tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Levanger

Levanger (eteläsaameksi "Lievenge") on Norjan kaupunki Trøndelagin läänissä. Rajanaapureita ovat pohjoisessa Verdal, etelässä Stjørdal ja lännessä Frosta. Trondheimvuonon vastarannalla naapurikunta on Inderøy. Sijainti Jämtlandin tien varrella Ruotsin ja Trondheimin sijainti etelässä tekivät kaupungista keskeisen kauppapaikan. "Levangermarkedet" on ollut käsite keskiajalta saakka.
Historia.
Levanger sai luotsiasemaoikeudet () ensimmäisen kerran 1836 ja menetti ne kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1962. Vuonna 1997 paikkakunta sai kaupunkistatuksen uudelleen.
Alueella sijaitsee kaupankäynnin jälkiä rautakaudelta saakka. Se on perinteisesti ollut jämtlantilaisten ja nordlandilaisten kauppiaiden kohtaamispaikka.
Toisen maailmansodan aikana Levangerissa oli saksalaismiehittäjien ylläpitämä Falstadin keskitysleiri.
Urheilu.
Jalkapallojoukkue Levanger Fotballklubb pelaa vuonna 2024 Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla OBOS-ligaenissa. 
Koulutus.
Levangerin lukiossa on noin tuhat oppilasta. Levangerissa on Nord-yliopiston kampus.
Viroplasma

Viroplasma on virustartunnan saaneessa solussa oleva inkluusiokappale, jossa viruksen monistus tapahtuu. Sitä voidaan pitää ikään kuin solun ”virustehtaana”. Elektronimikroskoopilla katsottuna viroplasmaa näyttää sisältävän paljon elektroneja, mikä todennäköisesti johtuu siitä, että siinä on niin paljon viruksen RNA:ta. 
Hyvinkin vähän ymmärretään viroplasman muodostumisen syntymekanismista. 
Viroplasmaa on löydetty kukkakaalin mosaiikkiviruksesta, rotaviruksesta, vacciniavirus ja rice dwarf -viruksesta.
Wilhelm Lenz

Wilhelm Lenz (8. helmikuuta 1888 – 30. huhtikuuta 1957) oli saksalainen fyysikko, joka keksi Ising-mallin . Hänet tunnetaan myös Laplace-Runge-Lenzin vektorista.
Akateemisen uransa Lenz aloitti Göttingenin yliopistossa, jossa hän opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa. Vuosina 1908 - 1911 Lenz opiskeli Arnold Sommerfeldin ohjauksessa Ludwig-Maximilians-Universität Münchenissa, josta hän valmistui tohtoriksi.
Vuodesta 1921 Lenz toimi teoreettisen fysiikan professorina Hampurin yliopistossa. Hampurissa hän sai ohjattavakseen Ernst Isingin, joka ensimmäisen kerran julkaisi väitöskirjassaan vuonna 1924 Lenzin alun perin keksimän Ising-mallin. Lisäksi hän ohjasi myös J. Hans D. Jenseniä. Lenz työskenteli Hampurin yliopistossa, kunnes eläköityi vuonna 1956.
Lapila

Lapila on saari Naantalissa Luonnonmaan eteläpuolella Airiston pohjoispäädyssä. Saaren pinta-ala on 3,09 neliökilometriä, ja siellä on useita vapaa-ajan asuntoja. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä. Saarella sijaitsee samanniminen kartano.
Maantiede.
Lapila on melko pyöreä saari ja sen levein kohta on noin 2,5 kilometriä. Lapilan rantaviivan pituus on 15,81 kilometriä.
Saaren pohjoispuolella sijaitsee Luonnonmaa ja 1,5 kilometriä koilliseen Ruissalo.
Saaressa on tulva-alttiita ranta-alueita, sekä hiekkaa pieninä laikkuina. Koska saari sijaitsee Naantaliin ja Turkuun johtavan laivaväylän varrella rannat syöpyvät tavallista voimakkaammin.
Lapilassa on kartanon lisäksi muutama pientila ja jonkin verran loma-asuntoja.
Lapilan kartano.
Lapilan kartanoympäristö on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu ympäristö. Kivinen kaksikerroksinen rokokoo-ajan arkkitehtuuria edustava kartano valmistui 1700-luvulla ja sen rakennutti hovioikeudenneuvos L.A. Ekenberg vuonna 1763, Turun kaupunginarkkitehti C.F. Schröderin piirustusten mukaan. Se on yksi Suomen ensimmäisistä mansardikattoisista kartanoista. Kartanomiljööseen kuuluu myös muita rakennuksia ja ne ovat kartanoa vanhempia. Sivurakennuksia on remontoitu ja ne ovat päärakennusta paremmassa kunnossa.
Luonto.
Lapilansaari sisältyy Ruissalon alueen valtakunnallisesti arvokkaaksi osoitettuun maisema-alueeseen Turun kaupunkiseudun maakuntakaavassa.
Luonnonsuojelulain 29 §:n mukaisesti Lapilassa on suojeltu seuraavat alueet: Ruuhimäen pähkinäpensaslehto, Lapilan keskiosan jalopuumetsiköt, Ruuhimäen
jalopuumetsikkö ja Lapilan saaren keskiosan lehdot ja kalliot. Ne ovat myös maakunnallisesti arvokkaita luontokohteita.
Lapilassa on suoritettu voimakkaita metsähakkuita, jotka ovat heikentäneet muun muassa maisema-arvoja.
Maastotietokannan tulva-alueluokituksen perusteella Lapilassa on ruoikkorantaa noin kolme kilometriä.
Saarella on "Henrikin" tammi, joka on arvioitu olevan yksi Suomen suurimmista tammista. Tammi on jossain vaiheessa kaatunut ja siitä on jäljellä enää rungon palasia 2024. Tammen lähellä on myös lähde, jonka vettä piispa Henrik on Arno Kasvin mukaan käyttänyt saarelaisten kastamisessa ristin uskoon.
Fosforyylikloridi

Fosforyylikloridi eli fosforioksikloridi (POCl3) on myrkyllinen kloorin, hapen ja fosforin muodostama molekyyliyhdiste. Ainetta käytetään orgaanisessa kemiallisessa synteesissä fosfaattiestereiden ja syklisten yhdisteiden valmistamisessa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa fosforyylikloridi on väritöntä nestettä, joka savuaa ja jolla on helposti tunnistettava pistävä haju. Aine on erittäin reaktiivinen ja reagoi kiivaasti niin veden kuin erilaisten orgaanisten yhdisteiden kanssa. Fosforyylikloridin kuumentaminen hajottaa sen suolahapoksi ja fosforin oksideiksi.
Valmistus.
Fosforyylikloridia voidaan valmistaa monella eri tavalla. Teollisesti ainetta valmistetaan joko alkuaineistaan tai klooraamalla fosforitrikloridia.
P4 + 2 O2 + 6 Cl2 → 4 POCl3
2 PCl3 + O2 → 2 POCl3
Muita tapoja valmistaa fosforyylikloridia ovat fosforitrikloridin hapettaminen kaliumkloraatilla ja fosforipentakloridin ja rikkidioksidin reaktio, jolloin syntyy myös tionyylikloridia. Fosforyylikloridia syntyy myös, kun fosforipentakloridi reagoi pienen vesimäärän kanssa. Tässä reaktiossa on ongelmana fosforyylikloridin edelleen reagoiminen veden kanssa, jolloin syntyy fosforihappoa ja suolahappoa.
3 PCl3 + KClO3 → 3 POCl3 + KCl
PCl5 + SO2 → POCl3 + SOCl2
PCl5 + H2O → POCl3 + 2 HCl
Reaktioita.
Fosforyylikloridia käytetään erityisesti fosfaattiestereiden synteesissä. Fosforyylikloridin reagoidessa alkoholin tai fenolin kanssa syntyy kaksi fosforodikloridaattivälituotetta, joiden jälkeen syntyy toivottu esteri. Reaktioista nopein on ensimmäisen välituotteen muodostuminen ja hitain lopullisen tuotteen eli esterin muodostuminen.
POCl3 + ROH → ROP(O)Cl2 → (RO2)P(O)Cl → (RO)3PO
Fosforyylikloridia käytetään myös rengasrakenteisten yhdisteiden synteesissä, joissa se on osoittautunut tehokkaammaksi kuin fosforipentoksidi.
Turvallisuus.
Fosforyylikloridi on myrkyllistä ja suurille annoksille altistuminen voi johtaa jopa kuolemaan. Aineen hengittäminen voi aiheuttaa hengitysvaikeuksia, yskää, pahoinvointia, johon liittyy oksentamista, ja tajunnan menetyksen. Aineen nieleminen aiheuttaa vatsakipuja sekä kouristuksia ja tajuttomuuden. Fosforyylikloridi voi syövyttää joutuessaan iholle tai silmiin.
TDC

