tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Peräkylän Ponnistus

Peräkylän Ponnistus ry on espoolainen urheiluseura. Se on perustettu vuonna 1995. Urheiluseuran jäsenet osallistuvat erilaisiin huippu-urheilutapahtumiin ja järjestävät niitä muille. Seura tunnetaan nykyään parhaiten järjestämistään ultrajuoksu- ja seikkailu-urheilukilpailuista. Seuran järjestämä Masokistin Unelma (100 km) on Suomen vanhin vuosittain järjestettävä ultrajuoksukilpailu.
Seura kuuluu Suomen ultrajuoksuliittoon ja on Suomen edustaja kansainvälisessä yksipyöräilyliitossa International Unicycling Federationissa.
Vasa (rakennustekniikka)

Vasa eli vuoliainen on palkki, joka kannattelee katto-, lattia- tai välipohjarakenteita. Vasat tulevat pitkittäisten kannatinpalkkien päälle poikittain. "Vuoliainen" on vanhahtava termi, nykyisin puhutaan "vasoista" ja "vasoituksesta", muita termejä ovat esimerkiksi "kattokannatin" tai "välipohjapalkki".
Hirsirakentamisessa "vuoliaisella" saatetaan tarkoittaa erityisesti kuorittua, luonnonpyöreää puupalkkia.
Perinnerakentaminen.
Perinteisessä puurakentamisessa kattorakenteet on tyypillisesti toteutettu rakennuksen rungon suuntaisella, keskellä runkoa kulkevalla ja harjan muodostavalla kurkihirrellä, johon rakennuksen runkoon nähden poikkisuuntaiset vuoliaiset tukeutuvat.
Vuoliaisten mitoitus määräytyi jännevälin, keskinäisen jaon ja kuormituksen perusteella. Käytännössä vuoliaisten määrä riippui käytettävänä olevasta puutavarasta: mitä kapeammat vuoliaiset, sitä tiheämmässä ne olivat. Välipohjan vuoliaiset olivat tyypillisesti parruja, yläpohjan vuoliaiset pienempää puutavaraa.
Vuoliaiset toimivat myös mahdollisen sisäkaton kiinnitysalustoina.
Aaron Hakala

Aaron Jaakko Johannes Hakala (s. 11. heinäkuuta 2004 Kempele) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureita. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta Hakala osaa pelata myös keskellä. Hän laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Hakala on Kiekko-Laserin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Oulun Kärppiin. Kaudella 2019–2020 Hakala oli tehoilla 21+28=49 C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä. Hän jakoi myös sisäisen maalipörssin voiton Manu Mäkelän kanssa. C-nuorten SM-sarjassa Hakala jakoi Kärppien sisäisen syöttöpörssin voiton Iivari Heikkisen kanssa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi sarjan parhaana pelaajana Teppo Numminen -palkinnolla ja parhaana hyökkääjänä Sami Kapanen -palkinnolla sekä valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2022–2023 Hakala teki vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen Turun Palloseuran kanssa. Hän aloitti kautensa seuran U20-joukkueessa, jossa Hakala pelasi suurimman osan kaudestaan. Hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies Viljami Marjalan jälkeen tehoilla 11+29=40. Hakala voitti kauden päätteeksi U20 SM-pronssia. Hän teki SM-liigadebyyttinsä 16. joulukuuta 2022 vieraissa KooKoota vastaan. Hakala merkittiin TPS:n nelosketjun oikeaan laitaan Viljami Marjalan ja Kasper Koskisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 8.54 minuuttia ja Hakala sai kakkossyöttöpisteen Marjalan tekemään avausmaaliin. Liigauransa avausmaalin hän teki kolmannessa ottelussaan 18. helmikuuta 2023 Porin Ässiä vastaan. Roni Mesikämmen valitsi Hakalan ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Kaikkiaan hän pelasi SM-liigassa kauden aikana kuusi runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2.
Kaudella 2023–2024 Hakala pelasi SM-liigassa neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi kautensa enimmäkseen TPS:n U20-joukkueessa, jonka paras pistemies ja syöttäjä Hakala oli runkosarjassa tehoilla 13+28=41. Pudotuspeleissä hän teki 12 ottelussa tehot 7+9=16, joilla Hakala voitti TPS:n sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin. TPS selvisi aina loppuottelusarjaan asti, mutta taipui Porin Ässille lopulta voitoin 3–1. Hakala voitti kauden päätteeksi näin ollen U20 SM-hopeaa. 
Kaudeksi 2024–2025 Hakala siirtyi yksivuotisella sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Sopimukseen kuuluu myös optiot seuraavista kahdesta kaudesta. Hän pelasi SM-liigassa 23 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2. Hakala pelasi osan kaudestaan myös Jukurien U20-joukkueessa. Huhtikuussa 2025 Jukurit tiedotti käyttäneensä hänen sopimuksessaan olleet optiovuodet ja teki Hakalan kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura.
Hakala edusti Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2021, jolloin hän voitti kultaa. Hakala valittiin myös alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2022 turnaukseen, mutta hän kuitenkin putosi lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä Hakala on pelannut 17 nuorten ja 12 poikien maaottelua.
Helena Haaranen

Helena Haaranen (Tukkimies) (s.1959 Helsinki) on suomalainen tanssija ja näyttelijä.
Haaranen aloitti tanssin opiskelun Kansallisoopperan balettikoulussa 9-vuotiaana Marita Ståhlbergin ja Mai-Lis Rajalan oppilaana. Samaan aikaan alkoivat musiikkiopinnot Helsingin konservatoriossa. Tärkeimmät opettajat Mart Lille, piano ja Maaria Metsomäki, Irina Milan ja Sanni Orasmaa, laulu. Hän aloitti Helsingin Kaupunginteatterissa iltatanssijana vuonna 1975 ja Helsingin kaupunginteatterin tanssiryhmän jäsenenä vuonna 1978. Hän on opiskellut lisäksi tanssia mm. Pariisissa ja New Yorkissa. 
Haaranen on esiintynyt monissa Jorma Uotisen tanssiteoksissa mm. Askeleet, Anonyymit, Loputon arvoitus, Kalevala, Huhtikuu, B12 ja osallistui lukuisiin ulkomaan kiertueisiin mm. Varsova, Belgrad, Budapest, Pariisi, Brighton, Neuss, Amsterdam. Vuonna 1989 Haaranen osallistui Reijo Kelan CityMan-teokseen. Vuosina 1990–1991 hän työskenteli Tanssiteatteri Raatikossa. Vuosina 1991-1998 hän esiintyi teatteri Raivoisat Ruusut teoksissa Oresteia, Raamattu ja Sen seittemän sisarta. Haaranen on esiintynyt tanssijana Javier Torresin koreografioissa Kuukylpyjä, Unen iholta ja Mustasukkainen peto. Vuonna 1999 Haaranen siirtyi näyttelijäksi Helsingin Kaupunginteatteriin. 
Haaranen on esiintynyt mm. seuraavissa HKT:n tuotannoissa, Candide, Huijarin häät, Galilein elämä, Chicago, Rose, Cats, West Side Story, Cabaret, Miss Saigon, Sound of Music, Kukkaistyttö, Rebecca, Billy Elliot, Schreck, Rakastunut Shakespeare, Peppi Pitkätossu, Peter Pan, Kinky Boots, Priscilla, Niin kuin Taivaassa, Fanny ja Alexander, Hiirenloukku, Ei kertonut katuvansa ja Sinun, Margot. Näyttämödebyytti tapahtui Suomen Kansallisteatterissa vuonna 1969 näytelmässä Peter Pan, ohjaus Jack Witikka. Vuonna 1974 Haaranen esiintyi Hattivattina Suomen Kansallisoopperassa Ilkka Kuusiston säveltämässä Muumi-oopperassa.
Haaranen on naimisissa DI Matti Tukkimiehen kanssa vuodesta 2009. Haaranen oli naimisissa jazzmuusikko Jarmo Savolaisen kanssa (1993-2007), tästä avioliitosta on tytär, muusikko Selma Savolainen. Haarasen sisaret ovat tanssija, tanssintutkija Oona Haaranen-Schorr. ja näyttelijä Anna Haaranen. Haarasen vanhemmat ovat liikkeenharjoittaja Raili Haaranen os. Jääskeläinen ja LL Martti Haaranen.
Suomen etymologinen sanakirja

