tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Wille Valve

Wille Valve (s. 17. kesäkuuta 1980 Maarianhamina) on ahvenanmaalainen poliitikko. Hän toimii Ahvenanmaan maltilliset -puolueessa (Moderaterna på Åland).
Valve on Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsen vuodesta 2011. Vuosina 2013–2019 hän toimi Ahvenanmaan maakuntahallituksen kansliaministerinä ja sosiaaliministerinä. 
Valve on työskennellyt erityisavustajana Euroopan parlamentissa ja toiminut Ahvenanmaan edustajana Pohjoismaiden neuvostossa vuosina 2011–2013. 
Vuodesta 2020 Valve on toiminut Ahvenanmaan terveys- ja sairaanhoito-organisaatio ÅHS:n hallituksen puheenjohtajana. Valve johtaa Itämeren parlamentaarikkokonferenssin Ahvenanmaan valtuuskuntaa.
Valve on ollut Moderat Samling för Åland -puolueen puheenjohtaja vuodesta 2021.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Valve valittiin Mats Löfströmin (r.) varaedustajaksi.
Northampton Town FC

Northampton Town Football Club on jalkapalloseura Northamptonin kaupungista, Englannista. Kaudella 2024–2025 se pelaa Englannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösliigassa. Historiansa aikana Northampton on pelannut kerran maan ylimmällä sarjatasolla, kaudella 1965-1966.
Northamptonin kotikenttänä toimii vuonna 1994 avattu Sixfields Stadium, johon mahtuu 7 653 katsojaa.
Vincent Auriol

Vincent Auriol (27. elokuuta 1884 Revel, Haute-Garonne – 1. tammikuuta 1966 Pariisi) oli Ranskan presidenttinä vuosina 1947–1954.
Auriol oli koulutukseltaan lakitieteiden tohtori ja filosofian lisensiaatti. Hän kuului sosialistipuolueeseen, jonka pääsihteerinä hän toimi vuosina 1919–1939. Auriol oli Ranskan rahaministeri 1936–1937 ja oikeusministeri 1937–1938. Toisen maailmansodan aikana hän oli pidätettynä 1940–1941. Tämän jälkeen hän oli mukana Charles de Gaullen vastarintaliikkeessä. Sodan jälkeen vuonna 1945 hänet valittiin valtiovarainministeriksi ja varapääministeriksi. Seuraavana vuonna hän toimi myös kansalliskokouksen puhemiehenä.
Presidenttinä.
Auriol oli Ranskan neljännen tasavallan ensimmäinen presidentti. Presidenttikaudellaan hän pyrki sovittelemaan vasemmiston ja oikeiston välejä. Poliittisten kiistojen lisäksi hänen kauttaan värittivät myös talousvaikeudet ja Indokiinan sota. Auriol kieltäytyi jatkokaudesta.
Auriol teki 6.–8. maaliskuuta 1950 valtiovierailun Lontooseen.
Urijah Faber

Urijah Christopher Faber (s. 14. toukokuuta 1979 Isla Vista, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut vapaaottelija. Hän oli muun muassa World Extreme Cagefighting -promootion höyhensarjan mestari yli kaksi vuotta. Faber otteli myös Ultimate Fighting Championship -promootion kääpiösarjassa, jossa hän oli neljä kertaa mestaruuskamppailussa, mutta hävisi jokaisella kerralla. Vapaaottelusivusto Sherdog listasi Faberin maailman toiseksi parhaaksi kääpiösarjan ottelijaksi 2012.
Varhainen elämä.
Faber varttui Lincolnissa, Kaliforniassa vanhempiensa Theo ja Suzanna Faberin kanssa. Faberilla on kaksi sisarusta, vanhempi veli Ryan ja nuorempi sisko Michaella.
Laiskotellen

”Laiskotellen” on Lasse Mårtensonin esittämä musiikkikappale, joka edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa 1964. Kappale on Mårtensonin säveltämä ja Sauvo Puhtilan sanoittama.
Vuoden 1964 Suomen karsinnassa oli ensin postikorttiäänestys, jossa oli kymmenen sävelmää mukana. Alueraadit ja Pohjola-raati valitsivat kuudesta laulusta voittajan. 
Kappale sijoittui Kööpenhaminassa järjestetyssä loppukilpailussa seitsemänneksi ja keräsi yhdeksän pistettä. Suomi sai Tanskalta, Norjalta ja Isolta-Britannialta jokaiselta kolme pistettä. Kappaleesta tuli näin Marion Rungin ”Tipi-tiin” ohella siihen asti parhaiten menestynyt Suomen euroviisu.
Thomas Van der Plaetsen

Thomas van der Plaetsen (s. 24. joulukuuta 1990 Gent) on belgialainen kymmenottelija.
Van der Plaetsen voitti kymmenottelun kultaa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 uusilla ennätyspisteillään 7769. Sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui kuudenneksi. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ostravassa 2011 hän voitti kultaa uudella ennätyksellään 8157 pistettä. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 13:nneksi pistein 8069. Hän voitti 2013 kultaa Kazanin universiadeissa ennätyspisteillään 8164 ja sijoittui 15:nneksi Moskovan MM-kilpailuissa 2013 uudella ennätyksellään 8255.
Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 Van der Plaetsen saavutti seitsenottelussa pronssia Belgian ennätyspisteillä 6259 pisteellä. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui kymmenenneksi. Van der Plaetsen valittiin Belgian vuoden urheilijaksi 2014.
Syyskuussa 2014 Van der Plaetsen antoi istukkahormonia sisältäneen dopingnäytteen. Positiivisen dopingnäytteen syyksi paljastui kivessyöpä, joten positiivinen dopingtulos kumottiin. Vuonna 2015 hän saavutti kultaa opiskelijoiden MM-kilpailuissa vuoden 2013 tapaan. Pekingin MM-kilpailuissa hän sijoittui 14:nneksi pistein 8035. 
Van der Plaetsen voitti kymmenottelun Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2016 pistein 8218. Rio de Janeiron olympialaisissa hän sijoittui kahdeksanneksi ennätyspisteillään 8332. Hän keskeytti kymmenottelun Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja Berliinin EM-kilpailuissa 2018. Hän sijoittui kuudenneksi Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 ja yhdeksänneksi Dohan MM-kilpailuissa 2019. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän keskeytti kymmenottelun.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde: Tilastopaja, IAAF
Sisäradat.
NR = maan ennätys
Let’s do it!

Let’s do it! (tai Let’s do it! World) on kansainvälinen siivoustalkooliike. Se sai alkunsa vuonna 2008 Virossa järjestetystä "Teeme ära!" -tempauksesta, jossa 50 000 virolaista siivosi talkoovoimin yhden päivän aikana 10 000 tonnia roskaa ja jätettä julkisista paikoista. Vuonna 2011 liikkeeseen osallistui 2,5 miljoonaa ihmistä 16 maassa. Vuoden 2012 siivouskampanja oli nimeltään "World Cleanup 2012". Yli 70 maata on toistaiseksi osallistumassa talkoisiin, myös Suomi.
Suomessa.
Suomessa liikkeeseen on osallistuttu vuosina 2011 ja 2012. Vuoden 2011 talkoot olivat nimeltään "Suomi puhtaaksi – päivässä!", ja niiden suojelija oli Tasavallan Presidentti Tarja Halonen. Vuoden 2012 talkoot ovat nimeltään "Talkoillaan – Suomi puhtaaksi!". Vuoden 2012 talkoisiin on osallistunut toukokuun 10. päivään mennessä Suomessa 130 kuntaa.
Max Jason Mai

Max Jason Mai (oikealta nimeltään Miroslav Šmajda, s. 27. marraskuuta 1987, Košice, Tšekkoslovakia) on slovakialainen laulaja.
Eurovision laulukilpailu 2012.
Max Jason Mai edusti Slovakiaa vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan "Don't Close Your Eyes". Kappale on melko epätyypillinen kilpailulle, jossa raskaampi musiikki on ollut harvinaista, hard rock -yhtye Lordin vuoden 2006 voitosta huolimatta. Kappale ei päässyt kilpailun semifinaalista finaaliin.
Timin mänty

