tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ebba Masalin

Ebba Masalin (29. elokuuta 1873 Mikkeli – 31. maaliskuuta 1942) oli suomalainen taidemaalari, piirtäjä ja kuvittaja.
Masalinin vanhemmat olivat Oulun läänin kuvernööri Gabriel Johan Masalin ja Emilia Masalin. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1892–1898. Masalin osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1898 ja 1905 välillä. Hän työskenteli kuvittajana ja piirsi kuvatauluja kouluja varten. Näistä Masalinin piirtämistä kuvatauluista tunnetuimmat olivat John Lindénin suunnitteleman ja kustannusosakeyhtiö Otavan julkaiseman kasvitaulusarjan mustapohjaiset kasveja esittävät opetustaulut.
B-segmentti

B-segmentti on alempaa keskiluokkaa eli C-segmenttiä pienempi kokoluokka autojen eurooppalaisessa kokoluokituksessa. B-segmentti tunnetaan myös usein arkikielessä nimellä ”pieni auto”, englanniksi ”supermini car”.
B-segmenttiin kuuluvia autoja ovat esimerkiksi Ford Fiesta ja Opel Corsa.
Ford Fiestan valmistus päättyi kesällä 2023. Volkswagen Polon myynti Suomessa loppui 2024. Kia Rion tuotanto Euroopassa on päättynyt. Sen sijaan Toyota Yarista myydään Suomessa edelleen.
Useiden B-segmentin autojen valmistus on hiipunut, koska päästö- ja turvallisuusvaatimukset sekä sähköistyminen ovat nostaneet autojen hintaa, ja tämä ilmiö vaikuttaa suhteessa enemmän pieniin ja edullisiin autoihin. 
Sähkötoimisia B-segmentin autoja ovat Dongfeng Nammi Box ja Renault 5 E-Tech.
Tukimuuri

Tukimuuri on rakenne, jolla pyritään voittamaan maanpinnan korkeuseroja sellaisissa tapauksissa, kun tavanomaisia maaluiskia ei tilanahtauden tai muun syyn vuoksi voida käyttää. Ne ovat maanpaineen ja toisinaan myös vedenpaineen rasittamia muureja, jotka esiintyvät osittain joko itsenäisinä tai muiden rakenteiden yhteydessä. Ne voidaan rakentaa esimerkiksi betonista, luonnonkivistä tai kivikorista. Toimintatapansa mukaan tukimuurit voidaan jakaa massiivisiin tukimuureihin, kulmatukimuureihin ja laippa- sekä siipitukimuureihin.
Massiiviset tukimuurit.
Massiiviset tukimuurit saavat riittävän vakavuuden huomattavan omanpainonsa vaikutuksesta. Niiden muoto vaihtelee: etusivu saattaa olla pystysuora ja takasivu vino tai päinvastoin. Myös molemmat sivut saattavat olla vinoja. Massiivisen tukimuurin etuna on yksinkertainen ja helppo rakennustapa, eivätkä ne ole erityisen alttiita halkeamisvaaralle.
Kulmatukimuurit.
Kulmatukimuureissa on teräsbetonista tehty pystysuora rintamuuri ja sen alla leveähkö pohjalaatta. Rintamuurin takana maamassa lepää osittain pohjalaatan päällä vakauttaen rakennetta. Kun pohjalaatta on leveä, voidaan kulmatukimuuri tehdä huomattavasti massiivista tukimuuria kevyemmäksi. Mikäli maapohja on hyvin luja, voidaan pohjalaatta tehdä vain toispuoliseksi, mutta pohjarasitusten vähentämiseksi pohjalaattaa yleensä jatketaan myös rintamuurin etupuolelle. Kulmatukimuuri on taloudellisesti edullinen rakentaa, vaikka vaatiikin enemmän kunnossapitoa.
Laippa- ja siipitukimuurit.
Laippa- ja siipitukimuurit ovat laipoilla ja siivillä vahvistettuja kulmatukimuureja. Laippojen ja siipien avulla saadaan pienemmät taivutusmomentit kuin jäykistämättömissä kulmatukimuureissa.
Christian August Crusius

Christian August Crusius (10. tammikuuta 1715 Leuna, Saksi – 18. lokakuuta 1775) oli saksalainen filosofi ja teologi. Crusius opiskeli Leipzigin yliopistossa, ja hänestä tuli yliopiston teologian professori vuonna 1750 ja rehtori vuonna 1773.
Crusius kritisoi Gottfried Leibnizin ja Christian Wolffin filosofioita uskonnollisen puhdasoppisuuden näkökulmasta. Hänen mukaansa mikä tahansa deterministinen järjestelmä johtaa moraalin rappeutumiseen. Crusius itse korosti tahdon vapautta. Wolffia vastaan suunnattu kritiikki vaikutti Immanuel Kantiin tämän järjestelmän ollessa muotoutumassa, ja Kant mainitsee hänen eettiset oppinsa "Käytännöllisen järjen kritiikissään".
Myöhemmän elämänsä Crusius omisti teologialle. Hän johti yliopistossa ”crusiaaneiksi” kutsuttua puoluetta ”ernestiaaneja” eli Johann August Ernestin kannattajia vastaan. Nämä kaksi professoria olivat omaksuneet vastakkaiset eksegeettiset menetelmät. Ernesti halusi tutkia Raamattua samalla tavalla kuin muitakin antiikin aikaisia tekstejä, kun taas Crusius halusi pitäytyä tulkinnassa kirkollisessa perinteessä. Crusiuksen näkemykset ovat vaikuttaneet muun muassa E. W. Hengstenbergiin ja Franz Delitzschiin.
Marika Makaroff

Katja Marika Makaroff (s. 5. kesäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen sisällön kehittäjä, tuottaja ja luova johtaja. Vuonna 2016 Makaroff perusti Gutsy Animations -tuotantoyhtiön, joka toimii Suomessa ja Isossa-Britanniassa. Gutsy Animations tuottaa vuonna 2019 ensi-iltansa saanutta Muumilaakso-animaatiosarjaa. Makaroff toimii nykyään perustamansa tuotantoyhtiön luovana johtajana.
Makaroffilla on yli 20 vuoden ura media-alalla. Hän toimi aiemmin toimittajana radiossa, muun muassa Radio Cityssä ja Radio Ykkösessä, minkä lisäksi hän tuli televisiossa tunnetuksi ohjelmista "Jyrki", "Hurja joukko", "Makaroff &amp; Modig" ja "Talo". Toimittajan uransa jälkeen hän työskenteli kahdeksan vuotta FremantleMedia Finland Oy:n johdossa – ensin toimitusjohtajana 2005–2011 ja sitten luovana johtajana 2011–2013. Makaroff vastasi yrityksen luovasta kehityksestä Pohjoismaissa. Huhtikuussa 2014 hän aloitti ruotsalaisen Friday TV:n toimitusjohtajana Tukholmassa. Friday TV:n jälkeen Makaroff siirtyi luovaksi johtajaksi Filmlance Internationaliin, tuotantoyhtiöön joka on tunnettu Silta -rikosdraaman tekijänä.
Makaroff on ollut aktiivinen Yllätetään Yhteiskunta -yhteisössä, ja hän on Suomen Purjelaivasäätiön hallituksen jäsen. Hän on opiskellut musiikkia Vantaan musiikkiopistossa ja Pop &amp; Jazz konservatoriossa.
Makaroff asuu Porvoossa, ja hän on kolmen lapsen äiti. Hänen sisarensa Mia Makaroff on säveltänyt Rajaton-yhtyeelle.
Schottky-diodi

