tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Keski-Kannaksen risti

Keski-Kannaksen risti on Suomen puolella talvisodassa, Keski-Kannaksen alueella taistelleiden sotilaiden muistoristi. 
Siihen ovat oikeutettuja ne Suomen kansalaiset tai ulkomaalaiset sotilaat, jotka ovat ottaneet osaa Kannaksen taisteluihin talvisodassa 1. ja 2. divisioonaan tai niille alistettuihin joukko-osastoihin kuuluneina. 1. divisioonaan kuuluneet voivat kiinnittää muistoristin nauhaan hopeoidun kypärätunnuksen. Muistoristin ja nauhan mukana annetaan omistuskirja. 
Talvisodan jälkeen perustetut asevelijärjestöt lyöttivät vuodesta 1940 alkaen Keski-Kannaksen muistoristiä, joita myönnettiin anomuksen perusteella. Muistoristin kustannukset oli asianomaisten itse suoritettava.
Muistoristin on suunnitellut Oskar Pihl. Risti on musta yrjönristi, jonka keskustassa on Karjalan miekat ristikkäin ja niiden päällä tyylitelty kuusenoksakoriste. 
Kääntöpuolelle on stanssattu allaoleva teksti:1939 1940, KESKI-KANNASRisti kannetaan pomsisidoksisessa oranssissa nauhassa, jossa keskellä kaksi ohutta mustaa juovaa. Ristejä ei ole numeroitu.
Suomen sotien 1939–1945 muistoristitoimikunta pitää luetteloa tai kortistoa henkilöistä, joille muistoristi on myönnetty. Niihin on merkitty ristinsaajien arvo tai ammatti, täydellinen nimi, syntymäaika ja -paikka, sekä joukko-osasto, jossa tämä on sodan aikana palvellut.
Kunniamerkin koko on 39 x 39 mm ja paino 13,50 grammaa.
Isac von Krusenstierna

Isac von Krusenstierna (s. 14. tammikuuta 1998) on ruotsalainen suunnistaja. Doksyn MM-kilpailuissa 2021 von Krusenstierna voitti sprintin maailmanmestaruuden. Viron EM-kilpailuissa 2022 hän oli Ruotsin toiseksi tulleessa viestijoukkueessa. 
Juniorien MM-kilpailuissa von Krusenstierna on saavuttanut kaksi hopeaa ja kaksi pronssia.
Carl August Reinhold Lars Armfelt

Carl August Reinhold Lars Armfelt (8. syyskuuta 1862 Halikko – 21. toukokuuta 1942 Salo) oli suomalainen kreivi, tilanomistaja ja valtiopäivämies.
Armfeltin vanhemmat olivat August Magnus Gustaf Armfelt ja Sigrid Constance Creutz ja puoliso vuodesta 1893 Juliane Frederikke Adelaide Hoppe. Armfelt omisti sekä Wiurilan kartanon että Vuorentaan kartanon. Armfelt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894.
Englantilaiskallio

Englantilaiskallio oli Helsingin Sörnäisissä sijainnut kallio. Se sijaitsi Sörnäistenniemellä Kuorekarinsalmen rannalla nykyisen Kalasataman alueella. Kallio sijaitsi keskellä Sörnäisten satamaa, ja se sai nimensä englantilaisista laivoista, joihin lastattiin ulkomaille paljon puutavaraa 1800-luvun lopulla.
Satamaympäristössä kuultiin vieraita kieliä, ja aluetta nimitettiin myös ”englantilaiseksi metsäksi”. Kallion ympärillä ollut Sörnäistenniemi oli pitkään metsäinen ja lähes asumaton, mutta vuosikymmenien kuluessa alue teollistui ja kalliota pilkottiin ensin sataman ja myöhemmin liikenneväylien tieltä. Alun perin puinen silta Kulosaareen kulki kallion pohjoispuolitse, mutta vuonna 1957 valmistunut uudempi Kulosaaren silta linjattiin kulkemaan Englantilaiskallion päältä. Täten myös Itäväylä kulki kallion keskeltä.
Kalasataman metroasema valmistui kallion päälle vuonna 2007, ja kauppakeskus Redin myötä maamerkin viimeisetkin jäljelle jääneet osat katosivat. Siitä kuitenkin muistuttaa kauppakeskuksen kupeessa oleva Kalasataman keskustan julkinen pääaukio Englantilaisaukio.
Ehjäksi särkynyt

Ehjäksi särkynyt on vuonna 2018 ilmestynyt taitoluistelija Kiira Korven elämäkertakirja. Sen on kirjoittanut lähes kymmenen vuoden ajan taitoluistelua urheilutoimittajana seurannut Jere Nurminen. Kirjan alkuperäispainoksessa on 240 sivua ja 16-sivuinen kuvaliite. Kirja julkaistiin kolmisen vuotta Korven kilpauran päättymisen jälkeen. Teoksessa Korpi kertoo muun muassa kokemuksiaan epäterveestä täydellisyyden tavoittelusta ja julkisuuden kohteena olemisen ongelmista. Kirja julkaistaan englanniksi nimellä Kiira Korpi - Surviving the Ruthless World of Championship Figure Skating 20.4.2022.
Theodor Frithiof Blåfield

Theodor Frithiof Blåfield (5. joulukuuta 1847 Loppi – 1. marraskuuta 1902 Helsinki) oli suomalainen eversti ja valtiopäivämies.
Blåfieldin vanhemmat olivat Adolf Ulrik Blåfield ja Gustava Charlotta Wiander ja puoliso vuodesta 1877 Katarina Ivanoff. Blåfield oli kadetti Haminan kadettikoulussa 1859 ja palveli valmistuttuaan ensin vänrikkinä rakuunarykmentissä vuodesta 1867, luutnantiksi hän yleni 1869 ja alikapteeniksi 1872. Kapteeni ja ratsumestari Blåfieldista tuli 1877. Hän kävi sotilaskatemian kurssin Pietarissa 1882–1885 ja tuli komennetuksi kapteenin arvolla adjutantiksi suomalaiseen joukko-osastoon. Everstiluutnantiksi Blåfield ylennettiin 1886 ja everstiksi 1890, palveltuaan Varsovassa ja tultuaan sieltä takaisin kenraalikuvernöörin kanslian palvelukseen Suomeen. Kanslian johtaja hän oli 1892–1895 ja oli sotapalveluksessa vielä sen jälkeen aina vuoteen 1902 saakka. 
Blåfield oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1888, 1891 ja 1894.
Playdate with Destiny

Playdate with Destiny on "Simpsonit"-animaatiosarjaan pohjautuva yhdysvaltalainen animaatiolyhytelokuva vuodelta 2020. Sitä esitettiin elokuvateattereissa ennen Disney/Pixarin pitkän elokuvan "Eteenpäin" alkua. Lyhytelokuva julkaistiin Disney+ -suoratoistopalveluun 10. huhtikuuta 2020.
Elokuvan päähenkilönä on edellisen Simpsoneihin perustuvan lyhytelokuvan "The Longest Daycare" tapaan Maggie Simpson.
Herculaneumin papyrukset

