tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Petria Thomas

Petria Ann Thomas () on entinen australialainen uimari ja olympiavoittaja. Thomas voitti Ateenan kesäolympialaisista 2004 kolme kultaa; 100 metrin perhosuinnista ja 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteistä. Samoissa kilpailuissa hän voitti vielä hopeaa 200 metrin perhosuinnissa. Aiemmalla urallaan Thomas oli jo voittanut kolme hopeaa ja pronssin olympialaisista, Atlantassa 1996 hopeaa 200 metrin perhosuinnissa ja Sydneyssä 2000 hopeat 4 × 100 metrin sekauintiviestistä ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestistä sekä pronssia 200 metrin perhosuinnista.
Uransa aikana Thomas voitti kolme MM-kultaa pitkiltä radoilta ja yhden lyhyeltä radalta. Lisäksi hän saavutti MM-kilpailuista yhteensä kahdeksan hopeaa ja neljä pronssia. Lisäksi hän voitti Kansainyhteisön kisoista yhteensä yhdeksän kultaa, kaksi hopeaa ja pronssin. Thomas lopetti uintiuransa vuonna 2004. Uintiurallaan hän edusti seuratasolla canberralaista "Ginninderra Swim Clubia".
Thomas asuu nykyisin Belconnenin kaupungissa Australiassa miehensä Julian Jonesin ja heidän poikansa kanssa. Vuonna 2005 hän julkaisi "Swimming Against The Tide" -nimeä kantaneen elämäkertansa. 
Thomas on 173 senttimetriä pitkä ja painoi uintiurallaan 64 kilogrammaa.
Lähteet.
Keke Rosberg formula rock

Keke Rosberg formula rock on Matti Pellonpään ja ystävien esittämä musiikkikappale, joka julkaistiin Pellonpään julkaisemalla lastenmusiikkia sisältävällä albumilla "Jurtzantaa!" vuonna 1985. Kappaleen sävellyksen ja sanoituksen on tehnyt Juice Leskinen.
Kappaleesta tehtiin musiikkivideo, joka on esitetty Yleisradion "Hittimittari"-ohjelmassa. Poko Rekordsin vuonna 2005 julkaistulla "Lastenkamari rokkaa!" -kokoelmalevylle kappaleesta tehtiin uusi versio, jonka nimi on ”Nico Rosberg formula rock”.
Asklepiades Fleiuslainen

Asklepiades Fleiuslainen (; ; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen elisläiseen eli eretrialaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Fleiuksesta.
Asklepiades oli Menedemos Eretrialaisen ystävä. He muuttivat yhdessä Megaraan ja opiskelivat Stilponin oppilaana. Sittemmin he siirtyivät Eliin kaupunkiin ja liittyivät Faidonin elisläiseen koulukuntaan. Asklepiadeen ja Menedemoksen vahvaa ystävyyttä verrattiin Pyladeen ja Oresteen suhteeseen.
Koska Asklepiades ja Menedemos olivat köyhiä, heidät haastettiin lopulta areiopagin neuvoston eteen selittämään, kuinka he voivat viettää kaiket päivät filosofien seurassa ilman, että heillä näyttää olevan minkäänlaista työtä. He kutsuivat todistajakseen myllärin selittämään, että he puivat viljaa öisin kahden drakhman palkalla. Areiopagin jäsenet olivat tästä niin hämmästyneitä, että he palkitsivat miehet 200 drakhmalla.
Lopulta miehet asettuivat Eretriaan ja siirsivät Faidonin koulun sinne, niin että siitä tuli eretrialainen koulukunta. Kummankin kerrotaan olleen naimisissa, Asklepiadeen äidin ja Menedemoksen tyttären kanssa. Kun Asklepiadeen vaimo kuoli, hän otti Menedemoksen vaimon, ja Menedemos puolestaan nai erään rikkaan naisen. He elivät kaikki yhdessä talossa, ja Menedemos antoi sen hallinnan entiselle vaimolleen. Asklepiades kuoli Eretriassa ennen Menedemosta vanhalla iällä.
Qian Hong

Qian Hong (, "Qián Hóng", ) on entinen kiinalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa naisten 100 metrin perhosuinnissa Barcelonan kesäolympialaisissa 1992. Qian oli jo neljä vuotta aikaisemmin Soulissa voittanut pronssia samalta matkalta. Perthin MM-kilpailuissa 1991 hänet kruunattiin myös matkan maailmanmestariksi. Hän lopetti uransa vuonna 1992.
Qian on 167 senttimetriä pitkä ja painoi aktiiviurallaan 62 kilogrammaa.
Lähteet.
Aravat Sabejev

Aravat Sabejev (s. 24. syyskuuta 1968) on neuvostoliittolaissyntyinen saksalainen entinen vapaapainija, maailman- ja euroopanmestari.
Pohjois-Ossetiassa syntynyt ja kasvanut Sabejev harjoitteli isänsä Sergein valmennuksessa ja voitti vuosina 1987 ja 1988 juniorien maailman- ja euroopanmestaruuden. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan sadan kilogramman painoluokassa kilpaillut 190 senttimetrin mittainen osseetti voitti Neuvostoliiton edustajana EM-kultaa vuosina 1989 ja 1990. 
1990-luvun alussa Sabejev muutti Saksan liittotasavaltaan ja sai maan kansalaisuuden. Vuonna 1993 hän voitti uransa kolmannen Euroopan mestaruuden. Seuraavana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden Istanbulin MM-kisoissa ja sijoittui 1995 Atlantan MM-kisoissa hopealle. Vuonna 1996 Atlantassa järjestetyissä olympialaisissa hän saavutti pronssia. EM-kisoista Sabejev saavutti vielä 97 kilogramman painoluokassa hopeaa vuonna 1997 ja pronssia vuonna 2000. Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000 hänen sijoituksensa oli kuudes.
Sotilaiden MM-kisoissa Sabejev saavutti urallaan hopeaa vuosina 1999 ja 2000, jälkimmäisen 130-kiloisissa. Vuonna 1997 hän voitti Itämeren maiden mestaruuden. Seuratasolla hän edusti Saksan aikoinaan VFK Schifferstadt -seuraa Willi Heckmannin valmennuksessa.
Asklepiades

Asklepiades (, ) on antiikin kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Staritsan piiri

Staritsan piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen eteläosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 3 005 neliökilometriä. Asukkaita on 25 300 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Staritsan kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 12 maalaiskuntaa:
Piirin kautta kulkee Rževin ja Toržokin välinen rautatie sekä Tverin ja Rževin välinen maantie. Suurin joki on Volga. Seudulla on tekstiili-, metalli-, sähköteknistä ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä pellavan viljelyyn.
Presumtio

Presumtio eli oikeusedellyttämys eli oikeusolettama on oikeudellisessa arvioinnissa, erityisesti todisteluun liittyvissä kysymyksissä, tietty päätelmä, jonka mukaan jonkin seikan olemassaolosta seuraa toisen seikan todennäköinen olemassaolo. Tämä toinen seikka on oikeudenkäynnin kannalta merkityksellinen tosiseikka eli todistustosiasia. Esimerkiksi irtaimen esineen hallinnasta voidaan päätellä esineen todennäköinen omistusoikeus. Toisaalta haasteen tiedoksiannon voidaan katsoa haastemiehen todistukseen perustuen tapahtuneen laillisesti. Presumtio voidaan kumota riittävällä vastatodistuksella, vaikka kumoamiselle asetetaankin melko korkea näyttökynnys.
Vastatodistuksella kumottavissa olevat presumtiot ovat joko lain säännöksiin perustuvia eli legaalisia presumtioita eli laillisia olettamia () tai kokemukseen perustuvia ("praesumtiones facti vel hominis"). Ehdottomat eli kumoamattomat presumtiot ("praesumtiones juris et de jure") eivät ole edellisten kanssa samankaltaisia, vaan ne ovat oikeussäännöksiä, joiden mukaan tosiseikan olemassaolo määrää tietyn oikeusseuraamuksen.
Elbrus Tedejev

