tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Siddhartha (Hermann Hessen romaani)

Siddhartha on Hermann Hessen vuonna 1922 julkaistu romaani. Saksankielisen alkuteoksen alaotsikko on "Eine indische Dichtung" (”Intialainen runoelma”). Siddhartha sijoittuu Buddhan aikaan. Vaikka kirjan päähenkilö jakaakin saman nimen Buddhan eli Siddhartha Gautaman kanssa, on kyseessä eri henkilö.
Romaani kertoo brahmaanin (ks. kastilaitos) pojan Siddharthan pyrkimyksestä valaistumiseen. Mukana matkassa hänellä on ystävänsä Govinda. Kaksikko liittyy vaeltaviin munkkeihin, ja kun he kuulevat Buddhasta, valaistuneesta, ryhtyy Govinda tämän seuraajaksi. Siddhartha päättää kuitenkin etsiä valaistumista ominensa koska on vakuuttunut että todellinen totuus ja pelastus löytyy vain henkilökohtaisten kokemusten kautta, eikä muiden opetusten perusteella.
Siddhartha jatkaa vaellustaan, kohdaten matkallaan mm. lautturi Vasudevan, joka kuljettaa hänet ilman korvausta joen toiselle puolelle. Matkan päätteeksi Siddharta ihastuu Kamalaan, kurtisaaniin. Kamala lupaa opastaa nuorta miestä ruuminnautintojen maailmaan (maksua vastaan). Ansaitakseen Kamalaa varten tarvitsemaansa rahaa Siddharta aloittaa työskentelynsä liikemiehenä, aluksi apulaisena mutta pian menestyen uudessa ammatissaan - oppien myös nauttimaan tästä uudesta elämäntavastaan. Hänellä ja Kamalalla on tiivis rakkaussuhde, josta Siddharta kuitenkin lopuksi luopuu masentuessaan ja päättäessään että tällainen normaali elämä ei kuitenkaan ole hänen oikea kohtalonsa.
Vaelluksellaan Siddharta palaa lautturin kuljetettavaksi, ihastuu jokeen ja lautturin sisäiseen rauhaan, ja tämän elämäntyyliin. Lautturi ottaa hänet kumppanikseen. Samaan aikaan Kamala synnyttää Siddhartalle lapsen. Vanhettuaan ja urasta luovuttuaan Kamala luovuttaa omaisuutensa uskonnollisille ryhmittymille, ja lyöttäytyy mukaan seuraamaan Buddhaa. Joen lähettyvillä käärme puree Kamalaa, ja hänen vaelluksella mukana oleva poikansa lähtee kutsumaan apua lauttureilta. Kamala ja Siddharta tunnistavat toisensa, ja Kamala kertoo pojan olevan Siddhartan poika. Kamalan kuoltua poika jää asumaan lauttureiden luokse, mutta suhteesta muodostuu vaikea. Lopulta Siddhartan on hyväksyttävä se että hänen poikansa jättää hänet taakseen, kuten hän kirjan alussa jätti omat vanhempansa.
Kirja päätyy kertomaan Siddhartan uudet ajatukset, joiden mukaan liiallinen onnen ja totuuden etsintä vaikeuttaa niiden löytämistä. Hän uskoo että viisaat sanat ovat turhia, aika on illuusiota, ja lopulta kaikki on yhtä, samaa alkuperää ja olemusta.
Combat Rock Industry

Combat Rock Industry on suomalainen, riippumaton levy-yhtiö. Se julkaisee pääasiassa hardcore punk-, punk rock- ja metalcore-yhtyeiden levyjä. Julkaisuja on 60 kappaletta lokakuun 2008 alkuun mennessä.
Yhtiön ovat perustaneet Endstandissa soittava Janne Tamminen ja I Walk The Linessa soittava Jani Koskinen vuonna 2000.
Keväällä 2004 avattiin Combat Rock Shop -niminen levykauppa Helsingin keskustaan. Se myy CRI:n julkaisujen lisäksi muita punk-levyjä, -lehtiä ja oheistuotteita.
Music for the Jilted Generation

Music for the Jilted Generation (XLCD114) on brittiläisen The Prodigyn toinen albumi. Albumin julkaisi XL Recordings 4. heinäkuuta 1994.
Albumin kappaleista "No Good", "Voodoo People", "One Love" ja "Poison" on julkaistu singleinä.
"Music for the Jilted Generation" nousi monien kriitikoiden listauksissa yhdeksi vuoden 1994 parhaista teknolevyistä.
Lauri Posti

Lauri Albert Posti (17. maaliskuuta 1908 Lieto – 6. maaliskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen fennougristi, Helsingin yliopiston itämerensuomalaisten kielten professori ja akateemikko. Vuonna 1975 hän toimi Suomen opetusministerinä 13. kesäkuuta – 30. marraskuuta ETY-kokouksen aikaan.
Elämäkerta.
Posti opiskeli sekä Turun että Helsingin yliopistossa, jossa väitteli vuonna 1942 liivin kielen äännehistoriaa käsitelleellä työllä. 1930-luvulla hän teki tutkimusmatkoja vatjalaisten, vepsäläisten ja liiviläisten luo. Opiskeluaikanaan hän toimi Akateemisessa Karjala-Seurassa. 
Vuodesta 1945 Posti toimi suomalaisen filologian apulaisena (apulaisprofessorina). Vuonna 1953 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston itämerensuomalaisten kielten professoriksi, ja hän hoiti virkaa vuoteen 1971 saakka.
Klassikon aseman on saavuttanut Postin tutkimus "From Pre-Finnic to late Proto-Finnic", jossa kirjoittaja ensimmäistä kertaa esittää kantasuomen äänteenmuutosten olleen germaanisten kielten vaikutusta. Näin Postin tutkimukset tulivat luoneeksi pohjaa itämerensuomalaisten ja germaanisten kielten kontaktien tutkimukselle, joka sittemmin ennen kaikkea Jorma Koivulehdon ansiosta mullisti kuvan suomen kielen historiasta. Posti tutki myös itämerensuomalaisten kielten balttilaisia lainasanoja.
Posti kuului Urho Kekkosen ystäväpiiriin ja kohosi 1960-luvulla Suomen kielitieteen keskeiseksi organisaattoriksi. Hän oli Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellisen osaston (nykyisen humanistisen tiedekunnan) dekaani ja ylioppilastutkintolautakunnan puheenjohtaja. Posti oli myös tärkeässä asemassa perustettaessa Kotimaisten kielten tutkimuskeskusta ja ehti toimia opetusministerinä Keijo Liinamaan virkamieshallituksessa. Hän oli Suomalaisen tiedeakatemian ja Suomen Tiedeseuran jäsen.
Suomen ja Viron televisioyleisölle Lauri Posti tuli tutuksi "Naapurivisan" toisena tuomarina Paul Aristen rinnalla vuosina 1966–1970.
Kotikaupunkipolku