TDC on tanskalainen yritysoperaattori. Pohjoismaisen TDC-konsernin liikevaihto oli vuonna 2013 noin 3,3 miljardia euroa ja henkilöstömäärä noin 9 400.
Historia.
TDC:n historia Tanskassa alkaa vuodesta 1882, jolloin Kjøbenhavns Telefon-Aktieselskab ryhtyi operoimaan maan ensimmäistä puhelinlinjaa. Alun perin 22 käyttäjän puhelinlinja kasvoi nopeasti ja kattoi vuoteen 1900 mennessä 25000 käyttäjää. Vuonna 1990 Tanskan hallitus perusti Tele Danmarkin paikallisten teleyhtiöiden emoyhtiöksi. Paikalliset teleyhtiöt liitettiin osaksi Tele Danmarkia vuonna 1995. Operaattoritoiminta yksityistettiin Tanskassa vuonna 1996 ja Tele Danmarkista tuli täysin yksityinen yhtiö vuoteen 1997 mennessä. Vuonna 2000 Tele Danmark vaihtoi nimekseen TDC.
TDC Suomessa.
Suomessa TDC:llä oli Helsingin päätoimipisteen lisäksi aluetoimistot Oulussa, Tampereella ja Turussa. DNA osti vuonna 2014 TDC:n suomalaiset liiketoiminnot 154 miljoonalla eurolla.
Historia Suomessa.
TDC Oy:n kaupallinen toiminta Suomessa juontaa kahden yrityksen - Telian ja Imatran Voiman – ja niiden omistamien ja niitä seuranneiden yritysten yhdistymiseen. Vuonna 1987 Telia aloitti Suomen markkinoilla. Imatran Voima (IVO) rakensi valtakunnallisen runkoverkon 1992 ja IVO:n omistama Telivo aloitti operaattoriliiketoiminnan 1993. Tele1 Europe perustettiin Ruotsissa vuonna 1995. 1996-1997 Telia osti asteittain Telivon IVO:lta. 1997-1998 Tele1 Europen kaupallinen toiminta alkoi Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa. Vuonna 1999 Tele1 Europe perustettiin Suomeen ja samana vuonna yritys osti Clinet Oy:n. Vuonna 2001 Tele1 Europe vaihtoi nimekseen Song Networks. Song Networks osti Telia Finland Oy:n kiinteän verkon Suomen toiminnot ja ne yhdistyivät. Marraskuussa 2004 Song Networksista tuli osa TDC-konsernia. Maaliskuussa 2005 yrityksen nimeksi tuli TDC Song Oy. Vuodesta 2008 alkaen yritys on toiminut Suomessa nimellä TDC Oy.
Palvelut Suomessa.
TDC Oy tarjosi IP-pohjaisia data-, internet- ja puheliikenteen palveluja yrityksille, yhteisöille ja julkishallinnon organisaatioille. TDC:n IP-pohjaiset palvelut perustuivat MPLS (Multi Protocol Label Switching) -tekniikkaa hyödyntävään monipalveluverkkoon. MPLS-tekniikassa tietoverkon liikenne reitittyi paketteina lippukytkentään perustuvalla välityksellä. TDC:n MPLS-verkon ohjausprotokolla oli TCP/IP. TDC:n pääosin vuonna 1999 rakennettu pohjoismainen runkoverkko oli maailman ensimmäisiä lippukytkentään perustuvia televerkkoja. Vuonna 2007 koko TDC:n dataverkko Pohjoismaissa perustui Ethernet-tekniikkaan. TDC tarjosi asiakkailleen n. 65000 km runkoverkkoa koko Pohjoismaiden alueella. Perinteisten telepalvelujen lisäksi TDC on tarjonnut ensimmäisenä Pohjoismaisena tietoliikennetoimittajana verkostaan yritysvaihderatkaisuja, toimialaverkkoja, TV-lähetyksiä (IP-TV, VoD) ja pankkiverkkoyhteyksiä.
Jaakko Palsola

Jaakko Palsola (synt. 22. helmikuuta 1952) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija sekä jääkiekkovalmentaja. Palsola on pelasi urallaan lähinnä Oulun Kärpissä, joita hän myös myöhemmin valmensi. Palsola on myös valmentanut Imatran Ketterää ja oululaista Kiekko-Laseria.
Palsola työskenteli Rajakylän ala-asteella opettajana vuoteen 2018 saakka Oulussa. Hän oli myös ala-asteen vararehtori. Jaakon veljenpoika Sakari Palsola on Kärppien entinen kapteeni ja on nykyään Kärppien A-nuorten kakkosvalmentaja.
Punarintarastas

Punarintarastas ("Turdus migratorius") on yleinen pohjoisamerikkalainen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 25 cm, siipien kärkiväli 35–39,5 cm ja paino keskimäärin 77 g. Punarintarastas on kooltaan räkättirastaan luokkaa. Sen höyhenpuku on päältä tummanharmaa, pää on lähes musta, silmärengas on valkoinen, alapuoli oranssi, alavatsa ja alaperä valkoiset ja kurkussa on valkoista pisaratäplitystä. Naaraan selkäpuoli on ruskeamman sävyinen. Lajista tunnetaan useita alalajeja.
Vanhin rengastettu punarintarastas eli lähes 14-vuotiaaksi.
Esiintyminen.
Punarintarastas elää lähes koko Pohjois-Amerikassa Alaskasta ja Kanadan arktisilta alueilta aina Sierra Madrevuoristoa pitkin Meksikon eteläosiin saakka. Esiintymisalueen pohjoisosissa se on muuttolintu, joka talvehtii eri puolilla Yhdysvaltoja, Meksikossa ja muualla Keski-Amerikassa. Lajin elinympäristön ala on 16 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on noin 320 miljoonaa yksilöä. Harhautuneita yksilöitä tavataan satunnaisesti läntisessä Euroopassa. Suomessa yksi yksilö on tavattu Punkaharjulla 1.5.2003.
Elinympäristö.
Punarintarastas asuu monenlaisten metsien reunoissa ja metsäaukeilla, puutarhoissa ja puistoissa. Se on yleinen kaupunkien puistoissa ja maaseudun kylissä.
Lisääntyminen.
Naaras rakentaa pesän korsista, höyhenistä ja risuista ja vuoraa sen mudalla ja heinänkorsilla. Pesä voi olla maassa tai korkealla puussa, mutta tavallisesti se on 1,5–5 m korkealla tiheässä pensaassa, puussa tai rakennuksessa. Naaras munii 3–5 munaa, yleisimmin neljä, ja hautoo niitä noin kaksi viikkoa. Poikaset jättävät pesän kaksiviikkoisina ja itsenäistyvät kaksi viikkoa myöhemmin. Pesii yleisesti kaksi tai kolme kertaa kesän aikana. Laji on sukukypsä yksivuotiaana.
Ravinto.
Punarintarastas syö hyönteisiä, marjoja, matoja, etanoita, hämähäkkejä ja muita selkärangattomia sekä hedelmiä erityisesti talvisin.
Operaatio MB2

