tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pietro Alessandro Guglielmi

Pietro Alessandro Guglielmi (9. joulukuuta 1728 Massa – 18. marraskuuta 1804 Rooma) oli italialainen säveltäjä. Hän oli säveltäjä Jacopo Guglielmin poika ja säveltäjä Pietro Carlo Guglielmin isä.
Guglielmi sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa isältään ja opiskeli sitten konservatoriossa Napolissa Francesco Duranten johdolla. Hän sävelsi suuren määrän oopperoita, joista ensimmäisenä kantaesitettiin Napolissa vuonna 1757 "Lo solachianello ’mbroglione". Guglielmin varhaisista oopperoista suosituimpiin kuuluivat "Il ratio della sposa" (1765), "La sposa fedele" (1767) ja "L'impresa d'opera" (1769). Vuonna 1767 Guglielmi lähti Lontooseen. Palattuaan vuonna 1772 Italiaan hän jatkoi tuotteliasta työtään oopperoiden säveltäjänä. Hän sai suosiota myös oratorioillaan, joihin kuului "La morte di Oloferne" (1791).
Guglielmi sai nimitykset maestro di cappellan asemaan Vatikaanin Pietarinkirkkoon (1793) ja sen lisäksi San Lorenzo in Lucinaan (1797). Hän sävelsi myös kirkkomusiikkia, kuten messuja ja requiemin. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu soitinmusiikkia eri kokoonpanoille. Guglielmin vaimo oli oopperalaulaja Maria Leli, joka tunnettiin myös nimellä Lelia Achiapati.
Felice Alessandri

Felice Alessandri (24. marraskuuta 1747 Rooma? – 15. elokuuta 1798 Casinalbo) oli italialainen säveltäjä.
Alessandri sai oppinsa Napolissa. Hän aloitti uransa cembalistina ja kapellimestarina Torinossa ja Pariisissa. Noin vuodesta 1767 hän oli naimisissa laulaja Maria Lavinia Guadagnin – Gaetano Guadagnin siskon – kanssa. Pariskunta työskenteli yhdessä Lontoossa, jossa kantaesitettiin Alessandrin oopperat "La moglie fedele" (1768) ja "Il re alla caccia" (1769). Ooppera "L'argentino" (1768) esitettiin ensimmäisen kerran Wienissä. Tämän jälkeen Alessandri sävelsi suuren määrän oopperoita Italian teattereihin. Näiden joukossa oli Milanon uutta La Scala -teatteria varten sävelletty "Calliroe", joka kantaesitettiin siellä 26. joulukuuta 1778.
Alessandri työskenteli Venäjällä lauluopettajana vuosina 1784–1789. Hänet valittiin hovioopperan avustavaksi johtajaksi Berliiniin, mutta hän joutui palaamaan Italiaan vuonna 1792, koska hänen Berliinissä säveltämänsä oopperat eivät osoittautuneet menestyksiksi. Italiassa Alessandri saavutti suosiota vuonna 1794 Padovassa kantaesitetyillä oopperoillaan "Zemira" ja "Armida". Oopperoiden lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu oratorioita ja soitinmusiikkia.
Niinikumpu

Niinikumpu on kylä Kiteellä, joka sijaitsee kahdeksan kilometrin päässä Kiteen keskustasta ja reilun kahden kilometrin päässä valtatie 6:sta. Näkyvin kumpualue sijoittuu Lepikonjoen ja Lietsonsuon välimaastoon, jonka korkein kohta on Ulriksberg. Kylää kiertää Sirkkajoki-Lepinkonjoki ja se laskee Ätäsköön. 30° pituuspiiri kulkee kylän läpi.
Historiaa.
Lähistöllä on ollut historiallista asutusta kivikaudelta saakka, ja nykyistä asutushistoriaa 1500-luvulta saakka. Koivikossa Niinikummun ja Puhoksen välissä sijaitsee entinen Brandereiden sukutila, joka toimi viime vuosiin saakka maatalousoppilaitoksena. Nykyisin vanhassa päärakennuksessa toimii Koivikon Kievari. Lähellä Niinikummuntien risteystä sijaitsi Karttusten sukutila Karttu-Kakskerta, joka pääsi rapistumaan ja purettiin. Vuonna 1951 rakennettu seurojentalo on myös pahasti rapistunut. Ätäskön rannalla sijaitseva Niinikummun kyläkoulu valmistui vuonna 1929. Peruskoulun ala-asteen opetus lakkasi siellä vuonna 1996. Vuosina 1975 ja 1976 Niinikummussa ajettiin Jyväskylän suurajojen erikoiskoe sekä ja vuonna 1977 Itärallin erikoiskoe. Niinikummun Kyläyhdistys ry perustettiin 1981.
Met-gaala

Met-gaala tai Met Ball, viralliselta nimeltään Costume Institute Gala tai Costume institute Benefit, on vuotuinen hyväntekeväisyystapahtuma, joka järjestetään Metropolitan Museum of Artssa New Yorkissa. Gaalalla kerätään varoja museon pukuinstituutille. Yli 35 000 asua ja asustetta kattava kokoelma on Metropolitan Museumin ainoa, jonka rahoitus perustuu täysin yksityiseen varainkeruuseen. 
Tapahtuma on järjestetty vuodesta 2005 lähtien toukokuun ensimmäisen maanantaina, ja siihen liittyy aina teema, jonka tarkoituksena on ohjata osallistujien pukeutumista. Jokainen vuosi on omistettu tietylle teemalle tai muotisuunnittelijan perinnölle. Teema on usein pukuinstituutin näyttelyyn liittyvä ja gaala toimii pukuinstituutin vuotuisen näyttelyn avajaisgaalana. Takavuosina gaalan teeman innoittajina ovat toimineet muun muassa Comme des Garçons merkin perustaja ja suunnittelija Rei Kawakubo sekä Susan Sontagin "Notes on "Camp" -esssee. 
Tilaisuutta pidetään yhtenä maailman ekskluusivisimmista tapahtumista, gaalaan kutsutut vieraat ovat kulttuurisesti relevantteja henkilöitä muodin, elokuvan, musiikin, teatterin, urheilun ja liike-elämän aloilta. 
Vuodesta 1995 lähtien Met-gaalan puheenjohtajana on toiminut muotilehti Voguen päätoimittaja Anna Wintour.
Historia.
Gaalan aloitti vuonna 1948 Eleanor Lambert varainkeruu tapahtumana Metropolitan Museum of Artisin pukuinstituutille. Gaala oli pitkään pelkästään hyväntekeväisyystapahtuma johon osallistuivat lähinnä muotiteollisuuden ammattilaisia ja New Yorkin seurapiirien jäseniä.
Voguen entinen päätoimittaja Diana Vreeland muutti tapahtumaa kun hänet valittiin pukuinstituutin konsultiksi vuonna 1972. Gaalan paikaksi vakiintui Vreelandin ansiosta Metropolitan Museum of Art jossa pukuinsituutin näyttelykin järjestetään.
Tapahtumaan alkoi 70-luvun jälkeen osallistua useita julkisuuden henkilöitä ja se alkoi tämän takia saamaan yhä enemmän huomiota lehdistöltä. Vieraiden asuja kommentoidaan ja jaetaan nykyään laajasti internetissä. Vogue lähettää omilla kotisivuillaan verkkoon tapahtuman punaiselta matolta suoraa kuvaa.
Vuoden 2020 Met Gala peruutettiin covid-19-pandemian vuoksi. Gaala järjestettiin uudelleen vuonna 2021, mutta se pidettiin syyskuussa toukokuun sijaan. Vuonna 2022 gaala järjestettiin normaalisti toukokuussa teemalla "In America: An Anthology of Fashion".
Vuoden 2024 näyttelyn teemaksi julkaistiin "Sleeping Beauties: Reawakening Fashion". Pukuinstituutin näyttely esitteli 50 historiallisesti merkittävää vaatetta arkistoistaan, jotka ovat liian hauraita päälle puettaviksi. Wintourin lisäksi tapahtuman isäntöinä toimivat Zendaya, Jennifer Lopez, Chris Hemsworth ja Bad Bunny. 
Vuoden 2025 näyttelyn teemaksi julkaistiin "Superfine: Tailoring Black Style". Pukuinstituutin näyttely perustuu Monica L. Millefkoorin kirjaan "Slaves to Fashion: Black Dandyism and the Styling of Black Diasporic Identity" (2009) ja tulee esittelemään vaatteita, maalauksia, valokuvia jotka tutkivat mustien miesten tyyliä 1700-luvulta nykypäivään.
Teemat.
Teemat vuodesta 1973 lähtien.
Krimin tataarien keittiö