Suomen etymologinen sanakirja (SES) on Kotimaisten kielten keskuksessa toimitettu verkkojulkaisu, jonka ensimmäinen päivitys julkaistiin syksyllä 2022. Kaikille ilmainen sanakirja pyrkii tarjoamaan kattavasti tietoa suomen kielen sanojen alkuperästä. Julkaisu sisältää alkuperäselitykset lähes kaikille yleiskieltä kuvaavan "Kielitoimiston sanakirjan" hakusanojen sanavartaloille ja lisäksi suurelle joukolle murre- ja slangisanoja. Verkkojulkaisussa on noin 56 000 hakusanaa.
Pääosan Suomen etymologisen sanakirjan sisällöstä muodostavat aiemmat teokset "Suomen sanojen alkuperä" (1992–2000) ja "Stadin slangin etymologinen sanakirja" (Forsberg 2021). Lisäksi sanakirjaa varten on laadittu noin 7 500 sanan laajuinen "Etymologinen täydennysosa," jonka toimituksesta vastaa Kotuksen etymologi Klaas Ruppel, joka on myös toimittanut sähköisen sanakirjan.
Alingsås Tidning

Alingsås Tidning (lyh. AT; 1865–1888 "Alingsås Weckoblad") on ruotsalainen vuonna 1865 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Alingsås. Se ilmestyy kolmesti viikossa, on poliittiselta linjaltaan liberaali ja kuuluu Stampen Media -konserniin.
Olallo Morales

Olallo Juan Magnus Morales (15. lokakuuta 1874 Almería, Espanja – 29. huhtikuuta 1957 Tällberg, Ruotsi) oli säveltäjä, pianisti, musiikkipedagogi ja kapellimestari. Hän työskenteli myös musiikkikriitikkona ja lukuisissa musiikin alan hallinnollisissa tehtävissä.
Morales syntyi espanjalaisen tähtitieteilijä, diplomaatti Olallo Moralesin ja ruotsalaisen Zelma Wilskmanin poikana. Äiti toimi muusikkona. Morales saapui Ruotsiin 7-vuotiaana ja sai sittemmin kasvatusta isovanhemmiltaan Göteborgissa, johon perhe muutti vuonna 1890 isän kuoltua. Jo kouluaikoinaan Morales pianonsoiton ohella sävelsi omaa musiikkiaan. Vuonna 1891 hän pääsi Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun, jossa hän sai oppiarvonsa musiikin opetuksessa ja esilaulannassa vuonna 1898 sekä urkujensoitossa vuonna 1899. Samanaikaisesti hän opiskeli sävellystä Joseph Denten ja yksityisesti Wilhelm Stenhammarin johdolla. Vuonna 1899 Moralesille myönnettiin valtion viisivuotinen säveltäjäapuraha. Varojensa turvin hän lähti Berliiniin opiskelemaan pianonsoittoa Teresa Carreñon, orkesterinjohtoa Hans Pfitznerin ja sävellystä Heinrich Urbanin johdolla.
Morales toimi keväällä 1904 Berliinin Theater des Westensin korrepetiittorina Pfitznerin ollessa pääkapellimestarin tehtävissä. Kesän 1904 aikana Morales johti filharmonista orkesteria Lausannessa ja johti sitä omien teostensa kantaesityksissä. Vuosina 1901–1905 hän työskenteli myös musiikkitoimittajana "Göteborgs Handels- och Sjöfartstidningissä". Vuosina 1905–1909 hän oli Heinrich Hammerin alaisuudessa toisena kapellimestarina vastikään perustetussa Göteborgs Orkesterföreningissä. Tämän jakson viimeisenä vuonna hän toimi myös urkurina Göteborgin synagogassa. Morales muutti vuonna 1909 Tukholmaan, jossa hän toimi päämusiikkitoimittajana "Dagens Nyheterissä" vuoteen 1911 ja sitten "Svenska Dagbladetissa" vuosina 1912–1918.
Vuosina 1917–1940 Morales opetti Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa orkesterinjohtoa, orkesteritekniikkaa sekä musiikin historiaa ja estetiikkaa. Hän toimi uransa aikana lukuisissa luottamustehtävissä. Hän oli vuodesta 1910 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen ja vuosina 1918–1940 sen sihteeri. Tämän jälkeen hän toimi Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian hallituksessa vielä kahdeksan vuoden ajan. Lisäksi Morales oli muun muassa valtion tukemien orkesterien tarkastaja vuosina 1918–1946 sekä Musikaliska konstföreningenin sihteeri 1912–1933 ja puheenjohtaja 1933–1940. Vuonna 1921 Moralesista tehtiin professori, ja vuonna 1940 hänelle myönnettiin Litteris et Artibus -mitali.
Moralesin musiikkiarvostelut tiivistettiin kahdessa kymmenvuotiset ajanjaksot kattavassa kroniikassa. Hän julkaisi kirjan "Handbok i dirigering" (1946). Hän itse esiintyi kapellimestarina vuosien kuluessa vähenevissä määrin, mutta hän teki säännöllisesti vierailuja orkesterien johdossa Skandinaviassa, Saksassa ja Sveitsissä. Pianistina hän keskittyi kasvavissa määrin vaimonsa, laulaja Clary Moralesin säestämiseen. Moralesin sävellystuotannon joukossa on näyttämömusiikkia, lukuisia orkesteriteoksia, kamarimusiikkia sekä suuri määrä pianosävellyksiä ja lauluja.
Rallicrossin maailmanmestaruussarja

Rallicrossin maailmanmestaruussarja (virallisesti FIA World Rallycross Championship, lyhyesti World RX) on FIA:n järjestämä rallicrossin mestaruussarja.
Sarjan kilpailut ajetaan suljetuilla radoilla, jotka ovat yhdistelmiä soraa ja päällystettyä alustaa (asfalttia). Sarja on perustettu vuonna 2014.
Sarjassa ajettiin kaudet 2022 ja 2023 vain täysin sähköisillä autoilla. Kaudelle 2024 sarjaan sallitaan sähköautojen lisäksi polttomoottoreita käyttäviä autoja, jotka käyttävät ekologisesti kestävää polttoainetta. Konseptia kutsutaan nimellä "Battle of Technologies". Renkaat sarjaan toimittaa Hoosier, joka ottaa Cooperin paikan.
Monzan 6 tunnin ajo

Monzan 6 tunnin ajo (ennen Monzan tuhannen kilometrin ajo, 1000 Kilometres of Monza ja "Trofeo Filippo Caracciolo") on kestävyysajo, joka järjestetään Autodromo Nazionale Monza -radalla Italiassa.
Kilpailun pituus on vaihdellut sen historian aikana ja se on ollut lyhyempi. Kilpailua on ajettu Monzan radan 10 kilometrin versiolla sekä sen 6,3 kilometriä pitkällä versiolla.
Mika Suihkonen