Elbrus Tedejev (s. 5. joulukuuta 1974 Nogir, Pohjois-Ossetia) on ukrainalainen entinen vapaapainija, olympiavoittaja ja maailman- sekä euroopanmestari. Kansallisuudeltaan hän on osseetti.
Pohjois-Ossetiassa syntynyt ja kasvanut Tedejev aloitti painiuransa Vladikavkazissa. Vuonna 1993 hän muutti Kiovaan Boris Savlohovin valmennukseen ja siirtyi edustamaan kansainvälisellä tasolla Ukrainaa. Boris Savlohovin kuoltua äkillisesti tämän veli Ruslan jatkoi Tedejevin valmentamista. 1994 Tedejev voitti juniorien EM-kultaa 62 kilogramman painoluokassa.
Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan 1994 MM-kisoissa Tedejev oli seitsemäs. Seuraavana vuonna jäätyään kevään EM-kisoissa kuudenneksi hän voitti kultamitalin Atlantan MM-kisoissa. Seuraavana vuonna Atlantan olympialaisissa hän sijoittui pronssille oltuaan keväällä EM-nelonen. 1997 hän saavutti EM-hopeaa ja 1998 -pronssia kunnes vuonna 1999 voitti kultamitalin sekä Minskin EM-kisoista että Ankaran MM-kisoista. 
Vuonna 2000 Tedejev jätti EM-kisat väliin ja keskittyi Sydneyn olympialaisiin, missä hänen taipaleensa katkesi kuitenkin murskatappioon lopulta olympiavoittoon yltänyttä Venäjän Murad Umahanovia vastaan. Huono menestys jatkui seuraavana keväänä EM-kisoissa kun Tedejev hävisi jälleen heti toisessa ottelussaan. Samana syksynä hän kuitenkin ylsi MM-pronssille seuraavana vuonna voitti uransa kolmannen maailmanmestaruuden uudessa 66 kilogramman painoluokassa Teheranin MM-kisoissa. EM-kilpailuista hän saavutti hopeaa sekä vuosina 2003 että 2004.
2004 Ateenan olympialaisissa Tedejevin ura sai kirkkaimman kruunun kun hän 30 vuoden iässä lopulta ylsi olympiakultaan saavutettuaan ratkaisevissa otteluissa voitot Kazakstanin Leonid Spiridonovista ja USA:n Jamill Kellystä. Ateenan kisat jäivät hänen viimeisiksi arvokilpailuikseen.
Rovastin häämatkat

Rovastin häämatkat on vuonna 1931 valmistunut suomalainen mustavalkoinen mykkäelokuva, jonka on ohjannut Jaakko Korhonen. Komedian käsikirjoitus perustuu Agapetuksen (Yrjö Soini) samannimiseen romaaniin vuodelta 1929.
Tuotanto, julkaisu ja vastaanotto.
Elokuvaa kuvattiin Espoossa, kuvauspaikkoina olivat muun muassa Muuralan sairaala, Espoon kirkko ja Espoon kartano. Elokuvan ensi-ilta oli 14. syyskuuta 1931 Kino-Palatsi-teatterissa Helsingissä. 
"Helsingin Sanomien" kriitikko Arto Pajukallio pitää elokuvaa monessa suhteessa kunnianhimoisena ja onnistuneena.
Asklepiades Kyynikko

Asklepiades () (300-luku) oli antiikin kreikkalainen kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Keisari Julianus Apostata mainitsee hänen vierailleen luonaan Antiokiassa vuonna 362.
Ammianus Marcellinus kuvaa, kuinka Asklepiades tuhosi vahingossa Apollonin temppelin Dafnessa Antiokiassa, kun hänen sytyttämistään kynttilöistä levisi hänen lähdettyään pois tuli temppelin vanhoihin ja kuiviin puurakenteisiin, mikä poltti koko temppelin.
Marcellinuksen mukaan Asklepiades kantoi aina mukanaan "Dea Caelestis" ("Taivaallinen jumalatar") -figuriinia. "Dea Caelestis" oli roomalainen nimi Tanitille, joka oli Karthagon suojelijajumalatar. Asklepiades oli ilmeisesti elossa vielä vuonna 390, kun Quintus Aurelius Symmachus suositteli erästä tämän naispuolista sukulaista eräälle Magnillukselle. 
Tertullianus mainitsee toisen Asklepiades-nimisen kyynikon, jonka on täytynyt elää ainakin kaksisataa vuosisataa aiemmin. Tertullianus kertoo tämän ratsastaneen lehmällä ja juoneen välillä maitoa suoraan sen utareesta.
VLMedia

VLMedia Oy (aikaisemmin VL-Musiikki Oy) on konkurssiin menneen Musiikki-Laiho Oy:n tilalle vuonna 1993 perustettu Vihdin Nummelassa sijaitseva yritys. Yhtiö aloitti toimintansa äänilevyjen parissa ja on laajentanut sittemmin elokuvien ja lahjakorttien liiketoiminta-alueille. VLMedia on erikoistunut moninaisten tuotteiden fyysiseen ja digitaaliseen myyntiin, markkinointiin, levitykseen ja jakeluun, niin kotimaassa kuin ulkomaillakin.
Yhtiö tekee yhteistyötä useiden suomalaisten ja kansainvälisten tuotantoyhtiöiden ja oikeuksienomistajien kanssa ja sen tunnetuimpia julkaisuja ovat muun muassa "Muumilaakson tarinoita", "Serranon perhe", "Olipa kerran elämä", "Pirunpelto", Rölli-laulut, Uusi päivä, Wanhanajan lastenlaulut, Noita Nokinenä, Kaikki huutaa Dingo sekä Mielenrauhaa-rentoutuslevyt.
Myös lahjakorttien liiketoiminta-alueella yritys operoi niin kotimaisten kuin kansainvälistenkin brändien kanssa, kuten PlayStation, Netflix, Google Play, iTunes, Finnkino ja Gift4You.
Antraniilihappo

Antraniilihappo (C7H7NO2) on aromaattinen aminohappo. Huoneenlämmössä antraniilihappo on ulkomuodoltaan valkoisia ja keltaisia kiteitä. Aine on heikko happo. Yhdisteestä käytetään myös nimiä "2-aminobentsoehappo", "karboksianiliini" ja "1-amino-2-karboksibentseeni".
Biologinen rooli.
Antraniilihappo on välituote mikro-organismien syntetisoidessa aminohappo tryptofaania. Organismit syntetisoivat ainetta sikimihaposta. Vastaavasti alaniinin metaboliassa kynureninaasientsyymi hajottaa kynureniinin antraniilihapoksi ja alaniiniksi.
Teollinen käyttö.
Antraniilihappoa käytetään väriaineiden, lääkkeiden ja esterien ja sakariinin valmistuksessa. Lisäksi aine kykenee absorboimaan UV-säteilyä ja estämään korroosiota.
Kimryn piiri

Kimryn piiri () on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen kaakkoisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2 514 neliökilometriä. Asukkaita on 14 100 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Kimryn kaupunki, joka ei kuuluu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Kimryn piiriin kuuluu Belyi Gorodokin taajama ja 13 maalaiskuntaa:
Piirin kautta kulkee Moskovan, Sonkovon ja Pietarin välinen rautatie. Suurin joki on Volga. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä vihannesten, viljan ja rehun viljelyyn.
Catherine Fox (uimari)

