tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aaltopuisto

Aaltopuisto (), aiemmalta nimeltään Neekerikylä (), on asuinalue Vaasassa. Alvar Aalto suunnitteli vuonna 1946 alueen 30 hehtaarin ja 3 000 asukkaan lähiöksi, mutta suunnitelmasta toteutui vain osa, ja asuinalue sai alkuperäisen nimensä ­rakennusten tummasta värityksestä. Alvar Aallon suunnittelemat rivitalot osoitteessa Neekerikylä 1–5 ovat Alvar Aalto -museon rakennusperintöosaston suojelurekisterissä.
Neekerikylän nimeä on pidetty loukkaavana eivätkä kaikki alueen asukkaat ole pitäneet nimestä. Kadun nimi muutettiin virallisesti vuonna 2013. Muutosta kannattivat suurin osa alueen asukkaista kuten myös vähemmistöoikeusasiamies.
Lauren Shuler Donner

Lauren Shuler Donner (s. 23. kesäkuuta 1949) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja.
Shuler toimi ensimmäisen kerran tuottajana Michael Keatonin vuoden 1983 menestyskomedialle "Varokaa, isä on irti!" Tämän jälkeen hän siirtyi elokuvaan "Ladyhawke – Legenda haukasta", jossa hän toimi yhdessä tulevan aviomiehensä, Richard Donnerin, kanssa. Sittemmin hän on toiminut muun muassa elokuvien "Free Willy – pelastakaa Willy", "X-Men" ja "Constantine" parissa.
Filmografia.
Toiminut tuottajana ellei toisin mainita.
Kaarle Knuutila

Kaarle Oskar (K. O.) Knuutila (7. joulukuuta 1868 Vampula – 29. huhtikuuta 1949 Uskela) oli suomalainen maanviljelijä, liikemies ja kunnallisneuvos, joka oli myös Suomalaisen puolueen kansanedustajana.
Knuutilan vanhemmat olivat talollinen Karl Knuutila ja Mariana Lovisa Karlintytär. Hän kävi kiertokoulun ja toimi sitten maanviljelijänä Vampulassa vuoteen 1898 saakka viljellen omistamaansa Kärväselän Knuutilan taloa. Knuutila omisti Arpalahden kartanon Perniössä 1899–1904, Spurilan kartanon Paimiossa 1905–1916, Ispoisten kartanon Kaarinassa 1919–1923 ja lopuksi Viksbergin kartanon Tammelassa. Hän perusti meijerin ja tiilitehtaan ja oli mukana perustamassa Länsi-Suomen Osake-Pankkia. Knuutila sai kunnallisneuvoksen arvon 1928.
Knuutila oli kansanedustajana 1907–1908 ja 1910–1914 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Vuonna 1918 Knuutila lahjoitti miljoona markkaa Turkuun perustettavan suomalaisen yliopiston pohjarahastoon.
Kaarle Knuutila oli naimisissa vuodesta 1886 Aleksandra Matintytär Laatin kanssa. Hän jäi leskeksi 1918.
Anatolialaiset kielet

Anatolialaiset kielet ovat indoeurooppalaisiin kieliin kuuluva kieliryhmä, johon kuuluvia kieliä puhuttiin muinoin Vähässä-Aasiassa, nykyisen Turkin alueella. Ryhmän kaikki kielet ovat kuolleet yli 2000 vuotta sitten, mutta niillä kirjoitettuja tekstejä on säilynyt. Parhaiten ryhmän kielistä tunnetaan heetin kieli.
Alkuperä.
Yleensä otaksutaan, että anatolialainen kieliryhmä erkani indoeurooppalaisesta kantakielestä ensimmäisenä. Joskus puhutaankin "indoheettiläisestä kantakielestä", jolla tarkoitetaan indoeurooppalaista kantakieltä sellaisena kuin se oli ennen anatolialaisten kielten erkanemista, tavallisimman arvion mukaan neljännen vuosituhannen puolivälissä ennen ajanlaskumme alkua. Mikäli kurgaanihypoteesi kielikunnan alkuperästä pitää paikkansa, anatolialaisten kielten varhaisimmat puhujat ovat voineet saapua Mustanmeren pohjoispuolelta Anatoliaan joko Kaukasian kautta idästä tai Balkanin kautta lännestä. Toisaalta esimerkiksi Colin Renfrew on väittänyt, että indoeurooppalaista kantakieltä olisikin puhuttu Anatoliassa, missä tapauksessa tämän ryhmän kielten puhujat olisivatkin jääneet alkuperäiselle alueelle muiden levittäytyessä muualle.
Kielet.
Seuraavista anatolialaisista kielistä on säilynyt kirjallisia tekstejä, muista paitsi heetistä kuitenkin vain lyhyitä katkelmia:
Ryhmään kuului todennäköisesti muitakin kieliä, mutta niistä ei ole säilynyt kirjallisia tekstejä. On mahdollista, että esimerkiksi lykaonian ja isaurian kielet kuuluivat tähän ryhmään.
Anatoliassa puhuttiin vanhalla ajalla eräitä muitakin kieliä kuten kaarian ja pamfylian kieltä, joista on myös säilynyt piirtokirjoituksia, mutta ne eivät ilmeisesti kuuluneet tähän kieliryhmään vaan olivat isolaattikieliä, joilla ei ole tunnettuja sukulaisia.
Häviäminen.
Aleksanteri Suuren valloitusretkien jälkeen Anatolia kreikkalaistui voimakkaasti, myös kielellisesti, ja yleensä otaksutaan, että viimeistään 1. vuosisadalla eaa. kaikki anatolialaiset kielet olisivat hävinneet käytöstä kreikan tullessa alueen käytännössä ainoaksi kieleksi, josta asemasta turkki syrjäytti sen yli tuhat vuotta myöhemmin. Anatolialaiset kielet ovatkin tokaarilaisten kielten ohella ainoa tunnettu indoeurooppalaisten kielten ryhmä, johon kuuluvia kieliä ei nykyään enää missään puhuta.
On kuitenkin mahdollista, että anatolialaisista kielistä peräisin olevia lainasanoja on nykykielissäkin, etenkin Turkin paikannimissä kuten Side ja Adana.
Kielten piirteitä.
Morfologisesti heetti oli selvästi yksinkertaisempi kuin muut vanhimmat tunnetut indoeurooppalaiset kielet. Jotkin indoeurooppalaisille kielille tyypilliset piirteet olivat tästä kielestä hävinneet. Heetissä ei esimerkiksi ollut kielikunnalle yleensä tyypillistä eroa maskuliinin ja feminiinin välillä; sen sijaan substantiivit jakautuivat kahteen sukuun sen mukaan, tarkoittivatko ne elollista vai elotonta.
E. C. Osondu

E. C. Osondu on nigerialainen kirjailija, joka on kirjoittanut erityisesti novelleja. Hänelle on myönnetty novellista ”Waiting” vuoden 2009 Caine-palkinto, jonka saajaehdokkaana on hän oli jo vuonna 2007 teoksella "Jimmy Carter’s Eyes". Osondun kertomuksia ovat julkaisseet "Agni", "Vice" ja "Fiction".
Nigeriassa Osondu oli mainostoimistossa copywriterina. Vuonna 2008 hän oli luovan kirjoittamisen stipendiaattina Yhdysvalloissa Syracusen yliopistossa. Hän on asunut Yhdysvalloissa heinäkuusta 2009 lähtien.
Lokakuussa 2008 Guernica-aikakauslehdessä ilmestynyt ”Waiting” kuvaa elämää pakolaisleirissä lapsen näkökulmasta. Lehden kirjallisuustoimittaja toteaa, että ”se ei ole mahtaileva eikä sisällä liiallisesti kirjallista kikkailua, vaan on hyvin kerrottu tarina sellaisesta elämästä, jota useimmat meistä eivät voi edes kuvitella”. Palkintosumma oli arvoltaan 10 000 puntaa ja lisäksi siihen liittyi mahdollisuus asua kuukauden ajan Georgetownin yliopistossa Washingtonissa. Osondun ”Voice of America” sisältyy teokseen "Gods and Soldiers: The Penguin Anthology of Contemporary African Writing" (2009).
Kansalliskirjaston verkkoarkisto