Schottky-diodi on diodi, jonka ominaisuutena on, että sen myötävirta katkeaa hyvin nopeasti, kun myötäjännite muuttuu estosuuntaiseksi. Rajapinta tyhjenee tavallista nopeammin varauksenkuljettajista, joten estosuuntainen elpymisaika on nopea.
Schottky-diodin toiminta perustuu vahvasti seostetun N-materiaalin ja metallisten liitosjohtojen väliseen liitokseen, sillä niiden väliin syntyy metalli-puolijohde-rajapinta. Schottky-diodin käyttökohteena voi olla tasasuuntaus suurilla taajuuksilla ja kytkimenä toimiminen suurilla taajuuksilla hakkuriteholähteissä ja nopeissa mikropiireissä. Yleisesti estojännite on pieni, noin 45–100 V.
Naprokseeni

Naprokseeni ((+)-(S)-2-(6-metoksinaftalen-2-yyli)propaamihappo) (kauppanimillä Alpoxen, Miranax (natriumnaprokseeni), Naprometin, Napromex, Naproxen ja Pronaxen) on tulehduskipulääke, jota käytetään mm. reuman ja reumaattisten niveltulehdusten hoitoon, nivelrikon ja kihdin hoitoon, vammojen ja leikkausten jälkeisten tulehdus- ja kiputilojen jälkihoitoon, hammassärkyyn, suukirurgian toimenpiteiden aiheuttamaan kipuun, kuumeeseen, kuukautiskipuihin, runsaisiin kuukautisiin eli menorrhagiaan sekä migreenin ehkäisyyn ja hoitoon.
Naprokseenin vaikutus perustuu syklo-oksigenaasientsyymien ja sitä kautta prostaglandiinisynteesin estoon, jolloin kuume alenee ja tulehdusta sekä kipua voimistavien välittäjäaineiden vapautuminen vähenee. Naprokseeni vaikuttaa epäselektiivisesti sekä 1- että 2-tyypin syklo-oksigenaasientsyymeihin.
Kemiallisesti naprokseeni on propionihappojohdos kuten sitä yleisemmässä käytössä olevat ibuprofeeni ja ketoprofeeni.
Keskeisin ero näihin verrattuna on merkittävästi pidempi puoliintumisaika (12–15 tuntia) ja siten pitkäkestoisempi vaikutus, minkä ansiosta naprokseeni soveltuu pitkäkestoisen tai kroonisen kivun lievitykseen. Naprokseenin maksimivaste saavutetaan noin 2 tuntia lääkkeen ottamisesta.
Naprokseenilla on samoja haittavaikutuksia kuin muillakin tulehduskipulääkkeillä. Tavallisimmin naprokseeni voi aiheuttaa ruoansulatuskanavan limakalvoärsytystä ja -vaurioita, epätavallisemmin munuaishaittoja, sydänhaittoja, maksahaittoja tai ihoreaktioita. Haittojen riskejä lisäävät korkea ikä, aikaisemmin sairastettu ulkus, samanaikainen glukokortikoidien, veren hyytymistä estävien lääkkeiden, SSRI-masennuslääkkeiden tai muiden tulehduskipulääkkeiden käyttö sekä helikobakteeri-infektio.
Naprokseenia sisältävät lääkevalmisteet olivat Suomessa yksinomaan reseptivalmisteita vuoden 2015 joulukuuhun saakka, jolloin ensimmäinen 250 mg:n valmiste (katso kuva) tuotiin myyntiin apteekin lisäneuvontaa vaativana itsehoitolääkkeenä (LVI).
Kobolttisulfaatti

Kobolttisulfaatti eli koboltti(II)sulfaatti (CoSO4) on kobolttikationien ja sulfaattianionien muodostama ioniyhdiste. Esiintyessään kidevedellisenä heptahydraattina CoSO4·7 H2O kobolttisulfaatti on punaista.
Valmistus ja käyttö.
Kobolttisulfaattia voidaan valmistaa kobolttioksidista, kobolttihydroksidista tai kobolttikarbonaatista käsittelemällä niitä rikkihapolla.
Kobolttisulfaattia käytetään teollisuudessa lasin ja keramiikan värjäyksessä, patterien valmistuksessa ja kobolttioksidin valmistamisessa.
Suomessa kobolttisulfaattia on valmistettu Harjavallan suurteollisuuspuistossa sijaitsevassa Norilski nikelin nikkelitehtaassa vuodesta 2014 lähtien.
Turvallisuus.
Aine aiheuttaa huonovointisuutta nieltynä ja pahoinvointia ja hengityksen vaikeutumista hengitettynä. Useiden muiden kobolttiyhdisteiden tavoin myös kobolttisulfaatin arvellaan olevan ihmiselle syöpää aiheuttava aine. Aine on vaarallista vesieliöstölle .
Juha Tynkkynen

Juha Tynkkynen (s. 22. maaliskuuta 1954 Helsinki) on helsinkiläinen entinen radiotoimittaja ja Radio Cityn päätoimittaja (1985-91) sekä televisiotuotantoyhtiö Broadcastersin toimitusjohtaja. Hän toimi yhtiössä myös vastaavana tuottajana ja käsikirjoittajana.
Tynkkynen aloitti uransa tekemällä musiikki/kulttuuri/elokuvatoimittajan töitä vuosina 1974-1985 Yleisradiossa (mm Rockradio). Keväällä 1985 hän jätti virkatyön Yleisradiossa ja siirtyi ensimmäiseksi päätoimittajaksi silloin toimintansa aloittavaan Radio Cityyn. Vuodesta 1991 vuoteen 1995 Tynkkynen toimi myös Radio Cityn hallituksen puheenjohtajana 
Vuonna 1990 Tynkkynen perusti yhdessä Saku Tuomisen kanssa Broadcasters oy:n. Tuotantoyhtiö myytiin ruotsalaiselle MTG:n omistamalle Strix -tuotantoyhtiölle vuonna 1995. Tynkkynen ja Tuominen ostivat yhtiön takaisin vuonna 1998 ja alkoivat kansainvälistää sitä määrätietoisesti. T&amp;T Broadcasters oy myytiin uudelleen Ruotsiin vuonna 2005 miljoonakaupalla ja ostajana oli Zodiac Television.
Tynkkysen tv-tuotantoja olivat mm. NO-TV, Frank Pappa Show, Suomen parhaat, Hyvät, pahat ja rumat, Kokkisota, Uutisvuoto, Suomen Robinson ja viimeisenä v 2008 alkanut Tanssii tähtien kanssa. Tynkkynen työskenteli yhtiössä 2005-2009 varatoimitusjohtajana. Vuonna 2009 Tynkkynen ja Tuominen perustivat T&amp;T Idealist Oy:n jonka toimitusjohtajana hän toimii tälläkin hetkellä. 
Tynkkynen opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan Unkarin kieli ja kulttuuri, sivuaineina yleinen kirjallisuustiede, taidehistoria ja kansanrunoustiede ja uskontotiede. Tynkkynen oli stipendiaattina Budapestin ELTE -yliopistossa 3 lukukautta vuosina 1977-1978. Hän on toiminut myös Suomen Budapestissa toimivan kulttuuri-instituutin FinnAgoran vt. johtajana 2011. Tynkkynen on Elävän musiikin säätiö Elmu SR:n hallituksen puheenjohtaja v:sta 2018. Vuosina 2011-2021 Tynkkynen toimi Tuska- festivaalin hallituksen puheenjohtajana.
Vuonna 2007 Tynkkynen valittiin suomalaisen radion Hall of Fameen.
Kleitos Valkoinen

