tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rolfsånin vesistö

Rolfsånin vesistö (, vesistöaluetunnus 106) muodostuu Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin laskevan Rolfsånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 694 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen alajuoksulla nimikkojoki Rolfsån ja pääuoman kokonaispituus on 85 kilometriä . Joki laskee mereen noin 0,4 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Rolfsånin vesistö sijaitsee Viskanin vesistön (tunnus 105) ja Götajoen vesistön (tunnus 108) välisessä taskussa, jossa on toinenkin päävesistö. Rolfsånin vesistö on siellä suurempi kuin Kungsbackaånin vesistö (tunnus 107). Ne laskevat samaan lahteen ja niillä on yhteinen vedenjakaja puoliväliin Rolfsånin vesistöä. Sen jälkeen Kungsbackaånin vesistö vaihtuu Götajoen vesistöksi, joka myös ulottuu tämän pohjoispuolelle. Viskanin vesistö ulottuu rannikkoalueelle asti, jossa sijaitsee mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita. Niiden yhteispinta-ala on lähes yhtä suuri kuin Kungsbackaånin vesistöllä.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (20,9 %), turve (13,7 %), kalliomaa (40,7 %), hiekka ja sora (3,0 %), multamaa (5,6 %), savimaa (4,9 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,1 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (68,9 %), soita ja kosteikkoja (3,3 %), viljelymaita (9,6 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (4,1 %) sekä joutomaita (5,6 %). Näiden lisäksi on 8,5 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Rolfsånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 13,6 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 55,4 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 2,69 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 12 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 52 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 2 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 52 m³/s on mitattu marraskuussa 2006 ja pienin 2,5 m³/s elokuussa 1983. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot.
Frida Vigdorova

Frida Abramovna Vigdorova (, 16. maaliskuuta 1915 Orša – 7. elokuuta 1965 Moskova) oli neuvostoliittolainen kirjailija.
Vigdorova syntyi opettajan perheeseen. Hän valmistui Moskovan pedagogisesta instituutista vuonna 1937 ja työskenteli venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajana. Vidgorovan teosten aiheena on etupäässä lasten ja nuorison kasvatus. Romaani "Kodin onni" ("Semeinoje stšastje", 1962) kertoo nuoren naisen kohtalosta ennen toista maailmansotaa ja sen aikana. Vidgorova tunnetaan myös kirjailija Iosif Brodskin (Joseph Brodsky) oikeudenkäynnistä tekemistään muistiinpanoista, jotka julkaistiin New Yorkissa vuonna 1965. Hän oli naimisissa satiirikko Aleksandr Raskinin kanssa.
Libor Zábranský

Libor Zábranský voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Aleksandr Raskin

Aleksandr Borisovitš Raskin (, 8. lokakuuta 1914 Vitebsk – 4. helmikuuta 1971 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Aleksandr Raskin valmistui Gorkin kirjallisuusinstituutista vuonna 1938. Hän kirjoitti satiirisia runoja ja proosaa neuvostoyhteiskunnan epäkohdista, aluksi Moris Slobodskoin kanssa. Raskin tunnetaan myös parodioistaan ja epigrammeistaan, joista monet kiersivät ainoastaan suusta suuhun. Hän kirjoitti myös suositut lastenkirjat "Kun isä oli pieni" ("Kogda papa by malenkim", 1961) ja "Kak malenki papa utšilsa v škole" (”Miten pieni isä opiskeli koulussa”, 1963). Raskin oli naimisissa kirjailija Frida Vigdorovan kanssa.
Dagnija Zigmonte

Dagnija Zigmonte (7. kesäkuuta 1931 Riika – 24. helmikuuta 1997 Riika) oli latvialainen kirjailija.
Zigmonte syntyi palvelijaperheeseen. Saksalaisten tulkkina toiminut äiti pidätettiin vuonna 1945 ja karkotettiin Kuolan niemimaalle. Zigmonte asui sukulaisten luona, valmistui Riian pedagogisesta instituutista vuonna 1954 ja työskenteli aikakauslehdissä.
Zigmonte tunnetaan lähinnä romaanikirjailijana, mutta hän on kirjoittanut myös kertomuksia, elokuvakäsikirjoituksia, muistelmia ja lastenkirjoja. Ensimmäiset romaanit "Saltais laiks" (”Kylmä aika ”, 1957) ja "Lapset ja puut kurkottavat aurinkoon" ("Bērni un koki aug pret sauli", 1958) sijoittuvat saksalaismiehityksen aikaan. Romaani "Jūras vārti" (”Meren portti”, 1960) herätti huomiota päähenkilöiden välisten suhteiden kuvauksellaan. Zigmonte kuvaa romaaneissaan etupäässä kaupunkilaisia ja heidän ihmissuhteitaan. Kolmiosainen romaani "Adieņi" (1993–1994) tarkastelee omaelämäkerrallisesti latvialaisten kohtaloita 1900-luvulla.
Euroopan tulvat 2021

Euroopan tulvat 2021 ovat vuoden 2021 heinäkuun rankkasateita seuranneita tulvia, jotka ovat aiheuttaneet kuolemia, katoamisia ja aineellisia vahinkoja erityisesti Saksan Rheinland-Pfalzissa ja Nordrhein-Westfalenissa sekä Belgian Liègen seudulla. Tulvineita jokia ovat olleet Ahr ja Maas. Saksassa kuolonuhreja tiedetään olevan vähintään 58 ja Belgiassa vähintään yhdeksän. Kuolonuhreihin on kuulunut pelastustöihin osallistuneita.
Tulvat aiheuttivat vaikean tilanteen myös Luxemburgissa, Alankomaissa ja Ranskassa. Liègen asukkaat määrättiin evakuoitaviksi, ja esimerkiksi Alankomaiden Maastrichtissä evakuointimääräys annettiin noin 10 000:ta ihmistä koskien.
Rankkasateet aiheuttivat keskeytyksiä tie-, raide- sekä jokiliikenteeseen, ja panssarivaunuja lähetettiin avaamaan teitä maanvyörymien ja puiden kaatumisten jäljiltä. Helikopterein pelastettiin uhreja kaduilta, katoilta ja puista. Tulvat ovat johtaneet myös talojen romahtamisiin. Vaille sähköä jääneiden kotitalouksien määräksi arvioitiin 200 000. Belgian kriisialueille lähetettiin apua myös Ranskasta.
Syyt.
Rankkasateet liittyvät Keski-Euroopan ylle kesällä 2021 juuttuneeseen matalapaineeseen. Saksassa poliitikot, kuten Svenja Schulze, Armin Laschet ja Horst Seehofer yhdistivät kommenteissaan tapahtumat laajemmin ilmastonmuutokseen. Ilmastonmuutos lisääkin äärimmäisten säätilojen yleisyyttä, vaikka ei suoraan selitä yksittäisiä säätapahtumia.
Tulvat ovat tapahtuma-alueilla kesäisin yleisiä, mutta kesän 2021 tulvissa poikkeuksellista on niiden vakavuus.
Big vs Small

Big vs Small on Minna Duftonin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2020.
Elokuva on henkilödokumentti portugalilaisesta lainelautailijasta Joana Andradesista. Elokuvassa seurataan Andradesin elämää kolmen vuoden ajan, joiden aikana hän käy muun muassa Heinolassa harjoittelemassa vapaasukeltaja Johanna Nordbladin opastuksella hengityksen pidättämistä.
Birger Norman

