tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
DVD-R

DVD-R on tallentava DVD-formaatti. Yleensä DVD-R-levyn kapasiteetti on 4,38 GiB eli 4 700 000 000 tavua. Alun perin kapasiteettina tosin oli 3,68 GiB eli 3 950 000 000 tavua. Joka tapauksessa kapasiteetti on huomattavasti suurempi kuin sen edeltäjän, CD-R:n, kapasiteetti (650...700 megatavua). Pioneer kehitti myös kaksikerroslevyn, DVD-R DL:n, joka tuli markkinoille vuoden 2005 aikana.
DVD-R-levy on kertakirjoitettava eli levyllä jo olevaa dataa ei voida enää muuttaa. On olemassa uudelleenkirjoitettavia DVD-levyjä, DVD-RW-levyjä, jossa tietty kohta kestää vähintään tuhat kirjoituskertaa. Näistäkin on yritetty luoda kaksikerroslevyjä, DVD-RW DL.
DVD-R:n kilpailijoita ovat mm. DVD+R(W) ja DVD-RAM.
Anna Bertills

Anna Katarina Mikaela Bertills (s. 4. lokakuuta 1979 Vöyri) on suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa on Suomen ruotsalainen kansanpuolue (RKP).
Bertills oli kesäkuusta 2008 kesäkuuhun 2010 yksi puolueensa kolmesta varapuheenjohtajasta. Hän ei ollut ehdolla kolmannelle varapuheenjohtajakaudelle puoluekokouksessa 2010. Hän on toiminut myös RKP:n Vöyri-Maksamaan paikallisosaston puheenjohtajana vuosina 2007–2009 ja puolueensa nuorisojärjestön Svensk Ungdomin puheenjohtajana toukokuusta 2005 toukokuuhun 2007. Bertills on ollut RKP:n ehdokkaana neljissä vaaleissa. Kunnallisvaaleissa 2012 hänet valittiin Vaasan kaupunginvaltuuston jäseneksi. Kunnallisvaaleissa 2004 hän jäi Turussa kolmannelle varasijalle. Hän oli ehdolla myös eduskuntavaaleissa 2007, joissa sai 1 393 ääntä Vaasan vaalipiirissä, ja europarlamenttivaaleissa 2009, joissa sai 6 000 ääntä, kuudenneksi eniten puolueensa ehdokkaista. Suurin osa hänen eurovaaleissa saamistaan äänistä, 4 447, tuli Vaasan vaalipiirin alueelta. 
Bertills on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri, joksi valmistui Åbo Akademista vuonna 2002, pääaineenaan kansainvälinen politiikka. Ylioppilaaksi hän kirjoitti vuonna 1998 Vöyrin yhteislukiosta (). Tammikuusta 2004 lokakuuhun 2005 Bertills työskenteli Jan-Erik Enestamin, joka oli tuolloin ympäristöministeri, eduskunta-avustajana ja marraskuusta 2008 kesäkuuhun 2009 hän oli kulttuuri- ja urheiluministeri Stefan Wallinin erityisavustaja. Maaliskuussa 2007 hän aloitti liikuntajärjestö Finlands Svenska Idrottin koulutus- ja tiedotusyksikön päällikkönä, josta tehtävästä jäi virkavapaalle marraskuussa 2008. 2010 - 2018 Bertills toimi Folkhälsan Utbildning Ab:n toimitusjohtajana. Elokuussa 2018 Bertills perusti yhdessä Linn Jungin kanssa viestintätoimisto Bertills &amp; Jung 
Bertills on naimisissa ekonomi Andreas Backin kanssa. Heillä on 4 lasta
DVD+R

DVD+R on kertakirjoitettava DVD-formaatti. Levylle mahtuu dataa 4,38 GiB, tarkasti ottaen 4 700 372 992 tavua. Formaatti kehiteltiin DVD+RW Alliancea varten.
Formaatista on myös uudelleenkirjoitettava versio, DVD+RW.
"Plus"-medioille on ominaista se, että book-typeä voi muuttaa, jotta DVD-yhteensopivuus paranisi. Esimerkiksi DVD+R-mediasta voi tehdä näennäisesti DVD-ROM-levyn. Näin on mahdollista saada jotkin vanhat DVD-asemat lukemaan DVD+R-levyjä.
Sekä "viiva"- että "plus"-formaatit vaikuttaisivat molemmat olevan yhtä suosittuja. DVD+R -formaatti on teknisesti jonkun verran DVD-R -formaattia edellä, esimerkiksi virheenkorjauksensa osalta. On hieman epäselvää, onko formaateilla yhteensopivuuseroja vanhimpien soitinten kanssa. DVD-R oli käytössä ennen DVD+R -formaattia, mutta vastaavasti book-typen säätö saattaa saada DVD+R -levyn toimimaan soittimessa, jossa DVD-R -levy ei toiminut. Kaikki nykyiset kirjoittavat DVD-asemat osaavat kirjoittaa molemmantyyppisille levyille.
Ralph Hopiavuori

Ralph Hopiavuori (s. , Ontario) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi WHA-liigassa kolmen kauden aikana yhteensä 70 runkosarja- ja 12 pudotuspeliä.
Ura.
Hopiavuori pelasi juniorina OHA-liigan Kitchener Rangersissa vuosina 1968–1971. Kesken kauden 1970–1971 hän siirtyi OHA:n Toronto Marlborosiin. Detroit Red Wings varasi hänet kesällä 1971 NHL:n varaustilaisuudessa vuorolla 30. Seuraavana syksynä Hopiavuori siirtyi IHL:n Port Huron Wingsiin. Hän oli osan kaudesta sivussa murrettuaan ranteensa. Hän osallistui syksyllä 1972 Detroitin harjoitusleirille ja pelasi kaksi harjoituspeliäkin, mutta lopulta hän ei saanut sopimusta joukkueeseen. 
Hopiavuoren ura jatkui kaudella 1972–1973 NHL:n kanssa kilpailleen WHA:n Cleveland Crusadersissa, mutta hän joutui olemaan osan kaudesta sivussa murtuneen poskiluun takia. Hän pelasi kaudella vain 29 runkosarjaottelua. Seuraavalla kaudella (1973–1974) hän pelasi 13 peliä Clevelandissa, mutta suurin osa kaudesta kului AHL:n Jacksonville Baronsissa. Kaudella 1974–1975 Hopiavuori pelasi 28 ottelua WHA:n Indianapolis Racersissa sekä 17 ottelua alemmissa sarjoissa. Viimeisen ammattilaiskautensa (1975–1976) Hopiavuori pelasi NAHL:n Mohawk Valley Cometsissa, minkä jälkeen hän jatkoi jääkiekkoilua amatöörinä kolmen kauden ajan Cambridge Hornetsissa.
Jeanne Shaheen

