tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Keihäskala

Keihäskala ("Anotopterus pharao") on keihäskaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä Atlantin pohjoisosista.
Taksonomia.
Keihäskalaa pidettiin aiemmin levinneisyydeltään kaikista kylmistä valtameristä tavattavana lajina. Se on sittemmin jaettu useammaksi lajiksi ja nykyään vain Pohjois-Atlantin populaatioiden katsotaan kuuluvan lajiin "A. pharao". Eräät lähteet kuten IUCN katsoo lajin olevan edelleen kosmopoliitti. Keihäskalan ja muiden "Anotopterus"-suvun lajien asema auloppikaloissa on hieman epäselvä ja toisinaan se sijoitetaan barrakudinojen (Paralepididae) heimoon.
Koko ja ulkonäkö.
Keihäskala voi kasvaa suurimmillaan 146 cm:n mittaiseksi ja keskimäärin ne saavuttavat 85 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen ja sen leuat ovat hyvin pitkät ja suu on suuri. Alaleuka työntyy hieman yläleukaa pidemmälle. Keihäskalalla ei ole selkäevää, mutta sillä on rasvaevä. Rintaevät ovat hyvin pienet. Väriltään kala on selästään hopeanharmaa tai musta ja vatsastaan vaaleampi.
Levinneisyys ja elintavat.
Keihäskalaa tavataan Atlantilla Davisinsalmelta Kanariansaarille ulottuvalta alueelta. Se on syvien vesien kala ja liikkuu tyypillisesti 500–2 000 metrin syvyydessä. Lajin ravintoa ovat erityisesti kalat, mutta se voi syödä myös esimerkiksi äyriäisiä, kalmareita ja salpoja.
Suomen koulukuvausliitto

Suomen koulukuvausliitto on yleishyödyllinen toimialajärjestö, johon valtaosa suomalaisista koulukuvauspalveluja tarjoavista yrityksistä kuuluu. Liiton jäsenet kuvaavat yli 98 % kaikista Suomen päiväkoti- ja kouluikäisistä. Suomen koulukuvausliiton tarkoituksena on kehittää, edustaa ja valvoa koulu-, päiväkoti-, rippi-, urheilu- ja armeijakuvauksien sekä muiden vastaavien ryhmäkuvausten alalla toimivien yritysten ja yhteisöjen yleisiä ja yhteisiä etuja. Suomen koulukuvausliitto edistää jäsentensä välistä yhteistoimintaa ja parantaa alan yleisiä toimintaedellytyksiä sekä kehittää valokuvan, alan ja alalla toimivien arvostusta ja asemaa sekä toimintamalleja. Lisäksi Suomen koulukuvausliitto toimii alan itsesäätelyelimenä.
Koulukuvauksella on pitkät perinteet, ja se on tutkitusti haluttu palvelu. Suomen koulukuvausliiton yhdessä Taloustutkimuksen kanssa tekemän tutkimuksen (2021) mukaan vanhemmat pitävät koulu- ja päiväkotikuvausta tärkeänä: 82 prosenttia vanhemmista oli sitä mieltä, että koulun ja päiväkodin tulee järjestää kuvaustapahtuma.
Jules Supervielle

Jules Supervielle (1884 Montevideo, Uruguay – 1960 Pariisi, Ranska) oli uruguaylais-ranskalainen kirjailija.
Supervielle oli alle vuoden ikäinen kun hänen vanhempansa kuolivat. Hän paljasti ensimmäisen maailmansodan aikana kirjesensorina toimiessaan vakooja Mata Harin. Hän asui vuorotellen Etelä-Amerikassa ja Ranskassa. Vaikka hänen tuotannossaan on surrealistisia piirteitä, hän on ensisijaisesti panteisti.
Suomennettuja runoja.
Markku Paasosen suomentamia Superviellen runoja on julkaistu "Nuori voima" -lehdessä (1998: 2).
Ritolampi (Suomussalmi)

Ritolampi on saareton järvi Suomussalmen kunnassa Kainuun koillisosassa. Sen pinta-ala on 25,5 hehtaaria. Etäisyys Kajaanista on 138 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Ritolammen pituus etelästä pohjoiseen on 900 metriä. Järvi kapenee voimakkaasti etelää kohden. Ritolammen keskiosassa on 15 metrin syvänne, jota ympäröi noin kahden hehtaarin laajuinen vähintään 10 metriä syvä alue. Järvet pohjoiset ja koilliset osat ovat matalia. Kapea kannas ja kaakkoon suuntaava Ritoniemi erottavat Ritolampea Saarijärvestä, jonka korkeustaso on puoli metriä Ritolampea alempi. Ritolammen ympäristössä on asutusta ja peltomaata.
Ritolammen vesitilavuus on 863 000 kuutiometriä eli 863 miljoonaa litraa.
Ritolampi (59.523.1.020) kuuluu Saarijärven alueeseen (59.523), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Hossanjoen alue (59.52) ja ensimmäinen on Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5). Ritolampi on Saarijärven alueen kolmanneksi laajin vakavesi. Laajimmat ovat Saarijärvi ja Alanteenjärvi. Saarijärven alueeseen kuuluu 19 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Suomussalmen Ritolampi on toiseksi laajin Suomen kuudesta Ritolammesta. Laajin on Pudasjärven 40-hehtaarinen Ritolampi.
Huosiusjärvi

Huosiusjärvi on paikoin syvä metsäjärvi Hossan kansallispuistossa Suomussalmen koillisosassa Kainuun maakunnassa. Sen pinta-ala on 76 hehtaaria. Etäisyys Kajaanista on 161 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Huosiusjärven rantaviiva polveilee ja sen pituus on lähes 10 kilometriä. Etäisyys järven kaakkoisrannalta luoteisrannalle on kaksi kilometriä. Järvessä on useita vähintään kymmenen metriä syviä vyöhykkeitä. Laajin ja syvin sijaitsee altaan keskivaiheilla, sen sisällä on syvin kohta, 31 metriä. Syvän alueen länsipuolella sijaitsee noin 40 aaria laaja Huosiuksensaari, jonka länsipuolella on 19-metrinen syvänne. Huosiusjärven pohjoisosa koostuu järven pinta-alaan nähden laajoista lahdista, jotka ovat matalia.
Huosiusjärven lähistöllä on useita järviä. Koillisessa sijaitsee Hypäs, kaakossa Öllöri, etelässä Jatkonjärvi, Kenttijärvi ja Hossanjärvi ja luoteessa Syvä-Hoilua, joka laskee Torkonluikean välityksellä Huosiusjärveen. Hypäs laskee Iikoskea Huosiusjärveen. Huosiusjärvi laskee Huosivirtaa Kenttijärveen (214,1 metriä mpy). Huosiusjärven ja Kenttijärven välissä sijaitsee Huosiharju.
Huosiusjärven vesitilavuus on 4 153 000 kuutiometriä.
Huosiusjärvi (59.531.1.001) kuuluu Iijärven lähialueeseen (59.531), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Iijärven valuma-alue (59.53) ja ensimmäinen Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5). Huosiusjärvi on kolmanneksi laajin Iijärven lähialueen 18:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Iijärvi ja Haapolampi. Huosiusjärveä seuraa Hypäs ja Turusenjärvi.
Öllöri

Öllöri on kirkasvetinen suppajärvi Suomussalmen koillisosassa Kainuun maakunnassa. Sen pinta-ala on 53 hehtaaria ja vesitilavuus 5 kuutiohehtometriä. Etäisyys Kajaanista on 162 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Öllöri kapenee kaakosta luoteeseen kohti järven keskiosaa, jonka leveys on noin 60 metriä. Keskiosasta luoteeseen järvi jälleen levenee. Saaria ei ole. Öllörin luoteispuoliskolla sijaitsee noin hehtaarin laajuinen vähintään 30 metriä syvä vyöhyke, jonka keskellä on järven syvin kohta, 36 metriä. Öllörin kaakkoispuoliskon syvin kohta on 23 metriä. Noin neljäsosa järvestä on vähintään 15 metriä syvä.
Öllörin itäpuolella sijaitsee Poikkeusjärvi, järvien välisellä kannaksella on maantie ja pientaloja. Hossanlahdenharju erottaa Öllöriä sen länsipuolisesta Hossanjärvestä. Öllörin luoteisrannalla sijaitsee Hossan luontokeskus.
Öllörin vesitilavuus on 5 016 000 kuutiometriä.
Öllöri (59.522.1.038) kuuluu Hossanjärven alueeseen (59.522), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Hossanjoen alue (59.52) ja ensimmäinen Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5). Öllöri on kolmanneksi laajin Hossanjärven alueen 40:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Hossanjärvi ja Poikkeusjärvi.
Metalcore Superstars