Kotikaupunkipolku on kartalle koottu kävelyreitti, joka esittelee kaupunkia tai kaupunginosaa sen uusille ja vanhoille asukkaille tarkoituksena näiden kotiutumisen edistäminen ja kotipaikkatuntemuksen lisääminen. Joskus kotikaupunkipolkuja kutsutaan lyhyemmin kaupunkipoluiksi, mutta kaupunkipolulla voidaan tarkoittaa myös laajemmin erilaisia kaupunkeihin määriteltyjä sisältöpolkuja. Maalaiskunnissa vastaavia polkuja voidaan kutsua kotiseutupoluiksi.
Kotikaupunkipolkujen kohteiden sisältö on monipuolinen ja monialainen. Kohteiden aiheita voivat olla muun muassa paikallinen geologia, biologia, historia, kulttuuri, kaavoitus, arkkitehtuuri, henkilöhahmot ja tulevaisuudennäkymät. Kotikaupunkipolkujen erityisenä piirteenä onkin useiden eri aihealueiden yhdistäminen kokonaiskuvan muodostamiseksi kohdealueesta.
Kotikaupunkipolku on kehittynyt Leppävaaran Neliapila-reitistöstä, jonka Leppävaara-seura julkaisi vuonna 2000. Sen jälkeen kotikaupunkipolkuja on laadittu ainakin Espoossa, Helsingissä, Vantaalla, Järvenpäässä ja Riihimäellä.
Kotikaupunkipolkujen keskeinen kohderyhmä ovat uudet asukkaat: niin maassamuuttajat kuin maahanmuuttajat. Polut kuitenkin soveltuvat kaikkien kotikulmistaan kiinnostuneiden kuljettavaksi ja myös matkailijoiden käyttöön joko yksin tai ryhmissä. Kotikaupunkipolkuja voi soveltaa koulujen retkipäivien sekä työpaikkojen tyky-toiminnan ohjelmaksi. Kaikille avoimia opastettuja kävelyretkiä kotikaupunkipoluilla on järjestetty esimerkiksi kaupunkijuhlien ja vastaavien tapahtumien yhteydessä.
Kotikaupunkipolkujen suunnitteluun ja toteutukseen ovat osallistuneet kaupunginosayhdistykset sekä eri alojen viranomaiset ja asiantuntijat: muun muassa kulttuuri- ja museoihmiset, matkailuoppaat, paikallishistorian harrastajat, biologit, geologit, arkkitehdit ja kaupunkisuunnittelijat.
Otto Donner (kielitieteilijä)

Otto Donner (15. joulukuuta 1835 Kokkola – 17. syyskuuta 1909 Helsinki) oli Helsingin yliopiston sanskritin ja vertailevan kielitieteen professori, kansallisten tieteiden organisaattori sekä kirkollisasiain toimituskunnan päällikkö (nyk. opetusministeriä vastaava tehtävä), valtiopäivämies ja senaattori Mechelinin senaatissa.
Henkilöhistoria.
Donner väitteli tohtoriksi vuonna 1863 intialaisia ja suomalaisia maailmanluomisselityksiä käsitelleellä teoksella. Hän opiskeli myös Berliinissä ja toimitti useita suomalais-ugrilaisia kieliä ja indoeurooppalaisia kieliä käsitelleitä teoksia, muun muassa ensimmäisen vertailevan suomalais-ugrilaisen sanakirjan. Hän oli perustamassa Suomalais-Ugrilaista Seuraa ja organisoimassa muinaismuistojen keruuta. Lisäksi hän toimi sihteerinä ja varapuheenjohtajana Suomen muinaismuistoyhdistyksessä, jonka kokoelmista tuli myöhemmin Suomen kansallismuseon kokoelmien perusta. Hän opetti joukkoa tärkeimpiä suomalaisia kielitieteilijöitä, muun muassa E. N. Setälää, G. J. Ramstedtia ja Artturi Kannistoa.
Donner otti osaa pappissäädyn edustajana valtiopäiville vuosina 1877, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905. 
Otto Donnerin vanhemmat olivat kauppaneuvos Anders Donner ja Olivia Mathilda Dahlström. Otto Donnerin ensimmäinen puoliso oli Louise Malm ja toinen Minette Munck. Hänen lapsiaan ensimmäisestä avioliitosta olivat teollisuusyrittäjä ja diplomaatti Ossian Donner, Agda Matilda Wasastjérna (o.s. "Donner"), taiteenharrastaja ja mesenaatti Otto Donner sekä insinööri, teollisuusjohtaja ja antroposofi Uno Donner. Hänen lapsiaan toisesta avioliitosta olivat fennougristi ja poliittinen aktivisti Kai Donner, tilanomistaja, sukututkija ja päätoimittaja Harry Donner sekä Lotta Svärd -aktiivi Eva Louise Tigerstedt (o.s. "Donner").
Joulupuu on rakennettu

Joulupuu on rakennettu on tunnetuimpia suomalaisia joululauluja. 
Laulun historia.
Laulun sanoitus julkaistiin ensi kerran nimellä ”Joulu-kuusi” vuonna 1876 ilmestyneessä "Uusi Kuwa-Aapinen" -nimisessä lukukirjassa. Laulun sanoittajaa ei mainita sen yhteydessä, mutta "Uudessa Kuwa-Aapisessa" julkaistut laulut olivat yleensä kirjan toimittajan K. O. Kaunosen käsialaa. Tämä nimimerkki kuului Jyväskylän kaupunginsaarnaajalle pastori Gustaf Oskar Schönemanille. 
Joululaulujen taustoja tutkinut Reijo Pajamo ja G. O. Schönemanin henkilöhistoriaa tutkinut Kalevi Toiviainen ovat pitäneet selvitettynä, että ”Joulupuu on rakennettu” on Schönemanin sanoittama. Myös Schönemanin suvun perimätiedon perusteella asiaa pidetään selvänä. Schöneman on myös vuonna 1883 suomentanut itävaltalaisen Joseph Mohrin vuonna 1818 sanoittaman joululaulun ”Jouluyö, juhlayö” ("Stille Nacht, heilige Nacht"). 
”Joulupuu on rakennettu” -laulun sävelmä on suomalainen kansansävelmä. Sama sävelmä oli ”Lapsen laulu” -nimisellä laululla, joka sisältyi vuonna 1864 ilmestyneeseen laulukirjaan "50 Koulu-Laulua". Tämän laulukirjan oli toimittanut viipurilainen musiikinopettaja Heinrich Wächter. 
Laulun sanat.
Laulun viisi ensimmäistä säkeistöä vakiintuneessa muodossaan:
1. Joulupuu on rakennettu: 
joulu on jo ovella; 
namusia ripustettu 
ompi kuusen oksilla.
2. Kuusen pienet kynttiläiset 
valaisevat kauniisti; 
ympärillä lapsukaiset 
laulelevat sulosti.
3. Kiitos sulle Jeesuksemme 
kallis Vapahtajamme, 
kun sä tulit vieraaksemme, 
paras joululahjamme.
4. Tullessasi toit sä valon, 
lahjat runsaat, rikkahat; 
autuuden ja anteeksannon 
kaikki taivaan tavarat.
5. Anna, Jeesus, henkes hyvän 
meidän sydämihimme 
viritellä uskon valon! 
Siunaa, Jeesus, joulumme!
G. O. Schönemanin alkuperäinen runo vuodelta 1876:
"Joulu-kuusi" 
"(weisataan niinkuin "Lapsen laulu")"
Joulupuu on rakennettu: 
Joulu on jo owella; 
Namusia ripustettu 
Ompi kuusen oksilla,
Kuusen pienet kynttyläiset 
Walasewat kauniisti;
Ympärillä lapsukaiset 
Laulelevat sulosti:
Kiitos sulle Jesuksemme, 
Kallis Wapahtajamme,
Kun sä tulit armaaksemme, 
Paras Joulu-lahjamme.
Tullessasi toit Sä walon, 
Lahjat runsaat, rikkahat;
Autuuden ja anteeks' annon 
Kaikki taiwaan tawarat. 
Anna, Jesu, Henkes hywän 
Meidän sydämmihimme
Wiritellä uskon walon! 
Siunaa Jesu Joulumme!
Jasuko

