskylahin kansallisessa naslegissa (maalaiskunnassa) Anabarin kansallisessa ulusissa Sahan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee aivan ulusin (piirin) eteläkärjessä, Anabarjoen varrella. Ebeljahjoki laskee Anabariin jonkin matkaa kylästä alavirtaan. Ebeljahista on 160 kilometriä kunta- ja piirikeskukseen Saskylahiin. Ebeljahissa on koulu, terveyskeskus, kauppa ja klubi. 
Asukasluvun kehitys:
Ebeljah perustettiin vuonna 1984. Se muodosti 2000-luvulle asti oman nasleginsa (kuntansa), joka sitten yhdistettiin osaksi Saskylahia.
Zelan taistelu

Zelan taistelu käytiin Julius Caesarin johtamien roomalaisten ja kuningas Farnakes II:n johtamien pontoslaisten välillä vuonna 47 eaa. Taistelu on kuuluisa siitä, että roomalaisten voitettua Caesarin kerrotaan lähettäneen senaatille viestin, jossa luki vain "veni, vidi, vici", eli "tulin, näin, voitin".
Farnakes II oli Rooman suuren vihollisen Mithridates VI:n poika. Mithridateen tappion jälkeen Farnakes oli hallinnut pientä osaa isänsä valtakunnasta. Farnakes päätti laajentaa valtakuntaansa Caesarin sisällissodan aiheuttama sekaannuksen yhteydessä. Hän kukisti Caesarin legaatin Domitius Calvinuksen, joka oli marssinut estämään Farnakesta. Farnakes juhli voittoaan raa'alla tavalla. Vangittuja sotilaita kidutettiin ja teloitettiin. Myös useat roomalaiset nuorukaiset kastroitiin. 
Tämän jälkeen Caesar, joka oli tuolloin Aleksandriassa, lähti marssimaan Farnakesta vastaan. Caesarilla oli vain vähän joukkoja. Legio VI:stä oli jäljellä vain rippeet, mutta sen jäsenet olivat veteraaneja. Caesarilla oli myös käytössään Deiotaroksen galatialainen legioona, Popmpeiuksen entinen Legio XXXVI ja Calvinuksen joukkojen rippeitä. Vaikka Caesar oli alakynnessä päätti hän marssia lähelle vihollisen leiriä Zelan kaupungin lähellä. Keskellä yötä Caesar siirsi leirinsä vieläkin lähemmäs pontoslaisten leiriä. Armeijoiden leirit sijaitsivat kukkuloilla, joiden rinteet olivat jyrkät. Puolustajalla olisi taistelussa selvä etulyöntiasema. 
2. elokuuta aamuna Farnakes marssitti armeijansa ulos leiristään ja valmisti sen taisteluun. Antiikin aikaisten armeijoiden oli tapana tehdä tällaisia näytöksiä kohottaakseen omien joukkojen moraalia. Caesar antoi omien joukkojensa jatkaa leirin rakennusta ja hän yllättyi täysin kun Farnakeen joukot lähtivät yhtäkkiä hyökkäykseen. Roomalaiset yrittivät saada rivinsä järjestykseen, mutta Farnakeen viikatevaunut aiheuttivat jonkin verran tappioita, ennen kuin vaunujen ajajat saatiin surmattua. Taistelusta tuli pitkä, mutta lopulta Legio VI oikealla siivellä mursi vihollisen rivistöt. Tämän jälkeen koko pontoslainen armeija lähti pakoon.
Vaikka Zela ei ollut mikään helppo voitto, oli se kuitenkin ratkaissut koko sodan parissa päivässä. Caesar tuumailikin, että Pompeius oli ollut onnekas, kun oli saanut maineensa kukistamalla tämän kaltaisia vihollisia.
Lisärangaistus