Herculaneumin papyrukset ovat papyrusrullia, jotka hiiltyivät vuonna 79 jaa. tapahtuneessa Vesuviuksen purkauksessa. Huvila, jonka yksityiskirjastossa niitä säilytettiin, jäi pyroklastisen virran hautaamaksi, jonka johdosta ne hiiltyivät. Rullat löydettiin vuonna 1752. Huvilan raunioita kutsutaan nykyään Papyrusten huvilaksi, ja se sijaitsee Herculaneumin raunioalueella. 
Papyrusten huvilan omistajasta on arvailuja. Eräiden tutkijoiden mukaan huvilan rakennutti Lucius Calpurnius Piso Caesoninus, Julius Caesarin appi. Sen omistajaksi on veikattu myös Filodemos Gadaralaista.
Huvilasta on löydetty 1 800 kirjakääröä, ja se on ainoa antiikin ajalta tunnettu kirjasto. Kääröistä on niiden löytämisen jälkeen yritetty avata puolet, mutta tulokset ovat jääneet laihoiksi. Kirjakääröjen tutkimisen avuksi on tullut uusi tekniikka.
Löytäminen ja tutkimukset.
Herculaneum oli antiikin roomalaisen yläluokan kesänviettopaikka, jonne paettiin Rooman helteiteitä. Moni rakennutti sinne huvilan ja Papyrusten huvila oli niistä suurin. Nykyajan ihmisen mielestä kyseessä oli enemmän palatsi kuin kesähuvila. Sen omistaja varusti huvilansa kirjastolla, joka on ainoa antiikin ajalta säästynyt kirjasto. Vesuviuksen purkauksen yhteydessä syntyi 400 asteista kaasua, joka muutti kirjat hetkessä hiileksi jonka jälkeen kaupunki hautautui pyroklastiseen virtaukseen.
Löytäminen.
Kun Papyrusten huvilassa alkoivat vuonna 1752, kirjakääröjä luultiin aluksi hiiltyneiksi haloksi ja osaa niistä käytettiin jopa soihtuina öisillä kaivauksilla. Kun havaittiin, että niiden sisällä oli "umblicus" eli kirjakääröihin liitetty tikku, niiden huomattiin olevan kirjoja. Seuraavaksi pohdittiin miten ne saa auki. 
Tutkiminen.
Ensiksi kirjakääröt yritettiin avata veitsellä, mutta ne eivät kestäneet käsittelyä. Myöhemmin Vatikaanin konservoija, isä Antonio Piaggio, (1713–1796) kehitti laitteen, jolla kääröt saa auki. Sen avulla työ oli hidasta ja varovaista, yhden käärön avaamiseen meni vuosi. Avatut kääröt näyttivät palaneelta paperilta, ja niitä oli erittäin hankala lukea. Osasta tekstiä ei saanut mitään selvää ja osa kääröistä muuttui kirjaimellisesti tuhkaksi kun niitä niitä yritettiin lukea.
Vuonna 2015 avuksi tuli nykyaikainen tekniikka. Rullat pystytään lukemaan avaamatta niitä käyttämällä samanlaista röntgenkerroskuvantamismenetelmää kuin sairaaloissa. Kääröistä saatiin niin tarkka kuva, että kirjoittajan käsialakin selviää. Rullan syvempiä osia ei kuitenkaan vielä pystytty lukemaan, mutta tekniikan kehittyessä sen uskotaan olevan mahdollista.
Papyrusten huvilan tekstien lukeminen tulee olemaan antiikin historian tutkimisen suuruutinen. Sieltä on löydetty kaikkiaan 1 800 kääröä ja uskotaan, että huvilassa on vielä toinenkin kirjasto. Jos sieltä löydetään joitakin kadonneita teoksia, kuten Aristoteleen dialogit, niiden arvo tulee olemaan mittaamaton.
Alexander von Collan (nuorempi)

Alexander von Collan (8. kesäkuuta 1858 Pietari – 17. maaliskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies. 
Von Collanin vanhemmat olivat lääkäri, salaneuvos Alexander von Collan ja Adelaide Maria Grotenfelt ja puolisot vuodesta 1904 Emilia Lovisa Levij (k. 1922) ja vuodesta 1926 Louise-Marie Cronvall. Von Collan tuli ylioppilaaksi Helsingissä, suoritti oikeustutkinnon 1887 ja sai varatuomarin arvon 1885. Hän toimi senaatissa virkamiehenä ja oli tie- ja vesirakennusten ylihallituksen asessori 1905–1923. Laamannin arvon von Collan sai 1920. Von Collan oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894.
Virka- ja valtiopäivämies Clas von Collan oli Alexander von Collanin veli.
Sokotrantraakkipuu

Sokotrantraakkipuu ("Dracaena cinnabari") on parsakasvien (Asparagaceae) heimoon ja traakkipuiden ("Dracaena") sukuun kuuluva kasvilaji.
Sokotrantraakkipuu on ainavihanta, noin 9 metriä korkeaksi kasvava puulaji. Sen oksat haarautuvat rungosta muodostaen tavallisesti sateenvarjomaisen latvuksen.
Sokotrantraakkipuuta kasvaa luonnossa ainoastaan Afrikan itäpuolella sijaitsevalla Sokotran saarella. Lajia tavataan kallioilla sekä kalkkikivialueiden ainavihannissa ja kausivihannissa metsiköissä.
Sokotrantraakkipuu luokitellaan vaarantuneeksi (VU) lajiksi, ja lajia uhkaa kasvupaikkojen liiallinen kuivuminen sekä ylilaidunnus. Lajin lisääntyminen on heikkoa, ja monet nuoret taimet syödään ennen niiden kehittymistä täysikokoisiksi.
Käyttö ja kasvatus.
Sokotrantraakkipuun rungosta saadaan arvokasta hartsimaista ainetta, jota on käytetty muun muassa erilaisiin lääketieteellisiin tarkoituksiin, kuten adstringenttina sekä verenvuotojen tyrehdyttämiseen. Lisäksi sokotrantraakkipuun lehdistä saatavista kuiduista on valmistettu köysiä.
Sokotrantraakkipuuta voidaan kasvattaa kuivilla paikoilla tropiikissa. Laji vaatii hyvin vettä läpäisevän maaperän sekä kasvupaikan täydessä auringon valossa. Paikalleen juurtuneet ja hyvin kasvamaan lähteneet puut ovat hyvin kuivuutta kestäviä.
Bror Albert von Fieandt

Bror Albert von Fieandt (5. kesäkuuta 1852 Ristiina – 17. syyskuuta 1894 Mikkeli) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies. 
Von Fieandtin vanhemmat olivat lääninkamreeri, kamarineuvos Karl Fredrik von Fieandt ja Fredrika Sofia Poppius ja puoliso vuodesta 1883 Edith Matilda Savander. Von Fieandt tuli ylioppilaaksi Porvoossa 1871, suoritti oikeustutkinnon 1876 ja sai varatuomarin arvon 1879. Hän oli Mikkelin läänin varalääninsihteeri vuodesta 1883. Von Fieandt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1888, 1891 ja 1894.
Bror Albert von Fieandtin veli oli lääkäri, professori Karl Johan von Fieandt. Hammaslääkäri, valtiopäivämies Arvid Harald von Fieandt oli hänen velipuolensa.
Kalle Peltola

Kalle Peltola (13. lokakuuta 1881 Eräjärvi – 27. syyskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen Tampereella toimineen Kenkätehdas Oy Kalevan perustaja ja toimitusjohtaja.
Korkeakoskelta kotoisin ollut Kalle Peltola meni 1898 työhön Korkeakosken kenkätehtaalle, jonka oli perustanut Edward Wallenius edellisenä vuonna. 1900-luvun alussa Peltola lähti siirtolaisena Yhdysvaltoihin ja pääsi siellä työhön kenkätehtaaseen. Hän palasi Korkeakoskelle vuonna 1907 mutta lähti sitten uudelleen Yhdysvaltoihin kehittyäkseen ammatissaan. Kenkäteollisuuden käyttämien koneiden asiantuntijaksi kehittynyt Peltola palasi 1914 Yhdysvalloista ja asettui Kööpenhaminaan toimien sitten amerikkalaisen kenkäteollisuuden koneita valmistaneen United Shoe Machinery Corporationin kiertävänä koneasentajana Suomessa ja Skandinavian maissa. Hän tutustui Pohjolan kenkätehtaisiin ja Suomessa hän työskenteli kenkätehtaissa Helsingissä, Vaasassa ja Tampereella.
Kenkätehdas Oy Kaleva aloitti toimintansa vuoden 1928 alussa vaatimattomissa tiloissa Sukkavartaankadun varrella. Elite-tuotemerkillä valmistetut naistenkengät saivat heti suuren suosion ja tehtaasta kasvoi Suomen johtava naistenkenkien valmistaja. Kalle Peltola oli yhtiön toimitusjohtaja ja hänen veljensä Severus Peltola teknillinen johtaja. Mallisuunnittelusta vastasi Toivo Kaukoranta. Tehdas valmisti ensimmäisenä toimintavuonna 12 000 kenkäparia ja työntekijöitä oli 30-40. 1930-luvun lopulla vuotuinen valmistusmäärä oli jo 120 000 - 130 000 kenkäparia. Keväällä 1938 tehdas alkoi valmistaa myös miesten kenkiä, tuotemerkkinä oli "Käy-Yli". Vuonna 1935 Kalle Peltola vieraili useissa Euroopan maissa, muun muassa Englannissa tutustuen naistenkenkien valmistukseen ja markkinointiin. Vuonna 1937 valmistui Tampereen Tammelan kaupunginosaan Tammelan urheilukentän viereen uusi nelikerroksinen tehdasrakennus, jonka suunnitteli rakennusinsinööri Veikko Kallio.
Niskavuoren henki

