tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
When I Become Me

When I Become Me on Hanna Pakarisen ensimmäinen albumi, joka julkaistiin 9. kesäkuuta 2004. Se sijoittui neljällä ensimmäisellä viikollaan Suomen virallisella albumilistalla sijalle kaksi. Albumi on myynyt tähän mennessä yli 50 000 kappaletta, eli platinaa (tilanne tammikuussa 2010).
Ensimmäisenä singlenä albumilta julkaistiin kappale "Love Is Like a Song", joka on englanninkielinen versio Idols-voittajalle sävelletystä "Tulin voittamaan" -kappaleesta. Se julkaistiin kaupallisena singlenä helmikuun 2004 lopussa ja sijoittui Suomen virallisen singlelistan ensimmäiselle sijalle.
Myöhemmin albumilta julkaistiin radiosinglet "Fearless", "How Can I Miss You" sekä albumin nimikkokappale "When I Become Me". 
Bryan Adams -cover "Heaven" oli saatavilla singlenä vain ostamalla tietyn määrän Daim-makeisia, mutta virallista singleä siitä ei tehty.
Niko Ahvonen

Niko Ahvonen (s. 1965) on suomalainen soul-laulaja, joka on tehnyt Cortina Jets -yhtyeen kanssa esiintymisiä vuodesta 1996 alkaen. 
Ennen soolouraa Ahvonen keikkaili ja levytti "Hot Shots" -kokoonpanossa levyn "Showtime" (Bulltone 1006) -levymerkille vuonna 1990. Lisäksi hän oli mukana muissakin kokoonpanoissa kuten The Bullworkers.
Soolouransa alkutaipaleella Ahvonen tuli vierailleeksi Veli-Matti Järvenpään levyllä "Pitkä hehku". Levylle Ahvonen esitti kappaleen "Anneli", jonka hän on itse käännöstyössään suomentanut. Kappaleesta tuli samalla hänen ensimmäinen suomenkielinen levytyksensä. 
Ensimmäisen sooloalbumin "Painovoimaa vastaan" Ahvonen sai julkaistua vuonna 1996. Ennen sitä häneltä ilmestyi kolme singleä. Sooloalbumin kappaleista suurin osa oli hänen itsensä käsialaa. Levymerkki BMG julkaisi häneltä kolme sooloalbumia sekä useita singlejä vuosien 1996-2001 aikana.
Vuonna 2003 hän teki levytyssopimuksen Audiovox-levymerkin kanssa samalla, kun Ahvosen neljäs sooloalbumi "Eilen tänään huomenna" julkaistiin. Samoihin aikoihin hän tuli vierailleeksi Jalometallia-kokoelmalevyllä esittäen siellä oman tulkintansa Kari Peitsamon tunnetuksi tekemästä kappaleesta ja kohtalaisesti radiosoittoaikaakin saaneen kappaleen "Kauppaopiston naiset". Albumi "Pimeyden nopeus" julkaistiin vuonna 2007 levymerkki "Texicalli"'n kautta. 
Vuonna 2008 Ahvonen päätti "Bad Luck Soul" -levyn julkaisusta, joka sisältää hänen tunnettuja kappaleitaan englanniksi tulkittuina sekä lisäksi muutaman cover-kappaleen. Niihin aikoihin yhtye koki myös nimenmuutoksen kautta muutoksen "Cortina Jets" -yhtyeestä "The Regals" -yhtyeeksi ja tämä tapahtui joskus kiertueen aikana.
Vuonna 2011 Ville Leinonen ja Niko Ahvonen perustivat yhdessä duon "2 Leijonaa", jolloin samalla tuli julkaisuina joitakin kappaleita levytettyinä yhteistyössä "The Levitators" -yhtyeen kanssa. "Rocksteady"-albumissa vierailee myös Sami Saari kahdella kappaleella.
Vuonna 2014 Niko palasi takaisin soolouralle joihin aikoihin hän päätti samalla yhteistyön aloituksesta yhdessä J. Karjalaisen ja Sami Saaren kanssa. 
Lisäksi Ahvonen teki yhteiskiertuetta Saaren ja Veeti Kallion kanssa. 
Ahvonen on vieraillut useilla kokoelmalevyillä, mm. Ninni Poijärven "Viideltä"-levyllä sekä "Mielenrauhaa"-tribuuttilevyllä.
Lisäksi hän on tehnyt joitakin käännöstekstejä Marjo Leinoselle ja Sami Saarelle.
Ateenan herttuakunta

