tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Javi Varas

Javier ”Javi” Varas Herrera (s. 10. syyskuuta 1982 Sevilla, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Las Palmasia.
Varas pelasi ennen Sevillan edustusjoukkueeseen siirtymistä Sevilla Atléticossa, jota hän oli nostamassa Segunda Divisióniin vuonna 2007. Kaudella 2007–2008 hän pelasi 41 Segunda Divisiónin ottelussa. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 29. lokakuuta 2008 Espanjan cupin Copa del Reyn ottelussa Ponferradinaa vastaan.
Susanna Taivalsalmi

Susanna Taivalsalmi (3. toukokuuta 1982) on tamperelainen, sittemmin helsinkiläistynyt runoilija ja kirjailija.
Ura runoilijana ja kirjailijana.
Taivalsalmi julkaisi esikoisrunokokoelmansa "Pieni verenkuva" voitettuaan 14. valtakunnallisen Runo-Kaarina -kirjoituskilpailun vuonna 2007. Kaarinan kaupungin runokirjat julkaisi kirjan lokakuussa 2007 Turun kirjamessuilla. Taivalsalmen runous pohjautuu esikoisteoksessa vahvaan kristilliseen kuvastoon. Teoksen suurina teemoina ovat rakkaus ja kuolema. Usein hänen runonsa käsittelevät myös ristiriitaisia suhteita toisiin ihmisiin ja ruumiillisuuteen.
Alun perin Taivalsalmi on koulutukseltaan yo-datanomi. Kirjoittamista hän opiskeli tamperelaisessa kirjoittajakoulu Viita-akatemiassa vuosina 2003–2006 opettajanaan kirjailija Vuokko Tolonen. Taivalsalmi toimi koulun opiskelijoiden perustaman kirjoittajayhdistys Viitapiiri ry:n hallituksessa vuosina 2003–2010. Hän on ollut myös kirjailijayhdistys Pirkkalaiskirjailijat ry:n jäsen. Ensimmäiset runonsa hän julkaisi kirjoittajayhteisö aukea.netissä ja on sivuston jäsen edelleen. Ennen Runo-Kaarina -voittoa Taivalsalmi palkittiin Pirkanmaan kirjoituskilpailussa vuonna 2005 tekstistään "Getsemane". Vuonna 2006 hän sai kilpailussa kunniamaininnan tekstistä "Estä lapsia tulemasta meidän tykömme".
Omina kirjallisina esikuvinaan Taivalsalmi pitää muiden muassa Saila Susiluotoa, Pablo Nerudaa, Federico Garcia Lorcaa, A. W. Yrjänää ja Saima Harmajaa.
Aakkoset Annasta Öisiin maanteihin

Anna Abreu. Aakkoset Annasta Öisiin maanteihin on laulaja Anna Abreusta kertova teos. Teos ei ole elämäkerta. Sen on kirjoittanut freelancetoimittaja Aino-Kuutamo Uusitorppa, joka seurasi Annan uraa Idolsin koelauluista lähtien. Kirja ilmestyi 21. marraskuuta 2008.
Jokaiseen aakkoseen on oma tarinansa: esimerkiksi aakkosista "F" kertoo faneista.
Angela Hammitzsch

Angela Franziska Johanna Hammitzsch (o.s. Hitler, myöh. Raubal) (28. heinäkuuta 1883 Braunau am Inn, Itävalta – 30. lokakuuta 1949) oli Adolf Hitlerin sisarpuoli.
Angela Hitler oli isänsä Alois Hitlerin ja äitinsä Franziska Matzelbergerin toinen lapsi. Erottuaan ensimmäisestä vaimostaan Anna Glasl-Höreristä Alois oli mennyt naimisiin talouden keittäjättären Franziskan kanssa. Pariskunnalle oli syntynyt aiemmin poika Alois Hitler Jr. Franziska kuoli vain vuoden kuluttua Angelan syntymästä ja Alois naikin pian Franziskaa seuranneen kodinhoitajan ja serkkunsa Klara Pölzlin. Aloisin ja Klaran kaksi ensimmäistä lasta kuolivat alle kahden vuoden iässä. Kolmas lapsi Adolf jäi henkiin ja sisarukset kiintyivät toisiinsa. Angela on ainoa sisaruksista, jonka Adolf mainitsi kirjassaan "Taisteluni" ().
Angelan isä kuoli 1903 ja äitipuoli 1907. Noihin aikoihin Angela meni naimisiin verovirkailija Leo Raubalin kanssa ja pariskunta sai kolme lasta. Poika, joka sai nimekseen myös Leo syntyi 1906. Tytär Angelika Maria syntyi 1908 ja toinen tytär Elfriede 1910.
Adolf ja Angela eivät pitäneet juurikaan yhteyttä noin kymmeneen vuoteen. Adolf eli köyhää kiertolaisen elämää aluksi Wienissä ja myöhemmin Münchenissä. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän liittyi Saksan armeijaan. Todennäköisesti vasta sodan jälkeen 1919 Angela otti yhteyttä uudestaan armeijasta kotiutuvaan veljeensä, joka nousi pikkuhiljaa Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen johtajaksi. 
Puolueen noustua epäonnistuneen oluttupavallankaappauksen aiheuttamasta alennustilasta Adolf Hitler alkoi ansaita mukavasti puoluejohtajana ja myös ”poliittisen omaelämäkertansa” "Mein Kampfin" rojalteilla. Hitler osti Obersalzbergista itselleen maalaisasunnon ja kutsui Angelan tyttärineen hoitamaan taloa 1928. Vanhemmasta tyttärestä Angelika ”Geli” Raubalista tuli pian enonsa suojatti. Monien historioitsijoiden mukaan Adolf Hitlerillä ja Gelillä oli suhde, joka päättyi Gelin itsemurhaan 1931. 
Pian tapauksen jälkeen Angela lähti Obersalzbergista ja muutti Dresdeniin. Adolf katkaisi suhteensa Angelaan ja ei osallistunut edes tämän häihin, kun Angela meni naimisiin dresdeniläisen professori Martin Hammitzschin kanssa. Toisen maailmansodan aikana sisarukset pitivät kuitenkin jonkin verran yhteyttä. Angela toimi välittäjänä Hitlerin ja muun suvun välillä, koska Hitler ei halunnut kontaktia sukulaisiinsa. Vuonna 1941 Angela myi kirjoittamansa muistelmat yhteisistä vuosistaan Adolf Hitlerin kanssa Eher Verlag -kustantajalle. Hän ansaitsi kirjalla 20 000 valtakunnanmarkkaa.
Dresdenin tuhouduttua liittoutuneiden pommituksissa sodan viimeisenä keväänä Hitler muutti Angelan jälleen Berchtesgadeniin, jotta tämä välttyisi jäämästä puna-armeijan vangiksi. Hän myös myönsi sekä Angelalle että nuoremmalle sisarelleen Paulalle 100 000 markan avustuksen ja määräsi testamentissaan heille maksettavaksi 1 000 markan suuruisen eläkkeen kuukausittain. Sodan jälkeen Angela puhui veljestään lämpimästi ja julisti uskovansa, että Hitler olisi lakkauttanut keskitysleirit, mikäli olisi tiennyt mitä niissä tapahtuu.
Käpylän hiidenkirnu

Käpylän hiidenkirnu on hiidenkirnu, joka sijaitsee Helsingissä Käpylän yhtenäiskoulun pohjoispuolisella kalliolla, vanhan hyppyrimäen vieressä. Kirnu on läpimitaltaan 170×140 cm. Luonnonmuodostelmaa pidettiin luokassaan Helsingin suurimpana, mutta 1990-luvulla Pihlajamäessä todettiin olevan suurempi hiidenkirnu. Nähtävyyttä kiertää metallinen kaide. Se on vuonna 1958 rauhoitettu luonnonmuistomerkki.
Hiidenkirnu sijaitsee Helsingin kaupungin maalla.
Biosimilaari

Biosimilaari on biologinen lääke, joka on tuotu markkinoille alkuperäislääkevalmistajan vastaavan biologisen lääkkeen patenttisuojan umpeuduttua. 
Kuten alkuperäiset biologiset lääkkeet, biosimilaarit on tuotettu biotekniikan mahdollistamin menetelmin, ja niiden teho perustuu bakteereista tai muista organismeista eristettyihin proteiineihin.
Verrattuna perinteisiin kemiallisiin lääkkeisiin biologisten lääkkeiden rakenne ja valmistusmenetelmät ovat erittäin monimutkaisia. Biosimilaarien ja alkuperäisten biologisten lääkkeiden välillä ei niiden monimutkaisuudesta johtuen voida todeta samanlaista vastaavuutta eli bioekvivalenssia kuin perinteisten kemiallisten lääkkeiden ja niitä vastaavien rinnakkaislääkkeiden välillä. Biosimilaareista ei siksi käytetä termiä rinnakkaislääke.
Biosimilaarien täytyy myyntiluvan saadakseen käydä läpi Euroopan lääkeviraston (EMEA) määrittelemä hyväksymismenettely. Myyntiluvan saamiseen vaaditaan enemmän tutkimuksiin perustuvaa tietoa lääkkeen vaikutuksista kuin perinteisten kemiallisten lääkkeiden myyntiluvan myöntämiseen. Koska vaikuttava aine on sama kuin alkuperäisessä biologisessa lääkkeessä, yhtä kattavia testejä kuin alkuperäisten biologisten lääkkeiden myöntämiseen ei kuitenkaan vaadita. 
Biologiset lääkkeet ovat useimmiten erittäin kalliita. Esimerkiksi perinnöllisen Gaucherin taudin hoitoon käytettävää imigluseraasia sisältävä alkuperäinen biologinen lääke Cerezyme maksaa n. 100 000–200 000 euroa vuodessa potilasta kohden annostuksesta riippuen. Biosimilaarit ovat yleensä edullisempia kuin vastaavat alkuperäislääkkeet.
Euroopan rinnakkaislääketeollisuuden kattojärjestö EGA on arvioinut, että biosimilaarit lääkkeet ovat 25–40 % halvempia kuin alkuperäisvalmistajien biologiset lääkkeet.
Halvempi hinta johtuu pääosin tarvittavien testien vähäisemmästä määrästä ja tuotantoprosessin tehostumisesta. Biosimilaarit tuovat markkinoille tervettä hintakilpailua, minkä ansiosta myös alkuperäisten biologisten lääkkeiden hinnat saattavat laskea.
Biosimilaareja on ollut EU:n markkinoilla huhtikuusta 2006 lähtien. Muun muassa anemian hoitoon käytetystä erytropoietiinista (EPOsta) ja biosynteettisestä kasvuhormoni somatropiinista on saatavilla biosimilaareja valmisteita.
Joskus alkuperäisen biologisen molekyylin ominaisuuksia pyritään parantelemaan pienillä molekyylimuunnoksilla, mutta lääkkeeseen voidaan vielä pääosin soveltaa alkuperäisen aineen viranomaisvaatimuksia. Tällöin on puhuttu "biobetter-lääkkeistä".
Guaniinideaminaasi

Guaniinideaminaasi eli guaniiniaminohydrolaasi on entsyymi, jonka tärkein tehtävä on muuttaa guaniini ksantiiniksi, jolloin syntyy myös ammoniakkia. Entsyymi muuntaa myös muun muassa adeniinia allopurinoliksi ja adenosiinia inosiiniksi.
Zn2+-ionien on todettu olevan yhdessä glutamaatti 55:n ja aspartaatti 115:n kanssa tärkeitä elektroninsiirrossa.. Parhaiten guanaasideaminaasi toimii pH:n ollessa lajista riippuen 5,5–9,0. Ihmisellä optimaalinen olosuhde on noin 9. Entsyymin inhibiittoreita ovat muun muassa fluoridi-ioni ja jotkut metalli-ionit 
Guaniinideaminaasin entsyyminumero on EC 3.5.4.3 ja CAS-numero 9033-16-3.
Heritrix

Heritrix on pääasiassa Internet Archiven kehittämä hakurobotti verkkoaineistojen keräämiseen. Kehitystyössä on mukana myös muita IIPC:n jäseniä eli pääasiassa kansalliskirjastoja. Hakurobotti on toteutettu Javalla ja sisältää laajan valikoiman asetuksia, joilla erilaisia keruutoimintoja voidaan toteuttaa. Keruurobottia on käytetty onnistuneesti useissa hyvin laajoissa verkkoaineistojen haravointiprojekteissa ja sen tekninen toteutus osaa kiertää monet yleisesti keräyksissä vastaantulevat tekniset ongelmat.
Heritrixiä käyttävät yleensä kansalliskirjastot tai muut toimijat, joiden tehtäviin kuuluu verkkoaineistojen kerääminen ja säilyttäminen jälkipolville. Heritrix:iä voidaan käyttää myös erilaisten vähemmän teknisten käyttöliittymien kautta kuten NetArchiveSuite tai Web Curator Tool.
Suomen Kansalliskirjasto kerää Suomea koskevia Internetin aineistoja kulttuuriaineistojen tallettamista ja säilyttämistä koskevan lain (28.12.2007/1433) mukaisesti. Myös muiden maiden kansalliskirjastojen toiminta perustuu samankaltaisiin lakeihin.
Heritrix on vapaata ohjelmistoa ja on julkaistu Apache License 2.0 -lisenssillä.
Wentzel Hagelstam

Julius Wentzel Hagelstam (27. toukokuuta 1863 Helsingin pitäjä – 12. huhtikuuta 1932 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija, toimittaja ja kustantaja.
Elämä.
Hagelstamin vanhemmat olivat tilanomistaja Jarl August Hagelstam ja Emilia Carolina Söderhjelm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1888 ja kasvatusopin tutkinnon 1890. Hagelstam opiskeli myös ulkomailla Uppsalassa 1886, Göttingenissä 1887, Leipzigissa 1888–1889 ja Pariisissa 1890. Hän oli aluksi Haminan ruotsalaisen reaalilyseon opettajana 1890–1894 ja lyseon rehtorina 1891–1894. Samaan aikaan 1890–1894 Hagelstam oli myös Haminassa ilmestyneen "Fredrikshamns Tidning" -lehden toimittajana, ja hän omisti myös lehden kirjapainon. 
Hagelstam omisti 1894–1902 kirjankustantamon ja kustannusliikkeen Helsingissä. Kustannusliike julkaisi muun muassa maineikasta kulttuurilehteä "Ateneumia", jonka päätoimittajana Hagelstam itse toimi. Hän työskenteli myös "Hufvudstadsbladetin" toimittajana 1902–1903, mutta sortovuosina hänet karkotettiin maasta vuosiksi 1903–1905. Hagelstam oli "Hufvudstadsbladetin" Tukholman-kirjeenvaihtajana 1903 ja sitten Pariisin-kirjeenvaihtajana 1904–1918. Suomen itsenäistyttyä Hagelstam toimi Suomen Pariisin-lähetystön lehdistöattaseana vuoteen 1922 saakka ja ulkoministeriön ylimääräisenä virkamiehenä 1922–1928.
Jelena Dendeberova

Jelena Dendeberova (, ) on venäläinen entinen uimari ja olympiahopeamitalisti, joka edusti urallaan Neuvostoliittoa ja Itsenäisten valtioiden yhteisöä.
Dendeberova voitti olympiahopeaa Soulin kesäolympialaisissa 200 metrin sekauinnissa. Samoissa kilpailuissa hän oli myös neljäs 400 metrin sekauinnissa sekä viides 4x100 metrin vapaauintiviestissä. Jo aiemmalla urallaan hän oli voittanut yhden MM-hopean sekä kaksi EM-hopeaa ja yhden pronssin.
Dendeberova osallistui vielä vuoden 1992 kesäolympialaisiin Barcelonassa, mutta siellä hän jäi neljänneksi sekä 200 metrin sekauinnissa että 4x100 metrin vapaauintiviestissä. Lisäksi hän oli vielä 200 metrin vapaauinnissa yhdeksäs, uiden B-finaalin voittoajaksi 2.00,09, mikä olisi riittänyt finaalin viidenteen sijaan.
Hän toimii tällä hetkellä valmentajana Pietarin ”Ekran” lasten ja nuorten urheilulukiossa (SChOR). Hänen uimareitaan kuuluu useita maailman-, Euroopan ja Venäjän mestareita ja ennätyksenhaltijoita, joista esimerkkeinä mainittakoon ' ja '.
Max Hanemann

Max Wolgang Hanemann (17. huhtikuuta 1881 Helsinki – 30. kesäkuuta 1945 Helsinki) oli suomenruotsalainen toimittaja joka toimi Svenska Pressen -lehden päätoimittajana. Hän käytti nimimerkkiä "M.H-nn".
Hanemannin vanhemmat olivat kirjasinvalaja Friedrich Gotthard Christian Fra Hanemann ja tämän 2. vaimo Hilda Jakobina Granberg. Hanemann pääsi ylioppilaaksi 1899. Hän oli Tammerfors Nyheter -lehden päätoimittaja 1907 ja Hangobladet-lehden toimittajana 1907–1909. Hanemann oli sitten Nya Pressenin ja sen seuraajien palveluksessa ensin toimittajana 1910–1914 ja 1915–1917 sekä päätoimittajana 1917–1930. Välillä vuosina 1914–1915 hän oli Axel Lillen päätoimittaman Svenska Finland -lehden toimittajana.
Pink Cadillac

Pink Cadillac on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut komediallinen toimintaelokuva, jonka pääosissa esiintyivät Clint Eastwood ja Bernadette Peters. Sen on ohjannut Buddy Van Horn.
Juoni.
Eastwood on palkkionmetsästäjä Tommy Nowak, jonka tehtävänä on ottaa kiinni takuita vastaan vapaaksi päässeet rikolliset. Työ sujuu rutiinilla, mutta Nowak on kovan paikan edessä, kun hänen on otettava kiinni Lou Ann McGuinn (Peters), pienen vauvan yksinhuoltaja, jolla on hallussaan neljä miljoonaa varastettua dollaria ja entinen miesystävä rikoskumppaneineen perässä.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" Pertti Avola kirjoitti elokuvan ensi-illan aikoihin, ettei muista Clint Eastwoodin aiemmin näytelleen näin huonossa elokuvassa. Myös Asko Alanen piti "Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Pink Cadillacia" Eastwoodin uran ”syvimpänä pohjamutana” ja antoi sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
D. C. Williams

Donald Cary Williams (28. toukokuuta 1899 Kalifornia – 16. tammikuuta 1983 Kalifornia) oli yhdysvaltalainen filosofi, joka toimi Harvardin yliopiston filosofian professorina.
Williams tunnetaan muun muassa trooppi-käsitteen käyttöönotosta metafysiikassa artikkelissaan ”The Elements of Being” (1953).
Arsiini

Arsiini (AsH3) eli arseenivety on arseenin ja vedyn muodostama, yksinkertainen, erittäin myrkyllinen ja tulenarka, pyroforinen kaasumainen yhdiste jota varastoidaan kaasupulloissa puristettuna ja nesteytettynä.
Arsiinia käytetään esimerkiksi elektroniikkateollisuudessa puolijohteiden douppauksessa (seostamisessa).
Sitä on myös käytetty hyväksi Marshin testissä arseenimyrkytyksen toteamiseksi.
Ominaisuudet.
Normaaliolosuhteissa (huoneenlämpö ja 1,013 bar paine) arsiini on väritön, ilmaa tiheämpi ja huomattavasti raskaampi kaasu. Arsiinia käsiteltäessä on oltava erityisen varovainen ja vältettävä kaasun vuotamista sisätiloihin, ei ainoastaan sen myrkyllisyyden vuoksi: kaasu voi ilmaa raskaampana lähteä valumaan, kasaantua etäällä matalaan kohtaan ikään kuin ”lammikoksi” ja muodostaa syttymis- tai räjähdysvaaran.
Arsiini liukenee veteen (200 ml/l) ja moniin orgaanisiin liuottimiin. Puhdas arsiini itsessään on hajuton, mutta hapetus-pelkistysreaktion vuoksi joutuessaan tekemisiin ilman hapen kanssa, arsiini hapettuu ja saa sille tunnusomaisen, valkosipulimaisen hajun.
Arsiini kemiallisessa sodankäynnissä.
Toisen maailmansodan aikoihin arsiinia pidettiin mahdollisena myrkkykaasuna. Koska arsiini on väritön ja melkein hajuton kaasu, sitä pidettiin erittäin tehokkaana potentiaalisena kemiallisena aseena. Arsiini olisi myös ollut ihanteellinen 2,5 kertaa ilmaa raskaampana kaasuna koska se näin ollen syrjäyttäisi hengitysilman. Arsiinia ei kuitenkaan koskaan käytetty kemiallisessa sodankäynnissä sen erittäin herkän tulenarkuuden vuoksi.
Toksikologia.
Puhdas alkuaine arseeni, ja kaikki sen yhdisteet ovat erittäin myrkyllisiä, mutta arsiini poikkeaa näistä voimakkaamman myrkyllisyytensä vuoksi. Koska arsiini kulkeutuu elimistöön hengityksen kautta, toisin kuin kiinteät arseeniyhdisteet, se imeytyy elimistöön helpommin ja nopeammin.
Arsiini imeytyy punasoluihin, ja estää hemoglobiinia sitomasta happea itseensä, aiheuttaen kuoleman hapenpuutteeseen. Arsiinin, kuten muidenkin arseeniyhdisteiden ensimmäiset näkyvät myrkytysoireet ovatkin veren, huulten, ja kynsien sinertyminen veren happipitoisuuden laskiessa.
Iisakki Järvenpää

Iisakki Järvenpää (nimi alun perin Iisakki Heikinpoika Pikkuluhta; 7. tammikuuta 1859 Kauhava – 6. maaliskuuta 1929) oli suomalainen itseoppinut puukkoseppä ja puukkotehtailija. Hänen Kauhavalle perustamansa puukkotehdas toimii nykyisin nimellä Iisakki Järvenpää Oy.
Elämä.
Lapsuus.
Järvenpään vanhemmat olivat talollinen Juho Lammi ja Kaisa Järvi.
Iisakin isä, Juha Heikki, oli päätynyt Kauhavalle huhtikuussa 1809 Vetelin kautta, alun perin Kaustiselta lähtien. Iisakin äiti oli Lapualaissyntyinen Kaisa. Kaisa oli leski ja kolmen lapsen äiti heidän tavatessaan, Juha Heikki muutti "kotivävyksi" Kaisan taloon Mäkijärven rannalle. Perheeseen syntyi kolme lasta, joista keskimmäinen oli Iisakki. Iisakkia kutsuttiin "Pikkuluhdaksi" lapsuuden kotitilansa mukaan.
Puukkotehtailijana.
Hän toimi puukkoseppänä laajennetun elinkeinovapauden astuttua voimaan vuodesta 1879 alkaen ja hän oli vuosina 1898–1904 "Kauhavan puukkotehtaan" työnjohtajana. Oman puukkotehtaansa Järvenpää perusti 1904.
Iisakki Järvenpää kehitti yhdessä serkkunsa pojan Juho Kustaa Lammin (1861–1901) kanssa perinteisen kauhavalaisen puukkomallin. Järvenpää valmisti aluksi yksinkertaisia työpuukkoja mutta jo vuonna 1888 hän valmisti lahjapuukon Venäjän perintöruhtinaalle ja tulevalle keisarille Nikolai II:lle. Vuonna 1905 Järvenpää alkoi käyttää valmistamissaan puukoissa veriuraa, jonka myös muut puukonvalmistajat myöhemmin omaksuivat.
Kauhavalla sijaitsee nykyään "Iisakki Järvenpään kotitalomuseo". Järvenpää osti tämän talon 1904 ja laajensi sitä myöhemmin kaksikerroksiseksi.
Moottorireki

Moottorireki on erityiskäyttöön rakennettu traktori.
Ensimmäiset moottorireet rakennettiin 1900-luvun alussa. Ne olivat telaketjuin varustettuja kevennettyjä traktoreita, joita suunniteltiin käytettävän napa-alueiden liikenteessä. 
Ensi askeleet olivat tuskaisia: koneet eivät kestäneet pakkasta ja niiden taival päättyi yleensä parissa päivässä. Kapteeni Robert Scott yritti käyttää kolmeakin moottorirekeä Etelänavan valloituskilpailussa 1911, mutta yksi putosi laivasta purettaessa mereen ja menetettiin, kahden muun moottorit eivät kestäneet Etelämantereen pakkasia. 
Hyvin toimiva moottorireki oli kanadalainen "Bombardier Snowmobile". Se on umpikorinen, pyöreäpohjainen ajoneuvo, jonka takaosassa on telaketjut ja edessä ohjaavat sukset. Tällaisia käytettiin Suomenkin Lapissa talvisajan postinkuljetukseen kunnes maantiet alettiin saada pysymään auki autoliikenteelle. Vielä 1970-luvulla niitä käytettiin jäällä liikkumiseen Rannikkotykistössä. 
Venäläiset kehittivät ilmapotkurilla varustettuja moottorirekiä toisen maailmansodan aikana ja näistä tulikin erinomaisen toimivia.
Varsinaisen läpimurron moottorireet tekivät vuonna 1958 kansainvälisen geofysiikan vuoden aikana: tuolloin napa-alueilla ja Grönlannissa perustettiin suuri määrä erilaatuisia tutkimusasemia, ja vaikka vanhat luotettavat koiravaljakot olivatkin tärkeitä niiden rakentamisessa, ilman uutta ns. lumikissa-moottorirekeä asemien työ olisi ollut mahdotonta. 
Lumikissan erityispiirre on neljä erillistä telaketjua, jotka asetettiin kukin omaan kiinnitykseensä. Näin jokainen ketju pystyi seuraamaan lumikenttien epätasaisuuksia rikkoutumatta. 
Nykyisin lumikissat ovat kehittyneet edelleen ja niiden asema jäisten seutujen huollossa on kiistaton.
George Stout

George Frederick (G. F.) Stout (1860 South Shields, Englanti – 1944 Australia) oli brittiläinen filosofi, joka opiskeli Cambridgen yliopistossa ja opetti siellä myöhemmin filosofiaa ja psykologiaa.
Stout toimi filosofisen aikakauslehti "Mindin" päätoimittajana vuosina 1891–1920 ja Aristotelian Societyn puheenjohtajana vuosina 1899–1904. Stoutin merkittäviä oppilaita Cambridgessa ovat olleet G. E. Moore ja Bertrand Russell. Uransa aikana Stout luennoi myös Aberdeenin, Oxfordin ja St Andrewsin yliopistoissa.
Sarah Ryan

Sarah Michelle Ryan (s. ) on australialainen entinen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti Ateenan kesäolympialaisissa kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Aikaisemmin urallaan hän oli jo voittanut olympiahopeaa sekä Atlantassa 1996 sekä Sydneyssä 2000 4 × 100 metrin sekauintiviestistä. Ateenassa Ryan tosin ui viestissä vain alkuerät, sillä loppukilpailuun hänet korvattiin toisella uimarilla. 
Ateenan olympialaisten lisäksi toinen Ryan uran huippukohdista osui Fukuokaan MM-uinteihin vuonna 2001, jossa Australia voitti naisten 4 × 100 metrin sekauintiviestissä ensimmäistä kertaa MM- tai olympiatasolla Yhdysvallat ja nappasivat näin kultaa. Ryanilla oli aikaisemmin jo yksi pitkien ratojen MM-pronssi kyseiseltä matkalta. Uransa aikana hän voitti myös neljä mitalia lyhyen radan MM-kilpailuista. 
Ryan lopetti uintiuransa Ateenan olympialaisten jälkeen.
HC-EP

 
HC-EP on CMX:n marraskuussa 2008 julkaistu EP-levy. Levyn kappaleet ovat tyyliltään pääasiassa hardcore punkia. "HC-EP:tä" on painettu rajallinen määrä ja sen sai omakseen lähettämällä "Kaikki hedelmät" -kokoelman mukana tulleen kupongin yhteystietojensa kera EMIin.
Kappaleet.
Sävellykset ja sovitukset CMX, sanoitukset A. W. Yrjänä.
Husqvarna Garden

Husqvarna Garden on Jönköpingissä, Ruotsissa sijaitseva areena, joka rakennettiin vuosien 1999 ja 2000 aikana. Katsojakapasiteetti jäähallissa on 7 038, joista 1 100 on seisomapaikkoja. Areenalla on pelattu muun muassa vuoden 2002 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen ja vuoden 2002 käsipallon Euroopan-mestaruuskilpailujen otteluja.
Kotiottelunsa areenalla pelaa HV71.
Maku (estetiikka)

Maku on ihmisen kyky pitää tai olla pitämättä jostakin ja samalla kyky, jonka avulla hän voi säädellä erilaisia arviointeja ja omaa käyttäytymistään. Maku voidaan yhdistää sekä esteettisiin että moraalisiin arvioihin.
Maun historia.
Maku tuli keskeiseksi käsitteeksi esteettiseen keskusteluun 1700-luvulla. Kauneuteen maku yhdistettiin ensimmäisen kerran renessanssin Italiassa, jossa varhaisimmat maininnat ovat 1460-luvulta. 1500- ja 1600-luvuilla maun-käsite esiintyi harvakseltaan niiden liittyen joko kauneuteen, taipumuksiin, intuitiivisiin arvioihin tai moraaliin. Varsinaisia makuteorioita kehiteltiin 1700-luvulla, jolloin siitä nousee vilkas keskustelu varsinkin Britanniassa. Aiheesta mm. julkaistaan huomattavan paljon lehtikirjoituksia ja -artikkeleita.
Teoriat ihmisen sielullisista kyvyistä kehittyivät 1700-luvulla. Pohdinnat ihmisen erilaisista fyysisistä ja psyykkisistä kyvyistä oli alkanut keskiajalla. 1700-luvulla alettiin pohtia ihmisen kauneuden havaitsemiseen liittyviä kykyjä ja tästä kehittyi ajatus mausta. Varsin yleisesti ajateltiin, että vaikka kauneutta koskevissa kysymyksissä ei voidakaan nojata rationaaliseen tietoon (kuten vanhassa ideoihin perustuvassa kauneuskäsityksessä), voi niistä kuitenkin saada jotakin tietoa. Tieto kauneudesta perustuu tuolloin maun toimintaan. Maku tunnistaa kauneuden, vaikkei voikaan sitä selittää. Hyvä maku voitiin nähdä joko synnynnäisenä tai harjoittelun avulla hankittuna. 
Maun käsitteen esiintuominen ei ratkaissut kuitenkaan ongelmaa rationaalisesti perustelemattomissa olevien väitteiden yleispätevyydestä. Brittiläiset empiristit olivat myös maun kannattajia ja heidän mukaansa kauneuden havaitsemiseen oli oma erityinen aistinsa, kauneusaisti. He uskoivat kauneuden havaitsemisen olevan samalla tavalla luotettavaa kuin muukin aistiminen. 
Tunnettuja makuaistia kannattavia filosofeja oli muun muassa David Hume, Edmund Burke ja Immanuel Kant. Kukin maun ja kauneusaistin käsitteelle rakentava filosofi subjektivoi kauneuden, joskin teki sen vain osittain. Jokainen heistä väitti, että jokin objektiivisen maailman erityinen piirre pani makuaistimme toimimaan. Maun käsite oli kuitenkin käyttänyt mahdollisuutensa loppuun 1700-luvun loppuun mennessä ja teoriat esteettisen käsitteestä alkoivat syntyä. Esteettisen asenteen teorioissa subjektivointi oli täydellisesti suoritettu kokemuksen ollessa täysin subjektin elämys.
Australialainen materialismi