Operaatio MB2 oli peitenimi Välimeren laivaston suorittamalle Bardian pommitukselle toisessa maailmansodassa 17. elokuuta 1940. Pommituksen tarkoituksena oli tuhota Bardiaan sijoitetut italian maavoimien varastot sekä joukkojen keskitykset.
Tausta.
Lähi-idän joukkojen komentajalla () oli riittämätön määrä joukkoja elokuussa 1940 hyökätäkseen Egyptistä Libyaan ja siten joukot olivat ryhmittyneet puolustukseen Egyptin länsi- ja etelä rajoille. Etelä rajalla Italian joukot olivat ylittäneet rajan Etiopiasta Sudaniin heinäkuussa, mutta italialaiset olivat vallanneet ainoastaan noin kymmenen kilometriä rajalta olevan Kassalan, jossa joukot pysyivät tammikuuhun 1941 ja suorittivat ainoastaan lokakuussa hyökkäyksen Siniselle Niilille.
Tilanteen vuoksi Välimeren laivaston komentaja sai tehtäväkseen tukea maavoimia mahdollisuuksiensa mukaan, mutta kuitenkin vähintään häiritsemällä joukkojen keskityksiä sekä huoltokuljetuksia. Tiedustelu ilmoitti Italian maavoimien rakentavan Fort Capuzzoa (11 mailia etelään Bardiasta) sekä lukuisten varastojen kokoamisesta Bardian ympäristöön.
Suunnitelma.
Välimeren laivaston komentaja kokosi komentoonsa osaston ja jakoi sille tehtävät:
Operaatio saatiin toteutettua suunnitelman mukaisesti. Italian rannikkopuolustus yritti karkottaa hyökkääjät neljän tuuman tykeillä, mutta niiden kantama ei riittänyt, jolloin lähimmät osumat havaittiin noin 1000 jaardin päässä aluksista.
Ilmakuvissa havaittiin Capuzzon ja eteläisten puolustusvalmistelujen saaneen osumia, mutta kaupungin vauriot havaittiin vähäisiksi.
Eljas

Eljas on suomalainen miehen etunimi. Elias-nimen tavoin se on muunnelma heprealaisesta nimestä "Elijah", joka tarkoittaa "minun Jumalani on Yahweh". Eliaksen ja Eljaksen nimipäivä on 9. huhtikuuta. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Eljas on Suomessa annettu alle 4 384 henkilölle.
Sininiskanärhi

Sininiskanärhi ("Cyanocorax heilprini") on loistonärhien sukuun kuuluva eteläamerikkalainen varpuslintu.
Esiintyminen.
Sininiskanärhi elää Etelä-Amerikassa Brasiliassa, Kolumbiassa ja Venezuelassa. Lajin elinympäristön laajuus on 140 000 neliökilometriä.
Elinympäristö.
Pensaikkoiset sademetsät.
Tuulikki Koivunen Bylund

Maritta Tuulikki Koivunen Bylund (s. 19. heinäkuuta 1947 Turku) oli Ruotsin kirkon Härnösandin hiippakunnan piispa. Hänet valittiin tehtävään vuonna 2009, ja hän jäi eläkkeelle vuonna 2014. Vuosina 1995–2009 Koivunen Bylund toimi Uppsalan tuomiorovastina. Hän oli Ruotsin neljäs naispiispa ja ensimmäinen piispaksi nimitetty suomalaissyntyinen nainen. 
Elämäkerta.
Turussa syntynyt Koivunen Bylund vietti lapsuutensa sekä nuoruutensa Raumalla ja koki hengellisen herätyksen teini-ikäisenä. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Rauman tyttölyseosta Koivunen Bylund aloitti teologian opinnot Turussa. Hän valmistui teologian kandidaatiksi Åbo Akademista, sai pappisvihkimyksen Lundissa 1971 ja väitteli teologian tohtoriksi Uppsalan yliopistossa 1994. Väitöskirjassaan hän on tutkinut yhteiskunnallisten ja diakoniatoiminnan piiriin kuuluvien laitosten syntyä 1800-luvulla, erityisesti Uppsalan Samariterhemmetiä. Koivunen Bylund on luterilainen teologi, ja hänet tunnetaan erityisesti saarnaajana ja kirkollisena johtajana. Hänen panoksiinsa kuuluu työntekijöiden organisointi Uppsalan tuomiokirkkoseurakunnassa ja työskentely Uppsalan tuomiokapitulissa ja hiippakuntaneuvostossa. Hän on jäsenenä Ruotsin valtion lääketieteellisessä eettisessä neuvostossa ja mukana Carl Bildtin johtamassa merkkivuoden 1809 komiteassa. 
Koivunen Bylund tuli tuomiorovastina tunnetuksi erityisesti 1998, kun hänet valittiin vuoden upplantilaiseksi. Syynä valintaan oli hänen siviilirohkeutensa jumalanpalveluksessa, jossa oli esillä Elisabeth Ohlson Wallinin Ecce Homo -kuvia. 
Vuonna 2005 Koivunen Bylund oli ehdokkaana Turun hiippakunnan piispaksi ja tuli äänestyksessä viidenneksi. Suomen ensimmäiseksi naispiispaksi valittiin viisi vuotta myöhemmin Irja Askola Helsingin hiippakunnassa vuonna 2010. Skaran hiippakunnan piispanvaalissa Koivunen Bylund tuli toiseksi. Huhtikuussa 2009 hänet valittiin Härnösandin hiippakunnan piispaksi ja vihittiin virkaan 8. marraskuuta Uppsalan tuomiokirkossa samalla kertaa Tukholman hiippakunnan piispaksi valitun Eva Brunnen kanssa. Hänen edeltäjänsä Härnösandin piispana oli Tony Guldbrandzén ja hänen seuraajakseen valittiin Eva Nordung Byström.
Koivunen Bylundin puoliso vuosina 1976–1997 oli prosessioikeuden professori Torleif Axel Bylund (s. 1938). Heillä on kaksi lasta.
Zinaida Greceanîi

Zinaida Greceanîi (, s. 7. helmikuuta 1956) on moldovalainen poliitikko ja Moldovan tasavallan pääministeri 2008–2009. Hän on Moldovan sosialistipuolueen jäsen ja oli Moldovan ensimmäinen naispääministeri. 
Tausta ja yksityiselämä.
Greceanîin vanhemmat Petrea Bujor (1906–1996) ja Marioara Ursu (1918–1993) karkotettiin Siperiaan vuonna 1951, koska he olivat Jehovan todistajia. Greceanîi ei itse ole kuulunut Jehovan todistajiin, vaan hänet kastettiin ortodoksiksi. Perhe palasi Moldovaan vuonna 1968 ja asettui Cotiujenin kylään. 
Greceanîi valmistui vuonna 1982 Moldovan valtionyliopistosta ekonomiksi ja toimi erilaisissa taloushallinnon tehtävissä vuoteen 1994 asti. 
Greceanîin äidinkieli on romania, ja lisäksi hän osaa sujuvasti venäjää.
Greceanîi on naimisissa Alexei Greceanîin kanssa. Parilla on poika ja tytär, joille vanhempien väitetään junailleen korruption kautta luksusasunnot Greceanîin poliittisten kytkösten ansiosta. 
Poliittinen ura.
Greceanîi siirtyi vuonna 1994 Romanian valtiovarainministeriön palvelukseen, josta presidentti Vladimir Voronin nosti hänet virkaatekeväksi valtiovarainministeriksi vuonna 2002. Kolme vuotta myöhemmin hänet valittiin Moldovan varapääministeriksi. 
Greceanîi nimitettiin pääministeriksi vuonna 2008, kun Vasile Tarlev erosi virastaan. Greceanîista tuli Moldovan ensimmäinen naispuolinen pääministeri. 
Greceanîi valittiin ensimmäistä kertaa vaaleilla poliittiseen tehtävään vuonna 2009, kun hän oli ehdolla Moldovan parlamenttiin Chişinăun vaalipiiristä. Vuonna 2011 Greceanîi erosi kommunistisesta puolueesta yhdessä muun muassa Igor Dodonin kanssa ja liittyi sosialisteihin. Syynä eroon olivat ristiriidat puolueen johdon kanssa. 
Vuoden 2015 kuntavaalien yhteydessä Greceanîi oli ehdolla Chișinăun pormestariksi, mutta hävisi Eurooppa-myönteiselle Dorin Chirtoacălle. 
Greceanîi toimi 2019–2021 parlamentin puhemiehenä.
Kunnianosoituksia.
Lähde:
Loistonärhi