Ateenan herttuakunta oli yksi ristiretkeläisvaltioista, joita perustettiin Kreikkaan Bysantin valloituksen jälkeen neljännen ristiretken aikana. Herttuakunnan ensimmäinen herttua oli Otto de la Roche, taustaltaan vähäinen burgundilainen ritari.
Ateena oli alkujaan Thessalonikan kuningaskunnan vasallivaltio. Epeiroksen despotaatin vallattua Thessalonikan Ateena siirtyi Akhaian ruhtinaskunnan alaisuuteen. Herttuakunta käsitti Attikan niemimaan ja pienen osan Makedonian alueesta. Sillä oli yhteistä, mutta määrittämätöntä, rajaa Thessalonikan ja Epeiroksen kanssa. Ateenan Akropolis toimi herttuoiden palatsina.
Vuonna 1381 Ateena siirtyi Aragonian kuningaskunnan haltuun. Tämä myi sen merkittävälle firenzeläiselle Acciaiuolin suvulle vuonna 1388. Vuosien 1395 ja 1402 välisenä aikana venetsialaiset hallitsevat hetkellisesti herttuakuntaa. Vuonna 1444 Ateena siirtyi Konstantinos XI Palaiologoksen, Morean despootin, alaisuuteen. Osmanien valtakunta valloitti Ateenan herttuakunnan jäänteet vuonna 1456.
Hägerstensåsen

Hägerstensåsen (lempinimeltään "Åsen") on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee Tukholman eteläisellä alueella, ja rajoittuu Hägerstenin, Midsommarkransenin, Västbergan, Solbergan, ja Västertorpin kaupunginosiin. Se myös kuuluu Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueeseen. 
Hägerstensåsenin kaupunginosa muodostettiin vuonna 1948. Nykyisin siellä on asukkaita noin 6 340, ja maa-alaltaan se on 0,87 neliökilometrin suuruinen. Kaupunginosa, josta suurin osa sijaitsee yli 50 metriä merenpinnan yläpuolella, on sijoittunut harjulle. Sen korkein kohta sijaitsee Bokbindarvägenillä, ja se yltää 67 metrin korkeuteen.
Kaupunginosassa sijaitsee myös Hägerstensåsenin metroasema, Tukholman metron punaisen linjan ulkoilma-asema, joka avattiin vuonna 1964. Se sijaitsee Telefonplanin ja Västertorpin asemien välissä. Etäisyys Slussenin metroasemalle on 6,7 kilometriä.
Solberga (Tukholma)

Solberga on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella, ja kuuluu Älvsjön kaupunginosa-alueeseen. Nykyisin siellä on asukkaita noin 6 600. Maa-alaltaan se on 1,85 neliökilometrin suuruinen. Solberga tunnetaan muun muassa siitä, että sillä on kaksi erilaista keskusta: Kristalltorget ja Klacktorget.
Suuri osa Solbergasta sijaitsee maa-alueella, jonka Tukholman kaupunki osti 1930-luvulla muun muassa Västbergan kartanolta. Samalla tehtiin ensimmäinen asemakaava ja kaupunginosan raja-alueet vahvistettiin 1945. Nimi ”Solberga” tulee 1600-luvulta peräisin olevalta pappilalta.
Nykyinen, Älvsjön aseman lähellä sijaitseva pappila on 1910-luvulta. Kappeli ja hautausmaa ovat 1800-luvun lopulta.
Sadako Sasaki

Sadako Sasaki (, 7. tammikuuta 1943 – 25. lokakuuta 1955) oli japanilainen atomipommin uhri. Sadako oli kaksivuotias, kun hänen kotikaupunkiinsa Hiroshimaan pudotettiin atomipommi. Tyttö selvisi itse räjähdyksestä, mutta altistui voimakkaalle säteilylle. Luultavasti tämän seurauksena Sasaki sairastui kymmenen vuotta myöhemmin leukemiaan, joka todettiin alkuvuodesta 1955.
Sasaki joutui taudin seurauksena sairaalahoitoon, ja hänen odotettiin kuolevan vuoden sisällä. Sairaalassa ollessaan tytön luona vieraili tämän paras ystävä, joka teki hänelle lahjaksi paperikurjen. Japanilaisen tarinan mukaan kenen tahansa, joka taittelee tuhat paperikurkea, toive toteutuu. Tämän innoittamana Sasaki alkoi taitella kurkia itse, ja tarinan eri versioiden mukaan hän ehti taitella 644 paperikurkea tai vaihtoehtoisesti yli vaaditut tuhat ennen menehtymistään sairauteen lokakuussa 1955.
Sasakin tarinasta tuli maailmankuulu. Hänelle pystytettiin vuonna 1958 muistomerkki Hiroshiman Rauhanpuistoon, ja hänen patsaansa löytyy myös Seattlesta. Eleanor Coerr ja Karl Bruckner ovat kirjoittaneet hänestä kirjan "Sadako and the thousand paper cranes".
Musha shūgyō

 Musha shūgyō on japanilainen käsite, joka tarkoittaa samurain vaeltelua pitkin Japanin maaseutua ja kaupunkeja etsien taitavia asemiehiä, joiden kanssa saattoi käydä haasteotteluita. 
Haasteottelut saatettiin käydä aidoilla aseilla tai niiden puisilla vastineilla esimerkiksi bokken tai bō. Ottelut saattoivat johtaa joko toisen tai molempien ottelijoiden kuolemaan tai vakavaan haavoittumiseen. Jotkut nimekkäät samurait saattoivat vaeltaa suuressakin joukossa seuraajia ja oppilaita, joita heidän maineensa verrattomina asemiehinä oli kerännyt matkan varrelta. 
Kuuluisia "musha shūgyō"lla olleita miekkamiehiä..
Soturipyhiinvaelluksella olevia samuraita kutsutti "musha shūgyōsha"ksi. Tällainen vaeltelu aseotteluita etsien ei ollut vain miekkamiehille ominaista vaan vaeltava bushi saattoi olla keihään ("yari"), peitsen ("naginata") käytön taitaja.
Cessna Citation X

