tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Charles E. Coughlin

Charles Edward Coughlin (25. lokakuuta 1891 Hamilton, Kanada – 27. lokakuuta 1979 Bloomfield Hills, Michigan, Yhdysvallat) oli kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen pappi ja radiojuontaja. 
Isä Coughlin oli radiotoiminnan historian ensimmäisiä massayleisön saaneita esiintyjiä. Suosionsa huipulla 1930-luvun suuren laman aikana kolmasosa amerikkalaisista kuunteli hänen viikoittaisia taloutta ja politiikkaa populistisesta näkökulmasta käsitelleitä lähetyksiään, ja hän oli yksi Yhdysvaltojen vaikutusvaltaisimmista miehistä. Hänen esityksiinsä sisältyi myös hyökkäyksiä juutalaisia merkkihenkilöitä vastaan.
Elämä.
Coughlin oli merimiehen ja ompelijattaren poika. Hän valmistui Toronton yliopistosta vuonna 1911, ja hänet vihittiin katoliseksi papiksi vuonna 1916. Hänestä tuli 1920-luvulla Michiganin Royal Oakissa sijaitsevan Shrine of the Little Flower -seurakunnan pappi, ja vuonna 1926 hän aloitti saarnaamisen ja puheiden pitämisen radion välityksille lapsille. Pian hän hyökkäsi presidentti Herbert Hooveria vastaan ja tuki presidentti Franklin D. Rooseveltia tämän valinnan jälkeen vuonna 1932. Vähitellen hän alkoi saarnata Rooseveltin New Deal -ohjelmaa vastaan ja julistaa antisemitistisiä näkemyksiä. Vuonna 1938 Coughlin auttoi eräässä lähetyksessä tekemään tunnetuksi poliittista yhdistystä nimeltä "kristillinen rintama", joka lupasi puolustaa maata kommunisteilta ja juutalaisilta. Rintama järjesti juutalaisvastaisia "osta vain kristityiltä" -kampanjoita eri puolilla maata. 
Coughlinin perustamassa "Social Justice" -lehdessä julkaistiin hyökkäyksiä kommunismia, Wall Streetiä ja juutalaisia vastaan. Coughlin julisti teoriaansa niin sanotusta "sosiaalisesta oikeudenmukaisuudesta", joka perustui rahapoliittisiin uudistuksiin. Toisen maailmansodan aikana hän syytti juutalaisia sodan lietsomisesta ja vastusti jyrkästi Yhdysvaltojen liittymistä sotaan jopa Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen. Yhdysvaltain hallinto lopulta kielsi Coughlinin lehden jakelun postitse vakoilulain (Espionage Act) rikkomisen vuoksi (käytännössä akselivaltojen propagandan levittämisen vuoksi), ja sen julkaiseminen lopetettiin vuonna 1942. Detroitin katolinen arkkipiispa Edward Aloysius Mooney määräsi toukokuussa 1942 Coughlinia lopettamaan radiolähetyksensä ja palaamaan seurakuntapapin työhönsä. 
Coughlin kirjoitti teokset "Christ or the Red Serpent" (1930), "By the Sweat of Thy Brow" (1931) ja "The New Deal in Money" (1933). Hän toimi seurakuntansa pappina eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 1966.
Mirjam Karimus

Mirjam Aila Karimus (elokuu 1920 – 1995) oli suomalainen romaniaktivisti. Hän oli mukana perustamassa Suomen Mustalaisyhdistystä (nyk. Suomen Romaniyhdistys) ja romanikielen oikeinkirjoitukseen ja sanastoon keskittyneessä ortografiakomiteassa.
Elämä.
Mirjam Karimuksen vanhemmat olivat Kaarlo Florin ja Jenny Nyman. Hänen äitinsä kuitenkin hylkäsi hänet jo vastasyntyneenä ja Karimuksesta tuli huutolaislapsi. Karimus ostettiin maataloon, jossa hän joutui tekemään raskasta työtä ansaitakseen elätyksensä. Kun Karimuksen isä Kaarlo Florin sai kuulla lapsestaan ja tämän kohtalosta, hän haki tyttärensä luokseen asumaan. Karimus pääsi kouluun ja opiskeli itsensä kampaajaksi ja sairaanhoitajaksi. 
Karimus tapasi miehen ja tuli tälle raskaaksi. Pariskunta meni kihloihin, mutta avioliitto jäi toteutumatta, sillä mies joutui ammutuksi ennen häitä. Karimus meni naimisiin seuraavan puolisonsa kanssa ja sai tältä myös sukunimensä Karimus. Pariskunta sai viisi lasta yhdessä. He asuivat maaseudulla talossa, jossa ei ollut sähköä eikä juoksevaa vettä: Karimus joutui tekemään suuressa talossa paljon raskaita kotitöitä ja hänen miehensä myös pahoinpiteli häntä jopa heidän lapsiensa nähden. Myöhemmin Karimus erosi miehestään, avioitui Valtteri Baltzarin kanssa ja sai vielä yhden lapsen.
Karimus kuoli vuonna 1995.
Aktivismi.
1960-luvulla rasismipuhe sai aikaan romanien olojen tarkastelun Suomessa. Karimuksen mukaan Suomen valtio kohteli romaneja väärin eikä romanien ja muun väestön väliset konfliktit johtuneet romanikulttuurista vaan tietämättömyydestä, eristäytyneisyydestä ja syrjäytymisestä. Hän perusti yhdessä muiden aktivistien kanssa vuonna 1967 Suomen Mustalaisyhdistyksen (nyk. Suomen Romaniyhdistys), jonka tavoitteena oli muun muassa edesauttaa romanien asunto-, työ-, terveydenhuolto- ja koulutusasioiden parantumista. Yhdistys myös vaati hallituksen perustamaan Mustalaisasiain neuvottelukuntaan suurempaa romaniedustusta, mutta neuvottelukunta oli eri mieltä: heidän mielestään yhden romanijäsenen oli riitettävä.
Yhdistys julkaisi "Zirickli"-lehteä ja toteutti Yleisradion kanssa tv-dokumenttisarjan romaneista. Yhdistyksen jäsenet käyttivät mediatilaa hyväkseen, osoittivat mieltään ja painostivat neuvottelukuntaa. Lopulta neuvottelukunta joutui Pohjoismaiden neuvoston syyniin ja neuvottelukunnan puheenjohtaja erosi. Vuonna 1970 romanien syrjintä kiellettiin lailla. 
Karimus on puhunut ja kirjoittanut paljon myös romaninaisten asemasta sekä ollut mukana romanikielen oikeinkirjoitukseen ja sanastoon keskittyneessä ortografiakomiteassa vuonna 1971.
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut 2008

Jalkapallon alle 20-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut 2008 olivat järjestyksessään neljännet alle 20-vuotiaiden naisten MM-kilpailut. Ne pelattiin Chilessä 19. marraskuuta – 7. joulukuuta 2008. Kisapaikkakuntina olivat Chillán, Coquimbo, Santiago ja Temuco.
MM-lopputurnaukseen selviytyi järjestäjämaa Chilen lisäksi viisitoista maata. Euroopasta mukana olivat Englanti, Norja, Ranska, ja Saksa, Aasiasta Japani, Kiina ja Pohjois-Korea, Oseaniasta Uusi-Seelanti, Afrikasta Kongon demokraattinen tasavalta ja Nigeria, Pohjois-Amerikasta Kanada, Meksiko ja Yhdysvallat sekä Etelä-Amerikasta Argentiina ja Brasilia. Joukkueet pelasivat neljässä neljän joukkueen alkulohkossa, joista kustakin kaksi parasta pääsi puolivälieriin. Puolivälierien voittajat pelasivat välierissä, joiden voittajat pelasivat mestaruudesta loppuottelussa ja häviäjät kolmannesta sijasta pronssiottelussa.
Mestaruuden voitti Yhdysvallat, jolle mestaruus oli naisten tässä ikäluokassa toinen. Hopeaa saavutti loppuottelun maalein 2–1 hävinnyt Pohjois-Korea, ja pronssia sai Saksa, joka voitti pronssiottelussa Ranskan 5–3. Muut puolivälieräjoukkueet olivat oman alkulohkonsa voittaneet Brasilia, Japani ja Nigeria sekä lohkokakkoseksi Nigerian jälkeen sijoittunut Englanti.
Turnauksen paras maalintekijä oli viisi maalia tehnyt Yhdysvaltain Sydney Leroux, joka palkittiin myös turnauksen parhaana pelaajana. Parhaaksi maalivahdiksi valittiin Yhdysvaltain Alyssa Naeher.
Lillian Nordica