Metalcore Superstars on suomalaisen metalcore-yhtye One Morning Leftin studioalbumi, joka julkaistiin 20. huhtikuuta 2016.
Hemträsket

Hemträsket voi tarkoittaa muiden muassa seuraavia:
Our Sceneration

Our Sceneration on suomalaisen metalcore-yhtye One Morning Leftin studioalbumi, joka julkaistiin 22. helmikuuta 2013.
Arno Surminski

Arno Surminski (s. 1934 Jäglack, Itä-Preussi) on saksalainen kirjailija. Surminski on kirjoittanut romaaneissaan Saksan historiasta kuvauksen tavallisen ihmisen näkökulmasta 1930-luvulta alkaen.
Jean Cariou

 Jacques ”Jean” Cariou (23. syyskuuta 1870 Peumérit – 7. lokakuuta 1931 Toulon) oli ranskalainen ratsastaja ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa ja sai siellä kultaa esteratsastuksessa, hopeaa joukkue-esteratsastuksessa ja pronssia kenttäratsastuksessa. Lisäksi hän oli neljäs joukkuekenttäratsastuksessa ja 14:s kouluratsastuksessa. Este- ja kouluratsastuksessa hän kilpaili hevosella Mignon ja kenttäratsastuksessa hevosella Cocotte.
Ammatiltaan Cariou oli sotilas ja hänet ylennettiin lopulta everstiluutnantiksi.
Jeff Bhasker

Jeff Bhasker on yhdysvaltalainen lauluntekijä, tuottaja ja muusikko. Hän työskennellyt muun muassa Funin, Kanye Westin ja Bruno Marsin kanssa. Vuoteen 2021 mennessä Bhasker on voittanut viisi Grammy-palkintoa. Hänet on palkittu vuoden 2015 tuottajana sekä kappaleista ”Run This Town”, ”All of the Lights”, ”We Are Young” ja ”Uptown Funk”.
Lapsuus.
Bhaskerin lääkäri-isä on taustaltaan amerikanintialainen. Bhasker kasvoi Socorrossa, New Mexicossa, mutta muutti pois aloittaessaan musiikkiopinnot Berklee School of Musicissa. Hän on kertonut olleensa kiinnostunut tuolloin jazzista ja halusi alun perin ryhytä jazzmuusikoksi ja -säveltäjäksi, mutta päätyi lopulta opiskelemaan lauluntekoa ja musiikin tuotantoa. Myöhemmin hän muutti New Yorkiin kolmeksi vuodeksi ja lopulta Los Angelesiin.
The Bree-Teenz

The Bree-Teenz on suomalaisen metalcore-yhtye One Morning Leftin studioalbumi, joka julkaistiin 24. elokuuta 2011.
Time Out with Britney Spears

Time Out with Britney Spears on yhdys­valtalaisen laulajan Britney Spearsin ensimmäinen videoalbumi. Se julkaistiin VHS-versiona 23. marras­kuuta 1999 ja DVD-versiona vuonna 2001. Sen kesto on 53 minuuttia.
"Time Out with Britney Spears" sisältää haastatteluja hänen lapsuudestaan sekä ensimmäisen albuminsa "…Baby One More Time" tekemisestä. Video­albumissa on myös musiikki­videot Spearsin ensimmäisen albumin kolmesta singlestä ”…Baby One More Time” (kappale), "Sometimes" ja "(You Drive Me) Crazy" sekä tausta­materiaalia. Albumi sisältää live-esiintymiset kahdesta muusta albumin singlestä: "Born To Make You Happy" ja "From The Bottom of My Broken Heart".
Aleksander Suuman

Aleksander (Sass) Suuman (25. huhtikuuta 1927 Metsaküla, Avanduse, Viro – 19. huhtikuuta 2003 Tallinna, Viro) oli virolainen runoilija ja taidemaalari. Runoissaan hän on keskuslyyrikko ja humoristi mutta kertoo myös tarinoita.
Pekka Laurila

Pekka Reino Laurila (13. marraskuuta 1927 Helsinki – 20. syyskuuta 2007 Tampere) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnittelijan uran lisäksi toimi apulaisprofessorina Tampereen teknillisessä korkeakoulun arkkitehtuurin osastolla.
Laurila kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisessa lyseossa 1945, valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1955 ja tekniikan lisensiaatiksi samassa paikassa 1972. Lisää oppia ja näkemystä hän hankki tekemällä opintomatkoja useaan Euroopan maahan. Pekka Laurila avioitui 1954 arkkitehti Aino Tandefeltin kanssa ja he perustivat Arkkitehtitoimisto Aino ja Pekka Laurilan, jonka osakkaana Pekka Laurila oli 1957–1974. Suunnittelutyön ohessa Laurila työskenteli Teknillisessä korkeakoulussa assistenttina 1955–1958 ja Taideteollisen oppilaitoksen erikoisopettajana 1959–1963. Arkkitehti-lehden päätoimittajana hän toimi 1960–1966.
Tampereen teknillisen korkeakoulun erikoisopettajana Laurila työskenteli 1970–1972, virkaa toimittavana apulaisprofessorina 1972–1974 ja apulaisprofessorina 1974–1985. Korkeakoulun arkkitehtuurin osaston johtajana hän oli 1976–1985. Laurila jäi työkyvyttömyyseläkkeelle 1985.
Luottamustoimia Laurilalla oli vuosien varrella useita. Hän oli Suomen taideteollisen yhdistyksen johtokunnan jäsen 1961–1972, valtion rakennustaidelautakunnan jäsen 1964–1968, valtion rakennustaidetoimikunnan sihteeri 1968–1971, Helsingin julkisivutoimikunnan jäsen 1968–1971, rakennuskulttuuritoimikunnan jäsen 1967–1978 ja Rakennustaiteen seuran edustajiston jäsen 1974–1976. Hän vaikutti myös Yhdyskuntasuunnittelun jatkokoulutuskeskuksen neuvottelukunnassa ja Suomen Icomos-toimikunnassa ja hän toimi Pirkanmaan perinnepoliittisen yhdistyksen puheenjohtajana 1981–1985.
Pekka Laurila oli aktiivinen arkkitehti, suunnittelija, opettaja ja tutkija sekä yhteiskunnallinen keskustelija, joka perehtyi erityisesti kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin. Hän puhui rakennushistoriallisten arvojen ja säilyttämisen puolesta aikana, jolloin niitä ei pidetty itsestäänselvyytenä. Tampereelle asetuttuaan hän oli tehdasmiljöiden ja vanhojen työväen asuinalueiden puolestapuhuja. Etenkin Pispala oli hänelle tärkeä. Hän muutti Pispalan Rinnekadulle 1970-luvun lopulla ja hän ja hänen korkeakoululaitoksensa suuntasivat tutkimuksiaan Pispalaan silloin, kun alueen asemakaavasta ja perusparannuksesta kamppailtiin. Laurila korjasi oman talonsa vaatimattomasti ja sulautui muutenkin tavallisten pispalalaisten seuraan kuin kuka tahansa muukin. Vaikka Laurilan eläkevuosia varjostivat monet vaivat, hän halusi silti osallistua julkiseen keskusteluun, kuten Finlaysonin tehdasalueella olleen värjäämön tapaukseen ja purkuun vuonna 2005.
Julkaisut.
Laurila laati tutkimuksia ja piti esitelmiä Suomen 1800-luvun arkkitehtuurista ja rakennusten saneerauksesta.
Suunnittelutöitä.
Laurila laati entistämis- ja saneeraussuunnitelmat Loukion ja Meilahden kartanoihin sekä Hvitträskiin. Lisäksi hän suunnitteli asuin- ja kokousrakennuksia.
Clash Quest