Niskavuoren henki : viljapelloilta valkokankaille on Erkki Wuolijoen kirjoittama historiallinen tietokirja vuodelta 2015. Teos perustuu Vuolijoen kartanon sukuarkiston kokoelmiin. Se kertoo ihmisistä ja elämänpiiristä, jotka ovat olleet esikuvina Hella Wuolijoen luomalle "Niskavuori"-tarinalle. "Niskavuoren henki" käy läpi Vuolijoen kartanon vaiheita 1800-luvun alusta aina 1900-luvun jälkipuoliskolle, ja selvittää niiden yhtymäkohtia fiktiiviseen Niskavuoren rustholliin. Teos kertoo myös laajemmin Suomen 1800- ja 1900-lukujen historiasta ja taide-elämän kehittymisestä. Muun muassa Eino Leinon ja Wuolijoen suvun suhdetta tarkastellaan varsin laajasti.
"Niskavuori"-näytelmien ohella "Niskavuoren hengessä" kerrotaan "Juurakon Huldan" syntyvaiheista ja muista Hella Wuolijoen näytelmistä. Kuvitus on melko runsasta, lisäksi teoksessa on Wuolijoen sukupuu ja kuvitteellisen Niskavuoren suvun sukupuu. Hella Wuolijoen poliittisten mielipiteiden aiheuttamat jännitteet ensimmäisen tasavallan Suomessa saavat myös osansa.
"Niskavuoren henki" on jaettu kolmeen näytökseen:
Kaikille rakkailleni

Kaikille rakkailleni on Marja-Liisa Kuosmasen vuonna 2004 julkaisema cd-albumi, joka sisältää 11 Toivo Kärjen ennen julkaisematonta kappaletta vuosilta 1963-1987 . Kuosmanen on kesällä 2003 järjestetyn Toivo Kärki -laulukilpailun voittaja. 
Albumin taustalla on Nilsiän Musiikinystävien 2002 Mantulla järjestämät Toivo Kärki -konsertit joiden ohjelmiston suunnitteli Toivo Kärjen poika ja jäämistön hoitaja Kalervo Kärki. Konserttiin Kalervo oli valinnut mukaan myös isänsä jäämistöistä ennenjulkaisematonta musiikkia. Marja-Liisa Kuosmanen oli yksi konsertin solisteista ja konserttien jälkeen hän pyysi Kalervolta lisää julkaisemattomia kappaleita. Näistä Kuosmanen ja kappaleiden sovitukset tehnyt Martti Hautsalo valitsivat levytettäväksi 11 kappaletta. Levyn tiimoilta Marja-Liisa Kuosmanen piti 14.2.2004 Kuopion Musiikkikeskuksessa konsertin, jossa hän esitti kaikki levyn kappaleet. Säestämässä oli Kuopion Kaupunginorkesterista ja nilsiäläisistä muusikoista koottu orkesteri, jota johti Jarmo Kaijansinkko.
Muusikot.
Sovitukset teki nilsiäläinen Martti Hautsalo, ja säestävä orkesteri koottiin nilsiäläisistä ja kuopiolaisista muusikoista: Roman Heiste viulu, Michael Gillen viulu, Terho Laitinen alttoviulu, Amanda Kiiski sello, Tapani Heiskanen trumpetti, Jari Lehtosaari pasuuna, Hanna Hautsalo huilu, alttohuilu, Tiina Pirinen huilu, Martti Hautsalo saksofonit, klarinetti, bassoklarinetti, Pasi Horttanainen harmonikka, Esko Hartikainen kitara, Mikko Pasanen piano, Jarmo Hiekkala basso, Kai Seppänen rummut, Marko Salmela lyömäsoittimet. Äänitykset tehtiin Nilsiän Mantun studiossa, äänittäjänä ja miksaajana Ismo Pentikäinen.  Albumin ulkoasun suunnitteli Kalervo Kärjen poika Jaakko Kärki.
KF Egnatia

Klubi i Futbollit Egnatia Rrogozhinë on jalkapalloseura Rrogozhinën kaupungista Tiranan maakunnasta Keski-Albaniasta. Seura pelaa kaudella 2021–22 maansa korkeimmalla sarjatasolla Kategoria superioressa. Seura perustettiin 15. syyskuuta 1964. Se nousi maansa pääsarjaan vuonna 2021, ensimmäisen kerran se pelasi pääsarjassa kaudella 2004–05.
Egnatia sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 369.
Rasvameriahven

Rasvameriahven eli idänmeriahven ("Epinephelus tauvina") on meriahventen (Epinephelidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Rasvameriahven saavuttaa tavallisesti 75 senttimetrin pituuden (TL). Sen pää ja ruumis ovat vaalean harmaita tai ruskeita ja ne ovat väritykseltään punaoranssista ruskeaan vaihtelevien täplien peitossa. Selkäevän kannassa on usein yksi tai useampi tumma läikkä ja kyljillä on toisinaan viisi pystysuorahkoa tummaa juovaa. Rasvameriahvenella on kylkiviivallaan 63–74 suomua. Selkäevässään lajilla on 11 piikkiruotoa ja 14–16 nivelruotoa. Peräevässään rasvameriahvenella on kahdeksan ruotoa ja rintaevissään 18–20 nivelruotoa.
Levinneisyys ja elintavat.
Rasvameriahvenen levinneisyys ulottuu Punaiseltamereltä ja Intian valtameren länsiosista Linesaarille, Tuamotulle ja Pitcairnsaarten Ducie Islandille. Pohjoisessa sen levinneisyysalue rajoittuu Riukiusaariin ja etelässä Lord Howen saareen. Rasvameriahvenen elinympäristöjä ovat koralliriutat kirkkaissa vesissä. Lajin lisääntymistavoista ja populaatiokoista on saatu vain niukasti tietoa, ja Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokitteleekin lajin puutteellisesti tunnetuksi. Rasvameriahven saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 61 senttimetrin mittaisena. Intian vesillä sen lisääntymisaika sijoittuu loka-helmikuun väliselle ajalle. Lajin ravintoa ovat pääasiassa kalat ja toisinaan myös äyriäiset.
Junna Morits