Lillian Nordica (alun perin "Lilian Norton"; 12. toukokuuta 1857 Farmington, Maine – 10. toukokuuta 1914 Batavia, Jaava) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Nordica varttui 6-vuotiaasta saakka Bostonissa ja opiskeli New England Conservatory of Musicissa. Hän piti resitaaleja Yhdysvalloissa ja Lontoossa ennen opintojensa jatkamista Milanossa. Vuonna 1879 Nordica teki debyyttinsä Milanossa Donna Elviran roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin "Don Giovannissa" ja Bresciassa Violletan roolissa Giuseppe Verdin "La traviatassa". Hän esiintyi monissa Italian, Saksan ja Venäjän kaupungeissa ennen debytoimistaan Pariisin oopperassa vuonna 1882 Margueriten roolissa Charles Gounod'n "Faustissa". Nordica teki ensimmäisen esiintymisensä Lontoossa Covent Gardenissa vuonna 1887. Hän jatkoi esiintymistä siellä ja Drury Lanessa vuoteen 1893 sellaisissa rooleissa kuin Luciana ("Lucia di Lammermoor"), Donna Elvirana ja Aidana ("Aida").
Nordica sai vuonna 1894 ensimmäisenä yhdysvaltalaisena kiinnityksen Bayreuthin musiikkijuhlille Saksaan. Kiinnitys tehtiin Richard Wagnerin "Lohengrinin" esitystä varten; Nordica tulkitsi esityksessä Elsan roolin. Sittemmin hän keskittyikin erityisesti Wagnerin oopperoiden rooleihin. Vuonna 1895 Nordica esiintyi Isoldena oopperassa "Tristan ja Isolde" Metropolitan-oopperassa. Siellä hän pysyi vuoteen 1909 ja ansioitui erityisesti Brünnhildenä ("Valkyyria") ja Kundryna ("Parsifal").
Vetäydyttyään Metropolitan-oopperasta Nordica teki jäähyväismaailmankiertueen, joka päättyi joulukuussa 1913 laivan tehdessä pohjakosketuksen Papuanlahdella. Hän sairastui keuhkokuumeeseen ja kuoli sen komplikaatioihin Bataviassa eli nykyisessä Indonesian Jakartassa. Monet Nordican kirjeistä julkaistiin postuumisti kirjassa "Nordica's Hints to Singers" (1923).
Leena Väisälä

Leena Väisälä (s. 30. lokakuuta 1961) on suomalainen gynekologi ja kliininen seksologi. Väisälä työskentelee päätoimisena yksityislääkärinä. Aiemmin hän on työskennellyt mm. Väestöliitossa ja toiminut Suomen seksologisen seuran puheenjohtajana vuosina 2014–2017. Väisälän on myös kirjoittanut Duodecimin Terveyskirjastoon artikkeleja naisen seksuaalisuudesta ja seksuaalihäriöistä. Väisälällä on pohjoismainen kliinisen seksologin ja eurooppalainen seksuaalilääketieteen pätevyys.
Väisälälle myönnettiin vuonna 2023 Suomen Seksologisen Seuran palkinto elämäntyöstä.
Hanna Gustavsson

Hanna Gustavsson (s. 1985 Solna) on ruotsalainen kuvittaja, sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija. Hän opiskeli graafista suunnittelua ja tarinankerrontaa Konstfackissa Tukholmassa. Gustavsson julkaisi vuonna 2013 esikoisteoksensa "Nattbarn", josta hän sain Urhunden-palkinnon.
Riikka Suominen

Riikka Suominen (s. 1977 Nakkila) on suomalainen vapaa toimittaja ja kirjailija. Hän perusti ekologisen "Huili"-aikakauslehden ja toimi sen päätoimittajana vuoteen 2015. Suominen oli Vihreän liiton parlamentaarisella viestintätuella rahoitetun "Vihreän Langan" päätoimittaja sen lopettamiseen asti vuosina 2015–2019. Hän on muun muassa Lääkärilehden ja Imagen kolumnisti. Hän on toimittanut kuusiosaisen Suuri rakkaushuijaus -podcastin. Suomisen esikoisromaani "Suhteellisen vapaata" ilmestyi vuonna 2020 Otavan kustantamana. 
Riikka Suomisen vanhemmat olivat kokoomusvaikuttaja Ilkka Suominen ja Helsingin kaupunginvaltuutettu Riitta Suominen.
Suominen oli vuoden 2025 tietokirjallisuuden Finlandia-palkintoraadin jäsen.
Jenni Rotonen

Jenni Rotonen (tunnetaan myös nimellä "Jenni Pupulandia", s. 1984 Oulu) on tunnettu suomalainen bloggaaja, vaikuttaja ja podcast-juontaja, joka on tullut tunnetuksi erityisesti Pupulandia -blogin kirjoittajana. Rotonen aloitti Pupulandia -blogin kirjoittamisen vuonna 2007 ollessaan opiskelijavaihdossa Brysselissä. Pupulandia -blogi keskittyi alun perin erityisesti muotiin ja tyyliin, mutta vuosien varrella Rotonen on käsitellyt blogissaan myös ihmissuhteita, kulttuuria, sekä useita yhteiskunnallisesti merkittäviä ja ajankohtaisia teemoja ja ilmiöitä. Hän on tullut tunnetuksi aktiivisena yhteiskunnallisena keskustelijana ja aktivistina. 
Pupulandia -blogin kirjoittamisen lisäksi Rotonen on juontanut vuodesta 2017 lähtien Afterwork -podcastia. Podcastin alkuperäisiä juontajia olivat Rotosen lisäksi PR-ammattilainen Rina Järventaka ja radiotoimittaja Petra Soikkeli. Vuonna 2019 Rina Järventakan tilalle juontajaksi liittyi stylisti ja yrittäjä Meri Milash.
Vuonna 2018 Rotonen aloitti yhteistyön Stockmannin kanssa ja lanseerasi A+More by Pupulandia -malliston. Stockmannin A+More asustebrändin ja Jenni Rotosen yhteistyömallistoihin on kuulunut muun muassa neuleasusteita ja kenkiä.
Rotonen perusti vuonna 2017 Pupulandia Oy:n, ja toimii yrityksen toimitusjohtajana. Hän asuu Helsingin Kalliossa avopuolisonsa kanssa.
Yhteiskunnallinen vaikuttaminen.
Rotonen on ottanut aktiivisesti kantaa erityisesti vastuullisuuteen liittyviin teemoihin, kuten pikamuodin ja ylikulutuksen ongelmallisuuteen. Hän on puhunut avoimesti esimerkiksi masennuksesta ja yksinäisyydestä. Vuonna 2012 Rotonen osallistui Ylen A2 yksinäisyysiltaan, ja hän on nostanut aktiivisesti esiin Punaisen Ristin ystävyystoimintaa, johon Rotonen itse lähti mukaan vuonna 2016. Vuonna 2020 Rotosen päätös lopettaa ihokarvojensa ajelu päätyi laajasti otsikoihin ja medioihin. Rotonen on ottanut näkyvästi kantaa naisiin kohdistuviin ulkonäköpaineisiin ja kertonut haluavansa murtaa naisten ulkonäköön kohdistuvia stereotypioita, jähmeitä sääntöjä ja vaatimuksia. Rotonen on puhunut myös avoimesti suhteestaan rahaan sekä omasta tulotasostaan.
Palkinnot.
Rotonen on voittanut useita palkintoja sekä bloggaajana että podcast-juontajana.
Pariisi–Roubaix 2023