Loistonärhi ("Cyanocorax yncas") on amerikkalainen loistavan värinen varpuslintu. Uusimman luokittelun mukaan lajin pohjoinen populaatio on erotettu omaksi lajiksi "C. luxuosus".
Koko ja ulkonäkö.
Loistonärhi on 25–27 cm pitkä. Sen pyrstö on melko pitkä mutta siivet ovat lyhyehköt ja pyöreäpäiset. Höyhenpuku on hyvin värikäs: vatsapuoli on keltainen, kurkku ja rinta mustat, poski, päälaki ja niska loistavan siniset, selkä ja siivet vihreät ja pyrstö kirjava. Loistonärhet elävät parvissa, joihin emojen lisäksi kuuluu kuluvan lisääntymiskauden poikasia sekä edellisvuotisen pesyeen nuoria pesimättömiä lintuja.
Esiintyminen.
Loistonärhet elävät kahdessa erillispopulaatiossa Amerikassa. Pohjoinen populaatio elää Teksasin Rio Grandelta Hondurasin keskiosiin, eteläinen populaatio Kolumbiasta ja Venezuelasta Ecuadoriin, Peruun ja Boliviaan. Lajin elinympäristön ala on 580 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 0,5–5 miljoonaa yksilöä. Laji on pääasiassa paikkalintu.
Elinympäristö.
Pohjoiset linnut asuvat harvakasvuisissa metsissä, joissa on tiheä pensaskerros, sekä myös sitrushedelmäviljelyksillä. Eteläamerikkalaiset linnut asuvat sademetsissä, metsänreunoissa ja metsäaukeilla.
Lisääntyminen.
Pesä on yleensä tiheikössä, tiheässä pensaassa tai puussa. Sekä naaras että koiras rakentavat pesää, toisinaan myös parven muut yksilöt osallistuvat rakennustalkoisiin. Pesä on rakennettu ohuista risuista niin että munat erottuvat alhaalta katsottaessa. Keskimääräinen munaluku on neljä. Naaras hautoo yksin noin 17 päivää. Koiras ruokkii hautovaa naarasta ja myös poikasia. Poikasten lähdettyä pesästä niitä ruokitaan vielä noin kolmen viikon ajan.
Ravinto.
Loistonärhet ovat kaikkiruokaisia. Niiden ruokavalio käsittää hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia, marjoja ja siemeniä.
RISAT

RISAT ("Radar Imaging Satellite") on intialainen tiedustelusatelliittien perhe, joiden mittalaitteena on synteettisen apertuurin tutka.
RISAT 2-satelliitti, josta länsimaissa on esiintynyt väitteitä, että se perustuisi israelilaiseen 300 kg painavaan TECSAR 1-satelliittiin, laukaistiin 20.4.2009 Intian PSLV-kantoraketilla. Laukaisun jälkeen koko satelliitin valmistajaksi on väitetty Israeli Aviation Industries -yhtiötä.
Intian kansallisesti kehittämän RISAT 1:n kehitystyö on viivästynyt, mikä selittäisi valmiin satelliitin hankinnan. Tiedustelusatelliitin tarvetta perusteltiin vuoden 2009 alussa muun muassa Intiassa tapahtuneella hotellivaltauksella, vaikka yksi satelliitti ei tällaisiin tapauksiin riitä ja muutenkin satelliittikuvan resoluutio on liian alhainen vaan taktisen tarpeen vaatimat kuvat on otettava esimerkiksi UAV-aluksista.
Satelliitti painaa 330 kg ja se lentää 550 km korkealla naparadalla. Sen kuvat korvaavat Intian kuvaostot Kanadan Radarsat-satelliiteista.
Operaatio MD3

Operaatio MD3 oli peitenimi Välimeren laivaston ensimmäiselle Bardian pommitukselle toisessa maailmansodassa 21. kesäkuuta 1940. Pommituksen tarkoituksena oli tuhota Bardiaan sijoitetut Italian maavoimien varastot sekä joukkojen keskitykset.
Bardia oli pieni satamakaupunki noin kuusi mailia Englannin ja Italian armeijoiden väliseltä Egyptin rintamalta Libyaan.
Operaatio.
Vara-amiraali John Toveyn johtaman hyökkäysosaston muodostivat risteilijät "HMS Orion", "HMS Neptune" ja "HMAS Sydney" sekä ranskalainen taistelulaiva "Lorraine". Osaston saattueena oli neljä hävittäjää. Osaston maaleiksi oli määrätty rannikkopatterit, radioasema, ammusvarastot sekä voima- ja pumppuasemat.
Osasto saapui käsketylle tulitusalueelle noin puoli kuusi aamulla ja tulitti määrättyjä kohteita kello 05.48–06.06 21. kesäkuuta. Etäisyys maaleihin oli 12 000–14 000 jaardia. Italialaisten rannikkopatterit eivät vastanneet tuleen, mutta ilmatorjunta tulitti samaan aikaan hyökkääviä Royal Air Forcen koneita. Ilmatorjunta kuitenkin lamautettiin nopeasti "HMS Neptunen" ja "Lorrainen" tykkien tulella.
Tiedustelukoneen ottamat valokuvat osoittivat neljän ammusvarastona käytetyn rakennuksen tuhoutuneen sekä merkittävää vahinkoa aiheutetun varastoille, kasarmeille ja hallintorakennuksille. Hyökkäyksessä olisi ehkä ollut mahdollista saada vielä enemmän tuhoa aikaan, mikäli Royal Air Forcen hävittäjä ei olisi hyökännyt HMAS "Sydneyn" lähettämän tulenjohtokoneen kimppuun. Tulenjohtokone joutui tekemään pakkolaskun Mersa Matruhin lentotukikohtaan. Toisaalta "Lorraine" avasi tulen Royal Air Forcen Gloster Gladiatoreja vastaan. Taistelualueella ei havaittu vihollisen lentotoimintaa.
Samanaikaiset operaatiot.
Operaation kanssa samaan aikaan hyökkäsi Royal Air Forcen Bristol Blenheimit Tobrukin satamaan. Lentäjien ilmoituksen mukaan hyökkäyksessä syttyi yksi satamassa ollut alus tuleen.
Kyrenaikan rannikolla oli kaksi laivasto-osastoa:
Kumpikaan laivasto-osastoista ei kohdannut vihollista ja ne palasivat 21. kesäkuuta iltapäivällä Aleksandriaan.
Jalkamylly