Krimin tataarien keittiö on osa pääsääntöisesti Krimin tataarien ruokakulttuuri, joka on osa laajempaa ukrainalaista keittiötä, johon Krimin tataarien keittiö on vaikuttanut. Muita ruokakulttuureita, jotka ovat vaikuttaneet Krimin tataarien keittiöön, ovat mm. turkkilainen, venäläinen keittiöt.
Suurin osa Krimin tataareista on uskonnoltaan muslimeita, minkä johdosta nämä noudattavat halal-käytäntöjä.
Venäjän vallattua Krimin niemimaan vuonna 2014 Krimin tataarien ravintolat ovat levittäneet väestön ruokakulttuuria myös niemimaan ulkopuolelle. Lisäksi ravintoloista on tullut merkittäviä kohtaamispaikkoja kotinsa maanpakoon ajetuille Krimin tataareille. Krimin tataarien keittiö on melko huonosti dokumentoitu: vuonna 2019 julkaistu ruokakulttuureita tutkivan Olena Braitšnkon "Krimin tataarien keittiö" -kirja oli ensimmäinen kirja yli 20 vuoteen aiheen tiimoilta.
Raaka-aineita.
Talven ruokapulan ja taloudellisten vaikeuksien takia Krimin tataarit ovat jo pitkään tottuneet uhraamaan merkittävän osan kesästä ruokavarastojen täyttämiseen, mistä johtuen säilykkeet, mehut, kuivakala ja -liha ovat olleet isossa osassa Krimin tataarien keittiössä. Yleisesti käytössä olevia raaka-aineita ovat mm. maitotuotteet, itsekasvatetut vihannetkset ja hedelmät sekä liha, jota on saatu kotona pidettävistä eläimistä.
Krimin maantieteestä johtuen kalaa ja muita mereneläviä syödään yleisesti.
Pekmez () on joko omenoista tai päärynöistä keittämällä valmistettu makeutusaine, joka muistuttaa koostumukseltaan hunajaa. Sitä käytetään levitteenä, leivonnassa ja juomien maustamisessa.
Juomia.
Kahvi on suosittu seurustelujuoma. Sitä valmistetaan turkkilaiseen tapaan kuumentamalla hiekassa siten, ettei se kiehu. Kahviloissa kahvia tilattaessa saa myös yleensä lasin vettä. Myös vihreää teetä juodaan yleisesti.
Huolimatta siitä, että Krimin tataarit ovat pääsääntöisesti muslimeita, osa esim. näiden omistamista ravintoloista tarjoilee alkoholia.
Francesco Morlacchi

Francesco Giuseppe Baldassare Morlacchi (14. kesäkuuta 1784 Perugia – 28. lokakuuta 1841 Innsbruck) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari.
Morlacchi sai varhaista opetusta sedältään tai enoltaan, urkuri Mazzettilta. Hänen opettajiinsa kuuluivat myös Luigi Caruso, Niccolò Antonio Zingarelli (1803–1804) ja Stanislao Mattei (1805–1807). Morlacchi sai diplomin kantaatillaan "Il tempio della gloria". Vuodelta 1807 on hänen teoksensa "Miserere à 16". Morlacchi saavutti suosiota oopperasäveltäjänä teoksillaan "La Principessa per ripiego" (1809) ja "Le Danaidi" (1810). Vuonna 1810 hän lähti Dresdeniin italialaisen oopperatalon varakapellimestariksi. Hän sai "Raoul di Créqui" -oopperansa menestyksen ansiosta nimityksen oopperatalon elinikäiseksi kapellimestariksi vuonna 1811 ja pysyi tässä tehtävässä, kunnes oopperatalo suljettiin vuonna 1832. Morlacchi sävelsi Dresdenin-aikanaan menestyksekkäitä oopperoita: "Il nuovo barbiere di Siviglia" (1816), "La simplicetta di Pirna" (1817), "La gioventù di Enrico" (1823), "Il Colombo" (1828) ja "Il Rinnegato" (1832).
Morlacchi sävelsi Fredrik August I:lle requiemin. Hän sairasti tuberkuloosia ja kuoli ollessaan matkalla Italiaan vuonna 1841.
Uhniv

Uhniv () on pikkukaupunki Ukrainan Lvivin alueen Tšervonohradin piirissä. Uhniv sijaitsee Läntisen Bugin vesistöön kuuluvan Solokijajoen varrella, linnuntietä 62 kilometriä aluekeskus Lvivistä pohjoisluoteeseen ja noin 3 kilometriä Puolan rajalta kaakkoon. 
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 939 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 999 asukasta, joista etnisesti ukrainalaisia oli 98,20 prosenttia ja venäläisiä 1,20 %. Vuonna 1989 väkiluvuksi oli kirjattu 1 161 asukasta. 
Tammikuun keskilämpötila on -4,0 ja heinäkuun +17,3 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 564 millimetriä.
Paikkakunnan ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1360, Magdeburgin oikeudet se sai 1462 (tai 1528), nykyinen kaupungin asema vuodelta 1951.
Uhniv on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Tšervonohradin piiriin; sitä ennen se oli Sokalin piiriin kuulunut kaupunki.
Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuu muun muassa Uspenskin kirkko (1600-luvulta).
Kallias ja Hipponikos

Kallias ja Hipponikos (, ) olivat toistuvia nimiä eräässä antiikin kreikkalaisessa ateenalaisessa eupatridi- eli ylimyssuvussa.
Suku oli kotoisin Alopeken demoksesta ja tunnettiin vauraudestaan, joka oli ainakin osaksi peräisin Laureionin hopeakaivosten tuotosta. Suvun miespuolisilla jäsenillä toistuivat vuorottaisissa sukupolvissa nimet Hipponikos ja Kallias. Suku kuului keryksien sukuun, ja sillä oli kunniatehtävä toimia soihdunkantajina Eleusiin mysteereissä yhdessä eumolpidien suvun kanssa.
Jäseniä.
Suvun jäseniä olivat:
Sukupuu.
Suvun jäseniä olivat (miehet sinisellä, naiset punaisella, avioliiton kautta liittyvät valkoisella):
Eumolpidit