Pariisi–Roubaix 2023 oli järjestyksessään 120. miesten ja kolmas naisten maantiepyöräilyn Pariisi–Roubaix-kilpailu.
Miesten kilpailu.
Miesten Pariisi–Roubaix käytiin 256,6 kilometrin reitillä Compiègnesta Roubaix'hen 9. huhtikuuta 2023. Kilpailu sisälsi 30 mukulakiviosuutta. Se kuului UCI World Touriin 2023.
Mathieu van der Poel voitti miesten Pariisi–Roubaix'n karattuaan seitsemän ajajan kärkiryhmästä viimeisellä viiden tähden mukulakiviosuudella Carrefour de l'Arbrella noin 15 kilometriä ennen maalia. Tätä edelsivät John Degenkolbin kaatuminen ja Wout van Aertin rengasrikko. Van der Poel voitti kilpailun lopulta 46 sekunnin erolla Alpecin-Deceuninck-tallin kaksoisvoiton varmistaneeseen Jasper Philipseniin, van Aert sijoittui kolmanneksi.
Naisten kilpailu.
Naisten Pariisi–Roubaix ajettiin 145,4 kilometrin matkalla Denainista Roubaix'hen 8. huhtikuuta 2023. Kilpailu sisälsi 18 mukulakiviosuutta. Se kuului UCI Women's World Touriin 2023.
Alison Jackson voitti naisten Pariisi–Roubaix'n oltuaan Roubaix'n velodromilla käydyssä loppukirissä paras yllättävästä seitsemän ajajan kärkiryhmästä ennen Katia Ragusaa ja Marthe Truyenia. Kärkiryhmässä olleista ajajista Femke Markus kaatui velodromilla. Kilpailun ennakkosuosikit saapuivat maaliin Lotte Kopeckyn johdolla 12 sekuntia kärkiryhmän jälkeen.
Oxkangarin baptistiseurakunta

Oxkangarin baptistiseurakunta (, aik. "Djupsunds baptistförsamling") on Vöyrin Oravaisissa sijaitseva baptistiseurakunta. Seurakunta perustettiin 17 Vöyrin baptistiseurakuntaan kuuluneen jäsenen toimesta vuonna 1885. Vuonna 1931 seurakuntaan kuului 68 jäsentä.
Oxkangarin baptiseurakunnan tausta oli 12 vuotta ennen perustamista syntyneessä uskonnollisessa vaikutuksessa. Baptistista toimintaa Oxkangarilla aloittivat Monåsta kotoisin olevat Sofia Johansson ja Erik Nygård.
Seurakunnan Saron-kappeli rakennettiin vuonna 1899 ja siinä on paikat 150 henkilölle.
Seurakunnan johtajat.
Seurakunnan johtajina ovat toimineet muun muassa seuraavat henkilöt.
Peres Jepchirchir

 
Peres Jepchirchir (s. 27. syyskuuta 1993) on kenialainen kestävyysjuoksija. Hän on maratonin olympiavoittaja, maailmanmestari ja kolminkertainen puolimaratonin henkilökohtainen maailmanmestari.
Jepchirchir voitti puolimaratonilla maailmanmestaruuden Cardiffissa 2016 ajalla 1.07.31 ja sai kultaa myös joukkuekilpailussa. Hän voitti toisen maailmanmestaruutensa Gdyniassa 2020 maailmanennätysajalla 1.05.16 ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Vuonna 2021 hän voitti Tokion olympialaisissa maratonilla kultaa ajalla 2.27.20. Kolme kuukautta myöhemmin hän voitti New Yorkin maratonin ajalla 2.22.39. Huhtikuussa 2022 hän voitti Bostonin maratonin ajalla 2.21.01. Huhtikuussa 2023 hän sijoittui Lontoon maratonilla kolmanneksi. Lokakuussa 2023 Jepchirchir voitti puolimaratonin maantiejuoksun MM-kilpailuissa.
Huhtikuussa 2024 Jepchirchir voitti Lontoon maratonin vain naisten kilpailussa juostulla maailmanennätyksellä 2.16.16. Saman vuoden Pariisin olympiamaratonilla hän sijoittui 14:nneksi. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän voitti maratonin maailmanmestaruuden ajalla 2.24.43.
Paippisten työväentalo

Paippisten työväentalo oli Sipoon Paippisissa sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Sipoon kunnan ainoan työväentalon rakennutti vuonna 1906 perustettu Sipoon Paippisissa (Paipis) perustettu Paippisten työväenyhdistys, joka kuului Suomen ruotsalaisen työväenliiton (FSA) jäsenistöön. Kansalaissodan aikana 1918 työväentalo paloi tai poltettiin. Tulipalon aiheuttajista ei ole saatu tarkempia tietoja, koska langettavia tietoja ei ole saatu.
Toiminta.
Sipoossa toimi useita työväenyhdistyksiä, joita perustettiin vuonna 1918. Niiden toiminta hiipui kuitenkin vuoden 1918 kansalaissodan jälkeen.
Brigid Kosgei

 
Brigid Jepchirchir Kosgei (s. 20. helmikuuta 1994) on kenialainen kestävyysjuoksija. Hän on maratonin olympiahopeamitalisti sekä kaksinkertainen Lontoon ja Chicagon maratonin voittaja.
Kosgei on voittanut kansainvälisiä maratoneja vuodesta 2015 alkaen. Merkittävimmillä maratoneilla hän sijoittui vuonna 2017 kahdeksanneksi Bostonin maratonilla ja silloisella ennätysajallaan 2.20.22 toiseksi Chicagon maratonilla. Vuonna 2018 hän sijoittui toiseksi Lontoon maratonilla ajalla 2.20.13 ja voitti Chicagon maratonin ajalla 2.18.35. Vuonna 2019 hän voitti Lontoon maratonin ajalla 2.18.20 ja Chicagon maratonin ajalla 2.14.04, joka oli naisten maailmanennätys miesten kanssa yhtä aikaa juostuissa kilpailuissa. Vuonna 2020 hän voitti toistamiseen Lontoon maratonin ajalla 2.18.58. Tokion olympialaisissa 2021 Kosgei saavutti maratonilla hopeaa ajalla 2.27.36. Pari kuukautta myöhemmin hän sijoittui Lontoon maratonilla neljänneksi ajalla 2.18.40. Maaliskuussa 2022 hän voitti Tokion maratonin ajalla 2.16.02 mutta joutui syksyllä jättämään polvivamman vuoksi Lontoon maratonin väliin.
Kosgein virallinen ennätys puolimaratonilla on helmikuussa 2020 Ras al-Khaimassa juostu 1.04.49.
Tiina ja Antti Herlinin säätiö

Tiina ja Antti Herlinin säätiö on yleishyödyllinen säätiö, joka pyrkimys on tukea yhteiskunnallisen hyvinvoinnin, kulttuurin, ympäristön ja tieteen sekä niihin liittyvää tutkimusta ja opetusta. Säätiö aloitti toimintansa vuonna 2014. Peruspääomaksi säätiö sai 600 000 Koneen osaketta.
Puistokatu 4.
Puistokatu 4 Helsingin Kaivopuistossa on Tiina ja Antti Herlinin säätiön ja Maj ja Tor Nesslingin Säätiön samanniminen yhteishanke.
Jungsundin baptistiseurakunta