Clash Quest oli Supercellin vuonna 2021 julkaisema videopeli. Se oli saatavilla Androidille ja iOSille (vain tietyissä maissa). Supercell lopetti pelin kehittämisen elokuussa 2022 ja sulki pelin palvelimet muutamaa viikkoa myöhemmin.
"Clash Quest" oli Supercellin kuudes julkaisema peli. Peli oli vuoropohjainen strategiapeli, jossa taisteltiin vastustajia vastaan.
Svava Jakobsdóttir

Svava Jakobsdóttir (1930 Neskaupstaður, Islanti – 2004) oli islantilainen kirjailija. Hän oli althingin jäsen 1971–1979 ja sen jälkeen päätoiminen kirjailija. Hän julkaisi 1965 esikoisteoksensa, novellikokoelman "Tólf konur".
Wooden Box

Wooden Box on suomalainen laulaja Tommi Salmelan debyyttialbumi, joka julkaistiin 26. kesäkuuta 2020. Albumilta julkaistiin singlet ”Together”, ”Demon Alcohol” sekä ”Wooden Box”.
Hanne Marie Svendsen

Hanne Marie Svendsen (s. 1933 Skagen, Tanska) on tanskalainen kirjailija, koulutukseltaan filosofian maisteri. Hänen kaunokirjallinen esikoisteoksensa "Mathildes drømmebog" (1977) on avioliittoromaani. Hänen keskeisiä aiheitaan ovat naisen elämän eri puolet ristiriitaisuuksineen. Osa teoksista on muodoltaan jännitysromaaneja. "Kultapallo" (1985) kuvaa pienen saariyhteisön ihmisten elämää ja taikuuden, unien ja todellisuuden sekoittumista. Hän on kirjoittanut myös kirjallisuustieteellisiä teoksia.
Welcome to Hell (Tommi Salmelan albumi)

Welcome to Hell on suomalainen laulaja Tommi Salmelan toinen albumi, joka julkaistiin 28. toukokuuta 2021.
Fabian Jaari

Fabian Faivel ("Fajo") Jaari, vuoteen 1936 Jankeloff (9. kesäkuuta 1907 Helsinki – 10. maaliskuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Jaarin vanhemmat olivat liikemies Samuel Jankeloff ja Lena Orscholik ja puoliso vuodesta 1931 Hinde Göhlin. Kauppaneuvos Ruben Jaari oli hänen veljensä. Fabian Jaari kävi seitsemän luokkaa Svenska samskolania, mutta lähti 1924 Tanskaan ja suoritti siellä seuraavana vuonna kauppaopiston. Palattuaan Suomeen ja suoritettuaan varusmiespalveluksensa hän harjoitteli kaupallista alaa sekä Berliinissä että Kööpenhaminassa. Suomalainen Mallihuone -yrityksen myyntipäälliköksi hän tuli 1928 ja siirtyi sieltä 1930 veljensä Rubenin perustaman Mallio-yrityksen palvelukseen, ensin myyntipäälliköksi, sitten apulaisjohtajaksi ja 1940 toimitusjohtajaksi ja johtokunnan puheenjohtajaksi. Jatkosodan aikana hän työskenteli pääesikunnassa 1942–1944. Jaari oli keskeisesti mukana kotimaisissa ja kansainvälisissä vaatetusalan järjestöissä ja toimi monien turkis- ja vaatetustehtaiden johtokunnissa. Hän seurasi alan kehitystä Euroopan ohella Yhdysvalloissa ja hänen aloitteestaan perustettiin vuonna 1948 yhteispohjoismainen vaatetusteollisuuden neuvotteluelin. Mallio-yrityksestä, joka siirtyi kokonaan Fabian Jaarin omistukseen, tuli Suomen johtava naisten päällysvaatteita valmistanut pukinetehdas. Jaari toimi myös Helsingin juutalaisen seurakunnan hyväksi ja teki huomattavia lahjoituksia hyväntekeväisyyteen ja kulttuuritarkoituksiin. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1958.
Matti Peltonen (kasvatustieteilijä)

Matti Peltonen (9. helmikuuta 1929 Lahti – 5. kesäkuuta 1998 Valkeakoski) oli suomalainen kasvatustieteen professori ja yritysjohtaja.
Peltonen kirjoitti ylioppilaaksi Kankaanpään yhteislyseosta vuonna 1949 ja valmistui luonnontieteen kandidaatiksi vuonna 1956, filosofian kandidaatiksi vuonna 1963 ja lisensiaatiksi vuonna 1966 sekä väitteli filosofian tohtoriksi Tampereen yliopistossa vuonna 1969.
Peltonen työskenteli Yhtyneitten Paperitehtaitten Lotilan ammattikoulun opettajana ja rehtorina, ja siirtyi sitten Yhtyneitten Paperitehtaitten koulutusjohtajaksi vuonna 1970. Hallintojohtajana hän työskenteli vuosina 1973–1976. Peltonen toimi Tampereen yliopistossa empiirisen kasvatustieteen apulaisprofessorina vuodesta 1969 alkaen ja päätoimisena aikuiskasvatuksen professorina vuosina 1978–1984. Vuosina 1984–1993 Peltonen toimi Suomen Työnantajain Keskusliiton johtajana. Hän kirjoitti koulutukseen ja yritystoimintaan liittyviä oppikirjoja.
Peltonen oli Suomen johtavia vapaamuurareita ja toimi vapaamuurareiden Suomen suurloosin suurmestarina vuosina 1987–1993.
Louis Bell

Louis Bell (s. 1982) on yhdysvaltalainen lauluntekijä ja tuottaja. Hän oli yksi menestyneimmistä musiikkituottajista 2010-luvun lopulla. Bell tuli tunnetuksi kirjoitettuaan DJ Snaken vuonna 2016 julkaistun kappaleen ”Let Me Love You”, jolla vierailee kanadalaislaulaja Justin Bieber. Sen jälkeen hän on työskennellyt paljon etenkin yhdysvaltalaismuusikko Post Malonen kanssa, mutta on tehnyt ja tuottanut musiikkia esimerkiksi myös Camila Cabellolle, Selena Gomezille, Lordelle, Halseylle, Cardi B:lle, 5 Seconds of Summerille, Khalidille, Jess Glynnelle ja Rita Oralle.
The Essential Britney Spears

The Essential Britney Spears on yhdysvaltalaisen laulajan Britney Spearsin kokoelmalevy, joka julkaistiin 20. elokuuta 2013. Se kuuluu Legacy Recordings-levy-yhtiön The Essential -sarjaan. Kokoelma koostuu Spearsin singleistä tai niiden remix-versioista vuosilta 1998-2013. 
Aiheesta muualla.
https://www.discogs.com/release/4831929-Britney-Spears-The-Essential-Britney-Spears
SW (taajuusalue)

SW-taajuusalue (, SW) , eli lyhytaaltotaajuusalue tai lyhytaaltoalue tai lyhyet aallot on yleisradiotoiminnan taajuusalue, jonka lähetystaajuusalue on 2 300 kHz– 26 100 kHz:ä. Aluetta ei pidä sekoittaa muuhun lyhytaaltolähetystoimintaan, kuten LA-radiopuhelinliikenteesen.
SW-aaltoalue oli lyhyitä aaltoja vielä 60-luvullakin, ja niiden käyttämiseksi pitkien (LW) ja keskipitkien aaltojen (MW) ohella tehtiin paljon kehitystyötä. Nykymittapuulla SW-alueen taajuudetkin ovat pitkiä, sillä suuri osa tietoliikenteestä (radio, televisio, mobiilidata...) liikkuu nykyään vielä lyhyempien aaltojen kuljettamina; UHF, ULA, matkapuhelimet, mikroaaltolinkit jne. Mahdollinen radion digitalisointi voi tuoda nykyistä (ULA-aluetta) lyhyemmät radioaallot takaisin yleisradiotoiminnan keskiöön, sillä digitaalilähetys (DRM) ei edellytä yhtä korkeita lähetystaajuuksia kuin ULA-alueen taajuusmoduloidut (FM) lähetykset.
Yleisradiolähetysten keskipitkät aallot (MW) ja lyhyet aallot (SW) alkoivat osaksi korvautua kotimaanyhteyksissä monissa maissa vain noin 50 km kantavilla ultralyhyillä aalloilla (ULA), jolloin modulaationa ei käytetty enää häiriöherkkää amplitudimodulaatiota (AM), vaan taajuusmodulaatiota (FM, frekvenssimodulaatio, engl. frequency modulation).
Ali-alueet.
120 metrin aaltoalue (2 300 kHz–2 495 kHz), 'tropiikkiaaltoalue' eli 'tropiikkibandi'. Puhekielessä, vapaamuotoisessa kirjallisessa esityksessä ja yleisradioasemien kaukokuunteluharrastuksessa eli DX-kuuntelussa alimpien taajuuksien aaltoalueita kutsutaan "tropiikkibandeiksi". Tämä nimitys juontuu siitä, että monet tropiikin alueen yleisradioasemat toimivat usein 60-90 metrin aaltoalueilla. Ne kuuluvat myös Euroopassa radiokelien ollessa otolliset signaalin etenemiselle. 
90 metrin aaltoalue (3 200 kHz–3 400 kHz), 'tropiikkibandi'
75 metrin aaltoalue (3 900 kHz–4 000 kHz), 'tropiikkibandi'
60 metrin aaltoalue (4 750 kHz–5 060 kHz), 'tropiikkibandi'
49 metrin aaltoalue (5 900 kHz–6 200 kHz)
41 metrin aaltoalue (7 200 kHz–7 450 kHz)
31 metrin aaltoalue (9 400 kHz–9 900 kHz)
25 metrin aaltoalue (11 600 kHz–12 100 kHz)
22 metrin aaltoalue (13 570 kHz–13 870 kHz)
19 metrin aaltoalue (15 100 kHz–15 800 kHz)
16 metrin aaltoalue (17 480 kHz–17 900 kHz)
15 metrin aaltoalue (18 900 kHz–19 020 kHz)
13 metrin aaltoalue (21 450 kHz–21 850 kHz)
11 metrin aaltoalue (25 600 kHz–26 100 kHz)
Johann Rudolph Ahle

Johann Rudolph Ahle (24. joulukuuta 1625 Mühlhausen – 8. tai 9. heinäkuuta 1673) oli saksalainen säveltäjä, urkuri ja musiikkiteoreetikko.
Ahlen koulutuksesta tiedetään vähän, mutta hän aloitti yliopisto-opinnot Göttingenissä ja pääsi vuonna 1645 Erfurtin yliopistoon teologian opiskelijana. Vietettyään Erfurtissa vuoden hänet nimitettiin urkuriksi ja kanttoriksi Andreas-kirkkoon sekä kouluun. Vuonna 1650 Ahle palasi Mühlhauseniin, jossa hän meni naimisiin Anna Maria Wölferin kanssa ja vietti loppuikänsä. Pian hän sai nimityksen urkuriksi Divi Blasii -kirkkoon; tässä virassa häntä aikanaan seurasi hänen poikansa Johann Georg Ahle, jota puolestaan seurasi sittemmin Johann Sebastian Bach.
Ahlella oli useita kunnallisia virkoja, kuten pormestarin asema Mühlhausenissa. Hänen tuotantoonsa kuuluu vokaali- ja instrumentaaliteoksia, kuten 400 hengellistä aariaa ja 60 urkusävellystä. Häntä on pidetty nykyaikaisen kuorokantaatin luojana. Vuonna 1648 Ahle julkaisi teoreettisen "Compendium per tenellis" -kirjan kuorolaulannasta. Myöhemmin hänen poikansa julkaisi teoksesta uusitun ja merkittävästi laajennetun version.
Ahle haudattiin Divi Blasii -kirkkoon. Monet hänen kirjoittamistaan lauluista otettiin Mühlhausenin virsikirjaan 1700-luvulla, ja useat niistä ovat pysyneet protestanttien hengellisessä käytössä. Ahlen musiikillinen vaikutus kuuluu Bachin kirkkokantaateissa. Esimerkiksi Bachin kantaatissa BWV 60 toistetaan Ahlen sävellys "Es ist genug".
Li Fabin

Li Fabin (, s. 15. tammikuuta 1993 Nan’an, Fujian) on kiinalainen painonnostaja ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Li kilpailee 61 kg sarjassa.
Li voitti olympiakultaa Tokion kesäolympialaisissa 2020 61 kg:n sarjassa. Hän työnsi 141 kg ja tempaisi 172 kg, jotka olivat kummatkin kilpailun parhaita tuloksia. Yhteistulos 313 kg on olympiaennätys. Li otti toisen olympiakultansa Pariisissa 2024. Siellä hän teki työnnössä jälleen olympiaennätyksen tuloksella 143 kg. Tempauksessa hän epäonnistui ensimmäisessä yrityksessä, mutta hän nosti silti 167 kg ja sai yhteistuloksekseen 310 kg. Hopealle sijoittuneen Theerapong Silachain yhteistulos oli 303 kg.
Li on lisäksi voittanut MM-kultaa vuosina 2019, 2022 ja 2023 sekä MM-hopeaa vuonna 2018. Aasian-mestaruuden hän on voittanut vuosina 2012, 2019, 2020 ja 2023.
Mehun-sur-Yèvre

Mehun-sur-Yèvre on kunta Ranskassa Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Yèvre-joen varrella, noin 15 kilometriä Vierzonin kaupungista kaakkoon.
Mehun-sur-Yèvre on vanha keskiaikainen linnoitettu kaupunki. Kaupungin puolustuslinna "Château de Mehun" on mainittu ensimmäisen kerran 800-luvulla. Nykyään se on raunioitunut. Se oli 1400-luvulla kuninkaallinen linna, missä Ranskan kuningas Kaarle VII piti hoviaan. Linnan tornissa on museo, "Le Musée Charles VII", joka on omistettu Kaarle VII:n hallituskaudelle.
Kaupungin vanhasta muurista on yhä jäljellä kelloportti, "Porte de l’Horloge". Se on rakennettu 1200-luvun alussa ja kello on 1400-luvulta.
Kaupunki kuuluu Berryn historialliseen maakuntaan, jolla on pitkät perinteet posliinin valmistuksesta. 1800-luvulla kaupunkiin perustettiin Pillivuytin posliinitehdas, joka on nykyään Ranskan suurin.
Al-Takathur

Al-Takathur (, ) on Koraanin 102. suura. Se luokitellaan mekkalaiseksi, ja siinä on seitsemän jaetta.
Teksti.
Teksti on varoitus ihmisille. Suura kuuluu Ahsen-Bören suomennoksessa seuraavasti:
Jaakko Hämeen-Anttila kääntää ensimmäisen jakeen: "Teitä viehtää kerskuminen" ja viimeisen jakeen: "Sinä päivänä teidät vaaditaan tilille ylellisyydestä."
Islamilainen selitys.
Muhammad ibn Jarir al-Tabari antoi 900-luvun alussa suuralle kymmensivuisen eksegeettisen selityksen. Suurassa Jumala puhuttelee ihmiskuntaa ja sanoo, että sen kilpailu rikkauksista etäännyttää sen tottelemasta Jumalaa ja siitä, minkä avulla voisi välttää joutumasta hänen epäsuosioonsa. Jae "kunnes eteenne avautuu hauta" viittaa islamilaiseen oppiin rangaistuksesta jo haudassa heti kuoleman jälkeen. 
Ilmoittaminen.
Muqatil ja al-Kalbi ovat sanoneet: Tämä suura ilmoitettiin quraiš-heimon kahdesta klaanista, 'Banu Abd Manaf' ja 'Banu Sahm'. Nämä kaksi klaania kasasivat syytöksiä toistensa väärinkäytöksistä, mikä sai heidät laskemaan kunkin klaanin päällikköjä ja johtajia nähdäkseen, kummalla oli enemmän. Kun näytti siltä, että Banu 'Abd Manafilla oli enemmän jäseniä, he sanoivat: "Lasketaan myös kuolleet". He kävivät hautausmailla ja laskivat myös kuolleet. Tuloksena oli, että Banu Sahm oli lukumäärältään suurempi. Qatada antoi ilmoituksen laskeutumiselle seuraavan vaihtoehtoisen tulkinnan: ”Tämä suura paljastettiin juutalaisista, jotka sanoivat: "Meitä on enemmän kuin niitä ja niitä." Tämä väite johti heitä harhaan kunnes he kuolivat. 
Antropologi Philip Carl Salzman katsoi, että paimentolaisuuteen perustuvissa heimoyhteiskunnissa tärkeä voiman mitta oli kunkin klaanin pääluku, jota sen takia pyrittiin kasvattamaan. Koska keskusvaltaa ei ollut, ristiriidat selvitettiin suoraan ryhmien kesken, jolloin voimakkaampi ja suurempi ryhmä oli paremmassa asemassa. 
Suura "haditheissa".
Kokoelmassa Sunan An-Nasa'i on "hadith", joka viittaa suuraan 102. An-Nasai kertoo, että Mutarrif oli kuullut isältään, joka oli kuullut Profeetalta seuraavat sanat: Keskinäinen kilpailu maallisista asioista johtaa sinut harhaan kunnes vierailet haudassa (eli kuolet). Adamin poika sanoo: "Varallisuuteni, varallisuuteni", mutta varallisuutesi on sitä mitä syöt ja kulutat tai mitä pidät päälläsi ja katoaa tai almuja, joita annat tulevaisuutta silmällä pitäen. Jami at-Tirmidhi sisältää vastaavan "hadithin."
Vihtori Kivimäki

Jaakko Vihtori Kivimäki (26. elokuuta 1881 Peräseinäjoki – 2. helmikuuta 1961) oli suomalainen opettaja ja poliitikko, joka toimi Maalaisliiton puoluesihteerinä vuosina 1917–1924.
Kivimäki syntyi peräseinäjokelaiseen talonpoikaisperheeseen ja valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1904. Hän toimi kansakoulunopettajana Peräseinäjoen Haapaluomalla vuosina 1904–1920, Lapuan Ojutkankaalla 1922–1923, Vihannin kirkonkylässä 1923–1925 ja Lopen Läyliäisissä vuodesta 1929. Hän oli myös Peräseinäjoen kunnanvaltuuston puheenjohtaja 1917–1920, Peräseinäjoen kunnallisen paloapuyhdistyksen toimitusjohtaja ja rahastonhoitaja 1912–1920 sekä Peräseinäjoen kirkkovaltuuston jäsen ja virkaatekevä kanttori.
Kivimäki nimitettiin Maalaisliiton puoluesihteeriksi 1. kesäkuuta 1917 alkaen, kun huhtikuun puoluekokous oli tehnyt päätöksen vakinaisen puoluesihteerin palkkaamisesta. Hän toimi seuraavien seitsemän vuoden ajan välillä päätoimisena, välillä sivutoimisena puoluesihteerinä, sillä puolueen maksama palkka ei aina riittänyt toimeentuloon. Ahkerana tunnettu Kivimäki vahvisti Maalaisliiton keskushallinnon ja kentän välisiä yhteyksiä. Hän auttoi käynnistämään tai vakiinnuttamaan toiminnan Etelä-Suomeen perustetuissa uusissa piirijärjestöissä, kun puolueen toiminta laajennettiin kaikkiin vaalipiireihin. Puoluesihteeriyden ohella Kivimäki oli vuonna 1919 "Ilkka"-lehden tilapäisenä päätoimittajana sekä vuonna 1923 Maalaisliiton Vaasan läänin eteläisen piirin puheenjohtajana.
Maalaisliitolla ei Kivimäen aikana ollut erillistä puoluetoimistoa, joten puoluekanslia toimi hänen kotonaan Peräseinäjoella, Lapualla ja lopuksi Vihannissa. Järjestelyä pidettiin puolueen piirissä epätyydyttävänä. Marraskuusta 1924 alkaen puoluesihteerin tehtävä vakinaistettiin uudelleen ja puolueelle perustettiin pysyvä puoluetoimisto Helsinkiin. Kivimäki ei tällöin enää hakenut tehtävään, johon valittiin Lassi Hiekkala. Kivimäki oli vielä myöhemmin maalaisliittolaisen "Hämeen Maa" -lehden vastaavana toimittajana vuosina 1925–1929 ja Maalaisliiton Pohjois-Hämeen piirisihteerinä 1927–1929.
Christoph Bernhard

Christoph Bernhard (1628–1692) oli saksalainen säveltäjä ja musiikkiteoreetikko.
Bernhard ilmeisesti opiskeli teologiaa, oikeustiedettä ja musiikkia Danzigissa. Vuodesta 1649 hän työskenteli Dresdenissä Saksin vaaliruhtinaan palveluksessa. Hän jatkoi samaan aikaan opiskelua Heinrich Schützin johdolla. Lisäksi hän suoritti lyhyesti opintoja Roomassa. Vuonna 1655 Bernhard pääsi varakapellimestariksi Dresdenissä, ja vuonna 1663 hän sai kanttorin työn Hampurissa. Vuonna 1670 Schütz tilasi Bernhardilta hautajaissävellyksen, joka pari vuotta myöhemmin esitettiin vanhemman säveltäjän hautajaisissa.
Bernhard saavutti aikanaan arvostusta etenkin saksan- ja latinankielisillä hengellisillä vokaaliteoksillaan. Nykyään hänet muistetaan ennen kaikkea teoreettisesta kirjoituksistaan, joihin kuului "Tractatus compositionis augmentatus". Kyseistä teosta levitettiin laajalti 1600-luvun jälkipuoliskolla. Siinä Bernhard tarkasteli musiikkia kolmessa kategoriassa: "stylus gravis" (Palestrinan ja muiden klassinen polyfonia), "stylus luxurians communis" (Monteverdin tyyli) ja "stylus luxurians theatralis" (resitatiivi).
Michael Altenburg

Johann Michael Altenburg (27. toukokuuta 1584 Alach – 12. helmikuuta 1640 Erfurt) oli saksalainen säveltäjä ja pappi.
Altenburg toimi opintojensa jälkeen jonkin aikaa opettajana ja kanttorina Erfurtissa. Vuodesta 1608 alkaen hän toimi pastorina eri seurakunnissa. Vuonna 1631 Altenburg joutui kolmikymmenvuotisen sodan levottomuuksissa pakenemaan Erfurtiin, jossa hänet vuonna 1637 nimitettiin augustinolaisluostarin diakoniksi ja vuonna 1638 Andreas-kirkon pastoriksi.
Altenburgin tuotanto koostuu enimmäkseen hengellisistä sävellyksistä. Hän nautti huomattavaa arvostusta eläessään ja tuli rinnastetuksi Orlando di Lassoon. Altenburg sävelsi tunnetuimman virtensä Breitenfeldin ensimmäisen taistelun voiton kunniaksi vuonna 1631.
Tellico