Timin mänty on lähes 400-vuotias mänty Hämeenkyrössä, Timin kylässä. Se lienee Pirkanmaan vanhin mänty. Puu juuristoineen on rauhoitettu vuonna 1966.
Timin mänty on saattanut olla muinaissuomalaisten uskontojen pyhä uhripuu. Näiden uskontojen tavat, kuten loitsut, uhraukset ja karhun pyhyys ovat olleet pitkään voimissaan, vaikka valtio kielsi muinaisuskojen harjoituksen jo 1600-luvulla. Timin männyssä on nähty karhunkalloja ja puun halkeamaan on upotettu rahaa ainakin 1930-luvulle asti. Puuta on käytetty myös hammassäryn poisloihtimiseen.
Huopalahden kirkko

Huopalahden kirkko sijaitsee Helsingin Etelä-Haagassa, ja se kuuluu Haagan seurakuntaan. Rakennus oli toiminut ensin suomenkielisten kokouspaikkana ja sen jälkeen kouluna. Vuonna 1917 siinä alettiin järjestää jumalanpalveluksia. Kirkollisen käytön piti olla tilapäistä, sillä Eliel Saarinen oli suunnitellut alueelle uuden kirkon, jota ei kuitenkaan koskaan rakennettu. Vuonna 1928 rakennus muutettiin virallisesti rukoushuoneeksi, ja kirkoksi se vihittiin peruskorjauksen jälkeen vuonna 1942. Hakavuoren kirkosta luopumisen myötä Huopalahden kirkko on tätä nykyä Haagan seurakunnan ainoa kirkko.
Kirkkorakennus on puurakenteinen ja punaiseksi maalattu. Sinne mahtuu 200 henkeä. Alttaritauluna on Harry Kivijärven pronssiveistos Ristiinnaulittu (1959). Kirkossa on myös Eeva Ryynäsen ja Auli Korhosen veistokset sekä entinen alttaritaulu, joka on jäljitelmä Peter Paul Rubensin maalauksesta.
Amerikanmuikku

Amerikanmuikku ("Coregonus artedi") on siikojen sukuun kuuluva, Pohjois-Amerikan pohjoisosien sisävesissä elävä suhteellisen pienikokoinen lohikalalaji.
Amerikanmuikun tuntomerkki on leukojen suhteellinen pituus: sen ylä- ja alaleuat ovat keskenään jokseenkin saman pituiset, kun taas samojen vesien sillisiialla ("Coregonus clupeaformis") yläleuka on alaleukaa pidempi, kuten eurooppalaisella siiallakin.
Pohjois-Amerikan Isojenjärvien alueella esiintyy useita muikun tapaisia, elintavoiltaan ja esiintymiseltään eroavia siikakaloja, joita on perinteisesti pidetty erillisinä lajeina. Näitä yleisnimellä "cisco" kutsuttuja lajeja ovat "Coregonus artedin" ohella "Coregonus alpenae", "Coregonus johannae", "Coregonus hoyi", "Coregonus kiyi", "Coregonus nigripinnis", "Coregonus reighardi" ja "Coregonus zenithicus", joista osa katsotaan jo hävinneiksi. Geneettisten tutkimusten perusteella on päätelty, etteivät nämä muodot kuitenkaan edusta itsenäisiä lajeja vastaavia erillisiä kehityslinjoja, vaan ekologinen ja morfologinen eriytyminen on tapahtunut itsenäisesti eri järvissä. Kehityksen tulos voidaan pikemmin katsoa yhden lajin sisäiseksi monimuotoisuudeksi, joka kaikki sisältyy laajennettuun amerikanmuikun käsitteeseen "Coregonus artedi" sensu lato.
Amerikanmuikku ei ole eurooppalaisen muikun lähisukulainen, vaan edustaa siitä erillistä kehityslinjaa siikojen suvussa yhdessä omulsiian kanssa.
Antonin Manavian

Antonin Manavian (s. 26. huhtikuuta 1987 Pariisi, Ranska) on ranskalainen jääkiekkopuolustaja. Manavian on edustanut Ranskaa maailmanmestaruuskilpailuissa 2009, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2017, 2018 ja 2019.
Kaksoiselämää (vuoden 1914 elokuva)

Kaksoiselämää ("Caught in a Cabaret"; tunnetaan myös nimillä "Yllätettynä ravintolassa", "Ylpeys häviön enteenä" ja "Chaplin tarjoilijana") on yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva, jonka pääosissa ovat Charlie Chaplin ja elokuvan ohjannut sekä tuottanut Mabel Normand.
"Kaksoiselämää" oli Chaplinin ensimmäinen ohjaustyö; hän toimi elokuvassa Normandin apulaisohjaajana. Siinä näkyy joitain Chaplinin myöhemmän uran teemoista. Elokuvassa hän näyttelee henkilöä, joka esittää olevansa joku muu kuin oikeasti onkaan. Tässä elokuvassa motiivit teon taustalla ovat kuitenkin itsekkäitä, kun myöhemmin niihin tulee myös altruistisia teemoja. Lisäksi elokuvassa on Chaplinin ja kabareen omistajan välillä eräänlainen Daavidin ja Goljatin kohtaaminen, joita on myöhemmin myös Chaplinin elokuvissa.
Juoni.
Chaplin esittää elokuvassa "Kaksoiselämää" kabareetarjoilijaa, joka on aina ongelmissa pomonsa (Edgar Kennedy) ja taistelussa toisen tarjoilijan (Chester Conklin) kanssa. Chaplin pelastaa Mabelin hahmon puistossa ryöstäjältä, kun on ulkoiluttamassa mäyräkoiraansa. Chaplin esittäytyy Kreikan suurlähettilääksi, O. T. Axleksi, ja hän saa kiitoksensa Mabelin kotona tämän vanhemmilta Mabelin poikaystävän (Harry McCoy) harmiksi. Chaplin saa myös kutsun perheen pihajuhliin, mutta Mabelin poikaystävä seuraa Chaplinia töihin ja näkee tämän oikean identiteetin.
Chaplin käyttäytyy huonosti Mabelin pihajuhlissa. Chaplinin palattua töihin Mabelin poikaystävä ehdottaa juhlien jatkamista läheisessä kabareessa. Kun Chaplin näkee juhlaväen kabareessa, hän piilottaa esiliinansa ja istuu Mabelin viereen. Kun Chaplinin johtaja näkee tämän istuvan pöydässä työaikana, Chaplin paljastuu tarjoilijaksi. Tästä seuraa taistelu, jossa Chaplin lyö pomoansa. Tämän jälkeen hän tunnustaa rakkautensa Mabeliin, joka kuitenkin hylkää Chaplinin.
Vätternrundan

