tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Älä kysy kuolleilta, he sanoivat

Älä kysy kuolleilta, he sanoivat on Eleanoora Rosenholmin toinen, vuonna 2008 julkaistu studioalbumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 17.
Tuotantotiedot.
Albumin ovat säveltäneet Mika Rättö, Pasi Salmi ja Noora Tommila, Olli Joukio, Tuomas Niskanen, Alpo Nummelin, Jussi Reunamäki ja Turo Sinkkonen. Levyllä esiintyy edellisten lisäksi virailijana myös Harri Sippola. Kappaleet on sanoittanut Mikä Rättö.
Albumin ovat äänittäneet, miksanneet ja masteroineet Pasi Salmi, Sami Sänpäkkilä ja Mika Rättö SS-Palace-studiolla.
Albumi on julkaistu Fonal Records -levy-yhtiölle.
Pesäpallon SM-sarja 1942

Vuoden 1942 pesäpallon SM-sarjaan osallistui vain neljä edellisvuoden yhdestätoista joukkueesta: Helsingin Pallonlyöjät, Riihimäen Pallonlyöjät, Toijalan Pallo-Veikot ja Haminan Palloilijat. Välisarjasta nostettiin lisäksi kaksi joukkuetta: Seinäjoen Maila-Jussit ja Valtion Lentokonetehtaan joukkue Tampereelta. Pallo-Toverit palasi myös sarjatoimintaan, jossa seuraa ei vuoden 1939 jälkeen ollut nähty. Sarja nimettiin poikkeuksellisista oloista johtuen Sotasarjaksi. Lentokonetehtaan joukkue voitti mestaruuden ja sai nimensä viralliseen mestariluetteloon. Kausi oli SM-sarjan 20. loppuun viety kausi.
Sotasarja.
Sarjasta ei pudotettu yhtään joukkuetta, mutta vuoden 1943 sarjaan nostettiin lisäksi Kouvolan Pallonlyöjät ja Työväen Mailapojat Helsingistä, josta tuli näin ollen ensimmäinen TUL:n seura, joka osallistui PPL:n Mestaruussarjaan.
Rochefort (panimo)

Rochefort-panimo () on belgialainen trappistien panimo, jonka valmistamia ovat oluet Rochefort 6 (7,5 %), Rochefort 8 (9,2 %) ja Rochefort 10 (11,3 %). Olutta on tehty Notre-Dame de Saint-Rémyn luostarissa lähellä Rochefortia ainakin vuodesta 1595.
Alkosta ovat saatavilla oluet Rochefort 6, 8 ja 10.
Niilo Koivunalho

Niilo Koivunalho (15. heinäkuuta 1902 Tarvasjoki – 8. tammikuuta 1971) oli suomalainen keskimatkojen juoksija.
Koivunalho voitti 1 500 metrin Suomen-mestaruuden Kalevan kisoissa 1925 ja sijoittui hopealle 1929. Maastojuoksun SM-kilpailuissa 1925 hän sijoittui toiseksi 10 kilometrin matkalla. 
Koivunalho edusti Tarvasjoen Urheilijoita. Vuonna 1926 hän siirtyi Turun Urheiluliittoon ja saavutti tällöin maailmanennätyksen 4×1 500 metrin viestijuoksussa.
Kuvandyk

Kuvandyk () on kaupunki Orenburgin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Uralin eteläosassa Sakmarajoen varrella 194 kilometriä Orenburgista itään. Kaupunki on Kuvandykin piirin keskus. Sen kautta kulkee Orenburgin ja Orskin välinen rautatie. Asukkaita on 28 300 henkeä (vuonna 2008).
1800-luvun lopulla muuttaneet venäläiset ja ukrainalaiset uudisasukkaat perustivat paikalle Pokrovkan kylän. Vuonna 1915 sen kautta vedettiin rautatie, ja paikallinen asema sai nimen Kuvandyk. Asemataajamasta tuli kaupunki vuonna 1953. Tärkeimmät tuotantolaitokset ovat Rusalin kryoliittitehdas ja OAO Dolinan konepaja.
Lounais-Suomen Jätehuolto

Lounais-Suomen Jätehuolto (LSJH) on 18 kunnan omistama yhtiö, joka huolehtii kuntien puolesta asukkaiden jätehuollon järjestämisestä ja jäteneuvonnasta. Yhtiö tarjoaa palveluita myös kuntien kiinteistöille. LSJH:n toimialueella asuu noin 440 000 asukasta ja vapaa-ajan asuntoja on noin 40 000.
Yhtiön omistajakuntia ovat Aura, Kaarina, Kemiönsaari, Lieto, Marttila, Masku, Mynämäki, Naantali, Nousiainen, Paimio, Parainen, Pöytyä, Raisio, Rusko, Salo, Sauvo, Turku ja Uusikaupunki. Suurimmat omistajat ovat Turun kaupunki 23 % ja Salon kaupunki 20,21 % osuuksilla. Kunnat eivät rahoita yhtiön toimintaa, vaan jätehuoltopalvelut rahoitetaan pääasiassa jätteenkäsittely- ja palvelumaksuilla sekä jätehuollon perusmaksulla.
LSJH:n alueella on 13 palvelevaa lajitteluasemaa aina Utöstä Yläneelle ja Uuteenkaupunkiin. Asukkaita palvelevat myös LSJH:n kiertävät keräykset Siira ja Pop up -lajitteluasema sekä yhteistyössä Pidä Saaristo Siistinä ry:n kanssa toteutettavat saariston romunkeräys ja venekeräys.
Lounais-Suomen Jätehuollolle on myönnetty Suomalaisen Työn Liiton Avainlippu- ja Yhteiskunnallinen yritys -merkki.
Luettelo Stanley Cupin voittaneista pelaajista

Tämä on epätäydellinen Luettelo Stanley Cupin voittaneista pelaajista. Stanley Cupista on pelattu vuodesta 1893 lähtien ja sitä pidetään yhtenä jääkiekkoilun arvostetuimmista seurajoukkuepalkinnoista. Nykyään se on NHL:n mestaruuspalkinto, joka annetaan pudotuspelit voittaneelle joukkueelle.
Luettelossa olevat ovat voittaneet palkinnon pelaajina. Valmentajina, tai muissa tehtävissä palkinnon voittaneita ei luetella tässä. Stanley Cup -pokaaliin on kaiverrettu voittajajoukkueiden pelaajien ja johtoryhmän nimet.
Montreal Canadiensin Henri Richardilla on eniten Stanley Cup -voittoja pelaajana, 11 kappaletta. Kymmenen kertaa Cupin ovat voittaneet Montrealin Jean Béliveau ja Yvan Cournoyer ja yhdeksän kertaa Claude Provost.
Red Kelly on voittanut Stanley Cupin kahdeksan kertaa, mutta hän on eniten voittoja kerännyt pelaaja, joka ei ole koskaan pelannut Montreal Canadiensissa.
Jack Marshall on ainoa pelaaja, joka on voittanut Stanley Cupin neljässä eri joukkueessa. Claude Lemieux ja Patrick Maroon ovat ainoita, joka ovat vuoden 1962 jälkeen voittaneet Cupin peräkkäisinä vuosina kahdessa eri seurassa.
Luettelossa ovat Stanley Cup -pokaaliin kaiverrettujen pelaajien nimet. Ennen vuotta 1977 pelaajan piti pelata pudotuspeleissä, jotta hän sai nimensä Stanley Cupiin. Vuodesta 1977 lähtien pelaajan on pitänyt pelata puolet runkosarjan otteluista tai yhdessä Stanley Cup finaalissa, jotta hänen nimensä voidaan kaivertaa Stanley Cupiin. Sääntöä kuitenkin sovelletaan tapauskohtaisesti.
Luettelo.
Alkujaan Stanley Cup oli haastepalkinto ja hallitsevan mestarin saattoi haastaa samana vuonna useampi joukkue ja siten hallitseva mestari saattoi puolustaa ensin Stanley Cupia menestyksekkäästi, mutta hävitä sen seuraavalle haastajalle. Vuosina 1896, 1899, 1902, 1903, 1906, 1907 ja 1910 kävi näin. Luettelossa myös onnistunut Stanley Cupin puolustus on laskettu voitoksi. Vuodesta 1914 lähtien Stanley Cup on ollut Pohjois-Amerikan jääkiekon pääsarjojen kiertopalkinto.
Pääsihteeri