Mika Suihkonen (s. 1963) on suomalainen viola da gamban soittaja.
Suihkonen suoritti diplominsa viola da gamban soitossa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1993. Hän oli myös Sarah Cunninghamin ja Jaap ter Lindenin oppilaana Bremenissä. Suihkonen on ollut jäsenenä muun muassa Battalia-yhtyeessä ja Kuudennen kerroksen orkesterissa, josta myöhemmin tuli Suomalainen barokkiorkesteri. Suihkosen levytysten joukossa on Alba Recordsin kautta julkaistu albumi "La Gamba", joka sisältää hänen tulkitsemiaan teoksia Diego Ortizilta, Christopher Simpsonilta, Marin Marais'lta ja Antoine Forqueraylta. Vuonna 1997 Suihkonen oli Battalia-yhtyeen soittajana Alba Recordsin kautta julkaistulla levyllä "Battalia: Italian Early Baroque", josta myönnettiin Yleisradion Vuoden levy -kunniakirja.
Ruotsin ralli 1987

Ruotsin ralli 1987 (viralliselta nimeltään "37. International Swedish Rally") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1987. Kilpailu järjestettiin 13. – 14. helmikuuta vuonna 1987 Karlstadissa. Kilpailu oli kauden toinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . Kilpailun voitti Timo Salonen Mazdalla: voitto oli ensimmäinen Mazdalle ja Timo Salosen 11. voitto, sekä Salosen viimeinen MM-voitto.
Ralf Salonius

Ralf Albert Salonius (23. heinäkuuta 1933 Turku – 28. toukokuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen kultaseppä, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Saloniuksen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Gunnar Gregorius Salonius ja Aune Ahlqvist ja puoliso Inga Mariana Jakobsson. Salonius kävi keskikoulun ja kultaseppäkoulun, kultasepäntutkinnon hän suoritti 1954 ja kisälli- ja tarkastusleimatutkinnot 1955. Saloniuksella oli oma työhuone Helsingissä 1955–1957. Auran Kotka Oy:n edustaja hän oli 1957–1965 ja toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen vuodesta 1965 ja Auran Kultaseppä Oy:n hallituksen jäsen vuodesta 1969 ja hallituksen puheenjohtaja ja yrityksen toimitusjohtaja vuodesta 1971 Aarno Ahon jälkeen. Saloniuksella oli myös useita luottamustehtäviä. Suomen Kultaseppien Liiton puheenjohtajana hän toimi kahteen otteeseen, 1978–1980 ja 1984–1986. Salonius sai kauppaneuvoksen arvonimen 1988.
Björn Biese

Bror Björn Biese (5. tammikuuta 1924 Helsinki – 26. tammikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Biesen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Bror Birger Biese ja Hille Amanda Lundström ja puoliso vuodesta 1948 Ulla Sandqvist. Biese tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta 1942 ja valmistui kemian alalta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi Helsingin yliopistosta 1953. Hän oli yliopiston kemian laitoksen assistentti 1951–1955 ja Oy Algol Ab:n teollisuuskemikaaliosaston työntekijä 1955–1968 ja johtaja 1969–1974, yhtiön johtokunnan jäsen vuodesta 1969, varatoimitusjohtaja 1974–1976, toimitusjohtaja 1976–1985 ja hallituksen puheenjohtaja 1985–1995. Biesellä oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin luutnantti. Kauppaneuvoksen arvonimen Biese sai 1988.
Biese

Biese on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Risto Korvenmaa

Risto Aarne Korvenmaa (5. kesäkuuta 1928 Hämeenlinna – 24. joulukuuta 1998) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Korvenmaan vanhemmat olivat verotarkastaja Väinö Korvenmaa ja Else Bergström ja puoliso 1952–1977 Anelma (Anne) Vellamo Iivarinen. Korvenmaa tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta 1949 ja opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa 1949–1952 suorittamatta kuitenkaan loppututkintoa. Korvenmaa oli Merihuolto Oy:n kansainvälisten kuljetusten osaston vientihuolitsija ja myyjä 1952–1954, Oy Huolintakeskus Ab:n myyntipäällikkö Hampurissa 1954–1958, Eurooppalainen Kuljetus Oy:n johtaja Helsingissä 1958–1960, A. Ahlström Oy:n Euran Paperin vienti- ja markkinointipäällikkö 1960–1972 ja Enso-Gutzeit -yhtiön pakkausryhmän johtaja Lahdessa 1972–1982 ja johtaja ja hallituksen jäsen Helsingissä 1982–1990. Hänellä oli myös useita kotimaisia ja kansainvälisiä luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Pakkausalan European Packaging Federation (EFP) -järjestön puheenjohtajaksi hänet valittiin 1980. Sotilasarvoltaan Korvenmaa oli reservin vänrikki. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1988.
Neidonhuivio

Neidonhuivio ("Mussaenda frondosa") on matarakasvien (Rubiaceae) heimoon, huivioiden ("Mussaenda") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta pensas, joka voi kasvaa korkeimmillaan noin kolme metriä korkeaksi.
Neidonhuivio on subtrooppisten ja trooppisten alueiden kasvi ja sitä kasvaa luontaisena Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Sitä tavataan Intiassa, Sri Lankassa, Nepalissa, Vietnamissa ja Indonesiassa.
Neidonhuiviota kerätään luonnosta syötävien lehtiensä vuoksi sekä erilaisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin. Esimerkiksi kasvin juuria on käytetty lepran torjuntaan ja kasvin lehdistä valmistettua juomaa on käytetty kehossa sisäloisina olevien matojen häätöön. Kasvin kukat ovat puolestaan diureettisia ja niitä on käytetty yskän hoitoon. Lisäksi sitä kasvatetaan koristekasvina puutarhoissa.
Joseph-Antoine Bruni d’Entrecasteaux

Joseph-Antoine Raymond Bruni d'Entrecasteaux (tai Bruny d'Entrecasteaux) (8. marraskuuta 1737 Aix-en-Provence, Ranska – 20. heinäkuuta 1793 Jaava) oli ranskalainen merivoimien upseeri ja tutkimusmatkailija.
Elämä ja ura.
Entrecasteaux liittyi 15-vuotiaana laivastoon. Vuoden 1778 Ranskan ja Ison-Britannian sodassa hän komensi 32-tykkistä fregattia ja onnistui taitavalla merimiestaidollaan saattamaan kauppalaivaston Marseillesta Lähi-itään, vaikka kaksi merirosvolaivaa hyökkäsi heidän kimppuunsa, joista kumpikin oli suurempi kuin hänen oma aluksensa. Vuonna 1785 hänet nimitettiin Ranskan laivaston komentajaksi Itä-Intiassa, ja kaksi vuotta myöhemmin hänet nimitettiin Mauritiuksen ja île Bourbonin kuvernööriksi. Itä-Intian laivaston komentajana hän teki matkan Kiinaan, mikä sai Ranskan hallituksen valitsemaan hänet vuonna 1791 komentajaksi retkikuntaan, jonka se lähetti etsimään tietoja Jean-François de La Pérousesta, josta ei ollut kuulunut mitään helmikuun 1788 jälkeen. Kontra-amiraali d'Entrecasteaux'n retkikuntaan kuuluivat alukset "Recherche" ja "L'Esperance", joiden toisena komentajana toimi kapteeni Jean-Michel Huon de Kermadec. 
Kadonneesta La Pérousesta ei saatu tietoja, mutta etsintöjen aikana Entrecasteaux teki tärkeitä maantieteellisiä löytöjä ja tieteellisiä havaintoja. Hänen, hänen työtovereidensa ja laivojensa nimi on edelleen liitetty moniin paikannimiin, kuten D’Entrecasteaux’nsaaret ja Kermadecsaaret. Hän kartoitti Uuden-Kaledonian itärannikon ääriviivat, teki laajoja tutkimuksia Tasmanian rannikolla ja kävi useissa paikoissa Uuden-Hollannin (Australian) etelärannikolla. Molemmat alukset saapuivat Storm Bayhin Tasmaniassa 21. huhtikuuta 1792, ja ne pysyivät siellä 16. toukokuuta 1792 saakka kartoittaen ja nimeten d'Entrecasteaux'n kanavan, Huon- ja Riviére du Nord (nykyään Derwent) -jokien suut, Brunin saaren, Recherche Bayn, Esperancen ja useita muita paikkoja. Tasmaniasta lähdettyään retkikunta purjehti pohjoiseen kohti Itä-Intiaa Uuden-Guinean kautta. Rantautuessaan lähellä Jaavan saarta Entrecasteaux sairastui keripukiin ja kuoli 20. heinäkuuta 1793.
Janakkalan Leppäkosken Voiman talo

