tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hwasongin linnoitus

Hwasongin linnoitus eli Hwaseongin linnoitus on linna Suwonissa, Etelä-Koreassa noin 30 kilometriä maan pääkaupungista Soulista etelään. Sen rakennutti 1700-luvun lopulla keisari Chongjo, joka siirsi sinne isänsä hautakammion ja ympäröi sen mahtavilla lähes kuusi kilometriä pitkillä muureilla. Muurit ovat säilyneet nykypäivään, ja niihin liittyy neljä porttia, tykistötorneja ja bastioneja.
Linnoitus liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1997.
Tuhkaa ja timanttia

Tuhkaa ja timanttia () on puolalaisen elokuvaohjaaja Andrzej Wajdan ohjaama elokuva vuodelta 1958. Se mainitaan usein Wajdan mestariteokseksi. Elokuva on kolmas osa Wajdan sotatrilogiasta, jonka muut elokuvat ovat "Sukupolvi" (1954) ja "Kanal" (1956). Tapahtuma-aika on toisen maailmansodan päätöspäivä.
Elokuvan sankarin pitää ratkaista ”sotilaan ikuinen ongelma: totella vai ajatella”, on Wajda luonnehtinut päähenkilöä. Elokuva nosti Puolan ulkopuolellakin kuuluisuuteen lyhyen uran tehneen Zbigniew Cybulskin, jota on sanottu puolalaisen elokuvan James Deaniksi. Elokuva pohjautuu Jerzy Andrzejewskim romaaniin, josta Wajda ja Andrzejewski yhdessä tekivät käsikirjoituksen.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Tuhkaa ja timanttia" oli mukana heistä kolmentoista listalla. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Andrei Hramov

Andrei Hramov (s. 17. tammikuuta 1981) on venäläinen suunnistaja, moninkertainen maailmanmestari. Hän on edustanut muun muassa suomalaista Hiisirastia.
Hramov voitti ensimmäisenä venäläissuunnistajana aikuisten sarjan maailmanmestaruuden oltuaan paras pitkällä matkalla Japanin Aichissa 2005. Viestin maailmanmestaruuden hän voitti Aarhusissa 2006, Kiovassa 2007 ja Trondheimissa 2010 sekä sprinttikilpailun Olomoucissa 2008 ja Miskolcissa 2009. Euroopan-mestaruuden hän voitti viestissä 2008 ja sprinttiviestissä 2016.
K. H. Renlundin museo

K. H. Renlundin museo on Kokkolassa toimiva museo, joka toimii alueellisena vastuumuseona Keski-Pohjanmaalla. Alueellinen vastuumuseo palvelee toiminta-alueellaan kulttuuriperinnön asiantuntijana. Vastuumuseotoiminta perustuu vuonna 2020 voimaan astuneeseen uudistuneeseen museolakiin. K. H. Renlundin museon alueellisiin vastuutehtäviin kuuluvat seuraavat kokonaisuudet: alueellisen museotoiminnan edistämistehtävä, alueellinen taidemuseotehtävä ja kulttuuriympäristötehtävä. Kulttuuriympäristötehtävä sisältää niin arkeologisen kulttuuriperinnön kuin rakennetun ympäristön ja korjausrakentamisen neuvonnan. 
Alueellisen vastuumuseon toiminta-alueeseen kuuluvat Halsua, Kannus, Kaustinen, Kokkola, Lestijärvi, Perho, Toholampi ja Veteli. 
Kokkolan keskustassa sijaitsevat Roosin talo (Pitkänsillankatu 39) sekä Museokortteli (Pitkänsillankatu 28). Jokaiseen museokohteeseen sekä niissä oleviin näyttelyihin on ilmainen sisäänpääsy. 
Andreas Roosin (1785–1842) perheelleen rakennuttamassa Roosin talossa pääsee tutustumaan vaihtuviin taidenäyttelyihin, Roosin perheen elämään sekä ihailemaan liikemies K. H. Renlundin Kokkolan kaupungille lahjoittamaa Suomen taiteen kultakauden kokoelmaa. Kokoelmaan sisältyy taidetta sellaisilta taiteilijoilta kuin Pekka Halonen, Magnus Enckell, Beda Stjernschantz, Victor Westerholm ja Albert Edelfelt. Roosin talon pihapiirissä olevassa suolamakasiinissa pääsee tutustumaan Leo Torpan kamerakokoelmaan lauantaisin ja sunnuntaisin.
Roosin talon vieressä sijaitseva museokortteli on usean kohteen olohuonemainen kokonaisuus. Museokorttelissa sijaitsevan Näyttelyhallin ohjelmiston painopiste on nykytaiteessa, jota se esittää monipuolisesti, kansainvälistä marginaalitaidetta ja kotimaista ITE-taidetta unohtamatta. Lisäksi näyttelyhallilla järjestetään näyttelyihin liittyviä tapahtumia. Pedagogiossa on esillä yli 400-vuotiaan kaupungin vivahteikasta historiaa mukaansatempaavin tarinoin ja henkilöhahmoin. Lassanderin talossa voi tutustua 1700-luvun kauppiasperheen kotiin sekä mm. kaupankäynnin ja merenkulun historiaan. 
Museon kokoelmat sisältävät myös paljon Veikko Vionojan maalauksia.
Museon omistuksessa on Englanninpuistoon sijoitettu barkassi, joka saatiin saaliiksi Halkokarin kahakassa vuonna 1854.
Muita museokohteita ovat muiden muassa Fredrik ja Anna Draken koti, Kaarlelan kotiseutumuseo, Kirjapainomuseo, Tankkarin hylkeenpyyntimuseo, Lohtajan kotiseutumuseo sekä Öjan kalastusmuseo.
Kruisailu

Kruisailu () on homokulttuuriin kuuluva termi ja toiminta, joka tarkoittaa kuljeskelua, jonka tavoitteena on löytää seksiseuraa.
Kruisailu oli yleisempää aikana, jolloin homoseksuaalisuus oli laissa sekä vallitsevissa normeissa kiellettyä, vainottua ja paheksuttua. Monet homomiehet elivät kaapissa ja viharikosten pelossa, joten ainoa tapa löytää seuraa, toteuttaa itseään sekä omaa seksuaalista suuntautumistaan, oli kruisailemalla. Kruisailu syntyi tarpeesta tavata muita seksuaalivähemmistöön kuuluvia, mutta koska sellaista ei voinut julkisesti tehdä, täytyi tapaamisten pysyä salassa ja piilossa. Seksuaalivähemmistöjen oikeuksien ja aseman parannuttua sekä sitä myötä LGBTQ+-ihmisille suunnattujen tilojen ja seurustelusovellusten yleistyttyä kruisailu on vähentynyt.
Historia.
Kruisailua on todennäköisesti harjoitettu jo antiikin Roomassa ja ylipäätään siitä lähtien, kun homoseksuaalisuutta on pidetty paheksuttavana ja rangaistavana asiana.
Tunnettuja tapahtumia kruisailun historiassa on esimerkiksi vuoden 1810 tapaus, jossa poliisit pidättivät ryhmän "Vere Street Coterie" (suom. "Vere Streetin klikki") nimellä kulkeneita miehiä Lontoossa. Miehet pidätettiin rakennuksesta, johon heillä oli tapana kokoontua viettämään aikaa sekä harrastamaan seksiä muiden miesten kanssa. Useita miehiä tuomittiin vankeuteen ja kaksi hirtettiin "sodomian harjoittamisen vuoksi."
1960- ja 70-luvun Yhdysvalloissa alkanut liikehdintä seksuaalivähemmistöjen oikeuksien puolesta ja pride-kulttuurin syntyminen nostivat myös kruisailun huippuunsa, ja ilmiöstä tuli länsimaissa näkyvämpi kuin koskaan aikaisemmin. Kruisailualueiden sijainnit eivät olleet enää pelkästään homojen sisäpiiritietoa, vaan toiminnasta tuli avoimempaa ja yleisempää. 1980-luvun AIDS-epidemian myötä miesten välinen seksi sekä kruisailukulttuuriin kuuluvat irtosuhteet saivat viharikoksen kohteeksi joutumisen rinnalle uuden uhan viruksesta.
Kun kruisailualueet eivät olleet enää pelkästään seksuaalivähemmistöön kuuluvien omassa tiedossa, niissä alettiin tehdä myös viharikoksia ja homofobian motivoimia pahoinpitelyitä.
Kruisailu Suomessa.
Helsingissä on ollut lukuisia kruisailupaikkoja, esimerkiksi Stockmannin miestenvessat, Alppipuiston kalliot, Haapaniemenkenttä sekä Kaivopuiston "Kirsikkapuisto". Tunnetuin kruisailualue Suomessa on Helsingin Mäntymäen ja Laakson kalliot sekä metsät. Paikka oli aktiivisimmillaan 1960–70-luvulla, mutta on yksi harvoista kruisailualueista, jotka ovat edelleen kyseisessä käytössä.
Suomessa homoseksuaalisten tekojen kriminalisointi poistettiin laista 1971. Muun muassa Esplanadinpuisto oli kuitenkin tunnettu kruisailualue jo 1940-luvulla.
Valentin Novikov