Jungsundin baptistiseurakunta () on entinen Mustasaaren Jungsundissa toiminut baptistiseurakunta. Seurakunta perustettiin 15. elokuuta 1887 A. Wahlstedtin kotona.
Seurakunnan tausta oli Johan Liljestrandin toiminnasta Jungsundissa ja syntyneessä herätyksessä. Vuosina 1885–1886 Jungsundissa kastettiin joukko ihmisiä, jotka liittyivät perustettuun seurakuntaan. Seurakunnan johtava henkilö oli August Wahlstedt, joka toimi saarnaajana Vaasan seudulla.
Vuonna 1931 seurakunnassa oli 41 jäsentä ja seurakunnan pyhäkouluun osallistui yli 100 oppilasta. Pyhäkoulua pidettiin Jungsundissa ja Björkössä. Seurakunnan kappeli rakennettiin vuonna 1909 ja siinä oli tilaa 150 henkilölle. Björkössä sijaitsi myös kappeli, minkä lisäksi seurakunnalla oli toimintaa myös Karperössä ja Singsbyssä. Björkö ja Karperö saivat myöhemmin omat kappelinsa ja Karperön kappeli vihittiin vuonna 1951. Singsbyläiset kokoontuivat rukoushuoneeseen, mikä lopetettiin 1960-luvulla. Toiminta hiljeni ajan mittaan ja vuonna 1966 Mustasaaren baptistit liittyivät Vaasan Elim-seurakuntaan.
Seurakunnan johtajat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet seurakunnan johtajina:
Min Huifen

Min Huifen (; 1945 – 12. toukokuuta 2014 Shanghai) oli kiinalainen erhunsoittaja.
Min aloitti erhunsoiton opettelun 8-vuotiaana. Hän voitti kansallisen palkinnon Shanghain kevään taidefestivaalilla vuonna 1963. Min esitti Liu Wenjinin säveltämän neliosaisen ensimmäisen konserton erhulle ja orkesterille ("Great Wall Capriccio") taiteiden festivaalilla Pekingissä vuonna 1987. Hän esiintyi laajalti sekä Kiinassa että ulkomailla ja levytti monia albumeita. Hän loi oman tyylinsä, jossa yhdistyivät monien perinteisen kiinalaisen musiikin tyylilajien, kuten Pekingin oopperan vaikutteet. Kuultuaan Minin esiintymisen Kiinassa vuonna 1973 "The New York Timesin" musiikkikriitikko Harold Schonberg kuvaili muusikkoa "erhun Jascha Heifetziksi". Vuonna 1989 Min soitti opiskelijoille, jotka lähtivät Shanghain kaduille solidaarisuuden osoituksena Pekingissä mieltä osoittaneita opiskelijoita kohtaan poikkeuslain julistamisen jälkeen.
Min soitti Shanghain kiinalaisessa orkesterissa, kunnes muutti vuonna 2003 Hongkongiin. Hän soitti myös Hongkongin kiinalaisessa orkesterissa, jonka kanssa hän esiintyi viimeisen kerran vuonna 2009. Min toipui syöpätaudista 1980-luvulla. Hän kuoli 69-vuotiaana Shanghaissa toukokuussa 2014 pitkään sairastettuaan.
Segenet Kelemu

Segenet Kelemu (s. 1957 Finote Selam, Etiopia) on etiopialainen kasvipatologi. Hän on toiminut International Centre of Insect Physiology and Ecology (ICIPE) -tutkimuslaitoksen johtajana vuodesta 2013 lähtien. Kelemu on toiminut useissa johtotehtävissä, kuten Biosciences eastern and central African (BecA) -johtajana, Alliance for a Green Revolution in Africa (AGRA) -ohjelmien varapuheenjohtajana ja International Center for Tropical Agriculture (CIAT) -johtajana. Hänet on palkittu useilla kansainvälisillä palkinnoilla, kuten L'Oréal-UNESCO Awards for Women in Science vuonna 2014. Samana vuonna Forbes nimesi hänet yhdeksi vaikutusvaltaisimmista afrikkalaisista naisista.
Bee (laulaja)

Bee (oik. Bertta Seppälä) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. 
Elämä.
Seppälä osallistui "The Voice of Finland" -laulukilpailuun vuonna 2018, mutta putosi kisasta juuri ennen semifinaaleja. Hänen ensimmäinen singlensä ”Sun laulu” julkaistiin toukokuussa 2019. Kappale kertoo äidin menettämisestä ja se on omistettu Seppälän omalle äidille.
Vuonna 2021 Seppälä solmi levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa yhteistyössä toimivan Monopoli Music -levymerkin kanssa. Hänen esikoisalbuminsa "Hupsis" julkaistiin syyskuussa 2023.
Helmikuussa 2023 Seppälä valittiin YleX:n vuoden Läpimurto-artistiksi.
Yksityiselämä.
Seppälän äiti oli radiojuontaja Sari Seppälä. Hänen veljensä Womma Seppälä on myös radiojuontaja.
Diskografia.
Vierailijana.
•"Virheet" Hugo ft. Bee (2024)
Ranskan Intian rupia

Ranskan Intian rupia () oli Ranskan Intian rahayksikkö vuoteen 1954 saakka, jolloin alue liitettiin Intiaan. Se jakautui aluksi 8 fanamiin (fanoniin), 22 dudduun ja 96 cacheen. Vuodesta 1871 lähtien rupia jakautui 16 annaan, 64 piceen ja 192 piehen.
Ranskan hallitsemaan Pondichéryyn perustettiin vuonna 1700 rahapaja, joka löi hopea-, kupari- ja kultakolikoita ja vuodesta 1736 lähtien myös hopearupioita. Rahapaja suljettiin vuonna 1793, ja paikalliset kolikot poistettiin virallisesti käytöstä vuonna 1871.
Ranskalainen Indokiinan pankki sai vuonna 1875 oikeuden laskea liikkeelle rupian seteleitä Pondichéryssa. Käytössä olivat myös Brittiläisen Intian setelit sekä vuosina 1918–1924 valtionvarainministeriön setelit, jotka korvattiin ranskalaisilla kolikoilla. Ranskalaisen rupian arvo oli koko ajan sama kuin Intian rupian, vaikka se periaatteessa oli sidottu Ranskan frangiin.
Molly Seidel

 
Molly Seidel (s. 12. heinäkuuta 1994) on yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija. Hän on maratonin olympiamitalisti.
Seidel saavutti ensimmäisissä arvokilpailuissaan Tokion olympialaisissa kesällä 2021 pronssia maratonilla ajalla 2.27.46, edellään kaksi kenialaisjuoksijaa. Hän on sijoittunut vuonna 2020 Lontoon maratonilla kuudenneksi ajalla 2.25.13 ja vuonna 2021 New Yorkin maratonilla neljänneksi ennätysajallaan 2.24.42. Hän on voittanut Yhdysvaltain yliopistomestaruuden ulkoradoilla 10 000 metrin juoksussa vuonna 2015 sekä sisäradoilla 3 000 metrin ja 5 000 metrin juoksussa vuonna 2016.
Österhankmon baptistiseurakunta

Österhankmon baptistiseurakunta () oli vuosina 1889–1936 Koivulahden Österhankmossa toiminut baptistiseurakunta. 
Baptismi tuli Österhankmoon 1800-luvun lopulla. Österhankmon seurakunta perustettiin 16. kesäkuuta 1889 Pudemon saaressa 16 henkilön toimesta. Seurakunta levisi Västerhankmoon (1903) jonne rakennettiin kappeli 1900-luvun vaihteessa. Seurakunnat liittyivät yhteen 1930-luvulla Hankmon baptistiseurakunnaksi. Vuonna 1931 seurakunnan jäsenmäärä oli 42.
Österhankmon kappeli rakennettiin vuonna 1897 ja siinä oli tilaa 125 henkilölle. Maksamaan ja Koivulahden vapaakirkollisen toiminnan juuret ovat Österhankmon baptistiseurakunnassa. Ensimmäiset baptistiset saarnaajat Österhankmossa olivat Erik Nygård Monåsta ja Mikael Eriksson Närpiöstä. Västerhankmon ja Österhankmon baptistiseurakunnat yhdistyivät vuonna 1936 Hankmon baptistiseurakunnaksi.
Seurakunnan johtajat.
Seuraavat henkilöt toimivat seurakunnan johtajina:
Nancy Dalberg