Kansalliskirjaston verkkoarkisto on Suomen Kansalliskirjaston ylläpitämä palvelu, johon tallennetaan pysyvästi suomalaisia verkkosivustoja kansallisen kulttuuriperinnön säilyttämistarkoituksessa. Arkiston sisältöä on mahdollista katsella ja kuunnella tähän tarkoitukseen varatuilla erityisillä työasemilla, joita on Kansalliskirjaston päärakennuksessa, Kansallisen audiovisuaalisen arkiston tiloissa, Eduskunnan kirjastossa sekä erikseen määritellyissä vapaakappalekirjastoissa. Internetissä verkkoarkiston sisältöä ei voi katsella, mutta verkkoarkiston hakemistopalvelussa käyttäjä voi tutkia, onko jokin verkkosivu tallennettu arkistoon.
Sisältö.
Kansalliskirjasto on kerännyt verkkoarkistoonsa aineistoa vuodesta 2006 lähtien tekemällä laajoja koko Suomen kattavia verkkosivujen keräyksiä sekä erillisiä teemakeräyksiä, joilla on reagoitu ajankohtaisiin tapahtumiin tai aiheisiin, kuten vaaleihin, tai kerätty aineistoa, joka ei ole muuten tarttunut kirjaston haravaan (esim. ulkomailla sijaitsevat verkkosivut). Vuosittain Kansalliskirjasto kerää talteen kymmeniä miljoonia verkkosivuja suomalaisesta internetistä.
Vapaakappaletyöasemakoneilta, joilla verkkoarkiston sisältöä voi tutkia, on mahdollista katsoa ja kuunnella myös Kansallisen audiovisuaalisen arkiston keräämiä Suomen televisio- ja radiolähetysten tallenteita.
Verkkoaineistojen kerääminen maailmalla.
Maailmalla eri maiden kansalliskirjastot ovat aloittaneet omien maidensa verkkosivujen tallentamisprojekteja noin vuodesta 2000 lähtien, jonka jälkeen toiminta on vakiintunut monissa maissa. Perinteisesti kansalliskirjastot ovat tallentaneet oman maansa kirjallista tuotantoa arkistoihinsa kulttuuriperinnön säilyttämistarkoituksessa, mistä toiminta on laajentunut musiikin ja elokuvien kautta myös verkkosivujen kaltaisiin elektronisiin aineistoihin. Verkkoaineistojen keräämisessä eri maiden kansalliskirjastot tekevät yhteistyötä sisarorganisaatioidensa kanssa kansainvälisen katto-organisaation International Internet Preservation Consortiumin kautta.
Robert Kelly (sarjakuvahahmo)

Robert Edward Kelly on fiktiivinen hahmo, joka esiintyy Marvel Comicsin sarjakuvissa. Hän on Yhdysvaltain senaattori, joka aloitti uransa mutanttien vastaisella vaaliohjelmalla toimien "Ryhmä-X" -lehtien antagonistina. Hahmo on Chris Claremontin ja John Byrnen luoma ja se esiintyy ensimmäisen kerran "Uncanny X-Men" -sarjakuvasarjan lehdessä 133.
Hahmon elämäkerta.
Senaattori Robert Kelly nähtiin ensimmäisen kerran kokoontumisessa Helvetintulen klubilla, missä mutanttiterroristi Aivo loi hänelle illuusion Ryhmä-X:n Kykloopista ammuskelemassa säteellään yleisöä. Tämän myötä hänessä heräsi mutanttivastaisuutta ja hän alkoi tukea mutanttien rekisteröimistä sekä Vahtien käyttöönottoa.
Kelly näytteli merkittävää osaa "Menneen tulevaisuuden päivät" -tarinassa. Siinä Ryhmä-X pysäyttää Mystikon ja Pahojen Mutanttien Veljeskunnan, jotka yrittävät murhata Kellyn. Ryhmä-X oli saanut tietää, että murhayrityksen onnistuttua koko mutanttikunnan tulevaisuus olisi vaarassa ja heidät kaikki olisi eliminoitu lähes täysin.
Kun Kelly esiintyi seuraavan kerran "Uncanny X-Menin" numerossa 246, hän oli naimisissa Sharonin kanssa, joka oli toiminut aikaisemmin Helvetintulen Klubilla palvelustyttönä. Tavatessaan Sebastian Shaw’n myöhemmin, Kelly järkyttyi nähdessään vaimonsa astuvan sisään entisessä palvelijanasussaan. Sharon pahoitteli tätä tosissaan ja sanoi ettei olisi pukeutunut asuun muuten kuin Kellyn ja Shawin seurassa. Sharon kuitenkin kuolee seuraavassa lehdessä, jossa hän saa surmansa sivullisena Roguen ja Vahdin taistelun aikana. Tämä saa Kellyn vastustamaan mutantteja yhä vahvemmin.
Kelly pysyi aktiivisena mutanttien vastustajana pitkään, mutta lopulta muuttui avarakatsesemmaksi ja suvaitsevaisemmaksi mutantteja kohtaan, luvaten Ryhmä-X:lle toimivansa mutanttien oikeuksien puolesta. Tämä kuitenkin koitui hänen kohtalokseen, sillä puhuessaan mutanttien puolesta mutantteja vastustava aktivisti Alan Lewis tappoi Kellyn uskottuaan tämän pettäneen ihmiset. Edes Kellyn henkivartijana toiminut Cable ei kyennyt auttamaan senaattoria vaan tämä kuoli Cablen käsivarsille.
Waldemar Wickholm

