tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kaksoisvaltion haaveilija – Konstantin Päts ja Suomi

Kaksoisvaltion haaveilija – Konstantin Päts ja Suomi on professori Seppo Zetterbergin kirjoittama tietokirja, joka käsittelee Viron presidentin Konstantin Pätsin suhdetta Suomeen.
Teos kertaa, miten Päts saapui Suomen suuriruhtinaskuntaan poliittisena pakolaisena syksyllä 1906. Runsaan kahden vuoden oleskelun aikana Suomesta muodostui hänelle ihannemaa, esikuva Virolle.
Kirjassa valotetaan, miten jo Viron vapaussodan aikana vuosina 1918–1920 Päts kehitteli pitkäaikaista mieliaihettaan, unionia tai kaksoisvaltiota Suomen kanssa. Ajatusta vahvisti Suomen Virolle vapaussodassa antama sotilasapu, Pohjan Pojat ja I suomalainen vapaajoukko. Kaksoisvaltio sai Virossa laajaa kannatusta, mutta Suomessa aihetta kohtaan oltiin pidättyväisiä.
Varsinaisesti kirjan keskiössä on vuosien 1918–1940 ajanjakso, eli Viron itsenäistymisestä Viron neuvostomiehitykseen. Pätsin pyrkimykset kulminoituivat ajanjakson molempiin päihin. Kirjassa kerrotaan, miten hän teki sekä vuonna 1918 että vuonna 1940 Suomelle kirjalliset ehdotukset suomalais-virolaisen kaksoisvaltion muodostamisesta. Suomessakin oli kaksoisvaltion puoltajia, merkittävimpänä P. E. Svinhufvud.
Konstantin Pätsin pyrkimysten lisäksi kirja luo yleiskuvaa Viron poliittisesta historiasta maailmansotien välisenä aikana. Teos kertoo myös Suomen ja Viron poliittisista suhteista tuona aikana. Juuri Konstantin Päts teki ensimmäisen Suomeen suuntautuneen valtiovierailun vuonna 1922, ja myös ensimmäisen Suomen presidentin tekemän valtiovierailun kohteena oli juuri Viro.
Zetterberg kertoo, että Suomen ja Viron välinen korkeimman tason yhteistyö säilyi senkin jälkeen, kun Pätsin johdolla muodostettiin autoritaarinen Viro vuonna 1934. Maiden päämiesten vuotuiset tapaamiset alkoivat 1931, jolloin riigivanem (suom. 'valtion vanhin') Päts vieraili Suomessa. Päämiehet kehittelivät muun muassa salaisia suunnitelmia maiden sotilaallisesta yhteistyöstä ja Suomenlahden sulkemisesta.
Kyösti Kallion sairastelu ja Suomen talvisota lopettivat presidenttien vierailut. Kesällä 1940 Viro menetti itsenäisyytensä ja Päts kuljetettiin Neuvostoliittoon. Muutamaa päivää ennen kyydittämistä Päts palasi vielä mieliteemaansa ja laati ohjelman Suomen ja Viron liittovaltiosta.
Arvioita.
Tuglas-seuran "Elo"-lehdessä Heikki Rausmaa kirjoittaa Zetterbergin kirjoittamisesta, että sen työn laadussa ei ole moitteen sijaa. Rausmaa jatkaa, että Zetterbergin teos on oikea makupala Viron historian harrastajille. Rausmaan näkemyksen mukaan kirjan sisältö on vankkaa, huolellisesti lähdeaineistoon perustuvaa historiantutkimusta, mutta silti kirja on helppolukuinen kuin kioskidekkari.
Joséphine Pagnier

Joséphine Pagnier (s. 4. kesäkuuta 2002) on ranskalainen mäkihyppääjä.
Pagnier kilpaili arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 ollen joukkuekilpailussa seitsemäs ja normaalimäessä 31:s. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui normaalimäessä 16:nneksi ja suurmäessä 22:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä yhdenneksitoista. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui joukkuekilpailussa seitsemänneksi, normaalimäessä kolmanneksitoista ja suurmäessä neljänneksitoista. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän oli normaalimäessä kahdestoista.
Pagnier kilpaili Mäkihypyn maailmancupissa Prémanonissa joulukuussa 2018 sijoittuen heti maailmancupin pisteille ollen 30:s. Ensimmäistä kertaa kymmenen parhaan joukkoon Hinzenbachissa helmikuussa 2021 ollen seitsemäs. Hän sijoittui ensimmäisen kerran palkintokorokkeelle samalla paikkakunnalla seuraavan vuoden helmikuussa oltuaan kolmas. Kaudella 2023−2024 Pagnier sijoittui kauden ensimmäisessä kilpailussa Lillehammerissa toiseksi ja voitti toisen kilpailun. Hän voitti myös Engelbergin ensimmäisen kilpailun kaksi viikkoa myöhemmin. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs.
Suomalais-Ugrilaisen Seuran Aikakauskirja

Suomalais-Ugrilaisen Seuran Aikakauskirja ("Journal de la Société Finno-Ougrienne", lyh. SUSA) on Suomalais-Ugrilaisen Seuran julkaisema kansainvälinen fennougristiikkaa käsittelevä tieteellinen aikakauslehti, jonka ensimmäinen numero ilmestyi jo vuonna 1886. Lisäksi aikakauslehdessä käsitellään kansojen uralilaisten kansojen kulttuurien, kansatieteen, kansanrunouden ja esihistorian tutkimusta. Nykyään aikakauskirja ilmestyy kahdesti vuodessa. Aikakauskirjan nykyinen päätoimittaja on Susanna Virtanen. Se noudattaa molemminpuolista anonyymia vertaisarviointikäytäntöä, jossa sekä kirjoittaja että arvioija säilyvät nimettöminä arviointiprosessin ajan.
Canal de Brienne

Canal de Brienne on Ranskassa Toulousen kaupungissa sijaitseva kanava. Se yhdistää Canal du Midin ja Canal latéral à la Garonnen Garonnejokeen.
Kanava rakennettiin vuosina 1768-1775. Kanavan pituus on 1,5 kilometriä, ja se yhdisti noin sata vuotta aiemmin valmistuneen Canal du Midin Garonnejokeen, lähelle Bazaclea. 1800-luvulla kanava sai nimen "Briennen kanava" Toulousen arkkipiispan de Briennen mukaan. 1800-luvun loppupuolella rakennettiin Canal latéral à la Garonne, jonka veden saanti otettiin Canal de Briennen kautta.
Korean yliopisto

Korean yliopisto () on Etelä-Korean Soulissa toimiva yksityinen yliopisto. Yi Yong-ik perusti sen keisari Gojongin rahoituksella vuonna 1905 Bosungin korkeakoulun nimellä.
Korean yliopistossa on yli 33 000 opiskelijaa (2023) eri puolilta Etelä-Koreaa ja ulkomailta. Vuodelle 2024 tehdyssä kansainvälisessä QS World University Ranking -vertailussa Korean yliopisto pääsi 79. sijalle.
Historia.
Korean yliopiston perustaja Yi siirtyi ulkomaille johtamaan vastarintaa Japania vastaan Korean niemimaan jouduttua Japanin kanssa vuonna 1905 tehdyn sopimuksen myötä protektoraatin asemaan. Son Byong-hi oli yliopiston seuraava johtaja. Kim Seong-sunin noustua johtoon alettiin muodostaa perustaa kansallisen tason yliopistolle reaktiona julkisiin kouluihin, joiden opetuksen japanilaiset olivat muovanneet mieleisekseen. Muun muassa yliopiston pääsali ja pääkirjasto perustettiin tässä vaiheessa. Korkeakoulu sai yliopiston aseman Korean niemimaan vapauduttua miehityksestä vuonna 1946. Sen uudeksi nimeksi tuli Korean yliopisto.
Etelä-Korean ollessa diktatuurihallinnon alainen opiskelijat olivat mukana demokratiaa ajaneessa vastarinnassa, joka osaltaan johti huhtikuun vallankumoukseen 19. huhtikuuta 1960. Vuonna 2004 Korean yliopisto liittyi Universitas 21 -verkostoon. Vuonna 2008 siitä tuli myös Tyynenmeren reunan yliopistojen liiton jäsen.
Suomalais-udmurttilainen sanakirja