Birger Norman (1914 Svanö, Ruotsi – 1995) oli ruotsalainen runoilija, prosaisti ja kustannustoimittaja.
Normanin aiheena on usein oma kotiseutu Ådalen, jonka sosiaalista ja poliittista todellisuutta hän käsittelee niin runoissa kuin proosassakin. Hän käyttää runoissaan myös paikallista murretta. Normanin kirjaan "Ådalen 31" perustuu saman niminen elokuva. Ne kertovat Ådalenin tapahtumista vuonna 1931, jolloin poliisin virka-apuna olleet puolustusvoimien joukot ampuivat lakkomielenosoituksessa viisi paperityöläistä.
Normanin muistoksi on perustettu vuosittain jaettava Birger Norman -palkinto.
Brandolinin laki

Brandolinin laki (tunnetaan myös nimellä hölynpölyn epäsymmetriaperiaate tai paskapuheen epäsymmetrian periaate) on italialaisen ohjelmoijan Alberto Brandolinin vuonna 2013 muotoilema internet-aforismi. Se kuvaa, kuinka paljon enemmän vaivaa vaaditaan virheellisen tai harhaanjohtavan väitteen kumoamiseen kuin sen tuottamiseen. Brandolinin laki ei ole vääjäämätön luonnonlaki vaan heuristinen periaate, jota käytetään kuvaamaan disinformaation kumoamisen vaikeutta. Laki kuuluu:
Alkuperä.
Brandolini esitti periaatteen julkisesti tammikuussa 2013 Twitterissä. Hän kertoi saaneensa inspiraation Daniel Kahnemanin teoksesta "Ajattelu, nopeasti ja hitaasti" juuri ennen kuin katsoi Italian entisen pääministerin Silvio Berlusconin ja toimittaja Marco Travaglion väittelyä poliittisessa keskusteluohjelmassa.
Merkitys ja sovellukset.
Brandolinin lakia on käsitelty erityisesti sosiaalisen median aikakauden yhteydessä, jota luonnehtii valeuutisten ja disinformaation nopea leviäminen. Empiiriset tutkimukset osoittavat, että valheellinen tieto leviää verkossa pidemmälle ja nopeammin kuin tosi tieto.
Periaatteen epäsymmetriaa on verrattu retorisiin taktiikoihin, kuten , joissa väitteiden suuri määrä ylittää vastapuolen mahdollisuuden kumota ne. Ilmiötä on myös selitetty psykologisilla tekijöillä, kuten yli-itsevarmuudella (Dunning–Kruger-ilmiö) ja muilla kognitiivisilla vinoumilla, jotka ylläpitävät virheellisten uskomusten sitkeyttä.
Esimerkkejä.
Tunnettu esimerkki on Andrew Wakefieldin vuonna 1998 julkaisema vilpillinen tutkimus, joka väitti MPR-rokoten aiheuttavan autismia. Vaikka artikkeli vedettiin takaisin ja Wakefieldin lääkärinlupa peruutettiin, väärä tieto jatkaa leviämistään vuosikymmenten tutkimuksesta huolimatta.
Brandolinin laki havainnollistaa, miksi virheellisen tiedon kumoaminen on työlästä ja miksi salaliittoteoriat ja valeuutiset ovat sitkeitä. COVID-19-pandemian aikana epäsymmetria näkyi laajasti verkossa: yksittäisten videoiden tai julkaisujen kumoaminen saattoi vaatia huomattavan määrän asiantuntijatyötä verrattuna sisällön alkuperäiseen tuottamiseen.
Vastaavia sanontoja.
Samankaltaisia ajatuksia on esitetty jo 1700-luvulta lähtien. Jonathan Swift kirjoitti vuonna 1710:
Taloustieteilijä Frédéric Bastiat totesi vuonna 1845:
Torjuntakeinot.
Brandolinin laki tekee disinformaation kumoamisesta vaikeaa, mutta tutkijat ja asiantuntijat ovat ehdottaneet keinoja sen vaikutusten vähentämiseksi
Edward Colston

Edward II Colston (2. marraskuuta 1636 – 11. lokakuuta 1721 Mortlake) oli brittiläinen liikemies, orjakauppias ja Tory-puolueen poliitikko.
Colston syntyi 1200-luvun loppupuolelta Bristolissa vaikuttaneeseen sukuun. Sukuun oli kuulunut monia varakkaita kauppiaita. Vuodesta 1680 Colston työskenteli orjakaupassa, jolla tienasi suurimman osan varallisuudestaan. Erään kuvauksen mukaan hän omisti yli neljäkymmentä laivaa. Colston oli Royal African Companyn aktiivinen jäsen ja vuosina 1689–1690 varakuvernööri. Hän päätti toimintansa Royal African Companyssa vuonna 1692. 1690–1700-luvuilla Colston rahoitti lukuisia hankkeita Bristolissa, mikä toi hänelle kaupungissa hyväntekijän maineen. Hänet haudattiin suurin menoin Bristolin All Saints' -kirkkoon.
Colston asui Mortlakessa vuodesta 1689 ja edusti Bristolin vaalipiiriä parlamentin jäsenenä vuosina 1710–1713.
Patsas.
13. marraskuuta 1895 Bristoliin pystytettiin John Cassidyn tekemä Colstonille omistettu pronssipatsas.
Colstonin pronssinen patsas kaadettiin, töhrittiin ja heitettiin satamaan 7. kesäkuuta 2020 George Floydin kuolemasta kummunneissa Black Lives Matter -protesteissa. Nostettu patsas pantiin kesäkuussa 2021 näytteille M Shed -museoon. Bristolin pormestari Marvin Rees kannusti kaupungin asukkaita kansalaiskeskusteluun patsaan tulevaisuudesta.
Bristolilainen konserttisali Colston Hall otti uudeksi nimekseen Bristol Beaconin 23. syyskuuta 2020.
Teyateyaneng

Teyateyaneng on kaupunki Lesothon pohjoisosassa, Berean alueella. Se on myös alueen pääkaupunki. Vuonna 2021 kaupungissa asui 28 412 asukasta. Kaupunki sijaitsee 31 kilometriä Lesothon pääkaupungista Maserusta koilliseen.
Sergei Voronin

Sergei Aleksejevitš Voronin (, 13. heinäkuuta 1913 Ljubim – 20. lokakuuta 2002 Pietari) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Sergei Voronin syntyi virkailijaperheeseen. Hän kävi tehdaskoulun ja työskenteli rautatietyömailla eri puolilla Neuvostoliittoa. Voronin julkaisi ensimmäisen kertomuksensa vuonna 1944 ja liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1947. Hän työskenteli kirjallisuuslehti "Nevan" päätoimittajana vuosina 1957–1964 ja kuului Venäjän SFNT:n kirjailijaliiton hallitukseen vuodesta 1965.
Voronin on kirjoittanut tasoltaan vaihtelevia kertomuksia ja romaaneja. Romaani "Na svojei zemle" (”Omalla maalla”, 1948–1952) kertoo Karjalankannaksen asuttamisesta toisen maailmansodan jälkeen. Romaani "Kaksi elämää" ("Dve žizni", 1962) perustuu Siperian kokemuksiin. Peipsijärven rantojen asukkaita kuvaava kokoelma "Roditelski dom" (”Vanhempien talo”, 1974) sai Venäjän SFNT:n valtionpalkinnon vuonna 1976.
Kamiennik

Kamiennik on maalaiskunta Nysan piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 3 407. Kunnan hallintokeskus on Kamiennikin kylä.
Kamiennikin kunta jakautuu seuraaviin 13 kylään: Białowieża, Chociebórz, Cieszanowice, Goworowice, Kamiennik, Karłowice Małe, Karłowice Wielkie, Kłodobok, Lipniki, Ogonów, Szklary, Wilemowice sekä Zurzyce. Kunnan pinta-ala on noin 89 neliökilometriä. Se rajautuu Przewornon, Ziębicen, Otmuchówin, Pakosławicen ja Grodkówin kuntiin. Kamiennikin kunnan alue sijaitsee fyysis-maantieteellisesti Niemczan-Strzelinin kukkuloilla. Sen pinta-alasta noin 74 prosenttia on maatalousmaata ja noin 16 prosenttia metsää.
Kamiennikin kunnan väestö on pienentynyt viimeisten vuosikymmenten aikana; vielä vuonna 1995 väkiluku oli 3 882. Vuoden 2019 joulukuussa 50,1 prosenttia kunnan asukkaista oli naisia ja 49,9 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 15,5 prosenttia, työikäiset 62,9 prosenttia ja eläkeikäiset 21,6 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 42,4 vuotta. Kunnan työttömyysaste oli vuoden 2019 lopussa 11,7 prosenttia.
Mohale’s Hoek

