tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mikko Laaksonen (jääkiekkoilija)

Mikko Laaksonen (s. 8. heinäkuuta 1967 Forssa) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä. Rightin puolelta pelannut Laaksonen on jääkiekon I-divisioonan/Mestiksen kaikkien aikojen kolmanneksi paras pistemies. Hänen edellään ovat vain Mika Helkearo ja Håkan Hjerpe. Laaksonen teki I-divisioonassa yhteensä 365 ottelussa tehot 250+294=544 ja keräsi 382 jäähyminuuttia. Kaikkien aikojen maalipörssissä Laaksonen on seitsemäs ja syöttöpörssissä neljäs. Laaksonen pelasi urallaan myös 142 ottelua jääkiekon SM-liigassa tehoin 24+33=57. Jäähyminuutteja tuli 32.
Ura.
Laaksonen on Forssan Palloseuran kasvatti. Hän pelasi joukkueessa vuodet 1983–1986 I-divisioonaa. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1986 pelannut Laaksonen siirtyi puolustaja Timo Kulosen kanssa kaudeksi 1986–1987 Kalevan Palloon. Laaksonen pelasi Kuopiossa kaksi kautta. Hän esiintyi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa myös vuonna 1987 ja voitti nuorten maailmanmestaruuden.
Kaudeksi 1988–1989 Laaksonen palasi FoPSiin ja voitti I-divisioonan runkosarjan piste- ja maalipörssin todella kovin tehoin 59+44=103. Hänen kanssaan samassa ketjussa pelasi I-divisioonan/Mestiksen kaikkien aikojen paras pistemies Mika Helkearo. Laaksonen siirtyi kaudeksi 1989–1990 Tapparaan ja pelasi hyvän kauden SM-liigassa tehden 44 ottelussa tehot 14+20=34. Hän voitti kauden päätteeksi myös SM-pronssia, mutta oli hieman eri linjoilla Tapparan valmentajien kanssa ja pelasi taas kauden 1990–1991 I-divisioonaa FoPSissa. Seuraavat neljä kautta Laaksonen pelasi Kouvolan KooKoossa.
Laaksonen palasi kaudeksi 1995–1996 SM-liigaan ja siirtyi TuToon. Hän jätti seuran 15 ottelun jälkeen ja pelasi loppukauden ranskalaisessa Brûleurs de Loups de Grenoblessa. Vuodet 1996–1998 Laaksonen pelasi Saksan alasarjoissa ja kaudeksi 1998–1999 hän palasi KooKooseen pelaamaan jääkiekon II-divisioonaa. Hän lopetti uransa keväällä 1999.
Muuta.
Laaksosen pikkuveli on olympiamitalisti ja NHL:ssäkin pelannut Antti Laaksonen. Vanhempi pikkuveli Olli Laaksonen on entinen I-divisioonassa pelannut puolustaja.
Harri Nikkonen

 Harri Nikkonen (26. tammikuuta 1933 Viipuri – 18. tammikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.
Harri Nikkonen opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1954–1960 ensin kirkkomusiikkia ja siirtyi sittemmin Oiva Soinin oopperaluokalle. Hän debytoi Menottin "Maria Golovinissa" Donatona, minkä jälkeen hän sai kiinnityksen Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan vuonna 1960. Nikkonen teki 1960- ja 1970-luvuilla Kansallisoopperassa suuria baritonirooleja, kuten "Aidan" Amonasron, Rigoleton, "Pajatson" Tonion, "Pohjalaisten" Jussin, "Otellon" Jagon, Wozzeckin, Falstaffin, "Don Giovannin" Leporellon, "Tuntemattoman sotilaan" Rokan ja "Sevillan parturin" Bartolon. Muhevaäänistä Nikkosta pidettiin erityisesti taitavana karakteriroolien ja koomisten osien tulkkina.
Nikkosella oli myös elokuva- ja televisiorooleja muiden muassa Anssi Mänttärin elokuvissa "Kuningas lähtee Ranskaan" (1986), "Mestari" (1992), "Näkemiin, hyvästi" (1986) ja "Ylösnousemus" (1985), tv-elokuvissa "Taksikuski" (1969) ja "Pirunpolska" (1980) sekä tv-sarjassa "Ulosmittaajat" (1982).
Harri Nikkonen vieraili muun muassa Moskovassa, Tallinnassa, Bergenissä, Oslossa, Tukholmassa, Berliinissä, Lontoossa, New Yorkissa ja Budapestissä. Hän jäi eläkkeelle Suomen Kansallisoopperasta vuonna 1987.
Vaasa Saints

Vaasa Saints on vaasalainen ultimaten erikoisseura. Seura on pelannut lähes yhtäjakoisesti Suomen Liitokiekkoliiton ylimmällä sarjatasolla seuran perustamisesta lähtien. Seuran juniorit ovat voittaneet Suomen mestaruuden sekä ulko- että talvikaudella. Miesten joukkue on noussut viime vuosina kohti Suomen huippua ja on vakiinnuttanut paikkansa SM-sarjan keskitason joukkueena. Naisten joukkue on kulkenut vuosien saatossa hissiliikettä ja on vuorovuosina noussut SM-sarjaan ja pudonnut takaisin I-divisioonaan.
Nuorten EM-kultaan 2009 yltäneessä Suomen maajoukkueessa pelasi viisi vaasalaispelaajaa, joka on suurin määrä yhdessä sipoolaisen SOS:n kanssa. Kesän 2010 nuorten MM-joukkueessa pelasi kuusi Saintsin pelaajaa, eli Saints oli kisajoukkueen suurin seurajoukkue.
Kaudella 2010 Saintsin miesten joukkue sijoittui ulkosarjassa viidenneksi, mikä on seuran historian paras sijoitus. Hallikaudella 2011-12 Saints selvitti tiensä välieriin asti, mutta lopulta joutui tyytymään SM-pronssiotteluun ja voitti historiansa ensimmäiset SM-mitalit. Saints uusi hallisarjan pronssin kaudella 2012-13. Naiset selvisivät kaudella 2012-13 myös ensi kertaa historiassa mitaliotteluun, mutta tuloksena oli tappio pronssiottelussa.
Kesällä 2012 Saints voitti historiansa ensimmäisen aikuisten mestaruuden, kun joukkue voitti Mixed-SM-turnauksen. Saints uusi mestaruutensa kesällä 2013 ja samalla hankki seuralle paikan seurajoukkueiden EM-kisoihin. Kesäkaudella 2013 Saintsin miehet selvittivät tiensä historiansa ensimmäistä kertaa SM-mitaliotteluihin, mutta pronssiottelussa oli kohtalona tappio Helsinki Ultimate Teamille lukemin 13-10.
Historia.
Joukkue perustettiin vuonna 1999 kun aiemmat vaasalaiset lajin seurat olivat ajautuneet pelaajapulaan. Seura vietti 10-vuotisjuhliaan vuonna 2009. Seuran pelaajia on nähty eritoten junioreiden maajoukkueissa. Miesten puolella edustukset ovat jääneet yhteen aina vuoteen 2011 asti, jolloin Antti Wiklund ja Mickey Ratilainen olivat mukana maajoukkueessa Sloveniassa pidetyissä EM-kisoissa. Kesän 2012 MM-kisoissa Japanin Sakaissa avoimen joukkueen riveissä pelasi neljä vaasalaista. Wiklundin lisäksi Elias Päällysaho ja Teemu Kalliokoski sekä seuran kasvatti Tomi Sandberg, joka valittiin joukkueeseen Espoon Otson riveistä.
Seura on jäädyttänyt kaksi pelinumeroa.
Kryptobioosi

Kryptobioosi on tila, jossa epäsuotuisien ympäristötekijöiden seurauksena eliön normaali aineenvaihdunta pysähtyy ja kyky palautua normaaliin aineenvaihduntaan ympäristön palautuessa suotuisammaksi säilyy. Ilmiötä ei ymmärretä kovin hyvin.
Eliöitä, joilla on kyky siirtyä kryptobioottiseen tilaan löytyy esitumallisista, kasveista ja eläinkunnasta. Näitä ovat muun muassa karhukaiset, lehtijalkaiset sekä jotkin sukkulamadot ja rataseläimet.
Anhydrobioosi.
Yleinen kryptobioottinen tila on kuivuudesta johtuva anhydrobioosi. Esimerkiksi lehtijalkaisiin kuuluvan "Artemia salina"-lajin munien tai sikiöiden vesipitoisuus voi laskea muutamaan painoprosenttiin, ja silti ne ensin uudelleen vetyttyään voivat jatkaa kehitystään normaalisti. Rataseläimet voivat selvitä kuivuneina useita vuosia, ja levitä ympäristöön tuulen mukana. 
Josko anhydrobioosissa aineenvaihdunta on mahdollista, pysähtyy täysin, tai hidastuu hyvin paljon, on kiistanalaista. Aivan kaikki anhydrobioosin läpikäyneet eivät selviä palautumisprosessista.
Kryobioosi, anoksybioosi ja osmobioosi.
Muita kryptobioottisia tiloja ovat jäätymisestä johtuva kryobioosi, hapettomuudesta johtuva anoksybioosi, sekä osmobioosi, vähän tutkittu kryptobioottinen tila, jonka aiheuttaa eliön ympäristön liuoksen voimakas väkevöityminen.
Vakoojan tarina

Vakoojan tarina (videokasettina Guy Bennett – toista maata, "Another Country") on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut brittiläinen elokuva. Elokuva perustuu Julian Mitchellin näytelmään, jonka tapahtumat perustuvat väljästi vakooja Guy Burgessin elämään.
Juoni.
Elokuva alkaa vuoden 1983 Moskovasta, jossa amerikkalainen journalisti haastattelee Neuvostoliittoon loikannutta vakoojaa Guy Bennettiä (Rupert Everett). Tarina siirtyy Bennettin nuoruuteen 50 vuoden taakse, englantilaiseen sisäoppilaitokseen, jossa hän sai eväät maailmankuvalleen yhdessä marxilaisen opiskelijatoverinsa Tom Juddin (Colin Firth) kanssa. Sivuteemana on poikien välinen homoseksuaalisuus.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti tv-esityksen alla elokuvan henkilöhahmojen olevan kuin hauraita posliininukkeja ilman persoonallista särmää. ”Esteettisesti kiillotettu elokuva jää tavoitteissaan pahasti puolitiehen.”
Norefjell

Norefjell on vuoristo Norjassa. Se kattaa osia Flån, Sigdalin ja Krødsheradin kunnista, jotka kaikki sijaitsevat Buskerudin läänissä Norjan eteläosassa. Korkeimmat huiput ovat Gråfjell, 1 468 m mpy. ja Høgevarde, 1 459 m mpy. Norefjell on myös hiihtokeskus, joka sijaitsee Krødsheradin alueella noin puolentoista tunnin ajomatkan päässä maan pääkaupungista Oslosta.
Norefjell toimi vuoden 1952 Talviolympialaisten syöksylaskun (kultaa Zeno Colòlle) ja suurpujottelun (kultaa Stein Eriksenille) suorituspaikkana.
Enon vaakuna

Enon vaakuna oli Enon kunnan tunnus. Vaakunan majava kolmoisvuorella viittaa Enon Majoinvaaraan, ja sen olalla kantama kirves symboloi metsänhakkuita ja metsätaloutta.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä punaisella kolmoisvuorella seisova musta, punakielinen majava, olallaan punavartinen, musta kirves.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Enon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 22. marraskuuta 1954. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 15. huhtikuuta 1955.
Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Eno liittyi Joensuun kaupunkiin yhdessä Pyhäselän kanssa.
Giánnis Rítsos

Giánnis Rítsos, usein Jannis Ritsos () (1. toukokuuta 1909 Monemvasiá, Kreikka – 11. marraskuuta 1990 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen runoilija ja vasemmistoaktivisti. Toisen maailmansodan aikaan hän kuului Kreikan vastarintaliikkeeseen.
Elämä.
Rítsos syntyi varakkaaseen maanomistajasukuun Monemvasiássa. Hän koki lapsena suuria menetyksiä, kun hänen äitinsä ja vanhempi veljensä kuolivat tuberkuloosiin, isä joutui mielenterveyshäiriöiden vuoksi hoitoon. Rítsos kärsi taloudellisesti jo nuorena. Kaikki tämä vaikutti syvästi hänen runouteensa. Rítsos itse oli tuberkuloosin vuoksi sairaalahoidossa 1927–1931.
Kirjallinen ura.
Rítsos liittyi 1931 Kreikan kommunistiseen puolueseen (KKE). Hänen ystäväpiirinsä pysyi työläistaustaisena. Rítsos julkaisi teoksen "Traktér" ("Τρακτέρ", ”Traktori”, 1934), jonka herätteenä oli Vladimir Majakovskin futurismi. Vuonna 1935 ilmestyi hänen teoksensa "Pyramídes" ("Πυραμίδες", ”Pyramidit”, 1935), ja näissä kahdessa hän pyrki saavuttamaan hauraan tasapainon niiden kahden ääripään välillä, jotka muodostuivat kommunistiseen ihanteeseen perustuvasta uskota tulevaisuuteen ja toisaalta omasta henkilökohtaisesta epätoivosta. 
Hänen merkittävä runonsa "Epitáfios" ("Επιτάφιος", 1936) rikkoi perinteisen kansanrunouden muodon ja ilmaisi hyvin selkeällä ja yksinkertaisella kielellä viestin ihmisten ykseydestä. Sen jälkeen Rítsos muutti runojensa säemuodon vapaammaksi, jotta hän saattoi osuvammin ilmaista elämäntuskaa ja ahdistusta sekä rakkautta ja nuoruusmuistojaan.
Poliittinen kuohunta ja runous.
Ioánnis Metaxáksen oikeistodiktatuuri syntyi 1936, ja sen aikana poltettiin "Epitáfios" julkisesti Ateenassa Akropolis-kukkulan juurella. Rítsos vastasi suuntautumalla surrealismiin. Tänä aikana hän julkaisi runot "To tragoúdi tis adelfís mou" ("Το τραγούδι της αδελφής μου", ”Sisareni laulu”, 1937) ja "Eariní symfonía" ("Εαρινή συμφωνία", ”Kevään sinfonia”, 1938). 
Perintö.
Rítsos kuuluu nykyisin Kreikan 1900-luvun neljän suuren runoilijan joukkoon, jossa hänen lisäkseen ovat Kostís Palamás, Giórgos Seféris ja Odysséas Elýtis. Ranskalainen runoilija Louis Aragon on sanonut, että Rítsos oli ”aikamme suurin runoilija”. Hän oli yhdeksän kertaa ehdokkaana Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Leninin rauhanpalkinnon saadessaan hän sanoi, että ”tämä palkinto on minulle Nobelia merkittävämpi”.
Rítsos kirjoitti pääasiassa runoja, joiden sisältö on poliittinen. Harvoja poikkeuksia on "Kuutamosonaatti". Runot ovat aika ajoin olleet kiellettyjä vasemmistolaisuutensa vuoksi.
Paloma Hannonen

Paloma Hannonen (s. 1983) on suomalainen ympäristöasiantuntija ja ympäristöasioiden konsultti. 
Ura.
Hän toimi ympäristöministeri Ville Niinistön erityisavustajana vuosina 2011–2014 ja on työskennellyt Suomen luonnonsuojeluliiton suojeluasiantuntijana sekä ympäristöpäällikkönä vuosina 2014-2024. Vuosina 2010–2011 hän työskenteli vihreiden kansanedustaja Anni Sinnemäen eduskunta-avustajana.
Hannonen oli toinen Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton (ViNO) vuoden 2010 sekä 2011 puheenjohtajista. Hän oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 2008–2013. Hänet valittiin valtuustoon kunnallisvaaleissa 2008 ja uudelleen vuonna 2012. Keväällä 2013 hän erosi valtuustosta paikkakunnalta muuton vuoksi. Hannonen oli vihreiden ehdokkaana vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Keski-Suomen vaalipiirissä, muttei tullut valituksi 1 253 äänellä.
Hannonen on opiskellut ekologiaa ja ympäristönhoitoa Jyväskylän yliopistossa sekä toiminut tutkijana yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitoksella.
Vuoden 2011 jääkiekon MM-kisojen yhteydessä Hannonen lähetti avoimen kirjeen Suomen jääkiekkomaajoukkueelle ja toivoi sen tuomitsevan rasismin, josta hän syytti suomalaisia kiekkofaneja. Maajoukkue ja Suomen Jääkiekkoliitto irtisanoutuivat vastineissaan rasismista.
Luettelo Suomen albumilistan ykkösistä vuonna 1988

Tämä on luettelo Suomen albumilistan ykkösistä vuodelta 1988, joka sisältää Suomen Musiikkikauppiasliiton kerran kuussa kokoaman Mitä Suomi soittaa -listan ensimmäiselle sijalle yltäneet levyt.
Vuoden 1972 elokuusta vuoteen 1994 Suomen Musiikkikauppiasliitto kokosi Mitä Suomi soittaa -listan itse, koska ennen vuotta 1994 Suomessa ei ollut yhtä virallista albumilistaa.
Lebedev-instituutti

Lebedev-instituutti () on Venäjän tiedeakatemiaan kuuluva fysiikan tutkimuskeskus Moskovassa. Se tunnetaan myös lyhenteellä FIAN (ФИАН).
Instituutti on Venäjän vanhimpia tieteellisiä tutkimuskeskuksia. Sen historia juontuu Pietari Suuren alun perin Pietarin Kunstkameraan vuonna 1714 perustamaan fysiikan instrumenttien kokoelmaan. Nykymuotoinen instituutti perustettiin Neuvostoliitossa vuonna 1934, jolloin akateemikko Sergei Vavilov alkoi kehittää sitä Moskovassa. Samana vuonna se nimettiin venäläisen fyysikon Pjotr Lebedevin mukaan. 
Instituutti tutkii mm. lasereita, pimeää ainetta, nanorakenteita, suprajohtavuutta, kosmista säteilyä, gamma-astronomiaa.
Instituutin tieteellisiä julkaisusarjoja ovat "Kratkije soobštšenija po fizike" (englantilainen käännösversio "Bulletin of the Lebedev Physics Institute") sekä "Kvantovaja elektronika" ("Russian Journal of Quantum Electronics", ent. "Soviet Journal of Quantum Electronics").
Oinasjärvi (Somero)

Oinasjärvi on kylä Oinasjärven rannalla Somerniemellä Somerolla. Se on entisen Somerniemen kunnan keskuskylä, jossa sijaitsee muun muassa Somerniemen ainoa vielä toiminnassa oleva koulu. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 226, mikä teki siitä väkiluvultaan Somerniemen suurimman ja Someron yhdeksänneksi suurimman kylän. Someron haja-asutusalueen kylistä se on väkiluvultaan neljänneksi suurin heti Pitkäjärven, Ihamäen ja Lahden jälkeen.
Sijainti ja palvelut.
Kylä sijaitsee sille nimensä antaneen Oinasjärven länsirannalla. Sen lähimpiä naapurikyliä ovat Jakkula Oinasjärven itärannalla sekä Kopila ja Viuvala järven eteläpäässä. Pohjoisessa, Äyräsnummella Oinasjärveen rajoittuvat Somerniemen Palikaisten ja Härjänlahden kylät, lännessä Someron Hirsjärvi sekä Somerniemen Kaskisto, Suojoki ja Mäyrämäki. Etelässä rajanaapureina ovat Kiikalan Lasikylä ja Nummen Leppäkorpi.
Kylän sijainti Somerniemellä on keskeinen, ja Oinasjärvi on yhdessä naapurikylä Jakkulan kanssa ollut toinen Somerniemen keskuskylistä. Jakkulassa ovat olleet kunnantalo, paloasema, pappila, meijeri ja maamiesseurantalo Huuva. Oinasjärvellä toimivat edelleen Oinasjärven koulu, Somerniemen osuuspankki ja sen yhteydessä asiamiesposti, ja Oinasjärvellä on myös Somerniemen vanhainkoti. Aiemmin Oinasjärvellä ovat toimineet säästöpankki, terveystalo, työväentalo ja kauppa. Kylän läpi kulkee Somerolle Helsingin suunnan liikennettä välittävä seututie 280, jonka osoitenimenä Somerolla on "Helsingintie". Siitä erkanee Oinasjärvellä Kaskiston ja Someron Terttilän suuntaan johtava yhdystie 2801.
Luonto.
Oinasjärven luontoa hallitsevat Oinasjärvi ja kylän luoteispuolella levittäytyvä, Kolmanteen Salpausselkään kuuluva Äyräsnummi. Näiden väliin jäävät kylän pellot. Etelässä levittäytyvät niin ikään Kolmanteen salpausselkään liittyvät metsät, joissa Oinasjärven kylässä sijaitsevia metsäjärviä ovat ruskeavetiset Iso- ja Pikku-Ätämö ja laskujoeton harjujärvi Pikku-Valkee. Etelässä kylän rajapaikkoina ovat Natura 2000-ohjelmaan kuuluvaan Hyyppärän harjualueeseen liittyvät Herakkaanlähde ja Hossojanlähteet. Kylän luoteiskulmassa Koivulankulmalla, Painioon laskevan Hossinojan varrella on myös jonkin verran Someron läntisille osille tyypillisiä savitasankoja.
Historia.
Isossajaossa Oinasjärvi on ollut samaa jakokuntaa viereisen Kopilan kylän kanssa, ja aiemmin on samaan jakokuntaan arveltu kuuluneen myös Jakkulan ja Viuvalan. Kylän vanhoja kantataloja ovat olleet Jusola, Uokkanen, Kurittu, Kokki, Rekka, Kourla, Moro ja Seppälä. Näistä Jusola, Kokki, Rekka ja Moro yhdistettiin vuosina 1870–1912 Rauhankallio-nimiseksi tilaksi, joka sittemmin tuli Somerniemen ja myöhemmin Someron kunnan omistukseen ja toimii nykyään vanhainkotina.
Monemvasiá

Monemvasiá (; ) on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Μονεμβασιάς, "Dímos Monemvasiás"), joka sijaitsee Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnan pinta-ala on 947,0 neliökilometriä ja väkiluku 21 942. Varsinaisen Monemvasián kylän väkiluku on 19 ja läheisen Géfyran (Néa Monemvasiá, ”Uusi Monemvasiá”) kylän väkiluku 1 299 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Moláoi.
Monemvasián kylä sijaitsee Peloponnesoksen itärannikolla pienellä niemellä. Niemen yhdistää mantereeseen 200 metrin mittainen pengertie. Monemvasiá, josta frankit käyttivät nimitystä Malvasia, tarkoitti alun perin niemellä sijaitsevaa keskiaikaista linnaketta. Paikan nimi juontuu kahdesta kreikan kielen sanasta, "mono" ja "emvassia", "yksi sisäänkäynti". Nykyinen kylä on linnakkeen yhteydessä. Linnakkeen raunioihin kuuluu puolustusrakennelmia ja useita bysanttilaisia kirkkoja. Monet kylän kadut ovat niin kapeita, että niillä voivat liikkua vain jalankulkijat. Pohjoispuolella on Paliá Monemvasían lahti. Monemvasiáa kutsutaan joskus "idän Gibraltariksi" tai "Kallioksi". Kallio on 300 m korkea ja 1,8 km pitkä. 
Nykyinen Monemvasián kunta muodostui, kun Monemvasiá, Asopós, Moláoi, Voiés ja Zárakas yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Monemvasián kunta muodostuu viidestä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Maroš Šefčovič

Maroš Šefčovič (s. 24. heinäkuuta 1966 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen juristi ja sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimii Euroopan komission toimielinten välisistä suhteista ja tulevaisuuden ennakoinnista vastaavana varapuheenjohtajana. Tätä ennen Šefčovič oli energiaunionista vastaavana varapuheenjohtajana Jean-Claude Junckerin komissiossa vuosina 2014-2019. Sitä edelsi José Manuel Barroson toisen komission toimikauden aikana v. 2010–2014 varapuheenjohtajuus, jossa hän vastasi institutionaalisista suhteista ja hallinnosta.
Koulutus.
Šefčovič opiskeli vuosina 1984–1985 Bratislavan kauppakorkeakoulussa taloustiedettä. Vuosina 1985–1990 hän opiskeli Moskovan valtiollisessa kansainvälisten suhteiden instituutissa (MGIMO) Neuvostoliitossa. Sen jälkeen Šefčovič palasi Slovakiaan, tällä kertaa Bratislavan Comenius-yliopistoon, josta hän valmistui vuonna 1990 Slovakiaan tutkintojärjestelmään kuuluvana alempana oikeustieteen tohtorina ("Juris Utrisque Doctor", "JUDr."). Samasta yliopistosta hän valmistui kymmenen vuotta myöhemmin ylempänä oikeustieteen tohtorina ("Ph.D. ").
Poliittinen ura.
Aluksi Šefčovič työskenteli Tšekkoslovakian ulkoasiainministeriössä. Tšekkoslovakian jakautumisen jälkeen vuonna 1993 hän jatkoi ulkoasiainministeriössä, mutta Slovakian ministeriössä. Sen jälkeen hän palveli maataan Israelin-suurlähettiläänä Tel Avivissa vuosina 1999–2002 ja myöhemmin EU-suurlähettiläänä Slovakian pysyvässä edustustossa Euroopan unionissa Brysselissä vuosina 2004–2009. Lokakuun ensimmäisenä päivänä vuonna 2009 hänet nimitettiin korvaamaan Ján Figeľ koulutuksen, kulttuurin, monikielisyyden ja nuorisoasioiden komissaarina.
Šefčovič oli ehdolla Slovakian presidentinvaaleissa 2019, mutta hävisi Zuzana Čaputoválle toisella kierroksella.
Perhe.
Maroš Šefčovič on naimisissa ja kolmen lapsen isä.
Vladimir de Pachmann

Vladimir de Pachmann () oli venäläinen pianisti, joka tunnettiin Chopinin musiikin tulkinnoistaan ja erikoisista tempuistaan konserttilavalla.
Vladimir de Pachmannin merkittävin opettaja oli Joseph Dachs Wienissä. Kierrettyään nuorena Venäjän konserttilavoja hän keskeytti 1869 esiintymisensä kahdeksaksi vuodeksi oltuaan tyytymätön edistymiseensä. Intensiivisen opiskelun jälkeen de Pachmann palasi Euroopan konserttilavoille ja saavutti ilmiömäistä menestystä. Hän keskittyi alusta alkaen esittämään Frédéric Chopinin teoksia, ja aikalaiskuvaukset kertovat hänen äärimmäisen hienostuneesta kosketuksestaan, samettisista pianissimoistaan ja soittonsa poikkeuksellisesta persoonallisesta vetovoimasta. Elämänsä loppupuolella de Pachmann teki useita levytyksiä, joissa kuitenkin esiintyy runsaasti vääriä ääniä, helpotuksia ja ylettömiä vapauksia. Parhaimmillaan hän on levytyksissään helpoissa pikkukappaleissa, kuten Chopinin masurkoissa.
De Pachmann oli myös kuuluisa ulkomusiikillisista tempuistaan konserteissaan. Soittonsa ohessa hän puhui, mutisi, irvisteli ja luennoi. Hän saattoi keskeyttää kappaleen kysyäkseen kuulijoilta, mitä nämä pitivät hänen tulkinnastaan. Kun yleisö sitten osoitti suosiotaan, de Pachmann haukkui kuulijoita kuuroiksi ja julisti "nyt" soittavansa niin kuin vain de Pachmann osaa. Hänellä oli tapana säätää loputtomiin pianotuolin korkeutta. Joskus hän haki tuolille paksun kirjan, ja kun korkeus ei häntä vieläkään tyydyttänyt, hän repäisi kirjasta yhden ainoan sivun, asetti sen tuolille ja istui itse vihdoin tyytyväisenä sen päälle. Kollegansa Leopold Godowskyn konsertissa de Pachmann ryntäsi yleisöstä lavalle ja ryhtyi opettamaan Godowskya, miten kappale kuului soittaa. Demonstraationsa päätyttyä de Pachmann valisti yleisöä, ettei olisi tehnyt tätä kenelle tahansa pianistille, mutta Godowsky oli ""toiseksi" suurin elävä pianisti". Ennen konserttejaan de Pachmannilla oli tapana kastaa jokainen sormi juhlallisesti brandylasiin. Hänen mielestään lehmien lypsäminen oli paras sormiharjoitus, mikä on keksitty.
Juventino Rosas

Juventino Rosas (23. tammikuuta 1868 – 13. heinäkuuta 1894) oli meksikolainen muusikko. Hänen vuonna 1888 säveltämänsä valssi "Sobre las olas" on kansainvälisesti tunnettu. Kunnia kappaleesta on usein annettu Johann Straussille. 
Rosasin synnyinkaupunki nimettiin vuonna 1939 hänen kunniakseen uudelleen Santa Cruz de Juventino Rosasiksi. Säveltäjä kuoli Kuubassa Surgidero de Batabanóssa.
Luettelo Suomen albumilistan ykkösistä vuonna 1974

Tämä on luettelo Suomen albumilistan ykkösistä vuodelta 1974, joka sisältää Suomen Musiikkikauppiasliiton kerran kuussa kokoaman Mitä Suomi soittaa -listan ensimmäiselle sijalle yltäneet levyt.
Vuoden 1972 elokuusta vuoteen 1994 Suomen Musiikkikauppiasliitto kokosi Mitä Suomi soittaa -listan itse, koska ennen vuotta 1994 Suomessa ei ollut yhtä virallista albumilistaa.
Myydyimmät albumit Timo Pennasen luoman listan mukaan.
Tämä lista on laadittu Timo Pennasen "Sisältää hitin" (2006) -kirjan tietojen perusteella ja lista näyttää vuoden jokaisen kuukauden myydyimmän albumin. Pennanen itse mainitsee kirjassaan, että kirjan albumilistat ennen vuotta 1994 on laadittu ottaen huomioon usea eri lista. Pennasen itse jälkeenpäin laatimat listat siis vastaavat joka tapauksessa äänitteiden todellista myyntiä.
Luettelo Suomen albumilistan ykkösistä vuonna 1975

Tämä on luettelo Suomen albumilistan ykkösistä vuodelta 1975, joka sisältää Suomen Musiikkikauppiasliiton kerran kuussa kokoaman Mitä Suomi soittaa -listan ensimmäiselle sijalle yltäneet levyt.
Vuoden 1972 elokuusta vuoteen 1994 Suomen Musiikkikauppiasliitto kokosi Mitä Suomi soittaa -listan itse, koska ennen vuotta 1994 Suomessa ei ollut yhtä virallista albumilistaa.
Myydyimmät albumit Timo Pennasen luoman listan mukaan.
Tämä lista on laadittu Timo Pennasen "Sisältää hitin" (2006) -kirjan tietojen perusteella ja lista näyttää vuoden jokaisen kuukauden myydyimmän albumin. Pennanen itse mainitsee kirjassaan, että kirjan albumilistat ennen vuotta 1994, on laadittu ottaen huomioon usea eri lista ja laskettu ne yhteen. Pennasen itse jälkeenpäin laatimat listat siis vastaavat joka tapauksessa äänitteiden todellista myyntiä. Toisin kuin Mitä Suomi soittaa -listalla, ei Pennanen ole kelpuuttanut eri esittäjien kokoelmia listalleen.
Luettelo Suomen albumilistan ykkösistä vuonna 1976

Tämä on luettelo Suomen albumilistan ykkösistä vuodelta 1976, joka sisältää Suomen Musiikkikauppiasliiton kerran kuussa kokoaman Mitä Suomi soittaa -listan ensimmäiselle sijalle yltäneet levyt.
Vuoden 1972 elokuusta vuoteen 1994 Suomen Musiikkikauppiasliitto kokosi Mitä Suomi soittaa -listan itse, koska ennen vuotta 1994 Suomessa ei ollut yhtä virallista albumilistaa.
Myydyimmät albumit Timo Pennasen luoman listan mukaan.
Tämä lista on laadittu Timo Pennasen "Sisältää hitin" (2006) -kirjan tietojen perusteella ja lista näyttää vuoden jokaisen kuukauden myydyimmän albumin. Pennanen itse mainitsee kirjassaan, että kirjan albumilistat ennen vuotta 1994, on laadittu ottaen huomioon usea eri lista ja laskettu ne yhteen. Pennasen itse jälkeenpäin laatimat listat siis vastaavat joka tapauksessa äänitteiden todellista myyntiä. Toisin kuin Mitä Suomi soittaa -listalla, ei Pennanen ole kelpuuttanut eri esittäjien kokoelmia listalleen.
Luettelo Suomen albumilistan ykkösistä vuonna 1977

Tämä on luettelo Suomen albumilistan ykkösistä vuodelta 1977, joka sisältää Suomen Musiikkikauppiasliiton kerran kuussa kokoaman Mitä Suomi soittaa -listan ensimmäiselle sijalle yltäneet levyt.
Vuoden 1972 elokuusta vuoteen 1994 Suomen Musiikkikauppiasliitto kokosi Mitä Suomi soittaa -listan itse, koska ennen vuotta 1994 Suomessa ei ollut yhtä virallista albumilistaa.
Myydyimmät albumit Timo Pennasen luoman listan mukaan.
Tämä lista on laadittu Timo Pennasen "Sisältää hitin" (2006) -kirjan tietojen perusteella ja lista näyttää vuoden jokaisen kuukauden myydyimmän albumin. Pennanen itse mainitsee kirjassaan, että kirjan albumilistat ennen vuotta 1994, on laadittu ottaen huomioon usea eri lista ja laskettu yhteen. Pennasen itse jälkeenpäin laatimat listat siis vastaavat joka tapauksessa äänitteiden todellista myyntiä. Toisin kuin Mitä Suomi soittaa -listalla, ei Pennanen ole kelpuuttanut eri esittäjien kokoelmia listalleen.
Charlie Gillett

Charlie Gillett (20. helmikuuta 1942 – 17. maaliskuuta 2010, 'G' ääntyy g:nä) oli brittiläinen musiikkihistorioitsija, toimittaja ja radioääni, joka oli keskittynyt lähinnä rock and rolliin ja muuhun popmusiikkiin. Hänen teoksistaan pidetään merkittävänä rock 'n' rollin historiaa "The Sound of the City" (1970, suom. "Kaupungin syke 1 &amp; 2", Lehtijussi, 1980). Toinen tärkeä teos on rytmimusiikin keskeisen levy-yhtiön Atlantic Recordsin historia "Making Tracks: The History of Atlantic Records" (1974). Hän oli myös huomattava maailmanmusiikin puolestapuhuja sekä toi esiin sellaisia muusikoita kuin Dire Straits ja Ian Dury.
Se, josta ei puhuta

Se, josta ei puhuta on pohjoissavolainen suomenkielistä black metal -vaikutteista death metalia soittava yhtye. Yhtyeen perusti vuonna 2007 laulaja-lauluntekijä Samu Männikkö. Yhtye aloitti HC-punkilla, mutta sen tyylisuunta muuttui pian metallisemmaksi. 
Vuonna 2007 yhtye nauhoitti neljän kappaleen "Se, josta ei puhuta" -demon ja se solmi keväällä 2010 levytyssopimuksen Sound of Finland -levy-yhtiön kanssa. Albumi "Ne, joista ei puhuta" julkaistiin 5. toukokuuta 2010.
Yhtye nauhoitti 2011 keväällä toisen studioalbuminsa "Musta, kylmä, syvä ja samea", jonka julkaisi Spinefarm Records 9. marraskuuta 2011.
Vuonna 2020 yhtye aktivoitui jälleen. Keväällä 2021 yhtye nauhoitti loppuun lähes kymmenen vuotta sitten aloittamansa kolmannen albumin Gehenna. Levylle rummut nauhoitti Teemu Roth (Hautajaisyö).
Immediaatti

Immediaatti ( &lt; , kieltotavu + sana keskiväli) tarkoittaa välitöntä. Sitä käytetään tilanteissa, joissa henkilö, laitos tai omaisuus on alistettu välittömästi valtiolle tai sitä edustavalle valtionpäämiehelle. Tavallisesti immediaatti-asemassa on korkea virkamies, joka on alistettu valtionpäämiehelle. Immediaatin vastakohta on mediaatti.
Entisajan Saksassa nimitystä käytettiin omaisuudesta tai henkilöistä, jotka olivat välittömästi keisarin tai valtakunnan alaisia. Tällaisia olivat erityisesti varsinaiset valtiosäädyt ja ylimmät valtion virkamiehet. Immediaatti-säädyiksi nimitettiin Saksassa vuoteen 1806 yleisiä valtiopäiviä erotuksena osa-alueiden valtiopäivistä.
Keltasiipisirkku

Keltasiipisirkku ("Melanodera melanodera") on Etelä-Amerikan eteläkärjessä tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan keltasiipisirkku on noin 15 cm. Koiraan niska ja päälaki ovat väriltään harmaat. Päässä ovat valkoiset silmäkulma- ja viiksijuovat. Kurkku on väriltään musta, ja vatsa on harmahtavan keltainen. "M. m. princetoniana" -alalajin siivet ovat väriltään kirkkaan keltaiset. Falklandinsaarilla elävän "M. m. melanodera" -nimialalajin siivet sen sijaan ovat väritykseltään pääosin oliivinvihreät. Naaras on väritykseltään selästään ruskeampi, ja selässä on mustia raitoja. Vatsa on valkeahko ja raidoitukseltaan ruskea. Naaraan siivissä on myös keltaista, mutta ei yhtä paljon kuin koiraalla.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Keltasiipisirkkua tavataan Chilen ja Argentiinan eteläosista ("M. m. princetoniana") ja Falklandinsaarilta ("M. m. melanodera"). Linnun elinympäristöä ovat kuivat ruohomaat, laitumet ja pellot. Elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 500 metrin korkeudella meren pinnasta. Lampaiden laajamittainen laiduntaminen on pienentänyt linnuille sopivien elinympäristöjen määrää. Keltasiipisirkut etsivät ruokaa heinikon joukosta useimmiten pieninä parvina.
Mediaatti

Mediaatti (myöhäislat. "mediā'tus" &lt; "mediā're", jakaa keskeltä) oli Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa ennen vuotta 1806 alue, joka ei ollut välittömästi keisarin alainen, vaan kuului keisarin ja valtakunnan alaisuuteen jonkin valtakunnansäädyn välityksellä. Mediaatin vastakohta oli immediaatti. Mediaatti tarkoittaa myös välillistä.
Talmikulta

Talmikulta () on aiemmin käytetty nimitys, jolla tarkoitettiin eräitä kultaa jäljitteleviä messinkiseoksia. Kauppiaat käyttivät seoksesta merkintätapaa "Tal. mi-or," joka oli lyhenne Tallois'n puolikullasta. Ranskan "or" on suomeksi kulta. Tallois oli metalliseoksen ensimmäinen valmistaja. Talmikultaa voitiin muovata esimerkiksi pusertamalla ja painamalla. Siitä valmistettiin epäaitoja, usein ohuella kultakerroksella päällystettyjä koruja. Aidoksi talmikullaksi kutsuttiin seosta, joka sisälsi 90 % kuparia, 9 % sinkkiä ja 1 % kultaa. Sitä käytettiin epäaitona lehtikultana ja esimerkiksi kellonvitjojen materiaalina. Tavallisia olivat myös seokset, joissa oli 90 % kuparia ja 10 % sinkkiä tai 86,4 % kuparia, 12,2 % sinkkiä, 1,1 % tinaa ja loppu rautaa.
Betrayal, Justice, Revenge

Betrayal, Justice, Revenge on suomalaisen metalliyhtyeen Kivimetsän Druidi toinen studioalbumi, joka julkaistiin 26. huhtikuuta 2010.
Kappaleesta ”Desolation: White Wolf” kuvattiin musiikkivideo.
Johannes-passio (Gubaidulina)

 Johannes-passio on Sofija Gubaidulinan sävellys vuodelta 2000. Se on sävelletty sopraanolle, tenorille, baritonille, bassolle, kahdelle sekakuorolle, uruille ja suurelle orkesterille. Sävellys syntyi, kun Helmuth Rillingin johtama Stuttgartin kansainvälinen Bach-akatemia esitti muutamille säveltäjille sävellyskutsun J. S. Bachin muistamiseksi perustetun Passion 2000 -hankkeen puitteissa. Teos on venäjänkielinen.
Gubaidulina sanoo, että "Johannes-passio" ei ole kirkollinen mutta kylläkin uskonnollinen ja liittyy ortodoksiseen perinteeseen. Se on perusluonteeltaan eeppinen, ei draamallinen, toisin kuin Bachin passio.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 2012

Vuoden 2012 yleisurheilun sisäratojen MM-kilpailut järjestettiin 9.–11. maaliskuuta 2012 Turkin Istanbulissa. Kilpailut olivat järjestyksessään 15. sisäratojen MM-kisat ja kisa-areenana toimi Ataköyn yleisurheiluareena.
Lansa

Lansa on Espoossa sijaitseva lähiöalue, joka sijaitsee Kilon kaupunginosassa Lansantien varrella. Lansa rajautuu pohjoispuolella junarataan ja länsipuolella Karamalmintiehen ja Karapellon liiketoiminta-alueeseen. Lansassa sijaitsee myös pienimuotoinen ostoskeskus, johon kuuluu K-Market, pizzeria, ravintola, hammaslääkäri ja parturi. Kilon eteläpuolella sijaitsee lähellä Nihtisilta ja idän ja pohjoisen puolella Kilon keskusalue rautatieasemineen.
Sanremon ralli

Sanremon ralli on vuosittainen rallikilpailu, joka ajetaan Sanremossa Italiassa. 
Ralli on ajettu ensimmäisen kerran vuonna 1928 ja se on tunnettu "kukkien rallina", joka johtui keväisestä ajankohdasta ja alueen taustasta kukkien viljelyssä.
Ralli kuului rallin maailmanmestaruussarjaan vuosina 1973–1994 ja 1996–2003. Kaudella 1995 kilpailu kuului kaksilitraisten maailmancupiin. IRC-sarjaan ralli kuului vuosina 2006–2012. Kilpailu on kuulunut myös rallin EM-sarjaan. 
Vuodesta 2015 eteenpäin San Remon rallin (Rallye Sanremo) numerointijärjestelmä muuttui siten, että järjestysnumerosta 57° siirryttin eteenpäin → 62° jne. Syynä muutokseen oli vuosien 1952–1956 naisten rallisarjan ”Rallye Femminile Perla di Sanremo” kunnioittaminen.
Kilpailu oli tunnettu siitä, että se ajettiin yhdistelmällä soraa ja asfalttia. Kun FIA kielsi yhdistelmät 1990-luvun puolivälissä kilpailusta tuli vain asfaltilla ajettava.
Voittajat.
Lähde:
Frendz

Frendz oli Heikki Silvennoisen 1980-luvun alussa johtama rock- ja gospel-yhtye. Se julkaisi kaksi albumia, "A New Kind of Day" vuonna 1981 ja "Final Awakening" vuonna 1982. Levyt julkaisi Discophon.
Kokoonpanossa soittivat Heikki Silvennoinen kitaraa, Petteri Salminen ja Jouko Laivuori kosketinsoittimia, Matti A. Takala rumpuja, Ippe Kätkä rumpuja ja huuliharppua, Mikko Löytty bassokitaraa, Sakari Löytty rumpuja, banjoa ja lyömäsoittimia sekä Eero Pekkonen huilua ja harmonikkaa. Kokoonpanon laulajia olivat Silvennoinen ja Päivi Portaankorva.
Levyjen kappaleet ovat Silvennoisen säveltämiä, ja sanoitukset teki Suomeen asettunut amerikkalainen kuvataiteilija ja kristillinen kirjailija Ronald Fair. Frendz-yhtye oli periaatteessa gospel-yhtye, joka aloitti keikkailun ”maallisista” esiintymispaikoista ja siirtyi vasta myöhemmin seurakuntien tilaisuuksiin, mikä aiheutti oudoksuntaa kirkollisissa piirissä.
Nortriptyliini

Nortriptyliini on trisyklinen masennuslääke (TCA). Lääke kehiteltiin antidepressantiksi, vain hieman myöhemmin, kuin amitriptyliini, josta nortriptyliini on johdettu. Lääkkeen aiempi, vanhempi nimi on "tymolepti". Nortriptyliinin käyttöindikaatiot ovat olleet suurelti samankaltaiset kuin amitriptyliinin ja etenkin desipramiinin. Sitä voidaan käyttää paitsi depressioon liittyvän matalan mielialan ohella, myös kipukynnyksen kohottajana sekä apuna tupakoinnin lopettamisessa. Lisäksi lääkkeellä on stimuloiva vaikutus.
Eräänä erityisenä spesifikaationa, on mainittu nortriptyliinin soveltuvan estyneisyydestä kärsivien henkilöiden masennuksen hoitoon: stimulanssi-vaikutuksensa perusteella. Nortriptyliinillä ei ole todettu olevan, joistakin toisista TCA-ryhmän depressiolääkkeistä poiketen, anksiolyyttistä eli ahdistuneisuutta ja tuskaisuutta poistavia hoitovaikutuksia.
Vasta-aiheet lääkkeen käytölle.
Samanaikainen MAOI-lääkkeen käyttö oli ehdoton vasta-aihe. Tämä saattaisi aiheuttaa hengenvaarallisen tilan, joka on nimeltään serotoniinisyndrooma. MAO:n estäjän käytön päättyessä, tuli noudattaa noin 14 vuorokauden mittaista varoaikaa. Koska lääke on antikolinergi, niin epilepsia, virtsaumpi ja glaukooma sekä sydänperäiset sairaudet, esimerkiksi sydämen vajaatoiminta, ovat relatiivisia esteitä tämän lääkeaineen käytölle.
Haittavaikutukset.
Nortriptyliinin haittavaikutukset ovat samansuuntaisia, kuin muidenkin trisyklisten antidepressanttien ja aivan erityisesti amitriptyliinin.
Lääkkeen yliannostelu.
Yliannostus eli liikaa otettu lääkemäärä saattaa vaikuttaa tajunnan tasoon, sydämen syketiheyteen sekä verenpaineen tasoon. Mahdollisia muitakin oireita, kuten agitaatiota ja hallusinaatioita, voi ilmaantua. Epäillyissä yliannostustapauksissa tulisi hakeutua lääkärin hoitoon välittömästi. Yliannostus voi olla hengenvaarallinen.
Valmistenimet ja lääkeainemäärät, annostus.
Nortriptyliinin valmistenimiä ovat "Noritren" ja "Nortyl". Käytössä on suun kautta (per os) otettava tablettimuoto. Yksi tabletti sisältää: joko 10, 25 taikka 50 milligrammaa vaikuttavaa ainetta. Lääkkeen käytön hoitosuosituksena on ollut 30-150 mg/vrk. Enimmäisraja on 225 mg/vrk. Nortriptyliinin määritelty vuorokausiannos (DDD) on 75 mg.
Eila Mikola

Eila Elli Elisabeth Mikola (o.s. Helin, s. 22. kesäkuuta 1934 Nakkila) on juoksu-uransa lopettanut suomalainen 800 metrin juoksija, joka kilpailee nykyisin veteraanisarjoissa edustaen Porin Tarmoa. Hän edusti Tarmoa jo vuosina 1962–2000 ja uudelleen vuodesta 2014 alkaen. Hän on edustanut myös Nakkilan Wisaa (–1958), Porin Pyrintöä (1959), Rauman Urheilijoita (1960–1961) ja Porin Urheilu-Veteraaneja vuosina 2001–2013.
Hän voitti yhteensä kuusi Suomen-mestaruutta 800 metrillä. Vuosina 1956, 1957, 1958, 1959 ja 1960 hän voitti putkeen viisi mestaruutta. Vuoden 1960 Moskovan kansainvälisissä kilpailuissa häneltä katkesi akillesjänne, mutta vuonna 1965 hän voitti silti vielä kuudennen mestaruutensa Kalevan kisoissa. 400 metrin juoksussa hän voitti vuonna 1959 SM-hopeaa.
Hän edusti Suomea yhteensä yhdeksässä maaottelussa, joista hän voitti kahdeksan ja oli kerran toinen, minkä lisäksi hän oli Vammalassa vuonna 1959 toinen 400 metrin juoksussa. Hänen ensimmäinen maaottelunsa oli vuonna 1956 ja viimeinen vuonna 1960. Hän edusti Suomea myös Tukholman Euroopan-mestaruuskisoissa vuonna 1958, mutta hän ei päässyt alkueristä jatkoon.
Hän paransi 800 metrin juoksun Pohjoismaiden ja Suomen ennätystä yhteensä kolme kertaa. Vuonna 1957 hän juoksi Riiassa ajan 2.12,7 ja vuonna 1958 Jönköpingissä ajan 2.11,3. Leipzigin kansainvälisissä messukisoissa 30. elokuuta 1958 hän juoksi ajan 2.10,4, joka jäi hänen ennätyksekseen. Hänen 400 metrin juoksun ennätyksensä on 57,2, jonka hän juoksi Vammalassa 23. elokuuta 1959.
Mikolan ura kuitenkin alkoi lähestyä loppuaan akillesjänteen katkeamisen jälkeen. Urheilu-uransa jälkeen Mikola toimi ensimmäisenä naisena Suomen urheiluliiton johtokunnassa ja valmensi naisyleisurheilijoita. Valmennusura kestettyä 30 vuotta, Mikola havahtui siihen, että hän valmensi vain miehiä. Eila Mikolalle myönnettiin liikuntaneuvoksen arvonimi vuonna 1997.
Vetaraaniurheilu-ura.
Vuonna 2022 Mikola kertoi haastattelussa, että vielä 88-vuotiaanakin hän harjoittelee neljästä viiteen kertaa viikossa oman talonsa kellarissa olevalla kuntosalilla. Tuolloin hänen tavoitteenaan oli rikkoa urheiluennätyksiä, kun hän siirtyy 90-vuotiaiden sarjaan. 
Vuoden 2019 Venetsian veteraanien maailmanmestaruuskisoissa Mikola voitti kultaa kiekon-, keihään- ja moukarinheitossa sekä kuulantyönnössä. Vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti ensin hopeaa yli 85-vuotiaiden moukarinheitossa, minkä jälkeen hän voitti maailmanmestaruuden yli 85-vuotiaiden kiekonheitossa tuloksella 11,53 metriä lyöden Saksan Erna Antritterin, 87 vuotta, liki kolmella metrillä.
Yksityiselämä.
Mikolan isä kaatui sodassa, joten Mikola joutui kantamaan ison vastuun perheensä raskaista maataloustöistä jo 10-vuotiaana. Hän on naimisissa.
Riemuloma Rivieralla

Riemuloma Rivieralla ("Les vacances de Monsieur Hulot") on Jacques Tatin ohjaama ranskalainen komediaelokuvan klassikko vuodelta 1953. Hän myös kirjoitti käsikirjoituksen Henri Marquet'n kanssa ja näytteli lisäksi pääosassa ensimmäistä kertaa monsieur Hulot'ta. Suomenkielisestä nimestä huolimatta tapahtumat eivät sijoitu Ranskan Rivieralle vaan pieneen hotelliin Loire-Atlantiquen rannalle Saint-Marc-sur-Merin rantakohteeseen.
Elokuvassa ei ole varsinaista juonta – se ”vain” kertoo Hulot'n lomasta ja kaikista hänelle sattuneista kommelluksista.
Vuonna 1979 "Riemuloma Rivieralla" pääsi mukaan suomalaiskriitikoiden kokoamalle sadan tärkeimmän elokuvan listalle. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi "Riemuloman Rivieralla" kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle sijalle 30.
Flanderin ympäriajo 2010

Flanderin ympäriajo 2010 oli järjestyksessään 94. maantiepyöräilyn Flanderin ympäriajo. Se käytiin 261,5 kilometrin reitillä Brüggestä Niniveen 4. huhtikuuta 2010.
Fabian Cancellara voitti kilpailun yli minuutin erolla Tom Booneniin. Cancellara karkasi Boonenilta noin 15 kilometriä ennen maalia Muur-Kappelmuurin kuuluisan nousun loppuvaiheessa. Kaksikko oli irtautunut pääjoukosta Molenbergin nousussa 45 kilometriä ennen maalia. Philippe Gilbert sijoittui kolmanneksi kukistettuaan loppukirissä Björn Leukemansin. 
Tulokset.
Lähde: Cyclingnews
Nousut.
Vuoden 2010 Flanderin ympäriajossa oli kaikkiaan 15 nousua.
Osallistuneet joukkueet.
Kilpailussa olivat mukana kaikki 18 UCI ProTour -tallia sekä seitsemän UCI Professional Continental -tason joukkuetta.
Keuruun helluntaiseurakunta

Keuruun helluntaiseurakunta on Keuruulla toimiva helluntaiherätykseen kuuluva seurakunta, jossa on noin 380 jäsentä (vuonna 2011). Sen toiminta-alueeseen kuuluvat myös Multia ja Petäjävesi. 
Seurakunnan toimintamuotoina ovat jumalanpalvelukset, lapsi- ja nuorisotyö sekä lähetystyö Keniassa, Meksikossa, Thaimaassa ja Venäjällä. Keuruun helluntaiseurakunnan yhteydessä toimii Royal Rangers-partiojärjestö.
Historiaa.
Helluntailiike saapui Keuruulle vuonna 1920 Liida Myyrän ja Lydia Korven kokoustoiminnan seurauksena. Keuruun helluntaiseurakunta perustettiin Keuruulla 11. syyskuuta 1946, jolloin 60 uskovaista kokoontui Mäyrämäen taloon ja siellä lausuttiin seurakunnan syntysanat. Aluksi seurakunnalla ei ollut omaa rukoushuonetta, jolloin se toimi Osuusliike Keski-Suomen alaravintolassa, matkailumaja Seipossa tai työväentalolla. Seurakunnankokoukset, rukouskokoukset, kuoroharjoitukset ja pyhäkoulut pidettiin kodeissa. 
Kymmenen toimintavuoden aikana toiminta vakiintui ja siirtyi Keuruun keskustaan. Nykyään seurakunta toimii Einari Vuorelan tiellä. Seurakunta aloitti lähetystyön vuonna 1966, jolloin se lähetti ensimmäisen oman lähettinsä Keniaan. Keuruun helluntaiseurakunta hyväksyttiin Suomen Helluntaikirkon jäsenseurakunnaksi 25. elokuuta 2007.
Valosuunnittelu

Valosuunnittelu tarkoittaa valaistuksen suunnittelua oopperaan, teatteriesitykseen, elokuvaan, tai valokuvaukseen.Valosuunnittelulla tarkoitetaan usein myös arkkitehtuurivalosuunnittelua, jota tässä artikkelissa ei toistaiseksi käsitellä. 
Valosuunnittelija tekee suunnitelmastaan niin sanotun valokartan, jossa lukee millaisia valonheittimiä käytetään, suuntaaminen ja mahdolliset värikalvot eli suodattimet. Valosuunnitelmassa tulee myös näkyä sähkön määrä ja sen sijainti, tilan koko ja miten heittimet sijoitetaan. Suunnitelmassa tulee huomioida yhteistyökumppanien, kuten esiintyjän tai ohjaajan toiveet ja valaistuksen täytyy tapahtua tasa-arvoisesti esityksen ehdoilla. Valosuunnittelussa täytyy huomioida erilaisten varjojen syntyminen, kuten myös syntyvä vaikutelma valaistavasta kohteesta. Suunnitelmassa tulee näkyä, miten valoja käytetään esityksen aikana. Suunnitteluun sisällytetään myös mahdolliset valotehosteet ja milloin ja miten niitä käytetään.
Platform-jalkineet

Platform-jalkineet, esimerkiksi korkokengät, saappaat tai sandaalit, ovat jalkineita, joissa on lisäpohja jalkaosassa. Kengän korko on tyypillisesti korkea. Platform-jalkineet ovat olleet 1970-luvulla muotia ja nousseet takaisin muotiin.
Perkwunos

Perkwunos on Indoeurooppalaisen kantakielen ukkosen ja tammen jumala. 
Johdokset.
Perkūnasin vaimon nimi oli "Perkūnija" tai "Perkūnė" (Przeginia, Perperuna). Skandinaavien mytologiassa esiintyy Thorin äiti Fjörgyn, jonka nimessä on äänteenmuutos p&gt;f germaanisesta kielestä islannin kieleen.
Toinen ukkosenjumalaa tarkoittava sana sisältää onomatopoeettisen juuren "*tar-", josta johtuvat gallialainen "Taranis" ja heettiläinen "Tarhunt". Germaaninen "Þunraz" &gt; "Þórr" &gt; Thor tulee juuresta "*(s)tene-" "ukkonen".
Etymologia.
Jumaluus.
Indoeurooppalaisen kantakielen sana "*Perk(w)unos" on rekonstruoitu liettuan "Perkūnasista" . Labiovelaarinen välikirjain (w) on rekonstruoitu sanasta, joka tarkoittaa "tammea", "havupuuta" tai "vuorta"; *perkwus. 
Välikirjain "-kwu-" on otettu mukaan, koska latinan "quercus" (tammi), sisältää kyseisen äänteen. Itaalisten ja kelttiläisten kielten välillä on assimilaatioita "p-kw" &gt; "kw-kw"; esim. *penkwe" &gt; quinque"; "viisi").
"*perk(w)unos", on siten "*perk(w)us"in jumala, samoin kuin germaaninen "*Wodanaz" on "*wōþuz"in jumala, sisältäen saman suffiksin "-no-".
Tammi, havupuu, vuori.
Sana "*perkwu-" esiintyy puhuttaessa tammesta, havupuumetsästä, vuoristo-metsästä tai metsäisestä vuoresta. 
Perynia (Perunъ), jossa palvottiin Perunia, on Ilmajärven pohjoisrannalla Olhavajoen alkukohdalla Novgorodin lähellä. Nykyisin paikalla on kirkko ja luostari . Bulgariassa taas on Pirin-vuoristo.
Nenähuilu

Nenähuilu on suosittu soitin Polynesiassa ja Tyynenmeren rantamaissa. Soittimesta on olemassa muita versioita Afrikassa, Intiassa ja Kiinassa.
Hawaiji.
f'ohe hano ihu havaijin kielellä tarkoittaa nenää, bambua, hengitystä. Se on tehty yhdestä bambun versosta, jossa on yksi aukko nenän kohdalle puhallusta varten, sekä kolme aukkoa sormituksille putken yläpuolella. Sitä käytettiin usein laulujen ja messujen yhteydessä. Havaijilla uskotaan, että nenä on puhdas ja viaton, toisin kuin suu jolla voidaan sanoa monia asioita. Joten nenän kautta kulkeva ilma on suusta tulevaa puhtaampaa. Havaijilla on ollut tapana, että mies on soittanut mielitylleen serenadin nenähuilulla, voittaakseen tytön huomion. 
Afrikka.
Kongon demokraattisessa tasavallassa nenähuilua käyttää kahdeksan eri etnistä ryhmää.
Filippiinit.
Filippiineillä pitung ilong, tai kalaleng pohjoisessa asuvien keskuudessa, soitetaan oikean tai vasemman sieraimen ylänurkassa. Koska kalaleng on pitkä ja sillä on kapea sisäinen tilavuus, sillä on helppo soittaa erilaisia harmonioita, jopa melko vaimealla puhalluksella. Tällaisen nenähuilun ääniala kattaa kaksi ja puoli oktaavia. Sormiaukot huilun sivulla muuttavat sävelalaa, joka mahdollistaa eri asteikkojen käytön. Jotkut soittajat käyttävät tupakan suodatinta toisessa sieraimessaan, saadakseen voimakkaamman puhalluksen.
Uusi-Seelanti.
Historiallisesti Uudessa-Seelannissa nenähuilun rakennusaineena ei käytetty bambun versoa, joten jotkut vanhoista nenähuiluista "Ngurut" on valmistettu pehmeästä, saippuakiven kaltaisesta kivestä. Puuta, luuta ja erityyppistä norsunluuta on myös käytetty ngurujen valmistuksessa, usein hyvin komeilla kaiverruksilla, jotka loivat niiden vaikutusta pyhästä esineestä. Modifioituna ngurua voitiin soittaa myös suulla nenän sijaan.
Maorien koauau ponga ihu oli myös osa perinteisistä nenähuilutyypeistä. Gourd-huilu on rakennettu hieman samalla tyylillä. Ipu ho kio kio:a käytettiin myös Havaijilla. Rakentaja muotoili nenäreiän huilun kaulaan. Tämä pieni reikä asetettiin soittajan sieraimen.