Japanin suomalainen koulu eli Jasuko oli Shigan prefektuuriin Japaniin vuonna 1964 perustettu koulu, jonka toiminta suomalaisena kouluna päättyi 2003. Jasukon rakennus sijaitsee nykyään Kamitanakamin kylässä Ōtsun kaupungissa. Koulu perustettiin opinahjoksi Japanissa lähetystyötä tekevien suomalaisten lapsille, mutta koulu oli avoin kaikille Japanissa asuville suomalaisille koululaisille. 
Ensimmäinen kouluvuosi syksyllä 1964 käytiin Ōtsun Chausuyamalla ja oppilaita oli seitsemän. Koulun perusti Suomen vapaa ulkolähetys Fida International, myöhemmin liittyivät mukaan Lähetysyhdistys Kylväjä, Suomen Evankelisluterilainen Kansanlähetys sekä Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys
Suurimmillaan koulun oppilasmäärä oli keväällä 1987, jolloin oppilaita oli 43. Sisäoppilaitoksen uusi asuntolarakennus otettiin käyttöön tammikuussa 1987 ja uusi koulusiipi syyslukukaudella. Sitä ennen koulua pidettiin huonokuntoisissa parakeissa. Asuntolan rakentamisen aikana Jasuko toimi väliaikaisissa tiloissa Azuchissa.
1990-luvun lama-aikana lähettien määrää Japanissa vähennettiin ja neljän lähetysjärjestön Jasuko-yhteistyö lopetettiin 2003. Vuonna 2006 toiminta käynnistyi uudestaan sekä suomen-, englannin- että japaninkielisenä ja jatkui vuoteen 2008. 2004-2011 Jasukossa toimi pieni kansainvälinen esikoulu.
Jasuko nykyään.
Jasukossa ei ole ollut päivittäistä toimintaa vuoden 2011 jälkeen kun kansainvälinen esikoulu päättyi siellä. Nykyään Jasuko on TPKF:n ylläpidossa, missä se pitää koulutuksia, kesäleirejä ja vastaavia satunnaisia tapahtumia.
Onslow

Onslow on henkilöhahmo brittiläisessä komediasarjassa "Pokka pitää". Onslow'ta näytteli Geoffrey Hughes.
Onslow on naimisissa Hyacinth Bucketin sisaren Daisyn kanssa ja heillä on tytär nimeltään Stephanie. Onslow'n ja Daisyn kanssa asuu myös Daisyn sisar Rose, ja siskojen isä (eng. "Daddy"). He asuvat rapistuneella halvalla asuinalueella. Onslow vieroksuu työntekoa eikä ole koskaan ollut pahemmin työelämässä. Hyacinth paheksuu Onslow'ta ja tämän elämäntapaa suuresti. Kaikista puutteista huolimatta Daisy rakastaa ja jumaloi miestään suuresti. Onslow'n, kuten Daisyn tai Rosenkaan sukunimiä ei ole koskaan mainittu sarjassa.
Onslow'lla on aina yllään valkoinen hihaton paita ja päässään sininen lippalakki. Hänellä on myös tatuoinnit molemmissa käsivarsissaan. Suurimman osan ajastaan hän viettää kotona nojatuolissa löhöillen ja katsoen televisiota, joka toimii kun sitä läimäyttää. Onslow polttaa tupakkaa ja juo samalla olutta. Onslow pitää perunalastuista ja pekonivoileivistä.
Onslow omistaa vanhan autonrämän, Ford Cortinan, joka paukkuu aina kun sen pysäköi. Onslow on mitä ilmeisimmin Everton FC:n kannattaja, ja hän vihaa Liverpool FC:tä niin paljon, että oli erota vaimostaan kuherruskuukauden aikana saatuaan tietää vaimonsa kannattavan kyseistä joukkuetta. Onslow'n pääharrastus on vedonlyönti ja etenkin television laukkakisat.
Kun jokin asia menee vikaan, Onslow yleensä huudahtaa sarkastisesti ”Kiva juttu!” ("”Oh nice!”").
Reinhard Keiser

Reinhard Keiser (1674–1739) oli saksalainen oopperasäveltäjä. Keiser johti Hampurin oopperaa vuosina 1706–1709 ja työskenteli vuodesta 1728 kaupungin katedraalin kanttorina. Kirkko- ja instrumentaalimusiikin lisäksi Keiser sävelsi uransa aikana noin sata oopperaa
Carl Philipp Emanuel Bach kertoi kirjeessä Johann Nikolaus Forkelille Keiserin olleen yksi hänen isänsä arvostamista säveltäjistä.
Piipsanjoki

Piipsanjoki on Pyhäjoen vesistössä sijaitseva pieni, noin viisi metriä leveä joki Raahen, Haapaveden ja Oulaisten kuntien alueella.
Piispanjoen alkupisteeksi voitaisiin sanoa Haapaveden Ainalissa sijaitsevat järvet Osmanki ja Ainali. Täältä asti laskettuna joen pituus on noin kolmekymmentä kilometriä. Joki laskee alajuoksullaan Oulaisten Piipsjärven läpi ennen yhtymistään Pyhäjokeen. Tätä ennen Piipsanjokeen ehtii laskea useat laskuojat, kuten Lumioja sekä Kilpuanoja. Myös Vihanninjoki laskee Piipsanjokeen.
Piipsan alue on syntynyt Piipsanjoen myötä sen varrelle.
Daisy (Pokka pitää)

Daisy on henkilöhahmo brittiläisessä komediasarjassa "Pokka pitää". Daisyä näyttelee Judy Cornwell.
Daisy on Hyacinth Bucketin sisar ja naimisissa Onslow'n kanssa. Pariskunnalla on Stephanie-niminen tytär. Stephaniella on avioton lapsi nimeltään Kylie. Daisyn ja Onslow'n kanssa samassa talossa asuvat myös Daisyn sisar Rose ja siskojen isä. Daisyn sukunimeä ei ole koskaan mainittu sarjassa.
Daisyn mielipuuhaa on rakkausromaanien lukeminen. Hän muistelee useasti ääneen aikoja, jolloin hänellä ja Onslow'lla oli vielä seksielämää.
Daisy kannattaa Liverpool FC:tä.
Lumijärvi (Raahe)

Lumijärvi on pienehkö järvi Raahen Alpuan ja Lumimetsän liepeillä. Lumijärvestä laskee Lumioja Piipsanjokeen ja edelleen Piipsjärveen. Lumijärvi tarkoittaa myös kylää järven ympärillä. Suomessa on useita pieniä "Lumijärvi"-nimisiä järviä, esimerkiksi Akaassa.
Corpse paint

Corpse paint (suora käännös ) on varsinkin black metal -yhtyeiden käyttämä, yleensä mustavalkoinen kasvomaalaus. Yksinkertaisimmassa kasvomaalauksessa huulet ja silmänympärykset ovat mustat ja loppuosa kasvoista on valkoinen, joskus pingviinimaskin piirteitä. Vain muutamat yhtyeet, muun muassa Gorgoroth ja Ragnarok käyttävät muita värejä tehokeinona, yleisimmin punaista väriä antaakseen vaikutelman kasvoilla olevasta verestä.
Corpse paintin historia alkaa jo 1960- ja 1970-luvuilta. Joidenkin artistien kasvomaalaukset, kuten Kissin kabukimainen meikki ja Alice Cooperin musta silmämeikki muistuttavat jonkin verran nykyaikaista corpse paintiä. Psykedeelistä rokkia soittanut Arthur Brown käytti myös corpse paintia muistuttavia kasvomaalauksia 1960-luvulla. 1980-luvulla punk-yhtye The Misfits ja vampyyrikulttuuriin mieltynyt The Damned -laulaja Dave Vanian lanseerasivat omat versionsa corpse paintistä, mutta ensimmäiset varsinaiset black metal -aiheiset kasvomaalaukset nähtiin sveitsiläisen Hellhammer-yhtyeen jäsenillä ja tanskalaisen Mercyful Faten King Diamondilla. Myös brasilialainen Sarcofago käytti maalausta jo 1980-luvulla.
Muita tunnettuja corpse paintissa näyttäytyviä yhtyeitä ovat muun muassa Immortal, Dimmu Borgir, Mayhem, Celtic Frost, Powerwolf ja Darkthrone.
Martti Romppanen