Voiman talo on Janakkalan kunnan Leppäkosken kylässä sijaitseva työväentalo. Alun perin se oli nimeltään Leppäkosken työväentalo.
Historiaa.
Leppäkosken työväenyhdistys perustettiin nimellä Leppäkosken Työväenseura vuonna 1889. Se toimi alkuun wrightiläisenä yhdistyksenä, ja mukaan liittyi käsityöläisten, työmiesten, torppareiden ja rautatieläisten lisäksi myös säätyläisiä.
Vuonna 1906 yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen, ja sen nimi muutettiin Leppäkosken Työväenyhdistykseksi. Tällöin yhdistyksen jäsenmäärä nousi suurimmilleen, yli 200 henkeen. 
Oman talon yhdistys sai vuonna 1916. Yhdistyksen jäsenluku tuolloin oli 59. Talo, joka oli alun perin huvila, ostettiin vuonna 1915, ja siinä tehtiin korjauksia ja rakennettiin juhlasali. Vihkiäisjuhlaa vietettiin heinäkuussa 1916. Juhlapuheen piti Oskari Tokoi.
1980-luvun alussa talo oli vielä Leppäkosken Sosialidemokraattisen Työväenyhdistyksen omistuksessa. Myöhemmin talo on siirtynyt voimistelu- ja urheiluseura Voiman haltuun, ja se tunnetaan nykyään Voiman talona. Taloa vuokrataan erilaisia tilaisuuksia varten.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla toimi alkuaikoina voimistelu- ja urheiluseura Voima, nuoriso-osasto, ammattiosastoja, lasten raittiusosasto sekä naisosasto. Sisällissodan aikaan siellä toimi punakaartin esikunta.
Vuonna 1939 yhdistys vietti 50-vuotisjuhlaansa kaksiosaisena: päiväjuhlan ohjelmassa oli muun muassa puheita ja yhdistyksen historiikki, iltajuhlassa taas näytelmä ja tanssia. Molemmissa juhlissa oli paljon yleisöä. Vuonna 1969 vietettiin yhdistyksen 80-vuotisjuhlaa, jossa yhdistyksen veteraaneja kukitettiin.
1980-luvun alussa talolla järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja ja urheiluharjoituksia.
Nykyinen toiminta.
Nykyään talolla toimii Voiman alainen teatterijaosto, ja keväisin siellä esitetään jaoston harjoittelema näytelmä. Voiman naisjaosto järjestää lasten diskoja, naisten iltoja, juhannusjuhlan joka toinen vuosi sekä jouluisen puurojuhlan ja myyjäisiä. Talon yläkerrassa on kuntoiluhuone.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen, ja se vuorattiin laudoilla vuonna 1960. Nykyään siihen kuuluu juhlasali, johon mahtuu noin sata henkeä, näyttämö, kahvio, keittiö, pieni takkahuone ja sauna sekä kuntoiluhuone. Alun perin talossa oli kahden huoneen ja keittiön asunto vahtimestaria varten. Taloa laajennettiin vuosina 1946–1948 ja peruskorjattiin 1990-luvulla. Talo on osin 1- ja osin 1,5-kerroksinen, ja sen pinta-ala on 450 m².
Guðrún Hafsteinsdóttir

Guðrún Hafsteinsdóttir (s. 9. helmikuuta 1970) on islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka valittiin Islannin parlamenttiin Alþingiin vuoden 2021 vaaleissa.
Guðrún syntyi Selfossissa. Hän opiskeli antropologiaa Islannin yliopistossa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 2008; vuonna 2011 hän suoritti sovelletun tasa-arvotieteen tutkinnon. Vuosina 2008–2021 hän oli jäätelöyritys Kjörísin markkinointijohtaja.
Guðrún on istunut muun muassa Reykjavíkin yliopiston ja Sinisen laguunin sekä erinäisten yritysten, eläkerahastojen ja muiden järjestöjen hallituksissa. Vuosina 2014–2020 hän toimi Islannin teollisuusyritysten liiton puheenjohtajana.
Vuoden 2021 parlamenttivaaleissa Guðrún valittiin Alþingiin Suðurkjördæmi-vaalipiiristä. Vaalien jälkeen hänet valittiin talous- ja kauppavaliokunnan puheenjohtajaksi, minkä lisäksi hän istuu hyvinvointivaliokunnassa.
Louis Claude de Saulces de Freycinet

Louis Claude de Saulces de Freycinet (7. elokuuta 1779 Montélimar, Drôme, Ranska – 18. elokuuta 1842 Saulce-sur-Rhône, Drôme) oli ranskalainen merivoimien upseeri ja tutkimusmatkailija.
Elämä ja ura.
Vuonna 1793 Freycinet liittyi Ranskan laivastoon. Osallistuttuaan taisteluihin brittejä vastaan hän liittyi vuonna 1800 yhdessä veljensä Louis Henri de Freycinet'n kanssa, joka myöhemmin nousi amiraaliksi, kapteeni Nicolas Baudinin johtamaan retkikuntaan, joka lähetettiin "Naturaliste"- ja "Géographe" -aluksilla tutkimaan Australian etelä- ja lounaisrannikkoa. Tämä retkikunta tutki uudelleen suuren osan englantilaisen Matthew Flindersin jo läpikäymistä ja nimeämistä alueista ja otti käyttöön uusia nimiä. Länsi-Australian rannikolla Shark Bayssa sijaitsee Freycinetin suisto. Cape Leeuwinin ja Cape Naturalisten välissä sijaitseva Cape Freycinet ja Tasmaniassa sijaitseva Freycinetin niemimaa ja Freycinetin kansallispuisto kantavat myös tutkimusmatkailijan nimeä. Vuonna 1805 hän palasi Pariisiin, ja hallitus antoi hänelle tehtäväksi laatia retkikunnan kartat ja raportit. Koko teos ilmestyi nimellä "Voyage de découvertes aux terres australes" (1807–1816). 
Vuonna 1817 Freycinet komensi "Uranie"-alusta, jolla Jacques Arago ja muut matkustivat Rio de Janeiroon tekemään heilurimittauksia. Tämä oli vain osa laajempaa matkasuunnitelmaa, jonka tarkoituksena oli tehdä paitsi maantieteellisiä ja etnologisia myös tähtitieteellisiä ja meteorologisia havaintoja sekä kerätä näytteitä. Tällä retkikunnalla hydrografisista tutkimuksista vastasi Louis Isidore Duperry, joka vuonna 1822 nimitettiin "Coquille"-aluksen komentajaksi. Kolmen vuoden ajan Freycinet risteili ympäriinsä, kävi Australiassa, Mariaaneilla, Havaijisaarilla ja muilla Tyynenmeren saarilla, Etelä-Amerikassa ja muualla, ja vaikka "Uranie" menetettiin Falklandinsaarilla paluumatkan aikana, hän palasi Ranskaan mukanaan luonnontieteellisiä kokoelmia sekä runsaasti muistiinpanoja ja piirroksia. Matkan tulokset julkaistiin vuosina 1824–1844 Freycinet'n valvonnassa nimellä "Voyage autour du monde sur les corvettes "l'Uranie" et "la Physicienne"", joissa on hienoja kuvia ja karttoja. Freycinet hyväksyttiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1825, ja hän oli yksi Pariisin maantieteellisen seuran perustajista.
Stefán Vagn Stefánsson