Cynthia Jeanne Shaheen (o.s. Bowers, s. 28. tammikuuta 1947 St. Charles, Missouri) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. 
Shaheen on toiminut tammikuusta 2009 alkaen jäsenenä Yhdysvaltain senaatissa, jossa hän edustaa New Hampshiren osavaltiota. Hän voitti marraskuun 2008 vaaleissa istuvan senaattorin, republikaani John E. Sununun prosentein 52–45. Hän kohtasi Sununun myös vuoden 2002 vaaleissa, joissa Sununu voitti hänet prosentein 51–47 ja tuli valituksi senaattiin. Shaheen on senaatin energia- ja luonnonvaravaliokunnan ja ulkoasiainvaliokunnan jäsen.
Aiemmalla poliittisella urallaan Shaheen on toiminut New Hampshiren senaatin jäsenenä, 21. vaalipiirin edustajana, vuosina 1991–1996 ja osavaltion kuvernöörinä 1997–2003, kolme kaksivuotiskautta. Hän voitti vuoden 1996 kuvernöörinvaaleissa Ovide Lamontagnen, New Hampshiren opetuslautakunnan silloisen puheenjohtajan, prosentein 57–40 ja hänestä tuli näin ensimmäinen New Hampshiren kuvernööriksi valittu nainen. Vuonna 1998 Shaheen uudelleenvalittiin selvin prosentein, 66–31, ja vuonna 2000, jolloin hän sai vastaansa Gordon Humphreyn, Yhdysvaltain senaatin entisen jäsenen, hän voitti prosentein 49–44. 
Vuonna 1969 Shaheen suoritti englannin kielen bachelor-tutkinnon Shippensburg State Collegessa ja vuonna 1973 politiikan tutkimuksen master-tutkinnon University of Mississippissä. Ennen poliittista uraansa hän on työskennellyt muun muassa opettajana. Heinäkuussa 2005 Shaheen aloitti Harvardin yliopiston John F. Kennedy School of Governmentin yhteydessä toimivan Harvard Institute of Politicsin johtajana. Hän erosi tehtävästä syyskuussa 2007, jolloin hän ilmoitti pyrkivänsä Yhdysvaltain senaattiin vaaleissa 2008.
Shaheen on paitsi New Hampshiren ensimmäinen naiskuvernööri, myös ensimmäinen nainen, joka on valittu sekä kuvernööriksi että Yhdysvaltain senaatin jäseneksi sekä ensimmäinen naispuolinen Yhdysvaltain senaatin jäsen New Hampshiren osavaltiosta. Hän on naimisissa Bill Shaheenin kanssa, jonka kanssa hänellä on kolme aikuista tytärtä.
Ian Wood

Ian Wood (s. , Britannia) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi vuosina 1986–2000 pitkän uran Saksassa.
Nuoruus.
Ian Wood syntyi Englannissa, mutta varttui Kanadassa. Aluksi hänen perheensä asui Toronton alueella, jossa Wood pelasi jääkiekkoa. Kaudella 1973–1974, kun Wood oli 9-vuotias, hän pelasi 44 ottelua, joista 28 oli nollapelejä. Kun Wood oli 13-vuotias, perhe muutti North Vancouveriin, mantereen toiselle puolelle Brittiläiseen Kolumbiaan. Wood pelasi juniorikiekkoa BCJHL:n Penticton Knightsissa. Edmonton Oilers varasi hänet kesällä 1982 vuorolla 188. Woodin junioriura jatkui WHL:n Portland Winter Hawksissa, jossa hän pelasi kausilla 1981–1984. Vuonna 1983 Portland voitti Memorial Cupin.
Ammattilaisura.
Wood teki vuonna 1984 ammattilaissopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Hän osallistui joukkueen harjoitusleirille syyskuussa 1984, mutta ei mahtunut joukkueen kokoonpanoon. Lopulta Wood ei pelannut yhtäkään peliä NHL:ssä Edmontonissa ja kaudella 1984–85 hän pelasi farmijoukkue Nova Scotia Oilersissa ja Kanadan maajoukkueessa. Keväällä 1985 Wood oli mukana maajoukkueessa myös maailmanmestaruuskilpailuissa, mutta ei pelannut peliäkään. Kanada voitti kilpailuissa hopeaa ja Woodkin sai mitalin.
Wood lähti kaudella 1985–1986 Länsi-Saksaan, mutta ei pelannut kaudella ainuttakaan peliä. Wood pelasi Saksassa Krefelder EV:ssä (kaudet 1986–1989), ESV Kaufbeurenissa (1989–1990), Duisburg SC:ssä (1990–1992), Augsburger EV:ssä (1991–1994), Ratingen Lionsissa (1994–1997) ja Iserlohn EC:ssä (1996–2000). Hänet valittiin Saksan kakkos-divisioonan parhaaksi pelaajaksi vuosina 1988 ja 1989 ja Saksan ensimmäiseen tähdistökentälliseen vuonna 1994. Saksan lisäksi Wood pelasi kaudella 1989–1990 espanjalaisessa CG Puigcerdàssa Euroopan cupia, mutta myöhemmin hänen edustuskelpoisuutensa seurassa hylättiin, ja Puigcerdàn pelaamat pelit tuomittiin luovutustappioiksi. Kauden 1999–2000 jälkeen Wood lopetti jääkiekkouransa monien loukkaantumisten takia ja perusti Louisiana-nimisen baarin ja ravintolan Iserlohniin. Hänellä on myös Saksan kansalaisuus.
Poretskojen piiri

Poretskojen piiri (, tšuvassiksi Пăрачкав районӗ, "Păratškav raionĕ") on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 1 117 neliökilometriä ja asukkaita on 15 700 henkeä (vuonna 2008).
Piiri sijaitsee Tšuvassian lounaisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Šumerljan ja idässä Ibresin piireihin, etelässä Alatyrin piiriin ja Mordvan tasavaltaan sekä lännessä Nižni Novgorodin alueeseen. Hallinnollinen keskus on Poretskojen kylä. Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa.
Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Suurin joki on Sura, joka virtaa piirin halki pohjoiseen. Sen itäpuolella on etupäässä metsää ja länsipuolella aroa. Suran sivujokia ovat Menja ja Kirja.
Poretskojesta on maantieyhteys Šumerljaan ja Alatyriin. Piirikeskuksesta on 150 kilometriä matkaa Tšeboksaryyn.
Väestöstä 74 % on venäläisiä ja 21 % mordvalaisia.
Tärkein elinkeino on maatalous, joka on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan ja humalan viljelyyn. Elintarviketeollisuutta edustavat meijeri ja perunajauhotehdas. Seudulla on myös puunjalostusta, turvetuotantoa, rakennustarvikkeiden valmistusta ym.
Poretskojessa toimii kotiseutumuseo ja mordvalainen kulttuurikeskus. Piirilehtenä ilmestyy venäjänkielinen "Poretskije vesti".
Heikki Pälve

Heikki Pälve (s. 1954 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen lääkäri ja ammattiyhdistysjohtaja.
Pälve on toiminut toukokuusta 2005 alkaen Suomen Lääkäriliiton toiminnanjohtajana. Hän seurasi tehtävässä eläkkeelle siirtynyttä Markku Äärimaata, joka oli ollut toiminnanjohtajana vuodesta 1982. Aikaisemmin Pälve on toiminut Lääkäriliiton puheenjohtajana, vuosina 2001–2003, ja liiton valtuuskunnan jäsenenä, vuosina 1986–1991 ja 1995–2000. 
Pälve on koulutukseltaan lääketieteen ja kirurgian tohtori, joksi hän väitteli Turun yliopistossa vuonna 1991. Lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui vuonna 1980 ja anestesiologian erikoislääkäriksi vuonna 1987. Ylioppilaaksi hän kirjoitti vuonna 1974 Jyväskylän maalaiskunnan (vuoden 2009 kuntaliitoksen jälkeen Jyväskylä) Vaajakosken lukiossa. Ennen siirtymistään Lääkäriliiton toiminnanjohtajaksi Pälve on työskennellyt muun muassa anestesiologian erikoislääkärinä Turun yliopistollisessa keskussairaalassa ja anestesiologian, tehohoidon ja ensihoidon opettajana Turun yliopistossa.
Pälve on myös kunnallispoliitikko, puolueenaan kokoomus. Hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen 2005-2012. Kunnallisvaaleissa 2004 hän sai 1027 ääntä (neljänneksi eniten Turun kokoomusehdokkaista) ja kunnallisvaaleissa 2008 609 ääntä (kuudenneksi eniten kaupunkinsa kokoomusehdokkaista).
Pälve on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, molemmat poikia.
Iisvesi (Suonenjoki)