Martti Romppanen (myös virheellisesti nimellä "Martti Romppainen", 2. heinäkuuta 1927 Kuhmo – 12. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Romppanen opiskeli Teatterikoulussa Helsingissä vuosina 1947–1950. Samalla kurssilla olivat myös mm. Mikko Niskanen, Jussi Jurkka, Pia Hattara, Ahti Haljala, Rauni Mollberg, Veikko Sinisalo, Tiina Rinne ja Leo Jokela. Romppanen aloitti uransa Kotkan kaupunginteatterissa 1950–52, elämäntyö Suomen Kansallisteatterissa Helsingissä vuodesta 1952 aina 1960-luvun lopulle. Huonetoverinaan Kansallisessa hänellä oli mm. Ekke Hämäläinen.
Romppanen näytteli Kansallisteatterissa vuosien varrella mm. Laertesin osan Hamletissa, Richardin osan Oi nuoruudessa, Tyykon osan Karkureissa, Laurin ja Juhanin osat Seitsemässä veljeksessä, Hippolytoksen osan Phaidrassa, Tybaltin osan Romeossa ja Juliassa, Jerryn osan Zoo Storyssä sekä Teemun osan Nummisuutareissa. Suomalaisen teatteritaiteen huippuihin nousivat näistä hänen tulkintansa Kiven näytelmissä ja Shakespearen klassikoissa. Hänen mieliohjaajiansa olivat mm. Wilho Ilmari ja Ralf Långbacka.
Teatterivalokuvauksen klassikoihin kuuluu yhteinen roolikuva Eeva-Kaarina Volasen kanssa August Strindbergin Uninäytelmästä.
Romppanen oli myös tunnettu elokuvarooleistaan. Kaiken kaikkiaan Romppanen esiintyi 25 elokuvassa. Romppanen tunnetaan kenties parhaiten elokuvista Tuntematon sotilas, jossa Romppanen esitti "sotamies Sihvosta", sekä Skandaali tyttökoulussa. Martti Romppanen oli usein kuultu lausuja (mm. Arvo Turtiaisen runot) radiossa. Romppanen kuoli vain 47-vuotiaana pitkän sairauden murtamana. Romppanen on haudattu Kansallisteatterin näyttelijöiden yhteishautaan Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Näyttelijä oli kolmesti naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Ensimmäinen puoliso oli kollega, näyttelijä Aino Lehtimäki.
Legoland

Legolandit ovat leluvalmistaja Lego Groupin perustamia Lego-aiheisia huvipuistoja. Legolandeja on Tanskassa, Yhdysvalloissa, Malesiassa, Saksassa, Dubaissa, Koreassa, Italiassa, Japanissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Legolandit sisältävät kaikenlaista Legoihin liittyvää aina Lego-kaupasta legoista rakennettuihin taloihin saakka. Niissä on myös huvipuistolaitteita ja "minilandeja", joissa on esimerkiksi legoista rakennettuja autoja ja rakennuksia, jotka usein suunnitellaan vastaamaan oikeita. Siellä täällä legolandeja on legoista rakennettuja eläimiä ja ihmishahmoja. Ammattirakentajat rakentavat kaikki mallit.
Vanhin ja laajin legoland, "Legoland Billund" rakennettiin Tanskan Billundiin vuonna 1968. Se on jaettu kahdeksaan maailmaan: Duplo Landiin, Imagination Zoneen, Legoredo Towniin, Adventure landiin, Minilandiin, Pirate Landiin, Lego Cityyn ja Knights Kindomiin.
Kultalampi

Kultalampi ("On Golden Pond") on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka pohjautuu Ernest Thompsonin kirjoittamaan samannimiseen Broadway-näytelmään. Elokuvan on ohjannut Mark Rydell ja käsikirjoittanut oman näytelmänsä pohjalta Ernest Thompson.
Juoni.
Kärttyisä professori (Henry Fonda viimeisessä elokuvaroolissaan) saapuu Uuden-Englannin kesämökilleen kuten aina ennenkin vaimonsa (Katharine Hepburn) kanssa, tällä kertaa viettämään 80-vuotissyntymäpäiväänsä. Heitä saapuu tapaamaan tytär (Jane Fonda) mukanaan uusi sulhasensa ja tämän 13-vuotias poika. Tyttären ja isän välit ovat vanhastaan kireät, eikä professori suhtaudu tyttärensä uusperheeseen yhtään ystävällisemmin. Tytär lähtee miesystävänsä kanssa lomamatkalle Eurooppaan ja jättää murrosikäisen pojan vanhusten luo mökille. Alkuhankaluuksien jälkeen vanha mies ja murrosikäinen poika yllättäen ystävystyvät kalastuksen merkeissä, ja se lähentää myös professoria ja tytärtä tämän palatessa Euroopasta mentyään siellä naimisiin pojan isän kanssa.
Palkintoja.
Elokuva voitti kolme Oscar-palkintoa. Henry Fonda sai Oscarin parhaasta miespääosasta ja Katharine Hepburn jo neljännen palkintonsa parhaasta naispääosasta. Hepburn voitti myös Baftan parhaasta naispääosasta ja lisäksi elokuva toi kolme Golden Globea.
Yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nimesi "Kultalammen" vuoden 1981 kymmenen parhaan englanninkielisen elokuvan joukkoon ja palkitsi Henry Fondan parhaasta miespääosasta.
Oscarit.
Ehdokkaana:
BAFTAt.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" elokuvakriitikko Helena Ylänen luonnehti "Kultalampea" laskelmoiduksi ja teatterinomaiseksi ”gerovital-viihteeksi”, jonka elokuvallistamisen eteen ei ole tehty paljoa. Hänestä dialogikin on liian teatraalista ja järvenrannan kuvausmiljöö kulissimainen. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano piti elokuvaa kiinnostavana perhedraamana ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
American Film Institute valitsi "Kultalammen" vuonna 2006 yhdeksi sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Motelli Skronkle

Motelli Skronkle on suomalainen yhtye, joka on toiminut 1980-luvun puolesta välistä lähtien. Yhtyeen ensimmäisen kokoonpanon muusikot olivat Hannu Raatikainen, Esko Varonen ja Markku Peltola. Sekä Varonen että Peltola tunnettiin myös teatteri- ja elokuvanäyttelijöinä, tässä järjestyksessä. Vuonna 1987 yhtyeeseen liittyi Veli-Petteri Rajanti ja Jakke Kivelä vuonna 1990. Yhtye levytti 1990-luvulla kolme pitkäsoittoa Seal on Velvet -levymerkille. Yhtye herätti huomiota alun perin tavanomaista teatraalisemmalla esiintymisellä. Yhtye otti vaikutteita performanssitaiteesta ja Australian alkuperäiskansojen eli aboriginaalien kulttuurista.
Motelli Skronkle esiintyi Provinssirockissa 1990 ja 2006 sekä Karmarockissa 2003.
Esko Varonen menehtyi vuonna 2019, ja sen jälkeen Motelli Skronklen rumpaliksi palasi Jakke Kivelä. Vuonna 2020 yhtyeen kokoonpanoon kuuluivat perustajajäsen Hannu Raatikaisen, Veli-Petteri Rajannin (basso, kitara) ja Kivelän lisäksi Tuomas Luukkonen (kitara) ja Mirkku Mattinen (sello, laulu).
Vihanninjoki

Vihanninjoki on pieni joki Pyhäjoen vesistössä Vihannissa, Pohjois-Pohjanmaalla. Joki laskee Vihannin kirkonkylällä sijaitsevasta Kirkkojärvestä eteläkaakkoon Piipsanjokeen, jota kautta Piipsjärveen Oulaisten kaupungin pohjoispuolelle.
Balls

The Balls on vuonna 1988 perustettu helsinkiläinen blues-pohjainen rock-yhtye. 
Vuonna 2008 kaksikymmenvuotista uraansa juhlinut yhtye on alkuperäisessä kokoonpanossa ja julkaisi vuonna 2009 uuden 7"-singlen "Wild One". Viimeisin The Balls -julkaisu on vuonna 2005 yhtyeen keskeiset levytykset ja julkaisemattomia sisältänyt tupla-CD "Fastlane Throught the History of Balls".
Balls-yhtyeen runkokokoonpanoon kuulunut kitaristi Tipi Järvinen kuoli 3. joulukuuta 2007 sairauskohtaukseen.
"Helsingin Sanomien" Ilkka Mattila luonnehti The Ballsia alkuvaiheiltaan vanhakantaiseksi rhythm and blues -yhtyeeksi, joka vuoden 1995 albumillaan "Jungle In A Barrel" vaihtoi tuottaja Jukka Orman myötä tyyliään: ”Poissa ovat kuiva kuppilasointi ja ja rockkompit, ja tilalla on kaikuva, oudosti poksahteleva ja koliseva äänimatto, jonka seasta hahmottuu moderni mutta alkuvoimainen blues.”
Valmista kamaa