Pääsihteeri on johtohenkilö tietyissä organisaatioissa kuten puolueissa. Pääsihteeri on järjestön toimeenpaneva elimen, sihteeristön johtaja.
Esimerkiksi YK:n ja Naton johtohenkilöt ovat pääsihteereitä. Myös monilla muilla monenkeskisillä, monista valtioista muodostuvilla organisaatioilla on pääsihteereitä. Tämä korostaa järjestön monikansallista luonnetta ja sitä, että lopullinen päätöksenteon oikeus on jäsenvaltioilla.
Suomessa joillain kansalaisjärjestöillä on pääsihteeri. Suomen eduskunnalla on pääsihteeri, joka toimii eduskunnan kanslian päällikkönä sekä eduskunnan sihteerinä.
Senoit

Senoit ovat yksi Malesian alkuperäiskansoista. Termiä käytetään sateenvarjonimityksenä useammalle erilliselle ryhmälle, joita yhdistää kaskiviljely elinkeinona sekä aslialaisiin kieliin lukeutuvat senoikielet. Myös semangit puhuvat keski-aslialaisia kieliä, mutta heidät luetaan erilliseksi ryhmäkseen. Senoista ja muista Malakan niemimaan alkuperäiskansoista käytetään yleisnimitystä orang aslit.
Senoiryhmät ja asuinalue.
Senoihin lukeutuvat semait, temiarit, jah hutit, che wongit, semelait, semoq berit ja btsisit. Suurin osa senoista elää vuoristosademetsäalueella, joka kulkee Malakan niemimaan poikki pohjois-eteläsuunnassa. Temiareja on eteläisessä Kelantanissa ja pohjoisessa Perakissa. Semait asuttavat Pahangia ja kaakkois-Perakia. Muut ryhmät asuvat Pahangissa. Senoita oli vuonna 1983 yhteensä noin 25 000 ja heidän määränsä on kasvanut sittemmin nopeasti. 
Historia.
Senoiden esi-isät saapuivat Malakan niemimaalle 10 000–8 000 vuotta sitten mahdollisesti sekoittuen jo paikalla olleiden semangien kanssa. Malaijit saapuivat myöhemmin ja kävivät alun perin kauppaa alkuperäisväestön kanssa eläen näiden kanssa rinnakkain suhteellisen rauhallisesti. Kun alueelle alkoi syntyä malaijivaltioita, senoista tuli ensin näiden alamaisia ja malaijien käännyttyä islamiin heistä tuli lisäksi paheksuttuja vääräuskoisia. Pakanoina senoit joutuivat orjakauppiaiden kohteeksi. Senoista toisinaan käytetty nimitys "sakai" tarkoittaakin vääräuskoista orjaa. Vaikean historian takia senoiden suhteet malaijiväestöön ovat edelleen varaukselliset. 
Kulttuuri.
Senoit ovat perinteisesti asuneet kylissä, jotka koostuvat 30–200 henkilöstä. Senoit ovat maanviljelijöitä ja he kasvattavat pääasiassa riisiä ja maniokkia. Viljeleminen tapahtui perinteisesti kaskiviljelynä. Lisänä tälle harjoitetaan metsästystä ja kalastusta sekä metsistä löytyvien tuotteiden, kuten banaaninlehtien, myymistä. Senoit harjoittavat edelleen perinteistä uskoaan, johon kuuluvat esimerkiksi erilaiset henget ja tabut.
Isosuon jäteasema

Isosuon jäteasema (ennen Isosuon kaatopaikka) on Naantalin, Raision ja Maskun kuntien raja-alueella sijaitseva entinen kaatopaikka ja nykyinen jäteasema. Vuonna 1984 perustetun alueen kokonaispinta-ala on 60 hehtaaria ja sen omistaa Turun Seudun Jätehuolto. Isosuolla vastaanotetaan lajiteltua hyötyjätettä, energiajätettä, tavanomaisia kaatopaikkajätteitä, sähkö- ja elektroniikkalaiteromuja, kyllästettyä puuta ja kotitalouksien ongelmajätteitä.
Elokuussa 2002 otettiin Isosuolla käyttöön Suomen modernein kaatopaikkakaasua käsittelevä biokaasupumppaamo. Se kerää metaanin jätekasojen sisältä ja polttaa sen soihtupolttimessa. Kaasua ei hyödynnetä, mutta se riittäisi noin 400 omakotitalon ympärivuotiseen lämmitykseen. Hankkeen investointi oli noin 400 000 euroa. Vuonna 2003 kaasua kerättiin yhteensä noin 1,3 milj m³ ja vuonna 2004 se keräsi arviolta 65 % jäteasemalta muodostuvasta metaanista.
Maantiede.
Isosuon jäteasema sijaitsee noin neljä kilometriä Raision keskustasta luoteeseen. Isosuon länsipuolella on Fortum Oy:n tuhkankaatopaikka (Härkäsuon kaatopaikka), eteläpuolella Naantalin kaupungin puhtaiden ylijäämämassojen läjitysalue (maankaatopaikka) ja koillispuolella Maskun kunnan teollisuusalue. Lähimmät asutut kiinteistöt sijaitsevat 800 metrin päässä jäteasemalta. Isosuota ympäröivät alueet ovat pääasiassa maa- ja metsätalouskäytössä. Jäteaseman ympäristössä on suuria korkeuseroja, ja se sijaitsee kallioalueen painanteessa, eikä näy laajalle alueelle. Isosuon kaatopaikan ja Fortumin Härkäsuon läjitysalueen luontaiset valumavedet ohjataan Orjanojaan josta ne edelleen kulkeutuvat Vaarjokeen.
Huojuva talo

Huojuva talo on Maria Jotunin romaani, jonka hän sai valmiiksi 1935 mutta joka unohduksiin jäätyään löytyi uudestaan ja ilmestyi vasta 20 vuotta hänen kuolemansa jälkeen 1963. Ilmestyessään se oli sensaatio ja on sen jälkeen pysynyt esillä muun muassa Eija-Elina Bergholmin televisiolle ohjaaman minisarjan ja teatteriversioiden ansiosta.
Jotunilla oli tarkoitus osallistua 1930-luvun alkupuolella romaanikilpailuun tällä teoksella, jonka kirjoittamisen hän oli aloittanut 1928, mutta teos valmistui kuitenkin vasta Otavan vuonna 1935 järjestämään kilpailuun. Koska Jotuni ilmoitti kilpailevansa vain voitosta, "Huojuva talo" jäi julkaisemattomana kustantajan arkistoon.
"Huojuva talo" on avioliittokertomus, Eero ja Lea Markun avioliittohelvetin tarina, joka Jotunin pojanpojan Kari Tarkiaisen mukaan kuvaa myös Jotunin omaa avioliittoa. Päähenkilöistä Lea on itsenäinen nainen, joka avioliiton solmittuaan joutuu suuruudenhullun puolisonsa Eeron ailahtelevien mielentilojen uhriksi ja alistuu passiiviseksi kärsijäksi, eikä tilanne ratkea ennen kuin miehen kuolemaan. Teosta on pidetty myös hyvän ja pahan vertauskuvana: narsistisen itsekeskeinen Eero Markku edustaa pahaa, Lea ja hänen vanha ihastuksensa puolestaan edustavat hyvää.
Vastaanotto.
Matti Paavilainen arvioi teosta sen ilmestyessä sekä kiittäen että kritisoiden, mutta loppuyhteenvetona hän totesi: ”...sittenkin jää tästä romaanista sellainen kuva, että se kenties on kiintoisa kuriositeetti, jonka kohtaloksi silti tulee jäädä vaille suurta menestystä.” Romaanin päätös on Paavilaisen mukaan liian sovinnainen ratkaisu.
Julkaisut.
"Huojuva talo" on ilmestynyt ruotsiksi nimellä "Ett vajande hus". Sen on kääntänyt Kerstin Lindqvist ja kustantanut Atlantis, 1999.
Töyhtöviheltäjät