Mohale’s Hoek on yksi Lesothon alueista. Se sijaitsee maan lounaisosissa. Alueella on samanniminen kaupunki, joka toimii alueen hallintokeskuksena. Alueella asuu 174 924 asukasta. Pinta-ala on 3 530 neliökilometriä, ja väestötiheys 47 asukasta neliökilometrillä.
Alba Ribas

Alba Ribas (s. 5. tammikuuta 1988 Barcelona, Katalonia, Espanja) on espanjalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten Anna Fritzin roolista elokuvassa "The Corpse of Anna Fritz".
Elokuvat.
Elokuva, rooli ja vuosi:
Lähde:
Dalen piirikunta

Dalen piirikunta on yksi Alabaman piirikunnista Yhdysvalloissa. Se sijaitsee osavaltion lounaisosassa. Siellä asui vuonna 2019 49 172 asukasta, ja väestö on pienessä laskussa. Piirikunta perustettiin vuonna 1824. Piirikunnan hallintokeskus ja myös suurin kaupunki on Ozark.
Historia.
Dalen piirikunta perustettiin 22. joulukuuta 1824, ja se nimettiin georgialaisen Samuel Dalen mukaan. Vuonna 1841 Coffeen piirikunta irtautui Dalen piirikunnasta ja vuonna 1868 Genevan piirikunta muodostettiin Dalen piirikunnan eteläisistä osista. Houstonin piirikunta irtautui piirikunnan kaakkoisosista. Dalen piirikunnan hallintokeskusta on siirretty kaksi kertaa: ensin se oli Daleville, sitten se siirrettiin Newtoniin, ja lopulta nykyiseen Ozarkiin 1870.
Väestö.
Piirikunnassa asui vuonna 2019 49 172 asukasta, ja väestö on pienessä 2,1 prosentin laskussa (2010-2019). Asukkaista ulkomailla syntyneitä on 3,5 prosenttia. Piirikunnassa asuu noin viisituhatta veteraania.
Dallasin piirikunta (Alabama)

Dallasin piirikunta on yksi Yhdysvaltojen Alabaman piirikunnista. Se sijaitsee osavaltion keskiosissa. Piirikunta perustettiin vuonna 1818. Sen pääkaupunki ja myös suurin kaupunki on Selma. Asukkaita piirikunnassa on 37 196, ja väestö on selvässä laskussa: väestö laski yli 15 prosentilla vuosien 2010 ja 2019 välillä.
Historia.
Dallasin piirikunta perustettiin 9. helmikuuta 1818, ennen kuin Alabama perustettiin osavaltioksi. Vuonna 1820 Cahaba valittiin pääkaupungiksi. Pääkaupunki on myöhemmin siirtynyt Selmaan.
Koulutus.
Piirikunnassa on 14 koulua, 4 500 oppilasta ja 256 opettajaa.
Väestö.
Piirikunnassa asui vuonna 2019 37 196 asukasta. Väestö laski vuodesta 2010 15,1 prosentilla. Pieni enemmistö asukkaista on naisia. Veteraaneja piirikunnassa asuu noin 1 800 ja ulkomailla syntyneiden osuus on lähes kaksi prosenttia.
Olga Perovskaja

Olga Vasiljevna Perovskaja (, 9. huhtikuuta 1902 Taurian kuvernementin Melitopolin kihlakunnan Vasiljevkan kylä – 18. syyskuuta 1961 Peredelkino) oli venäläinen lastenkirjailija.
Olga Perovskaja syntyi vanhaan aatelissukuun. Hänen isoisänsä oli Sofja Perovskajan veli. Isä oli metsänhoitaja, ja perhe asui Olgan ollessa lapsi nykyisessä Almatyssa. Perovskaja opiskeli Moskovan yliopiston biologisessa tiedekunnassa ja kirjoitti 1920-luvulta lähtien eläinaiheisia lastenkirjoja. Niistä tunnetuin on myöhemmin uudelleen muokattu esikoisteos "Lystikkäät leikkikumppanit" ("Rebjata i zverjata", 1925). Toisen maailmansodan jälkeen Perovskaja oli kymmenen vuotta karkotuksessa syytettynä yhteistyöstä saksalaisten kanssa.
Tuupovaaran kirjasto

Tuupovaaran kirjasto on Joensuun kaupungin itäosassa, Tuupovaaran pitäjän kirkonkylässä toimiva yleinen kirjasto. Kirjasto sai kesällä 2018 uudet tilat Osuuspankin talosta kirkonkylän keskustassa. 
Aiemmin kirjasto oli sijainnut Tuupovaaran yläkoululla. Joensuun kaupunki päätti vuonna 2016 kuitenkin keskittää usean aiemman yläkoulun opetuksen Heinävaaran koulun yhteyteen. Tuupovaaran yläkoulu purettiin kesällä 2018. 
Tuupovaaran kirjasto toimii osana Joensuun seutukirjastoa ja Vaara-kirjastojen kirjastokimppaa. Vaara-kirjastojen verkkokirjasto ja kumppanuuskirjastojen palvelut ovat myös joensuulaisten käytettävissä.
Vladimir Tšivilihin

Vladimir Aleksejevitš Tšivilihin ( 7. maaliskuuta 1928 Mariinsk, Kemerovon alue – 9. kesäkuuta 1984 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Vladimir Tšivilihin syntyi rautatieläisen perheeseen ja vietti lapsuutensa Taigan asemalla Kemerovon alueella. Hän kävi rautatieopiston ja valmistui Moskovan yliopiston journalistiikan tiedekunnasta vuonna 1954. Tšivilihin työskenteli toimittajana Tšernigovissa, Brjanskissa ja Moskovassa sekä matkusteli eri puolilla Neuvostoliittoa.
Tšivilihinin teoksissa yhdistyvät journalistiikka ja kaunokirjallisuus. Dokumenttinovelli "Hopeakiskot" ("Serbrjanyje relsy", 1958–1967) kertoo epäonnisesta tutkimusmatkasta rautatien rakentamiseksi Sajanvuorille. Kirja "Po gorodam i vesjam" (”Kaupungeissa ja kylissä”, 1976) sai Venäjän SFNT:n valtionpalkinnon. Tšivilihinin pääteos on esseeromaani "Pamjat" (”Muisti”, 1968–1983), jossa hän esittää näkemyksiään Venäjän historiasta. Sen toinen osa sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1982.
Emma Raducanu