Valmista kamaa on vuonna 1996 julkaistu Dave Lindholmin kokoelmalevy, jonka alaotsikko on "Daven parhaat 1972–1996".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Dave Lindholm, ellei toisin mainittu.
Lähteet.
CD-levy LXCD 614 (Love Records/Siboney, 1996)
John Hancock

John Hancock (12. tammikuuta 1737 Braintree, Massachusetts – 8. lokakuuta 1793 Quincy, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kauppias ja poliitikko. Hän toimi toisen mannermaakongressin puhemiehenä ja allekirjoitti ensimmäisenä Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen.
Hancock valmistui Harvard Collegesta vuonna 1754 ja työskenteli sen jälkeen setänsä Thomas Hancockin kauppahuoneessa Bostonissa. Hän peri sedältään suuren omaisuuden. Hancock toimi vuodesta 1765 Bostonin kaupunginvaltuutettuna ja 1769–1774 Massachusettsin lakia säätävän kokouksen ("General Court") jäsenenä. Hänet valittiin puheenjohtajaksi bostonilaisten Bostonin verilöylyn jälkeen vuonna 1770 muodostamaan komiteaan, joka vaati brittijoukkojen välitöntä poistamista kaupungista. Vuonna 1774 Hancock valittiin Concordissa kokoontuneen Massachusettsin provinssin kongressin puhemieheksi ja hänet valittiin uudelleen samaan tehtävään myös seuraavan vuoden toisessa kongressissa.
Hancockista tuli Massachusettsin patrioottien johtaja yhdessä Samuel Adamsin kanssa. Huhtikuussa 1775 he joutuivat molemmat pakenemaan Lexingtonista Philadelphiaan, kun kenraali Thomas Gagen komentaman brittiarmeijan kerrottiin olevan tulossa pidättämään heitä. Hancock valittiin samana vuonna toiseen mannermaakongressiin ja hän toimi sen puhemiehenä toukokuusta 1775 lokakuuhun 1777. Hänen on sanottu halunneen myös siirtokuntien armeijan ylipäälliköksi, mutta tehtävään nimitettiinkin George Washington. Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen ensimmäisissä painetuissa versioissa oli pelkästään Hancockin allekirjoitus. Julistuksen kuuluisassa pergamenttikappaleessa hänen allekirjoituksensa on ensimmäisenä ja suurimpana.
Hancock toimi Massachusettsin kuvernöörinä 1780–1785 ja 1787–1793. Välissä hän oli kaksi vuotta (1785–1787) konfederaation kongressin jäsenenä. Hän toimi vuonna 1788 puheenjohtajana Massachusettsin perustuslakikonventissa, joka ratifioi Yhdysvaltain perustuslain kyseisen osavaltion osalta. Hancock kuoli toimiessaan yhdeksättä kauttaan Massachusettsin kuvernöörinä. Varakuvernöörinä toiminut Samuel Adams tuli hänen seuraajakseen.
Muuta.
”John Hancock” on Yhdysvalloissa yleinen synonyymi nimikirjoitukselle. Hancockin allekirjoitus itsenäisyysjulistuksessa on huomattavasti muita suuremmilla kirjaimilla. Tähän liittyy myös Yhdysvalloissa tunnettu, mutta paikkansapitämätön anekdootti, jonka mukaan Hancock olisi allekirjoituksen tehtyään sanonut ivallisesti: ”"Eiköhän kuningas Yrjö ainakin näe lukea tuon!"”
John Hancockin mukaan on nimetty useita Hancock-nimisiä kaupunkeja Yhdysvalloissa, kymmenen Hancockin piirikunta -nimistä piirikuntaa, useita "USS Hancock" -nimisiä Yhdysvaltain laivaston sota-aluksia sekä Chicagossa sijaitseva pilvenpiirtäjä John Hancock Center ja Bostonin korkein rakennus John Hancock Tower.
Kirkkojärvi (Vihanti)

Kirkkojärvi on pieni järvi Raahessa, Vihannin kirkonkylässä Pohjois-Pohjanmaalla. Järvi on ollut välillä kuivattuna, mutta nyttemmin se on jälleen täytetty. Kirkkojärvi laskee Vihanninjokena Piipsanjokeen ja sitä kautta Piipsjärveen Oulaisten kaupungin pohjoispuolelle.
Tony Cox

Tony Cox (s. 31. maaliskuuta 1958 Uniontown, Alabama) on yhdysvaltalainen lyhytkasvuinen näyttelijä, Cox on pituudeltaan hieman alle 107 senttimetriä. Hänet tunnetaan muun muassa scifielokuvasta "Jedin paluu" (1983) jossa hän esitti ewokkia ja kulttiklassikoksi nouseesta komediasta "Paha pukki" (2003).
Vanha &amp; uusi romanssi

Vanha &amp; uusi romanssi on Dave Lindholmin kuudes sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1979.
Kun levyn äänitykset alkoivat, Lindholmin edellisen suomenkielisen albumin Fandjangon julkaisusta oli kulunut neljä vuotta. Lindholm oli Sleepy Sleepersin kitaristi ja äänitti levyä yhtyeen keikkojen lomassa. Love Records oli mennyt juuri konkurssiin, eikä Johanna-levymerkkiä ollut vielä perustettu, joten Lindholmilla ei ollut levylle julkaisijaa ja levyä äänitettiin velaksi. Levystä tuli Johanna-levymerkin toinen albumijulkaisu. 
Lähteet.
CD-levy JHNCD 2002 (Johanna/Johanna Kustannus 1980)/Love Kustannus 1989)
Glenn Hall

Glenn Henry Hall (s. 3. lokakuuta 1931 Humboldt, Saskatchewan, Kanada) on ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija. Maalivahti Hall pelasi ammattilaisena NHL:ssä (National Hockey League) seuroinaan Detroit Red Wings, jossa hän pelasi vuosina 1952–1957, Chicago Black Hawks (1957–1967), ja St. Louis Blues (1967–1971). Lisäksi Hall pelasi AHL:ssä Indianapolis Capitolsissa vuosina 1951–1952 ja WHL:ssä Edmonton Flyersissä vuosina 1952–1955. 
Lisänimen "Mr. Goalie" saanutta Hallia pidetään yhtenä maalivahtien niin sanotun perhostyylin kehittäjistä. Lisäksi hänellä on todennäköisesti rikkomaton ennätys peräkkäin pelattujen otteluiden määrässä: Hall pelasi vuosien 1955–1962 aikana 502 ottelua putkeen ilman mitään kasvosuojusta, kunnes jäi pois selkävaivojen takia. Hän kuuluu myös Hall Of Fameen. Glenn Hall on ollut 13 kertaa mukana tähdistöottelussa.
Chorale