Junna Petrivna Morits (; s. 1937 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalais-venäläinen runoilija, kääntäjä ja aktivisti. Anna Ahmatova kehui häntä, mikä on Venäjällä ollut arvokas tunnustus. Toisen tunnustuksen hän sai, kun häntä syytettiin ”epäterveistä taipumuksista”. Morits joutui yhdeksän vuoden julkaisukieltoon, kun hän 1962 kirjoitti kunnianosoitusrunon georgialaiselle runoilijalle Titsian Tabidzelle, joka teloitettiin 1937.
Morits julkaisi ensimmäiset runonsa 1954. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös lastenrunoja ja käännöksiä.
Suomennettuja runoja.
Jukka Mallisen suomentamia runoja julkaisussa: "Kulttuurivihkot" 1982; nro 2:
Jukka Mallisen suomentamia runoja teoksessa "Kuka puhuu – kaksitoista runoilijaa Suomesta ja Venäjältä", toim. Jukka Mallinen, Jyväskylä; Atena 1997 :
Kubo

Kubo on muun muassa seuraavien japanilaisten henkilöiden sukunimi:
Steiermarkin Grand Prix

Steiermarkin Grand Prix () oli Itävallan Steiermarkin osavaltiossa järjestetty Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Steiermarkin Grand Prix ajettiin kausina – Spielbergissä Red Bull Ringin moottoriradalla. Se korvasi molemmilla kausilla koronaviruspandemian takia muualta peruttuja osakilpailuja.
E.N.R.P

Roope Halinen, taiteilijanimeltään E.N.R.P (Ei Niin Reipas Poika) on lahtelainen rap-artisti. Halinen on entisen United Brotherhood (UB) -rikollisjärjestön jäsen. Hänet on tuomittu muun muassa törkeästä huumausainerikoksesta.
Nykyään Halinen pyörittää omaa 100 Mrk -levymerkkiä ja keskittyy musiikin tekemiseen.
Hadrobregmus

Hadrobregmus on puunkaivajien (Anobiidae) heimoon kuuluva, puuta tuhoava kovakuoriaissuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti noin kahdeksan lajia. Lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Suomessa esiintyy suvun lajeista kuolemankelloa ("Hadrobregmus pertinax") ja hirsijumia ("Hadrobregmus confusus").
Trégastel

Trégastel () on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla, noin 12 kilometriä Lannionin kaupungista pohjoiseen.
Trégastel on merenrantakohde, missä on kaksitoista hiekkarantaa. Kunnalla on 17 kilometriä mutkittelevaa rantaviivaa, jossa vuorottelevat hiekkarannat, purot ja kalliot. Kunnan alueella on myös runsaasti seudulle tunnusomaisia vaaleanpunaisia graniittikiviä. Erityisen runsaasti kiviä on Île Renoten saarella, joka oikeastaan on mantereessa kiinni oleva niemi. Kivistä on esihistoriallisella ajalla tehty alueella useita dolmeneita, kuten Kergüntuilin dolmen, jonka laattakivi painaa noin kaksikymmentä tonnia.
Haanniemi

Haanniemi () on kylä Karunassa Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa.
Haanniemi sijaitsee Sauvon läntisimmässä osassa. Se rajoittuu pohjoisessa Steningen ja Syvälahden kyliin, etelässä Kustaalin ja Voilahden kyliin ja idässä Tapolan kylään. Lännessä se rajautuu mereen. Kylän keskivaiheilla sijaitsee laaja, naapurikylien peltoihin yhtyvä peltoaukea. Kylän alueen muut pellot ovat pienempiä ja hajallaan olevia. Kylän rakennuskanta sijoittuu kyläteiden varsille. Jäljellä olevat kolme kantataloa Berga, Lemper ja Långas sijaitsevat vanhoilla tonteillaan. Entisten torppien ja palstatilojen tontit ovat rannan ja pienempien teiden välissä.
Historia.
Haanniemen kylässä oli vuonna 1540 kuusi perintötilaa, joista yksi oli 1580-lukuun mennessä hävinnyt ja sen maat oli ilmeisesti liitetty osaksi kylän muita tiloja. 1600-luvun puoliväliin mennessä kaikki kylän tilat oli läänitetty rälssiksi. 1680-luvulla nämä tilat peruutettiin, mutta myönnettiin sitten elinikäisrälssiksi, muuttuen kuitenkin pysyväksi rälssiksi. Vuonna 1749 tilat vaihdettiin rälssistä kruununtiloiksi ja määrättiin maaherran palkkatiloiksi. Vuonna 1761 tiloja viljelleet lampuodit ostivat yhtä aikaa kylän viisi tilaa itselleen perintötiloiksi.
Vuonna 1778 kylässä suoritettiin isojako, jolloin kylässä oli edelleen viisi tilaa, yhteisellä kylätontilla sijainneet Mellangård, Norras, Långas ja Bergas sekä hieman erillään muista sijainnut Lemper.
Kylässä aloitti vuonna 1929 ala- ja yläkansakoulu. Koulutoiminta loppui kylässä 1960-luvulla.
Luettelo Vanessa Redgraven saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

Tämä on luettelo Vanessa Redgraven saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista.
Vanessa Redgraven filmografia ja esiintymiset

Tämä on Vanessa Redgraven filmografia ja esiintymiset.
Pyhä Faustinus

Pyhä Faustinus (Brescia, Lombardia, Italia – 120 Brescia, Lombardia, Italia) oli aatelismies, pappi, marttyyri ja pyhän Jovinuksen veli. Saarnattuaan evankeliumia veljekset vangittiin, heitä kiduttettin ja vietiin Mediolanumiin, Roomaan, Neapoliihin ja takaisin Bresciaan jossa heidät teloitettiin. Kerrotaan että keisari Hadrianus antoi teloitusmääräyksen. Hänen reliikkejään on raportoitu Bresciassa, Roomassa, Veronassa ja Bolognassa. Mies on Brescian ja Credera Rubbianon suojeluspyhimys sekä hänen muistopäiväänsä vietetään joko 15. tai 16. helmikuuta.
Pyhää Faustinusta ja Jovinusta on muistettu roomalaiskatolisessa messussa seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
Nykyaikainen perinne pitää Faustinus[1] (tunnetaan myös nimellä Faustino ) "vasta-ystävänpäivänä" (vaikka se itse asiassa suojelee ihmisiä, jotka ovat valinnolla sinkkuja, sekä niitä, jotka eivät ole parisuhteessa, koska he välttävät niitä ja etsivät ihmisiä, joiden kanssa he voivat luoda terveet suhteet).
Tälle vastakkainasettelulle on useita syitä: 1 - marttyyrikuolemat tapahtuivat yhden päivän välein (brescialaisten tapauksessa vuosina 120-134 jKr, kun taas pariskuntien suojeluspyhimys oli vuonna 273 jKr).]
2 — Se, että useilla kielillä suojeluspyhien nimet ovat sopusoinnussa (Valentin-Faustin, Valentine-Faustine, Valentino-Faustino jne.).
3 – Latinalaista alkuperää olevaa toponyymiä "Faustinus" pidetään lupaavana. Tällä tavoin henkilöt, jotka eivät ole vielä luoneet emotionaalista suhdetta, pitävät Pyhää Faustinoa suojelijanaan ja suojelijanaan, mikä ruokkii toivoa tulevasta kohtaamisesta terveellä annoksella kärsivällisyyttä.
Siksi naimattomat ihmiset juhlivat sitä helmikuun 15. päivänä.
Da Ai (TV-kanava)

Da Ai TV (; suom. ”suuri rakkaus”) on taiwanilainen vuonna 1998 perustettu TV-kanava, jota ylläpitää Tzu Chi -hyväntekeväisyysjärjestö. Kanava tuottaa suurimman osan sisällöstään itse eikä sillä näytetä väkivaltaa tai politiikkaa. Kanava on uskonnollinen ja siinä käsitellään mm. Tzu Chin perustajan Cheng Yenin opettamaa dharmaa. Lisäksi kanava katsoo buddhalaisen näkemyksen mukaan, että ihmiset ovat pohjimmiltaan hyviä.
Ohjelmaa tuotetaan suurimmaksi osaksi kiinaksi, mutta myös englantia käytetään jonkin verran. Esimerkiksi Da Ain nettiradion ainoa englanninkielinen ohjelma on "The Power of the Heart". Da Ailla on myös lastenohjelmia.
Kanava aloitti 2012 HD-lähetykset.
Zsigmond Móricz

Zsigmond Móricz (1879 Tiszacsécse, Unkari – 1942 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kirjailija ja toimittaja. Hän on kirjoittanut historiallisia romaaneja ja kuvauksia ihmisten arjesta, maaseudun väestöstä ja pikkukaupungin virkamiehistä ja papistosta.
Szabó

Szabó on alkujaan unkarilainen sukunimi muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Varpu Reilin

Varpu Aili Reilin (o.s. Toivonen, 20. marraskuuta 1937 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Lahden kaupunginteatterissa.
Ura.
Reilin syntyi työmies Vihtori Toivosen ja Elsa Maria Koskisen perheeseen. Hän harrasti näyttämötaiteita jo kouluvuosinaan. Ammattiuransa Reilin aloitti vakinaisena iltanäyttelijänä Valkeakosken kaupunginteatterissa 1968–1970. Sen jälkeen hän työskenteli kiinnitettynä näyttelijänä Rauman kaupunginteatterissa 1970–1975, Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1975–1981 ja Lahden kaupunginteatterissa vuodesta 1981. Reilin lopetti aktiiviuransa terveydellisten seikkojen takia 56-vuotiaana. Ennen taiteilijan uraansa Reilin oli työskennellyt kampaajana 1956–1970.
Reilinin roolitehtäviä olivat muun muassa Irina ("Liian suuria asioita"), vanha nainen ("Tuolit"), Maša ("Lokki"), Dora ("Oikeamieliset") ja Riikka ("Savu-uhri").
Reilin näytteli sivuosia televisiotuotannoissa "Manillaköysi" (1976) ja "Siriuksen vieraat" (1987).
Varpu Toivonen avioitui Arvo Reilinin kanssa 1958. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta, joista tytär Johanna ryhtyi näyttelijäksi.
Johanna Reilin

Johanna Maarit Reilin (s. 25. heinäkuuta 1963 Toijala) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän on tehnyt uransa pääasiassa Hämeenlinnan kaupunginteatterissa
Ura.
Reilin syntyi varastopäällikkö Arvo Reilinin ja näyttelijä Varpu Reilinin perheeseen. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1982–1986. Reilinin pitkä kiinnitys Hämeenlinnan kaupunginteatteriin alkoi 1986.
Reilinin rooleista mainittakoon Meeri ("Kivenpyörittäjän kylä"), Kivivuoren Anna ("Täällä Pohjantähden alla"), Marina Timofejevna ("Vanja-eno"), vanha emäntä ("Niskavuori - Loviisan tarina") ja Ulriika ("Gabriel, tule takaisin").
Näyttelijäntyönsä lisäksi Reilin on ohjannut ja käsikirjoittanut näytelmiä, kuten laulaja Carola Standertskjöldistä kertovan teoksen.
Sohail Khan

Sohail Khan (oik. Sohail Salim Abdul Rashid Khan; s. 20. joulukuuta 1970 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen elokuvanäyttelijä, -tuottaja, -ohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka työskentelee hindinkielisessä elokuvateollisuudessa.
Perhe.
Sohail Khan on elokuvakäsikirjoittaja Salim Khanin ja tämän ensimmäisen vaimon Salman (oik. Sushila Charak) kolmanneksi vanhin poika. Hänen veljiään ovat näyttelijät Salman Khan ja Arbaaz Khan. Hänellä on myös kaksi sisarta, Alvira Khan Agnihotri ja Arpita Khan Sharma. Näyttelijä Helen on hänen äitipuolensa.
Khan meni naimisiin Seema Sajdehin kanssa vuonna 1998. Heillä on kaksi poikaa, Nirvan ja Yohan.
Lucas Paquetá

Lucas Paquetá (oik. Lucas Tolentino Coelho de Lima, s. 27. elokuuta 1997 Rio de Janeiro) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi kotimaassaan Flamengon joukkueessa ja on Eurooppaan siirryttyään edustanut Italiassa AC Milania, Ranskassa Lyonia ja elokuusta 2022 alkaen Englannissa West Hamia. Hän on pelannut Brasilian maajoukkueessa vuodesta 2018.
Paquetá siirtyi italialaisseura AC Milaniin tammikuussa 2019. Hän pelasi kevään aikana 13 Serie A:n ottelua ja teki maalin neljännessä liigaottelussaan Cagliaria vastaan. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 24 Serie A:n ottelua, joista puolet avauskokoonpanossa. Syyskuussa 2020 hän siirtyi ranskalaisseura Lyoniin. Hän pelasi kaudella 2020–2021 Ligue 1:ssä 30 ottelua, joissa 27 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki niissä yhdeksän maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi 35 Ranskan pääsarjaottelua, kolmea vaille kaikki avauskokoonpanossa ja teki jälleen yhdeksän maalia. Eurooppa-liigan yhdeksässä pelissä hän osui kahdesti. Elokuussa 2022 hän pelasi vielä kaksi Ligue 1:n ottelua.
Paquetá siirtyi englantilaiseen West Hamiin vajaan 43 miljoonan euron siirtosummalla elokuussa 2022. Tulokaskaudellaan hän pelasi 28 valioliigaottelua, joista yhtä vaille kaikki avauskokoonpanossa ja teki neljä maalia. West Hamin voittamassa Konferenssiliigassa hän pelasi 11 ottelua, ja teki yhden maalin ja antoi neljä maalisyöttöä. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Valioliigassa 31 ottelua ja teki neljä maalia. Eurooppa-liigassa pelaamissaan yhdeksässä ottelussa hän viimeisteli neljä maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi 33 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa 27, ja teki neljä maalia.
Englannin jalkapalloliitto epäili Paquetáa vedonlyöntivilpistä. Hänen epäiltiin ottaneen tahallaan varoituksia otteluissa, jotta hänen ystävänsä saisivat voittoa vedonlyönnissä. Tutkimus kesti kaksi vuotta, ja päättyi syytteistä vapauttamiseen kesällä 2025.
Paquetá pelasi Brasilian alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen kerran Brasilian A-maajoukkueessa syyskuussa 2018 ystävyysotteluissa Yhdysvaltoja ja El Salvadoria vastaan. Hän kuului Copa Américan 2019 voittaneeseen joukkueeseen mutta pääsi kentälle vain lyhyeksi ajaksi puolivälieräottelussa Paraguayta vastaan. Vuoden 2021 Copa Américassa hän oli tärkeämmässä roolissa ja teki sekä puolivälierässä Chileä että välierässä Perua vastaan ottelun ainoan maalin. Hän pelasi Brasilian hopeajoukkueessa yhtä vaille kaikissa otteluissa. MM-kilpailuissa 2022 hän oli avauskokoonpanossa neljässä ottelussa ja teki maalin neljännesvälierässä Etelä-Koreaa vastaan. Hän pelasi Brasilian kaikki neljä ottelua Copa Américassa 2024 ja teki maalin Paraguayta vastaan. Hän on elokuun 20. päivään 2025 mennessä pelannut 55 A-maaottelua, joissa 40 kertaa avauskokoonpanossa. Maaottelumaaleja hän on tehnyt yksitoista.
Johan Gustaf Emil Segercrantz

Johan Gustaf Emil Segercrantz (3. heinäkuuta 1826 Kalvola – 1. syyskuuta 1901 Hamina) oli suomalainen upseeri ja virka- ja valtiopäivämies.
Segercrantzin vanhemmat olivat Otto Isak Segercrantz ja Ottiliana Vilhelmina Hillebrandt ja puoliso vuodesta 1855 Marja Melechin (k. 1912). Hjalmar Frithiof Segercrantz ja Johan Segercrantz olivat heidän poikiaan. Johan Gustaf Emil Segercrantz palveli ensin aliupseerina vuodesta 1845 ja sitten vänrikkinä vuodesta 1848, aliluutnanttina vuodesta 1850 ja luutnanttina vuodesta 1852, useissa eri joukko-osastoissa. Kapteeniksi hän yleni 1858 ja erosi sotapalveluksesta majurina 1868. Sotilasuransa jälkeen Segercrantz toimi vielä kruununvoutina. 
Segercrantz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864 ja 1894.
Lohr am Main

Lohr am Main on kaupunki Main-Spessartin piirikunnassa Baijerin osavaltiossa eteläisessä Saksassa. Se kuuluu Baijerin luoteisosan kattavaan Unterfrankenin alueeseen.
Maantiede.
Lohr am Main sijaitsee Spessartin vuoriston itärinteellä Main-joen varrella. Lohr on Mainin 19-kilometrinen sivujoki. Linnuntie-etäisyys Münchenistä on 250 kilometriä luoteeseen. Vastaava etäisyys Frankfurt am Mainista on 70 kilometriä itäkaakkoon ja Würzburgista 35 kilometriä luoteeseen.
Lohr am Mainin kantakaupunki on Lohr. Siihen liitettiin vuonna 1972 kunnat Halsbach, Rodenbach, Ruppertshütten, Sackenbach, Steinbach ja Wombach. Sendelbach oli liitetty jo 1939 ja Pflochsbach liitettiin 1978.
Historia.
Lohr mainitaan asiakirjassa ensimmäisen kerran vuonna 1295 muodossa Lare. Kaupunkioikeudet Lohr sai 1333. Rieneckin kreivisuku piti Lohria pääpaikkanaan aina vuoteen 1559. Kun Rieneckin suku sammui, Lohrista tuli osa Mainzin vaaliruhtinaskuntaa. Vuonna 1814 siitä tuli osa Baijerin kuningaskuntaa. Nykyinen Lohr am Main syntyi 1970-luvulla kuntaliitosten seurauksena.
Lohrin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa vanha raatihuone (1599–1602) ja Lohrer Schloss, jonka vanhimmat osat ovat 1300-luvulta. Kaupungin maamerkki on noin 40 metriä korkea Bayersturm. Se on osa 1800-luvulla purettua kaupunginmuuria.
Talous ja liikenne.
Lohr am Mainin teollisuudenaloja ovat koneen- ja järjestelmänrakennus, sähköteollisuus, puuntyöstö ja lasinvalmistus. Terveysalan toimijoita on runsaasti.
Lohr am Mainin rautatieasema, Bahnhof Lohr am Main, sijaitsee rataosuudella Würzburg–Aschaffenburg. Bundesstraße 26 ja Bundesstraße 276 risteävät Lohrissa. Lähimmät moottoritiet ovat BAB 3 ja BAB 7. Maantie-etäisyys Frankfurt am Mainin lentoasemalle on 85 kilometriä.
Distinguished Flying Cross (Yhdysvallat)

Distinguished Flying Cross (DFC) () on Yhdysvaltain asevoimien myöntämä sotilasansiomitali.
Historia.
Lentoansioristi perustettiin presidentin asetuksella 2. heinäkuuta 1926, mutta ensimmäiset ansioristit myönsi presidentti Calvin Coolidge 2. toukokuuta 1927. Ansioristien saajat olivat kymmenen Yhdysvaltain armeijan lentojoukkojen jäsentä, jotka olivat osallistuneet Keski- ja Etelä-Amerikkaan suuntautuneelle "Pan American Good Will Flight"-lennolle. Kaksi ristiä myönnettiin postuumisti Buenos Airesissa sattuneessa onnettomuudessa kuolleille lentäjille. Koska mitaleja ei ollut ehditty lyödä, he saivat aluksi vain todistuksen kunniamerkistä. Ensimmäisen fyysisen lentoansioristin sai Charles Lindbergh 11. kesäkuuta 1927, hänen onnistunutta Atlantin-ylitystään juhlistavassa tilaisuudessa.
Toisessa maailmansodassa lentoansioristejä myönnettiin vaihtelevasti riippuen sotanäyttämöstä, tilanteesta ja tehtävästä. Tyynellämerellä se myönnettiin ensisijaisesti upseereille, kun taas aliupseerit ja miehistö saivat Air Medal -kunniamitalin. Euroopassa se myönnettiin joskus koko lentomiehistölle pitkäaikaisesta ansiokkaasta toiminnasta.
Kriteerit.
Lentoansioristi voidaan myöntää sotilaalle sankaruudesta tai poikkeuksellisista saavutuksista lentäessään. ("Heroism or extraordinary achievement while participating in an aerial flight.") 
Muiden yhdysvaltalaisten sotilasansiomitalien tapaan, jos samalle henkilölle myönnetään DFC useamman kerran, ne merkitään mitalin nauhaan kiinnitetyillä pronssisilla tai hopeisilla tammenlehvillä (Yhdysvaltain maavoimat, Yhdysvaltain ilmavoimat ja Yhdysvaltain avaruusvoimat), tai kultaisilla ja hopeisilla tähdillä (Yhdysvaltain laivasto, Yhdysvaltain merijalkaväki ja Yhdysvaltain rannikkovartiosto).
Ansioristi on myönnetty myös siviilihenkilöille kongressin päätöksellä (viimeisen kerran 1952), sekä ulkomaisille sotilashenkilöille, jotka ovat osallistuneet taisteluun Yhdysvaltain joukkojen rinnalla tai tukena.
Magnus Fredrik Tandefelt

Magnus Fredrik Tandefelt (24. lokakuuta 1830 Hartola – 18. tammikuuta 1902 Sysmä) oli suomalainen upseeri, tilanomistaja ja moninkertainen valtiopäivämies.
Tandefeltin vanhemmat olivat Otto Tandefelt ja Ottiliana Margareta Uggla ja puolisot vuodesta 1854 Aline Lovisa Långhjelm (k. 1869) ja vuodesta 1871 Mathilda Stjernvall (k. 1914), kenraalimajuri Clas Alfred Stjernvallin tytär. Tandefelt palveli ensin aliupseerina suomalaisessa joukko-osastossa ja sitten vänrikkinä vuodesta 1851. Palveluksesta hän erosi aliluutnanttina 1853, mutta astui uudelleen palvelukseen vänrikkinä jo seuraavana vuonna, yleni aliluutnatiksi 1855 ja erosi palveluksesta luutnanttina 1857. Tämän jälkeen hän toimi maanviljelinä. Tandefelt omisti Virtaan kartanon Sysmässä. Hän sain kunnallisneuvoksen arvon 1875. Tandefeltin tytär Mary Matilda Fredfrika oli eversti Robert von Kraemerin puoliso. 
Tandefelt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1894.
Karl Magnus Mikael Walleen

Karl (Carl) Magnus Mikael (Michael) Walleen (11. heinäkuuta 1858 Porvoon maalaiskunta – 27. heinäkuuta 1933 Porvoon maalaiskunta) oli suomalainen vapaaherra, tilanomistaja ja valtiopäivämies. 
Walleenin vanhemmat olivat kuvernööri, kenraalimajuri, vapaaherra Vladimir Alfons Walleen ja Anna Charlotta Björkenheim ja puoliso vuodesta 1893 Olga Matilda Willborg. Walleen tuli ylioppilaaksi Helsingissä, mutta oli tilanomistaja Reuhkalan kartanossa Iitissä, Tervaniemen kartanossa Haukivuorella ja viimeksi Kallolan kartanossa Porvoon maalaiskunnassa. Walleen oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894.
David Mourão Ferreira

David Mourão Ferreira (1927 Lissabon, Portugali – 1996) oli portugalilainen kirjailija ja kirjallisuuskriitikko.
Mourão-Ferreira oli vuosina 1974–1975 "A Capital" -lehden päätoimittaja, 1976–1979 kulttuuriministeri ja sittemmin Ranskan kirjallisuuden opettaja yliopistossa. Vuodesta 1984 hän oli "Colóquio-Letras"-lehden päätoimittaja. Hän julkaisi sekä runoa että proosaa.
Pilkkulevykala

Pilkkulevykala ("Drepane punctata") on levykaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan indopasifiselta merialueelta.
Koko ja ulkonäkö.
Pilkkulevykala voi kasvaa suurimmillaan noin 50 cm pitkäksi ja tyypillinen pituus on noin 25 cm. Laji on ruumiinrakenteeltaan hyvin korkea ja litteä. Kalan selkäevä on pitkä ja rintaevät ovat pitkät ja sirppimäiset. Väriltään pilkkulevykala on harmaa ja selästään vihertävä, evät ovat kellertävät. Ruumiissa on riveittäin mustia pilkkuja. 
Levinneisyys ja elintavat.
Pilkkulevykalaa tavataan alueelta, joka ulottuu Persianlahdelta Japaniin ja Samoalle. Lajin elinympäristöä ovat rannikkojen hiekka- tai mutapohjaiset alueet ja koralliriutat syvimmillään 50 metrin syvyydessä. Pilkkulevykalan ravintoa ovat kalat ja selkärangattomat eläimet.
Pilkkulevykala on hyvä ruokakala ja sitä kalastetaan pohjatrooleilla.
Suomen Monikkoperheet

Suomen Monikkoperheet ry on vuonna 1995 perustettu valtakunnallinen monikkoperheiden perhejärjestö, jonka keskeisiä työalueita on monikkoperheiden vertaistuki, perhepolitiikka sekä monikkoperheitä ja monikkosisaruksia koskevan tiedon lisääminen. Monikkoperheet ovat perheitä, joihin on syntynyt kaksoset, kolmoset, neloset tai vieläkin useampi lapsi monisikiöisestä raskaudesta. Monikkosisaruksia ovat monisikiöraskaudesta syntyneet sisarukset.
Järjestön tarkoitus on lisätä monisikiöraskauteen, -synnytykseen ja monikkolasten kasvamiseen liittyvää tietoa ja edistää näihin asioihin liittyvää yhteiskunnallista päätöksentekoa. Järjestö on kattojärjestö 16 alueelliselle monikkoperheyhdistykselle.
Suomen Monikkoperheet ry on muun muassa Monimuotoiset perheet -verkoston, Lastensuojelun keskusliiton, Väestöliiton, Sosten, Kansainvälisen kaksostutkimuksen seuran ("International Society for Twin Studies, ISTS"), Kansainvälisen monikkoperhejärjestöjen neuvoston ("International Council of Multiple Birth Associations, ICOMBO") jäsen.
Järjestöstä voidaan kansainvälisissä yhteyksissä käyttää nimitystä "Finlands Flerlingsfamiljer" ja "Finnish Multiple Births Association".
Vuosittain helmikuun toisena päivänä vietettävä Kaksosten päivä on Suomen Monikkoperheet ry:n lanseeraama kaksosten teemapäivä, joka nostaa esiin monikkosisaruksille tärkeitä teemoja. 
Suomen Monikkoperheet ry:llä on toimisto Jyväskylässä, ja se saa päärahoituksensa Veikkauksen tuotoista.
Boris Možajev

Boris Možajev (1923 Pitelino, Rjazanin alue, Neuvostoliitto – 1996 Moskova, Venäjä) oli venäläinen kirjailija ja laivastoinsinööri. Hän oli laivaston palveluksessa ja toimittajana Siperiassa. Hän keräsi kansansatuja mutta julkaisi myös omia kertomuksia. Hänen vuonna 1966 kirjoittamansa "Iz žizni Fjodora Kuzkina" sai kritiikkiä ja ilmestyi vasta 1973. "Mužiki i Baby" (1976) kuvaa vallankumouksen jälkeistä talonpoikien sortoa. Hän kirjoitti lisäksi näytelmiä ja artikkeleita.
Seppälän paloasema (Jyväskylä)

Keski-Suomen pelastuslaitoksen Seppälän paloasema sijaitsee Jyväskylässä Lohikoskella osoitteessa Seppäläntie 43. Se on otettu käyttöön 1. marraskuuta 2012. Rakennuksen on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Pekka Paavola Oy. Rakennuksen laajuus on 1 683 m2. Rakennuksen omistaa erikoissijoitusrahasto eQ ja pelastuslaitos on siinä vuokralla. Paloasemalla sijaitsee koulutuskeskus, jossa koulutetaan mm. ensihoito- ja pelastushenkilöstöä, päällystöä sekä kansalaisia.
Henrik Thomas Adlercreutz

Henrik Thomas Adlercreutz (1. helmikuuta 1848 Siuntio – 19. kesäkuuta 1892 Siuntio) oli suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies. 
Adlercreutzin vanhemmat olivat hovioikeudennotaari, tilanomistaja Tomas Erik Robert Adolf Adlercreutz ja Amalia Matilda Printz. Helsingissä ylippilaaksi tullut Adlercreutz oli tilanomistaja Siuntiossa, hän omisti Sjundbyn kartanon. Adlercreutz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1891.
Halslahti

Halslahti () on kylä Karunassa Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa.
Halslahti sijaitsee Sauvon länsiosissa Karunan eteläreunalla, Halslahden rannalla ja Sauvo-Kemiöntien eteläpuolella. Se rajoittuu idässä Halsniemen kylään, pohjoisessa Maanilan ja Torikan kyliin sekä lännessä Raumalan ja Bröddbölen kyliin. Halslahden kylän pohjois- ja lounaisosa ovat metsäistä, kallioista ja mäkistä aluetta. Kylän pellot ja rantaniityt sijaitsevat sen eteläpuolella. Asutus sijoittuu edelleen pääosin vanhan kylätontin seuduille.
Historia.
Kylässä oli jo keskiajalla rälssitila, joka oli peruutettu kruunulle vuonna 1405. Pian se kuitenkin palautui rälssiksi ja vuonna 1447 Hartikka Olofsson panttasi tilan piispalle. Vuonna 1540 kylässä oli neljä perintötilaa, yksi rälssitila sekä kahden tangon ulkoveromaa, joka jaettiin 1580-luvulla tilojen kesken. Rälssitilan omisti 1500-luvulla Stålarm-suku. Saman vuosisadan aikana kaksi muutakin tilaa muuttui rälssiksi. Jäljelle jääneet perintötilat toimivat 1580-luvulla hetken aikaa yhdistettyinä nimismiehentalona, mutta vuoden 1600 tienoilla ne autioituivat ja siirtyivät kruunulle.
Vuonna 1629 kaikki kylän neljä taloa lahjoitettiin Axel Oxenstiernalle rälssiksi. 1600-luvun aikana yksi tila hävisi ja liitettiin toisiin tiloihin. 1680-luvulla tilat peruutettiin kruunulle, jolloin kylään vakiintui kolme tilaa. Nämä tilat olivat olemassa myös isojaon aikana 1775–1776. Näistä nykyiset Keskitalo ja Ylitalo sijaitsivat jo silloin nykyisillä paikoillaan ja kolmas kantatila Alitalo sijaitsi parisataa metriä idempänä kuin nyt. Keskitalo ostettiin perintötilaksi 1761, Alitalo 1799 ja Ylitalo 1802.
1900-luvun alussa kantataloista lohkottiin muutamia tiloja. Kylätontin alueelle perustettiin vuonna 1911 Osuuskunta Aitan Halslahden sivumyymälä.
Sörnäisten kruununmakasiini

Sörnäisten kruununmakasiini on Helsingin Hermanninmäellä Hämeentien varrella sijaitseva varastorakennus, joka rakennettiin vuonna 1892 viljavarastoksi, ja on yksi Venäjän vallan aikana Suomeen rakennetuista kruununmakasiineista. Nuoren tammisaarelaisen arkkitehdin Hjalmar Åbergin suunnittelema punatiilinen rakennus toimi alkuperäisessä tarkoituksessaan maaveron poistumiseen vuoteen 1925 asti, jolloin luovuttiin myös kruununjyvien kantamisesta. Vuosien 1926–1960 aikana kruununmakasiini oli valtion kuritushuone ja vuosina 1960–1981 Valtion hankintakeskuksen varasto. Vuonna 1981 Suomen valtio lahjoitti rakennuksen Helsingin kaupungille, joka on käyttänyt sitä muun muassa kaupunginmuseon konservointitilana.
Rakennuksessa on kolme kerrosta ja tilaa yli 2 000 neliötä. Junatien ylittävälle sillalle Hämeentielle näkyy vain rakennuksen päädyn yläosa, ja julkisivu hahmottuu parhaiten Junatieltä ja Pääskylänkadulta käsin. Hämeentiellä on kuitenkin makasiinin ainoa käytössä oleva sisäänkäynti. Rakennuksen eteläpuolella oli aikoinaan lastauslaituri, jossa viljaa vastaanotettiin nykyisen Junatien kohdalla kulkeneen Sörnäisten satamaradan vaunuista.
Nykytilanne.
Makasiini on historiallisesti ja kaupunkikuvallisesti merkittävä, mutta sitä ei kuitenkaan ole suojeltu. Huonokuntoinen rakennus on ollut tyhjillään vuodesta 2006 asti, eikä kaupunki ole onnistunut myymään tai vuokraamaan sitä. Uusiokäyttöä hankaloittavat muun muassa ikkunoiden vähäinen määrä, melu, päästöt ja tärinä liikenteen solmukohdassa, haitta-aineet sekä pysäköinnin ja huoltoliikenteen järjestäminen. Vuonna 2025 kruununmakasiiniin tehdään noin 300 000 euron ylläpitoremontti, jossa uusitaan pohjakerroksen lattia ja kaikki 77 puupilaria. Helsingin kaupungin mukaan muu kuin varastokäyttö edellyttäisi kuitenkin huomattavasti laajamittaisempaa peruskorjausta. Rakennuksen purkamista kaupunki ei toivo.
Tapahtumajärjestäjät ja järjestöt ovat toivoneet saavansa rakennuksen hyötykäyttöön ja ehdottaneet sen muuttamista kulttuuritilaksi. Rakennuksesta on puhuttu potentiaalisena alakulttuurikeskuksena, kuten Helsingissä aikaisemmin sijanneet ja Lepakko. Tapahtumia on järjestetty makasiinin pysäköintialueella.
Junatien suunnittelukilpailun voittajaehdotuksen mukaan rakennuksesta voisi tulla osa Itäbaana-verkkoa: pyöräliikenne kulkisi poikittaissuunnassa makasiinin läpi Teollisuuskadun ja Kalasataman välissä. Baanayhteys rakennuksen läpi edellyttäisi kuitenkin Hämeentien sillan leventämistä tai uusimista. Kaupungin tavoite on saada makasiini myytyä tai vuokrattua, kunhan rakennus peruskorjataan ja alueen liikennejärjestelyt selkeytyvät.
MET-ryhmä

MET-ryhmä (engl. "Medical Emergency Team") on sairaalan sisällä toimiva ensihoitoryhmä, joka hälytetään potilaan luo jos potilaalla on peruselintoimintojen häiriö tai sen uhka. Toiminnan tarkoituksena on ennaltaehkäitä äkillisiä sydänpysähdyksiä ja potilaan joutumista suunnittelematta tehohoitoon. Ryhmään kuuluu usein lääkäri ja yhdestä kahteen tehtävään koulutettua sairaanhoitajaa teho-osastolta. Ryhmällä on mukana tarvittavat välineet potilaan hoitoon.
Toimintamalli on kehitetty Australiassa 1990-luvun alussa. Isossa-Britanniassa on kehitetty potilaan voinnin arviointimalli vuodeosastoille, jossa arvioidaan potilaan vointia peruselintomintojen ja lämmön osalta. Tämä pisteytysjärjestelmä on NEWS (engl. National Early Warning Score). Suomessa on kehitetty lapsipotilaille vastaava kansallinen arviointimalli PEWS (engl. Pediatric Early Warning Score). Hälytyskriteereiden täyttyessä vuodeosaston hoitaja soittaa sairaalan MET-ryhmälle.
MET-toiminnan on todettu vähentävän vuodeosastolla tapahtuvien elvytysten lukumäärää. Näyttöä siitä, että se vähentäisi sairaalassa tapahtuvia kuolemia ei ole kiistattomasti.
Halsniemi

Halsniemi (aiemmin "Vähähalslahti") () on kylä Karunassa Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa.
Halsniemi sijaitsee Sauvon länsiosissa Karunan eteläreunalla. Se rajautuu etelässä Halslahdenselkään, lännessä Halslahden kylään, pohjoisessa Maanilan kylään ja idässä Timarin kylään. Kylän pellot sijoittuvat sen eteläosaan jatkuen viljelymaana rantaan asti. Pohjoisosassa sijaitsevat kylän metsät sekä kaksi pientä peltoa. Kylän asutus sijoittuu nykyään vanhan kylätontin alueelle sekä rannoille.
Historia.
Kylässä oli jo keskiajalla rälssitila, joka oli peruutettu kruunulle vuonna 1405, mutta palautunut sitten rälssiksi ja kuului 1500-luvulla Stålarm-suvulle. Vuonna 1540 kylässä oli kaksi tilaa, toinen kyseinen rälssitila ja toinen perintötila. 1600-luvulla rälssitila kuului Axel Oxenstiernan rälssimaihin. Perintötila oli puolestaan autioitunut 1570-luvulla ja muuttunut kruununtilaksi. 1600-luvulla se lahjoitettiin Erik Boijelle, joka myi sen vuonna 1626 Axel Oxenstiernalle.
Kun kylässä vuonna 1778 suoritettiin isojako oli siellä edelleen kaksi taloa, Storgård ja Lillgård, nykyiset Isotalo ja Vähätalo, nykyisillä tonteillaan. Isojaon aikoihin kylää ympäröivät niityt sekä pellot ja rannassa oli pieni alue yhteismaata. Tie kulki tuolloin lähempänä Storgårdin tonttia kuin nykyään. Kantatiloista erotettiin vain muutama uusi tila 1900-luvulla, mutta rannoille on 1900-luvun loppupuolella perustettu lähes koko rannan kattava kesämökkialue.
Kannelmäen kirjasto

Kannelmäen kirjasto on Helsingin Kaarelan kaupunginosan Kannelmäen osa-alueella sijaitseva yleinen kirjasto. Se on yksi Helsingin kaupunginkirjaston toimipisteistä ja toimii osana pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa.
Kannelmäen kirjasto on perustettu vuonna 1960. Kirjasto muutti vuonna 1992 samana vuonna valmistuneeseen, arkkitehti Pekka Salmisen suunnittelemaan Kannelmäen kulttuurikeskus Kanneltaloon. 
Musiikkiosasto.
Kanneltalon kirjasto on yksi Helsingin kaupunginkirjaston kirjastoista, joista voi löytää cd-levyjä ja muita musiikkiäänitteitä. Kaupunginkirjasto tiedotti kesäkuussa 2021 keskittävänsä musiikkiosastot vain kahdeksaan kirjastoon. Länsi-Helsingissä äänitteitä jää Kannelmäen ja Pasilan kirjastoihin, etelässä Töölön kirjastoon sekä rajoitetummin Rikhardinkadun kirjastoon, keskeisellä alueella Kallion ja Oulunkylän kirjastoihin, idässä Itäkeskuksen ja pohjoisessa Malmin kirjastoon.