Nancy Dalberg (o.s. Hansen; 1881–1949) oli tanskalainen säveltäjä.
Dalberg syntyi vanhempiensa tilalla Sjællandilla lähellä Slagelsea, mutta varttui perheen toisella tilalla Gudbjergissä Fynin saarella. Hänen isänsä oli varakas farmaseutti ja teknillis-kemiallisen laboratorion perustaja. Dalberg opetteli lapsena pianonsoittoa. Hän meni 20-vuotiaana naimisiin Erik Dalbergin kanssa ja asettui Kööpenhaminaan, jossa jatkoi opintoja pianisti Ove Christensenin johdolla. Hän piti vuonna 1907 hyväntekeväisyysjärjestölle yksityisen konsertin, jossa tulkitsi vaativia Wolfgang Amadeus Mozartin, Ludwig van Beethovenin ja Frédéric Chopinin teoksia, mutta ei edennyt konserttipianistin uralle, koska sairastui krooniseen tenosynoviittiin. Vuonna 1909 Dalberg alkoi opiskella musiikin teoriaa ja sävellystä Johan Svendsenin johdolla. Tämän kuoltua vuonna 1911 Dalberg jatkoi opintojaan Carl Nielsenin johdolla. Tältä hän sai myös muun muassa orkestraation opetusta. Nielsenin teos "Fynsk Foraar" on osittain Dalbergin orkestroima.
Dalbergin avioliitto oli lapseton ja onneton, vaikka molemmat osapuolet jakoivat intohimon musiikkiin. Erik Dalberg muun muassa kirjoitti tekstejä, joihin Nancy Dalberg sävelsi musiikin. Dalbergien tiedetään matkustaneen laajalti, vaikka dokumentaatio on säilynyt vain kolmesta matkasta. Näistä ensimmäinen suuntautui keväällä 1920 Espanjaan; tällä matkalla Nielsen oli mukana. Dalberg teki vuonna 1921 Nielsenin kanssa matkan Helsinkiin. Talven 1922–1923 hän vietti miehensä kanssa Biskrassa Algeriassa. Algerian-matkan tarkoituksena oli saada Pohjois-Afrikan ilmaston tuomaa helpotusta Dalbergin toistuviin virtsarakkoa, munuaisia ja reumaattisuutta koskeneisiin terveysongelmiin. Matkan aikana Dalberg kirjasi ylös kansanmusiikkia, jonka aineksia hän käytti omassa oboelle, alttoviululle ja rummulle säveltämässään triossa "Arabisk musik fra Sahara" (1928). Kotimatka Algeriasta alkoi toukokuussa 1923, ja pariskunta vietti sen aikana viikkoja Pariisissa. Myös Erik Dalberg kärsi terveyden ongelmista ja vietti viimeiset elinvuotensa eri psykiatrisilla klinikoilla. Avioliitto mitätöitiin joitain vuosia ennen miehen kuolemaa vuonna 1945.
Dalbergin tuotantoon kuuluu orkesteri- ja kamarimusiikkia sekä lauluja. Hänen tuotantonsa ei ole laaja, ja se on luotu suhteellisen lyhyellä aikavälillä noin vuodesta 1909 1930-luvun loppuun. Dalbergin teosten joukossa erityinen asema on kolmella jousikvartetolla. Niistä ensimmäinen oli Dalbergin ensimmäinen julkisessa konsertissa esitetty soittimellinen teos. Toinen jousikvartetto oli Dalbergin ensimmäinen teos, jonka hän julkaisi ja joka soitettiin ulkomailla. Kolmas jousikvartetto kantaesitettiin kaksikymmentä vuotta ennen Dalbergin kuolemaa, mutta sitä ei julkaistu hänen elinaikanaan.
Monika Maron

Monika Maron (3. kesäkuuta 1941 Berliini, Saksa) on saksalainen kirjailija. 
Maron syntyi Berliinissä 3. kesäkuuta 1941. Hän muutti vuonna 1951 Länsi-Berliinistä Itä-Berliiniin isäpuolensa, DDR:n tulevan sisäministerin Karl Maronin kanssa. Hän opiskeli teatteria ja toimi muun muassa journalistina. 1970-luvun lopulla hän alkoi kirjoittaa kokopäiväisesti ja asui Itä-Saksassa vuoteen 1988 jolloin hän muutti länteen. Asuttuaan Hampurissa vuoteen 1992 asti hän palasi jälleenyhdistyneeseen Berliiniin, jossa hän asuu edelleen.
Sekä Maronin kirjat että hänen terävät artikkelinsa Der Spiegelissä ovat ollet suosittuja. Hänen teoksensa ilmaisevat konservatiivisia poliittisia näkemyksiä. Hänet palkittiin vuonna 1992 kuuluisalla Kleist-palkinnolla, joka myönnetään vuosittain merkittäville saksalaisille kirjailijoille, ja vuonna 2003 Friedrich Hölderlin-palkinnolla.
Maronia on syytetty kytkennöistä Stasiin, joita hän ei ole kiistänyt.
Adrianna Sułek

Adrianna Sułek (s. 3. huhtikuuta 1999) on puolalainen yleisurheilun moniottelija. Hän on arvokisamitalisti sekä ulko- että sisäradoilta.
Sułek saavutti seitsenottelussa alle 20-vuotiaiden MM-pronssia 2018 ja voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2021. Yleisessä sarjassa hän sijoittui vuonna 2021 sisäratojen EM-kilpailuissa viisiottelussa yhdeksänneksi ja Tokion olympialaisissa seitsenottelussa 16:nneksi. Vuonna 2022 hän saavutti hopeaa sisäratojen MM-kilpailujen viisiottelussa 4 851 pisteellä ja ulkoratojen EM-kilpailujen seitsenottelussa 6 532 pisteellä. Niiden välissä hän sijoittui ulkoratojen MM-kilpailuissa seitsenottelussa neljänneksi Puolan-ennätyksellä 6 672 pistettä. Vuonna 2023 hän saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa viisiottelussa hopeaa Puolan-ennätyksellä 5 014 pistettä. Hän oli seitsenottelussa kahdestoista Pariisin olympialaisissa 2024 ja viidestoista Tokion MM-kilpailuissa 2025.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde: World Athletics, Tilastopaja
Jalkapallon Maakuntasarjan kausi 1958

Jalkapallon Maakuntasarjan kausi 1958 oli Suomen kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi jalkapallossa kaudella 1958. Sarjaan kelpuutettiin 70 joukkuetta.
Maakuntasarja.
Sarjassa lohkoja oli kaikkiaan 9. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja, ja kaikki lohkovoittajat nousivat Suomensarjaan. 
Lohko 5.
Putoamisesta pelattiin uusintaottelu VaKP:n ja Ahmojen välillä, jonka VaKP voitti 1-0.
Maalahden baptistiseurakunta

Maalahden baptistiseurakunta () on vuonna 1901 perustettu maalahtelainen baptistiseurakunta. Seurakunnan Betel-rukoushuone sijaitsee Maalahden Klockarbackenilla. Seurakunta on Finlands svenska baptistsamfund-kirkkokunnan jäsen.
Betel-kappeli.
Seurakunnan Betel-kappeli rakennettiin vuonna 1901 ja siinä on tilaa 200 henkilölle. Lisäksi rakennukseen kuuluu pastorin asunto. Rakennus remontoitiin vuonna 1929 ja sitä on remontoitu myöhemmin useaan otteeseen. Viimeisin suuri peruskorjaus tehtiin vuonna 2004.
Seurakunta omisti vuoteen 2002 Betania-kappelin Havrasissa, kappeli oli rakennettu vuosina 1931–1933. Se omisti myös vuosina 1939–1944 rakennetun Salem-kappelin Åminnessä vuoteen 1998.
Historia.
Seurakunta perustettiin helmikuussa 1901 Karolina Klockarsin kotona. Seurakuntaan liittyi 102 henkilöä, jotka olivat kuuluneet aikaisemmin Åmossan baptistiseurakuntaan. Seurakunta perustettiin paikallisista syistä ja sopusoinnussa äitiseurakunnan kanssa. Jakautuminen tapahtui Erik Janssonin johdolla.
Seurakunnan johtajat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet seurakunnan johtajina:
Carmelita Montaya Fox