Catherine Mai-Lan Fox () on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa naisten 4 × 100 metrin vapaauinti- ja sekauintiviesteistä Atlantan kesäolympialaisissa 1996. Fox tosin ui sekauintiviestissä vain alkuerissä, mutta sai silti kultaa, kun Yhdysvaltain joukkue voitti matkan loppukilpailun. Uransa aikana Fox voitti myös kullan ja kaksi pronssia Tyynenmeren mestaruuskilpailuista sekä yhden kullan Pan-Amerikan kisoista.
Fox on 162 senttimetriä pitkä ja painoi urallaan 54 kilogrammaa.
Lohjan Jääankat

Lohjan Jääankat, lyhyemmin Ankat, oli vuonna 1992 perustettu lohjalainen jääkiekkojoukkue. Jää-ankat pelasi kauden 2008–2009 II-divisioonan etelälohkossa, ja nousi kauden päätteeksi Suomi-sarjaan. Nousu varmistui 11. maaliskuuta, kun Kirkkonummen Salamat hävisi Porvoon Huntersille Suomi-sarjan karsintaottelussa.
Historia.
Lohjan Jääankat perustettiin alkuvuodesta 1992. Seuran nimellä ei ole tekemistä vuotta myöhemmin perustetun NHL-joukkue Anaheim Ducksin kanssa.
Seura aloitti jääkiekon pelaamisen neljännessä divisioonassa, ja ensimmäinen virallinen sarjaottelu pelattiin 5. joulukuuta 1992. Kauden 1992–1993 saldona oli yhden tasapelin lisäksi pelkkiä otteluvoittoja, ja Ankat nousikin seuraavalle kaudelle III-divisioonaan.
Pelattuaan III-divisioonaa 12 kautta Jääankat nousi keväällä 2005 II-divisioonaan. Neljä vuotta myöhemmin, kevätkaudella 2009 Ankat voitti lohkonsa runkosarjan hävittyään vain kaksi ottelua koko sarjan aikana ja nousi karsintasarjan kautta Suomi-sarjaan.
Overpowered

Overpowered on irlantilaisen laulajan Róisín Murphyn toinen sooloalbumi ja se julkaistiin vuonna 2007.
Albumi nousi korkeimmillaan Suomen virallisella albumilistalla sijalle 28. Levyltä julkaistut singlet "Overpowered" ja "Let Me Know" nousivat singlelistan sijoille 10 ja 11.
Lisa Jacob

Lisa Rae Jacob () on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa naisten 4x100 ja 4x200 metrin vapaauintiviesteistä Atlantan kesäolympialaisissa 1996. Jacob tosin ui kummassakin viestissä vain alkuerissä, mutta sai silti kaksi kultaa, kun Yhdysvaltain joukkue voitti matkojen loppukilpailut.
Jacob on 167 senttimetriä pitkä ja painoi urallaan 57 kilogrammaa. Hän edusti uintiurallaan seuratasolla "Mission Viejo Nadadoresia".
Erin Phenix

Erin Ashley Phenix () on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa naisten 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä Sydneyn kesäolympialaisissa 2000. Phenix tosin ui vain matkan alkuerissä, mutta sai silti kultaa, kun Yhdysvaltain joukkue voitti matkan loppukilpailun.
Phenix on 178 senttimetriä pitkä ja painoi urallaan 63 kilogrammaa.
Laveata tietä

Laveata tietä on vuonna 1931 valmistunut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Valentin Vaala. Elokuvan ensi-ilta oli 12. huhtikuuta 1931 Kino-Palatsissa Helsingissä.
Elokuvaa alettiin tehdä mykkäelokuvana, mutta koska äänielokuva teki 1931 läpimurtoa Suomessa, elokuvaan lisättiin musiikkitausta sekä muutamia ääniefektejä (majatalon oven koputukset, konserttiyleisön suosionosoitukset Theodor Tugain esittämälle viulisti Anton Lardozolle). Lisäksi mukana on Kirstiä esittäneen Eeva Virtasen kaksi lauluesitystä. Elokuvassa ei ole puhuttuja repliikkejä ja äänityksen laatu on heikko.
Theodor Tugain (myöhemmin Teuvo Tulion) esittämä mestariviulisti Anton Lardozo kiertää esiintymässä ympäri Eurooppaa ja viettää samalla vapaa-aikaansa ravintoloissa. Käydessään Suomessa hän lähtee ystävänsä Eeron (Kaarlo Penttilä) kanssa maalle ja majoittuu Harakkalan majataloon. Majatalossa Anton ihastuu tapaamaansa maalaistyttöön Kirstiin. Majataloon saapuu pian myös Antonin ystävätär Tanita Pariisista.
Bernard Herrmann

Bernard Herrmann (alun perin Maximillian Herman; 29. kesäkuuta 1911 New York – 24. joulukuuta 1975 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, joka tunnettiin erityisesti elokuvamusiikin tekijänä. Hän vastasi muun muassa Orson Wellesin "Citizen Kanen" ja Martin Scorsesen "Taksikuskin" musiikista. Parhaiten hänet muistetaan moniin tunnettuihin Alfred Hitchcockin elokuviin, kuten "Vertigoon" ja "Psykoon", tekemästään musiikista. Herrmann sävelsi myös paljon konserttimusiikkia.
Elämä ja ura elokuvamusiikin tekijänä.
Herrmann syntyi New Yorkissa venäläistaustaiseen perheeseen vuonna 1911. Nuorena hän opiskeli säveltämistä ja orkesterin johtamista muun muassa kuuluisassa Juilliard Schoolissa. Vuonna 1934 CBS-yhtiö palkkasi hänet radiokanavalleen säveltäjäksi, sovittajaksi ja kapellimestariksi. Työskennellessään radiossa Herrmann tapasi nuoren Orson Wellesin, ja hän alkoi tehdä musiikkia Wellesin Mercury Theatren produktioihin. Kun Welles sai mahdollisuuden tehdä oman elokuvan Hollywoodissa, avautui myös Herrmannille ura elokuvamusiikin säveltäjänä. Heidän ensimmäinen yhteinen elokuvansa oli kuulu "Citizen Kane" (1941). Samana vuonna valmistui myös William Dieterlen ohjaama "Piru ja Daniel Webster", josta Herrmann voitti ainoaksi jääneen Parhaan musiikin Oscar-palkintonsa. Hän sävelsi musiikin myös toiseen Wellesin ohjaamaan elokuvaan "Mahtavat Ambersonit" (1942) mutta suuttui siitä, että RKO Pictures leikkeli vahvasti sekä elokuvaa että sen musiikkia, ja vaati nimensä poistettavaksi filmin tekijätiedoista.
1950-luvulla alkoi Herrmannin uran eittämättä tärkein yhteistyö "jännityksen mestarina" tunnetun Alfred Hitchcockin kanssa. Herrmann sävelsi musiikin yhteensä seitsemään Hitchcockin elokuvaan vuosien 1955 ja 1964 välillä. Näistä kuuluisimpia ovat muun muassa "Vertigo – punainen kyynel" (1958), "Vaarallinen romanssi" (1959) ja eritoten "Psyko" (1960), jonka kohdalla on erityisen usein korostettu Herrmannin musiikin osuutta jännityksen luomisessa. Herrmann sävelsi alun perin musiikin myös Hitchcockin vuoden 1966 elokuvaan "Revitty esirippu", mutta heille tuli erimielisyyttä sen musiikillisesta tyylistä (Hitchcock olisi halunnut jotain populaarimusiikin tapaista), eivätkä he tämän jälkeen enää työskennelleet yhdessä. Herrmann kuitenkin teki edelleen töitä arvostettujen ohjaajien, kuten François Truffaut’n (mm. "Fahrenheit 451", 1966) ja Brian De Palman (mm. "Verinen veitsi", 1973), kanssa. 
Hermannin viimeiseksi työksi jäi Martin Scorsesen ohjaama "Taksikuski" (1976). Saatuaan elokuvan musiikin äänitykset valmiiksi hän kuoli seuraavana yönä nukkuessaan losangelesilaisessa hotellihuoneessa sydänkohtaukseen. Elokuva on omistettu hänen muistolleen.
Muu musiikki.
Herrmann teki myös paljon näyttämö-/konserttimusiikkia, joskaan ei enää kovin usein elokuvamusiikkiuransa alettua. Näihin teoksiin kuuluvat esimerkiksi yksi sinfonia (1941), ooppera "Wuthering Heights" (1951) ja kantaatti "Moby Dick" (1937). Elokuvamusiikin ohessa Herrmann sävelsi myös musiikkia televisiosarjoihin, joista kuuluisimpia ovat muun muassa "Lännen tie", "Hämärän rajamailla" ja "Alfred Hitchcock esittää".
Robby Ginepri

Robby Ginepri (s. 7. lokakuuta 1982 Fort Lauderdale, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän on kerran selviytynyt Grand Slam -turnauksen välieriin Yhdysvaltain avoimissa 2005. Hän on voittanut kolme ATP-turnausta. Parhaimmillaan hän on ollut maailmanlistalla sijalla 15.
Ura.
Ginepri voitti ensimmäisen ATP-turnauksensa Newportissa, Rhode Islandissa heinäkuussa 2003. Turnauksen finaalissa hän voitti Jürgen Melzerin erin 6–4, 6–7(3), 6–1.
Heinäkuussa 2005 Ginepri saavutti toisen voittonsa Indianapolisissa. Finaalissa hän voitti Taylor Dentin. Dent luovutti ottelun ollessa tilanteessa 4–6, 6–0, 3–0. Saman vuoden Yhdysvaltain avoimissa hän selviytyi välieriin. Puolivälierissä hän voitti Guillermo Corian erin 4–6, 6–1, 7–5, 3–6, 7–5, mutta hävisi välierissä Andre Agassille 4–6, 7–5, 3–6, 6–4, 3–6.
Ginepri edusti maataan Pekingin olympialaisissa 2008, mutta hävisi heti ensimmäisellä kierroksella Novak Đokovićille.
Kolmannen ATP-turnausvoittonsa hän otti vuonna 2009 samassa paikassa kuin edellinen voitto, eli Indianapolisissa. Finaalissa hän voitti Sam Querreyn 6–2, 6–4.
Karri Käyhkö

Karri Kalervo Käyhkö (16. joulukuuta 1937 Helsinki – 7. maaliskuuta 2020) oli suomalainen uimari.
Käyhkö edusti Suomea kaksien olympialaisten uintikilpailuissa. Melbournen 1956 olympialaisissa hän karsiutui 100:n ja 400 metrin vapaauinnin alkuerissä. Rooman 1960 olympialaisissa hän sijoittui 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä viidenneksi, mikä on vielä 48 vuotta myöhemminkin kaikkien aikojen paras suomalaisen uintiviestijoukkueen olympialaissaavutus. Lisäksi hän karsiutui 100 metrin vapaauinnin välierissä ja 4 × 100 metrin sekauintiviestin alkuerissä.
Euroopan-mestaruuskilpailuihin Käyhkö osallistui Torinossa 1954 ja Budapestissa 1958. Jälkimmäisissä hän sijoittui 100 metrin vapaauinnissa seitsemänneksi. Pohjoismaitten mestaruuden hän voitti 400 metrin vapaauinnissa vuosina 1955, 1957 ja 1959 sekä 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuonna 1957. Suomen mestaruuksia hän voitti eri uintimatkoilla lähes kolmekymmentä sekä lisäksi yhden vesipallon hallimestaruuden seuransa Vetehisten joukkueessa. Hän teki Suomen ennätyksiä eri uintimatkoilla yli 30 kertaa ja alitti toisena suomalaisena minuutin rajan 100 metrin vapaauinnissa.
Käyhkön vanhemmat olivat kauppaneuvos Kavo Käyhkö ja Sirkka Pakkanen. Kauko Käyhkö ja Kyösti Käyhkö olivat hänen setiään.
Diogenes Tarsoslainen

Diogenes Tarsoslainen () (100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Tarsoksesta.
Diogenes oli mahdollisesti Demetrios Lakonialaisen oppilas. Hän kirjoitti useita teoksia, jotka kaikki ovat kadonneet. Niihin kuuluivat:
Strabon kuvaa Diogeneen taitavaksi tragediankirjoittajaksi.
Matti Kasvio

Matti Juhani Kasvio (20. helmikuuta 1944 Helsinki – 21. elokuuta 2013 Espoo) oli suomalainen uimari.
Ura.
Kasvio edusti Suomea Tokion 1964 olympialaisissa, joissa hän karsiutui 100 metrin vapaauinnin ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestin alkuerissä. EM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä Leipzigissa 1962 sekä kahdeksanneksi 200 metrin perhosuinnissa Utrechtissa 1966. 
Kasvio voitti Pohjoismaitten mestaruuden 200 metrin perhosuinnissa vuonna 1963, 400 metrin vapaauinnissa vuonna 1965, 400 metrin sekauinnissa vuonna 1967 sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuosina 1961 ja 1967. Suomen mestaruuden hän voitti 23 kertaa henkilökohtaisilla matkoilla ja kymmenen kertaa viesteissä vuosina 1961–1972. Hän paransi Suomen ennätystä eri uintimatkoilla yhteensä yli 20 kertaa. Hän edusti seuratasolla Helsingin Työväen Uimareita ja Tapiolan Uimareita.
Perhe.
Matti Kasvion suvusta löytyy runsaasti uintimenestystä. Hänen isänsä Taisto Kasvio oli TUL:n mestari, ansioitunut valmentaja ja Tapiolan uimahallin johtaja. Äiti Mila Leskinen voitti kultaa vuoden 1937 Antwerpenin työläisolympialaisissa. Kasvion puoliso Ulla Patrikka edusti Suomea vuoden 1968 México Cityn olympialaisissa. Pariskunnan lapsista tunnetuin on olympiamitalisti ja maailmanmestari Antti Kasvio. Myös Mari, Nina ja Pinja Kasvio ovat SM-mitalisteja.
Bernard de Tramelay

Bernard de Tramelay (k. 16. elokuuta 1153) oli järjestyksessä neljäs Temppeliherrain ritarikunnan suurmestari.
De Tramelay valittiin suurmestariksi vuonna 1151, kun edellinen suurmestari Everard des Barres oli eronnut temppeliherrain ritarikunnasta. Jerusalemin kuningas Balduin III lahjoitti de Tramelaylle Gazan rauniokaupungin, jonka de Tramelay kunnosti ritarikuntaa varten.
Vuonna 1153 temppeliherrat osallistuivat Askalonin taisteluun. He rakensivat piiritystornin, jonka Askalonin egyptiläiset joukot kuitenkin sytyttivät tuleen. Kova tuuli levitti liekit myös Askalonin kaupunginmuuriin, josta osa paloi maan tasalle. Temppeliherrat ryntäsivät muuriin syntyneestä aukosta kaupunkiin, jossa miesluvultaan ylivoimainen egyptiläinen varuskunta tappoi de Tramelayn ja noin 40 temppeliritaria.
On epäselvää, miksi temppeliherrat hyökkäsivät kaupunkiin yltiöpäisesti ja niin pienellä joukolla. Erään tarinan mukaan saaliinhimoiset temppeliherrat ryntäsivät kaupunkiin ilman kuningas Balduinin lupaa. Bernard de Tramelay puolestaan pidätteli muita ristiretkeläisiä, koska ei halunnut jakaa ryöstösaalista kuninkaan kanssa. Toisen version mukaan tämä väite saattoi olla kuitenkin Balduinin komentajien keksimä valhe, jolla he olisivat puolustelleet sitä, etteivät menneet auttamaan alakynteen joutuneita temppeliherroja.
Balduin III valloitti Askalonin muutaman päivän kuluttua ja taistelun jälkeen temppeliherrat valitsivat uudeksi suurmestarikseen André de Montbardin.
Demetrios Lakonialainen

Demetrios Lakonialainen () (100-luvun loppu eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Zenon Sidonlaisen aikalainen, ja Protarkhoksen oppilas sekä Filodemoksen opettaja.
Demetrioksen teosten osia on löydetty Papyrusten huvilasta Herculaneumista. Tärkeimmät osittain säilyneet teokset ovat:
Lisäksi hän kirjoitti todennäköisesti myös seuraavat teokset:
Sekstos Empeirikos lainaa osaa Demetrioksen kirjoittamasta Epikuros-kommentaarista, jossa Demetrios tulkitsee Epikuroksen lausetta ”aika on aksidenssien aksidenssi”.
Saho Harada

Saho Harada (, s. 5. marraskuuta 1982 Tokio) on japanilainen taitouimari ja kaksinkertainen olympiamitalisti. Pariuinnissa hänen parinsa on ollut Emiko Suzuki.
Harada voitti Ateenan olympialaisissa 2004 hopeaa joukkueohjelmassa. Pekingin olympialaisista 2008 Harada ja Suzuki voittivat pariuinnin pronssia. Harada on kahminut mitaleita myös MM-tasolta Japanin vahvan joukkuepanoksen siivittämänä.
Taalintehtaan kirkko

Taalintehtaan kirkko (ruots. "Dalsbruks kyrka") on Kemiönsaaren kunnassa Taalintehtaalla sijaitseva kirkko. Vuosina 1921–1922 rakennetun kirkon rakennutti Taalintehtaalla toiminut metodistiseurakunta. Vuonna 1934 Taalintehtaan rautatehtaan omistajiin kuulunut paroni Wrede osti kirkon ja tarjosi evankelis-luterilaisen seurakunnan käyttöön, ja se vihittiin vuonna 1934 evankelis-luterilaiseksi. Seurakunta osti kirkon 1974.
Kirkon kellotapuli on vuodelta 1959, ja sen on piirtänyt Dag Englund. Suuri kello on valettu tehtaan valimossa, pieni kello on tehtaan vanha palokello. Kirkko on rakennettu masuunikuonasta valetuista slakitiilikivistä.
Kirkon alttaritaulu on vuodelta 1934 ja sen on maalannut Axel Haartman. Taulun aiheena on "Golgata"
Kirkon akustiikka on hyvä, ja sitä käytetään konserttitilana.
Urut ovat yhdeksänäänikertaiset, ja ne on rakentanut 1967 Hans Heinrich.
Emiko Suzuki

Emiko Suzuki (, s. 12. marraskuuta 1981 Urawa, nyk.Saitama) on japanilainen taitouimari ja kaksinkertainen olympiamitalisti. Pariuinnissa hänen parinaan on uinut Saho Harada.
Suzuki voitti Ateenan olympialaisissa 2004 hopeaa joukkueohjelmassa. Pekingin olympialaisista 2008 Suzuki ja Harada voittivat pariuinnin pronssia. Suzuki on kahminut mitaleita myös MM-tasolla Japanin vahvan joukkuepanoksen siivittämänä.
Benito Casagrande

Benito Guglielmo Giovanni Casagrande (s. 6. kesäkuuta 1942 Turku) on suomalainen arkkitehti. Hän vaikuttaa pääasiassa kotikaupungissaan Turussa. Casagrande valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1970.
Casagrande on suunnitellut useita Turun tunnettuja rakennuksia, kuten Hansakortteli-ostoskeskuksen. Hän oli mukana Turun kulttuuripääkaupunkihanke Turku 2011:n neuvottelukunnassa. 
Casagrande on toiminut Italian kunniakonsulina vuodesta 1992 ja tätä ennen kunniavarakonsulina 1985–1992. Hänelle on myönnetty tunnustuksia ja ansiomerkkejä sekä Suomessa että Italiassa, muun muassa Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki (2000) ja Italian Tasavallan Ansioritarikunnan komentajamerkki (1993).
Vuonna 2006 Turun yliopisto vihki Casagranden kasvatustieteen kunniatohtoriksi. Hänen serkkunsa poika Marco Casagrande, entinen palkkasotilas, on myös arkkitehti. Turussa vuodesta 1929 toiminut Leluliike Casagrande on Benito Casagranden isoisän Antonio Casagranden perustama. Casagrandella on italialaisia sukujuuria. 
Vaalirahoitus.
Benito Casagrande on kerännyt Alexander Stubbille rahoitusta presidentinvaaleissa 2024 yhdessä turkulaisen liikemiesten porukan kanssa. Vaalirahoitusta keräävää porukkaa on yhdistänyt yrittäjähenkisyys ja kokoomuslainen ideologia.
Gerrit Paulus Hekstra

Gerrit Paulus Hekstra (29. joulukuuta 1933 – 21. syyskuuta 2018) oli hollantilainen lintutieteilijä.
Hekstra tutki pöllöjä ja nimesi uuden pöllölajin, bolivianpöllösen ("Otus koepckeae", myös "Megascops koepckeae") vuonna 1982 Maria Koepcken kunniaksi Amsterdamin yliopiston eläintieteen laitoksen julkaisussa "Bulletin of the Zoological Museum of the University of Amsterdam".
Vösendorf

Vösendorf on kunta Itävallassa, Ala-Itävallan osavaltion Mödlingin piirikunnassa (). Asukkaita kunnassa on 7 329 (2020) ja väestötiheys on 700 as./km². Pinta-alaa Vösendorfilla on 10,47 neliökilometriä.
Vösendorf sijaitsee moottoriteiden Süd Autobahn A2 ja Wiener Außenring Autobahn varrella. Myös Wiener Außenring Schnellstraße S1 -tie alkaa kunnasta. Vösendorfin naapurikunnat ovat Wien, Hennersdorf, Biedermannsdorf, Wiener Neudorf ja Brunn am Gebirge.
Kunnan nähtävyyksiin lukeutuu esimerkiksi vanha Vösendorfin linna. Vösendorfissa sijaitsee myös suuri elokuvateatteri sekä Shopping City Süd -ostoskeskus. 
Vösendorfin ystävyyskunnat ovat Kindberg Steiermarkin osavaltiossa, Roßdorf Saksassa ja Reggello Italiassa.
Buhl (Haut-Rhin)

Buhl on kunta Ranskan itäosassa Alsacen alueella Haut-Rhinin departementissa lähellä Saksan rajaa. Kunnassa on arviolta 3 301 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 8,8 neliökilometriä.
Maantiede.
Buhl sijaitsee 50-kilometrisen Lauchjoen laaksossa Vogeesien vuoristossa "Parc Naturel Régional des Ballons des Vosges" -luonnonpuiston alueella. Laaksoa kutsutaan myös nimellä Florival ("Florigeravallis": "vallée des fleurs", "kukkaislaakso"). Buhl sijaitsee Vogeesien korkeimman huipun Grand Ballonin (1 424 m) kupeessa. Kunnan läheisyydessä kulkee tie D430. Buhlin naapureita ovat Murbach lounaassa ja Schweighouse (Lautenbachin kunnassa) pohjoisessa. Kaakossa sijaitsee Hugsteinin rauniolinna. Buhl kuuluu Guebwillerin arrondissementtiin.
Historia.
Varhaisin maininta Buhlista on vuodelta 1135 muodossa "Bühele". Hugsteinin linna ("le château du Hugstein") valmistui vuonna 1227. Rakentamisesta teki aloitteen Hugo (Hugues) de Rothenbourg Murbachin luostarista. Linnan rauniot sijaitsevat Guebwillerin ja Buhlin rajalla. Saint-Jean-Baptisten 1800-luvulla rakennetussa uusromanttisessa kirkossa on alttaritaulu 1400-luvulta. Luultavimmin Martin Schongauerin käsialaa oleva taulu tuotiin Ranskan vallankumouksen aikana Buhliin turvaan Colmarin luostarista.
Buhlissa syntyneitä merkkihenkilöitä on muun muassa ranskalais-sveitsiläinen insinööri Maurice Koechlin (1856–1946). Ranskalainen taidemaalari Alexandre Bida (1813–1895) kuoli Buhlissa.
Buhl (Idaho)

Buhl on kaupunki Yhdysvalloissa Idahon osavaltion eteläosassa Twin Fallsin piirikunnassa. Se sijaitsee siirtolaisten käyttämän historiallisen Oregon Trail -reitin varrella. Osavaltion pääkaupunki Boise sijaitsee 195 kilometriä luoteeseen Buhlista ja piirikunnan pääkaupunki Twin Falls puolestaan 26 kilometriä itään (maanteitse). Snake River -joki virtaa seitsemisen kilometriä Buhlin pohjoispuolitse.
Buhlin halki kulkee mantereen poikki länsi–itäsuunnassa johtava maantie U.S. Route 30 (Astoria (Oregon) – Atlantic City (New Jersey)). Buhlia on kutsuttu "maailman kirjolohipääkaupungiksi" ("Trout Capital of the World"), sillä suurin osa Yhdysvalloissa kulutetusta kirjolohesta tuotetaan kaupungin ympäristössä olevissa kasvatusaltaissa.
Buhl perustettiin 17. huhtikuuta 1906. Se sai nimensä Frank H. Buhlin mukaan, joka oli pääsijoittajana paikallisessa keinokasteluhankkeessa (Twin Falls South Side project) 1900-luvun alussa.
Vuoden väestölaskennassa Buhlin asukasluku oli 3 985. Kotitalouksia oli 1 561. Joka kolmannessa taloudessa oli alle 18-vuotiaita lapsia. Buhlilaisista 86,8 % määritteli itsensä valkoihoisiksi. Alle 18-vuotiaita oli 28,5 % kaupunkilaisista, väestön mediaani-ikä oli 36 vuotta. Jokaista yli 18-vuotiasta naispuolista buhlilaista kohti oli 88,1 miespuolista henkilöä. Valtakunnallinen elinkustannusindeksi Buhlissa oli 82,9 (alhainen) vuonna 2008.
Kaupungin huomattavia asukkaita ovat olleet muun muassa pastori Eugene Scott (1929–2005) ja näyttelijä Marjorie Reynolds (1917–1997).
Bühl (Sveitsi)

Bühl on kunta Bernin kantonissa Sveitsissä.
Bühlin naapurikunnat ovat Hermrigen, Kappelen BE, Walperswil ja Epsach.
Kuntaa kutsutaan myös nimellä Bühl BE erottamaan se muista Bühl-nimisistä paikoista. Myös nimeä Bühl bei Aarberg käytetään. Bühliläisistä 95,12 % puhuu äidinkielenään saksaa ja 2,57 % ranskaa.
Kaj Englund

Kaj Gustaf Georg Englund (13. maaliskuuta 1905 Oulu – 20. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka keskittyi erityisesti asuntosuunnitteluun.
Englund pääsi ylioppilaaksi 1923. Hän opiskeli Helsingissä Teknillisessä korkeakoulussa ja valmistui arkkitehdiksi 1931. Hän meni veljensä Dag Englundin kanssa Kaarlo Borgin toimistoon töihin, mutta perusti vuonna 1944 oman toimiston. Hän toimi opettajana Taideteollisuuskeskuskoulussa 1930–1936 ja vuosina 1954–1967 erityisopettajana Teknillisessä korkeakoulussa. Hän voitti opiskeluaikanaan 1929 arkkitehtiopiskelijoille järjestetyn teekkareiden asuntolan suunnittelukilpailun. Rakennus valmistui Polin viereen Lönnrotinkadun ja Albertinkadun kulmaan 1931, jolloin Englund valmistui arkkitehdiksi.
Englund piirsi erityisesti asuntoja, niin pien- kuin kerrostaloja. Hän toimi Helsingissä vuonna 1939 pidetyn Asuntonäyttelyn komissaarina ja kirjoitti artikkeleita asumiseen liittyvistä kysymyksistä. 
Englund pyrki 1930-luvulla ajan nuorten arkkitehtien tapaan ratkaisemaan pienasuntojen suunnitteluun liittyviä kysymyksiä. Sotien jälkeen asia tuli erityisesti ajankohtaiseksi, kun asuntorakentaminen vilkastui ja tarvittiin standardityyppisiä asuntoja. Hän keskittyi tyyppitalojen suunnitteluun ja toimi sosiaaliministeriön arkkitehtina, ja kymmeniä hänen suunnitelmiaan tyyppipiirustuksia julkaistiin 1941–1945. Hän oli Suomen Arkkitehtiliiton Standardisoimislaitoksessa vuodesta 1942 ja sen johtaja 1945–1950.
Englund suunnitteli kerrostaloja Helsingin esikaupunkeihin, kuten Herttoniemeen, Pohjois-Haagaan ja Maunulaan, muun muassa Männikkötie 5:een. Myös muualla Suomessa, esimerkiksi Vaasassa ja Pietarsaaressa on hänen suunnittelemiaan asuinkerrostaloja. Veljensä Dag Englundin kanssa hän suunnitteli ja rakennutti 1938 Helsingin Lauttasaareen suvun yhteisen neljän perheen asuintalon Villa Bjergesin, joka samana vuonna esiteltiin "Arkkitehti"-lehdessä. Englund suunnitteli talon pihaan kalliopuutarhan, joka esiteltiin "Arkkitehti"-lehdessä 1946. Artikkeliin piirsi kuvat Englundin vaimo, taiteilija Li (Lyyli Inkeri) Englund, joka toimi tarvittaessa avustajana Englundin arkkitehtitoimistossa. Li Englund suunnitteli painettuja sisustustekstiilejä ja tapetteja. Lauttasaaressa on Klaarantie 9:ssä Kaj ja Li Englundin yhteistyönä suunnittelema kerrostalo, jonka Kaj Englund rakennutti.
Englundin suunnittelema Sarlinin pääkonttori Länsi-Vantaalla edustaa hänen harvinaista toimistorakennussuunniteluaan. Hän on suunnitellut yksityiskohtia kirkkorakennuksiin. Muun muassa Taalintehtaan kirkon tapuli on hänen käsialaansa, samoin Muonion kirkon kattovalaisimet. 
Kaj Englundin arkisto on Suomen arkkitehtuurimuseossa, jonne se tuli lahjoituksena kahdessa osassa vuosina 1997 ja 2001. 
Kaj Englund menestyi suunnistajana lajin alkaessa levitä Suomeen 1930-luvulla. Hän edusti HIFK:ta ja voitti suunnistuksen ensimmäisen henkilökohtaisen Suomen mestaruuden vuonna 1935 sekä seuraavana vuonna ensimmäisen viestisuunnistuksen Suomen mestaruuden yhdessä veljiensä Bengt ja Dag Englundin kanssa. Vuonna 1938 hän voitti viestimestaruuden Bengt ja Göran Englundin kanssa.
Lapuan vaakuna

Lapuan vaakuna on Lapuan kaupungin heraldinen tunnus. Vaakunan heraldinen selitys on "kultakentässä musta, kävelevä, punavaruksinen karhu, jolla ratsastaa siniseen vyötettyyn mekkoon, housuihin ja paulakenkiin pukeutunut mies, pidellen oikeassa kädessään iskuun kohotettua mustaa nuijaa." 
Vaakunan historiaa.
Lapuan vaakuna on saanut aiheensa on pitäjän vanhasta sinetistä. Pitäjän vanhimmassa sinetissä vuodelta 1599 oli kuvattuna ainoastaan kohti katsova karhunpää. Karhu oli aiheena emäpitäjä Isonkyrön sineteissä ja se periytyi myös pitäjästä erotettujen Lapuan ja Ilmajoen pitäjien tunnuksiksi. Karhulla ratsastava ja nuijaa pitelevä mies tuli Lapuan sinettien aiheeksi 1700-luvulle mentäessä, ensimmäisen sinetin kadottua isonvihan aikana. Ratsastaja-aihetta käytettiin myös Lapuan kihlakunnan sinetin tunnuksena. 
Vaakunan on suunnittellut heraldikko Gustaf von Numers. Lapuan kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan 25. syyskuuta 1950, sisäministeriön vahvistaessa sen käyttöön 11. joulukuuta.
Äärioikeistolainen Lapuanliike käytti myös omaa versiota Lapuan vaakunasta sen tunnuksessa ja lipussa.
Idänkallionakkeli

Idänkallionakkeli ("Sitta tephronota") on aasialainen nakkelien sukuun kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 15,5 cm, siipien kärkiväli 25–30 cm ja paino noin 40–55 g. Idänkallionakkeli on suurin läntisen palearktisen alueen nakkeleista. Sen höyhenpuku muistuttaa pähkinänakkelia, johon eroina ovat vaaleanharmaa selkäpuoli, pitempi musta silmäjuova, lähes kokonaan harmaa pyrstö ja kirkkaan punaruskean värin puuttuminen alaperästä ja kupeilta. Sukupuolet ovat samannäköisiä. Nuori lintu on erotettavissa vanhasta vain lähietäisyydeltä, sen puku on himmeämpi ja isojen peitinhöyhenten kärjet ovat ruskehtavat.
Esiintyminen.
Idänkallionakkeli elää Keski-Aasiassa Turkin itäosista Luoteis-Pakistaniin ja Kazakstaniin. Lajin esiintymisalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja yksilömäärä Euroopassa on 43 000–210 000. Laji on paikkalintu, eikä sitä ole tavattu Suomessa.
Idänkallionakkelista tunnetaan neljä alalajia: "tephronota" Keski-Aasiassa, "iranica" Turkmeniassa ja Iranin Kohorasanissa, "obscura" Armeniassa ja Azerbaidžanissa sekä "dresseri" Pohjois-Irakissa, Länsi-Iranissa ja Kaakkois-Turkissa.
Elinympäristö.
Idänkallionakkelit asuvat kivikkoisilla vuorenrinteillä ja laaksoissa kolmen kilometrin korkeudelle saakka, usein jokien ja purojen tuntumassa. Paikoin, kuten Iranissa, se voi pesiä kivikkoisissa tammimetsiköissä.
Lisääntyminen.
Idänkallionakkelin pesä on kallionhalkeamassa tai -kolossa, puunkolossa tai -onkalossa, usein vanhassa tikan, mehiläissyöjän tai sininärhen kolossa. Pesätunnelin pituus on noin 5 cm. Pesänrakennusmateriaaleina käytetään muun muassa pihkaa, mutaa, lantaa, karvoja, korsia, pieniä luita ja karvoja. Pari voi käyttää samaa pesää monta vuotta. Pesässä voi olla mutaa ja/tai pihkaa jopa 10 cm kerros ja se voi painaa noin 10 kg, eräässä tapauksessa 32 kg. Naaras munii 4–8, tavallisesti viisi tai kuusi munaa, joita se hautoo yksin. Haudonta-aika on 12–14 päivää. Poikasia ruokkivat sekä naaras että koiras. Poikaset lähtevät pesästä 24–26 päivän ikäisinä, jolloin niiden siipisulat ovat täysimittaisia. Laji pesii toisinaan kahdesti kesän aikana.
Ravinto.
Kesäaikaan idänkallionakkelit syövät pääasiassa hyönteisiä ja matoja, syksyllä ja talvella enimmäkseen siemeniä. Poikasia ruokitaan pääasiassa eläinravinnolla, mutta vähäisessä määrin myös pähkinöillä.
Custer’s Revenge

Custer’s Revenge on Atari 2600:lle vuonna 1982 julkaistu aikuisviihdepeli. Sitä on sanottu yhdeksi kaikkien aikojen huonoimmista videopeleistä, ja sitä on pidetty yhtenä syynä vuoden 1983 videopelilamaan Atarin osalta.
"Custer’s Revengessä" pelaaja ohjaa alastonta George Armstrong Custeria, jonka tehtävänä on liikkua ruudun toiselle puolelle intiaanien nuolia vältellen. Toiselle puolelle päästyään pelaajan tulee raiskata kohtaamansa alaston intiaaninainen. Kuten muutkin aikuisviihdettä sisältävät pelit, peliä ei myyty suoraan kauppojen hyllyiltä, vaan peliä piti kysyä erikseen kassalta. Peliä myytiin Atari 2600 -peleille epätavallisesti punaisessa nahalla vuoratussa pakkauksessa.
Bruce Chatwin

Bruce Chatwin (13. toukokuuta 1940 Sheffield, Britannia – 18. tammikuuta 1989 Nizza, Ranska) oli englantilainen matkakirjailija, toimittaja ja kuvataiteen asiantuntija.
Tunnetuimman teoksensa "Patagonia, Patagonia" Chatwin kirjoitti matkusteltuaan puoli vuotta Patagoniassa. Hän kirjoitti myös romaaneja. The Times asetti hänet vuonna 2008 sijalle 46 Britannian merkittävimpien sodanjälkeisten kirjailijoiden luettelossa.
Elämä ja ura.
Chatwin työskenteli Sothebyn huutokauppakamarilla impressionismin asiantuntijana. Sieltä hänet kutsuttiin Sunday Times Magazineen (1972–1975) kirjoittamaan kuvataiteista ja muotoilusta. Chatwin nousi Sothebyllä johtotehtäviin, mutta lopetti vuonna 1966 ja lähti opiskelemaan arkeologiaa. Hän keskeytti opinnot kahden vuoden kuluttua ja matkusti Mauritaniaan, Iraniin ja Afganistaniin ja otti valokuvia ja teki muistiinpanoja paimentolaisten elämästä.
Chatwin kuoli sairastettuaan aidsia, Heti hänen kuolemansa jälkeen kerrottiin hänen sairastavan harvinaista kiinalaista luusairautta Hän oli biseksuaali. Hänen hautajaistensa seremonia toimitti kreikkalaisortodoksinen pappi. Chatwin oli kääntynyt uskoon koettuaan jonkinlaisen näyn Athosvuorella.
The Viceroy of Ouidah.
Chatwin kertoo romaanissaan "The Viceroy of Ouidah" (1980) portugalilaista sukua olevan Francisco Manoel da Silvan tarinan. Hänen todellinen henkilövastineensa on selvästi Francisco Félix de Souza, Länsi-Afrikan rannikolla tunnettu orjakauppias ja liikemies. Dahomeyn kuningas lähettää loputtomia määriä kahlittuja orjia da Silvalle, joita hän välittää portugalilaisille orjakauppiaille. Da Silva menestyy ja rikastuu, mutta häntä vaivaa koti-ikävä syntymämaahansa Brasilian Bahiaan, jossa hän syntyi. Da Silva perustaa Ouidahissa lukuisten jälkeläisten suvun. Orjakaupan loppuessa da Silva köyhtyy ja hänet vangitaan ja kuljetetaan Dahomeyn kuninkaan palatsiin Abomeyhin. Hän vannoo verivalan nuoren prinssin kanssa, josta tulee uusi kuningas. Da Silva nimetään Ouidahin "varakuninkaaksi". Romaanissa on myös Chatwinin kuvauksia 1970-luvun lopun Beninin kansantasavallasta, jossa matkustellessa hän sai aineistoa kirjaansa.
Volmari Porkka

Volmari (Frans Woldemar) Porkka (5. elokuuta 1854 Vehkalahti – 25. joulukuuta 1889 Helsinki) oli suomalainen kielentutkija, yksi aikansa johtavia kansanrunouden ja suomalais-ugrilaisten kielten tutkijoita. Hän teki runonkeruumatkoja Länsi-Inkeriin 1881–1883 ja suomen sukulaiskansojen alueelle Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran tilauksesta, merkiten muistiin paljon itkuvirsiä, kansanrunoutta ja muuta kansanperinnettä.
Porkan vanhemmat olivat talollinen Erik Porkka ja Helena Kiiski. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1877 ja toimi kansakoulunopettajana Helsingissä vuodesta 1878 vuoteen 1882. 
Sittemmin Porkka opiskeli kielitiedettä ja fonetiikkaa Leipzigissa ja valmistui filosofian tohtoriksi 1885 julkaistuaan ansiokkaana pidetyn saksankielisen väitöskirjan. Seuraavana vuonna 1886 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston suomen kielen lehtoriksi. Jo vuosina 1881–1883 hän oli kerännyt pari tuhatta kansanrunoa Länsi-Inkeristä. Viimeistä matkaansa hän kuvasi vuonna 1886 ilmestyneessä Suomi-kirjassa. 
Saatuaan väitöstutkimuksensa valmiiksi Porkka lähti 1885 marien (tšeremissit) pariin Suomalais-ugrilaisen seuran stipendin turvin, mutta joutui palaamaan seuraavana vuonna kotimaahan sairastuttuaan keuhkotautiin. Hän hoidatti terveyttään Saksassa kolme vuotta, mutta menehtyi saamatta aineistoa julkaistuksi. Vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1895 ilmestyi teos "Tscheremissische Texte mit Übersetzung".
Porkka, joka oli kotoisin Suursaarelta, kannatti suomalaisuusaatetta. Hän oli "Valvoja"-lehden perustajia ja kirjoitti lehteen mm. artikkelit ”Kuvaelmia Suursaarelta” (1881), ”Inkerin itkuvirsiä” (1883) ja ”Suomenkielisiä merisanoja” (1885). Sekä suursaarelaiset että suomalaisuusaatteen kannattajat ihailivat ja kunnioittivat häntä. Porkan hautapaadesta tuli lähes pyhiinvaelluskohde. Porkka kuoli naimattomana Helsingissä vuonna 1889.
Colin McRae Rally 2005

Colin McRae Rally 2005 on "Colin McRae Rally" -pelisarjan viides osa. Peli ilmestyi syyskuussa 2004. 
Pelissä on yli 70 erikoiskoetta yhdeksässä eri rallimaassa (Australia, Espanja, Iso-Britannia, Japani, Kreikka, Ruotsi, Saksa, Suomi ja Yhdysvallat), joista neljässä on ns. Super Special -erikoiskokeet (Japani, Ruotsi, Saksa ja Yhdysvallat). Pelissä on valittavana 30 eri ralliautoa, jotka on lajiteltu eri autoluokkiin (4WD, 2WD, Group B jne.) Pelissä on uudistettu grafiikka sekä paranneltu vauriomallinnus. Pelistä on tehty myös mobiilipeliversio.
Arviot.
"Game Realityn" arvostelussa peli sai kehuja grafiikasta, vaurioiden mallinuksesta, pelaamisen mukavuudesta ja äänistä. Huonoa pelissä sanottiin olevan vähäinen uudistuminen ja on vain haamuautoja vastaan oleva moninpeli.
Sekuntikello

Sekuntikello on kädessä pidettävä kello, jota käytetään mittaamaan jonkin tapahtuman kestoa tai kahden tapahtuman välillä kulunutta aikaa. Sitä käytetään ajanottoon esimerkiksi laboratoriokokeissa ja useissa urheilulajeissa, kuten pikajuoksu. Sekuntikello näyttää kuluneen ajan jopa sekunnin sadasosien tarkkuudella, ja pisin mitattava aika voi olla jopa yli tunnin pituinen. Toimintaperiaatteeltaan sekuntikellot ovat mekaanisia tai digitaalisia (kvartsi-) kellolaitteita, jotka on varustettu pysäytys- ja käynnistystoiminnoilla ja digitaaliset versiot usein myös erilaisilla väliaikojen muistitoiminnoilla.
Myös monista digitaalisista rannekelloista löytyy sekuntikellotoiminto, samoin se on muun muassa monissa matkapuhelimissa.
Apameia

Apameia (, ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Toivakan vaakuna

Toivakan kunnanvaakuna on saanut aiheensa Toivakan nimestä. Kylväjä viittaa maatalouteen mutta myös tulevaisuuden toivoon. Vaakuna on toisaalta myös puhuva yhdistämällä tämä sekä kuva-aiheen vakka kunnan nimeksi.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 23. huhtikuuta 1957. Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä kylväjä hopeavaatteissa; kylvövakka hihnoineen ja virsut kultaa”.
Leppävirran vaakuna

Leppävirran kunnanvaakuna on suoraan kunnan nimeen viittaava puhuva vaakuna.
Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 14. kesäkuuta 1950. Vaakunan selitys on ”mustan kentän tyvessä aaltokoroinen kultahirsi, jonka yläpuolella kultainen, punanorkkoinen ja -silmuinen leppä”.
Apameia (Syyria)

Apameia (, , ) oli antiikin aikainen kaupunki Syyriassa Orontesjoen varrella. Kaupungin rauniot sijaitsevat Haman maakunnassa. Seleukos I Nikator perusti sen 300-luvulla eaa. ja nimesi sen vaimonsa Apaman mukaan. Syyrian hellenistämisen vuoksi kaupunkia kutsuttiin kuitenkin "Pellaksi" Makedonian pääkaupungin mukaan. Kaupungista tuli seleukidien valtakunnan tärkein varuskuntakaupunki. Myöhemmin roomalaiset valtasivat sen. Keisari Augustuksen aikana Apameiassa oli noin 100 000 asukasta.