Kleitos oli makedonialainen sotilas Aleksanteri Suuren armeijassa. Hän sai lisänimen "Valkoinen" jotta hänet erotettaisiin Kleitos Mustasta. 
Kleitos mainitaan taksiarkkina vuonna 327 eaa. Intian sotaretken aikana Kleitoksen, Gorgiaan ja Meleagroksen jalkaväkiosastot muodostivat armeijan esijoukon jota johtivat Hefaistion ja Perdikkas. Hydaspesjoen taistelussa Kleitos seurasi Aleksanterin mukana joen yli. Sangalan piirityksen yhteydessä Kleitos mainitaan ratsuväen komentajana. Hän toimi samassa tehtävässä malleja vastaan käydyssä kampanjassa. Kleitos lähti Krateroksen kanssa Makedoniaan vuonna 325 eaa. Krateros antoi kuitenkin Kleitokselle tehtäväksi jäädä varmistamaan laivaston rakentamista Kilikiassa. Laivaston tehtäväksi tuli turvata Hellespontos. 
Vuonna 323 eaa. Kleitoksen laivasto kukisti ateenalaisen laivaston Amorgoksen luona. Triparadisoksen jaossa Kleitoksesta tuli Lyydian satraappi. Antigonos I hyökkäsi kuitenkin Kleitoksen kimppuun ja tämä pakeni Makedoniaan. Kleitos palveli aluksi Polyperkhonia makedonian laivaston päällikkönä. Vuonna 322 eaa. Kleitos kukisti Nikanorin laivaston Propontiksessa. Antigonos hyökkäsi kuitenkin laivaston kimppuun kun laivat oli vedetty maille. Laivasto yritti paeta merelle, jossa Nikanorin laivaston rippeet kukistivat sen täydellisesti. Kleitos selvisi kuitenkin hengissä, mutta jäi Lysimakhoksen vangiksi. Lysimakhos antoi teloittaa Kleitoksen.
Larrabee

Larrabee on Intelin koodinimi GPGPU-suorittimen mikroarkkitehtuurille, joka on erillinen integroitujen grafiikkaprosessorien mallistosta (). 
Arkkitehtuuria ennakoitiin julkistettavaksi vuonna 2010.
Arkkitehtuurin julkaisu on peruutettu.
Intel ei saanut Larrabeen suorituskykyä kilpailukykyiseksi DirectX- ja OpenGL-sovelluksille ja Intel päätti keskittää resurssinsa integroitujen grafiikkaprosessorien kehitykseen.
Kimmo Helistö

Kimmo Helistö (s. 4. kesäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen kunnallispoliitikko, tuottaja, muusikko ja yrittäjä. Vihreitä edustava Helistö on ollut Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1993–1996 ja uudelleen vuosina 2001–2012. 
Helistö kirjoitti ylioppilaaksi 1980 ja opiskeli melkein valmiiksi peruskoulun luokanopettajaksi. 1980-luvulla Helistö soitti punkyhtye Kadotettujen kahdella ensimmäisellä albumilla ja hän julkaisi oman soololevynsä vuonna 1989.
Vuosina 1985–1994 Helistö oli toimittajana Radio Cityssä ja hän oli kolme vuotta Elävän musiikin yhdistys ELMU:n puheenjohtajana 1989–1992. 1990-luvun lopulla Helistö tuotti musiikkia, tapahtumia ja elokuvia. 
Nykyisin Helistö on yrittäjä ja Tuotantoyhtiö Kimmo Helistö Oy:n omistaja. 
Helistö toimi helsinkiläisen yleisen saunan Sauna Arlan omistajana vuodesta 2006 vuoteen 2022. Hänellä on toinenkin yleinen sauna, nimeltään Uusi Sauna, Helsingin Jätkäsaaressa.
Helistö oli ainoa Helsingin kaupunginhallituksen vihreistä, joka tuki Guggenheim Helsinki -suunnitelmaa sen kaataneessa äänestyksessä 2. toukokuuta 2012.
Musiikkivaikuttaja Paavo Helistö oli Kimmo Helistön isä.
Matti Karppanen

Matti Karppanen (19. lokakuuta 1873 Kuhmoniemi – 28. tammikuuta 1953 Haminalahti) oli suomalainen lintuaiheita maalannut taidemaalari ja lintujen täyttäjä.
Matti Karppasen vanhemmat olivat puuseppä, muurari Erkki Karppanen ja Anna Heikkinen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1917, oli Maria Koponen ja toinen vuodesta 1930 Hilja Lovisa Kauhanen. Karppanen opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1892–1893 ja saapui sitten Kuopion lähelle Haminalahteen kuuluisan lintumaalarin Ferdinand von Wrightin oppilaaksi ja avustajaksi. 
Karppanen osallistui Suomen taiteilijain näyttelyihin 1897, 1899 ja 1902.
Karppanen hankki 1904 itselleen hirsimökin Haminalahdesta ja asui siinä lopun elämäänsä. Lintuaiheisten maalausten teon lisäksi hän toimi lintujen täyttäjänä. Hän rakensi myös läheiseen järven lahteen usean kymmenen vuoden aikana ristimuotoisen keinotekoisen saaren, jolla sijaitsi istutettuja puita, pieni lautamaja ja kasvimaa. Saaren perustukset Karppanen teki paksusta pajumatosta ja alkoi sitten kuljettaa kiviä ja maata pajumaton päälle. Karppasella oli myös maakotkia ja huuhkajia elättilintuina.
Karppanen toimi Kuopion Luonnon Ystäväin Yhdistyksessä ja Kuopion luonnontieteellisen museon kokoelmissa on hänen täyttämiään eläimiä, enimmäkseen lintuja, lähes 200.
Kenttätykistörykmentti 12 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 12:n (KTR 12) oli jatkosodan Suomen maavoimien tykistöyksikkö, joka liitettiin osaksi 15. divisioonaa. 
Perustaminen.
Perustettaessa rykmentin tykkikalustona oli Yhdysvalloissa valmistettu hevosvetoinen kevyt kanuuna 75 K/17.
Keskittäminen ja sodan alun tehtävä.
Tyrvään patteristo (II/KTR 12) kuormattiin junaan Tyrvään asemalla 24. kesäkuuta 1941 ja juna purettiin parin päivän kuluttua Särkisalmen asemalla, mistä siirryttiin ensimmäisiin tuliasemiin Silamusjärven länsipuolelle.
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Kari Haakana (digimedia-asiantuntija)

Kari Haakana (s. 1968) on suomalainen digimedia-asiantuntija, toimittaja ja kirjailija. Hän on myös bloggaaja. Hän työskentelee Ylen internet-osastolla palvelupäällikkönä vastaamassa uutisten ja asian verkkopalvelujen kehityksestä sekä Yle.fi-kattokonseptista. Aiemmin hän on toiminut muun muassa Sanoma Magazines Finlandin Digital Media -yksikön kehityspäällikkönä ja "Tietokone"-lehden toimituspäällikkönä.
Elämä.
Ylen uutisten ja asian Beta.yle.fi -palvelu palkittiin vuonna 2011 interaktiivisten medioiden käyttöä edistävän IAB:n Grand One -kilpailussa parhaana kuluttajapalveluna. 
Haakana sai vuonna 2004 Suomen blogiyhteisön jakaman Kultainen Kuukkeli -palkinnon vuoden parhaasta kolumnista.
"Aula &amp; Co" -kustantamo julkaisi 2022 Haakanan esikoisdekkarin "Välitön uhka". Kolmannen dekkarin jälkeen toimittaja Kai Hirvasnoro nosti hänet Helena Immosen rinnalle todenmakuisten "järkitrillerien" huomattavana kirjoittajana.
Four Corners

Four Corners ("neljä nurkkaa", "neljän nurkan alue") on Yhdysvaltain lounaisosassa sijaitseva New Mexicon, Arizonan, Utahin ja Coloradon osavaltioiden risteyskohta. Erään esityksen mukaan se on pyöreä alue noin 200 kilometrin säteellä osavaltioiden nurkkauksesta. Seudulla on monia historiallisia ja maisemallisia nähtävyyksiä kuten Chacon kanjoni.
Paikalla, jossa näiden neljän osavaltion rajat kohtaavat, on muistomerkki Four Corners Monument.
Nykyään seudulla asuu alkuperäisväestöstä muun muassa navajoja.
Aluetta palvelee Four Cornersin lentoasema Farmingtonissa.
Francesco Arese

