Heikki Laaksonen

Heikki Laaksonen (s. 21. marraskuuta1955 Kotka) on suomalainen puutarhaneuvos ja Kotkan kaupungin palkittu kaupunginpuutarhuri. Hän on suunnitellut Kotkan maineikkaat puistot. Laaksonen jäi eläkkeelle vuonna 2020, mutta toimii edelleen luennoitsijana, oppaana ja suunnittelijana.
Opinnot ja ura.
Laaksonen halusi nuorena arkkitehdiksi, mutta se unelma romuttui, kun lukion opinto-ohjaaja väitti, että arkkitehdiksi ei olisi asiaa lyhyellä matematiikalla. Laaksonen alkoi pohtia elämälleen uutta suuntaa ja löysi sen lehdestä, jossa oli kaupunginpuutarhurin haastattelu. "Silloin koin herätyksen", hän kertoo.
Lukion jälkeen Laaksonen opiskeli puutarha-alan perustutkinnon Lepaan puutarhaopistossa. Hän kouluttautui maisemasuunnitteluhortonomiksi (AMK). Sen jälkeen hän suoritti maisema-arkkitehtuurin opintoja Yhdysvalloissa Länsi-Virginian yliopistossa ja teki samalla töitä. Hän rakensi pihoja rikkaille amerikkalaisille kartanonomistajille. Myöhemmin Laaksonen hakeutui Osloon jatkamaan maisema-arkkitehtuurin opintojaan ja työskentelemään. 
Laaksonen suunnitteli jatkavansa uraansa Euroopassa, mutta kun hänen kotikaupunkinsa Kotkan kaupunginpuutarhurin virka tuli hakuun vuonna 1983, Laaksonen jätti hakemuksen ja tuli valituksi 28-vuotiaana Suomen nuorimmaksi kaupunginpuutarhuriksi. Tuohon aikaan Kotka käytti viherrakentamiseen alle kymmenen markkaa asukasta kohti, kun 50 markkaa oli maan keskiarvo. Laaksosen oli tarkoitus viipyä kaupunginpuutarhurina vain pari vuotta. Hän arveli, että pesti olisi meriitti omalle suunnittelutoimistolle, jonka hän ajatteli perustaa Helsinkiin. Hän kuitenkin näki Kotkan kaupungissa valtavaa potentiaalia. Lopulta pesti venähti elämäntyöksi.
Laaksonen aloitti työnsä pienesti kirjaston edustalta, jossa kuoppainen nurmikko korvattiin näyttävillä istutuksilla. Pienillä, myönteistä palautetta saaneilla teoilla puistotoimi alkoi saada huomiota, ja sitä mukaa resurssit kasvoivat. Käänne tapahtui Sapokan vesipuiston kohdalla.
Sapokan vesipuisto.
Sapokanlahti oli ruma, saastunut, melkein umpeenkasvanut, haiseva lietelampi kaupungin ydinkeskustassa. Vesi oli niin huonossa kunnossa, että kemistin mukaan sen käymistila oli lähellä. 
Siellä turistit saivat leikkiä veneillä Ruotsinsalmen meritaistelua ja ampua toisiaan tennispalloilla. Alueelle suunniteltiin vielä merirosvohenkistä puuhamaata. Mutta Laaksosen mielestä upeaan kallioon ei saanut louhia merirosvoluolaa. Hän alkoi kiireesti suunnitella paikkaan vesipuistoa. Hän laati Sapokan vesipuiston yleissuunnitelman vuonna 1987, ja sai puuhamiehet luopumaan omasta hankkeestaan. 
Noihin aikoihin kaupungissa oli totuttu ylläpitämään puistoja alle 100 000 markalla. Laaksosen hankkeeseen rahaa vaadittiin 20 kertaa enemmän, kaksi miljoonaa markkaa neljänä vuonna peräkkäin. Hän puhui rahoitusta vuosien ajan, ja lopulta se onnistui. Aloitusrahoitus saatiin vuonna 1990. 
Ensimmäisellä kahdella miljoonalla ruopattiin, siirrettiin putkia ja rantoja paalutettiin. Sapokasta imettiin pois yli sata rekallista saastunutta pohjamutaa. Rekat kuskasivat puistoon lähes kilometrin verran vanhasta puutalo-Kotkasta talteen otettua sokkelikiveä eli purettujen rakennusten kivijalkoja – juuri sitä graniittia, joka Yhdysvalloissa oli ollut niin kallista. Kotimaassa sama tavara oli puoli-ilmaista. Lahden vedenpintaa nostettiin patoamalla 30 senttiä. Laaksonen kaivautti maan alta esiin Pookinmäen kallion. Sen päälle alkoi muotoutua 20-metrinen vesiputous. Kotkalaiset olivat hankkeesta kauhuissaan: jos Sapokka olikin ruma ennen Laaksosta, niin kaivettuna se oli vielä rumempi.
Kesken rakennustöiden iski lama. Kaupunkilaisilla ei riittänyt ymmärrystä sille, että laman keskellä rakennettiin Suomen kalleinta puistoa. Paikallislehden mielipidepalstoilla kyseltiin, miksi hullun puutarhurin annettiin mellastaa. "Olin kaupungin vihatuin mies", Laaksonen kertoo. Puiston budjetista vietiin puolet pois. Silloin Laaksonen pyysi palomiehiä tuomaan kalustonsa paikalle ja laskemaan vettä putoukseen, jotta putouksen vesimäärä voitaisiin mitoittaa oikein. Samalla hän pyysi median paikalle seuraamaan koetta. Seuraavan päivän lehdessä oli komea kuva tulevasta putouksesta ja teksti: ”Tällainen se voisi olla”. Sen jälkeen kaupunginjohtaja palautti rahat budjettiin.
Vesipuistosta tuli lopulta suuri menestys, ja se muutti kaupungin suhtautumisen viheralueisiin. Nykyään Sapokan vesipuisto on Suomen palkituin viheralue. Se ja Kotkan muut puistot ovat kaupungin ylpeydenaihe ja turistien vetonaula. Jopa Kotkan ympäristökunnat pitävät puistoja matkailuvalttinaan. 
Yksityiselämä.
Laaksonen harrastaa öljyvärimaalausta ja mökkeilyä, ja seuraa muotoilun, arkkitehtuurin ja kuvanveiston aloja. Kesämökillään hänellä on oma arboretum eli puulajipuisto, jossa kasvaa magnoliaa ja japanilaista vaahteraa.