Vätternrundan on yksi maailman suurimmista pyöräilytapahtumista. Se järjestetään vuosittain Ruotsissa, ja osallistujat pyöräilevät Vättern-järven ympäri yhteensä 300 kilometrin matkan maanteitä pitkin. Reitti alkaa Motalan kunnasta, jossa sijaitsee kisakeskus. Vätternrundania edeltävän kahden viikon aikana Motalassa järjestetään muitakin pyöräilytapahtumia, kuten 150 kilometrin pituinen Halvvättern, ainoastaan naisille tarkoitettu 100 kilometrin Tjejvättern sekä lapsille suunnattu kahden kilometrin Minivättern.
Vuoden 2008 Vätternrundanissa liikkeelle lähti 15 945 osallistujaa yli 30 eri maasta. Heistä 15 205 sai pyöräiltyä reitin loppuun asti. Vuonna 2009 ilmoittautujia oli lähes 18  000. Osanottajien suuren määrän vuoksi tapahtumaa ei järjestetä yhteislähtönä, vaan esimerkiksi vuonna 2008 pyöräilijät lähetettiin liikkeelle 50–70 hengen ryhmissä, jotka aloittivat matkansa kahden minuutin välein. Ensimmäinen ryhmä aloitti kello 20 perjantai-iltana ja viimeinen kello viiden aikaan lauantaiaamuna.
Vätternrundan järjestettiin virallisesti ensimmäisen kerran perjantaina 17. kesäkuuta 1966. Tapahtuman taustalla oli urheilulääketieteen edustajan, professori Sten-Otto Liljedahlin halu tehdä käytännön kokeita yhteyksistä kovan harjoittelun ja veden- ja ruoantarpeen välillä. Tämän vuoksi hän ja paikallinen pyöräkauppias Ewert Rydell järjestivät vuonna 1965 pyöräilyjä Vättern-järven ympäri.
Vuodesta 1974 lähtien Vätternrundanin reitti on kulkenut myötäpäivään, mitä ennen se pyöräiltiin vastapäivään. Pyöräilykypäristä tuli pakollisia 1984.
Ken André Olimb

Ken André Olimb (s. 21. tammikuuta 1989 Oslo, Norja) on norjalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän on keskushyökkääjä, mutta pystyy pelaamaan myös laitahyökkääjänä. Mathis Olimb on Ken Andrén veli. Olimb on edustanut Norjaa jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa yksitoista kertaa ja talviolympialaisissa kahdesti.
Miika Takkula

Miika Takkula (s. 17. huhtikuuta 1983 Kiiminki) on entinen suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttä. Nykyään hän toimii Veikkausliiga- seura Ilveksen urheilutoimenjohtajana.
Miika Takkula pelasi urallaan aluksi oululaisessa Tervarien Ykkösen joukkueessa kausilla 2001 ja 2002. AC Oulun perustamisen myötä hän siirtyi uuteen oululaiseen Ykkösen seuraan, jossa pelasi kaikkiaan 40 ottelussa. Kaudeksi 2005 hän siirtyi Turkuun Interiin, mutta käytännössä kausi meni Interin ykkösessä pelannessa naantalilaisessa farmiseurassa VG-62. Kausiksi 2006 ja 2007 Takkula palasi Ouluun, mutta loukkaantumisten myötä otteluita tuli pelattua vähemmän.
Hän lopetti pelaamisensa kauteen 2007, jolloin hän esiintyi talven liigacupissa AC Oulun riveissä ja kesäkaudella Kakkosessa pelannessa OLS:ssä. Urallaan Miika Takkula pelasi kaikkiaan 84:ssä Ykkösen ottelussa kausina 2001–2006.
Myöhemmin hän on pääkaupunkiseudulla ollessaan siirtynyt HJK:n junioriorganisaatioon valmentajaksi. Keväällä 2013 Takkula valittiin HJK-junioreiden valmennuspäälliköksi.
Miika Takkulan veljiä ovat kansanedustajana ja eurokansanedustajana toiminut Hannu Takkula ja sellisti-urheilutoimittaja Heikki Takkula.
Oskars Cibuļskis

Oskars Cibuļskis (s. 9. huhtikuuta 1988 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkopuolustaja. Cibuļskis on edustanut Latviaa yhdessätoista MM-turnauksessa.
Saksan maavoimien rannikkotykistörykmentti 1261

Saksan maavoimien rannikkotykistörykmentti 1261 () oli 20. joulukuuta 1943 perustettu Omaha-rannan taisteluihin yhdysvaltalaisia vastaan Normandian maihinnousun operaatio Neptunuksen aikana toisen ja kolmannen patterinsa osalta osallistunut rannikkotykistörykmentti. Rannikkotykistörykmentin kokoonpano 1944 oli:
Rannikkotykistörykmentti oli muodostettu useasta pienemmästä yksiköstä, jotka joukko-osastoina lakkautettiin 19. joulukuuta 1943.
Saksalaiset maavoimien rannikkotykistörykmentit olivat:
Saksalaisesti numeroimattomia olivat Tanskan protektoraatissa oleva Heeres-Küstenartillerie-Reg Dänemark ja Italian sosialisessa tasavallassa oleva Heeres-Küstenartillerie-Reg Littoria.
IMS-sarja

ARO IMS-sarja oli venäläisen GAZ-69-auton Romaniassa lisenssillä varustettu versio. Valmistusvuosiensa aikana se koki useita teknisiä ja varusteparannuksia ja loi osaltaan vankan pohjan ARO:n omien mallien kehitykselle ja tuotannolle. ARO valmisti tuotantolaitoksissaan Câmpulung-Muscelissa kaiken tekniikan ja rungon. korin valmistus, maalaus ja viimeistely tehtiin aluksi Colibaşissa sijaitsevalla tehtaalla, myöhemmin nekin siirrettiin päätehtaalle.
IMS-57.
Ensimmäinen valmistettu automalli ja myös ensimmäinen romanialainen auto oli IMS-57. Auton mallinimi muodostuu tehtaan nimestä (Intereprinderea Metalurgică de Stat) ja julkaisuvuodesta. Kaikkiaan 914 ajoneuvoa valmistettiin vuosien 1957–1959 välillä, valtaosin käsityönä. IMS-57:n ominaisuuksia: kaksiovinen avokori irrotettavalla peitteellä, 3260 cc sivuventtiili bensiinimoottori, teho 50 hv (37 kW) / 2,800 rpm, huippunopeus 80 km/h, kulutus 24 L/100 km. Loppukokoonpano oli täysin käsityötä; valmistetut rungot siirrettiin ajamalla Campulung-Muscelista Colibaşiin, jossa koritus-, maalaus- ja viimeistelytyön suoritti Pitestin autotehdas. Koripellit tehtiin puisten lestien avulla. Varusteiltaan auto oli hyvin yksinkertainen, muun muassa tuulilasinpyyhkimet olivat käsikäyttöiset.
M59.
Vuonna 1959 IMS-57 korvattiin uudella mallilla, M59, joka oli edeltäjäänsä verrattuna huomattavasti kehittyneempi. Moottorin teho oli 56 hv (42 kW), huippunopeus oli nyt 90 km/h ja nyt lasinpyyhin oli varustettu sähkömoottorilla. Korimallisto oli kasvanut, nyt mallistoon kuului 2-ovinen ja 4-ovinen malli sekä lavaversio, ilman takaosan istuimia. Korityö oli nyt siirretty Campulung-Musceliin. Mallia valmistettiin vuosina 1959–1963, ja tänä aikana vuosittainen valmistusmäärä hyppäsi 803:sta vuonna 1959 3 222:een autoon vuonna 1963.
M461.
Uusi malli, M461, esiteltiin 1964. Vaikka suunnittelu pohjautui edeltäviin malleihin, olivat koripellit täysin erilaiset ja tuulilasi yksiosainen. Myös teknistä laatua ja viimeistelyn tasoa oli parannettu. Uusi 2500 cc -moottori tuotti 70 hv (52 kW), huippunopeus oli 100 km/h. Polttoaineenkulutus oli saatu pudotettua lukemaan 17 l / 100 km.
Romania aloitti mallin M461 ulkomaanviennin 1965, kun Kiinaan ja Kolumbiaan vietiin 2 000 ajoneuvoa. Monien autonvalmistajien tapaan ARO pyrki vauhdittamaan myyntiä länsimarkkinoilla, osallistumalla autokilpailuihin. Tämä ei ollut huono ajatus, koska luokassaan M461 oli aikanaan suorituskykyinen auto, ja sillä saavutettiin kaksi voittoa: 1970 Belgian Forests Rallyssa ja 1973 Sons of Beaches -kilpailussa Oregonissa. Kaikkiaan 80 233 kappaletta M461-autoja valmistui vuoteen 1975 mennessä, jolloin mallin valmistus lopetettiin. Näistä yli puolet meni vientiin ja osa Romanian armeijan käyttöön. Arviolta 3 000 M461:ä on edelleen liikenteessä Romaniassa, ja niiden omistajilla on toimiva merkkikerho. Myös maan armeija käytti mallia viime vuosiin asti. Viimeisiä valmistuneita autoja on ollut mallinimellä M473 myynnissä muun muassa Saksan käytettyjen autojen markkinoilla.
Jean Fridolin Nganbe Nganbe

