Petsamon erillisosasto

Petsamon erillisosasto eli Osasto Pennanen (Er.Os.P) suojasi aluksi Petsamon aluetta, mutta kesäkuun lopulla 1941 saksalaisten siirryttyä Petsamon alueelle ja aloitettua Operaatio Hopeaketun () Petsamon erillisosasto siirtyi Luttojoen erämaa-alueelle puolustaen Petsamon alueen saksalaisrintaman eteläistä sivustaa. Jatkosodan päätyttyä syyskuuun alussa 1944 osasto siirtyi Kemiin juuri ennen Lapin sodan syttymistä suojaamaan paikallista teollisuutta eli Veitsiluoto Oy:n Veitsiluodon ja Kemi Oy:n Pajusaaren teollisuusalueita.
Perustaminen.
Yksikkö perustettiin alunperin 1. toukokuuta 1941 Ivalossa komentajanaan majuri Into Ahonen. Sen runkona oli välirauhan ajan 12. prikaatin III pataljoona, mutta osastoon määrättiin alueen omien miesten lisäksi Taka-Lapin alueella töissä olleita etelän miehiä, mm. Kolosjoen nikkelikaivoksen ja Kaamasen tietyömaan työmiehiä.
Pataljoonan komentaja vaihtui 8. kesäkuuta, kun uudeksi komentajaksi määrättiin majuri Antti Pennanen, joka vielä syksyllä 1941 ylennettiin everstiluutnantiksi. Pennasella oli kokemusta alueesta jo Talvisodan ajalta, jolloin hän komensi aluetta puolustanutta osasto Pennasta Pataljoona siirtyi kesäkuun puolivälissä Ivalosta Petsamoon, ja näin pataljoonaa alettiin kutsua Petsamon erillisosastoksi tai kansanomaisemmin komentajansa mukaan osasto Pennaseksi.
Saksalaisten eteläisen suunnan varmistajana Luttojoen alueella.
Petsamon suomalaisjoukot alistettiin 17. kesäkuuta saksalaisille. Erillisosaston pääjoukko sai tehtäväkseen hyökätä Luttojoen suunnassa Tuulomajoen varrella olevaa vanhaa Kuolansuomalaista kylää Ristikenttää kohti ja sitoa vastaansa mahdollisimman suuria vihollisosastoja varmistamalla samalla saksalaisen vuoristoarmeijakunnan oikean sivustan.
Petsamon erillisosaston pääosa siirrettiin Ivalosta autoilla Raja-Jooseppiin 24. kesäkuuta, josta se aloitti marssin Luttojoen pohjoisrantaa tiettömän erämaan läpi lähellä rajaa sijaitsevalle Lounakoskelle. Raja ylitettiin 29. kesäkuuta edeten Talvikylän ja Luttokylän väliselle alueelle eristäen kylissä olevat vihollisvoimat toisistaan. Suomalaisosasto valtasi venäläisten tyhjentämän Talvikylän ja Luttokylän. Suonikylästä tuli tämän jälkeen osasto Pennasen päätukikohta. Ongelmaksi muodostui tämän jälkeen ennen kaikkea huolto, sillä se tapahtui useita koskia kattavaa Luttojokea myöten. Tänä aikana komentaja Pennanen haavoittui niin, että joutui kesän lopulla kuukaudeksi sairaalaan sijaisenaan majuri Olli Väänänen.
Petsamon erillisosasto oli vahvistettu pataljoona, johon liittyi lokakuussa 1941 myös kapteeni Matti Tiitolan komentama Petsamon rajakomppania, koko oli noin 1 200 miestä. Sen tehtäväksi vuoden 1941 lopulla määräteltiin saksalaisen XIX vuoristoarmeijakunnan oikeaan sivustan suojaaminen vihollisen yllätyshyökkäyksiltä, vihollisen partionnin estäminen sekä Jäämerentien varmistaminen osaston omalla lohkolla. Erämaaoloissa erillisosaston tyypillisiä tehtäviä olivat toistuvat, jatkuvia tappioita aiheuttaneet miinavahingot ja partiokahakat vihollisen kanssa. Mitään varsinaista rintamalinjaa Luton alueelle ei syntynyt. Alueella vieraili useita korkea-arvoisia vieaita, kuten saksalaiskomentajista kenraali Dietl ja Schörner sekä pääministeri Jukka Rangell. 
Suonikylän vaiheen jälkeen osaston uudeksi päätukikohdaksi tuli Luttojoen varrella sijaitseva Atslem, jonne esikunta siirtyi 16. huhtikuuta 1942. Atslem sijaitsi Luttojoen varrella noin 60 km linnuntietä Raja-Joosepista. Alue oli kuin luonnon muovaama linnoitus. Luttojoessa on Atslemin kohdalla mutka, joten joki suojasi tukikohtaa etelän ja lännen suunnilta.
Suomen irrottauduttua sodasta 4. syyskuuta 1944 tehdessään aselevon Neuvostoliiton kanssa Petsamon erillisosaston asema muuttui; tuli tarve siirtyä pois saksalaisten hallitsemalta Pohjois-Suomen alueelta. Luton miehet luovuttivat asemansa saksalaisille 8. syyskuuta. Konflikteja saksalaisten kanssa ei syntynyt, ja Luton miehet pääsivät siirtymään alueelta etelään saksalaisten avustaessa autokuljetuksilla Rovaniemelle, josta Luton miehillä oli junakuljetus Kemiin.
Osasto Pennanen Kemin teollisuuslaitosten suojana.
Osasto Pennasen saapuessa Kemiin ohjeet olivat aluksi sekavat. Lopulta he jäivät Kemiin, ja osasto alistettiin aluksi Päämajalle. Osasto Pennanen miehitti Veitsiluodon vahvistetulla komppanialla, Laitakarin saaren yhdellä joukkueella sekä Karihaaran ja Pajusaaren pataljoona pääosalla. Karihaaran ja Pajusaaren siltojen suojaamiseksi osasto Pennanen miehitti mantereen puolelta noin 800 metriä pitkän ja 200 syvän sillanpääaseman.
Everstiluutnantti Pennanen sai 28. syyskuuuta kenraaliluutnantti Siilasvuolta käskyn, jolla Kemissä ollut Pennasen osasto alistettiin III Armeijakunnalle. Oulusta lähtevillä laivoilla pohjoiseen, joko Kemiin tai Tornioon, tapahtuvaa mahdollista maihinnousua varten Pennanen sai tehtäväkseen määrätä Tornion kaappauksen valmisteluun Länsi-Pohjan suojeluskuntapiirin päällikön majuri Thure Larjon. Oulusta Toppilan satamasta lähteneet rahtilaivat JR 11:n eversti Halstin komentamine sotilaineen saapui Tornion Röyttän satamaan 1. lokakuuta. Näin osasto Pennanen Kemin teollisuuslaitosten suojelijoina jäi tässä vaiheessa sivurooliin suhteessa Torniossa toimineeseen majuri Larjon toimintaan.
Samaan aikaan Torniossa alkaneiden sotatoimien kanssa 1. lokakuuta Veitsiluodon tehtailta käsin osasto Pennasen miehet hyökkäsivät Ajoksen satamasaarelle vangiten saarella olleet saksalaissotilaat ja kääntäen saaren yhteydestä vastanneen kääntyvän Kraaselin sillan poikittain estäen näin saksalaisten pääsyn Ajoksen saarelle. Samaan aikaan Kemiyhtiön tehtaiden lähellä Pajusaaressa osasto Pennasen miesten ja saksalaisten välillä muodostui rintamalinja saksalaisten asettuessa asemiin. Saksalaiset julistivat samana päivänä myös Kemin kaupungin sotatilaan.
Torniossa lokakuun alussa käytyjen kiivaiden taistelujen rinnalla tilanne Kemissä oli erikoinen. Teollisuuslaitokset toimivat, siviilit liikkuivat normaalisti, sanomalehdet ilmestyivät; tunnelma kaupungissa oli kuitenkin jännnittynyt.
Kemin taistelut käynnistyvät.
Kenraali Siilasvuon joukkoihin kuulunut vahvistettu 15. prikaati aloitti etenemisensä Oulusta kohti Kemiä saksalaisten räjäyttäessä ja miinoittaessa teitä perääntyessään Oulun pohjoispuolelta kohti Kemiä. Vahvennetun 15. prikaatin kärki saavutti Kemin eteläisen osan 5. lokakuuta. Heti Kemiin päästyään prikaatista muodostetun taisteluosaston komentaja everstiluutnantti Arvo Ojala sai yhteyden Veitsiluodossa olleisiin osasto Pennasen joukkoihin. Sitä kautta Ojala sai yhteyden Pennaseen, ja taistelun jatkotoimista sovittiin.
Kemin valtaus käynnistyi, kun eversti Kuistio antoi hyökkäyskäskyn 5. lokakuuta. Sen mukaan koukkauksella idästä oli tarkoitus motittaa Kemissä taistelevat saksalaisjoukot, jotka olivat samaan aikaan perääntymässä kohti pohjoista. Osasto Pennanen osallistui hyökkäykseen koordinoidusti vahvennetun 15. prikaatin kanssa. 7. lokakuuta osa saksalaisjoukoista joutui suomalaisjoukkojen mottiin, jota pohjoispuolella olleet saksalaisjoukot mursivat hyökkäämällä osasto Pennasen Karihaaran tielle ulottuvan rintaman osalle. Osasto Pennasen joukot joutuivat perääntymään Pajusaaren suuntaan eli pohjoiseen menevä Karihaaran tie oli auki saksalaisille, joka sai merkittävän osa joukoistaan pois motista. Taistelut Kemissä päättyivät 8. lokakuuta. 
Osasto Pennasen joukkojen onnistui säilyttää Veitsiluodon ja Pajusaaren tehdasalueet lähes ehjinä, vaikka saksalaisten Stukat kävivät pommittamassa tehdasalueita vielä viimeisenä taistelupäivänä. Muistomerkkinä osasto Pennasen taisteluista lokakuun alun Kemissä on muistolaatta Kemiyhtiön pääkonttorin seinällä. Siinä on kaikkiaan 59 Kemissä kaatuneen osasto Pennasen miehen nimet.