Iisvesi on Suonenjoen kaupunginosa. Iisvedellä sijaitsee alakoulu luokille 1–6.
Historiaa.
Iisvesi oli taajaväkinen yhdyskunta vuosina 1923–1955. Se oli 1920- ja 1930-luvuilla Suomen sisämaan suurin puutavaran lähetysasema ja sisävesien suurin puutavaran lastauspaikka. Siellä oli myös useita sahalaitoksia, joiden työntekijät rakensivat Iisvedelle Kolikkoinmäen nimellä tunnetun puutaloalueen.
Iisvedeltä oli kotoisin iskelmälaulaja Erkki Junkkarinen. Hänen kanssaan teki yhteistyötä säveltäjä Lauri Jauhiainen, joka syntyi Pielavedellä, mutta eli lapsuutensa Iisveden Kolikkoinmäen yhdyskunnassa lähellä Erkki Junkkarista. Hän teki Erkki Junkkarisesta kirjan "Ruusuja hopeamaljassa".
Liikenne.
Iisvedelle johtaa Savon radalta myös haararata, Iisveden rata. Liikennöinti radalla on nykyisin lopettu sen huonon kunnon vuoksi, mutta ennen vuotta 1936 sitä käytettiin myös matkustajaliikenteeseen. Ainoastaan 3.8 km osuus Suonenjoki-Yläkoski on käytössä raakapuun kuljetuksiin. Maantie 545 kulkee Suonenjoelta Iisvedelle.
Luettelo Yhdysvaltain ja Kanadan pääsarjoissa jääkiekkoilleista ruotsalaisista

Luettelo Yhdysvaltain ja Kanadan pääsarjoissa jääkiekkoilleista ruotsalaisista sisältää tiedot Kanadan ja Yhdysvaltojen jääkiekon pääsarjoissa eli NHL:ssa, WHA:ssa, WCHL:ssa, PCHA:ssa ja NHA:ssa pelanneista ruotsalaisista. Luettelossa on laskettu yhteen kaikki pääsarjatilastot. Koska ruotsalaiset jääkiekkoilijat siirtyivät Pohjois-Amerikkaan ammattilaisiksi vasta 1960-luvulta alkaen on listassa vain NHL:ssa ja WHA:ssa pelanneita.
Lista on päivitetty runkosarjan 2014-2015 jälkeen.
Muuta.
Ruotsalaisista NHL-pelaajista muutama on syntynyt ulkomailla, mutta he muuttivat jo lapsina Ruotsiin:
Ruotsissa on syntynyt muutama NHL-pelaaja, jotka kuitenkin jättivät Ruotsin taakseen jo nuorina ja saivat kiekko-oppinsa muualla:
Steve Andrascik

Steve George Andrascik (6. marraskuuta 1948 Sherridon, Manitoba – 11. toukokuuta 2024 Delmar, Maryland) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL:ssä ainoastaan yhden pudotuspelin keväällä 1972, mutta WHA:ssa 97 peliä vuosina 1974–1976.
Uran alku.
Andrascik pelasi juniorijääkiekkoa WCJHL:n Flin Flon Bombersissa. Kaudella 1967–1968 hän teki 30 maalia, ja seuraavana kesänä Detroit Red Wings Andrascik pelasi vielä yhden kauden juniorijääkiekkoa, jonka jälkeen syksyllä 1969 hän siirtyi Detroitin farmijoukkue Fort Worth Wingsiin. Detroit vaihtoi Andrascikin New York Rangersin Don Luceen marraskuussa 1970 ja Andrascikin ura jatkui Rangersin farmijoukkueissa. Keväällä 1971 hän voitti CHL:n mestaruuden Omaha Knightsissa. Lopulta huhtikuussa 1972 hänet kutsuttiin pelaamaan Rangersiin, mutta visiitti NHL:ssä jäi yhden pudotuspelin pituiseksi. Seuraavalla kaudella Andrascikin ura jatkui jälleen farmijoukkueessa, mutta kauden päätteeksi, toukokuussa 1973, Rangers kauppasi hänet Pittsburgh Penguinsiin. Kausi 1973–1974 meni kuitenkin kokonaisuudessaan Pittsburghin farmijoukkue Hershey Bearsissa, joka voitti kauden päätteeksi AHL:n mestaruuden Calder Cupin. Kun oli selvää, että Andrascik ei saisi Pittsburghissa uutta mahdollisuutta NHL:ssä, siirtyi hän NHL:n kanssa kilpailleeseen WHA-liigaan.
WHA-ura.
Edmonton Oilers sai Andrascikin WHA-oikeudet helmikuussa 1972, kun liiga perustettiin. Heinäkuussa 1974 Edmonton myi oikeudet Cincinnati Stingersille, joka lainasi Andrascikin samassa kuussa edelleen Indianapolis Racersille. Indianapolisissa Andrascik ehti pelata kuitenkin vain 20 ottelua, kunnes hänet myytiin marraskuussa 1974 Michigan Stagsiin. Stags lopetti toimintansa kesken kauden tammikuussa 1975, jonka jälkeen liiga otti joukkueen haltuunsa ja siirsi sen pelaamaan Baltimoreen loppu kaudeksi. Kaudeksi 1975–1976 Andrascik palasi Cincinnatiin, jossa hän pelasi kuitenkin vain 20 ottelua, loppukauden mennessä jälleen farmissa. Kun kaksi seuraavaakin kautta meni kokonaisuudessaan alasarjoissa, päätti Andrascik lopettaa uransa keväällä 1978.
Greg Tebbutt

Greg Tebbutt (11. toukokuuta 1957 – 17. joulukuuta 2021) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi WHA:n Birmingham Bullsissa sekä NHL:n Quebec Nordiquesissä ja Pittsburgh Penguinsissa kolmella kaudella yhteensä 64 ottelua tappelijana. Roolistaan huolimatta Tebbutt teki puolustajalle paljon tehopisteitä alemmissa sarjoissa tehden vähintään 20 maalia viidellä kaudella.
Ura.
Juniorina Tebbutt pelasi jääkiekkoa WCJHL:n Victoria Cougarsissa. Joulukuussa 1976 hän siirtyi pelaajavaihdossa saman liigan Regina Patsiin. NHL:n Minnesota North Stars (vuorolla 130) ja WHA:n Birmingham Bulls . Varauksista huolimatta Tebbutt jatkoi juniorijääkiekkoilua vielä yhden kauden pelaten yli-ikäisenä Flin Flon Bombersissa.
Toukokuussa 1978 Tebbutt teki ammattilaissopimuksen Birmingham Bullsin kanssa. Puolet ensimmäisestä ammattilaiskaudestaan 1978–1979 Tebbutt pelasi farmijoukkueessa ja puolet Birminghamissa. Kesällä 1979 WHA ja NHL yhdistyivät, jolloin Tebbuttin pelaajaoikeudet palautuivat NHL:n Minnesota North Starsille. Minnesotalla ei kuitenkaan ollut käyttöä hänelle ja laittoi hänet waiver-listalle. Tebbuttin ura jatkui Quebec Nordiquesissa, joka otti hänet waiver-listalta. Kaudella 1979–1980 Tebbutt pelasi kuitenkin vain kaksi peliä Quebecissa ja suurin osa kaudesta meni farmijoukkueissa. Seuraava kausi meni kokonaisuudessaan farmissa ja lisäksi hän oli sivussa osan kaudesta syksyllä saamansa olkapäävamman vuoksi, joka vaati leikkauksen. Elokuussa 1981 Nordiques päätti purkaa Tebbuttin sopimuksen.
Kaksi seuraavaa kautta Tebbutt pelasi IHL:ssä ja AHL:ssä. Kaudella 1982–1983 hän teki Baltimore Skipjacksissä 28 maalia, joka oli AHL:n puolustajien maaliennätys (ennätyksen rikkoi John Slaney vuonna 2000). Kauden päätteeksi hänet valittiin myös AHL:n parhaaksi puolustajaksi. Uuden NHL-sopimuksen Tebbutt solmi heinäkuussa 1983 Pittsburgh Penguinsin kanssa. Kaudella 1983–1984 hän pelasi 24 peliä Penguinsissa, mutta suurin osa kaudesta meni jälleen Pittsburghin farmissa. Tebbuttin ura jatkui tämän jälkeen vielä neljän kauden ajan, joiden aikana hän pelasi sekä AHL:n että IHL:n eri joukkueissa. IHL:ssä hän teki kolmella peräkkäisellä kaudella vähintään 20 maalia ja otti yli 200 jäähyminuuttia. Tebbutt ehti pelata ammattilaisena yhdessätoista eri seurassa, ennen kuin lopetti uransa vuonna 1988.
Tom Colley

