tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Georges Gilles de la Tourette

Georges Albert Édouard Brutus Gilles de la Tourette (30. lokakuuta 1857 Saint-Gervais-les-Trois-Clochers, Ranska − 26. lokakuuta 1904 Lausanne, Sveitsi) oli ranskalainen neurologi, joka kuvasi tieteelle Touretten oireyhtymän.
Elämäkerta.
Gilles de la Tourette aloitti lääketieteen opintonsa Poitiersissa, vuonna 1873. Pian hän kuitenkin muutti Pariisiin. Hänestä tuli opettajansa, merkittävän neurologin Jean-Martin Charcot’n amanuenssi. Charcot’n virka oli Salpêtrien sairaalassa. Charcot tuki Gilles de la Touretten uraa, sillä näki hänessä merkittävän lahjakkuuden, jolla olisi paljon annettavaa.
Gilles de la Tourette opiskeli ja luennoi psykoterapiasta, hysteriasta ja mesmerismin (nyk. hypnoosi) käytöstä ja mesmerismiä käsittelevistä juridisista seikoista. Sigmund Freudin tiedetään kuunnelleen Gilles de la Touretten mesmerismiä käsitteleviä luentoja.
Tourette päätteli vuonna 1884 tutkittuaan tietyistä pakonomaisista oireista kärsivää potilasjoukkoa, että kyseessä on ennestään tuntematon neurologinen oireyhtymä. Oireisiin kuului muun muassa pakonomainen muiden puheiden ja liikkeiden toistaminen. Gilles antoi oireyhtymälle nimeksi "Maladie des tics". Myöhemmin Charcot nimesi oireyhtymän sen nykyisellä nimellä "Touretten oireyhtymä".
Vuonna 1893 (eräiden tietojen mukaan vuonna 1896) eräs paranoidi naispotilas ampui Gilles de la Tourettea päähän, syyttäen tätä hypnoosista joka oli tehty hänelle ilman lupaa. Sekä Gilles de la Tourette että nykytietämys pitävät mahdottomana, että hypnoosi onnistuisi tahdonvastaisesti. Näihin aikoihin Gilles de la Tourette koki elämässään muitakin vastoinkäymisiä; sekä hänen poikansa että ystävänsä ja mentorinsa Charcot kuolivat. 
Näihin aikoihin Gilles de la Tourette alkoi myös kärsiä maanis-depressiivisestä mielialahäiriöstä. Ehkäpä juuri sairautensa takia Gilles de la Tourette alkoi kirjoitella artikkeleita mitä erilaisimmista aiheista. Kuuluisaksi tuli hänen artikkelinsa hysteriasta ja Saksan armeijasta. Artikkeli suututti itsensä kansleri Otto von Bismarckin. Tourette pysyi kuitenkin tällöin vielä suhteellisen hyvässä kunnossa ja piti luentoja teatterista ja kirjallisuudesta.
Vuonna 1902 Gilles de la Tourette joutui eroamaan virastaan terveydellisistä syistä. Hän kuoli vuonna 1904 Lausannessa psykiatrisessa hoitolaitoksessa.
Aiheesta muualla.
Kirjallisuus
Internet
Bernd Brückler

Bernd Brückler (s. 26. elokuuta 1981 Graz, Itävalta) on itävaltalainen aktiiviuransa lopettanut jääkiekkomaalivahti.
Ura.
Itävallassa ei ollut tarjolla nuorelle Brücklerille kunnon maalivahtivalmennusta, ja hän lähti jo 13-vuotiaana Pohjois-Amerikkaan maalivahtileirille. 16-vuotiaana hän muutti kanadalaiseen Ponocan kaupunkiin kiekko-oppiin. 19-vuotias Brückler kutsuttiin Yhdysvaltoihin junioriliigaan, jossa hän pelasi kaudet 2001–2005 Wisconsinin yliopiston joukkueessa. Philadelphia Flyers varasi hänet NHL:ään . Ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan 2005–2006 Brückler aloitti Pohjois-Amerikan farmisarjoissa EHCL:n Toledo Stormissa ja Charlotte Checkersissä sekä AHL:n Hartford Wolf Packissa. Tammikuussa 2006 hän siirtyi Bluesiin Suomen SM-liigaan korvaamaan potkut saanutta Neil Littleä.
Brückler nousi nopeasti Bluesin ykkösmaalivahdiksi. Hän pelasi Espoossa kolme ja puoli kautta. Brückler torjui kaudella 2007–2008 Bluesin SM-hopealle. Kaudella 2008–2009 hänen peliaikansa väheni Bluesissa. Alkukaudesta Blues joutui istuttamaan vuorotellen ulkomaalaispelaajiaan katsomossa, sillä joukkueella oli heitä liikaa. Loppukaudesta Brückler menetti ykkösmaalivahdin paikan nuorelle Mikko Koskiselle.
Brückler jätti kauden 2008–2009 jälkeen Bluesin ja siirtyi KHL-liigaan Torpedo Nižni Novgorodin joukkueeseen. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Sibir Novosibirskiin.
Kaudet 2012–2015 Brückler pelasi EC Red Bull Salzburgin joukkueessa Itävallassa. Kauden 2015–2016 hän edusti Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelannutta Klagenfurter AC:a ja lopetti uransa siihen kauteen.
Muuta.
Brückler on naimisissa suomalaisen Veera Brücklerin (o.s. Toivanen) kanssa.
Elokuussa 2014 ilmestyi Bernd Brücklerin ja Risto Pakarisen kirja: (Into Kustannus). Kirjassa Brückler muistelee uraansa KHL:ssä sekä kuvaa liigan pelikulttuuria, harjoittelutapoja ja toimintatapoja, jotka olivat hänestä hyvin erilaisia kuin Pohjois-Amerikassa ja Euroopan liigoissa.
Eero Lupari

Eero Rainer Johan Lupari (s. 8. kesäkuuta 1949 Helsinki) on suomalainen kitaristi, jota pidetään suomalaisen rautalankakitaran asiantuntijana. Hän on soittanut useissa eri yhtyeissä sekä toiminut freelance-muusikkona ja studiomuusikkona. Lupari on opettanut kitaransoittoa Oulunkylän pop &amp; jazz -opistossa ja Teatterikorkeakoulussa. Hän toimi Elvis ry:n varapuheenjohtajana vuodesta 1991 alkaen ja hänellä on yhdistyksen kunniajäsenyys. Lupari on myös säveltänyt laulelmia sekä lastenmusiikkia. Myös hänen poikansa Pekka on muusikko.
Eero Lupari osallistui Suomen Eurovision laulukarsintoihin vuonna 1979 sävellyksellään ja sanoituksellaan "Aikuiset anteeksi antaa", jonka esittivät Kirka, Anna ja Muska Babitzin.
Diskografia.
Kokoelmat, joissa Lupari on vaikuttanut laulajana
Pirun nyrkki

Pirun Nyrkki on Turmion Kätilöiden toinen albumi. Se julkaistiin 29. maaliskuuta 2006. __notoc__ Musiikki albumilla on koneistetumpaa kuin edellisellä albumilla "Hoitovirhe" (2004). Muutamasta albumin kappaleesta kitarat on jätetty kokonaan pois. Velcran laulaja Jessi Frey laulaa albumilla kappaleessa ”Irstauden ilosanoma”.
Kappaletta "Pirun nyrkki" on käytetty elokuvan "V2 – Jäätynyt enkeli" soundtrackilla.
Niuva 20

Niuva 20 on Turmion Kätilöiden ensimmäinen minialbumi. Se julkaistiin vuonna 2005 ja sijoittui Suomen singlelistalla parhaimmillaan sijalle kaksi. Albumi sisältää kolme uutta kappaletta, Deep Purple -coverin "Stormbringer" sekä 8. tammikuuta 2005 Henry's Pubissa esitetyn liveversion alun perin "Hoitovirhe"-albumilla julkaistusta "Liitto"-kappaleesta. "Stormbringer"-kappaleessa vierailevat Tommi Salmela ja Marco Hietala Tarot-yhtyeestä.
"Niuva 20" on nimetty Kuopiossa sijaitsevan Niuvanniemen psykiatrisen sairaalan mukaan. Levyn kansitaiteen on tehnyt Jukka Huhtala.
Heretic

