Ferdinand Johann Wiedemann

Ferdinand Johann Wiedemann (ven. Фердинанд Иванович Видеман, Ferdinand Ivanovitš Videman) (30. maaliskuuta 1805 Haapsalu - 29. joulukuuta 1887 Pietari) oli virolainen, baltiansaksalainen kielitieteilijä, sekä viron että useiden muidenkin suomalais-ugrilaisten kielten merkittävä tutkija.
Elämä.
Ferdinand Johann Wiedemann syntyi 1805 Haapsalussa kaupunginkirjurin poikana. Useissa lähteissä hänen sukutaustaansa mainitaan "saksalais-ruotsalaiseksi", Huno Rätsepin mukaan hänen sukujuurensa juonsivat Pohjois-Saksaan, Viljandiin, Tallinnaan ja Tanskaan. Suku oli kaupunkilaista keskiluokkaa, ei maanomistaja-aatelia. Perhe oli saksankielinen, mutta poika oppi jo lapsena saksan ja viron lisäksi kotonaan hieman ranskaa ja venäjää, koulussa vielä useita muita kieliä. Perheessä harrastettiin aktiivisesti musiikkia, ja myös Ferdinand Johann Wiedemann soitti myöhemminkin taitavasti klarinettia ja pianoa.
Käytyään alkeiskoulun Haapsalussa ja lukion Tallinnassa Wiedemann joutui ansaitsemaan opiskelurahoja työskentelemällä kaksi vuotta kotiopettajana paroni Tauben kartanossa Noarootsin Riguldissa, missä hän sai tutustua myös paikallisen ruotsalaisväestön kieleen. Vuonna 1824 hän pystyi lopulta aloittamaan oikeustieteen opintonsa Tarton yliopistossa. Tältä alalta hän ei kahden vuoden aikana suorittanut tutkintoa. Sitä vastoin hän jatkoi opintojaan eri kielten alalla ja hallitsi lopulta kymmeniä kieliä. Opiskelutoverinsa, armenialaisen kirjailijan Hatšatur Abovjanin mukaan hän osasi yli kahtakymmentä kieltä, muun muassa hyvin armeniaa. 
Tartossa asuessaan Wiedemann avioitui vuokraisäntänsä, opettaja Paul Sokolowskin tyttären Emilie Wilhelminen kanssa. Liitosta syntyi sittemmin kuusi lasta, joista kaksi kuoli jo pieninä, tytär Hedwig Constance ja poika Paul Woldemar nuorina, korkeaan ikään elivät vain tyttäret Johanna Charlotte (s. 1835) ja Marie Henriette (s. 1837), jotka kouluttautuivat kotiopettajattariksi.
Pätevöidyttyään oppikoulun kieltenopettajaksi Wiedemann työskenteli vuosina 1830–37 klassillisten kielten opettajana Mitaun lukiossa, sitten vuosina 1837–57 kreikan kielen yliopettajana entisessä opinahjossaan, Tallinnan kuvernementtikymnaasissa (nykyinen Gustav Adolfi Gümnaasium). Sen ohella hän harrasti musiikkia, kasvitiedettä ja kielten opiskelua. Häntä kiinnostivat kieliopit, kielten rakenne ja Wilhelm von Humboldtin kehittämä kielitypologia. Vuonna 1842 Wiedemann oli mukana perustamassa Tallinnaan ”Viron kirjallisuusyhdistystä”, jonka kokouksissa hän piti useita kielitieteellisiä esitelmiä. 
1840-luvulla Wiedemann alkoi kerätä aineistoa tuolloin vielä vähän tunnetuista Venäjän suomalais-ugrilaisista kielistä, käyttäen apunaan saatavilla olevan kirjallisuuden lisäksi esimerkiksi Virossa palvelevia Venäjän armeijan sotilaita, ja kirjoitti ersämordvan, komin, vuorimarin ja udmurtin kieliopit. Samoihin aikoihin, vuonna 1844, Pietarin tiedeakatemiaan perustettiin suomensukuisten ja Kaukasian kansojen etnografian ja kielentutkimuksen akateemikon paikka, johon nimitettiin suomalainen Andreas Johan Sjögren. Wiedemann lähetti töitään Sjögrenille, jonka tuella hänet vuonna 1854 valittiin akatemian kirjeenvaihtajajäseneksi. Tammikuussa 1855 Sjögren kuoli jättäen jälkeensä keskeneräisen liivin kieliopin ja sanakirjan aineiston, joka lähetettiin Tallinnaan Wiedemannin toimitettavaksi.