Julius Waldemar (joidenkin lähteiden mukaan Valdemar) Wickholm (7. marraskuuta 1890 Snappertuna – 20. heinäkuuta 1970 Porvoo) oli suomalainen yleisurheilija. Hän edusti seuratasolla HIFK:ta.
Wickholm sijoittui Tukholman olympialaisissa 1912 kymmenottelussa seitsemänneksi kerättyään tuolloisen pistetaulukon mukaan 7 058,795 pistettä. Jim Thorpen hylkäyksen jälkeen Wickholm nousi kilpailun kuudenneksi. 110 metrin aitajuoksussa hän eteni välieriin. Antwerpenin olympialaisissa 1920 Wickholm sijoittui kymmenottelussa kuudenneksi pistein 6 405,460. Hän oli paras ottelun 400 metrillä ajalla 52,8 ja 1 500 metrillä ajalla 4.45,6. Hän osallistui lisäksi 400 metrin aitajuoksuun karsiutuen alkuerissä. Vuonna 1917 hän oli ensimmäinen kymmenottelun maailmantilastossa. 
Wickholm saavutti Kalevan kisoissa 100 metrillä kultaa 1914, hopeaa 1919 ja pronssia 1917. 200 metrillä hän sai kultaa 1913, 1914 ja 1917 sekä hopeaa 1919 ja 1920. 400 metrillä hän voitti Suomen-mestaruuden 1913, 1914, 1915 ja 1917 sekä oli toinen 1919 ja 1920. 110 metrin aitajuoksussa hän sai SM-kultaa 1913, 1914, 1915, 1917 ja 1919, hopeaa 1921 ja 1922 sekä pronssia 1918. 400 metrin aitajuoksussa hän sai kultaa 1917 sekä hopeaa 1918, 1919, 1921 ja 1922. Pituushypyssä Wickholm oli SM-kilpailuissa kolmas 1914 ja 1919. Viisiottelussa hän sai kultaa 1914 ja pronssia 1918 sekä kymmenottelussa kultaa 1915.
Wickholm teki lukuisia yleisurheilun Suomen-ennätyksiä. Vuonna 1911 hän juoksi 110 metrin aitajuoksussa 16,7, joka pysyi Suomen-ennätyksenä seuraavaan vuoteen, kunnes Lauri Karimo rikkoi sen. Vuonna 1912 hän teki kymmenottelun Suomen-ennätyksen, silloisen pistetaulukon mukaan 7 058,795, sarjalla 11,5–595–11,09–160–52,3–17,0–29,78–325–42,58–4.43,9. Hän paransi ennätystä vuonna 1914 lukemiin 7 218. John Svanström onnistui rikkomaan ennätyksen vielä samana vuonna, mutta Wickholm teki vuonna 1915 sarjan 11,5–650–11,25–170–51,5–16,7–34,02–303–45,30–4.47,5, josta kertyi 7 703,045 pistettä. Tämä paransi Svanströmin ennätystä 168,345 pisteellä. Ennätys pysyi voimassa vuoteen 1920 saakka, kunnes Paavo Jaale onnistui parantamaan sitä.
Vuonna 1913 Wickholm sivusi 200 metrin juoksussa Uuno Railon Suomen-ennätystä 23,4. Hän jakoi ennätyksen vuoteen 1916 asti, kunnes Erkki Kättö otti sen nimiinsä. Wickholm juoksi 1913 myös uuden 400 metrin Suomen-ennätyksen 51,3. Aika oli 0,6 sekuntia nopeampi kuin Lauri Pihkalan edellinen ennätys. Axel Kuffschinoff onnistui parantamaan tätä ennätystä lopulta vuonna 1917. Wickholm juoksi vielä vuonna 1917 uuden Suomen-ennätyksen 59,1 400 metrin aitajuoksussa. Tämä aika alitti Kätön Suomen-ennätyksen 0,2 sekunnilla. Ennätys pysyi voimassa vuoteen 1919, kunnes Erik Wilén rikkoi sen.
Wickholm teki 110 metrin aitajuoksussa ennätyksensä 15,8 Helsingissä 1919. 400 metrin aidat hän juoksi parhaimmillaan 58,2 Antwerpenissa 1920. Kymmenotteluennätyksensä 5969 hän teki Malmössä 1914.
Östra kyrkogården (Göteborg)

Östra kyrkogården on Göteborgin kolmanneksi suurin hautausmaa.
Hautausmaa on pinta-alaltaan 25,3 hehtaaria, ja sisältää 17 717 hautapaikkaa ja on noin 150 000 henkilön viimeinen lepopaikka. Hautausmaan muodossa on kaksi ympyrää ja kaksi kukkulaa.
Östra kyrkogårdenin hautausmaalle on haudattu paljon teollisuus- ja kauppamiehiä sekä muita tunnettuja henkilöitä, kuten Ivar Arosenius, Karin Boye, Sven Rydell, Eric Lemming, ja Viktor Rydberg.
Västra kyrkogården (Göteborg)

Västra kyrkogården on suuri hautausmaa, joka sijaitsee läntisessä Göteborgissa.
Hautausmaa on 45 hehtaaria suuri ja sisältää 28 000 hautapaikkaa. Piispa Edvard Herman Rodhe avasi hautausmaan 8. marraskuuta 1888. 1960-luvulla sinne rakennettiin kaksi kapellia, Sanct Markus ja Sanct Lukas. 
Tunnettuja henkilöitä lepää siellä esim. Gunnar Gren.
Miguashan kansallispuisto

Miguashan kansallispuisto on kansallispuisto Gaspén niemimaalla Quebecissä Kanadassa. Kansallispuisto on auki läpi vuoden.
Historia.
Alue oli 370 miljoonaa vuotta sitten murtovetinen alue, jonka lämpimissä vuorovesien muovaamassa ympäristössä eli suuri valikoima erilaisia kaloja. Kaloihin kuului muun muassa alku-, keuhko- ja nokkakaloja.
Fossiilit.
Miguashan kansallispuistossa on maailman suurin esiintymä devonikauden fossiileja. Puisto valittiinkin tämän perusteella UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1999. Fossiilit löydettiin vuonna 1842 ja niitä on museoissa ympäri maailmaa, muun muassa British Museumissa Lontoossa. Miguashasta on löydetty myös yksi maailman vanhimmista kukkaislajin fossiili. Kansallispuisto on kuitenkin tunnetuin sen 21 kalalajin fossiileistaan. Kansallispuistosta on laskettu löydetyn jo yli viisi tuhatta eri fossiilia.
Luonto.
Kansallispuistossa on niin haapa-, koivu- kuin kuusimetsääkin.
Museo.
Kansallispuistossa sijaitsee myös "Natural History Museum", jossa on mittava kokoelma fossiileja.
Esko Heltola

Esko Heltola (s. 27. lokakuuta 1938) on entinen suomalainen jalkapalloilija, jääpalloilija ja jääkiekkoilija.
Jalkapalloa tukimiehenä pelanneen Heltolan ura alkoi 2. divisioonan Kouvolan Urheilijain Palloilijoissa 1956. Hän pelasi seurassa 1960 asti, jonka jälkeen hän siirtyi ensin kaudeksi 1. divisioonan Susiin ja sitten mestaruussarjassa pelanneen HIFK:n riveihin. Heltola pelasi HIFK:ssa 1962–1965. HIFK:n jälkeen hän pelasi vielä 1. divisioonassa Lappeenrannan Pallossa 1967–1971. Kaikkiaan Heltola pelasi neljän kauden aikana 77 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Maajoukkueessa Heltola pelasi vuosina 1961–1963 kolme maaottelua.
Jääpallossa Heltola edusti Lappeenrannan Palloa, HIFK:a ja Veiterässä. Hän pelasi maajoukkuessa 50 A-maaottelua. Pelaamisen lisäksi Heltola toimi myös valmentajana ja hänet valittiin kahdesti vuoden valmentajaksi.
Heltola pelasi jalkapallon ja jääpallon ohella myös jääkiekkoa. Hän pelasi 1960-luvulla HIFK:ssa kaksi kautta SM-sarjaa.
Heltola toimi liikunnanopettajana Armilan koulussa Lappeenrannassa.
Käsipallo kesäolympialaisissa 2008

Pekingin vuoden 2008 kesäolympialaisissa pelattiin käsipalloa sekä miehissä että naisissa. Kummankin sukupuolen olympiaturnaukseen osallistui 12 maata, jotka jaettiin kahteen alkulohkoon. Alkulohkojen neljä parasta maata etenivät pudotuspelivaiheeseen, jonka lopuksi pelattiin finaali ja pronssiottelu.
Alkulohkojen ottelut pelattiin 7 000 katsojaa vetäneessä olympiaurheilukeskuksessa. Jatkopelit pelattiin kansallisella sisäurheilustadionilla, johon mahtui olympialaisten aikana 19 000 katsojaa.
Kasbah

Kasbah on Algerin kaupungin vanha osa, sen linnoitus ja ympäröivät islamilaiset korttelit. Algerin Kasbah valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1992. Aikoinaan se on perustettu roomalaisen Icosiumin kaupungin paikalle.
Algerin Kasbah on erinomainen esimerkki historiallisesta Maghrebin kaupungista, jolla on ollut laaja vaikutus kaupunkisuunnitteluun Välimeren länsiosassa ja Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Välimeren rannikolla sijaitseva paikka on olut asuttu ainakin 6. vuosisadalta eaa. lähtien, jolloin sinne perustettiin foinikialaisten kauppa-asema. Termi Kasbah, joka alun perin tarkoitti medinan korkeinta kohtaa Ziridien aikakaudella, viittaa nykyään El Djazairin vanhankaupungin kokonaisuuteen, joka sijaitsee valleilla merkittyjen rajojen sisällä ja on rakennettu 1500-luvun lopulla ottomaanien valtakaudella.
Tässä lähes 50 000 ihmisen asuinympäristössä on säilynyt erittäin mielenkiintoisia perinteisiä taloja, palatseja, hamameja, moskeijoita ja erilaisia soukeja, jotka tuovat kaupunkikuvaan useiden tyylien kerrostumisen monimutkaisessa ja omaperäisessä järjestelmässä, joka on sopeutunut erittäin mäkiseen ja epätasaiseen paikkaan.
Zelenogorsk (Krasnojarskin aluepiiri)