Heretic on Raven Softwaren ja id Softwaren julkaisema FPS-peli. Heretic julkaistiin 23. joulukuuta 1994. Heretic sijoittuu keskiaikaiseen fantasiamaailmaan, jossa kolme pahaa käärmeratsastajaa (The Serpent Riders) ovat kaapanneet vallan. Pelaaja on yksinäinen sidhe-haltia, Corvus, joka ryhtyy taistoon käärmeratsastaja D'Sparilia vastaan. Pelimaailmassa sidhet on julistettu harhaoppisiksi muiden kansojen alistuessa käärmeratsastajien tahtoon, mistä pelin "kerettiläistä" merkitsevä nimi on peräisin.
Peli on toteutettu Doomin pelimoottorilla, mutta miljöö on vaihdettu scifistä fantasiaan. Uusina piirteinä Doomiin verrattuna pelaaja pystyy katsomaan ylös- ja alaspäin sekä erikoisesineen avulla lentämään. Lisäksi pelaajan ei ole pakko käyttää kaikkia löytämiään esineitä heti, toisin kuin Doomissa.
Pelistä julkaistiin myöhemmin paranneltu laitos Heretic: Shadow of the Serpent Riders, joka lisäsi peliin kaksi uutta episodia. Peli sai jatko-osia: pelit ja Hexen II kertoivat kahden muun maailman taistelusta kahta jäljellä olevaa käärmeratsastajaa (Koraxia ja Eidolonia) vastaan, kun taas Heretic II jatkoi Hereticin sankarin tarinaa. Edeltäjästään poiketen tämä peli oli kolmannen persoonan toimintapeli. 
Vastaanotto.
Mikrobitin Jarno Kokko antoi arvostelussaan "Hereticille" 86 pistettä sadasta. Hän kehui moninpeliä mutta moitti peliä liian "Doomin" kaltaiseksi. Kenttägrafiikat eivät myöskään miellyttäneet häntä.
Pelit-lehden Kaj Laaksoselta heltisi "Hereticin" shareware-versiolle 89 pistettä sadasta. Hän kehui grafiikkaa, ääniä ja kenttäsuunnittelua mutta moitti hirviöiden suunnittelua ja sanoi pelin muistuttavan liiaksi "Doomia". (Pelit ei arvostellut pelin kokoversiota.)
Würzburgin linna

Würzburgin linna on rakennus Würzburgissa, Saksassa. Sen suunnitteli barokkiarkkitehti Balthasar Neumann Johann Philipp Franz von Schönbornin ja tämän veljen Friedrich Carl von Schönborn pyynnöstä vuonna 1720. Palatsi valmistui vuonna 1744.
Venetsialainen taidemaalari Giovanni Battista Tiepolo maalasi poikansa Domenicon avustuksella rakennuksen freskot. Sisätiloista näyttävimmät ovat suuri portaikko, kappeli ja pääsalonki. Linna vaurioitui pahoin toisessa maailmansodassa ja on ollut entisöitävänä vuodesta 1945.
Linna valittiin yhdessä ympäröivien puutarhojen kanssa UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1981.
Kaarlo Sallinen

Kaarlo (Kalle) Sallinen (4. joulukuuta 1875 Liperi – 11. joulukuuta 1936 Kuopio) oli suomalainen, kokoomustaustainen lyseon lehtori, joka valittiin vuonna 1929 Kuopion ensimmäiseksi kaupunginjohtajaksi. Hän toimi virassa vuoteen 1936 asti.
Sallisen vanhemmat olivat talollinen Antti Sallinen ja Maria Reijonen. Hän pääsi ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1895 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1900 ja filosofian maisteriksi 1912. Sallinen toimi Salon, sittemmin Kokkolan suomalaisen yhteiskoulun matemaattisten aineiden opettajana 1900–1905 ja Kuopion lyseon lehtorina 1905–1928.
Teoksia.
Nimellä "K. Sallinen":
Matti Oiling

Kaj-Matti Ernest Oiling (20. marraskuuta 1942 Helsinki – 5. marraskuuta 2009 Fuengirola, Espanja) oli suomalainen jazzrumpali. 
Oiling aloitti ammattimaisen soittamisen jo alle 20-vuotiaana Onni Gideonin yhtyeessä. Suurelle yleisölle hän tuli tutuksi televisiossa esitetystä "Sirkus Papukaija" -ohjelmasta, jossa Onni Gideonin yhtyeellä oli suuri rooli. Keikkailun ohella hän toimi Mainostelevision sekä Musiikki-Fazerin studio-orkestereissa. 1960-luvun lopusta 1970-luvun puoliväliin hänen soittoaan saattoi kuulla useimmissa iskelmälevytyksissä.
Iskelmän ohella Oiling soitti myös rock-yhtyeissä. Vuonna 1968 hän siirtyi Jormas-yhtyeen rumpaliksi. Hän soitti myös Jussi Raittisen The Boysissa, ennen kuin perusti 1969 oman yhtyeensä Happy Jazz Bandin. 
Oilingin ensimmäinen oma levy "Happy Jazz Band" julkaistiin 1970. Albumista tehtiin uudelleenjulkaisu vuonna 2002. Happy Jazz Bandista tuli Oiling Boiling Rhythm'n Blues Band, jota hän johti melkein neljäkymmentä vuotta. Oiling teki lisäksi rummunsoitto-oppaan "Rumpalin ABC" (1969 ja 1975) sekä "Rumputunti"-opetusvideon (1988). 
Oiling kuoli sairauskohtaukseen äkillisesti ollessaan Espanjassa keikkamatkalla yhtyeensä kanssa. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle Vantaalle.
Aleppon kansainvälinen lentoasema

Aleppon kansainvälinen lentoasema palvelee Syyrian toiseksi suurinta kaupunkia Aleppoa. Lentoasema sijaitsee keskustan kaakkoispuolella ja se toimii myös sotilaslentoasemana.
Tärkeimpiä Aleppoon liikennöiviä lentoyhtiöitä ovat Syrian Arab Airlines (muun muassa Damaskos ja Pariisi), Royal Jordanian (Amman) ja British Mediterranean Airways (Lontoo).
Balthasar Neumann

Johann Balthasar Neumann (s. 27. tammikuuta 1687 – k. 19. elokuuta 1753) oli saksalainen barokki- ja rokokooarkkitehti, joka loi oman tyylinsä sekoittamalla itävaltalaisia, böömiläisiä, italialaisia ja ranskalaisia vaikutteita. Neumannin käsialaa ovat monet aikansa vaikuttavimmat rakennukset, kuten Würzburgin linna ja "Vierzehnheiligen"-kirkko. Würzburgin linnaa pidetään yhtenä Euroopan kauneimmista linnoista ja Vierzehnheiligen kuuluu aikakauden huipputöihin. Neumannin viimeiseksi työksi jäi Maria Limbachin pyhiinvaelluskirkko lähellä Eltmannin kaupunkia.
Neumannin kuva oli saksalaisessa viidenkymmenen markan setelissä yhdessä kuuluisien Würzburgin linnan portaiden kanssa.
Paratiisinmäki

Paratiisinmäki () on Porin 48. kaupunginosa ja se sijaitsee kaupungin keskustaajaman lounaisosassa, Länsi-Porin alueella. Viereiset kaupunginosat ovat Liinaharja koillisessa ja Tuorsniemi ja Klasipruuki lännessä, pohjoisessa alue rajoittuu Vähäraumaan. Kaakossa peltoaukean takana on Liikastenmäki.
Paratiisinmäen nimi periytyy samannimisestä mäestä, jonka ympäristöön nykyinen kaupunginosa on rakennettu. Nimen sanotaan alun perin viittaavan peltoaukeiden keskellä sijaitsevan mäen erityisen kauniiseen mäntymetsikköön.
Paratiisinmäen ensimmäiset rakennukset ovat peräisin toisen maailmansodan jälkeiseltä ajalta, ja alueen perinteisesti tunnettu paikka on mäen eteläpuolella toimiva Paratiisin taimitarha. Varsinainen asuinalue Paratiisinmäkeen on rakennettu 1990-luvulla, jolloin alueelle kaavoitettiin omakotitalovaltainen pientaloalue. Tämä pääosin metsäiselle mäelle rakennettu alue on tunnettu erityisesti varakkaiden asuinalueena. Myöhemmin asuinalue on kasvanut pohjoiseen 2000-luvun alkuvuosina.
Jacks of All Trades