Emma Raducanu (s. 13. marraskuuta 2002 Toronto, Kanada) on brittiläinen tennispelaaja ja grand slam -voittaja. WTA-maailmanlistalla hän on sijoittunut parhaimmillaan kaksinpelissä sijalle 150 elokuussa 2021. Hänen isänsä on romanialainen ja äitinsä kiinalainen. Raducanu syntyi Kanadassa, mutta perhe muutti Britanniaan hänen ollessaan kaksivuotias.
Raducanu saavutti 18-vuotiaana naisten kaksinpelin grand slam -mestaruuden Yhdysvaltain avoimissa 2021.
Ura.
Raducanu aloitti vuoden 2021 maailmanlistan sijalta 343. Hän ei kilpaillut ollenkaan helmikuun 2020 ja kesäkuun 2021 välisenä aikana keskittyäkseen opiskeluun, ja myös käynnissä olleen koronaviruspandemian vuoksi. Raducanu pelasi uransa ensimmäisessä WTA-turnauksessaan Nottinghamissa kesäkuussa 2021. Grand slam -turnauksen pääsarjassa hän pelasi ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2021, missä hän eteni villin kortin pääsarjaan saaneena neljännelle kierrokselle. Hänestä tuli nuorin 16 parhaan joukkoon edennyt brittinainen avoimella aikakaudella ollessaan 18 vuotta ja 239 päivää vanha. Hän voitti turnauksen kolmannella kierroksella Sorana Cîrstean. Neljännellä kierroksella hän joutui luovuttamaan Ajla Tomljanovićia vastaan oltuaan tappiolla 4–6, 0–3.
Elokuussa Raducanu eteni WTA 125K -turnauksen loppuotteluun Chicagossa, häviten siellä toiselle 18-vuotiaalle Clara Tausonille. Elo-syyskuussa pelatussa Yhdysvaltain avoimissa maailmanlistan sijalla 150 ollut Raducanu eteni karsintojen kautta pääsarjaan, missä voitti Stefanie Vögelen, Zhang Shuain, Sara Sorribes Tormon, Shelby Rogersin, olympiakultaa kuukautta aiemmin voittaneen Belinda Bencicin ja María Sákkarin ja selvitti tiensä loppuotteluun. Raducanusta tuli historian ensimmäinen pelaaja, joka eteni karsintojen kautta grand slam -finaaliin. Loppuottelussa hän voitti Kanadan Leylah Fernandezin luvuin 6–4, 6–3. Hän ei hävinnyt turnauksessa erääkään. Edellisen kerran brittiläinen nainen voitti tenniksen grand slam -turnauksen vuonna 1977 (Virginia Wade). Ison-Britannian valtiojohdosta kuningatar Elisabet II ja pääministeri Boris Johnson onnittelivat Raducanua historiallisesta saavutuksesta.
Christina Dahlblom

Christina Dahlblom (s. 1978) on hallitusammattilainen, yrittäjä ja kauppatieteiden tohtori Svenska Handelshögskolanista. Hän on toiminut mm. konsultointitoimisto Miltton Sparks Oy:n toimitusjohtajana ja Miltton Groupin osakkaana. Dahlblom on toiminut mm. seuraavien organisaatioiden hallituksissa: Stiftelsen Svenska handelshögskolan, EQ Oyj, Oy Transmeri Ab ja Aktia Oyj. Nykyisin hän on aktiivinen mm. Viking Line Abp:n sekä GoGolfin hallituksessa. Lisäksi hän on toiminut RKP:n varapuheenjohtajana.
Lara Saulo

Lara Kristiaana Saulo (s. 1972) on kauppatieteiden maisteri Helsingin Kauppakorkeakoulusta, Fazer-konsernin johtorymän jäsen ja Fazer Leipomot -liiketoiminta-alueen johtaja. Aiemmin hän on toiminut muun muassa transformaatiojohtajana. Lisäksi Saulo on lakitoimisto Fondian hallituksen jäsen. Aiemmin Saulo on työskennellyt muun muassa The Boston Consulting Groupissa ja TeliaSonerassa.
Syanantraniliproli

Syanantraniliproli (C19H14N6BrClO2) on heterosyklisiin amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hyönteismyrkkynä maataloudessa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa syanantraniliproli on kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen. Syanantraniliproli on myrkyllistä hyönteisille, koska se sitoutuu niiden ryanodiinireseptoreihin. Tämän seurauksena kalsiumionien virtaus soluihin kasvaa aiheuttaen lihasten halvautumista. Nisäkkäille yhdiste ei ole myrkyllistä.
Syanantraniliprolia valmistetaan 5-bromi-2-(3-klooripyridin-2-yyli)pyratsoli-3-karboksyylihapon ja 4-syano-6-metyyliantraniiliamidin välisellä reaktiolla.
Syanantraniliprolia käytetään perhosten toukkia, kirvoja, jauhiaisia ja kovakuoriaisia vastaan. Se hyväksyttiin markkinoille Euroopan unionin alueella vuonna 2016.
Mount Nyangani

Mount Nyangani on Eastern Highlands -vuoristoon kuuluva vuori Zimbabwessa. Se sijaitsee Nyangan kansallispuiston alueella noin 110 kilometriä luoteeseen Mutaresta. Vuoren huippu (2 592 m) on Zimbabwen korkein kohta.
Mount Nyanganilta saa alkunsa kolme jokea: Nyamuziwa, Gairezi ja Pungwe.
Mount Nyangani tunnetaan monista siellä sattuneista katoamistapauksista, joihin alueella on liitetty yliluonnollisia uskomuksia. Vuorikiipeilijöiden kuolemantapauksia on myös sattunut lukuisia.
Etäisyys (elokuva)

Etäisyys ("Distance") on Anthony Loverin ohjaama yhdysvaltalainen independent-elokuva vuodelta 1975. Pienen varuskuntakaupungin kantahenkilökunnan ihmissuhteista kertovan draaman pääosissa nähdään James Woods ja Eija Pokkinen, jolle tämä oli merkittävin elokuvarooli sitten Jaakko Pakkasvirran "Vihreän lesken" (1968).
Juoni.
Tapahtumat sijoittuvat 1950-luvun puolivälin Georgiaan. Paikallisen varuskunnan kantahenkilökuntaan kuuluva afroamerikkalainen Elwood Horne on tuonut valkoihoisen vaimonsa Gretan Saksasta ollessaan siellä työssä Yhdysvaltojen tukikohdassa. Avioliitto on viilennyt, ja Greta Horne iskee silmänsä miehensä apulaisena varusmiespalvelustaan suorittavaan Larry Vincentiin.
Tuotanto.
Elokuva on kuvattu Yhdysvalloissa Georgian osavaltion Savannah’ssa ja Hinesvillessä.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fräntin mukaan "Etäisyys" on kunnianhimoinen pikkufilmi, joka muistuttaa 1950-luvun lopun television arkikuvauksia. Elokuvan rakennetta hän piti hieman rosoisena mutta kirjoitti Eija Pokkisen selviytyvän vaikeasta roolistaan kaikella kunnialla.
Elokuva sai Suomessa ensi-iltansa 23. marraskuuta 1979 Helsingin Museokadun Cinemassa. Se sai 188 katsojaa.
Jevgeni Nosov

Jevgeni Ivanovitš Nosov (; 1925 Tolmatševo, Kurskin alue, Neuvostoliitto – 2002) oli venäläinen kirjailija. Aiheiltaan ja kieleltään hän oli niin sanottuja maaseutukirjailijoita.
Hassan Maikal

Hassan Maikal (s. 1996 Tampere) on suomalainen rap- ja r'n'b-artisti. Artistiuransa lisäksi on toiminut tubettajana ja vaikuttajana. Hän tehnyt esimerkiksi kouluvierailuja, joilla hän on kertonut tarinaansa. Maikal levyttää Sonylle, ja hänen esikoisalbuminsa "Betonitarha" julkaistiin toukokuussa 2021. Levyn on tuottanut Alvar Yrjänä Escart. Albumi kertoo muun muassa yhteisöllisestä elämästä Kontulassa, mutta käsittelee myös yksinäisyyttä ja epävarmuutta.
Hedda Liukkala