Australialainen materialismi, joskus myös australialainen realismi, on 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla useissa australialaisissa yliopistoissa vaikuttaneelle analyyttisen filosofian koulukunnalle annettu nimitys. Näihin yliopistoihin voidaan lukea Australian kansallinen yliopisto, Adelaiden yliopisto ja Sydneyn yliopisto.
Koulukunnan edustaja John Anderson, jonka pääpointti oli: "Mikä tahansa on olemassa...on todellista, on sanottava, että se on tilallinen- ja ajallinen tilanne tai tapahtuma, joka on samalla todellisuuden tasolla, kuin mikä muu tahansa asia joka on olemassa."
Koulukunnan jäseniä luonnehti skeptinen suhtautuminen abstrakteihin asioihin (tästä nimen materialismi tai realismi). Australialaiset materialistit kehittivät muun muassa mielenfilosofisen tyyppi-identiteettiteorian sekä funktionalistisen esiintymäidentiteettiteorian.
Filosofeja.
Australialaisen materialismin edustajiin voidaan lukea:
Working on a Dream

Working on a Dream on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin 16. studioalbumi, ja kaikkiaan hänen 22. albuminsa. Se julkaistiin 28. tammikuuta 2009. Levystä julkaistiin myös puolen tunnin dokumentti-DVD:n sisältävä versio.
Albumilla soittaa Springsteenin tunnetuin kokoonpano The E Street Band, kuten edelliselläkin, vuoden 2007 "Magic" -albumilla.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan piikkipaikalla. Niin ikään Suomessa se nousi julkaisuviikollaan suoraan virallisen albumilistan sijalle 1.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Bruce Springsteen.
Kokoonpano.
The E Street Band
Sekä
Anu Silfverberg

Anu Silfverberg (s. 21. joulukuuta 1974 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on työskennellyt muun muassa Helsingin Sanomissa ja on yksi Long Play -verkkojulkaisun perustajista.
Elämä ja ura.
Silfverberg kävi Kallion ilmaisutaidon lukiota. Hän on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta pääaineenaan englantilainen filologia. Vuonna 2002 Silfverberg oli perustamassa feminististä "Tulva"-aikakauslehteä. Silfverbergin esikoisromaani "Kung Po" julkaistiin vuonna 2008 ja se oli ehdolla Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Hän on kirjoittanut Helsingin Sanomien Nyt-liitteeseen kolumneja, joihin osittain perustuva kirjoituskokoelma "Luonto pakastimessa" ilmestyi vuonna 2011. Samana vuonna ilmestyi novellikokoelma "He eivät olleet eläimiä". Silfverberg oli yksi seksuaalista häirintää ja väkivaltaa käsittelevän "Pimppini on valloillaan" (2012) -antologian kirjoittajista. Vuonna 2013 julkaistiin Silfverbergin teos "Äitikortti". 
Vuonna 2013 Silfverberg ja Hanna Nikkanen saivat Suuren journalistipalkinnon Vuoden juttu -kategoriassa Helsingin Sanomien kuukausiliitteessä julkaistulla artikkelillaan "Uskomaton murhenäytelmä" (2012). Siinä osoitettiin sepitteeksi paljon huomiota herättänyt tarina koulukiusatun nuoren tytön, Enkeli-Elisan, itsemurhasta.
Silfverberg on toiminut myös elokuvakriitikkona. Vuonna 2020 häneltä ilmestyi elokuvien naiskuvaa käsittelevä esseeteos "Sinut on nähty". Hän on ollut myös kommentaattorina Ylen Aamu-tv:n "Jälkiviisaat"-osiossa.
Silfverberg on feministi, ateisti ja vegaani.
R. R. Eklund

Ragnar Rudolf Eklund (21. huhtikuuta 1895 Uusikaarlepyy – 28. marraskuuta 1946 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija ja toimittaja.
Eklundin vanhemmat olivat kauppias Henrik Eklund ja Maria Jungell. Hän kävi koulua Vaasassa, pääsi ylioppilaaksi 1914 ja siirtyi heti lehtialalle. Eklund oli aluksi Vasa Posten -lehden avustajana ja työskenteli sitten toimittajana Vasabladet, Tammerfors Aftonblad ja Dagens Press -lehdissä. Hän oli Helsingissä ilmestyneen Svenska Pressen (myöh. Nya Pressen) -lehden toimittaja vuodesta 1919, ja hän toimi Göteborgs Handels- och Sjöfartstidningin Helsingin kirjeenvaihtajana 1921–1930. Eklund työskenteli helsinkiläisen mainostoimiston palveluksessa.
Eklund aloitti kirjailijanuran vuonna 1919 ilmestyneellä proosarunokokoelmalla "Jordaltaret". Hän julkaisi runo-, proosa- ja aforismikokoelmia.
Wäinö ja Matti Aaltosen veistämä R. R. Eklundin muistopatsas paljastettiin 1962 Uudenkaarlepyyn Topelius-puistossa. Patsas joutui elokuussa 2008 ilkivallan kohteeksi kun siihen kuulunut Eklundin kasvokuva varastettiin.
Thessalonike

Thessalonike (, noin 345/344 – noin 296 eaa.) oli makedonialainen kuningatar, kuningas Filippos II:n tytär, Aleksanteri Suuren sisarpuoli ja Kassandroksen vaimo.
Thessaloniken äiti oli thessalialainen Nikesipolis. Ferain hallitsija Iason oli Thessaloniken eno. Thessalonike syntyi luultavasti vuonna 345 tai 344 eaa., koska Filippos meni naimisiin Nikesipoliin kanssa vallattuaan Ferain vuonna 346 eaa. Filippos ilmeisesti nimesi tyttärensä voittonsa mukaan, sillä tämän nimi tarkoittaa ”voittoa thessalialaisista”. Nikesipolis kuoli parikymmentä päivää Thessaloniken syntymän jälkeen. Thessaloniken elämästä ei tiedetä mitään ennen vuotta 316 tai 315 eaa., jolloin hän ilmeisesti oli Olympiaan holhottavana.
Vuonna 316/315 eaa. Thessalonike joutui menemään naimisiin Kassandroksen kanssa. Tämä nimesi samoihin aikoihin perustamansa Thessaloniken (nyk. Thessaloniki) kaupungin vaimonsa mukaan. Pari sai kolme poikaa, Makedonian kuninkaat Filippos IV, Antipatros II ja Aleksanteri V. Filippos IV hallitsi lyhyen ajan isänsä kuoleman jälkeen. Thessaloniken poika Antipatros II tappoi äitinsä noin vuonna 296 eaa., koska tämä suosi nuorempaa poikaansa Aleksanteri V:tä.
Arja Kilpeläinen

Arja Sisko Helena Kilpeläinen (o.s. Joutsen) (s. 17. toukokuuta 1979) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän on lopettanut liigauransa ja edustaa nykyään II-divisioonaa pelaavaa FLOB:ia (Otaonnela Floorball ). Hän piti kauden 2008–2009 alkaessa hallussaan salibandyliigan yhden ottelun piste-ennätystä, joka syntyi kaudella 2005–2006 SSV:tä vastaan Kilpeläisen edustaessa Erää.
Funktionalismi (filosofia)

Funktionalismi viittaa yleisesti filosofiassa funktionaaliseen eli toiminnalliseen selittämiseen. Tieteenfilosofiassa funktionaalinen selittäminen on yksi tieteellisen selittämisen lajeista muun muassa kausaalisen ja intentionaalisen selittämisen ohella. Mielenfilosofiassa funktionalismi tunnetaan eräänä fysikalistisena teoriana henkisten tilojen luonteesta.
Funktionaalinen selittäminen.
Funktionaalisessa selityksessä ilmiö selitetään osoittamalla, että sillä on jokin tehtävä. Esimerkiksi kukat ovat värikkäitä, jotta ne houkuttelisivat pölyttäviä hyönteisiä.
Sekä kausaalinen että funktionaalinen selittäminen nojautuvat syyn ja vaikutuksen suhteeseen, mutta selitys on erisuuntainen: kausaalisessa selittämisessä ilmiön esiintymistä selitetään sen syillä, kun taas funktionaalisessa selittämisessä ilmiön esiintymistä selitetään sen
vaikutuksilla. Selitykset pyrkivät vastaamaan kysymykseen, minkä ilmiön aikaansaamien vaikutusten vuoksi ilmiö on olemassa?
Funktionaalinen selittäminen oli osa jo Aristoteleen tieteenfilosofiaa: hän pyrki selittämään asioita muun muassa muodollisten eli formaalisten syiden kautta, asioiden olemuksesta ja toiminnasta käsin.
Teleologinen selittäminen muistuttaa funktionaalista selitystä, mutta siinä selitetään asioita vetoamalla aiottuihin päämääriin. Esimerkiksi nykytiede selittää funktionaalisesti monia luonnonilmiöitä, joille ihmiset ovat aiemmin antaneet teleologisia selityksiä vedoten esimerkiksi jumalten tarkoitusperiin.
Heikko ja vahva funktionalismi.
Funktionaalinen selittäminen voidaan jakaa "heikkoon" ja "vahvaan funktionalismiin". Heikko funktionaalinen selitys kiinnittää huomiota ilmiöiden piilofunktioihin, eikä hae ilmiöiden lopullista selitystä. Esimerkiksi selitettäessä yhteiskuntaa funktionaalisesti, heikolla funktionaalisella selittämisellä voidaan hakea ensisijassa uusia näkökulmia sen toimintaan.
Vahva funktionaalinen selitys pyrkii puolestaan osoittamaan jonkin ilmiön olemassaolon välttämättömyyden. Tällöin on osoitettava, että kyseisen ilmiön täyttämien toimintojen tyydyttäminen on välttämätöntä, eikä toimintoja voida tyydyttää millään muulla tavalla.
Funktionalismi mielenfilosofiassa.
Nykyaikaisessa mielenfilosofiassa funktionalismi on fysikalistinen teoria, jonka mukaan henkiset tilat, kuten kipu, määrittyvät pelkästään niiden toiminnallisen roolin kautta, eli niiden kausaalisista suhteista muihin henkisiin tiloihin, aistisyötteisiin ja käyttäytymisvasteisiin. Funktionalismi on kehittynyt paljolti vastauksena tyyppi-identiteettiteorialle ja behaviorismille.
Hjalmar Dahl

Hjalmar Karl Emil Dahl (15. toukokuuta 1891 Parikkala – 19. lokakuuta 1960 Porvoo) oli suomenruotsalainen toimittaja, kääntäjä ja kirjailija.
Dahlin vanhemmat olivat apteekkari Johan Emil Dahl ja Betty Kiljander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 ja hän suoritti Lausannen yliopiston päästötutkinnon 1913. Dahl aloitti lähes 30 vuotta kestäneen toimittajan uransa Hufvudstadsbladetin venäjänkielisen osaston toimittajana, ja sittemmin hän oli Nya Tidningenin päätoimittajana 1922–1925, Hufvudstadsbladetin toimitussihteerinä 1926–1927 ja Moottorin toimittajana 1928–1933. Hän oli Helsingfors Journalenin päätoimittaja 1929–1944, Månads-Revyn-lehden toimittaja 1940–1944 sekä Aftonpostenin toimituspäällikkö 1944–1945. Vuodesta 1945 Dahl oli vapaa kirjailija. Hän oli Suomen taiteilijaseuran toiminnanjohtaja 1923–1926.
Dahl ruotsinsi venäläisten klassikoiden teoksia sekä muun muassa F. E. Sillanpään teoksia.
Meta

Meta (kreikan kielessä: μετά = ”jälkeen”, ”takana”, ”kanssa”, ”liittyen”), on etuliite, joka muodostaa käsitteen, joka on jonkin toisen käsitteen abstraktio. Yhdyssanassa meta-etuliite saattaa viitata vaihdokseen tai toiseen tilaan siirtymiseen - esimerkiksi metamorfoosi tarkoittaa muodonmuutosta - tai käsitteen tarkasteluun toiselta, sitä ylemmältä tasolta. Esimerkiksi meta-analyysi tarkoittaa muiden analyysien tarkastelua ikään kuin niiden yläpuolelta tutkimalla niitä ja kokoamalla yhteen niiden tuloksia. Toisaalta metatyö tarkoittaa työtä, jonka kohteena on muu työ eli jonka sisältöä on muiden ihmisten töiden suunnittelu. Metafysiikka-termi juontaa kuitenkin alun perin juurensa siihen miten kääröt oli järjestetty Aristoteleen teosten kokoelmissa.
James Chamberlin

James Arthur Chamberlin (23. toukokuuta 1915 Kamloops – 8. maaliskuuta 1981 Webster, Texas) oli kanadalainen aerodynaamikko sekä lentokoneiden ja avaruusalusten suunnittelija.
Tausta.
James Chamberlin syntyi Kamloopsissa Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa, 23. toukokuuta 1915. Hän valmistui koneinsinööriksi Toronton yliopistosta vuonna 1936. Maisterintutkinnon hän suoritti Imperial College Londonissa vuonna 1939. 
Ura Englannissa ja Kanadassa.
Chamberlin aloitti työuransa lentokoneita valmistavassa englantilaisessa Martin-Baker-yhtiössä, josta hän palasi Kanadaan astuen englantilaisomisteisen "Federal Aircraft Limited" -yhtiön palvelukseen Montrealissa. Hän osallistui Avro 652 Anson -lentokoneen kehittämiseen vuosina 1940–1941: konetta käytettiin koulukoneena ja sukellusveneiden etsintäkoneena. Hän toimi myös Clarke Ruse Aircraftin pääsuunnittelijana Dartmouthissa, Nova Scotiassa vuosina 1941-1942, mistä hän siirtyi Robert Noorduynin yhtiön tutkimusinsinööriksi Noorduyn C-64 Norseman -lentokoneen kehitystyöhön.
Vuonna 1945 Chamberlin siirtyi Avro Canadaan Torontoon. Yhtiö oli englantilaisen Hawker Siddeleyn konsernin osa. Chamberlin johti Avro Canada C-102 Jetliner- ja Avro Canada CF-100 Canuck -lentokoneiden aerodynaamista suunnittelua. 1950-luvun lopussa hän johti Avro Canada CF-105 Arrow -hävittäjän suunnittelua. Tämä myöhemmin peruutettu hanke oli niin edistyksellinen hävittäjä, että Chamberlin sai alallaan kuuluisuutta. Avro-tehtaan töiden loputtua Chamberlin ja 25 muuta kanadalaista lentokoneinsinööriä siirtyivät NASAn palvelukseen. Tätä tapausta on Kanadassa puitu jälkikäteen aivovuoto-ongelman tyyppiesimerkkinä.
Ura Yhdysvalloissa.
Chamberlin johti NASAn miehitettyjen avaruuslentojen Mercury- ja Gemini-ohjelmia. Hän oli Gemini-avaruusaluksen pääsuunnittelija. Myöhemmin hän konsultoi Apollo-ohjelman ongelmienratkaisijana. Kun John Glenn ajoi New Yorkin paraatissa maaliskuussa 1963 ensimmäisessä autossa, seuraavassa istui James Chamberlin. Apollon kuumoduuli LM2 oli suurelta osin Chamberlinin suunnittelema.
Chamberlin lähti NASAsta vuonna 1970 ja liittyi McDonnell Douglasin Astronautics-divisioonaan. Hän valmisteli yhtiön tarjouksen avaruussukkulaksi, joskaan se ei voittanut tarjouskilpaa. Hän siirtyi NASAn Johnson Space Centerissä sijaitsevan McDonnell Douglasin osaston johtajaksi, missä toimessa hän oli kuolemaansa vuoteen 1981 asti.
Hänet nimettiin Kanadan ilmailun "Hall of Fameen" vuonna 2001.
Violet Hill

”Violet Hill” on englantilaisen vaihtoehtorock-yhtye Coldplayn kappale. Kappale oli ladattavissa ilmaiseksi yhtyeen kotisivuilta ja sitä ladattiin yli kaksi miljoonaa kertaa. Kappale julkaistiin albumin "Viva la Vida or Death and All His Friends" ensimmäisenä singlenä 9. toukokuuta 2008.
Kaikki yhtyeen jäsenet osallistuivat kappaleen tekemiseen. Kappale rakentuu toistuvan kitaran ja sitä tukevan pianon varaan.
Kriitikoiden arviot ”Violet Hillistä” olivat yleisesti ottaen positiivisia. Kappale ja sen musiikkivideo olivat ehdolla monien palkintojen saajaksi. Kappaletta on käytetty sämpläämiseen ja siitä on tehty cover-versioita.
Mia Alén

Mia Alén (s. 5. lokakuuta 1981) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän piti taukoa salibandyliigasta tauolle reiluksi kahdeksi vuodeksi kauden 2005–2006, jolloin hän edusti Suomen mestaruuden voittanutta Lappeenrantalaista NST:tä. Välivuodet hän pelasi I-divisioonaa M-Teamissa ja siirtyi kesken kauden 2008–2009 liigassa pelaavaan SB Vantaaseen. 
Hän pitää edelleen hallussaan NST:n sisäistä yhden kauden piste-ennätystä 37 pisteellä, joista 24 maalia ja 13 maaliin johtanutta syöttöä, sekä yhden kauden maaliennätystä 24 maalilla, jotka syntyivät liigakaudella 2005–2006. Liigaurallaan hän on edustanut yhden kauden SSV:tä 2000–2001, yhden kauden Erä III:sta 2001–2002 ja kaudesta 2001–2002 kauteen 2005–2006 NST:tä.
Boulevard Saint-Michel

Boulevard Saint-Michel ("Pyhän Mikaelin bulevardi") on Pariisissa sijaitseva Seinen rannalta etelään johtava puistokatu, joka muodostaa rajan Pariisin 5. ja 6. kaupunginosan ("arrondissement") välillä. Katu alkaa "Pont Saint-Michel" -nimiseltä sillalta, joka yhdistää Seinen etelärannan ja Île de la Citén, johtaa Pariisin tähtitornin läheisyyteen ja on Pariisin Latinalaiskorttelin suurin ja vilkkain katu. Varsinkin opiskelijat käyttävät sen nimestä yleisesti lyhennettyä muotoa "Boul' Mich' ".
Bulevardi-nimestään huolimatta Boulevard Saint-Michel ei sijaitse Pariisin vanhojen kaupunginmuurien ("bolwerk") paikalla, vaan Pariisin keskiaikaiset muurit leikkasivat nykyisen katulinjauksen lähes kohtisuorasti. Muureissa sijaitsi tällä kohdalla aikoinaan portti nimeltä "Pyhän Mikaelin portti" () Nykyinen katu on rakennettu vasta 1850-luvulla, kun Napoleon III:n hallituskaudella Georges Eugène Haussmannin johdolla Pariisiin rakennettiin suuri joukko uusia puistokatuja ja purettiin niiden tieltä suuri joukko vanhoja rakennuksia. Katu rakennettiin yhdensuuntaiseksi sitä noin 200 metriä idempänä kulkevan, sivukaduksi jääneen "Rue Saint-Jacques"in kanssa, joka siihen saakka oli ollut Pariisin keskustasta kaupungin eteläosiin johtava valtaväylä. Aluksi kadun nimi oli "Boulevard Sébastopol rive gauche" (Sevastopolin bulevardi vasemmalla rannalla, vähän aikaisemmin käydyn Sevastopolin taistelun muistoksi). Nykyisen nimensä Boulevard Saint-Michel sai vuonna 1864, mutta sen jatke Seinen toisella puolella on yhä nimeltään "Boulevard Sébastopol.
Boulevard Saint-Michelin ja varsinkin sen pohjoisosan varrella on runsaasti kirjakauppoja, kahviloita, elokuvateattereita ja vaatekauppoja. Sen varrella Boulevard Saint-Germainin risteyksessä on myös Ranskan keskiaikaisen taiteen museo Musée de Cluny.
Boulevard Saint-Micheliltä johtaa myös pääportti Luxembourgin puistoon. Samalta kohdalta vastakkaiseen suuntaan johtaa "Rue Soufflot", joka päättyy Panthéonille.
Toukokuussa 1968 Boulevard Saint-Michel oli useita viikkoja suljettuna opiskelijalevottomuuksien vuoksi.
Erään ranskalaisen poliitikon on kerrottu aikoinaan vaalien edellä luvanneen, että Boulevard Saint-Micheliä jatketaan merenrantaan saakka. Kun häneltä kysyttiin, kummasta päästä sitä jatkettaisiin, hän olisi vastannut: "Molemmista päistä." 
Boulevard Saint-Michel populaarikulttuurissa.
Boulevard Saint-Michel mainitaan muun muassa seuraavissa kirjoissa:
Musiikissa katu mainitaan Peter Sarstedtin kappaleessa "Where Do You Go to My Lovely", jossa kuvitteellinen Marie-Claire niminen nainen elää jet-set-elämää ja asuu kalliissa asunnossa Boulevard Saint-Michel-kadulla. Hector on tehnyt laulusta versionsa "Kuningatar", jossa mainitaan myös Boulevard Saint-Michel. Katu mainitaan myös Gary Mooren vuoden 1979 hitissä "Parisienne Walkways"
Robert Noorduyn

Robert Noorduyn (6. huhtikuuta 1893 Nijmegen, Alankomaat – 22. helmikuuta 1959 South Burlington, Vermont, Yhdysvallat) oli Alankomaissa syntynyt ja muun muassa Yhdysvalloissa ja Kanadassa toiminut lentokoneinsinööri.
Alku.
Robert Noorduyn opiskeli insinööriksi Alankomaissa ja Saksassa. Vuonna 1913 hän muutti Englantiin, jossa opetteli lentämään Gaudron G II -koneella. Hän työskenteli teknikkona Sopwithin lentokonetehtaassa.
Noorduyn pestattiin 1917 työnjohtajaksi British Aerial Transport -yhtiöön, jonka pääsuunnittelija oli alankomaalainen Frits Koolhoven. Kuten muutkin ensimmäisen maailmansodan lopussa perustetut yhtiöt, BAT oli lyhytikäinen. Se lopetti toimintansa vuonna 1919. 
Anthony Fokker oli muuttanut vuonna 1919 Saksasta Alankomaihin ja perustanut sinne lentokonetehtaan. Hoorduyn oli palannut Alankomaihin ja sai töitä Fokkerilta. Fokker halusi laajentaa toimintaansa myös Yhdysvalloissa, ja Noorduyn lähettiin Teterboroon johtamaan Fokkerin sikäläistä tehdasta.
Suunnittelutyö.
Teterborossa Noorduyn johti Fokker Universal -matkustajakoneen suunnittelua. Kone oli tehty erityisesti Kanadan markkinoita varten, jossa myynti sujui hyvin. Hän johti myös sen seuraajan Fokker Super Universalin kehitystötä ja kehitti yksimoottorisesta F.VIII:sta kaksimoottoriversion.
Noorduyn siirtyi vuonna 1929 Bellanca-tehtaaseen, joka oli Wilmingtonissa Delawaressa. Hän suunnitteli yhtiölle Bellanca Skyrocket -lentokoneen ja osallistui myös Bellanca Pacemakerin kehitysversion suunnitteluun. 
Vuonna 1932 hän toimi Pitcairn-Cierva Autogiro Company of America -yhtiössä. Hän suunnitteli yhtiön ensimmäisen nelipaikkaisen autogiron, Pitcairn Autogiro PA-19.
Noorduyn Norseman.
Noorduyn perusti Walter Claytonin kanssa vuonna 1933 Montrealiin oman yhtiön, Noorduyn Aircraft Limitedin. Sen päätuote oli Noorduyn C-64 Norseman. Yhtiön nimi muuttui 1935 muotoon Noorduyn Aviation. Yhtiö kaatui toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1953 Noorduyn pyrki synnyttämään kaatuneen yhtiön uudelleen, mutta hän sairastui ja kuoli vuonna 1959.
Palmuripsiäinen

Palmuripsiäinen ("Thrips palmi") on aikuisena noin 1 mm:n mittainen trooppinen tuhohyönteinen, joka viihtyy erityisesti orkideojen kukinnoissa. Palmuripsiäinen muistuttaa erityisesti tupakkaripsiäistä ("Thrips tabaci") ja lavaripsiäistä ("Thrips nigropilosus"), mutta palmuripsiäisen tunnistaminen muista ripsiäisistä on vaikeaa ja vaatii usein laboratoriotutkimusta. Se ei luonnostaan elä Suomessa, vaan se tulee yleensä Aasiasta saapuvien leikko-orkideoiden mukana. Palmuripsiäinen ei pysty talvehtimaan lauhkealla tai boreaalisella ilmastovyöhykkeellä ulkona, mutta kesäaikaan pystyy tuottamaan 2–3 sukupolvea ulkona lauhkean vyöhykkeen oloissa. Palmuripsiäinen kuuluu niin sanottuihin karanteenituhoojiin, joiden havaitseminen tulee ilmoittaa kasvinsuojeluviranomaisille. Palmuripsiäinen voi levittää tospoviruksiin kuuluvaa tomaatin pronssilaikkuvirusta eli TSWV:ta ("Tomato spotted wilt virus") ja palsamin kuoliolaikkuvirusta eli INSV:ta ("Impatiens necrotic spot virus").
Tampere tulessa 1918

Tampere tulessa 1918 on Timo Malmin ja Ari Järvelän toimittama kirja, joka käsittelee Tampereen taistelua vuonna 1918 siihen osallistuneiden näkökulmasta. Teos koostuu muistelmista, päiväkirjaotteista, kirjeistä ja raporteista taistelujen ajalta. Teoksen on julkaissut Atena vuonna 2008.
Jälkisanojen mukaan Tampere on noussut Euroopan historian suurten sotakaupunkien joukkoon: Varsova, Madrid, Stalingrad, Leningrad, Berliini ja Tampere.
Speed of Sound

”Speed of Sound” on englantilaisen rock-yhtye Coldplayn kappale. Kappale julkaistiin Yhdysvalloissa yhtyeen albumin "X&amp;Y" ensimmäisenä singlenä ja se nousi sijalle kahdeksan "Billboard" Hot 100 -singlelistalla. Britanniassa single julkaistiin 23. toukokuuta 2005 ja se nousi sijalle kaksi Britannian singlelistalla.
Kaikki yhtyeen jäsenet osallistuivat kappaleen kirjoittamiseen. Kappale rakentuu pianoriffinsä ympärille.
Kriitikoiden arviot kappaleesta vaihtelivat, vaikka se voitti vuoden laulun palkinnon ASCAPilta. ”Speed of Sound” oli ehdolla kahden Grammy-palkinnon saajaksi ja se voitti Brit-palkintogaalassa parhaan brittiläisen singlen palkinnon. Singlen musiikkivideo oli ehdolla neljässä kategoriassa MTV Video Music Awardsissa.
Taistelusukeltaja

Taistelusukeltaja on erikoissotilas, joka on koulutettu tiedustelu-, taistelu- ja tuhoamistehtäviin. Taistelusukeltajat käyttävät siirtymismenetelmänään laitesukeltamista voidakseen lähestyä toiminta-aluetta huomaamattomasti. Tähän tarkoitukseen käytetään suljetun kierron happisukelluslaitetta, josta ei sukellettaessa tule pintaan paljastavia kuplia. Varsinaiset tehtävät toteutetaan maan pinnalla kommando- tai sissijoukon tapaan.
Suomessa taistelusukeltajia kouluttaa Meritiedustelupataljoonassa Upinniemessä toimiva Sukeltajakoulu. 
Historia.
Ensimmäisiä hengityslaitteilla varustettuja taistelusukeltajia
olivat vuonna 1938 perustettuun Italian laivaston Decima Flottiglia MAS -yksikköön kuuluneet sukeltajat. 
Toisen maailmansodan aikana myös Iso-Britannia, Saksa, Yhdysvallat ja Neuvostoliitto perustivat omat taistelusukeltajajoukkonsa.
Varusteet.
Nykyajan taistelusukeltajien varustukseen kuuluu hapenkierrätin tai seoskaasulaite, erityisesti tarkoitukseen isosta venekompassista muunnettu erikoiskompassi sekä normaali jalkaväkisotilaan aseistus. 
Taistelusukeltajat voidaan laskea veteen näköpiirin ulkopuolella tai esimerkiksi sumun turvin, he etenevät kompassiensa ja karttojensa avulla suunniteltuun rantautumiskohtaan, riisuvat hengityslaitteet, painot ja räpylät, mistä eteenpäin toiminta on tavallista jalkaväen taistelua. 
Suurvalloissa, kuten Yhdysvalloissa, taistelusukeltajien koulutus on hyvin laajaa. Korkeimmalla tasolla, SEAL-yksiköissä, he saavat myös laskuvarjokoulutuksen eli heidät voidaan kuljettaa kohteisiinsa lentoteitse ja pudottaa mereen haluttuun paikkaan.
Ammunta kesäolympialaisissa 1988 – naisten 25 metrin urheilupistooli

Naisten 25 m urheilupistooli ammuttiin 19. syyskuuta. Kilpailun voitti Neuvostoliiton Nino Salukvadze tuloksella 690 (591+99), joka on uusi finaali olympiaennätys.
Peruskilpailun jälkeen kilpailua johti jugoslavialainen Jasna Šekarić ennen neuvostoliittolaista Nino Salukvadzea. He kummatkin olivat ampuneet 591 pistettä, joka on uusi peruskilpailun olympiaennätys. Šekarićin ja Salukvadzen uskottiin ratkaisevan kullan ja hopean kohtalon, mutta Šekarić ampui finaalissa vain 95 pistettä. Šekarić putosi pronssille ja japanilainen Tomoko Hasegawa sai hopeaa paremman finaalin takia. Kullan vei ylivoimaisesti Salukvadze, joka ampui finaalissa 99 pistettä.
Suomalaisia ampujaa ei lajissa kilpaillut, vaikka Suomi olisikin saanut yhden edustajan kilpailuun. Suomi jätti tilaisuuden käyttämätä, koska kukaan suomalainen ei ollut erityisesti harjoitellut kyseistä lajia.
Lodbrok

Lodbrok oli Ruotsin rannikkolaivaston Turunmaa-luokan saaristofregatti.
Valmistus.
Alus rakennettiin Tukholmassa vuonna 1771 Fredrik Henrik af Chapmanin piirustuksien pohjalta. Aluksessa oli 26 kanuunaa ja 22 nikhakaa. Sitä voitiin soutaa yhdeksällätoista airoparilla, kussakin airossa tarvittiin neljä miestä.
Palvelus.
Alus otti osaa Viipurinlahden taisteluun ja Ruotsinsalmen taisteluihin menestyen hyvin. Vuonna 1790 aluksesta riisuttiin tykit, kun se muutettiin sairaalalaivaksi, jollaisena se sitten palveli loppuun asti. 
Lodbrok jäi Venäjän keisarikunnan laivastolle Viaporin antautuessa vuonna 1808. Aluksen myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.