Vuonna 1857 Wiedemann valittiin tiedeakatemian ylimääräiseksi jäseneksi. Nyt hän saattoi jättää koulunopettajan virkansa ja muutti perheineen Pietariin, missä vietti loppuelämänsä. Vuonna 1858 hän teki ensimmäisen kenttätyömatkansa Viron ulkopuolelle, Kuurinmaan liiviläisten pariin. Vuonna 1859 hän sai valmiiksi toimittamansa ja täydentämänsä Sjögrenin liivin kieliopin ja sanakirjan käsikirjoituksen, ja samana vuonna hänet valittiin akatemian varsinaiseksi jäseneksi – ilman tohtorinväitöstä tai professorin titteliä (Tarton yliopisto tosin nimitti hänet kunniatohtoriksi 1865). Wiedemannista tuli akatemian viimeinen fennougristi-akateemikko, sillä hänen jälkeensä paikkaa ei enää täytetty.
Saatuaan liiviläisprojektinsa päätökseen Wiedemann, joka pitkään oli ollut tyytymätön saatavilla oleviin viron kielen kuvauksiin, käynnisti suuren viron kielen kielioppi- ja sanakirjahankkeen, johon tarvittiin myös viron murteiden syvällistä tutkimusta. Tiedeakatemian tuella suoritetut kenttätyömatkat ympäri Viroa jatkuivat lähes viidentoista vuoden ajan, ja niiden yhteydessä Wiedemann tutki myös virolaisten kansankulttuuria ja perinnettä. Vuonna 1869 ilmestyi suuri virolais-saksalainen sanakirja ja vuonna 1875 viron kielioppi. Viimeisinä vuosinaan Wiedemann vielä jatkoi kaukaisempien suomalais-ugrilaisten kielten, komin ja marin tutkimusta.
Wiedemann kuoli Pietarissa 1879, ja hänet on haudattu Pietariin Smolenskin luterilaiselle hautausmaalle.
Muisto ja jälkimaine.
Wiedemannin virolais-saksalainen sanakirja oli pitkälle 1900-luvulle asti viron sanaston tutkimuksen tärkeimpiä lähdeteoksia, ja hänen viron kielioppiaan pidetään edelleenkin viron kielen tieteellisen kuvauksen yhtenä perusteoksena. Myös mordvan, marin, komin ja udmurtin sekä liivin kielen ja vatjan kreevininmurteen tutkimuksessa hän on tärkeimpiä tienraivaajia. Kielentutkijana hän oli deskriptiivinen lingvisti, jota kielen ja sen rakenteen kuvaaminen kiinnosti enemmän kuin historiallis-vertaileva näkökulma. Viron kieltä hän katseli ulkopuolisen tutkijan näkökulmasta, ei äidinkielenä: Wiedemann ei pitänyt itseään virolaisen kieliyhteisön jäsenenä eikä halunnut puuttua viron kielen kehittämisen tai kielenhuollon kysymyksiin. Huno Rätsepin mukaan hänen tuotantonsa laajuus kertoo poikkeuksellisesta työkyvystä, ahkeruudesta ja sitkeydestä.
F. J. Wiedemannin mukaan on nimetty katu Tallinnassa ja Haapsalussa, ja Haapsalussa on hänen oletetun syntymäkotinsa seinässä muistolaatta. Haapsalussa nykyään toimiva Läänemaa Ühisgümnaasium -oppikoulu oli aiemmin nimetty hänen mukaansa.
Vuodesta 1989 lähtien Virossa on vuosittain myönnetty Ferdinand Johann Wiedemannin palkinto viron kielen tutkimuksen, huollon, opettamisen, edistämisen tai käytön alalla ansioituneelle henkilölle. Palkinto syntyi yksityisestä aloitteesta: alullepanijoina olivat Väike-Maarjan koulun opettaja Irma Sild ja hänen puolisonsa, tuolloisen Energia-kolhoosin esimies Jüri Sild, hankkeeseen mukaan tuli kielentutkijoita ja kulttuurihenkilöitä, ja taloudellista tukea saatiin aluksi kolhoosilta, sittemmin mm. Väike-Maarjan kunnalta. Vuodesta 2009 lähtien palkintoa on jakanut Viron valtio (opetus- ja tiedeministeriö). Vuodesta 2019 lähtien palkinnon suuruus on ollut 65 000 euroa. Palkinnon myöntämisen yhteydessä Väike-Maarjassa järjestetään kielipäivä ja sikäläiseen Juhan Liivin puistoon istutetaan palkitun nimikkotammi. Haapsalun kaupungissa on sijoitettu merenrantaan penkkejä edesmenneiden Wiedemannin palkinnon saajien muistoksi.
Tieteellinen tuotanto.
Kielitieteellisen tuotantonsa ohella Wiedemann kirjoitti kaksi kansatieteellistä teosta: "Aus dem inneren und äusseren Leben der Ehsten" (1876) sekä historiallis-kansatieteellisen johdannon julkaisemaansa liivin kielioppiin, ja lisäksi (yhdessä opettajatoverinsa E. Weberin kanssa) kasviopin "Beschreibung der phanerogamischen Gewächse Esth-, Liv- und Curlands" (1852).