Suomalais-udmurttilainen sanakirja on vuonna 2013 julkaistu suomen ja sen sukukielen udmurtin sanakirja, jonka ovat laatineet Sergej Maksimov, Sirkka Saarinen, Vadim Danilov ja Ekaterina Seliverstova ja jonka on julkaissut Suomalais-Ugrilainen Seura vuonna 2013.
"Suomalais-udmurttilainen sanakirja" on rinnakkaisteos vuonna 2008 ilmestyneelle "Udmurttilais-suomalaiselle sanakirjalle". Se perustuu normatiiviseen yleiskieleen, eli teokseen on otettu mukaan puhekielisyyksiä vain vähän. Mukaan otetut puhekielimäisyydet ovat lähinnä sellaisia, jotka esiintyvät suomalaisissa sanakirjoissa ja yleisesti kirjoitettuina.
Jokainen hakusana on pyritty kääntämään monella udmurtinkielisellä vastineella, sillä käännösvastineet ovat usein laajamerkityksisiä ja sen vuoksi udmurttilukijoiille vaikeita ymmärtää ilman synonyymeja. Tätä tapaa noudattaessaan suomenkielinen lukija saa kaikki mahdolliset udmurtin käännösvastineet tietoonsa. Sanan merkitysten havainnollistamiseksi teokseen on mukaan otettu runsaasti esimerkkejä, lausekkeiden lisäksi kokonaisia lauseita.
Sanakirja sisältää runsaasti uudissanoja, joista osa on vakiintunut kirjoitettuun ja puhuttuun kieleen ja osa taas on syntynyt lähinnä sosiaalisessa mediassa. Uudissanat on merkitty kirjaan erikseen, jotta käyttäjä erottaa, että kyse ei ole normatiivisesta sanasta. Sen sijaan esimerkiksi sellaiset tavanomaiset deverbaaliset teonnimet, kuten "minen"-johdokset, sekä yhdyssanat, joiden merkitys on pääteltävissä suoraan osistaan, on jätetty pois teoksesta pois.
Marin kielioppi

Marin kielioppi on vuonna 1985 julkaistu kielioppikirja marin kielestä. Teoksen on laatinut Alho Alhoniemi ja julkaissut Suomalais-Ugrilainen Seura. Toinen painos on vuodelta 2010. 
Teoksen tarkoituksena on julkaisijansa mukaan antaa lukijalle perustiedot marin äänne- ja muotorakenteesta, oikeinkirjoituksen periaatteista sekä taivutusmuotojen käytöstä. Teos on pyritty laatimaan mahdollisimman konkreettiseksi ja havainnolliseksi sekä oppikirjaksi soveltuvaksi. 
Kielioppi pyrkii kuvaamaan nimenomaan marin kahta kirjakieltä, niittymarin eli itämarin ja vuorimarin eli länsimarin kirjakieltä. Vain muutamissa kohdin on vertailun vuoksi viittauksia murteiden erikoispiirteisiin.
Marin kirjakieliä kirjoitetaan kyrillisin kirjaimin, mutta kieliopissa kirjakielten ilmaukset on kuitenkin esitetty käyttämällä suomalais-ugrilaista transkriptiota.
Suomen Kansantietouden Tutkijain Seura

Suomen Kansantietouden Tutkijain Seura on tieteellinen seura, joka keskittyy folkloristiikkaan ja perinteen tutkimukseen. Seura perustettiin vuonna 1937 ja on osa Tieteellisten seurain valtuuskuntaa. Yhteisö julkaisee "Elore"-nimistä verkkolehteä vuodesta 1994, joka käsittelee folkloristiikkaa ja sen lähialoja. Seura on julkaissut vuodesta 1996 "Kultaneito"-sarjassa kansantietouteen liittyviä tutkimuksia ja muita julkaisuja.
Syntymäpäivävaikutus

Syntymäpäivävaikutus on tilastollinen ilmiö, jossa kuolleisuus näyttää väestötasolla kasvavan syntymäpäivänä tai sitä edeltävän ja seuraavan viikon aikana.
Tutkimuksia.
Lähes kolmen miljoonan vuosina 1969–1990 kuolleen kalifornialaisen tutkimusaineistossa havaittiin kuolleisuuden saavuttavan huippunsa miehillä viikko ennen syntymäpäivää ja naisilla viikko sen jälkeen. Vastaavassa yli kaksi miljoonaa vuosina 1969–1992 Sveitsissä luonnollisesti kuollutta kattaneessa tutkimuksessa todettiin kuolleisuus syntymäpäivänä 17 % odotusarvoa suuremmaksi. Vuonna 2012 uudessa sveitsiläisessä tutkimuksessa havaittiin yli 60-vuotiailla 13,8 % suurempi kuolleisuus syntymäpäivänä kaikkiin muihin päiviin suhteutettuna.
Joissain tutkimuksissa on keskitytty tarkastelemaan tunnetuista henkilöistä koostuneita aineistoja. Tunnettuja syntymäpäivinään kuolleita ovat olleet muiden muassa William Shakespeare, Ingrid Bergman ja Betty Friedan. Kuolleisuutta on muissa tutkimuksissa tarkasteltu laajemmin myös merkittävien yhteisöllisten juhlien, kuten joulun aikaan. Tutkimukset vuosilta 1973 ja 1985 viittasivat kuolleisuuden merkitsevään kasvuun joulun jälkeen verrattuna sitä edeltäneisiin viikkoihin. Myös suomalaista aineistoa tarkasteltaessa havaittiin vuonna 1993 naisten kuolleisuuden suurentuneen joulun jälkeen. Samanlainen kuolleisuuden kasvu havaittiin vuoden 1990 tutkimuksessa Yhdysvaltoihin muuttaneiden kiinalaisten naisten kuolleisuudessa sadonkorjuujuhlan jälkeen. Tällaiset muutokset ovat kuitenkin olleet melko vähäisiä eikä niitä ole todettu kaikissa tutkimuksissa.
Selityksiä.
Mahdollisia hypoteeseja syntymäpäivävaikutuksen selittämiseksi on tarjottu monia. Ihmiset saattavat esimerkiksi juoda tavallista enemmän alkoholia syntymäpäiviä juhliessaan, mikä altistaa onnettomuuksille ja alkoholimyrkytykselle. Yhdysvalloissa, jossa alkoholin käytön ikäraja on 21 vuotta, onkin havaittu kohonnut kuolleisuus 21-vuotispäivää seuraavana päivänä. Syntymäpäivävaikutuksen taustalla on arveltu voivan olla myös psykologisia syitä, kuten eksistentiaalista ahdistusta; stressin tiedetään kuormittavan ihmisen elimistöä. Myös virheiden syntymä- tai kuolinpäivän merkinnässä on arvioitu voivan vaikuttaa tilastoihin.
Monissa tutkimuksissa havaittu matalampi kuolleisuus ennen merkittäviä yhteisöllisiä juhlapäiviä ja kasvanut kuolleisuus niiden jälkeen on yritetty selittää myös sillä hypoteesilla, että ennestään heikossa kunnossa olleet henkilöt saattaisivat "kerätä voimia" juhlapyhien viettämistä varten. Vuoden 1990 tutkimuksen perusteella yhteisöllisten juhlapäivien vaikutus niiden jälkeiseen kuolleisuuteen on ollut suurin juhlien järjestämisestä pääasiallisen vastuun kantaneilla. Olisi kuitenkin liioiteltua tämän pohjalta väittää, että ihminen voisi näin vaikuttaa kuolemansa ajankohtaan.
Vogulien (mansien) kansankulttuuri

