Mesopotamian maantiede

Mesopotamian maantiede käsittää lähinnä nykyisen Irakin alueen sekä Syyrian itäosan ja Turkin kaakkoisosan. Alueen läpi virtaa kaksi suurta jokea, Eufrat ja Tigris. Mesopotamia tulee kreikan sanoista "meso" - välissä, "potamoi" - virrat.
Tiedot muinaisen Mesopotamian väestöstä ja kaupungeista perustuvat arkeologisiin kaivauksiin ja muinaisiin mesopotamialaisiin teksteihin, joiden luotettavuus on vaihteleva.
Suunnilleen nykyisessä Irakissa sijaitsevan Mesopotamian eli Kaksoisvirtainmaan halki virtaavat suuret joet Eufrat ja Tigris. Syro-Mesopotamia on hieman laajempi alue, joka kattaa nykyisen Irakin lisäksi myös Syyrian. Mesopotamia jakautuu kahteen osaan: pohjoiseen Assyriaan ja eteläiseen Babyloniaan. 
Sumerin kaupunkivaltiot.
Väkiluvun kasvaessa syntyi Etelä-Mesopotamian muinaisen Sumerin alueelle monia kaupunkivaltioita, jotka taistelivat keskenään koko Sumerin historian ajan. Saattoi syntyä hetkittäisiä suurvaltoja. Kaupunkivaltioiden rajoina olivat kanavat ja rajakivet. Kaupunkivaltion keskus oli temppeli, ja sitä johti pappi "en", kuningas "lugal" tai kuvernööri "ensi", joka liittyi kaupungin uskonnollisiin riitteihin.
Suurista kaupunkivaltioista Uruk oli varhaisdynastisella kaudella yli 40 000 asukkaan kaupunki. Muutamat Sumerin kaupungeista ylittivät arvioiden mukaan 20 000 asukkaan rajan noin vuoden 3100 eaa. tienoilla. Yli 20 000 asukkaan keskuksia oli 7, yli 30 000 asukkaan keskuksia Kish 32 000, Umma 31 000, Ur 34 000 ja Uruk 80 000..
Kaupunki saattoi hallita muita kaupunkeja. Erääseen aikaan Lagash hallitsi kolmea suurta kaupunkia Lagash itse mukaan lukien, ja 20 pikkukaupunkia ja 40 kylää. Joidenkin mukaan suuret imperiumit olisivat vaatineet suuria, noin 30 000 asukkaan kaupunkeja niin kuin oli Sumerissa 2500 eaa.
Sumerin suurimmat kaupunkivaltiot:
Pienempiä kaupunkeja:
Maatalous.
Sumerin kastelukanavat.
Koska eteläisen Mesopotamian muinaiset asukkaat, ensin ubaidilaiset, sitten sumerit ja myöhemmin babylonialaiset saivat elatuksensa pääosin ohran, vehnän ja muiden viljalajien kasteluviljelystä, kastelukanavaverkoston laajentaminen ja ylläpito oli olennaisen tärkeää. Kastelukanavia piti ajoittain korjata muun muassa kaivamalla niihin kertynyttä liejua pois valleiksi kanavien reunalle. Vesi päästettiin kanavista pellolle vain halutulla hetkellä. Muinaisena aikoina Eufrat ja Tigris saattoivat ainakin paikoin kulkea Etelä-Mesopotamiassa eri reittiä pitkin. Mesopotamian kasteluviljely lienee ollut varhain seuduilla, joissa vuoristosta laski sivujoki tasangolle ja synnytti pienen keitaan. Muinoin rantaviiva oli hyvin kaukana sisämaassa nykyisen Basran tienoilla.
Pohjoisesta Sumerista Sipparin seuduilta haarautui neljä suurta kanavaa etelään.
Nippurin ja Shuruppakin väliltä haarautui itään kanava Adab-Umma-Larsa josta Umman pohjoispuolelta Girsuun ja Lagashiin vielä idempänä kulki Larakin halki pitkä kanava
Pellot.
Maassa saattoi olla viljeltyä, kasteltua maa-alaa 34 leveysasteen eteläpuolella 30 000 km² (varovaisemmin Sumerin maassa Sipparin eteläpuolella 10 000–15 000 km² tai ehkä noin 22 000 km² ja Assyriassa reilusti alle 15 000 km².
Pelto tuotti kylvettäessä keskimäärin 13-kertaisen sadon, eli uusbabylonialaisella ajalla noin 1 515 litraa hehtaaria kohden eli 60 kuria buria kohden tuona ajan yksikköinä. Kylvö oli uusbabylonialaisella ajalla 115 l/ha, mutta kassiittiajalla vain 55 l/ha.
On arvioitu, että temppeli olisi omistanut noin 3000 eaa. kolmanneksen maasta, maallinen ylimystö ehkä kolmanneksen ja lopun tavallinen väestö.
Maan suolaantuminen.
Vehnä sietää maan suolaa 0,5 % maassa, mutta ohra kaksi kertaa enemmän, noin prosentin verran. Etelä-Mesopotamia on herkkä suolaantumaan, koska pohjavesi on korkealla ja joetkin tuovat suolaa mukanaan, ja kesällä on kuuma. Haihduttava kasvillisuus imee pohjavettä kohti pintaa, ja haihtuminen jättää vain suolat pinnalle. Haihtuminen lisää veden suolapitoisuutta, kun vesi höyrystyy pois ja suola jää jäljelle.
Viljan kasteluviljely Mesopotamian ympäristössä nosti suolat Maan pintaan jo Sumerin ja Akkadin aikana.
Väestö.
Jos oli paljon viljelijöitä, Sumerissa oli ehkä 800 000–1,5 miljoonaa asukasta. Erään arvion mukaan Sumerissa oli noin 2500 eaa. 500 000 asukasta.
Mesopotamian väentiheys.
Adamsin mukaan Sumerin väestötiheys olisi ollut 68 as/km2. Adams myös arvioi, että varhaisdynastisella I kaudella Etelä-Mesopotamiassa olisi asunut 1 070 000 ihmistä 4100 km2 alalla eli 26 as/km2. Mutta saman ajan Urin alueella asui 66 as/km2. Susan Pollockin mukaan varhaisdynastisella III-kaudella olisi ollut 200 000 ihmistä.
Urin kaupungissa olisi erään arvion mukaan ollut 28-27 vuosisadalla eaa. 6000 as ja kaupungin valvoma ala 90 km2. 6000 as ja 20 ha Ur olisi toisten tietojen mukaan vaatinut peltoalaa 12 km2, 6000 asukkaasta työvoimaa 2500 (mukaan lukien kaikki tarvittavat avustajat, työnjohdon jne. viljan varastointiinkin). Lampaita oli 10000, joista 3000 teurastettiin ravinnoksi joka vuosi. Tämän mukaan asukastiheys olis ollut 200 as/km2.
Noin 2700 eaa. Urukin kaupungissa oli noin 40 000-50 000 asukasta ja se valvoi suoraan ainakin teoriassa 14 km säteistä aluetta. Itse kaupungin ala oli 2 km2.
Urin III dynastian aikaan Etelä-Mesopotamiassa asui 500 000 as. ja tuohon aikaan lienee ollut erään arvion mukaan noin 12 000 km kastelukelpoista peltoalaa. Tämä tuottaisi 42 as/km väestötiheyden viljelykelpoiselle maa-alalle, jos puolet pelloista oli kesannolla. Etelä-Mesopotamian maksimi väestön tiheys oli tuohon aikaan viljelylle noin 123-208 as/km2 riippuen pellon tuotosta, jolloin 100 000 asukkaan Ur olisi voitu ruokkia 12,4-16 km säteisellä alueella. Käytännössä viljaa haettiin kauempaa mm. Lagashista, koska pellot olivat kastelukanavien ympärillä, ja Ur kaiken lisäksi meren rannalla. Maksimiväestötiheys on tuon ajan mittojen mukaan hyvän peltomaan tuotolla 1200 kg/ha 300 as/km, jos yksi ihminen syö 1 kg viljaa päivässä. 
Lagashissa/Girsussa oli dokumenttien mukaan 200-yli 500 km2 viljeltyä maata. Koko Lagashin valvoma ala olisi ollut 1000-1300 km2. Urukin Eanna-temppeli omisti yli 500 km2 maata..
Turnerin mukaan varhaisen Uruk-kauden alussa noin 4100 eaa. olisi maatalousväestö ollut hyvin harvaa, vain 0,45 as/km2, jos Mesopotamian alamaan alaksi lasketaan noin 65 000 km2. Väkiluku oli tuon mukaan 25 000 vuonna 4100 eaa. Väestö kasvoi ennen suurta pudotusta keskimäärin 0,15% vuodessa tuhansia vuosia, mutta vaihtelut olivat suuria. Vuonna 3500 eaa. oli 110 000 asukasta, 2 as/km2, kasvu ehkä 1%. Vuonna 2500 eaa. oli 360 000 asukasta, väestötiheys 6,72 as/km2 ja kasvu 0.13%/v. 1900 eaa. väkiluku oli huipussaan 630 000 asukasta ja 11,4 as/km2, kasvaen 0,19 % vuodessa. Väkiluku putosi nopeasti niin, että se oli 1600 eaa. 270 000.. 
Kaupunkien kasvuvauhti.
Ubaid-kaudella noin vuonna 4500 eaa. Eridussa, joka oli alueen suurin keskus silloin, oli ainakin 4 000 asukasta. Paikana ala oli 810 ha.
Ennen vuotta 3700 eaa. (4000–3700) varhaisella Uruk-kaudella Eridu oli kasvanut jo 40-50 ha:n alaan, 6 200–10 000 asukkaan pikkukaupungiksi. Varhaisella keskisellä Uruk-kaudella Uruk oli alaltaan 70 hehtaaria ja Sumerissa oli toinen lähes yhtä suuri kaupunki, Larak. Kaupunkien kasvu oli melko nopeaa ennen varhaisdynastista kautta, mutta tasaantui sitten, väkiluvun laskettua.
Urukin asukasmäärä eri vuosina:
Koko Sumerissa asui myöhemmällä Uruk-kaudella noin 3500-3100 as. 500000 as.
Kaupunkien väestöosuus.
Mesopotamia kaupungistui nopeasti Uruk- ja Jemdet Nasr -kaudella, ja maaseutu tyhjeni niin että yli 80 % maan asukkaista asui kaupungeissa. Esidynastisella ajalla 2800–2300 eaa. asui Sumerin alle 10 ha:n kylissä vain 10 % väestöstä, mutta yli 40 ha:n kaupungeissa 78,4 %. Mesopotamian kaupungeissa asui vuonna 2500 eaa. noin 29 000 asukasta. Akkadilaisajalla 2200 eaa. niissä asui arviolta 210 000 asukasta. Isin-Larsa-ajalla 1900 eaa. kaupungeissa asui 190 000 henkeä. Vanhan-Babylonian aikana 1600 eaa. Mesopotamian kaupungeissa asui 70 000 ihmistä.