Tellico on kokoelmatietojen hallintaohjelma. Ohjelma on julkaistu avoimena lähdekoodina GNU General Public License-lisenssillä. Ohjelma on saatavilla Linuxille ja useille BSD-johdannaisille.
Ohjelmalla voi tehdä luetteloita kokoelmista kuten kirjoista, videoista, musiikista, kolikoista, postimerkeistä, keräilykorteista, viineistä, lautapeleistä ja niin edelleen. Ohjelmassa on valmiita asetuksia erilaisille kokoelmille.
Ohjelma tukee tietojen tuomista ja viemistä eri muodoissa, sekä tietojen tuomista eräistä palveluista suoraan.
Ohjelma tallentaa tiedot XML-muodossa eikä siten tarvitse erillistä tietokantapalvelinta.
KOrganizeria, mikä on KDE-ohjelma, voidaan käyttää Tellicon kokoelmien laina-aikojen tallentamiseen.
Ohjelma käyttää tietueiden ja hakusanojen käsittelyyn KDE Frameworks libraries -ohjelmakirjastoja.
Ohjelmasta on myös suomenkielinen versio.
Ohjelma on muuttanut nimeään johtuen erimielisyydestä tavaramerkistä. Syyskuussa 2004 Bookcase 0.11 nimettiin Tellico 0.12:ksi. 
Kokoelmatyypit.
Tellicossa on monia kokoelmatyyppimalleja kokoelmatietokannan perustamiseen.
Muita vastaavia ohjelmia.
Vastaavia ohjelmistoja kutsutaan nimellä "Integrated Library System" (ILS). Muita vastaavia avoimen lähdekoodin ohjelmistoja ovat:
Kuhmon kaupunginkirjasto

Kuhmon kaupunginkirjasto on kainuulaisessa Kuhmon kaupungissa toimiva yleinen kirjasto. 
Kuhmon kirjaston historia ulottuu vuoteen 1880. Tuolloin kuntakokous perusti seurakuntaan lainakirjaston Suomen suuriruhtinas Aleksanteri II:n 25-vuotisen hallituskauden kunniaksi. Ensimmäisenä kirjastonhoitajana toimi Tuupalan postinhoitaja Sofia Swan.
Kirjasto sijaitsi vuosien varrella muun muassa kansakoululla, Korpilinnassa, paloaseman pyöreässä tornissa ja paloaseman kylkeen rakennetussa tilassa. 
Nykyinen Kuhmon kirjasto- ja konserttitalorakennus "Atalante" on arkkitehtitoimisto Nurmela-Raimoranta-Tasan suunnittelema ja se valmistui aiemman Tuupalan saunan paikalle vuonna 1988. Avoimen arkkitehtuurikilpailun (1984) voittaneen, postmodernismia edustavan rakennuksen pääarkkitehtina oli Jyrki Tasa. 
Kirjastorakennuksen toimintojen ja tapahtumien ohella kaupunginkirjasto palvelee erityisesti kirjastoauton ja verkkokirjaston välityksellä. Lisäksi koronapandemian (2020-) aikana Kuhmon kaupunginkirjasto on kehittänyt ja saanut suosiota kirjakassipalvelunsa vuoksi. 
Kaupunginkirjasto kuuluu Kainuun Kainet-kirjastokimppaan, jonka kokoelmia jäsenkuntien asukkaat voivat hyödyntää, niin fyysisiä teoksia kuin sähköisiä aineistojakin (esimerkiksi e-kirjoja, e-äänikirjoja, suoratoistoelokuvia ja musiikki-instrumenttien soiton oppikursseja).
Baffininnata

Baffininnata ("Festuca baffinensis") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, pikkunatojen ("Festuca") sukuun kuuluva kasvilaji. Toisinaan baffininnata on tulkittu samaksi lajiksi kuin lampaannata ("Festuca ovina"). Baffininnata voi risteytyä tundranadan ("Festuca brachyphylla") tai muiden lähisukuisten lajien kanssa.
Baffininnata on tiiviisti mätästävä heinälaji, joka ei muodosta maarönsyjä. Sen varret kasvavat 5–25 cm korkeiksi, joskus jopa 30 cm korkeiksi. Lehtitupet ovat kiinni noin puolet niiden pituudesta. Kieleke on hyvin lyhyt, vain 0,1–0,3 mm pitkä. Lehtilavat ovat halkaisijaltaan 0,4–1,2 mm, tavallisimmin 0,6–1 mm, ja lehtilavoissa on viidestä seitsemään suonta, joskus vain kolme tai neljä. Varsilehdet ovat 5–40 mm pitkiä ja niiden lehtitupet ovat tavallisesti heikosti kiinni varren ympärillä. Kukintona on tavallisesti 1,5–4 cm pitkä röyhy, joskus harvoin terttu. Kukinnon tähkylät ovat 4,5–8,5 mm pitkiä ja niissä on kahdesta kuuteen kukkaa, tavallisesti kolmesta viiteen kukkaa. Kaikki tähkylän kukat jäävät kaleiden sisään; ulkokaleet ovat 2,2–4 mm pitkiä ja sisäkaleet 3–5 mm pitkiä. Ulkohelpeet ovat 3,5–6 mm pitkiä ja niiden kärjissä on 0,8–3,3 mm pitkät vihneet. Sisähelpeet ovat samanpituisia kuin ulkohelpeet tai hieman lyhyempiä.
Baffininnata kasvaa kosteilla ja soraisilla kasvupaikoilla kalkkipitoisilla tai vulkaanisilla alueilla. Baffininnadan levinneisyys on sirkumpolaarinen ja sitä tavataan sekä arktisilla että vuoristoissa.
Sininata

Sininata ("Festuca glauca") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, natojen ("Festuca") sukuun kuuluva kasvilaji. Sininataa käytetään koristeheinänä, ja siitä on jalostettu monia eri lajikkeita tähän tarkoitukseen. Koristekasvina käytetyn sininadan ei tiedetä villiytyneen puutarhakarkulaisena luontoon. Toisaalta myös joistakin muista natalajeista jalostettuja sinertävälehtisiä lajikkeita myydään puutarhakaupoissa tieteellisellä nimellä "Festuca glauca" eli sininatana.
Sininata on voimakkaasti mätästävä heinälaji, joka ei muodosta maarönsyjä. Sen varret voivat kasvaa 15–50 cm korkeiksi, tavallisimmin kuitenkin 22–35 cm korkeiksi. Varret ovat kasvutavaltaan pystyjä. Lehtitupet ovat kiinni varressa suunnilleen puolet niiden pituudesta. Kieleke on lyhyt, 0,1–0,4 mm pitkä. Lehtilavat ovat halkaisijaltaan 0,6–1 mm ja niissä on viidestä seitsemään suonta. Lehtien varsienpuoleisilla pinnoilla on ei ole sklerenkyymisolukkoa, mutta kääntöpuolilla on yhtenäisiä tai melko yhtenäisiä sklerenkyymikannattimia. Sininadan kukintona on 2,5–11 cm pitkä, tiivis ja pysty röyhy. Tähkylät ovat 5,5–11 mm pitkiä ja niissä on kolmesta kuuteen kukkaa, joskus seitsemän kukkaa. Kaleet yltävät tähkylän kukkien yli; ulkokale on pituudeltaan 1,8–4 mm pitkä ja sisäkale 2,8–5,1 mm pitkä. Ulkohelpeet ovat 3,5–6,2 mm pitkiä ja niiden kärjessä voi olla 0,6–2 mm pitkä vihne.
Golden Hour

Golden Hour on yhdysvaltalaisen countrylaulajan Kacey Musgravesin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 30. maaliskuuta 2018. Se sai musiikkikriitikoilta hyvän vastaanoton ja menestyi myös kaupallisesti myyden platinaa Yhdysvalloissa. Yhdysvaltalainen "Paste Magazine" nimesi poppia ja countrymusiikkia yhdistelevän albumin yhdeksi 2010-luvun parhaista.
Albumi ja sen kappaleet voittivat yhteensä neljä Grammy-palkintoa. Albumi palkittiin vuoden albumina ja parhaana countryalbumina. Sen kappale ”Space Cowboy” voitti parhaan countrykappaleen palkinnon ja ”Butterflies”-kappale parhaan country-sooloesityksen palkinnon.
Kappaleet.
Lähde:
Nokia T20

Nokia T20 on HMD Globalin ensimmäinen taulutietokone. Laite julkistettiin 6. lokakuuta 2021, ja sen ennakkomyynti alkoi Suomessa julkistuspäivänä.
Nokia T20:stä tuli myyntiin kaksi versiota, joista edullisemmassa Wi-Fi-versiossa on 32 gigatavua tallennustilaa, kolme gigatavua keskusmuistia ja Wi-Fi-yhteys. Kalliimmassa LTE-versiossa on 64 gigatavua tallennustilaa, neljä gigatavua keskusmuistia ja Wi-Fi-yhteyden lisäksi mobiiliverkkoyhteys. Muilta ominaisuuksiltaan versiot ovat lähes yhteneviä.
Nokia T20:ssä on 10,4 tuuman näyttö ja kahdeksanydinprosessori. Takakameran tarkkuus on kahdeksan megapikseliä ja etukameran viisi megapikseliä. Akun kapasiteetti on 8 200 milliampeerituntia, ja se tukee 15 watin latausta. Käyttöjärjestelmänä on Android 11. Laitteelle on luvattu kaksi vuotta Android-versiopäivitystä ja kolme vuotta tietoturvapäivityksiä.
Robert Fyfe

Robert Douglas Fyfe (25. syyskuuta 1930 Kirkcaldy, Fife, [Britannia[] – 15. syyskuuta 2021) oli skotlantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Howard Sibshawin roolista komediasarjassa "Vielä virtaa".
Nuoruus ja ura.
Fyfe syntyi Kirkcaldyssa vuonna 1930 kelloseppä Douglas Fyfelle ja hänen vaimolleen Irvinelle. Hän kävi Kirkcaldy high schoolia, missä hän sai ensikosketuksensa näyttelemiseen osallistuessaan näytelmiin. Tämän jälkeen hän aloitti opinnot Edinburghin yliopistossa, mutta jätti ne kesken siirtyäkseen näyttelijä Esmé Churchin oppiin Northern Theatre Schooliin Bradfordiin. Valmistuttuaan vuonna 1954 Fyfe esiintyi ensin Churchin kanssa Northern Children's Theatren kiertueella ja sen jälkeen useissa repertoaariteattereissa.
Fyfen televisioroolit olivat aluksi pääasiassa pieniä sivurooleja, kuten esimerkiksi kovanaaman rooli saippuasarjassa "Coronation Street" vuonna 1966. Vuonna 1984 Fyfe teki ensiesiintymisensä tunneituimmassa roolissaan "Vielä virtaa" -sarjan Howardina sarjaan perustuvassa näytelmässä Bournemouthissa. Fyfen roolihahmo oli ankaran vaimonsa Pearlin tossun alla oleva mies, joka yritti vaimoltaan salaa karata pyöräretkille toisen naisensa Marinan kanssa. Seuraavana vuonna Fyfen roolihahmo teki ensiesiintymisensä itse televisiosarjassa, aluksi vierailijana ja myöhemmin osana sarjan vakiokaartia.
2000-vuosikymmenellä Fyfe näytteli elokuvissa "Maailman ympäri 80 päivässä" sekä "Babel". "Vielä virtaa" -sarjan päättymisen jälkeen Fyfe esiintyi toisessa roolissa "Coronation Street" -sarjassa vuonna 2012, tällä kertaa eläköityvänä liikenteenohjaajana, sekä elokuvassa "Pilvikartasto" samana vuonna.
Yksityiselämä.
Fyfe avioitui lavastaja Diana Rushin kanssa vuonna 1957, ja he saivat kolme poikaa. Fyfe kuoli munuaissairauteen 90-vuotiaana 15. syyskuuta 2021. Hän oli jäänyt leskeksi edellisessä kuussa.
Kipinä (Eija Kantolan albumi)

Kipinä on Eija Kantolan studioalbumi, joka julkaistiin 9. heinäkuuta 2021.
Pistojärvi (Kainuu)

Pistojärvi on pohjanmuodoiltaan hyvin vaihteleva järvi Kainuun ja Pohjois-Pohjanmaan maakuntarajalla. Sen eteläosa sijaitsee Suomussalmella ja pohjoisosa Taivalkoskella. Järven pinta-ala on 3,9 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 147 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Oulusta 173 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Pistojärven pituus kaakosta luoteeseen on noin kuusi kilometriä. Mainittavia saaria ei ole. Sääskiniemi jakaa järven eteläpuoliskon läntiseen ja itäiseen vesialueeseen. Läntisen vesialueen eteläisin osa on Matalaselkä, jonka itäpuolella sijaitsee muusta järvestä erillään Pistonlampi. Pistojärven syvä vyöhyke ulottuu järven kaakkoisosasta pohjoiseen. Järven keskiosan itäpuolisko on varsin matalaa, kuten myös järven lounaisosa ja luoteisimmat osat. Syvimmät kohdat sijaitsevat Sääskiniemen kärjestä luoteeseen. Noin neljännes järvestä on vähintään 10 metriä syvä.
Pistojärvi laskee Matalaselän rannalta Pistonjokea etelään. Pistojärven rannoilla on sekä kulttuurimaisemaa että metsämaata.
Pistojärven vesitilavuus on 24 941 000 kuutiometriä.
Pistojärvi (59.588.1.001) kuuluu Pistojärven valuma-alueeseen (59.588), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Lounajoen valuma-alue (59.58) ja ensimmäinen on Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5). Pistojärvi on selkeästi laajin Pistojärven alueen neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Kolme muuta ovat Likolampi ja kaksi Lauttalampea. Alueeseen kuuluu myös alle hehtaarin laajuinen Suksilampi (238,0 metriä mpy) aivan Pistojärven lounaispuolella.
Eimisjärvi

Eimisjärvi-Lauttalammit on matalahko ja monialtainen järvi Joensuun itäosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 7,2 neliökilometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 54 kilometriä itäkaakkoon.
Maantiede.
Eimisjärven pääaltaan pituus kaakosta luoteeseen on noin 6,7 kilometriä, leveys vaihtelee 300 metristä yli kilometriin. Eimisjärven pääaltaan kaakkoiskulmasta lähtee idän suuntaan vesialue, jonka altaat lännestä lueteltuina ovat Keljänlahti, Kantele, Majalampi, Pieni Lauttalampi ja Lauttalampi. Altaita yhdistävät salmet ovat varsin mutkaisia, ja pääallas on niemien halkomaa, joten järvikokonaisuuden yleisilme on sokkeloinen. Eimisjärven syvin kohta, 12,5 metriä, sijaitsee pääaltaan keskiosassa Huutoniemen rannan lähellä. Vain nelisen hehtaaria järvestä on vähintään 10 metrin syvyistä; korkeintaan 3 metriä syvää on lähes kaksi kolmasosaa järvestä.
Eimisjärvi-Lauttalammin niemimaat ovat muodokkaita. Pääallasta ja järven itäosaa erottaa haarautuva Paloniemi. Eimisjärven saariluku on 36, niistä 21 on alle aarin laajuisia luotoja. Saarista yksi on yli hehtaarin laajuinen.
Eimisjärven eteläpuolinen Kokinlampi (145,1 metriä mpy) laskee Eimisjärveen, pohjoisesta laskee Siikopuro ja idästä Kälkäjärveltä Pajujoki. Järveen päätyy myös useita vähäisiä laskuojia. Eimisjärven luoteiskolkasta lähtee noin kilometrin pituinen laskupuro länteen Kinnasjärveen (136,3 metriä mpy).
Eimisjärven rannoilla on peltotilkkuja ja pientaloja. Rannat ovat pääosin alavia.
Eimisjärvi-Lauttalammien vesitilavuus on 22 689 000 kuutiometriä.
Eimisjärvi-Lauttalammit (01.072.1.001) kuuluu Eimisjärven alueeseen (01.072), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Jänisjoen vesistöalueella (01). Toinen jakovaihe on Eimisjärven valuma-alue (01.07). Eimisjärvi-Lauttalammit on laajin Eimisjärven alueen 19:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat, Kokinlampi ja Valkeisenlampi, ovat noin 20 hehtaarin suuruisia.
Kuuma aurinko

Kuuma aurinko (; ; ) on vuonna 1960 ensi-iltansa saanut rikostrilleri, jonka on ohjannut René Clément. Elokuva perustuu löyhästi Patricia Highsmithin romaaniin "Lahjakas herra Ripley" (1955). Elokuvan pääosia esittävät Alain Delon, Maurice Ronet ja Marie Laforêt.
Julian Symons

Julian Symons (1912 Lontoo, Britannia – 1994 Kent, Britannia) oli brittiläinen kirjailija ja kirjallisuudentutkija.
Symonsin vanhemmat olivat venäjänjuutalaisia maahanmuuttajia. Änkytyksen vuoksi hänet pantiin kehityshäiriöisten kouluun, jota hän kävi 14-vuotiaaksi. Hän aloitti silloin toimistotöissä mutta jatkoi opintoja samalla itsenäisesti ja sai vaikutteita kirjailijaveljeltään A. J. A. Symonsilta. Hänen vaimonsa löysi pöytälaatikosta käsikirjoituksen teokseen "The Immaterial Murder Case", lähetti sen kustantajalle, ja se ilmestyi 1945. Vaikka Symons väheksyi teosta, siitä alkoi hänen kirjallinen uransa rikosromaanien kirjoittajana. Hän kirjoitti myös tutkielmia ja elämäkertoja.
Ceriumjodidi

Ceriumjodidi (CeI3) on cerium- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa ceriumjodidi on keltaista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Yhdiste liukenee veteen ja liukenee myös asetoniin.
Ceriumjodidia voidaan valmistaa ceriumin ja jodin reaktiolla tai cerium(IV)oksidin, vetyjodidin ja ammoniumjodidin reaktiolla.
2 Ce + 3 I2 → 2 CeI3
Ceriumjodidia käytetään katalyyttinä aldolireaktioissa, pelkistimenä yhdessä litiumalumiinihydridin kanssa ja organoceriumyhdisteiden valmistamiseen.
Yli merten ja mannerten

Yli merten ja mannerten on Erkki V. Oksasen ohjaama suomalainen matkailuelokuva vuodelta 1956. Elokuva oli ensimmäinen suomalainen pitkä värielokuva.
Elokuvassa kuljetaan lentokoneen kyydissä portugalilaisen löytöretkeilijän Fernão de Magalhãesin 1500-luvulla tekemän maailmanympäripurjehduksen reittiä. Matkan varrella esitellään eri kansojen elämää ja kulttuuria.
Circus of Doom

Circus of Doom on suomalaisen metalliyhtye Battle Beastin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 21. tammikuuta 2022 levymerkillä Nuclear Blast. Albumi debytoi kolmen edeltäjänsä tapaan Suomen virallisen albumilistan ykköspaikalla.
Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet "Master of Illusion", "Eye of the Storm" ja "Where Angels Fear to Fly", ja kappaleista on kuvattu myös musiikkivideot.
Aino-Kaisa Mantere

Aino-Kaisa Mantere (s. 16. kesäkuuta 1994 Ilmajoki) on suomalainen pesäpalloilija. Hänen nykyinen joukkueensa on Seinäjoen Maila-Jussit ja hänen pelipaikkansa on lyöjäjokeri.
Mantere on ollut voittamassa pesäpallon Suomen mestaruutta Kirittärien joukkueessa vuonna 2016.
Mantere aloitti peliuransa aikuisten tasolla Maila-Jusseissa, jossa pelasi vuoteen 2013 asti, jolloin seura pelasi alemmalla sarjatasolla ja taisteli pääsystä naisten pääsarjatasolle. Kaudet 2014-2016 hän pelasi Kirittärissä, jossa voitti Suomen mestaruuden ja kaksi SM-hopeaa. Kauden 2017 Mantere pelasi Pesäkarhuissa, joissa hän voitti uransa kolmannen SM-hopeansa. Noiden kausien aikana hän pelasi myös kolme kertaa Itä–Länsi-ottelussa. Kaudesta 2018 lähtien Mantere on pelannut Maila-Jusseissa. Kaudella 2023 Mantere voitti Superpesiksen lyöjäkuningattaruuden. Mantere voitti lyöjäkuningattaruuden myös kausilla 2024 ja 2025 Kaudella 2025 hänet valittiin Kultaisen mailan voittajaksi ja Vuoden jokeriksi. Elokuussa 2023 Mantere valittiin Superpesiksen kuukauden pelaajaksi. Mantereen kasvattajaseura on Ilmajoen Kisailijat.
Hu Kun

Hu Kun (; s. 1963) on kiinalainen viulisti ja kapellimestari.
Hu aloitti viulunsoiton opiskelun isänsä, professori Hu Wei Minin johdolla 6-vuotiaana. 7-vuotiaana hän esiintyi julkisesti äitinsä, pianisti Peng Shi Junin säestämänä. Hu alkoi saavuttaa palkintoja koululleen kotikaupungissaan Chengdussa. Vuonna 1976 hän lähti Pekingiin, jossa esitti Niccolò Paganinin viulukonserton nro 1. Hän sai paikan keskusradion sinfoniaorkesterin solistina ja pääsi Pekingin keskusmusiikkikonservatorioon jatkamaan opiskelua Lin Yiao Jin johdolla. Hu valmistui vuonna 1984. Hän suoritti lisäksi opintoja Kiinan hallituksen lähettämänä Gstaadin Kansainvälisessä Menuhin-musiikkiakatemiassa Alberto Lysyn johdolla.
Hu saavutti vuonna 1980 viidennen sijan Jean Sibelius -viulukilpailussa Helsingissä ja vuonna 1985 neljännen sijan Kuningatar Elisabetin kilpailussa. Yehudi Menuhin otti hänet ainoaksi yksityisoppilaakseen. Hu on esiintynyt useiden maailman johtavien orkesterien kanssa. Hän on saanut Kiinassa laajaa näkyvyyttä muun muassa televisio- ja radio-ohjelmissa sekä dokumenttielokuvissa. Hän pääsi kotimaassaan esiintymään myös valtiovieraille, kuten Ronald Reaganille. Hu kantaesitti Ronald Stevensonin säveltämän viulukonserton George Enescun muistolle ja piti Edward Elgarin viulukonserton Kiinan-ensiesityksen. Hän on myös tulkinnut kiinalaista viulumusiikkia länsimaiselle yleisölle. Hän on levyttänyt teoksia sellaisilta säveltäjiltä kuin Samuel Barber, Alun Hoddinott, Aram Hatšaturjan, Sergei Prokofjev, Antonio Vivaldi, Johann Sebastian Bach, Leonard Bernstein, Henryk Wieniawski ja Camille Saint-Saëns.
Hu on toiminut professorina Royal Academy of Musicissa ja saanut sen kunniajäsenyyden. Hänet nimitettiin vuonna 2011 tuomariston puheenjohtajaksi Kiinan kansainvälisessä viulukilpailussa Qingdaossa. Orkesterinjohdossa Hu sai opastusta Colin Davisilta, ja hän perusti oman Hu Kun and Friends -orkesterinsa Lontoossa. Hän on kiertänyt kapellimestarina.
Shi Zhiyong (painonnostaja, 1993)

Shi Zhiyong (, s. 10. lokakuuta 1993 Línguì Qū, Guilin, Guangxi) on kiinalainen painonnostaja ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Shi kilpailee 69 ja 73 kg sarjassa. Hän voitti ensimmäisen olympiakullan Rion kesäolympialaisissa 2016 alle 69 kg sarjassa. Hän työnsi 162 kg ja tempaisi 190 kg. Yhteistulos 352 kg riitti voittoon yhden kilogramman erolla. Neljä vuotta myöhemmin Tokion kesäolympialaisissa 2020 Shi kilpaili alle 73 kg sarjassa. Hän työnsi 166 kg ja tempaisi 198 kg, jotka olivat kummatkin kilpailun parhaita tuloksia. Yhteistulos 364 kg on olympiaennätys. Shi on voittanut myös maailmanmestaruuden kolmesti: vuonna 2015 69 kg sarjassa sekä 2018 ja 2019 73 kg sarjassa. Lisäksi hänellä on neljä Aasian-mestaruutta.