Eumolpidit (, ) oli antiikin kreikkalainen eleusislainen eupatridi- eli ylimyssuku, joka katsoi periytyvänsä Eumolpoksesta. Suku oli yksi Attikan vanhoista papillisista suvuista, ja sen tehtäviin kuului Eleusiin mysteereistä vastaaminen yhdessä keryksien suvun kanssa.
Eumolpidit olivat kunnioitetuin kaikista attikalaisista pappissuvuista. Heidän esi-isänään pidettyä Eumolposta pidettiin Eleusiin mysteerien perustajana. Mysteerien hierofantti () oli aina eumolpidien suvusta, koska Eumolpoksen katsottiin olleen ensimmäinen hierofanttina toiminut.
Hierofanttia avusti neljä henkilöä (), joista yksi oli myös eumolpidi. Muilla suvun jäsenillä ei vaikuta olleen erityisiä tehtäviä mysteereissä, mutta osa muista tehtävistä kuului keryksien suvulle. Lisäksi eumolpodien tuli tietyissä tilanteissa rukoilla valtion puolesta yhdessä keryksien kanssa. Suvuille kuului yhdessä myös kultin varoista huolehtiminen.
Eumolpideilla (kuten mahdollisesti myös kerykseillä) oli myös tiettyjä oikeudellisia tehtäviä tapauksissa, joissa mysteereitä oli loukattu (). Syyte saattoi olla kahta muotoa, tuomitseminen eumolpidien edesä () tai kuninkaan edessä (), mutta niissä lienee ollut kyse käytännössä samasta asiasta. Näissä tapauksissa kuningasarkontti toimi oikeuden puheenjohtajana () ja eumolpidit valamiehinä. Tätä lakia ei ollut kirjoitettu ylös vaan se perustui pelkästään perinteeseen, jota ainoastaan eumolpideilla oli oikeus tulkita () tai soveltaa uusiin tilanteisiin. Rangaistukseksi eumolpidit saattoivat määrätä henkilön suljettavaksi pois mysteereistä tai alennettavaksi mysteereihin vihitystä () vihkimättömäksi.
Tämä kertoo siitä, että demokraattisessa Ateenassa vanhalle aristokratialle oli jätetty vain muodollisia oikeuden- ja vallankäytön tehtäviä. Niinpä kun antiikin lähteissä mainitaan, että Eleusiin pyhimpiin tiloihin astumisesta tai turvananojan merkkinä toimineen oksan () laittamisesta väärään paikkaan tai väärään aikaan seurasi kuolemanrangaistus, voidaan olla melko varmoja, ettei pelkästään eumolpideilla ollut valtaa päättää asiasta. Joissakin tapauksissa, joissa henkilö tuomittiin törkeistä rikkomuksista valtiota vastaan, kansa paitsi lähetti tuomitun maanpakoon myös langetti tämän päälle eumolpidien lausuman kirouksen. Tällöinkin eumolpidit saattoivat lausua kyseisen kirouksen vain kansan määräyksestä, ja saattoivat myöhemmin joutua perumaan sen ja puhdistamaan aiemmin kiroamansa henkilön.
Hipponikos (594 eaa.)

Hipponikos (, ; 600/500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului Kalliasten ja Hipponikosten ylimyssukuun. Hän on suvun ensimmäinen tunnettu jäsen.
Plutarkhos mainitsee Hipponikoksen yhtenä kolmesta, joille Solon olisi ilmaissut etukäteen ennen vuoden 594 eaa. "seisakhtheiaansa" aikomuksensa antaa velkoja anteeksi suuressa mittakaavassa ilman aikomusta koskea ihmisten maaomaisuuteen. Näiden kolmen kerrotaan sitten käyttäneen tietoa väärin hyväkseen ja rikastuneen ostamalla suuria maa-alueita lainarahalla. On kuitenkin arveltu, että kertomus saattaisi olla pelkkää panettelua hänen kateellisten maanmiestensä taholta. Hipponikoksen omaisuus siirtyi hänen veljenpojalleen Kallias I:lle.
Erotuksena suvun muista samannimisistä tähän Hipponikokseen on vanhemmassa tutkimuksessa viitattu nimellä "Hipponikos I". Nykyisin kyseistä numeroa käytetään kuitenkin vasta Kallias I:n pojasta Hipponikos I:stä.
Hipponikos I

Hipponikos (, myös ; ; 500/400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului Kalliasten ja Hipponikosten ylimyssukuun. Erotuksena suvun muista samannimisistä häneen viitataan tutkimuksessa nimellä "Hipponikos I" (vanhemmassa tutkimuksessa kuitenkin "Hipponikos II").
Hipponikos oli Kallias I:n poika ja kotoisin Alopeken demoksesta. Hänen kerrotaan rikastuneen suuresti saatuaan itselleen erään persialaisen sotapäällikön aarteet, jotka tämä oli uskonut erään eretrialaisen Diomnestoksen haltuun. Kun Persian armeija sitten tuhottiin vuoden 490 eaa. Marathonin taistelussa, Diomnestos piti varat. Persian toisen hyökkäyksen aikoihin vuonna 480 eaa. Diomnestoksen perilliset siirsivät varat Hipponikokselle Ateenaan, ja ne jäivät lopulta hänelle, kun vangiksi jääneet eretrialaiset vietiin Vähään-Aasiaan.
Tämän kertomuksen kertoo Athenaios lähteenään Herakleides Pontoslainen. Sen todenperäisyys on kuitenkin kyseenalainen, sillä Herodotos mainitsee vain yhden onnistuneen Eretrian valtauksen, joka tapahtui vuonna 490 eaa. On arveltu, että Hipponikoksesta kertova anekdootti perustuisi ateenalaisiin juoruihin, joilla ihmiset selittivät suvun vaurautta, samoin kuin anekdootti, joka koski Hipponikoksen poikaa Kallias II:sta.
Hipponikos II

Hipponikos (, ; n. 485–422/421 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului Kalliasten ja Hipponikosten ylimyssukuun. Erotuksena suvun muista samannimisistä häneen viitataan tutkimuksessa nimellä "Hipponikos II" (vanhemmassa tutkimuksessa kuitenkin "Hipponikos III").
Elämä.
Hipponikoksen isä oli Kallias II ja äiti Miltiades nuoremman tytär Elpinike, ja hän oli kotoisin Alopeken demoksesta. Hänen syntymänsä aikoihin Kallias oli rikastunut Laureionin hopeakaivosten tuotolla. Hipponikos peri tämän omaisuuden ja tunnettiin ”Kreikan rikkaimpana miehenä”. Ksenofonin mukaan Hipponikoksella oli kaivoksillaan 600 orjaa ja ne tuottivat kuusi talenttia hopeaa vuodessa. Hipponikos sai tuloja myös pappeudestaan keryksien suvulle kuuluneena Eleusiin mysteerien soihdunkantajana.
Hipponikos nai joskus vuoden 455 eaa. jälkeen nimeltä tuntemattoman naisen, joka oli aiemmin ollut Perikleen vaimona ja joka oli myös jotakin sukua Perikleelle. Hipponikoksella oli vaimostaan ainakin kolme lasta, poika Kallias III, tytär Hipparete ja toinen nimeltä tuntematon tytär. Kallias III peri suvun vaurauden. Hipparetesta tuli Alkibiadeen vaimo kymmenen talentin myötäjäisillä. Pseudo-Andokideen mukaan nämä olivat suurimmat myötäjäiset, jotka oli koskaan annettu. Hipponikoksen toinen tytär nai Theodoroksen, ja näin hänestä tuli puhuja Isokrateen äiti.
Platonin "Kratyloksessa" filosofi Hermogenes mainitaan Hipponikoksen poikana ja Kalliaan veljenä, mutta koska hänen ei sanota olleen osallinen isänsä omaisuudesta, ja myös Ksenofon viittaa hänen köyhyyteensä, hänen arvellaan olleen avioton poika. Äidistä ei tiedetä mitään. Aelianus kertoo anekdootin Hipponikoksesta liittyen kuvanveistäjä Polykleitokseen.
Vuonna 445/444 eaa. Hipponikos toimi Ateenan "bulen" sihteerinä. Hän johti Eurymedonin kanssa Ateenan joukkoja vuoden 426 eaa. Tanagran taistelussa. Pseudo-Andokideen mukaan Hipponikos olisi kaatunut vuoden 424 eaa. Delionin taistelussa, jossa hän toimi yhtenä kymmenestä strategoksesta. Tämä on kuitenkin virhe, sillä Thukydideen mukaan Delionissa strategoksena toimi Hippokrates. Todellisuudessa Hipponikos vaikuttaa kuolleen myöhemmin, jonkin verran ennen kun Eupolis esitytti komediansa "Imartelijat" ("Kolakes") vuonna 421 eaa.
Paul-Louis Arslanian

