Curupaytín taistelu

Curupaytín taistelu käytiin puolustavien paraguaylaisten ja hyökkäävien liittoutuneiden argentiinaalisten ja brasilialaisten välillä kolmoisliiton sodan aikana 22. syyskuuta 1866. Liittoutuneet yrittivät piirittää paraguaylaisten tukikohtaa Humaitássa ja he yrittivät tuhota paraguaylaisten Paraguayjokea hallitsevan tykistön Curupaytíssa. Paraguaylaisten 5 000 puolustajaa torjuivat liittoutuneiden 18 000 miehen hyökkäyksen tykistöllään hieman aikaisemmin rakennetuista puolustusasmeistaan. Taistelu oli selvä voitto paraguaylaisille ja liittoutuneet kärsivät suuret tappiot. Heidän sotatoimensa pysähtyivät useiksi kuukausiksi.
Tausta.
Liittoutuneet ylittivät Paranájoen Paraguayn puolelle 16. huhtikuuta 1866 ja ne perustivat asemat lähelle tärkeää paraguaylaisten tukikohtaa Humaitássa tarkoituksenaan aloittaa sen piiritys. Curupaytíssa liittoutuneiden kohde oli paraguaylaisten tykistö, joka esti heidän laivastonsa liikkeet ylös Paraguayjokea ja koukkaukset Humaitán selustaan. Sen eteläpuolella oli vielä tykkipatteri Curuzússa, joka oli vallattava ennen iskua Curupaytíin. Brasilian laivasto iski tehottomasti Curuzúun 1. syyskuuta ja uudelleen 2. syyskuuta. Tuolloin laskettiin maihin joukkoja, joiden onnistui vallata Curuzú 3. syyskuuta. Huomattava osa paraguaylaisten joukoista vetäytyi kuitenkin onnistuneesti Curupaytíin.
Paraguayn presidentti Francisco Solano López yritti Curuzún taistelun jälkeen solmia rauhan argentiinalaisten kanssa. 12. syyskuuta hän tapasi liittoutuneiden komentaja kenraali Bartolomé Mitren Yatauty Corássa. Brasilialaisten komentaja Luis Alves de Lima e Silva ei osallistunut neuvotteluihin, kun Brasilian virallinen kanta oli kieltäytyä suorista neuvotteluista Lópezin kanssa. Liittoutuneet halusivat kuitenkin periaatteessa lopettaa sodan mahdollisimman nopeasti omien maidensa sisäisten ongelmien takia. He ehdottivat Lópezille maanpakoa Eurooppaan. López kieltäytyi ja neuvottelut päättyivät, mutta se oli ostanut jonkin verran lisäaikaa valmistella paraguaylaisten puolustuksia.
Osapuolet.
Paraguaylaisia komensi kenraali José Eduvigis Díaz ja heidän vahvuutensa oli noin 5 000 miestä. Ratsuväkeä vasemmalla komensi kapteeni Bernardino Caballero ja jalkaväkeä keskustassa ja oikealla eversti Antonio Luis González. Heidän puolustusvarustuksensa olivat vaikuttavat. Paikka Curupaytíssa rajautui Paraguayjokeen idässä ja matalavetiseen López-järveen lännessä. Puolustusvarustuksia oli alettu rakentaa 8. syyskuuta 1866. Apuna oli kolme ulkomaalaista insinööriä; Francisco Wisner de Morgenstern, George Thompson ja Leopoldo Myzkonski. Rakennustöitä tehtiin mahdollisimman huomaamattomasti liittoutuneiden joukkojen lähellä. Niiden edessä oli vallihauta ja sen takana valli. Näiden takana oli valmisteltu tulialue, jolta oli kaadettu puut. Sen takana oli edelleen pääasemat ja 49 tykkiä. Niistä 12 oli raskaita 68 paunan tykkejä. Rakennustöihin kului vain muutama päivä, eivätkä liittoutuneet saaneet tietää niistä etukäteen.
Liittoutuneiden vahvuus oli noin 18 000 miestä. Heistä 8 000 oli brasilialaisia ja 10 000 argentiinalaisia. Joukot oli jaettu neljään osastoon. Idässä vasemmalla laidalla lähellä jokea olivat kaksi kenraali Albino de Carvalhon ja eversti Augusto Caldasin johtamaa brasilialaista osastoa. Keskustassa ja lännessä oikealla laidalla olivat kenraali Wenceslao Pauneron ja kenraali Bartolomé Mitren johtamat kaksi argentiinalaista osastoa. Mitre toimi myös liittoutuneiden ylikomentajana. Brasilialaiset toipuivat vielä aikaisemmista tappioistaan ja hyökkäystä johtivat argentiinalaiset.
Taistelu.
Liittoutuneiden hyökkäys alkoi aamulla 22. syyskuuta. Brasilian laivasto amiraali Joaquim Marques Lisboan komennuksessa pehmitti paraguaylaisten asemia kahdeksalta sotalaivaltaan ja kolmelta tykkiveneeltä. Tykistövalmistelua jatkettiin noin viisi tuntia, mutta se aiheutti vain pieniä tappioita ja vahinkoja paraguaylaisten asemissa.
Kun laivaston tulitus lakkasi keskipäivällä alkoi maajoukkojen eteneminen. Hyökkäys alkoi hyvin ja joukot kohtasivat vain vähäistä vastarintaa. Ne toivat mukanaan risuja vallihaudan täyttämiseksi ja tikkaita maavallien ylittämiseksi. Paraguaylaisten ensimmäiset juoksuhaudat vallattiin, mutta tämä oli osa paraguaylaisten taktiikkaa. Heidän joukkonsa oli määrätty vetäytymään heti kosketuksen jälkeen tykkipattereilleen toiseen puolustuslinjaan ensimmäisen takana. Niiden välissä oli tuolloin tulvinut tyhjä maa-alue, jolta oli kaadettu ennakkoon puita. Kun liittouneet etenivät sen poikki paraguaylaisten tykit avasivat tulen. Liittoutuneiden jalkaväki kärsi vain muutamassa minuutissa satojen miesten tappiot. Suurin osa ei päässyt paraguaylaisten asemiin saakka. Ne saavutti vain muutamat jalkaväkipataljoonat argentiinalaisten keskustassa. Nekin lyötiin nopeasti paraguaylaisten muskettitulessa ja pistinhyökkäyksin. 
Taistelu oli ohi kello viideltä iltapäivällä. Kenraali Mitre määräsi joukot vetäytymään. Paraguaylaiset lähettivät taistelukentälle jalkaväen pataljoonan surmaamaan sille jääneet haavoittuneet ja keräämään näiden ja muuten kaatuneiden varustuksen. Liittouneiden tappiot olivat suuret. Argentiinalaisia oli kaatunut 2 200 ja brasilialaisia 2 000. Paraguaylaiset menettivät vain noin 100 miestä.
Seuraukset.
Paraguaylaisten voitto Curupaytíissa oli käännekohta sodassa ja paraguaylaisten suurin voitto sen aikana. López oli osoittanut pystyvänsä puolustamana kotimaataan. Paraguaylaiset saattoivat rauhassa varustustensa takana koota joukkonsa ja liittoutuneet joutuivat palaamaan leiriinsä Tuyutíssa tappioistaan toipumaan. Leiriä puolestaan riivasivat kulkutaudit ja ruuan puute. Liittoutuneille oli nyt sevää, että Paraguayn valtauksesta tulisi hyvin veristä. Heidän armeijansa pysytteli aloillaan seuraavat kymmenen kuukautta ennen sotatoimien jatkamista. Bartolomé Mitre menetti asmeansa liittoutuneiden komentajana.