Stefán Vagn Stefánsson (s. 17. tammikuuta 1972) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko ja entinen poliisi, joka valittiin Islannin parlamenttiin Alþingiin vuoden 2021 vaaleissa.
Stefán syntyi Reykjavíkikssä. Hänen isänsä Stefán Guðmundsson toimi edistyspuolueen kansanedustajana vuosina 1979–1999. Stefán valmistui Islannin poliisikoulusta poliisiksi vuonna 2000. Vuosina 1997–2000 hän toimi konstaapelina Reykjavíkin poliisissa, ja vuosina 2000–2007 poliisin erikoisjoukoissa eli niin sanotussa Viikinkiryhmässä. Vuosina 2006–2007 hän palveli NATOn rauhanturvaoperaatiossa Afganistanissa. Vuosina 2008–2015 hän toimi ylikomisariona Sauðárkrókurissä, vuosina 2015–2021 Luoteis-Islannissa. 
Vuodesta 2010 lähtien Stefán on istunut edistyspuolueen puoluevaltuustossa sekä Skagafjörðurin kunnanvaltuustossa. Vuodesta 2020 hän on toiminut Skagafjörðurin kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Vuoden 2021 parlamenttivaaleissa Stefán valittiin Alþingiin Norðvesturkjördæmi-vaalipiiristä; aikaisemmin hän oli toiminut vaalipiirin varaedustajana. Vaalien jälkeen hänet valittiin talousasiavaliokunnan puheenjohtajaksi, minkä lisäksi hän istuu budjettivaliokunnassa.
Napialan työväentalo

Napialan työväentalo oli Janakkalan kunnan Napialan kylässä sijainnut työväentalo. Talo on purettu.
Historiaa.
Napialan työväenyhdistys perustettiin suurlakon alla syksyllä 1905. Saman tien ryhdyttiin oman talon hankintaan. Yhdistyksen puheenjohtaja vuokrasi palstaltaan yhdistykselle tontin, jolle rakennettiin laudoista työväentalo. Se valmistui tapaninpäiväksi 1905. Vuonna 1914 yhdistys rakensi toisen talon.
Sisällissodan aikaan suojeluskunta sulki talon ja naulasi sen ovet kiinni.
1990-luvun alussa talo oli huonossa kunnossa, ja myöhemmin se purettiin.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla toimi muun muassa opintokerho, torvisoittokunta, nuoriso-osasto, voimistelu- ja urheiluseura Pyrkivä, näytelmäseura (vuodesta 1920 lähtien nimellä Napialan Työväen Näyttämö) sekä kirjasto.
Näytelmäseuran ensimmäinen esitys työväentalolla oli vuonna 1906 näytelmällä "Pullanpyörittäjän kokous". Myöhemmin ohjelmistossa oli muun muassa "Seitsemän veljestä", "Miehen kylkiluu" ja "Kirottu mammona". Näyttämön ensimmäiset kulissit maalasi taiteilija R. Rautoja. Toisen kulissit tilattiin juuri ennen sisällissotaa taiteilija Erkki Karulta, joka tuolloin oli Forssan Työväen Näyttämön johtaja.
1980-luvun alussa talolla järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, bingoa, teatteria ja juhlia. Talo oli myös suosittu keikkapaikka. Vuonna 1991 Napialan Työväen Näyttämö muutti pois talolta sen huonon kunnon takia.
Rakennus.
Talo oli hirsirunkoinen ja lautavuorattu. Se maalattiin vaaleaksi vuonna 1946, jolloin taloa myös laajennettiin ja sen alkuperäinen pärekatto vaihdettiin peltikatoksi. Laajennuksia tehtiin myös vuosina 1923 ja 1957. Talo oli kaksikerroksinen, ja sen pinta-ala oli 300 m². Talossa oli juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä yhden huoneen ja keittiön asunto. Vuonna 1982 talossa ei ollut vesijohtoa, viemäröintiä eikä wc:tä.
Ray Hedelmäjazzo

Ray Hedelmäjazzo on vuonna 1990 julkaistu pajatson ja hedelmäpelin yhdistelmä. Pelissä saattoi saada voiton kahdella tavalla – joko porttiosumavoiton tai hedelmäkuvioilla saatu lisävoitto. Hedelmäpelivoitto oli lisävoitto. Panoksena pelissä oli 1–5 markkaa. Ressuportaista saatava voitto oli näkyvissä valopatsaassa palaneen kertoimen mukainen.
Vaippakotilot

Vaippakotilot (Philinidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Vaippakotilot jaetaan kahteen alaheimoon ja kuuteen sukuun Heimon lajien kuori on ohut, ruumista pienempi ja osittain manttelin peittämä eli sisäinen. Kuori on usein 0,2–4 cm pitkä. Muodoltaan vaippakotilot ovat pyöreähköjä tai pitkänomaisia. Jalka on kookas. Väriltään heimon lajit ovat usein vaaleita ja ruumiisa voi olla tummempia pilkkuja tai juovia.
Levinneisyys ja elintavat.
Vaippakotiloita tavataan maailmanlaajuisesti erityisesti lauhkeilta alueilta, mutta myös lämpimissä vesissä. Ne liikkuvat tyypillisesti pehmeillä muta- tai hiekkapohjilla niin matalissa kuin syvissäkin vesissä. Vaippakotiloiden ravintoa ovat rataseläimet, monisukasmadot sekä pienet nilviäiset, äyriäiset ja piikkinahkaiset.
SKZ-Replay

SKZ-Replay on eteläkorealaisen Stray Kidsin kolmas kokoelma-albumi. Albumi julkaistiin JYP Entertainmentin ja Republic Recordsin kautta 21. joulukuuta 2022. Albumi sisältää 25 kappaletta ja koostuu kahdesta levystä. A-puoli sisältää jäsenten soolokappaleita ja B-puoli yhtyeen aiemmin julkaisemia "SKZ-Player" ja "SKZ-Record" kappaleita.
Tausta ja julkaisu.
Stray Kids on uransa aikana julkaissut YouTuben kautta sarjoja "SKZ-Player" ja "SKZ-Record", jotka sisältävät covereita ja yhtyeen tuottamia kappaleita. "SKZ-Player" sisältää videon ja "SKZ-Record" pelkän audion. Ensimmäisen "SKZ-Playerin" julkaisivat Lee Know, Hyunjin ja Felix elokuussa 2018. Ensimmäisen "SKZ-Recordin" julkaisi Seungmin toukokuussa 2020. 
Kokoelma-albumin julkaisusta ilmoitettiin jo vuoden 2022 alussa. Marraskuussa yhtye esitteli uusia fanituotteitansa, johon sisältyi myös "SKZ-Replay" albumin fyysinen CD. Yhtye ilmoitti sen jälkeen julkaisevansa kokoelma-albumin digitaalisesti joulukuussa 2022. Joulukuun 16. päivä julkistettiin albumin kappalelista, joka sisälsi A- ja B-puolen. ”Fam” kappaleen koreankieliseen versioon julkaistiin musiikkivideo albumin julkaisupäivänä.
Turengin työväentalo