Töyhtöviheltäjät (Falcunculidae) on Australaasiassa tavattava varpuslintuheimo. Heimon taksonomia on epäselvä ja usein se liitetään viheltäjien ("Pachycephalidae") heimoon. 
Töyhtöviheltäjien heimoon kuuluu yksi suku ja kolme lajia. Lajit ovat lännentöyhtöviheltäjä ("Falcunculus leucogaster"), pikkutöyhtöviheltäjä ("Falcunculus whitei") ja töyhtöviheltäjä ("Falcunculus frontatus").
Jääpallon Super Cup

Super Cup on kansainvälinen miesten maajoukkueiden jääpallokilpailu, joka järjestettiin ensimmäisen kerran tammikuussa 2005 Lappeenrannassa. Sitä hallinnoi Kansainvälinen jääpalloliitto. Seuraava Super Cup myönnettiin niin ikään Lappeenrannalle ja järjestettiin jo joulukuussa 2005. Turnaukseen osallistuvat edellisten jääpallon maailmanmestaruuskilpailuiden parhaat maat, ja kilpailumuotona on yksinkertainen sarja.
Historia.
I Super Cup järjestettiin Lappeenrannassa tammikuussa 2005. Ensimmäiseen turnaukseen osallistui kolme joukkuetta: Suomi hallitsevana maailmanmestarina, Ruotsi ja Venäjä. Voittajaksi selviytyi Ruotsi, Suomi oli toinen.
II Super Cupissa turnausta laajennettiin nelijoukkueiseksi, kun Venäjän MM-kilpailuissa 2005 kolmanneksi sijoittunut Kazakstan oli halukas osallistumaan kilpailuun maailmanmestari Ruotsin, Venäjän ja neljänneksi jääneen Suomen ohella. Kazakstan vetäytyi kuitenkin turnauksesta viime hetkellä, ja se korvattiin Venäjän kakkosjoukkueella. II Super Cupin voitti Venäjä Suomen jäädessä jälleen toiseksi. Kolmas oli Ruotsi.
Jääpallon III Super Cup järjestettiin joulukuussa 2009 Lappeenrannassa, ja turnauksessa pelasivat hallitseva maailmanmestari Ruotsi, Venäjä ja Suomi. Alkuperäisten suunnitelmien mukaan myös Mikkelin piti toimia turnauksen ottelupaikkakuntana ja isännöidä Suomi–Venäjä-maaottelua Hänninhaudan kentällä. Hänninhaudan rakennustöiden keskeytymisen vuoksi lokakuussa 2009 ottelu siirrettiin kuitenkin Lappeenrantaan. Ruotsi voitti turnauksen toisen kerran, Venäjä oli toinen ja Suomi kolmas.
Eteläsaarenpiopio

Eteläsaarenpiopio ("Turnagra capensis") eli aiemmalta nimeltään piopio oli kuhankeittäjien heimoon kuulunut Uuden-Seelannin kotoperäinen varpuslintu, joka kuoli sukupuuttoon 1900-luvulla.
Esiintyminen.
Eteläsaarenpiopiot elivät Uuden-Seelannin Eteläsaarella, nimialalaji "capensis" itse pääsaarella ja pienikokoisempi "minor" läheisellä Stephens Islandilla. Niiden sanotaan olleen yleisiä aina vuoteen 1863 saakka, minkä jälkeen kanta alkoi huveta jyrkästi, ja laji oli vähälukuinen jo 1880-luvulla. Viimeinen näyte on ammutusta yksilöstä vuodelta 1902, minkä jälkeen lajista on lukuisia enemmän tai vähemmän varmoja havaintoja, joista viimeinen tehtiin 1963. Lajin turmioksi koituivat eurooppalaisten tuomat kissat ja rotat, joista ensin mainitut söivät täysikasvuisia lintuja ja poikasia, viimeksi mainitut munia ja poikasia. Myös ihmisen aiheuttamaa elinympäristön tuhoutumista tapahtui jonkin verran.
Maailman museoissa on säilynyt 12 näytettä, joista tyyppinäyte on Torontossa Royal Ontario Museumissa.
Elinympäristö.
Lajin elinympäristöä oli luonnonvaraisten metsien alikasvos.
Ravinto.
Laji oli kaikkiruokainen.
Brian Doyle-Murray

Brian Doyle-Murray (s. 31. lokakuuta 1945) on yhdysvaltalainen koomikko, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hän toimi näyttelijänä ja käsikirjoittajana suositussa "Saturday Night Live" -sarjassa vuosina 1979–1982. Hän on näyttelijä Bill Murrayn veli ja on näytellyt samoissa elokuvissa hänen kanssaan sekä ollut niissä käsikirjoittajana.
Elämä ja ura.
Doyle-Murray syntyi Chicagossa irlantilaiskatolilaiseen perheeseen. Hänen veljiään ovat näyttelijät Bill, John ja Joel Murray. Näyttelijänuransa hän aloitti Second City -komediaryhmässä ja 1970-luvulla alkoi esiintyä myös elokuvissa. Vuonna 1978 hän pääsi esiintymään "Saturday Nigh Liveen" ja alkoi myöhemmin myös käsikirjoittamaan sarjaa. Vuonna 1980 sai ensi-iltansa Doyle-Murrayn, Harold Ramisin ja Douglas Kenneyn käsikirjoittama elokuva "Latvasta laho", jossa Doyle-Murrayllä oli myös pieni sivurooli. Hän jatkoi käsikirjoitusyhteistyötä Ramisin kanssa myös elokuvassa "Paratiisiklubi" (1986). Elokuvia, joissa hän esiintyy sivurooleissa ovat muiden muassa "Haamujen kosto" (1986), "Haamujengi 2" (1989) ja "Joulupuu on kärvennetty" (1989). Vuonna 1991 hänellä oli pieni rooli Jack Rubyna Oliver Stonen elokuvassa "JFK – avoin tapaus".
1990-luvulla Doyle-Murray alkoi tehdä myös äänirooleja piirrossarjoihin. Hänen ääniroolejaan ovat muiden muassa Lentävän hollantilaisen rooli piirrossarjassa "Paavo Pesusieni" ja kapteeni K'nuckles sarjassa "The Marvelous Misadventures of Flapjack". Hän on ääninäytellyt myös videopeleissä, kuten "" (2003) ja "Jade Empire" (2005).
Sukasmaluri

Sukasmaluri ("Dasyornis brachypterus") on erittäin uhanalainen Australian kotoperäinen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Sukasmaluri on huono lentäjä, ja se liikkuu enimmäkseen maassa tiheän aluskasvillisuuden suojassa.
Esiintyminen.
Sukasmalurin nimialalaji "brachypterus" elää Australian Uuden Etelä-Walesin ja Victorian itäosissa, alalaji "monoides" Uuden Etelä-Walesin koillisosassa ja Queenslandin kaakkoisosassa. Pohjoisemman "monoides"-alalajin kanta on taantunut vuoden 1988 noin 206 parista vuosien 2006–2007 noin 13 pariin. Nimialalajin kanta on pysynyt vakaana neljässä eristyneessä populaatiossa, joista kussakin on noin 600 yksilöä, eli yhteensä noin 1 600 yksilöä. Laji on kärsinyt toistuvista kuloista, jotka ovat polttaneet sen tarvitseman tiheän alikasvoksen. Se ei myöskään ole sopeutunut maatalouden muutoksiin.
Elinympäristö.
Lajin elinympäristöä on metsien alikasvos, nummet.
Kumpulan kasvitieteellinen puutarha