Hedda Katariina Liukkala (s. 11. marraskuuta 1990 Hämeenlinna) on suomalainen nykysirkus- ja performanssitaiteilija. Hän on esiintynyt lukuisissa teoksissa ja tapahtumissa sekä Suomessa että ulkomailla. Liukkalan pääasiallinen työskentelyväline on cyr-rengas.
Liukkala on valmistunut teatteri-ilmaisun ohjaajaksi Turun taideakatemiasta vuonna 2015, ja sirkusartistiksi (kandidaatin tutkinto) École supérieure des arts du cirque-koulusta vuonna 2017.
Liukkala on tunnettu muun muassa monitaideryhmä Recover Laboratoryn teoksista, omista sooloteoksistaan, elokuvista, sekä kansainvälisenä burleskitaiteilijana. Hän toimii Berliinin sirkusfestivaalien lavamanagerina, sekä sosiaalisen median vastaavana. Liukkala on esiintynyt myös suomalaisen videotaiteilija Eija-Liisa Ahtilan Studies on the Ecology of Drama 1 -teoksessa.
Sofi Häkkinen

Sofi Häkkinen (s. 24. tammikuuta 1990 Oulu) on suomalainen kuvataiteilija ja taiteellinen johtaja. Häkkinen oli Seinäjoen Taidehallin Kesäkuvataiteilija vuonna 2020. Häkkinen asuu ja työskentelee Helsingissä.
Häkkinen on valmistunut kuvataiteilijaksi Tampereen ammattikorkeakoulusta vuonna 2016 ja taiteen maisteriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2018. Hän on opiskellut kuvataidetta myös Lapin yliopistossa ja Saksassa Universität der Künste Berlinissä. Häkkinen valmistuu Kuvataideakatemiasta kuvataiteen maisteriksi 2025.
Häkkinen käyttää veistoksissaan materiaaleina mm. makaronia, puuta, metallia ja ready-madea, ja hän tekee myös performanssiteoksia taiteilijaparinsa Miradonna Sirkan kanssa. Häkkinen sisällyttää usein teoksiinsa osallistavan elementin, kuten Hämeenlinnan taidemuseolle Taidevaltakunta-biennaaliin 2024 tekemässään teoksessa.
Häkkinen on ollut toteuttamassa useita kuvanveistäjä Hanna Vihriälän teoksia sekä Viikin tekniikan museossa olevaa Taina Väisäsen suunnittelemaa Hehkulamppupilveä.
Häkkinen on monitaideryhmä Recover Laboratoryn perustajia ja taiteellinen johtaja. Häkkinen toimii myös videotaiteilijana ja VJ:nä, ja hänen liveprojisointejaan on nähty muun muassa muusikko Maija Vilkkumaan, rap-artisti Pyhimyksen konsertissa sekä Penkinlämmittäjät-televisiosarjassa. Kuvataiteen lisäksi monitaiteen alalla toimiva Häkkinen on tehnyt erilaisten poikkitaiteellisten performanssien lisäksi esimerkiksi kuvataidenäyttelyitä näyttelijä Riku Niemisen kanssa.
Uhri – elokuva metsästä

Uhri – elokuva metsästä on Anastasia Lapsuin ja Markku Lehmuskallion ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1998. 
Elokuva on kansantieteellinen elokuva sekä yhteiskunnallinen dokumentti Siperiassa asuvista selkupeista, jotka elävät metsästyksellä ja kalastuksella. Elokuvassa seurataan Juri Mihailovitš Kalinin perheen elämää, joka koostuu kalastamisesta, turkiseläinten pyydystämisestä ja saaliin vaihtamisesta ruokaan ja muihin hyödykkeisiin. Elokuvassa kuvataan myös selkupien elämänmuodon vähittäistä häviämistä, sillä nuoret eivät ole enää kovin kiinnostuneita kansansa perinteistä ja monet heistä ovat siirtymässä asumaan kyliin ja he hakeutuvat työhön öljyteollisuuden pariin.
Soisalon Liikenne

Soisalon Liikenne Oy on suomalainen linja-autoalan perheyritys joka perustettiin 21. maaliskuuta 1995. Yrityksen perusti Mikko Nissinen. 
Päätoimipaikka sijaitsee Varkaudessa, jossa toimivat päävarikko, toimisto, korjaamotilat ja pesutilat.
Reitit.
Soisalon Liikenteen liikennöintitarjontaan kuuluu seutu- ja lähiliikenne, paikallisliikenne, pikavuoro-, vakiovuoro- ja tilausajoliikenne. Myös tapahtumakuljetukset.
Soisalon Liikenteellä on yli 40 linja-autoa, joihin kuuluu kaukoliikenne-, paikallisliikenne- ja palveluliikenneautot. Soisalon Liikenne liikennöi paikallisliikennettä Mikkelissä ja Pieksämäellä, sekä neljää seutulinjaa Lappeenrannan joukkoliikenteessä. 
Kaukoliikenteenreitit (kesä 2021):
Laaksobulldoggi

Laaksobulldoggi ("Valley Bulldog") on kanadalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Laaksobulldoggia on kuvailtu "matalaksi bokseriksi" ja "korkeaksi bulldoggiksi". Sillä on massiivinen pää, lihaksikas runko ja erittäin lyhyt häntä (joko korkkiruuvi tai töpöhäntä). Sallitut värit ovat brindle, brindle-valkoinen ja mikä tahansa yhdistelmä valkoista, brindleä, keltaista, punaista, ruskeaa tai mustaa.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on lempeä, tyyni ja useimmiten leikkisä.
Alkuperä.
Rotu jalostettiin Nova Scotian Annapolis-laaksossa bokserin ja bulldoggin välisestä risteytyksestä. Sitä käytetään vahtikoirana.
Auroranhusky

Auroranhusky ("Aurora Husky") on sukupuuttoon kuollut yhdysvaltalainen koirarotu. 
Ulkonäkö.
Auroranhusky oli luppakorvainen, sinisilmäinen ja punaturkkinen.
Alkuperä.
Auroranhusky jalostettiin erityisesti kilpa-ajoja varten, rekikoirakisojen saavutettua suosiota Alaskassa 1900-luvun alussa. Varhaisimmat voittajavaljakot koostuivat lähes aina siperianhuskyistä. Kehittääkseen niiden vauhtia edelleen, paikalliset kasvattajat alkoivat risteyttää niitä muiden rotujen kanssa. Siinä missä tätä rotujen sekoitusta alettiin yleisesti kutsua Alaskanhuskyksi (joka saattoi näyttää miltä tahansa), siitä kehittyi muutama erillinen, riittävän homogeeninen ja selvästi erottuva rotunsa, kuten auroranhusky. 
Auroranhuskyn kehitti 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa Gareth Wright, joka hankki Johnny Allenilta Yukon- ja Tananajokien paikallisia koiria. Wright risteytti niitä siperianhuskyn, irlanninsetterin, targheenkoiran sekä muutaman muun rodun kanssa - väitetään hänen käyttäneen jalostuksessa myös sutta. Kun tästä uudesta rodusta oli muodostunut sellainen kuin hän halusi, alkoi hän kutsua sitä auroranhuskyksi. Se alkoi menestyä merkittävästi kilpa-ajoissa, ja se kykeni vaivattomasti etenemään 32 kilometriä tunnissa. Wright ja hänen tyttärensä Roxy Champaine jatkoivat kilpa-ajamista rodulla 40 vuoden ajan ja voittivat sinä aikana Alaskan jokaisen suuremman ajon. Wrightin itsensä mukaan hän ei risteyttänyt luomaansa populaatiota muihin rotuihin yli 20 vuoteen, mikä viittaa linjan kehittymiseen aidoksi erilliseksi rodukseen.
Huslianhusky