Turengin työväentalo on Janakkalan kunnan päätaajamassa Turengissa sijaitseva työväentalo. 
Historiaa.
Turengin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Oman talon rakentamista alettiin suunnitella vuonna 1907. Talo valmistui vuonna 1910 vuokratontille. Vuonna 1916 yhdistyksen jäsenmäärä oli 28. Janakkalan Sosialidemokraatit myivät talon vuonna 2024 nettihuutokaupassa Janakkalan asukkaille Minna Stoltille ja Olli Hurskaiselle.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla on toiminut alkuaikoina muun muassa kirjasto, kunnallisasiain opintokerho, näytelmäseura, puhujaseura sekä voimistelu- ja urheiluseura Sarastus, joka perustettiin vuonna 1913. Lisäksi yhdistyksellä oli vuodesta 1924 eteenpäin naisjaosto ja vuodesta 1927 nuoriso-osasto.
"Näyttelyseura" perustettiin vuonna 1907. Alkuun näytelmät esitettiin Turengin VPK:n talolla. Vuonna 1915 seuran nimi muutettiin Turengin Työväenyhdistyksen Näyttämöseuraksi. Samoihin aikoihin näyttämölle saatiin esirippu. 1920-luvulla esitettiin muun muassa Seitsemän veljestä sekä Minna Canthin "Murtovaras".
Vuonna 1959 talolla järjestettiin Janakkalan työväenyhdistysten yhteinen vappujuhla.
1980-luvun alussa talolla järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, teatteria ja juhlia.
2010-luvulla taloa vuokrattiin monille tahoille. Vanajaveden opisto järjesti siellä tanssikursseja, eläkeläiset harrastuksia ja ammattiyhdistykset kokouksiaan. Lisäksi isoja perhejuhlia pidettiin melko paljon. Vuonna 2024 talon uudet omistajat mainitsivat jatkavansa mm. vuokraustoimintaa ja haluavansa talon kaikkien Turenkilaisten käyttöön..
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen ja vaakalaudoitettu. Siinä on kaksi kerrosta, ja sen pinta-ala on 260 m². 1980-luvulla talo oli vaaleankeltaiseksi maalattu. Alun perin talon katto oli päreestä, mutta se on vaihdettu huopakatoksi.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, näyttämön maskeeraustilat, vaatehuone, kuisti sekä vahtimestarin yhden huoneen ja keittiön asunto. 1980-luvun alussa talossa ei ollut vesijohtoa, viemäriä tai wc:tä, ja peruskorjaus oli suunnitteilla. Peruskorjaus on sittemmin tehty.
Vuoden 2017 alussa alkoi levitä huhu, että talossa olisi sisäilmaongelmia. Taloon tehtiin sisäilmaselvitys, jonka tulosten mukaan ongelmia ei kuitenkaan ollut.
Oleksa Hryštšenko

Oleksa Hryštšenko, , myös Alexis Gritchenko, (2. huhtikuuta 1883 Krolevets, Tšernihivin kuvernementti – 28. tammikuuta 1977 Vence, Ranska) oli modernistinen ukrainalainen taidemaalari, taidehistorioitsija ja kirjailija.
Hryštšenko opiskeli biologiaa Kiovan ja Moskovan yliopistoissa ja samaan aikaan maalausta Kiovassa Serhi Svitoslavskyin oppilaana ja Moskovassa Konstantin Juonin oppilaana. Hän suuntautui venäläiseen modernismiin ja oli yhteydessä kahteen merkittävään keräilijään, Sergei Štšukiniin ja Ivan Morozoviin. Hän oleskeli vuonna 1911 lyhyen aikaa Pariisissa, jossa hän tutustui André Lhoteen, Alexander Archipenkoon ja Henri Le Fauconnieriin ja kiinnostui kubismista. Opiskellessaan 1913–1914 Italiassa hän kirjoitti tutkielmia italialaisista kansantaiteilijoista ja ikonitaiteen ja länsimaiseen taiteen suhteesta. Lokakuun vallankumouksen aikana 1917 hänestä tuli Valtion Moskovan taidestudion professori, ja hänelle tarjottiin Tretjakovin gallerian johtajan tehtävää, mutta hän pakeni Venäjältä Krimin kautta Turkkiin.
Hryštšenko asui 1919–1921 Istanbulissa ja maalasi siellä vesiväritöitä. Sitten hän muutti 1921 Ranskaan ja sai 12 Istanbulissa tekemäänsä työtä Pariisin Syyssalonkiin yhtä aikaa Fernand Légerin kanssa. Oleskeltuaan maalaamassa Kreikassa ja Kreetalla hän asettui 1927 Etelä-Ranskaan Cagnesiin. Tyylillisesti hän oli sen jälkeen ekspressionisti ja käytti runsaasti itämaisia värejä.
Hryštšenkon töitä oli näytteillä merkittävissä pariisilaisissa gallerioissa, ja hän osallistui näyttelyihin Salon des Tuileries’ssä ja Syyssalongissa, jonka jäsen hän oli vuodesta 1930. Hänen töitään oli 1930-luvulla näytteillä myös Lvivissä. Kun Barnesin säätiö hankki 1923 hänen töitään, hän tuli tunnetuksi Yhdysvalloissa. Hän perusti 1963 nimeään kantavan säätiön Alexis Gritchenko Foundation, jolle hän lahjoitti yli 70 työtään. Ne sijoitettiin New Yorkiin Ukrainian Institute of Americaan, ja vuonna 2006 maalaukset siirrettiin virallisesti Kiovaan Ukrainan kansalliseen taidemuseoon. Maalauksia on monissa museoissa ja yksityiskokoelmissa, muun muassa belgialaistuneen lääkärin ja taiteenkeräilijän Volodymyr Popovytšin kokoelmassa. Osan hänen teoksistaan Lvivissä neuvostoviranomaiset tuhosivat 1960-luvulla samalla kun Alexander Archipenkon, Myh’ailo Boitšukin ja Heorhi Narbutin teoksia, koska ne edustivat ”porvarillista nationalismia”.
Hryštšenko kirjoitti artikkeleita ja kirjoja taiteesta sekä useita muistelmateoksia.
Carlos Vila Nova