Jean Fridolin Nganbe Nganbe (s. 11. toukokuuta 1988 Douala, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Ilves-Kissoja. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Nganbe Nganbe pelasi kauteen 2009 asti kotimaassaan Kamerunissa pääsarjaseura Canon Yaoundéssa. Sinä aikana hän pelasi kotimaansa alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa kolme ottelua, joissa teki kaksi maalia.
Keväällä 2010 Nganbe Nganbe siirtyi Veikkausliigaan ja AC Oulun riveihin. Veikkausliigadebyytin Nganbe Nganbe pelasi 18. huhtikuuta ottelussa AC Oulu - Tampere United. Kausi 2010 päättyi kuitenkin elokuussa vakavaan loukkaantumiseen. Kaudeksi 2010–2011 Nganbe Nganbe siirtyi Puolan toiselle sarjatasolle Odra Wodzisławin joukkueeseen.
Nganbe Nganbe palasi Ouluun elokuussa 2011, kun hän siirtyi loppukauden ajaksi OPS:n riveihin. Tammikuussa 2012 hän teki kahden vuoden jatkosopimuksen OPS:n kanssa. Heinäkuussa 2013 FC Lahti vuokrasi Nganben loppukauden kattavalla pelaajasopimuksella.
Kaudeksi 2014 Nganbe Nganbe siirtyi Veikkausliigassa pelaavaan Vaasan Palloseuraan.
Vaasaan siirtyessään Nganbe Nganbe on pelannut AC Oulussa ja FC Lahdessa kaikkiaan 35 Veikkausliigaottelua ja tehnyt niissä 6 maalia.
Paljasjalkapuisto

Paljasjalkapuisto on puistomainen alue, joka on tarkoitettu paljain jaloin käveltäväksi. Paljasjalkapuistossa on erilaisia materiaaleja jalkapohjalla aistittavaksi, kuten kaadettuja puunrunkoja, käpyjä, kiviä ja vesialueita.
Saksan ensimmäinen paljasjalkapolku perustettiin vuonna 1992 Bad Sobernheimiin. Nyt Saksassa on jo yli 60 paljasjalkapuistoa, joissa käy vuosittain satojatuhansia ihmisiä. Paljasjalkapuistoja on myös muun muassa Tanskassa, Australiassa ja Etelä-Koreassa.
Lars Erik Spets

Lars Erik Spets (s. 2. huhtikuuta 1985 Trondheim) on norjalainen jääkiekkoilija, joka pelaa tällä hetkellä Lørenskogin joukkueessa Norjan GET-ligaenissa. Ennen sitä hän pelasi Vålerengassa.
Spets on pelannut Norjan maajoukkueessa vuodesta 2005 lähtien.
Hänen veljensä, Knut Henrik ja Vegard ovat myös jääkiekkoilijoita.
Sturecompagniet

Sturecompagniet on Ruotsin suurin ja tunnetuin yökerho. Se sijaitsee Tukholmassa 1800-luvulta peräisin olevassa kylpylärakennuksessa osoitteessa Sturegatan 4, Stureplanin vierellä. Sen yhteydessä on myös yökerhot Hell's Kitchen ja V. V on yökerhon VIP-tila. Sturecompagniet kuten Östermalm yleensä tunnetaan kalliina ja yläluokkaisena huvittelupaikkana. Sturecompagniet on osa Stureplansgruppen-yökerho- ja ravintolayhtymää. Emoyhtiön kaikkien osien yhteenlasketun liikevaihdon arvioitiin nousevan vuonna 2011 lähes miljardiin kruunuun. 
Sturecompagnietin ovella 4. joulukuuta 1994 tapahtuneessa ammuskelussa sai surmansa neljä ihmistä ja 20 haavoittui, kun yökerhon ovelta aiemmin ystävineen käännytetty Tommy Zethraeus palasi automaattiaseen kanssa ja avasi tulen. Hän sai teostaan elinkautisen vankeustuomion ja monet tekoon muuten liittyneet henkilöt saivat eri mittaisia vankeutuomiota.
Täpläsoukkosiipi

Täpläsoukkosiipi ("Amata phegea") on laajalti Euroopassa tavattava pienehkö, mustavalkoinen perhoslaji. Se on tunnettu myös nimellä euroopansoukkokehrääjä.
Koko ja ulkonäkö.
Täpläsoukkosiipi on keskikokoinen ja huomattavan kapeasiipinen musta perhonen. Etusiivet ovat sinertävän mustat ja niissä on kuusi valkoista, melko läpikuultavaa laikkua. Takasiivissä laikkuja on kaksi tai kolme. Perhosen ruumis on lähes kokonaan musta ja sinisen metallinhohtoinen. Takaruumiin tyvessä ja keskellä on leveä keltainen poikkiraita, joka ulottuu lähes koko takaruumiin ympäri. Lisäksi keskiruumiin sivuilla on kaksi keltaista täplää. Tuntosarvet ovat mustat ja niiden kärkiosat ovat laajalti valkoiset. Siipiväli on 35–40 mm.
Euroopassa tavattavat soukkosiipilajit muistuttavat suuresti toisiaan. Niillä esiintyy myös jonkin verran maantieteellistä muuntelua ulkonäössä, joten lajin varmistamiseksi on yleensä tarpeen tietää myös perhosen löytöpaikka. Turvallisin lajinmääritystapa on genitaalien tutkiminen. Lisäksi varsin samannäköinen perhonen on punatäpliin kuuluva "Zygaena ephialtes".
Levinneisyys ja lentoaika.
Täpläsoukkosiipeä tavataan Etelä-Euroopassa Pyreneiden niemimaalta Ukrainaan, Lähi-itään ja Kaukasukselle. Pohjoisimmillaan lajia tavataan paikoittain Saksan pohjoisosissa. Se on osassa esiintymisaluettaan hyvin paikallinen mutta usein hyvin runsaslukuinen. Perhoset lentävät kesä-heinäkuussa.
Suomessa tai muualla Pohjoismaissa täpläsoukkosiipeä ei tavata.
Elinympäristö ja elintavat.
Täpläsoukkosiipi on kuivilla, pensaikkoisilla niityillä ja metsänreunustoilla elävä perhoslaji. Yksilöt lentävät päivisin, käyvät kukilla imemässä mettä, ja etenkään naaraat eivät liiku häirittyinäkään. Toukka talvehtii
Ravintokasvi.
Toukka on polyfagi, jonka ravintokasveja ovat monet matalat kasvit, kuten ratamot ("Plantago") ja voikukat ("Taraxacum").
Sulkanirkko