Carmelita Montaya Fox on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy Sucker Punch Productionsin ja Sanzaru Gamesin "Sly Cooper" -pelisarjassa.
Carmelita on poliisi, kettu, joka on vannonut saavansa Sly Cooperin telkien taakse. Hän on juossut Slyn perässä ympäri maailmaa jo monia vuosia, mutta ei ole yrityksistään huolimatta onnistunut saamaan tätä kiinni. Usein hän joutuu tahtomattaan osaksi Slyn keikkasuunnitelmia. Hän myös rakastaa Cooperia, vaikka siltä ei ihan ensi silmäyksellä näyttäisikään.
Ääninäyttelijät.
Videopeleissä hahmoa ääninäyttelee suomeksi Elise Langenoja. Englantilaisissa versioissa Carmelitalla on ollut uusi ääninäyttelijä jokaisessa pelisarjan pelissä: "Sly Raccoon" -pelissä hahmoa ääninäyttelee Roxana Ortega, "ssa" Alésia Glidewell, "ssa" Ruth Livier sekä pelissä "" Gray DeLisle.
Annik Kälin

Annik Kälin (s. 27. huhtikuuta 2000) on sveitsiläinen yleisurheilun moniottelija ja pituushyppääjä. Hän on seitsenottelun EM-pronssimitalisti sekä pituushypyn sisäratojen Euroopan-mestari ja MM-hopeamitalisti.
Kälin sijoittui seitsenottelussa kuudenneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 ja saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Yleisessä sarjassa hän sijoittui 21:nneksi Berliinin EM-kilpailuissa 2018. Vuonna 2022 hän sijoittui Eugenen MM-kilpailuissa kuudenneksi 6 464 pisteen tuloksella ja saavutti pronssia Münchenin EM-kilpailuissa Sveitsin-ennätyksellä 6 515 pistettä oltuaan osalajeissa paras 100 metrin aitajuoksussa ajalla 13,23 s ja pituushypyssä ennätyksellään 673 cm. Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 Kälin sijoittui pituushypyssä kuudenneksi tuloksella 661 cm. Hän keskeytti seitsenottelun Budapestin MM-kilpailuissa 2023.
Kälin sijoittui Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024 pituushypyssä viidenneksi tuloksella 675 cm. Hän oli Rooman EM-kilpailuissa 2024 seitsenottelussa neljäs pistein 6490. Ottelun pituushypyssä hän teki Sveitsin ennätyksen 684 cm. Hän osallistui myös pituushyppyyn, jossa sijoittui kuudenneksi tuloksella 682. Pariisin olympialaisissa hän oli seitsenottelussa neljäs Sveitsin ennätyspisteillä 6639. Hän saavutti Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 pituushypyssä hopeaa Sveitsin ennätyksellä 690. Kaksi viikkoa myöhemmin hän saavutti Nanjingin sisäratojen MM-kilpailuissa pituushypyssä hopeaa tuloksella 683. Saman vuoden Tokion MM-kilpailuissa hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta. 
Kälin on voittanut Sveitsin-mestaruuden ulkoradoilla seitsenottelussa vuosina 2019 ja 2020, pituushypyssä vuosina 2019, 2020, 2022, 2023 ja 2024 sekä 100 metrin aitajuoksussa 2024. Sisäradoilta hänellä on Sveitsin-mestaruus viisiottelussa vuodelta 2021, pituushypystä vuosilta 2019, 2021, 2023, 2024 ja 2025 sekä 60 metrin aitajuoksusta vuosilta 2020 ja 2024.
Josefina Benedetti

Josefina Benedetti (s. 1953 Yhdysvallat) on venezuelalainen säveltäjä.
Benedetti opiskeli pianonsoittoa Caracasissa ja Lontoossa. Hän valmistui Venezuelassa kuoronjohdossa, sävellyksessä ja musiikkitieteessä. Hän on saanut palkintoja kansallisissa ja kunnallisissa sävellyskilpailuissa Venezuelassa vuosina 1989, 1990, 1993 ja 1998. Hänen tuotantoonsa kuuluu kuoro-, orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksia sekä elektroakustista musiikkia. Hänen sävellyksiään ovat esittäneet ja levyttäneet eri orkesterit ja solistit Venezuelassa, Yhdysvalloissa, Ecuadorissa, Espanjassa ja Ranskassa. Benedetti on osallistunut moniin installaatioihin yhteistyössä kuvataiteilijoiden kanssa.
Benedetti on toiminut Venezuelassa Juventudes Musicales -järjestön ja Kansallisen filharmonisen orkesterin seuran johtajana. Hän on ollut myös Venezuelan keskusyliopiston kulttuurijohtaja ja toiminut siellä analyysin ja musiikin estetiikan professorina. Benedetti on kirjoittanut teoksen "La estética postmoderna en la música venezolana".
Burman rupia

Burman rupia () oli Burman rahayksikkö vuosina 1937–1952. Se jakautui 16 annaan ja 192 piehen.
Brittien miehittämässä Burmassa käytettiin 1800-luvulta lähtien Intian rahaa. Burma erotettiin Brittiläisestä Intiasta vuonna 1937, ja käyttöön otettiin oma rupia. Burman rupian kanssa samanarvoiset Intian rupiat poistettiin liikenteestä vuonna 1939.
Japanin miehityksen aikana vuonna 1943 rupia sidottiin jeniin. Japanilaisten liikkeelle laskemat setelit mitätöitiin vuonna 1945 ja rupia sidottiin jälleen Englannin puntaan. Burman rupia irrotettiin Intian rahajärjestelmästä vuonna 1948.
Vuonna 1948 perustettu Burman keskuspankki aloitti toimintansa vuonna 1952. Samana vuonna otettiin käyttöön uusi rahayksikkö kyat, joka vastasi yhtä rupiaa.
Vikin ja Köpin matkailuohjelma

Vikin ja Köpin matkailuohjelma on suomalainen viihdeohjelma, jossa Ville ”Viki” Eerikkilä ja Juuso ”Köpi” Kallio tutustuvat tuotantokauden aikana kuuteen eurooppalaiseen kaupunkiin, jossa he kilpailevat siitä, kumpi suorittaa heille annetut tehtävät paremmin. Kohteeseen saavuttaessa arvotaan kumpi heistä saa suuremman ja kumpi pienemmän matkabudjetin. Ohjelmaa on julkaistu kolme tuotantokautta vuosina 2023–2025.
Luca Kozák

Luca Kozák (s. 1. kesäkuuta 1996) on unkarilainen pika-aitajuoksija. Hän on EM-hopeamitalisti vuodelta 2022.
Kozák saavutti 100 metrin aitajuoksussa hopeaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 ja pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Universiadeissa hän saavutti pronssia vuonna 2017. Yleisen sarjan arvokilpailujen loppukilpailussa hän kilpaili ensi kertaa Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021, missä hän sijoittui 60 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän saavutti 100 metrin aitajuoksussa hopeaa Unkarin-ennätyksellä 12,69. Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024 hän oli kahdeksas. Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 hän ylsi loppukilpailuun, jossa hän keskeytti.
Kozák on voittanut Unkarin-mestaruuden ulkoradoilla 100 metrin aitajuoksussa vuosina 2018–2023 ja 2025 sekä 100 metrin juoksussa vuosina 2020–2021. Hänellä on sisäratojen Unkarin-mestaruus 60 metrin aitajuoksusta vuosilta 2020 ja 2022.
Kozákin ennätykset ovat 100 metrin aitajuoksussa Münchenissä elokuussa 2022 juostu 12,69 ja 60 metrin aitajuoksussa Nyíregyházassa helmikuussa 2022 juostu 7,92. Molemmat ovat Unkarin-ennätyksiä.
Reidar Carlsen