Huslianhusky ("Huslia Husky") on sukupuuttoon kuollut yhdysvaltalainen koirarotu. 
Alkuperä.
Huslianhusky jalostettiin erityisesti kilpa-ajoja varten Huslian kaupungissa Alaskassa. 1900-luvun alussa Huslia oli koirankasvatuksen keskus, ja siellä kasvatetut huskyt edustivat erityistä tyyppiä. Ne saavuttivat huomattavaa menestystä Alaskassa tuolloin suosituissa rekikoirakilpailuissa. Vuonna 1958 George Attila voitti Anchoragen maailmanmestaruuskisan huslianhuskyjen avulla, ja sen jälkeen hän voitti Fur Rondy -kisan kymmenen kertaa ja Fairbanks North America -kisan kahdeksan kertaa. 
Vaikutus nykyisiin rotuihin.
Huslianhusky oli yksi roduista, joita on käytetty alaskanhuskyn kehittämiseen.
Philip Rosseter

Philip Rosseter (1567/8 – 5. toukokuuta 1623 Lontoo) oli englantilainen säveltäjä, luutisti ja teatterinjohtaja.
Rosseterin tunnetuin teos on "A Booke of Ayres" (1601), jossa on 21 hänen lauluaan luuttu- ja viola da gamba -säestyksellä. Muut 21 laulua kokoelmassa ovat Thomas Campionin säveltämiä. Rosseter työskenteli vuodesta 1603 kuolemaansa luutistina Jaakko I:n hovissa. Vuonna 1609 hän perusti näyttelijäpoikia työllistäneen Whitefriars-teatterin. Hän toteutti ristiriitoja herättäneitä satiirisia tuotantoja. Teatteriyhtiö pysyi toiminnassa vuoteen 1617.
Intiaanihusky

Intiaanihusky ("Indian Husky") on yhdysvaltalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Rodulla sanotaan olevan kaksi karvamuunnosta (lyhyt ja pitkä) sekä kolme kokomuunnosta. Väritys on erittäin vaihteleva. Säkäkorkeus vaihtelee 53-66 cm ja paino 18-41 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Intiaanihuskyn sanotaan olevan erittäin älykäs ja ystävällinen.
Alkuperä.
1970-luvulla Becky Galliher Etelä-Carolinan Tayloristä risteytti keskenään siperianhuskyn, kanadaneskimokoiran ja alaskanhuskyn, minkä tuloksena syntyi intiaanihusky. Rotu on rekisteröity georgialaiseen järjestöön nimeltä "Northern Country Kennels and Breeders Association". 
Terveys.
Intiaanihuskyä pidetään terveenä rotuna.
Henri Pulkkinen (pesäpalloilija)

Henri Pulkkinen (s. 5. maaliskuuta 1983) on suomalainen pesäpalloilija. Pulkkinen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Kankaanpään Mailaa. Hän on edustanut urallaan Superpesiksessä myös Seinäjoen Maila-Jusseja. Pulkkisen kasvattajaseura on Veteli Pesis. Hän pelaa sisäpelissä vaihtajana. Pulkkinen on pelannut urallaan 231 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt kolme kunnaria ja 22 tavallista juoksua, tuonut 95 juoksua ja kerännyt 1166 kärkilyöntiä. Pulkkinen on pelannut urallaan viisi Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on kerännyt 15 kärkilyöntiä. Pulkkinen on pelannut urallaan 13 Superpesiksen alempaa pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt kolme tavallista juoksua, tuonut seitsemän juoksua ja kerännyt 66 kärkilyöntiä. Pulkkinen on pelannut urallaan 31 Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt kaksi tavallista juoksua, tuonut 20 juoksua ja kerännyt 143 kärkilyöntiä. Pulkkinen on pelannut urallaan yhden uusintaottelun Superpesiksen sarjapaikasta. Tässä hän keräsi seitsemän kärkilyöntiä. Tilastot päivitetty 16. heinäkuuta 2021.
Klamathinintiaanikoira

Klamathinintiaanikoira ("Klamath-Indian Dog") on sukupuuttoon kuollut yhdysvaltalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Rotu erottui amerikanintiaanikoirasta lyhyellä hännällään. Se oli kookas koira. Häntä oli erittäin leveä (miehen käden paksuinen) ja korkeintaan noin 15–18 cm pitkä. Pennut syntyivät luonnostaan töpöhäntäisinä. Lähes kaikki rodunedustajat olivat väriltään harmaabrindlejä.
Alkuperä.
Klamath-intiaanit elivät alun perin alueella, joka sijoittuu nykyisten Oregonin ja Kalifornian välisille rajamaille. Heidän koiriaan kuvailtiin ensikerran vuonna 1860. Rodusta tiedetään melko vähän, mutta reenvedon lisäksi sitä käytettiin myös metsästyksessä ja naisten ja lasten seuralaisena.
Rigor Mortis (yhtye)

Rigor Mortis () oli yhdysvaltalainen thrash/speed metal -yhtye, joka perustettiin Dallasissa, Texasissa. Yhtye toimi alun perin vuodet 1983–1991, ja teki paluun vuosiksi 2005–2013. Rigor Mortis ei saavuttanut ikinä suurta valtavirran suosiota, mutta on myöhemmin kerännyt kulttimainetta metallifanien keskuudessa.
Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa "Rigor Mortis" heinäkuussa 1988 Capitol Recordsin kautta. Sen viimeisimmäksi albumiksi on jäänyt omakustanne "Slaves to the Grave" vuodelta 2014, jonka tuottamiseen yhtye keräsi fanikampanjasta hieman yli 20 000 dollaria.
Kugsha

Kugsha ("Kugsha Dog") on yhdysvaltalainen koirarotu.
Alkuperä.
Kugsha on kookas, sulavasti liikkuva rekikoira. Häntä on tuuhea ja alhaalla kannettu, eikä se kierry selän päälle. Väritys on usein sudenharmaa, mutta myös vaaleampia yksilöitä esiintyy.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on älykäs, valpas ja väsymätön. Vieraisiin ihmisiin se suhtautuu arasti, mutta muita koiria kohtaan dominoivasti.
Alkuperä.
Rodulla on kolme kantalinjaa: pennsylvanialainen Wolfen Kennels, jonka linja jalostettiin 1970-luvun puolivälissä; virginialainen HabbenHaus Kennel, jonka linja perustui 1970-luvun puolivälissä Koillis-Alaskasta tuotuihin kookkaisiin alkukantaisiin rekikoiriin; ja eteläcarolinalainen Graystone Ranch, jonka linja perustui Alaskasta Wasillan lähettyviltä eskimoyhteisöstä tuotuihin kookkaisiin työkoiriin. Pennsylvanialaista linjaa käytettiin viehkeän luonteen ja hyvän koulutettavuuden, virginialaista hyvän luonteen, tiheän luuston ja räpyläkäpälien, sekä eteläcarolinalaista hillityn luonteen, kestävyyden ja sujuvien liikkeiden vuoksi. Kugshan jalostus alkoi 1980-luvulla ja se jalostettiin pitkän matkan rahtitavaranvetoa varten, erityisesti raskaan kuorman vetämiseen. Rotujärjestö perustettiin vuonna 1998.
Targheenkoira

Targheenkoira ("Targhee Hound") on yhdysvaltalainen koirarotu.
Alkuperä.
Rotu on saanut nimensä Kalliovuorilla sijaitsevasta Targhee-nimisestä paikasta, ja se jalostettiin yksinomaan nopeaksi kilpakoiraksi. Erään teorian mukaan se on tulos settereiden ja vinttikoirien välisistä risteytyksistä, toisen mukaan tarkemmin ottaen irlanninsetterin ja amerikanhirvikoiran. Targheenkoira oli erityisen suosittu American Dog Derby -kisoissa 1920–1930-luvuilla. Gareth Wright käytti sitä 1940-luvulla auroranhuskyn kehittämiseen.
Timbersusikoira