Tom Colley (21. elokuuta 1953 Toronto – 17. marraskuuta 2021) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi seitsemän kauden ajan AHL:n New Haven Nighthawksissa, ja häntä onkin kutsuttu nimellä ”Mr. New Haven Nighthawk”.
Ura.
Colley pelasi juniorina kaudella 1971–72 Niagara Falls Flyersissa. Flyers muutti seuraavaksi kaudeksi Sudburyyn, ja Colley siirtyi mukana. Kesällä Minnesota North Stars vuorolla 57 ja WHA:n New England Whalers vuorolla 38. Colley aloitti ammattilaisuransa syksyllä 1973 AHL:n New Haven Nighthawksissa, joka oli Minnesotan farmijoukkue. Uransa ainoan NHL-pelin Colley pelasi 12. maaliskuuta vuonna 1975. 
Colley oli Nighthawksissa seitsemän kautta. Hän pelasi Nighthawksin historiassa eniten pelejä (534), sekä teki eniten maaleja (234), syöttöjä (281) ja tehopisteitä (485). Vuosina 1974–78 Colley pelasi 362 peräkkäistä AHL-peliä. Hän oli ensimmäinen pelaaja, joka solmi seuran kanssa useamman kauden pituisen pelaajasopimuksen. Colley oli kaikkien aikojen suosituin Nighthawksin pelaaja ja toimi joukkueen kapteenina vuosina 1977–80.
Syksyllä 1980 Colley siirtyi yhdeksi kaudeksi AHL:n Binghampton Whalersiin, jonka jälkeen keväällä 1981 lopetti ammattilaisuransa. Tämän jälkeen hän muutti Collingwoodiin, jossa pelasi amatöörinä vielä viiden kauden ajan Collingwood Royalsissa. Hän lopetti uransa jääkiekkoilijana vuonna 1986. Colley on toiminut kahteen otteeseen juniorijääkiekkojoukkueen apuvalmentajana Collingwoodissa.
Nighthawks jäädytti Colleyn pelinumeron 9 kaudella 1984–85. Kun Nighthawks muutti pois New Havenista kesällä 1993, joukkueen omistaja Peter Shipman lähetti hallin katossa olleen jäädytetyn pelinumeron Colleylle. 14. maaliskuuta 1998 AHL:n Beast of New Haven jäädytti Colleyn numeron toistamiseen.
Colley on jääkiekkoilija Kevin Colleyn isä.
Likusterit

Likusterit ("Ligustrum") on oliivikasvien eli öljypuukasvien (Oleaceae) heimoon kuuluva suku, jossa on noin 40–50 lajia. Näistä osa on ainavihantia, osa puoliainavihantia, osa lehtensä pudottavia pensaita ja pieniä puita. Lajit ovat lähtöisin Euroopasta, Pohjois-Afrikasta, Aasiasta ja Australaasiasta. Monimuotoisimmillaan ne esiintyvät Kiinassa, Himalajalla, Japanissa ja Taiwanissa. Suomessa suvun lajeista on kasvatettu lähinnä aitalikusteria, joka luonnonvaraisena menestyy Etelä-Ruotsin korkeudelle saakka.
Likusterien pienikokoiset ja voimakastuoksuiset kukat sijaitsevat kukinnoissa. Niissä on neljä terälehteä ja kaksi korkeaa hedettä, joissa on keltaisia ja punaisia ponsia sekä näiden välissä matala emi. Terälehdet ja kukinnot putoavat kukan hedelmöityttyä. Tällöin emi jää verhiön sisään. Kukinta alkaa, kun kasvukauden astepäiväluku on 330. Terttuina kasvavat pienikokoiset hedelmät ovat tyypiltään luumarjoja, väriltään lilasta mustaan. Joidenkin lajien hedelmä on ihmiselle lievästi myrkyllinen.
Ekologia.
Suotuisissa kasvuoloissa yksittäinen pensas saattaa tuottaa tuhansia hedelmiä, joita linnut mielellään käyttävät ravinnokseen.
Likustereita käyttävät ravintonaan myös monien perhosten toukat.
Ongelmia.
Monien muiden kasvien tavoin likusterit ovat myrkyllisiä hevoselle. Seuduilla, joiden luontaiseen kasvistoon likusterit eivät kuulu, näistä on tullut rikkakasveja, jotka korvaavat luontaisia lajeja levittäytymällä erämaa-alueille. Erityinen ongelma tämä on ollut Pohjois-Amerikassa, missä ei luontaisesti esiinny yhtään tämän suvun lajia. Uudessa-Seelannissa likusterien kasvatus ja viljely on kokonaan kielletty niiden aiheuttamien terveyshaittojen takia – likusterien siitepöly on tunnettu astman ja ihottuman aiheuttaja. Siellä likusterien hävittämiseen riittää ilmoitus viranomaisille niiden sijainnista. "Ligustrum robustum" -likusterilaji luetaan sadan haitallisimman vieraslajin joukkoon.
Isossa-Britanniassa tehdyssä tutkimuksessa 36 prosenttia puutarhureista ilmoitti, että jättäisi likusterien takia kiinteistön hankkimatta.
Jayson Meyer

Jayson Meyer (s. Regina, Saskatchewan) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän edusti Saksan maajoukkuetta kuusissa arvokisoissa vuosina 1993–96.
Ura.
Meyer pelasi kotikaupungissaan juniorijääkiekkoa WHL:n Regina Patsissä. Kesällä 1983 Buffalo Sabres varasi hänet numerolla 94 . Syksyllä 1985 Meyer siirtyi pelaamaan Rochester Americansiin, joka oli Buffalon farmijoukkue. Hän pelasi kaksi kautta farmissa, mutta ei koskaan pelannut NHL-peliä, vaikka teki kaudella 1985–86 Rochesterin puolustajista eniten tehopisteitä. Keväällä 1987 Meyer voitti AHL:n mestaruuden, Calder Cupin Rochesterissa. 
Kaudeksi 1987–88 Meyer siirtyi pelaamaan Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, jossa pelasi neljän kauden ajan neljässä eri joukkueessa. Keväällä 1991 Meyerin joukkue Krefeld Pinguine nousi Bundesliigaan. Keväällä 1993 Meyer valittiin Bundesliigan ykköstähdistöön ja Saksan MM-kisajoukkueeseen. Hän edusti Saksaa myös Lillehammerin olympialaisissa, vuosien 1994–96 MM-kisoissa, sekä vuoden 1996 maailmancupissa. Meyer pelasi Krefeldissä vuoteen 1995 asti, jonka jälkeen hän siirtyi Kölner Haieen. Kesken kauden 1996–97 hän kuitenkin siirtyi takaisin Krefeldiin. Syksyllä 1999 Meyer siirtyi pelaamaan jälleen Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle neljäksi kaudeksi, ja edusti jälleen neljää eri seuraa. Viimeiset pelinsä hän pelasi kaudella 2005–06 kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla.
Suurikuusikon kaivos

Kittilän kaivos (myös Suurikuusikon kultakaivos) on Kittilässä sijaitseva Euroopan suurin kultakaivos. Kaivosta operoi Agnico Eagle Mines.
Kaivos sijaitsee noin 50 kilometriä Kittilän keskustasta koilliseen lähellä Kiistalan kylää. Ensimmäiset viitteet alueen kultapotentiaalista saatiin maaliskuussa 1986. Geologian tutkimuskeskuksen (GTK) tutkimusavustajat Pekka Puhakka ja Jorma Valkama tekivät ns. kultataskulöydön Kiistalan Vuomajärvellä, jossa oli meneillään tielinjan oikaisu. Kallioleikkauksesta löytyi kvartsikarbonaattijuoni, jossa oli näkyvää kultaa lyijyhohde-gersdorffiitti-arseenikiisu-matriisissa. Geologi Ilkka Härkösen tutkimukset johtivat suuren esiintymän löytymiseen. GTK tutki esiintymää vuoteen 1998 asti, jolloin ruotsalainen Riddarhyttan Resources AB osti esiintymän valtausoikeudet huutokaupalla. Marraskuussa 2005 kanadalainen Agnico-Eagle Mines osti enemmistön Riddarhyttanin osakkeista.
Kaivoksen rakentamispäätös tehtiin seuraavana kesänä. Ensimmäiset kultaharkot kaivokselta valmistuivat keväällä 2009. Suurikuusikon kaivoksen vuosituotanto on noin 170 000 unssia eli noin 5 500 kiloa kultaa.
Esiintymää louhittiin vuoteen 2012 saakka avolouhoksena. Maanalainen louhinta alkoi 2010, ja sen arvioidaan jatkuvan noin vuoteen 2035. Kaivoksen yhteydessä oleva rikastamo käsittelee 3 000–4 000 tonnia malmia vuorokaudessa. Valettavien harkkojen kultapitoisuus on 92–95 %.
Suurikuusikon esiintymän malmin kultapitoisuus on korkea, mutta kulta esiintyy pääasiassa arseenikiisun hilassa niin sanottuna refraktorisena eli näkymättömänä kultana, mikä tekee siitä vaikeasti rikastettavaa. Kullanerottamisprosessissa käytetään muun muassa autoklaavihapetusta ja syanidiliuotusta. Rikastusprosessin haastavuus oli pääsyy pitkään tutkimusvaiheeseen ennen kaivostoiminnan käynnistämistä. 
Geologisesti esiintymä on osa Kittilän vihreäkivivyöhykkeen yli kahden miljardin vuoden ikäisiä Porkosen tai Kautoselän muodostumia. Esiintymän isäntäkivet ovat mafisia pyroklastisia vulkaniitteja. Itse esiintymä on syntynyt hieman myöhemmin orogeenisten prosessien yhteydessä. Kulta esiintyy Kiistalan hiertovyöhykkeeseen liittyvissä juoniparvissa. 
Syksyllä 2015 kaivoksella ilmeni jätealtaan vesiongelmia.
2022 kaivoksella työskenteli 466 (omaa) työntekijää. 
Joulukuun 11. päivänä 2023 kaivoksessa syttyi noin kilometrin syvyydessä vakava tulipalo kaivinkoneen syttyessä tuleen, mutta kaikki ihmiset saatiin evakuoiduksi ja tulipalo sammutetuksi.
Ed Moses

Glenn Edward ("Ed") Moses, Jr. (s. 7. kesäkuuta 1980 Loma Linda, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uimari. Hän voitti vuoden 2000 Sydneyn kesäkisoissa olympiakultaa ja -hopeaa. Hänen samanniminen isänsä on ilmavoimien eversti ja äitinsä Sissy Moses koulun opettaja. Moses on huippu-uimariksi sikäli poikkeuksellinen, että hän aloitti ympärivuotisen harjoittelun vasta lukioikäisenä.
Maansa karsinnoissa vuoden 2000 olympialaisiin Moses rikkoi Yhdysvaltain-ennätyksen. Itse kisoissa hän saavutti kaksi mitalia: hopeaa 100 metrin rintauinnissa ja kultaa maailmanennätyksen tehneen 4 × 100 metrin sekauintiviestijoukkueen jäsenenä. Vuoden 2000 NCAA:n-mestaruuskisoissa hän teki 100 ja 200 metrin rintauinnissa maailmanennätyksen. Hän valmistui vuonna 2005 Virginian yliopistosta urheilulääketieteestä. Hän on myös toiminut vapaaehtoistyössä yliopistojoukkueen apulaisvalmentajana.
23. tammikuuta 2002 Moses ui Tukholmassa 100 metrin rintauinnin maailmanennätykseksi 57,47. Samassa kuussa hän teki maailmanennätyksen myös 200 metrin rintauinnissa, jota vielä paransi Berliinissä 17. tammikuuta 2004 aikaan 2.02,92.
John Rogers

Alfred John Rogers (s. 10. huhtikuuta 1953 Paradise Hill, Saskatchewan) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL:ssä 14 peliä ja WHA:ssa 44 peliä vuosina 1973–76.
Rogers pelasi juniorijääkiekkoa Edmonton Oil Kingsissä vuosina 1970–73. Hän loukkasi kaudella 1971–72 polvensa ja vamman korjaamiseksi tehtiin leikkaus. Kesällä 1973 hänet varasi sekä NHL:n Minnesota North Stars (vuorolla 29) että WHA:n Edmonton Oilers (vuorolla 6). Rogers aloitti heti syksyllä 1973 ammattilaisuransa, mutta alkukausi meni Minnesotan farmijoukkue New Haven Nighthawksissa. Ensimmäisen NHL-pelinsä hän pelasi joulukuussa 1973 ja teki heti maalin. Minnesotassa Rogers pelasi kuitenkin vain kymmenen peliä, ja kausi jatkui farmissa. Kaudella 1974–75 Rogers pelasi suurimmaksi osaksi myös New Havenissa, ja kun tuli selväksi, että hän ei mahtuisi Minnesotan vakiokokoonpanoon, päätti Rogers siirtyä NHL:n kanssa kilpailevan WHA-liigan Edmonton Oilersiin. 
Oilersissa Rogers pelasi kaudella 1975–76 44 peliä, joissa teki tehopisteet 9+8. Hän lopetti pelaajauransa kauden päätyttyä.
Jääkiekkouransa aikana Rogers työskenteli pelikauden ulkopuolella maataloudessa.
Simon Wheeldon

Simon Wheeldon (s. 30. elokuuta 1966 Vancouver) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. 
Ura.
Wheeldon pelasi juniorina WHL:n Victoria Cougars -joukkueessa. Edmonton Oilers vuorolla 229. Wheeldon kuitenkin jatkoi uraansa Victoriassa. Keväällä 1985 hän solmi viiden pelin mittaisen try-out sopimuksen Nova Scotia Oilersin kanssa, mutta ammattilaisura ei vielä alkanut, vaan hän pelasi vielä kauden 1985–86 WHL:ssä. Kevääseen 1986 mennessä Edmonton ei ollut tarjonnut sopimusta Wheeldonille, joten hänet olisi voinut valita uudelleen vuoden 1986 varaustilaisuudessa, mutta yksikään seura ei käyttänyt tätä mahdollisuutta.
Wheeldon solmi vapaana agenttina sopimuksen New York Rangersin kanssa syyskuussa 1986. Ammattilaisura alkoi hyvin Rangersin farmijoukkueissa: ensimmäisellä kaudella hän teki 109 tehopistettä. Toinenkin kausi oli menestys farmissa, mutta vasta 19. maaliskuuta 1988 hän pelasi ensimmäisen pelinsä Rangersissa. Yhteensä keväällä 1988 hän pelasi NHL:ssä viisi peliä, joissa tehopisteiksi jäi 0+1. Kausi 1988–89 meni jälleen hyvin farmijoukkueessa, mutta New York Rangersissa Wheeldon pelasi vain kuusi peliä, joissa hän jäi edelleen lähes täysin tehopisteittä. Seuraavan kauden Wheeldon pelasi kokonaisuudessaan farmijoukkue Flint Spiritsissä.
Heinäkuussa 1990 Wheeldon myytiin Winnipeg Jetsiin, mutta ura jatkui edelleen farmissa ja NHL:ssä tuli vain neljä peliä. Kauden päätteeksi hänet myytiin Washington Capitalsiin yhdessä Craig Duncansonin ja Brent Hughesin kanssa. Vaihdossa Winnipeg sai Bob Joycen, Tyler Larterin ja Kent Paynterin. Koko kausi 1991–92 meni kuitenkin Washingtonin farmijoukkue Baltimore Skipjacksissä. 
Kaudeksi 1992–93 Wheeldon siirtyi Itävaltaan pelaamaan. Hän edusti seitsemän kauden ajan VEU Feldkirchiä, joka voitti Itävallan mestaruuden viidesti peräkkäin vuosina 1994–98. Vuonna 1997 Feldkirch voitti Alppiliigan mestaruuden ja vuonna 1998 Euroopan seurajoukkueiden mestaruuden.
Wheeldon sai Itävallan kansalaisuuden kauden 1996–97 aikana ja edusti uutta kotimaataan viidessä arvoturnauksessa vuosina 1997–2002. Tämän lisäksi hän pelasi Naganon olympialaisten esikarsinnoissa vuonna 1997, mutta ei ollut mukana varsinaisessa olympiaturnauksessa.
Kesällä 1999 Wheeldon siirtyi pelaaman Saksaan München Baronsiin, jossa viihtyi kolme kautta, ennen kuin palasi takaisin Itävaltaan vielä kahdeksi kaudeksi. Keväällä 2004 hän lopetti uransa jääkiekkoilijana.
Vuonna 2005 Wheeldon nimettiin pienen kanadalaisen juniorijoukkue Nelson Leafsin valmentajaksi ja manageriksi. Hän jatkaa toimessa edelleen.
Blastfighter

Blastfighter on italialais-ranskalais-yhdysvaltalainen b-elokuva vuodelta 1984.
Juoni.
Jake "Tiger" Sharp on entinen poliisi, joka sai 8 vuoden vankeustuomion ammuttuaan vaimonsa murhaajan. Tuomion päätyttyä hän palaa kotiseudulleen ja haluaa viettää rauhallista elämää. Rauha kuitenkin rikkoutuu, kun salametsästäjät, mukana entinen ystävä, ampuvat kasoittain eläimiä ja jättävät ne kitumaan. Tästä alkaa raivoisa ajojahti.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen kutsuu elokuvaa stressivapaaksi videoroinaksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Selmar Odelein

Selmar Odelein (s. 11. huhtikuuta 1966 Quill Lake, Saskatchewan) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän oli nuorena huippulupaus, mutta ura Edmonton Oilersissa ei onnistunut ja hän pelasi NHL:ssä vain 18 peliä.
Ura.
Odelein kiekkoili juniorina Regina Pat Canadiens joukkueessa, jossa hän pelasi Saskatchewanin juniorisarjaa. Kaudella 1982–83 hän teki joukkueessa 70 pelissä 114 tehopistettä. Tämän jälkeen hän siirtyi syksyllä 1983 WHL:n Regina Patsiin, jossa hän oli yksi juniorikiekkoilun lupaavimmista pelaajista. The Hockey News arvosti Odeleinin kuudenneksi lupaavimmaksi puolustajaksi vuoden . Edmonton Oilers varasi hänet 21. vuorolla.
Odelein jatkoi uraansa Regina Patsissä vielä kahden seuraavan kauden ajan. Hän edusti Kanadaa nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1985 ja 1986. Helmikuussa 1986 hän pääsi kokeilemaan NHL:ää neljän pelin ajaksi, mutta palasi takaisin Regina Patsiin loppukaudeksi. Seuraavana syksynä Odelein jatkoi uraansa Edmontonin farmijoukkue Nova Scotia Oilersissa AHL:ssä. Hän kuitenkin loukkasi polvensa kauden toisessa pelissä ja oli loppukauden sivussa.
Kaudella 1987–88 Odelein pelasi sekä farmissa että Edmontonissa, jossa pelasi yhteensä 12 runkosarjan ottelua. Edmonton Oilers voitti kyseisenä vuonna Stanley Cupin, mutta Odelein pelasi pudotuspelit farmissa. Kaudella 1988–89 Odelein pelasi enää vain kaksi ottelua NHL:ssä ja suurin osa kaudesta meni farmijoukkueessa. Kun kävi selväksi, että hänen uransa ei etenisi Edmontonissa, päätti Odelein liittyä Kanadan maajoukkueeseen kaudeksi 1989–90.
Syksyllä 1990 Odelein siirtyi Itävaltaan, jossa edusti kahtena kautena Innsbruckia ja Feldkirchiä. Kausilla 1992–93 ja 1993–94 hän pelasi Britannian pääsarjaa Nottingham Panthersissa ja Sheffield Steelersissä. Keväällä 1994 Odelein lopetti uransa jääkiekkoilijana.
Selmar Odelein on jääkiekkoilija Lyle Odeleinin veli.
Tsivilskin piiri

Tsivilskin piiri (, tšuvassiksi Ҫӗрпӳ районӗ, "Çĕrpü raionĕ") on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 791 neliökilometriä ja asukkaita on 38 200 henkeä (vuonna 2009).
Piiri sijaitsee Tšuvassian koillisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Tšeboksaryn, koillisessa Mariinski Posadin, idässä Kozlovkan, kaakossa Urmaryn, etelässä Kanašin ja lännessä Krasnoarmeiskojen piireihin. Hallinnollinen keskus on Tsivilskin kaupunki. Sen lisäksi piiriin kuuluu 16 maalaiskuntaa.
Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Suurimmat joet ovat Bolšoi ja Malyi Tsivil, Unga ja Aniš. Pinta-alasta valtaosa on maatalousmaata. Peltojen keskellä on tammi- ja koivumetsiä, jotka muodostavat 9,7 % pinta-alasta. Paikoitellen on säilynyt alkuperäistä arokasvillisuutta. 
Tsivilskin kautta kulkee Tšeboksaryn ja Uljanovskin välinen A151-maantie. Piirikeskuksesta on tasavallan pääkaupunkiin matkaa 37 kilometriä.
Väestöstä 90 % on tšuvasseja.
Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon, humalan ja perunan kasvatukseen sekä siipikarjanhoitoon. Teollisuuslaitoksista suurin osa sijaitsee Tsivilskin kaupungissa. Ne tuottavat teräsbetonirakenteita, tiiltä, kankaita, vihannes- ja hedelmäsäilykkeitä, mehuja, leipomotuotteita, olutta, tärkkelystä ym.
Tsivilskissä toimii kotiseutumuseo. Piirilehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen "Çĕrpü hyparçi – Tsivilski vestnik".
Itä-Englanti

Itä-Englanti () on yksi Englannin yhdeksästä alueesta ("region"). Alueet muodostavat Englannin aluejaon ylimmän tason. Vuoden 2021 väestönlaskennassa Itä-Englannissa oli 6,3 miljoonaa asukasta ja sen pinta-ala oli 19 100 neliökilometriä. Lutonissa on yksi korkeimmista väestötiheyksistä Lontoon ulkopuolella, lähes asukasta neliökilometrillä.
Nykyään aluejakoa käytetään lähinnä tilastointiin, mutta se luotiin alun perin vuonna 1994 osana John Majorin konservatiivihallituksen aluehallintouudistusta. Uudistuksen myötä eri puolille Englantia perustettiin hallintovirastoja ("government office"), joiden toiminta ulottui useiden kreivikuntien ja yhtenäishallintopiirien alueelle. Itä-Englannin hallintoviraston toimipaikka oli Cambridgessä. Alueelliset virastot lopettivat toimintansa maaliskuussa 2011 David Cameronin hallituksen päätöksellä.
Osa-alueet.
Itä-Englanti jakautuu kuuteen muodolliseen kreivikuntaan, joita ovat Essex, Hertfordshire, Bedfordshire, Cambridgeshire, Suffolk ja Norfolk. Muodolliset kreivikunnat jakautuvat edelleen seuraaviin osa-alueisiin:
Väestö.
Vuonna 2021 Itä-Englannissa oli noin 6,3 miljoonaa asukasta ja suurimpia asutuskeskuksia olivat:
Ray Winstone