Helsingin yliopiston kasvitieteellinen puutarha Helsingin Kumpulassa kuuluu Helsingin yliopiston Luonnontieteellisen keskusmuseon kasvitieteen yksikköön. Puutarha ylläpitää tieteellistä elävien kasvien kokoelmaa tutkimus- ja opetuskäyttöä varten.
Kumpulan puutarha sai alkunsa, kun Kaisaniemen kasvitieteellisen puutarhan toimintaa alkoi 1900-luvulla rajoittaa tilanahtaus. Kun 1970-luvulla päätettiin yliopiston hajasijoittamisesta neljälle kampukselle, varattiin samalla Kumpulan kampuksen yhteydestä maata uutta kasvitieteellistä puutarhaa varten.
Kumpulan puutarhan alue rajattiin vuonna 1987. Uusi puutarha rakennettiin Kumpulan kartanon entiseen puistoon ja se avattiin yleisölle vuonna 2009. Tutkijoiden ja opettajien käytössä se oli jo aikaisemmin. Puutarha on jaettu hyötykasviosastoon ja kasvimaantieteelliseen osastoon, jossa kasvit on järjestetty niiden alkuperän mukaan. Kasveja kerätään sellaisilta alueilta, joiden ilmasto on Etelä-Suomen ilmaston kaltainen: Euroopasta, Pohjois-Amerikasta, ja Kaukoidästä.
Naudan tuberkuloosi

Naudan tuberkuloosilla tarkoitetaan "Mycobacterium bovis" -bakteerin nautaeläimissä aiheuttamaa tautia.
Tämän bakteerin aiheuttama tulehdus on yleensä vaikea ja progressiivinen, vaikka jotkut bakteerin kannat aiheuttavat lievempiä oireita. Nautaeläimiin voi tarttua myös muita mykobakteereita, jotka näkyvät testeissä mutta eivät yleensä aiheuta yhtä vakavia tauteja.
Naudan tuberkuloosi on etenkin aiemmin voinut tarttua myös ihmiseen maidon välityksellä.
Synnöve Isaksson

Synnöve Aurelia Isaksson (15. syyskuuta 1925 Parainen – 25. marraskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki pitkän uran Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa.
Elämä ja ura.
Synnöve Isakssonin vanhemmat olivat merikapteeni F. W. Isaksson ja Lisa Isaksson. Isaksson avioitui näyttelijä Henake Schubakin kanssa vuonna 1954. Heille syntyivät lapset Sera (1956) ja Sem Rafael (1958). Isaksson jäi leskeksi kesäkuussa 1986. Isakssonin asuinpaikka oli Jerusalem, Israel välillä 1987–2007. 
Isaksson valmistui ylioppilaaksi 1943, jonka jälkeen hän suoritti yliopisto-opintoja 1943–1944. Vuosina 1944–1946 hän opiskeli Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa. Isakssonin ammattiura alkoi Wasa Teaterista 1946–1948. Sen jälkeen hän työskenteli Åbo Svenska Teaterissa 1948–1951, Lilla Teaternissa 1951–1953 ja edelleen Wasa Teaterissa 1953–1954. Hänen aviopuolisonsa Henake Schubak toimi Wasa Teaterin johtajana samaan aikaan. Vuodesta 1956 Isaksson näytteli Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa.
Jatkosodan aikana Isaksson oli Nylands Nationin rintamakiertueella Itä-Karjalassa ja Karjalan kannaksella Marie Louise Aspelinin ja Kyllikki Forssellin kanssa. Hänen ohjelmanumeroihinsa sisältyi tanssia, laulua ja runojen lausuntaa.
Laina Laine

Impi Laina Laine (2. helmikuuta 1890 Helsinki – 26. helmikuuta 1962) oli suomalainen näyttelijä. Hän tulkitsi muun muassa useiden operettien naispääosia. Teatteriuran ohella hän näytteli sivurooleja suomalaisissa elokuvissa.
Perhetausta.
Laina Laineen äiti oli syntyään iiläinen liikkeenharjoittaja Maria Sofia Paaso. Hänen isänsä Filip Laine oli muurari ja kotoisin Hartolasta. Hänellä oli kaksi sisarusta, vanhempi veli Yrjö Laine ja nuorempi sisko, näyttelijä Eine Laine. Maria Laine vastusti Venäjän imperialismia Suomessa, ja sen tähden hänen piti poistua maasta vuonna 1913. Filip Laine työskenteli kausiluonteisesti muurarina rakennuksilla, ja hänen alkoholisminsa varjosti perheen elämää. Maksamattomien vuokrien takia Laineen perhe joutui vaihtamaan usein asuntoa.
Käytyään Helsingin Suomalaisen tyttökoulun Laina Laine opiskeli Musiikkiopistossa muun muassa oopperalaulaja Annikki Uimosen johdolla. Hän esiintyi nuoruudessaan laulunäytelmissä, joita hänen parisen vuotta nuorempi sisarensa Eine Laine säesti. Eine Laineesta tuli kuuluisa operettiprimadonna, veli Yrjö Laine oli puolestaan kansakoulunopettaja.
Laine avioitui näyttelijä Kaarlo Saarnion kanssa vuonna 1914. Pariskunnalle syntyi poika Osmo Kalervo toukokuussa 1914. Liitto päättyi eroon 1919. Laineen toinen aviopuoliso oli liikemies Juho Arvi Mela.
Ura.
Laina Laineen ammattilaisura alkoi kiinnityksellä helsinkiläiselle Kansan Näyttämölle 1913–1919. Vuosina 1919–1923 hän työskenteli Viipurin Näyttämöllä, josta Laine palasi Kansan Näyttämölle vuosiksi 1923–1928. Sen jälkeen hän näytteli Turun Teatterissa (1933–1935) ja Kotkan Näyttämöllä (1935–1939).
Laina Laineella oli naispääosa opereteissa "Nukke", "Geisha", "Hollantilaistyttö" ja "Sininen masurkka". Hänen muita näyttämötaiteellisia tulkintojaan olivat muun muassa Maria (kappaleessa "Paholaisen voittaja"), Hilkka ("Nuori mylläri"), pikku tytär ("Isä"), Jenny-rouva ("Vaarallinen ikä") ja Agda Timelius ("Neljä naista").
Laine näytteli useissa suomalaisissa elokuvissa 1940- ja 1950-luvulla. Hänen roolinsa olivat pieniä, usein yhden kohtauksen sivuosia. Satuelokuvassa "Prinsessa Ruusunen" hän näytteli Sannaa 105-vuotiaana. Edvin Laineen palkitussa Hella Wuolijoki -filmatisoinnissa "Niskavuoren Heta" Laineella oli Akustin äidin Marin osa. Elokuvassa "Hilja – maitotyttö" hän näytteli Hiljan äitiä. Laine oli mukana myös muun muassa elokuvissa "Radio tekee murron", "Opri" ja "Ryysyrannan Jooseppi" sekä värielokuvassa "Nummisuutarit". Elokuvassa "Pikku-Matti maailmalla" hän käytti nimeä Laina Hirvipohja. Teatteri- ja elokuvatehtävien lisäksi Laina Laine esiintyi radiossa.
Laine on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Lyle Odelein