Paul-Louis Arslanian (s. 1944) on ranskalainen virkamies. Hän oli Ranskan siviili-ilmailun turvallisuuden tutkimus- ja analyysitoimiston johtaja vuosina 1995–2009. Arslanian on Kunnialegioonan upseeri, valmistunut École polytechniquesta (luokka 1965) ja École nationale de l’aviation civilestä (luokka 1970).
Elämäkerta.
Arslanian aloitti uransa siviili-ilmailuinsinöörinä "Direction Générale de l'Aviation Civile"ssa, jota seurasi siviili-ilmailun ja ilmatieteen yleistarkastus (IGACEM). Hänestä tuli BEA:n johtaja vuonna 1995. Vuonna 2009 hänet korvasi Jean-Paul Troadec.
Hipponikos III

Hipponikos (, ; n. 421–342/341 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului Kalliasten ja Hipponikosten ylimyssukuun. Erotuksena suvun muista samannimisistä häneen viitataan tutkimuksessa nimellä "Hipponikos III".
Elämä.
Hipponikos oli Kallias III:n poika ja kotoisin Alopeken demoksesta. Hänen äitinsä oli nimeltä tuntematon Glaukon II:n tytär. Äiti kuoli pian hänen syntymänsä jälkeen, ja hänen isänsä meni uusiin naimisiin. Kallias menetti hopeakaivostoimintansa Laureionissa peloponnesolaissodan aikana, mikä vähensi suuresti suvun Hipponikokselle periytynyttä omaisuutta. Silti hän oli edelleen varsin varakas. Lisäksi hän oli Spartan perinnöllinen "proksenos", mutta hän ei saanut isänsä asemaa keryksien suvulle kuuluneena Eleusiin mysteerien soihdunkantajana.
Hipponikos nai vuonna 399 eaa. Alkibiades III:n ja Hippareten nimeltä tuntemattoman tyttären, joka oli hänen serkkunsa. Hän otti kuitenkin eron vaimostaan jo vuonna 395 eaa. syyttäen tätä insestisestä suhteesta veljeensä Alkibiades IV:een. Hipponikos mainitaan vielä noin 80-vuotiaana, kun hän teki sijoituksia Melitessä. Hänen myötään suku menetti kuitenkin entisen vaurautensa ja vaikutusvaltansa.
Hipponikoksen mainitsevat muun muassa Platon, Lysias ja Andokides.
Hipponikos

Hipponikos (, ) voi viitata seuraaviin henkilöihin ateenalaisessa Kalliasten ja Hipponikosten ylimyssuvussa:
Isagoras

Isagoras (; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja edusti oligarkkista puoluekuntaa aikansa valtakamppailuissa kotikaupungissaan.
Isagoras oli Teisandroksen poika ja Herodotoksen mukaan merkittävää sukua. Herodotos sanoo olevansa tietämätön Isagoraan suvun taustoista, mutta lisää, että hänen sukulaisensa uhrasivat kaarialaiselle Zeukselle. Kun Kleomenes I:n johtamat spartalaiset tulivat Ateenaan vuonna 510 eaa. ajamaan pois tyranni Hippiaan, hän muodosti kestiystävyyssuhteen Isagoraaseen.
Myöhemmin Isagoraan kerrotaan olleen Ateenan oligarkkisen puoluekunnan johdossa ja vastustaneen kansanpuolueen johtoon noussutta Kleisthenestä. Kun Isagoras totesi Kleistheneen liian vahvaksi vastustajaksi, hän pyysi apua Kleomeneeltä. Niin spartalaiset yrittivät auttaa häntä perustamaan Ateenaan oligarkkisen hallinnon, mutta yritys epäonnistui. Kun kostoa halunnut Kleomenes sitten hyökkäsi Attikaan uudelleen nostaakseen Isagoraan valtaan, yritys epäonnistui jälleen korinttilaisten ja Demaratoksen vaihdettua puolta.
Isagoras tulkitaan yleensä samaksi henkilöksi kuin Isagoras, joka toimi Ateenan arkonttina vuonna 508/507 eaa., mutta tästä ei ole varmuutta.
Natalia Stjernschantz

Natalia Stjernschantz (os. Kavaleff 1. heinäkuuta 1831, Helsinki–1858), on Jacob Alexejevitsch Kavaleffin (1799–1912) ja Natalia Kavaleffin (1809–1888) tytär. Hänet tunnetaan Helsingissä Valkea rouva -nimisenä kummituksena. Natalia Kavaleff syntyi kauppiasperheeseen Helsingissä 1.heinäkuuta 1831. Kavaleff-suvun tytär meni 25-vuotiaana naimisiin aatelismies Johan Stjernschantzin kanssa. Häät pidettiin Tuomarinkylän kartanossa. 
Kartanonomistajan tyttären Natalia Kavaleffin ja Johan Stjernschantzin esikoispoika Johan Gustaf syntyi 1857 ja kuoli vain neljän päivän ikäisenä. Pienelle pojalle pystytettiin kartanon kivisen piha-aidan kupeeseen muistokivi, jossa lukee G. Stjernschantz sekä vuosiluku 1857. Vain vuosi tapahtumasta Natalia kuoli synnytettyään kaksostyttäret. 
Kummitustarina.
Tarinoiden mukaan Natalia ei saanut rauhaa kuoltuaan, vaan vaeltaa edelleen kartanossa kummituksena. Ullakolla ja puistossa on nähty valkoasuinen rouva vaeltamassa ja vanhasta lastenhuoneesta kuultu hiljaista kehtolaulun hyräilyä. Hänet on nähty myös työntämässä lastenvaunuja.
Iskhomakhos

Iskhomakhos (, ; n. 460-luku–413 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului kaupungin varakkaaseen ylimystöön.
Iskhomakhoksen isä oli maanomistaja ja hän peri tämän omaisuuden. Hänen omaksi omaisuudekseen mainitaan suurimmillaan 70 talenttia. Peloponnesolaissota kuitenkin kutisti omaisuutta huomattavasti, 20 talenttiin. Iskhomakhoksen vaimo oli Khrysilla. Avioliitto solmittiin noin vuonna 436 eaa. Heillä oli kaksi poikaa sekä tytär, joka naitettiin ensin noin vuonna 420 eaa. Epilykos II:lle ja sitten noin vuonna 413 eaa. Kallias III:lle. Pian Iskhomakhoksen kuoltua Kallias III nai Iskhomakhoksen lesken Khrysillan erottuaan ensin tämän tyttärestä, joka oli karannut.
Iskhomakhos tunnetaan ennen kaikkea Ksenofonilta, jonka "Talouden taidossa" Iskhomakhos keskustelee 14-vuotiaan nuorikkonsa kanssa kotitalouden ja maatilan hoidosta, ja jonka Ksenofon esittää esimerkillisenä henkilönä alalla. Dialogissa Iskhomakhos kertoo Sokrateelle, että hänen menestysreseptinsä oli ostaa viljelemätöntä maata, parantaa se hyväksi ja myydä se huomattavalla voitolla, jolla voi ostaa uutta viljelemätöntä maata. Hän myös kertoo, kuinka oli ohjeistanut nuorta vaimoaan kotitalouden hoidossa.
Antiikin lähteissä esiintyy myös Iskhomakhos, joka tuhlaili rahaa imartelijoihin ja parasiitteihin, sekä Kratinoksen komedian Iskomakhos, joka oli luonteeltaan ahne ja saita. Näitä kumpaakin piirrettä on hankala sovittaa yhtäaikaisesti Ksenofonin kuvaamaan Iskhomakhokseen. Siksi joskus on ehdotettu, että olisi voinut olla myös toinen, nuorempi Iskhomakhos.
Nicola Logroscino