Sulkanirkko ("Ptilophora plumigera") on loppusyksyn harvinainen yöperhonen. Se kuuluu syksyn viimeisenä lentäviin perhoslajeihin. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 se on arvioitu silmälläpidettäväksi (NT).
Koko ja ulkonäkö.
Laji on saanut nimensä koiraan huomattavan suurista, sulkamaisista tuntosarvista. Siipien pohjaväri on oranssinruskea ja ulompi poikkiviiru erottuu vaalean kellertävänä ja levenee siiven etureunassa kiilamaiseksi. Ulomman ja hyvin heikosti erottuvan sisemmän poikkiviirun välinen siiven osa on harmahtava. Osalla yksilöistä siipien pohjaväri on tavallista vaaleampi ja siivet ovat jonkin verran läpikuultavat. Etusiiven takareunassa on leveä suomutupsu. Takasiivet ovat läpikuultavat, etusiipiä vaaleammat ja niissä erottuu vaalea poikkivyö. Ruumis on ruskea, tuuheakarvainen, ja koiraalla takaruumiin kärjessä on pitkä tupsu. Naaraan ruumis on rotevampi, tuntosarvet ohuet, siivet sävyltään tummemmat ja niiden kuviointi erottuu huonommin. Siipiväli koiraalla 33–38 mm ja naaraalla 36–40 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Sulkanirkko on eurooppalainen laji, jonka levinneisyysalueen länsipää on Espanjassa ja Englannissa. Levinneisyys kattaa suurimman osan Keski-Eurooppaa ja ulottuu idässä Kaukasukselle. Se kuitenkin puuttuu Välimeren alueelta ja suurimmasta osasta Skandinaviaa. Suomessa laji on hyvin harvinainen ja se tavattiin vaeltajana ensimmäistä kertaa Sipoosta vuonna 1986 ja seuraavan kerran vasta vuonna 1999. 2000-luvun aikana lajille on saattanut syntyä pysyvä kanta, mutta levinneisyys rajoittuu edelleen aivan Uudenmaan rannikolle. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena lokakuun alkupuolelta marraskuuhun, joinakin vuosina joulukuulle saakka. Lennon huippu on lokakuun loppupuolella.
Elinympäristö ja elintavat.
Lehtimetsien ja kulttuuriympäristöjen laji, jota tapaa harvoin muualta sillä lajilla ei ole erityistä vaellustaipumusta. Perhoset nousevat lentoon auringon laskettua ja lentävät muutaman tunnin ajan, lämpiminä öinä jopa puoleenyöhön saakka. Perhoset ovat sopeutuneet lentoaikansa kylmään ilmaan ja pysyvät aktiivisina vaikka lämpötila laskisi nollan tuntumaan. Koiraat lentävät kirkkaiden valojen luokse, joskus jopa runsain joukoin, mutta naaraita valolla ei juuri tapaa. Päivisin perhoset lepäävät puiden rungoilla.
Naaras munii 75–125 munaa yksitellen tai muutaman munan ryhmiin. Munat talvehtivat ja toukat kuoriutuvat keväällä samoihin aikoihin kuin puiden silmut avautuvat. Toukat oleskelevat koko ajan lehtien alapinnoilla ja vanhemmilla toukilla on tyypillinen lepoasento, jossa toukan molemmat päät ovat irti alustasta. Toukat ovat täysikasvuisia kesäkuun puolivälissä ja ne koteloituvat maahan, yhteensidottujen lehtien väliin.
Ravintokasvi.
Toukka syö vaahteroita ("Acer").
Miinan koulu

Miinan koulu (aiemmin "Keskustan ala-aste") on alakoulu Jokioisissa. Se on perustettu vuonna 1977. Koulussa annetaan 1.–6. luokkien opetusta ja siellä toimii erikoisluokka Sokkelit.
Salmin kihlakunta

Salmin kihlakunta () oli yksi Viipurin läänin kihlakunnista, joka käsitti läänin pohjoisimman osan Laatokan pohjoispuolelta. Siihen kuuluivat Soanlahden, Suistamon, Korpiselän, Suojärven, Salmin ja Impilahden kunnat. Kihlakunta oli olemassa vuosina 1847–1945.
Salmin kihlakunta muodostettiin vuonna 1847 Käkisalmen pohjoiseen kihlakuntaan aiemmin kuuluneista Salmin, Suojärven ja Suistamon pitäjistä sekä Kitelän ja Korpiselän kappeleista. Kihlakunnan alueessa ei perustamisen jälkeen tapahtunut suuria aluemuutoksia. Kihlakunnan alue laajeni jonkin verran länteen vuonna 1885, kun tuolloin perustettu Salmin kihlakuntaan yhdistetty Soanlahden kunta muodostettiin pääasiassa Sortavalan kihlakuntaan kuuluneesta Ruskealan kunnasta. Toinen aluemuutos tapahtui vuonna 1935, kun Sortavalan kihlakuntaan kuuluneesta Sortavalan maalaiskunnasta siirrettiin Janaslahden, Purovaaran ja Mäkisalon kylät Impilahden kuntaan. 
Salmin kihlakunta luovutettiin talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 13. maaliskuuta 1940 lähes kokonaan Neuvostoliitolle, jonka vuoksi kihlakunta lakkautettiin valtioneuvoston asetuksella 9. toukokuuta 1940 ja Suomen puolelle jäänyt Korpiselän kunnan läntisin osa liitettiin Ilomantsin kihlakuntaan ja Kuopion lääniin. Luovutetut alueet vallattiin kuitenkin takaisin seuraavana vuonna alkaneen jatkosodan hyökkäysvaiheessa ja pian tämän jälkeen Salmin kihlakunta perustettiin uudelleen, kun hallinto siirrettiin osittain sotilashallinnolta siviilihallinnolle. Salmin kihlakunnan henkikirjoittajan virkaa ei kuitenkaan perustettu heti uudelleen, vaan se yhdistettiin Sortavalan kihlakunnan henkikirjoittajan viran kanssa, jota hoidettiin Sortavalasta käsin. Salmin ja Sortavalan henkikirjoittajien virat perustettiin kuitenkin uudelleen 1. tammikuuta 1943. Suomen menetettyä alueen uudelleen jatkosodan päättäneessä Moskovan välirauhassa 1944, kihlakunnan henkikirjoittaja evakuoitiin Varpaisjärvelle. Suomen puolelle jäänyt Korpiselän länsiosa siirrettiin valtioneuvoston päätöksellä uudelleen Kuopion läänin Ilomantsin kihlakuntaan 1. tammikuuta 1945, kuten oli tehty talvisodan jälkeenkin. Salmin kihlakunnan henkikirjoittajan virka lakkautettiin valtioneuvoston päätöksellä 1. tammikuuta 1945 alkaen. Salmin kihlakunnan henkikirjoittajan seuraajana toimi Siirtoväen siviilirekisteritoimiston henkikirjoittaja vuosina 1946–1954.
Kihlakunta vuonna 1940.
Vuonna 1940 Salmin kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Kihlakunnan maapinta-ala oli 9 111,09 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 59 967 henkeä (31.12.1939).
Tifinagh

Tifinagh on libyalaiseen kirjaimistoon perustuva tuaregien kirjoitusjärjestelmä, jota nykyään sovelletaan myös muihin berberikieliin.
Libyalainen kirjoitus oli muinaisten berberien käyttämä seemiläisperäinen konsonanttikirjaimisto. Sen vanhimmat ajoitetut muistomerkit ovat nykyisen Tunisian alueelta 100-luvulta eaa. Libyalaisia piirtokirjoituksia on löydetty Libyan autiomaasta ja Fezzanista aina Kanariansaarille ulottuvalta alueelta. Niistä vain osa on kyetty tulkitsemaan.
Tuaregien tifinagh perustuu Fezzanin ja Tripolitanian alueen muinaiseen kirjaimistoon. Sitä voidaan kirjoittaa horisontaalisesti tai vertikaalisesti oikealta vasemmalle, ylhäältä alaspäin tai päiväinvastoin. Tuaregit ovat käyttäneet kirjaimistoa piirtokirjoitusten ja lyhyiden viestien laatimiseen, mutta varsinaista kirjallisuutta sillä ei ole syntynyt.
Viime aikoina tifinaghia on ryhdytty elvyttämään Marokon ja Algerian berberiryhmien keskuudessa. Kirjaimistoa käytetään kauppojen kylteissä, sitä opiskellaan koulussa ja sillä julkaistaan kirjoja. Asia on kuitenkin hyvin kiistelty ja poliittisesti tulenarka. Omat kannattajansa on myös arabialaisella ja latinalaisella kirjaimistolla.
Tuaregikielet

Tuaregikielet ovat tuaregien puhumien berberikielten ryhmä. Niitä puhutaan Saharan ja Sahelin alueella Nigerissä (noin 500 000 henkeä), Malissa (450 000), Algerian eteläosassa, Libyassa, Burkina Fasossa ja Nigeriassa. Kaikkiaan tuaregeja on yli miljoona henkeä. Monet heistä puhuvat myös arabiaa, songhaita, hausaa tai ranskaa.
Kielet jakautuvat pohjoiseen ja eteläiseen alaryhmään. Pohjoisryhmään kuuluu muun muassa tamahaq eli tahggart ja eteläryhmään tamasheq (tamašek), tamajaq ja zenaga. Kielet ovat keskenään ymmärrettäviä, ja niitä pidetään usein saman kielen murteina. Tuaregissa on lainoja hausasta ja songhaista, mutta melko vähän arabialaista vaikutusta.
Tuaregikielten kirjoittamiseen on käytetty perinteistä tifinagh-kirjoitusta sekä arabialaista kirjaimistoa. Malissa ja Nigerissä tuaregia kirjoitetaan myös latinalaisilla aakkosilla.
Tadmakkat

Tadmakkat (myös "Tadmakka", "Tadmekka") oli keskiaikainen kaupunki Adrar des Ifoghas -vuoristossa nykyisen Malin alueella. Sen rauniot sijaitsevat Kidalin alueen Essoukin kylässä.
Tadmakkat mainitaan ensimmäisen kerran 900–1000-luvun arabialaisissa lähteissä. Berberien hallitsema kaupunki oli tärkeä Saharan ylittävän karavaanikaupan välittäjä. Sen kautta kulkivat Pohjois-Afrikan Tahertin, Kairouanin, Ouarglan ja Tripolin sekä muinaisen Ghanan valtakunnan ja Gaon väliset kauppareitit. Saharan ylittävä kauppa taantui myöhemmin, mutta Tadmakkat säilytti asemansa Gaoon suuntautuneen suolakaupan välittäjänä sekä paikallisena taloudellisena keskuksena. Sen on uskottu jääneen autioksi viimeistään 1500–1600-luvuilla Songhain valloituksen sekä Adrar des Ifoghasin kuivuuden ja konfliktien seurauksena.
Seudulta on löydetty runsaasti arabialaisia sekä tuaregien tifinagh-kirjoituksella tehtyjä piirtokirjoituksia. Arkeologiset kaivaukset osoittavat Saharan karavaanikaupan alkaneen jo 700-luvulla ja saavuttaneen huippunsa 1000-luvulla. Tuolloin kaupungissa valmistettiin jopa kultarahoja. Myöhemmissä kerrostumissa on vain vähän pohjoisafrikkalaisia esineitä. Viimeisen vaiheen (1300–1400-luvut) löydöt kertovat kaupankäynnin taantumisesta sekä voimakkaasta muutoksesta elinympäristössä ja aineellisessa kulttuurissa.
Mekkaan verratulla Tadmakkatilla on suuri merkitys tuaregien mytologiassa ja uskonnollisessa perinteessä, vaikka sen historiallinen konteksti onkin hämärtynyt. Viime aikoina siitä on tullut yksi kansan itsenäisyyspyrkimysten symboleista.
Fidžinlintuhaukka

Fidžinlintuhaukka ("Accipiter rufitorques") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sen on aiemmin katsottu kuuluvaan samaan lajiin kuin australiankanahaukka.
Sitä tavataan Fidžin saarilla Viti Levu, Vanua Levu, Taveuni, Kadavu, Gau ja Ovalau.
Koko ja ulkonäkö.
Fidžinlintuhaukka on kooltaan 30–40 cm, ja se on näin suvussaan keskikokoinen. Lajilla sukupuolet ovat erinäköisiä. Se painaa keskimäärin 209 grammaa. Naaraat ovat uroksia suuremmat. Sen jalat ja pyrstö ovat pitkät. Höyhenys on hyvin tunnistettava. Sillä on harmaa pää, selkä ja siivet, ja alapuolelta ja kauluksesta se on punainen. Nuoren linnun höyhenys eroaa aikuisesta: se on kokonaan ruskea, mutta rinta on raidallinen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Vaikka fidžinlintuhaukan nykyisin katsotaan olevan Fidžillä kotoperäinen, lajiin liitettyjä fossiililuita on löydetty myös Tongasta ʻEuan saarelta. Lajia on saattanut joskus esiintyä myös Fidžin Lausaarilla.
Fidžinlintuhaukan elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät, kuivat savannit, viljelysmaat ja kaupunkialueet, kuten kaupunkipuutarhat ja puistot.
Elintavat.
Ravinto.
Fidžinlintuhaukka syö jopa kyyhkysen kokoisia lintuja sekä hyönteisiä, jyrsijöitä ja matelijoita, ja joskus sen on nähty syövän "Palaemonidae"-suvun makeanveden katkarapuja ja makeanveden kalaa. Se saalistaa sekä paikaltaan että lennossa, joko hitaasti liukuen tai äkkiä hyökäten. Se voi ajaa saalistaan takaa ja yrittää saada esiin piiloutunutta saalista.
Joskus fidžinlintuhaukat saalistavat kanoja, ja siksi niitä usein ammutaan. Ne ovat kuitenkin yleisiä.
Lisääntyminen.
Fidžinlintuhaukan pesintäkausi osuu heinäkuun ja joulukuun välille. Yleensä se munii syys-lokakuussa. Pesä on rakennettu risuista ja sijaitsee korkealla harvassa puussa. Lintu munii yleensä kaksi tai kolme munaa, joskus jopa neljä, ja tavallisesti poikasista kaksi kasvaa lentokykyiseksi asti.
Hotel Plaza Grande

Hotel Plaza Grande on viiden tähden luksushotelli Quiton kaupungissa Ecuadorissa. Hotelli avattiin vuonna 1930, ja se tunnettiin silloin nimellä Majestic Hotel, kunnes vuonna 1986 se nimettiin Hotel Plaza Grandeksi. Vuonna 2005 rakennus entisöitiin alkuperäiseen loistoonsa. Hotelli edustaa arkkitehtoniselta tyyliltään barokkia. Hotelissa on myös kaksi ravintolaa. Yöpyminen hotelissa maksaa noin 500 euroa yöltä.
Tessalitin piiri

Tessalitin piiri () on paikallishallintoalue Malin Kidalin alueella. Sen pinta-ala on 39 000 neliökilometriä. Asukkaita on 16 300 henkeä (vuonna 2009).
Tessalitin piiri rajoittuu pohjoisessa Algeriaan, idässä Kidalin alueen Abeïbaran ja etelässä Kidalin piireihin sekä lännessä Timbuktun alueeseen. Se sijaitsee wadien halkomassa Adrar des Ifoghas -vuoristossa ja sen länsipuolella. Seudun ilmasto on hyvin kuiva ja lämpötilanvaihtelut suuria. Kasvillisuus käsittää heinäkasveja, piikkipensaita ja -puita. Eläinkuntaan kuuluu gaselleja, sakaaleja, hyeenoita ja trappeja.
Piiriin kuuluu kolme maalaiskuntaa: Adjelhoc, Tessalit ja Timtaghène. Hallinnollinen keskus on Tessalitin kylä. Väestö on etupäässä tuaregeja, jotka jakautuvat 33 paimentolaisryhmään..
Tessalitin kautta kulkee Gaosta Algerian rajalle johtava maantie RN19. Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, kamelit, aasit ja naudat. Keinokasteluun perustuva maanviljely tuottaa durraa, tomaatteja, sipulia, juurikkaita, perunaa ja vihanneksia. Lisäksi kasvatetaan taatelipalmuja ja hedelmäpuita. Muita elinkeinoja ovat pienimuotoinen kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät kauppapaikat ovat Tessalit ja Adjelhoc.
Noitanirkko

Noitanirkko ("Stauropus fagi") on kookas, nirkkoihin kuuluva yöperhonen. Vanhemmassa kirjallisuudessa se tunnetaan pyökkikehrääjänä.
Koko ja ulkonäkö.
Naaras on koirasta kookkaampi ja sävyltään ruskeampi. Etusiivet ovat harmaat tai ruskeanharmaat. Niiden tyvi on vaalean kellanharmaa kuten myös siiven poikki mutkitellen kulkeva ulompi poikkiviiru. Siiven keskiosa on sävyltään muuta siipeä ruskeampi. Siiven kärjen ja ulomman poikkiviirun välissä on rivi musta-kellertäviä täpliä. Etusiiven takareuna on punertavanruskea. Takasiivet seuraavat etusiipien sävyä, mutta ovat etureunastaan tummemmat. Ruumis ja jalat ovat harmaat tai rusehtavat ja hyvin karvaiset. Koiraan tuntosarvet ovat leveän kaksoiskampamaiset lukuun ottamatta kapeaa kärkiosaa. Naaraan tuntosarvet ovat rihmamaiset. Lepäävän perhosen siivet ovat kattolaskuisesti ruumiin sivuilla ja takasiiven etureuna työntyy esiin etusiiven alta rikkoen perhosen hahmoa. Siipiväli on koiraalla 48–59 mm ja naaraalla 56–70 mm.
Toukka on pienenä mustan ja ruskean kirjava ja muistuttaa hieman muurahaista. Vanhempana toukka on harmahtavan ruskea, ja selkäpuolella on kuusi paria sarvimaisia ulokkeita, joista kolme ensimmäistä paria on muita pitempiä. Pää on soikea ja erottuu selvästi muusta ruumiista. Ruumiin sivuilla on mustat rauhasaukot, joista toukka voi uhattuna erittää happoa. Rintajalat ovat pitkät ja ohuet. Samoin peräjalat, jotka muodostavat toukan perään kaksi ”häntää”. Toukka pitää takaruumiinsa kärkeä aina kohollaan ja lepoasennossa sen molemmat päät ovat irti alustasta. Täysikasvuinen toukka on 60–65 mm pitkä
Levinneisyys ja lentoaika.
Noitanirkkoa tavataan Pohjois-Espanjasta ja Etelä-Englannista Euroopan ja Keski-Aasian poikki Kiinaan ja Japaniin. Suomessa se on eteläinen ja lajin levinneisyys ulottuu Ahvenanmaalta Lounais- ja Etelä-Suomen poikki Pohjois-Karjalaan. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta heinäkuun loppuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Noitanirkkoa tavataan etenkin jaloja lehtipuita kasvavissa metsissä, mutta myös puistoissa tai muissa lehtimetsissä ja joskus avoimemmillakin paikoilla. Vuotuiset vaihtelut perhosten lukumäärässä ovat suuria. Päivisin perhoset lepäävät suojavärinsä turvin puiden rungoilla ja lähtevät lentoon illan pimentyessä. Lento jatkuu joskus aamuyölle saakka. Koiraat lentävät valolle, naaraat erittäin harvoin.
Naaras munii 150–275 munaa yksittäin tai pareittain, ja toukat kuoriutuvat parin viikon kuluttua. Nuoret toukat ovat liikkuvia ja muistuttavat muurahaisia sekä ulkonäöltään että liikkumiseltaan. Vanhemmat toukat muistuttavat enemmän kuihtunutta lehteä. Häirittynä toukka asettuu hyvin tyypilliseen asentoon, joka saattaa olla jäljitelmä rukoilijasirkasta ja tarvittaessa ojentaa ja heiluttaa nopeasti rintajalkojaan. Toukka on täysikasvuinen elo-syyskuun vaihteessa, jolloin se muuttuu pinnastaan rasvaiseksi ja tekee maanpinnalle lehtien sekaan kotelokopan. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi.
Toukka elää erilaisilla lehtipuilla, pääasiassa tammella ("Quercus robur"), pyökeillä ("Fagus"), koivuilla ("Betula") ja lehmuksilla ("Tilia").
Karhunruohokasvit

Karhunruohokasvit (Tofieldiaceae) on Alismatales-lahkoon kuuluva yksisirkkaisheimo. Siihen luetaan 3–5 sukua ja 31 lajia, jotka kasvavat enimmäkseen pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeilla ja viileillä alueilla. Heimo on levinnyt myös Etelä-Amerikan pohjoisosien ja Kiinan erillisalueille. Suomen kasvistoon kuuluu heimon lajeista pohjankarhunruoho eli karhunruoho ("Tofieldia pusilla").
Tuntomerkit.
Karhunruohokasvien tuntomerkkeihin kuuluvat miekkamaiset lehdet, jotka ovat sivuilta litistyneitä (tavallisesti lehdet ovat litteitä selkä-vatsa-suuntaisesti), joten lehdet ovat syrjittäin. Lehtiasento on kaksirivinen.
Kukinto on terttumainen ja siinä on suojuslehtiä. Suvussa "Harperocallis" suojukset puuttuvat ja kukat sijaitsevat yksittäin. Kunkin kukan alla on ulkoverhiö (calyculus), jossa on 1–3 lehteä; ulkoverhiö puuttuu kuitenkin eräiltä karhunruohoilta ("Tofieldia"). Kukat ovat huomaamattomia ja tyypillisiä kolmilukuisia ja viisikiehkuraisia yksisirkkaiskukkia. Kehälehdet ovat tavallisesti erilliset. Kukassa on mesiäisiä. Sikiäin on varrellinen ja emilehdet ovat kasvaneet yhteen. Kunkin emilehden kärjessä on oma vartalonsa, mutta suvussa "Isidrogalvia" vartaloita on vain yksi. Kussakin emilehdessä on viisi tai useampia siemenaiheita, joiden varret ovat joko suoria tai jossain määrin taipuneita. Hedelmä on tavallisesti liiteluomainen kota, toisinaan tuppilo. Siemenet sijaitsevat hedelmässä vinosti ja niissä on ulokkeet. Kromosomiluku on n = (14) 15 (16).
Anatomiaa.
Nilasolukossa on syysoluja. Siiviläputkien plastideissa on myös monikulmaisia kiteitä. Ilmaraot anomosyyttisiä. Heteenponnen tapetum on rauhasmainen. Mikrosporogeneesi simultaaninen. Siemenaiheessa on hypostaasi ja integumentista muodostunut obturaattori. Antipodisolut eivät ole monitumaisia.
Tessalit

Tessalit on maalaiskunta, sen keskuspaikka sekä Tessalitin piirin hallinnollinen keskus Malin Kidalin alueella. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoristossa noin 500 kilometriä Gaosta pohjoiseen. Kunnassa on 5 700 asukasta (vuonna 2009)
Kunnan pinta-ala on 30 000 neliökilometriä. Se käsittää kaksi kylää ja kuusi paimentolaisryhmää.
Tessalitin kautta kulkee Gaosta Algerian rajalle johtava maantie RN19. Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan puutarhaviljelyä, kaupankäyntiä ja perinteisiä käsityöammatteja. Kunnassa on viisi koulua, terveysasema, kulttuuritalo, radio- ja TV-asema sekä raja-asema ja tulli.
Adjelhoc

Adjelhoc (myös "Aguelhok") on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Kidalin alueen Tessalitin piirissä Malissa. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoristossa 95 kilometriä Tessalitista etelään. Kunnassa on 8 100 asukasta (vuonna 2009).
Kunnan pinta-ala on 22 000 neliökilometriä. Se käsittää yhden kylän ja 12 paimentolaisryhmää.
Adjelhocin kautta kulkee Gaosta Algerian rajalle johtava maantie RN19. Sieltä haarautuu myös reitti Kidaliin. Seudun tärkein elinkeino on karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä, käsityöammatteja ja puutarhaviljelyä. Palveluihin kuuluu kuusi alkeiskoulua ja yksi yläkoulu, terveysasema ja kulttuurikeskus.
Timtaghène

Timtaghène on maalaiskunta Kidalin alueen Tessalitin piirissä Malissa. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoriston länsipuolella Saharan autiomaassa noin 55 kilometriä Adjelhocista länteen. Asukkaita on 2 500 henkeä (vuonna 2009)
Timtaghènen kunnan pinta-ala on 30 000 neliökilometriä. Se käsittää yhden kylän ja kuusi paimentolaisryhmää. Keskuspaikka on Inabag.
Seudun tärkein elinkeino on karjanhoito. Kunnassa on terveysasema, koulu ja kulttuurikeskus.
Kidalin piiri

Kidalin piiri () on paikallishallintoalue Malin Kidalin alueella. Sen pinta-ala on 21 353 neliökilometriä. Asukkaita on 33 100 henkeä (vuonna 2009).
Kidalin piiri rajoittuu luoteessa Kidalin alueen Tessalitin, koillisessa Abeïbaran ja idässä Tin-Essakon piireihin sekä kaakossa Gaon alueen Ménakan, etelässä Gaon ja luoteessa Bouremin piireihin. Pinta-alasta 90 % kuuluu Adrar des Ifoghas -vuoristoon. Lounaisosassa on tasankomainen Tilemsin laakso. Ilmasto on äärimmäisen kuiva ja kuuma. Talvella lämpötilanvaihtelut ovat suuria. Kasvillisuus käsittää lähinnä heinäkasveja sekä wadien muodostamissa laaksoissa myös puita ja pensaita. Eläinkuntaan kuuluu gaselleja, muflonilampaita, hyeenoita, sakaaleja, lintuja, matelijoita ja jyrsijöitä.
Piirin hallinnollinen keskus on Kidalin kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluvat Anefifin ja Essoukin maalaiskunnat. Asukkaat ovat tuaregeja ja arabeja sekä songhaita ja bambaroita. Kidalin kaupungissa on myös Algeriaan, Libyaan ja Eurooppaan pyrkiviä länsi-afrikkalaisia siirtolaisia.
Seudun pääelinkeino on paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, kamelit, aasit ja naudat. Paikoitellen harjoitetaan pienimuotoista maanviljelyä, joka tuottaa vihanneksia, juureksia, perunaa, sipulia, durraa ja taateleita. Lisäksi käydään kaupaa ja tehdään käsitöitä. Teollisuutta edustaa kolme pientä meijeriä. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin Algeriaan, Libyaan ja Eurooppaan.
Seudun nähtävyyksiä ovat keskiaikaisen Tadmakkatin kaupungin rauniot Essoukissa, muinaiset kalliopiirrokset, Adrar des Ifoghasin ainutlaatuinen luonto sekä tuaregien perinteinen elämäntapa. Matkailupalvelut ovat kuitenkin vielä hyvin kehittymättömiä.
Kanarianamiraali

Kanarianamiraali ("Vanessa vulcania") on Kanariansaarilla sekä Madeiralla kotoperäisenä tavattava päiväperhoslaji. Sitä pidettiin aikaisemmin intianamiraalin ("Vanessa indica") alalajina, mutta on sittemmin tunnustettu omaksi lajikseen hieman poikkeavan siipikuvioinnin ja koiraiden genitaalituntomerkkien perusteella.
Koko ja ulkonäkö.
Kanarianamiraali muistuttaa tavallista amiraalia ("Vanessa atalanta"). Siipien pohjaväri on mustanruskea ja etusiiven poikki kulkee varsin leveä, punainen poikkiraita. Punaisen sävy on voimakkaampi eli vähemmän oranssi kuin amiraalilla. Tärkeänä tuntomerkkinä raidan sisäreunan puolella on kolme mustaa laikkua, jotka aiheuttavat raitaan ”kolot”. Siiven kärjessä on muutama pieni valkoinen laikku. Takasiipien ulkoreunassa on punainen vyö, jonka keskellä on rivi melko kookkaita mustia täpliä ja aivan siiven takakärjessä on pienet siniset silmätäplät. Siipiväli on 54–60 millimetriä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Kanarianamiraalia tavataan ainoastaan Kanariansaarilla sekä Madeiralla. Se kuitenkin puuttuu Lanzarotelta. Satunnaisesti yksilöitä on kulkeutunut läntiseen Manner-Eurooppaan, mutta näyttöä lajin lisääntymisestä mantereella ei ole. Perhoset lentävät useina limittäisinä sukupolvina ympäri vuoden.
Elinympäristö ja elintavat.
Lajia tavataan yleisenä etenkin laurisilva-metsissä ja pensaikoissa alle 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta se viihtyy hyvin myös puistoissa ja puutarhoissa ja vierailee ahkerasti kukilla.
Naaras munii munat yksitellen ravintokasveille ja suosii varjoisassa paikassa, poissa suorasta auringonpaisteesta kasvavia kasveja. Toukka käärii ravintokasvin lehdet seitillä suojakseen ja myös koteloituu suojan sisään.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat mulperinokkonen sekä muuriyrtit ("Parietaria").
Custódio

Custódio Miguel Dias de Castro, yleensä vain Custódio (s. 24. toukokuuta 1983 Guimarães, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista Akhisar Belediyesporia ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Custódio edusti vuodet 2001–2007 Sporting Clube de Portugalia. Kauden 2006–2007 hän toimi joukkueen kapteenina. Hänen peliaikansa kauden aikana kuitenkin putosi huomattavasti edellisistä ja lopulta seuraavana kesänä 2007 hän siirtyi venäläisseura Dynamo Moskovaan.
Portugaliin Custódio palasi tammikuussa 2009 ja siirtyi junioriajoiltaan tuttuun Vitória Guimarãesiin. 31. elokuuta 2010 hän teki sopimuksen naapuriseura Sporting de Bragan kanssa.
Ensimmäisellä kaudellaan 2010–2011 joukkueessa hän taisteli peliajasta brasiliaisten Leandro Salinon ja Vandinhon kanssa. Kiivaasta taistelusta hän pelasi kauden aikana yhteensä lähes 25 ottelua. 5. helmikuuta 2011 hän iski vierasottelussa Marítimoa vastaan joukkueensa 2–1-voittomaalin. 5. toukokuuta 2011 Custódio teki yhden pelaajauransa tärkeimmistä maaleista, kun hän onnistui upottamaan pallon verkkoon Benficaa vastaan Eurooppa-liigan toisessa välieräottelussa, josta Braga matkasi lopulta finaaliin vierasmaalisäännön turvin.
Kauden 2011–2012 ensimmäisen puoliskon Custódio joutui olemaan sivussa polvivamman takia.
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut

Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut on talvisin vuosittain vaihtuvalla paikkakunnalla järjestettävä yleisurheilukilpailu, jossa ratkotaan yleisurheilun sisäratojen miesten ja naisten Suomen mestaruudet eli halli-SM-mitalit.
Ensimmäisen kerran yleisurheilun sisäratojen Suomen mestaruuksista kilpailtiin Espoon Otahallissa vuonna 1962. Vuonna 2011 vuorossa olivat 50:nnet sisäratojen SM-kilpailut.
Lajiohjelma.
300 metrin aitajuoksu järjestetään virallisena SM-lajina aina kun käytössä olevan juoksuradan pituus on vähintään 280 metriä. Naisten kävelymatkan pituus oli 3 000 metriä vuoteen 2023 asti ja vuodesta 2024 lähtien 5 000 metriä.
Pitkissä heittolajeissa (kiekonheitto, moukarinheitto ja keihäänheitto) järjestetään talvimestaruuskilpailut, joilla on SM-arvo. Kilpailut voidaan järjestää yhdellä tai useammalla paikkakunnalla, hallissa tai ulkokentällä olosuhteista riippuen. Moniotteluissa (miehillä seitsenottelu ja naisilla viisiottelu) järjestetään omat hallimestaruuskilpailunsa. Vuosina 2021–2025 miesten ja naisten moniottelut käytiin SM-hallikilpailuiden yhteydessä.