Valentin Novikov (s. 1. lokakuuta 1974) on venäläinen suunnistaja, moninkertainen arvokisamitalisti.
Novikov suunnisti ankkuriosuuden Venäjän voittaessa viestin maailmanmestaruuden Århusissa 2006, Kiovassa 2007 ja Trondheimissa 2010. Neljännen viestin maailmanmestaruutensa hän voitti Sotkamossa 2013 toisen osuuden suunnistajana. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa niin keskimatkalla, pitkällä matkalla kuin viestissäkin. Jukolan viestissä 2008 hän suunnisti ankkuriosuuden Deltan voittoisassa joukkueessa. Vuonna 2004 hän voitti ensimmäisenä ei-pohjoismaalaisena miesten O-Ringen-kilpailun
Juha (Madetojan ooppera)

Juha op. 74 on Leevi Madetojan säveltämä ooppera. Teoksen kantaesitys oli 17. helmikuuta 1935 Suomalaisessa oopperassa. 
Ooppera perustuu Juhani Ahon vuonna 1911 julkaistuun romaaniin "Juha". Sen libreton teki Aino Ackté, mutta säveltäjä muokkasi sitä myös mieleisekseen. Samasta libretosta oli vuonna 1922 tehnyt samannimisen oopperan myös Aarre Merikanto, mutta Suomalainen ooppera päätti luopua sen esittämisestä.
Siitake

Siitake ("Lentinula edodes") on Itä-Aasiasta kotoisin oleva ruokasieni, jota viljellään ja käytetään ruoanlaitossa monissa Aasian maissa. Se on ruoka-aineena osa monien Aasian maiden, kuten Japanin, Kiinan, Korean ja Thaimaan, keittiöitä.
Länsimaissa siitake tunnetaan japanilaisella nimellään "shiitake" (kanji: 椎茸; kirjaimellisesti ""shii"-sieni" kasvualustanaan toimivien lahoavien shii-puiden mukaan). Englannin kielessä siitake tunnetaan myös "kiinalaisena metsäsienenä" tai "mustana metsäsienenä". Kiinassa sieni tunnetaan nimellä "xiānggū" (香菇, "hyväntuoksuinen sieni").
Viljely.
Siitakkeet kasvavat luonnonvaraisina Kiinassa, mutta niitä on viljelty Kiinan lisäksi Japanissa yli 1 000 vuoden ajan. Varhaisimmat kirjoitetut merkinnät siitakkeiden viljelystä voidaan ajoittaa Song-dynastian ajoille (vuodet 960-1127). Luonnonvaraisten sienten syömistä kuvanneet kirjoitukset ajoittuvat kuitenkin varhaisemmiksi.
Ennen 1980-lukua sienten japanilaista lajiketta kasvatettiin ainoastaan perinteisin menetelmin. Gary F. Leatham tutki 1970-luvun lopulla väitöskirjassaan japanilaisen lajikkeen kasvattamista, mikä mahdollisti myöhemmin kyseisen lajikkeen tehokkaan kaupallisen kasvatuksen ympäri maailmaa, myös Suomessa. Sientä myydään nykyään päivittäistavarakaupoissa tuoreina sekä säilykkeinä.
Siitake ruokasienenä.
Tuoreita ja kuivattuja siitakkeita käytetään aasialaisissa keittiöissä. Kiinalaisessa keittiössä niitä käytetään paistettuina kasvisruoissa. Japanissa niitä käytetään miso-keitossa dashin valmistuksessa sekä lisukkeena monissa muissa ruokalajeissa. Koreassa sienet ovat osa "bulgogia" (marinoitu grillinaudanliha), "jjigaeta" (pihvi) sekä "namulia" (paistettu kasvisruoka). Thaimaassa sienet tarjotaan käristettyinä tai haudutettuina.
Siitakkeita myydään kuivattuina säilykkeinä, jotka uudelleenkostutetaan vedessä ennen käyttöä. Sienten kuivaaminen tekee niistä tuoreita sieniä aromikkaampia paljastaen vahvan umami-maun, hajottaen sienen proteiinit aminohapoiksi ja muuttaen ergosterolit D-vitamiineiksi.
Terveydelliset vaikutukset.
Siitakkeiden terveysvaikutuksia on tutkittu nykyaikana tieteellisesti. Sienet sisältävät polysakkaridi lentinaania ((1-3)-β-D-glukaani), jonka on tutkittu ehkäisevän kasvainten muodostumista.
Jotkut siitakkeesta eristettävät aineet, kuten iktyoli, toimivat lääkkeenä allergioihin ja viruksiin.
Siitake on myös yksi harvoista vegaaniseen sekä košer-ruokavalioon kuuluvista, D-vitamiinia sisältävistä lähteistä.
Raakana nautitulla siitakkeella on todettu myös vakavahko nokkosrokkoa muistuttava sivuvaikutus siitakedermatiitti, joka saattaa ilmaantua vasta joitain päiviä aterian jälkeen ja vaatia vakavimmillaan sairaalahoitoa.
Castanopsis cuspidata

Castanopsis cuspidata (jap. shii, 椎) on "Castanopsis"-sukuun kuuluva puu, jota esiintyy eteläisessä Japanissa ja Koreassa. Se on keskikokoinen, ainavihanta puu, joka kasvaa 20–30 metriä korkeaksi. Puun nahkeapintaiset lehdet ovat 5–9 cm pitkiä ja 2–4 cm leveitä. Se kasvaa metsissä ja jyrkänteillä, etenkin meren lähettyvillä.
Puun lahotessa se toimii monien sienten, kuten siitakkeen kasvualustana.
Zbigniew Cybulski

Zbigniew Hubert Cybulski (3. marraskuuta 1927 Kniaze – 8. tammikuuta 1967) oli tunnetuin ja suosituin toisen maailmansodan jälkeisen ajan puolalainen näyttelijä, jonka maineikkain työ on Andrzej Wajdan ohjaama elokuva "Tuhkaa ja timanttia" vuodelta 1958. Häntä on usein verrattu James Deaniin, jonka kanssa hänellä oli yhteistä tavanomaisesta poikkeava näyttelemistyyli ja se että hän kuoli traagisella tavalla suhteellisen nuorena. Häntä on pidetty 1900-luvun parhaimpiin kuuluvana näyttelijänä. 
Cybulski opiskeli Krakovan teatterikoulussa, josta hän valmistui 1953. Hän aloitti uransa Gdańskissa teatterissa ja perusti yhdessä ystävänsä kanssa ylioppilasteatterin. 1960-luvun alussa hän siirtyi Varsovaan, jossa hän näytteli muutamissa kokeellisissa teattereissa. 
Cybulskin maine perustuu erityisesti hänen elokuviinsa. Merkittäviä töitä hän teki elokuvan alalla vuodesta 1958, jolloin valmistui Wajdan elokuva ja Aleksander Fordin "Ósmy dzien tygodnia". Hän näytteli pääosaa Jörn Donnerin elokuvassa "Rakastaa", jossa toista pääosaa näytteli Harriet Andersson. Hän näytteli myös useissa televisionäytelmissä.
Cybulski kuoli onnettomuudessa Wrocławin rautatieasemalla: Hän yritti hypätä jo vauhdissa olleeseen junaan, mutta putosi portaalta junan alle ja kuoli. Hänet haudattiin Katowiceen.
Lublinin taikuri