Zelenogorsk () on suljettu kaupunki Krasnojarskin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 2010 kaupungissa oli noin 66 000 asukasta. Se sijaitsee Kan-joen länsirannalla 138 km:n päässä Krasnojarskista ja 18 km:n päässä Zaozjornyin kaupungista.
Kaupunki tunnettiin aiemmin nimellä Zaozjornyi-13 ja tämän jälkeen nimellä Krasnojarsk-45. Kaupungissa rikastettiin uraania Neuvostoliiton ydinohjelmaa varten.
Valittu kansa

Valittu kansa tarkoittaa ihmisryhmää, jonka Jumala on valinnut erityisasemaan. Vanhassa testamentissa Jumala valitsi Abrahamin jälkeläiset valituksi kansaksi, jotka saivat asua itsenäisenä kansana omassa maassaan (, ). Nykyään juutalaisen valitun kansan jäsenenä pidetään juutalaisesta äidistä syntyneitä, juutalaista uskontoa noudattavia ihmisiä. Kristinuskon piirissä valittuna kansana on pidetty kristittyjä (, ).
Vanhatestamentillista näkemystä jotain tietystä ryhmästä Jumalan valittuna kansana on käytetty myöhemminkin. Transvaalin presidentti ja "Nederduitsch Hervormde Kerkin" perustajajäsen Paul Kruger esimerkiksi katsoi, että afrikaanerien muodostama "volk" oli valittu kansa, jonka Suuri vaellus oli "pako Egyptin orjuudesta": exodus Kapmaasta brittien ikeestä buuritasavaltojen luvattuun maahan.
György Gedó

György Gedó (s. 23. huhtikuuta 1949 Budapest) on entinen unkarilainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Gedó osallistui neljiin olympialaisiin kevyimmässä eli alle 48-kiloisten sarjassa. Méxicon 1968 olympialaisissa hän hävisi avausottelussaan australialaiselle Joseph Donovanille kehätuomarin keskeytyksellä toisessa erässä. Münchenin 1972 olympialaisissa hän voitti kultaa. Hän voitti thaimaalaisen S. Surapongin luovutuksella kolmannessa erässä, australialaisen D.A. Talbotin pistein 5–0, neuvostoliittolaisen Vladimir Ivanovin pistein 3–2, brittiläisen Ralph Evansin pistein 5–0 sekä loppuottelussa pohjoiskorealaisen Kim U-Gilin pistein 5–0. Montréalin 1976 olympialaisissa hän voitti iranilaisen S. Bashirin tyrmäyksellä toisessa erässä ja mongolialaisen S. Batsukhin pistein 5–0 mutta hävisi puolivälierissä thaimaalaiselle Payao Pooltaratille pistein 1–4 ja päätyi sijoille 5–8. Moskovan 1980 olympialaisissa hän voitti ugandalaisen C. Lubulwan kehätuomarin keskeytyksellä ensimmäisessä erässä mutta hävisi puolivälierissä kuubalaiselle Hipolito Ramosille pistein 0–5 ja päätyi sijoille 5–8.
Gedó voitti Euroopan-mestaruuden 48 kilogramman sarjassa Bukarestissa 1969 ja Madridissa 1971. Katowicessa 1975 hän saavutti EM-pronssia.
Seuratasolla Gedó edusti Vasas Budapestia.
Stephen Hunter

Stephen Hunter (s. 25. maaliskuuta 1946 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen kirjailija ja Pulitzer-palkittu elokuvakriitikko. 
Hunter syntyi Kansas Cityssä yliopiston professori Charles Francis Hunterin ja lastenkirjailija Virginia Ricker Hunterin perheeseen, jossa oli yhteensä kymmenen lasta. Perhe kuitenkin muutti pian Evanstoniin, missä Stephen varttui aikuiseksi. Valmistuttuaan Northwestern Universitystä vuonna 1968 journalistin tutkinnon kera hän vietti kaksi vuotta Yhdysvaltain maavoimien seremoniasotilaana Washingtonissa ja kirjoitti myöhemmin sotilaslehti "Pentagon Newsia".
Vuonna 1971 Hunter liittyi "The Baltimore Suniin" työskennellen lehden sunnuntaijulkaisun parissa vuosikymmenen ajan ja lopulta hänet valittiin lehden elokuvakriitikoksi vuonna 1982. Hän toimi tässä virassa kunnes siirtyi "The Washington Postin" kriitikoksi vuonna 1997. Metacriticin mukaan Hunter arvostelee elokuvia tavallisesti muita kriitikoita tiukemmin ja "Baltimore Sunissa" sanottiinkin, että ”mikäli Stephen Hunter ei pitänyt elokuvasta, sinä luultavasti pidät”. Hunter on myös tavallinen vieras "The Tony Kornheiser Showssa" arvosteluineen. Vuonna 1998 hän voitti American Society of News Editorsin arvostetun kirjoituspalkinnon kriittisten kirjoitusten kategoriassa ja vuonna 2003 hänet palkittiin Pulitzer-palkinnolla. Hunter on naimisissa "Baltimore Sunin" kolumnistin, Jean Marbellan, kanssa ja heillä on kaksi lasta.
Toivo Mansner

Toivo Hjalmar Mansner (12. marraskuuta 1909 Helsinki – 10. marraskuuta 1986 Tampere) oli suomalainen kaupunginjohtaja ja kaupunkineuvos. Mansner toimi Imatran kauppalan- ja kaupunginjohtajana 16 vuotta ja hän oli myös sosialidemokraattien kansanedustajana 1940-luvulla.
Mansnerin vanhemmat olivat seppä Gustaf Hjalmar Mansner ja Helmi Lehtonen. Mansner kävi kansakoulun jälkeen kauppa-apulaiskoulun 1928 ja opiskeli Työväen akatemiassa 1931. Hän aloitti pankkialalla juoksupoikana, vahtimestarina ja virkailijana 1924–1932, oli Pohjois-Hämeen sos.dem. piirisihteerinä 1932–1934 ja Kansan Lehden toimittajana Tampereella 1934–1947 sekä Tampereen teknillisen lautakunnan sihteerinä 1937–1947. Mansner oli sitten Lauritsalan kauppalanjohtajana 1947–1955 ja Imatralla ensin kauppalanjohtajana, sitten kaupunginjohtajana 1956–1972. Mansner sai kaupunkineuvoksen arvon 1972.
Mansner oli kansanedustajana 1942–1945 ja 1947–1948 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 15. kesäkuuta 1942 Lahden kaupunginjohtajaksi siirtyneen SDP:n kansanedustajan Olavi Kajalan tilalle. Toisen kerran Mansner tuli eduskuntaan 3. kesäkuuta 1947 edesmenneen SDP:n kansanedustajan Väinö Voionmaan tilalle. Mansner oli Tampereen kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä ja hän kuului Sosialidemokraattisen puolueen puolueneuvostoon. Mansnerilla oli myös lukuisia muita luottamustehtäviä.
Toivo Mansner oli naimisissa Ida Annikki Holmin kanssa 1933–1942. Vuodesta 1942 hän oli naimisissa Maire Judit Haution (entinen Nordman) kanssa.
Richard Corliss