Vogulien (mansien) kansankulttuuri on Ildikó Lehtisen ja Jenni Souraman laatima tietokirja, joka käsittelee suomensukuisten mansien kansankulttuuria. Teos perustuu Artturi Kanniston keräämään etnografiseen aineistoon, ja kirjan on julkaissut Suomalais-Ugrilainen Seura vuonna 2007.
Kirjassa esitellään luvuittain mansien elinympäristö, asumismuodot, kulkemis- ja kuljettamistavat, lukuisat eri kalastus- ja metsästystavat ja -välineet sekä muut elinkeinot samoin kuin ruoanvalmistus, tekniset taidot, parantamistavat ja lastenhoito. Teoksessa on runsaasti kuvia.
Kanniston Siperian-matka alkoi syksyllä 1901 ja päättyi joulukuussa 1906. Hän matkusti järjestelmällisin suunnitelmin läpikotaisin mansien aluetta, ja matkakilometrejä hänelle kertyi yli 4 000. Kannisto myös oli kielitieteilijä, joka pyrki harvinaisen suurella tarkkuudella merkitsemään muistiin mansin kielen ja eri murteiden sanoja.
Hänen tutkimusmatkansa toisena tavoitteena oli mansien olojen kuvaus. Kannisto tarkkaili mansien elämää ulkopuolisen havainnoitsijan silmin, ja alan kirjallisuuteen ja museokokoelmiin perehtyneenä hän osasi asettaa oppailleen ja kielimestareilleen oikeat kysymykset. Tutkimusmatkailijat pääsevät harvoin irti kulttuuritaustastaan ja oman kulttuurinsa käsitteistä. Kannisto kuitenkin, kenties tiedostamattaan, tavoitti mansien omaa käsitemaailmaa ja kulttuurin sisäistä logiikkaa, joka perustui ympäröivän luonnon kunnioittamiseen.
Valkoisen jumalan tyttäret – Marilainen nainen ja modernisaatio

Valkoisen jumalan tyttäret – Marilainen nainen ja modernisaatio on Ildikó Lehtisen toimittama kansatieteen alaan lukeutuva tietokirja, joka käsittelee suomensukuisen kansan, marien, naisten arkielämää 2000-luvun alussa. Teoksen marinkielinen nimi on Ош Юмын ÿдырышт-влак. Марий ÿдырамаш модернизаций корнышто. Kirjan on julkaissut Suomalais-Ugrilainen Seura vuonna 2009. 
"Valkoisen jumalan tyttäret" kertoo marilaisten naisten arjesta Untšon kylässä Marinmaan tasavallassa 2000-luvun Venäjällä. Aihetta lähestytään kansatieteen näkökulmista, ja teokseen koottuja kirjoituksia yhdistää kenttätyömenetelmä. Kirja valottaa marilaista identiteettiä, etnisen uskonnon merkitystä jokapäiväisessä elämässä ja muutoksia naisen asemassa. Kirjan artikkelit käsittelevät häämenoja nuoren naisen kannalta, arjen toimintoja ja naisten pukuja puhtauden näkökulmasta, vainajainjuhlaa, sukupuolitettua tilaa ja valokuvien välittämää mielikuvaa. Kirjoittajat ovat kansatieteen tutkijoita Suomesta ja Marinmaan tasavallasta. Teoksessa on runsaasti kuvia, ja se on kaksikielinen eli suomen- ja marinkielinen. Suomalais-ugrilaisen kansatieteen alalla teos erottuu sikäli, että kirjan tutkimuskohde painottuu nykyaikaan. Teos on myös ensimmäinen gendertutkimus marilaisesta kulttuurista.
McKinney (Texas)

McKinney on kaupunki Yhdysvalloissa Texasin osavaltiossa. Vuoden 2020 väestönlaskennassa McKinneyssä oli 195 308 asukasta. Kaupunki toimii Collinin piirikunnan hallintokeskuksena. McKinney kuuluu Dallasin–Fort Worthin metropolialueeseen.
McKinney oli Yhdysvaltain neljänneksi nopeimmin kasvava kaupunki vuosina 2010–2019.
Väestö.
Vuonna 2020 McKinneyn väkiluku oli 195 308. Arvion mukaan asukkaista valkoisia on 60,6 %, aasialaisia 13,0 %, mustia 12,3 %, alkuperäisasukkaita 0,5 % ja Tyynenmeren alkuperäisasukkaita 0,1 %. Asukkaista 11,1 % kuuluu kahteen tai useampaan rotuun. 25,1 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 18,4 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
René Drucker Colín

René Raúl Drucker Colín (15. toukokuuta 1937 México – 17. syyskuuta 2017 México) oli meksikolainen fysiologi ja neurotieteilijä.
Drucker Colín sai kandidaatin arvon psykologiassa Meksikon kansallisesta autonomisesta yliopistosta vuonna 1962 ja maisterin arvon psykofysiologiassa Northern Illinois Universitysta vuonna 1964. Hän väitteli filosofian tohtoriksi fysiologiassa Saskatchewanin yliopiston School of Medicinesta vuonna 1971. Drucker Colín tuli tunnetuksi unen tutkimuksesta; ensimmäisen kerran hän työskenteli unitutkimuksen parissa liityttyään Raúl Hernández-Peónin tutkijaryhmään Méxicon aivotutkimuksen instituutissa vuonna 1964. Drucker Colín teki merkittävää tutkimusta aivojen välittäjäaineiden osuudesta unessa. Hän tutki myös narkolepsiaa. Unitutkimuksen ulkopuolella hän teki tutkimustyötä Parkinsonin taudista.
Drucker Colín oli laitoksen päällikkönä Meksikon kansallisen autonomisen yliopiston neurotieteellisessä solufysiologian instituutissa vuosina 1985–1990. Vuosina 1991–2000 hän johti lääketieteellisessä tiedekunnassa fysiologian laitosta. Vuosina 2000–2002 Drucker Colín oli Meksikon tiedeakatemian puheenjohtaja. Hän jäi eläkkeelle Meksikon kansallisesta autonomisesta yliopistosta emeritusprofessorina vuonna 2005.
Drucker Colín kirjoitti säännöllisesti "La Jornada" -lehteen ja osallistui usein Televisan tiedeohjelmiin. Hän sai vuonna 2011 UNESCO:n Kalinga-palkinnon työstään tieteen kansantajuistamisen hyväksi. Hän sai monia muitakin palkintoja ja tunnustuksia, kuten Guggenheim-stipendin 1980, Kansallisen tiede- ja taidepalkinnon 1987, Meksikon kansallisen autonomisen yliopiston tieteellisen tutkimuspalkinnon 1988, Meksikon terveysjärjestön palkinnon 1995 ja terveysministeriön palkinnon 2000. Venezuelan tasavallan hallitukselta Drucker Colín sai Orden de Andrés Bellon mitalin. Drucker Colín toimi kuolemaansa saakka Méxicon kaupungin hallituksen tiede-, teknologia- ja innovaatioministerinä.
Epeli Hau'ofa