Jalkamylly (tunnetaan myös nimillä "puromylly", "hierinmylly" ja "härkinmylly") oli vanhin ja aina 1900-luvun alkuun asti suosituin vesimyllyn tyyppi. Jalkamyllyssä on pystysuora akseli toisin kuin vaaka-akselisissa ratasmyllyissä. Vesi pyöritti akselin ympäri siipipyörää, joka taas puolestaan pyöritti yhtä kiviparia. Puromyllynimitys tulee siitä, että mylly toimii myös pienellä virtaamalla. Suomen itä- ja pohjoisosissa mylly on saanut nimensä siivistään, jotka muistuttavat taikinansekoituskeppiä, eli härkintä tai hierintä. 
Jalkamyllyissä on ihmisen jalan muotoinen kiilauslaite, josta nimitys jalkamylly. Kiilauslaitteella pystyttiin säätämään jauhojen karkeutta. Jalkamyllyllä pystyttiin tuottamaan 5-6 tynnyriä viljaa vuorokaudessa. Jalkamyllyjä käytettiin jauhojen jauhamisen ohella luu- ja ruutijauhojen tekemiseen, pellavamyllynä sekä nuuskatupakan valmistamiseen. Jalkamyllyn korvasi koskipaikoissa ratasmylly, joka oli tehokkaampi mutta vaati suuremman vesivoiman.
Asianosaisseuraanto

Asianosaisseuraanto tarkoittaa asianosaisen vaihtumista oikeudenkäynnin kuluessa. Tällöin henkilön tilalle tulee oikeudenkäynnin ulkopuolinen henkilö, joka saa saman aseman kuin alkuperäinen asianosainen. Yleensä niin tapahtuu, kun asianosainen kuolee, ja hänen oikeudenomistajansa haluavat jatkaa oikeudenkäyntiä uusina asianosaisina.
Riita-asiassa seuraannon vaikutus oikeudenkäyntiin riippuu siitä, onko kyse kantajasta vai vastaajasta. Kantajapuolella tehdyn esineen tai oikeuden luovutuksen jälkeen uusi henkilö voi ryhtyä kantajaksi esittämättä uutta kannetta. Tällöin ei tarvita alkuperäisen kantajan eikä vastaajan suostumusta, mutta alkuperäisen henkilön tekemät prosessitoimet velvoittavat uutta kantajaa. Vastaajapuolella tapahtuvan asianosaisseuraannon toteuttaminen vaatii aina kantajan suostumuksen, mutta alkuperäisen vastaajan lupaa ei tarvita. Sivuväliintulijaksi voi uusi vastaaja päästä siinäkin tapauksessa, ettei kantaja suostu asianosaisseuraantoon (Oikeudenkäymiskaari 18:8–10 ).
Rikosasiassa asianosaisseuraanto on hyvin poikkeuksellista. Syytetyn kuollessa asianosaisseuraanto voi tapahtua vain konfiskaatiovaatimuksen osalta. Tällöin vaatimusta ajetaan syytetyn oikeudenomistajia vastaan, jotta tuomioistuin tuomitsisi menettämisseuraamuksen kuolinpesän varoista (Rikoslaki 8:16.2).
HMS Devonshire (39)

HMS Devonshire oli Britannian kuninkaallisen laivaston London-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 16. maaliskuuta 1926. Alus laskettiin vesille 22. lokakuuta 1927 ja otettiin palvelukseen 18. maaliskuuta 1929.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivaston 1. risteilijäviirikköön. Alus oli 1932-1933 Kiinan asemalla. Toisen maailmansodan alettua alus liitettiin Kotilaivastoon, jonka mukana se osallistui Norjan taisteluihin.
"Devonshire" kuului elokuussa 1940 operaatio Menacessa Dakariin hyökänneeseen osastoon. Alus tulitti operaation aikana Vichyn Ranskan laivaston aluksia sekä Dakarin rannikkolinnakkeita. Operaation keskeyttämisen jälkeen alus jatkoi Vichyn Ranskan alueiden valvontaa Päiväntasaajan Afrikan rannikolla, sulkien muun muassa Kamerunin ja Gabonin satamat.
Tammikuussa 1941 alus osallistui saksalaisen kaapparin "Kormoranin" etsintään eteläisellä Atlantilla, minkä jälkeen se palasi Englantiin huollettavaksi. Alus oli helmikuusta toukokuuhun telakalla, mistä vapauduttuaan se liitettiin Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Syyskuussa alus siirrettiin Itäiseen laivastoon.
Alus oli lippulaivana osastossa, joka kaappasi 2. marraskuuta Hyväntoivonniemen itäpuolella Vichyn Ranskan Indokiinaan matkanneen saattueen. Alus pysäytti 22. marraskuuta Ascension Islandin pohjoispuolella saksalaisen kaapparin "Atlantiksen". Alus oli tammikuusta maaliskuuhun 1942 huollossa Norfolkissa Yhdysvalloissa, minkä jälkeen se palasi Intian valtamerelle. Alus osallistui huhtikuussa Madagaskarin valtaukseen (operaatio Ironclad).
Alus suojasi ANZACin joukkojenkuljetussaattueita Suezilta Australiaan, kunnes palasi toukokuussa 1943 Englantiin telakalle. Alus palasi palvelukseen maaliskuussa 1944. Sodan loppuajan alus oli Kotilaivastossa ja osallistui muun muassa Norjan rannikolle tehtyjen hyökkäysten suojaamiseen. Sodan päätyttyä "Devonshire" muutettiin 1947 koululaivaksi. Alus myytiin romutettavaksi 16. kesäkuuta 1954. Se saapui 12. joulukuuta Cashmorelle Newportiin romutettavaksi.
Emil Kraepelin

Emil Kraepelin (15. helmikuuta 1856 Neustrelitz, Mecklenburg-Strelitz − 7. lokakuuta 1926 München, Saksa) oli saksalainen psykiatri. Hän uudisti näkemyksiä esimerkiksi skitsofreniasta sekä Alzheimerin taudista, ja häntä pidetään yhtenä nykyaikaisen psykiatrian isistä.
1900-luvun alussa psykiatrisia sairauksia pidettiin fysiologisina rap­peu­tu­mis­ilmiöinä, joihin joillakin ihmisillä on tavallista voimakkaampi pe­rin­nöllinen tai­pu­mus. Ulkoiset seikat korkeintaan laukaisevat fysiologisen tapahtumasarjan, joka on var­si­nai­nen sairaus. Kraepelin edusti tätä ajattelutapaa, jossa psykiatriset sairaudet olivat perinnöllisiä ja biologisia toimintahäiriöitä.
Kraepelin teki ensimmäisiä tieteellisiä tutkimuksia kielilläpuhumisesta tutkiessaan skitsofreniapotilaiden kielellistä käyttäytymistä. Hän yhdisti kielilläpuhumisen skitsofreniaan.
Kraepelin pani alulle Heidelbergin yliopiston psykiatrisen sairaalan potilaiden taideteosten kokoelman, jota Hans Prinzhorn myöhemmin laajensi kokoelmaksi, joka nykyisin tunnetaan nimellä "Prinzhornin kokoelma".
Kraepelin oli eugeniikan puolestapuhuja.
Tautiluokitus.
Kraepelin kehitti 1880-luvulla kuvailevan tautiluokitusjärjestelmän, jota käytettiin pitkälle 1900-luvulle tautien luokitukseen. Systeemissä ei alkuun huomioitu psykodynaamisia tekijöitä, jotka myöhemmässä vaiheessa täydennettiin siihen.
Kraepelinin jälkeen 1970-luvulla syntyi neokraepeliniläisten aloitteesta DSM-III-nimisen mielenterveyden ja käyttäytymisen häiriöiden diagnoosijärjestelmän kehittely. Neokraepeliniläisiä ei pidetä yhden koulukunnan edustajina eikä tautiluokituksen ainoina kehittäjinä, mutta DSM-III perustuu kuitenkin merkittävästi Kraepelinin luokituksen pohjalle.
Hanna Kokko

Hanna Maaria Kokko (s. 26. syyskuuta 1971 Helsinki) on suomalainen luonnontieteilijä. Hän työskentelee evoluutioekologian professorina Zürichin yliopistossa.
Vuonna 2008 Kokko ja Katja Bargum julkaisivat kansantajuisen teoksen "Kutistuva turska ja muita evoluution ihmeitä". He saivat teoksesta tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2009. 
1970-luvulla Kokko asui perheensä kanssa kolme vuotta Heidelbergissä Saksassa. Hänen isänsä työskenteli tutkijana ja äiti kustantamossa. Kokko valmistui ylioppilaaksi Helsingin Saksalaisesta koulusta vuonna 1990 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1995. Hänen lopputyönsä käsitteli saimaannorppien populaatiodynamiikkaa ja hän valmisteli sen käytännössä Helsingin yliopiston ekologian laitoksella. Kokko sai luvan aloittaa evoluutiobiologisen väitöskirjan teon Helsingin yliopistossa, vaikkei hänellä ollut biologin perustutkintoa. Vuonna 1997 tarkastetun väitöskirjan nimi oli "Evolution of honest sexual displays". Samana vuonna Kokko nimitettiin yliopiston dosentiksi.
Vuonna 1998 Kokko siirtyi Cambridgen yliopistoon postdoc-tutkijaksi ja vuonna 2000 tutkijaksi Glasgow’n yliopistoon. Vuonna 2001 hän aloitti tutkimustyön muun muassa sinikurkkumalurien parissa Australiassa. Vuonna 2002 hänet valittiin Jyväskylän yliopiston yliassistentiksi ja 2004 Helsingin yliopiston eläinekologian professoriksi. Helsingissä Kokon tutkimusryhmä tutki muun muassa eläinyksilöiden ja ryhmän välisiä vuorovaikutussuhteita. Kokko toimi Suomen Biologian Seura Vanamo ry.:n puheenjohtajana 2008–09.
Vuosina 2010–2014 Kokko työskenteli Canberrassa sijaitsevan Australian kansallisen yliopiston evoluutiobiologian professorina. Kokko katsoo työskentelevänsä kahdella mielenkiintoisella ja tärkeällä rajapinnalla: toinen tavoitteista on ymmärtää evoluutio- ja ekologisten prosessien vuorovaikutusta ja toinen on parantaa viestintää empiristien ja teoreetikkojen välillä. 
Kokko on julkaissut yli kaksisataa tieteellistä artikkelia kansainvälisissä sarjoissa sekä englanninkielisen oppikirjan, "Modelling for Field Biologists and Other Interesting People", matemaattisesta mallintamisesta biologiassa. 
Kokko sai vuonna 2016 Suomen Kulttuurirahaston 30 000 euron arvoisen palkinnon merkittävästä kulttuuriteosta.
Vuonna 2020 Kokko valittiin American Academy of Arts and Sciencesin jäseneksi.
HMS Sussex (96)

HMS Sussex oli Britannian kuninkaallisen laivaston London-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Hebburnista Hawthorn Leslie and Companyltä, missä köli laskettiin 1 helmikuuta 1927. Alus laskettiin vesille 22. helmikuuta 1928 ja otettiin palvelukseen 19. maaliskuuta 1929.
Palvelus.
Vuonna 1934 alus siirrettiin Välimereltä Australiaan, josta se palasi 1936 Välimerelle. Toisen maailmansodan alettua alus muodosti "HMS Shropshiren" kanssa Force H:n Etelä-Atlantilla tehtävänään muun muassa Saksan laivaston risteilijän "Admiral Graf Speen" etsiminen. Alus pysäytti 2. joulukuuta saarronmurtaja "Watussin".
Alus palasi Kotilaivastoon ja otti osaa Norjan taisteluihin palattuaan huollosta 25. toukokuuta. Alus siirrettiin taisteluiden jälkeen huollettavaksi Glasgowiin telakalle, missä alukseen osui lentopommi 18. syyskuuta vastaisena yönä 1940. Osuma aiheutti aluksella suuren tulipalon, irrotti perän aluksen vajotessa kyljelleen pohjaan. "Sussex" palautettiin palvelukseen vasta elokuussa 1942. Telakalla alukselta poistettiin puolentuuman konekiväärit, yksiputkiset nelituumaiset korvattiin neljällä kaksiputkisella, kahdella kahdeksanputkisella kaksinaulaisella ja kymmenellä yksiputkisella 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Alukselle asennettiin myös tyyppien 273, 281, 282 ja 285 tutkat.
Palvelukseen palattuaan alus oli Atlantilla, jossa se etsi saksalaisia saarronmurtajia. Alus pysäytti 20. helmikuuta 1943 saksalaisen "Hohenfriedburgin" Cape Finisterren vesillä ja saman aikaisesti kykeni juuri ja juuri väistämään "U-264" laukaisemat torpedot.
Alus oli huollossa telakalla, mistä se palasi joulukuussa 1943 palvelukseen. Huollon jälkeen aluksen 20 millimetrin aseiden lukumäärä oli 22 putkea. Aluksen lentokoneen tarvitsemat järjestelmät poistettiin. Seuraavan kerran alus palasi suuresta huollosta kesäkuussa 1944. Huollossa alukselta poistettiin torpedoputket, X-torni ja 15 yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Poistetut aseet korvattiin neljällä kahdeksanputkisella kaksinaulaisella ja neljällä kaksiputkisella 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Samalla aluksen tutkajärjestelmät modernisoitiin.
Tämän jälkeen alus siirrettiin Itäiseen laivastoon. Japanin antautumisen jälkeen alus suojasi operaatioita Alankomaiden Itä-Intiassa, kunnes palasi kotivesille. Alus poistettiin 1949 palveluksesta ja siirrettiin 3. tammikuuta 1950 BISCOlle. Alus saapui 23. helmikuuta Arnott Youngille Dalmuiriin romutettavaksi.
Populaatiodynamiikka

Populaatiodynamiikka tarkoittaa tietyllä alueella elävien ja kasvavien yksilöiden muodostaman populaation eli kannan koon ja tiheyden sekä sisäisen rakenteen muuttumista tilan ja ajan suhteen, sekä näihin kaikkiin vaikuttavia tekijöitä. Sisäiseen rakenteeseen kuuluvat esimerkiksi sukupuoli- ja ikärakenne.
Populaatioon vaikuttavia tekijöitä ovat populaatiotiheydestä riippumattomat, esimerkiksi erilaiset luonnonkatastrofit, tai tiheydestä riippuvaisia, kuten ravinnon jakautuminen tai ylikansoitetussa yhteisössä leviävät taudit. Populaatioiden kokoa tutkitaan ekologiassa ja populaatiogenetiikassa. Populaatioiden kokoa merkitään kirjaimella formula_1.
Populaation koon muutos matemaattisesti.
Eksponentiaalinen kasvu.
Jos populaatio kasvaa tasaisesti geometrisen sarjan mukaisesti, niin sen kasvu noudattaa differentiaaliyhtälöä
formula_2
missä formula_3 on kasvukerroin eli syntyvyys–kuolevuuskerroin. Jos populaatiokoko on esimerkiksi formula_4, ja syntyy 20 yksilöä ja kuolee 10 yksilöä, niin kasvukerroin on silloin formula_5
Jos yllä mainittu differentiaaliyhtälö ratkaistaan, niin ratkaisuksi saadaan
formula_6
missä 
Tällöin populaatio kasvaa eksponentiaalisesti, ja sen kuvaaja muistuttaa eksponenttifunktion kuvaajaa. Kasvukerroin voidaan määritellä kaavalla
formula_14
missä formula_15 on uusiutuvuuskerroin ja formula_16 on sukupolven pituus.
Logistinen kasvu.
Logistisessa kasvussa populaation kasvua rajoittaa ympäristön kantokyky formula_17. Tällöin kasvua kuvaa differentiaaliyhtälö
formula_18
mistä voidaan päätellä, että formula_19 on ympäristön vastus. Kasvuvaiheen alussa formula_20
Viivästävä tekijä.
Jos populaation kasvussa on jokin viivästävä tekijä, niin syntyy helposti populaatiokoon värähtelyjä. Tällaista tilannetta kuvaava differentiaaliyhtälö on
formula_21
missä formula_22 on viivästys aikayksikköinä, esimerkiksi 1 vuorokausi tai 2 vuotta.
Kaksi kilpailevaa populaatiota.
Jos on olemassa kilpailevat populaatiot formula_23 ja formula_24 niin näiden populaatioiden kasvua kuvaavat differentiaaliyhtälöt ovat
formula_25
missä formula_26 ja formula_27
HMS Dorsetshire (40)