Lublinin taikuri on Isaac B. Singerin romaani vuodelta 1960. Lublinin taikurin sanotaan olevan hänen kirjoistaan kiehtovimpia ja mielikuvituksellisimpia. Se kertoo taikurista, joka matkustaa kaupungista toiseen, ja samalla naisen luota naisen luo.
Singer kirjoitti teoksen jiddišiksi, ja se julkaistiin 1959 jatkokertomuksena amerikanjuutalaisessa lehdessä Jewish Daily Forward. Muokattuna ja englanniksi käännettynä se ilmestyi kirjana nimellä "The Magician of Lublin" 1960. Jukka Kemppinen on suomentanut sen englanninkielisestä käännöksestä.
Israelilainen elokuvaohjaaja Menahem Golan on ohjannut teoksesta elokuvan "Lublinin taikuri".
Neuvostoliittoinstituutti

Neuvostoliittoinstituutti oli vuosina 1947–1992 toiminut Suomen opetusministeriön alainen valtion tutkimuslaitos, jonka tehtävä oli koordinoida ja suorittaa Neuvostoliittoon liittyvää tieteellistä tutkimusta ja edistää Suomen ja Neuvostoliiton välistä tieteellistä ja sivistyksellistä yhteistyötä. Ensimmäisen kerran instituutista säädettiin lailla vuonna 1947 sotien jälkeiseen Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden uudelleenjärjestelyyn liittyen.
Instituutista tuli 1970-luvulla osa Suomen virallista ulkopolitiikkaa. 
Jälkeenpäin, 1990- ja 2000-luvuilla esitettiin näkemyksiä, että Neuvostoliittoinstituutti ei voinut alun jälkeen harjoittaa varsinaista Neuvostoliiton tutkimusta eli länsimaistyyppistä sovjetologiaa, koska tällainen ei sopinut Neuvostoliitolle eikä Suomen virallisen ulkopolitiikan linjaan. 
Neuvostoliiton hajottua instituutin toimintaa jatkoi Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti, jonka toiminnassa painottui asiantuntijuuden ja julkaisutoiminnan lisäksi kirjastopalvelujen tarjoaminen venäjäksi ja muilla entisen Neuvostoliiton kielillä. Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti lakkautettiin vuonna 2012, ja sen toimintaa jatkoi Cultura-säätiö. Lisäksi vuonna 1996 perustettiin Helsingin yliopiston yhteyteen Aleksanteri-instituutti, jonka tehtäväksi annettiin Venäjää ja itäistä Eurooppaa koskevan tutkimuksen ja opetuksen koordinointi, jotka olivat aikaisemmin ainakin osittain kuuluneet Neuvostoliittoinstituutille. 
Neuvostoliittoinstituutti toimi Helsingissä, vuodesta 1975 omissa tiloissaan Eiran Armfeltintiellä, joka oli lähellä Tehtaankadulla sijainnutta Neuvostoliiton suurlähetystöä. Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti muutti vuonna 1993 tilastokeskuksen entisiin tiloihin Annankadulle. Instituutin johtajana jatkoi Neuvostoliittoinstituuttia 1980-luvulta lähtien johtanut Valdemar Melanko.
P-Tolueenisulfonihappo

p-Tolueenisulfonihappo (C7H8O3S) on sulfonihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste, joka esiintyy valkoisena ja kiinteänä vesiliukoisena aineena. Toisin kuin orgaaniset karboksyylihapot, p-tolueenisulfonihappo on vahva happo ja syövyttää useita metalleja. 
Valmistus ja käyttö.
p-Tolueenisulfonihappoa valmistetaan teollisesti sulfonoimalla tolueenia. Aineessa on usein mukana pieniä määriä rikkihappoa.
p-Tolueenisulfonihappoa käytetään useissa orgaanisissa synteeseissä. Ainetta käytetään katalyyttinä aldehydien asetylaatiossa, karboksyylihappojen esteröinnissä ja esterien transesteröinnissä 
Turvallisuus.
Hengitettynä p-tolueenisulfonihappo aiheuttaa hengitysvaikeuksia ja pitkäaikaisen altistumisen seurauksena jopa keuhkopöhön. Iholle ja silmiin joutuessaan aine aiheuttaa kipua ja syövytysvaurioita. Aine on palavaa, ja palokaasut ovat vaarallisia.
Agarak (Ashtarak)

Agarak (armeniaksi Ագարակ) on kunta Aragatsotnin maakunnan Ashtarakin piirikunnassa Armeniassa.
Kunta sijaitsee Amberdjoen varrella, ja sen perustivat vuonna 1919 Vanista ja Bitlisistä muuttaneet armenialaiset.
Vuonna 2001 kunnan väliluku oli 1 655 ja vuonna 2008 1 710.
Aghtsk

Aghtsk (, voidaan romanisoida myös muodoissa Aghts’k’ ja Aghdzq, aiemmin Akhs, Akis, Hakhs, ja Dzorap) on kunta Aragatsotnin maakunnassa Armeniassa.
Vuonna 2001 kunnassa oli 1 801 asukasta ja 2008 heitä oli 1 785.
Aghtskissa on suuri hautamonumentti 300-luvulta. Armenialaisessa kansanperinteessä kerrotaan, kuinka Persian Shapur II vei Armenian kuninkaiden luut Persiaan symbolisena eleenä Armenian alistamisesta. Kun Vassak Mamikonian kukisti persialaiset ja sai haltuunsa Arshakunin suvun kuninkaiden luut, hän hautasi ne Aghtskiin. Hautamuistomerkkien jäännökset ja 300-luvulla tehty basilika ovat yhä nähtävissä.
Antarut

Antarut (armeniaksi Անտառուտ, vuoteen 1949 Inaklu) on kunta Aragatsotnin maakunnassa Armeniassa. Vuonna 2001 siellä oli 225 asukasta.
Antarutista löytyy vanhoja kiviristejä, khatskareja.
Aragatsotn (kylä)

Aragatsotn (armeniaksi Արագածոտն, voidaan romanisoida myös muodossa Aragatzotn) on kylä Aragatsotnin maakunnassa Armeniassa. Kylä perustettiin vuonna 1971 sovhoosina.
Vuonna 2001 kylässä oli 804 asukasta.
Pascal Couchepin

Pascal Couchepin (s. 5. huhtikuuta 1942 Martigny, Sveitsi) on sveitsiläinen poliitikko, jäsen Sveitsin liittoneuvostossa vuosina 1998-2009 ja liittopresidentti vuosina 2003 ja 2008.
Couchepinillä on lakitieteen tutkinto Lausannen yliopistosta. Valmistuttuaan hän työskenteli lakiasiaintoimistossaan. Hänen valittiin kotikaupunkinsa valtuustoon 1968 ja hän toimi kaupungin pormestarina 1984−1998. Kansalliseen politiikkaan hän osallistui liberaalidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuodesta 1979 alkaen. Hän toimi parlamenttiryhmänsä puheenjohtajana 1989−1996.
Couchepin valittiin 11. maaliskuuta 1998 Sveitsin liittoneuvostoon, jossa hän vastasi talousasioista 1. huhtikuuta 1998 − 31. joulukuuta 2002. Hän siirtyi 1. tammikuuta 2003 vastaamaan sisäministeriössä sosiaaliasioista ja hoiti tehtäviään lokakuun loppuun 2009 asti ennen kuin jätti paikkansa liittoneuvostossa Didier Burkhalterille. 
Liittopresidenttinä Couchepin toimi vuosina 2003 ja 2008 sekä varaliittopresidenttinä vuosina 2002 ja 2007.
Pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä

Pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä (, "NMS") on harvinainen, lähinnä neuroleptien eli psykoosilääkkeiden käyttöön liittyvä oireyhtymä, joka voi olla hengenvaarallinen. NMS:n oireisiin kuuluvat kuume, jäykkyys, kohonnut verenpaine ja sydämen syke sekä lihaskivut. Lihasvauriota kuvaavan kreatiinikinaasin (CK) pitoisuus voi olla kohonnut.
Oireyhtymää ilmenee arviolta 0,02–1,9 prosentilla neurolepteja käyttävistä potilaista. Heistä sairaalapotilailla ilmaantuvuus on ollut vielä suurempi. NMS:ään liittyy 12–20 prosentin kuolleisuus.
Pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä kuvattiin ensimmäisen kerran vuonna 1968, mutta se määritettiin tarkemmin vasta 1980-luvulla.
Hou Hanru

Hou Hanru (, s. 1963 Kanton, Kiina) on kiinalaissyntyinen taidekuraattori, joka on asunut Ranskassa ja nyttemmin Yhdysvalloissa, jossa hän toimii San Francisco Art Institutessa. Hän on toiminut useiden taidetapahtumien kuraattorina ja on kirjoittanut taiteesta runsaasti artikkeleita ja kirjoja.
Hou Hanru on suorittanut taidehistorian loppututkinnon Kiinan taideoppilaitoksessa Pekingissä. Hän muutti Kiinasta pois pakolaisena 1990 ja on asunut 16 vuotta Ranskassa ennen Yhdysvaltoihin muuttoaan vuonna 2006. Hän toimii kansainvälisten kulttuurilaitosten konsulttina ja on toiminut kansainvälisten taidepalkintojen palkintolautakunnan jäsenenä. 
Hou Hanru on kuratoinut muun muassa Istanbulin kansainvälisen biennaalin 2007. Hänet on kutsuttu valitsemaan Ars Fennica -palkinnon saaja 2008.Hän on käynyt Suomessa ensi kerran 1990-luvun puolivälissä kuratoidessaan kiinalaisen nykytaiteen näyttelyn Porin taidemuseoon. 
Hou Hanrua kiinnostavat kaupungistuminen ja globaalistuminen, ja niissä taiteen tehtävä on hänen mukaansa toimia kriittisenä äänenä.
Asklepigenia

Asklepigenia (n. 430–485) oli antiikin kreikkalainen uusplatonilainen filosofi ja mystikko. Hän oli kotoisin Ateenasta. Asklepigenian isä oli Plutarkhos Ateenalainen, joka toimi Ateenan uusplatonilaisen koulun johtajana.
Plutarkhos opetti sekä tyttärelleen Asklepigenialle että tämän veljelle Hieriokselle Platonin ja Aristoteleen filosofiaa. Pelkästään tyttärelleen hän opetti kaldealaisia mysteeriopetuksia ja teurgiaa, jotka hän oli itse saanut omalta isältään Nestoriokselta.
Asklepigenia uskoi, että ihminen saattoi vaikuttaa kohtaloonsa tuntemalla kaikkeudessa vaikuttavia periaatteita, eli tuntemalla metafysiikkaa, kosmologiaa, magiaa ja teurgiaa.
Isänsä kuoltua Asklepigenia jatkoi tämän opetuksia. Hänen tunnetuin oppilaansa oli Proklos.
Artašavan

Artašavan (, aiemmin Ilanchalan) on kunta Aragatsotnissa Armeniassa. Vuonna 2001 kunnassa oli 624 asukasta.
Artašavanista löytyy 600-luvulla rakennetun kirkon rauniot. Toinen kunnassa sijaitseva nähtävyys on Armenialaisten aakkosten puisto.
Nuorten olympialaiset

Nuorten olympialaiset (, ) on Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) järjestämä monilajinen urheilutapahtuma. Ensimmäiset nuorten olympialaiset järjestettiin elokuussa 2010 Singaporessa.
Singaporessa 2010 järjestettyihin ensimmäisiin kesälajien nuorten olympialaisiin odotettiin osallistuvan noin 3 200 kilpailijaa 14–18-vuotiaiden ikäluokista. Nuorten olympialaisissa kisattiin olympialaisten ohjelmaa mukaillen. Kisojen osallistujamääriä ja kilpailulajeja kuitenkin rajoitettiin. Kilpailutapahtuman lisäksi Nuorten Olympiakisoissa vaalittiin olympia-aatteen kasvatuksellisia arvoja sekä urheilun sosiaalisia ja terveyttä edistäviä arvoja.
Nuorten talviolympialaiset järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2012. Kisojen järjestäjänä toimi Itävallan Innsbruck.
Lapuan rautatieasema

Lapuan rautatieasema (, ) sijaitsee Seinäjoen ja Kokkolan välisellä rataosuudella. Etäisyyttä Seinäjoelle on noin 25 kilometriä ja Kokkolaan noin 110 kilometriä. Asema avattiin marraskuussa 1886 Pohjanmaan radan yhteydessä, ja asemarakennus on rakennettu Knut Nylanderin tyyppipiirustusten mukaan.
Matkustajapalvelut.
Lapuan asemalla pysähtyy parhaimmillaan arkisin viisi päiväjunaa Seinäjoen suuntaan ja neljä Oulun suuntaan. Tämän lisäksi asemalla pysähtyy Helsinki-Rovaniemi yöjunavuoropari IC 273/IC 266. Aseman lipunmyynti lakkautettiin 1. lokakuuta 2008 ja odotustila suljettiin elokuun 2021 lopussa.
Paikkakunnalla käytiin pitkään keskustelua matkakeskuksen rakentamisesta. Uusi matkakeskus otettiin käyttöön maanantaina 12. maaliskuuta 2012 aivan rautatieaseman vieressä. Aikaisemmin rautatieasemalta oli noin 400 metriä matkaa vanhalle linja-autoasemalle. Matkakeskuksessa sijaitsee myös lippuautomaatti. 
Aikaisemmin aseman erikoisuutena oli ohittava pääraide, joka kulki ratapihan itäpuolitse. Raiteen linjaus muuttui vuonna 2015, kun ratapiha uusittiin täysin osana Seinäjoki-Oulu -ratahanketta. Nykyään Lapuan aseman henkilöliikenteen laituri on esteetön; se on pidennetty 450-metriseksi, korotettu sekä päällystetty. Asemalle on lisäksi asennettu uudet odotuskatokset (3 kpl), kuulutusjärjestelmä, valaistus, laiturinäytöt ja valaistut aikataulukaapit (molempia 2 kpl), polkupyörätelineet, penkit sekä kohokivetykset näkövammaisille. Laituri sijaitsee pääraiteen vieressä ratapihan länsireunalla. 
Lapuan junaturmat.
Lapualla sattui vuonna 1986 kaksi junaturmaa. Ensimmäinen sattui tammikuussa, jolloin tapahtui henkilö- ja tavarajunan yhteentörmäys. Toinen sattui saman vuoden joulukuussa, kun pohjoiseen matkalla ollut erikoispikajuna "EP 57 Lapponia" ajoi ylinopeudella poikkeavalle raiteelle. Kaksi ihmistä loukkaantui.
Aisara

Aisara Lukanialainen () (200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen pythagoralainen filosofi.
Aisara tunnetaan ainoastaan Johannes Stobaioksen kautta. Tällä on säilynyt katkelma teoksesta "Ihmisluonnosta", joka on laitettu Aisaran nimiin. Kyseessä on ainoa teoksesta säilynyt katkelma. Se sisältää eräänlaisen luonnollisen lain teorian sekä käsityksen ihmisen sielun jakaantumisesta kolmeen osaan. Aisaran mukaan ihmisluonto tarjoaa itsessään lain ja oikeudenmukaisuuden perustan. Sielun kolme osaa hoitavat eri toimintoja: yksi osa arvostelukykyä (mieli), yksi voimaa ja taitoja (ylempi henki), ja yksi osa rakkautta ja ystävyyttä (halu).
Kerrotaan, että Pythagoraalla olisi ollut tytär nimeltä Aisara. Siksi jotkut tutkijat ovat arvelleet nimimuotoa myöhemmin tehdyksi korjaukseksi, ja ehdottaneet katkelman olevan sen sijaan peräisin Aresas-nimiseltä miespuoliselta filosofilta, joka mainitaan eräänä Pythagoraan seuraajista. Kirjoittaja mainitaan myös Pythagoraan elämäkerrassa. Siitä jotkut tutkijat ovat lukeneet nimen "Aisara", jotkut puolestaan nimen "Sara" ().
Mehida

Mehida on melodista rock/metallia soittava yhtye Suomesta. Sen perusti vuonna 2007 entinen Sonata Arctican kosketinsoittaja Mikko Harkin. Yhtyeen kokoonpanoon ensimmäisellä Blood &amp; Water -albumilla kuului Harkinin lisäksi Markus Niemispelto (ex-Wingdom), Jarno Raitio, Jani Stefanovic (Essence of Sorrow, Divinefire, Miseration) ja Thomas Vikström (Therion, Stormwind, ex-Candlemass). Mehidan ensimmäinen albumi, Blood &amp; Water, julkaistiin Suomessa 22. elokuuta 2007, Euroopassa 31. elokuuta 2007 ja Yhdysvalloissa 11. syyskuuta 2007 Napalm Recordsin kautta.
27. elokuuta 2007 Mehidan Blood &amp; Water oli Suomen virallisella albumilistalla sijalla 23.
Julkaisut.
Studioalbumit
Aidesia

Aidesia (, ; 400-luku) oli antiikin kreikkalainen uusplatonilaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi, joka oli kotoisin Aleksandriasta.
Elämä.
Aidesia kuului aleksandrialaiseen uusplatonilaisten filosofien sukuun: hän oli Hermeiaan vaimo, Syrianoksen sukulainen sekä Ammonios Hermeiaan ja Heliodoroksen äiti. "Sudan" perusteella hän vaikuttaa olleen suuresti kunnioitettu nainen kotikaupungissaan, ja hänet tunnettiin yhtä lailla kauneudestaan kuin hyveistään.
Miehensä kuoleman jälkeen hän omistautui puutteenalaisten auttamiseen ja lastensa kasvatukseen. Hän matkusti heidän kanssaan Ateenaan, minne nämä menivät opiskelemaan filosofiaa Prokloksen oppilaaksi. Hänet otettiin siellä vastaan suurin kunnianosoituksin kaikkien filosofien taholta – erityisesti Prokloksen, jolle Syrianos oli kihlauttanut hänet. Avioliitto ei kuitenkaan toteutunut; "Sudan" mukaan joku jumalista esti Proklosta avioitumasta. Aidesia eli korkeaan ikään, ja hänen hautapuheensa lausui Damaskios, joka oli tuolloin vielä nuorukainen, heksametrisäkein..
"Sudan" mukaan Aidesian ja Hermeiaan pojista Heliodoros oli nuorempi ja Ammonios vanhempi. Jälkimmäisen kuvataan olleen lahjakkaampi ja ahkerampi, edellisen yksinkertaisempi ja luonteeltaan ja puhetavaltaan tavanomaisempi. Proklos kiinnitti heihin erityistä huomiota, koska he olivat hänen ystävänsä Hermeiaan sekä Aidesian poikia.
Arutš

Arutš (, vuoteen 1970 Tališ) on kunta Aragatsotnin maakunnassa Armeniassa. Se sijaitsee Aragatsin eteläpuolella. Vuonna 2001 siellä oli 1 016 asukasta (de jure).
Arutš sai alkunsa 500-luvulla, kun se toimi kuninkaallisten armeijoiden talvileirinä. Pysyvän paikan siitä teki Grigor Mamikonian (661–682). Kylässä sijaitsee Arutšavankin kirkko 600-luvulta. Siellä on myös jäänteitä Mamikonianien palatsista.
Klodvig III

Klodvig III (n. 670–676) oli jonkin aikaa Austrasian kuningas 675–676. Hän oli luultavasti Teoderik III:n tai Klodvig II:n poika, mutta hänet kuninkaaksi valinneet ylimykset ilmoittivat, että hän oli Klotar III:n avioton poika.
Klodvig III oli pelkkä nukkehallitsija, ja hän kuoli pian valtaistuimelle nousunsa jälkeen. Häntä ei aina edes lasketa frankkien kuninkaaksi, ja joskus Klodvig IV:n järjestysnumero on III.
Asklepiodotos Aleksandrialainen

Asklepiodotos Aleksandrialainen (, ; 400-luvun loppupuoli) oli antiikin kreikkalainen uusplatonilainen filosofi.
Asklepiodotos oli kotoisin Aleksandriasta ja opiskeli Prokloksen oppilaana Ateenassa. Lopulta hän muutti Afrodisiakseen, jossa hän piti omaa kouluaan toisen Asklepiodotos-nimisen filosofin kanssa. Hän meni naimisiin tämän tyttären Damianen kanssa. Asklepiodotos kirjoitti kommentaarin Platonin "Timaiokseen". Se on kuitenkin kadonnut.
Asklepiodotos opetti muun muassa Damaskiosta, joka kuvaa häntä väheksyvästi, osittain siksi, ettei Asklepiodotos arvostanut mysteerejä:
Asklepiodotos vieraili vaimoineen Isiksen pyhätössä Menouthiksessa, Egyptissä, tarkoituksenaan parantaa Damianen lapsettomuus. Lapsi saatiin aikaan, mutta paikalliset kristityt väittivät, että se oli ostettu eräältä papittarelta. Tapausta käytettiin syynä pyhätön tuhoamiseen.
Haminan hautausmaankirkko

Haminan hautausmaankirkko sijaitsee Haminan ortodoksisen seurakunnan hautausmaalla, Pampyölin kylässä, noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta itään. 
Arkkitehti Berndt Ivar Aminoffin suunnittelema kirkko valmistui vuonna 1901 ja se on pyhitetty ikonille "Jumalanäiti, kaikkien murheellisten ilo". Kirkko muistuttaa rakennusaikansa varuskuntakirkkoja, ja sen ikonostaasi sekä kaksi muuta ikonia on siirretty Haminaan Viipurista. Kirkossa järjestetään muutamia jumalanpalveluksia vuosittain.
Kirkon vieressä sijaitsee Karl August Wreden suunnittelema Aladinin suvun hautakappeli, joka on rakennettu vuoden 1900 paikkeilla.. Kauppaneuvos Konstantin Aladin vanhempi ja hänen poika kauppaneuvos Konstantin Aladin nuorempi ovat haudattu sukuhautaan.
Itse hautausmaa on peräisin 1700-luvulta. Hautausmaan vieressä, tien toisella puolella, on Nikolai II:n armeijan juutalaissotilaiden pieni hautausmaa.
Caleb Bradham

Caleb Bradham () oli yhdysvaltalainen apteekkari ja Pepsi-Cola Companyn perustaja.
Bradham opiskeli aluksi Chapel Hillissä kotiosavaltiossaan, siirtyi valmistuttuaan Marylandin lääketieteelliseen yliopistoon, mutta opinnot keskeytyivät isän tehtyä vararikon. Hän opetti vuoden ajan koulussa, minkä jälkeen hän perusti apteekin New Berniin. Siellä hän kehitti kolajuomansa reseptin vuonna 1898. Juoman nimenä oli aluksi ”Brad's Drink”, sittemmin pepsiinin ja kolan mukaan Pepsi-Cola. Tästä tuli rekisteröity tavaramerkki 1903.
Hemoglobiini A

Hemoglobiini A (HbA) on aikuisen ihmisen yleisin hemoglobiinityyppi. Sitä on 95 % aikuisen hemoglobiinista. Se koostuu neljästä alayksiköstä, kahdesta alfa- ja kahdesta beta-yksiköstä. Hemoglobiini A:n geeni sijaitsee ihmisen kromosomissa 11.
Krista Varantola