Carlos Manuel Vila Nova (s. 27. heinäkuuta 1959 Neves, São Tomé ja Príncipe) on sãotomépríncipeläinen poliitikko ja maan viides presidentti. Ennen presidentin tehtäväänsä hän on toiminut kahdesti maansa ministerinä.
Vila Nova suoritti vuonna 1985 insinöörin tutkinnon Oranin yliopistossa tietoliikenneviestintätekniikassa. Hän siirtyi samana vuonna takaisin kotimaahan työskentelemään suunnitteluministeriön () alaisuuteen. Vuonna 1988 hän siirtyi hotellialalle ja politiikkaan vuonna 2010, jolloin hänestä tuli julkisten töiden ja ympäristöministeri. Hän joutui luopumaan ministerin tehtävästään vuonna 2012, kun São Tomé ja Príncipeen valittiin uusi hallinto. Kun hänen edustamansa puolue ADI nousi takaisin valtaan vuonna 2014 hänestä tuli São Tomé ja Príncipen infrastruktuuri-, luonnonvara- ja ympäristöministeri. Vuonna 2018 hänet valittiin maan parlamenttiin. Huhtikuussa 2021 hänet valittiin ADI:n ehdokkaaksi presidentinvaaleihin. Hän tuli valituksen vuoden 2021 presidentinvaalin toisella kierroksella Guilherme Posser da Costan saatuaan noin 58 prosenttia äänistä.
Hänellä on vaimo ja kaksi tytärtä.
Vähikkälän työväentalo

Vähikkälän työväentalo on Janakkalan kunnan Vähikkälän kylässä sijaitseva entinen työväentalo, joka on vuodesta 1978 toiminut taiteilija Erkki Kannoston kesäateljeena.
Historiaa.
Vähikkälän työväenyhdistys perustettiin helmikuussa 1905. Mukaan liittyi yli sata jäsentä. Vuoteen 1916 mennessä määrä väheni 48:aan.
Vuonna 1912 yhdistys osti vuonna 1905 rakennetun talon, joka oli entinen raittiusyhdistys Tuikkulan talo. Yhden lähteen mukaan yhdistykset itse asiassa rakensivat talon yhteisvoimin, ja raittiusyhdistys myi työväenyhdistykselle vain oman osuutensa talosta. Työväenyhdistys laajensi taloa oston jälkeen.
Vuonna 1978 kuvanveistäjä Erkki Kannosto osti talon kesäateljeekseen rahoilla, jotka hän sai voitettuaan Lahden kaupungin kilpailun veistämällään punavankien muistomerkillä. Kyseinen muistomerkki sijaitsee Lahden Fellmaninpuistossa. Talo oli tuolloin jo tyhjillään. Taiteilija perheineen käytti taloa ainakin vuoteen 2015 saakka kesäpaikkanaan. He ovat kunnostaneet taloa vuosien mittaan useaan kertaan. 
Toimintaa työväentalolla.
Talon ollessa työväentalona siellä järjestettiin muun muassa iltamia ja muita ohjelmallisia juhlia. Vuonna 2015 Erkki Kannosto järjesti talon puutarhassa parinkymmenen veistoksen pienoisnäyttelyn.
Abul Kalam Azad

Abul Kalam Azad (oik. Abul Kalam Ghulam Muhiyuddin; 11. marraskuuta 1888 Mekka, Osmanien valtakunta – 22. helmikuuta 1958 Delhi, Intia) oli intialainen itsenäisyysaktivisti, islamilainen teologi, kirjailija ja Intian kongressipuolueen johtaja. Intian jakoa vastustaneesta Azadista tuli Intian itsenäistymisen jälkeen hallituksen ensimmäinen opetusministeri. Hänet muistetaan yleisesti Maulana Azadina; sana Maulana tarkoittaa kunnioittavasti ”mestarimme” ja hän oli valinnut kirjailijanimekseen Azadin (vapaa). Hänen panostaan koulutussäätiön perustamisessa Intiassa tunnustetaan juhlimalla hänen syntymäpäiväänsä kansallisena koulutuspäivänä kaikkialla Intiassa. Vuonna 1992 Azadille myönnettiin postuumisti Bharat Ratna, Intian korkein siviilipalkinto.
Syyssalonki

Syyssalonki () on Pariisissa vuodesta 1903 järjestetty nuorten taiteilijoiden taidenäyttely. Se perustettiin vaihtoehdoksi vanhoilliselle Pariisin salongille ja Salon des Indépendantsille. Sen perustajia olivat Eugène Carrière, Pierre-Auguste Renoir, Georges Rouault, Édouard Vuillard, Joris-Karl Huysmans ja Émile Verhaeren arkkitehti Frantz Jourdainin johdolla. Siihen saattoi liittyä kuka tahansa taiteilija. Arviointia varten perustettiin tuomaristo. Mukaan pääsivät myös taideteollisuuden edustajat.
Ensimmäinen Syyssalonki pidettiin 31. lokakuuta 1903 Petit-Palais'ssa. Kun muut näyttelyt järjestettiin yleensä keväällä tai kesällä, valittiin ajankohdaksi syksy. Salongilla oli erityisen suuri merkitys modernin eurooppalaisen taiteen kehitykselle. Kansainvälisesti tunnetuimpia näyttelyitä on vuoden 1905 näyttely.
Suomen taiteen kannalta merkityksellinen oli vuoden 1908 näyttely, jossa suomalaiset taiteilijat olivat edustettuna laajasti. Kuraattorina oli Magnus Enckell. Syksyn 1908 näyttelyssä oli ensisijaista maalaustaide. Suomen osastossa oli 23 taiteilijaa ja yhteensä 183 teosta. Laajin kokonaisuus oli Akseli Gallen-Kallelalla, mutta myös näyttelyn komissaarilla Enckellillä oli mukana runsaasti töitä. Marja-Terttu Kivirinta käsittelee Suomea vähättelevää Enckellin näyttelyluettelon esipuhetta. Suomen osuuden saama kritiikki herätti suurta huomiota Suomessa. Kivirinta muistuttaa, että vuosikymmeniä on näyttelyn jälkeen toistettu tarinaa, että odotetun voiton sijasta Suomen taide joutui kokemaan häpeän.
Hyvikkälän työväentalo

Hyvikkälän työväentalo oli Janakkalan kunnan Hyvikkälän kylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Hyvikkälän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Vuonna 1916 yhdistyksessä oli 30 jäsentä. Talo valmistui vuonna 1922. Sittemmin se päätyi Hyvikkälän vapaapalokunnalle, joka puolestaan myi talon yksityiselle vuonna 1970.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla järjestettiin muun muassa kokouksia ja ohjelmallisia juhlia. Vuonna 1927 Janakkalan sosialidemokraattinen kunnallistoimikunta järjesti siellä näytelmäkilpailun. Osallistujina olivat Hyvikkälän, Mallinkaisten ja Löyttymäen työväenyhdistykset.
Saunders-Roe A.36 Lerwick

Saunders-Roe A.36 Lerwick oli Saunders-Roen Britannian rannikkolennostolle vuonna 1938 valmistama kaksimoottorinen lentovene, jonka tehtävinä olivat sekä merivalvonta että sukellusvenetorjunta. Koneen puolustusaseina oli kolme 7,7 mm Vickers K -konekivääriä. Pudotettavaa aseistusta kone saattoi kuljettaa 907 kg. Konetyyppi poistettiin palveluksesta 1942, koska sen katsottiin olevan vanhentunut eikä sitä ehditty valmistaa kuin 21 kappaletta. Koneista menetettiin 11 erilaisissa onnettomuuksissa. Lerwick korvattiin lähinnä Consolidated PBY Catalinalla.
Lentovenettä käytti RAF:n ohella RCAF eli Kanadan kuninkaalliset ilmavoimat.
Koneen Bristol Hercules -tähtimoottorit olivat 14-sylinteriset ja 1 375 hv tehoiset sekä ne antoivat 344 km/h enimmäisnopeuden, matkanopeuden ollessa 322 km/h. Potkurit olivat kolmilapaiset, de Havillandin vakiokierrospotkurit. Miehistön määrä vaihteli 6 - 9 henkeen. Kantama oli 2 480 km.
Amanda Waller