Lyle Theodore Odelein (s. 21. heinäkuuta 1968 Saskatchewan, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelannut Odelein pelasi NHL:ssä kaikkiaan kahdeksassa joukkueessa yhteensä 1 056 runkosarjaottelussa, joissa kertyi 2 316 jäähyminuuttia. 200 minuutin raja ylittyi viitenä kautena. NHL:n pudotuspeliotteluja Odelein pelasi 11 kautena, ja pelejä niissä kertyi 86 kappaletta. Odelein voitti Stanley Cupin Montreal Canadiensissa kaudella 1992–1993.
Ura.
Ura alkaa Montrealissa.
Montreal varasi Odeleinin vuoden seitsemännellä kierroksella numerolla 141. NHL-uransa Odelein aloitti Montrealissa kaudella 1989–1990, jolloin hän pelasi kahdeksassa ottelussa. Joukkueen vakiokokoonpanoon hän nousi seuraavalla kaudella ja pelasi Montrealissa kuusi täyttä kautta vuoteen 1996. Vuonna 1993 Montreal voitti Stanley Cupin.
Muihin joukkueisiin.
Kaudeksi 1996–1997 Odelein siirtyi New Jersey Devilsiin vaihtokaupassa laitahyökkääjä Stéphane Richeriin. Devilsissä Odelein pelasi kolme täyttä kautta, ja kesken kauden 1999–2000 hän siirtyi Phoenix Coyotesiin. Vaihtokaupassa Phoenixista Devilsiin siirtyi puolustaja Deron Quint ja kolmannen kierroksen varausoikeus.
Kaudella 2000–2001 Odelein pelasi NHL:ssä uutena joukkueena aloittaneessa Columbus Blue Jacketsissa, jonka kapteeniksi hänet nimettiin. Odelein toimi joukkueen kapteenina myös seuraavalla kaudella, kunnes hänet kesken kauden myytiin Chicago Blackhawksiin. Uran loppupuolella joukkueet vaihtuivat nopeammin. Odelein pelasi vielä Dallas Starsissa, Florida Panthersissa ja Pittsburgh Penguinsissa, mutta jokaisessa enintään yhden kokonaisen kauden. Odelein lopetti jääkiekkouransa keväällä 2006.
Lyle Odelein on jääkiekkoilija Selmar Odeleinin veli.
Erma Werke

Erma Werke (alkuperäiseltä nimeltään Erfurter Maschinenfabrik) oli saksalainen asevalmistaja, jonka Berthold Geipel perusti vuonna 1922 Erfurtissa. Yritys tuli tunnetuksi erityisesti valmistamastaan MP-40 konepistoolista. Wehrmacht otti aseen käyttöön vuonna 1940, ja toisen maailmansodan loppuun mennessä niitä oli valmistettu 1,2 miljoonaa kappaletta. MP-40:n lisäksi Erfurter Maschinenfabrik valmisti myös muita konepistooleja.
Sodan päätyttyä liittoutuneet lopettivat Erfurter Maschinenfabrikin toiminnan kuten muidenkin asevalmistajien. Vuonna 1949 yritys muutti nimensä Erma Werkeksi, ja vuonna 1952 se siirsi toimintansa Erfurtista Dachauhun. Dachaussa yritys toimi vuoteen 1997 asti, jolloin se ajautui konkurssiin.
Valkoiset omenat

Valkoiset omenat () on Jonathan Carrollin vuonna 2002 ilmestynyt romaani. Romaani on Carrollin toinen suomennettu teos.
Juoni.
Kirja kuvaa päähenkilön, Vincent Ettrichin elämää. Vincent Ettrich työskentelee mainonta-alalla, on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän kuitenkin luopuu tästä kaikesta uuden rakkauden vuoksi. Pian Vincent Ettrichille tapahtuu jotakin kummallista, hän huomaa kuolleensa mutta olevansa taas elävä. Vincentille selviää pian, että hänen uusi rakkautensa, venetsialainen Isabelle Neukor on saanut hänet palaamaan henkiin. Isabelle on raskaana ja hän haluaa Vincentin pelastavan heidän syntymättömän lapsensa, Anjon.
Anjo pystyy viestimään muiden ihmisten kanssa ja kertoo olevansa universumin pelastaja. Vincentin pitäisi kertoa Anjolle joitakin elintärkeitä tietoja tuonpuoleisesta, ongelmana on kuitenkin se, että Vincent ei muista juuri mitään edellisestä elämästään, tai tuonpuoleisesta.
Vastaanotto.
Romaani on saanut tunnustusta monilta tahoilta. Kirjaa ovat kehuneet muun muassa The Guardian ja San Francisco Chronicle. The Nation
kuvasi kirjaa seuraavasti: ”Carroll on maaginen realisti, joka kaivaa tiedostamattomamme uumenista syvällisiä emotionaalisia totuuksia.”
Suomessa, Toni Jerrman on kuvannut kirjailijaa seuraavasti: ”Jonathan Carrollia on kutsuttu maagis-realistisen unimaan taikuriksi, puhuvien koirien parhaaksi ystäväksi ja aikuisten satukirjailijaksi. Mikään yksittäinen titteli ei kuitenkaan riitä kuvaamaan Carrollin kirjojen mielikuvituksellisia maisemia tai rakastettavia henkilöhahmoja.”
Tomi Kinnunen

Tomi Kinnunen (s. 28. maaliskuuta 1969 Sippola) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Kinnunen aloitti uransa Myllykosken Pallossa. Hän nousi edustusjoukkueeseen 1986 ja oli mukana nostamassa seuraa Veikkausliigaan kauden 1991 päätteeksi. Mypassa Kinnunen saavutti SM-hopeaa 1993 ja Suomen Cupin voiton 1992.. Kinnunen siirtyi kaudeksi 1994 Kuopion Palloseuraan, minkä jälkeen hän pelasi FC Kuusysissä 1995 ja Rovaniemen Palloseurassa 1996. Rovaniemeltä Kinnunen siirtyi kahdeksi seuraavaksi kaudeksi Vaasan Palloseuraan, josta hänet myytiin kesken kauden 1998 belgialaiseen KRC Genkiin. VPS voitti molempina kausina SM-hopeaa. Kinnunen vietti Genkissä kauden, mutta ei saanut peliaikaa kärsittyään muun muassa useista loukkaantumisista, joiden vuoksi hän lopetti ammattilaisuransa vuonna 2000. Kinnunen yritti vielä paluuta MyPaan 2002, mutta lopulta hän ei pelannut yhtään liigaottelua. Kaikkiaan Kinnunen pelasi kahdeksan kauden aikana 110 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kuusi maalia.
Kinnunen pelasi maajoukkueessa vuosina 1998–1999 kuusi A-maaottelua.
Etelänkeltaperhonen

Etelänkeltaperhonen ("Colias crocea") on kaaliperhosten heimoon ja keltaperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Koko ja ulkonäkö.
Etelänkeltaperhosen etusiiven pituus on yleensä 22–28 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 40–47 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on punankeltainen. Siipien reunassa on leveät mustat reunajuovat. Naaraalla on mustassa reunajuovassa keltaisia täpliä, koiraalla erottuu reunajuovassa erityisesti lähellä etusiiven kärkeä keltaisia siipisuonia.
Takasiipien alapinta ja etusiiven alapinnan ulkoreuna ovat vihertävänkeltaisia. Takasiiven alapuolella on kaksiosainen valkoinen ja punareunainen diskoidaalitäplä.
Etelänkeltaperhosella tunnetaan myös värimuoto f. "helice", jolla siipien yläpinnan pohjaväri on vihertävänvalkoinen. Muoto tulee näkyviin vain naarailla.
Levinneisyys ja lentoaika.
Etelänkeltaperhosen levinneisyysalue ulottuu Afrikan pohjoisosista Euroopan keski- ja eteläosien kautta idässä Iraniin saakka. Laji esiintyy Euroopan pohjoisosissa vain vaeltajana ja kesänviipyjänä.
Suomessa etelänkeltaperhonen on hyvin harvinainen vaeltaja, jota on silloin tällöin tavattu maan eteläosissa. Vuonna 2010 laji tavattiin Suomessa ensimmäistä kertaa seitsemään vuoteen. Joinakin kesinä laji on myös lisääntynyt Suomessa. Suomen havainnot on tehty heinä-elokuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Etelänkeltaperhosen elinympäristöä ovat avoimet kulttuuriympäristöt, niityt, puutarhat, pellonreunat ja nummet noin 2 000 metrin korkeuteen asti. Laji talvehtii toukkana. Toukalla ei ole kuitenkaan varsinaista lepovaihetta, vaan se syö ja kasvaa joulu–tammikuussa hitaasti. Tämä estää lajin leviämisen pysyvästi alueille joilla talvi estää ravinnonsaannin.
Lentoaika ja elintavat.
Lentoaika on huhtikuusta alkaen marraskuuhun useana sukupolvena.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat mailaset ("Medicago"), apilat ("Trifolium"), virnat ("Vicia"), esimerkiksi hiirenvirna ("Vicia cracca"), mesikät ("Melilotus") ja maitteet ("Lotus").
Vaaleakeltaperhonen