Epeli Hau'ofa (1939 Papua-Uusi-Guinea – 11. tammikuuta 2009 Suva, Fidži) oli tongalais-fidžiläinen kirjailija ja antropologi.
Hau'ofa syntyi Papua-Uudessa-Guineassa tongalaisten lähetyssaarnaajien lapsena. Hän kävi koulunsa Papua-Uudessa-Guineassa, Tongalla ja Fidžin Suvassa. Tämän jälkeen hän opiskeli antropologiaa McGillin yliopistossa ja Australian kansallisessa yliopistossa. Hau'ofa väitteli filosofian tohtoriksi sosiaaliantropologiassa Australian kansallisesta yliopistosta. Hänen väitöskirjansa julkaistiin vuonna 1981 nimellä "Mekeo: inequality and ambivalence in a village society". Hau'ofa aloitti akateemisen uransa Etelä-Tyynenmeren yliopistossa vuonna 1975. Kolme vuotta myöhemmin hänestä tuli Tongan kuningas Taufa'ahau Tupou IV:n yksityinen varasihteeri. Vuodesta 1981 Hau'ofa johti Etelä-Tyynenmeren yliopiston maaseudun kehityksen keskusta. Palattuaan yliopiston pääkampukselle Fidžille hän opetti sosiologiaa. Vuodesta 1997 hän johti Etelä-Tyynenmeren yliopistoon Suvaan perustamaansa Oceania Centre for Arts and Culturea (OCAC). Uransa aikana Hau'ofa opetti myös Papua-Uuden-Guinean yliopistossa ja oli maoritutkimuksen ja antropologian "Visiting Senior Fellow" Aucklandin yliopistossa..
Hau'ofa julkaisi runoutta, romaaneja, novelleja, esseitä ja tietokirjallisuutta. Hän omaksui kirjailijana postmodernistisen tyylin ja tuli tunnetuksi etenkin satiirin ja huumorin käytöstä. Hau'ofan teosten joukossa ovat novellikokoelma "Tales of the Tikongs" (1983), romaani "Kiss in the Nederends" (1987), "Our Crowded Islands", "Corned Beef and Tapioca" ja kriittisten esseiden kokoelma "Class and Culture in the South Pacific". Hau'ofa hahmotteli kirjoituksissaan Oseanian uudenlaista ymmärrystä, jossa imperialistinen näkökulma hylättiin. Hän kritisoi myös kristinuskon ja kapitalismin vaikutuksia. Hau'ofa perusti vaimonsa Barbaran kanssa Tongalla kirjallisuuslehden "Faikara". Hänellä oli myös poika Epeli. Tammikuussa 2009 Hau'ofa kuoli sairaalassa Suvassa sydänvaivoista kärsittyään. Vuonna 2023 Hau'ofalle myönnettiin postuumisti kirjallisuuden kunniatohtorin arvo Aucklandin yliopistosta.
Työelämän tutkimus

Työelämän tutkimus on vuodesta 2003 ilmestynyt poikkitieteellinen työelämää ja työyhteiskuntaa käsittelevä avoin tiedejulkaisu. Lehteä julkaisee Työelämän tutkimusyhdistys. Lehteä julkaistaan kolme kertaa vuodessa. Lehti sai Kansan Sivistysrahaston Työelämän kehittämispalkinnon vuonna 2009.
Otagon yliopisto

Otagon yliopisto (, ) on vuonna 1869 perustettu Uuden-Seelannin vanhin yliopisto.
Otagon yliopisto liitettiin vuonna 1870 perustetun Uuden-Seelannin yliopiston alaisuuteen, joten se ei enää saanut itsenäisesti myöntää oppiarvoja. Uuden-Seelannin yliopisto kuitenkin lakkautettiin vuonna 1961, jolloin Otagon yliopisto sai jälleen oikeuden oppiarvojen myöntämiseen. Vuonna 1961 Otagon yliopiston kirjoilla oli noin 3 000 opiskelijaa; vuonna 2016 opiskelijoiden määrä oli jo yli 20 000. Myös tutkintojen tarjonta on huomattavasti laajentunut vuosikymmenten varrella. Otagon yliopiston pääkampus sijaitsee Dunedinin kaupungissa. Kaikkiaan kampuksia on viisi: Dunedin, Auckland, Christchurch, Invercargill ja Wellington. Uusin näistä on Invercargillin kampus, joka muodostui Dunedin College of Educationin yhdistyessä Otagon yliopistoon 1. tammikuuta 2007.
Vuodelle 2024 tehdyssä QS World University Rankings -vertailussa Otagon yliopisto pääsi sijalle 206.
Papua-Uuden-Guinean yliopisto

Papua-Uuden-Guinean yliopisto () on Port Moresbyssa Papua-Uudessa-Guineassa toimiva yliopisto.
Australian hallinto perusti vuonna 1964 Currie-komission selvittääkseen mahdollisuuksia korkeakouluopintojen tarjoamiseen Papua-Uudessa-Guineassa. Vuonna 1965 päätettiin Australian asetuksella perustaa Papua-Uuden-Guinean yliopisto. Toukokuussa 1983 Papua-Uuden-Guinean kansallinen parlamentti korvasi Australian päätöksen omalla yliopistoasetuksellaan. Vuonna 1989 Papua-Uuden-Guinean yliopistoon yhdistettiin National Arts School. Yliopiston kirjasto on nimetty poliitikko Michael Somaren mukaan. Papua-Uuden-Guinean yliopisto sijoittui EduRankin vuoden 2023 yliopistovertailussa ensimmäiseksi maassaan ja 14 131:sta maailmanlaajuisesti vertaillusta korkeakoulusta sijalle 3 844.
Gorokan yliopisto

Gorokan yliopisto (, UOG) on Gorokassa Papua-Uuden-Guinean Eastern Highlandsin maakunnassa toimiva yliopisto.
Gorokan yliopisto perustettiin vuonna 1997 Papua-Uuden-Guinean kansallisen parlamentin asetuksella. Se muodostettiin yhdistämällä Papua-Uuden-Guinean yliopiston kasvatustieteellinen tiedekunta ja Gorokan opettajakorkeakoulu. Gorokan yliopisto on Papua-Uuden-Guinean suurin opettajia kouluttava instituutio. EduRankin vuoden 2023 yliopistovertailussa se sijoittui Papua-Uuden-Guinean kuudesta vertaillusta korkeakoulusta sijalle 4. Maailmanlaajuisessa vertailussa se pääsi sijalle 7 439 kaikkiaan 14 131:sta vertaillusta korkeakoulusta.
Epetion

Epetion (; ) oli antiikin aikainen kaupunki Illyriassa nykyisen Kroatian alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Stobrečin kylää.
Epetion sijaitsi Illyrian rannikolla Adrianmeren rannalla ja sillä oli satama. Myöhemmin roomalaisella kaudella kaupungin paikka oli hieman kaakkoon Salonasta. Epetionista länteen sijaitsi Spalatum ja kaakkoon Pituntium.
Epetion oli alun perin issalaisten "emporion" eli kauppa-asema, joka perustettiin 200-luvun eaa. loppupuolella. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä "Epetīnos" (). Kaupungista on löydetty jäänteitä Stobrečin läheltä.
Tiedetoimittaja (lehti)

Tiedetoimittaja on Suomen tiedetoimittajien liiton jäsenlehti. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin 1993 ja se ilmestyi neljä kertaa vuodessa. Vuodesta 2013 se on ilmestynyt sähköisenä. Lehti on Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liiton jäsen.
Goroka

Goroka on kaupunki Papua-Uuden-Guinean itäisissä keskiosissa. Se on Eastern Highlandsin maakunnan pääkaupunki.
Goroka on alueensa kaupankäynnin ja liikenteen keskus. Se sijaitsee Highlands Highwayn varrella. Sen kautta kaupungista on yhteys itään Kainantuun ja lopulta Salomonmeren rannalle Laeen. Gorokaa palvelee lisäksi Gorokan lentoasema. Kaupungissa toimivat Gorokan yliopisto ja Papua-Uuden-Guinean lääketieteellisen tutkimuksen instituutti. Gorokassa sijaitsee myös J. K. McCarthy -museo. Vuonna 2004 arvio Gorokan väkiluvusta oli 17 900.
Herakleia (Illyria)

Herakleia (; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Illyriassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta usein sen on arveltu sijainneen Faroksen (nyk. Hvar) saarella. Kaupungilla oli satama, jonka Pseudo-Skylaks mainitsee.
Myöskään Herakleian historiasta ei tiedetä juuri mitään. Sen alkuperää ei tunneta, mutta usein sen on arveltu olleen yksi Dionysios vanhemman perustamista syrakusalaisista siirtokunnista. Tällöin se olisi perustettu klassisella kaudella noin vuoden 385 eaa. tienoilla. Herakleia on luetteloitu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon lähinnä siksi, että se löi omaa pronssirahaa 300-luvulla eaa. Raha oli syrakusalaisen standardin mukaista ja sen kuvituksessa esiintyy Herakles.
Riimut – Viestejä viikingeiltä

Riimut – Viestejä viikingeiltä on Heikki Ojan kirjoittama tietokirja, joka käsittelee riimukirjoitusta 1000-luvun alussa.
Teos esittelee riimukirjoitusta sekä kertoo riimutaiteilijoista ja löytyneistä riimuesineistä. Kirjasta on otettu neljä painosta. 
Professori Heikki Oja on Helsingin yliopiston almanakkatoimiston eläkkeelle jäänyt johtaja. Hän on aiemmin julkaissut tietokirjoja tähtitieteestä ja kalenteritietoudesta.
Ojan teos on ensimmäinen tutkimukseen pohjautuva yleistajuinen suomenkielinen teos riimuista ja riimututkimuksesta. Kirja ei ole luettelo riimukirjoituksista, vaan ennemminkin yleiskatsaus riimukirjoitusten kirjoon. Yleisesti ottaen kirjassa tuodaan esiin merkittäviksi tulleita riimuja sekä jollain tavalla Suomeen liittyviä riimukirjoituksia.
Sisältö.
Teos jakaantuu kolmeen osaan, otsikoiltaan Riimukirjoitukset, Riimusauvat ja Riimukivet. Kirjan lopussa on lähdekirjallisuuden lisäksi hakemisto. Teoksen painopiste on Pohjoismaiden riimukirjoituksissa ja riimusauvoissa, ja anglosaksisia riimuja käsitellään melko vähän. Kirja sisältää runsaasti lyhyitä kertomuksia yksittäisistä riimukirjoituksista ja niiden sisällöstä sekä esineistä, joihin ne on kaiverrettu, riimujen löytämisestä ja siitä, mitä ne paljastavat historiasta. Myös riimututkimuksen historia käsitellään tiiviisti. Ojan teoksessa kerrotaan myös ruotsalaisissa ja gotlantilaisissa riimukirjoituksissa esiintyvistä Suomen alueisiin viittaavista paikannimistä.
Arvioita.
Turun yliopiston filosofian lisensiaatti Merja Leppälahti on todennut, että Heikki Ojan "Riimut – Viestejä viikingeiltä" tarjoaa paljon mielenkiintoista tietoja riimuista. Tutkija Kendra Wilson on kirjoittanut Ojan kirjasta, että Oja on perehtynyt aihepiiriin hyvin ja hän kirjoittaa selvästi ja kiinnostavasti. Epätarkkuutta Wilson huomasi teoksessa lähinnä kielimuotojen nimityksissä sekä nimien ja riimukirjoitusten tulkintojen normalisoinnissa. Wilson näkemyksen mukaan kirjan suurin heikkous lienee kriittisyyden puute vanhempaa tutkimusta kohtaan. Wilson jatkaa, että sen sijaan kirjassa on ansiokasta, että Ojan käsittelyyn ei ole osunut ei-tieteellistä riimukirjallisuutta.
Maxim Korpimäki

Maxim Korpimäki (s. 26. helmikuuta 2004 Hämeenkyrö) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Oulun Kärppiä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Korpimäki osaa pelata myös laidassa.
Ura.
Seuraura.
Korpimäki on Hämeenkyrön Hokkareiden kasvatti. Hän siirtyi E-juniori-ikäisenä HC Nokiaan, josta Korpimäki siirtyi kaudeksi 2019–2020 Tapparan C-nuoriin. Hän oli C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 17+17=34 joukkueensa paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä. C-nuorten SM-sarjassa Korpimäki voitti Tapparan sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 8+10=18. Kaudella 2021–2022 hän oli seuran U18-joukkueen paras maalintekijä 23 osumallaan, joilla Korpimäki sijoittui koko U18 SM-sarjan maalipörssissä kymmenenneksi. Hän voitti kauden päätteeksi pronssia. Kauden 2022–2023 päätteeksi Korpimäki voitti U20 Suomen-mestaruuden.
Kaudeksi 2023–2024 Korpimäki siirtyi Kärppien U20-joukkueeseen. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Korpimäki valittiin U20 SM-sarjan joulukuun kuukauden pelaajaksi. Hän teki SM-liigadebyyttinsä 15. joulukuuta 2023 vieraissa KooKoota vastaan, kun Arttu Hyry oli Suomen A-maajoukkueen mukana. Korpimäki merkittiin Kärppien nelossentteriksi laidoilleen Aleksi Antti-Roiko ja Marko Anttila. Hän sai ottelussa peliaikaa 10.21 minuuttia. Liigauransa avausmaalin Korpimäki teki 30. tammikuuta 2024 Rauman Lukkoa vastaan. Markku Kiimalainen ja Jarmo Tauriainen valitsivat hänet ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Korpimäki vakiinnutti paikkansa SM-liigassa loppukaudella. Hän teki 30 runkosarjaottelussa tehot 2+4=6 ja 12 pudotuspeliottelussa yhden syöttöpisteen. Korpimäki voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Toukokuussa 2024 Korpimäen sopimuksen Kärppien kanssa kerrottiin jatkuvan kahdella vuodella, samalla kun seura uutisoi Ville Heikkalan jatkosopimuksesta. Kaudella 2024–2025 hän pelasi 47 runkosarjaottelua tehopistein 6+10=16, kunnes Korpimäen kausi päättyi loukkaantumisen vuoksi helmikuussa 2025. Hänen toipumisajakseen ennustettiin 6–8 viikkoa, mutta Kärppien kausi päättyi runkosarjaan. Korpimäki edusti joukkuetta myös Spengler Cupissa. Huhtikuussa 2025 hänen sopimuksensa kerrottiin jatkuvan vuodella kevääseen 2027.
Maajoukkueura.
Korpimäki on pelannut neljä nuorten maaottelua.
Muuta.
Korpimäki harrasti lapsena myös jalkapalloa ja painia.
Sarte

Sarte (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Khalkidikessa Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Sithonían kunnan alueella lähellä nykyistä Sártin kylää.
Maantiede.
Sarten kaupunki sijaitsi Sithonian niemen itärannikolla Singoksenlahden (nyk. Singitikóslahti tai Pyhänvuorenlahti) rannalla. Niemi on keskimmäinen nykyisen Chalkidikín niemimaan kolmesta niemestä, ja kuului antiikin aikana Khalkidiken alueeseen, joka ei käsittänyt koko nykyistä, antiikin aikaisesta alueesta nimensä saanutta niemimaata, mutta käsitti ainakin Sithonian niemen. Kaupunki sijoitetaan noin 1,5 kilometriä etelään nykyisestä Sártista. Pohjoisempana samalla rannikolla sijaitsi Singoksen kaupunki. Sisämaassa Sartesta luoteeseen sijaitsi Parthenopolis ja niemenkärjen lähellä Sartesta etelään Torone. Sarten kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta.
Historia.
Sarten historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Herodotoksen mukaan Sarte oli yksi seudun kaupungeista, joka antoi joukkoja Kserkseen käyttöön hänen vuoden 480 eaa. hyökkäyksessään Kreikkaan. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Sarte kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosien 434/433 ja 429/428 eaa. välillä. 300-luvun eaa. ensimmäisellä puoliskolla Sarte oli mukana Olynthoksen johtamassa Khalkidiken liitossa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Sartaios" ().
Nykyinen myöhemmin syntynyt Sártin kylä on ottanut nimensä antiikin ajan kaupungista. Kylän aiempi nimi oli Néa Afisiá.
Singos

Singos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Khalkidikessa Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Sithonían kunnan alueella noin kaksi kilometriä itään nykyisestä Ágios Nikólaoksen kylästä.
Maantiede.
Singoksen kaupunki sijaitsi Sithonian niemen itärannikolla kaupungista nimensä saaneen Singoksenlahden (, lat. "Singiticus sinus", nyk. Singitikóslahti tai Pyhänvuorenlahti) rannalla. Niemi on keskimmäinen nykyisen Chalkidikín niemimaan kolmesta niemestä, ja kuului antiikin aikana Khalkidiken alueeseen, joka ei käsittänyt koko nykyistä, antiikin aikaisesta alueesta nimensä saanutta niemimaata, mutta käsitti ainakin Sithonian niemen. Kaupunki sijoitetaan meren rannalle noin kaksi kilometriä itään nykyisestä Ágios Nikólaoksen kylästä ja saman verran kaakkoon nykyisestä Schoinián kylästä. Singoksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta.
Historia.
Singoksen historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Herodotoksen mukaan Singos oli yksi seudun kaupungeista, joka antoi joukkoja Kserkseen käyttöön hänen vuoden 480 eaa. hyökkäyksessään Kreikkaan. Myöhemmin 400-luvulla eaa. Singos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–433/432 eaa. sekä vielä vuonna 421 eaa. Se saattoi osallistua vuoden 432 eaa. kapinaan Ateenaa vastaan ja liittyä Olynthokseen "synoikismoksessa". Kaupunki ilmeisesti tuhottiin tuolloin.
Vuoden 421 eaa. Nikiaan rauhan jälkeen Singos oli jälleen oma poliksensa. Makedonian Filippos II saattoi tuhota sen vallatessaan Khalkidiken. Singos ei ollut olemassa ainakaan enää roomalaisella kaudella Strabonin aikana. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Singios" ().
Rakennukset ja löydökset.
Singoksen paikalta on löydetty kaupungin ja sen sataman jäänteitä. Kaupunki on ollut ympäröity muurilla, joka ajoitetaan klassiselle tai hellenistiselle kaudelle.
Sinos

Sinos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Néa Propontídan kunnan alueelle.
Maantiede.
Sinoksen kaupunki sijaitsi mahdollisesti Bottiken alueella nykyisen Chalkidikín niemimaan länsiosassa. Alue ei antiikin aikana kuulunut Khalkidiken alueeseen, josta koko niemimaa on saanut nykyisen nimensä. "Barrington Atlas of the Greek and Roman World" -kartastossa kaupunki on sijoitettu Spartoloksen, Aioleionin ja Pleumen lähelle nykyisen Néa Tríglian kaupungin kaakkoispuolelle. Sinoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä "Sinaia" (, lat. "Sinea"). Sen kokoa ei tunneta.
Historia.
Sinoksen historiasta tiedetään lähinnä se, että kaupunki kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 434/433, 433/432 ja 421/420 eaa. Lisäksi Kassandroksen tiedetään antaneen maata Sinoksen alueelta Perdikkaalle.
Skabala

Skabala (, myös "Skabla", ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijoitetaan nykyisten Polýgyroksen ja Sithonían kuntien rajaseudulle.
Maantiede.
Skabalan kaupunki sijoitetaan nykyisen Chalkidikín niemimaan eteläosaan pohjoiseen Sithonian niemestä. Se saattoi olla Khalkidiken alueella, joka ei käsittänyt käsittänyt koko nykyistä, antiikin aikaisesta alueesta nimensä saanutta niemimaata. "Barrington Atlas of the Greek and Roman World" -kartasto sijoittaa sen suunnilleen nykyisen Vrástaman Kellín kylän tienoille. Sen lähellä sijaitsivat Sermylia, Stolos ja Piloros. Skabalan kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta.
Historia.
Skabalan historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Theopompos vaikuttaa pitäneen sitä Euboian Eretrian siirtokuntana. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Skabala kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–433/432 eaa. Viimeksi mainittuna vuonna se saattoi liittyä kapinaan Ateenaa vastaan. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Skablaios" ().
Thronion (Illyria)

Thronion (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Illyriassa nykyisen Albanian alueella. Sen tarkkaa sijaintipaikkaa ei tiedetä, mutta se sijaitsi jossakin päin Abantista eli abanttien aluetta. Sen arvellaan sijainneen kaakkoon Apolloniasta, mahdollisesti lähellä Amantiaa.
Thronionin kerrottiin olleen Euboialta tulleiden abanttien ja Opuntian Lokriin Thronionin asukkaiden Troijan sodan jälkeen perustama. Apollonialaiset valtasivat Thronionin jo varhain ja sen alue liitettiin heidän kaupunkiinsa. Tämä käy ilmi piirtokirjoituksesta, joka oli kirjoitettu apollonialaisten Olympiaan omistamaan votiivilahjaan. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymejä "Thronios" (), "Thronitēs" () ja "Thronieus" (). Amantia saattoi korvata Thronionin.
Thronion

Thronion (, ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin paikkoihin:
Tragurion

Tragurion ( tai "Tragourion", myös "Tragyrion", ; ) oli antiikin aikainen kaupunki Illyriassa nykyisen Kroatian alueella. Se sijaitsi nykyisen Trogirin kaupungin paikalla.
Maantiede.
Tragurion sijaitsi Illyrian rannikon edustalla Adrianmeressä olleella saarella, joka oli erotettu mantereesta keinotekoisella kanavalla. "Itinerarium Antonini Augustin" mukaan se sijaitsi 13 roomalaista mailia Salonasta länteen, mikä vastaa hyvin nykyistä etäisyyttä Trogirista Soliniin.
Historia.
Tragurion oli alun perin issalaisten "emporion" eli kauppa-asema, joka perustettiin 200-luvun eaa. loppupuolella. Tämä kuvaa kreikkalaisen asutuksen etenemistä alueella: kreikkalaiset asuttivat ensin alueen saaret, ja etenivät sitten myös mannermaan puolelle.
Roomalaisella kaudella Tragurion kuului Dalmatian provinssiin. Plinius vanhempi kutsuu kaupunkia nimityksellä ”"Tragurium civium Romanorum"” ja sanoo, että se oli tunnettu marmoristaan. Kaupungin nimi on säilynyt nykyisen Trogirin, italialaisittain Traù, nimessä. Nykyinen Trogir on Unescon maailmanperintökohde.
Rakennukset ja löydökset.
Trogirista on löydetty muun muassa kreikkalais- ja roomalaisaikaisten rakennusten jäänteitä. Kaupungin ruutuasemakaavan on katsottu palautuvan jo hellenistiselle kaudelle. Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä, kuten veistoksia, keramiikkaa ja rahoja, on esillä Trogirin kaupunginmuseossa.
Kalle Helenius

Kalle Helenius (s. 8. huhtikuuta 2004 Ylöjärvi) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura.
Helenius on ylöjärveläisen Uplakersin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Tapparaan. Helenius voitti kauden 2018–2019 päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2019–2020 hän voitti koko C-nuorten SM-karsintojen jäähypörssin 105 minuutillaan. Kaudella 2021–2022 Helenius toimi Tapparan U18-joukkueen varakapteenina. Hän voitti kauden päätteeksi U18 SM-pronssia. Kauden 2022–2023 päätteeksi Helenius voitti U20 Suomen-mestaruuden.
Kaudeksi 2023–2024 Helenius siirtyi Mikkelin Jukurien U20-joukkueeseen. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Helenius voitti Jukurien sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 19+12=31. Hän debytoi myös seuran SM-liigajoukkueessa, jossa Helenius pelasi neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki liigadebyyttinsä 15. joulukuuta 2023 entistä junioriseuraansa Tapparaa vastaan, kun Jukureilla oli kuusi hyökkääjää sivussa terveydellisistä syistä ja maajoukkuekomennusten myötä. Helenius merkittiin Jukurien kakkosketjun oikeaan laitaan Ottoville Leppäsen sekä toisen debytantin, Matti Butkovskiyn viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.59 minuuttia. Maaliskuussa 2024 Jukurit lainasi Heleniuksen Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuihin (IPK) kesken puolivälieräsarjan, kun hänet oli nuorten pelaajien listalle nimettynä mahdollisuus siirtyä siirtorajan jälkeen. Helenius pelasi siellä 14 pudotuspeliottelua tehopistein 1+1=2. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden.
Huhtikuussa 2024 Helenius teki Jukurien kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Joukkuetta siirtyi kaudeksi 2024–2025 valmentamaan hänelle IPK:sta tuttu Marko Tuomainen. Helenius pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin Jukurien U20-joukkueessa. Hän pelasi SM-liigassa kolme runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Toukokuussa 2025 Helenius siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Jokereihin, mutta harjoituskauden aikana elokuussa Jokerit tiedotti Heleniuksen päättäneen lopettaa pelaajauransa.
Muuta.
Heleniuksen pikkuveli Konsta varattiin NHL-seura Buffalo Sabresiin ensimmäisellä kierroksella vuonna . Veljekset pelasivat joukkuetovereina Tapparan U20- ja U18-joukkueissa. Veljesten isä Tero Helenius pelasi jääkiekkoa A-junioriksi asti.
Siirtolaisuus Etelä-Koreaan

Siirtolaisuus Etelä-Koreaan on vähäistä rajoittavan maahanmuuttopolitiikan takia, mikä on seurausta maassa vallitsevasta vastustuksesta maahanmuuttoa kohtaan. YK:n mukaan Etelä-Korean väestöstä oli vuonna 2019 ulkomailla syntyneitä 2,3 prosenttia, mikä on alle maailman keskitason 3,5 prosenttia. 
Tilasto.
Taulukossa on Koreassa asuvien suurimpien ulkomaalaisryhmien määrät vuonna 2022. Lukuihin ei sisälly ulkomailla syntyneitä ihmisiä, jotka ovat saaneet Etelä-Korean kansalaisuuden.
Luettelo Idahon piirikunnista

Tämä on luettelo Idahon osavaltion piirikunnista. Idahossa on 44 piirikuntaa.
Aada Nurmi

Aada Nurmi (s. 12. maaliskuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. 
Ura.
Nurmi on kotoisin Eurasta ja hänen kasvattajaseuransa on Euran Pallo. 
Nurmi siirtyi marraskuussa 2021 Kansallisen liigan Helsingin Palloseuraan edustettuaan edelliskaudella HFA Märskyä. Hän pelasi ensimmäistä kertaa pääsarjassa 26. maaliskuuta 2022 kotiottelussa NJS:aa vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki seuraavassa pelissä PK-35:n vieraana. Kaikkiaan hän pelasi kahden kauden aikana HPS:ssa 45 Kansallisen liigan ottelussa, joissa hän teki kahdeksan maalia ja antoi neljä maalisyöttöä. Hänet valittiin Kansallisen liigan kauden 2023 parhaaksi keskikenttäpelaajaksi. 
Nurmi siirtyi kaudeksi 2024 Kuopion Palloseuraan yksivuotisella sopimuksella, jossa on lisäksi optio seuraavasta kaudesta.
Nurmi oli Suomen naisten maajoukkueen mukana ensimmäisen kerran heinäkuussa 2023, kun Suomi kohtasi Islannin ja Skotlannin. Hän pääsi naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran kentälle marraskuun 2023 lopulla Kansojen liigan ottelussa Romaniaa vastaan. Hän on edustanut myös nuorten maajoukkueita.
Snøhetta

Snøhetta AS on norjalainen arkkitehtitoimisto, joka on perustettu vuonna 1989. Se on suunnitellut eräitä tunnettuja rakennuksia, kuten Bibliotheca Alexandrinan Egyptissä ja Oslon oopperatalon. Nimensä yritys on lainannut Dovressa sijaitsevalta Snøhetta-vuorelta.
Robert (palkinto)

Robert on Tanskan elokuva-akatemian vuosittain järjestämä gaala, jossa palkitaan ansioituneita elokuvien ja televisiosarjojen tekijöitä. Palkinnot jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1984, ja vuodesta 2013 on palkittu myös televisioalan ihmisiä. Robert-patsas on nimetty sen suunnitelleen taiteilija Robert Jacobsenin mukaan. Vuonna 2024 palkinto jaetaan 29 eri kategoriassa.
Pepe López

Pepe López (s. 17. elokuuta 1995, Espanja) on espanjalainen ralliautoilija. Hän kilpailee WRC2-sarjassa ja hänen kartalukijansa on Borja Rozada. López on viisinkertainen Espanjan rallisarjan mestari.
World Rally-Raid Championship

World Rally-Raid Championship (W2RC) on FIA:n ja FIM:n yhteinen maailmanmestaruussarja erämaarallissa. Sarjan ensimmäinen kausi oli vuonna 2022. Sarjan promoottori on Amaury Sport Organisation (ASO). Aiemmin on järjestetty World Cup -tasoisia sarjoja.
Kaudet.
Kaudella 2022 sarjaan suunniteltiin viittä kilpailua: Dakar-ralli, Abu Dhabi Desert Challenge, Kazakhstan Rally, Andalucía Rally ja Rallye du Maroc. Kazakstanin kilpailu peruttiin "kansainvälisen tilanteen" johdosta eli Venäjän hyökättyä Ukrainaan. Andalucían kilpailua lyhennettiin säätilan vuoksi ja FIA:n päätöksellä kilpailusta myönnettiin vain puolet pisteistä. Kilpailua lyhennettiin turvallisuuden vuoksi koska helikopterit eivät voineet lentää sumussa.
Kaudelle 2023 sarja kasvoi neljästä viiteen kilpailuun. Kaudella 2023 sarjaan kuuluivat kilpailut Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Lähi-Idässä ja päätös Rallye du Maroc Pohjois-Afrikassa. Sarjan huipputapahtuma oli kauden avaava Dakar-ralli, joka järjestettiin Saudi-Arabiassa. Muita tapahtumia olivat Abu Dhabi Desert Challenge, Sonora Rally Meksikossa ja Desafio Ruta 40 Argentiinassa.
Kaudella 2024 sarjassa on mukana viisi kilpailua, jotka ovat Dakar-ralli, Abu Dhabi Desert Challenge, BP Ultimate Rally-Raid Transibérico, Desafio Ruta 40 ja Rallye du Maroc. Rally-Raid Transibérico on ainoa Euroopassa ajettava kilpailu, joka järjestetään Portugalin ja Espanjan alueella.
Emba

Emba () on Kazakstanissa, Ustjurtin laakion läpi virtaava 712 kilometriä pitkä joki. Sen virtaama on noin 17.5 m³/s ja valuma-alue noin 40 400 km². Joen lähde on noin 350 metrin korkeudella Mugojarin vuoristossa. Joki virtaa lähinnä huhti-toukokuun aikana sulaneen lumen vaikutuksesta. Emba ei nykyiseltään laske enää Kaspianmereen vaan jää vesijättömaille.
Emban öljykenttä sijaitsee Mugjarin ja Volga-joen välissä. Kerrotaan että englantilainen kauppias Gok löysi kyseisen öljylähteen 1600-luvulla. Bolševikit yrittivät vuosina 1919-1921 rakentaa rautatiejärjestelmää viedäkseen öljyä hallussa olleilta öljykentiltä Venäjälle, mutta projekti jäi kesken.
Kyrönkankaan talvitie

Kyrönkankaan talvitie on keskiajalta lähtien tunnettu tie Hämeestä Pohjanmaalle. Se kulki Hämeenlinnasta pohjoiseen Jalasjärven kautta Kyrönjoelle ja siitä Mustasaareen. Nykyinen Valtatie 3 on linjattu paljolti samalle reitille.
Kesäaikaan käytössä oli Kyrönkankaan kesätie, joka kulki erämaan halki välttäen kelirikolle alttiin alueet. Kesä- ja talvitiet erkanivat toisistaan Hämeenkyrössä: talvitie kulki kohti Ikaalisten kirkonkylää pitkin jäätyneen Kyrösjärven länsirantaa peltoa, suota ja järven jäitä pitkin. Kesätie kiersi pidemmän reitin lännempää Kankaanpään kautta Jämijärven ja Parkanon länsipuolelta ja yhtyi talvitiehen Kurikan kirkon kohdalla.
Jaakko Ilkan ja Klaus Flemingin tiedetään kulkeneen Kyrönkankaan vanhaa talvitietä vuonna 1597.
Ravintoainetiheys

Ravintoainetiheys on kansantajuisesti selitettynä sitä, kuinka runsaasti elintarvikkeissa on elimistölle merkityksellisiä suojaravintoaineita, joita ovat kivennäisaineet, vitamiinit, välttämättömät aminohapot sekä välttämättömät rasvahapot, ja näiden määrää energiayksikköä kohden.
Matti Butkovskiy

Matvey "Matti" Butkovskiy (s. 20. maaliskuuta 2006 Petroskoi, Venäjä) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa USHL-joukkue Youngstown Phantomsissa lainalla SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureista. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Butkovskiy syntyi Venäjän Petroskoissa, mutta kasvoi Mikkelissä. Hän on Mikkelin Jukurien kasvatti. Butkovskiy oli kaudella 2022–2023 seuran U18-joukkueen paras pistemies tehoilla 22+24=46.
Kaudella 2023–2024 Butkovskiy jakoi tehoilla 17+12=29 Jukurien U20-joukkueen sisäisen maalipörssin toisen sijan Eetu Tiusasen kanssa edellään Kalle Helenius sekä sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Tiusasen, Jiro Frilanderin ja Bence Horváthin kanssa. Hän debytoi kauden aikana myös seuran SM-liigajoukkueessa, jossa Butkovskiy pelasi kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki liigadebyyttinsä vain 17-vuotiaana 15. joulukuuta 2023 Tapparaa vastaan, kun Jukureilla oli kuusi hyökkääjää sivussa terveydellisistä syistä ja maajoukkuekomennusten myötä. Butkovskiy merkittiin Jukurien kakkosketjun vasempaan laitaan Ottoville Leppäsen sekä toisen debytantin, Kalle Heleniuksen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.06 minuuttia. Huhtikuussa 2024 seura uutisoi käyttäneensä Butkovskiyn sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan.
Butkovskiy pelasi alkukauden 2024–2025 suurimmaksi osaksi Jukurien U20-joukkueessa. Hän pelasi SM-liigassa viisi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Tammikuussa 2025 Butkovskiy teki seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Samalla Jukurit uutisoi hänen siirtyvän loppukaudeksi Yhdysvaltoihin USHL-junioriliigan Youngstown Phantomsiin. Elokuussa Jukurit lainasi Butkovskiyn Phantomsiin myös kaudeksi 2025–2026.
Maajoukkueura.
Butkovskiy edusti Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2022 ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2023, joista molemmat turnaukset päättyivät pronssiin. Yhteensä hän on pelannut kolme nuorten ja 16 poikien maaottelua.
Ilmari Helander

Armas Ilmari Helander (26. joulukuuta 1882 – 26. kesäkuuta 1975) oli suomalainen liikemies ja lahjoittaja.
Ilmari Helander omisti kangas- ja lyhyttavaraliikkeen Pohjois-Esplanadi 31:ssä Helsingissä. Hän lopetti liiketoimintansa 81-vuotiaana ja perusti sitten vuonna 1967 "Ilmari Helanderin Vanhusten Säätiön" lahjoittaen varoja säätiön pohjarahastoksi. Voittoa tavoittelematon säätiö tukee pääasiassa helsinkiläisiä vanhuksia perustamalla ja ylläpitämällä palvelukoteja. Ensimmäinen palvelukoti valmistui vuonna 1971 Etelä-Haagaan. Säätiöllä on nykyisin palvelukodit Haagassa, Maunulassa ja Vuosaaressa.
Ilmari Helander kuoli 92-vuotiaana kesäkuussa 1975. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.