Eeva Krista Johanna Varantola, o.s. "Laaksonen", (s. 23. elokuuta 1946 Pori) on suomalainen professori emerita ja kielitieteilijä. 
Henkilöhistoria.
Varantola syntyi apteekkari Vilho Uolevi Laaksosen ja rehtori Sirkka Helena Rintalan perheeseen. Hänen puolisonsa on ollut vuodesta 1968 diplomi-insinööri Heikki T. Varantola. Varantola tuli ylioppilaaksi Porin tyttölyseosta 1965 ja valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1969 ja lisensiaatiksi 1969. Filosofian tohtoriksi hän väitteli Turun yliopistossa 1985 ja toimi samasta vuodesta alkaen sekä Vaasan yliopiston että Turun yliopiston englannin kielen dosenttina. 
Ura.
Varantola toimi Turun yliopiston kieli-instituutin lehtorina 1971–1981, Turun yliopiston lehtorina 1981–1989 ja Suomen Akatemian tutkijana useaan otteeseen 1981–1986. Tampereen yliopiston englannin kielen apulaisprofessorina ja professorina hän toimi vuodesta 1989, erityisalanaan kääntämisen teoria ja käytäntö. Hän oli Tampereen yliopiston humanistisen tiedekunnan dekaani 1995–1996 ja toimi yliopiston vararehtorina vuodesta 1997. Tampereen yliopiston rehtorina hän toimi 2004–2009 ja yliopiston kansleriksi hänet valittiin 2009. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 2014 asti, jolloin kanslerin tehtävä Tampereen yliopistossa lakkautettiin. Varantola on toiminut myös Suomen Akatemian kulttuurin ja yhteiskunnan tutkimuksen toimikunnan ja Jyväskylän yliopiston hallituksen jäsenenä. Vuonna 2005 hänet kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.
Asynkroninen sarjaliikenne

Asynkroninen sarjaliikenne on tietokoneiden ja elektroniikkalaitteiden keskenäisessä kommunikaatiossa käytetty sarjaliikennemuoto. Asynkroninen sarjaliikenne toimii yhdellä signaalilla kuhunkin suuntaan toisin kuin synkroninen sarjaliikenne, jossa on erillinen tahdistussignalointi.
Asynkronisen sarjaliikenteen periaate ja signaalimuoto.
Signaali on seuraavan kuvan mukaista, jossa muotona on start + 8 dataa + stop, tyypilliseltä sarjaliikennepiiriltä katsottuna:
Kun liikennettä ei ole, linja lepää "mark"-tilassa ("1", hiljainen "idle"-tila). Liikenne alkaa "start"-bitillä ("space"-tila, "0"). Databitit tulevat start-bitin jälkeen vähemmän merkitsevästä enemmän merkitsevään, tosin kuvassa ne on esitetty binääriluvun kirjoitusjärjestyksen kannalta takaperoisessa järjestyksessä. Tämän jälkeen tulee ""stop"-bitti ("mark", "1"). Välissä voi olla ennen stop-bittiä vielä "pariteetti"-bitti ().
Sarjaliikennenopeudet.
Perinteisiä sarjaliikenteen nopeuksia ovat 300 bit/s, 600 bit/s, 1 200 bit/s, 2 400 bit/s, 4 800 bit/s, 9 600 bit/s, 19 200 bit/s ja 38 400 bit/s. IBM-PC-koneissa yleinen suurin sarjaliikennenopeus on ollut 115 kbit/s.
Sarjaliikenteen fyysiset tasot.
Fyysiset signaalitasot lähetetään yleensä laitteelta toiselle RS-232 tai RS-485 mukaisina. RS-232-linjalla "mark"-tila kulkee alhaisena jännitetasona, mikä tarkoittaa negatiivista jännitettä, jossa polariteetti toisin päin kuin sarjaliikennepiirillä on tavallisesti).
Odd Della Robbia

Odd Della Robbia on Code Lyoko -televisiosarjassa ja sen esiintyvä kuvitteellinen poika.
Ulkonäkö.
Oddilla on vaaleat geelillä piikin muotoon taakse muotoillut hiukset, joissa on violetti läikkä. Alun perin ne roikkuivat, mutta tykästyy hiuksiin, jollaiset hänellä on Lyokossa ja muuttaa ne niiden näköisiksi. Oddin vaatteet ovat melkein kokonaan violetit. Hän on erittäin laiha, vaikka syökin paljon. Tämän vuoksi häntä usein kutsutaan ruipeloksi, mihin Odd puolustautuu sanomalla itseään solakaksi.
Luonteenpiirteet.
Odd on luonteeltaan huoleton ja hauska. Hän syö myös paljon, ja voisi syödä vaikka koulun ruokalan tyhjäksi, saamatta grammaakaan lisää painoonsa. Toisin kuin kavereillaan, Oddilla ei ole vakituista tyttöystävää. Hän on monesti yrittänyt ”iskeä” koulunsa tyttöjä, muttei koskaan ole onnistunut. Pisin suhde on kumminkin ollut Samanthaan.
Lyokossa.
Odd näyttää Lyokossa violetilta kissalta, jolla on paidassaan kuva pissaavasta Kiwistä. Hänellä on aseenaan lasernuolet, joita hän ampuu ranteestaan. Suojanaan hänellä on suojakilpi, jota hän tosin käyttää harvoin. Aiemmin hän saattoi nähdä tapahtumia lähitulevaisuudesta. Oddin kulkupeli Lyokossa on lentolauta.
Perhe.
Oddin perheeseen kuuluu viisi siskoa: Pauline, Elizabeth, Mary, Adele ja Louise sekä nimeämättömät isä että äiti. Hänellä on myös koira, Kiwi, jota hän pitää salaa koulussa huoneessaan varsinkin liikunnanopettajalta Jimiltä ja rehtorilta.
Kun Jeremy onnistuu materialisoimaan Aelitan, hän tekaisee Aelitalle henkilöllisyyden Oddin serkkuna, Aelita Stonesina.
CMM

Capability Maturity Model (CMM) on prosessien kypsyysmalli, jonka avulla pyritään ymmärtämään ja määrittelemään organisaation prosesseja.
CMM:n viisi kypsyystasomallia.
CMM erittelee viisi eri tasoa organisaation prosessien kypsyydelle:
Jokaiselle kypsyystasolle on määritelty myös ns. avainprosessialueet (KPAs, Key Process Areas). Jokaiselle avainprosessialueelle on olemassa seuraavat viisi määritelmää:
Latgallit

Latgallit (historiallisesti eri variaatioina "letti, leththi, lethti, letthi, letthigalli, letigolli, leththigallia") ovat latvialaisten alaryhmä, jota joskus myös pidetään omana etnisenä ryhmänään. He ovat katolilaisia, kun taas muut latvialaiset ovat perinteisesti olleet luterilaisia. Latgallien kulttuuri kehittyi omaan suuntaansa aikana, jona he muista latvialaisista poiketen elivät osana Puola-Liettuaa. Latgallit puhuvat latgallia, jonka asema erillisenä kielenä tai latvian kielen murteena on kiistelty. Latgalleiksi luokiteltavia ihmisiä arvioidaan olevan noin 500 000.
Historia.
Latgallien alkuperästä ei ole paljon tietoa. Heidän on arvioitu ilmestyneen 400–500-luvuilla nykyisen Vidzemen alueen itäosiin ja myöhemmin koko alueelle sekä Latgaleen. Latgallien varhainen suomenkielinen nimi oli "lätit". Kirjallisissa lähteissä latgallit mainitaan ensimmäisen kerran 1000-luvulla. Latgallit valloitettiin Baltian ristiretkien aikana ja myöhemmin he liittoutuivat ristiretkeläisten kanssa muita pakanallisia balttiheimoja vastaan. 1400–1500-luvuilla latgallit muodostivat yhdessä muiden alueiden balttiheimojen kanssa latvialaisten etnisen ryhmän.
Saksalaisen ritarikunnan hajoamisen jälkeen vuonna 1621 Latgalen alue joutui Puolan haltuun. Tästä alkoi nykypäivän latgallien erisuuntainen kehitys latvialaisiin nähden. Latgallit pysyivät katolilaisina, kun taas valtaosa muista latvialaisista liittyi luterilaiseen kirkkoon. Latgale muodosti oman voivodikuntansa vuoteen 1772, jolloin alue joutui Venäjän keisarikunnan haltuun Puolan ensimmäisessä jaossa. Vuonna 1865 alkoivat erityisesti katolilaisia vastaan tähdätyt venäläistämistoimet ja latgallin kielen käyttö kiellettiin. Kielto peruttiin vuonna 1904. Latvian saatua itsenäisyytensä Latgalessa toimi verrattain voimakkaita alueellista autonomiaa ajavia puolueita. Tänä aikana latgallia käytettiin myös kouluissa ja sillä julkaistiin kirjallisuutta. Latvian vuoden 1935 väestönlaskennan mukaan Latvian asukkaista 16 % oli latgalleja.
Latgalleja on nykyisestä Latvian väestöstä historiallisten piirikuntien mukaan eniten Ciblassa 94,7 %, Kārsavassa 94,0 %, Riebiņissä 91,5 % ja Rēzeknessä 90,9 %.
Latgallilaisen kulttuurin alamäki alkoi Neuvostoliiton miehitettyä Latvian. Kirjallisuuden julkaiseminen latgalliksi kiellettiin, vaikkakin muutamat kommunistiset lehdet tekivät latgallinkielisiä julkaisuja. Nykyisin suurin osa latgalleista ei koe kuuluvansa erilliseen etniseen ryhmään vaan latvialaisten alaryhmään. Vaikka latgalleina itseään pitäviäkin on todennäköisesti merkittävä määrä, ei heidän tarkkaa lukumääräänsä tiedetä, sillä Latvian valtio ei pidä latgalleja erillisenä etnisenä ryhmänä eikä heitä näin ollen lasketa erikseen väestönlaskennoissa.
Kulttuuri.
Merkittävin yksittäinen tekijä, joka erottaa latgalleja latvialaisista on katolilainen kirkko. Latgallilaiseen kulttuuriin kuuluu huomattavasti enemmän puolalaisia ja venäläisiä piirteitä kuin muuhun latvialaiseen kulttuuriin. Latgallin kielellä on suojeltu asema Latvian perustuslain mukaan, mutta sen käyttö on merkittävästi vähentynyt. Suurin osa kielen käyttäjistä asuu maaseudulla ja kaupungeissa käytetään pääosin latviaa.
Mäntykangas

Mäntykangas eli kuiva kangas on kuiva hiekkapohjainen metsätyyppi, jonka pääasiallisena puulajina on mänty.
"Mäntykangas" on myös yleinen metsäalueiden ja tilojen nimi Suomessa. Mäntykangas-nimisiä asuinalueita:
Siirtäjä-RNA

Siirtäjä-RNA ("tRNA") on proteiinisynteesiä auttava pienehkö RNA-molekyyli, joka siirtää aminohapon proteiinin osaksi. Proteiinit ovat aminohappoketjuja, jotka valmistuvat ribosomeissa lähetti-RNA:n ohjaamana. Yhtä aminohappoa vastaa kolmen nukleotidin kodoni. Siirtäjä-RNA on se molekyyli, johon aminohappo kiinnittyy ja jonka avulla ribosomi liittää tämän aminohapon rakentuvaan proteiiniin.
Siirtäjä-RNA.
Siirtäjä-RNA muistuttaa jonkin verran apilaksi taivutettua lankaa levityskuvassa. Apilassa on kolme lehteä, ja varsi. Molemmat lähetti-RNA:n päät ovat varressa. Apilan "vaakasuorat" haarat ovat D-haara ja T-haara. Kolmiapilan keskihaara on A-haara. Apilan kärjessä on antikodoni, joka vastaa lähetti-RNA:n kolmesta emäksistä koostuvaa geneettisen koodin mukaista kodonia. Apilan varren päässä on beta-pää eli 3'-pää, mihin aminohappo kiinnittyy, ja sen jälkeen vartta eteenpäin mennessä vastaanottajakanta. 3'-pää on yleensä CGA.
Siirtäjä-RNA:t ovat yleensä melko pieniä, 74–95 nukleotidia, ja sisältävät joitain RNA:han ja DNA:han normaalisti kuulumattomia elementtejä. Näitä ovat muun muassa dihydrouridiini DiH, metioniinojohdannaiset DiMe, Me, I ja pseudouridiini Ψ Ainakin hiivan renyylialaniini-RNA:ssa näyttää olevan paljon urasiilia ja guaniinia. Siirtäjä-RNA:n molekyylipaino on noin 25 000. Siirtäjä-RNA:ta on antikodonin mukaan ainakin 49 eri tyyppiä. Mitokondriossa on 22 eri siirtäjä-RNA-geeniä. Tumallisissa soluissa siirtäjä-RNA:t syntyvät tumassa RNA-polymeraasi-III:n avulla.
Siirtäjä-RNA:n muotoa pitävät yllä vetysillat.
Tyypillisessä siirtäjä-RNA:ssa, kuten fenyylialaniinin siirtäjä-RNA:ssa, on 14 kiinteää nukleotidia, jotka eivät voi vaihtua. Mutta mukaan on lisäksi otettava antikodonin kolme nukleotidia GAA, ja kymmenen vetysiltoja synnyttävää nukleotidia. Näin ollen siirtäjä-RNA:n 76 nukleotidista on oltava oikein 27.
Lumbini

Lumbinī on buddhalainen pyhiinvaelluskohde Nepalin Lumbinin vyöhykkeellä ("maakunnassa"), lähellä Intian rajaa. Buddhalaisen tradition mukaan Siddhārtha Gautama syntyi siellä. Siellä on muinaisten luostarien raunioita, pyhä bodhipuu ("Ficus religiosa") ja muinainen kylpylammikko.
Lumbinī on yksi neljästä Śākyamuni-buddhan elämään liittyvästä pyhiinvaelluskohteesta. Muut ovat: Kuśinagar, jossa Śākyamuni perinteen mukaan kuoli; Bodh Gayā, jossa hän valaistui sekä Sarnath, jossa hän ensimmäisen kerran opetti dharmaa.
Lumbinī sijaitsee Himalajan eteläpuolisella alankoalueella, runsas 20 kilometriä Siddharthanagarin (Bhairahawan) länsipuolella tai 25 kilometriä Kapilavastun pikkukaupungista itään. Gautaman kerrotaan viettäneen nuoruusvuotensa Kapilavastussa. Kuningas Ašoka, joka pystytti pylväitä buddhalaisuuden tärkeille paikoille, pystytti niistä yhden Lumbinīin.
Lumbinī on ollut vuodesta 1997 Unescon maailmanperintöluettelossa.
Bowie (Maryland)

Bowie on yhdysvaltalainen kaupunki Prince Georgen piirikunnassa, Marylandissa. Sen pinta-ala on 41,8 km² ja väkiluku 50 269 (2000). Kaupunki perustettiin rautatien yhteyteen 1800-luvulla. Nimenä oli Huntington City, kunnes se muutettiin Oden Bowien mukaan nykyiseen muotoonsa. 
Bowiessa sijaitsee tätä nykyä muun muassa Huntington Railroad Museum.
Kulosammal

Kulosammal eli metsäkulosammal ("Ceratodon purpureus") on melko yleinen lehtisammallaji. Sen versot kasvavat pystyssä, mutta jäävät mataliksi (0,5–1,5 cm). Lehdet ovat pienet ja suippokärkiset. Kulosammalessa on usein itiöpesäkkeitä, jotka ovat raakoina vihreitä, mutta kypsyessään muuttuvat punaruskeiksi.
Kulosammalta kasvaa avoimilla paikoilla kuten metsäpalojen jättämillä aukeilla ja tienvarsilla.
Vuonna 85 – Manse Live Aid

Vuonna 85 – Manse Live Aid on live-DVD, joka julkaistiin 29. lokakuuta 2008. Se sisältää syyskuussa 2008 pidetyn ja taltioidun hyväntekeväisyyskonsertin, joka perustui menestyksekkään "Vuonna 85" -manserock-musikaalin kappaleisiin.
Konsertissa Popedan, Eppu Normaalin, ja Juice Leskisen tunnetuimpia kappaleita esittivät Pate Mustajärvi, Olli Lindholm, Pauli Hanhiniemi, Heikki Salo, Sami Hintsanen, Capri, Matthau Mikojan, Toni Lähteenmäki sekä Johanna Kurkela bändinä toimineen musikaaliorkesteri Alabama House Bandin säestyksellä. Konsertti päättyi esiintyvien artistien yhteislauluun "Maksamme velkaa". Juontajana toimi "Vuonna 85" -musikaalin käsikirjoittaja ja ohjaaja, teatterinjohtaja Riku Suokas.
DVD:n myyntituotot lahjoitetaan UNICEFille konsertin lipputulojen tapaan. Konsertti tuotti yli 22 000 euroa.
San Francisco Art Institute

San Francisco Art Institute (SFAI) on perustettu 1871, ja se on siten Yhdysvaltojen vanhimpia ja arvostetuimpia nykytaiteen korkeakouluja. Koulu sijaitsee San Franciscon Russian Hillin kaupunginosassa Kaliforniassa. SFAI on yksityinen voittoa tuottamaton oppilaitos.
Tutkinnot.
SFAI:ssa voi suorittaa Bachelor of Arts, Master of Arts, Bachelor of Fine Arts ja Master of Fine Arts tutkinnot ja suorittaa jatko-opintoja.
School of Studio Practice.
The School of Studio Practicessa on perinteiset osastot: maalaus, kuvanveisto, elokuva, valokuvaus, muotoilu ja tekniikka, grafiikka ja uudet alat.
School of Interdisciplinary Studies.
Vuonna 2006 perustetussa SFAI:n School of Interdisciplinary Studies voi suorittaa BA- ja MA-tutkinnot Nykytaiteen historia ja teoria, kaupunkitutkimus sekä näyttely- ja museotutkimus (vain MA). Siinä on neljä tutkimus- ja opetuskeskusta.
Historia.
San Francisco Art Association (SFAA) perustettiin 1871, ja se avasi San Francisco School of Designin helmikuussa 1874 johtajanaan maisemamaalari Virgil Macey Williams. Vuonna 1893 se sai uuden nimen California School of Design ja yhdistys liittyi Kalifornian yliopistoon ja sai perinnöksi Mark Hopkinsn kartanon Nob Hillissä. Sen museotoiminta jatkui nimellä Mark Hopkins Institute of Art.
San Franciscon maanjäristys 1906 tuhosi sekä kartanon että koulun. Uusi koulu valmistui vuodenkuluttua kartanon entiselle paikalle ja sai uuden nimen San Francisco Institute of Art. Vuonna 1916 SFAA sulautui yhteen San Francisco Society of Artistsin kanssa, ja sen johtoon tuli San Francisco Museum of Modern Art, joka silloin sijaitsi Panama-Pacific International Exposition jääneessä Palace of Fine Artsissa. Koulu sai jälleen uuden nimen California School of Fine Arts (CSFA). Vuonna 1926 koulu siirtyi San Franciscossa nykyiseen paikkaansa osoitteeseen 800 Chestnut Street. Vuonna 1961 se sai vihdoin nykyisen nimensä San Francisco Art Institute.
Tienšan

Tienšan () on vuoristo Keski-Aasiassa.
Tienšan sijaitsee Taklimakanin aavikon pohjois- ja länsipuolella Kazakstanin, Kirgisian ja Kiinan Xinjiangin alueen rajaseudulla. Etelässä se yhdistyy Pamirvuoristoon. Tienšan ulottuu myös Pakistaniin, jossa se kohtaa Hindukušin.
Tienšan on pituudeltaan 2 414 kilometriä ja leveydeltään 320–480 kilometriä. Se peittää noin 1 360 000 neliökilometrin alueen. Vuoristosta alkunsa saavat joet virtaavat pääasiassa länteen, kuten Syrdarja, Ili ja Tšu.
Maailmanperintökohtena.
Vuonna 2013 Tienšanin itäinen osuus Sinkiangissa Kiinassa on hyväksytty Unescon maailmanperintöluetteloon. Läntinen osa lisättiin luetteloon vuonna 2016.
Daniel Hjort

Daniel Theodorus Hjort (n. 1575 Värend, Smoolanti – 28. toukokuuta 1615 Tukholma) oli syntyjään smoolantilainen, Suomessa vaikuttanut kirjanoppinut ja kuningas Kaarle IX:n läheinen avustaja.
Daniel Hjort oli ylioppilas Värendin seudulta. 1500-luvulla hän asui marski ja valtaneuvos Klaus Flemingin perheessä. Hänen mainitaan yllyttäneen kapinamielialaa Turun linnaa puolustaneiden sotilaiden keskuudessa vuoden 1597 piirityksen aikana. Hjortista tuli sittemmin runoilija ja maisteri, ja hänet aateloitiin nimellä "Hjortvipa".
Kaarle IX määräsi Hjortin vuonna 1601 Lappiin järjestelemään alueen kirkollista ja maallista hallintoa. Daniel Hjort kuoli miekanpistoon vuonna 1615.
Hjortin kunniaksi on vuonna 1923 nimetty Daniel Hjortin katu Turun V kaupunginosassa. Vuonna 1862 tuli ensi-iltaan J. J. Wecksellin näytelmä "Daniel Hjort", jonka pohjalta Selim Palmgren myöhemmin sävelsi samannimisen oopperan.
Kuivamätä

Kuivamätä on "Phomo exigua" var. "atroseptica"- ja "Fusarium-"sienten aiheuttama perunan sairaus. Kuivamätä oli 1980-luvulla yksi yleisimmistä perunan taudeista. Koska kuivamätäsienet ovat haavaloisia, ne voivat infektoida mukulan vain mukulassa olevien kolhujen kautta. Kuivamädän oireet alkavat ilmetä vasta pari kuukautta perunan noston jälkeen.
Taudin oireet.
"Phoma"-sienen aiheuttama mätä ilmenee teräväreunaisina painaumina mukulan pinnassa. Halkaistussa mukulassa oleva sairas solukko on aluksi vaalea, mutta myöhemmin se muuttuu mustaksi. Sairaaseen solukkoon muodostuu aikaa myöten yleensä myös onkaloita, joita reunustaa vaalea sienikasvusto. "Phoma"-mätä etenee syvyyssuunnassa. Pinnassa voi olla vain muutama vioituskohta, mutta mukulan sisus voi olla silti ontto ja mustunut.
"Fusarium"-sienen aiheuttaman mädän vioitus on pehmeämpi kuin "Phoma"-sienen aiheuttama vioitus. Tauti myös etenee enemmänkin pinnansuuntaisesti. Vioittunut pinta rypistyy ajan myötä rengasmaisiksi rypyiksi. Pintaan voi myös muodostua valkoista sienirihmastoa joka myöhemmin muuttuu punertavaksi.
Torjunta.
Terve siemen on kaikkein tärkein torjuntatoimenpide. Perunan hellävarainen käsittely estää kolhujen muodostumisen. Perunan lämpökäsittely varastoinnin alussa nopeuttaa mukulassa olevien kolhujen korkkiutumista, joka estää tautia alkamasta. Perunan nosto mahdollisimman pian syksyllä lämpimissä ja kuivissa olosuhteissa vähentää kuivamädän määrää.
EKW C-36

EKW C-36 oli Sveitsin valtion lentokonetehtaan (EKW) vuonna 1939 suunnittelema hävittäjäpommittaja. 
Joitakin koneyksilöitä valmistettiin useista lentokoneen eri versioista (C-3601, C-3602, C-3603, C-3603-1 Schlepp, C-3604, C-3605). Sveitsin ilmavoimat teki niillä partiolentoja Sveitsin ilmatilassa toisen maailmansodan aikana. Kone oli kuitenkin enimmäkseen koulukone.