Lisärangaistus on rangaistusmuoto, jota ei voida tuomita yksinään, vaan varsinaisen rangaistuksen eli päärangaistuksen ohella. 
Lisärangaistukset Suomessa.
Suomessa rikosoikeudessa käytettyjä lisärangaistuksia olivat aiemmin kansalaisluottamuksen menettäminen, todistajaksi kelpaamattomuus, kelpaamattomuus maan palvelukseen ja asianajajalle langetettava kelpaamattomuus ajamaan jonkun toisen henkilön asiaa oikeudessa tai viranomaisessa. Rikokseen syyllistynyt virkamies voitiin viraltapanon ohella tuomita maan palvelukseen kelpaamattomaksi määräajaksi, vähintään yhdeksi ja enintään 15 vuodeksi. Tänä aikana kyseistä henkilöä ei voinut nimittää tai valita mihinkään sellaiseen virkaan, toimeen tai tehtävään, jonka haltijaa oli rikoslain 2. luvun 14. pykälän mukaan pidettävä virkamiehenä. 
Lisärangaistukset poistettiin 1969. Elinkautiseen vankeuteen tuomituille lisärangaistuksena määrätty valoisa yksinäishuone kumottiin rangaistusmuotona 1975.
Sotilasarvon menettäminen.
Vuonna 1944 rikoslakiin lisättiin edelleen voimassa oleva määräys (rikoslain 2. luvun 14a §), jonka mukaan henkilö, joka tuomitaan valtio- tai maanpetoksesta vankeuteen tai muusta rikoksesta vähintään kahdeksi vuodeksi vankeuteen, on lisäksi tuomittava menettämään sotilasarvonsa. Alinta sotilasarvoa ei kuitenkaan voida tuomita menetettäväksi. 
Aiheesta väitelleen oikeustieteen lisensiaatti Jussi Koskisen mukaan sota-ajan poikkeusoloissa annettua määräystä sovellettiin alun perin vain vakinaisessa palveluksessa oleviin sotilashenkilöihin ja sen tarkoituksena on ollut estää rikoksesta tuomitun pääsy tärkeisiin sota-ajan tehtäviin. Koskinen on vaatinut kyseisen kohdan poistamista rikoslaista, koska sitä voidaan hänen mukaansa käyttää mielivaltaisesti. 
Lisärangaistukset urheilussa.
Myös urheilussa käytetään lisärangaistuksia. Esimerkiksi jääkiekko-ottelussa tapahtuneesta tappelusta seuraa erotuomarin antama ottelurangaistus, jonka lisäksi SM-liigan kurinpitopäällikkö voi määrätä yhden tai useamman ottelun pelikiellon lisärangaistuksena.
AEK Ateena FC

AEK Ateena FC ( "Konstantinopolin urheiluliitto") on ateenalaisen AEK Ateenan jalkapallojoukkue. 
Seuralla on toimintaa lisäksi koripallossa, lentopallossa ja käsipallossa.
Kotistadion.
AEK Ateena pelaa kotiottelunsa Ateenan Olympiastadionlla, joka vetää enimmillään 71 030 katsojaa. Suunnitteilla on myös uuden Hagia Sofia-stadionin rakentaminen.
HMS Hawkins (D86)

HMS Hawkins oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1917 vesillelaskettu "Hawkins"-luokan raskas risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Chathamin telakalta ja sen köli laskettiin 3. kesäkuuta 1916. Alus laskettiin vesille 1. lokakuuta 1917 ja se otettiin palvelukseen 25. heinäkuuta 1918.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kiinan asemalle 5. kevyt risteilijäviirikköön. Alus poistettiin palveluksesta 12. marraskuuta 1928 ja se siirrettiin huollettavaksi Chathamin telakalle. Huollossa aluksen hiilikattilat vaihdettiin öljykattiloihin.
Alus palasi palvelukseen 31. joulukuuta 1929, jolloin se liitettiin Atlantin laivaston 2. risteilijäviirikön lippulaivaksi. Alus poistettiin palveluksesta 5. toukokuuta 1930 ja siirrettiin reserviin.
Alus palasi palvelukseen syyskuussa 1932 ja sijoitettiin Itä-Intian laivastoasemalle 4. risteilijäviirikön lippulaivaksi, kunnes se huhtikuussa 1935 poistettiin palveluksesta ja palautettiin reserviin.
Lontoon laivastosopimuksen nojalla alus piti poistaa aseistus 1937. Aseistamaton alus sijoitettiin reserviin kadettien koululaivaksi syyskuussa 1938.
Toinen maailmansota.
Toisen maailmansodan puhjettua "Hawkinsin" aseistus palautettiin tammikuussa 1940 ja alus palasi palvelukseen. Alus sijoitettiin kontra-amiraali Henry Harwoodin lippulaivaksi La Plata joen taistelun jälkeen. Alus palveli partiotehtävissä Etelä-Amerikan rannikolla aina Falklandinsaarille saakka. Alus purjehti Montevideosta 5. syyskuuta 1940 Simonstowniin huoltoon, mutta se joutui odottamaan telakalle pääsyä, koska lentotukialus "HMS Hermes" oli juuri korjattavana. "Hawkins" ohjattiin seitsemäksi viikoksi Durbaniin suojaamaan saattueita.
Alus palveli helmikuussa 1941 Afrikan itärannikolla ja tuki muun muassa hyökkäystä Italian Somalimaahan. Alus valtasi taisteluiden ohessa useita saksalaisia ja italialaisia kauppa-aluksia (esim. "Adria") näiden yrittäessä paeta kukistuvalta alueelta. Ollessaan Mauritiuksen edustalla aluksen oikean puoleinen potkurinakseli murtui. Alus joutui korjattavaksi Shelborneen, jossa se oli 10.–28. lokakuuta ennen kuin purjehti Englantiin 2. marraskuuta Portsmouthin telakalle huollettavaksi.
Hullosta alus palasi palvelukseen toukokuussa 1942 ja aloitti purjehduksen Itäiseen laivastoon. Alus suojasi saattueita Intian valtamerellä ja Afrikan itärannikolla, kunnes palasi Englantiin kesäkuussa 1944.
Alus osallistui operaatio Neptuneen tukemalla maihinnousua Utah rannalle. Alus siirrettiin koululaivaksi elokuussa.
Sodan jälkeen.
"Hawkins" siirrettiin reserviin 1945. Alus siirrettiin maalilaivaksi tammikuussa 1947 ja RAF:n Avro Lincoln pommikoneet käyttivät sitä maalinaan Spitheadin edustalla. Alus myytiin romutettavaksi 21. elokuuta 1947 ja joulukuussa se hinattiin Arnott Youngille Dalmuiriin romutettavaksi.
Ajatuksen voimalla

Ajatuksen voimalla on Joniveljen esikoisalbumi, joka julkaistiin 2. marraskuuta 2005. Ennen albumia julkaistiin "Minä päivänä tahansa" -EP, joka on samalla albumin single.
Jonivelipuoli Remix EP.
Jonivelipuoli Remix EP on suomalainen rap-artisti/tuottaja Seren vuonna 2008 tuottama EP, jossa hän on remiksannut osan Ajatuksen voimalla-levyn kappaleista. Hän myös lisäksi räppää kappaleilla 2, 6 ja 8. EP on ladattavissa ilmaiseksi Seren SoundCloud-sivulla.
Anna Puu (albumi)

Anna Puu on Anna Puun esikoisalbumi. Se julkaistiin 29. huhtikuuta 2009. Albumin tuottivat yhteistyössä Jukka Immonen ja Lasse Kurki. Kappaleet sävelsivät Lasse Kurki ja Knipi. Sanoituksista vastasivat Mariska, Tuure Kilpeläinen, Heimo Hatakka, Timo Kiiskinen, Paula Vesala ja itse Anna Puu yhdessä Knipin ja Lasse Kurjen kanssa.
Digitaalisesti albumi julkaistiin 20. huhtikuuta 2009. Albumi sijoittui julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle. Albumia on vuoden 2009 loppuun mennessä myyty 56 282 kappaletta, eli lähes tuplaplatinaa. 
Albumilta on julkaistu kolme singleä 26. maaliskuuta 2009 menestyssingle "C’est la vie" ja 8. kesäkuuta 2009 "Kaunis päivä". Albumin kolmas single "Melankolian riemut" lähetettiin radioille syyskuun alussa.
Olympiakos SFP

Olympiacos Syndesmos Filathlon Pireos () on kreikkalainen monilajiseura Pireuksen kaupungista. Se on yksi maailman suurimmista urheiluseuroista ja sillä on toimintaa 17 eri lajissa. Seura on Kreikan suosituin, sillä syyskuussa 2015 39% kreikkalaisista kannatti seuraa . Olympiakosin ja Panathinaikosin kannattajien kesken on suurin kilpailu.
Seura on menestynyt kansainvälisesti jalkapallossa, lentopallossa, vesipallossa ja yleisurheilussa. Jalkapallojoukkue Olympiakos FC on voittanut 48 kertaa Kreikan mestaruuden. Seura on voittanut muun muassa koripallon Euroliigan, lentopallon CEV Top Teams Cupin ja Vesipallon Euroliigan.
Andre Deveaux

Andre Deveaux (s. 23. helmikuuta 1984 Freeport, Bahama) on bahamalaissyntyinen kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Deveaux pelasi urallaan lähinnä AHL-liigassa. Uransa loppuvuodet hän pelasi Euroopassa.
Pelaajaura.
Deveaux pelasi kausina 2006–2007 ja 2007–2008 AHL-seura Chicago Wolvesissa. Keväällä 2008 hän oli voittamassa Wolvesissa AHL:n mestaruutta Calder Cupia. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Toronto Maple Leafsin organisaatioon. Deveaux’sta tuli Maple Leafsissa kaikkien aikojen ensimmäinen bahamalaissyntyinen NHL-pelaaja. Hän debytoi Maple Lefsissa 27. marraskuuta 2008 Ottawa Senatorsia vastaan. Koko kauden aikana hän pelasi 21 NHL-ottelua ja teki niissä yhden syöttöpisteen ja keräsi 75 jäähyminuuttia.
Kaudella 2009–2010 Deveaux oli Maple Leafsin farmijoukkueen Toronto Marliesin paras pistemies. Hän teki 41 pistettä 72 ottelussa. Lisäksi hän oli joukkueensa eniten ja koko AHL:n kymmenenneksi eniten jäähyminutteja ottanut pelaaja 216 minuutillaan. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Chicago Wolvesiin. Deveaux teki Wolvesissa 46 pistettä 73 ottelussa ja oli joukkueensa jäähytilaston ykkönen 194 minuutilla. Elokuussa 2011 hän teki sopimuksen New York Rangersin kanssa. Hän pelasi Rangerissa vain yhdeksän ottelua, pelaten ison osan kaudesta AHL-liigan Connecticut Whalessa. Syyskuussa 2012 Deveaux teki sopimuksen Florida Panthersin kanssa, mutta pelasi koko kauden 2012–2013 seuran farmijoukkueessa San Antonio Rampagessa.
Syksyllä 2013 Deveaux siirtyi Venäjän KHL-liigaan Avtomobilist Jekaterinburgiin. Hän edusti seuraavan viiden kauden aikana myös ruotsalaista Rögle BK:ta, tšekkiläistä HC Sparta Prahaa, brittiläistä Sheffield Steelersiä ja slovakialaista HK Dukla Trenčíniä. Deveaux lopetti ammattilaisuransa kauden 2017–2018 jälkeen.
Deveaux pelasi vielä kauden 2018–2019 kanadalaisessa ACH-amatööriliigassa. Jääkiekkouransa jälkeen hän on työskennellyt palomiehenä.
Johnny Kelly

Johnny Kelly (s. 9. maaliskuuta 1968 Brooklyn, New York) oli yhdysvaltalaisen Type O Negative -metalyhtyeen rumpali. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 1994 korvatakseen Sal Abruscaton. Kelly on kiertänyt myös Danzigin rumpalina vuodesta 2002 asti.
Sikiöpiirroskiista

Sikiöpiirroskiista viittaa eräiden 1800-luvun tutkijoiden, muun muassa Haeckelin sikiöpiirroksiin, joiden mukaan eri lajien yksilönkehitys toistaa aikaisempaa evoluutiota. Myöhemmin on käynyt ilmi, että Haeckel liioitteli piirroksessa sikiöiden yhdenkaltaisuuksia.
Josh Silver

Josh Silver (s. 16. marraskuuta 1962) on yhdysvaltalainen kosketinsoittaja, joka toimi metalyhtye Type O Negativen kosketinsoittajana ja tuottajana. Hän soitti yhtyeessä, kunnes se hajosi Peter Steelen kuoltua.
1941 – Anteeksi, missä on Hollywood?

1941 – Anteeksi, missä on Hollywood? ("1941") on Steven Spielbergin vuonna 1979 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Sen käsikirjoittivat Robert Zemeckis ja Bob Gale. Pääosissa ovat John Belushi, Dan Aykroyd ja Ned Beatty sekä muissa osissa muun muassa John Candy, Lorraine Gary, Murray Hamilton, Toshiro Mifune, Robert Stack, Warren Oates, Tim Matheson, Christopher Lee, Treat Williams, Mickey Rourke ja Slim Pickens.
Elokuva julkaistiin joulukuussa 1979. Se on Los Angelesiin sijoitettu komedia paniikista, jota lietsoi vuoden 1941 Hyökkäys Pearl Harboriin. Jännitystila huipentui aamuyöllä 25. helmikuuta 1942 ilmahälytykseen ja ilmatorjuntatulen avaukseen Los Angelesin Culver Cityssä. Tutkimusten jälkeen syyksi arvioitiin hermopaine ja kokemattomuus.
Elokuva ei menestynyt yhtä hyvin kuin Spielbergin edeltävät elokuvat "Tappajahai" ja "Kolmannen asteen yhteys". Elokuva sai kolme Oscar-ehdokkuutta.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi kutsuu elokuvaa aliarvostetuksi vauhtikomediaksi ja maukkaaksi eri tyylien sekamelskaksi. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
M/S Allure of the Seas

M/S Allure of the Seas on STX Europen Turun telakan vuonna 2010 valmistama Royal Caribbean International -varustamon Oasis-luokan risteilyalus. Se oli yhdessä sisaraluksensa "Oasis of the Seasin" kanssa maailman suurin risteilyalus, kunnes sen uusin sisaralus, "Harmony of the Seas," valmistui. 
Rakentaminen.
Yli 900 miljoonaa euroa maksanut risteilyalus tilattiin STX Finland Cruise osakeyhtiöltä Turusta 31. maaliskuuta 2007. Sen köli laskettiin 31. maaliskuuta 2008 telakkanumerolla 1364 ja alus laskettiin vesille 20. marraskuuta 2009. Se aloitti koeajot 13. syyskuuta 2010 ja alus luovutettiin 28. lokakuuta yhdysvaltalaiselle Allure of The Seas Inc:lle, joka liputti aluksen Bahamaan kotisatamanaan Nassau. Aluksen operoinnista vastaa Royal Caribbean Cruise Limited.
Sisaraluksestaan poiketen "Allure of the Seas'ssa" oli uutena muun muassa 3D-elokuvateatteri, brasilialainen pihviravintola, Starbucks ja nakkisämpylä-ulkoilmaravintola.
Nykyään myös Oasis of the Seasilla on kyseiset palvelut.
Liikennöintihistoria.
Alus lähti Turun telakalta 29. lokakuuta 2010 Yhdysvaltoihin. Alus varustettiin laskettavilla savuhormeilla, jotta siltojen alittaminen olisi mahdollista. Se alitti Ison Beltin sillan 30. lokakuuta, mistä se selvisi helposti vuoroveden ja aluksen liikkeen aiheuttaman painuman avulla. Se saapui 11. marraskuuta Port Evergladesiin, jossa sitä oli tuhatpäinen joukko ihailijoita vastaanottamassa. Alus kastettiin virallisesti 28. marraskuuta, jolloin sen kummina oli prinsessa Fiona elokuvasta Shrek.
Onnettomuuksia.
Alukselta putosi 3. helmikuuta 2012 Fort Lauderdalesta Meksikon Cozumeliin tehdyllä risteilyllä mereen 30-vuotias brittimies. Aluksen ollessa 20. huhtikuuta 2012 St. Maartenin ja Fort Lauderdalen välillä syttyi konehuoneessa tulipalo, joka kuitenkin saatiin nopeasti sammumaan. Alus kykeni jatkamaan omin konein Fort Lauderdaleen.
Paavo Kallio

Paavo Kallio (13. huhtikuuta 1914 Turku – 11. kesäkuuta 1992 Turku) oli suomalainen kasvi- ja sienitieteilijä.
Paavo Kallio aloitti opiskelun Turun yliopistossa 1935. Toinen maailmansota keskeytti hänen opintonsa. Sodassa hän palveli upseerina pääasiassa pohjoisilla rintamilla Lapissa ja Karjalassa. Vuonna 1944 hän valmistui kasvi-, eläin- ja maantieteen sekä geologian kandidaatiksi. Hän väitteli tohtoriksi 1951 "Micrasterias algae" levän muodon kehittymisestä.
Kallio työskenteli Turun yliopiston kasvitieteen laitoksella vuodesta 1945 lähtien, aluksi assistenttina, sitten apulaisprofessorina 1957–1963, ja kasvitieteen professorina 1963–1977 eläkkeelle jäämiseensä saakka. Hän oli sekä kasvifysiologi että ekologi, ja tutki aktiivisesti myös kasvien levinneisyyttä ja sieniä sekä toimi luonnonsuojelutyössä. Intohimo Lapin luontoon syttyi hänen kerätessään aineistoa maantieteen maisterin tutkintoa varten. 1950-luvun puolimaissa hän järjesti oppilailleen kenttätutkimusretkiä Lappiin. Näiden retkien ansiosta hän ryhtyi perustamaan Turun yliopiston Kevon tutkimusasemaa Utsjoelle. Hän toimi aseman johtajana 1956–1976 ja jäätyään eläkkeelle toimi aseman hallituksen puheenjohtajana 1977–1984.
Paavo Kallio julkaisi suuren määrän tieteellisiä kirjoituksia ja myös kansantajuista kirjallisuutta. Hänet palkittiin monilla kunniatohtoruuksilla ja hän sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 1979. Hän toimi Turun Eläin- ja Kasvitieteellisen Seuran puheenjohtajana 1962–1965 ja sitä ennen sihteerinä 1946–1962. Paavo Kallion tuhka on haudattu Kevon tutkimusaseman maastoon.
Oikeus arvokkaaseen kuolemaan

Oikeus arvokkaaseen kuolemaan ry (vuoteen 2021 Exitus) on vuonna 1993 perustettu aatteellinen, poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton yhdistys, jonka päätavoitteena on saada Suomeen aktiivisen eutanasian salliva laki.
Lisäksi yhdistyksen tarkoituksena on herättää ja syventää keskustelua kuolemasta sekä parantumattomasti sairaiden oikeudesta arvokkaaseen kuolemaan, edistää laissa säädettyjen potilaan oikeuksien toteutumista terveydenhuollossa, sekä tukea kaikkia terveydenhuollon pyrkimyksiä järjestää Suomeen kattava pitkäaikais- ja terminaalipotilaiden hoito.
Yhdistys järjestää muun muassa eutanasiaa ja hoitotahtoa koskevia avoimia esitelmä- ja keskustelutilaisuuksia. Lisäksi yhdistys antaa tietoa ja tukea yksittäisille potilaille ja heidän omaisilleen eutanasiaan liittyvissä kysymyksissä.
Yhdistys hyväksyttiin Sosten varsinaiseksi jäseneksi elokuussa 2020.
Yhdistyksen kansalaisaloitteen eutanasian sallimiseksi allekirjoitti 53 000 henkilöä. Aloite luovutettiin eduskunnalle toukokuussa 2024.
Wisconsinin yliopisto, Madison

University of Wisconsin-Madison on vuonna 1848 perustettu julkinen yliopisto Madisonissa Wisconsinissa Yhdysvalloissa. Se on Association of American Universities -järjestön perustajajäsen.
Kampus.
Yliopiston kampusalue sijaitsee mailin päässä Wisconsin State Capitolista kahden järven välisellä kannaksella. Sillä on oma poliisilaitos, sairaala, voimalaitos ja kasvitieteellinen puutarha.
Kampuksella toimii suuri audiovisuaalisen alan arkisto Wisconsin Center for Film and Theater Research.
Castanja (albumi)

Castanja (SATLP 1004) on samannimisen yhtyeen vuonna 1973 ilmestynyt ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt albumi. Albumin on tuottanut Jukka Kuoppamäki, joka on myös osallistunut kappaleen ”Polttaa, polttaa” säveltämiseen ja sanoittamiseen. Muiden kappaleiden sävellyksistä ja sanoituksista vastaavat Kari Hillo ja Matti Juva. Albumin äänitti Pekka Nurmikallio Microvox-studiolla Lahdessa. 
Albumin ensimmäisen singlen A-puolella oli Matti Juvan säveltämä ja laulama ”Kesäkukka” ja B-puolella Kari Hillon säveltämä ja laulama ”Svengidisco”. Singlen julkaisi Love Records joulukuussa 1972 koodilla LRS 2003. Vuonna 1973 julkaistiin toinen single, joka sisälsi kappaleet ”Tahdon elää” ja ”Shalalaa”. Singlen julkaisi Satsanga koodilla SAT 102.
Mediassa levyn äänimaailmaa ja soittajien ammattitaitoa kehuttiin. Kritiikkiä albumi sai sen sijaan kappaleiden sanoituksista joita pidettiin naiiveina, sekä musiikin "vanhanaikaisuudesta" ja liiasta The Beatles -vaikutteisuudesta. Albumi ei ilmestyessään myöskään saavuttanut merkittävää suosiota suuren yleisön keskuudessa. 
Rocket Records julkaisi albumin CD-muotoisena 13. syyskuuta 2013. CD:n bonuksena on Matti Juvan vuonna 1974 ilmestynyt sooloalbumi "Rocksielu" kokonaisuudessaan.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Kari Hillo, ellei toisin mainittu.
Sarjakuva-Finlandia

Sarjakuva-Finlandia on vuonna 2007 ensimmäisen kerran jaettu, ansioituneelle sarjakuva-albumille vuosittain myönnettävä tunnustuspalkinto.
Palkinnon on perustanut Tampere Kuplii ry yhteistyössä Tampereen kaupungin Luova Tampere -ohjelman kanssa. Sitä rahoittaa Tampereen kaupunki. Palkintosumma on 5 000 euroa. Palkinto on ottanut mallia kirjallisuuden Finlandia-palkinnosta.
Palkitut.
Lähde
Snapphane-sissit

Snapphane-sissit eli siepposissit olivat skånelaisia talonpoikaississejä, jotka taistelivat Ruotsin armeijaa vastaan sen valloitettua Skånen, Blekingen ja Hallandin maakunnat Tanskalta vuonna 1658. Snapphane-sissitoiminta alkoi uudestaan vuosien 1675–1679 Skånen sodan yhteydessä. Skånen sotaa onkin kutsuttu myös nimellä "snapphanekriget". Ruotsi käynnisti Skånessa voimakkaan ja tuloksellisen ruotsalaistamiskampanjan. Myöhemmissä 1700- ja 1800-luvun sodissa tanskalaismielistä sissiliikettä ei enää syntynyt.
Snapphaneista on 1800- ja 1900-luvuilla kirjoitettu monia romanttisia kertomuksia. Tunnetuin snapphane-aihetta suosinut kirjailija lienee Sven Edvin Salje. 
Erityisesti Pohjois-Skånessa sijaitseva Göingen alue oli sissiliikkeen kannatusaluetta. Seuraavat kartat kuvaavat kahteen kihlakuntaan jaetun Göingen alueen sijaintia Skånessa.
Sipulinurmikka

Sipulinurmikka ("Poa bulbosa") on mätästävä, heinäkasvien heimoon kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Sipulinurmikka kasvaa tavallisesti noin 15–30 cm korkeaksi. Kasvin tyvi on sipulimaisesti turvonnut ja paksujen, vanhojen, harmaankuultavien lehtituppien peittämä. Miltei rihmamaiset, ohuet lehdet ovat 3–6 cm pitkiä ja 1–1,5 mm leveitä. Lehtilapa on tasasoukka, kärki keulamainen ja lehtilavan keskisuonen molemmin puolin on vaaleanvihreä juova. Lehden kieleke on 2–3 mm pitkä ja suippo. Lehtituppi on avoin. Sipulinurmikan röyhy on 3–4 cm pitkä, kartiomainen ja kapeahko. Tähkylät ovat 2–10-kukkaisia, litteitä, puikeita tai soikeita ja tavallisesti itusilmuisia ja lopulta ruskehtavia. Kaleet ja ulkohelve ovat teräväselkäisiä. Ulkohelve on viisisuoninen ja vihneetön. Sipulinurmikka kukkii Suomessa kesäkuussa.
Levinneisyys.
Sipulinurmikan päälevinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta, Pyreneiden niemimaalta ja Ranskasta itään läpi Etelä- ja Keski-Euroopan Turkkiin, Ukrainaan, Etelä-Venäjälle ja Keski-Aasiaan saakka. Satunnaisemmin lajia tavataan Englannissa, Skandinavian ja Suomen eteläosissa, Pohjois-Saksassa ja -Puolassa, Baltiassa ja Länsi-Venäjällä. Tulokkaana laji on levinnyt myös Yhdysvaltoihin ja Australiaan.
Suomessa sipulinurmikka on hyvin harvinainen uustulokas. Sitä on tavattu joissakin Suomenlahden ja Pohjanlahden rannikkokaupungeissa sekä Etelä-Suomessa myös sisämaassa.
Elinympäristö.
Sipulinurmikka viihtyy kuivilla kasvupaikoilla erityisesti hiekkamaalla. Suomessa sitä on tavattu satamissa, myllyillä, rautateillä ja kallioniityillä.
Vehoniemi

Vehoniemi on kylä Kangasalla. Kylä sijaitsee Vehoniemenharjun eteläisellä puolella, Roineen rannalla, yli 10 kilometriä Kangasalan kirkonkylältä ja pari kilometriä Pälkäneen rajalta. 
Palvelut.
Lähellä Saarikyliä, vanhan Pälkäneentien varrella oli kauppa. Se poistui käytöstä 2000-luvun alussa. Kauppa esiintyi Kummelien sketsissä, jossa mies asioi kaupassa ilman päämäärää.
Julkisia tunnustuksia.
Saarikylät-Vehoniemi, Juupajoen Lyly sekä Hämeenkyrön Jumesniemi valittiin 1998 Pirkanmaan vuoden kyliksi.
Vehoniemen automuseo ja Vehoniemen näkötorni.
Vehoniemenharjun laella sijaitsee vuonna 1983 avattu Vehoniemen automuseo kahviloineen ja vuonna 1927 rakennettu näkötorni. Nykyinen torni on järjestyksessä toinen; ensimmäinen oli rakennettu 1892. Tornin juurella oli aikoinaan kesäisin toiminnassa ollut kioski. Vehoniemenharju mainittiin matkailunähtävyytenä jo vuonna 1895 ilmestyneessä Suomen matkaoppaassa.
Ukonkello

Ukonkello ("Campanula latifolia") on monivuotinen kellokasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Se kasvaa yleensä 50–130 cm korkeaksi ja sitä esiintyy lehdoissa, lehtoniityillä, puistoissa ja pihoilla. Ukonkello kukkii heinä-elokuussa ja sen kukat ovat vaaleanvioletteja. Kukinto on lehtevä terttu, joka sijaitsee kasvin kukkavarren päässä. Ukonkellon verhiönliuskat ovat kapeanpuikeita ja teriöt 20–40 mm pitkiä, mutta pituuttaan leveämpiä. Ukonkellon lehdet ovat lehtilaidoiltaan toistamiseen sahalaitaisia ja muodoltaan alimmat ovat herttamaisia tai puikeita ja ylimmät puikeita tai suikeita.
Levinneisyys.
Ukonkelloa tavataan yleisenä Keski-Euroopassa, Etelä-Ruotsissa ja Englannissa. Suomessa ukonkelloa tavataan harvinaisena Oulun läänin eteläpuolella, sekä vakiintuneena uustulokkaana Kainuun eliömaakunnassa.
Jurjung-Haja

Jurjung-Haja () eli Ürüŋ Xaja () on maalaiskunta ("Jurjung-Hajan kansallinen nasleg", ) ja sen ainoa kylä Anabarin kansallisessa piirissä (ulusissa) Sahan tasavallan pohjoisosassa. Kunta sijaitsee piirin pohjoisosassa, Anabarjoen varrella lähellä Laptevinmeren rannikkoa, 160 kilometriä piirikeskuksesta Saskylahista pohjoiseen. Jurjung-Hajassa on laivalaituri, koulu, terveyskeskus, kauppa ja kulttuuritalo. Paikkakunnalla harjoitetaan poronhoitoa, kalastusta ja turkiseläinten metsästystä. 
Noin tuhannen asukkaan Jurjung-Haja on ainoa dolgaanien asutuskeskittymä Sahassa.
Asukasluvun kehitys:
Kaukaisin ranta

Kaukaisin ranta () on yhdysvaltalaisen kirjailijan Ursula K. Le Guinin luoman "Maameren tarinat" -kirjasarjan kolmas osa vuodelta 1972. Alun perin se oli sarjan viimeinen osa, sillä Le Guinin oli tarkoitus kirjoittaa vain trilogia. Myöhemmin hän kuitenkin laajensi sarjaa vielä kahdella osalla ja yhdellä novellikokoelmalla. 
"Kaukaisimman rannan" keskusroolissa on jälleen velho Ged, joka on nyt Roken arkkimaagi, jonka on järkyttäviä uutisia kuultuaan lähdettävä purjehtimaan kohti nimessä mainittua Kaukaisinta rantaa. 
Alkuperäisteos voitti National Book Award -palkinnon vuonna 1972. Suomeksi teoksen käänsi Kristiina Rikman WSOY:n kustantamana vuonna 1977.
Voimankäyttösäännöt

Voimankäyttösäännöt ("VOKS"; "rules of engagement", "ROE-säännöt") määrittävät sotilas- tai poliisioperaatioiden voimankäytön rajat. Osa säännöistä on yleispiirteisiä ja tarkkoja. Asiasta annetut määräykset ovatkin vaihdelleet eri kulttuureissa eri aikakausina. Säännöt voivat olla julkisia – poikkeustilalakiin kirjoitettuja – mutta yleensä ne ovat vain toimeenpanevan osapuolen tiedossa. Sääntöjen tulisi sopia yhteen julkisesti hyväksyttyjen poikkeustilalakien kanssa.
Voimankäyttösäännöt määrittelevät, miten ja missä järjestyksessä yksittäisen taistelijan tai poliisin tulee käyttää voimankäyttövälineitä. Voimankäyttösäännöt ottavat kantaa seuraaviin kysymyksiin:
Hyvin omaksutut voimankäyttösäännöt ovat jokaisen poliisi- ja sotilasoperaation kannalta välttämättömiä.
Suomen ensimmäinen oikeustieteellinen lisensiaatintyö voimankäyttösäännöistä hyväksyttiin Turun yliopistossa 2.10.2009 (OTL Jouni Lehtimäki).
Voimankäyttövirheet.
Jokaisessa operaatiossa voimankäytön täytyy tasapainotella kahden päämäärän välillä: operaation onnistumiseksi tulee voida käyttää riittäviä voimakeinoja, mutta välttää liiallista tai tarpeetonta voimankäyttöä tulee välttää. Tämä tasapainottelu luo mahdollisuuden kahdenlaisille virheille:
Mark Day

Mark Day on brittiläinen elokuvaleikkaaja. Hän on työskennellyt pitkään ohjaaja David Yatesin kanssa televisiosarjojen ja tv-elokuvien parissa. 
Day on leikannut muun muassa elokuvat "Harry Potter ja Feeniksin kilta" ja "Harry Potter ja puoliverinen prinssi". Hän leikkasi myös Harry Potter -sarjan viimeisen osan, "Harry Potter ja kuoleman varjelukset", joka jaetaan kahteen elokuvaan.
Tyrvään vaakuna

Tyrvään kunnanvaakuna on saanut aiheensa alueen karjataloudesta ja Pyhän Olavin kirkosta. Tyrvää oli tunnettu vuohipitäjänä, johon vaakunan pukki viittaa. Piilukirves on puolestaan Pyhän Olavin tunnus, jonka nimikkokirkko pitäjän vanha kirkko on.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 26. syyskuuta 1950. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä sinikielinen kultapukki pystyssä, sen kaulassamustasta hihnasta riippuva kilpi, jonka mustassa kentässä paaluittainen kultapiilu”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973, kun Tyrvään kunta yhdistyi Vammalan kaupunkiin.
Arylah (Viljuiskin ulus)

Arylah () eli "Aryylaax" () on maalaiskunta (nasleg) Viljuiskin piirissä Sahan tasavallassa. Se sijaitsee piirin keskiosassa, Viljuijoen eteläpuolella, 73 kilometriä piirikeskuksesta Viljuiskista kaakkoon. Arylahin kunnan keskuskylä ja ainoa asutuskeskus on Hampa, jossa on keskiasteen koulu, terveyskeskus, kauppa ja kulttuurikeskus. Paikkakunnalla harjoitetaan nautakarjan ja hevosten hoitoa. Karjatalous tuottaa lihaa ja maitotaloustuotteita, hevostalous puolestaan lihaa.
Asukasluvun kehitys: