43. sotasairaala

43. sotasairaala (43. SotaS) toimi talvi- ja jatkosodan aikana Joutsenossa. 
Talvisota.
Siirtyminen Viipurista Joutsenon Rauhaan.
Viipurin sotilassairaalan oli tarkoitus olla keskeinen osa Viipurin Diakonissalaitoksen ja Viipurin lääninsairaalan kanssa perustettavaa 12. sotasairalaa, joka myöhemmin muutettiin 43. sotasairaalaksi. Suunniteltua 1 400 paikkaista sotasairaalaa ei koettu kuitenkaan mahdolliseksi jättää Viipuriin, vaan se päätettiin perustaa Imatralta 7 km:ä länteen sijaitsevaan Joutsenon Rauhaan, jonne oli juuri valmistunut uusi Tiuruniemen tuberkuloosiparantola. Rauhassa oli jo vuonna 1926 valmistunut ja myöhemmin laajennettu piirimielisairaala. Puolustusvoimain ylilääkäri Väinö F. Lindén antoi 12.10.1939 määräyksen Viipurin sotilassairaalan välittömästä evakuoinnista Rauhaan. Viipurin sotilassairaalan toteutettiin sairasjunakuljetuksella seuraavana päivänä 13.10.1939. 
Marraskussa 1939 tilanne katsottiin jo niin rauhalliseksi eli sodan uhkan poistuneen, että suunniteltiin paluuta Viipuriin ja Viipurin sotilassairaalaan. Niinpä puolustusministeriö antoi 29.11. luvan paluusta Viipuriin. Tässä vaiheessa sotasairaalan päällikkölääkärinä toiminut sotilassairaalan aiempi ylilääkäri Johannes Heinonen suunnitteli itsekin paluuta Viipuriin.
Sotasairaala talvisodassa.
Sota kuitenkin syttyi Neuvostoliiton hyökättyä yli rajan ja pommitettua suomalaiskapunkeja 30.11.1939. Näin Viipurin sotilassairaala toimi 30.11.1939 alkaneen talvisodan aikana 43. sotasairaalaksi (43.SotaS) muutettuna Joutsenossa Rauhan piirimielisairaalassa ja Tiuruniemen parantolassa. Se palveli Kannaksen armeijan I, II ja III Armeijakunnan evakuointisairaalana. Talvisodan aikana tilanne 43. sotasairaalassa kärjistyi erityisesti helmikuussa 1940 tapahtuneen Summan murtumisen ja suomalaisten perääntymisen seurauksena.
Siirtymispäätös Joutsenosta Haminaan, Sippolaan ja Elimäelle.
Helmikuun lopulla 1940 tehtiin päätös sairaalan tyhjentämisestä. Tyhjentäminen koski vain kuljetuskelpoisia potilaita, ei vaikeasti haavoittuneita ja kuolevia. Sen vuoksi kolmasosa hoitohenkilökunnasta jäi sairaalaan. Lääkintämajuri Somer ja Kannaksen armeijan päällikkölääkäri Wolff määräsivät, että ensimmäisenä siirretään Haminaan 200-paikkainen kirurginen osasto. Potilaita, henkilöitä ja varusteita kuljettava "linja-autokaravaani" lähti 6.3.1940 kohti päällikkölääkäri Harry Björkin johdolla. Matkan aikana tuli tietoa, että suunniteltu sairaalan sijoituspaikka Haminassa oli juuri pommitettu, jonka vuoksi osasto sai käskyn siirtyä kohti Sippolaa, jossa se liitettiin osaksi 13. sotasairaalaa. Toiminta alkoi siellä 10.3.1940. Kirurgisen osaston siirron jälkeen siirrettiin lääkintäeverstiluutnantti Yngve Roschierin johdolla 200-paikkainen sisätautiosasto Elimäelle 13.3.1940.
Sotasairaala siirrettiin Talvisodan päätyttyä 13.3.1940 Joutsenosta Nokialle Pitkäniemen sairaalaan, jossa se toimi 31.05.1940 asti. Touko-kesäkuussa 1940 se siirrettiin Lahteen, ja se jatkoi siellä sotilassairaalan toimintaa 8. sotasairaalan yhteydessä.
Henkilöstö.
Päällikkölääkärinä toimi lääkintäeverstiluutnantti Harry Björk (30.11.1939 - 13.3.1940). Sairaalan uutena toimintamuotona oli aivokirurgia, johon sodan pakottamina joutuivat perehtymään alunperin korvakirurgina toiminut Björk ja Mikko Eirto. Tammikuussa Suomeen tuli kaksi ruotsalaista aivokirurgia, jotka yhdessä Björkin ja Eirton kanssa muodostivat sotasairaalan aivokirurgisen ryhmän. Aivovammaisten kuljetuksen 43. sotasairaalaan huolehti tammikuusta 1940 lähtien ranskalainen naisista muodostunut ambulanssiryhmä. Sairaalaan tuli talvisodan kestäessä useita muitakin ulkomaisia lääkäreitä ja sairaanhoitajia. Sairaalan komendanttina toimiva tuleva lääkäri Lauri Rauramo. 
Välirauhan aikana Viipurin Sotilassairaalan toiminta siirtyi Lahden seudulle ja aloitti siellä toimintansa 29.7.1940. Ensimmäiset sijoituspaikat olivat Lahden kansanopistolla ja Vierumäen urheiluopistolla.
Jatkosota.
43. sotasairaala perustettiin 20-paikkainen kirurginen osasto 19. sotasairaalan (19.SotaS) erillisenä jaoksena. Varsinainen 43.SotaS perustettiin 18.8.1941 1 400-paikkaisena määrättynä toimimaan II ja IV armeijakunnan evakuointisairaalana ja alistettuna jälkimmäiselle.
Suurimmat vaikeudet perustamisen yhteydessä olivat Kannaksen armeijan nopean etenemisen seurauksena 43. sotasairaalaan tullut suuri potilasmäärä, suoranainen potilastulva. Rintaman siirtyessä etäämmälle aivokirurgiset potilaspaikat jäivät tarpeettomiksi niiden siirtyessä myös lähemmäs rintama-aluetta. Näin vapautuneet paikat käytettiin A-kirurgiseen käyttöön.
43. sotasairaalan päällikkölääkäreinä toimivat lääkintämajurit Gustav Charpentier 11.8.1941-10.9.1942 ja Uuno Aaltonen 10.9.-16.12.1942. Sotasairaalan johtajalääkäreinä toimivat lääkintäeversti Simo Brofeldt 24.8.-26.10.1941, lääkintämajurit Aarne Pelkonen 2.11.1941-17.3.1942 ja Eero Puranen 1.3.1942-15.5.1943. Suomalaisten lääkäreiden lisäksi sotasairaalassa oli erityisesti elo-syyskuussa 1941 useampia ruotsalaisia lääkäreitä sekä kaksi tanskalaista lääkäriä.
Sotasairaalan toiminta supistui vuoden 1942 aikana siirryttäessä asemasotavaiheeseen. Sotasairaalan toiminta lopetettiin 15.5.1943.