Timbersusikoira ("Timber-Wolf Dog") on yhdysvaltalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Timbersusikoira on pohjoisista rekikoirista kookkain. Sillä on pitkä kuono, riippuvat korvat ja epätavallisen pitkä selkä. Häntä on pitkä, tuuhea ja alhaalla riippuva. Väritys on sudenharmaa.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on pohjoisista rekikoirista aggressiivisin. Voimansa vuoksi siitä tulee yleensä valjakon johtajakoira, mutta sen dominoivan luonteen takia samaan valjakkoon on yleensä mahdotonta ottaa yhtä useampaa rodunedustajaa - kaksi yksilöä ajautuisi nopeasti keskinäiseen tappeluun.
Alkuperä.
Kuten jo rotunimestä voidaan päätellä, timbersusikoira on taustaltaan eskimokoira, jonka jalostukseen on käytetty myös paikallista sutta. Se on levinnyt Alaskasta Hudsoninlahdelle saakka. Sitä käytetään yleensä raskaan kuorman vetoon lyhyillä matkoilla, sillä se ei sovellu luonteensa puolesta pidemmille matkoille.
Baffininhusky

Baffininhusky ("Baffinland Husky") on kanadalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Baffininhusky on keskikokoinen, vankkarakenteinen, lihaksikas ja raskasluustoinen. Sillä on sukulaisrotuihinsa verrattuna lyhyempi kuono, pidempi selkä ja epätavallisen tuuhea häntä. Väritys on lähes aina mustavalkoinen, mutta joskus harvoin esiintyy myös ruskeavalkoisia yksilöitä. Säkäkorkeus on noin 66 cm ja paino noin 36–39 kg.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on sitkeä ja voimakas.
Alkuperä.
Rotu on kotoisin Baffininsaarelta Nunavutin territoriosta. Saaren maantieteellisen sijainnin vuoksi paikalliset koirat ovat ikään kuin grönlanninkoiran ja kanadaneskimokoiran välimuoto. Baffininhuskyä esiintyy saaren lisäksi myös Pohjois-Quebecissä. Desmond Morriksen mukaan labradorinnoutaja on saattanut vaikuttaa sen perimään.
Vielä 1900-luvun alussa baffininhusky luokiteltiin omaksi rodukseen, mutta nykyisin yleinen mielipide on että se olisi vain paikallismuunnos.
Kadotettu paratiisi (vuoden 1994 elokuva)

Kadotettu paratiisi on Markku Lehmuskallion ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1994. Se on toinen osa kolmen elokuvan dokumenttitrilogiasta, joista ensimmäinen on Poron hahmossa pitkin taivaankaarta... (1993) ja kolmas Jäähyväisten kronikka (1995). 
Elokuva on kansatieteellinen elokuva, jossa kuvataan Kanadan alkuperäiskansoihin kuuluvien sayisi-dene –intiaanien sekä Siperiassa asuvien nenetsien elämää ja historiaa. 
Lehmuskallion vuoden 2002 elokuva Elämän äidit on itsenäinen jatko-osa Kadotettu paratiisi -elokuvalle ja siinä käytetään myös Kadotettu paratiisi -elokuvan kuvamateriaalia.
Yasin (rap-artisti)

Yasin Abdullahi Mahamoud (s. 11. tammikuuta 1998 Rinkeby, Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen rap-artisti ja kuului Ruotsin suosituimpiin. Hän sai vuonna 2021 kymmenen kuukauden vankeustuomion toisen räppärin sieppauksen valmistelusta. Yasin on rikoksenuusija.
Yasin on julkaissut kolme albumia 98.01.11 (2020), More to Life (2020) ja Pistoler Poesi och Sex (2023) sekä lukuisia ep:itä ja singlejä. Yasin on tehnyt musiikkia yhdessä muun muassa Jaffar Bynin, Cherrien ja Miriam Bryantin kanssa.
Argent Moon

Argent Moon on Insomniumin EP-levy, joka julkaistiin 17. syyskuuta 2021. Kappaleisiin The Conjurer ja The Reticent on julkaistu videot.
Annikki Linnoila

Ansa Annikki Linnoila (3. syyskuuta 1910 Nurmes – 1. joulukuuta 2006) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Kristinan roolin komediassa "Gabriel, tule takaisin". Elokuvissa ja televisiossa Linnoilalla oli lähinnä avustajatason rooleja juhlavieraina, vanhoinapiikoina ja palvelijoina.
Ura.
Linnoilan vanhemmat olivat metsänhoitaja Bror Veikko Linnoila ja Alli Inkeri Kurikka. Hän opiskeli Suomen Näyttämöopistossa 1932–1934. Linnoilalla oli useita näyttelijänkiinnityksiä: Lahden teatteri 1935–1936, Karhumäen Teatteri jatkosodan vuosina, Kotkan Maakuntateatteri 1944–1945, Mikkelin teatteri 1945–1947 ja Helsingin Ympäristöteatteri alkaen 1949.
Linnoilan rooleja olivat muun muassa rouva Manningham ("Ilmiantaja"), Kaisa ("Pohjalaisia"), Manta ("Olenko tullut haaremiin") ja Kristina ("Gabriel, tule takaisin"). Linnoila ohjasi näytelmiä nuorisoseuroissa ja antoi lausuntaesityksiä.
Linnoila näytteli useissa kymmenissä teatterielokuvissa vuosina 1952–1962. Hänellä oli ollut jo 1930-luvulla kreditoimattomat roolit elokuvissa "Ne 45000" ja "VMV 6". Linnoilan roolitehtävät olivat 1950-luvulla edelleen avustajatasoisia. 1960-luvun alussa Linnoila näytteli Eemelin äitiä Marjaanaa elokuvissa "Oho, sanoi Eemeli" ja "Molskis, sanoi Eemeli, molskis!".
Linnoila teki sivurooleja useissa televisiotuotannoissa vuosina 1962–1971. Hän näytteli muun muassa minisarjassa "Mummoni ja Mannerheim".
Luettelo suomalaisista uinnin arvokilpailumitalisteista

Tämä on luettelo suomalaisista uinnin ja uimahyppyjen arvokilpailumitalisteista.
Ulla-Sisko Tamminen

Ulla-Sisko Tamminen (o.s. Ahonen, s. 31. joulukuuta 1942 Juupajoki) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. 1960-luvulla taiteellisen uransa aloittanut Tamminen on yksi Keski-Uudenmaan Teatterin perustajajäsenistä.
Ura.
Tamminen syntyi Yrjö Ahosen ja Laina Järvenpään perheeseen. Hän suoritti opintoja muun muassa Joensuun musiikkiopistossa. Taiteellisen uransa Tamminen aloitti iltanäyttelijänä Lahden kaupunginteatterissa 1967–1969, minkä jälkeen hän toimi vierailevana näyttelijänä Riihimäen Teatterissa 1969–1972. Ura jatkui tarpeistonhoitajana ja näyttelijänä Joensuun kaupunginteatterissa 1973–1979. Vuosina 1979–1981 Tamminen työskenteli kiinnitettynä näyttelijänä Seinäjoen kaupunginteatterissa ja vuodesta 1982 alkaen vapaana taiteilijana. Vuosina 1998–2011 Tamminen näytteli Keski-Uudenmaan Teatterissa, jonka perustajiin hän kuuluu.
Tammisen roolitehtäviä ovat muun muassa Martta Niskavuori ("Niskavuoren naiset"), Siipirikko ("Niskavuoren Heta"), Illusia ("Pessi ja Illusia"), Siiri ("Myöhästynyt hääyö"), Celia ("Volpone"), Sofia ("Vaimoke") ja Hulda ("Pastori Jussilainen").
Tammisen ohjauksia ovat muun muassa "Katupeilin takana", "Lumikit", "Naisten hurmaaja", "Terveisiä Berthalta" ja "Tuntematon potilas".
Puhenäyttämön ohella Tamminen on näytellyt sivuosia muutamissa elokuva- ja televisiotuotannoissa, kuten "Niskavuori", "Jäähyväiset presidentille", "Kovaa maata", "Kun taivas repeää" ja "Venny".
Tamminen näytteli 1980-luvulla myös radiossa. Lisäksi hän on opettanut näyttelijäntyötä kansalais- ja työväenopistoissa.
Ulla-Sisko Ahonen avioitui näyttelijä Simo Tammisen kanssa 1969.
Simo Tamminen