Amanda Blake Waller on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa amerikkalaisissa sarjakuvakirjoissa. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Legends #1 -sarjassa vuonna 1986, ja sen loivat John Ostrander, Len Wein ja John Byrne.
Taustaa.
Amanda Waller on Suicide Squad -antisankariryhmän toimeksiantaja. Hän työskentelee Yhdysvaltain hallitukselle ja hän on antagonisti ja satunnainen liittolainen DC-universumin supersankareille, kuten Batmanille ja Teräsmiehelle. Myöhemmin hän toimi metaihmisten asioiden sihteerinä presidentti Lex Luthorin alaisuudessa, ennen kuin hänet pidätettiin Luthorin julkisen luopumisen jälkeen. Waller määrättiin uudelleen Checkmaten johtoon Valkoisena kuningattarena, mutta hänen oli pakko erota, koska hän osallistui Operation Salvation Run -operaatioon.
Amanda Waller oli ennen naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta, mutta hänen perheensä murhattiin. Hänen alkuperäinen sukunimensä oli White. Waller menestyi valtiotieteissä ja hänestä tuli kongressin avustaja. The New 52 sarjakuvissa Amanda Waller perusti myöhemmin Oikeuden Yhteiskunnan, järjestön, joka on erillinen ryhmä Oikeuden Puolustajista, jossa hänet esitetään A.R.G.U.S.:n johtajana.
"Injustice 2" sarjakuvassa Amanda Waller pakkovärvää Harley Quinnin liittymään Suicide Squadiin, koska hän ei ole tämän mielestä hyvittänyt rikoksiaan. Myöhemmin Jason Todd tappoi Amandan ottaessaan tämän johtaman ryhmän haltuunsa Teräsmiehen ja Damianin vapauttamiseksi.
Jonathan Nez

Jonathan Nez (s. 26. toukokuuta 1975) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka vuosina 2019–2023 toimi Navajoiden reservaatin presidenttinä.
Tausta ja yksityiselämä.
Nez syntyi vuonna 1975 Tuba Cityssä, Arizonassa. Kaupunki kuuluu Navajoiden reservaattiin. Nez on opiskellut julkishallintoa Arizonan osavaltionyliopistossa, josta hänellä on maisterintutkinto. Myöhemmin hän myös aloitti väitöskirjansa kirjoittamisen. Se käsittelee navajoiden voimaannuttamista ja paikallisyhteisöjen toimintaa.
Nez on naimisissa Phefelia Nezin kanssa. Parilla on kaksi lasta.
Poliittinen ura.
Nez on toiminut Shonton kaupungin varapresidenttinä, minkä jälkeen hän toimi kaksi kautta Navajoiden neuvostossa. Vuonna 2015 hänet valittiin reservaatin varapresidentiksi. Vuonna 2018 Nez kampanjoi muun muassa samaa sukupuolta olevien avioliiton laillistamisen puolesta reservaatin alueella. Nämä avioliitot on kielletty erillisellä lailla vuodesta 2005 alkaen. Vuonna 2019 Nez itse nousi reservaatin presidentiksi. Vaalien jälkeen Nezistä tuli reservaatin nuorin presidentti.
Vuonna 2022 Nez perheineen oli silminnäkijänä tapauksessa, jossa katumaasturi ajoi väkijoukkoon Gallupin kaupungissa New Mexicossa alkuperäisväestön paraatin aikana. Nez kuvasi tapausta erityisen vaikeaksi, koska se tapahtui alkuperäiskansoille tärkeiden juhlallisuuksien aikana.
Koronaviruspandemian aikana Nez otti käyttöön erittäin kovat keinot viruksen leviämisen estämiseksi. Tähän kuuluivat muun muassa viikonlopun yli kestävät sulkutilat, ulkonaliikkumiskiellot, kasvomaskipakko ja kokoontumiskielto.
Vuoden 2022 presidentinvaaleissa Nez hävisi vaalit Buu Nygrenille, joka astui virkaan 10. tammikuuta 2023. Myöhemmin samana vuonna Nez yritti haastaa republikaanien Eli Cranen Yhdysvaltain edistajainhuoneen Arizonan 2. vaalipiirin vaaleissa, mutta hävisi saatuaan vain 45 % äänistä.
Quentin Kawānanakoa

Quentin Kawānanakoa (s. 1961) on havaijilainen poliitikko, joka kuuluu myös Havaijin aatelistoon. Hän edustaa republikaanista puoluetta.
Kawānanakoa syntyi Honolulussa vuonna 1961. Hänen isoisoisänsä, David Kawānanakoa, oli kuningas Kalākauan serkku ja siten kuninkaallinen. Osa havaijilaisista pitää Kawānanakoata Havaijin kuningaskunnan laillisena perillisenä, mutta hän itse ei ole koskaan virallisesti hyväksynyt eikä kieltänyt titteliä. Kawānanakoa ei myöskään ole koskaan saanut virallisesti kuninkaallisia titteleitä.
Kawānanakoa valittiin Havaijin edustajainhuoneeseen vuonna 1994, jossa hän edusti yhden kauden. Hänen oletettiin voittavan republikaanien esivaalit Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaaleihin, kun hän alkoi kampanjoida vuonna 1998. Hän kuitenkin jättäytyi terveyssyistä pois kisasta vain kuukautta ennen esivaaleja.
Ingibjörg Ólöf Isaksen

Ingibjörg Ólöf Isaksen (s. 14. helmikuuta 1977) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka valittiin Islannin parlamenttiin Alþingiin vuoden 2021 parlamenttivaaleissa.
Ingibjörg syntyi Reykjavíkissä. Hän valmistui vuonna 2003 liikuntatieteiden kandidaatiksi Islannin opettajakorkeakoulusta ja toimi sen jälkeen vuosina 2003–2012 opettajana peruskouluissa Reykjavíkissä ja Akureyrissä. Vuosina 2012–2014 hän istui Eyjafjarðarsveitin kunnanvaltuustossa ja vuosina 2014–2021 Akureyrin kaupunginvaltuustossa. 
Vuoden 2021 parlamenttivaaleissa Ingibjörg valittiin Alþingiin Norðausturkjördæmi-vaalipiiristä. Vaalien jälkeen hänet valittiin edistyspuolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajaksi.
Njáll Trausti Friðbertsson

Njáll Trausti Friðbertsson (s. 31. joulukuuta 1969) on islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka on toiminut kansanedustajana Islannin parlamentissa Alþingissa vuodesta 2016 lähtien.
Njáll syntyi Reykjavíkissä. Vuosina 1990–1993 hän opiskeli lennonjohtajaksi ja on työskennellyt vuodesta 1992 lähtien lennonjohtajana Akureyrissä. Vuonna 2004 hän valmistui Akureyrin yliopistosta kauppatieteiden kandidaatiksi. Vuosina 2008–2010 hän istui KEA-sijoitusyhtiön hallituksessa. Vuosina 2011–2017 hän istui sähkö- ja vesiyhtiö Norðurorkan hallituksessa. Vuosina 2014–2016 hän toimi kaupunginvaltuutettuna Akureyrissä.
Vuoden 2016 parlamenttivaaleissa Njáll valittiin Alþingiin Norðausturkjördæmi-vaalipiiristä. Vuodesta 2017 lähtien hän on toiminut Naton parlamentaarisen yleiskokouksen Islannin valtuuskunnan puheenjohtajana.