Richard Nelson Corliss (6. maaliskuuta 1944 Philadelphia, Pennsylvania – 23. huhtikuuta 2015 New York, New York) oli yhdysvaltalainen "Timen" kirjoittaja, joka keskittyi pääasiassa elokuviin ja satunnaisesti musiikkiin sekä urheiluun. Corliss kirjoitti useisiin lehtiin, kuten "National Review", "New Times Media", "Maclean's" ja "SoHo Weekly News". Vuonna 1980 hän liittyi "Timeen" toimien alkuun apulaiseditoijana, kunnes hänet ylennettiin kirjoittajaksi vuonna 1985.
Eino Sirén

Eino Armas Sirén (25. joulukuuta 1909 Helsinki – 4. maaliskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja osastopäällikkö, joka toimi sosialidemokraattien kansanedustajana 1960-luvulla.
Sirénin vanhemmat olivat kirvesmies Arndt Sirén ja Sandra Laaksonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1931 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1941 sekä sai varatuomarin arvon 1945. Sirén ehti olla myös puusepän opissa kahden vuoden ajan. Hän toimi Helsingin maalaiskunnan taksoitussihteerinä 1942–1945, Kulutusosuuskuntien Keskusliiton työehtoasiain hoitajana 1945–1952 ja viimeksi OTK:n lakiasiainosaston päällikkönä 1953–1973. Sirén sai kunnallisneuvoksen arvon 1963.
Sirén oli kansanedustajana 1962–1970 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Hän toimi Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan puheenjohtajana ja oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Hän oli Helsingin maalaiskunnan kunnanvaltuuston ja kunnanhallituksen puheenjohtajana sekä Vantaan kauppalanvaltuuston puheenjohtajana. Sirén kuului sosialidemokraattisen puolueen puoluetoimikuntaan ja hänellä oli myös lukuisia muita luottamustoimia.
Jan Szczepański

Jan Antoni Szczepański (20. marraskuuta 1939 Małecz – 15. tammikuuta 2017) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Szczepański voitti Münchenin 1972 olympialaisissa kultaa kevyessä sarjassa eli alle 60-kiloisissa. Hän pääsi suoraan toiselle kierrokselle ja voitti sudanilaisen K. M. Kasamiron pistein 5–0, yhdysvaltalaisen J. A. Busceme jr:n pistein 5–0, irlantilaisen Charles Nashin hylkäyksellä kolmannessa erässä, kenialaisen Samuel Mbuguan luovutuksella sekä loppuottelussa unkarilaisen László Orbánin pistein 5–0.
Szczepański voitti Euroopan-mestaruuden 60 kilogramman sarjassa Madridissa 1971. Hän edusti seuratasolla Legia Varsovaa.
Campora San Giovanni

Campora San Giovanni on noin seitsemäntuhannen asukkaan kylä Amantean kunnassa Calabrian alueella Italian eteläosassa. Se sijaitsee Cosenzan maakunnassa. Kaupunki sijaitsee Tyrrhenanmeren rannalla. Se on levittäytynyt kukkulalle, jolla kasvatetaan viinirypäleitä ja oliiveja, josta on myös näkymät Stromboli-tulivuorelle. Kaupungin talous perustuu suurimmaksi osaksi maatalouteen ja turismiin.
Ainoa huomattava historiallinen nähtävyys on suuri torni, joka on rakennettu 1300-luvulla. Seudun ruokaperinne pohjautuu maataloustuotteisiin ja meren antimiin. Siellä tehdään yksinkertaisia ruokia, monimutkaisia leivonnaisia ja sianlihamakkaraa.
Danas Pozniakas

Danas Pozniakas (aik. Dan Ivanovitš Poznjak, , 14. lokakuuta 1939 Tolchak, Puola – 4. helmikuuta 2005 Vilna, Liettua) oli liettualainen, Neuvostoliittoa edustanut nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Pozniakas, joka tunnettiin tuolloin nimellä Dan Poznjak, voitti Méxicon 1968 olympialaisissa kultaa raskaassa keskisarjassa eli alle 81-kiloisissa. Hän voitti kuubalaisen G. Aldaman tyrmäyksellä toisessa erässä, itäsaksalaisen Jürgen Schlegelin pistein 5–0 ja bulgarialaisen Georgi Stankovin pistein 5–0. Loppuottelussa hän sai luovutusvoiton nenänsä välierissä murtaneesta romanialaisesta Ion Moneasta.
Pozniakas voitti Euroopan-mestaruuden raskaassa keskisarjassa Itä-Berliinissä 1965, Roomassa 1967 ja Bukarestissa 1969 sekä EM-hopeaa Moskovassa 1963. Hän voitti Neuvostoliiton mestaruuden vuosina 1962, 1965, 1967 ja 1968.
Salibandyn 3. divisioona (miehet)

Miesten 3. divisioona on Suomen viidenneksi korkein salibandyn sarjataso. Toteuttamisesta vastaa Suomen Salibandyliitto. 3. divisioonaa pelataan alueellisesti kaikilla Salibandyliiton alueilla: Etelä-Suomessa, Länsirannikolla, Sisä-Suomessa, Kaakkois-Suomessa, Savo-Karjalassa, Pohjanmaalla ja Pohjois-Suomessa. Sarja pelataan turnausmuotoisesti ja peliaika otteluissa on 3 × 15 minuuttia tehokasta peliaikaa.
Joukkueet 2025–2026.
Etelä-Suomi
 M3D-A ES
M3D-B ES
M3D-C ES
M3D-D ES
Länsirannikko
M3D-SK LR
M3D-VS LR
Sisä-Suomi
M3 Kanta-Häme/Pirkanmaa
M3D Keski-Suomi
M3D Pirkanmaa
Kaakkois-Suomi
M3D-1 KS
Savo-Karjala
M3D-1 SK
Pohjanmaa
M3DIV PM
Pohjois-Suomi
M3DIV PS
Sandro Lopopolo

Alessandro (Sandro) Lopopolo (18. joulukuuta 1939 Milano – 26. huhtikuuta 2014 Milano) oli italialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Lopopolo saavutti Rooman olympialaisissa 1960 hopeaa kevyessä sarjassa eli alle 60-kiloisissa. Hän ryhtyi tämän jälkeen ammattilaisnyrkkeilijäksi ja voitti 29. huhtikuuta 1966 välisarjan maailmanmestaruusottelussa venezuelalaisen Carlos Hernándezin pistein. Lopopolo piti titteliä hallussaan tasan vuoden: 29. huhtikuuta 1967 hän hävisi japanilaiselle Paul Fujiille teknillisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Salibandyn 5. divisioona (miehet)

 Miesten 5. divisioona on Suomen seitsemänneksi korkein salibandyn sarjataso. Toteuttamisesta vastaa Suomen Salibandyliitto, joka järjestää sarjat turnausmuotoisesti liiton seitsemällä alueella, jotka on jaettu maantieteellisesti Etelä-, Sisä-, Kaakkois-, ja Pohjois-Suomeen sekä Savo-Karjalaan, Pohjanmaahan ja Länsirannikkoon.
Kuparivuoren urheilukenttä

Kuparivuoren urheilukenttä myös Naantalin urheilukenttä on Naantalissa, kantakaupungin kaupunginosassa sijaitseva vuonna 1925 rakennettu urheilukenttä. Se rakennettiin Naantalin Suojeluskunnan aktiivisuuden myötä talkootyönä ja urheilukentän yhteyteen rakennettiin myös paviljonkirakennus. Yleisurheilukentällä on täysimittainen 8 ratainen 400 metrin kestopäällysteinen juoksurata, 64 x 105-metrinen jalkapallokenttä, sekä muut yleisurheilu suorituspaikat. Kenttää käyttää muun muassa VG-62 ja Naantalin Löyly.
Elokuussa 1925 pidettiin urheilukentän vihkijäiskilpailut. Sodan jälkeen Suojeluskunnat lakkautettiin ja syksyllä 1944 Naantalin suojeluskunta lahjoitti urheilukentän Naantalin kaupungille. Paviljonkirakennus purettiin sittemmin ja paikalla on pukusuojarakennus.
Kuparivuoren urheilukentällä 7. elokuuta 1957 järjestetetyissä kilpailuissa Naantalin Löylyn juoksija Olavi Vuorisalo juoksi ensimmäisenä suomalaisena ja koko maailman 16:ntena juoksijana mailin juoksun alle neljässä minuutissa eli niin sanotun haamumailin ajalla 3.59,1. Aikaisemmin maailmanennätyksen tehnyt Derek Ibbotson juoksi myös kisoissa ja voitti sen, Vuorisalon jäädessä toiseksi. Yleisöä oli yli 6 000, heidän joukossaan presidentti Urho Kekkonen.
Varsinais-Suomen suojeluskuntapiirin päällikön Aarne Peltosen muistomerkki siirrettiin Naantalin voimalaitoksen läheisyydestä Kuparivuoren urheilukentän pohjoispäätyyn vuonna 2017.
Kentän välittömässä läheisyydessä sijaitsee 1 350 metrin valaistu kuntorata/-latu, skeittialue ja kaksi jäähallia.
Salibandyn 6. divisioona (miehet)

Miesten 6. divisioona on Suomen alin salibandyn sarjataso. Toteuttamisesta vastaa Suomen Salibandyliitto. Miesten 6. divisioonaa pelataan vain Salibandyliiton kahdella alueella: Etelä-Suomessa ja Sisä-Suomessa.
Carmelo Bossi

Carmelo Bossi (15. lokakuuta 1939 Milano – 23. maaliskuuta 2014 Milano) oli italialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Bossi saavutti Rooman 1960 olympialaisissa hopeaa kevyessä keskisarjassa eli alle 71-kiloisissa. Hän hävisi loppuottelussa yhdysvaltalaiselle Wilbert McClurelle tuomariäänin 1–4.
Ammattilaisena Bossi voitti 17. toukokuuta 1967 välisarjan Euroopan-mestaruusottelussa ranskalaisen Jean Josselinin pistein. Hän menetti tittelin 14. elokuuta 1968 hävitessään alankomaalaiselle Fighting Mackille teknillisellä tyrmäyksellä yhdeksännessä erässä. Hän voitti kevyen keskisarjan maailmanmestaruuden 9. heinäkuuta 1970 ottaessaan pistevoiton yhdysvaltalaisesta Freddie Littlestä. Tittelin hän menetti 31. lokakuuta 1971 japanilaiselle Koichi Wajimalle.
Giulio Saraudi

Giulio Saraudi (3. heinäkuuta 1938 Civitavecchia – 20. huhtikuuta 2005 Civitavecchia) oli italialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Saraudi saavutti Rooman 1960 olympialaisissa pronssia raskaassa keskisarjassa eli alle 81-kiloisissa. Hän hävisi välierissä puolalaiselle Zbigniew Pietrzykowskille.
EM-kilpailuissa Saraudi saavutti pronssia Luzernissa 1959 sekä voitti kultaa Belgradissa 1961.
Fernando Atzori

Fernando Atzori (1. kesäkuuta 1942 Ales – 9. marraskuuta 2020) oli italialainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Sardinialainen Atzori voitti Tokion vuoden 1964 olympialaisissa kultaa kärpässarjassa eli alle 51-kiloisissa. Hän voitti loppuottelussa puolalaisen Artur Olechin tuomariäänin 4–1.
Atzori siirtyi ammattilaisnyrkkeilijäksi vuonna 1965. Hän voitti kärpässarjan Euroopan-mestaruuden 25. tammikuuta 1967 voittamalla Firenzessä käydyssä mestaruusottelussa ranskalaisen René Libeerin pistein. Hän piti titteliä hallussaan yli viisi vuotta kunnes hävisi 3. maaliskuuta 1972 Bernissä sveitsiläiselle Fritz Chervetille teknillisellä tyrmäyksellä 11. erässä. Hän otti avoimena olleen EM-tittelin uudelleen nimiinsä 28. kesäkuuta 1973 Novarassa voittamalla ranskalaisen Dominique Cesarin tyrmäyksellä 12. erässä. Hän menetti mestaruuden jälleen Fritz Chervetille häviämällä tälle tyrmäyksellä seitsemännessä erässä 26. joulukuuta 1973 Zürichissä.
Cosimo Pinto

Cosimo Pinto (s. 14. maaliskuuta 1943 Novara) on entinen italialainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Pinto voitti Tokion 1964 olympialaisissa kultaa raskaassa keskisarjassa eli alle 81-kiloisissa. Hän voitti loppuottelussa neuvostoliittolaisen Aleksei Kiseljovin tuomariäänin 3–2.
Pinto saavutti Rooman EM-kilpailuissa 1967 pronssia 81 kilogramman sarjassa.
Giorgio Bambini

Giorgio Bambini (24. helmikuuta 1945 La Spezia – 13. marraskuuta 2015 La Spezia) oli italialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Bambini saavutti Méxicon 1968 olympialaisissa pronssia raskaassa sarjassa eli yli 81-kiloisissa. Hän voitti saksalaisen Dieter Renzin pistein 5–0 kuten myös bulgarialaisen Kiril Pandovin, mutta hävisi välierissä yhdysvaltalaiselle George Foremanille tyrmäyksellä toisessa erässä.
Ubyhit

Ubyhit ovat Mustanmeren koillisrannikolla asunut luoteiskaukasialaista ubyhin kieltä puhunut kansa. 
Ubyhit ovat läheistä sukua abhaaseille ja adygeille. 1860-luvulle saakka he asuivat Šahejoen ja nykyisen Sotšin välisellä alueella. Heitä arvioidaan olleen noin 25 000 henkeä. Tärkeimmät elinkeinot olivat maanviljely, puutarhanhoito ja karjatalous. Kaukasian sodan jälkeen vuonna 1864 ubyhit pakenivat Turkkiin, jossa he ovat sulautuneet turkkilaisiin.
Operaatio Felix

Operaatio Felix oli Saksan toisessa maailmansodassa suunnittelema sotilasoperaatio, jonka tavoitteena oli vallata Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsema Gibraltar. Sitä alettiin suunnittelemaan vuonna 1940, ja sen olisi pitänyt toteutua 1941 tammikuun puolessa välissä. Suunnitelman toteuttaminen olisi edellyttänyt Espanjan liittymistä sotaan, johon Espanjan diktaattori Francisco Franco ei ollut halukas. Hän katsoi, ettei Espanja yksinkertaisesti kykene siihen vedoten siitä seuraavaan nälänhätään. Näin ollen suunnitelma lopulta hylättiin, vaikka suunnitelmia operaatiosta tehtiin vielä vuonna 1944, kun Saksa kykeni enää viivyttämään lopullista kohtaloaan.
Bruno Pereirinha