HMS Dorsetshire oli Britannian kuninkaallisen laivaston Norfolk-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 21. syyskuuta 1927. Alus laskettiin vesille 29. tammikuuta 1929 ja otettiin palvelukseen 30. syyskuuta 1930.
Palvelus.
"Dorsetshire" oli 1930 - 1933 Atlantin ja Kotilaivastossa, minkä jälkeen alus siirrettiin Afrikan asemalle, josta se palasi vuoden vaihteessa 1935-1936 huollettavaksi Englantiin. Palvelukseen palatessaan alus liitettiin 5. risteilijäviirikköön Kiinan asemalle, missä se oli toisen maailmansodan alkuun saakka. Saksalaisten kaappareiden ilmaantuminen maailman merille aiheutti aluksen siirron Ceylonille, missä alus yhdessä "HMS Hermeksen" ja "HMS Cornwallin" kanssa muodosti Force I:n tehtävänään Saksan laivaston "Admiral Graf Speen" löytäminen.
Vuoden lopulla alus sai käskyn siirtyä La Plata -joen suulle, jonne se saapui 12. joulukuuta avustamaan taistelulaivan saartoa. Alus jäi valvomaan merenkulkua ja etsimään saksalaisia saarronmurtajia Etelä-Atlantille. Alus pysäytti helmikuussa 1940 saksalaisen "Wakaman" Rion edustalla. Kesän kuluessa alus siirtyi Freetownin alueelle, jossa se osallistui operaatioihin Vichyn Ranskan hallintoa ja laivastoa vastaan. Alus muun muassa varjosti taistelulaiva "Richelieutä" ja osallistui heinäkuussa hyökkäykseen Dakariin (operaatio Menace).
Marraskuussa alus palasi Intian valtamerelle tukemaan Italian Somalimaassa käytyjä taisteluita tulittamalla maissa olevia kohteita. Kuitenkin Saksan laivaston risteilijän "Admiral Scheerin" ilmaantuminen vuoden lopulla Etelä-Atlantille pakotti aluksen siirtymään Afrikan länsirannikolle ja joulukuussa alus oli jälleen Freetownissa. Toukokuussa 1941 alus sai tehtäväkseen suojata Sierra Leonesta Englantiin purjehtinutta saattuetta SL74, kun se kesken kaiken määrättiin osallistumaan Saksan laivaston taistelulaivan "Bismarckin" etsintään ja tuhoamiseen. Tämän jälkeen alus palasi Freetowniin suojaamaan kauppamerenkulkua alueella. Kaappariuhan kohotessa alus myös suojasi saattueita kerran jopa Bombayhin. Alus pysäytti 1. joulukuuta 1941 St. Helenan länsipuolella kaappareiden huoltolaivan "Pythonin" ja samassa yhteydessä selvisi sukellusvene "UA:n" laukaisemista torpedoista.
Japanin liittyessä sotaan "Dorsetshire" määrättiin palaamaan Intian valtamerelle komentajanaan kommodori Augustus Agar, joka oli vuonna 1919 komentanut moottoritorpedoveneitä Suomenlahdella. Maaliskuussa 1942 risteilijä oli huollettavana Colombossa. Huolto kuitenkin keskeytettiin, kun saatiin kuun lopulla tieto keisarillisen Japanin laivaston lentotukialusten lähestymisestä. Alus purjehti yhdessä "HMS Cornwallin" kanssa Itäiseen laivastoon Malediiveille, mutta japanilaiset lentotukialuskoneet yllättivät risteilijät ja upottivat ne 5. huhtikuuta 1942 Malediiveilta kaakkoon.
Pääsolu

Pääsolulla tarkoitetaan mahan kudosopissa maharauhasen solua, joka erittää pepsiinin esiastetta pepsinogeeniä. Vatsan suolahaposta johtuvan matalan pH:n myötävaikutuksesta jo aktivoitunut pepsiini pilkkoo pepsinogeenin pepsiiniksi. Pepsiini pilkkoo proteiineja aloittaen niiden ruoansulatuksen, joka jatkuu suolistossa. Pepsinogeenin lisäksi pääsolut erittävät heikkoa lipaasia eli rasvoja pilkkovaa entsyymiä.
Ulkonäkö.
Pääsolut ovat tyypillisiä proteiinia erittäviä soluja. Hematoksyliini-eosiinivärjäyksessä niiden tyven puoleisen soluliman runsas karkea solulimakalvosto värjää solun tyviosan basofiilisesti purppuranvioletiksi, mistä kyseiset solut onkin helpohkoa tunnistaa. Solulimassa on maharauhasen ontelon puolella tsymogeenirakkuloiksi kutsuttuja eriterakkuloita, joiden proteiinisisältö värjää pääsolujen kärjenpuoleisen soluliman eosinofiilisesti siniseksi. Joskus kudosnäytteen käsittely saattaa tuhota eriterakkulat, jolloin sinisyys voi olla heikkoa tai olematonta.
Geoffrey A. Parker

Geoffrey Alan Parker FRS (s. 24. toukokuuta 1944) on brittiläinen biologi, joka on erikoistunut evoluutiobiologiaan.
Parker kävi Lymmin oppikoulua Lymmissä Cheshiressä. Hän valmistui Bristolin yliopistosta 1965 ja väitteli filosofian tohtoriksi samassa laitoksessa 1969. Hänen väitöskirjansa käsitteli kultalantakärpäsen ("Scatophaga stercoraria") lisääntymiskäyttäytymistä ja sukupuolivalintaa ("The reproductive behaviour and the nature of sexual selection in Scatophaga stercoraria L.").
Parker havaitsi lantakärpäskoiraiden parittelevan useiden naaraiden kanssa, samoin kuin naaraiden parittelevan useiden koiraiden kanssa. Hän loi käsitteen siittiökilpailu, joka tarkoittaa koiraiden pyrkimystä siittää mahdollisimman paljon omia jälkeläisiä ja pyrkiä näin levittämään omia geenejään mahdollimman paljon. Naaraan osalta siittiökilpailu varmistaa hedelmöityksen ja edesauttaa geneettisen monimuotoisuuden lisääntymistä.
Vuonna 1969 Parker siirtyi Liverpoolin yliopistoon, jonka biologian professorina hän on toiminut vuodesta 1989 alkaen. 10. kesäkuuta 1997 Parker toimi Hanna Kokon vastaväittäjänä tämän väitöstilaisuudessa Helsingin yliopistossa. Parker on Royal Societyn jäsen.
Abdulrahman Al-Shoaibi

Abdulrahman "Abdu" Al-Shoaibi (; s. 10. joulukuuta 1980 Saudi Arabia), tunnetaan myös nimellä Abdul Rahman Al Shoaibi, on entinen saudiarabialainen jalkapalloilija, joka muistetaan parhaiten dramaattisesta kohtauksesta, jonka hän sai kesken jalkapallo-ottelun.
Al-Raed vastaan Al-Hajer -ottelu.
Al-Raedin ja Hajer Al-Shaibin välisessä ottelussa 20. lokakuuta 2005 Abdulrahmanin takaraivoon tai niskaan osunut vastapelaajan potku aiheutti hänelle erittäin rajuja kouristuksia. Hänet saatettiin kentältä ja vietiin sairaalaan. Hänen huhuttiin kuolleen tai joutuneen kuoleman enkelin hallitsemaksi. Tosiasiassa hän kuitenkin pelasi jo seuraavassa Hajerin ottelussa Dhamkia vastaan. Abdulrahman on myös tämän jälkeen pelannut Tunisiassa. Vahvistamattomien tietojen mukaan hän on saanut myöhemmin toisen kohtauksen hotellihuoneessaan.
MC (Stepan albumi)

MC on rap-artisti Stepan ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin Joku Roti Recordsin kautta 27. helmikuuta 2008. Vinyyliversio albumista julkaistiin 28. toukokuuta 2008.
Taustaa.
Albumi nousi ilmestymisviikollaan (10/2008) sijalle 40. Suomen virallisella albumilistalla. Viikko jäi albumin ainoaksi listalla. Levyn kansi on kunnianosoitus Stepaa inspiroineelle raplegenda Too Shortille. Albumin kansi onkin samankaltainen, kuin Too Shortin "Born to Mack" -albumin kansi. Kappaleesta "Vapaapäivä" on julkaistu musiikkivideo. Hip hop -sivusto Redrum-187 julkaisi kappaleen "Ongelmii" ilmaisladattavaksi sivustollaan helmikuussa 2008.
Suomalainen musiikkilehti Rumba (lehti) kutsui albumia suomiräpin uudeksi nollapisteeksi, antaen albumille arvosanaksi täydet viisi tähteä. Soundi arvosti levyn rehellistä sanankäyttöä ja tunnelmaa, kehuen Stepan hallitsevan taiteenlajinsa suvereenisti. Soundin mukaan Stepan debyyttialbumi on julkaisuvuotensa merkittävimpiä teoksia ja yksi eheimmistä suomalaisista hiphop-albumeista kautta aikojen.
Erzgebirge Aue

FC Erzgebirge Aue on jalkapalloseura Aue-Bad Schleman kaupungista Saksin osavaltiosta itäisestä Saksasta, ja pelaa kaudella 2021–2022 Saksan 2. Bundesliigassa.
Historia.
Nykyseuran edeltäjä "BSG Wismut Aue" perustettiin aluksi epämuodollisesti toisen maailmansodan rauhanteon myötä lakkautettujen auelaisten jalkapalloseurojen toiminnan jatkajaksi vuonna 1945 nimellä "SG Aue", mutta vuonna 1949 nimeksi vaihdettiin "BSG Pneumatik Aue" seuran tullessa DDR-urheilun yleisen kehityksen mukaisesti paikallisen pneumatiikka-alan tehtaan adoptoimaksi. Vuoden päästä nimi vaihdettiin uudelleen muotoon "BSG Zentra Wismut Aue" seuran siirtyessä Neuvostoliiton asevoimille uraania louhineen Wismut-yhtiön haltuun. Vuonna 1951 nimeksi lyhennettiin pysyvämmin vielä "BSG Wismut Aue".
Menestyksekkäimpänä aikakautenaan vuodesta 1954 vuoteen 1963 jalkapallojoukkue toimi "SC Wismut Karl-Marx-Stadt"in jalkapallojaoksena sillä nimellä joskin kuitenkin kotiottelunsa edelleen Auessa pelaten, kunnes palasi jälleen muissa lajeissa olemassaoloaan jatkaneen alkuperäisen emoseuran yhteyteen.
Joukkue pelasi DDR-Oberligaa vuodesta 1951 lähtien yhtäjaksoisesti aina vuoteen 1990 saakka, pidempään kuin yksikään toinen joukkue. Se voitti sarjan kolmesti vuosina 1956, 1957 ja 1959. FDGB-Pokalin joukkue voitti vuonna 1955.
Sosialistisen yhteiskuntajärjestelmän romahtamisen mukanaan tuomien talousvaikeuksien myötä seura perustettiin vuonna 1990 hieman ennen Saksan jälleenyhdistymistä uudelleen nimellä "FC Wismut Aue", vuodesta 1993 viimein nykyisessä muodossa "FC Erzgebirge Aue" alasajetun Wismut-yhtiön jäätyä lopullisesti pois seuran taustalta. Koska nykyinen seura on muodollisesti eri kuin DDR-aikainen, perustettiin vuonna 2019 alkuperäisen toiminnan jatkajaksi vielä uusi "BSG Wismut Aue" -niminen seura jolla ei ole kuitenkaan yhteyttä FC Erzgebirgeen.
Alkuvaikeudet selätettyään FC Erzgebirge on pelannut vuodesta 2003 alkaen pääosin 2. Bundesliigassa sijoittuen parhaimmillaan viidenneksi vuonna 2011. Seura on voittanut myös Saksin osavaltiocupin Sachsenpokalin vuosina 2000, 2001, 2002 ja 2016.
Jari Niemelä (biologi)

Jari Kalevi Niemelä (26. joulukuuta 1957 Vaasa – 5. heinäkuuta 2022) oli suomalainen biologi ja Helsingin yliopiston rehtori.
Niemelä opiskeli Uumajan yliopistossa biologiaa ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1988. Väitöskirjan aiheena olivat Ahvenanmaan kovakuoriaiset. Hän työskenteli tutkijana Kanadan Edmontonissa, mistä palasi Helsingin yliopiston eläintieteen laitokselle.
Niemelä toimi Helsingin yliopistossa bio- ja ympäristötieteiden laitoksen professorina vuodesta 2000 ja biotieteellisen tiedekunnan dekaanina vuodesta 2004. Hän oli kaupunkiekologian lisäksi erityisesti kiinnostunut metsäluonnon monimuotoisuudesta ja trooppisesta ekologiasta.
Niemelä toimi WWF Suomen hallituksen puheenjohtajana. Hän on ollut kirjojen "Urban ecology Patterns, processes and applications" (2011) ja "Ihminen ja ekologia" (2011) päätoimittaja.
Helsingin yliopiston hallitus valitsi Niemelän huhtikuussa 2018 yliopiston rehtoriksi viisivuotiskaudelle 2018–2023. Hänen toimikautensa alkoi 1. elokuuta 2018. Hän oli Helsingin yliopiston 138. rehtori. Tammikuussa 2019 Niemelä sairastui syöpään, joka uusiutui keväällä 2020. Niemelältä leikattiin aivokasvain syksyllä 2020, ja hän sai hoitoja munuaissyöpäänsä mutta joutui luopumaan rehtorin tehtävistä helmikuun 2022 alussa. Hän aikoi jatkaa vielä tutkimusta ja toimia johdon asiantuntijatehtävissä rehtorikautensa loppuajan heinäkuuhun 2023 asti.
Niemelä kuoli 5. heinäkuuta 2022.
Naisten 25 metrin urheilupistooli ammunnan maailmancupin finaalissa 2008

Naisten 25 m urheilupistooli ammuttiin 3. marraskuuta. Kilpailun voitti Saksan Munkhbayar Dorjsuren tuloksella 793.1 (590+203.1).
Ennätykset.
Ennen olympialaisten alkua voimassa olleet maailmanennätykset:
Huolestuttavia merkkejä

Huolestuttavia merkkejä on rap-yhtye Memmy Possen toinen studioalbumi. Albumin julkaisi Monsp Records ja se julkaistiin 11. kesäkuuta 2004. Se julkaistiin CD:n lisäksi c-kasettina (100kpl) sekä vinyylinä.