Kahdet kasvot (albumi)

Kahdet kasvot on BASF-levymerkillä julkaistu Kummitus-yhtyeen studioalbumi vuodelta 1976. Nimensä mukaisesti se on tyylillisesti kaksijakoinen: A-puoli sisältää suoraviivaista rock and rollia ja B-puoli kokeellisempaa progressiivista rockia. Vaisun vastaanoton saanut albumi jäi yhtyeen ainoaksi.
Historia.
Kauhurockia esittänyt yhtye Kummitus julkaisi keväällä 1975 Love Recordsin kustantaman singlen ”Kalman koura”. Se sai kielteisiä arvosteluja, joten yhtyeen ja levy-yhtiön yhteistyö päättyi. Syksyllä 1975 toimittajataustaiset Kari Kantalainen ja Vesa Majanen lähestyivät Kummituksen manageria Heikki Kauppista ja tarjoutuivat tuottamaan yhtyeelle pitkäsoiton. Kantalainen osallistui myös albumin sanoittamiseen. Kauppinen järjesti yhtyeelle levytyssopimuksen BASF-monialayhtiöltä, joka tunnettiin paremmin kotiäänityksiin tarkoitetuista kaseteistaan.
Albumi äänitettiin Pekka Nurmikallion Microvox-studiolla Lahdessa. Pienessä studiossa oli vain kaksiraitanauhuri, joten säestys ja taustalaulut äänitettiin samaan aikaan. Soololaulu äänitettiin erilliselle raidalle. Äänitysten aikana basisti Juhani Kivistö jätti yhtyeen ja suuntasi soolouralle, jolloin hänen korvaajakseen tuli Pertti Hurmalainen. Kiireestä huolimatta äänitysten ilmapiiri oli hyvä. Kappaleet oli harjoiteltu etukäteen huolella, joten niiden äänittäminen kävi nopeasti.
Albumilla esiintyy myös vieraileva muusikko Lucjan Czaplicki. Hän soitti Uranus-yhtyeessä, jossa toimi muitakin Kummituksen jäseniä. 
Svart Records julkaisi "Kahdet kasvot" uudestaan vuonna 2022. Uusintapainos sisältää Matti Pajuniemen kirjoittaman englanninkielisen Kummitus-historiikin sekä alkuperäisen albumin suomenkieliset saatesanat.
Musiikki.
A-puoli.
”Paranoia” sai alkunsa kitaristi Jussi Niemen soitosta. Albumin alkuperäispainoksen tekstissä kappaletta kuvataan ”jykeväksi jytäksi”. Seppo Tammilehto ja Kari Kantalainen kirjoittivat vainoharhoista kertovan sanoitukset. Hannu Latva-Hakuni soittaa kappaleen loppupuolella syntetisaattorisoolon.
”Tuonen rock &amp; roll” on nopeatempoinen rock-kappale, jota Matti Pajuniemi vertaa Coitus Intin varhaiseen tuotantoon. Kappaleen sävelsi ja sanoitti Juhani Kivistö. Sanoitus kertoo hautausmaasta, jonka asukkaat nukkuvat päivisin ja nousevat öisin rokkaamaan.
”Taivaassa taas” on omistettu tuottaja Kari Kantalaiselle, jonka ideasta sanoitus syntyi. Sanoitus kertoo suonensisäisten huumausaineiden käytöstä. Pajuniemi vertaa kappaleen ”omistautunutta laulusuoritusta” Kontra-yhtyeen suomirockiin. Kappaleen sävelsi Niemi, joka osallistui myös sanoittamiseen. Lucjan Czaplicki soittaa kappaleessa huuliharppua.
Juhani Kivistön säveltämä ja sanoittama ”Unikuva” kertoo onnettomasta rakkaudesta. Kappaleen saatetekstin mukaan ”Kummitus on ihan tosissaan, varmasti on”.
Seppo Tammilehdon tekemä ”Nauru haamulle” sisältää progressiivisen rockin tyylisiä kitaramelodioita ja aavemaisen syntetisaattorisoolon. Sanoitus kertoo yksinäisestä miehestä, joka istuskelee portailla lunta saappaissaan ja muistelee parempia aikoja.
Jussi Niemi teki kappaleen ”Se on ok” muiden pitäessä lounastaukoa, sillä pitkäsoitolle tarvittiin vielä yksi kappale, jotta siitä voisi pyytää täyttä hintaa. Myös Kantalainen osallistui kappaleen sanoittamiseen. Sanoitus kertoo kauniista naisesta, jota miespuolinen kertojahahmo mielikuvituksessaan riisuu alastomaksi.
B-puoli.
B-puoli muodostaa neljän toisiinsa sulautuvan kappaleen kokonaisuuden, joka "Kaksien kasvojen" saatetekstissä omistetaan Spike Jonesille ja Roger Watersille. "Suomalaisen rockin tietosanakirjan" kirjoittaja Esko Lehtonen kuvaa sitä Pink Floyd -vaikutteiseksi pilailun ja toden sekoitukseksi. Levynpuoliskon ensimmäinen raita ”Paholaisen tulo” käynnistyy särökitaralla soitetulla riffillä ja lapsen itkua sisältävillä äänitehosteilla. Kappaleen sävelsi ja sanoitti Jussi Niemi.
”Ilme” on useita äänitehosteita sisältävä instrumentaali, jota Pajuniemi vertaa Pink Floydin kappaleeseen ”On the Run”. Kappaleen sävelsivät Latva-Hakuni ja Vesa Majanen, toinen albumin tuottajista.
Nimikappale on Tammilehdon sävellys ja sanoitus, joka kertoo tuskasta ja itsetuhoisuudesta. Pajuniemi kuvailee sitä ”tarttuvaksi rockiksi”.
Viimeinen kappale ”6. päivä” on Pink Floydin tyylinen sekoitus progressiivista rockia ja bluesia. Czaplicki soittaa kappaleessa saksofonia.
Vastaanotto.
"Kahdet kasvot" jäi ilmestyessään varsin vähälle huomiolle, eikä se noussut Suomessa listalle. Albumia seurannut kiertuekaan ei saavuttanut mainittavampaa menestystä.
"Soundin" Mikko Mattlar kirjoitti vuonna 2016, että "Kaksia kasvoja" vaivaavat tahattoman koomiset sanoitukset, ”mutta se ei silti ole musiikillisesti mitenkään kehno, vaan sisältää paikoin laadukasta psykedeliavaikutteista suomirockia”. Albumilla soittavia muusikoita hän kuvailee ammattitaitoisiksi.
Matti Nissinen kirjoittaa uusintapainoksen arvostelussa, että ”Kummituksen rajuhkot tekstit” okkulttisine aiheineen ja huumeiden vaaroista varoittelevine tarinoineen tuovat mieleen Covenin, Black Sabbathin ja Pentagramin, mutta musiikillisesti albumi on ”lähellä aikansa keskitien älykkörockia”. Albumi ei ole kestänyt aikaa erityisen hyvin, mutta kuitenkin monia muita manserock-levyjä paremmin. Nissinen antaa albumille arvosanaksi kolme pistettä viidestä.