Raymond Andrew ”Ray” Winstone, Jr. (s. 19. helmikuuta 1957 Hackney, Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvissa usein kovaotteisia rooleja, esimerkiksi vuoden 1979 elokuvassa "Kapina nuorisovankilassa", vuoden 1994 elokuvassa "Ladybird Ladybird" ja vuoden 1997 elokuvassa "Erään perheen elämästä". Hänen myöhempiä elokuviaan ovat muun muassa "Sexy Beast" (2000), "Päämääränä Cold Mountain" (2003), "Kuningas Arthur" (2004), "The Proposition" (2005), "The Departed" (2006), "Beowulf" (2007), "Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta" (2008), "Pimeyden ytimessä" (2010), "The Sweeney" (2012) ja "Noah" (2014).
Vuonna 2006 yhdysvaltalainen kriitikko Roger Ebert luonnehti Winstonea yhdeksi parhaista senhetkisistä elokuvanäyttelijöistä. Winstone tunnetaan myös ääninäyttelijänä.
Libyan vaakuna

Libyan vaakuna on tällä hetkellä vahvistamaton. Vuonna 2021 perustettu uusi Libyan hallitus on ottanut käyttöönsä tunnuksen, jonka keskellä on kuunsirppi ja tähti, ja jonka reunoilla on sekä hallituksen että maan nimi.
Trinidad-Tobagon vaakuna

Trinidad-Tobagon vaakuna on Trinidad-Tobagon kansallistunnus, joka hyväksyttiin maan vaakunaksi 1962. Sen kilvessä on samat värit kuin maan lipussa (punainen, valkoinen ja musta), ja niillä on sama merkityskin. Kaksi kultaista lintua mustalla pohjalla ovat kolibreja. Vaakunan oikealla puolella on punaperäkaklattaja (joka symboloi Tobagon saarta) ja vasemmalla puolella punaiibis (joka symboloi Trinidadin saarta). Vaakunan alla on maan motto: "Together We Aspire, Together We Achieve" (yhdessä pyrimme, yhdessä saavutamme).
Vuoteen 2024 asti vaakunassa oli kuvattu myös kolme laivaa, jotka symboloivat Kristoffer Kolumbuksen aluksia Pintaa, Niñaa ja Santa Maríaa. Pääministeri Keith Rowleyn mukaan muutoksella haluttiin poistaa viittaukset kolonialismiin. Kolme laivaa korvattiin steel panilla, joka on kehitetty Trinidad-Tobagolla.
Tšeboksaryn piiri

Tšeboksaryn piiri (, tšuvassiksi Шупашкар районӗ, "Šupaškar raionĕ") on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 1 332 neliökilometriä ja asukkaita on 59 200 henkeä (vuonna 2009).
Piiri sijaitsee Tšuvassian pohjoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Mari Elin tasavaltaan, idässä Mariinski Posadin piiriin, etelässä Tsivilskin ja Krasnoarmeiskojen piireihin sekä lännessä Morgaušin piiriin. Hallinnollinen keskus on Kugesin taajama. Piiriin kuuluu 17 maalaiskuntaa.
Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Volgan muodostama Tšeboksaryn tekoallas jakaa sen pienempään pohjois- ja suurempaan eteläosaan. Pinta-alasta suurin osa on maatalousmaata. Metsää on noin 30 %, Volgan takaisessa osassa 67 %.
Piirin kautta kulkee Kanašin ja Tšeboksaryn välinen rautatie, Nižni Novgorodin, Tšeboksaryn ja Kazanin välinen M7-valtatie sekä Tšeboksaryn ja Uljanovskin välinen A151-maantie. Piirikeskuksesta on tasavallan pääkaupunkiin matkaa 14 kilometriä.
Väestöstä 92 % on tšuvasseja.
Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon, siipikarjan kasvatukseen, viljan, perunan ja vihannesten viljelyyn.
Išakin kylässä toimii kotiseutumuseo ja Kugesissa idäntutkija Nikita Bitšurinille omistettu museo. Piirilehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen "Tăvan jen".
Jessica Szohr

Jessica Karen Szohr (s. , Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Vanessa Abramsina televisiosarjassa "Gossip Girl". Lisäksi hän on esiintynyt elokuvissa kuten "Piranha 3D", "Kate Reddy – täydellä teholla yötä päivää" ja "The Internship".
Lappeenrannan kirkko

Lappeenrannan kirkko sijaitsee Lappeenrannan keskustassa Pallo–Tyysterniemen kaupunginosassa. Se on valmistunut vuonna 1924, ja se on Lappeenrannan luterilaisen seurakunnan pääkirkko.
Kirkko on osa Lappeenrannan linnoitus- ja varuskuntakaupungin valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Kirkon länsipuolella on Rakuunamäen kasarmialue, ja kirkko suunniteltiin alun perin ortodoksiseksi sotilaskirkoksi kaupungin venäläisen varuskuntaväen käyttöön. Kirkon suunnitteli Georg Kosekov ja se edustaa Bysantin arkkitehtuurin tyypillistä uusbysanttilaisuutta. Kirkossa on päätorni ja neljä pienempää tornia, joissa kaikissa on kupukatto. Pienet kupolit valmistuivat arkkitehti Sami Vuorisen suunnitelmien mukaan 2008.
Kirkkoa alettiin rakentaa vuonna 1912, ja alkuperäisen suunnitelman mukaan sen piti valmistua vuonna 1913, mutta rakennustyöt viivästyivät ja lopulta ensimmäinen maailmansota katkaisi työt kokonaan. Suomen itsenäistyttyä keskeneräisestä kirkosta tuli aluksi valtion omaisuutta, mutta myöhemmin se siirtyi Lappeenrannan seurakunnalle. Kirkon muuttamiseksi luterilaiseksi kirkoksi seurakunta tilasi muutospiirustukset Josef Stenbäckiltä ja Ilmari Launikselta. Launiksen ehdotus valittiin, koska se oli edullisempi. Kirkko korjattiin vuosina 1923–1924, ja lopullinen vihkiminen käyttöön tapahtui elokuussa 1924.
Alttarin lasimaalaus "Kristus ristillä" on Ilmari Launiksen 1924 tekemä. 
Kirkko sijaitsee harjanteella, jota on aiemmin nimitetty Myllymäeksi. 1790-luvulla paikalle rakennettiin Nikolain etulinnake, yksi Lappeenrannan linnoituksen kolmesta etulinnakkeesta. Linnakkeessa oli kasarmi, ruutikellari ja kaponieeri. Sen varustuksia on edelleen kirkon ympäristössä.
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2005

Vuoden 2005 koripallon EM-kisat järjestettiin Serbia ja Montenegrossa 16.–25. syyskuuta. Kisat järjestettiin 34. kerran.
Ottelujärjestelmä.
Joukkueet jaettiin neljään neljän joukkueen alkulohkoon. Kussakin alkulohkossa kukin joukkue pelasi kerran kaikkia muita saman lohkon joukkueita vastaan. Lohkojen voittajat pääsivät suoraan jatkoon. Lohkojen toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneet joutuivat karsimaan jatkopaikastaan pelaamalla toisissa lohkoissa toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneita vastaan. Jatkoonpäässeet pääsivät puolivälieriin joiden voittajat pääsivät välieriin ja häviäjät sijoituspeleihin. Välierien voittajat menivät finaaliin ja häviäjät pronssipeliin.
Patina

Patinaa eli esimerkiksi kuparikarbonaattia (CuCO3) syntyy, kun kupari hapettuu ilman hapen vaikutuksesta ensin tummaksi kuparioksidiksi (CuO) ja tämä reagoi vielä ilman hiilidioksidin (CO2) kanssa. Patina on väriltään vihreää ja yleistä muun muassa pronssisissa esineissä, koska pronssi sisältää kuparia.
Patinaa voi olla myös muissa metalleissa. Huonekalujen ja kipsiesineiden pintaan vuosien mittaan puhdistuksesta ja kiillotuksesta muodostuvaa metallimaista kiiltoa sanotaan myös patinaksi.
Juhana Salonen

Juhana Salonen (1738–1804) oli suomalainen kirkonrakentaja. Hän oli kotoisin Savitaipaleen pitäjästä.
Monet Salosen rakentamista kirkoista ovat tyypiltään kahtamoisia eli kaksoisristikirkkoja. Nykypäivään on säilynyt ainakin Lemin kirkko, joka on valmistunut vuonna 1786 ja Lappeen Marian kirkko, joka on rakennettu 1794. Sen sijaan Salosen suunnittelemat ja vuonna 1798 rakennetut kahtamoiset Valkealan kirkko ja Valkjärven kirkko ovat molemmat palaneet. Valkjärven kirkko paloi jo 1812 ja Valkealan kirkko 1920.
Juhana Salosen tyyliä jatkoivat hänen poikansa Matti Salonen ja toinen savitaipalelainen kirkonrakentaja Taavetti Rahikainen. Savitaipaleen viides kirkko, joka paloi vuonna 1918, oli Matti Salosen rakentama. Edelleen pystyssä oleva Savitaipaleen kellotapuli on puolestaan Taavetti Rahikaisen rakentama.
Suomi–Ruotsi-maaottelu 2008

Suomi–Ruotsi-maaottelu vuonna 2008 kilpailtiin 29.–30. elokuuta Helsingin olympiastadionilla.
Kilpailussa Suomen miehet voittivat Ruotsin pistein 215–193, naiset puolestaan hävisivät pistein 197,5–209,5.
Tulokset.
Kävelymaaottelu.
Kävelymaaottelu on oma erillinen ottelunsa. Loppupisteet 24–20
Šemuršan piiri

Šemuršan piiri (, tšuvassiksi Шăмăршă районӗ, "Šămăršă raionĕ") on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 799 neliökilometriä ja asukkaita on 15 000 henkeä (vuonna 2009).
Piiri sijaitsee Tšuvassian eteläosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Batyrevon piiriin, kaakossa ja etelässä Tatarstaniin ja Uljanovskin alueeseen sekä lännessä Alatyrin piiriin. Hallinnollinen keskus on Šemuršan kylä. Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa.
Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Huomattavimmat joet ovat Suran sivujoki Bezdna sekä Svijagaan laskeva Karla. Piiri sijaitsee aro- ja metsäarovyöhykkeen rajalla. Pinta-alasta 61 % on metsää ja 33 % maatalousmaata.
Tärkein liikenneväylä on Tšeboksaryn ja Uljanovskin välinen A151-maantie. Piirikeskuksesta on tasavallan pääkaupunkiin matkaa 160 kilometriä.
Väestöstä 78,9 % on tšuvasseja, 11,1 % tataareja, 6,9 % venäläisiä ja 2,8 % mordvalaisia.
Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, sokerijuurikkaan ja perunan viljelyyn. Seudulla on myös pienimuotoista elintarvike- ja puunjalostusteollisuutta.
Piirilehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen "Šămăršă hyparĕ".
Ligat ha'Al (koripallo)

Ligat HaAl (tai Ligat Winner Sal) (hepr. מכבי "אלקטרה" תל-אביב) on israelilaisen koripallon korkein sarjataso. Sponsorointisyistä sarjaa kutsutaan myös nimellä Ligat Winner Sal. 
Historia.
Sarjan perustivat Israelin kymmenen suurinta koripalloseuraa vuonna 1954. Sarjaa on siitä lähtien hallinnut Maccabi Tel Aviv, joka on voittanut mestaruuden 51 kertaa. Ainoastaan 11 kertaa mestaruus on mennyt jollekin muulle joukkueelle.
Smaragdinaukuja

Smaragdinaukuja ("Ailuroedus crassirostris") on Australiassa elävä lavastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Lajin löytäminen ja nimeäminen.
Smaragdinaukuja on ensimmäisiä Australiasta löydettyjä lavastajia. Ensimmäisen yksilön tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta, mutta se on kerätty Uuden Etelä-Walesin alueelta. Smaragdinaukujan nimesi Gustaf von Paykull vuonna 1815. Hän sijoitti lajin lepinkäisten heimoon sen tukevan nokan perusteella ja antoi lajille tieteelliseksi nimeksi "Lanius crassirostris". Vuonna 1820 Heinrich Kuhl siirsi smaragdinaukujan lavastajien heimoon ja muutti tieteelliseksi nimeksi "Ptilinorhychus crassirostris". Lajin nykyisen tieteellisen nimen "Ailuroedus crassirostris" antoi Jean Cabanis vuonna 1851. Lajinimi "crassirostris" tulee sanoista "crassus" ’paksu’ ja "rostris" ’nokka’, viitaten lajin tukevaan nokkaan.
Ulkonäkö ja ääni.
Kooltaan smaragdinaukuja on noin 24–33 cm. Väritykseltään se on pääosin vihreä. Sen naama on hieman muuta ruumista harmahtavampi. Rinta on kellertävän vihreä. Siipisulkien ja vatsan höyhenten kärjet ovat valkoiset ja tekevät niistä täplikkäät. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta. Nuori lintu on väritykseltään aikuista smaragdinaukujaa vaaleampi.
Smaragdinaukujakoiraan laulu on helposti tunnistettavaa ja muistuttaa kissan naukumista. Koiras on äänessä lisääntymiskauden alussa koko päivän, mutta erityisesti aamuisin ja iltahämärissä. Uudessa Etelä-Walesissa elävät koiraat ovat monipuolisempia naukumisessaan kuin etelämpänä elävät lajitoverinsa. Naaraiden laulu on sarja surisevia ääniä, jotka päättyvät ´tsit´-tirskahdukseen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Smaragdinaukujan levinneisyys on keskittynyt Australian itäosiin Uuden Etelä-Walesin ja Queenslandin osavaltioihin. Sen elinympäristöä ovat trooppiset sademetsät ja niiden reunamat, harvoin kaukana vedestä. Smaragdinaukuja ei ole kuitenkaan harvinainen kuivemmissa eukalyptusmetsissäkään. Toisinaan sitä tavataan myös puutarhoissa.
Lisääntyminen.
Toisin kuin useat muut lavastajien heimoon kuuluvat linnut smaragdinaukujakoiraat eivät rakenna koristeellista huvimajankaltaista rakennelmaa houkutellakseen naaraita. Smaragdinaukuja on niin ikään monista muista heimonsa lajeista poiketen yksiavioinen. Lisääntymisaika kestää syyskuusta tammikuulle. Naaras rakentaa kuppimaisen pesän puuhun oksanpätkistä, lehdistä ja juurista. Naaras munii kahdesta kolmeen ruskehtavaa munaa, joita vain se hautoo. Hautominen kestää noin kolme viikkoa. Koiras auttaa poikasten ruokkimisessa.
Ravinto.
Smaragdinaukuja on kaikkiruokainen, mutta syö pääosin kasviravintoa. Pääosan ravinnosta muodostavat hedelmät, mutta se syö myös kukkia, lehtiä ja siemeniä. Lisäksi se ruokailee pienillä matelijoilla ja saattaa tappaa poikasilleen ravinnoksi muiden lintujen poikasia. Smaragdinaukujat ruokailevat usein yhdessä satiinilavastajien kanssa.