Reidar Carlsen (1. heinäkuuta 1908 Bodø – 2. toukokuuta 1987 Oslo) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1945–1961 ja toimi Norjan kalastusministerinä 1946–1951.
Sarah Lavin

Sarah Lavin (s. 28. toukokuuta 1994) on irlantilainen pika-aitajuoksija.
Lavin saavutti 100 metrin aitajuoksussa hopeaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013. Yleisen sarjan arvokilpailuissa hän on sijoittunut parhaimmillaan 60 metrin aitajuoksussa sisäratojen MM-kilpailuissa viidenneksi 2024 ja seitsemänneksi 2022, kuudenneksi sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 sekä 100 metrin aitajuoksussa viidenneksi Münchenin ulkoratojen EM-kilpailuissa 2022 juostuaan välierissä tuolloisen ennätyksensä 12,79 ja seitsemänneksi Rooman EM-kilpailuissa 2024. Universiadeissa hän sijoittui 100 metrin aitajuoksussa neljänneksi vuonna 2019. 
Lavin juoksi 100 metrin aitajuoksun Irlannin ennätyksen 12,62 karsiutuessaan Budapestin MM-kilpailujen 2023 välieräjuoksussa. 100 metrin juoksussa hän sivusi Irlannin ennätystä 11,27 Bellinzonassa syyskuussa 2023. 60 metrin aitajuoksuennätyksensä 7.90 hän juoksi Glasgow'n MM-hallikilpailujen alkuerissä maaliskuussa 2024.
Gerhardsenin I hallitus

Gerhardsenin I hallitus oli Norjan hallitus 25. kesäkuuta 1945 – 5. marraskuuta 1945. Se oli Työväenpuolueesta, Keskustapuolueesta, Høyrestä, Kommunistisesta puolueesta ja Venstrestä koostunut koalitiohallitus. Lisäksi siinä oli edustajia sodanaikaisesta Hjemmefronten-vastarintaliikkeestä.
Ministerit.
Pääministeri
Ulkoministeri
Puolustusministeri
Valtiovarainministeri
Oikeusministeri
Kirkko- ja opetusministeri
Salkuton ministeri 
Maatalousministeri
Kauppaministeri
Säännöstely- ja jälleenrakennusministeri
Salkuton ministeri 
Merenkulkuministeri
Työministeri
Sosiaaliministeri
Salkuton ministeri
Solabladet

Solabladet on norjalainen vuonna 1991 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Sola. Lehti ilmestyy torstaisin ja kuuluu Amedia-konserniin.
Hertta Tiitta

Hertta Inkeri Karttila (o.s. "Tiitta", myöh. "Saarinen"; 30. lokakuuta 1923 Sortavala – 28. huhtikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja kääntäjä. Tiitta on suomentanut muun muassa yhdysvaltalaista Ursula-kirjasarjaa ja norjalaista Haukansilmä-intiaanisarjaa.
Tiitta kävi keskikoulun. Hänellä oli opintoja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa (Helsinki) vuosina 1949–1951. Hän oli toiminnanjohtajana kansainvälisessä vapaaehtoisessa työleirijärjestössä 1952–1953 sekä freelance-toimittajana Kotiliesi, Uusi Suomi, Eeva, ja Hopeapeili lehdissä 1953–1957. Päätoimittajana hän oli Perhepiiri lehdessä 1958–1959 ja mainostoimittajana Stockmannilla 1959–1961. Toimistosihteerinä hän oli Postipankissa 1961–1973 ja toimittajana Yhteishyvä lehdessä vuodesta 1973. Tiitta oli Suomen nuortenkirjaneuvoston sihteeri vuonna 1969.
Tiitan vanhemmat olivat konttoripäällikkö Benjam Tiitta ja konttoristi Ingrid (Inkeri) Pelli. Ensimmäinen puoliso oli U. A. Saarinen 1955–1960, toinen puoliso oli Jaakko Olavi Karttila vuodesta 1970.
Dionysias

Dionysias () voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Helisson (kaupunki)

Helisson (, myös ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Arkadiassa Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijoitetaan nykyisen Trípolin kunnan Alonístainan kylän lähelle.
Maantiede.
Helissonin kaupunki sijaitsi Mainaliassa Arkadiassa länteen Mantineiasta ja lähellä Helisson-jokea (nyk. Elissónas), joka virtasi Mainalian läpi ja laski Alfeiokseen. Helissonin kaupunkikeskuksen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijoitetaan yleensä lähelle nykyistä Alonístainaa. Joskus se on sijoitettu etelämmäksi lähelle nykyistä Piánaa, mutta sinne sijoitetaan nykyisin yleensä antiikin ajan Anemosan kylä. Helissonin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu alle 100 neliökilometriä.
Historia.
Helissonin oletetaan kuuluneen Mainalian heimovaltion kautta ensin peloponnesolaisliittoon ja sitten Arkadian liittoon. 300-luvulla eaa. Helisson solmi eräänlaisen "sympoliteia"-sopimuksen Mantineian kanssa. Sen myötä kaupungista tuli Mantineian osa, vaikkakin se säilytti myös asemansa poliksena ainakin kaupungin jos ei kaupunkivaltion merkityksessä. Samalla Helissonista tuli valtiomuodoltaan demokratia Mantineian tavoin. Osa Helissonin asukkaista siirrettiin Megalopoliihin kaupungin perustamisen yhteydessä vuonna 371 eaa. Spartalaiset valtasivat Helissonin sodassaan arkadialaisia vastaan vuonna 352 eaa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Heliswasios" () ja myöhemmin "Helisfasios" (). Polybioksen mainitseman monikollisen etnonyymin "Elisfasioi" () on joskus arveltu viittaavan helissonlaisiin vääntyneessä muodossa.
Nikopolis

Nikopolis (, ; ”Voiton kaupunki”) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin yleensä sotavoittojen kunniaksi perustettuihin kaupunkeihin:
Zilia

Zilia voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Ada Clare

Ada Clare (alun perin Jane McElhenney; 1836? Charleston, Etelä-Carolina – 4. maaliskuuta 1874 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, kolumnisti, runoilija, prosaisti ja näyttelijä. Hänen kirjoituksiaan julkaistiin lukuisissa ajan lehdissä, ja hän julkaisi romaanin "Only a Woman's Heart" (1866).
Clare syntyi hyvin toimeentulleeseen perheeseen. Häntä kasvatti noin 11-vuotiaasta lähtien hänen äidinisänsä. Hän muutti omilleen noin 19-vuotiaana ja lähti New Yorkiin, jossa hän elätti itsensä kirjoittamalla. Clare oli tuottelias esseiden, runojen ja novellien kirjoittajana. Hänen kirjoituksiaan seurattiin eri lehdissä, ja hänestä tuli julkisuuden henkilö newyorkilaisissa piireissä. Clare oli suhteessa pianisti, säveltäjä Louis Moreau Gottschalkin kanssa, kunnes matkusti Pariisiin, jossa synnytti vuonna 1857 pojan avioliiton ulkopuolella. Pojan isä oli todennäköisesti Gottschalk. Romaani "Only a Woman's Heart" (1866) käsittelee näitä tapahtumia.
Clare lähetti Pariisista teatteria koskeneita kommentaareja Yhdysvaltoihin. Maaliskuussa 1859 hän oli jälleen New Yorkissa ja esiintyi William Shakespearen näytelmässä "Antonius ja Kleopatra". Clare kirjoitti kolumneja aiheista, jotka vaihtelivat teatterista politiikkaan. Hän liittyi journalistiseen ja kirjalliseen ryhmään, johon kuuluivat myös muiden muassa Fitz James O'Brien, Charles Farrar Browne, George Arnold ja Adah Isaacs Menken. Clare sai ryhmän sisällä lempinimen "Queen of Bohemia". Ryhmä piti tapaamisiaan Pfaff's Cellarissa Manhattanilla. Clare ystävystyi Pfaff's Cellarissa Walt Whitmanin kanssa. Hän matkusti alkuvuodesta 1864 San Franciscoon, jossa hän jatkoi lehtiin kirjoittamista. "San Francisco Bulletiniin" hän lähetti merkittävän sarjan kirjeistään Havaijin-vierailulta. Joulukuussa 1864 Clare esiintyi "Kamelianaisen" tuotannossa, joka sai kuitenkin huonon vastaanoton. Tämän jälkeen hän palasi New Yorkiin. Clare jatkoi näyttelijänä esiintymistä, kunnes kuoli vuonna 1874 vesikauhuun, johon oli hän sairastunut teatteriagentin omistaman koiran puremasta.
Adah Isaacs Menken

