tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Francisco Kröpfl

Francisco Kröpfl (26. helmikuuta 1931 Temesvár – 15. joulukuuta 2021 Palermo, Buenos Aires) oli argentiinalainen säveltäjä.
Kröpfl syntyi silloisella Unkarin (nykyisen Romanian) alueella, mutta muutti Argentiinaan 1-vuotiaana. Hän sai pianonsoiton opetusta 6-vuotiaasta sekä harmonian ja kontrapunktin opetusta 10-vuotiaasta asti. Hän teki varhaisesta saakka työtä jazzin parissa. Kiinnostus jazzia kohtaan osoittautui pysyväksi. Avantgardistiseen musiikkiin Kröpflin perehdytti Juan Carlos Paz. Hän tutustui myös Pierre Bouleziin, joka vaikutti vahvasti hänen myöhempään uraansa. Kröpfl itse vaikutti oleellisesti elektroakustisen musiikin kehitykseen Argentiinassa. Musiikkikriitikko Federico Monjeau luonnehtikin häntä "elektroakustisen musiikin patriarkaksi". Hän perusti musiikkialan instituutioita, joihin kuuluvat Federación Argentina de Música Electrocústica ja Estudio de Fonología Musical. Lisäksi Kröpfl työskenteli opettajana Buenos Airesin yliopistossa ja opetti lukuisia yksityisoppilaita. Hän kehitti itse omat sävellyksen ja musiikkianalyysin metodologiansa.
Kröpfl ei koskaan jättänyt akustisen musiikin säveltämistäkään vaan laati myös orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksia sekä oopperoita. Hän oli kiinnostunut audiovisuaalisuudesta ja teki poikkitaiteellista yhteistyötä muiden muassa Ricardo Aronovichin ja Aldo Persanon kanssa. Gustavo Beytelmannin kanssa hän sävelsi musiikin elokuvaan "Quebracho". Kröpfl kuoli kotonaan 90 vuoden iässä.
María Cristina Kiehr

María Cristina Kiehr on argentiinalainen sopraano. Hän on osoittanut erityistä kiinnostusta varhaisen barokkikauden ohjelmistoa kohtaan.
Kiehr syntyi Tandilissa. Hänellä on tanskalainen sukutausta. Hän sai varhaisen musiikkikoulutuksensa Argentiinassa. Lapsena hän opiskeli viulunsoittoa, mutta teini-ikäisenä hän siirtyi lauluun. Vain vuoden Argentiinassa suoritettujen lauluopintojen jälkeen Kiehr lähti vuonna 1983 Eurooppaan, jossa häntä opetti Schola Cantorum Basiliensisissa René Jacobs. Hän onkin nimennyt Jacobsin itseensä eniten vaikuttaneeksi muusikoksi. Kiehr sai laulutekniikan opetusta myös Eva Krasnailta. 
Kapellimestareista Kiehrin kanssa ovat tehneet yhteistyötä muiden muassa René Jacobs, Jordi Savall, Nikolaus Harnoncourt, Philippe Herreweghe, Frans Brüggen, Gustav Leonhardt ja Konrad Junghänel. Kokoonpanoja, joiden kanssa Kiehr on esiintynyt, ovat olleet muiden muassa Concerto Köln, Concerto Vocale, Freiburger Barockorchester, Ensemble La Fenice, Akademie für Alte Musik Berlin, Cantus Cölln ja Hespèrion XXI. Kiehr oli mukana perustamassa La Colombina -, Daedalus Ensemble - ja Concerto Soave -kokoonpanoja. Hän on muodostanut duoja vihuelansoittaja Ariel Abramovichin, barokkikitaristi Krishnasol Jiménez Morenon ja kitaristi Pablo Márquezin kanssa.
Kiehr teki oopperadebyyttinsä vuonna 1988 Innsbruckissa esiintyessään René Jacobsin johtamassa esityksessä Francesco Cavallin oopperasta "Giasone". Muita oopperarooleja Kiehr on tulkinnut muiden muassa Antonio Vivaldin, Henry Purcellin, Claudio Monteverdin, Christoph Willibald Gluckin, Joseph Haydnin ja Antonio Cestin teoksissa. Hän on myös osallistunut moniin oopperalevytyksiin. Lisäksi hänen ohjelmistoonsa on kuulunut oratorioita. Aikansa musiikista Kiehrin ohjelmiston joukossa on ollut Zad Moultakan teos "La Passion selon Marie". Kiehr on esiintynyt eri puolilla maailmaa ja tehnyt opetustyötä Wienin Universität für Musik und darstellende Kunstissa.
Kiehr on asettunut Sveitsiin ja on naimisissa sellisti Orlando Theulerin kanssa.
Ritva Poukka Evarts

Ritva Poukka Evarts (s. 27. tammikuuta 1932 Vesilahti) on suomalainen eläinlääkäri, joka vuonna 1965 suoritti ensimmäisenä naisena suomalaisen tohtorintutkinnon eläinlääketieteessä. Hän toimi 1970-luvun taitteesta lähtien Yhdysvaltain terveysviraston syöpätutkijana Bethesdassa, Marylandissa.
Helsingin yliopiston eläinlääketieteellisen tiedekunnan promootiossa 2015 Ritva Poukka Evarts promovoitiin riemutohtoriksi. Hän oli naimisissa aivotutkija Edward Evartsin (1926–1985) kanssa.
Ritva Poukka Evartsin vanhempi sisko oli kielentutkija Helmi Poukka, hänen enonsa oli rovasti Frans Kärki ja serkkujaan mm. hovioikeudenneuvos Usko Kärki, säveltäjä Toivo Kärki ja assyriologi Ilmari Kärki.
Ramón Vinay

Ramón Vinay (31. elokuuta 1912 Chillán, Chile – 4. tammikuuta 1996 Puebla de Zaragoza, Meksiko) oli chileläinen oopperalaulaja, joka lauloi sekä tenorin että baritonin äänialalle suunnattuja rooleja.
Vinay menetti äitinsä ollessaan 5-vuotias. Äiti ehti kuitenkin kannustaa poikaansa musiikin pariin. Ranskalaissyntyinen isä puolestaan taisteli Ranskan puolella ensimmäisessä maailmansodassa. Poikakin siirtyi Ranskaan, Digne-les-Bainsiin, jossa vietti vuodet 1920–1926. Kun Vinay oli 15-vuotias, hänen isänsä lähetti hänet opintoja varten Méxicoon. Hänen opettajiaan olivat José Pierson ja René Maison. Vinay aloitti esiintymisen oopperarooleissa 1930-luvun alussa. Hän oli alun perin äänialaltaan baritoni, mutta teki ensimmäisen esiintymisensä tenoriroolissa vuonna 1943 Don Joséna Georges Bizet'n teoksessa "Carmen". Vuonna 1944 hän esiintyi ensimmäisen kerran merkkiroolissaan Giuseppe Verdin "Otellon" nimihenkilönä. Vuonna 1945 Vinay sai kiinnityksen New Yorkin kaupunginoopperaan ja vuonna 1946 Metropolitan-oopperaan. Hän jatkoi uraansa Metropolitan-oopperassa vuoteen 1961 saakka. Samalla hän kiersi kansainvälisesti; hän pääsi esiintymään La Scalaan 1947–1948, Salzburgin musiikkijuhlille 1951, Lontooseen 1955 ja Pariisiin 1958. Vuosina 1952–1957 hän esiintyi Bayreuthin musiikkijuhlilla Tristanin, Tannhäuserin, Parsifalin ja Siegmundin rooleissa. Kaikki nämä roolit Vinay myös levytti. Otellon roolin hän levytti Arturo Toscaninin ja Wilhelm Furtwänglerin johdolla. Lisäksi Vinay tulkitsi Otellon roolin Fritz Buschin johtamalla levytyksellä live-esiintymisestä.
Vinay siirtyi vuonna 1962 takaisin baritonille suunnattuihin rooleihin ja teki paluun Bayreuthin musiikkijuhlille Telramundin roolissa. Hän tulkitsi myös muualla sellaisia rooleja kuin Scarpia, Iago ("Otello"), Dr. Schön ja Falstaff. Viimeisen oopperaesiintymisensä Vinay teki Iagon roolissa Santiago de Chilen oopperassa vuonna 1971. Konserttiesiintymisiä hän jatkoi vuoteen 1974. Vinay toimi myös lyhyesti Santiago de Chilen oopperatalon yleisjohtajana.
Vinayn vaimo oli oopperalaulaja Tessie Mobley.
Teatro Colón

Teatro Colón on oopperatalo Buenos Airesissa, Argentiinassa. Ensimmäinen esitys siellä pidettiin 25. toukokuuta 1908, jolloin tulkittiin Giuseppe Verdin "Aida". Oopperatalossa ovat esiintyneet johtavat kapellimestarit, laulajat ja tanssijat, joihin ovat kuuluneet muiden muassa Arturo Toscanini, Igor Stravinsky, Herbert von Karajan, Daniel Barenboim, Maria Callas, Luciano Pavarotti, Plácido Domingo, Rudolf Nurejev, Julio Bocca, Paloma Herrera ja Maximiliano Guerra.
Teatro Colónin rakennustyöt kestivät lähes kaksikymmentä vuotta. Sen suunnitteluun osallistuivat arkkitehdit Francesco Tamburini, Vittorio Meano ja Jules Dormal. Oopperatalon kupolin koristelu on argentiinalaisen taidemaalari Raúl Soldin käsialaa. Vuonna 2008 Teatro Colónissa aloitettiin suuret kunnostus- ja uudistustyöt, joiden päätteeksi oopperatalo vihittiin jälleen käyttöön Argentiinan valtion 200-vuotisjuhlan kunniaksi 2010. Samoissa tiloissa toimii laulajia ja tanssijoita kouluttava Instituto Superior de Arte -oppilaitos.
Dinorah Varsi

Dinorah Varsi (15. marraskuuta 1939 Montevideo, Uruguay – 17. kesäkuuta 2013 Berliini, Saksa) oli uruguaylaissyntyinen pianisti. Hänelle myönnettiin Sveitsin kansalaisuus vuonna 1982.
Varsi oli Héctor Varsi Cavajanin ja María Celia Pérez Lestring de Varasin tytär. Hän aloitti pianonsoiton opintonsa Sarah Bourdillon de Santórsolan johdolla 4-vuotiaana ja piti jo kolme kuukautta myöhemmin ensimmäisen julkisen esiintymisensä, jossa tulkitsi teoksia Joseph Haydnilta, Johann Sebastian Bachilta, Robert Schumannilta ja Wolfgang Amadeus Mozartilta. Vuonna 1945 Varsi piti ensimmäisen äänityssessionsa; kapellimestari Erich Kleiber oli läsnä kuulemassa. Ensimmäisen sooloresitaalinsa Varsi piti vuonna 1946. Vuonna 1949 hän tulkitsi Johann Sebastian Bachin f-mollikonserton belohorizontelaisen sinfoniaorkesterin solistina. Vuonna 1952 hän esitti Teatro Solísissa Wolfgang Amadeus Mozartin pianokonserton nro 20 (d-molli).
Vuonna 1961 Varsi teki ensimmäisen esiintymisensä Yhdysvalloissa tulkitsemalla Ludwig van Beethovenin pianokonserton nro 4 Paul Kletzkin johtaman Dallasin sinfoniaorkesterin kanssa. Varsi pääsi stipendillä École normale de musique de Parisiin, jossa häntä opetti Blanche Bascourret de Gueraldi. Hän saavutti kilpailumenestystä muun muassa etenemällä Geneven kansainvälisessä musiikkikilpailussa finalistiksi (1961) ja voittamalla kansainvälisen Maria Canals -musiikkikilpailun Barcelonassa (1962). Vuonna 1963 Varsi valmistui École normale de musique de Parisista. Tulevina vuosina hän osallistui Géza Andan pitämille mestarikursseille. Andaa hän piti keskeisimpänä musiikillisena vaikuttimenaan. Hän täydensi opintojaan vielä vuonna 1965 Leonard Shuren johdolla New Yorkissa. Vuonna 1966 hän asettui Lenzburgiin, Sveitsiin.
Vuonna 1967 Varsi voitti Luzernissa kansainvälisen Clara Haskil -pianokilpailun. Hän solmi eksklusiivisen levytyssopimuksen Philips Recordsin kanssa ja piti ensimmäisen levytyssession sen artistina vuonna 1970. Hän teki Philipsille useita levytyksiä, mutta levytti sittemmin myös useille muille levy-yhtiöille, kuten Harmonia Mundille. Vuonna 1990 Varsi sai nimityksen opettajaksi Karslruhen musiikkiyliopistoon, jossa hän toimi vierailevana professorina vuoteen 1996. Varsi piti välillä urallaan taukoja esiintymisestä, mutta vetäytyi konserttilavoilta lopulta vuonna 2009.
Varsi soitti uransa aikana muiden muassa Berliinin filharmonikkojen, Lontoon filharmonisen orkesterin ja Münchenin filharmonisen orkesterin kanssa. Hänen konsertto-ohjelmistoonsa kuului teoksia muiden muassa Pjotr Tšaikovskilta, Sergei Rahmaninovilta, Franz Lisztiltä, Frédéric Chopinilta ja Johannes Brahmsilta. Kapellimestareihin, joiden johdolla Varsi esiintyi, kuuluivat Rudolf Kempe, Giuseppe Sinopoli, Semjon Bytškov, Charles Dutoit, Bernard Haitink, Witold Rowicki ja Lamberto Gardelli. Kamarimuusikkona hän soitti esimerkiksi belgialaisen viulisti Arthur Grumiaux'n kanssa.
Buddhalaisuus Yhdysvalloissa

Buddhalaisuus on merkittävä vähemmistöuskonto Yhdysvalloissa. Mikäli kristinusko niputetaan yhdeksi uskonnoksi, johon kuuluu 70,6 % amerikkalaisista, buddhalaisuus on maan neljänneksi suurin järjestäytynyt uskonto, jota harjoitti noin 0,7 % väestöstä.
Historia.
Buddhalaisuus saapui Yhdysvaltoihin 1800-luvun puolessa välissä pääsääntöisesti kiinalaisten siirtolaisten mukana. 1800-luvun lopulla alkoivat saapua myös japanilaiset, jotka toivat myös oman versionsa buddhalaisuudesta. Aluksi uskonto keskittyi selkeästi länsirannikolle ja esimerkiksi vuonna 1875 San Franciscon kiinalaiskorttelissa oli kahdeksan temppeliä. Ensimmäiset buddhalaiset yhdistykset Young Men's Buddhist Association ja Buddhist Mission of North America perustettiin vuonna 1898.
1940-luvulla amerikanjapanilaiset joutuivat valtionjohtoisten vainojen kohteeksi Yhdysvalloissa, koska Yhdysvallat oli sodassa Japania vastaan. Presidentti Roosevelt allekirjoitti presidentin asetuksen (nr 9066), jolla 120 000 amerikanjapanilaista pakkosiirrettiin keskitysleireille tarkkailtavaksi. Buddhalaisuus oli monille tärkeä selviytymiskeino ja buddhalaisia rituaaleja, kuten häitä ja hautajaisia, toimitettiin leireillä niin pitkälle kuin mahdollista.
Yhdysvaltain valkoiseen väestöön kuuluvat alkoivat kääntyä buddhalaisuuteen suuremmissa määrin 1960-luvulta alkaen, mikä oli osa vastakulttuuria siihen aikaan. Myös kiinnostus meditaatioon sai ihmisiä kääntymään buddhalaisuuteen.
Nykyään.
Kaikista osavaltioista Havaijilla on suurin määrä buddhalaisia suhteutettuna väestön lukumäärään: 8 % osavaltion väestöstä on buddhalaisia. Pohjois-Mariaaneilla buddhalaisia on 10 % koko väestöstä.
Suurin osa amerikkalaisista ei ole perinteisesti suhtautunut buddhalaisuuteen uskontona, koska siinä ei ole jumalia, monimutkaisia rituaaleja tai näkyvää papistoa. Buddhalaisuus on kuitenkin muuttunut uskonnollisemmaksi aina 1900-luvulta alkaen.
Koko maan buddhalaisesta väestöstä noin ⅔ kuuluu aasialaistaustaisiin amerikkalaisiin. Loput ovat suurimmaksi osaksi valkoisia, ja näiden kahden ryhmän välillä on ollut jonkin verran kitkaa liittyen esim. buddhalaisuuden edustamiseen valtaväestön keskuudessa.
Rafael Coello Ramos

Rafael Coello Ramos (1877 Comayagüela – 1. maaliskuuta 1967 Tegucigalpa) oli hondurasilainen säveltäjä ja muusikko. 
Coello Ramos syntyi muusikkoisä Froylán Ramosin pojaksi ja oppi itsekin soittamaan pianoa, viulua ja kitaraa. Hän perusti Orquesta Verdin. Lisäksi hän työskenteli musiikkipedagogina lähes viidenkymmenen vuoden ajan. Coello Ramos sai kulttuuripalkinnon Juan Manuel Gálvezin hallinnolta, Manuel Bonilla -mitalin ja Francisco Morazánin ritarikunnan arvon. Hänen sävellystensä joukossa on Manuel Bonillan kuoleman johdosta laadittu "Duelo Nacional".
Paula Pequeno

Paula Renata Pequeno (s. 22. tammikuuta 1982 Brasília, Brasilia) on brasilialainen lentopalloilija ja olympiamitalisti.
Pequeno kuului Brasilian naisten lentopallomaajoukkueeseen Pekingin olympialaisissa 2008 ja Lontoon olympialaisissa 2012, joista molemmista joukkue voitti kultaa. MM-kilpailuissa Pequeno kuului hopeaa voittaneeseen joukkueeseen vuonna 2006.
Pan-Amerikan kisoissa Pequeno kuului kultaa voittaneeseen joukkueeseen 2011 ja hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen 2007.
Jouko Juuramo

Jouko Kalervo Juuramo, vuoteen 1927 Juselius (20. huhtikuuta 1903 Vaasa – 7. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Juuramon vanhemmat olivat rautakaupan johtaja Juho Juselius ja Aina Helena Aleksandra Weckström ja puoliso vuodesta 1929 talousopettaja Elli Elise Emilia Oulasvirta, toimitusjohtaja Eemeli A. Oulasvirran tytär. Juuramo tuli ylioppilaaksi Oulun yhteislyseosta vuonna 1921 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi vuonna 1925 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1940. Hän toimi Hämeen läänin meijeriliiton sihteerinä ja konsulenttina 1927–1935 ja Valion neuvontaosaston apulaisjohtajana vuodesta 1936. Talvisodassa haavoittunut Juuramo toimi kansanhuoltoministeriön elintarvikeosaston kotieläintuotetoimiston päällikkönä vuonna 1940 ja osastopäällikkönä 1941–1944.
Sotien jälkeen Juuramo palasi Valiolle, teknilliseksi johtajaksi ja teknillisen neuvontaosaston johtajaksi. Vuonna 1946 hänestä tuli Valion johtokunnan jäsen ja toinen johtaja ja vuonna 1954 toimitusjohtaja. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Juuramo oli saanut edellisenä vuonna. Yritysjohtajan työnsä ohella Juuramolla oli useita alansa luottamustehtäviä. Juuramo tunnettiin myös Kekkosen vastustajana, joka yritti 1950-luvun lopulla pääjohtajien Paavo A. Viding ja S. A. Koskenoja kanssa syrjäyttää Kekkosen vuoden 1962 presidentinvaalissa.
Lanzarotenreseda

Lanzarotenreseda ("Reseda crystallina", syn. "Reseda lancerotae") on resedakasvien (Resedaceae) heimoon ja resedojen ("Reseda") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on pienikokoinen yksivuotinen tai monivuotinen laji. Sen juuri on lyhyt sekä paksu ja varsi on monihaarainen. Lehdet ovat voimakkaanvihreitä, mutta muuttuvat ajan myötä kellertäviksi. Muodoltaan lehdet ovat yksinkertaisia ja kapeita tai muutamaan kapeaan liuskaan liuskoittuneita. Kukat sijaitsevat varsien päissä tiiviissä kukinnoissa ja ovat pieniä sekä keltaisia. Kukissa on neljästä kahdeksaan verholehteä sekä sama määrä terälehtiä. Kukkien heteet työntyvät kukista selvästi ulos. Hedelmät ovat pitkulaisia, enintään 2 cm pitkiä ja lyhytkarvaisia kotia, jotka ovat aluksi vihreitä, mutta muuttuvat sitten punertavankeltaisiksi. Hedelmien kypsyttyä ne avautuvat yläpäistään vapauttaen pienet mustat siemenet.
Lanzarotenreseda on suhteellisen yleinen laji Kanariansaarten itäisten saarten rannikkoalueiden hiekkaisilla ja kivisillä rinteillä sekä alueen pikkuluodoilla. Laji on runsaimmillaan Gran Canarian länsi- ja lounaisosissa, Lanzaroten luoteisosissa sekä Fuerteventuran keski- ja eteläosissa. Laji on Kanariansaarilla endeeminen kasvilaji.
Johannes Kaltio

Mikael Johannes Kaltio, vuoteen 1934 Kjäldström (11. lokakuuta 1890 Hull – 22. kesäkuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Kaltion vanhemmat olivat rovasti Lars Oskar Kjäldström ja Elin von Rehausen ja puolisot 1916–1943 Edita (Etti) Hannula, tuomiorovasti ja kansanedustaja Edvard Hannulan tytär, ja vuodesta 1944 Irja Irene Lahdenperä. Kaltio tuli ylioppilaaksi Porvoossa vuonna 1910 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1915. Hän toimi ensin Hämeen läänin maanviljelysseuran vt. sihteerinä ja sitten tilanhoitajana, vuodesta 1917 G. A. Serlachiuksen Mänttään perustaman yrityksen maatilojen hoitajana. Suomen sisällissotaan Kaltio osallistui sekä rintamalla että valkoisen armeijan pääintendentuurin elintarvikeosaston muonituspäällikkönä. Vuonna 1920 Kaltiosta tuli Länsi-Suomen Karjanjalostusyhdistyksen johtokunnan jäsen ja vuonna 1931 yhdistyksen puheenjohtaja.
Vuonna 1926 Kaltio toimi oikeusministeriön vankeinhoito-osaston maataloustarkastajana ja tuli seuraavana vuonna Tervakosken maa-, metsä- ja sahatalouden hoitajaksi mutta toimi sittemmin kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön työvoimapäällikkönä ja kansanhuoltoministeriön toimistopäällikkönä. Jatkosodan aikana hän toimi Itä-Karjalan sotilashallinnon palveluksessa. Monia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä hoitanut Kaltio tuli sotien jälkeen Suomen Karjanjalostusyhdistyksen puheenjohtajaksi ja Maataloustyönantajain Liiton toiminnanjohtajaksi, mitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1955 asti. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1950. Sotilasarvoltaan Kaltio oli reservin majuri (1942). 
Mannerheim nimitti vuonna 1918 agronomi J. Kjäldströmin reservin vänrikiksi ja myönsi hänelle IV luokan Vapaudenristin niistä "suurista ansioista", joita hän yli-intendentuurin elintarveosaston johtajana ollessaan suoritti hankkiessaan "erittäin vaikeissa olosuhteissa" joukoille elintarvikkeita. Reservin vänrikki Kjäldström merkittiin armeijan luetteloihin.
Kaliumferrioksalaatti

Kaliumferrioksalaatti eli kaliumtris(oksalaatto)ferraatti(III) (K3[Fe(C2O4)3]) on kalium-, rauta- ja oksalaatti-ionien muodostama kompleksiyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa sinikopioiden valmistukseen ja aktinometreissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kaliumferrioksalaatti on vihreää kiteistä ainetta. Sen alkeiskoppi on monokliininen ja yhdiste voidaan kiteyttää kiraalisena. Yhdiste esiintyy usein kidevedellisenä trihydraattina (K3[Fe(C2O4)3]·3H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Kaliumferrioksalaatti liukenee suhteellisen niukasti veteen ja liukoisuus kasvaa lämpötilan kasvaessa. Yhdiste hajoaa valon vaikutuksesta, jolloin rauta pelkistyy hapetusluvulta +III hapetusluvulle +II ja oksalaatti-ionit hapettuvat hiilidioksidiksi.
Kaliumferrioksalaattia voidaan valmistaa kaliumoksalaatin ja rauta(III)kloridin välisellä reaktiolla.
Kaliumferrioksalaattia voidaan käyttää sinikopioiden valmistamiseen ja sitä käytetään myös aktinometreissä
Académie de l'air et de l'espace

Académie de l'air et de l'espace (AAE) on ranskalainen yhdistys, joka edistää ilmailun ja ilmailun tieteellistä, teknistä, taloudellista ja kulttuurista kehitystä. Se perustettiin vuonna 1983 nimellä "Académie nationale de l'air et de l'espace" (nimenmuutos tapahtui vuonna 2007) André Turcatin ja Toulousen kaupungin aloitteesta Dominique Baudisin pormestarina.
Antti Koivo

Antti Jaakko Koivo (alun perin Koivuniemi, 9. huhtikuuta 1932 Vaasa – 1. lokakuuta 2022) oli suomalaissyntyinen yhdysvaltalainen elektroniikan emeritusprofessori ja robotiikan tutkija. Hän on työskennellyt 1960-luvun alkupuolelta lähtien Purduen yliopistossa Indianassa.
Koivo valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1956 ja toimi pari vuotta sähköteknisenä suunnittelijana Strömberg-yhtiössä. Hän jatkoi opintojaan Indianan yliopiston master-ohjelmassa ja suoritti tohtorintutkinnon Cornellin yliopistossa New Yorkin osavaltiossa vuonna 1963. Sen jälkeen hän sai tietokone-elektroniikan apulaisprofessuurin vuonna 1978 lähtien professuurin Purduen yliopistosta Indianassa. Vuosina 1973–1974 Koivo toimi Suomalaisen Tiedeakatemian vanhempana tutkijana ja on vieraillut myös Yhdysvaltain ilmavoimien tutkimuslaitoksissa, Hannoverin yliopistossa Saksassa ja Teknillisessä korkeakoulussa Espoossa.
Antti Koivon julkaisuihin kuuluu vuonna 1989 ilmestynyt "Fundamentals for Control of Robot Manipulators" (J. Wiley &amp; Sons, Inc.). Hän toimi aktiivisesti yhdysvaltalaisissa ja kansainvälisissä robotiikka-alan järjestöissä ja tapahtumissa.
Antti Koivon nuorempi veli on Aalto-yliopiston elektroniikan emeritusprofessori Heikki Koivo.
Verkosto (täsmennyssivu)

Verkosto voi tarkoittaa seuraavia:
Marjukka Kolehmainen

Jaana Marjukka Kolehmainen (os. Tiainen, s. 15. tammikuuta 1968 Varkaus) on suomalainen filosofian tohtori, joka työskentelee Itä-Suomen yliopiston ravitsemustieteen professorina. Vuonna 2020 hänet nimitettiin kutsusta viisivuotisen Elintarvikkeet ja terveys -teema-alueen professoriksi. 
Kolehmainen opiskeli ravitsemustieteilijäksi Kuopion yliopistossa (FM 1993). Hän valmistui Kuopiosta myös filosofian tohtoriksi (2003). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (2003) oli otsikoitu "Metabolic studies on adipose tissue in severe obesity". Kolehmainen tuli kliinisen ravitsemustieteen dosentiksi (Kuopion yliopisto) vuonna 2009.
Professori Kolehmainen valittiin Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi keväällä 2021.
Anthony Rota

Anthony Rota (s. 15. toukokuuta 1961) on kanadalainen liberaalipuolueen poliitikko, joka on toiminut Kanadan edustajainhuoneen puhemiehenä vuodesta 2019 lähtien. Hän on toiminut edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 2004–2011 ja uudelleen vuodesta 2015.
Italialaista syntyperää oleva Rota syntyi North Bayssä Ontarion provinssissa. Hänellä on poliittisten tieteiden kandidaatintutkinto sekä MBA-tutkinto.
Rota istui North Bayn kaupunginvaltuustossa vuosina 1994–1997. Parlamentin edustajainhuoneeseen hänet valittiin vuoden 2004 parlamenttivaaleissa Nipissing–Timiskamingin vaalipiiristä. Hänet valittiin uudestaan vuosien 2006 ja 2008 vaaleissa, mutta hän menetti vuoden 2011 vaaleissa paikkansa konservatiivipuolueen Jay Aspinille vain 18 äänen erolla. Tämän jälkeen hän alkoi työskennellä luennoitsijana Nipissingin yliopistossa.
Vuoden 2015 vaaleissa Rota valittiin uudelleen parlamenttiin. Vuoden 2019 vaaleissa hän säilytti paikkansa, ja joulukuussa 2019 hänet valittiin edustajainhuoneen puhemieheksi. Vuoden 2021 vaaleissa hän säilytti paikkansa edustajainhuoneen jäsenenä, ja vaalien jälkeen hänet valittiin uudelleen puhemieheksi.
Lars Christian Lilleholt

Lars Christian Lilleholt (s. 2. maaliskuuta 1965 Odense) on tanskalainen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuodesta 2001. Vuosina 2015–2019 hän oli Tanskan ilmasto-, energia- ja infrastruktuuriministeri.
Yksityiselämä.
Lilleholt on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Luda Klusáková

Luda Klusáková (1950 – 8. huhtikuuta 2020) oli tšekkiläinen, Prahassa toimivan Kaarlen yliopiston historian professori.
Klusáková opiskeli Kaarlen yliopistossa perustutkinnon historiasta ja ranskan kielestä (1968–1973: M.A.) ja edelleen jatko-opinnot (1974–1978). Hän oli professori vuodesta 2009.
Klusákoválla oli yhteyksiä esimerkiksi Tampereen yliopistoon. Suomalaisen tiedeakatemian ulkomainen jäsen Klusáková ehti olla yhden vuoden, hänet kutsuttiin jäseneksi keväällä 2019.
Madeirankaninkeltto

Madeirankaninkeltto eli madeiranandryala ("Andryala crithmifolia", lajinimi "merifenkolinlehtinen") on Madeiralla kotoperäisenä kasvava uhanalainen asterikasvilaji. Laji esiintyy Madeiran saaren etelärannikolla Funchalin lähellä melko suppealla alueella. Se kasvaa kalliorinteillä. Madeirankaninkeltto on alun perin ollut yleisempi, mutta sen kasvualue sijoittuu juuri Madeiran tiheimmin asutetulle seudulle. Lajista on nykyisin jäljellä enää kaksi kaupunkialueen keskelle jäänyttä erillistä populaatiota ja yksilömäärän luonnossa arvioidaan olevan 50–250. Madeirankaninkeltto on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi vuodesta 2011 alkaen.
Madeiranselja

Madeiranselja ("Sambucus lanceolata") on Madeiralla kotoperäinen, harvinainen ja uhanalainen seljalaji. Se kasvaa suureksi pensaaksi tai pieneksi puuksi. Lajia esiintyy Madeiran saaren keskiosassa, missä sitä kasvaa metsissä. Lajin kannaksi on arvioitu alle 1000 yksilöä, mutta kanta on toistaiseksi vakaa ja kasvi luokitellaan vaarantuneeksi. Madeiranseljan kukkia on perinteisesti käytetty parantamaan kurkkukipua ja hammassärkyä, puuaineista on hyödynnetty puutöihin.
Tuoksuinkiväärit

Tuoksuinkiväärit ("Hedychium") on inkiväärikasvisuku, jossa on noin sata lajia. Niitä kasvaa alkuperäisinä lähinnä trooppisessa Aasiassa.
Tikun ja Takun pelastuspartio (elokuva)

Tikun ja Takun pelastuspartio (engl. "Chip 'n Dale: Rescue Rangers") on vuonna 2022 Disney+-suoratoistopalveluun julkaistu yhdysvaltalainen, samannimiseen sarjaan perustuva elokuva.
Raitamatit

Raitamatit ("Ctenanthe") on marantakasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on 15 lajia. Ne ovat kotoisin Etelä-Amerikasta.
Lajeja.
Sukuun kuuluu useita huonekasvina käytettyjä lajeja.
Scott Perunovich

Scott Perunovich (s. 18. elokuuta 1998 Hibbing, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Perunovich pelaa NHL-seura Utah Mammothissa. Hän pelipaikkansa on puolustaja ja hän laukoo vasemmalta.
Ennen ammattilaisuraansa Perunovich pelasi kolmen kauden ajan Minnesotan yliopiston joukkueessa ja voitti kauden 2019–2020 päätteeksi parhaalle yliopistopelaajalle jaettavan Hobey Baker Awardin. Hän myös kuului Yhdysvaltain joukkueeseen vuoden 2018 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. St. Louis Blues varasi hänet toisella kierroksella 45. varausvuorolla . Perunovich on pelannut NHL-urallaan 19 runkosarjan ottelua. Näissä hän on syöttänyt kuusi maalia. Tilastot päivitetty 28. huhtikuuta 2022. Tammikuussa 2025 Blues kauppasi Perunovichin New York Islanders vaihdossa ehdolliseen viidennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa. Heinäkuussa 2025 Perunovich teki vapaana pelaajana Utah Mammothin kanssa vuoden mittaisen ja 775 000 dollarin arvoisen kaksisuuntaisen sopimuksen.
Viherlaakerit

Viherlaakerit ("Ocotea") on laaja laakerikasvisuku, johon kuuluu lähes 530 lajia puita ja pensaita.
Korukukat

Korukukat ("Callianthemum") on leinikkikasveihin kuuluva suku, jossa on 15 lajia. Niistä kolme esiintyy Keski-Euroopan vuoristoissa ja muut kaksitoista Aasiassa, Keski- ja Itä-Aasiassa sekä Siperiassa.
Ferdinand von Mueller

Ferdinand Jakob Heinrich von Mueller (30. kesäkuuta 1825 Rostock, Saksa – 9. lokakuuta 1896 Melbourne) oli saksalais-australialainen kasvitieteilijä ja tutkimusmatkailija. Hän nimesi noin 2 000 australialaista kasvia.
Elämä ja ura.
Mueller sai vanhempiensa varhaisen kuoleman jälkeen koulutuksen Schleswigissä. Hän tutki Schleswigin ja Holsteinin kasvistoa vuosina 1840–1847, muutti Etelä-Australiaan ja matkusti siirtomaan läpi vuosina 1848–1852, jolloin hän löysi ja kuvasi suuren määrän aiemmin tuntemattomia kasveja. Vuonna 1852 hänet nimitettiin Victorian hallituksen kasvitieteilijäksi. Hän liittyi luonnontieteilijänä Augustus Gregoryn johtamaan retkikuntaan ja kulki retkikunnan mukana maitse Moreton Bayhin. Vuosina 1857–1873 hän toimi Melbournen kasvitieteellisen puutarhan johtajana, ja hän toi monia kasveja Victoriaan, mutta teki myös kuume-eukalyptuksen ("Eucalyptus globulus") erinomaiset ominaisuudet tunnetuksi kaikkialla maailmassa ja onnistui kirjoituksillaan levittämään sen Etelä-Eurooppaan, Pohjois- ja Etelä-Afrikkaan, Kaliforniaan ja Etelä-Amerikkaan. Näistä ansioista monet valtiot, kuten Ranska, Espanja, Tanska ja Portugali, palkitsivat hänet. Hänet nimitettiin ritariksi vuonna 1879, Würtembergin kuningaskunnan vapaaherraksi vuonna 1871 ja Royal Societyn jäseneksi vuonna 1861.
Mueller julkaisi yksitoista nidettä "Fragmenta phytographica Australiae" -teosta (1862–1881), kaksi nidettä "Plants of Victoria" -teosta (1860–1865) ja muita runsaasti kuvitettuja kirjoja eukalyptusten ja akaasioiden suvuista ja rasterikkikasvien (Myoporaceae) heimosta. Hän osallistui myös George Benthamin "Flora Australiensis" -teoksen tuottamiseen. Hän oli johtavassa asemassa edistämässä Australian tutkimusretkiä, erityisesti Burken ja Willsin retkikuntaa, joka ensimmäisenä ylitti mantereen, ja useissa yrityksissä selvittää maanmiehensä Ludwig Leichhardtin kohtaloa.
Baldwin (Florida)

Baldwin on kunta ("town") Floridan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 1 396 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Duvalin piirikunnassa, ja Jacksonvillen kaupunki ympäröi sitä joka puolelta.
Väestö.
Vuonna 2020 Baldwinissa asui 1 396 asukasta ja 588 kotitaloutta. Asukkaiden mediaani-ikä oli 36,5 vuotta ja kotitalouksien mediaanitulot olivat 44 615 dollaria. 3,6 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 1,0 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Risto Miikkulainen

Risto Pekka Miikkulainen (s. 16. joulukuuta 1961 Helsinki) on suomalaissyntyinen yhdysvaltalainen tietojenkäsittelyn tutkija, joka on vuodesta 2002 toiminut professorina Texasin yliopistossa Austinissa. Vuonna 2016 hänet nimitettiin Institute of Electrical and Electronics Engineers -järjestön ansioituneeksi jäseneksi ("IEEE Fellow").
Miikkulainen suoritti bachelor-tutkinnon Southwestern Universityssä Texasissa 1984 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta Espoossa 1986. Hän väitteli tohtoriksi Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa vuonna 1990, minkä jälkeen hän aloitti uransa Texasin yliopistossa.
Risto Miikkulainen toimii myös kalifornialaisen Cognizant-yhtiön tekoälyasiantuntijana.
Filiskos Miletoslainen

Filiskos Miletoslainen (, ; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen reettori, joka oli kotoisin Miletoksesta.
Filiskos oli Isokrateen oppilas. Tätä ennen hän oli ollut maineikas huilunsoittaja. Filiskos kirjoitti puhuja Lykurgoksen elämäkerran sekä epitafin Lysiaasta. Viimeksi mainittu on säilynyt Pseudo-Plutarkhoksella sekä "Kreikkalaisessa antologiassa". Koska nimet ”Filiskos” ja ”Filistos” menivät usein sekaisin, on mahdollista, että Filiskos kirjoitti myös teoksen "Kansankokouspuheet" (), jonka "Suda" mainitsee historioitsija Filistos Syrakusalaisen teosten joukossa.
"Sudan" mukaan historioitsija Timaios Tauromenionlainen oli Filiskoksen oppilas. Toiseksi hänen oppilaakseen mainitaan Neanthes Kyzikoslainen.
Harpokration (grammaatikko)

Harpokration ( tai , ) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko, joka eli roomalaisella kaudella. Hänet tunnetaan teoksestaan "Kymmenen puhujan käyttämistä sanoista", joka oli attikalaisten puhujien käyttämän sanaston sanakirja.
Elämä.
Harpokrationin elämästä tiedetään vain se, mitä "Suda" sanoo: hän oli reettori, joka toimi Aleksandriassa. Tämä jättää hänen elinaikansa epäselväksi. Jotkut ovat katsoneet, että hän voisi olla sama Harpokration, jonka Julius Capitolinus mainitsee Lucius Veruksen kreikanopettajana. Näin hän olisi elänyt 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Erään havainnon mukaan Harpokration vaikuttaisi kuitenkin tunteneen 100- ja 200-lukujen taitteessa eläneen Athenaioksen teoksen "Deipnosofistai", mikä siirtäisi hänen elinaikansa Athenaiosta myöhemmäksi. Toiset taas ovat pitäneet häntä samana Harpokrationina, jonka Libanios mainitsee hyvänä runoilijana ja vielä parempana opettajana, jolloin hän olisi elänyt vasta 300-luvun puolivälissä. Toiset ovat yhdistäneet hänet lääkäri Harpokrationiin. Kaikki nämä ovat kuitenkin vain olettamuksia, eikä asiasta voida sanoa mitään varmempaa.
Teokset.
Kymmenen puhujan käyttämistä sanoista
Harpokrationin teos "Kymmenen puhujan käyttämistä sanoista" (, myös ) on nimensä mukaisesti kymmenen attikalaisen puhujan puheissaan käyttämän sanaston sanakirja. Se on säilynyt nykyaikaan. Teos sisältää paitsi lainopillisten ja poliittisten termien selityksiä, myös selvityksiä puhujien mainitsemista henkilöistä ja muista asioista. Näin teos on hyvin merkittävä antiikintutkimuksen kannalta, sillä se pitää sisällään suuren määrän sellaista tietoa Ateenan julkisesta ja yksityisestä elämästä, joka olisi muutoin kadonnut, sillä useimmat Harpokrationin käyttämät lähteet eivät ole säilyneet nykyaikaan. Teos toimi tärkeänä lähteenä "Sudalle", "Etymologicum Magnumille" ja monille myöhemmin eläneille grammaatikoille.
Teoksen "editio princeps" oli Aldus Manutiuksen vuonna 1503 painama (Venetsia, uusintapainos 1527). Se piti sisällään myös Ulpianuksen skoliat Demostheneen "Filippolaispuheisiin". Ensimmäinen kriittinen laitos oli Philippe Jacques de Maussacin toimittama (Pariisi, 1614, 4to.). Se piti sisällään kommentaarin sekä tutkielman Harpokrationista. Sen painoi uudelleen korjattuna ja yhdessä Henry de Valoisin (Henricus Valesius) lisäselitysten kanssa Nicolaas Blancard (Leyden, 1683, 4to.). Seuraavan laitoksen toimitti Jacobus Gronovius (Harderwyk, 1696, 4to.). Karl Wilhelm Dindorfin laitos (1824, 2 osaa, 8vo.) piti sisällään aineiston kaikista aiemmista laitoksista. Harpokrationin teoksen toimitti myös Immanuel Bekker yhdessä Aelius Moeriksen sanakirjan kanssa ("Harpocration et Moeris", Berliini, 1833, 8vo.).
Muut teokset
"Suda" mainitsee Harpokrationin kirjoittaneen myös jonkinlaisen antologian nimeltä "Anthērōn synagōgē" ().
Reinin liitto (1658)

Reinin liitto (, ) on eräiden läntisen Saksan ruhtinaiden ja Ruotsin vuonna 1658 solmima liitto. Se hajosi 1667.
Reinin liitto oli puolustusliitto Itävaltaa ja Espanjaa vastaan. Aloitteentekijänä oli Mainzin arkkipiispa Johann Philipp von Schönborn.
Ktesifon (kirjailija)

Ktesifon (, ) oli antiikin kreikkalainen kirjailija. Hän kirjoitti Boiotiaa käsitelleen teoksen, jonka kolmatta kirjaa Plutarkhos lainaa. Tämän perusteella hän on elänyt viimeistään ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Ei ole tietoa siitä, oliko hän sama Ktesifon, joka kirjoitti puita ja muita kasveja käsitelleen teoksen.
Ktesifon (lähettiläs)

Ktesifon Ateenalainen (, ; toimi 348 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja toimi kotikaupunkinsa lähettiläänä.
Ateenalaiset lähettivät Ktesifonin vuonna 348 eaa. lähettilääksi Makedonian kuningas Filippos II:n luokse. Tavoitteena oli saada takaisin lunnaat, jotka Frynon Rhamnuslaisen oli täytynyt maksaa Filippoksen palveluksessa olleille merirosvoille Olympian kisojen kisarauhan aikana. Palattuaan hän kertoi saman, minkä euboialaiset lähettiläät olivat jo kertoneet ateenalaisille: Filippos oli halukas tekemään rauhan ateenalaisten kanssa. Myöhemmin Ktesifon oli yksi kymmenestä lähettiläästä, jotka neuvottelivat Filippoksen kanssa rauhasta.
Tätä Ktesifonia ei tule sekoittaa antiikin muihin Ktesifon Ateenalainen -nimisiin henkilöihin.
Ktesifon (puhuja)

Ktesifon Ateenalainen (, ; toimi ainakin 336–330 eaa.) oli antiikin kreikkalainen puhuja, joka oli kotoisin Attikan Anaflystoksen demoksesta.
Ktesifon oli Leostheneen poika. Aiskhines syytti häntä puheessaan "Ktesifonia vastaan" siitä, että hän oli ehdottanut Demostheneelle kunniaseppelettä. Ktesifonin ehdotus kunniaseppeleestä ajoittuu vuoteen 336 eaa. ja oikeudenkäynti, johon Aiskhineen syytöspuhe liittyy, vuoteen 330 eaa. Demosthenes puolusti Ktesifonia – ja seppelettään – omalla puheellaan "Kunniaseppeleestä".
Tätä Ktesifonia ei tule sekoittaa antiikin muihin Ktesifon Ateenalainen -nimisiin henkilöihin.
Ktesifon (runoilija)

Ktesifon Ateenalainen (, ; 200/100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen runoilija, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän kirjoitti erikoislaatuisia sotalauluja nimeltä "kolabroi" (), ja vaikuttaa toimineen attalidien hovissa Pergamonissa.
Tätä Ktesifonia ei tule sekoittaa antiikin muihin Ktesifon Ateenalainen -nimisiin henkilöihin.
Ktesifon

Ktesifon (, ) voi viitata seuraaviin:
Joan Higginbotham

Joan Higginbotham (s. 3. elokuuta 1964 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen avaruuslentäjä ja insinööri. Hän osallistui avaruussukkulalennolle vuonna 2006.
Higginbotham suoritti alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1987 ja aloitti samana vuonna työt insinöörinä Kennedyn avaruuskeskuksessa. Seuraavan yhdeksän vuoden aikana hän osallistui 53 avaruussukkulalennon valmisteluihin. Vuonna 1996 hän suoritti ylemmän korkeakoulututkinnon ja tuli valituksi astronauttiohjelmaan.
Romsø

Romsø on Tanskan saari Isossa-Beltissä lähellä Fynin rannikkoa kymmenen kilometriä Kertemindestä koilliseen. Saari kuuluu Kerteminden kuntaan. Sen maaperä on moreenia, ja sen korkein kohta on 17 metriä merenpinnan yläpuolella. Saaren pinta-ala on 1,09 km2. Saarella on enimmillään ollut yli 50 asukasta noin vuonna 1920, jolloin siellä oli maataloutta, koulu ja majakka. Maanviljely Romsøllä lopetettiin vuonna 1961, majakka suljettiin vuonna 1973, ja 1990-luvulla viimeiset asukkaat muuttivat saarelta pois, minkä jälkeen se on ollut asumaton. Suurin osa saaren pinta-alasta on Dyrehaven-nimistä metsää. Saaren omistaa Hverringen kartano.
Kerteminden ja Romsøn välillä liikennöi vene kahdesti viikossa huhtikuusta elokuuhun.
Skylaks Halikarnassoslainen

Skylaks Halikarnassoslainen (, ; 100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Halikarnassoksesta. Hänet mainitaan Panaitioksen ystävänä, tähtien tuntijana ja kotikaupunkinsa politiikkaan osallistuneena. "Suda" kuvaa Skylaksin oppineena ja kirjailijana ja laittaa hänen nimiinsä useita maantieteen ja historian alan teoksia, mutta samalla sekoittaa hänet selvästi varhaisempaan tutkimusmatkailija Skylaks Karyandalaiseen.
Teokset?
"Sudassa" Skylaksin nimiin laitetaan seuraavat teokset:
Teokset eivät ole säilyneet nykyaikaan. Nykyaikaan säilynyt ”Skylaksin” nimiin laitettu teos "Periplus" eli "Euroopan, Aasian ja Libyan asutun merenpiirin ympäripurjehdus" () on 300-luvulta eaa., eikä näin liity Skylaks Halikarnassoslaiseen sen enempää kuin Skylaks Karyandalaiseenkaan. Sen kirjoittajaa kutsutaan Pseudo-Skylaksiksi.
Skymnos

Skymnos (, ) voi viitata seuraaviin:
Skymnos Khioslainen

Skymnos Khioslainen (, ; toimi n. 185 eaa.) oli antiikin kreikkalainen maantieteilijä, joka oli kotoisin Khioksesta.
Skymnos kirjoitti jonkinlaisen maantieteellisen kuvauksen (). Sitä pidettiin pitkään samana teoksena kuin "Periodos Nikomedeelle", josta on säilynyt nykyaikaan osa. Ensimmäisenä sen laittoivat Skymnoksen nimiin Lucas Holstenius ja Isaac Vossius, ja se esiintyy hänen nimissään vielä Jean-François Gailin toimittamassa kokoelmassa "Geographi Graeci minores" (1828).
Augustus Meineke osoitti kuitenkin vuonna 1846, että Skymnoksen teos oli muiden antiikin aikaisten kirjailijoiden teoksissa esiintyvien lainausten perusteella proosamuotoinen, kun taas "Periodos Nikomedeelle" on kirjoitettu jambisäkeinä. Näin "Periodos Nikomedeelle" -teoksen on kirjoittanut todellisuudessa joku muu, nimeltä tuntematon kirjoittaja, jota kutsutaan tutkimuksessa nimellä Pseudo-Skymnos.
Benedikt Carpzov

Benedikt Carpzov nuorempi (1595–1666) oli saksalainen oikeusoppinut.
Carpzov tuli vuonna 1645 lainopin professoriksi Leipzigiin. Hänen teoksillaan "Practica nova Imperialis Saxonica rerum criminalium" (1635) ja "Processus juris Saxonici" (1657) oli hyvin suuri vaikutus lainkäyttöön, ja teoksellansa "Jurisprudentia ecclesiastica seu consistorialis" (1649) Carpzov on Saksan evankelisessa kirkossa vallalla olevan episkopaalisen eli piispallisen järjestyksen perustajia. 
Carpzovin kerrotaan langettaneen 20 000 kuolemantuomiota, useimmat niistä noituusjutuissa, ja 53 kertaa lukeneen Raamatun kokonaisuudessaan läpi.
Carl Schøyen

Carl Schøyen (1877–1951) oli norjalainen kirjailija. Hän kuvasi teoksissaan Saamenmaan kehitystä ja luontoa. Hän kirjoitti runokokoelmia ja proosaa.
Balangero

Balangero () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 045 asukasta.
Perniön Kebab

Perniön Kebab on vuonna 1996 perustettu kebabravintola Salon Perniössä. Perniön Kebab on tunnettu heidän itse valmistamastaan kebablihasta. Vuonna 2006 ravintolan omistaja Rizah Veseli kehitti kaupoissa myytävän rullakebabin.
Vuonna 2008 perustettiin Perniön Rullakebabtehdas Oy tuottamaan ja toimittamaan rullakebabeja. Nykyään Perniön Rullakebabtehdas Oy tuottaa yli 100 000 kebabrullaa kuukaudessa myyntiin ympäri maan. Vuonna 2020 tehtaan liikevaihto oli 771 000 euroa ja tulos −230 000 euroa. Vuonna 2016 tehdas työllisti kuusi ihmistä.
Radio Nova valitsi vuoden 2008 kuuntelijaäänestyksessä Perniön Kebabin Suomen parhaaksi kebabravintolaksi.
Kebabrullatehtaan tuotteet.
Lisäksi:
Zero (Mega Man)

 on videopelihahmo Capcomin "Mega Man" -pelisarjassa. Hänen ensiesiintymisensä oli "Mega Man X" -sarjan ensimmäisessä pelissä. Zero on androidi ja korkealuokkainen Maverickien metsästäjä Maverick Hunters -organisaatiossa, jonka tehtävänä on suojella ihmiskuntaa erakoituneilta reploideilta, jotka tunnetaan englanniksi nimellä "Mavericks". Zero toimii myös oppaana ja pitkäaikaisena ystävänä X:lle, Mega Man X -sarjan päähenkilölle. Hän jatkaa rooliaan "Mega Man Zero" -sarjan päähenkilönä neljän pelin ajan ja sivuhahmona "Mega Man ZX" -sarjassa. Hän on lisäksi tehnyt esiintymisiä crossover-peleissä vierailevana hahmona.
Zeron kehitti Keiji Inafune, kun hän yritti luoda uutta päähenkilöä "X"-sarjalle, mutta Zero päätyi toissijaiseksi päähenkilöksi peliin, koska hän erosi ulkonäöllisesti liikaa alkuperäisestä Mega Manista. "Zero"-sarjassa (kehittänyt Inti Creates) Zero toimi päähenkilönä, ja hänen ulkonäköänsä muutettiin niin, että hän näyttäisi enemmän ihmiseltä. Zero on sittemmin ollut myös pienessä sivuroolissa "ZX"-sarjassa Model Z -muodossa.
Tarina.
Pelisarjan tarinassa tohtori Wily loi Zeron viimeisenä luomuksenaan ennen kuolemaansa, tarkoituksenaan luoda kehittynyt robotti, joka pystyisi tuhoamaan Mega Manin. Zeron ohjelmoinnissa oli virheitä, joka teki hänestä väkivaltaisen ja haluttoman noudattamaan käskyjä, jonka vuoksi Wily sulki hänet kapseliin. Zero herätettiin vuosikymmeniä myöhemmin Maverick hunters -ryhmän puolesta, mutta kontrolloimaton Zero tuhosi löytäjänsä. Taistellessaan myöhemmin Maverick Hunters -organisaation komentajaa Sigmaa vastaan, Zeron kypärän jalokivi hajosi ja hän menetti tajuntansa. Herättyään hän ei enää osoittanut merkkejä väkivaltaisuudesta ja hänestä tuli "Maverick Hunter".
Jacob Bryson

Jacob Bryson (s. 18. marraskuuta 1997 London, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Bryson edustaa NHL-joukkue Buffalo Sabresia. Hänen pelipaikkansa on puolustaja ja hän laukoo vasemmalta.
Buffalo Sabres varasi Brysonin neljännellä kierroksella 99. varausvuorolla . Bryson on pelannut NHL-urallaan 170 runkosarjan ottelua. Näissä hän on tehnyt kolme maalia ja 25 syöttöä eli 28 tehopistettä. Tilastot päivitetty 22. toukokuuta 2023.
Chico Trujillo

Chico Trujillo on chileläinen yhtye. Sen tyylisuuntauksen juuret ovat Augusto Pinochetin aikaa edeltäneessä cumbiassa, mutta se hyödyntää musiikissaan myös globaaleja vaikutteita.
Chico Trujillo perustettiin vuonna 1999. Vuonna 2001 ilmestyi sen debyyttialbumi "Chico Trujillo y la Señora Imaginación", joka myöhemmin julkaistiin myös Saksassa nimellä "Up the Ass!". Yhtye on kiertänyt Euroopassa, Aasiassa, Yhdysvalloissa ja Latinalaisessa Amerikassa. 20-vuotisen taipaleensa kunniaksi Chico Trujillo julkaisi albumin "Mambo Mundial", jonka kappaleissa on myös vierailevia esiintyjiä: Son Rompe Pera, Rebel Diaz, Los Gaiteros de San Jacinto, Las Manos de Filippi ja Camilo Salinas.
Mega Man X (videopelihahmo)

Mega Man X on videopelihahmo, joka tunnetaan nimellä Japanissa. Hänestä käytetään yleensä lyhennettyä nimeä ". X on Capcomin Mega Man -pelisarjan jatko-osana toimivan X-sarjan päähenkilö, jonka ensiesiintyminen oli vuoden 1993 videopelissä "Mega Man X ." Mega Man X on androidi, joka on yhdessä ystävänsä Zeron kanssa "Maverick Hunters" -organisaation jäsen. Maverickin metsästäjät ovat poliisin erikoisjoukko, joiden tehtävänä on puolustaa ihmisiä ja reploideja (androideja, jotka perustuvat X:n teknologiaan) erakoituneilta reploideilta, jotka tunnetaan nimellä "Mavericks". Mega Man X on esiintynyt sarjan useissa painetuissa sovituksissa sekä lyhytelokuvassa "Day of Sigma", joka kertoo hänen tarinansa Maverick Huntersien tulokkaana. Mega Man X on myös sivuhahmo "Mega Man Zero-" ja "Mega Man ZX" -sarjoissa. "Mega Manin" pääsarjan ulkopuolella X on esiintynyt useissa "crossover"-pelisarjoissa.
Hahmon loi Keiji Inafune alkuperäisen Mega Manin seuraajaksi. Hänen luonteensa luotiin synkemmäksi kuin alkuperäisellä Mega Manilla ja hänelle luotiin useita panssarisettejä, jotka paransivat hänen taitojaan ja erottivat hänet edeltäjästään. Inafunen lisäksi Mega Man X:ää kehitti taiteilija Hayato Kaji. Useat ääninäyttelijät ovat esittäneet hahmoa sekä japanin- että englanninkielisissä versioissa.
Kriittinen reaktio X:ää kohtaan on ollut yleisesti ottaen myönteinen, ja pelitoimittajat ovat usein pitäneet häntä Mega Manin arvoisena seuraajana hänen ainutlaatuisten ominaisuuksiensa perusteella. Hänen kumppanuuttaan Zeron kanssa kehuttiin myös heidän erilaisten ja toisiaan täydentävien ominaisuuksien perusteella, vaikka X:n todettiin olevan vähemmän suosittu kuin Zero, ja hänen englanninkielisiä ääninäyttelijöitä pidettiin usein sopimattomina hänen hahmonkuvaansa. 
Tarina.
Mega Man X:n loi tohtori Thomas Light viimeisenä luomuksenaan vuonna 20XX. X on robotti, jolla on kyky ajatella ja tehdä itsenäisiä päätöksiä, jonka lisäksi hän on vapautettu noudattamasta robotiikan kolmea pääsääntöä. Tohtori Light pelkäsi, että maailma ei ollut vielä valmis vastaanottamaan X:n kaltaista kehittynyttä robottia hänen luomisaikaan, joten Light sulki hänet kapseliin. Kapselissa X kävi läpi eettisiä testejä, joilla varmistettiin, että hän kehittyisi turvalliseksi ennen vapautumistaan. Light ei elänyt nähdäkseen päivää, jolloin hänen suurin luomuksensa herätettäisiin. 100 vuotta myöhemmin tohtori Cain löysi ja herätti X:n. Hän kehitti X:n pohjalta robottien uuden sukupolven, "reploidit." Jotkin reploideista saivat tartunnan Maverick-viruksesta, jolloin ne olivat kykeneviä satuttamaan ihmistä ja aiheuttamaan kaaosta yhteiskunnassa. Maverick Hunters -organisaatio kehitettiin torjumaan näiden villiintyneiden reploidien eli maverickien hyökkäyksiä ja myös X:stä tuli maverickien metsästäjä. X koki aluksi vaikeuksia ottaa osaa taisteluihin pasifistisen luonteensa takia, mutta Maverick Huntersien komentaja Sigman saatua tartunnan viruksesta, hän sai itsevarmuutta taistella yhteisen hyvän puolesta.
Mattias Samuelsson

Mattias Samuelsson (s. 14. maaliskuuta 2000 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Samuelsson pelaa NHL-seura Buffalo Sabresin organisaatiossa. Hänen pelipaikkansa on puolustaja ja hän laukoo vasemmalta.
Sabres varasi hänet toisella kierroksella 32. varausvuorolla . Samuelsson on edustanut kahdesti Yhdysvaltoja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Samuelsson on pelannut NHL-urallaan 109 runkosarjan ottelua. Näissä hän on tehnyt kaksi maalia ja syöttänyt 20 eli yhteensä 22 tehopistettä. Tilastot päivitetty 22. toukokuuta 2023.
Alfonso Leng

Alfonso Leng (1884 Santiago de Chile – 1974) oli chileläinen säveltäjä.
Leng syntyi Eduardo Lengin ja María Haygusin poikana. Hän oli musiikin alalla lähinnä itseoppinut, mutta osallistui vuonna 1905 lyhyesti harmonian ja sävellyksen kursseille, joita Enrique Soro Barriga piti Chilen kansallisessa musiikkikonservatoriossa. 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä Leng liittyi Santiagossa toimineisiin yksityisiin musiikin instituutioihin. Hän valmistui vuonna 1909 hammaslääkäriksi ja pääsi vuonna 1945 Chilen yliopiston hammaslääketieteen koulun ensimmäiseksi dekaaniksi.
Lengin sävellystuotannossa kuuluvat tyylivaikutteet etenkin Richard Wagnerilta, Richard Straussilta ja Aleksandr Skrjabinilta. Hänen merkittäviin teoksiinsa kuuluu sävelruno "La muerte de Alsino" (1922), joka perustuu Pedro Pradon romaaniin "Alsino". Hänen tuotantonsa joukossa ovat myös "Andante para cuerdas" (1905) ja pianokappaleiden sarja "Doloras" (1914). Leng sävelsi lisäksi yksinlauluja ranskalaisten, saksalaisten ja chileläisten kirjoittajien teksteihin.
Vuonna 1957 Lengille myönnettiin Chilen kansallinen taidepalkinto.
Vesterås (Lahti)

Vesterås on omakotialue Lahdessa . Nimensä se on saanut Ruotsin Vesteråsin kaupungista. Ruotsista lahjoitettiin pakettitaloja vuosina 1941–1942 korvaamaan talvisodan aikaisia asuinrakennusten tuhoja.