Vaaleakeltaperhonen ("Colias hyale") on kaaliperhosten heimoon ja keltaperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Levinneisyys.
Vaaleakeltaperhonen esiintyy Espanjan itäosista Euroopan keski- ja itäosien kautta idässä Altaille saakka. Vakituinen levinneisyysalue ulottuu Euroopan pohjoisosissa Viroon, Ruotsin eteläosiin (Öölanti) ja Tanskaan. Vaellusvuosina lajia tavataan pohjoisempana. Suomessa vaaleakeltaperhonen esiintyy yleensä vain melko harvinaisena vaeltajana ja kesänviipyjänä, mutta laji on ilmeisesti talvehtinut joinakin vuosina.
Koko ja ulkonäkö.
Vaaleakeltaperhosen etusiiven pituus on yleensä 21–25 mm. Koiraan siipien yläpuolen pohjaväri on vaaleankeltainen ja naaraan vaaleampi kellertävän–vihertävänvalkoinen. Siipien kirjaukset ovat tummanharmaita, tummanruskeita tai mustia. Kirjaukset ovat molemmilla sukupuolilla samanlaiset. Siipien keskitäplät ovat isoja. Takasiiven yläpuolen diskoidaalitäplä on vaalean kellanpunainen ja siipiripset punertavat.
Elinympäristö.
Vaaleakeltaperhosen elinympäristöä ovat niityt ja pellot.
Lentoaika ja elintavat.
Lentoaika on toukokuusta syys–lokakuuhun vähintään kahtena sukupolvena. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat virnat ("Vicia"), esimerkiksi hiirenvirna ("Vicia cracca"), apilat, ("Trifolium"), voikukka ("Taraxacum officinale"), mailaset ("Medicago") ja mesikät ("Melilotus").
Darren Sutherland

Darren John Sutherland (18. huhtikuuta 1982 Dublin, Irlanti – 14. syyskuuta 2009) oli irlantilainen nyrkkeilijä.
Sutherland saavutti pronssia Pekingin 2008 olympialaisten alle 75 kg:n sarjassa. Hän voitti neljännesvälieräottelussa algerialaisen Nabil Kasselin ja puolivälierässä Venezuelan Alfonso Blancon. Välierässä hän hävisi britti James Degalelle pistein 3–10. MM-kilpailuissa hän selviytyi 75 kg:n sarjassa kahdeksan parhaan joukkoon Mianyangissa 2005 ja 16 parhaan joukkoon Chicagossa 2007. EU-maiden mestaruuden hän voitti samassa painoluokassa 2007 ja 2008.
Sutherland aloitti ammattilaisuran 18. joulukuuta 2008. Hän ehti otella neljä ammattilaisottelua, jotka voitti kaikki tyrmäyksellä. Sutherland löydettiin kotoaan hirttäytyneenä 14. syyskuuta 2009.
Kahdesti haarautuva puu

Kahdesti haarautuva puu () on Ursula K. Le Guinin vuonna 2000 ilmestynyt tieteisromaani. Teos kuuluu Hain-romaanien sarjaan, josta on aiemmin suomennettu kirjat "Pimeyden vasen käsi", "Osattomien planeetta" ja "Maailma, vihreä metsä". Romaani voitti vuonna 2001 Locus-palkinnon (paras tieteisromaani).
Kirjan päähenkilö Sutty lähetetään Akan planeetalle tutustumaan sen oloihin. Planeetan vanha kulttuuri on pääosin tuhottu tieteen ja tekniikan tieltä, mutta Sutty löytää vuorilta vanhaa kulttuuria, jota harjoitetaan siellä salaa.
Kia Picanto

Kia Picanto on Kia Motorsin vuodesta 2003 lähtien valmistama A-segmentin automalli. Etelä-Koreassa sitä myydään nimellä Kia Morning.
Kia Picanto SA (2003–2011).
Ensimmäisen sukupolven Picanto esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2003. Taiwanissa auton nimenä oli Kia EuroStar.
Vuoden 2004 Euro NCAP -kolaritestistä Picanto sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.
Vuoden 2007 lopulla Picanto sai uudet ajovalot, puskurit ja etusäleikön. Myös takavaloihin tehtiin uudistuksia.
Toinen kasvojenkohotus tuli vuonna 2009, jolloin se sai uudempia Kia-malleja vastaavan etusäleikön ja uudelleenmuotoillun etupuskurin. Vietnamissa uudistettu malli sai nimekseen Kia New Morning. 
Kia Picanto TA (2011–2017).
Toisen sukupolven Picanto esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2011. Se on Kian eurooppalaisen suunnitteluosaston Saksassa kehittämä ja edeltäjäänsä 60 millimetriä pidempi kokonaispituudeltaan ja 15 millimetriä akseliväliltään. Ainoastaan Euroopassa tuli markkinoille kolmiovinen korimalli, joka erosi hieman keulailmeeltään viisiovisesta.
Vuoden 2011 Euro NCAP -kolaritestistä Picanto sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Geneven autonäyttelyssä keväällä 2015 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Picanto, joka sai uudet etu- ja takapuskurit sekä pieniä muutoksia etusäleikköön. 
Kia Picanto JA (2017–).
Kolmannen sukupolven Picanto esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2017. Edeltäjäänsä verrattuna sen akseliväli on 15 millimetriä aiempaa pidempi.
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Picanto sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Esteettinen relativismi

Esteettinen relativismi on näkökulma, jonka mukaan kauneuden arvo on suhteessa yksilöihin, kulttuureihin, ajanjaksoihin ja konteksteihin, eikä ole olemassa yleisiä kauneuden kriteereitä. Esteettinen relativismi on yleisesti tunnetun filosofian suuntauksen, relativismin eräs muunnos. Relativismi epäilee mahdollisuutta päästä suoraan episteemiseen yhteyteen "ulkoisen maailman" kanssa ja hylkää siksi väitteen, että ulkoisesta maailmasta tehdyt väitteet voisivat olla objektiivisesti tosia.
Esimerkiksi Willendorfin Venusten kaltaisissa pienveistoksissa tai Rubensin maalauksissa olevia naisia pidettiin niiden tekoaikoina kauneusihanteina. Tänään sellaisia naisia pidettäisiin lihavina nykyisen kauneuskäsityksen mukaan, jota edustavat esimerkiksi muotilehtien kansikuvissa esiintyvät naisten kuvat.
Esteettinen relativismi on yleinen taiteen tarkastelun tapa. Varsinkin Ars 95 -näyttelyn palautteessa se esiintyi poikkeuksellisen runsaasti.
Hellevi

Hellevi on suomalainen naisen etunimi. Nimi on voinut syntynyä muunnelmana nimestä Hellä tai Hellin, jotka ovat Helena-nimen muunnoksia, tai germaanisesta nimestä Helvig, joka johtuu taisteluonnea tarkoittavasta sanasta. Nimi oli 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 13 620 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla. Hellevin samoin kuin Hillan, Hillevin ja Hillen nimipäivä on 16. syyskuuta.
Lupe Fiasco's Food &amp; Liquor

Lupe Fiasco's The Food &amp; Liquor (joskus lyhennetty Food &amp; Liquor) on rap-artisti Lupe Fiascon ensimmäinen studioalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 19. syyskuuta 2006.
Aluksi albumin luultiin olevan ilmestymisviikollaan Billboard 200 -listan #12. sijalla, mutta Nielsen SoundScan -palvelun virheen vuoksi albumi oikeasti oli sijalla #8.
Hillevi

Hillevi on pohjoismainen naisen etunimi. Nimi on syntynyt germaanisesta nimestä Helvig, joka merkitsee taisteluonnea. Samaa alkuperää on myös nimi Hellevi. Tanskassa nimi Hillevi oli käytössä jo 1400-luvulla ja esiintyy myös eräässä kansanlaulussa. 
Suomessa nimi Hillevi on 1900-luvun alusta syyskuuhun 2025 mennessä annettu 9 716 naiselle ja muutamalle miehelle. Heistä suurin osa on syntynyt vuosien 1920 ja 1970 välisenä aikana. Hillevin nimipäivä on 16. syyskuuta.
Hille

Hille on naisen, joskus myös miehen etunimi. Nimi on voinut syntyä muunnelmana nimistä Hilda, Hillevi tai Hildegard. Suomessa nimi on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 282 naiselle ja noin 120 miehelle. Hille viettää nimipäivää 16. syyskuuta yhdessä Hillan, Hellevin ja Hillevin kanssa.
Klaus Holvisola

Klaus Kosti Holvisola (sukunimi vuoteen 1935 "Hypén"; 23. heinäkuuta 1910 Uusikaupunki – 8. heinäkuuta 1979 Uusikaupunki) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Holvisola työskenteli ammatikseen kiviteollisuuden parissa mutta hän kirjoitti myös noin kymmenkunta näytelmää joista monissa käytettiin Vakka-Suomen murretta.
Holvisolan 1950-luvulla tekemä kipsinen pantteriveistos on Uudenkaupungin virastotalo Mörnen ala-aulassa. Kipsiveistos oli aikanaan mallina Yhdysvaltoihin Daytonaan 1958 tilatulle mustalle graniittiveistokselle.
Sopimuksen sovittelu

Sopimuksen sovittelu tarkoittaa tuomioistuimen jälkikäteen tekemää sopimuksen sisällön muuttamista kohtuuden perusteella. Sopimukseen puututaan vain kohtuuttomina pidettyjen kohtien osalta, eikä koko sopimus yleensä tule tehottomaksi. Sovittelussa sopimuksen sitovuutta rajoitetaan, vaikkei siitä olekaan pakottavaa lainsäädäntöä. Sopimus on suorituksesta ja vastasuorituksesta muodostuva kaksipuolinen oikeustoimi, jossa sopimustasapainon ylläpitämiseen voidaan käyttää kohtuuttomuusharkintaa. Tasapainoa arvioitaessa tarvitaan jokin mittapuu, johon vertaamalla poikkeamaa voidaan arvioida. Esimerkiksi sovittua hintaa arvioitaessa mittapuuna käytetään yleistä hintatasoa eli vastaavan hyödykkeen keskimääräistä hintaa.
Sopimuksen kohtuuttomuuden harkinta on kokonaisuus, jossa otetaan huomioon kaikki tekijät. Tällöin jotkin seikat saattavat puoltaa sovittelua ja toiset seikat voivat olla sovittelua vastaan. Sovittelun tarpeettomuutta puoltaa vaikkapa tieto siitä, että kohtuuttomaksi väitetystä sopimusehdosta on neuvoteltu ennen sopimuksen tekoa. Yritysten välisten sopimusten sovitteluun suhtaudutaan pidättyvämmin kuin yrityksen ja kuluttajan välisiin sopimuksiin. Julkisen vallan ja kansalaisten väliset järjestelyt jäävät yleensä sovittelun ulkopuolelle, joskin on mahdollista, että ne muistuttavat sopimusta siinä määrin, että niihin voidaan puuttua kuten esimerkiksi metsästyslupaan. Tällöin ollaan julkisoikeuden ja yksityisoikeuden välisellä hämärällä alueella.
Sopimuksen sovittelua koskeva yleislauseke on oikeustoimilain (228/1929) 36 pykälä, jonka mukaan "Jos oikeustoimen ehto on kohtuuton tai sen soveltaminen johtaisi kohtuuttomuuteen, ehtoa voidaan joko sovitella tai jättää se huomioon ottamatta. Kohtuuttomuutta arvosteltaessa on otettava huomioon oikeustoimen koko sisältö, osapuolten asema, oikeustointa tehtäessä ja sen jälkeen vallinneet olosuhteet sekä muut seikat."
Helge Heikkinen

Helge Birger Heikkinen (20. joulukuuta 1910 Helsinki – 16. marraskuuta 1997 Espoo) oli suomalainen merikapteeni ja merikirjailija.
Heikkinen lähti merille 1920-luvun lopulla ja hän työskenteli Australiasta vehnälasteja kuljettaneilla purjelaivoilla sekä useilla höyrylaivoilla. Sodan jälkeen hän toimi myös laivanvarustajana omistaen osan "Tuula"-nimisestä rahtialuksesta.
Merihistoriasta kiinnostunut Heikkinen oli 1960-luvulla mukana perustamssa "Merimuseo-yhdistystä" ja Suomen merimuseota. Hän kirjoitti useita merihistoriaan liittyviä kirjoja sekä lehtiartikkeleita. Heikkinen keräsi myös aiheeseen liittyvän 2 000 valokuvan ja negatiivin kokoelman, joka on nykyisin Suomen merimuseon hallussa.
HMS Undaunted (1914)

HMS Undaunted oli Britannian kuninkaallisen laivaston Arethusa-luokan risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Govanista Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 21. joulukuuta 1912. Alus laskettiin vesille 28. huhtikuuta 1914 ja otettiin palvelukseen elokuussa 1914.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin laivueenjohtajaksi Harwichiin sijoitettuun 3. hävittäjälaivueeseen, jonka tehtävänä oli Kanaalin itäpään valvonta. Alus otti osaa 28. elokuuta 1914 Helgolandin taisteluun. Se otti myös osaa 17. lokakuuta Hollannin rannikolla Texelin saaren edustalla taisteluun, jonka aikana upotettiin neljä Saksan keisarikunnan laivaston torpedovenettä. Alus otti 25. joulukuuta 1914 osaa Cuxhavenin rynnäkköön suojaten vesilentokoneiden emälaivoja.
Alus osallistui 24. tammikuuta 1915 Doggermatalikon taisteluun. Alus hyökkäsi helmikuussa Dungenessin edustalla Saksan laivaston sukellusvenettä vastaan ilman tulosta. Huhtikuussa alus vaurioitui pahoin törmättyään hävittäjä "HMS Landrailin" kanssa. Elokuussa 1915 alus liitettiin 9. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se valtasi lokakuussa saksalaisia troolareita. Alus suojasi 24. maaliskuuta 1916 Tonderniin hyökänneitä vesilentokoneiden emälaivoja, kun se kolaroi risteilijä "HMS Cleopatran" kanssa. Aluksen saamat vauriot korjattiin Tynen telakalla.
Alus muutettiin huhtikuussa 1917 nopeaksi miinalaivaksi asentamalla sille kiskot 74 miinaa varten. Se ei kuitenkaan suorittanut ainuttakaan miinoitustehtävää. Vuonna 1917 alus siirrettiin laivueenjohtajaksi Harwichiin sijoitettuun 10. hävittäjälaivueen, mistä se määrättiin marraskuussa 1918 Suuren laivaston () 7. risteilijäviirikköön, jossa se palveli aina maaliskuuhun 1919.
Huhtikuussa 1919 alus siirrettiin Noren reserviin, mistä se palautettiin palvelukseen kuljettamaan helmikuusta toukokuuhun 1921 lauttoja Välimerelle. Tehtävänsä suoritettuaan alus palautettiin reserviin, kunnes se sijoitettiin huhtikuussa 1922 poistolistalle. Alus myytiin romutettavaksi 9. huhtikuuta 1923 Cashmorelle Newportiin.
M/S Emerald Princess

M/S Emerald Princess on Princess Cruisesin vuonna 2007 Italiassa valmistettu Grand-luokan risteilyalus.
Rakentaminen.
Alus tilattiin Fincantierin Monfalconen telakalta Italiasta nimellä "California Princess". Sen köli laskettiin 7. huhtikuuta 2005 telakkanumerolla 6131 ja alus laskettiin vesille 1. kesäkuuta 2006. Alus luovutettiin 14. maaliskuuta 2007 bermudalle rekisteröidylle Princess Cruises Line Limitedille. Alus valmistui kuitenkin vasta 30. maaliskuuta.
Liikennöinti.
Alus lähti ensimmäiselle risteilylle 11. huhtikuuta 2007 ja se kastettiin 13. toukokuuta Pireuksessa Kreikassa "Emerald Princessiksi". Vuonna 2009 laiva sai kritiikkiä Suomessa, koska miehistö ei ollut ilmoittanut ennalta laivalla olleista sikainfluenssa-tapauksista. Ilmoitus tautitapauksista tehtiin vasta, kun alus oli jo laiturissa kiinni. Alus joutui syyniin ja seuraavalla kerralla se joutui odottamaan merellä, kunnes Suomen viranomaiset olivat tutkineet laivan.
Aluksella syttyi 25. heinäkuuta 2010 uhkaava tulipalo, joka saatiin sammumaan neljä tuntia myöhemmin. Alus törmäsi 17. toukokuuta 2011 Pietarissa puomiin, jolloin aluksen pelastusvene vaurioitui.
Opteon

Opteon Oy on nykyisin Kaarinan kaupunkiin kuuluvassa Piikkiössä, Tuorlan observatorion alueella toimiva yksi maailman johtavista erikoisoptiikan hiojista.
Opteon on hionut muun muassa maailman suurimman ja teknisesti vaativimman avaruuspeilin, avaruuskaukoputki Herschelin pääpeilin. Pääpeilin halkaisija on 3,5 metriä, paino 250 kiloa, paksuus 2,5 millimetriä ja se on valmistettu avaruusteleskoopille ominaisesti kevyestä, mutta kestävästä piikarbidista. Alun perin peilin piti tulla NASAlta, mutta se ei ollut tarpeeksi korkealaatuinen, joten Opteon oli maailman ainoa, joka pystyi peilin hiomaan.
Honda VTR250

Honda VTR250 (MC33) on japanilainen Honda Motor Companyn valmistama kattamaton moottoripyörä. VTR250 on ollut Japanin kotimarkkinoilla tuotannossa useita vuosia. Malli uudistettiin 2009 ja esiteltiin Euroopan markkinoilla vuodeksi 2010.
Moottoripyörässä on nestejäähdytetty nelitahtinen 249 cm³ 90° V-twin, jonka kannessa on kaksi nokka-akselia ja neliventtiilikoneisto. Uudistetussa vuoden 2009 mallissa on polttoaineen suihkutus ja kierroslukumittari. Moottoripyörän runko on "trellis"-tyyppinen.
VTR250 muistuttaa ulkomuodoltaan erehdyttävästi italialaista Ducati Monsteria.
Tekniset tiedot JBK-MC33 (2009).
Moottori
Mitat
Jarrut, renkaat, jousitus
Lähde (paitsi tarkka iskutilavuus)
Kultainen kolmio (geometria)

Kultainen kolmio on tasakylkinen kolmio, jossa kaksi sivua on keskenään yhtä pitkiä ja niiden suhde kolmanteen sivuun on kultaisen leikkauksen suhdeluku:
formula_1
Tasakylkinen kolmio, jonka kärkikulma on 36 astetta, on kultainen kolmio, mikä voidaan todistaa seuraavasti:
Todistus.
Jokaisen kolmion kulmien summa on 180 astetta, ja tasakylkisen kolmion molemmat kantakulmat ovat yhtä suuret. Jos siis kärkikulma on 36 astetta, on kumpikin kantakulma
formula_2
Näin ollen kumpikin kantakulma on kaksi kertaa kärkikulman suuruinen. 
Merkitään kolmion kärkiä kirjaimilla A, B ja C siten, että A on kärkikulman ja muut kantakulmien kärkiä. Piirretään kulmalle C puolittaja, ja merkitään X:llä sitä pistettä, jossa se leikkaa sivun AB. Myös kolmiossa XCB on yhden kulman (XCB) suuruus 36 ja toisen (XBC) 72 astetta, ja näin ollen se on yhdenmuotoinen alkuperäisen kolmion ABC kanssa. Yhdenmuotoisuudesta seuraa:
formula_3
ja saman tasakylkisen kolmion sivuina janat BC ja CX ovat yhtä pitkiä. Kolmio ACX on myös tasakylkinen, koska siinä kulmat ACX ja CAX ovat kumpikin 36 astetta, ja näin ollen jana BC on myös yhtä pitkä kuin AX. Samoin janat AB ja AC ovat yhtä pitkiä. Koska saman janan osina BX = AB - AX, ja lisäksi tasakylkisessä kolmiossa saadaan edelleen:
formula_4,
ja koska piste X sijaitsee janalla AB, se jakaa tämän janan siten, että koko janan suhde suurempaan osaan (AX) on sama kuin tämän suuremman osan suhde pienempään osaan (BX). Näin on laita vain, jos piste jakaa janan kultaisen leikkauksen mukaisessa suhteessa. mot.
Ominaisuuksia.
Jos siis janan BX pituus on 1, on janojen AX, CX ja BC pituus formula_5 sekä kolmion kylkien AB ja AC pituus 1 + formula_5 = formula_52.
Tästä kultaisen kolmion ominaisuudesta voidaan johtaa myös trigonometristen funktioiden tarkat arvot 18, 36 ja 72 asteen kulmille. Esimerkiksi:
formula_8
Kultainen kolmio on samalla ainoa kolmio, jonka kulmien suhteet ovat 2:2:1.
Säännöllinen kymmenkulmio voidaan jakaa sen keskipisteen kautta kulkevien lävistäjien avulla kymmeneen kultaiseen kolmioon. Säännöllisen viisikulmaisen tähtikuvion eli pentagrammin jokainen sakarakolmio on myös kultaisen kolmion muotoinen.
Kultainen gnomoni.
Kultaiseen kolmioon liittyy läheisesti myös kultainen gnomoni. Se on tylppäkulmainen tasakylkinen kolmio, jonka kulmat ovat 36, 36 ja 108 astetta. Siinä siis kulmien suhteet ovat 1:1:3. Edellä esitetyssä todistuksessa käytetty kolmio ABX on kultainen gromoni. Tällaista kultaisen kolmion kahtiajakoa sanotaan "Robinsonin kolmioiksi".
Samoin kuin kultainen kolmio voidaan jakaa toiseen kultaiseen kolmioon ja kultaiseen gnomoniin, voidaan myös kultainen gnomoni jakaa toiseen kultaiseen gnomoniin ja kultaiseen kolmioon.
Voidaan osoittaa, että koko taso voidaan täyttää kultaisilla kolmioilla ja kultaisilla gnomoneilla. Tällä tavoin muodostetaan Penrosen laatat.