Francesco Arese (s. 13. huhtikuuta 1944) on italialainen keskimatkojen juoksija. Hänen päälajinsa oli 1 500 metrin juoksu.
Arese sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1969 kahdeksanneksi 1 500 metrin juoksussa ajalla 3.42,2. Seuraavissa EM-kilpailuissa Helsingissä 1971 hän voitti kultaa ajalla 3.38,4. Olympialaisissa hän karsiutui välierissä sekä Méxicossa 1968 että Münchenissä 1972.
Arese voitti universiadeissa kultaa 1 500 metrillä ajalla 3.52,7 Torinossa 1970.
Arese paransi 800 metrin juoksussa Italian ennätystä neljä kertaa ja sivusi sitä kerran sekä paransi 1 500 metrin juoksussa ennätystä viisi kertaa ja sivusi kerran. Hän voitti Italian mestaruuden 800 metrillä vuosina 1968, 1969, 1972 ja 1973 sekä 1 500 metrillä vuosina 1966, 1967, 1968 ja 1970.
Arese toimi Italian yleisurheiluliiton puheenjohtajana vuosina 2004–2012. Hän oli myös vuoden 2009 sisäratojen EM-kilpailujen järjestelytoimikunnan puheenjohtaja.
Henryk Szordykowski

Henryk Jan Szordykowski (3. kesäkuuta 1944 – 25. joulukuuta 2022) oli puolalainen keskimatkojen juoksija. Hänen päälajinsa oli 1 500 metrin juoksu.
Szordykowski sijoittui Budapestin EM-kilpailuissa 1966 kahdeksanneksi 1 500 metrin juoksussa ajalla 3.45,8. Méxicon 1968 olympialaisissa hän karsiutui 800 metrin juoksun välierissä mutta sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi ajalla 3.46,6. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän saavutti 1 500 metrillä pronssia ajalla 3.39,8. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän saavutti samalla matkalla hopeaa ajalla 3.38,7. Münchenin 1972 olympialaisissa hän karsiutui 1 500 metrin välierissä.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Szordykowski voitti 1 500 metrin juoksussa kultaa Wienissä 1970 loppuajalla 3.48,8, Sofiassa 1971 ajalla 3.41,4, Rotterdamissa 1973 ajalla 3.43,01 sekä Göteborgissa 1974 ajalla 3.41,78. Belgradissa 1969 hän saavutti 800 metrillä hopeaa ajalla 1.47,1 sekä voitti kultaa 1+2+3+4 kierroksen viestissä, jossa Puolan joukkue pääsi kahdesta matkaan lähteneestä ainoana maaliin saakka.
Charles Cyphers

Charles Cyphers (28. heinäkuuta 1939 Niagara Falls, New York – 4. elokuuta 2024 Tucson, Arizona) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan monista John Carpenterin elokuvista, joista näkyvin on sheriffi Lee Brackettina kauhuelokuvaklassikossa "Halloween – naamioiden yö" (1978) ja sen jatko-osassa "Halloween 2" (1981). Muita rooleja muun muassa Clint Eastwoodin "Honkytonk Man" (1982), toimintaklassikko "Pako New Yorkista" (1981) ja Charles Bronsonin tähdittämä "Väkivallan vihollinen 2" (1982).
Vladimir Pantelei

Vladimir Pantelei (3. toukokuuta 1945 – 17. huhtikuuta 2000) oli neuvostoliittolainen keskimatkojen juoksija. Hänen päälajinsa oli 1 500 metrin juoksu.
Pantelei sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1969 kymmenenneksi 1 500 metrillä ajalla 3.45,0. Hänen edellään yhdeksänneksi sijoittui suomalainen Pekka Vasala. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 Pantelei oli samalla matkalla jälleen kymmenes ajalla 3.42,9 ja jälleen Vasala tuli juuri hänen edellään maaliin. Münchenin 1972 olympialaisissa Pantelei sijoittui Vasalan voittamassa 1 500 metrin loppukilpailussa kahdeksanneksi ajalla 3.40,2. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui 1 500 metrillä ajalla 3.41,4 viidenneksi – tällä kertaa yhden sijan Pekka Vasalaa parempana.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Pantelei saavutti 1 500 metrin juoksussa pronssia Wienissä 1970 loppuajalla 3.49,8 sekä hopeaa Sofiassa 1971 ajalla 3.41,5.
Götan hovioikeus

Götan hovioikeus () on Jönköpingissä sijaitseva ruotsalainen hovioikeus. Sen perusti kuningatar Kristiina vuonna 1634. Götan hovioikeus oli silloisen Ruotsin valtakunnan neljäs hovioikeus, Svean hovioikeuden, Turun hovioikeuden ja Tarton hovioikeuden jälkeen. Götan hovioikeustalo valmistui vuonna 1650, ja hovioikeus toimii tiloissa edelleen. Hovioikeuden tuomiopiiriin kuuluvat Kalmarin, Kronobergin, Jönköpingin, Itä-Götanmaan ja Örebron läänit.
Syksyllä 2023 hovioikeus muutti uuteen oikeustaloon toimittuaan vanhassa rakennuksessaan 373 vuotta.
Compass Point Studios

Compass Point Studios oli tunnettu levytysstudio Nassaun kaupungissa Bahamalla. Sen perusti Island Recordsin perustaja Chris Blackwell vuonna 1977. Muun muassa AC/DC levytti menestysalbuminsa "Back in Blackin" (1980) Compass Pointin studiolla. Myöhemmin vuonna 1983 AC/DC levytti siellä myös "Flick of the Switchin" ja sen jälkeen "Who Made Whon". 
Studiolla ovat levyttäneet myös Judas Priest, Grace Jones, Iron Maiden, The Rolling Stones, Talking Heads, Robert Palmer, Jimmy Buffett, The B-52’s, Emerson, Lake &amp; Palmer, Spandau Ballet, Roxy Music, Shania Twain, Shakira, The Tragically Hip, Mariah Carey, Céline Dion, Björk, Widespread Panic, R.E.M., Liz Phair, Joss Stone ja U2.
Studio lopetti toimintansa Bahamalla vuonna 2010.
Silvano Simeon

Silvano Simeon (27. lokakuuta 1945 – 12. joulukuuta 2010) oli italialainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kiekonheitto.
Simeon sijoittui kiekonheitossa kuudenneksi Budapestin EM-kilpailuissa 1966 tuloksella 55,96 m. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 59,34 m. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän oli neljästoista tuloksella 56,14 cm ja Prahan EM-kilpailuissa 1978 kahdestoista tuloksella 59,16 m. 
Simeon voitti kiekonheiton Italian mestaruuden kymmenen kertaa eli useammin kuin kukaan muu Adolfo Consolinia lukuun ottamatta. Hänen mestaruusvuotensa olivat 1966–1967, 1969–1974, 1977 ja 1979. Italian ennätystä hän paransi yhdeksän kertaa. Milanossa 16. huhtikuuta 1967 hän paransi ennätystä kolme kertaa – edellinen ennätys oli Adolfo Consolinin yli 11 vuotta aiemmin heittämä 56,98 m. Livornossa 14. toukokuuta 1967 hänestä tuli ensimmäinen italialainen 60 metriä ylittänyt kiekonheittäjä tuloksellaan 61,72 m. Vuonna 1972 Simeon paransi ennätystä kahdesti ja vuonna 1973 kerran lukemiin 63,86 m. Vuonna 1975 hän menetti ennätyksen Armando De Vincentisille, joka paransi sitä vielä Roomassa 27. toukokuuta 1976, mutta tuossa samassa kilpailussa Simeon otti ennätyksen takaisin nimiinsä heittämällä ensin tuloksen 64,96 m ja sen jälkeen 65,10 m. Ennätys pysyi hänen nimissään helmikuuhun 1984 saakka.
Indonesian hallintoalueet

Indonesian hallintoalueet ja kaupungit on lueteltu seuraavissa taulukoissa. Hallintoalue eli on maakuntaa askelta alempi Indonesian hallinnollinen yksikkö. Hallintoalue ja kaupunki ovat hallinnollisesti samaa tasoa, ja niillä on oma paikallinen hallitus ja lainsäädäntöelin. Kaupungin ja hallintoalueen ero on väkiluvussa, alueen koossa ja sen taloudessa. Hallintoalueen pinta-ala on yleensä suurempi kuin kaupungin. Kaupungin elinkeinoihin taas ei yleensä kuulu maatalous. 
Hallintoaluetta johtaa hallintoaluejohtaja, , kaupunkia johtaa pormestari ("walikota"). Hallintoalueiden ja kaupunkien johtajat sekä edustuksellisten elimien jäsenet valitaan suorilla kansanvaaleilla viiden vuoden välein. Jakartan erityisalueen pormestarit ja hallintoaluejohtajat valitsee kuitenkin kuvernööri. Kukin hallintoalue ja kaupunki jakautuu edelleen osa-alueisiin.
Seuraavassa on lueteltu hallintoalueet ja kaupungit maakunnittain. Maakunnassa on aina pääkaupunki.
Thomas Whitlock

Thomas "Tom" Whitlock (20. helmikuuta 1954 – 18. helmikuuta 2023) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä ja sanoittaja. Hänen tunnetuimpia sanoituksiaan ovat "Top Gun" -elokuvan soundtrackin "Take My Breath Away" ja "Danger Zone", joista ensimmäinen voitti Oscarin. Soundtrackia myytiin yli yhdeksän miljoonaa levyä. Hän sanoitti myös 1988 kesäolympialaisten tunnuslaulun "Hand in Hand".
Keijulurikki

Keijulurikki ("Charmosyna pulchella") on Papua-Uudessa-Guineassa esiintyvä kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Keijulurikin pituus on noin 18 cm ja paino 24–34 g. Sen höyhenpuvun päävärit ovat punainen ja vihreä. Pää ja mahapuoli sekä pyrstön keskiosa ovat punaiset, siivet, selkä ja pyrstön tyviosa ovat vihreät. Niska ja yläperä ovat purppuranhohtavan mustat, rinnassa keltainen viiru, ja pitkähkön pyrstön kärki on keltainen. Nokka on oranssinpunainen, iiris ruskea ja koivet ruskeanharmaat. Naaras muistuttaa koirasta, mutta sillä on keltaiset laikut yläperän sivuilla. Nuori yksilö on himmeämmän värinen ja sen nokka on ruskehtava.
Esiintyminen.
Keijulurikki elää Papua-Uuden-Guinean keskiosan vuoristoseuduilla. Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä. Populaation koko on arviolta noin 500 000 yksilöä. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, nimialalaji "pulchella" sekä "rothschildi". Keijulurikki on lemmikkinä melko harvinainen.
Elinympäristö.
Keijulurikit elävät pääasiassa vuoristometsissä, paikoin myös alempana lähellä merta. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pareittain tai meluavina parvina, joissa voi olla toistakymmentä yksilöä. Ne lyöttäytyvät usein muiden lurikkien ja mesikoiden seuraan.
Lisääntyminen.
Pesintää tapahtuu joulu-huhtikuussa. Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneistä linnuista. Munia on tavallisesti kaksi, kooltaan 18,9 × 16,2 mm. Haudonta-aika on noin 25 päivää ja pesäpoikasaika noin kaksi kuukautta.
Ravinto.
Keijulurikit syövät siitepölyä, kukkia ja mettä.
Jaakko Tähtinen

Jaakko Tähtinen (8. tammikuuta 1904 Tampere – 15. maaliskuuta 1970) oli tamperelainen arkkitehti, joka on suunnitellut suuren määrän Tampereen rakennuskantaa. 
Hän piirsi sekä asuin- että toimistorakennuksia. Tähtisen päätyönä voidaan pitää vuonna 1965 valmistunutta Tampereen jäähallia. Hän on suunnitellut liikerakennuksia myös Kuopioon, Poriin ja Joensuuhun. Tähtinen teki 1950-luvun alussa Suomen Yhdyspankille mallipiirustuksen, jonka mukaan toteutettiin useita pankin konttoreita eri puolille Suomea.
Hänen poikansa Antti Tähtinen oli myös arkkitehti, joka jatkoi toimiston töitä omalla nimellään. Antti Tähtisen luovuttua oman toimiston pitämisestä muodostivat työntekijät Arkkitehtitoimisto Tähti-Set Oy:n.
Pakotie (vuoden 1972 elokuva)

Pakotie () on Sam Peckinpahin ohjaama jännityselokuva vuodelta 1972. Pääosissa ovat Steve McQueen ja Ali MacGraw, jotka olivat tuohon aikaan naimisissa. Elokuvasta tehtiin uusintaversio vuonna 1994 ja rooleissa nähdään Alec Baldwin ja Kim Basinger jotka niin ikään olivat aviopari oikeastikin.
Juoni.
Mestarivaras Doc McCoy (McQueen) viruu tyrmässä ja hänen vaimonsa Carol (MacGraw) rakastelee kuvernööri Jack Beynonin (Johnson) kanssa sillä ehdolla, että McCoy pääsee ehdonalaiseen. Heti vapauduttuaan sadistinen ja korruptoitunut kuvernööri pakottaa McCoyn vielä yhteen pankkiryöstöön palkkaamiensa rikollisten avuksi, sillä hän tietää tämän olevan alansa paras. Operaation loputtua Beynon pettää McCoyn ja on juuri ampumaisillaan hänet kunnes Carol tappaa Beynonin viime hetkellä. He aloittavat pitkän pakomatkan läpi Teksasin perässään poliisit ja yksi rosvoista, Rudy Butler (Lettieri) joka haluaa saada McCoyn hengiltä ja tämän osuuden ryöstösaaliista. Vaarallisten takaa-ajojen ja kiperien tilanteiden jälkeen McCoy onnistuu ampumaan Butlerin ja nuoripari ajaa kauas Meksikoon.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Pakotie" saa neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Irianinlurikki

Irianinlurikki ("Charmosyna josefinae") on Papua-Uudella-Guinealla elävä kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Irianinlurikin pituus on noin 24 cm ja paino noin 68 g. Se on selvästi kookkaampi kuin useimmat muut melanesianlurikit. Sen höyhenpuvun päävärit ovat punainen ja vihreä. Pää, yläselkä, yläperä, mahapuoli sekä pääosa pyrstöstä ovat punaiset, siivet, selkä ja niska vihreät. Pitkähkön pyrstön kärki ja alapuoli ovat keltaiset. Nokka on oranssinpunainen, iiris keltainen ja koivet ruskeat. Naaras muistuttaa koirasta mutta sen alaselkä on vihreä. Nuori yksilö on himmeämmän värinen.
Esiintyminen.
Irianinlurikki elää Papua-Uuden-Guinean länsiosan vuoristoseuduilla. Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä. Populaation koko on arviolta yli 300 000 yksilöä. Lajista tunnetaan kolme alalajia, nimialalaji "josefinae" sekä alalajit "sepikiana" ja "cyclopum". Irianinlurikki on lemmikkinä harvinainen.
Elinympäristö.
Irianinlurikit elävät pääasiassa vuoristometsissä 750–2 000 metrin korkeudella, paikoin myös alempana. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pareittain tai hiljaisina pikku parvina. Ne lyöttäytyvät usein keijulurikkien seuraan.
Lisääntyminen.
Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneistä linnuista. Pesä on kolossa. Munia on tavallisesti kaksi. Haudonta-aika on noin 25 päivää ja pesäpoikasaika noin kaksi kuukautta.
Ravinto.
Irianinlurikit syövät siitepölyä, kukkien nuppuja ja mettä sekä mahdollisesti pehmeitä hedelmiä.
Hannele Tonna

Hannele Tonna (o.s. Valkonen, s. 3. tammikuuta 1978) on suomalainen hiihtosuunnistaja ja maailmanmestari. Seuratasolla hän edustaa Hankasalmen Hankaa ja häntä valmentaa Eivind Tonna.
Tonna – tuolloin vielä Valkonen – aloitti menestyksekkään uransa jo nuorten sarjoissa: vuonna 1996 hän voitti viestissä MM-pronssia ja kaksi vuotta myöhemmin normaalimatkalla MM-pronssia ja viestissä MM-kultaa. Vuonna 2001 Valkonen osallistui ensimmäisiin aikuisten arvokisoihin EM-kilpailuihin ilman suurempaa menestystä. Seuraavana vuonna hän voitti Pohjoismaiden mestaruuskisoissa viestihopeaa. Toisissa EM-kilpailuissaan Castelrottossa 2003 hän voitti hopeaa keskimatkalla nousten samalla Suomen kirkkaimpaan hiihtosuunnistuseliittiin. Hän on toistaiseksi voittanut urallaan seitsemän MM-mitalia, kolme EM-mitalia ja yhdeksän PM-mitalia. Ensimmäisen MM-kultansa Valkonen voitti 2004 Åsarnassa joukkuetovereineen Liisa Anttila ja Erja Jokinen. Rusutsussa Japanissa 2009 Tonna voitti ensimmäisen henkilökohtaisen MM-kultansa sprintissä.
Hannele Tonna on saavuttanut menestystä myös suunnistuksessa, jossa hän edustaa Asikkalan Raikasta. Tonnalla on tilillään Venlojen viestin voitto kesältä 2007, jolloin hän vastasi Raikkaan avausosuudesta.
Tonnan isä on tunnettu hiihtosuunnistusvalmentaja Paavo Valkonen.
Päivät kuin unta (Tapio Heinosen albumi)

Päivät kuin unta on suomalaisen iskelmälaulaja Tapio Heinosen kokoelmalevy, joka ilmestyi syksyllä 2008.
Perrhaibia

Perrhaibia ( tai , ) oli antiikin aikainen Thessalian maakunnan osa Kreikassa. Se oli osa Histiaiotiin tetrarkiaa.
Maantiede.
Perrhaibia käsitti Histiaiotiin ja koko Thessalian pohjoisimman osan Makedonian rajalla. Thessalialaiset hallitsivat yleensä Perrhaibiaa, mutta perrhaibialaisia pidettiin kuitenkin erillisenä kansana thessalialaisista. Perrhaibiasta ei koskaan tullut yhtä Thessalian hallintoalueista Histiaiotiin ja muiden tetrarkioiden tavoin. Perrhaibian lounaispuolella sijaitsi varsinainen Histiaiotis ja kaakkoispuolella Pelasgiotis.
Polikset.
Perrhaibian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Kaupungeista Azoros, Dolikhe ja Pythion muodostivat Perrhaibian Tripoliin eli kolmen kaupungin liiton.
Historia.
Perrhaibiaa asutti sille nimen antanut perrhaibien tai perrhaibialaisten ( tai ) heimo. Perrhaibeja pidettiin erillisinä varsinaisista thessalialaisista, ja nämä olivat todennäköisesti seudun varhaisempia asukkaita ennen thessalialaisten siirtymistä alueelle Thesprotiasta Epeiroksesta. Perrhaibit kuuluivat amfiktyoniliittoon, jossa heillä oli yksi ääni.
Perrhaibit asuttivat mahdollisesti alun perin koko Histiaiotiin aluetta. Perrhaibien sanottiin aiemmin asuttaneen myös Peneios-joen eteläpuolista aluetta Boibeis-järvelle saakka, mutta sieltä heidät olivat perinteen mukaan ajaneet pois lapiitit. Thesprotiasta saapuneiden thessalialaisten vallattua Thessalian perrhaibit siirtyivät alueen vuoristoisempaan pohjoisosaan. Perrhaibeja pidettiin sotaisina. Homeroksen mukaan heimo otti osaa Troijan sotaan, ja heitä pidettiin aitoina helleeneinä.
Persialaissotien aikana 400-luvun eaa. alkupuolella perrhaibialaiset liittyivät persialaisiin. 300-luvulla eaa. Ferain tyranni Iason liitti Perrhaibian omaan alueeseensa. Myöhemmin perrhaibialaiset olivat myös yksi Filippos II:n luoman Korintin liiton jäsenistä.
Harpalyke (mytologia)

Harpalyke (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa useamman eri naishahmon nimi.
Klymenoksen tytär.
Harpalyke oli Argoksen tai Arkadian kuninkaan Klymenoksen tytär, jota pidettiin aikansa kauneimpana naisena. Hänen isänsä ihastui tyttäreensä ja pakotti tämän suhteeseen kanssaan. Harpalyken vartuttua Klymenos antoi tyttärensä Alastorille puolisoksi, mutta tuli pian katumapäälle ja haki tyttärensä takaisin itselleen. Klymenos eli häpeilemättä pitäen tytärtään kuin vaimoa. Kostaakseen isänsä rikoksen Harpalyke tappoi joko nuoremman veljensä tai isänsä kanssa saamansa pojan ja valmisti tästä ruoan isälleen. Hänen isänsä nautittua aterian Klymene pyysi jumalia päästämään hänet pois ihmiskunnasta ja hänet muutettiin linnuksi. Klymenos puolestaan surmasi itsensä ymmärrettyään perhekuntansa kohtalon.
Harpalykoksen tytär.
Harpalyke, traakialaisen kuningas Harpalykoksen tytär, menetti äitinsä heti syntymässään, jolloin hänen isänsä ruokki häntä tammojen ja hiehojen maidolla. Hänen isänsä opetti hänelle taistelutaitoja toivoen tyttärensä seuraavan häntä valtaistuimelle. Harpalyke vastasikin toiveisiin ja pelasti isänsä Neoptolemoksen hyökkäykseltä.
Sen jälkeen kun hänen isänsä oli saanut surmansa kansanjoukkojen käsissä, hän muutti metsiin, jossa hän elätti itsensä ryöstämällä karjaa. Paimenet saivat hänet kuitenkin kiinni ja tappoivat hänet.
Väinö Tanner (maantieteilijä)

Väinö Tanner (10. toukokuuta 1881 Hämeenlinna – 26. huhtikuuta 1948 Hässleholm, Ruotsi) oli suomalainen insinööri, geologi, diplomaatti, maantieteen professori ja tutkimusmatkailija.
Ura.
Tanner valmistui kemiallisen teknologian insinööriksi 1905, filosofian maisteriksi 1909 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1914. Hän opiskeli kieliä Sveitsissä, Saksassa ja Venäjällä, kartografiaa Tukholmassa ja geologiaa Venäjällä. Vuodesta 1903 hän oli mukana geologisilla tutkimusmatkoilla Pohjois-Fennoskandiassa. Hän myös tutki ja opetti geologiaa ja mineralogiaa Geologisessa komissiossa, Polyteekissa ja Helsingin yliopistossa.
Tanner johti vuosina 1910–1912 ja 1914–1917 kansainvälisen välitystuomioistuimen asettamia porolaidunkomissioita Ruotsin ja Norjan Lapissa ja perehtyi tänä aikana saamelaiskulttuuriin, poronhoitoon ja pohjoisiin elinkeinoihin. Hän toimi vuonna 1918 ulkoministeriön palveluksessa Ahvenanmaan kysymyksen yhteydessä ja osallistui malminetsintään Ruotsin Norrbottenissa. 
Vuosina 1920–1923 hän oli muun muassa asiantuntijana Tarton rauhanneuvotteluissa sekä hoiti Suomen diplomaattisia asioita Bulgariassa, Turkissa ja Kreikassa. Tanner sai 1924 nimityksen valtiongeologiksi ja johti vuosina 1924–1931 Petsamon malmitutkimuksia. Näiden ohessa hän teki myös kvartäärigeologisia, arkeologisia ja antropogeografisia tutkimuksia. Näistä laajin oli vuonna 1929 ilmestynyt "Antropogeografiska studier inom Petsamo-området. I Skoltlapparna".
Vuonna 1929 Tanner kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi. Kaksi vuotta myöhemmin hänet nimitettiin Helsingin yliopiston maantieteen professoriksi. Tehtävässä hän tutki muun muassa harjuja, Jäämeren fossiilista nilviäisfaunaa, viimeisen jäätiköitymisen rajoja, maankohoamista ja kasvillisuutta ja teki vuosina 1937 ja 1939 kaksi tutkimusmatkaa Pohjois-Amerikkaan Labradorin niemimaalle. Matkojen tuloksena syntyi vuonna 1944 teos "Outlines of the Geography, Life and Customs of Newfoundland-Labrador". Vuonna 1944 Tanner siirtyi Ruotsiin. Siellä hänet valittiin Ruotsin tiedeakatemiaan.
Edgar Leopold Layard

Edgar Leopold Layard (23. heinäkuuta 1824 Firenze – 1. tammikuuta 1900 Budleigh Salterton, Devon) oli brittiläinen luonnontieteilijä, joka erikoistui lintutieteeseen.
Elämäkerta.
Layard oli Ceylon Civil Servicessä palvelleen Henry Peter John Layardin ja vaimonsa Mariannen kuudes poika. Hänen veljensä oli arkeologi ja poliitikko Sir Austen Henry Layard.
Layard vietti vuodesta 1844 alkaen kymmenen vuotta Ceylonilla tutkien paikallista eläimistöä yhdessä Robert Templetonin (1802–1892) kanssa. Vuonna 1854 hän muutti Etelä-Afrikan Kapkaupunkiin virkamieheksi työskennellen kuvernööri Sir George Edward Greyn (1812–1898) palveluksessa. 1855 hän perusti Etelä-Afrikan museon ja toimi sen kuraattorina. Sitten hän matkusti Brasiliaan ja keräsi lintuja Arthur Haylle.
Myöhemmin Edgar Layard toimi Britannian konsulina Nouméassa Uudessa-Kaledoniassa. Hän ja hänen poikansa Leopold olivat aktiivisia lintujen kerääjiä tällä Tyynenmeren alueella. Vuosien 1870 ja 1881 välillä he vierailivat Fidžillä, Vanuatussa, Samoalla, Tongassa, Salomonsaarilla, Uudessa-Britanniassa ja Norfolkinsaarella. Yhdessä eteläafrikkalaisen kokoelman kanssa heidän täältä keräämänsä näytteet ovat tieteellisesti arvokkaimmat. Layardit lähettivät keräämiään näytteitä William Sharp MacLeaylle Sydneyyn, mutta myös muille lintutieteilijöille. Heidän kokoelmansa ovat hajonneet laajalle. Paljon näytteitä meni British Museumille Lontooseen ja Henry Baker Tristramille, jotka ovat nykyisin "National Museums &amp; Galleries on Merseysidessä" Liverpoolissa.
1887 Layard julkaisi teoksen "The Birds of South Africa", jossa hän kuvaili 702 lintulajia. Richard Bowdler Sharpe toimitti kirjan myöhemmin uudelleen.
Layard kuvaili ja nimesi useita lintulajeja, muun muassa srilankankaijan ("Psittacula calthorpae") ensimmäisen vaimonsa Barbara Anne Calthropin kunniaksi, kandavunmesikon ("Xanthotis provocator") ja intianharmaasiepon ("Muscicapa muttui"), tamilikokkinsa Muttun kunniaksi. Hänen kunniakseen on nimetty vanuatunisojalka ("Megapodius layardi"), viheltäjäkyyhky ("Ptilinopus layardi") ja kapintiaiskerttu ("Parisoma layardi").
Anzio

Anzio on Italiassa Välimeren rannalla sijaitseva kaupunki. Siellä on runsaat 50 000 asukasta. Se sijaitsee Latiumin alueella noin 50 kilometriä Roomasta etelään. Anzio on tunnettu hiekkarannoista ja satamista. 
Historia.
Antiikki.
Antiikin aikana nykyisen Anzion paikalla sijaitsi Antiumin kaupunki, jonka nimeen nykykaupungin nimi palautuu. Antium oli muinaisitaalisen volskien heimon pääkaupunki, ennen kuin roomalaiset valtasivat sen ja sulauttivat omaan alueeseensa vuonna 338 eaa.
Anziossa on jäänteitä useista roomalaisaikaisista huviloista, muun muassa keisari Neron huvilasta. Huviloiden raunioista on löytynyt merkittäviä antiikin veistoksia, kuten "Belvederen Apollo" ja Agasiaan "Borghesen miekkailija".
Myöhempi historia.
Antium taantui myöhäisantiikin aikana. Keskiajan kuluessa paikka vaikuttaa autioituneen kokonaan. Seudun vähäiset asukkaat keskittyivät läheiseen Nettunoon. Innocentius XII ja häntä seuranneet paavit pyrkivät palauttamaan kaupungin sataman uudelleen käyttöön 1700-luvulta alkaen. Niin paikalle syntyi Porto d'Anzon kylä, josta on kehittynyt nykyinen Anzion kaupunki.
Liittoutuneet tekivät toisen maailmansodan loppuvaiheessa maihinnousun Anzion alueelle.
6. prikaati (välirauha)

6. prikaati oli Suomen armeijan prikaati, joka perustettiin talvisodan päätyttyä puolustusvoimien siirtyessä keväällä 1940 rauhanajan kokoonpanoon. Se lakkautettiin puolustusvoimien jatkosodan liikekannallepanon yhteydessä kesäkuussa 1941, jolloin prikaatin tehtävänä oli perustaa Jalkaväkirykmentti 6 sekä Kenttätykistörykmentti 19:n I patteristo.
Perustaminen.
Prikaati muodostettiin 10. elokuuta 1940 maavoimien komentajan käskyllä Immolaan, Ruokolahdelle, Puumalaan, Sulkavalle ja Tuonilahteen sijoitetuista talvisodan aikaisesta 8. divisioonasta.
Sen esikunta muodostettiin 8. divisioonan esikunnasta sijoituspaikkana Sulkava. Prikaatin komentajaksi määrättiin eversti Torvald Ekman. Muista 8. divisioonan joukoista eli Jalkaväkirykmenteistä 20, 23, 24 sekä 26 ja Kevyt osasto 8 muodostettiin I pataljoona ja tykkikomppania Puumalaan, II pataljoona Sulkavalle Rauhaniemeen ja III pataljoona Virmutjoelle. Kenttätykistörykmentti 8:sta perustettiin prikaatin patteristo, joka sijoitettiin Sulkavalle Tuonilahteen. Viestipataljoona 8:sta muodostettiin prikaatin viestikomppania samoin Tuonilahteen.
Syksyllä 1940 saatiin rakennettua tarpeelliset parakkikylät, joita kutsuttiin kasarmialueiksi:
Lakkauttaminen.
Prikaatin III pataljoona hajotettiin jo huhtikuun lopulla 1941. Prikaati sai valmiushälytyksen 10. kesäkuuta 1941 kuten muutkin suojajoukoiksi määrätyt joukot. Käskyn mukaisesti prikaati tuli saattaa sodan ajan määrävahvuuteen kutsumalla ylimääräisiin harjoituksiin tarvittava henkilöstö. Hevoset, ajoneuvot, moottoriajoneuvot ja alukset oli otettava sekä muut tarvittavat hankinnat suoritettava.
Felix Klink

Felix Georg Klink () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Aleksanteri Klink ja Maria Plado. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Elsa Tiilikan kanssa. 
Opinnot.
Klink kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1922. Klink suoritti kenttätykistön kapitulanttikoulun vuonna 1921 ja reserviupseerikoulun vuosina 1922–1923 ja taktiikan soveltamiskurssin suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1927.
Jääkärikausi.
Klink työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 16. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin sotapalvelukseen kykenemättömänä pataljoonan täydennysjoukkoon 7. maaliskuuta 1917 ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Klink palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja astui 11. huhtikuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän toimi sekä 1. ja 2. pataljoonan konekiväärikomppanioissa 18. toukokuuta 1919 saakka. Hän otti osaa retkikunalla taisteluihin muun muassa Vitelessä, Tuuloksessa ja Aunuksen kaupungissa. Aunuksen retkikunnalta palattuaan hän liittyi vapaaehtoisena 26. syyskuuta 1919 Pohjois-Inkerin vapaajoukkoihin, missä hän toimi 7. komppanian päällikkönä ja palveli vapaajoukoissa 30. joulukuuta 1920 saakka. Hän otti osaa vapaajoukoissa taisteluihin muun muassa Kirjasalossa. Sotaretkiltään palattuaan Klink astui armeijan palvelukseen 1. maaliskuuta 1921 vääpeliksi ylennettynä Jääkäritykistörykmenttiin, josta hänet siirrettiin 23. joulukuuta 1921 Kenttätykistörykmentti 1:een, missä hän toimi koulutusaliupseerina, nuorempana upseerina ja majoitusmestarina. Klink erosi armeijasta 30. maaliskuuta 1925 ja muutti Räisälään, missä hän ryhtyi viljelemään maata. Maanviljelyn ohella hänellä riitti tarmoa toimia paikallispäällikkönä Räisälän suojeluskunnassa 15. lokakuuta 1925 – 1. helmikuuta 1929 välisenä aikana. Vuoden 1930 huhtikuun alussa hän astui Waldhofin tehtaiden palvelukseen Käkisalmelle, missä hän työskenteli varastonhoitajana ja sähkötöissä 10. tammikuuta 1931 saakka.
Talvi- ja jatkosota.
Klink otti osaa talvisotaan 3. Kuormastokomppanian päällikkönä, josta hänet siirrettiin myöhemmin kuormastopäälliköksi Kenttätykistörykmentti l:een. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Huoltokoulutuskeskuksen 4. Autokomppaniaan, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 Jalkaväenkoulutuskeskus 2:n komendantiksi. Hänet vapautettiin palveluksesta vuonna 1942. Sotien jälkeen hän toimi muun muassa Parikkalassa kunnan palopäällikkönä. 
Luottamustehtävät.
Klink otti osaa paikkakuntansa valistustoimintaan ja oli paikallisen nuorisoseuran puheenjohtajana ja useissa muissa paikkakuntansa luottamustoimissa.
Wu Bangguo

Wu Bangguo (; 1941– 8. lokakuuta 2024 Peking) oli kiinalainen poliitikko. Hän johti 2003–2013 Kiinan kansankongressin pysyvää komiteaa eli toimi kongressin puhemiehenä. Wuta pidettiin virkansa takia Kiinan kommunistinen puolueen ja koko maan hierarkiassa toiseksi korkeimpana johtajana.
Wu syntyi 1941 Anhuin maakunnassa ja liittyi 1964 kommunistiseen puolueeseen. Hän opiskeli Tsinghuan yliopistossa ja valmistui 1978 elektroniikan instinööriksi. Hän työskenteli tämän jälkeen Shanghaissa elektroniputkitehtaassa.
Wu sai 1983 paikan kommunistisen puolueen Shanghain tiede- ja teknologiakomissiosta ja Shanghain pysyvästä komiteasta. Hän nousi Shanghain varapuoluejohtajaksi 1985 ja Jiang Zeminin korvaajaksi Shanghain johdossa 1991. Hän oli kolmen vuoden ajan Shanghain puoluejohtajana ja oli vaikuttamassa muun muassa Pudongin alueen rakentamiseen. Alueesta on tullut Shanghain talouden keskittymä.
Wu nousi keskuskomiteaan ja politbyrooseen 1992. Hän toimi 1995–2002 Kiinan varapääministerinä ja vuosina 2003–2013 Kiinan toiseksi vaikutusvaltaisempana henkilönä, kansankongressin pysyvän komitean puheenjohtajana. Wu tunnettiin länsimaisen polittisen järjestelmän vastustajana, ja vuonna 2011 hän määritteli viisi asiaa, joita Kiina ei voi ottaa käyttöön. Näitä olivat Wun mukaan monipuoluejärjestelmä, pluralismi, federalismi, yksityistäminen sekä vallanjako-oppi ja kaksikamarijärjestelmä.
Wu jäi eläkkeelle vuonna 2013 ja virallisen uutistoimiston Xinhuan mukaan antoi tällöin täyden tukensa Xi Jinpingille. Wu kuoli lokakuussa 2024.
Robert Kristan

Robert Kristan (s. 4. huhtikuuta 1983, Jesenice, Slovenia, Jugoslavia) on slovenialainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi viimeksi kaudella 2015–2016 Tšekin pääsarjan HC Pardubicen ja Pirati Chomutovin joukkueissa.
Kristan on pelannut urallaan myös Slovenian ja Ruotsin pääsarjoissa. Hänet valittiin kauden 2007–2008 Slovenian liigan pudotuspelien arvokkaimaksi pelaajaksi.
Slovenian jääkiekkomaajoukkueessa Kristan on pelannut maailmanmestaruuskilpailuissa ja Sotšin olympialaisissa 2014.
Maurus Servius Honoratus

Maurus tai Marius Servius Honoratus oli 300-luvun lopulla elänyt roomalainen grammaatikko, jota pidettiin aikansa oppineimpana miehenä Italiassa. Hänen tärkein teoksensa on Vergiliuksen kommentaari "In tria Virgilii opera expositio", joka kattaa tämän kaikki teokset.
Macrobiuksen "Saturnaliassa" hänet on asetettu yhdeksi keskustelijoista. Teoksessa vihjataan hänen olleen pakana.
Vergiliuksen kommentaari on säilynyt kahtena eri versiona. Näistä ensimmäinen on suhteellisen lyhyt, jonka käsikirjoituksen sivuhuomatuksissa se on luettu Serviuksen tekemäksi. Toinen on puolestaan peräisin 900–1000-luvulta sisältäen saman tekstin, mutta huomattavasti laajennettuna. Runsaat lisäykset eroavat tyyliltään huomattavasti lyhyemmästä, mutta sen alkuperä on ilmeisesti vanhoissa ja nyt jo kadonneissa antiikin teksteissä, ja se lienee vain hieman ensimmäistä nuorempi.
Serviuksen muista töistä on säilynyt "Ars grammatica", kokoelma kommentteja Aelius Donatuksen kieliopista, "De finalibus", joka on tutkielma lopputavuista, sekä "De centum metris", joka arvioi erilaisia runomittoja.