Jacks of All Trades oli jyväskyläläinen nu-metal/rapcore-yhtye. Sen musiikissa on havaittavissa vaikutteita P.O.D:n, Limp Bizkitin, Linkin Parkin ja Rage Against the Machinen musiikista. Jacks of All Trades oli ensimmäinen suomalainen nu-metal-yhtye, joka teki levytyssopimuksen monikansallisen levy-yhtiön kanssa. Yhtye oli toiminnassa vuosina 1997–2004.
Ennen lopettamistaan Jacks of All Trades ehti julkaista kaksi pitkää albumia ja kolme EP-levyä. Viimeisimmäksi jääneen "Superior"-levyn julkaisijana toimi Warner Music Finland. Levyltä julkaistiin myös single ”Blacklist of No Good”. Singlekappaleen musiikkivideon ohjasi Sami Aaltonen. Warnerilla ollessaan Jacks of All Trades uudelleenlevytti Frederikin kanssa kappaleen ”Harva meistä on rautaa” elokuvaan "Menolippu Mombasaan".
Jacks of All Trades keikkaili pääasiallisesti Suomessa, Keski-Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Baltian maissa. Yhtye keikkaili paljon skeittaus- ja lumilautailutapahtumissa, kuten X-gamesissa, Superjamissä ja lumilautailun maailmancupin osakilpailuissa. Jäsenet kokivat yhtyeensä olleen parhaimmillaan livetilanteessa.
Frances Adaskin

Frances Marr Adaskin CM (23. elokuuta 1900 – 8. maaliskuuta 2001) oli kanadalainen pianisti.
Adaskin syntyi Ridgetownissa, Ontariossa vanhempiensa kolmesta lapsesta vanhimpana. Hän perehtyi pianonsoittoon jo nuorella iällä ja muutti myöhemmin Torontoon opiskelemaan Paul Wellsin johdolla. Parina kesänä (1930 ja 1931) hän sai lisäksi opetusta Pariisissa.
Adaskin meni vuonna 1926 naimisiin viulisti Harry Adaskinin kanssa. Hän teki miehensä ja tämän jousikvarteton kanssa kiertueita eri puolilla Pohjois-Amerikkaa ja Eurooppaa. Vuonna 1938 jousikvartetto hajosi, mutta Adaskinit jatkoivat kiertueita kahdestaan. Pariskunta muutti vuonna 1946 Vancouveriin. Harry sai töitä Brittiläisen Kolumbian yliopiston musiikkiosastolta, ja Adaskin työskenteli yhdessä hänen kanssaan, kunnes mies jäi eläkkeelle 1973.
Frances Adaskin piti ensimmäisen sooloresitaalinsa 75-vuotiaana ja jatkoi esiintymistä useita vuosia. Vuonna 1976 hänelle myönnettiin Order of Canadan kunniamerkki. 
Uransa aikana Adaskin kirjoitti myös useita humoristisia anekdootteja ja tarinoita, joita julkaistiin lähinnä "Saturday Night Magazinessa" 1940-luvun kuluessa. Hänen muistelmateostaan "Fran’s Scrapbook: A Talking Dream" ei ole toistaiseksi julkaistu. 
Adaskin jäi leskeksi 7. huhtikuuta 1994. Hän itse saavutti sadan vuoden iän elokuussa 2000 ja kuoli seuraavan vuoden maaliskuussa.
Mustakiuru

Mustakiuru ("Melanocorypha yeltoniensis") on suurikokoinen kiuru, joka kuuluu varpuslintuihin.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 18–20,5 cm. Juhlapukuinen koiras on helppo tunnistaa kokomustasta höyhenpuvusta ja tukevasta kellertävästä nokasta. Naaras ja nuori lintu ovat harmaita, siivet tummemman harmaat. Laulu muistuttaa kiurun laulua, ollen kuitenkin vivahteikkaampaa.
Sekä vanhoilla että nuorilla mustakiuruilla on täydellinen sulkasato loppukesällä ja alkusyksyllä.
Esiintyminen.
Mustakiuru elää Kaakkois-Venäjällä ja Kazakstanissa. Kaakkois-Venäjän pesimäpopulaation koko on 4 000–7 000 paria. Sen kanta on elinvoimainen. Se on osittaismuuttaja, jonka pohjoiset populaatiot muuttavat hieman etelämmäksi tai lännemmäksi. Vanhat koiraat kuitenkin pysyvät enimmäkseen reviireillään läpi vuoden.
Mustakiuru on tavattu Suomessa toistaiseksi kahdesti: 24.3.1989 Joensuussa ja 8.4.1989 Korppoossa.
Elinympäristö.
Arot ynnä muut kuivat ruohostoiset avomaat vesistöjen läheisyydessä.
Lisääntyminen.
Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on maassa mättään suojassa. Munia on tavallisesti 4 tai 5. Muna painaa 4,34 g. Haudonta-aika on 15–16 päivää ja vain naaras hautoo.
Ravinto.
Syö siemeniä ja lisääntymisaikana myös hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia eläimiä.
AGLA

AGLA on kabbalistisella kirjoitusmenetelmällä notarikonilla muodostettu akronyymi hepreankielisestä lauseesta "Ateh Gibor Le-olam Adonai", ”Jumala on voimallinen ikuisesti”. Kreivi Saint-Germain sanoi käsikirjoituksessaan "La Tres Sainte Trinosophie", että Jumala suojeli AGLAn avulla Lootia ja hänen perhettään Sodoman ja Gomorran tuhossa. 
Stephan Michelspacher käsitteli AGLAa vuonna 1615 julkaistussa alkemistisessa kirjassaan "Spiegel der Kunst und Natur". Teoksessa oli paljon vaikutteita Heinrich Cornelius Agrippan näkemyksistä Kabbalasta ja magiasta.
Face Value

Face Value on Phil Collinsin ensimmäinen sooloalbumi vuodelta 1981. Kahta poikkeusta lukuun ottamatta albumin kappaleet ovat kokonaan Collinsin itse kirjoittamia ja säveltämiä.
Levy on äänitetty The Town House -studiolla Lontoossa 1979–1981. Levytykseen osallistui muun muassa Eric Clapton, joka soittaa kitaraa kappaleissa ”The Roof Is Leaking” ja ”If Leaving Me Is Easy”. Se oli listaykkönen vuonna 1981 muun muassa Britanniassa, Kanadassa ja Ruotsissa. Albumilta julkaistiin singlenä neljä kappaletta, joista ”In the Air Tonight” nousi singleykköseksi usean maan listoilla. Suomessa albumi ja single jäivät ilman listamenestystä.
Ève Curie

Ève Denise Curie Labouisse (6. joulukuuta 1904 Pariisi – 22. lokakuuta 2007) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli Marie ja Pierre Curien toinen tytär. Curie julkaisi äitinsä kuoleman (1934) jälkeen tämän elämäkertateoksen "Äitini Marie Curie" (Madame Curie).
Curie muutti vuonna 1940 Englantiin ja julkaisi vuonna 1945 maailmansotakokemuksiinsa pohjautuvan kronikan "Journey Among Warriors". Hän avioitui vuonna 1954 yhdysvaltalaisen diplomaatin Henry Richardson Labouisse Jr.:n (1904–1987) kanssa.
Curie nimitettiin vuonna 1952 Naton pääsihteerin erikoisneuvonantajaksi. Ève Curielle myönnettiin 13. heinäkuuta 2005 Kunnialegioonan merkki.
Sevel

Sevel SpA (Società Europea Veicoli Leggeri tai Société Européenne de Véhicules Légers) on hyötyajoneuvojen valmistaja, jonka omistaa monikansallinen autonvalmistaja Stellantis. Sen tuotteet myydään pääosin Fiat-, Peugeot- ja Citroën-merkkisinä.
Sevel Sud.
Yhtiön ensimmäistä tehdasta, joka sijaitsee Italian Atessassa, kutsutaan nimellä Sevel Sud. Fiatin isännöimä tehdas päätettiin perustaa vuonna 1978, ja vuonna 1981 se tuottikin jo 350 autoa päivässä. Nykyään tehtaan tuotantokapasiteetti on yli 300 000 autoa vuodessa, ja se työllistää yli 5 200 työntekijää.
Automallit.
Sevel Sud valmistaa isokokoisia pakettiautoja ja kevyitä kuorma-autoja. Tehtaan nykyisiin malleihin kuuluvat:
Aiemmin tehtaalla on valmistettu seuraavia malleja:
Sevel Nord.
Ranskassa, Valenciennesin lähellä sijaitsee Sevelin toinen tehdas, Sevel Nord. Tehdas perustettiin vuonna 1993 entisen Chryslerin tehtaan tiloihin ja tuotanto alkoi vuonna 1994. Tehdas työllistää noin 4 400 työntekijää, ja sen tuotantokapasiteetti on noin 190 000 autoa vuodessa. Vuonna 2005 se tuotti yhteensä 151 100 autoa, joista 65 105 oli tila-autoja ja 85 995 pakettiautoja. Tila-automallisto uusittiin vuonna 2002, ja pakettiautomallisto alkuvuodesta 2007.
Automallit.
Sevel Nord valmistaa pieniä paketti- ja tila-autoja. Siellä valmistettiin aiemmin myös Eurovan-mallisarjaa.
Luettelo käynnissä olevista sodista

Luettelo käynnissä olevista sodista käsittää maailmassa meneillään olevat aseelliset konfliktit.
Meneillään olevan aseellisen konfliktin määritelmä on että sen yhteenotoissa kuolee vuosittain vähintään 25 ihmistä. Mikäli konflikti on pysähtynyt rauhallisempaan vaiheeseen, kutsutaan sitä jäätyneeksi konfliktiksi.
Eri järjestöt määrittelevät konfliktit eri tavoin. Uppsalan yliopiston konfliktiohjelman ja englantilaisen International Institute for Strategic Studiesin mukaan maailmassa on meneillään ainakin 40 eri konfliktia ja sotaa.
Aste (Abelin ryhmä)

Matematiikassa Abelin ryhmän aste eli torsiovapaa aste mittaa kuinka suuri ryhmä on. Aste kuvaa, kuinka suuri rationaalikertoiminen vektoriavaruus tarvitaan, jotta abelin ryhmä voitaisiin upottaa siihen. Yhtäpitävästi voidaan kysyä, kuinka suuri vapaa Abelin ryhmä voi ryhmällä olla aliryhmänään.
Määritelmä.
Abelin ryhmää voidaan ajatella yhdisteenä sen torsioaliryhmistä "T" ja sen torsiottomasta osasta "A"/"T". Torsiovapaa aste kuvaa, kuinka monimutkainen torsiovapaa osa voi olla.
Tarkemmin, olkoon "A" Abelin ryhmä ja "T" sen torsioaliryhmä, "T" = { "a" &amp;in; "A" : "na" = 0 jollakin nollasta poikkeavalla kokonaisluvulla "n" }. Olkoon Q rationaalilukujen joukko. "A":n torsiovapaa aste on yhtä suuri kuin seuraavat kardinaliteetit:
Samoin voidaan määritellä torsiovapaa aste kaikille moduleille yli pääideaalirenkaan "R". Yllä olevissa määritelmissä on tällöin "Q" korvattava "R":llä.
Digoksiini

Digoksiini eli "digitalis" on sormustinkukista saatava lääke, jota käytetään sydämen rytmihäiriöihin ja vajaatoimintaan. Se lisää sydänlihaksen pumppaustehoa ilman että sydänlihaksen hapenkulutus lisääntyy ja hidastaa sykettä. Digoksiini kuuluu sydänglykosideihin. Digoksiinilla on sekä "positiivinen inotrooppinen vaikutus" eli sydänlihaksen pumppaustehoa voimistava vaikutus että "negatiivinen kronotrooppinen vaikutus" eli sydämen johtoratajärjestelmän johtumisnopeutta hidastava vaikutus. Digoksiinin vaikutukset tunnettiin jo ainakin 1700-luvulla ja William Withering kuvasi ne tieteelle vuonna 1785. Sydämen vajaatoiminta oli ilmeisen ylidiagnostisoitu sairaus 1900-luvun lopulla, ja siksi myös ylilääkitty. Se saatettiin todeta pelkän sydämen koon suurenemisen perusteella, vaikka muitakin mahdollisia tekijöitä on. Digitaliksen tilalle on tullut monia muita hoitotapoja ja turvallisempia lääkkeitä. Digoksiinin terapeuttinen leveys on kapea eli sivuvaikutuksia saadaan pienelläkin hoitoannoksen ylityksellä, minkä vuoksi käyttäjiltä pitää säännöllisesti mitata seerumin digoksiinipitoisuus. Yliannostus voi aiheuttaa näköhäiriöitä, pahoinvointia, rytmihäiriöitä, sekavuutta ja kuoleman.
Yhteisvaikutukset.
Samanaikaisessa käytössä digoksiinilla on yhteisvaikutuksia monien lääkeaineiden kanssa. Digoksiini ei sovi samanaikaisesti käytettäväksi ainakaan hydroklooritiatsidin, furosemidin, spironolaktonin, verapamiilin, amiodaronin, propafenonin ja kalsiumin kanssa.
Seuraavat lääkkeet suurentavat digoksiinipitoisuutta veressä, mikä voi suurentaa digoksiinimyrkytyksen riskiä: flekainidi, pratsosiini, kinidiini, erytromysiini, klaritromysiini, tetrasykliini, gentamysiini, trimetopriimi, itrakonatsoli, alpratsolaami, indometasiini, kiniini, propanteliini, nefatsodoni, atorvastatiini, siklosporiini, epoprostenoli, tolvaptaani, karvediloli. Eräät sydänlääkkeet kuten felodipiini ja tiapamiili saattavat suurentaa digoksiinipitoisuutta veressä. Joillakin potilailla saattavat nifedipiini, diltiatseemi ja ACE:n estäjät suurentaa veren digoksiinipitoisuutta. 
Seuraavat lääkkeet pienentävät digoksiinipitoisuutta veressä: antasidit, kaoliini-pektiini, akarboosi, neomysiini, penisillamiini, rifampisiini, metoklopramidi, sulfasalatsiini, adrenaliini, salbutamoli, kolestyramiini, fenytoiini ja mäkikuisma ("Hypericum perforatum") valmisteet.
Digoksiinin lähteitä.
Villasormustinkukka ("Digitalis lanata") ja rohtosormustinkukka ("Digitalis purpurea") ovat kasveja, jotka sisältävät digoksiinia.
Ferrokromi

Ferrokromi on metalliseos, joka sisältää pääasiassa rautaa ja kromia metallisessa muodossa. Kromipitoisuus voi olla esimerkiksi 40–70 % riippuen malmin kromipitoisuudesta. Epäpuhtauksina ferrokromissa on esimerkiksi hiiltä, piitä ja fosforia. Ferrokromin tyypillinen käyttökohde on ruostumattoman teräksen raaka-aineena. 
Ferrokromia valmistetaan kromiitti-malmista ensin paloittelemalla ja jauhamalla malmi, jossa kromi ja rauta ovat hapen yhdisteinä eli oksidina. Tämä murske ja jauhe rikastetaan kaivoksella siten, että sivukiveä saadaan pois mahdollisimman paljon. Karkeampi ja rikkaampi jae rikastetaan palarikasteeksi ja hienoaine rikastetaan hienorikasteeksi, joka edelleen sintrataan pelleteiksi sintraamolla. Näin saadut palarikaste ja pelletit sulatetaan ferrokromitehtaan sähkökäyttöisissä valokaariuuneissa, joissa rauta ja kromi saadaan prosessimetallurgisesti erotettua hapesta eli pelkistettyä koksin avulla. Samalla syntyy runsaasti häkäkaasua, joka käytetään hyödyksi tehtaalla. Sulatusprosessissa käytetään myös kvartsia kuonanmuodostajana eli fluksina. Tuloksena ferrokromitehtaan prosessista saadaan siis metallista rauta-kromi-metallia eli ferrokromia. Myös prosessissa syntyvä ferrokromikuona on arvokas sivutuote, joka hyödynnetään kokonaan.
Suomessa ferrokromia tuottaa Outokumpu Oyj:n tehdas Torniossa. Kromimalmi tuotetaan Elijärven kaivoksella.
Suokukka

Suokukka ("Andromeda polifolia") on pohjoisen pallonpuoliskon turvesoilla kasvava myrkyllinen varpu. Se on kanervakasveihin kuuluvan sukunsa ainoa laji. Suokukka sisältää myrkyllistä andromedotoksiinia, kuten vaiverokin ("Chamaedaphne calyculata").
Ulkonäkö ja koko.
Suokukka kasvaa 20–30 cm korkeaksi. Talven yli säilyvät nahkeat lehdet ovat varressa kierteisesti. Lehden lapa on 1–4 cm pitkä, muodoltaan tasasoukka tai pitkulainen, suippokärkinen ja laidoiltaan taakäänteinen. Alta lehdet ovat väriltään harmaanvalkoisia. Vaaleanpunaiset, pitkäperäiset nuokkuvat kukat ovat nelittäin tai viisittäin haarojen kärjessä. Kukan teriö on viisiliuskainen, 5–8 mm pitkä ja ruukkumainen. Suokukka kukkii Suomessa kesäkuussa, Lapissa vasta heinäkuussa. Hedelmänä on kota. Suokukan maavarsisto ja juuristo on laaja, ja voi ulottua aina puolen metrin syvyyteen ja kasvaa kaksi metriä pitkäksi.
Levinneisyys.
Suokukkaa tavataan Euroopan, Aasian ja Pohjois-Amerikan havumetsävyöhykkeen turvesoilla. Levinneisyysalue ulottuu Isosta-Britanniasta, Ranskasta ja Alppien alueelta itään läpi Keski- ja Pohjois-Euroopan aina Venäjän Kaukoitään ja Japaniin saakka. Lajia tavataan edelleen Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvaltain pohjoisosissa. Pohjois-Amerikan itäosissa esiintyy lajin toinen alalaji, ssp. "glaucophylla". Suomessa suokukka on yleinen koko maassa. Runsaimmin sitä tavataan Pohjois-Suomessa.
Elinympäristö.
Suokukka kasvaa avosoilla, kuten rämeillä, nevoilla ja lettomättäillä, usein yhdessä karpalon kanssa.
Kasvitaudit.
Suokukassa saattaa joskus tavata hyvin kookkaita ja vahvan violetinsävyisiä lehtiä. Lehdet ovat lajille tyypillisen sienitaudin, suokukkapöhön ("Exobasidium karstenii") vaivaamia.
Elsa Respighi

Elsa Respighi, o.s. Olivieri-Sangiacomo, (24. maaliskuuta 1894 – 17. maaliskuuta 1996) oli italialainen säveltäjä ja mezzosopraano. Hän oli Ottorino Respighin oppilas ja vaimo.
Respighi syntyi Roomassa ja meni 1919 naimisiin viisitoista vuotta vanhemman sävellyksenopettajansa Ottorinon kanssa. 
Respighille opetti pianonsoittoa Giovanni Sgambati sekä harmoniaa ja kontrapunktia Remigio Renzi. 
Kun Ottorino Respighi kuoli 1936, häneltä jäi kesken ooppera "Lucrezia". Elsa Respighi saattoi teoksen valmiiksi. Elsa Respighi perusti 1969 Venetsiassa Respighi-säätiön. Hän osallistui vuonna 1979 miehensä satavuotismuistojuhlaan. Respighi kuoli 17. maaliskuuta 1996, viikkoa ennen kuin olisi täyttänyt 102 vuotta.
Karen Aabye

Karen Aabye (19. syyskuuta 1904 Kööpenhamina – 16. syyskuuta 1982 Bagsvaerd) oli tanskalainen arvostettu kirjailija ja journalisti. Aabyen kaunokirjallistakin tyyliä luonnehditaan journalistisen sujuvaksi joskin ihmiskuvaukseltaan pinnalliseksi. Häneltä on ilmestynyt tanskaksi peräti 41 teosta, joista on suomennettu ainakin:
Ramses IV

Ramses IV oli muinaisen Egyptin uuden valtakunnan kahdennenkymmenennen dynastian toinen faarao. Hän oli Ramses III:n viides poika, mutta isoveljet kuolivat ennen isäänsä. Ramses III hallitsi kolmen vuosikymmenen ajan. Ramses IV:n arvioidaan olleen valtaan noustessaan noin neljäkymmenvuotias. Hän hallitsi joko 1152–1146 eaa. tai kaksi vuotta myöhemmin.
Ramses IV pani alulle suuria rakennushankkeita ja määräsi suuria työläisjoukkoja kivilouhoksille. Hän teetti luettelon isänsä saavutuksista, "Harrisin papyruksen", joka on tärkeä Egyptin historian dokumentti. Valta oli jo alkanut siirtyä keskushallinnolta lääninherroille. Ramses III:ta sanotaankin Egyptin viimeiseksi kaikkivaltiaaksi faaraoksi.
Ramses IV kuoli hallittuaan vain kuusi vuotta ja haudattiin kuninkaiden laaksoon KV2een. Hautakammio on säästynyt tulvavahingoilta ja sen seinämaalaukset ovat erinomaisessa kunnossa.
Tekijäryhmä

Ryhmäteoriassa tekijäryhmä on tunnetusta ryhmästä formula_1 ja sen normaalista aliryhmästä formula_2 konstruoitu uusi ryhmä. Tekijäryhmälle käytetään yleensä merkintää formula_3 ja tätä kutsutaan ryhmän formula_1 tekijäryhmäksi modulo formula_2. 
Tekijäryhmien merkitys ryhmäteoriassa perustuu siihen, että useat hyödylliset ryhmäteoreettiset ominaisuudet säilyvät siirryttäessä tarkastelemaan tekijäryhmiä. Toisaalta tekijäryhmän rakenne antaa myös tietoa alkuperäisen ryhmän rakenteesta. Esimerkiksi äärellisten ryhmien teoriassa usein käytetty todistustekniikka perustuu induktioon ryhmän kertaluvun suhteen. Tällöin tutkittavalle ryhmälle pyritään löytämään sopiva tekijäryhmä, johon induktio-oletusta voitaisiin soveltaa ja josta ominaisuus pyritään siirtämään takaisin alkuperäiseen ryhmään.
Konstruktio.
Olkoon formula_6 ryhmä ja formula_2 sen aliryhmä. Määritellään aliryhmän formula_2 vasempien sivuluokkien joukolle
formula_9
relaatio formula_10 seuraavasti:
formula_11 kaikilla formula_12
Tutkitaan milloin kyseessä on funktio tarkastelemalla milloin "kuva-alkio" ei riipu sivuluokkien edustajien valinnasta. Olkoon formula_13 ja formula_14 mielivaltaisilla formula_15 Tällöin
formula_16 ja formula_17
Nyt
formula_18
jos ja vain jos
formula_19
Yllä oleva yhtälö pätee täsmälleen silloin, kun formula_20 Koska alkio formula_21 oli mielivaltainen, niin relaatio formula_22 on funktio täsmälleen silloin, kun aliryhmä formula_2 on normaali eli formula_24 kaikilla formula_25. Tällöin aliryhmän vasemmat ja oikeat sivuluokat ovat samat, jolloin joukko formula_26 on myös oikeiden sivuluokkien joukko. Suoraan määritelmästä nähdään, että joukko formula_2 on binäärioperaation neutraalialkio, alkion formula_28 käänteisalkio on alkio formula_29 ja että operaatio on assosiatiivinen. Siis pari formula_30 on ryhmä.
Toinen konstruktio.
Olkoon joukot formula_31 ryhmän formula_1 alkioiden ei-tyhjiä osajoukkoja. Määritellään joukkojen formula_33 ja formula_34 tulo joukkona
formula_35
Tämä tulo määrittelee nyt assosiatiivisen binäärioperaation ryhmän formula_1 alkioiden ei-tyhjien osajoukkojen joukolle. Jos formula_37 ja formula_38, niin
formula_39
eli kahden vasemman sivuluokan tulo on vasen sivuluokka. Täten joukolle formula_3 voidaan määritellä assosiatiivinen binäärioperaatio joukkojen tulon avulla. Kuten aikaisemmassakin esimerkissä, niin tämän binäärioperaation neutraalialkio on joukko formula_2 ja alkion formula_28 käänteisalkio on sivuluokka formula_43
Esimerkki.
Kokonaisluvut formula_44 muodostavat ryhmän yhteenlaskun suhteen. Olkoon formula_45 mielivaltainen kokonaisluku ja joukko
formula_46
luvun formula_45 monikertojen joukko. Tällöin aliryhmäkriteerin nojalla formula_48 ja koska kyseessä on Abelin ryhmä, niin formula_49 Nyt tekijäryhmä formula_50 on kertalukua formula_45 oleva syklinen ryhmä, jota kutsutaan kokonaislukujen yhteenlaskuryhmäksi modulo formula_52
formula_69
formula_82
Aadolf Nassaulainen

Aadolf Nassaulainen (n.1250–1298) oli Nassaun kreivi ja Saksan kuningas vuosina 1292–1298. 
Rudolf Habsburgin kuoltua Aadolf Nassaulainen valittiin Saksan hallitsijaksi, mutta yrittäessään laajentaa hallintavaltaansa, joutui erimielisyyksiin joidenkin vaaliruhtinaiden kanssa, jotka sitten asettivat Albrekt I Itävaltalaisen ns. vastakeisariksi. Aadolf Nassaulainen kaatui taistelussa Albrekt Itävaltalaista vastaan Göllheimin lähistöllä vuonna 1298, jossa Albrekt surmasi Aadolfin henkilökohtaisesti.
Lea Piltti

Lea Maire Piltti (vuosina 1932–1943 oik. Piltti-Welcke, vuodesta 1944 Piltti-Killinen; 2. tammikuuta tai 1. helmikuuta 1904 Rautjärvi – 5. helmikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja ja laulupedagogi. Hän oli aikansa maineikkaimpia koloratuurisopraanoita. Hän loi uran Keski-Euroopassa 1930- ja 1940-luvulla ja esiintyi myös Yhdysvalloissa.
Ura.
Piltti aloitti lauluopinnot 16-vuotiaana opettajanaan Anna Hagelstam. Lauluopintojen rinnalla hän kävi ensin keskikoulun, sitten Jyväskylän seminaarin, josta hän valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1924. Ensikonserttinsa hän antoi 1926, ja debytoi pian Suomalaisessa oopperassa Léo Delibesin "Lakmén" nimiroolissa. Piltti opiskeli laulua myös ulkomailla Pariisissa ja Berliinissä. Ensimmäinen ulkomainen kiinnitys oli Königsbergin oopperaan 1930, jolloin kansainvälinen ura lähti nousuun. Nelivuotisen sopimuksen hän teki Weimarin Deutsches Nationaltheaterin kanssa mutta vieraili samalla monissa Saksan oopperataloissa, muun muassa Berliinin valtionoopperassa, jossa Mozartin "Taikahuilun" Yön kuningattaren rooli sai suurta kiitosta. Piltti kiinnitettiin Wienin valtionoopperaan 1. koloratuurisopraanoksi vuonna 1939, mutta hän teki edelleen lukuisia vierailuja saksalaisiin oopperataloihin. Säveltäjä Richard Strauss kutsui Piltin 75-vuotisjuhlakonserttinsa solistiksi. Konsertti radioitiin ympäri maailmaa. Yhteistyö Straussin kanssa jatkui vuoteen 1942, jolloin Piltti lauloi Straussin yksinlauluja ja säveltäjä toimi säestäjänä. Laulut tallennettiin myös äänilevylle. Piltti teki urallaan lukuisia levytyksiä. 1930-luvulla hän esiintyi Suomessa harvakseltaan, lähinnä konsertti- ja oratoriolaulajana. 
Piltti oli avioitunut Saksassa ja ottanut Saksan kansalaisuuden. Sota pakotti hänet palaamaan Suomeen 1943, ja 1940-luvulta alkaen hän teki pääosin konsertti- ja solistiesiintymisiä kotimaassa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Piltti joutui sodan jälkeen kärsimään tiiviistä yhteyksistään kansallissosialistiseen Saksaan, ja hän joutui Saksan kansalaisena syksyllä 1944 internointileirille, jossa hän oli maaliskuuhun 1946 asti.
Vuonna 1949 Piltti aloitti laulupedagogin uransa. Hän toimi vuodesta 1966 Lahden, Jyväskylän, Hämeenlinnan ja Turun musiikkiopistojen laulunopettajana. Tunnetuimpia Piltin oppilaita olivat sopraano Anita Välkki ja basso Matti Salminen. Piltti vastaanotti Pro Finlandia -mitalin 1956, ja, muutama vuosi myöhemmin, 1961, hän piti jäähyväiskonserttinsa. Piltille myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1974.
Piltti on haudattu Kuopioon. Kuopion Vanhalla hautausmaalla on kuvanveistäjä Heikki Häiväojan suunnittelema Lea Piltin muistomerkki (1985).
Hikari Ōe

Hikari Ōe (, s. 1963) on japanilainen säveltäjä. Hän syntyi Nobel-palkitun kirjailija Kenzaburō Ōen pojaksi ja hänet nimettiin japanin kielen "valoa" merkitsevän sanan mukaan.
Hikari syntyi kehitysvammaisena. Hänellä todettiin aivokasvain, joka tosin saattaisi olla korjattavissa leikkauksella. Hikari vietiin leikkaukseen ja hän selvisi. Hänellä esiintyy yhä epileptisiä kohtauksia. 
Hikari Ōe oppi ensimmäisen sanansa 6-vuotiaana ja on aikuisenakin puhekyvyltään vajavainen. Kehitysvammasta huolimatta vanhemmat havaitsivat, että pojalla oli musiikillinen erityislahjakkuus. He päättivät hankkia Hikarille pianonsoitonopetusta Kumiko Tamuralta. Hikari alkoi ottaa pianotunteja ja opetteli pian myös säveltämään. Hänen tuotantoaan on julkaistu CD-levyillä, joista yksi voitti Japanissa klassisen musiikin palkinnon.
Kenzaburo Ōe on kirjoittanut kirjan "Hikarin perhe" (suomeksi 1997).
Christian Sibelius

Christian Sibelius (28. maaliskuuta 1869 Hämeenlinna – 2. heinäkuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, professori ja psykiatrian uudistaja. 
Ammattiura.
Sibelius nimitettiin psykiatrian dosentiksi Helsingin yliopistoon vuonna 1900. Hän kuului Alexander Homénin koulukuntaan ja toi neurologiaa Lapinlahden, Kivelän ja Marian sairaalaan. Hänen väitöstutkimuksensa ohjaajana toimi Homén, ja tutkielma käsitteli selkäytimen patologiaa; väitöskirja tunnustettiin erittäin ansiokkaaksi. Vuonna 1904 Sibeliuksesta tuli Lapinlahden mielisairaalan ylilääkäri ja vuonna 1908 Helsingin yliopiston psykiatrian ylimääräinen professori. Hän perusti Lapinlahteen neuropatologisen laboratorion ja hänen johdollaan sai alkunsa Suomen Psykiatriyhdistys vuonna 1913.
Huolimatta työstään mielisairaalan ylilääkärinä Sibelius selitti vuonna 1911 tietokirjaan "Oma maa" tekemässään artikkelissa, että terveyden ja mielisairauden välimaastoon sijoittuvat ihmiset ovat "degeneroituneita" ja "ehdottomasti ala-arvoisia yhteiskunnan jäseniä". 
Christian Sibeliuksen aloitettua ylilääkärinä Lapinlahdessa luovuttiin pakkokeinoista (jalkaraudat, oksennuttaminen, kuumat kylvyt) hoidossa kokonaan. Myös hoitomuotoja sekä sairaalan tiloja uudistettiin inhimillisemmiksi.
Henkilöhistoria.
Sibeliuksen isä, Hämeenlinnan kaupunginlääkäri Christian Gustaf Sibelius, kuoli 47-vuotiaana lavantautiin heinäkuussa 1868 ennen Christianin syntymää. Äiti oli Pyhäjoen rovastin tytär Maria Charlotta (o.s. Borg) (1841–1897). Jean-veljen lisäksi Christian Sibeliuksella oli sisar, opettaja Linda Maria (1863–1932), jonka mielenterveys horjui. Hän sairastui kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön ja kuoli Nikkilän mielisairaalassa. 
Sibeliuksen puoliso oli kirjailija Nelma Sibelius (Kaino Ihanelma o. s. Swan) (1878–1970) ja heille syntyi neljä lasta. Kaarina Marjatta Ahlström (1901–1989), Johannes (Jussi) Gustaf Christian (1904–1940), Rita (Riitta) Elisabeth Wangel (1907–2004) ja Harry Christian (1910–1951). 
Riitta Sibeliuksesta tuli sekä silmä- että reumatauteihin erikoistunut lääkäri. Hän avioitui neurologian erikoislääkäri Gustaf Adolf Wangelin (1894–1973) kanssa. 
Christian Sibelius oli, kuten veljensä Jean Sibelius, lahjakas kamarimuusikko ja esiintyikin nuorena veljensä kanssa.
Paul Le Flem

Paul Le Flem (18. maaliskuuta 1881 – 31. heinäkuuta 1984) oli ranskalainen klassisen musiikin säveltäjä, musiikkikriitikko ja kuoronjohtaja.
Le Flem oli bretagnelaista alkuperää. Hän opiskeli Vincent d'Indyn ja Albert Rousselin johdolla ja opetti itse myöhemmin mm. Erik Satieta ja André Jolivetia.
Bretagnelainen alkuperä on vaikuttanut moniin Le Flemin teoksiin. Hän sävelsi esimerkiksi neljä sinfoniaa, oopperoita, vokaalimusiikkia ja musiikin lyhytelokuvaan. Le Flem aloitti säveltämisen ennen ensimmäistä maailmansotaa ja piti tauon, mutta ryhtyi uudelleen tuotteliaaksi 1930-luvun lopussa. Le Flem jatkoi sävellystyötä vanhoille päivilleen asti. Neljännen sinfoniansa valmistuessa hän oli yli 90-vuotias. 
Le Flem oli 103-vuotias kuollessaan 31.7.1984.
Langennut (sarjakuvahahmo)

 
Langennut on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä sarjakuvahahmo, joka tunnetaan Galactuksen ensimmäisenä apulaisena. Nykyään Langennut on siirtynyt palvelemaan synkkää Thanosta. Hahmon loi Keith Giffen. Langennut esiintyi ensimmäisen kerran "Thanos" -lehden numerossa 11 (2004). 
Historia.
Langenneen todellinen syntyperä on hämärän peitossa. Ikuisuuksia sitten, maailmojen tuhoaja Galactus soi Langenneelle suuret voimat yrityksessään luoda itselleen apulainen syötäväksi sopivien maailmojen löytämiseksi. Toisin kuin myöhemmät apurit jotka käyttävät kosmista voimaa, Langenneelle annettiin kyky hallita pimeää ainetta. Langennut vaikuttaisi kuitenkin olevan peräisin humanoidimaisesta rodusta. Hänen ihonsa tosin on mustan tai tummansinisen värinen. 
Galactus kuitenkin väsyi Langenneen julmuuksiin ja hulluuteen. Lopulta Galactus vangitsi ensimmäisen apulaisensa, joka kuitenkin pakeni vankilastaan ja iski Galactusta vastaan. Galactuksella ei kuitenkaan ollut vaikeuksia jälleen voittaa Langennutta ja niin tämä joutui jälleen vangiksi. 
Koska pimeää ainetta kuitenkin on lopullisesti, Langennut keräsi lopulta tarpeeksi energiaa paetakseen jälleen vankilastaan. Vihaisena hän etsi jälleen kostoa, mutta loputtomien tappioiden jälkeen Tähtilordi Peter Quill voitti tämän valtavien tappioiden kera ja vangitsi Langenneen Kylniin (Marvel-universumin supervankila, joka sijaitsee universumin laidalla). 
Hullu titaani Thanos kuitenkin hyökkäsi myöhemmin Kylniin ja seuranneessa hävityksessä Langennut vapautui. Tämä lähti jälleen etsimään Galactusta, kun Thanos iski mielipuolisen olennon kimppuun voittaen tämän. Käyttäen valtavia voimiaan Thanos aivopesi ja lobotomisoi Langenneen tehden tästä oman kuuliaisen apulaisensa.
Voimat ja varusteet.
Langennut hallitsee pimeää ainetta ja käyttää sitä voimanlähteenään samalla tavoin mitä Galactuksen muut apurit käyttävät kosmista voimaansa. Koska universumi koostuu suurimmaksi osaksi pimeästä aineesta, on Langenneelle loppumaton voimavarasto käytettävissään. Langennut selviää ilman apua avaruuden tyhjiössä vailla ruokaa tai juomaa. Hän voi lentää yli valonnopeutta (ja/tai voi siirtyä hyperavaruuteen). Langenneella on valtavat fyysiset voimat (hän nostaa noin 75 tonnia) ja kestävyys. Langennut on ampunut voimaiskuja, jotka ovat romuttaneet valtavia avaruuslaivoja. 
Langennut on luonteeltaan psykoottinen eikä hänellä ole minkäänlaista moraalia. Juuri tästä syystä Galactus karkotti hänet luotaan. Kummallista kuitenkin on, että Galactuksen "erottaessa" muita apulaisiaan, hän on yleensä poistanut kosmisen voiman hallinnan näiltä. Langennut on kuitenkin saanut säilyttää voimansa vaikka on usein yrittänyt riistää Galactuksen hengen. Thanos spekuloi Langenneen säilyneen voimatason olevan osoitus Galactuksen syyllisyydestä.
Lenin (jäänmurtaja)

Lenin oli Neuvostoliiton ydinkäyttöinen jäänmurtaja. Se oli maailman ensimmäinen ydinvoimalla toimiva siviilialus, ja ylipäätään ensimmäinen ydinkäyttöinen pinta-alus. Aikanaan se oli myös maailman voimakkain jäänsärkijä, sillä aluksen ydinvoimakoneistot kehittivät 44 000 hevosvoimaa. Ensimmäiselle koeajolleen se lähti Leningradista vuonna 1959. Sen pääasiallinen tehtävä oli merenkulun avustaminen Murmanskin ja Vladivostokin välisellä väylällä, jonka pituus on 17 600 kilometriä. 
Lenin rakennettiin Admiralteiskie verfi -telakalla Leningradissa, laskettiin vesille 1957 ja otettiin käyttöön 1959. Se palveli tehtävässään 30 vuotta ja poistettiin käytöstä 1989. Siinä oli kaksi reaktoria, jotka käyttivät neljää turbiinia, jotka taas käyttivät sähkömoottoreita.
Propulsio.
Uudistetussa kahden reaktorin järjestelmässä reaktorit käyttivät neljää höyryturbiinia. Turbiinit pyörittivät sähkögeneraattoreita, jotka syöttivät virtaa aluksen ajomoottoreille.
Reaktorivaurioita.
Aluksella sattui sen käyttöiän aikana kaksi reaktorionnettomuutta, joiden vuoksi se oli muutaman vuoden pois käytöstä korjattavana. Tiedot eivät olleet julkisia ennen Neuvostoliiton hajoamista.
Helmikuussa 1965 aluksen kakkosreaktorin jäähdytysjärjestelmä sammui polttoaineen vaihdon aikana, ja reaktorissa ollut polttoaine suli osittain. Vaurioitunut reaktori haudattiin kaksi vuotta myöhemmin Novaja Zemljan ydinkoealueelle.
Vuonna 1967, pian polttoainetäydennyksen jälkeen järjestelmässä havaittiin vakava vuoto, joka ei ollut korjattavissa. Reaktorit poistettiin, ja korvattiin kahdella tehokkaammalla. Alus palasi käyttöön 1970.
Myöhemmät tapahtumat.
"Lenin" poistettiin käytöstä 1989, koska sen runko oli tullut käyttöikänsä päähän. Alus valmistui museolaivaksi 2005.
Pyrophorus

Pyrophorus on eräs seppäkuoriaisiin (Elateridae) kuuluva suku. "Pyrophorus"-suvun kuoriaiset loistavat pimeässä elimistössään kemiallisessa reaktiossa valmistuvan valon avulla (bioluminesenssi), kuten eräs tutumpi kovakuoriainen eli kiiltomato, tosin ne eivät hehku niiden tapaan vaan loistavat taukoamatta. Suvun edustajilla on kaksi loistavaa pistettä. Lajit pystyvät muuttamaan loistonsa voimakkuutta, ne loistavat kirkkaammin vaaran uhatessa. Suvun edustajia voi tavata ainoastaan trooppisilta ja subtrooppisilta alueilta Amerikasta. Sukuun kuuluu monia lajeja.
Aikuiset käyttävät ravintonaan siitepölyä ja joskus pieniä hyönteisiä. Toukat syövät kasvien osia ja selkärangattomia, mukaan lukien toisia toukkia. Naaras munii munat maan sisään tai päälle. Myös munat ja niistä kuoriutuvat toukat loistavat hieman. Ne kasvavat hitaasti ja toukka-aste kestää joitain vuosia ennen koteloitumista.
Larry David

Larry David (s. 2. heinäkuuta 1947 New York) on yhdysvaltalainen koomikko, käsikirjoittaja, tuottaja ja näyttelijä. Hän on työskennellyt palkitun "Seinfeld"-sarjan (1989–1998) parissa. Hänen tuotantoaan on myös "Jäitä hattuun" eli "Curb Your Enthusiasm" (2000–2024).
Elämä ja ura.
David syntyi ja kasvoi Brooklynissa juutalaisen perheen lapsena. Hän aloitti uransa stand up -koomikkona valmistuttuaan Marylandin yliopistosta 1970-luvun alussa. 1980-luvun alussa hän pääsi käsikirjoittamaan ABC-televisiokanavan esittämää "Fridays"-sarjaa ja vuosina 1984–1985 hän toimi käsikirjoittajana NBC:n suositussa "Saturday Night Livessa". Ohjelmassa esitettiin vain yksi hänen kirjoittamansa sketsi. Näiden kokemusten kautta David sai kuitenkin luotua tärkeitä kontakteja mm. näyttelijöihin, joita tulisi myöhemmin käyttämään "Seinfeldissä".
Jerry Seinfeldiin David tutustui molempien tehdessä stand-up-keikkoja 1980-luvun New Yorkissa. Vuonna 1989 kun Seinfeld sai tarjouksen suunnitella tilannekomediasarja NBC:lle, hän pyysi apua sarjan luomiseen ystävältään Davidilta. Tapahtumasarjaa satirisoidaan "Seinfeldissä" neljännellä tuotantokaudella. Yhdessä he loivat ja käsikirjoittivat tv-pilotin "Seinfeld Chronicles", joka lopulta poiki yhdeksän tuotantokauden mittaisen ja lukuisia televisioalan palkintoja keränneen "Seinfeld"-sarjan. David toimi "Seinfeldissä" vastaavana tuottajana sarjan ensimmäiset seitsemän tuotantokautta ja käsikirjoitti suuren osan jaksoista. Yksi sarjan neljästä päähenkilöstä, George Costanza, perustuu suurilta osin Davidin henkilöön ja moni fiktiivisen Georgen edesottamuksista pohjautui Davidin todellisessa elämässään kokemiin tapahtumiin. David näytteli sarjassa myös lukuisia pieniä sivurooleja, toimien mm. Georgen pitkäaikaisen pomon, baseball-seura New York Yankeesin johtajan, George Steinbrennerin äänenä. David jätti työnsä "Seinfeldissä" seitsemännen tuotantokauden jälkeen, mutta palasi käsikirjoittamaan sarjan kaksiosaisen, ristiriitaisen vastaanoton saaneen, lopetusjakson vuonna 1998.
Vuonna 2000 David aloitti uuden "Jäitä hattuun" -nimisen (engl. "Curb Your Enthusiasm") komediasarjansa tuotannon. Käsivarakameralla kuvatussa ja improvisoituun dialogiin nojaavassa, HBO-kaapelikanavan tuottamassa sarjassa David näyttelee eräänlaista karikatyyriä itsestään, käsikirjoittaja Larry Davidia. Sarjaa on tehty kymmenen tuotantokautta. Suomessa sarjaa on esittänyt Canal+ ja Yleisradio. 
Vuonna 1998 sai ensi-iltansa Davidin käsikirjoittama ja ohjaama komediaelokuva "Sour Grapes", joka sai Suomen televisioesityksessä nimen "Kaljahanat auki". Sitä pidettiin arvioissa surkeana, ja David itsekin osoittaa vastenmielisyyttään sille joissakin "Jäitä hattuun" -sarjan jaksoissa. Vuonna 2013 HBO ensiesitti "Jäitä hattuun" -sarjaa tyyliltään muistuttavan elokuvan "Clear History". Sen pääosan esittäjä ja yksi käsikirjoittajista on Larry David.
Yhdessä ex-vaimonsa kanssa David on osallistunut ympäristönsuojeluun liittyvään hyväntekeväisyystoimintaan.
Orlan-luokan taisteluristeilijä

Projekti 1144 Orlan (Kirov-luokka) on Venäjän laivaston ydinkäyttöisten ohjusristeilijöiden () muodostama alusluokka, jonka alukset ovat laivaston suurimpia ja voimakkaimpia. Ne toimitettiin alun perin Neuvostoliiton laivastolle. Joissain yhteyksissä niitä on nimitetty taisteluristeilijöiksi aluksen koon mukaan. Länsimaissa luokkaa kutsutaan Kirov-luokaksi ensimmäisen aluksen mukaan.
Suunnittelu.
Alukset ovat 252 metriä pitkiä. Niiden pääaseistuksena on pääkannen alle sijoitettuna 20 P-700 Granit -ohjusta (). Lisäksi aluksissa on vahva ilmapuolustus, 12x8 (yht 96) pitkän matkan S-300-ohjusta ja kaksi Osa-MA -laukaisinta, joihin on 40 ohjusta. Ensimmäisissä aluksissa oli kahdeksan 30 mm AK-630-tykkiä, jotka myöhemmissä aluksissa korvattiin CADS-N-1 Kaštanilla. Tykkiaseistuksena on 130 mm AK-130 (paitsi Kirov) ja sukellusveneiden torjuntaan kymmenen 533 mm torpedoputkea ja Udav-1 ja RBU-1000 -syvyysraketinheittimet.
Alukset.
Neljästä rakennetusta aluksesta vain "Pjotr Veliki" on käytössä. "Amiraali Nakhimovin" piti palata suunnitelmien mukaan peruskorjattuna palvelukseen 2012. Venäjä suunnittelee myös "Amiraali Lazarevin" peruskorjausta, mutta sen toteutuminen ei ole varmaa.