Simo Sulevi Edmund Tamminen (s. 17. toukokuuta 1942 Orimattila) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän näytteli Suomen Kansallisteatterissa 1981–2010. Tamminen on yksi Keski-Uudenmaan Teatterin perustajajäsenistä.
Ura.
Tamminen syntyi Oskari Tammisen ja Esteri Perttulan perheeseen. Hän suoritti opintoja muun muassa Suomen Nuoriso-opistossa. Taiteellisen uransa Tamminen aloitti teatteriohjaajana Etelä-Hämeen Nuorisoliitossa 1966–1969, jatkoi kiinnitettynä näyttelijänä Riihimäen Teatterissa 1969–1972, Joensuun kaupunginteatterissa 1972–1979 ja Suomen Kansallisteatterissa 1981–2010. Tamminen vieraili Lahden Karirannan kesäteatterissa jo 1963, sittemmin hän on vieraillut useissa kesäteattereissa, kuten Samppalinnan kesäteatterissa 1990-luvulla.
Tammisen rooleja ovat olleet muun muassa Akusti ("Niskavuoren Heta"), Esko ja Teemu ("Nummisuutarit"), eno ("Myöhästynyt hääyö"), Jepihodov ("Kirsikkapuisto"), Urpo ("Arvottomat") ja kanttori Leivo ("Vaimoke"). Tammisen laulurooleihin lukeutuu muun muassa Tolari ("Tukkijoella").
Tammisen ohjauksia ovat muun muassa "Kaunotar ja Hirviö", "Lääkäri vastoin tahtoaan", "Pessi ja Illusia", "Punahilkka", "Puumaalaus" ja "Tuhkimo".
Puhenäyttämön ohella Tamminen on näytellyt sivuosia muutamissa elokuva- ja televisiotuotannoissa, kuten "Talvisota", "Koirankynnen leikkaaja", "Hyvä poika", "Kovaa maata", "Taivas sinivalkoinen" ja "Kotikatu".
Tamminen näytteli 1980-luvulla myös radiossa. Lisäksi hän on opettanut näyttelijäntyötä ja luovaa ilmaisua opistoissa.
Simo Tamminen avioitui näyttelijä Ulla-Sisko Ahosen kanssa 1969. Pariskunta antoi yhteisen kiertue-esityksen 1986–1989.
Edvard Erland Lück

Edvard Erland Lück (3. marraskuuta 1876 Maaria – 15. heinäkuuta 1936 Oulu) oli suomalainen kuuromykkäinkoulun johtaja, suomentaja ja nimimerkkiä Heikki Ansa käyttänyt runoilija.
Lückin vanhemmat olivat puutarhuri Johan Ferdinand Lück ja Augusta Sofia Johnsson. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta 1896 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1900. Lück teki opintomatkoja Saksaan, Sveitsiin ja Itävaltaan.
Lück oli aluksi kahdeksan vuotta opettajana Turun kuuromykkäinkoulussa ja sen jälkeen hän toimi Oulun kuuromykkäinkoulun johtajana 1910–1934. Lück oli kuuromykkäyhdistyksen puheenjohtaja ja hän kuului Oulun teatterin ja Pohjois-Pohjanmaan museon johtokuntiin. Hän oli myös suomentaja. Lück kirjoitti lisäksi runoja nimimerkillä "Heikki Ansa". Tunnetuin hänen runoistaan on Oskar Merikannon säveltämä "Soi vienosti murheeni soitto".
Edvard Erland Lück oli naimisissa vuodesta 1901 Jenny Maria Elisabeth Roschierin kanssa.
Suomennoksia.
Nimellä "Edv. Lück":
Pärttyli

Pärttyli on vanha suomalainen miehen etunimi, joka pohjautuu Jeesuksen opetuslapsen Bartolomeuksen nimeen. Vuosina 1908–1929 Pärttylillä oli Suomen almanakassa nimipäivä 24. elokuuta.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä tilastoitu 176 Pärttyli-nimistä henkilöä.
Biz Markie

Marcel Theo Hall (8. huhtikuuta 1964 Harlem, New York – 16. heinäkuuta 2021 Baltimore, Maryland), taiteilijanimeltään Biz Markie, oli yhdysvaltalainen rap-artisti, laulaja, tuottaja ja näyttelijä.
Vuonna 1989 julkaistu Just a Friend –single nosti Juice Crew -kollektiivissa toimineen Biz Markien hittilistoille myyden Yhdysvalloissa platinaa, ja kappale on myöhemmin noteerattu erinäisissä listauksissa yhdeksi historian parhaista "yhden hitin ihmeistä" ja rap-kappaleista. Muiden toimiensa ohessa Biz Markie näytteli myös elokuvissa (muun muassa Men in Black II – miehet mustissa II) ja teki ääninäyttelijän töitä. Hän sairasti tyypin 2 diabetesta ja kuoli 57-vuotiaana 16. heinäkuuta 2021.
Saukonpää

Saukonpää on humusjärvi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 29,7 hehtaaria. Rantaviiva on erittäin mutkitteleva. Etäisyys Lohjan keskustasta on 36 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Saukonpään pituus lännestä itään on 800 metriä. Järven kaakkoisosassa sijaitsee luoto, koillisosassa sijaitsee Puttisaari. Syvin kohta sijaitsee järven kaakkoisosassa. Saukonpään rannat ovat varsin tiheään rakennetut lukuun ottamatta pohjoiseen työntyvän lahden metsäisiä ja soisia rantoja. Saukonpää on läheisessä yhteydessä pohjoispuoliseen Jäljänjärveen, jonka eteläosasta virtaa leveä laskuoja Saukonpäähän. Saukonpään lounaisosasta virtaa noin puolen kilometrin mittainen mutkainen Saukonpäänjoki etelään Antiaiseen.
Saukonpäähän kohdistuu suhteellisen vähän kuormitusta, luonnonhuuhtouman ja ilmalaskeuman osuus kuormituksesta on suuri. Saukonpään ekologinen tila on erinomainen, vesitilavuus on 1 026 000 kuutiometriä.
Saukonpää (23.063.1.007) kuuluu Tarkeelanjärven alueeseen (23.063), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Saukonpää on Karjaanjoen vesistön pohjoisia vakavesiä.
Niemilampi

Niemilampi on erittäin matala humusjärvi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 17,3 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 31 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Niemilammen pituus etelästä pohjoiseen on 700 metriä. Järvi muistuttaa avonaista kahdeksikkoa, sen keskiosan leveys on 150 metriä, etelä- ja pohjoisosa ovat huomattavasti leveämpiä. Saaria ei ole. Melko tasasyvyisen altaan syvin kohta on vain 1,57 metriä. Niemilammen itäpuolella levittäytyy peltomaita, läntinen ja eteläinen ranta on metsäistä. Niemilampeen virtaa noin sata metriä pitkä Lauttaanjoki pohjoisesta Tarkeelanjärveltä, Niemilammen koillisrannalta lähtee laskuoja etelään kohti Pusulanjokea.
Niemilammen pintaa korotettiin vuonna 2015, jotta järvi ei kasvaisi umpeen. Järven tila on hyvä ja siihen kohdistuu suhteellisen vähän kuormitusta. Vesitilavuus on 165 000 kuutiometriä eli 165 miljoonaa litraa.
Niemilampi (23.063.1.001) kuuluu Tarkeelanjärven alueeseen (23.063), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Niemilampi on Karjaanjoen vesistön pohjoisia vakavesiä.