Adah Isaacs Menken (kevät 1835 Milneburg, Louisiana – 10. elokuuta 1868 Pariisi, Ranska) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, runoilija ja esseisti. Hän saavutti kansainvälistä suosiota melodraaman "Mazeppa" pääosasta, joka oli kirjoitettu miehelle. Isaacs Menken tuli tunnetuksi aikansa sosiaalisia normeja rikkoneena julkisuuden henkilönä. Hän myös julkaisi runokokoelman.
Isaacs Menken syntyi vanhemmille nimeltään Auguste ja Marie Theodore. Hänen varhaisista vaiheistaan ei tiedetä paljon, koska hän kertoi eri yleisöille eri tarinoita taustoistaan. Isaacs Menken oli seitsemän vuoden aikana neljästi naimisissa. Hänen ensimmäinen miehensä Alexander Isaacs Menken oli juutalainen. Pariskunta muutti yhdessä Cincinnatiin, jossa Adah Isaacs Menken oppi käyttämään sujuvasti heprean kieltä, tutki klassisia juutalaisia kirjoituksia ja julkaisia monia juutalaisuusaiheisia runoja sekä esseitä rabbi Isaac Mayer Wisen perustamaan "The Israelite" -lehteen. Tutkijat ovat löytäneet viitteitä siitä, että Isaacs Menken olisi saanut katolisen kasvatuksen ja kääntynyt juutalaisuuteen vasta naimisiin mentyään, mutta hän itse kiisti väitteen käännynnäisyydestä. Isaacs Menken ajoi voimakkaasti juutalaisten asioita kansainvälisellä tasolla. Isaacs Menkenin "The Israelite" -lehdessä julkaisemia runoja ilmestyi postuumisti kokoelmassa "Infelicia".
Isaacs Menkenin toinen mies oli nyrkkeilymestari John C. Heenan, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1859. Isaacs Menken ja Heenan saivat pojan, joka kuoli varhaislapsuudessa. Isaacs Menken sai myös neljännen miehensä kanssa pojan, joka samoin kuoli varhaisella lapsuusiällä. Toisen lapsen kummi oli George Sand, jonka suostuttelemana lapsi sai kasteen. Sandin lisäksi Isaacs Menkenin ystäviin kuuluivat muiden muassa Charles Dickens ja Dante Gabriel Rossetti. Isaacs Menkenin huhuttiin olleen suhteessa Alexandre Dumas’n ja Algernon Swinburnen kanssa.
Isaacs Menken sairasti mahdollisesti peritoniittia tai tuberkuloosia. Hänen kuolinvuoteellaan vieraili rabbi. Hän sai hoitoa Napoleon III:n henkilökohtaiselta lääkäriltä. Isaacs Menken on haudattu Cimetière du Montparnassen juutalaiseen sektioon.
Strade Bianche 2023

Strade Bianche 2023 oli järjestyksessään 17. miesten ja yhdeksäs naisten maantiepyöräilyn Strade Bianche -kilpailu. Siena toimi molemmissa kilpailuissa sekä lähtö- että maalipaikkana. Kilpailu käytiin 4. maaliskuuta 2023.
Miesten kilpailu.
Miesten Strade Bianchen pituus oli 194 kilometriä. Reitillä oli 11 hiekkatieosuutta. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Tom Pidcock voitti kilpailun pitkän sooloajon jälkeen. Hän vastasi Alberto Bettiolin ja Andrea Bagiolin iskuun 50 kilometriä ennen maalia, ja pudotti italialaiset kyydistään muutamaa kilometriä myöhemmin. Hän voitti kilpailun lopulta 20 sekunnin erolla Valentin Madouasiin, Tiesj Benoot sijoittui kolmanneksi.
Naisten kilpailu.
Naisten Strade Bianche oli pituudeltaan 136 kilometriä. Se sisälsi kahdeksan hiekkatieosuutta. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin.
Demi Vollering voitti kilpailun kukistettuaan maalikamerakuvatarkastuksen jälkeen tallitoverinsa Lotte Kopeckyn. Team SD Worxin kaksikko oli 11 kilometrin vuorovedolla tavoittanut ja ohittanut karkumatkalla olleen Kristen Faulknerin puoli kilometriä ennen maalia. Hän sijoittui lopulta alun perin kolmanneksi, mutta hylättiin, koska hänen todettiin käyttäneen kilpailun aikana jatkuvaa glukoosinseurantaa, mikä on kielletty UCI:n säännöissä.
Maarianhaminan baptistiseurakunta

Maarianhaminan baptistiseurakunta () oli Maarianhaminassa toiminut baptistiseurakunta Ahvenanmaalla. Seurakunta perustettiin 6. kesäkuuta 1878. Seurakunnan kuusi ensimmäistä jäsentä kastoi John Ulrik Lindström. Seurakunnalla oli toimintaa Maarianhaminan lisäksi Lemlandin Järsössä, Hindersbölessä, Skogbodassa ja Sottungassa sekä useilla muilla saarilla. Vuoteen 1931 mennessä seurakuntaan oli kastettu noin 60 jäsentä.
Seurakunnan pastoreina toimivat muun muassa John Ulrik Lindström, J. Wennström, A. Gomér, J. Asplund, G. M. Giescke, Th. Wennström, J. A. Lindkvist, I. A. Sundell, M. Wennström ja John Swordson.
Petolahden baptistiseurakunta

Petolahden baptistiseurakunta (, aik. "Åmossa baptistförsamling") on Maalahden Petolahdessa toimiva baptistiseurakunta. Seurakunnan Elim-rukoushuone sijaitsee Åmossa-Skottvägenillä Petolahdessa. Seurakunta kuuluu Finlands svenska baptistsamfund -kirkkokuntaan.
Åmossan kappeli.
Åmossan kappeli rakennettiin vuonna 1884 ja sitä laajennettiin vuonna 1896. Kappelissa oli vuonna 1931 paikkoja 200 henkilölle, minkä lisäksi rakennuksessa oli pienempi sali ja keititö.
Historia.
Åmossan baptistiseurakunta syntyi Pietarsaaresta levinneen baptistiyhdyskunnan seurakuntana Vaasaan vuonna 1882. Seurakunnan perustava kokous järjestettiin 27 henkilön toimesta 26. syyskuuta 1882. Myöhemmin seurakunnan toiminta vakiintui Petolahden pitäjään. Seurakunnan jäseniä on asunut myös Korsnäsissä, Maalahdessa, Närpiössä, Pirttikylässä ja Ylimarkussa. Åmossan seurakunta oli 1880-luvulla useiden Pohjanmaan eteläisten seurakuntien äitikirkko. 1880- ja 1890-luvut olivat seurakunnassa suurta kasvun aikaa. Vuonna 1931 seurakunnan jäsenmäärä oli 128.
Seurakunnan johtajat.
Seurakunnan johtajina ovat toimineet seuraavat henkilöt: