tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Delbert Mann

Delbert Martin Mann, Jr. (30. tammikuuta 1920 Lawrence, Kansas – 11. marraskuuta 2007 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän valmistui Vanderbiltin yliopistosta Tennesseen osavaltion Nashvillessä. Hän oli naimisissa Ann Caroline Mannin kanssa tämän kuolemaan saakka 2001.
Delbert Mann voitti parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon ensimmäisestä pitkästä elokuvastaan "Marty" (1955) ja jatkoi uraansa näytelmäsovituksilla kuten "Poikamiesilta" (1957), "Eri pöydissä" (1958), "Intohimot jalavien alla" (1958) ja "Pimeät portaat" (1961). Hänen muita ohjaustöitään ovat Doris Day -komediat "Rakkaani, tule takaisin" (1961) ja "Minkin kosketus" (1962) sekä televisiolle tehty sotaelokuva "Länsirintamalta ei mitään uutta" (1979). Näyttelijät pitivät häntä erittäin rauhallisena ja miellyttävänä ohjaajana. Uransa loppuvuosina Mann työskenteli lähinnä televisiolle.
Mann toimi vuosina 1967–1971 Directors Guild of American puheenjohtajana. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Suvisalo

Suvisalo on 1985 perustettu yhdistys joka järjestää kesätapahtumia Salon torilla torstai-iltaisin kesäkuusta elokuuhun. Silloin Salon tori on yleensä tupaten täynnä kauppiaita ja yleisöä. Yleensä torikauppiaat tulevat jo aamusta jonottamaan myyntipaikkaa ja lapset jonottavat iltapäivällä jotta he pääsevät myymään omalla alueella.
Iltatorien yleisöennätys on vuodelta 2003, jolloin torilla tai sen läheisyydessä oli arviolta 7 000 kuuntelijaa Jean S:n konsertissa. Vuonna 2001 TV-2 lähetti Tammerkosken sillalla ohjelman torilta.
30. elokuuta 2007 palkittiin päätöstilaisuudessa miljoonas kävijä joka oli salolainen Riitta Lehtonen.
Unikeko.
Salossa on vuodesta 1983 alkaen valittu paikallinen unikeko, Salon Seudun Osuuskauppa valitsi seitsemänä ensimmäisenä vuotena unikeon ja sen jälkeen valinta siirtyi Suvisalo-yhdistykselle.
Unikekoina ovat olleet:
Dreams

Dreams on hard rock -yhtye Van Halenin single, joka julkaistiin vuonna 1986. Kappale on mukana Van Halenin seitsemännellä studioalbumilla "5150", joka julkaistiin niin ikään vuonna 1986. Single ylsi sijalle 22 Billboard Hot 100 -listalla ja Mainstream Rock -listalla kuudenneksi. 
Dreams on hyvin suosittu kappale varsinkin Van Halenin fanien keskuudessa, ja sen takia on mukana myös bändin kokoelma-albumeilla ja liveversiona -livealbumilla. Van Halen esitti Dreamsia useasti live-keikoillaan Sammy Hagarin vielä ollessa bändin laulaja. Kappale oli mukana myös "Mighty Morphin Power Rangers" -elokuvan soundtrackilla melkein kymmenen vuotta myöhemmin singlen julkaisun jälkeen.
Kappaleesta on tehty kolme musiikkivideota. Niistä tunnetuimmalla Yhdysvaltojen laivaston taitolentoryhmä Blue Angels esittää joukon erilaisia lentotemppuja.
Antti Aarnio

Antti Aarnio (s. 14. toukokuuta 1981 Oulu) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hän oli vasen laitahyökkääjä. Hänen viimeiseksi seurakseen jäi SM-liigassa pelaava Hämeenlinnan Pallokerho.
Aarnio on Kärppien kasvatti ja hän on urallaan pelannut vajaan yhden kauden Brynäs IF:ssä Ruotsin Elitserienissä. Kärpissä hän on voittanut neljä SM-kultaa, kaksi hopeaa ja yhden pronssin seitsemän peräkkäisen kauden aikana. Hän on myös voittanut alle 18-vuotiaiden MM-kultaa vuonna 1999. Lempinimensä "Jäälin ihmiskuula" pienikokoinen Aarnio on saanut kovista ja pelottomista taklauksistaan jopa kaksimetrisiin vastustajiin. 
Alkukaudesta 2010–2011 Aarnio pelasi pelikohtaisella sopimuksella oululaisen Mestiksessä pelaavan Kiekko-Laserin riveissä, josta hän siirtyi myöhemmin syksyllä Lappeenrannan SaiPan riveihin kaksivuotisella sopimuksella. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon. Sopimus oli kaudesta 2012–2013, joka sisälsi option kaudesta 2013–2014. Aarnio toimi kaudella HPK:n varakapteenina. Jo aikaisemmin SaiPassa hän oli toiminut kolmantena varakapteenina SaiPan kapteeniston ollessa paikoitellen loukkaantuneena. HPK käytti option kaudesta 2013–2014 tammikuussa 2013.. Aarnio ilmoitti kesällä 2014 lopettavansa uransa olkapäävamman takia. Aarnio valmensi 4 vuotta Kärppien B-junioreita, voittaen kaksi suomenmestaruutta ja kaksi pronssia valmentajana. Nykyisin Aarnio toimii valmentajana Red Bull Salzburgissa.
Kesällä 2010 Aarnio pelasi amerikkalaista jalkapalloa I-divisioonassa Northern Lights -joukkueessa.
Aarniolla on vaimo ja kaksi tytärtä.
Miyoshi Umeki

Miyoshi Umeki (3. huhtikuuta 1929 – 27. elokuuta 2007) oli japanilaissyntyinen näyttelijä. 
Miyoshi aloitti uransa Japanissa laulajana ja tanssijana radiossa ja yökerhoissa. Hän muutti Yhdysvaltoihin ja voitti parhaan naissivuosan Oscarin vuonna 1957 esiinnyttyään elokuvassa "Sayonara".
Hän oli kolme kertaa Golden Globe -ehdokkaana.
Miyoshi Umeki on syntynyt Otarussa, Hokkaidolla, ja asui viimeiset vuotensa Missourin osavaltiossa Yhdysvalloissa, jossa kuoli.
Mikel Arteta

Mikel Amatriain Arteta (s. 26. maaliskuuta 1982 San Sebastián, Espanja) on pelaajauransa lopettanut espanjalainen jalkapalloilija, joka toimii nykyisin Arsenalin päävalmentajana. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Arteta on kulttuuriperimältään baski.
Ura pelaajana.
Arteta aloitti uransa FC Barcelona B:ssä 15-vuotiaana. Kolmen kauden jälkeen hänet lainattiin ranskalaiseen Paris Saint-Germainiin vuonna 2000. PSG:ssä hän pääsi pelaamaan yhdessä Ronaldinhon kanssa. Skotlantilaisseura Rangersiin Arteta siirtyi vuonna 2002 kuuden miljoonan punnan siirtokorvauksella. Seuraavalla kaudella hän juhli seuran paidassa Skotlannin valioliigan mestaruutta, Skotlannin cupia ja Skotlannin liigacupia. Rangersissa Arteta nousi nopeasti ensimmäisellä kaudellaan avauskokoonpanon pelaajaksi ja suureksi fanien suosikiksi. Toisella kaudella loukkaantumiset haittasivat häntä, ja kauden päätteeksi hän vaihtoi seuraa.
Arteta siirtyi Real Sociedadiin vuonna 2004, korvaamaan Liverpooliin siirtynyttä Xabi Alonsoa. Arteta ei onnistunut vakuuttamaan valmennusjohtoa ja hänet lainattiin Evertoniin tammikuussa 2005 siirtoikkunan avautuessa. Hyvien peliesitysten ansiosta Everton päätti ostaa Artetan pelaajaoikeudet ja teki espanjalaisen kanssa viiden vuoden sopimuksen 15. heinäkuuta 2005. Elokuussa 2010 Arteta teki viiden vuoden jatkosopimuksen Evertonin kanssa. Se kesti kuitenkin vain yhden vuoden: elokuussa 2011 siirtoikkunan sulkeutuessa Arteta siirtyi Arsenaliin neljä vuotta kattavalla sopimuksella.
Arteta pelasi kolmella ensimmäisellä Arsenal-kaudellaan 27–34 valioliigaottelua. Vuonna 2014 hän voitti FA Cupin ja Community Shieldin. Kaudella 2014–2015 hän kärsi useista loukkaantumisista ja pelasi vain seitsemän valioliigaottelua. Hän voitti Community Shieldin myös 2015. Mestarien liigassa hän teki maalin Anderlechtia vastaan marraskuussa 2014. Hän toimi myös Arsenalin kapteenina. Viimeisellä kaudellaan 2015–2016 hän pelasi Valioliigassa yhdeksän ja FA Cupissa kaksi ottelua sekä liigacupissa ja Mestarien liigassa yhden ottelun.
Ura valmentajana.
Kesällä 2016 Arteta aloitti valmennusuransa Manchester Cityn organisaatiossa Josep Guardiolan apuvalmentajana.
20. joulukuuta 2019 Artetasta tuli Arsenalin päävalmentaja 3,5-vuotisella sopimuksella. Artetan johdolla Arsenal palasi uudenvuoden päivänä voittojen tielle, kun se kukisti Manchester Unitedin 2–0. Voitto oli seuralle vasta kuudes 21 pelatusta liigaottelusta. Voiton jälkeen Artetan Arsenal pelasi seitsemän ottelua ilman tappioita. Kausi päättyi Valioliigassa lopulta sijalle kahdeksan, mikä oli Arsenalin huonoin sijoitus sitten kauden 1994/95. FA Cupissa kausi päättyi menestykseen, kun välierissä Manchester Cityn voittanut Arsenal kaatoi Wembleyllä ilman yleisöä pelatussa finaalissa Chelsean 2–1.
Kauden 2020/21 Arsenal aloitti voitokkaasti, kun Arteta luotsasi joukkueensa FA Community Shieldissä voittoon Liverpoolia vastaan. Eurooppa-liigassa Arsenal eteni välieriin, jossa se hävisi seuran ex-valmentaja Unai Emeryn luotsaamalle Villarrealille. Valioliigassa kausi oli pettymys ja Arsenal jäi kahdeksanneksi. Näin Arsenal jäi europelien ulkopuolelle ensimmäistä kertaa 25 vuoteen.
The Eminem Show

The Eminem Show on Eminemin neljäs studioalbumi.
"The Eminem Show" oli vuoden 2002 parhaiten myynyt albumi, yli 7,6:lla miljoonalla myydyllä kopiolla. Albumi oli ehdokkaana vuoden parhaaksi albumiksi vuoden 2003 Grammy-palkintojen jaossa ja siitä tuli Eminemin kolmas perättäinen levy, joka voitti parhaan rap-albumin palkinnon. Levy on myynyt 19 miljoonaa albumia ympäri maailman. Vuonna 2003 Rolling Stone -lehti nimesi sen sijalle 317 listallaan kaikkien aikojen 500 parhaasta albumista.
Levyltä on julkaistu viisi singleä: ""Without Me", "Cleaning Out My Closet", "Superman", "Sing For The Moment" ja "Business"".
Eminemin tytär "Hailie Jade Scott" oli mukana kappaleessa "My Dad's Gone Crazy" ja sai nimensä Guinnessin ennätysten kirjaan, sillä hän oli nuorin ihminen, joka esiintyy rap-kappaleessa.
Shirley Jones

Shirley Mae Jones (s. 31. maaliskuuta 1934) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän esitti yksinhuoltajaäiti Shirley Partridgea 1970-luvun tilannekomediasarjassa "The Partridge Family".
Jones syntyi Pennsylvaniassa Marjorie Williamsin ja Paul Jonesin ainoaksi lapseksi. Hänet nimettiin Shirley Templen mukaan. Hän voitti nuoruudessaan kauneuskilpailun ja tuli kruunatuksi vuoden 1952 Miss Pittsburghiksi. Hänelle myönnettiin vuonna 1960 parhaan naissivuosan Oscar roolista elokuvassa "Huijarisaarnaaja". Muita elokuvia, joissa hän esiintyi, olivat muiden muassa "Oklahoma" (1955) ja "Karuselli" (1956).
Jones meni vuonna 1956 naimisiin näyttelijä Jack Cassidyn kanssa. Pari sai kolme poikaa, mutta erosi vuonna 1974. Cassidy kuoli 12. joulukuuta 1976, ja Jones meni 13. marraskuuta 1977 uusiin naimisiin Marty Ingelsin kanssa. Heidän avioliittonsa jatkuu yhä.
Uskila

Uskila on Hollolan kylä, joka sijaitsee kirkonkylästä länteen päin. Kylässä on Hollolan vanhin 1867 perustettu 53 oppilaan (20.9.2006) 1-5 luokkien koulu, joka päätettiin säilyttää. Koulua johdetaan yhdessä Pyhäniemen koulun kanssa ja se sijaitsee Hatsinantien (paikallistie 3161) varrella. Uskila on mainittu ensimmäisen kerran historiallisessa kirjallisessa lähteessä 1458. Hannulan, Koukkulan ja Palkkilan talot on perustettu 1600-luvulla.
Uskilassa sijaitsee merkittävä vesilähde, neljäntoista maanalaisen lähteen Kiikunlähde, josta otetaan suoraan juomavettä läheisiin kahteen kiinteistöön, ja siellä on Hammonjoen perhokalastusalue. Uskilan keskuspaikan muodostaa Uskilan koulun ympäristö. Siitä Hatsinantietä eteenpäin on toinen suuri rakennus, Uskilan työväentalo. Ensimmäinen työväentalo saatiin valmiiksi 1909 kaksi vuotta aikaisemmin ostetulle tontille, mutta se paloi 1930. Toinen työväentalo avattiin heinäkuussa 1937. Talo on hirsirakenteinen, ja se on vuorattu mineriittilevyillä. Talossa on toiminut viisi vuotta suurehko posliinikauppa.
Päijät-Hämeen liitto on inventoinut Uskilan alueen ja määritellyt sen maakunnallisesti arvokkaaksi agraarimaisemaksi.
Uskilan koulu.
Uskilan koulu on Hollolan vanhin. Se on perustettu 1867. Nykyinen koulurakennus valmistui 1916, ja sitä on jatkettu myöhemmin. Koulua on uudistettu 2005. Uskilan koulussa ei ollut monta oppilasta, mikä vuoksi toisen luokan jälkeen siirryttiin Pyhäniemen kouluun kolmanneksi, neljänneksi, viidenneksi ja kuudenneksi luokaksi. Aikaisemmin Uskilan koulussa oli myös neljäsluokkalaisia. Uskilan koulu kuitenkin lakkautettiin vuonna 2012 huonon sisäilman takia, ja kaikki koulun oppilaat siirrettiin Pyhäniemen kouluun.
Muuta.
Uskila kuuluu Hollolan kirkonkylän seutuun tilastoalueena. Uskilasta (Uskela) on valittu Matti Brandt, talonpoikaissäädyn valtiopäivämies, 1649-1664.
Ruma (kaupunki)

Ruma () on kaupunki Serbiassa Vojvodinan autonomisessa maakunnassa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa Ruman kaupungin väkiluku oli noin 30 100. Se on Ruman kunnan keskustaajama, ja koko kunnan väkiluku oli 60 000.
 
Historia.
Ensimmäistä asutusta alueelle perustivat osmanit, jotka perustivat Rumaksi nimitetyn asutuksen sinne vuonna 1566. Silloin Ruma oli 49 talon kylä, ja asukkaat lähinnä serbejä. Kylässä oli myös kirkko ja kolme pappia.
Ruma siirtyi Habsburgien vallan alle vuonna 1718. Ruman kylän lähelle perustettiin Ruman kaupunki vuonna 1746. Väestö koostui serbeistä ja saksalaisista. Vuoteen 1910 mennessä Ruma oli kasvanut 49 000 asukkaan kokoiseksi. 23 000 puhui serbiaa, 15 500 saksaa, 6 000 unkaria ja 4 000 kroatiaa.
Itävalta-Unkarin hajottua 24. marraskuuta 1918 Rumasta tuli osa Sremin aluetta, Srem osana Serbian kuningaskuntaa.
M/S Midnatsol

M/S Midnatsol on Norjan Hurtigruten-reitillä, Kirkkoniemestä Bergeniin liikennöivä Hurtigruten Group ASA -varustamon vuonna 2003 Norjassa valmistunut laiva. Laiva on 135,7 metriä pitkä, ja 21,5 metriä leveä. Aluksen nopeus on 16 solmua, ja bruttovetoisuus 16 140. Aluksella on yhdeksän kantta, ja sen matkustajakapasiteetti on tuhat henkeä.
Rakentaminen.
Alus tilattiin Fosen Mekaniska Verkstediltä Rissasta Norjasta. Alus laskettiin vesille 26. huhtikuuta 2002 Bruces Shipyardilta Landskronasta, minkä jälkeen se hinattiin varustettavaksi Rissaan. Alus luovutettiin maaliskuussa 2003 Tromssaan Norjaan rekisteröidylle Troms Fylkes DS:lle.
Liikennöintihistoria.
Alus saapui 21. maaliskuuta 2003 Hampuriin, missä se kastettiin seuraavana päivänä. Alus aloitti 14. huhtikuuta Bergenin ja Kirkenesin välisen liikenteen.
Muuta.
Norjan televisio on kuvannut laivalla sarjaa "Matkantekoa Hurtigrutenilla" ("Hurtigruten 365"), jota YLE on näyttänyt TV2:lla.
Vesala (Hollola)

Vesala on Hollolan kylä, joka sijaitsee Salpakankaan ja Kukonkoivu välissä valtatie 12:n entisen linjauksen kohdalla. Vesalasta muodostui Soramäki ja Tiilikangas asuinalueiksi, joten Vesalaksi käsitetään enää vain varsinaisesti Hollolan kirkonkylän tien liittymän lähellä oleva alue, jossa on peltoja.
Soramäki.
Soramäki on valtatie 12:n entisen linjauksen, nykyisen yhdystie 2955:n varrella sijaitseva soraharjulle perustettu asuinalue, jossa on matalia kerrostaloja. Soramäki sijaitsee harjulla ja sinne on rakennettu 1970-luvulla matalia tiilisiä kerrostaloja, joita toteuttamassa oli Salpausselän Säästöpankki. Tästä johtuu Soramäestä vanhinta valtatie 12:n linjausta pitkin Salpakankaan keskustaan kulkevan Kolmenässäntien nimi (SSS - Salpausselän Säästöpankki).
Soramäen näkyvin tunnusmerkki oli myöhemmin konkurssiin mennyt Esko Järvisen suksitehdas, joka on purettu ja jonka tontille rakennettiin kerros- ja rivitaloja, Hollolan paloasema sekä pieni Soramäen ostoskeskus. Paloaseman takana on Hollolan kunnan entinen teknillinen varikko, jonka toiminta on siirretty Terveystien varrelle. Varikko toimi kymmenen vuoden ajan Hollolan työttömät ry:n ylläpitämänä kierrätyskeskuksena. Tien pohjoispuolella on Soramäen ostoskeskus. Soramäestä länteen jatkuu varsinainen nykyinen Vesala, joka muuttuu idempänä Työtjärven alueeksi.
Koska alue asutusalueena jatkuu suon itäpuolta pitkin Iso-Tiilijärven rantaan pientaloalueena, on pientaloalue nimitetty Tiilikankaaksi. Tiilikankaan eteläpuolella on Tiilikankaan koulu. Koulun länsipuolella Tiilikankaantien länsipuolella on pienehkö suo.
Työtjärvi.
Työtjärvi on asuinalue, joka on saanut nimensä Työtjärven mukaan ja joka sijaitsee Vesalasta Hälvälään päin mentäessä. Se on asuinalue, josta on pyörätieyhteys Salpakankaan kuntakeskukseen. Alue on pientalo- ja rivitaloaluetta.
Tiilikangas.
Tiilikangas on 1970-luvulla ja 1980-luvulla aloittamaan rakennettua pientaloaluetta Iso-Tiilijärven rantaan Tiirismaalle saakka. Tiilikankaalta kulkee sorapäällysteinen kävely- ja pyörätie Salpakankaan Tiilijärventielle ja kuntakeskukseen Keski-Tiilijärven länsipuolelta ja Pienen Tiilijärven itäpuolelta. Tiilikankaan poikki kulkee hiihto- ja ulkoilureitti. Runsaan puolen kilometrin päähän on muodostunut omakoti- ja rivitaloalue kirkonkyläntien varrelle.
Tiilikankaantieltä johtaa yleisön käyttöön tarkoitettu virallinen tie Hälvälän ampumaradalle, jolta joskus kuuluu ääniä Tiilikankaan asuinalueille.
Rita Moreno

Rita Moreno (s. 11. joulukuuta 1931 Puerto Rico) on puertoricolaissyntyinen näyttelijä ja laulaja. Hän on näytellyt elokuvissa, teatterissa ja televisiossa, ja hän on voittanut Oscarin, Golden Globen, Emmyn, Grammyn ja Tonyn.
Elämä ja ura.
Rita Moreno, alkuperäiseltä nimeltään Rosa Dolores Alverío, syntyi Puerto Ricossa maanviljelijäperheeseen. Viisivuotiaana hän muutti äitinsä mukana New Yorkiin. Hän sai ensimmäisen Broadway-roolinsa 13-vuotiaana näytelmässä "Skydrift" ja muutti jo seuraavana vuonna Hollywoodiin.
Morenon ensimmäinen elokuva oli "So Young, So Bad" (1950). Sen jälkeen hän teki MGM:n kanssa seitsemän vuoden sopimuksen ja otti taiteilijanimekseen Rita Moreno. Hänen ensimmäiset roolinsa olivat musikaaleissa, kuten Zelda Zandersin rooli elokuvassa "Laulavat sadepisarat" ja Tuptimin rooli elokuvassa "Kuningas ja minä." Hän näytteli 1950-luvulla myös joissain pukudraamoissa, seikkailuelokuvissa ja lännenelokuvissa. Moreno sai usein rooleja, jotka korostivat hänen eksoottisuuttaan.
Morenon läpimurtorooli oli Anitan rooli musikaalissa "West Side Story" (1961), josta hän sai sivuosa-Oscarin ja Golden Globe -palkinnon. Sen jälkeen Moreno palasi näyttelemään teatteriin ja vähensi elokuvaesiintymisiään. 1970-luvulla hän näytteli lasten televisiosarjassa "The Electric Company", jonka soundtrackista hän sai Grammy-palkinnon. Emmy-palkinnot Moreno voitti esiintymisistään "The Rockford Filesissa" ja "The Muppet Show’ssa".
1980-luvulla Moreno näytteli television tilannekomediasarjassa "9 to 5", salapoliisisarjassa "B.L. Stryker" sekä monessa televisioelokuvassa. 1990-luvulla hän toimi ääninäyttelijänä ja palasi elokuvien sivurooleihin. Vuodesta 1997 hän näytteli vankilasarjassa "Kylmä rinki".
Moreno on toiminut 2000-luvulla osteoporoosijärjestön puhenaisena. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa "Ruma Betty", "Cane" ja "Happily Divorced".
Moreno näytteli Steven Spielbergin ohjaamassa "West Side Storyn" uudelleenfilmatisoinnissa vuodelta 2021. Sen jälkeen hän on näytellyt vuonna 2023 julkaistuissa elokuvissa "80 for Brady" ja "Fast &amp; Furious X". Hän näytteli myös marraskuussa 2023 ilmestyneessä jouluelokuvassa Perhehämminki.
Moreno meni vuonna 1965 naimisiin sisätautilääkäri Leonard Gordonin kanssa. He saivat yhden lapsen ja olivat naimisissa Gordonin kuolemaan 2010 saakka.
BBC valitsi Morenon vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen "100 Women" -listalleen.
Sykereservi

Sykereservillä tarkoitetaan käytössä olevaa sydämen sykealuetta. Se saadaan vähentämällä maksimisykkeestä leposyke.
Tietyn kunto-ominaisuuden harjoitteluun vaadittava teho annetaan usein prosentteina sykereservistä, jota vastaava sydämen syke saadaan lisäämällä sykereservistä laskettuun prosenttiosuuteen leposyke.
Esimerkiksi: jos maksimisyke on 200 ja leposyke 50, on sykereservi 150. Tällöin 70% teho tarkoittaisi harjoittelua sykkeellä 155. (50 + 150 × 0,7)
Chinary Ung

Chinary Ung (s. 24. marraskuuta 1942 Takéo) on kambodžalaissyntyinen, Yhdysvaltoihin siirtynyt säveltäjä. Hänen tuotannossaan on länsimaisen taidemusiikin lisäksi oman kulttuurinsa musiikillisia vaikutteita. 
Ung muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1964 opiskelemaan klarinetinsoittoa. Hänelle opettivat sävellystä Chou Wen-chung ja Mario Davidovsky. Ung opettaa tällä hetkellä Kalifornian yliopistossa San Diegossa.
Ungille myönnettiin vuonna 1989 Grawemeyer-palkinto hänen teoksestaan "Inner Voices".
Sophie Mannerheim (nuorempi)

Sofia ”Sophie” Mannerheim (7. heinäkuuta 1895 Pietari – 8. helmikuuta 1963 Pariisi) oli Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin ja vapaaherratar Anastasia Mannerheimin nuorin tytär. Hänet oli nimetty isänpuoleisen tätinsä, ylihoitaja Sophie Mannerheimin mukaan. Hänellä oli sisar nimeltä Anastasie.
Gustaf ja Anastasia Mannerheim erosivat virallisesti 1919, mutta jo vuonna 1903 Anastasia Mannerheim oli lähtenyt lasten kanssa Yhdysvaltojen kautta Kiinaan ja sieltä edelleen Eurooppaan. Sophie kävi Ranskassa katolilaista sisäoppilaitosta ja sai ranskalais-englantilaisen kasvatuksen. Vuonna 1913 hän siirtyi sukulaisten hoiviin Suomeen, koska isä asui virkatehtävissä Varsovassa eikä voinut ottaa lapsia hoiviinsa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Sophie asui Sveitsissä ja Britanniassa.
Vuonna 1918 Sophie Mannerheim muutti isänsä kanssa Suomeen. Hänet nimitettiin 1919 Helsingin yliopiston promootion yleiseksi seppeleensitojattareksi. Samassa promootiossa Gustaf Mannerheim sai filosofian kunniatohtorin arvon. Sophie ei kuitenkaan viihtynyt Suomessa vaan muutti Pariisiin, josta Gustaf Mannerheim oli ostanut tyttärelleen asunnon. Sophie asettui Pariisiin loppuelämänsä ajaksi. Sophie Mannerheimin läheisin ystävätär Alexandra ”Alix” Demidoff-Depret-Bixio oli myös hänen elämänkumppaninsa. 
Sophie kuoli naimattomana vuonna 1963 ja testamenttasi koko omaisuutensa Alixille. Kuoltuaan vuonna 1989 Alix haudattiin Sophie Mannerheimin viereen yhteisen muistomerkin alle Pariisin venäläiselle hautausmaalle.
Sophie Mannerheim oli Suomelle arvokas suhdetoimintahenkilö talvisodan aikana Ranskan suunnitellessa Suomen avustamista. Sophie pyrki hankkimaan humanitaarista apua Suomelle muun muassa järjestämällä mediakampanjan. Belgialainen "Nation Belge" -lehti raportoi 12. huhtikuuta 1940 "elegantista, solakasta ja savuketta polttavasta paronitar Mannerheimista".
Ludisia

Ludisia ("Ludisia discolor", synonyymit "Haemaria discolor", "Goodyera discolor") on kämmekkäkasveihin kuuluvan "Ludisia"-suvun ainoa laji. Se on kotoisin Malesiasta, Indonesiasta ja Myanmarista, missä se kasvaa varjoisalla metsänpohjalla. Ludisiaa kasvatetaan huonekasvina useimmista muista kämmeköistä poiketen pääasiassa sen hohtavanvihreiden samettisten lehtien, ei niinkään vaatimattoman kukinnon vuoksi.
Tuntomerkit.
Ludisia kasvattaa aluksi yhden pystyn maanpäällisen verson, jonka päähän kehittyy kukinto joulu–helmikuussa. Kukinnan jälkeen keväällä kasvi muuttuu vähitellen kasvutavaltaan ryömiväksi. Samalla sen varresta ja juurelta ilmestyy yksi tai useampia uusia versoja, jotka kukkivat seuraavana talvena. Vähitellen kasvi muuttuu tiheäksi rypääksi.
Ludisian leveän suikeat ja silposuoniset lehdet ovat sopeutuneet kasvamaan vähässä valossa. Ne ovat yläpinnaltaan tummanvihreät, ja niitä halkovat punertavat tai kullankeltaiset suonet. Lehden alapinta on puolestaan punainen, mikä auttaa heijastamaan lehden läpi jo kertaalleen kulkeneen valon takaisin lehden yhteyttäviin osiin.
Noin 20 senttimetrin korkuiseen kukkavarteen kehittyy kymmenestä kolmeenkymmeneen kukkaa. Kukat ovat pieniä, noin sentin kokoisia ja väriltään valkeita. Siitintukut ovat kirkkaan keltaisia.
Kasvatus.
Ludisia on yksi niistä harvoista orkideoista, joita kasvatetaan ennen kaikkea koristeellisen lehvästönsä takia ja jota on mahdollista kasvattaa tavallisessa mullassa. Kukinnan ajankohdasta johtuen Ludisiaa myydään lähinnä joulun aikoihin, ja se on kasvattanut suosiotaan nopeasti viime vuosina. Kaupoissa myytävät kasvit ovat tavallisesti muunnosta "Ludisia discolor" var. "dawsoniana".
Ludisia on helppohoitoisimpia orkideoita huonekasvatuksessa. Se ei vaadi suurta ilmankosteutta eikä runsasta valoa, joten se viihtyy jopa pohjoisikkunalla. Ludisian juuristo on pieni ja herkkä, joten kasvia ei tule rasittaa turhalla uudelleenistuttamisella ja ruukun pohjalle on hyvä tehdä salaojitus. Multa pidetään tasaisen kosteana niin, että pintamulta saa kuivahtaa kastelujen välillä. Lämpötila ei saa laskea alle 16 celsiusasteen. Ludisia on kiitollinen kukkija ja hyvin hoidettuna kasvattaa useita kukkavanoja joka talvi.
Ludisiaa on mahdollista lisätä kotioloissa irrottamalla kukinnan jälkeen syntyneitä uusia versoja ja laittamalla ne veteen, kunnes juuret alkavat kasvaa noin kymmenessä päivässä. Tämän jälkeen pistokkaat voi istuttaa turpeeseen. Kasvia voi koettaa kasvattaa myös siemenestä pölyttämällä ensin kukat kahdesta eri yksilöstä.
Wijda Mazereeuw

Wijda Mazereeuw () on entinen alankomaalainen uimari, joka voitti pitkän radan MM-kilpailuissa 1975, Kolumbian Calissa kaksi hopeaa, 100 ja 200 metrin rintauinneissa ja yhden pronssin, 4x100 metrin sekauintiviestissä.
Mazereeuw edusti kotimaataan kesäolympialaisissa kaksi kertaa, vuosina 1972 ja 1976. Hänen paras sijoituksensa olympialaisissa oli viides sija 4x100 metrin sekauintiviestissä vuonna 1976.
Philip Johnson

Philip Cortelyou Johnson (8. heinäkuuta 1906 – 25. tammikuuta 2005) oli yhdysvaltalainen arkkitehti. Hänelle myönnettiin kaikkien aikojen ensimmäinen Pritzker-palkinto 1979. 
Johnson syntyi Clevelandissa, Ohiossa, ja valmistui Harvardin yliopistosta 1930. Hän suunnitteli 1940-luvulta lähtien rakennuksia kaikkialle Yhdysvaltoihin sekä myös ulkomaille, muun muassa Puerta de Europan Madridiin. 
Johnson oli MoMA:n pääkuraattori vuoteen 1932.
Yksi varhaisista arkkitehtuurisesti merkittävistä teoksista on 1949 valmistunut lasiseinäinen talo Glass House Connecticutin New Canaanissa. Arkkitehti suunnitteli sen omaksi asunnokseen.. Sen omistaa nykyisin National Trust for Historic Preservation.
Philip Johnson oli mukana suunnittelemassa muun muassa Seagram Building -pilvenpiirtäjää New Yorkissa. 
Yksityiselämä.
Philip Johnson kuoli 98-vuotiaana tammikuussa 2005. Hän oli homoseksuaali, ja hänen pitkäaikainen elämänkumppaninsa David Whitney kuoli vain muutamia kuukausia hänen jälkeensä.
Vuonna 2018 ilmestyneen elämäkerran mukaan Johnsonista on paljastunut uusia piirteitä ammatillisen taidon lisäksi. Hän teki suunnittelutöitä Donald Trumplle jo 1980-luvulla ja ylisti tämän ominaisuuksia. Mutta jo aiemmin Johnson oli ihaillut Adolf Hitleriä nähtyään tämän puhumassa vuonna 1932. Hän lopetti työn MoMA:ssa ja ryhtyi perustamaan Yhdysvaltoihin natsipuoluetta, joka ei kuitenkaan toteutunut. Ajatuksiaan Johnson kirjoitti rasistisia suuntauksia tukevaan lehteen Social Justice. Hän piti 1930-luvulla yhteyttä Saksan natseihin ja halusi vielä toisen maailmansodan puhjettua rakentaa yhteyksiä saksalaisten ja yhdysvaltalaisten natsien välille. Vuonna 1964 hän nosti kirjoituksessan Hitlerin Rooseveltiä paremmaksi. Johnson itse kielsi natsisympatiansa.
Johnson osasi hyödyntää julkisuutta ja kasvatti siten mainettaan. Kriitikko Martin Filler on arvioinut, että Johnsonin suuren persoonan luoma kupla olisi puhjennut hänen kuolemansa jälkeen.
Lily Tomlin

Lily Tomlin (alk. Mary Jean Tomlin, s. 1. syyskuuta 1939 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä. Ennen teatteriuraa hän tarjoili kahvia teatterin asiakkaille, mutta hänen uransa alkoi vasta hänen alettuaan stand up -koomikoksi. Hänet on palkittu uransa aikana viidellä Primetime Emmyllä, Grammyllä, Tonylla ja vuonna 2014 Kennedy Center Honors -palkinnolla myötävaikutuksestaan Yhdysvaltain kulttuurissa.
Hänen kuuluisimpia töitään ovat Franco Zeffirellin elokuvassa "Teetä Mussolinin kanssa" ja Robert Altmanin "Nashvillessä". Hän on esiintynyt myös Valkoisesta talosta kertovassa draamasarjassa "West Wing". Tämän lisäksi hän on vieraillut Simpsoneissa jaksossa "Italiaa aloittelijoille". Vuodesta 2015 Tomlin on näytellyt Netflixin komediasarjassa "Grace and Frankie", josta hän sai parhaan naispääosan Primetime Emmy -ehdokkuuden.
Tomlin on seurustellut vuodesta 1971 alkaen Jane Wagnerin kanssa, he menivät naimisiin vuonna 2013.
Kevin Roche

Eamonn Kevin Roche (14. kesäkuuta 1922 Dublin – 1. maaliskuuta 2019) oli irlantilais-yhdysvaltalainen arkkitehti. Hän voitti Pritzker-palkinnon vuonna 1982.
Roche syntyi Dublinissa, opiskeli siellä ja siirtyi vuonna 1948 Yhdysvaltoihin. Hän viimeisteli useita Eero Saarisen töitä tämän kuoltua 1961.
Rochen töihin kuuluvat muun muassa "Oakland Museum of California" (Oakland) ja "Knights of Columbus Building" (New Haven).
Patenttitoimisto

Patenttitoimisto on yleisnimitys, jota käytetään yrityksistä tai elinkeinonharjoittajista, jotka konsultoivat asiakkaita patentteihin ja mahdollisesti myös muihin teollisoikeuksiin liittyvissä kysymyksissä. Osassa patenttitoimistoja työskentelee patenttiasiamies tai European Patent Attorney. Osa suomalaisista patenttitoimistoista on myös merkitty Patentti- ja rekisterihallituksen ylläpitämään patenttiasiamiesrekisteriin.
Tämän artikkelin vieraskieliset vastineet viittaavat valtiolliseen patenttivirastoon, joka on eri asia kuin yksityinen patentti(asiamies)toimisto.
Bursan maakunta

Bursan maakunta () on yksi Turkin 81:stä maakunnasta. Se sijaitsee Marmaranmeren rannalla ja sen pinta-ala on 10 813 neliökilometriä. Väkiluku on 2 842 547 (2015). Maakunnan pääkaupunki on Bursa (1 800 278 as., arvio 31.12.2014).
Bursan naapurimaakunnat ovat Balıkesir lännessä, Kütahya etelässä, Bilecik ja Sakarya idässä, Kocaeli koillisessa ja Yalova pohjoisessa.
Piirikunnat.
Bursan maakunta on jaettu 17 piirikuntaan.
Not Ready to Make Nice

Not Ready to Make Nice on yhdysvaltalaisen country-yhtyeen Dixie Chicksin musiikkikappale. Sen sanoituksesta ovat vastanneet yhtyeen jäsenet Martie Maguire, Natalie Maines ja Emily Robison, sekä Dan Wilson. Se julkaistiin singlenä yhtyeen seitsemänneltä albumilta "Taking the Long Way" vuoden 2006 maaliskuussa, ja oli albumin ensimmäinen fyysinen single. Kappale voitti helmikuussa 2007 vuoden levytyksen, vuoden kappaleen ja parhaan duon tai ryhmän kantriesityksen Grammy-palkinnot. Kappaleen paras sijoitus Billboard "Hot 100" -listalla oli neljäs. Kappaleen musiikkivideon ohjasi brittiläinen Sophie Muller.
Taustaa.
Dixie Chicks aiheutti kohua vuonna 2003, kun yhtyeen laulaja Natalie Maines kritisoi Yhdysvaltain presidenttiä George W. Bushia keikalla Lontoossa. Liittyen alkaneeseen Irakin sotaan, Maines sanoi "me emme halua tätä sotaa, tätä väkivaltaa, ja häpeämme että Yhdysvaltain presidentti on Texasista."
"Taking the Long Way" oli Dixie Chicksin ensimmäinen kohun jälkeen julkaistu studioalbumi, ja useat sen kappaleet käsittelivät yhtyeen reagointia kohuun. Näistä kappaleista näkyvin oli "Not Ready to Make Nice", jonka kirjoittivat kaikki yhtyeen jäsenet (Maines, Emily Robinson ja Martie Maguire) Dan Wilsonin kanssa. Kappale käsitteli yhtyeen ajatuksia sananvapaudesta ja reaktiota heidän kappaleidensa kieltämiseen country-musiikkia soittavilta radioasemilta.
Willy den Ouden

Willemijntje ”Willy” den Ouden (1. tammikuuta 1918 Rotterdam – 6. joulukuuta 1997 Rotterdam) oli alankomaalainen uimari, joka edusti kotimaataan kaksissa kesäolympialaisissa. Voitettuaan kaksi hopeaa vuoden 1932 Los Angelesin kisoissa hän saavutti vielä kultaisen vuonna 1936 Berliinissä, 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, Rie Mastenbroekin, Jopie Selbachin ja Tini Wagnerin kanssa.
François Jacob

François Jacob (17. kesäkuuta 1920 Nancy – 19. huhtikuuta 2013 Pariisi) oli ranskalainen molekyylibiologi ja geneetikko, jolle myönnettiin vuonna 1965 Nobelin lääketieteen palkinto yhdessä André Michel Lwoffin ja Jacques Monod'n kanssa.
Jacob syntyi Nancyssä juutalaisten Simon Jacobin ja Thérèse Franckin ainoaksi pojaksi. Ranskan tiedeakatemia myönsi hänelle vuonna 1962 Charles Léopold Mayerin palkinnon, ja vuonna 1996 hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi. Hän oli myös Royal Societyn ulkomaalaisjäsen. Jacobin kirjateoksiin kuuluu mm. "Kärpänen, hiiri ja ihminen" ("La Souris, la Mouche et l’Homme"). 
Jacob meni vuonna 1947 naimisiin pianisti Lise Blochin kanssa. Heillä oli neljä lasta: Pierre (s. 1949), Laurent (s. 1952), Odile (s. 1952) ja Henri (s. 1954). Bloch kuoli, ja Jacob meni vuonna 1999 uusiin naimisiin Geneviève Barrierin kanssa.
Porsche 968

Porsche 968 on Porschen 1991 lanseeraama 944:sta edelleen kehitetty malli. Alun perin 968 suunniteltiin mallina 944 S3, mutta juuri ennen mallin julkaisua mallimerkintä muutettiin 968:ksi. Korin perusrakenne säilyi ennallaan, mutta keulan ja perän muotoilua nykyaikaistettiin täysin integroiduilla puskureilla ja Porsche 928-tyylisillä etuajovaloilla. Ikkunalasit oli tuotu lähemmäs korin ulkopintoja, mikä osaltaan vähensi auton ilmanvastusta. 968:sta oli saatavana myös avoversio.
Moottori oli edelleen 944 S2:sta kehitetty 3,0-litrainen, 16-venttiilinen nelisylinterinen Rivimoottori. Jo aikaisemmin käytettyjen tasapainotusakselien lisäksi 968:ssa otettiin käyttöön myös muuttuva venttiilien ajoitus VarioCam, minkä ansiosta teho kasvoi 240:een hevosvoimaan. Vaihteisto oli nyt kuusinopeuksinen ja yhdessä nämä parannukset mahdollistivat 252 km/h huippunopeuden. Autoon oli tarjolla myös nelinopeuksinen Tiptronic-automaattivaihteisto, jota saattoi haluttaessa ohjata myös manuaalisesti.
Porsche 968 on saanut alan lehdistössä erityistä kiitosta hyvistä ajo-ominaisuuksistaan, osittain 50/50-painojakaumansa vuoksi. Erityisesti kevennetty 968 Club Sport -versio on useiden asiantuntijoiden mukaan ajettavuudeltaan yksi parhaista etumoottorisista urheiluautoista. Tasapainoinen painonjakauma on saavutettu sijoittamalla moottori eteen ja vaihdelaatikko taka-akselin yhteyteen taakse. Erittäin jäykkä kori on täyssinkitty.
968 Club Sport oli vakiomallista kevennetty erikoisversio, jossa ylimääräinen paino oli karsittu mm. äänieritys ja mukavuusvarusteet minimoimalla. Auto oli uutena selvästi perusversiota halvempi myyntihinnaltaan, mutta on myöhemmin saavuttanut erityisen keräilysuosion poikkeuksellisten ajo-ominaisuuksiensa vuoksi.
968 Turbo S oli malliston nopein versio n.300 hevosvoiman tehoillaan. 968:n vakiomoottorilohkon päälle asennettiin vanhemmasta 944 Turbosta kehitetty 8-venttiilinen sylinterikansi. Mallin suorituskyky oli omalla tasollaan yli 280 km/h huippunopeudellaan, mutta kaikesta huolimatta sitä valmistettiin ainoastaan 16 kappaletta. Tehtaan kilpaosasto valmisti lisäksi vielä neljä kappaletta Turbo RS -versiota, jotka oli tarkoitettu asiakkaiden omaa kilpa-ajosarjaa varten.
Peder Eriksson Wald

Peder Eriksson Wald eli Pietari Wald (1602 Uppsalan seutu – 15. helmikuuta 1653 Turku) oli ruotsalaissyntyinen, ensimmäinen Suomessa toimineen kirjapainon (Frenckellin kirjapaino) johtaja. 
Waldin vanhemmat olivat Eerik Pietarinpoika ja Anna Laurintytär. Hän toimi 1631–1635 Uppsalassa professori L. O. Walleniuksen omistaman kirjapainon johtajana ja sitten Västeråsissa. Suomeen Wald otettiin 1641 johtamaan Turun Akatemian yhteyteen perustettua kirjapainoa, jonka toiminta alkoi syksyllä 1642. 
Waldin merkittävimpiä painotöitä olivat "Manuale Finnonicum" (1646), joka oli Jonas Matinpoika Raumannuksen 1082-sivuinen virsikirjasarja, ja Eskil Petraeuksen suomen kielioppi (1649). Ensimmäinen hänen Suomessa painamansa teos oli Mikael Wexioniuksen väitöskirja "Discursus politicus de prudentia", ensimmäinen suomeksi painettu kirja taas Johannes Collinuksen "Ylimmäisen Keisarin Jesuxen Christuksen mandati eli Käsky" vuodelta 1643. Kirjapainon kirjasinmäärä oli aluksi niin pieni, että kerralla voitiin painaa vain puoli arkkia. Waldin kuollessa erilaisia kirjasimia oli käytössä kuitenkin jo 54 leiviskän verran. Wald oli arvostettu ammattimies. Hänen hautajaisissaan ruumispuheen piti piispa ja Turun Akatemian varakansleri Eskil Petraeus.
Waldin puoliso noin vuodesta 1630 oli Ingeborg Pietarintytär, joka Waldin kuoltua avioitui tämän seuraajan kanssa vuonna 1654.
Benjamin Franklin -mitali

Benjamin Franklin -mitali on "The Franklin Institute Awardsin" vuosittain myöntämä palkinto. Palkinto myönnetään useille eri tieteen aloille, kuten kemian, fysiikan, tekniikan ja biologian aloille. Mitalia myöntävä järjestö perustettiin vuonna 1824 muutaman philadelphialaisen voimin. Vuonna 1998 palkinto sarjat uudistettiin, ja nykyisin palkinnot jaetaan luokissa: kemia, tietojenkäsittely- ja kongitiotiede, geotieteet- ja ympäristötiede, sähkötekniikka, biologia, konetekniikka ja fysiikka.
Benjamin Franklin -mitali on nimetty kunnianosoituksena ensimmäiselle yhdysvaltalaiselle tieteilijälle Benjamin Franklinille.
Cecil Bødker

Cecil Bødker (27. maaliskuuta 1927 – 19. huhtikuuta 2020) oli tanskalainen kirjailija. Hänelle myönnettiin vuonna 1976 lastenkirjallisuuden Hans Christian Andersen -palkinto. 
Bødkerin tuotantoa on myös suomennettu. Siihen kuuluu lastenkirjojen ohella muun muassa runoja. Hän voitti vuonna 1998 Tanskan akatemian Suuren palkinnon. Vuonna 2006 Bødkerin kirja "Karkuri ja musta ratsu" otettiin mukaan Tanskan kulttuurikaanonin lastenkulttuurivalikoimaan.
Paula Fox

Paula Fox (22. huhtikuuta 1923 New York – 1. maaliskuuta 2017 New York) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Foxin ensimmäinen kirja ilmestyi 1966. Hän julkaisi useita lastenkirjoja, omaelämäkerrallisia romaaneja sekä muistelmateoksen. Hän voitti vuonna 1974 Newbery-mitalin lastenromaanillaan "The Slave Dancer" (suom. "Orjalaivan vankina", WSOY 1980). Foxille myönnettiin vuonna 1978 Hans Christian Andersen -palkinto.
Fox syntyi Elsie Foxin ja Paul Hervey Foxin lapseksi 1923. Hänet adoptoitiin, ja myös hänen vuonna 1943 syntynyt tyttärensä Linda adoptoitiin. Linda synnytti vuonna 1964 Courtney Loven, joten Paula Fox on muusikon biologinen isoäiti.
Lygia Bojunga Nunes

Lygia Bojunga Nunes (s. 26. elokuuta 1932 Pelotas) on brasilialainen lastenkirjailija. Nunes siirtyi 8-vuotiaana Rio de Janeiroon ja työskenteli radiossa ja televisiossa ennen ensimmäisen lastenkirjansa julkaisua 1972.
Christine Nöstlinger

Christine Nöstlinger (13. lokakuuta 1936 Wien – 28. kesäkuuta 2018 Wien) oli itävaltalainen kirjailija. Nöstlinger on kirjoittanut kunnianhimoista lastenkirjallisuutta, jossa on fantasiaa ja huumoria yhdistettynä ihmisen ja maailman ongelmien käsittelyyn.
Nöstlinger aikoi nuoruudessaan ryhtyä taiteilijaksi. Hänen esikoisteoksensa ilmestyi 1970. Hän on saanut uransa aikana lukuisia palkintoja, muun muassa Hans Christian Andersen -palkinnon 1984 ja Astrid Lindgrenin muistopalkinnon 2003.
Siprofloksasiini

Siprofloksasiini on fluorokinolonien ryhmään kuuluva antibiootti. Se oli ensimmäinen laajaan käyttöön levinnyt ja edelleen markkinoilla oleva fluorokinoloniantibiootti. Siprofloksasiinin vaikutusmekanismina on bakteerien DNA-gyraasiksi kutsutun entsyymin toiminnan estäminen, mikä johtaa DNA:n replikoitumisen häiriintymiseen. Kyseessä on bakterisidinen lääke. Suomessa siprofloksasiinia myydään muun muassa kauppanimellä Ciproxin®.
Käyttö.
Siprofloksasiini on laajakirjoinen antibiootti, joka tehoaa useisiin grampositiivisiin ja gramnegatiivisiin bakteereihin. Sitä käytetään pääasiassa virtsatieinfektioiden, suolistoinfektioiden ja luuinfektioiden hoitoon. Lääke tehoaa myös tippurin aiheuttajaan, "Neisseria gonorrhoeae" -bakteeriin.
Siprofloksasiinia käytetään hengitystieinfektioihin, pitkittyneisiin tai toistuviin korva- tai nenän sivuonteloinfektioihin, virtsatieinfektiohin, kivesinfektioihin, naisten sukupuolielinten infektioihin, maha-suolikanavan infektioihin, vatsansisäisiin infektioihin, iho- ja pehmytkudosinfektioihin, luuston ja nivelten infektioihin, infektioiden hoitoon ja infektioiden ehkäisyyn potilailla, joilla on alhainen määrä valkosoluja (neutropenia), Neisseria meningitidis -bakteerin aiheuttamien infektioiden ehkäisyyn sekä keuhkopernarutolle altistumistilanteisiin. Siprofloksasiinia voidaan käyttää yhdessä muiden antibioottien kanssa vaikeisiin infektioihin tai useiden eri bakteerien aiheuttamiin infektioihin.
Yhteisvaikutukset.
Siprofloksasiinin tehoa alentaa antasidit, kivennäisainelisät, sukralfaatti, polymeeriset fosfaatinsitojat (esim. sevelameeri) sekä kalsiumia, magnesiumia ja rautaa sisältävät lääkkeet ja ravinnelisät. Siprofloksasiini ei sovi maitotuotteiden kanssa otettavaksi.
Siprofloksasiinia ei saa käyttää titsanidiinin kanssa, koska yhtäaikainen käyttö voi aiheuttaa mm. alhaista verenpainetta tai uneliaisuutta.
Siprofloksasiinin yhteydessä varfariinin ja muiden suun kautta otettavien antikoagulanttien käyttö tulee kertoa lääkärille. Sama koskee myös probenesidia, metotreksaattia, teofylliiniä, titsanidiinia, klotsapiinia, ropinirolia ja fenytoiinia.
Siprofloksasiini saattaa suurentaa verenkiertohäiriöiden hoitoon käytetyn pentoksifylliinin sekä kofeiinin pitoisuutta veressä.
Haittavaikutukset.
Siprofloksasiinin yleisimpiä haittavaikutuksia ovat vatsavaivat, kuten ripuli, pahoinvointi ja ruokahaluttomuus. Lääke voi myös aiheuttaa keskushermosto-oireita ja allergisia reaktioita. Harvoin voi esiintyä muun muassa valoherkkyyttä ja kuulo-, näkö- tai hajuaistin häiriöitä. Siprofloksasiini voi aiheuttaa sikiölle nivelrustovaurioita, joten sen käyttö raskauden aikana on kielletty.
Euroopan lääkevirasto EMA arvioi kaikkien kinoloni- ja fluorokinoloniantibioottien turvallisuutta niiden jopa pitkäaikaisten hermosto- ja lihasvaikutusten sekä nivelvaikutusten vuoksi. Toistaiseksi näitä tulisi välttää lievien infektioiden hoidossa.
Emily Cheney Neville

Emily Cheney Neville (28. joulukuuta 1919 Manchester, Connecticut – 14. joulukuuta 1997 Keene Valley, New York) oli yhdysvaltalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Elämäkerta.
Neville syntyi Manchesterissä Connecticutissa ja valmistui Bryn Mawr Collegesta 1940. Hän meni aluksi toimistotöihin New York Daily Mirroriin mutta alkoi myöhemmin kirjoittaa kolumneja. Hän meni avioitui Glenn Nevillen kanssa vuonna 1948, ja he saivat viisi lasta. Neville keskeytti työnsä lasten vuoksi ja jatkoi niitä vasta kun nuorin oli mennyt kouluun.
Neville voitti Newbery-mitalin jo ensimmäisellä nuortenromaanillaan "It’s Like This, Cat" vuonna 1964. Se on julkaistu suomeksi WSOY:n Nuorten toivekirjasto -sarjassa vuonna 1966 nimellä "Kotini on Manhattan", suomentajana Aila Meriluoto. Suomennoksesta otettiin neljäs painos vuonna 1976.
Teokset.
Englanniksi.
Lähde:
ETH Zürich

Eidgenössische Technische Hochschule Zürich ( "Zurich") on Sveitsin liittovaltion teknillinen korkeakoulu Zürichissä. Korkeakoulu on perustettu vuonna 1855. Korkeakoulun opetus tapahtuu 16 osastolla, ja siellä on 25 200 opiskelijaa (v. 2023). ETH Zürich toimii kahdella kampuksella, keskustassa (Zentrum) ja Hönggin kaupunginosassa (Hönggerberg).
Osastot.
ETH Zürichin opinto-osastot on ryhmitelty viiteen osa-alueeseen:
Opiskelijoille on tarjolla yhteensä 24 kandidaattiohjelmaa ja 27 maisteriohjelmaa teknisten tieteiden ja luonnontieteiden alueilla. 
Opiskelijat ja henkilökunta.
Vuonna 2023 korkeakoulussa oli 25 200 opiskelijaa. Suurin osa opiskeli perustutkintoja, joko kandidaatin (Bachlor) tutkintoa (11 000) tai maisterin tutkintoa (9 000). Tohtori- ja muita jatko-opiskelijoita oli yhteensä 5 100.
Henkilökuntaa ETH Zürichissä oli vuonna 2023 yhteensä täysaikaisiksi muutettuna 10 700 henkilötyövuotta. Professoreita oli kaikkiaan 560.
Taloustietoja.
Vuonna 2023 korkeakoulun kulut olivat 1 992 milj. Sfr. Päärahoittaja oli Sveitsin liittovaltio (1 365 milj. Sfr eli 68 %). 31 % tuloista (626 milj. Sfr) tuli muualta, esimerkiksi ulkopuolisena tutkimusrahoituksena, tilaustöistä ja palvelumyynnistä.
Historiaa.
Korkeakoulu perustettiin vuonna 1855 nimellä "Eidgenössisches Polytechnikum", ja alkuperäinen nimi elää yhä monissa yhteyksissä: Ylioppilaskunnan lehti on nimeltään Polykum ja vuosittaiset tanssiaiset Polyball. Keskustasta kampuskukkulalle kulkee funikulaari Polybahn. Paikalliset puhuvat usein vain "Polysta" ETH Zürichiä tarkoittaessaan.
Vertailua.
ETHZ on maailmanlaajuisissa vertailuissa 2010-luvulla luokiteltu useimmiten sijoille 10–20.
ETH:laisia henkilöitä.
Yliopistossa opiskelleita henkilöitä ja professoreita, jotka ovat saaneet Nobelin palkinnon:
ETH:lla toimineita suomalaisia:
Deidameia

Deidameia (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa vanhin Skyroksen kuninkaan Lykomedeen seitsemästä tyttärestä. 
Skyros ei lähettänyt joukkojaan Troijan sotaan, ja kun Thetis kuuli isältään Nereukselta, että Akhilleuksen kohtalo olisi joko elää lyhyen aikaa kunniakkaasti tai pitkään häpeällisesti, tämä lähetti poikansa Skyrokseen. Siellä Akhilleus eli naiseksi piiloutuneena Lykomedeksen tyttärien joukossa, mutta solmii salaa rakkaussuhteen Deidameian kanssa.
Odysseuksen saavuttua paikalle ja paljastettua Akhilleuksen tyttärien joukosta, Akhilleus päättää lähteä sotaan jättäen Deidameian taaksensa. Deidameia ja Akhilleuksen suhteesta syntyy kuitenkin poika, joka saa nimen Neoptolemos (joissakin lähteissä myös "Pyrrhos"). Neoptolemos myöhemmin valtaa Molossian Hellenoksen kanssa, ja antaa äitinsä Deidameian tälle vaimoksi.
Juha Mannerkorpi

Juha Toimi Tapani Mannerkorpi (28. kesäkuuta 1915 Ashtabula, Ohio, Yhdysvallat – 15. syyskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja suomentaja. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1958, Eino Leinon palkinto 1961 ja Aleksis Kiven palkinto 1962. 
Elämänvaiheet.
Mannerkorven vanhemmat olivat kirkkoherra Kalle Heikki Mannerkorpi ja Taimi Lahja Tapaninen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1936 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1945 Helsingin yliopistosta.
Mannerkorpi oli naimisissa 1943–1963 filosofian maisteri Anni Matilda Huuskosen (k. 1963) kanssa ja vuodesta 1966 filosofian kandidaatti Leena Maijatta Hovilan kanssa. Ranskankielisen kirjallisuuden suomentaja Jukka Mannerkorpi (1944–2012) oli Juha Mannerkorven poika hänen ensimmäisestä avioliitostaan. Juha Mannerkorpi kuoli syöpään Helsingissä syyskuussa 1980. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle. Hautajaisissa urkuri Lauri Esko soitti kantaesityksenä Kalevi Ahon Mannerkorven muistoksi säveltämän urkuteoksen "In memoriam" Honkanummen kappelin pienillä uruilla.
Tuotanto.
Mannerkorven tuotantoon kuuluu runoutta, novelleja, romaaneja, näytelmiä ja radiokuunnelmia. Hän käänsi suomen kielelle muun muassa Jean-Paul Sartren, Albert Camus'n ja Samuel Beckettin tuotantoa. Lyriikassa hänen tunnetuin teoksensa lienee "Kylväjä lähti kylvämään" (1954).
Mannerkorven esikoisteos, runokokoelma "Lyhtypolku" ilmestyi vuonna 1946. Hänen tuotantonsa tunnetuimmat osat ovat hänen proosateoksensa. Mannerkorpi kirjoitti kaksi novellikokoelmaa, "Niin ja toisin" (1950) ja "Sirkkeli" (1956), joista erityisesti "Sirkkeli" sisältää hänen kestävimpiä lyhytproosatekstejään. Novelleihin voi rinnastaa hänen “luulevaisen sydämen yksinpuheluksi” nimittämänsä monologi "Avain" (1955), joka on yksinäisen miehen elämäntilanteen kuvaus, jossa on rinnakkain sekä traagisia että hirtehishumoristisia aineksia. Novelleihin rinnastuvat myös muutamat suppeat romaanit, kuten "Vene lähdössä" (1961). Siinä kuvataan henkilöitä, jotka seuraavat oikuttelevan perämoottorin lähtöhankaluuksia. 
Kalevi Aho on säveltänyt Mannerkorven teksteihin monologioopperan "Avain" (1977–1978, kantaesitys 1979) ja oopperan "Ennen kuin me kaikki olemme hukkuneet" (1995/1999, kantaesitys 2001).
Leidenin yliopisto

Leidenin yliopisto ("Universiteit Leiden") on Leidenin kaupungissa sijaitseva Alankomaiden vanhin yliopisto. Kahdeksankymmenvuotisen sodan kapinajohtaja Vilhelm I Oranialainen perusti yliopiston vuonna 1575. Alankomaiden hallitsijasuvulla on edelleen läheiset suhteet yliopiston kanssa.
Nykyisin yliopisto on kansainvälisesti arvostettu, ja sillä on yhdeksän tiedekuntaa, yli 50 laitosta ja yli 150 perustutkinto-ohjelmaa.
Yliopisto kuuluu Coimbra-ryhmään, Euroopan tutkimusyliopistojen liittoon sekä Europaeumiin.
Historia.
Vuonna 1575 vasta muodostuneella Alankomaiden tasavallalla ei ollut pohjoisosissaan yhtään yliopistoa. Etelässä Espanjan Alankomaissa, nykyisen Belgian alueella oli Leuvenin yliopisto, mutta se oli tiukasti espanjalaisten hallinnassa. Vilhelm Oranialainen perusti yliopiston Leideniin tarkoituksena kouluttaa sekä protestanttisia kirkonmiehiä että muita oppineita Alankomaiden tarpeisiin. Ironisesti Vilhelmin vastustajan keisari Filip II:n nimi esiintyy yliopiston perustamisasiakirjassa, koska hän oli vielä "de jure" Hollannin kreivi. Filip reagoi kieltämällä kaikkia alamaisiaan opiskelemasta Leidenissä.
Leiden houkutteli pian huomattavia oppineita puoleensa, ja 1600-1700-luvuilla sillä oli maine korkealaatuisena yliopistona, jonne tultiin opiskelemaan kaukaa. 1800-luvun lopulla yliopiston maine kohosi jälleen, etenkin luonnontieteiden alalla, ja siitä tuli yksi Euroopan johtavaista yliopistoista. Se on säilyttänyt korkean tieteellisen tason ja maineen, ja on edelleen sekä Alankomaiden että koko Euroopan parhaita yliopistoja.
Yliopisto tänään.
Leidenin yliopistolla ei ole varsinaista kampusaluetta, vaan sen rakennuksia on ympäri kaupunkia. 1998 se laajeni Haagiin, missä sillä on sivukampus. 
Yliopisto on jaettu seitsemään tiedekuntaan: arkeologian, hallintotieteiden ja kansainvälisten suhteiden, humanististen tieteiden, oikeustieteen, lääketieteen, luonnontieteiden ja yhteiskunta- ja käyttäytymistieteiden tiedekuntiin.
Leidenin yliopiston yhteydessä on joukko museoita ja tutkimuslaitoksia, kuten Alankomaiden kuninkaallinen Kaakkois-Aasian ja Karibian tutkimuksen instituutti KITLV (per. 1851), Leidenin observatorio (per. 1633), kansallinen arkeologinen museo "Rijksmuseum van Oudheden" jonka Egyptin ja Intian osastot ovat erityisen huomattavat; Alankomaiden muinaisaikojen museo ja kolme etnografista museota; sekä kasvitieteellinen puutarha "Hortus Botanicus", joka on Alankomaiden vanhin ja yksi vanhimpia maailmassa.
Huomattavia henkilöitä.
Spinoza-palkinnon saajista 25 on ollut Leidenin yliopiston professoreita. 
Neljä Leidenin tutkijaa on saanut Nobelin palkinnon: 
Leidenissä vaikuttaneita tutkijoita ja opettajia:
Leidenissä opiskelleita: