tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
SBV Vitesse

SBV Vitesse on jalkapalloseura Arnhemista, Alankomaista. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Eerste Divisiessä. 
Vitesse perustettiin 14. toukokuuta vuonna 1892 krikettiseuraksi, mutta saman vuoden syksyllä alkoi myös jalkapallotoiminta.
Stewart Granger

Stewart Granger (6. toukokuuta 1913 – 16. elokuuta 1993) oli englantilainen näyttelijä, tunnettu sankarillisista ja romanttisista rooleista. Pitkä, tumma ja komea Granger oli suosittu näyttelijä 1940–1960-luvuilla. 
Granger syntyi Lontoossa. Hänen alkuperäinen nimensä oli James Lablache Stewart, mutta hän muutti nimensä, jottei häntä olisi sekoitettu kuuluisaan amerikkalaiseen näyttelijään James Stewartiin. Hän aloitti elokuvauransa vuonna 1933, ja vuonna 1943 elokuva "Seikkailija Jamaikasta" (The Man in Grey) teki hänestä kotimaassaan Britanniassa tähden. 1950-luvun alussa hän siirtyi Hollywoodiin ja alkoi näytellä myös seikkailuelokuvissa kuten "Zendan vanki" (1952). Stewart Granger oli kolme kertaa naimisissa, ja avioliitoista syntyi neljä lasta. Vuonna 1956 Grangeristä tuli Yhdysvaltain kansalainen. Hän kuoli eturauhassyöpään Santa Monicassa Kaliforniassa 80-vuotiaana.
Arttu Brummer

Kaarle Arttu Brummer-Korvenkontio (alk. Karl Artur Brummer; 10. toukokuuta 1891 Hämeenlinna – 4. maaliskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen muotoilija ja suomalaisen taideteollisuuden keskeinen vaikuttaja. Hän oli Taideteollisen keskuskoulun opettaja ja vuodesta 1944 sen taiteellinen johtaja. Taideteollisuusyhdistys Ornamo on perustanut hänen mukaansa nimetyn Brummer-palkinnon. 
Brummer perusti oman suunnittelutoimiston vuonna 1913 valmistuttuaan huonekalusuunnittelijaksi. Taideteollisuuskeskuskoulussa hänen opetusaineitaan olivat yleinen sommittelu (vuodesta 1919 alkaen), huonekalusommittelu (1928 alkaen) sekä muoto-oppi (1944 alkaen). Lisäksi Brummer opetti oman kiinnostuksensa pohjalta heraldiikkaa. Hän oli aktiivinen kirjoittaja ja kriitikko. Brummer edusti konservatiivista vastapoolia 1930-luvun funktionalismille, jota puolestaan edusti muun muassa Alvar Aalto. Hänen tyylinsä sijoittui art decon sekä 1920-luvun klassismin välimaastoon. Brummer suunnitteli sisustuskokonaisuuksia muun muassa Eduskuntataloon sekä Helsingin yliopiston päärakennuksen uudelle puolelle. Hänen suunnittelemansa lasiesineet olivat uniikkitöitä.
Brummerin vanhemmat olivat filosofian maisteri, latinan ja suomen kielen lehtori Karl Emil Fabian Brummer ja Hildur Helena Maria Nordenswan. Hän oli naimisissa kahdesti, vuosina 1921–1923 tekstiilitaiteilija Eva Anttilan kanssa ja 1926–1951 tekstiilitaiteilija Eva Brummerin kanssa. Heidän poikansa oli professori Markus Brummer-Korvenkontio (1931–2024).
Matti &amp; Teppo (albumi)

Matti ja Teppo on Matin ja Tepon vuonna 1986 julkaistu studioalbumi. Albumi on myynyt kultalevyn oikeuttavan määrän.
Ellery Queen

Ellery Queen on salanimi, jolla yhdysvaltalaiset serkukset Frederic Dannay (20. lokakuuta 1905 – 3. syyskuuta 1982) ja Manfred Bennington Lee (11. tammikuuta 1905 – 3. huhtikuuta 1971) kirjoittivat kymmeniä tarinoita dekkareiden kulta-ajalta 1930-luvulta lähtien aina 1960-luvulle saakka. Teokset olivat etenkin alkuvuosina perinteisiä nokkelia arvoitusdekkareita John Dickson Carrin ja Agatha Christien tapaan, ja useita niistä pidetään lajityypin klassikkoina. Kirjoista merkittäviin kuuluu esimerkiksi "Ruumiskirstun arvoitus" vuodelta 1932.
Ellery Queen on sekä teosten kirjoittaja – vaikkakin pseudonyymi – että kyseisellä nimellä kirjoitettujen kertomusten samanniminen päähenkilö. Kirjailija-Queen väittää, että hän on newyorkilaisen rikoskomisario Richard Queenin poika, joka on itse merkinnyt muistiin omat seikkailunsa. Todellisuudessa Ellery Queen -nimistä kirjailijaa tai salapoliisia ei siis kuitenkaan ole olemassakaan.
Myöhempinä vuosina Dannay ja Lee toimittivat suosittua "Ellery Queen Mystery Magazine" -lukemistoa, jota julkaistiin myös suomeksi. Moni myöhäisempi Ellery Queen -romaani on itse asiassa haamukirjoittajan käsialaa mitä tulee viimeistelyyn, luojakaksikko laati niihin vain juonen. Kerrotaan että Lee oli yhteistyössä haamukirjoittajien kanssa ja korjailli näiden tekstien kieltä. 1960-luvun alusta lähtien ilmestyi Ellery Queenin nimissä myös muiden kirjoittajien teoksia. Näistä kirjoista Queen-hahmo katosi, eli Ellery Queen on "vain kirjailija" eikä esiinny tarinan toimijana. Näitä myöhäisempiä Queen-kirjoja ei ole julkaistu suomeksi.
Girls, Girls, Girls

Girls, Girls, Girls on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Mötley Crüen neljäs studioalbumi. Se julkaistiin toukokuussa 1987. Albumi sijoittui samana vuonna Billboard-listoilla Yhdysvalloissa sijalle 2 ja Britanniassa sijalle 14. Yhdysvalloissa albumin edelle meni vain Whitney Houstonin "Whitney". Levyn tunnetuimpia kappaleita ovat singlet ”Wild Side”, ”You’re All I Need” sekä nimikkoteos ”Girls, Girls, Girls”. Jokaisesta mainitusta on tehty myös Wayne Ishamin ohjaama musiikkivideo.
Albumin taustaa.
Yhtyeen basisti sekä pääasiallinen sanoittaja Nikki Sixx oli levyn äänittämisen aikoihin koukussa heroiiniin, minkä johdosta hän ei kyennyt antamaan kaikkeaan kappaleiden kirjoittamiseen ja äänittämiseen. Hän ei pystynyt myöskään hallitsemaan asioita aikaisempaan tapaan. Tuottaja Tom Wermanilla oli suuri vastuu uuden albumin onnistuneessa valmistumisessa.
Kappale ”Wild Side” on yhtyeen tyylille sopivaksi muokattu versio Isä meidän -rukouksesta. Ajatus oli Nikkin oma. Kappale ”Girls, Girls, Girls” on kunnianosoitus naisille sekä yhtyeen riettaalle elämäntyylille ja sen loppusoolo päättyy kesken kaiken, kun yhtyeen kitaristi Mick Mars putoaa tuoliltaan humalassa kesken äänittämisen. ”Dancing on Glass” kertoo huumeriippuvuudesta. ”Five Years Dead” perustuu Nikkin lukemaan samannimiseen kirjaan vuodelta 1938. Balladi ”You’re All I Need” perustuu Nikkin entiseen Nicole-nimiseen tyttöystävään, jonka hän ajatteli pettävän tätä näyttelijä Jack Wagnerin kanssa. Wagnerilla oli lähes samanniminen kappale ”All I Need” vuodelta 1985, jossa mies surmaa rakastamansa naisen saadakseen tämän itselleen ikuisiksi ajoiksi. Yhtyeen kappaleeseen kuvattu musiikkivideo perustuu Wagnerin omaan teokseen eikä sisältänyt alkujaan ainuttakaan otosta itse yhtyeestä, kunnes niitä kuvattiin myöhemmin ohjaaja Wayne Ishamin studiolla ja lisättiin videoon levy-yhtiön vaatimuksesta. Albumin päätösraita ”Jailhouse Rock” on liveäänitys yhtyeen Theatre of Pain -kiertueelta vuodelta 1986.
Taigakirvinen

Taigakirvinen ("Anthus hodgsoni") on metsäkirvistä muistuttava, västäräkkien heimoon lukeutuva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 14–15,5 cm ja paino keskimäärin 22 g. Habitukseltaan muistuttaa suuresti tavallista metsäkirvistä. Myös äänet ja laulu ovat hyvin samankaltaiset. Takavarpaan kynsi on lyhyt ja käyrä kuten metsäkirvisellä, muilla kirvisillä se on pitempi ja suorempi.
Lajin entinen nimi oli intiankirvinen.
Esiintyminen.
Siperia, Mongolia, Kiina ja Japani. Esiintymisen luoteisreuna ulottuu Eurooppaan Uralin länsipuolelle. Tavataan toisinaan Suomessa, pääasiassa syksyisin. Talvehtii etenkin Intiassa.
Elinympäristö.
Taigan harvapuustoiset havumetsät, mutta pesii myös koivikoissa, lepikoissa ja lehtikuusikoissa.
Lisääntyminen.
Pesä maassa kasvillisuuden suojassa. Munien haudonta-aika on 12–13 päivää, molemmat puolisot hautovat.
Ravinto.
Kesällä hyönteiset ja muut selkärangattomat, talvella myös siemenet. Ruokailee maassa.
Moottoritorpedovene Vasama

Moottoritorpedovene Vasama (Neuvostoliiton laivastossa "TK 52") oli Suomen merivoimien moottoritorpedovene ja myöhemmin partiovene. 
Valmistus.
Neuvostoliiton laivasto tilasi "TK No 52:n" brittiläisellä lisenssillä Leningradista, missä köli laskettiin 1939 telakkanumerolla 11. Alus laskettiin vesille kesällä 1941 ja valmistui 5. syyskuuta 1941. Se luovutettiin syyskuussa Neuvostoliiton Itämeren laivastolle.
Palvelus.
Alus hylättiin Suursaaren edustalle, mistä Suomen laivaston alukset valtasivat sen 14. lokakuuta 1941 uponneena myrskyssä Borstölle. Vallattu alus nimettiin "Vasamaksi".
On erilaisia tarinoita siitä, mitä alus oli tekemässä. Se oli joko pakenemassa saksalaisten hyökkäystä Viron saarille ja yrittämässä päästä Hankoon tai se kuului ensimmäiseen Hangon evakuointivaiheeseen. 
Alus oli vuonna 1941 tehokkain suomalainen lajissaan. Siinä oli ensimmäisenä 20 mm konetykki, joka osoittautuikin hyvin tarpeelliseksi ensimmäisessä operaatiossa eli Somerin loppuevakuoinnissa. Lisäksi aluksessa oli venäläismallinen hyvin tehokas savutuslaite pakoputkissa. Veneen ensimmäinen suomalainen päällikkö oli luutnantti Toivo Siivonen 
Se oli moottoritorpedoveneenä syksyllä 1941 ja purjehduskaudella 1942. Italiasta ostettujen veneiden saapuessa 1943 näistä poikkeava ja hitaampi "Vasama" muutettiin vartioveneeksi, jolloin torpedonheittimet korvattiin 40 mm konetykillä.
Syksyllä 1944 alus luovutettiin takaisin Neuvostoliitolle eikä sen myöhemmistä vaiheista tiedetä.
Navapolatsk

Navapolatsk () eli Novopolotsk (, ) on nuori teollisuus- ja yliopistokaupunki ja maakuntahallinnon alainen kaupunkipiiri Valko-Venäjän pohjoisosassa, Vitsebskin maakunnassa.
Vuoden 2009 väestönlaskennassa kaupungissa oli 98 138 asukasta. Hallinnollisesti Navapolatskin kaupunkipiiri () käsittää lisäksi Väinäjoen pohjoispuolella sijaitsevan Baravuh’an kaupunkimaisen taajaman (5 469 as.) ja sen viereisen kylän. Maantieteellisesti Navapolatskin kaupunki sijaitsee Polatskin hallintopiirin sisällä, Väinäjoen rannalla 6 kilometriä Polatskin kaupungin länsipuolella. Etäisyys Valko-Venäjän pääkaupunkiin Minskiin maanteitse noin 240 km ja maakuntakeskukseen Vitsebskiin 110 km.
Navapolatsk eli "uusi Polatsk" perustettiin vuonna 1958; kaupunkityyppisen taajaman nimenä oli vuosina 1959-1963 Polatski (Polotski). Se syntyi petrokemian tehdaskompleksin ympärille. Kun uusia tehtaita alettiin rakentaa Polatskin länsipuolelle, ne sijoitettiin päästöjen pelossa useamman kilometrin etäisyydelle. Myöhemmin päätettiin rakentaa tehdastyöläisille asumataloja ja niitä seurasivat paloasema, sairaala ja koulu. 
Vuonna 1968 perustettu Polatskin valtiollinen yliopisto sijaitsee Navapolatskissa.
Venäläisen Družba-öljyputken Unetšan pumppuasemalta lähtevä sivuhaara saapuu Navapolatskiin, ja jatkaa edelleen Latvian Ventspilsiin ja Liettuan Butingeen. Navapolatskiin saapuu myös toinen öljyn siirtoputki Venäjän Jaroslavin alueelta Tverin alueen Andreapolin ja Velikije Lukin kautta.
Asukasluvun kehitys.
Fuji

Fuji voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Katso myös.
Fuji liittyy myös seuraaviin:
Dinah Washington

Dinah Washington (alun perin Ruth Lee Jones, ) oli yhdys­valtalainen blues-, rhythm and blues- ja jazzlaulaja.
Varhainen elämä.
Washington muutti perheensä mukana jo lapsena Chicagoon. Hän lauloi kirkkokuorossa omalla nimellään samaan aikaan, kun jo esiintyi ravintoloissa nimellä Washington, mutta ei suostunut myöhemmin levyttämään gospelmusiikkia.
Ura.
Washington voitti harrastajaesiintyjäkilpailun 15–vuotiaana ja alkoi esiintyä yökerhoissa pianistina ja laulajana vuonna 1942. Sieltä hänet löydettiin Lionel Hamptonin yhtyeeseen. Samassa yhteydessä Ruth Jones sai taiteilijaimen Dinah Washington. 
Washington sai Grammy-palkinnon kappaleesta ”What a Diff’rence a Day Makes” parhaana rhythm and blues -esityksenä vuonna 1959. Saman­niminen albumi ei saanut kriitikoilta myönteistä vastaan­ottoa, vaan sitä syytettiin kaupallisuudesta. Albumi olikin kaupallinen menestys. Sittemmin Washington jatkoi samalla linjalla.
Yksityiselämä.
Washingtonin yksityis­elämä oli rikkonaista. Hän ehti olla naimisissa seitsemän kertaa ja hänellä oli useita rakastajia, joista yksi oli Quincy Jones. Washington kuoli 39-vuotiaana laihdutus­lääkkeen ja alkoholin yliannostukseen. Hänen hautansa on Burr Oak -hautaus­maalla Alsipissa Illinoisissa.
Chester Gould

Chester Gould (20. marraskuuta 1900 – 11. toukokuuta 1985) oli yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija, jonka luomus on sankaripoliisi Dick Tracy. Gould kirjoitti ja piirsi Dick Tracyä vuosina 1931–1977. Sarjakuva on erityisen tunnettu groteskista, lähes hirviömäisestä konnagalleriastaan.
Chester Gould syntyi Oklahoman Pawneessa. Vuonna 1919 perhe muutti saman osavaltion Stillwateriin. Piirtäjän uransa Gould aloitti piirtämällä urheiluaiheisia pilapiirroksia "City Daily Oklahomian" -lehteen vuosina 1921–1923. Gould kävi Stillwaterissa vuoden ajan yliopistoa mutta muutti opiskelemaan Chicagoon, Illinoisiin. Hän valmistui yliopistosta vuonna 1923.
Ensimmäisen strippinsä "Fillum Falbles" hän teki William Randolph Hearstin levityssyndikaatille vuonna 1924.
Vuonna 1931 "Chicago Tribune" palkkasi hänet sarjakuvapiirtäjäksi ja Dick Tracy alkoi ilmestyä. Hän piirsi sanomalehtisarjakuvaansa seuraavat 46 vuotta. Gould ei yleensä hahmotellut juonta etukäteen vaan improvisoi tarinan kulun päivä kerrallaan.
Vesa Helenius

Vesa Helenius (s. 5. kesäkuuta 1980 Kotka) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä, mutta pelasi monipuolisuutensa vuoksi usein myös keskikentällä ja puolustuksessa.
Veikkausliigassa Helenius pelasi Kotkan TP:ssä kausina 1999–2000 ja FC KooTeePeessä kausina 2003–2008. Veikkausliigassa pelaamissaan 152 ottelussa hän teki yhdeksän maalia. Heleniuksella on eniten otteluita vaihtopelaajana Veikkausliigassa, hän tuli vaihdosta kentälle 94 kertaa. Kausina 2009–2013 Helenius on pelannut FC KooTeePeessä Ykkösessä. Juniorina hän on edustanut myös Kotkan Nappuloita, KTP:tä ja Myllykosken Palloa. 
Helenius on koulutukseltaan naprapaatti ja on toiminut kausina 2011–2013 myös FC KooTeePeen kuntovalmentajana.
Saku (Viro)

Saku () on kunta Harjumaan maakunnassa, Virossa. 
Sijainti.
Saku on Tallinnan eteläinen rajanaapuri. Lännessä se rajoittuu Sauen kuntaan, etelässä Kohilaan ja idässä Koseen sekä Kiiliin.
Kylät ja taajamat.
Saku koostuu kahdesta pienkauppalasta ("alevik"): Saku ja Kiisa. Lisäksi kunnassa on 20 kylää. 
Väestö.
Sakussa oli vuoden 2018 alussa 9 864 asukasta. Asukasluku on viime vuosina ollut kasvussa: vuonna 2004 asukkaita oli 8 480 ja vuoden 2014 alussa 9 783.
Vuonna 2011 Sakun kunnassa oli 9 618 asukasta, joista 8 859 (92,1 %) oli virolaisia, 549 (5,7 %) venäläisiä ja 201 (2,1 %) muita kansallisuuksia.
Kunnan keskustaajamassa Sakussa oli vuoden 2007 alussa 4 678 asukasta.
Talous.
Sakun taajamassa sijaitsee Saku Õlletehas, ja Saku-olut onkin saanut nimensä paikkakunnan mukaan. 
Liikenne.
Valtatie 11 (Tallinnan kehätie) ja kantatie 15 Tallinnasta Türiin kulkevat Sakun kautta. Rautatie Tallinnasta Lelleen ja edelleen Pärnuun sekä Viljandiin kulkee Sakun kautta.
Muuta.
Saku on Liperin ja Ylöjärven ystävyyskunta.
Kurtnan kylässä sijaitsee Vembu-Tembumaa -niminen huvipuisto.
Pentti Valkonen

Pentti Pekka Valkonen (11. helmikuuta 1911 Sakkola – 6. lokakuuta 1944 Alatornio) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 156. Jalkaväkirykmentti 11:n kolmannen pataljoonan komentajana toiminut majuri Valkonen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 7. lokakuuta 1944, kaatumisensa jälkeisenä päivänä.
Sotilasura.
Jatkosodan alussa Valkonen oli III armeijakunnan Suomussalmen rintamalla. Hän oli ratkaisevasti vaikuttamassa Nouskuan lohkon, Vellammen–Oisiinlammen kannaksen puolustuksen pitämiseen sekä myöhemmin Tornion maihinnousutaistelussa menestymiseen. Suomussalmella 5. marraskuuta 1941 Valkonen määräsi pasifisti Arndt Pekurisen teloitettavaksi tämän kieltäydyttyä tarttumasta aseeseen toistuvista käskyistä huolimatta.
Syyskuun lopulla 1944 Valkosesta kaavailtiin Raahen suojeluskuntapiirin 2. yleisesikuntaupseeria nimellisesti ”valvomaan kotiuttamista” mutta tosiasiassa johtamaan aseiden hajavarastointia. Everstiluutnantti Usko Haahden mukaan Valkonen oli ensimmäisten 2. yleisesikuntaupseeriksi valittujen joukossa. Valkosen esimies kenraalimajuri Aaro Pajari kuitenkin kieltäytyi ehdottomasti luovuttamasta parasta pataljoonankomentajaansa, ja Valkoselle varattuun tehtävään nimitettiin kapteeni Osmo Vihma. Vain pari päivää tämän jälkeen Valkonen kaatui.
Breitkopf &amp; Härtel

Breitkopf &amp; Härtel on maailman vanhin musiikkikustantamo, jonka perusti Bernhard Christoph Breitkopf (1695–1777) Leipzigissa vuonna 1719. Nykyisin yhtiön pääkonttori sijaitsee Wiesbadenissa ja haarakonttorit Leipzigissa ja Pariisissa. Aikaisemmin haarakonttoreita oli myös Berliinissä, Brysselissä, Lontoossa ja New Yorkissa. Breitkopf &amp; Härtelin luettelossa on yli 1 000 säveltäjää, 8 000 teosta ja 15 000 nimekettä (nuotteja ja musiikkiaiheisia kirjoja).
Breitkopfin toiminta keskittyi aluksi kirjanpainamiseen. Myöhemmin Breitkopf hankki omistukseensa ”Zum Goldenen Bären” () -majatalon läheltä Leipzigin Tuomas- ja Nikolainkirkkoja. Majatalon vaakunaeläin toimii edelleen yrityksen liikemerkkinä. Ensimmäisiä askelia musiikin kustantamisessa oli vuonna 1736 julkaistu ”Schemellis Gesangbuch”, joka sisälsi muun muassa Johann Sebastian Bachin lauluja. Bernhard Christoph Breitkopfin poika Immanuel Breitkopf (1719–1794) kehitti huomattavasti nuottipainotekniikkaa.
”Härtel” lisättiin yrityksen nimeen 1795, kun Gottfried Härtel (1763–1827) osti sen. Breitkopf &amp; Härtel alkoi tehdä läheistä yhteistyötä säveltäjien kanssa, joihin lukeutuivat Ludwig van Beethoven, Joseph Haydn, Felix Mendelssohn, Robert Schumann, Franz Liszt, Richard Wagner ja Johannes Brahms. Yritys alkoi valmistaa pianoja vuonna 1807. Pianonvalmistus loppui vuonna 1870. 
Breitkopf &amp; Härtel julkaisi vuonna 1862 Ludwig Ritter von Köchelin laatiman Wolfgang Amadeus Mozartin teosluettelon, Köchelin luettelon ja 1950 Wolfgang Schmiederin tekemän Bachin teosten luettelon, joka tunnetaan nimellä Bach-Werke-Verzeichnis (BWV). 
Breitkopf &amp; Härtel tuki kansainvälistä uraansa aloittelevaa Jean Sibeliusta vuodesta 1883 alkaen ja kustansi monien Sibeliuksen teosten julkaisun. Vuonna 1998 kustantamo alkoi julkaista Sibeliuksen teosten kriittistä kokonaislaitosta nimellä Jean Sibelius Works yhteistyössä Kansalliskirjaston ja Sibelius-Seuran kanssa.
Ten Thousand Fists

Ten Thousand Fists on Disturbedin kolmas studioalbumi. Se nauhoitettiin tammi- ja kesäkuun 2005 välisenä aikana. Levy julkaistiin 20. syyskuuta 2005, jolloin edellisen albumin, "Believen" julkaisusta oli kulunut kolme vuotta ja kolme päivää. 
Ten Thousand Fists nousi ilmestyessään billboardin listan ykköseksi, ja 6. tammikuuta 2006 se myi Yhdysvalloissa platinaa. 
Albumilta julkaistu single "Land of Confusion" on cover-versio Genesiksen samannimisestä kappaleesta vuodelta 1986. Singleinä julkaistiin sen lisäksi "Guarded", "Stricken" ja "Just Stop".
Kappale "Decadence" oli mukana -kaahailupelin soittolistassa.
Arokiuru

Arokiuru ("Melanocorypha calandra") on kiuruihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 18–20 cm ja paino 50–70 g. Hieman kiurua suurempi paksunokkainen kiuru, jonka kaulan sivuilla on musta täplä. Töyhtö puuttuu. Siiven takareuna on valkoinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen.
Esiintymisalue ulottuu Välimeren maista Keski-Aasiaan, Portugalista lähelle Altaita. Eurooppalaiset populaatiot ovat pääasiassa paikkalintuja, mutta aasialaisista populaatioista osa on muuttolintuja, jotka saattavat muodostaa yli tuhannen linnun parvia, jotka usein lyöttäytyvät yhteen harmaasirkkujen kanssa. Euroopassa elää 20–47 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.
Lajia tavataan Suomessa satunnaisesti. Suomen ensihavainto tehtiin Raahessa 2.10.1977. Suomessa laji on tavattu 9 kertaa vuoden 2005 loppuun mennessä.
Elinympäristö.
Monenlaiset avomaat, kuten puoliaavikot, arot ja viljelysaukeat. Suosii kuivia ja kuumia alueita.
Lisääntyminen.
Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa. Munia on 3–6, tavallisimmin 4 tai 5, joita haudotaan noin 16 päivää. Naaras hoitaa ainakin pääosan haudonnasta. Muna painaa 4,09 g. Poikaset lähtevät pesästä noin 10 päivän ikäisinä. Usein 2 pesyettä kesän aikana.
Ravinto.
Talvella siemenet ja kasvien osat, kesällä pääasiassa maassa liikkuvat isot hyönteiset. Voi juoda suolapitoista vettä.
Kiveä ja sämpylää

Kiveä ja sämpylää on Juice Leskisen vuonna 1996 julkaistu albumi. Levyn nimi on leikittelevä suomennos sanoista ”rock and roll”.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Juice Leskinen, sovittanut Juice Leskinen – Markku Petander (paitsi ”Valmiusjoukkojen marssi” säv. trad.).
Kokoonpano.
Levyllä on mukana muusikoita useista suomalaisista orkestereista sekä vuonna 1991 tauolle menneestä Juice Leskinen Grand Slam -orkesterista.
Ila Loueranta

Ilkka ”Ila” Loueranta (s. 8. marraskuuta 1955 Kemi) on Kemistä kotoisin oleva suomalainen laulaja ja muusikko. Hänen instrumenttejaan ovat piano, kitara ja basso. Loueranta työskentelee nykyisin (2007) Tampere-talon tekniikassa.
Loueranta tuli tunnetuksi Virroilta kotoisin olleesta Donna-yhtyeestä (1975–1979) sekä vuosina 1981–1991 yhtyeistä Juice Leskinen Slam, jossa hän soitti pianoa, mutta yhtyeen loppuvaiheessa Hannu Tervaharjun erottamisen jälkeen bassoa, ja Juice Leskinen Grand Slam, jossa hän soitti kitaraa ja pianoa. Loueranta lauloi Leskisen yhtyeissä myös taustoja ja soolona joitakin kappaleita. Tunnetuimmat Louerannan soolona laulamat, Leskisen säveltämät ja sanoittamat kappaleet lienevät ”Syys” Juice Leskinen Slam -yhtyeen albumilla "Ajan henki" (1981), ”Mimosan hipiä” Juice Leskinen Grand Slamin albumilla "Pyromaani palaa rikospaikalle" (1985) sekä kappale ”MCMLXXXIV” saman yhtyeen livelevyltä "Kuopio-Iisalmi-Nivala" (1984). Levyllä "Kuopio-Iisalmi-Nivala" Loueranta tulkitsee yhdessä Juicen kanssa myös kappaleen ”Per Vers, runoilija”, joka alun perin on kuultu albumilla "Per Vers, runoilija" (1974) Mikko Alatalon laulamana.
Grand Slam -yhtyeen siirryttyä telakalle vuonna 1986 Loueranta on esiintynyt muun muassa Anssi Tikanmäen albumeilla sekä joillakin keikoilla Police-vaikutteisessa Siberia-yhtyeessä. Samaa linjaa Loueranta toteutti edelleen Damfino-kokoonpanossaan, jossa olivat mukana muun muassa Hannu Tervaharju (basso) ja Veltzu Kinnunen (rummut). Tällä kokoonpanolla Loueranta soitti muun muassa Policen kappaleita. Louerannan varsinainen yhtye on kuitenkin bluesia soittava Rootfoot, jossa hän soittaa kitaraa ja laulaa. Loueranta oli myös mukana uudelleen kasatun Grand Slamin vuoden 2007 kiertueella.
Kiimingin kirkonkylä

Kiimingin kirkonkylä on Oulussa Kiimingin kaupunginosassa sijaitseva taajama. Se on entisen Kiimingin kunnan kuntakeskus ja se sijaitsee valtatien 20 sekä seututeiden St 848 ja St 849 risteyskohdassa Kiiminkijoen rannalla, noin 20 kilometrin päässä Oulun keskustasta. Taajaman väkiluku vuonna 2005 oli 4 876 ja pinta-ala 14,4 neliökilometriä, josta vesialuetta 0,8 neliökilometriä.
Kiimingin alueen peruspalvelut on keskitetty kirkonkylälle. Siellä sijaitsevat lisäksi Kiimingin lukio sekä pääkirjasto. Kiimingin kirkko sijaitsee kylän luoteislaidalla Kiiminkijoen partaalla. Kirkonkylällä sijaitsee myös Oskari Jauhiaisen museo.
Osa-alueet.
Aholanmäki, Honkimaa, Isoahonkangas, Jaaranharju, Kaista-aho, Kirkonseutu, Kolamäki, Koskelanperä, Mansikkamaa, Niemeläntörmä, Ponnonmäki, Raatinharju, Sammaloja, Tapaninaho, Viitanmäki.
Seppo Pääkkönen

Seppo Sakari Pääkkönen (s. 15. kesäkuuta 1957 Kuhmo) on suomalainen näyttelijä.
Seppo Pääkkönen on näytellyt 1980-luvulta lähtien. Pääkkönen on luonut merkittävää uraa teattereissa. Hän on näytellyt "Uuno Turhapuro" -elokuvissa sivurooleja ja televisiosarjoissa "Salatut elämät", "Hynttyyt yhteen" ja "Tappajan näköinen mies" parissa jaksoissa. Pääkkönen on näytellyt elokuvassa "Matti" Matti Nykäsen isää, sekä "Sisko tahtoisin jäädä" -elokuvassa Emilian isää. Hän on toiminut myös "Urpo ja Turpo" -sarjan isän suomenkielisenä äänenä.
Yksityiselämä.
Seppo Pääkkönen on näyttelijä Jasper Pääkkösen isä, näyttelijä Antti Pääkkösen isoveli ja taidemaalari Markku Pääkkösen pikkuveli. Lisäksi hänellä on kaksi muuta veljeä, Jukka ja Matti.
Pääkkönen meni naimisiin lavastaja Sari Paljakan kanssa kesällä 2018. Pariskunta asuu Kuopiossa.
Nila

Nila eli floeemi (engl. "phloem") on putkilokasveissa oleva johtosolukon osa, joka kuljettaa orgaanisia aineita, erityisesti yhteyttämistuotteita lehdistä muualle kasviin. Nila on paljassiemenisillä yksinkertainen siiviläsolujen ketju. Koppisiemenisillä nila on monimutkaisempi ja koostuu siiviläputkista, nilatylppysoluista, seurasoluista ja niini- eli nilasyistä. Nila ympäröi puuosaa yhtenäisenä kerroksena.
Nilan johtosolutyyppejä ovat siiviläsolut ja siiviläputket, jotka kuljettavat muun muassa yhteyttäistuotteita. Siiviläsolut ovat pitkiä, umpimaisia ja suippuja soluja, joiden seinissä on niin sanottuja siiviläalueita. Näitä reiällisiä alueita on tasaisesti koko solun pituudella. Niissä on paljon huokosaukkoja, joidenka lävistävän endoplasmakalvoston kautta siiviläsolut ovat yhteydessä viereisiin soluihin. Siiviläsoluja kehittyneempi järjestelmä on siiviläputki, jossa on siiviläputkisoluja. Niiden päässä on siivilälevyjä, joiden avulla putkisolut liittyvät siiviläputkeksi. Siiviläputkisolujen siiviläalueet ovat pienempiä ja niiden huokosaukot ovat pienempiä kuin siiviläsolujen vastaavat.
Nilasolukossa on usein myös niin sanottuja nilatylppysoluja, joihin yleensä varastoidaan ergastisia aineita, kuten tärkkelystä, tanniinia ja mineraalikiteitä. Tylppysolut voivat erikoistua siiviläputkien päiden lähellä siirtäjäsoluiksi. Nilaa tukevia rakenteita ovat nilasyyt.
Nilan keskeisin tehtävä on sokerien kuljettaminen. Sokerin osuus kaikista kuljetettavista aineista on 80–90 prosenttia. Nilassa kulkee myös jonkin verran epäorgaanisia ravinteita, sokerialkoholeja, hormoneita ja aminohappoja.
Männyn nilasta on tehty pettujauhoa.
L (albumi)

L on Juice Leskisen albumi, joka julkaistiin vuonna 2000 Leskisen 50-vuotispäivän kunniaksi. L tarkoittaa roomalaisilla numeroilla viittäkymmentä.
Kappalelista.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Juice Leskinen, paitsi ”Mikä mies” (sov. Leskinen–Suvalo), ”Nolojen tilanteiden chachacha” (sov. Leskinen–Kätkä), ”Rampojen valssi” (sov. Kätkä) ja ”Vahdinvaihto” (säv. Bob Dylan, suom. san. Leskinen)
Kokoonpano.
Levyllä vierailevat myös Vesa Hyrskykari (tenorisaksofoni), Pia Bos (laulu, tinapilli), Seija Hurskainen (laulu), Jukka Kaven, Pirkko Kontkanen (viulu), Toni Lähteenmäki (laulu, kitara), Marjo Minkkinen (laulu), Nipa Niilola (kitara, mandoliini), Jari Pasanen (kitara), Ursula Salo (laulu), Satu Sopanen (kantele, laulu) ja Salli Suvalo (laulu, tinapilli).
Vytegra

Vytegra () on kaupunki Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vytegrajoen varrella varrella 15 kilometriä Äänisestä etelään. Vytegrassa on Volgan ja Itämeren välisen vesireitin satama. Kaupunki on Vytegran piirin keskus. Asukkaita on 10 292 (vuonna 2023).
1400–1500-luvulla seutu kuului Novgorodin Äänisen viidenneksen Vytegran pogostaan, jossa sijaitsi paikallisen suola- ja viljakaupan keskus. Vuodesta 1710 lähtien tunnetaan Vjangin satamapaikka, joka toimi Pietari–Arkangeli -kauppareitin välietappina. Vuonna 1773 kylä sai kaupunkioikeudet ja samalla nimeksi otettiin Vytegra paikkakuntaa halkovan joen mukaan.
1700-luvulla kaupungin asukkaat harjoittivat lähinnä kauppaa ja pienten jokilaivojen rakentamista. Vuonna 1810 avatun Marian kanavan ansiosta Vytegrasta tuli huomattava kauppakeskus, mutta rautateiden rakentamisen seurauksena sen merkitys väheni. 1800-luvun lopulta lähtien Vytegra oli Novgorodin lääniin kuulunut hiljainen kihlakaupunki, jota käytettiin poliittisesti epäluotettavien henkilöjen karkotuspaikkana.
Vuonna 1964 Marian kanavan korvasi Volgan–Itämeren vesitie, joka huomattavasti elvytti kaupungin talouselämää. Nykyään Vytegrassa on metalli- ja elintarviketeollisuutta.
Nähtävyyksiä ovat vuosina 1796–1800 rakennettu Ylösnousemuksen kirkko ja sitä ympäröivät 1700-luvun lopun – 1800-luvun alun kauppiastalot. Vytegrajoen vasemmalla rannalla on pseudovenäläiseen tyyliin rakennettu Herran temppeliin tuomisen kirkko (1869–1873). Sen lähellä on runsaasti koristeltu puinen Iisakin kappeli. Seitsemän kilometrin päässä Vytegrasta, entisellä pogostalla on Kristuksen käsittä tehdylle ikonille omistettu kirkko (1780).
Kaupungissa toimii siellä asuneelle talonpoikaisrunoilija Nikolai Kljujeville omistettu museo sekä alueen kansanperinnettä ja henkistä kulttuuria esittelevä kotiseutumuseo.
Kiimingin lukio

Kiimingin lukio on Oulussa, Kiimingin kaupunginosassa toimiva lukioasteen oppilaitos. Lukiossa opiskelee yli 300 opiskelijaa, jotka ovat kotoisin entisistä Kiimingin, Yli-Iin ja Ylikiimingin kunnista sekä Oulun kaupungista. Lukio on luokaton lukio, jonka oppilasvalinta tapahtuu yhteishaun kautta. Lukiossa on käytössä viisijaksojärjestelmä. Rehtorina toimii Pia Räsänen ja vararehtorina Jussi Tyni.
Lukio toimii uudessa, vuonna 1988 käyttöön otetussa rakennuksessa, jonka ovat suunnitelleet Päivi Mikola ja Erkki Saurama arkkitehtitoimisto Saurama Oy:stä. Rakennuksessa suoritettiin vuonna 2013 peruskorjaus; sen aikana opiskelu tapahtui Kiimingin entisen kunnantoimiston tiloissa. Lukion välittömässä läheisyydessä sijaitsevat myös yleisurheilu- ja pesäpallokenttä, tenniskentät, Kiimingin pääkirjasto sekä Kiiminkipuiston koulu.
Etelänsatakieli

Etelänsatakieli ("Luscinia megarhynchos") on sieppojen heimoon lukeutuva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 15–16,5 cm. Ulkonäöltään erehdyttävästi satakielen näköinen. Selkäpuoli on lämpimänruskea, pyrstö ja yläperä kirkkaan punaruskeat. Vatsapuoli on harmahtavan beige, mutta kyljet ja kurkku ovat yleensä tummemmat, tasaisen beigenruskeat. Pää on harmahtavan kellanruskea. Silmä on kookas ja musta, ja sitä ympäröi vaalea silmärengas. Lajia on joskus mahdotonta erottaa satakielestä, mutta etelänsatakielen pyrstön yläpinta on punaisempi, eikä sillä ole rinnassa selvää harmaata suomukuviointia kuten satakielellä yleensä.
Etelänsatakielellä ei ole selvää kutsuääntä. Varoitusääniä ovat viheltävä ja hieman nouseva ”yihp” sekä nariseva ”errr”. Etelänsatakielen laulu on melodista, voimakasta ja koko ajan muuntelevaa. Säkeet ovat melko lyhyitä, 2–4 sekuntia, ja niiden välissä on usein saman pituinen tauko. Säkeet rakentuvat trilleistä, huiluvihellyksistä sekä solisevista ja pulputtavista äänistä. Satakieli ja etelänsatakieli voivat omaksua toisiltaan laulun osia tai joskus myös koko säkeen. Yleisempää on, että satakieli matkii etelänsatakielen laulua.
Esiintyminen.
Viimeinen jääkausi erotti satakielet kahdeksi erillispopulaatioksi, jotka kehittyivät eri lajeiksi. Etelänsatakieli esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopassa, sekä Lähi-idästä aina Mongoliaan saakka. Euroopan kanta on 8,5–23 miljoonaa yksilöä. Laji on muuttolintu, joka talvehtii eteläisessä Afrikassa. Suomessa tavataan lähes vuosittain joitakin yksilöitä.
Elinympäristö.
Etelänsatakieli pesii metsissä ja metsiköissä, joissa on runsaasti aluskasvillisuutta. Se elää mielellään vesistöjen läheisyydessä.
Lisääntyminen.
Pesä on maassa kasvillisuuden kätköissä, joskus matalalla kasvillisuuden varassa. Munia on 4–5, joita naaras yksin hautoo noin 13 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä 11 päivän ikäisinä. Pesii tavallisesti kahdesti kesän aikana. Naaras voi munia toisen pesyeen, vaikka ensimmäisessä poikaset ovat yhä pesässä. Siinä tapauksessa koiras huolehtii ensimmäisen pesyeen poikasten ruokkimisesta.
Ravinto.
Etupäässä maassa liikkuvat hyönteiset ja muut selkärangattomat, kuten ampiaiset ja muurahaiset. Syksyllä syö myös marjoja.
Kummajainen

Kummajainen on nimitys, jota käytetään jostain ulkomuodoltaan tai -näöltään selvästi totutusta ja tavanomaisesta poikkeavasta. Synnynnäisesti epämuodostuneita tai muutoin poikkeavia ihmisiä ja eläimiä on kutsuttu myös hiukan neutraalimmalla nimityksellä "luonnonoikku". Puhekielessä käytetään usein samassa merkityksessä englanninkielisestä "freak"-sanasta johdettua nimitystä friikki. 
Entisaikaan kummajaisia käytettiin yleisesti friikkisirkusten sekä sirkusten sideshow'iden vetonauloina. Tunnetuimpia esimerkkejä ovat siamilaiset kaksoset.
"Kummajaiseksi" voi ryhtyä myös tietoisesti kehonmuokkauksella – tosin se mitä pidetään kummajaismaisena riippuu ympäröivän yhteisön normeista ja arvostuksista.
Polkupyörätrial

Trialpyöräily on taitoajoa polkupyörällä. Laji tunnetaan myös nimillä polkupyörätrial ja biketrial. Laji on kehittynyt moottoripyörällä ajettavasta trialista. Laji syntyi Espanjassa, ja sen keksijänä pidetään moottoripyörätrialin maailmanmestaruuden voittaneen Ot Pin isää, joka halusi poikansa harjoittelevan trialia polkupyörällä, koska piti moottoripyörää liian raskaana ja hankalana käsitellä.
Trialin perusperiaate on selvitä mahdollisimman vaikeista paikoista ilman, että koskettaa jalalla, keholla tai pyörän rungolla maahan. Kilpailuissa tunnusomaista on, että kilpailijat tutustuvat ajettavaan jaksoon jalkaisin suunnitellen näin omia ajolinjojaan. Jaksoja ei saa harjoitella ennen kisaa.
Suomessa trialia ajetaan kilpaa seitsemässä eri sarjassa: C-Vapaa, C-Yleinen, C-Super, B, A ja Elite ja Tytöt, jotka tavallisesti ajavat C-Vapaan ja B-luokan tasoisia jaksoja. Suomen cupissa kilpaillaan vuosittain viidessä osakilpailussa Jyväskylässä, Kirkkonummella (x2), Paraisilla ja Tampereella. Suomen mestaruudesta kilpaillaan Suomen Pyöräilyn alaisessa yksittäisessä kilpailussa.
Trialpyöräilyn harrastajajoukko Suomessa on pienehkö , mutta lajin harrastajia löytyy ympäri maailmaa, etenkin Keski- ja Etelä-Euroopasta.
Merrill Lynch

Merrill Lynch oli yksi maailman suurimmista rahoitusalan yrityksistä. Sen perustivat vuonna 1914 Charles E. Merrill ja Edmund C. Lynch. Merrill Lynchin pääkonttori sijaitsi New York Cityssä. Merrill Lynchillä oli konttoreita 37 maassa ja vuoden 2006 lopussa yhtiössä työskenteli 56 200 henkilöä. 1. tammikuuta 2009 Bank of America osti Merrill Lynchin.
Myynti.
Bank of America ilmoitti 14. syyskuuta 2008 ostavansa subprime-kriisin vuoksi vaikeuksiin ajautuneen Merrill Lynchin. Kauppahinta oli 50 miljardia dollaria eli vajaat 35 miljardia euroa. Kauppa toteutui 1. tammikuuta 2009. Sen myötä Bank of America nousi JPMorgan Chasen ja Citigroupin ohi Yhdysvaltain suurimmaksi pankiksi. Pankin varallisuus oli kaupan jälkeen noin 2,7 biljoonaa dollaria.
Southwest Chief

Southwest Chief (aiemmin Southwest Limited) on Yhdysvaltain kansallisen matkustajajunayhtiö Amtrakin liikennöimä InterCity-matkustajajuna. Sen reitti kulkee Keskilännen sekä Yhdysvaltain lounaisosien halki Chicagosta Los Angelesiin. Reitin pituus on 3 631 kilometriä, ja se kulkee Illinois'n, Iowan, Missourin, Kansasin, Coloradon, New Mexicon, Arizonan ja Kalifornian osavaltioiden halki.
"Southwest Chief" on Atchison, Topeka and Santa Fe Railwayn liikennöimän "Super Chief" -pikajunan epäsuora seuraaja. Amtrak käytti nimeä "Super Chief" vuosina 1971–1974, jonka jälkeen AT&amp;SF kielsi Amtrakia käyttämästä nimeä. Kun Amtrakin palvelut reitillä parantuivat, antoi AT&amp;SF 28. lokakuuta 1984 luvan nimetä "Southwest Limitedin" nykyiseksi "Southwest Chiefiksi".
Junan kokoonpano.
Juna muodostuu nykyisin kolmesta General Electricin "Genesis"-sarjan P42-dieselveturista, matkatavaravaunusta, kolmesta "Superliner"-makuuvaunusta, "Superliner"-ravintolavaunusta, oleskeluvaunusta sekä kolmesta "Superliner"-päivävaunusta. Junassa on usein myös kiitotavaravaunuja, joissa kuljetetaan helposti pilaantuvia elintarvikkeita. Sesonkiaikaan junassa on lisäksi yksi ylimääräinen makuuvaunu sekä ylimääräinen päivävaunu.
Suurella osalla matkasta junan suurin sallittu nopeus on 145 kilometriä tunnissa.
Jägerhorn af Spurila

Jägerhorn af Spurila on vanha suomenruotsalainen aatelissuku numerolla 5 Suomen ritarihuoneella ja numerolla 114 Ruotsin ritarihuoneella. Sukua elää Suomessa, jossa se on esiintynyt yhtäjaksoisesti, ja myös Ruotsissa, Saksassa ja Yhdysvalloissa.
Historia.
Suku on keskiaikaista rälssiä ja kotoisin Varsinais-Suomen Paimiosta. Tarkkaa aateloimispäivämäärää ei ole tiedossa. Suvun kantaisänä on pidetty 1464–1476 mainittua asemies Nils Pederssonia Hevonpään kartanosta. Hän kantaa riippuvaa metsästystorvea sinetissään 10. maaliskuuta 1471. Rälssimies Nisse Pederssonia on pidetty hänen varsin todennäköisenä isoisänään ja asemies Peder Nilssonia todennäköisenä isänä. Nisse Pedersson omisti Paimion Lopissa rälssimaata, joka peruutettiin vuoden 1396 Nyköpingin peruutuksen yhteydessä; peruutus toteutettiin Suomessa 1405. Hän esiintyy myös sinettitodistajana 1. toukokuuta 1399. Peder Nilsson puolestaan osallistui rälssimiesten kokoukseen Turussa 1439.
Suvun asema vahvistui keskiajan loppuvaiheessa asemies Per Nilssonin (mainitaan 1500) mentyä naimisiin laamanni, myöhemmin valtaneuvos, Klas Henrikssonin (Horn) tyttären Birgittan kanssa.
Eversti Christer Classon af Spurilan myötä suku kirjattiin Ruotsin ritarihuoneen muodostamisen yhteydessä vuonna 1625 numerolla 86 (muutettiin sittemmin numeroksi 114). Nimi Jägerhorn af Spurila otettiin ilmeisesti käyttöön vasta 1634, jolloin se esiintyy ritariston ja aatelin pöytäkirjoissa, todennäköisesti, jotta se erottuisi samankaltaista sukuvaakunaa kantavasta Jägerhorn af Storbystä, joka tuolloin introdusoitiin. Keskiajalla oli tavanomaista, että rälssisuvut käyttivät sukunimenä patronyymiä ja kartanon nimeä. Suku korotettiin silloiseen ritariluokkaan 1778. Suomen ritarihuoneella suku kirjattiin Reinhold Johan Jägerhornin (1716–1790) pojan, Gustaf Johan Jägerhornin (1751–1831) suvun päämiehen omainaisuudessa 12. tammikuuta 1820 numerolla 5.
Vanhoissa sukuteoksissa esitetään Jägerhorn af Spurilan nuorempina sukuhaaroina Jägerhorn af Storbyt ja Jägerskiöldit. Nykytutkimuksen perusteella ei tällaista sukujohtoa kuitenkaan voida todistaa. Mielikuvituksellisen sukutarinan mukaan Jägerhorn af Spurilan suku on peräisin 1100-luvun Suomesta, jolloin kantaisä olisi ollut Eerik Pyhän aseenkantaja. Ruotsin ritarihuoneella vuonna 1769 päivätty sukutaulu kuvaa tarinan seuraavasti (käännös):
Tunnettuja Jägerhorneja (af Spurila).
Lähteet:
Korsuorkesteri

Korsuorkesteri on vuonna 1990 perustettu suomalainen yhtye, joka soitti tanssimusiikkia aina sota-ajan lauluista 1960-luvun rautalankaan.
Historia.
Korsuorkesteri syntyi vuonna 1990, kun Pertti "Pepe" Kovaselta oli tilattu erikoisohjelmaa keskiviikkoista tanssi-iltaa varten Joutsenossa sijaitsevaan hotelli Joutsenrantaan. Helmikuussa ollutta keikkaa varten bändin jäsenet päättivät panostaa ohjelmistoon vuokraamalla vuoden 1936-malliset sotilasasut Lappeenrannan kaupunginteatterista. Korsuorkesteri kulki perustamisaikaan nimellä "Korsuorkesteri Tiltu".
Korsuorkesterin levytysura alkoi yleisön pyynnöstä jo toisena vuonna perustamisen jälkeen omakustanteisella kasetilla "Muistelo" ja pari vuotta myöhemmin CD-levyllä "Kannaksen poikia". Vuonna 1994 tanssiorkestereiden Suomen-mestaruus toi yhtyeen valtakunnalliseen tietoisuuteen. Jo sitä ennen Korsuorkesteri oli esiintynyt televisiossa ja käynyt kahdesti Floridassa esiintymässä amerikansuomalaisille. Syksyn sävel -kilpailuun Korsuorkesteri osallistui vuosina 1995 ja 1998, saavuttaen 1995 kolmannen sijan.
Suomen-mestaruuden lisäksi Korsuorkesteri on saanut tunnustuksina Vuoden eteläkarjalainen -tittelin, Ruokolahti-palkinnon sekä kultalevyn "Etulinjassa"-äänitteestä.
Korsuorkesteri on julkaissut yhteensä 16 täyspitkää albumia sekä muutamia single-äänitteitä ja yksittäisiä kappaleita erilaisilla kokoomalevyillä. Lisäksi he ovat toimineet taustaorkesterina monien muiden artistien levyillä. Yhtye esiintyi jopa 150 keikan vuosivauhdilla. Yhtye järjesti myös Korsuhartaus-kirkkokonsertteja. 
Vuoden 2009 huhtikuussa ilmestyneen albumin "Korsuorkesteri Abbey Roadilla", orkesteri kävi levyttämässä Lontoossa Abbey Roadin studiolla. Korsuorkesteri teki vuonna 2010 humpan Ruokolahden leijonasta nimellä Ruokolahden leijona. Pepe Kovanen keksi laulun aiheen sanomalehti Etelä-Saimaan haastattelussa. Lehti kysyi Kovaselta, minkälaisen teoksen hän tekisi kotikunnastaan Ruokolahdesta. Sanoituksen lauluun teki Jorma Toiviainen.
Vuonna 2012 Korsuorkesteri päätti lopettaa esiintymiset ja järjesti Ohi on -konserttikiertueen lokakuussa jäähyväiskiertueeksi. Vuonna 2014 lokakuussa Korsuorkesteri palasi Korsuorkesterin kertausharjoitukset-kiertueelle. Vuonna 2020 Korsuorkesteri palasi jälleen esiintymään 30-vuotisjuhlakiertueen merkeissä. Syyskuussa 2023 Korsuorkesteri vietti jäähyväiskiertueen yhteistyössä Kyösti Mäkimattilan kanssa.
Kurnuliejukana

Kurnuliejukana ("Porphyrio alleni") on entiseltä nimeltään pikkusulttaanikana, ja se kuuluu kurkilintuihin. Lajin kuvaili ja nimesi Thomas Richard Heywood Thomson vuonna 1842.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 22–25 cm. Värikäs lintu: pää ja alapuoli siniset, selkäpuoli ja siivet vihreät, koivet, silmät ja nokka punaiset. Nuori lintu on ruskeankirjava.
Esiintyminen.
Trooppisen Afrikan laji, joka toisinaan eksyy Etelä-Eurooppaan. Harhautuneita lintuja on tavattu lähinnä keskitalvella Kanarialla ja Espanjassa. Monet yksilöt ovat olleet löydettäessä pitkän lentomatkan uuvuttamia tai ne on löydetty kuolleina. Laji on kerran ilmoitettu myös Suomessa: 10.5.1979 Joensuussa Höytiäisen kanavalla.
Elinympäristö.
Kosteikot, joissa on runsas ruohovartinen kasvusto.
Villingen-Schwenningen

Villingen-Schwenningen on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se sijaitsee Schwarzwaldin metsäisen vuorijonoalueen itäisellä reunalla. Kaupunki on pinta-alaltaan 165,47 neliökilometrin suuruinen, ja kesäkuun 2022 lopussa siellä asui 87 571 ihmistä. Villingen-Schwenningen on Schwarzwald-Baar-Kreisin piirikunnan keskuskaupunki.
Villingen-Schwenningen syntyi vuonna 1972, kun Villingenin ja Schwenningenin kunnat sekä lukuisat niitä ympäröivät kylät yhdistettiin yhdeksi omaksi kaupungikseen. Keskiajalla Villingen oli itävaltalaisten hallinnoima kunta. Schwenningen puolestaan säilyi pienehkönä kylänä 1800-luvulle saakka, jolloin siellä alkoi saada jalansijaa kelloteollisuus, josta Schwenningen tunnetaan vieläkin.
Neckar-joen alkulähde sijaitsee Schwenningenissä.
Siivet (ilmailulehti)

Siivet on suomalainen ilmailulehti, joka on ilmestynyt vuodesta 1986 alkaen. Sen kustantajana toimi syksyyn 2014 konkurssiin asettamiseensa saakka tamperelainen Apali. Viimeinen omistaja oli Rauni Vainio (1945–2014). Apali Oy:n mentyä konkurssiin lehden julkaisuoikeudet osti JFI Airshow Oy.
Lehti on yleisilmailulehden ja sotilasilmailulehden välimuoto. Viime vuosina se on alkanut kirjoittaa myös kevytilmailusta. Nykyisin "Siivet" ilmestyy kuusi kertaa vuodessa.
Samanniminen ilmailuharrastukseen ja pienoismalliaskarteluun keskittynyt aikakauslehti ilmestyi Suomessa muutaman vuoden ajan jo 1960-luvulla.
Kuljetuslentokone

Kuljetuslentokone eli rahtilentokone on lentokone, jonka kuljettama hyötykuorma on pääasiassa rahtia. Etenkin lentoliikenteen alkuvuosina useat kuljetuskoneet kuljettivat rahdin lisäksi myös matkustajia. Toisen maailmansodan jälkeen, matkustajaliikenteen elpyessä, useimmat uudet kuljetuskonetyypit suunniteltiin pelkästään rahdin kuljetukseen.
Historia.
Lentoliikenteen historia alkaa pikemminkin rahdin kuljettamisesta kuin matkustajaliikenteestä. Lentoposti oli useissa suurvalloissa valtiovallan erityisen subvention kohde ainakin 1910–1920-luvuilla. Eräs syy oli pyrkimys nopeuttaa liike-elämän ja diplomatian kuriiripostia, joka oli ennen lentokonetta viipynyt matkallaan esimerkiksi Afrikasta Englantiin viikkoja. Toinen syy oli lentokoneteollisuuden ja reittilentoliikenteen yritysten ylläpito.
Lentorahti syntyi toden teolla toisen maailmansodan aikana, jolloin sen luonne oli sotilaallinen. Maahanlaskujoukkojen kuljetus oli eräänlainen rahdin ja matkustajien kuljettamisen välimuoto, joka kehitettiin 1920-luvun lopussa tai 1930-luvun alussa Neuvostoliitossa leviten sen Saksalle (sekä Weimarin tasavalta että Kolmas valtakunta) myymän salaisen sotilaslentäjäkoulutuksen kautta Länsi-Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin.
1950-luvulta alkaen toimi useita lentorahtiyhtiöitä, joista monet operoivat sodan ylijäämäksi jääneellä DC-3-kalustolla, mutta esimerkiksi englantilainen Bristol-lentokonetehdas suunnitteli erityisiä rahtikoneita.
1960-luvulta lähtien rahtilennot ovat kasvaneet etenkin Yhdysvaltain lentopostin korvautumisena yksityisten postitusyhtiöiden palveluilla. Muun muassa UPS, DHL, FedEx sekä TNT ovat alan suurimpia toimijoita 2000-luvun alussa.
Lentokoneet.
Rahtilentokoneita eri aikakausina
Toisen maailmansodan sotilaskuljetuskoneita ovat esimerkiksi
Kylmän sodan sotilaskuljetuskoneita ovat esimerkiksi
2000-luvun kuljetuskoneita (uusia)
Tata Steel

Tata Steel (aikaisemmin TISCO, Tata Iron and Steel Company Limited) on Aasian ensimmäinen ja Intian suurin yksityinen teräsyhtiö. Yhtiön osake on listattu sekä Bombayn pörssissä (BSE) että Intian kansallisessa pörssissä (NSE). Vuonna 2019 Tata Steel oli kokonaistuotantomäärällä mitattuna (30,15 Mt) maailman yhdeksänneksi suurin ja Intian suurin teräksenvalmistaja.
Teräsyhtiö Corus ilmoitti perjantaina 20. lokakuuta 2006 hyväksyneensä Tata Steelin ostotarjouksen. Yrityskauppa nosti Tatan tuollosessa tilanteessa maailman kuudenneksi suurimmaksi teräsyhtiöksi. Tata Steel maksaa Cooruksesta 4,3 miljardia puntaa eli noin 6,4 miljardia euroa. Kyseessä on Intian siihen asti suurin yrityskauppa. Tata Steel tuotti 4,4 miljoonaa tonnia terästä vuonna 2005. Sittemmin useat kiinalaiset teräksenvalmistajat ovat kasvaneet, ja Tata Steelin sijoitus maailmanlistalla on laskenut muutamalla sijalla.
Awakening (Narnian albumi)

Awakening on ruotsalaisen Narnia-yhtyeen esikoisalbumi. Yhtyeen muodostivat tässä vaiheessa Christian Liljegren ja Carl Johan Grimmark kahdestaan. Liljegren lauloi, ja Grimmark soitti lähes kaiken albumin materiaalin yksin. Nauhoitukset tehtiin Topz Recording Studiolla Jönköpingissä syyskuusta 1996 tammikuulle 1997. Albumi julkaistiin vuonna 1998 saksalaisen Nuclear Blast -levy-yhtiön kustantamana Euroopassa. Japanin painoksen julkaisi Pony Canyon.
Albumin avausraidan, "Break the Chains", introna on pätkä Marc-Antoine Charpentier'n sävellyksestä "Te Deum", mikä tunnetaan myös Eurovision laulukilpailujen tunnussävelmänä.
Xanten

Xanten on kaupunki Saksan länsiosassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se sijaitsee Weselin piirikunnassa. Kaupungissa oli 21 582 asukasta vuoden 2022 lopussa, ja sen pinta-ala on 72,4 neliökilometriä.
Vuonna 12 eaa. roomalaiset perustivat Xantenin alueelle sotilasleirin "Vetera Castra I". Tästä katsotaan usein Xantenin kehityksen paikkakuntana alkaneen. Kaupunginoikeudet Xanten vastaanotti 15. heinäkuuta 1228. Toisessa maailmansodassa Xanten vaurioitui pahois, mutta se jälleenrakennettiin.
Nykyisin kaupunki tunnetaan erityisesti siitä, että se on Saksan ainoa kaupunki, jonka nimi alkaa X-kirjaimella.
Ystävyyskaupungit.
Lähde:
Aputykkivene Aunus

Aputykkivene Aunus (aiemmin "Kingston Emerald") oli Suomen merivoimissa palvellut aputykkivene.
Hankinta.
"Kingston Emerald" oli R. Nordström &amp; Co:n vuonna 1927 rakentama Suomen Kalastus Oy:n omistama troolari, joka aseistettiin 1942 aputykkiveneeksi.
Palvelus.
Alus aloitti palveluksensa 17. marraskuuta 1942 Suomen laivaston aputykkivene "Aunuksena". Se aseistettiin neuvostoliittolaisella 130 mm:n tykillä, joka oli saatu sotasaaliina Hangosta, ja ilmatorjunta-aseistuksella.
Alus osallistui Viipurinlahden taisteluun, jossa alus muodosti aputykkivene "Vienan" sekä kahden Saksan laivaston tykkilautan kanssa Taisteluosasto Wikbergin. Osaston tehtävänä oli estää 5. heinäkuuta vihollisen eteneminen Koiviston saarilta pohjoiseen. Neuvostoliiton ilmavoimien hyökätessä osastoa vastaan "Aunukseen" osui kolme 100 kilon pommia, joista ainoastaan yksi räjähti vaurioittaen alusta pahoin. Samalla osaston komentaja, komentajakapteeni Albert Pöri haavoittui kuolettavasti. Lisäksi neljä miestä katosi ja 11 haavoittui.
Osasto palasi lähtösatamaan, jossa se joutui uudelleen hyökkäyksen kohteeksi. Alus selvisi ilman merkittäviä lisävaurioita. Se korjattiin ja palautettiin alkuperäiseen tehtäväänsä sodan jälkeen. Jostain syystä se ei saanut takaisin alkuperäistä nimeään, vaan palveli sotanimellään loppuun.