Nicola Bonifacio Logroscino (kastettu 22. lokakuuta 1698 Bitonto – 1764? Palermo) oli italialainen säveltäjä.
Logroscino sai opetusta sedältään tai enoltaan, maestro di cappella Pietro Logroscinolta. Hän opiskeli myös Napolin Santa Maria di Loreto -konservatoriossa. Hänen opettajiaan olivat Giovanni Veneziano ja Giuliano Perugino. Vuosina 1728–1731 Logroscino työskenteli urkurina Conzassa. Tältä ajalta on hänen oratorionsa "Il mondo trionfante nella concezione di Maria sempre Vergine". Logroscino työskenteli tämän jälkeen Napolissa, kunnes lähti vuonna 1758 kutsusta opettamaan Palermoon.
Logroscinon oopperoista kokonaan ovat säilyneet "Il Governatore" (1747) ja "Giunio Bruto" (1748). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa "Stabat Mater" vuodelta 1760. Logroscino kuoli todennäköisesti vuonna 1764.
Keryksit

Keryksit (, ) oli antiikin kreikkalainen eleusislainen eupatridi- eli ylimyssuku, joka katsoi periytyvänsä Keryksistä, jota pidettiin joko Eumolpoksen nuorempana poikana tai Hermeen ja Aglauroksen poikana. Suku oli yksi Attikan vanhoista papillisista suvuista, ja sen tehtäviin kuului Eleusiin mysteereistä vastaaminen yhdessä eumolpidien suvun kanssa.
Eleusiin mysteereissä kerykseille kuuluivat "hierokeryksin" eli uhriairuen ja "dadukhoksen" eli soihdunkantajan tehtävät. Lisäksi keryksien tuli tietyissä tilanteissa rukoilla valtion puolesta yhdessä eumolpidien kanssa. Suvuille kuului yhdessä myös kultin varoista huolehtiminen.
Kerykseihin kuului 500–300-luvuilla eaa. vaikuttanut Kalliasten ja Hipponikosten rikas ylimyssuku.
Francesco Gnecco

Francesco Gnecco (n. 1769 Genova – 1810/1 Milano) oli italialainen säveltäjä.
Gnecco työskenteli maestro di cappellana Savonan tuomiokirkossa. Hän sävelsi suuren määrän oopperoita. Niistä menestyksekkääksi osoittautui erityisesti "La prova di un'opera seria", joka on Milanosta vuodelta 1805. Gnecco sävelsi myös kirkkomusiikkia ja kamarimusiikkia.
Belz

Belz () on historiallinen pikkukaupunki Ukrainan Lvivin alueen Tšervonohradin piirissä. Belz sijaitsee Läntisen Bugin vesistöön kuuluvan Solokijajoen varrella, 70 kilometriä aluekeskus Lvivistä pohjoiseen, linnuntietä noin 3 kilometriä Puolan rajasta. 
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 2 191 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 2 478 asukasta, joista etnisesti ukrainalaisia oli suuri enemmistö (97,50 % ukrainalaisia ja 1,69 % venäläisiä). Vuonna 1989 väkiluvuksi oli kirjattu 2 378 asukasta. 
Tammikuun keskilämpötila on -4,0 ja heinäkuun +17,3 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 570 millimetriä.
Paikkakunnan ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1030, Magdeburgin oikeudet se sai 1377 tai 1509. Nykyaikana paikkakunta sai kaupungin aseman vuonna 1951.
Belz on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Tšervonohradin piiriin; sitä ennen se kuului Sokalin piiriin.
Eurymedon

Eurymedon () voi viitata seuraaviin:
Ranemsletta

Ranemsletta on taajama Overhallan kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 516 vuonna 2023.
Hunn

Hunn tai Skage on taajama Overhallan kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,6 neliökilometriä ja asukasluku 831 vuonna 2023. Hunnista on löydetty jälkiä pronssikautisesta asutuksesta.
Skogmo

Skogmo on taajama Overhallan kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,6 neliökilometriä ja asukasluku 277 vuonna 2023.
Svalia

Svalia on taajama Overhallan kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,24 neliökilometriä ja asukasluku 279 vuonna 2023.
Ranemin kirkko

Ranemin kirkko () on Overhallan kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta. Barokkia edustava alttaritaulu 1600-luvulta onnistuttiin pelastamaan kirkon tulipalossa vuonna 1899.
Skagen kirkko

Skagen kirkko () on Overhallan kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1903.
Namdalen

Namdalen on piiri Trøndelagin läänissä Norjassa. Siihen kuuluvat Namsosin, Liernen, Røyrvikin, Namsskoganin, Grongin, Overhallan, Høylandetin, Flatangerin, Nærøysundin ja Lekan kunnat. Alueen pinta-ala on 11 857 neliökilometriä ja asukasluku 34 487 vuonna 2011. Namdalen on nimetty alueen halki virtaavan Namsen-joen mukaan.
Braunschweig (F260)

Braunschweig (runkonumero F260) on Saksan laivaston Braunscheig-luokan korvetti.
Valmistus.
Alus tilattiin Hampurista Blohm + Vossilta, missä köli laskettiin 3. joulukuuta 2004. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 2006 ja otettiin palvelukseen 16. huhtikuuta 2008.
Palvelus.
Alus on palveluksessa.
Alf Hildrum

Alf Hildrum (s. 18. huhtikuuta 1948 Overhalla) on norjalainen eläkkeellä oleva toimittaja ja yritysjohtaja, joka on ollut muun muassa Amedian toimitusjohtaja vuosina 1988–2007. Vuosina 1981–1984 hän toimi "Bergensavisenin" päätoimittajana. Ennen siirtymistään sanomalehtialalle hän työskenteli virkamiehenä Norjan kauppaministeriössä. Vuosina 2007–2015 Hildrum oli Norjan TV 2:n toimitusjohtaja.
Wiljam Aittala

Wiljam Ensio Aittala (5. heinäkuuta 1920 Nousiainen – 27. syyskuuta 1993 Paimio) oli suomalainen teologi, kristillinen kirjailija ja Suomen Adventtikirkon saarnaaja, joka toimi kirkon esimiehenä.
Henkilöhistoria.
Wiljam Aittalan vanhemmat olivat Hemming Nikolai Aittala ja Enni Katariina Hammar. Hän avioitui 1950 seurakuntasisar Sinikka Kurjen kanssa. Aittala tuli ylioppilaaksi 1946 ja suoritti teologian opintoja adventistien teologisissa seminaareissa Ruotsissa ja Englannissa. Teologian kandidaatiksi hän valmistui Helsingin yliopistosta 1967. Aittala oli ensimmäinen adventistipastori, joka suoritti teologisen loppututkinnon Helsingin yliopistossa. Hän oli Suomen Adventtikirkon työntekijä vuodesta 1948, saarnaajaksi hänet vihittin 1951. Adventistisaarnaajana Aittala toimi Riihimäellä 1948–1949, Heinolassa 1949–1950, Joensuussa 1950–1951, Kotkassa 1951–1953, Mikkelissä 1953–1955, Porissa 1955–1958 ja Turussa 1958–1960.
Aittala oli Suomen Adventtikirkon itäisen piirin esimies Helsingissä 1960–1967, Suomen Adventtikirkon esimies 1967–1984 ja Toivonlinnan seminaarin johtaja 1984–1986 ja rehtori 1986–1988.
Aittala

Aittala on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Borgomasino

Borgomasino () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli arviolta 760 asukasta.
Maine Pyar Kiya

Maine Pyar Kiya (, ) on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen musikaalidraamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Sooraj R. Barjatya. Päärooleja näyttelevät Salman Khan ja Bhagyashree. Se oli vuoden eniten tuottanut hindinkielinen elokuva.
Juoni.
Kun Sumanin isä jättää hänet toisen perheen hoitoon matkustaessaan itse ulkomaille, Suman rakastuu Premiin. Jotta he voisivat mennä naimisiin, Premin on kuitenkin todistettava Sumanin isälle, ettei hän ole samanlainen kuin oma isänsä.
Vihdin pääkirjasto

Vihdin pääkirjasto on Vihdin Nummelassa sijaitseva kirjasto. Se on toinen Vihdin kirjaston toimipisteistä ja toimii osana Lukki-kirjastoverkkoa.
Arkkitehtuuri.
Vihdin pääkirjasto sijaitsee keskeisellä paikalla ja sen ratkaisut edustavat rakennusajankohdan kansainvälistä modernia arkkitehtuuria. Suunnittelussa on huomioitu ympäröivä taajama ja sen kulkuväylät. Arkkitehtuuriltaan rakennus on puhdaslinjainen, yksinkertainen ja selkeä sekä myötäilee tontin suorakaiteista muotoa. Rakennuksen runko muodostuu teräsbetoni- ja betonipalkeista sekä ontelolaatoista. Katto on loiva pulpettimallinen peltikatto. Seinistä puolet on lasia ja puolet muurattua harkkoa.
Suunnittelun lähtökohtana on sisäkatuperiaate, jossa toiminnot sijoittuvat aulasta lähtevän kadun varteen. Kaapelointi on oranssien lattialuukkujen alla, ja katon valoviiva myötäilee lattian luukkuvanaa. Kolmikerroksisen rakennuksen hyötypinta-ala on 1500 m2, kokonaispinta-ala 2300 m2 ja tilavuus 11000 m3. 
Historia.
Vihdin pääkirjaston suunnittelu aloitettiin 1980-luvulla. Kirjastolautakunta esitti joulukuussa 1985 sopivan tontin varaamista Nummelasta. Kunta järjesti vuonna 1989 arkkitehtuurikilpailun, jonka ensimmäisen palkinnon voitti Hannu Jaakkolan ja Tapani Kerttulan "Agricola". Uudisrakennushanke jäädytettiin 1990 taloustilanteen vuoksi ja esitykseen palattiin marraskuussa 1995. Kirjaston rakennustyöt aloitettiin elokuussa 1997 ja kirjasto valmistui syyskuussa 1998. Kirjaston rakennuskustannukset olivat 17 miljoonaa markkaa. Valtionapua saatiin 6,9 miljoonaa markkaa. Vihdin pääkirjasto avattiin yleisölle 5. joulukuuta 1998. Kirjaston avasivat ministeri Veikko Helle ja osastonjohtaja Aune Tolkki. Vihkiäisjuhla pidettiin 2. toukokuuta 1999 juhlapuhujana pääministeri Paavo Lipponen.
Vihdin kirkonkylän kirjasto

Vihdin kirkonkylän kirjasto on Vihdin kirkonkylässä sijaitseva kirjasto. Se on toinen Vihdin kirjaston toimipisteistä ja toimii osana Lukki-kirjastoverkkoa. 
Vihdin kirkonkylän kirjasto toimi 1970-luvulle asti entisessä vuonna 1911 kunnantaloksi valmistuneessa jugend-talossa, eli "Kuntalassa". Kirjasto muutti 1970-luvulla Siirilään ja paluumuutti Kuntalaan vuonna 1994. Marraskuussa 2019 kirjasto siirtyi kirkonkylän Campuksen tiloihin. Kirjasto on toiminut vuodesta 1998 Vihdin kunnankirjaston lähikirjastona.
Kaliforniumheksaboraattipentahydroksidi

Kaliforniumheksaboraattipentahydroksidi (Cf[B6O8(OH)5]) on kaliforniumin boraattiyhdiste, jossa keskusatomina oleva kalifornium on hapetusluvulla +III. Yhdistettä syntyy kaliforniumtrikloridin (CfCl3) reagoidessa sulan boorihapon kanssa, ja se on vaaleanvihreää pienikiteistä ainetta.
Kaliforniumtrikloridin ja boorihapon reaktiossa syntyvä reaktiotuote poikkeaa rakenteellisesti kevyempien aktinoidien (Pu, Am, Cm) trikloridien ja boorihapon reaktiossa syntyvistä reaktiotuotteista.
Trio (lehti)

Trio on kaksi kertaa vuodessa ilmestyvä vertaisarviointimenettelyä noudattava aikakausjulkaisu. Se perustettiin vuonna 2012 Taideyliopiston Sibelius-Akatemian DocMus-osaston lehdeksi.
"Trion" aiheet liittyvät musiikin taiteelliseen tutkimukseen, esittämiseen ja pedagogiikkaan, esityskäytäntöjen, niiden estetiikan ja historian sekä nykyhetken haasteiden tutkimukseen, klassisen musiikin historiaan, filosofiaan ja teosanalyysiin. Sen julkaisukielet ovat suomi, ruotsi ja englanti. 
Lehden päätoimittaja on musiikin- ja kirjallisuudentutkija ja pianisti Laura Wahlfors.
Galleria Pictor

Galleria Pictor on Vihdissä sijaitseva taiteen näyttelytila, joka edistää kuvataidetta ja taidekasvatusta. Galleria Pictorin ylläpitäjänä toimii Vihdin kunta ja sen näyttelyohjelmasta vastaa Pictor-toimikunta. Galleria Pictor on toiminut vuodesta 1988 lähtien. Toimikuntaan kuuluu kulttuuri- ja vapaa-ajan lautakunann edustajien lisäksi taiteen asiantuntijoita sekä Elli ja Artturi Hiidenheimon säätiön edustaja.
Galleria Pictor toimii 200 neliön tiloissa, jotka on kunnostettu paikallisten taiteilijoiden toimesta.
Vihdin Wuosisatamarkkinat

Vihdin Wuosisatamarkkinat on Vihdin kirkonkylässä järjestettävä yleisötapahtuma. Tapahtumaa vietetään vuosittain elokuun lopulla kirkonkylän raitilla, torilla, museolla, kirkossa, ranta-alueella ja paikallisissa liikkeissä. Tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2007 Vihdin kunnan 500-vuotisjuhlan kunniaksi.
Wuosisatamarkkinat on kerännyt vuosittain yli 10 000 kävijää. Tapahtuman yleisöennätys on 16 000 kävijää. Tapahtuman pääjärjestäjä on vuodesta 2017 ollut SuurVihdin Kilta.
Ville Tanskanen

Ville Tanskanen (s. 18. heinäkuuta 1988) on suomalainen radiojuontaja ja toimittaja. Nykyään hän juontaa Suomiräp kanavan aamua, yhdessä Aleksi Korpijaakon kanssa.
Ura.
Tanskanen aloitti uransa vuonna 2015 silloisen Bassoradion keskipäivässä, josta siirtyi juontamaan aamulähetystä.
Yksityiselämä.
Tanskasella on kaksi poikaa. Hänen veljensä on näyttelijä Lauri Tanskanen, joka on naimisissa näyttelijä-kuvataiteilija Henna Tanskasen kanssa.
Vihdin uimahalli

Vihdin uimahalli on Vihdin Nummelassa sijaitseva uimahalli. Se on avattu vuonna 1978, mutta hallissa on sittemmin tehty joitakin peruskorjauksia. Vihdin uimahallissa oli noin 38 000 käyntiä vuonna 2022.
Uimahallissa on 4-ratainen 25 metrin pääallas sekä 10 metrin lastenallas. Uimahallilla on myös kuntosali, jossa on lattiatilaa kehonpainoharjoituksia varten, kuntosali- ja cardiolaitteet ja voimailuvälineitä.
Korvenlampi

Korvenlampi voi tarkoittaa seuraavia:
Trio (täsmennyssivu)

Trio voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Jaak Tamm

Jaak Tamm (25. helmikuuta 1950 Tallinna - 4. tammikuuta 1999 Tallinna) oli virolainen poliitikko ja toimi aiemmin tutkijana. Hän toimi 1990-luvulla ministerinä ja tallinnassa pormestarina.
Tutkijana.
Jaak Tamm valmistui Tarton valtionyliopistosta vuonna 1973. Vuosina 1968-1975 hän työskenteli Tarton yliopiston sosiologian laboratoriossa eli aina laboratorion sulkemiseen asti. Sen jälkeen hän siirtyi Tallinnaan tutkimusavustajaksi Pedagogiseen instituuttiin. Vuonna 1979 hän väitteli tohtoriksi psykologiasta. Vuosina 1979-1985 Tamm työskenteli projektipäällikkönä Neuvosto-Viron teollisuusministeriön alaisessa talouskonsultointiyritys Mainorissa.
Yhteiskunnalliset tehtävät.
Tamm siirtyi 1980-luvun puolivälissä politiikkaan. Vuosina 1985-1987 hän oli Neuvosto-Viron rakennusministerinä Bruno Saulin johtamassa hallituksessa. Sen jälkeen hän siirtyi tuotannonohjausjärjestelmiä tutkivaan ja kehittävään Kodamu-yritykseen johtajaksi vuosiksi 1987–1990.
Viron laulavan vallankumouksen aikaan Tammista tuli Savisaaren hallitukseen teollisuus- ja energiaministeri huhtikuusta 1990 joulukuuhun 1991. Tammin ja Savisaaren suhteet kriisiytyivät hallituksessa johtuen yksityistämiseen liittyvistä kysymyksistä ja myöhemmin ulkomailta hankittavista lainoista, joita Savisaar asiantuntijoineen piti epäluotettavina. Pian Viron itsenäisyyden palauttamisen jälkeen syksyllä 1992 Tamm oli mukana perustamassa Viron kokoomuksen () joulukuussa 1991, ja hänestä tuli puolueen ensimmäinen puheenjohtaja.
Vuosina 1992-1996 Tamm toimi Tallinnan pormestarina. Hän joutui eroamaan tehtävästä kaupungin asuntojen yksityistämiseen liittyvien epäselvyyksien takia. Tutkinta ei johtanut kuitenkaan tuomioihin. Hän työskenteli sen jälkeen omassa konsultointiyrityksessään. Helmikuussa 1998 hänet valittiin Koillis-Viron Sillamäen kaupunginjohtajaksi, jossa tehtävässä hän oli ennen aikaiseen kuolemaansa tammikuuhun 1999 asti.
Oskar Merikannon kauneimmat laulut

Oskar Merikannon kauneimmat laulut on suomalaislaulaja Tapani Kansan 20. studioalbumi vuodelta 1988. Albumi sisältää Oskar Merikannon säveltämiä lauluja, joita Kansa tulkitsee Pekka Pohjolan sovittamina.
Albumi julkaistiin Bluebird-levymerkillä LP- ja CD-levyinä sekä C-kasettina. Albumi julkaistiin CD-levynä uudelleen vuonna 2006. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Oskar Merikanto ja sovittanut Pekka Pohjola.
Kuhankeittäjäturpiaali

Kuhankeittäjäturpiaali ("Gymnomystax mexicanus") on turpiaaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Kuhankeittäjäturpiaali kasvaa 27–31 cm pitkäksi ja koiras on naarasta suurempi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, kaula, rinta ja vatsa ovat keltaiset. Silmiä ympäröi musta rengas. Kuhankeittäjäturpiaalin selkä, siivet ja pitkä pyrstö ovat mustat. Siipien olkapäät ovat keltaiset.
Levinneisyys ja elintavat.
Kuhankeittäjäturpiaalin levinneisyysalue ulottuu Guyanasta Kolumbian kautta Peruun ja Brasiliaan. Sitä ei kuitenkaan tavata suuresta osasta Guayanan kilven alueelta. Lajin elinympäristöä ovat avoimet metsät, ruohomaat, maatalousmaat ja suot. Lintu liikkuu pareittain tai hajanaisina suurimmillaan muutaman kymmenen yksilön parvina. Kuhankeittäjäturpiaalin ravintoa ovat hyönteiset, sammakot ja hedelmät. Laji rakentaa heinistä kuppimaisen pesän puuhun.
Abundio Antonelli

Abundio Antonelli (n. 1575 Fabrica di Roma – n. 1629 Rooma) oli italialainen säveltäjä.
Antonelli oli maestro di cappella Lateraanikirkossa vuosina 1611–1613 ja Beneventon tuomiokirkossa vuosina 1614–1615. Häneltä julkaistiin sekä hengellisiä että maallisia vokaalimusiikin teoksia Roomassa vuosina 1614–1629. Teosten joukossa ovat "Gaue virgo gloriosa" ja "Abraham, tolle filium tuum". Myös Antonellin veljet Francesco ja Angelo Antonelli olivat muusikoita.
Nyžni Verbiž

Nyžni Verbiž (; aiempi nimi: Verbjaž Nyžni (Верб’яж Нижній)) on kylä Ukrainan länsiosassa Ivano-Frankivskin alueen Kolomyjan piirissä. Kylä sijaitsee Dnestrin valuma-alueeseen kuuluvan Prutjoen oikealla eli eteläisellä rannalla, Itä-Karpaattien vuoriston pohjoispuolella, maanteitse vajaa 70 kilometriä aluekeskus Ivano-Frankivskista kaakkoon. Kylän pohjoispuolella, Prutjoen vastarannalla on Kolomyjan kaupunki.
Nyžni Verbiž on noin 14 700 asukkaan Nyžni Verbižin hromadan keskus. Itse Nyžni Verbižin kylän väkiluvuksi arvioitiin 2 488 asukasta (2020). Vuonna 2001 tässä kylässä asui 2 751 ihmistä, jotka olivat etnisesti pääosin ukrainalaisia.
Seudulta on löydetty ihmistoiminnan jälkiä (kivikirveitä) jo pronssikaudelta. Kirjalliset lähteet vuodelta 1377 mainitsevat asutuksen nimellä Verbiž. Vuoden 1443 lähteessä Nyžni Verbiž ja Verh'ni Verbiž mainitaan erillisinä. - Kylän tunnetuin rakennus on ortodoksisen seurakunnan puukirkko Nyžni Verbižin Siunatun Neitsyt Marian syntymän kirkko (1808-1810, toisen lähteen mukaan 1756–1808 koordinaatit ). Se edustaa hutsulien puukirkkojen rakentamisperinnettä ja se valittiin vuonna 2013 osaksi Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta Puolan ja Ukrainan Karpaattien puiset tserkvat.
Joonas Ranta

Joonas Ranta (s. 1984 Oulu) on suomalainen stand up -koomikko ja käsikirjoittaja.
Vuonna 2022 Ranta voitti aloitteleville stand up -koomikoille suunnatun Nopee naurattaja -kilpailun. Vuonna 2023 hänet valittiin Vuoden stand up -tulokas -kilpailun finaaliin. Ranta on Tuoretta verta -komediakollektiivin perustajajäsen.
Ranta on työskennellyt "Helsingin Sanomien" kesä- ja freelance-toimittajana. Hän oli yksi vuosina 2014—17 esitetyn satiiriohjelma "Uutisraportin" käsikirjoittajista. 
Helsingissä asuva Ranta on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri.
Rannan isoveli on pilapiirtäjä ja sarjakuvataiteilija Ville Ranta.
Aiheesta muualla.
Joonas Rannan verkkosivut
Zastavna