Chorale on suomalainen vuonna 2000 Toijalassa perustettu eurodanceyhtye.
Historia.
Yhtyeen perustivat Tero Laihanen (1981–2022) ja Markus Ahola (s. 1980). Vuonna 2001 Choraleen liittyi myös laulaja Lydia Luoma-aho ja vuonna 2006 kitaristi Santtu Saarela.
Alun perin Chorale levitti musiikkiaan MP3-palvelu Mikseri.netin kautta, mutta vuonna 2003 yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen Scandinavian A1 Musicin kanssa. Pian toisen levyn julkaisun jälkeen Lydia erosi ryhmästä. Yhtye palasi vuonna 2010 uuden laulajan, Susannahin kanssa. Chorale pyrki Euroviisuehdokkaaksi vuonna 2010 ja pääsi avoimen kilpailun finaaliin kappaleella "Share your life". Vuonna 2011 kitaristi Santtu Saarela jäi pois ja tilalle astui Vesa Urpanen. Vuonna 2013 Chorale solmi levytyssopimuksen AXR Music Oy:n kanssa ja julkaisi ensimmäisen digisinglen "Kuule mua". Yhtye julkaisee musiikkiaan tällä hetkellä independent artistina. 
Vuonna 2022 yhtyeen perustajajäsen Tero Laihanen menehtyi yllättäen sairaskohtaukseen kotonaan Toijalassa.
Yhtye on julkaissut kolme albumia ja lukuisia singlejä. Chorale on saavuttanut kahdeksan kultalevyä: albumistaan "Unimaailma" sekä singleistään "Univiidakko", "Retroperjantai", "Lomalla" , "Voit mua koskettaa", "Koeajo", "Suomidancee", "Kippaamaan" ja näiden lisäksi kaksi platinalevyä singleistä "Univiidakko" ja "Retroperjantai".
Ronald Sukenick

Ronald Sukenick (1932 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 22. heinäkuuta 2004, New York) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija.
Sukenick opiskeli Cornellin yliopistossa ja väitteli vuonna 1962 Brandeisin yliopistossa tohtoriksi englantilaisesta kirjallisuudesta. Väitöskirja, "Wallace Stevens: Musing the Obscure" julkaistiin vuonna 1967. Päätyönään Sukenick opetti kirjallisuutta ja luovaa kirjoittamista muun muassa Coloradon yliopistossa. 1974–2002. Hän vieraili luennoimassa myös Ranskassa ja Israelissa.
Ensimmäinen romaani "Up" (1968) on metafiktio, jonka päähenkilönä on Ronald Sukenick, joka kirjoittaa kirjaa ja uskoo, ettei fiktio olekaan muuta kuin mustia merkkejä paperilla. 1960-luvulla Sukenick osallistui John Barthin tavoin romaanin kuolemaa koskevaan keskusteluun teoksellaan "The Death of the Novel and Other Stories" (1969).
Sukenick perusti vuonna 1974 yhdessä Raymond Federmanin kanssa The Fiction Collective -nimisen kustannusyhtiön, joka julkaisee metafiktiota ja ei-kaupallista kirjallisuutta. Vuonna 1977 hän perusti "The American Book Review" -aikakauslehden, jossa arvostellaan sellaisia teoksia, jotka eivät muuten pääsisi lehdistössä esille. Hän avusti myös "Black Ice" -lehteä.
Asikkalan Raikas

Asikkalan Raikas on suomalainen urheiluseura. Seura perustettiin vuonna 1900 nimellä Asikkalan Urheiluliitto. Vuonna 1910 nimi muutettiin nykyiseen muotoon. 
1900-luvun alkupuolella Asikkalan juoksijat olivat hyvää kansallista tasoa. 1930-luvulla murtomaahiihto oli voimissaan. Sotien jälkeen Raikas osallistui Suomen Suurkisoihin 1946 ja urheilutoiminta oli selvästi piristymässä. 
Lahden piirin suunnistusharrastus alkoi Asikkalassa ja vuonna 1947 piirin nuorin seura Vesivehmaan Vire järjesti piirin suunnistusmestaruuskilpailut. Asikkalan Raikkaan suunnistusjaosto perustettiin vuonna 1949. Suunnistus on laji, joka toi Asikkalan Raikkaan seurana suuren yleisön tietoisuuteen. Raikas on voittanut Jukolan viestin 1955, 1959, 1967 ja 1968. Minna Kauppi on Raikkaan kasvatteja ja edusti seuraa vuoteen 2014 ja hänen johdollaan naisten joukkue voitti Suomen mestaruuden viestistä vuonna 2006 sekä Venlojen viestin vuonna 2007.
Asikkalan Raikas on aina ollut yleisseura. Edellä mainittujen lajien lisäksi alkoi lentopallotoiminta 1960-luvulla. Koripallojaosto sai alkunsa 1980-luvulla. Erittäin aktiivinen kausi seuran historiassa sattui 1980- ja 1990-luvuille. 1980-luvun alussa nuoret mieshiihtäjät saivat SM-mitaleja viesteistä ja henkilökohtaisista kisoista. 1985 Asikkalan Raikkaan yleisurheilijat olivat viidensiä Suomen ikäkausitilastoissa. Yleensä kärjessä on suuria kaupunkiseuroja eikä pieniä maaseutuseuroja.
Roudari

Roudari () on yhtyeen tai muun esiintyjän tekninen avustaja, joka muun muassa pystyttää ja purkaa esiintymispaikalla käytettävät äänentoistojärjestelmät ja muut siirrettävät laitteet ja rakenteet.
Roudarit työskentelevät etenkin musiikkialalla keikoilla, kiertueilla ja festivaalijärjestelyissä. Heitä toimii myös esimerkiksi teatteri- ja tanssialan tapahtumien järjestelytehtävissä. Roudarin työt vaihtelevat avustavista tehtävistä teknistä osaamista vaativiin erityisalojen töihin. Osa roudareista toimii ääni- tai valomiehinä. Roudari voi olla myös esimerkiksi soitinteknikko, autonkuljettaja, kuormaaja tai myyjä. Keikan aikana jotkut roudarit voivat toimia miksaajina miksauspöydän ääressä tai tehostekoneen käyttäjinä.
Roudarin työhön kuuluu paljon pitkiä työpäiviä, yötyötä ja matkustamista.
Eric Koston

Eric Koston (s. 29. huhtikuuta 1975, Bangkok, Thaimaa) on yhdysvaltalainen, alkujaan thaimaalainen ammattirullalautailija. Koston on ollut ammattilainen vuodesta 1991. Eric Koston on kehittänyt joitain temppuja, kuten Fandanglen. Koston toi myös tunnetuksi jo aiemmin keksittyä K-Grindiä, nykyisin Krookedina tai Crookedina tunnettua temppua. Hän oli pelattavana hahmona EA:n Skate 2:ssa ja Skate 3:ssa sekä Tony Hawk pelisarjan monissa peleissä.
John Gielgud

Arthur John Gielgud ['ɡiːlɡʊd] (14. huhtikuuta 1904 Kensington, Lontoo, Englanti – 21. toukokuuta 2000 Wotton Underwood, Englanti) oli arvostettu brittiläinen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.
Gielgud saavutti ensimmäisen kerran menestystä klassisissa rooleissa teatterissa. Hän näytteli ja ohjasi useita näytelmiä Royal Shakespeare Companyssa Stratford-upon-Avonissa. Etenkin Gielgudin "Hamlet"-rooli vuonna 1936 sai laajaa tunnustusta.
Ensimmäiset isot elokuvaroolinsa Gielgud teki jo 1930-luvulla brittiläisissä elokuvissa, mutta hän teki vasta viimeisinä vuosikymmeninä vaikutuksen suureen yleisöön. Hänen varhaisiin rooleisihinsa lukeutuvat brittiläinen valtiomies Benjamin Disraeli elokuvassa "The Prime Minister" (1940), roomalainen senaattori Gaius Cassius Longinus elokuvassa "Julius Caesar" (1953) ja George Plantagenet elokuvassa "Rikhard III".
Vanhemmiten Gielgud alkoi näytellä myös moderneissa näytelmissä. Hän esiintyi muun muassa Alan Bennettin ("Forty Years On"), David Storeyn ("Home"), Charles Woodin ("Veterans"), Edward Bond ("Bingo") ja Harold Pinterin ("No Man’s Land") näytelmissä. Elokuvarooleista merkittävimmät lienevät suoritukset elokuvissa "Arthur", josta hän sai parhaan miessivuosan Oscarin, Peter Greenawayn "Prosperon kirjat", jossa Gielgud esittää Milanon herttua Prosperoa lausuen myös suuren osan muiden henkilöhahmojen repliikeistä, sekä "Loisto", jossa Gielgud esittää David Helfgottin opettajaa Cecil Parkesia.
Gielgudin viimeiseksi suureksi elokuvarooliksi jäi vuoden 1998 "Elisabet", jossa hän esitti paavia. Viimeinen roolityö oli Samuel Beckettin näytelmään perustunut lyhytelokuva "Katastofi". Gielgud kuoli muutamia viikkoja tuotannon jälkeen 96-vuotiaana.
Gielgud on yksi harvoista ihmisistä, jotka ovat voittaneet sekä Emmyn, Oscarin, Grammyn että Tonyn. Lisäksi hänet palkittiin kaksi kertaa Bafta-palkinnolla ja Golden Globella. Gielgud sai myös muita huomionosoituksia. Vuonna 1953 hänet lyötiin ritariksi, ja vuonna 1996 hänet otettiin jäseneksi Ansioritarikuntaan, johon kuuluu kulloinkin vain 24 elossa olevaa henkilöä.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkaana:
Baftat.
Ehdokkaana:
Emmyt.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Jürgen Röber

Jürgen Röber (s. 25. joulukuuta 1953) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. 
Ura pelaajana.
Saksan demokraattisen tasavallan alueella syntynyt Röber muutti perheensä mukana Saksan liittotasavaltaan 1956, Bertlichin kaupunkiin.
Röberin jalkapalloilijan ura alkoi bertlichiläisessä SuS Bertlichin juniorijoukkueessa 1963. Urallaan, joka päättyi vasta 1991, Röber pelasi 303 ottelua Saksan Bundesliigassa tehden niissä 75 maalia. Röberin pelaajauran kirkkain kruunu oli Saksan mestaruus 1981 FC Bayern Münchenissä.
Ura valmentajana.
Röber aloitti valmennusuransa pelaaja-apuvalmentajana Rot-Weiss Essenissä. 1991 hänestä tuli seuran päätoiminen päävalmentaja ja tässä tehtävässä Röber toimi joulukuuhun 1993 saakka. VfB Stuttgart palkkasi Röberin päävalmentajaksi samaisena joulukuuna. Stuttgartissa Röber valmensi kevääseen 1995 saakka.
Röber palasi valmentajaksi tammikuussa 1996, seurana oli Hertha Berliini. Röber valmensi berliiniläisseuraa aina helmikuuhun 2002 saakka. Röber nosti Herthan 1. Bundesliigaan 1997 ja 1999 seura oli liigassa kolmas.
Herthasta lähtönsä jälkeen Röber oli vuoden verran valmentamatta, kunnes maaliskuussa 2003 astui VfL Wolfsburgin ruoriin. Vuoden kuluttua Röberin oli aika lähteä.
Jälleen kului runsas vuosi, kunnes Röber palkattiin lokakuussa 2005 FK Partizanin päävalmentajaksi. Serbiseurassa Röberin tie päättyi keväällä 2006.
Joulukuun 19. päivänä 2006 Saksan 1. Bundesliigassa pelaava Borussia Dortmund nimesi Röberin päävalmentajakseen kauden 2006/07 loppuun ulottuvalla sopimuksella.
Maaliskuun 12. päivänä 2007 Röber ilmoitti eroavansa päävalmentajan tehtävistä, syynä pidetään erimielisyyksiä Röberin ja seurajohdon välillä.
Röber palasi valmennustehtäviin elokuussa 2008, kun Venäjän liigan häntäpäähän juuttunut FK Saturn Ramenskoje palkkasi hänet päävalmentajakseen. Kausi 2009 alkoi kuitenkin vaisusti ja toukokuussa Röber sai potkut tehtävistään. 
22. kesäkuuta 2009 Röber siirtyi Turkin Superliigassa pelaavan Ankarasporin päävalmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut jo joulukuun lopussa 2009. 
Heinäkuussa 2017 Röber aloitti Belgian pääsarjaseura Excel Mouscronin urheilutoimenjohtajana.
Thomas Logan

Thomas Logan on Bill Jemasin, Joe Quesadan ja Paul Jenkinsin luoma kuvitteellinen hahmo Marvelin sarjakuvissa. Hän esiintyi Origin-sarjassa, joka kertoi Wolverinen nuoruudesta, ja jota julkaistiin marraskuusta 2001 heinäkuuhun 2002.
Historia.
Thomas Logan asui Albertassa, Kanadassa 1800-luvun lopulla. Hän oli töissä Howlettin tilalla ja hänellä oli poika, Dog Logan. On myös useita viitteitä siitä, että hän olisi ollut James Howlettin, eli Wolverinen, isä. Tähän viittaavat muun muassa täsmälleen samanlainen ulkonäkö ja käytös. Lisäksi James alkaa myöhemmin käyttämään Logan nimeä.
Thomas oli alkoholisti ja huono isä, joka hakkasi omaa poikaansa ja sai tämänkin juomaan alkoholijuomia. Hänellä oli myös luonteeltaan kiivas. Hänet loppujen lopuksi karkotettiin Howlettin tilalta hänen poikansa tapettua Jamesin koiran ja ahdisteltua tilalla työskennellyttä Rosea.
Thomas raivostui ja palasi myöhemmin aseistettuna poikansa kanssa ja tappoi entisen työnantajansa, John Howlettin. Samalla James astui huoneeseen nähden isänsä kuolevan. Hän juoksi isänsä ruumiin luokse itkien ja Thomas käski Dogin ampua James kuoliaaksi James ehti kuitenkin raapaista tätä juuri kasvaneilla luukynsillään naamaan, minkä jälkeen hän iski Thomasia tappavasti rintaan.
Vanakeltto

Vanakeltto ("Crepis praemorsa") on Euraasian lehtimetsävyöhykkeellä yleinen vanakasvi. Suomessa laji on hyvin harvinainen. Vanakeltto on Suomessa rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotisen vanakelton varsi on lyhyt- ja pehmeäkarvainen ja voi kasvaa 30–40 senttimetriä pitkäksi. Lehdet ovat yhtenä tyviruusukkeena. Ne ovat lyhytruotisia, pitkulaisia ja vastapuikeita. Lehtien laidat ovat ehyitä tai harvaan ja matalasti nirhalaitaisia. Keltaiset mykerökukat ovat terttumaisesti varren päässä. Mykeröitä on lukuisia ja ne ovat 1,5–2 cm leveitä. Kehtosuomut ovat jokseenkin kaljuja. Vanakeltto kukkii kesä-heinäkuussa. Vanakeltto leviää paitsi siemenistä, myös pitkien, helposti katkeilevien rönsyjen avulla.
Levinneisyys.
Vanakeltto on tyypillinen kasvi mantereisen ilmaston lehtimetsävyöhykkeellä. Levinneisyysalue ulottuu Keski-Euroopasta itään päin aina Uralin takaiseen Siperiaan saakka. Euroopassa lajia tavataan yleisenä Keski-Ruotsiin ja Viroon asti. Suomessa vanakeltto on erittäin harvinainen ja kasvaa levinneisyysalueensa pohjoisrajoilla. Lajia on tavattu kaikkiaan noin kolmeltakymmeneltä kasvupaikalta. Nykyään sitä kasvaa vain Ahvenanmaan Hammarlandissa ja Hämeenlinnassa.
Elinympäristö.
Vanakeltto viihtyy kalkkipitoisilla kuivahkoilla mailla valoisissa paikoissa. Tällaisia ovat harvat metsät, tienpientareet ja niityt. Suomessa lajin kasvupaikkoja uhkaa rakentaminen sekä umpeenkasvu metsälaidunnuksen loputtua. Myös metsäpalojen estäminen lienee ollut haitallista lajille.
Fast Tracker

Fast Tracker ja erityisesti sen kehitysversio "Fast Tracker 2" on MS-DOS-pohjainen trackerohjelmisto ja yksi laajimmin käytetyistä tracker-ohjelmista. Ohjelman loivat ruotsalaiset Fredrik ”Mr. H” Huss ja Magnus ”Vogue” Högdahl, kaksi Triton-demoskeneryhmän jäsentä. Tritonista muodostui myöhemmin ruotsalainen pelikehittäjä Starbreeze Studios. He loivat trackerin alun perin ryhmänsä omaan käyttöön vuonna 1992.
Ominaisuuksia.
Fast Trackerin käyttöliittymä perustuu vahvasti Amigan varsin suosittuun ProTracker-ohjelmistoon. Fast Tracker oli aikanaan ensimmäinen tracker-ohjelma, joka tuki 44 kHz/16-bit-tason ääninäytteitä. Lisäksi se tukee 64 erillistä kanavaa ja sataa yhtäaikaista samplea ja instrumenttia. Yhtenä suurena uudistuksena verrattaessa Protrackeriin tai Scream Trackeriin, Fast Tracker sisälsi ominaisuuden luoda instrumentteja, jotka voivat sisältää yhtä aikaa useampia sampleja ja niihin voi sovittaa volyymivaippoja sekä stereopanorointia tai muuttaa äänen korkeutta. Lisäksi instrumenteille voitiin määrittää äänenvoimakkuuteen ja stereokuvaan vaikuttavia vaippakäyriä. Jokaiselle ääninäytteelle voitiin editorissa erikseen määrittää yleinen äänenvoimakkuus, stereosijainti ja vibrato. Ohjelma sisältää uuden ping-pong-looppauksen (tunnetaan myös nimellä bidi), jolla ääninäytteelle määritettiin alku ja loppukohta, joiden väliä ääni toistaa edestakaisin.
Fast Trackerin efektinotaatio on suhteellisen yhteensopiva verrattuna Protrackerin vastaavaan, mutta se sisältää kuitenkin monia uusia efektejä, kuten Key off (Kxx) ja Set envelope positionin (Lxx).
Jatkokehitys.
Fast Trackerin kehitystyö on lopetettu virallisesti ja ohjelman uusimmaksi versioksi jäi 2.08, joskin betaversio 2.09 vuoti julkisuuteen vuonna 1999. Vuonna 2000 espanjalainen demoskeneryhmä "Chanka" julkaisi ohjelman, jota kutsuttiin alun perin nimellä Fast Tracker 3, josta jatkokehittelyn myötä syntyi huomattavan paljon alkuperäistä Fast Trackeria muistuttava Skale Tracker.
Fast Tracker on ohjelmoitu pääasiassa Pascalilla.
Ommadawn

Ommadawn on Mike Oldfieldin vuonna 1975 julkaistu albumi. Sen on julkaissut Virgin Records.
Levyllä on Oldfieldin aiempiin levyihin verrattuna entistä vahvemmin esillä vaikutteita kelttiläisestä kansanmusiikista.
Oldfield levytti koko A-puolen kahteen kertaan, koska hän ei ollut tyytyväinen ensimmäiseen tuotokseen. B-puolen alussa on nauhoitettu 60 kitaraa päällekkäin.
Levyllä on kolmantena raitana kappale "On Horseback" (vinyylillä B-puolen toinen raita), jota ei kuitenkaan ole mainittu kannessa. Toisen raidan kesto sisältää kuitenkin tämän kappaleen, jota ilman B-puoli olisi 14 minuuttia.
Vuonna 1996 albumin julkaisi halpana painoksena Disky Communications. Sen jälkeen Virgin on julkaissut levyn uudestaan remasteroituna.
Hämeenkyrön kirkko

Hämeenkyrön kirkko on Hämeenkyrön seurakunnan pääkirkko Pappilassa. Lisäksi seurakunnalla on toinen, pienempi kirkko Jumesniemessä sekä siunauskappeli Mäntyrinteen hautausmaalla Turkkilassa. Pääkirkko on puurakenteinen kapeilla poikkisakaroilla varustettu tornillinen pitkäkirkko, jonka suunnittelusta vastasi Tukholman yli-intendentinvirasto 1780-luvun alussa. Kirkon rakentamisesta vastasi Abraham Tennberg ja se valmistui viimeistään vuonna 1782. Alkuperäisessä asussaan se edusti yli-intendentinviraston suosimaa uusklassista arkkitehtuuria. Kuitenkin myöhemmät korjaukset, etenkin 1880 tehdyt sakaristojatke sekä tornin muutos, ovat suuresti muuttaneet sen ulkonäköä. Kirkon sisäkatteena ovat puuholvit.
Kirkossa on sähkölämmitys ja istumapaikat noin 900 ihmiselle. Kirkon nykyiset urut ovat Kangasalan urkutehtaan 1942 rakentamat 38+3 äänikertaiset, kolmisormioiset sähköpneumaattiset urut. Kirkon alttaritaulun on maalannut vuonna 1849 J. Z. Blackstadius ja se on nimeltään "Jeesus Getsemanessa".
Kirkon alueella sijaitsee toukokuussa 2015 käyttöönotettu muistolehto.
Islands

Islands on Mike Oldfieldin vuonna 1987 julkaistu albumi. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt Mike Oldfield.
Patagonianmerileijona

Patagonianmerileijona eli eteläamerikanisohylje eli harjasmerileijona ("Otaria flavescens") on suuri eteläamerikkalainen korvahyljelaji.
Koko ja ulkonäkö.
Patagonianmerileijonakoiraat voivat olla 2,6 metrin pituisia ja 500 kilon painoisia, naaraat ovat 1,8–2 metrin pituisia ja yli 150 kilon painoisia. Lajin tunnistaa pienistä korvista ja vanhojen urosten suuresta kaulaharjasta. Turkki on lyhyttä ja harvaa, lyhintä se on rinnasta. Uroksilla niskasta keskiselkään ulottuu leveä ja paksu harja. Naaraan rinta ja vatsa ovat usein kellanharmaat ja ne ovat uroksia hieman tummempia. Urosten raajat ovat isommat kuin naarailla, joten ne ovat maalla paljon naaraita nopeampia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Patagonianmerileijonia elää Perun, Chilen, Argentiinan, Uruguayn ja Etelä-Brasilian rannikoilla. Runsaiten niitä on Patagoniassa ja Falklandinsaarilla. Merileijonat suosivat viileitä vesiä ja lisääntyvät rauhallisilla rannoilla.
Elintavat.
Patagonianmerileijonien elintavat ovat hyvin samantapaiset kuin muillakin merileijonilla. Ne liikkuvat laajalla alueella ravinnonhaussa ja vaeltavat joka vuosi lisääntymisrannoille. Patagonianmerileijonat viipyvät kuukausia valitsemallaan lisääntymispaikalla, missä naaraat synnyttävät yhden, harvoin kaksi poikasta 330 päivän kantoajan jälkeen. Koiraat valtaavat haaremin, jossa on keskimäärin yhdeksän naarasta poikasineen. Urokset käyvät usein verisiäkin kamppailuja naaraista. Sukukypsiä patagonianmerileijonat ovat viisivuotiaina. Patagonianmerileijona syö pääasiassa kalaa, mutta etenkin urokset saalistavat usein pingviinejä. Niillä itsellään on miekkavalasta ja kuutteja usein syöviä merileopardeja lukuun ottamatta vähän luonnollisia vihollisia. Kuutteja menehtyy myös tiheässä yhdyskunnassa, kun niitä jää suurten urosten alle. Patagonianmerileijonakanta on useita satojatuhansia yksilöitä eikä se ole uhanalainen. Osasyy lajin menestymiseen on sen melko arvoton turkki ja ohut rasvakerros, joiden takia niiden pyynti ei ole ollut yhtä kannattavaa kuin muiden korvahylkeiden.
Schmier

Marcel "Schmier" Schirmer (s. 22. joulukuuta 1966) on saksalaisten Headhunter ja Destruction -yhtyeiden laulaja ja basisti.
Yleistä.
Marcel on 192 cm pitkä ja painaa 88 kg. Hänen lempiyhtyeitään ovat Judas Priest, Motörhead, Dead Kennedys, Exodus, System of a Down ja Kreator.
Lempielokuva on Matrix.
Muuta.
Marcel on ollut Destruction-yhtyeen jäsen vuosina 1983–1989 ja uudelleen vuodesta 1999.