Bruno Alexandre Marques Pereirinha (s. 2. maaliskuuta 1988 Sintra, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Kreikassa, Italiassa ja Brasiliassa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kykenee pelaamaan myös oikeana laitapuolustajana, hyökkäävässä roolissa.
Ura.
Pereirinha nousi Sportingin edustukseen kaudella 2006–2007. Kauden alun hän pelasi alemmalla sarjatasolla pelanneessa Olivais Moscavidessa. Ensiesiintymisensä maan pääsarjassa hän teki 13. tammikuuta 2007 ottelussa Belenensesiä vastaan.
13. maaliskuuta 2008 UEFA Cupin neljännesvälierän toisessa osaottelussa Pereirinha teki maalin englantilaista Bolton Wanderersia vastaan, jonka avulla joukkue lopulta eteni jatkoon. Hän onnistui maalinteossa myös aikaisemmalla kierroksella Baselia vastaan.
Loukkaantumisista kärsineenä Pereirinhan aika vaihtopenkillä alkoi kasvaa ja hänet lähettiin lainalle pienempiin seuroihin kuten Vitória Guimarãesiin ja Kavalaan.
Kaudella 2012-2013 Pereirinha pudotettiin kokonaan Sporting CP kokoonpanosta ja pelaaja purki sopimuksensa tammikuussa vuonna 2013.
Tammikuussa vuonna 2013 Pereirinha teki 3,5 vuoden sopimuksen Lazion kanssa.
Ian Raby

Ian Raby (22. syyskuuta 1921 Woolwick, Lontoo – 7. marraskuuta 1967 Lambeth) oli brittiläinen F1-kuljettaja. 
Ura.
Raby aloitti uransa ajamalla 1950-1960-luvuilla alemmissa autoluokissa, Formula 2 -luokissa sekä Formula 1 -sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa. Näiltä ajoilta hänen parhaat saavutuksensa olivat 1957 Le Mansin 24 tunnin ajon 15. sija yhdessä Jack Brabhamin kanssa, 1963 Rooman GP:n kolmas sija ja Formula Junior -sarjan avauskilpailun voitto Englannin kilpailussa. Formula 1:iin hän osallistui varsinaisesti ensimmäistä kertaa vuonna 1963 kotikilpailussaan Britannian GP:ssä, jossa hän ajoi Gilbyn autolla, kunnes joutui keskeyttämään. Hän yritti päästä myös Saksan ja Italian osakilpailuihin, mutta karsiutui pois. Vastaavanlaisesti tapahtui Brabhamin autoilla vuosina 1964 ja 1965. Rabyn parhaaksi sijoitukseksi jäi 11. sija Britannian GP:stä päätöskaudellaan 1965.
Kuolema.
Formula 1:sten jälkeen Raby palasi kilpailemaan Formula 2:iin, jossa hän menehtyi vuoden 1967 Zandvoortin kilpailusta saamiinsa vammoihin kolme kuukautta myöhemmin.
Tsar

Tsar on vuonna 1998 Los Angelesissa, Kaliforniassa perustettu yhdysvaltalainen rockyhtye. Sen jäseniä ovat Jeff Whalen (taustalaulu ja kitara), Daniel Kern (laulu ja kitara), Jeff Solomon (bassokitara) ja Steve Coulter (rummut).
Yhtyeen nimeä kantava esikoisalbumi julkaistiin Hollywood Recordsilla, mutta menestyi huonosti. Levyllä olleet kappaleet "Ordinary Gurl" ja "The Girl Who Wouldn't Die" soivat elokuvassa American Psycho 2.
Vuonna 2004 Chuck Byler korvasti Coulterin ja vuonna 2005 Solomonin tilalle tuli Derrick Forget. Toinen albumi julkaistiin TVT Recordsilla vuonna 2005, mutta se oli äänitetty jo lähes kaksi vuotta sitten aiempien bändin jäsenten kanssa. Levyn nimikkokappale "Band-Girls-Money" on Electronic Artsin peleissä Burnout Revenge ja Burnout Legends.
Tammikuussa 2010 yhtyeen alkuperäinen kokoonpano yhdistyi jälleen ja uusi levy on tekeillä.
Dick Rathmann

James 'Dick' Rathmann (6. tammikuuta 1924 Los Angeles, Kalifornia – 1. helmikuuta 2000 Melbourne, Florida), oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja ja Jim Rathmannin veli.
Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun 9 kertaa kausilla 1950, 1956 ja 1958–1964, joista 1950-1960 kuuluivat Formula 1 -sarjaan. Hän saavutti yhteensä yhden paalupaikan ja 2 pistettä, jotka tulivat vuoden 1956 kilpailusta. Hän starttasi paalupaikalta vuoden 1958 kilpailussa, mutta hänen viereltään startannut Ed Elisian käynnisti ketjureaktion kolmosmutkassa ensimmäisellä kierroksella, johon joutui 15 autoa ja samassa kolarissa Pat O'Connor menehtyi. Rathmannista tuli ensimmäinen paalulta startannut Indy 500 -kuljettaja, joka ei ajanut kierrostakaan paalukisassaan. Samaan ovat pystyneet vain Roberto Guerrero ja Scott Sharp.
Dick ja Jim Rathmann vaihtoivat nimiään vuonna 1946, jotta Dick voisi kilpailla alaikäisenä, ja pian Dick sekä Jim omaksuivat uudet nimensä pitäen ne itsellään.
Dick kilpaili NASCAR-sarjassa vuosina 1951–1955 saavuttaen 13 voittoa ja 13 paalupaikkaa ajaen top 10 joukkoon 79 kertaa. Hän oli parhaimmillaan kolmas vuoden 1953 Grand National cupissa. Hän kilpaili myös AAA- ja USAC-sarjoissa ollen parhaimmillaan toinen Daytonassa vuonna 1959.
Rathmann eläköityi kilpa-ajamisesta vuonna 1960 ja siirtyi Floridaan auttamaan veljeään heidän Chevroletia myyvään autoliikkeeseen. Hän kuoli vuonna 2000. Vuonna 2009 hänet kiinnitettiin West Coast Stock Car Hall of Fameen.
Jason Popson

Jason Popson (s. 1. marraskuuta 1971 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja. Hän on industrial metal -yhtye Mushroomheadin entinen laulaja. Popsonilla on ollut myös lukuisia sivuprojekteja. Hän omistaa Fractured Transmitter Recording Company -levy-yhtiön. Musiikin tekemisen lisäksi Popson on näytellyt elokuvassa "Client 3815".
Komentotie

Komentotie () on yleensä sotilaallisissa järjestöissä käytettävä termi, jolla tarkoitetaan käskyvallan kulkeutumista komentoportaassa ylimmällä olevalta henkilöltä eri johtoportaiden tai esimiesten kautta sille esimiehelle tai alaiselle, jota asia koskee tai jolle asian ratkaisu kuuluu. Toisin sanoen sotilasarvoltaan korkeampi henkilö antaa käskyn komentoportaassa hänen alapuolellaan olevalle henkilölle, joka toteuttaa käskyn tai välittää sen alaspäin ketjussa, kunnes se saavuttaa henkilön, jonka tehtävänä on toteuttaa käsky. Tyypillisesti käskyt annetaan suoraan komentoportaassa seuraavaksi alemapana olevalle, mutta tästä voidaan tarpeen tullen poiketa.
BBC Radio 4

BBC Radio 4 on BBC:n valtakunnallinen radiokanava. Se aloitti lähetyksensä 30. syyskuuta 1967, jolloin se korvasi BBC Home Servicen. Kanava lähettää lähinnä uutis- ja ajankohtaisohjelmia, kuunnelmia, asiaohjelmia, komediaa, ja muuta puheohjelmistoa. Kanavalla on lähes monopoliasema valtakunnallisten puhekanavien joukossa, ja sen vuosibudjetti on 60–70 miljoonaa puntaa.
Lähetykset.
BBC Radio 4 lähettää ultralyhyillä, keskipitkillä ja pitkillä radioaalloilla ohjelmaa.
Colby Armstrong

Colby Joseph Armstrong (s. 23. marraskuuta 1982 Lloydminster, Saskatchewan) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija ja maailmanmestari.
Ura.
Seurajoukkueissa.
Armstrong pelasi vuosina 1999–2002 juniorina jääkiekkoa WHL:n Red Deer Rebelsissä, jossa hän teki kolmella kaudella yhteensä 185 tehopistettä. Pittsburgh Penguins varasi Armstrongin ensimmäisellä varauskierroksella vuorolla 21 . Seuraavalla kaudella Red Deer voitti WHL:n mestaruuden ja eteni Memorial Cupiin, jonka se voitti myös. Syksyllä 2002 Armstrong teki Pittsburghin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen.
Junioriuran jälkeen Armstrong pelasi kolme täyttä kautta Pittsburghin farmijoukkueessa AHL:n Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa. Kaudella 2005–2006 hän teki debyyttinsä Penguinsin riveissä. Armstrong aloitti syksyllä 2005 vielä AHL:ssa, mutta Pittsburgh nosti hänet joulukuussa NHL-joukkueeseen. Hän pelasi loppukaudesta tähtihyökkääjä Sidney Crosbyn kanssa samassa kentässä. Armstrong tekikin 40 tehopistettä (16 + 24) 47 pelissä. Tehotilasossa hän oli saldollaan +15 Pittsburghin paras. Kauden jälkeen hän allekirjoitti vuoden jatkosopimuksen Pittsburghin kanssa.
Armstrong aloitti kauden 2006–2007 Crosbyn kentässä, mutta lopulta ei pystynyt pitämään paikkaansa ja loppukaudesta pelasi useiden eri ketjukavereiden kanssa. Kauden jälkeen hän teki Pittsburghin kanssa kaksivuotisen sopimuksen. Pittsburgh myi kesken kauden 2007–2008 26. helmikuuta 2008 Armstrongin, Erik Christensenin, Angelo Espositon ja ensimmäisen kierroksen varausvuoron Atlanta Thrashersiin, josta se sai vaihdossa Marian Hossan ja Pascal Dupuis’n.
Ensimmäisellä kokonaisella kaudellaan Atlantassa Armstrong sivusi piste-ennätystään, kun hänelle merkittiin 40 tehopistettä. Armstrong rikkoi kuitenkin maaliennätyksensä, kun hän teki 22 maalia. Seuraavalla kaudella Armstrongin pistemäärä putosi 29:ään. Kesällä 2010 Armstrong teki kolmen vuoden sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa. Maple Leafsissa Armstrong kärsi loukkaantumisista ja pelasi kahden kauden aikana vain 79 ottelua yhteensä. Maple Leafs ostikin ulos hänen viimeisen sopimuskauden. Tämän jälkeen hän teki vuoden sopimuksen Montreal Canadiensin kanssa.
Kaudeksi 2013–2014 Armstrong siirtyi Ruotsin SHL:n Växjö Lakersiin.
Maajoukkueura.
Armstrong kuului Kanadan jääkiekkomaajoukkueeseen vuonna 2007, kun Kanada voitti kultaa. Hän teki voittomaalin 4–2 päättyneessä ottelussa Suomea vastaan. Armstrongin osuma vei Kanadan 3–0-johtoon. Armstrong oli toistamiseen mukana MM-kilpailuissa vuonna 2009. Kanada sai turnauksesta hopeaa.
Yksityiselämä.
Hänestä tuli Penguinsissa pelatessaan läheinen ystävä Sidney Crosbyin kanssa. Hänen pikkuveljensä Riley Armstrong pelaa SaiPa:ssa.
Mahnovštšyna

Mahnovštšyna (Махновщина tai "Mahnonia") oli Nestor Mahnon johtaman Ukrainan vallankumouksellisen kapinallisarmeijan kontrolloima alue Etelä-Ukrainassa Ukrainan itsenäisyyssodan aikana tammikuusta 1919 vuoteen 1921.
Markus (Laatokan piispa)

Piispa Markus (, oik. Leonid Leontinevitsh Schavikin, ; 28. toukokuuta 1910 Raivola, Karjalankannas – 13. tammikuuta 1989 Lahti) oli Valamon luostarin munkki ja myöhemmin Yhdysvalloissa toiminut piispa. 
Leonid Schavikin kävi Raivolassa kansakoulun ja kaksi luokkaa venäläistä reaalikoulua, keskikoulun hän kävi Helsingissä. Valamoon hän meni vuonna 1931. Hänen kuuliaisuustehtäväkseen määrättiin igumenin keljapalvelijana toimiminen. Arkkipiispa Herman vihki hänet vuonna 1934 munkiksi ja munkkidiakoniksi sekä pappismunkiksi vuonna 1941. Hän sai munkkinimekseen Markus. Hän sai Suomen kansalaisuuden 1941, siihen asti hän oleskeli Suomessa Nansen-passilla kuten monet muutkin venäläisemigrantit.
Isä Markus toimi sodan vuosina monissa tehtävissä: sotilaspastorina ja Kyyrölän seurakunnan pappina. Hänet kotiutettiin 1944, ja hän siirtyi uuteen Valamoon. 1950-luvun alussa hän toimi seurakuntapappina Pielavedellä, Hämeenlinnassa, Järvenpäässä ja Kotkassa.
Hänet siirrettiin 1954 Valamon kirjoista Kotkan ortodoksiseen seurakuntaan. Näin siksi, että hän oli toteuttamassa vuosikaudet harkitsemaansa ajatusta siirtyä ulkomaille. Samana syksynä hän muutti Arizonaan Yhdysvaltoihin. Hän asettui myöhemmin Kaliforniaan ja siirtyi siellä toimivan Venäjän kirkon alaiseksi. 
Isä Markus vihittiin vuonna 1960 arkkimandriitaksi. Vuonna 1969 hänestä tuli San Franciscon piispa, jonka arvonimi muutettiin vuotta myöhemmin muotoon Laatokan piispa. Tässä tehtävässä piispa Markus toimi vuoteen 1983, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Valamolainen veljeys kantoi yli jurisdiktiorajojen, joten ystävyys isä arkkipiispa Paavalin kanssa säilyi: isä piispa Markus oli Uuden Valamon kirkon vihkijöiden joukossa kesällä 1977. Hän säilytti Suomen kansalaisuuden koko Yhdysvalloissa oleskeluaikansa ja palasi Suomeen vuonna 1987 eläkepäivikseen. Hän asettui asumaan Lahteen, jossa hän kuoli 1989. Hänet haudattiin uuden Valamon hautausmaalle.
Piispa Markus tunnettiin omaleimaisesta huumorintajustaan, ja hänelle ehti keräytyä suuri joukko suomalaisia ystäviä jo työaikana sekä erityisesti Suomessa vietettyjen eläkevuosien mittaan.
Ibert Henriksson

Alf Ibert Henriksson (6. toukokuuta 1928 Mustasaari – 21. huhtikuuta 2010 Maalahti) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Henriksson edusti urallaan Vasa IFK:a 1950–1956. Henrikssonin muut seurat olivat Vaasan AIK ja Pallas ry. Hän voitti Vasa IFK:n seurassa Suomen mestaruuden 1953 sekä kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Kaikkiaan Henriksson pelasi kuuden kauden aikana 77 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki yhden maalin. 
Maajoukkueessa Henriksson pelasi kolme maaottelua vuonna 1954.
Ammatiltaan Henriksson oli sähköasentaja. Hänen harrastuksiaan olivat autoilu ja matkailu. Kotikunta oli Vaasa.
Börje Herrmann

Börje "Heruli" Herrmann (usein myös Herrman, 31. lokakuuta 1921 Inkoo – 29. elokuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Herrmann edusti urallaan Helsingin Palloseuraa 1940–1944 ja 1949–1951 sekä HIFK:a 1945–1948. Hän voitti HIFK:ssa Suomen mestaruuden 1947. Kaudella 1948 Herrmann teki eniten maaleja (12 kappaletta, 14 ottelussa) Suomen Palloliiton sisäisessä mestaruussarjassa. Kaikkiaan Herrmann pelasi viiden kauden aikana 59 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 37 maalia. 
Maajoukkueessa Herrmann pelasi yhden maaottelun vuonna 1946.