Zastavna () on kaupunki Tšernivtsin alueen Tšernivtsin piirissä Ukrainassa. Kaupunki sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Sovytsjajoen varrella, 33 kilometriä aluekeskus Tšernivtsistä pohjoiseen. Kaupungissa on rautatieasema. Valtatie M19 (eurooppatie ohittaa kaupungin 5 kilometriä sen länsipuolelta.
Tammikuun keskilämpötila on −4,8 ja heinäkuun +18,8 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 600 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 7 750 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 8 762 asukasta. Heistä etnisesti ukrainalaisia oli 98,33 prosenttia, venäläisiä 1,04 %, puolalaisia 0,25 % ja moldovalaisia 0,15 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 9 438 asukasta. 
Arkeologisissa kaivauksissa paikkakunnalta on löydetty ihmisasutuksen jälkiä noin 4 000 vuoden takaa pronssikaudelta. Seudulta on löydetty myös esimerkiksi Rusin valtakunnan ajan asutuksen jäänteet 1100- ja 1200-luvuilta. mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1589 (tai 1583). Kaupungiksi Zastavna nimettiin vuonna 1940.
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Zastavna on kuulunut Tšernivtsin piiriin; sitä ennen se oli vuosina 1940–1962 ja 1965-2020 Zastavnan piirin hallintokeskus.
Nuorten maailma (Valitut Palat)

Nuorten maailma on Valittujen Palojen vuosina 1980–1992 julkaisema kirjasarja. Kirja on käännös sisarteoksista Das Grosse Jugendbuch ja L'Album des Jeunes.
Kirjat:
Esimerkkinä sisällöistä vuoden 1980 kirjan aihekategoriat:
Firefighter

Firefighter () on georgialaisen laulajan Nutsa Buzaladzen esittämä kappale, joka julkaistiin 11. maaliskuuta 2024. Buzaladze edusti kappaleella Georgiaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Kappale sijoittui finaalissa 21. sijalle saatuaan yhteensä 34 pistettä, joista 19 yleisöltä ja 15 raadeilta.
Musiikin suunta

Musiikin suunta on vuodesta 1978 ilmestynyt musiikintutkimuksen tieteellinen mielipidelehti. Sitä julkaisee Suomen etnomusikologinen seura. Vuoteen 1983 asti lehti ilmestyi nimellä "Suomen Etnomusikologisen Seuran Äänenkannattaja."
Lehti tarkastelee musiikkia kulttuurisesta näkökulmasta tieteellisen kriittisesti mutta samalla yleistajuisesti. "Musiikin suunnassa" julkaistaan tiedettä popularisoivia artikkeleita, kolumneja, tapahtumaraportteja sekä arvioita alan kirjallisuudesta, äänitteistä ja esityksistä. Lehti ei ole vertaisarvoitu.
"Musiikin suunnan" päätoimittaja on Nina Öhman.
Linnunmaito

Linnunmaito (, , , , ) on Keski- ja Itä-Euroopassa syötävä jälkiruoka. Sitä voidaan käyttää myös kakun täytteenä. Sekä linnunmaitoa että sillä täytettyjä kakkuja myydään yleisesti muun muassa puolalaisissa ja ukrainalaisissa supermarketeissa.
Historia.
Linnunmaidon, kuten myös sen nimen, keksi puolalainen, E. Wedelin makeisvalmistajan omistava Jan Wedel Varsovassa vuonna 1936 poistamalla kananmunan vaahtokarkeista. Tämä massa kuorrutettiin ohuella suklaakuorrutuksella, ja sen makua kuvattiin taivaalliseksi. Wedel rekisteröi puolankielisen "ptasie mleczko" -nimen tavaramerkiksi vuonna 1939. Nimellä "linnunmaito" viitataan johonkin erittäin harvinaiseen: jo antiikin ajoilta termiä on käytetty vertauskuvana jollekin sellaiselle, mistä haaveilee henkilö, jolla on jo kaikkea.
Neuvostoliittoon linnunmaito levisi vuonna 1967, kun maan ruoantuotannosta vastaava ministeri vieraili Tšekkoslovakiassa, jossa tarjottiin kyseistä jälkiruokaa. Tšekkoslovakialaiset eivät kuitenkaan suostuneet paljastamaan reseptiä, minkä takia neuvostoliittolaiset veivät mukanaan useita saamiaan laatikollisia linnunmaitoa neuvostoliittolaisille makeisvalmistajille, joiden tehtäväksi annettiin päätellä linnunmaidon resepti näiden näytteiden perusteella.
E. Wedel valmistaa edelleen linnunmaitoa ja sitä on saatavilla useina eri makuina, esimerkiksi suklaa, sitruuna ja karamelli.
Linnunmaitokakku.
Neuvostoliitossa linnunmaitoa syötiin kakkuna, jossa itse linnunmaito on kakun täyte. Kakku kuorrutetaan linnunmaidon tavoin ohuella suklaakerroksella. Linnunmaitokakku oli suosittu muun muassa siksi, että se oli helppo valmistaa ja jälkiruokaa riitti monelle.
Taskuhyppyrotat

Taskuhyppyrotat (Heteromyidae) on jyrsijöiden lahkoon kuuluva heimo. Siihen kuuluvia alaheimoja ovat taskuhiiret eli varsinaiset taskuhyppyrotat (Perognathinae), kengururotat (Dipodomyinae) ja hyppyhiiret (Heteromyinae).
Muuttuvat laulut (Tapani Kansan albumi)

Muuttuvat laulut on suomalaislaulaja Tapani Kansan 12. studioalbumi vuodelta 1982. Albumi sisältää uusien kappaleiden lisäksi useita tunnettuja suomalaisia pop- ja iskelmäkappaleita, joita Kansa tulkitsee uusin sovituksin.
Albumi julkaistiin Scandian Hi-Hat-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sovittanut Jukka Linkola, ellei toisin mainita.
B-puoli.
(*) Omistettu Aili Ilona Kansalle (o.s. Halonen).
Tor-Erik Hedman

Tor-Erik Hedman (29. syyskuuta 1918 Pietari – 4. maaliskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi uransa helsinkiläisissä HSK:ssa aluksi kauden ja sen jälkeen KIF:ssä viisi kautta kautta ja sotien jälkeen kauden TBK:ssa Tampereella jääkiekon SM-sarjaa. Kuudennen KIF:n kauden 37-vuotiaana Hedman pelasi vielä 1949-50, jolloin hän päätti jääkiekkouransa. Kaikkiaan hän pelasi 50 päsarjaottelua ja teki niissä 12 maalia.
Urallaan hän saavutti kuusi SM-mitalia, joista KIF:n riveissä kolme kultaa (1939, 1941, 1943), hopean (1937) ja pronssin (1938) sekä TBK-kaudellaan vielä pronssin (1946).
Hänet valittiin Suomen jääkiekkomaajoukkueeseen Sveitsin vuoden 1939 MM-kisoihin, missä hän pelasi kaikissa Suomen otteluissa eli kaikkiaan viisi maaottelua. Kaikiaan hän pelasi yhdeksän maaottelua.
Timo Nissi

Timo Tapani Nissi (s. 26. syyskuuta 1945 Nurmijärvi) on suomalainen näyttelijä.
Ura.
Timo Nissi suoritti Suomen teatterikoulun 1966–1969. Hän näytteli Kotkan kaupunginteatterissa 1969–1973 ja Porin Teatterissa vuodesta 1973 alkaen. Nissin rooleja ovat muun muassa Simeonov-Pistsik ("Kirsikkapuisto"), Joseph ("Humiseva harju") ja Ben ("Kauppamatkustajan kuolema").
Nissi on ollut mukana elokuvatoiminnassa harrastuspohjalta. Hän perusti opiskeluvuosinaan vapaamuotoisen WilmiCopla-kvartetin Heikki Huopaisen, Heikki Nousiaisen ja Paavo Piirosen kanssa. Kvartetti ohjasi komediaelokuvan "Saatanan radikaalit" (1971). Nissi on näytellyt sivurooleja muutamissa Poriin sijoittuvissa elokuvissa, kuten "Veturimiehet heiluttaa" (1992).