Haavoittuva narsismi

Haavoittuva narsismi eli piilonarsismi on narsistisen persoonallisuushäiriön muoto, joka määrittyy häpeän, kateuden, katkeruuden ja alemmuuden tunteiden kautta. Toisinaan nämä peittyvät ylimielisyyden alle. Siihen liittyy oikeutuksen kokemus, tunne siitä, että on väärin ymmärretty tai jäänyt arvostusta vaille, sekä voimakas yliherkkyys loukkauksille tai kritiikille. Tämä narsismin muoto yhdistyy kohonneeseen neuroottisuuteen, psyykkiseen kuormitukseen, vihaan, masennukseen ja ahdistukseen. Tutkimusten mukaan haavoittuva narsismi on suurelta osin seurausta poikkeavan korkeasta neuroottisuudesta.
Haavoittuva narsismi esiintyy toisinaan samanaikaisesti estyneen, epävakaan ja riippuvaisen persoonallisuuden kanssa.
Haavoittuvassa narsismissa yhdistyvät yleensä antagonistinen perusluonne (itsekeskeisyys, oikeutuksen kokeminen, empatian puute), sekä negatiivinen affektiivisuus (ylireaktiivisuus, introversio, ahdistuneisuus, vetäytyminen) On tutkittu, että haavoittuva narsismi liittyy kahteen vastakkaiseen taipumukseen: pelkoon joutua naurunalaiseksi ja mielihyvään, jota saa nauramisesta toisten kustannuksella. Molemmissa esiintyy itsekeskeisyyttä, uhkien ylitulkintaa ja sosiaalista vetäytymistä.
Suhde menneisyyteen.
Haavoittuvaan narsismiin liittyy taipumus nähdä menneisyys negatiivisena ja haavoittuvien narsistien muistoilla on taipumus vääristyä negatiiviseen suuntaan. 
Haavoittuvan narsismin kehittymisessä menneisyydellä, erityisesti lapsuuden kokemuksilla, on keskeinen rooli. Psykoanalyyttiset teoriat korostavat, että puutteellinen tai ristiriitainen palaute vanhemmilta – joko hyväksynnän puute tai liiallinen huomio – voi aiheuttaa narsistista loukkaantumista ja epärealistisen minäkuvan. Torjutuksi tuleminen aikuisuudessa voi avata lapsuuden haavoja ja laukaista vihaa.
Yksi keskeinen piirre on taipumus vihaan liittyvään märehtimiseen ja jatkuva menneisiin loukkauksiin palaaminen. Tämä voi olla yritys kompensoida varhaista nöyryytystä ja selittää lisääntynyttä aggressiivisuutta. Lisäksi haavoittuvat narsistit kokevat menneisyytensä yleisesti negatiivisessa valossa: he keskittyvät epämiellyttäviin muistoihin, tulkitsevat niitä kielteisesti ja kokevat lapsuutensa emotionaalisesti etäisenä ja riittämättömänä. Tämä näkökulma korreloi mm. korkean neuroottisuuden, matalan itsetunnon, masennuksen, ahdistuksen ja heikon elämäntyytyväisyyden kanssa.
Minuuden epäjohdonmukaisuus.
Haavoittuvan narsistin minäkuvalle on olennaista minuuden epäjohdonmukaisuus ja hajanaisuus. Haavoittuvaa narsismia korostavilla henkilöillä esiintyy grandioottisiin narsisteihin verrattuna suurempaa minuuden epävakautta, taipumusta sekoittaa omia tunteitaan, ajatuksiaan ja näkökulmiaan toisten näkemyksiin sekä kokemusta haavoittuvuudesta. Lisäksi patologinen haavoittuva narsismi yhdistyy vaikeuksiin ymmärtää itseään, ja hauras olemassaolon tunne on keskeinen osa haavoittuvien narsistien minuuskokemusta. 
Identiteetin häiriintyneisyys selittää keskeisellä tavalla patologisen narsismin ja ihmissuhdeongelmien välistä yhteyttä. Patologisesta narsismista kärsiville henkilöille eheän minuuskokemuksen saavuttaminen saattaa olla edellytys heidän ihmissuhteidensa parantamiselle. Kaksi vakiintunutta persoonallisuushäiriöiden hoitomuotoa, transferenssikeskeinen terapia (TFP) ja mentalisaatioterapia (MBT) pitävätkin molemmat identiteettihäiriötä hoidon keskeisenä kohteena.
Uhriutuminen.
Haavoittuva narsismi liittyy myös uhriutumiseen ja passiivisaggressiiviseen käytökseen, ja liioiteltu uhrius voi olla yksi narsistisen grandiositeetin muoto. Jos haavoittuva narsisti ei pärjää asia-argumenteilla, hän voi vedota tunteisiin ja sanoa tuntevansa itsensä turvattomaksi tai tilanteen sietämättömäksi, vaikka keskustelu olisi ollut asiallista. Näin haavoittuva narsisti siirtää vastuun tunteistaan vastapuolelle.
Narsistinen persoonallisuus keskittyy puutteisiin ja kokee, ettei hänen tunteilleen, tarpeilleen ja erityisyydelleen koskaan osoiteta riittävästi kunnioitusta. Narsistien kokemus puutteesta johtuu kehittymättömästä identiteetistä, kyvyttömyydestä tunnistaa omaa arvoa sisäisesti sekä kompensoivasta ylemmyysharhasta. Tämä synnyttää kognitiivisen ristiriidan todellisuuden ja liioiteltujen odotusten välillä siitä, mitä muut ovat narsistille velkaa.
Sukupuolierot.
Naiset näyttävät yleensä ilmentävän haavoittuvaa narsismia, kun taas miehet grandioosia narsismia. Tämä johtuu osittain kulttuurisista odotuksista, jotka estävät naisia näyttämästä ylpeyttä — he käyttävät pehmeämpiä mutta laskelmoituja strategioita toisten hallitsemiseksi.
Tunnuspiirteet.
1. Kyvyttömyys sietää arvostelua – rakentavakin palaute saa aikaan puolustusreaktion ja aggression
2. Jatkuva kiitoksen ja tunnustuksen tarve
3. Epäselvä minäkuva – vaikeus tunnistaa omia tarpeita ja tunteita
4. Manipulatiivisuus – syyllisyydellä tai häpeällä ohjaaminen
5. Empatian puute – toisia käytetään oman aseman vahvistamiseksi
6. Vaikeus muodostaa läheisiä suhteita – itsekeskeisyys ja tunteiden sivuuttaminen hajottavat yhteyksiä
7. Kontrolloiva käytös – pyrkimys hallita tilanteita ja ihmisiä
8. Kateus ja kadehtiminen – toisten menestykseen vertailu
9. Luottamuspula – epäilyt muiden motiiveista rajoittavat läheisyyttä
10. Syyllistäminen – virheen tullen toisten syyttäminen auttaa suojaamaan haavoittuvaa minäkuvaa
11. Huonot rajat – omaa arvoa ei osata asettaa oikein, muut ajautuvat tyydyttämään haavoittuvan narsistin tarpeita
12. Hylätyksi tulemisen pelko – takertuvuus ja liiallinen riippuvuus muiden arvioista