Cessna Citation X on yhdysvaltalainen Cessnan valmistama liikesuihkukone, joka kuuluu yhtiön Cessna Citation -sarjaan. Tyyppi kykenee saavuttamaan 960 km/h (Mach 0,82) matkalentonopeuden 11 300 metrin lentokorkeudessa, ja sen lakikorkeus on 15 550 metriä. Tämä tekee tyypistä maailman nopeimman ja korkeimmalla lentävän liikesuihkukoneen.
Citation X:n matkustamon mitat ovat pituussuunnassa 8,97 metriä, korkeus 1,73 metriä ja leveys 1,68 metriä. Citation X käyttää moderneimpaa avioniikkaa. Koneen pisin lentomatka on 5 686 kilometriä täydellä polttoainekuormalla.
Sveitsin hyppyrimäet

Sveitsin hyppyrimäet on kahden olemassa olevan ja yhden puretun hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Hyvinkään Sveitsissä. Suurin kolmesta hyppyrimäestä räjäytettiin 9. marraskuuta 2012.
Mäkien äärellä sijaitsevat Sveitsin maja, Rantasipi-hotelli sekä Härkävehmaan koulu.
Sveitsin hyppyrimäki.
Ensimmäinen hyppyrimäki valmistui vuonna 1931 ja parhaimmillaan siinä hypättiin 20 metriä. 
Kolmesta hyppyrimäestä suurin tunnettiin Sveitsin hyppyrimäkenä. Se rakennettiin vuonna 1935 ja sen mäkiennätykseksi tuli 43,5 metriä Timo Pällin hyppäämänä. Noihin aikoihin Hyvinkään Sveitsi tunnettiin junalla saapuneiden pääkaupunkiseutulaisten lomanviettopaikkana talviaikana.
Sodan aikana hyppyrimäki toimi vihollisen lentokoneiden tähystyspaikkana.
Hyppyrimäki rakennettiin uudelleen vuonna 1954. Mäki rakennettiin hirsistä korkealle Sveitsinharjulle ja montun kupeeseen.
Veikko Kankkonen hyppäsi Sveitsin hyppyrimäestä 1960-luvulla. Mäessä on myös kilpailtu jonkun verran, viimeksi 1980-luvulla. Matti Nykänen kilpaili mäessä 1982 maailmanmestarina voitettuaan juuri kultaa Oslon MM-kilpailuissa 1982, mutta hävisi Hyvinkään Sveitsissä Jarmo Sunille. Viimeiset hypyt mäestä hypättiin 1990-luvun puolessavälissä. Mäen mäkiennätyksen 62 metriä hyppäsi Jarmo Suni vuonna 1979.
Hyppyrimäki oli pitkään huonossa kunnossa, joten se päätettiin purkaa räjäyttämällä 9. marraskuuta 2012, hallitun räjäytyksen suorittivat Porin prikaatin pioneerijoukot.
Hanna Marjut Marttila

Hanna Marjut Marttila (5. lokakuuta 1961 Naantali – 26. lokakuuta 2019) oli suomalainen kirjailija. Hän julkaisi kirjoja sekä nuorille että aikuisille.
Marttilan esikoisteos oli nuortenromaani "Ikuisesti snadi", joka ilmestyi vuonna 1992. Hänen toinen romaaninsa "Tulikirja" (1998) oli ilmestymisvuonnaan Finlandia Junior -palkintoehdokas. Siitä on tehty myös elokuva "Koti-ikävä" (2005). Marttilan kolmas nuortenromaani "Filmi poikki!" oli Finlandia Junior -ehdokas vuonna 2007. Teos ilmestyi myös ranskaksi vuonna 2009 ollen ensimmäinen Ranskassa ilmestynyt suomalainen nuortenromaani. Se on käännetty myös tanskaksi, saksaksi ja serbiaksi, ja sen käännösoikeudet on myyty myös Unkariin. Vuonna 2007 Marttila sai Kaarina Helakisa -palkinnon.
Vuonna 2002 ilmestyi Marttilan romaani "Kertoi tuleensa petetyksi", joka oli Runeberg-palkintoehdokas.
Teokset.
Muut.
Lähde
Ludwigslust

Ludwigslust ("Ludvigin ilo") on kaupunki Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee 40 kilometriä etelään Schwerinista. Ludwigslust oli ennen Ludwigslustin piirikunnan pääkaupunki. Vuodesta 2011 lähtien se on kuulunut Ludwigslust-Parchimin piirikuntaan. 
Kaupungin asukasluku oli 12 967 vuonna 2012.
Historia.
Vuonna 1724 prinssi Christian Ludwig (1683–1756), Mecklenburg-Grabowin herttuan Frederik I:n (1638–1688) poika, päätti rakentaa metsästysmajan lähelle pientä kylää nimeltä Klenow. Hänen tultuaan herttuaksi vuonna 1747 nimellä Christian Ludwig II, metsästysmajasta tuli hänen suosikkiasuntonsa ja hän antoi sille nimen "Ludwigslust" ("Ludwigin mielihyvä/halu"). Vuonna 1765 Ludwigslustista tuli herttuakunnan pääkaupunki Schwerinin tilalle. Kaupunkia laajennettiin rakentamalla sinne asuinpalatsi vuosina 1772-1776 sekä kirkko vuonna 1765 Mecklenburg-Schwerinin herttua Frederik II:n (1717–1785) käskystä. Tilanne jatkui vuoteen 1837 saakka, jolloin suurherttua Paavali Frederik (1837–1842) palautti pääkaupungin aseman takaisin Schwerinille.
SS perusti vuonna 1945 Wöbbelinin keskitysleirin, jota joskus kutsutaan Ludwigslustin keskitysleiriksi, lähelle Ludwigslustin kaupunkia. Toisen maailmansodan lopussa, kun Neuvostoliiton ja muiden liittoutuneiden joukkojen välinen kontaktilinja muodostui, brittijoukot valtasivat aluksi Ludwigslustin ja luovuttivat sen sitten amerikkalaisille joukoille. Useiden kuukausien jälkeen USA:n joukot lähtivät ja sallivat neuvostojoukkojen tulla alueeelle Jaltan konferenssissa, sovitulla tavalla jossa määrättiin Mecklenburgin osavaltion miehitys Neuvostoliiton joukkojen hallinnoitavaksi.
Monoftongi

Monoftongi eli yksinkertainen vokaali on vokaaliäänne, jonka laatu ei ääntämisen aikana muutu. Monoftongin vastakohtana voidaan pitää diftongia.
Monoftongit voivat kielikohtaisesti ääntyä eri pituisina, ja esimerkiksi suomen vokaalijärjestelmässä erotetaan kaksi äänneopillista pituusastetta: lyhyt ja pitkä. Suomen kielen oikeinkirjoituksessa lyhyttä vokaalia merkitään yhdellä kirjaimella ("a", "e", "i", "o", "u", "y", "ä", "ö") ja pitkää vokaalia yleensä kahdella kirjaimella ("aa", "ee", "ii", "oo", "uu", "yy", "ää", "öö"). Kirjoitusasun vuoksi pitkää vokaalia voidaan kutsua myös kaksoisvokaaliksi, mutta foneettisesti se on silti yksinkertainen vokaali.
IPA-standardin mukaisesti kaksikirjaiminen monoftongi merkitään geminaatan tavoin pidennysmerkillä (ː), jota kutsutaan myös kaksoiskolmioksi. Esimerkki: "miina" .
Monoftongistuminen.
Monissa kielissä on tapahtunut (ja tapahtumassa) diftongien sulautumista monoftongeiksi. Sanskritissa vokaalit, jotka nykyään käsitetään vokaaleiksi "e" ja "o", ovat alun perin olleet "ai" ja "au", minkä mukaisesti ne myös kirjoitetaan devanagarin sukuisissa aakkostoissa. Sanskritissa on kyllä olemassa äänteet "ai" ja "au", mutta ne kirjoitetaan kuten "aːi" ja "aːu", pitkillä alkuvokaaleilla. Vastaavaa vanhojen diftongien muuttumista monoftongeiksi on havaittavissa niinkin erilaisissa kielissä kuin ranskassa ja nykykreikassa.
Myös suomen murteissa tapahtuu monoftongiutumista: "laulu &gt; laalu, köyhä &gt; kööhä, leipä &gt; leepä". Ilmiö tunnetaan savolaismurteissa Pohjois-Savossa ja Pohjois-Karjalassa.
Göteborgin ooppera

Göteborgin ooppera () on oopperatalo Göteborgin kaupungissa, Ruotsin länsirannikolla. Ruotsalaisarkkitehti Jan Izikowitzin suunnittelema, vuonna 1994 valmistunut rakennus sijaitsee Götajoen etelärannalla. Sen ensimmäinen näytös oli "Aniara"-ooppera, jonka on säveltänyt ruotsalainen säveltäjä Karl-Birger Blomdahl. 
Rakennus.
Oopperatalon rakentamisesta päätettiin vuoden 1989 syyskuussa, ja se vihittiin käyttöön vuoden 1994 lokakuussa. Rakennuksella on pituutta 160 metriä, ja leveimmältä kohdaltaan se on 85 metriä leveä. Sen lattia-ala on noin 28 700 neliömetriä, ja se on 32 metriä korkea. Oopperatalon suurin näyttämö on suuruudeltaan 500 neliömetriä, ja sen auditoriossa on 1 301 paikkaa.
Nantesin kansainvälinen lentoasema

Nantes Atlantique Airport () on kansainvälinen lentoasema Nantesissa, Ranskassa. Kyseessä on Länsi-Ranskan suurin lentoasema. Se sijaitsee 30 minuutin päässä Nantesin keskustasta, ja välillä kulkee Navette Tan Airin bussi.
Nantes Atlantique Airport on Ranskan ainoa lentoasema, joka on Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden liiton jäsen.
Siviilikriisinhallinta

Siviilikriisinhallinta () tähtää ei-sotilaalliseen konfliktien ehkäisemiseen sekä rauhan ja yhteiskunnan vakauden palauttamiseen kriisin puhjettua. Kriisinhallinta kokonaisuutena käsittää sekä sotilaallista kriisinhallintaa eli rauhanturvajoukkojen lähettämistä kriisialueelle että siviilikriisinhallintaa, jolloin paikalle lähetetään ulkopuolista asiantuntija-apua, kuten poliiseja, oikeusalan asiantuntijoita tai projektinhallinnan ammattilaisia. 
Siviilikriisinhallinnalla pyritään yhteiskunnan toimintaedellytysten palauttamiseen neuvomalla ja kouluttamalla paikallisväestöä infrastruktuurin rakentamisessa hallinnon ja perusturvan luomiseksi. 
Siviilikriisinhallinta Suomessa.
Suomessa siviilikriisinhallinnan kansallinen strategia ja siviilikriisinhallintalaki ohjaavat maan osallistumista kansainväliseen siviilikriisinhallintayhteistyöhön. Kansallisina siviilikriisinhallinnan toimijoina Suomessa toimivat ulkoministeriö, joka vastaa siviilikriisinhallinnan poliittisesta ohjauksesta, ja sisäministeriö, jonka vastuualueena on kansallisten valmiuksien ylläpitäminen. Näiden valmiuksien operatiivisesta puolesta on vastuussa sisäministeriön hallinnon yhteydessä itsenäisenä keskuksenaan toimiva Kriisinhallintakeskus. 
Maailmalla työskentelee vuosittain noin 120 suomalaista Kriisinhallintakeskuksen rekrytoimaa siviilikriisinhallinnan asiantuntijaa. Asiantuntijoita lähetetään eniten Euroopan unionin (EU), Yhdistyneiden Kansakuntien (YK), Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (Etyj) sekä Euroopan neuvoston koordinoimiin kriisioperaatioihin.
Kings Canyonin kansallispuisto

Kings Canyonin kansallispuisto () on yhdysvaltalainen, 4. maaliskuuta vuonna 1940 perustettu kansallispuisto. Se sijaitsee Yhdysvaltain Sierra Nevadassa Kalifornian osavaltion puolella. Kings Canyon ulottuu 1 869 km² laajuiselle alueelle. Sitä hallinnoi Yhdysvaltain National Park Service. Sequoian kansallispuisto sijaitsee aivan Kings Canyonin lähistöllä. National Park Service hallinnoikin niitä samana yksikkönä.
Kings Canyon muistuttaa maastoltaan Yosemiten kansallispuistoa. Siellä on maailman suurin jäljellä oleva mammuttipetäjämetsä, Redwood Canyon, ja Grantin metsä, jossa on kansakunnan joulukuuseksi kutsuttu maailman toiseksi suurin mammuttipetäjäyksilö nimeltään Kenraali Grant.
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1994

Vuoden 1994 uinnin pitkän radan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Italian Roomassa Kansainvälisen uimaliiton (FINA) järjestäminä 1.–11. syyskuuta 1994. Kilpailulajeina olivat ratauinti, avovesiuinti, uimahypyt, taitouinti ja vesipallo.
Kilpailut järjestettiin "Stadio Olimpico del Nuoto" -nimisellä uimastadionilla. Suomalaiset uimarit voittivat historiansa ensimmäiset maailmanmestaruudet: Antti Kasvio voitti 200 metrin vapaauinnin ja hopeaa kaksi kertaa pidemmällä matkalla. Jani Sievinen voitti 200 metrin sekauinnin uudella ME-ajalla ja lisäksi hopeaa kaksi kertaa pidemmällä matkalla.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Gepidit

Gepidit olivat itägermaanista kieltä puhuva kansainvaellusajan heimo, josta tuli kuuluisa sen voitettua hunnit näiden johtajan Attilan kuoleman jälkeen. Gepidien ensimmäiset asuinalueet olivat Veiksel-joen suulla.
Gepidit mainittiin ensimmäistä kertaa vuoden 260 jaa. tienoilla, kun he osallistuivat Daakian valloitukseen goottien liittolaisina. Heidän ensimmäinen kuninkaansa, Fastida, laajensi gepidien vaikutusvaltaa hyökäten burgundien kimppuun, tuhoten heidät lähes täysin 200-luvulla. Tämän jälkeen he pyysivät gooteilta heidän alueitaan, mutta gootit torjuivat heidät taistelussa. Goottien tavoin gepidit käännytettiin areiolaiseen kristinuskoon.
Vuonna 375 gepidit joutuivat hunnien vallan alle ostrogootti-kuninkaidensa mukana. Heistä tuli hunnien suosimia vasalleja. Gepidit osallistuivat vuonna 451 kuninkaansa Ardarikin johdolla Katalaunien kenttien taisteluun Galliassa, Seinejoen itäpuolella Attilan johtamien hunnien liittolaisina. Hunnien hävittyä taistelun gepidit ja monet muut hunnien alaiset kansat kääntyivät hunneja vastaan. Gepidien kuningas Ardarikin joukot kukistivat Attilan pojan Ellakin johtamat hunnit vuonna 454 Nedao-joen taistelussa. Voiton jälkeen gepidit löysivät uuden kotimaan itselleen Karpaateilta.
Ei kestänyt kauan, kun vanha riita gepidien ja ostrogoottien välillä puhkesi, ja gepidit ajettiin kotimailtaan pois vuonna 504 goottikuninkaan Teoderik Suuren johdolla.
Vuonna 537 gepidit asettuivat rikkaalle alueelle Belgradin ympärille. Vuonna 546 Bysantin valtakunta liittoutui langobardien kanssa, tarkoituksenaan ajaa gepidit pois seudulta. Astfeldin taistelussa gepidit kärsivät murskatappion, ja vuonna 566 avaarit ja langobardit kukistivat gepidien valtakunnan lopullisesti. Legendan mukaan langobardien kuningas Alboin tappoi viimeisen gepidihallitsijan Kunimundin ja otti tämän tyttären Rosamunden puolisokseen.
Géza Gárdonyi

Géza Gárdonyi (3. elokuuta 1863 – 30. lokakuuta 1922) oli unkarilainen kirjailija ja lehtimies. Hänet tunnetaan parhaiten historiallisista romaaneistaan. "Egerin tähdet" kertoo Egerin kaupungista osmanien piirityksen aikana vuonna 1552. Toinen suosittu romaani on "Näkymätön ihminen", joka sijoittuu hunni Attilan hoviin. Gárdonyi kirjoitti myös näytelmiä ja lehtiartikkeleita.
Gárdonyi syntyi Agárdissa ja oli alkuperäiseltä nimeltään Géza Ziegler, mutta hän halusi unkarilaisemmalta kuulostavan sukunimen ja valitsi sen Gárdonyn pikkukaupungin mukaan. 1890-luvulla hän muutti Budapestiin elääkseen lehtimiehenä ja kirjailijana. Elannon hankkiminen oli työlästä ja Gárdonyi päätyi kirjoittamaan kioskikirjallisuutta, kuten "Gabor Gore" -nimistä parodista kirjasarjaa maalaiselämästä. Hän tutustui toiseen kirjailija-lehtimieheen Sándor Bródyyn, kävi tämän kotipaikalla Egerissä ja asettui sinne loppuiäkseen.
Shōgō-arvo

Shōgō-arvo () on nykyaikaisissa budōlajeissa annettava opettaja-arvo. Shōgō-arvo on harmonisoitu nykyaikaiseen "kyū"-"dan"-järjestelmään, eikä sillä ole historiallista yhteyttä vanhojen taistelulajikoulujen hierarkioihin. Shōgō-arvo voidaan myöntää vähintään 6. danin arvoiselle budōkalle mutta jotkut lajiliitot vaativat, että se on suoritettava raadille kuten dan-arvo.
Renshi.
() tarkoittaa ohjaajaa. Dan-arvo yleensä 6-7. dan.
Kyōshi.
() tarkoittaa opettajaa. Dan-arvo yleensä 7-8. dan.
Hanshi.
() tarkoittaa mestari-opettajaa. Dan-arvo vähintään 8. dan.
Katja Taimela

Katja Alli Maarit Taimela (o.s. "Kuusisto", s. 23. marraskuuta 1974 Vampula) on suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on toiminut kansanedustajana Varsinais-Suomen vaalipiiristä vuosina 2007–2023. Vuodesta 2001 Taimela on ollut myös Salon kaupunginvaltuuston jäsen.
Ura.
Taimela valmistui suurtalouskokiksi Loimaan ammattikoulusta vuonna 1993. Hän on työskennellyt keittiöapulaisena Huittisten ammatti- ja yrittäjäopistossa (1993–1994) ja Salon keskuskeittiössä (1998–2005) sekä ruokapalveluvastaavana Salon lukiossa (2005). Hän on toiminut myös SMD-operaattorina Nokian Salon tehtaalla (1994–1998) ja kansanedustaja Jukka Roosin eduskunta-avustajana (2005–2007).
Vuoden 2000 kunnallisvaaleissa Taimela valittiin ensimmäisen kerran Salon kaupunginvaltuustoon. Hän on toiminut kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2001 ja kaupunginhallituksessa vuosina 2005–2007. Tammikuussa 2012 hänet valittiin kaupunginvaltuuston puheenjohtajaksi. Hän on ollut myös SDP:n puoluevaltuuston jäsen (2005–2008), SDP:n Varsinais-Suomen piirihallituksen jäsen (2006–2007), Salon Demarinuorten puheenjohtaja (2004–2005) ja Salon Sosialidemokraattisen Työväenyhdistyksen varapuheenjohtaja (2005–2011).
Eduskuntavaaleissa 2007 Taimela nousi eduskuntaan saatuaan 5 984 ääntä, kolmanneksi eniten neljästä Varsinais-Suomesta valitusta SDP:n edustajasta. Eduskuntavaaleissa 2011 Taimela uusi paikkansa saatuaan 8 498 ääntä, mikä oli toiseksi eniten SDP:n ehdokkaista ja kuudenneksi eniten Varsinais-Suomen vaalipiiristä. Eduskuntavaaleissa 2015 Taimela valittiin kolmannelle kaudelle 6 017 äänellä. Vaalien jälkeen hänet valittiin tarkastusvaliokunnan puheenjohtajaksi. Aiemmin hän on ollut jäsen maa- ja metsätalousvaliokunnassa (2007–2015) ja työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa (2007–2015)
Eduskuntavaaleissa 2019 Taimela sai 5 734 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle eduskuntaan.
Yksityiselämä.
Taimela on ollut naimisissa ja hänellä on vuonna 2002 syntynyt poika.
Fa Ngum

Fa Ngum oli 1300-luvulla elänyt nykyisen Laosin alueella sijainneen Lan Xangin kuningaskunnan perustaja ja sen hallitsija vuosien 1353 ja 1374 välillä. Fa Ngum varttui Khmerien valtakunnan Angkorissa ja valloitettuaan nykyisen Luang Prabangin hän toi maahan niin sanotun kultaisen Buddhan eli Phra Banin vahvistaen myös buddhalaisuuden asemaa muin tavoin. Fa Ngum syöstiin vallasta vuonna 1373 ja hänen seuraajakseen nousi Samsentai.
Elämäkerta.
Fa Ngumia pidetään tavallisesti oikeana historiallisena hahmona, mutta monet hänen tarinansa yksityiskohdista tunnetaan vain legendojen kautta. Fa Ngum syntyi vuonna 1316. Fa Ngumin isä Phi Fa oli Luang Prabangin eli silloisen Xiang Dong Xiang Thongin kruununprinssi. Laosilaisen perinteen mukaan Phi Fa karkotettiin poikansa kanssa valtakunnasta tarinan eri versioiden mukaan joko koska hänellä oli suhde paikallisen hallitsijan jalkavaimoon, tai koska Fa Ngumilla oli syntyessään 33 hammasta, mitä pidettiin epäonnen merkkinä. Perhe pakeni Khmerien valtakunnan Angkoriin, jossa Fa Ngum avioitui paikallisen prinsessa Kaeo Keng Nyan kanssa. 
Tarinan mukaan vuoden 1350 paikkeilla Fa Num valloitti khmer-armeijan tukemana Laosin pieniä ruhtinaskuntia Khmerien valtakunnan pohjoispuolella. Xieng Khouangin kukistuttua vallattiin myös Sipsong Chu Tai ja Sipsong Phan Na. Vuonna 1353 Fa Ngum valloitti entisen kotimaansa Xiang Dong Xiang Thongin. Valloituksensa jälkeen Fa Ngum julisti itsensä Lan Xangin eli Miljoonien elefanttien maan kuninkaaksi. Angkorista Fa Num toi mukanaan buddhalaisia munkkeja, sekä Phra Bangin eli kultaisen Buddhan patsaan. Tuolloin Xiang Dong Xiang Thong sai nykyisen nimensä Luang Prabang, eli Kultaisen Buddhan kaupunki. Oman valtansa tukemiseksi Fa Ngum rakennutti useita temppeleitä ja tuki luostarilaitosta. Maahan saapui mahdollisesti myös srilankalaisia theravada-buddhalaisia munkkeja.
Fa Ngum jatkoi valloituksiaan Luang Prabangin valloituksen jälkeen. Lannan kuninkaan sanotaan alkaneen maksaa vasalliveroa Lan Xangille ja myöhemmin pitkän piirityksen jälkeen kukistui myös Ban Keunin lähellä sijainnut Viang Khamin ruhtinaskunta. Tarinan mukaan Fa Ngum oli määrännyt joukkonsa ampumaan kaupungin bambumuureja kultaisilla ja hopeisilla nuolilla. Paikallisten hakattua muurinsa alas nuolien keräämiseksi Fa Ngumin joukot saattoivat hyökätä itse kaupunkiin. Valloitukset jatkuivat edelleen Khoratin ylängöllä ja Mekong-joen keskijuoksulla. Valloitusten ohella Fa Ngum loi diplomaattisuhteita avioituen esimerkiksi ayutthayalaisen prinsessa Kaeo Lot Fahin kanssa. Fa Ngumin hallinnollisiin uudistuksiin kuuluivat uusi lainsäädäntö, jolla kiellettiin esimerkiksi varkaudet, rosvoilu ja aviorikokset. Kuninkaan alaiset ruhtinaat velvoitettiin maksamaan tribuuttia maan hallitsijalle. 
Tarinan mukaan Fa Num menetti kiinnostuksensa buddhalaiseen hänen angkorilaisen vaimonsa kuoltua vuonna 1368. Kuningas alettiin nähdä rappiollisena ja vuonna 1373 joukko paikallisia ylimyksiä syöksi hänet vallasta. Hänen seuraajakseen valtaistuimelle nostettiin Samsentai, eli niin sanottu 300 000 tain hallitsija. Fa Ngum karkotettiin Naniin, jossa hän kuoli eri lähteiden mukaan joko 2 tai vasta 20 vuotta myöhemmin.
Montepulciano

Montepulciano on kaupunki Italian Toscanassa Sienan maakunnassa noin 190 kilometriä Roomasta pohjoiseen. Kaupungissa on runsaat 14 000 asukasta. Se on Toscanan korkeimpia kukkulakaupunkeja. Kaupunki on rakennettu kapealle harjanteelle, jolla sijaitsevalta pääkadulta kujat laskeutuvat jyrkästi alas.
Historia.
Montepulciano saa kiittää ulkoasustaan rauhansopimusta, joka solmittiin vuonna 1511 Firenzen kanssa, kun kaupunki oli ollut pitkään Sienan hallinnassa. Firenzeläiset lähettivät Antonio da Sangallon rakennuttamaan portit ja muurit uudelleen. Hanke oli niin menestyksekäs, että samainen arkkitehti rakensi Montepulcianoon paljon muutakin uutta. Pääaukio on nimeltään Piazza Grande. Se on kaupungin korkeimmalla kohdan lähellä, ja sitä hallitsee 1500- ja 1600-luvulla rakennettu tuomiokirkko sekä 1200-luvulla goottilaiseen tyyliin rakennettu kaupungintalo, Palazzo Comunale.
Elinkeinot.
Montepulciano on viinin ja elintarvikkeiden tuotantoaluetta. Tunnetuin paikallinen viini, Vino Nobile, oli paavin mielestä 1500-luvulla niin hyvää, että hän "aateloi" sen. Elintarvikkeista tunnetuimpia ovat sianlihajalosteet, paksua spagettia muistuttava pasta "pici", linssit ja hunaja.
Monument Valley

Monument Valley (navajoksi: Tsé Biiʼ Ndzisgaii) on laakso Coloradon laakiolla Yhdysvaltojen Utahin ja Arizonan osavaltioiden rajalla. Se sijaitsee navajoiden reservaatissa. Se on kuivaa autiomaata, jossa törröttää eroosion muovaamia kivipaasia eli butteja. 
Laakson kiviaineksen ja hiekan voimakkaan punainen väri johtuu rautaoksidista. Tummempien siniharmaiden kivien väri johtuu mangaanioksidista. Laakson eteläpäässä louhittiin vuosina 1948–1967 uraania, vanadiinia ja kuparia.
Alueella kuvattuja elokuvia.
Monument Valley on ollut monen tunnetun elokuvan kuvauspaikka, kuten:
Torvikopla

Torvikopla on tamperelainen opiskelijoiden big band, jonka soittajat ovat pääosin Tampereen yliopiston opiskelijoita. Torvikoplan ohjelmisto jakaantuu konserteissa kuultavaan modernimpaan suomalaiseen ja ulkomaiseen big band -musiikkiin sekä tanssittavaan swing- ja soul-musiikkiin.
Torvikoplan laulusolisteina ovat vierailleet muun muassa Danny, Costello Hautamäki, Erika Vikman, Hannibal, Heikki Salo ja Pentti Hietanen.
Historia.
Tampereen opiskelijapuhallinorkesteri Torvikoplan, millä nimellä Torvikopla alun perin tunnettiin, sai alkunsa syksyllä 1991 julisteista, joilla ensimmäisiin harjoituksiin houkuteltiin soittajia. 
Torvikopla on toiminut aktiivisesti jo yli 20 vuotta. Tähän ajanjaksoon on mahtunut paljon keikkoja, konsertteja ja ulkomaanmatkoja, kuten myös muutama cd-levy, kesäpäiviä, harjoitusleirejä, saunailtoja ja paljon muuta. Torvikopla on esiintynyt mm. Pori Jazz -festivaaleilla, Belgiassa, Luxemburgissa, Kööpenhaminassa, Tartossa, Riiassa, Tukholmassa, Linköpingissä, Berliinissä, sekä Hollannissa ja Irlannissa. Kokoonpano on kooltaan vaihteleva, mutta keskimäärin orkesterissa on noin 25-30 soittajaa. Aluksi musiikillinen linja oli perinteistä puhallinorkesterimusiikkia, mutta ajan myötä linja on vaihtunut jazzahtavammaksi big band -musiikiksi.
Kokoonpano.
Torvikopla on kokoonpanoltaan laajennettu big band, jonka instrumenttivalikoimaan kuuluvat perinteisten big band -soittimien lisäksi myös puupuhaltimia:
Launeen seurakunta

Launeen seurakunta on Lahden kaupunkiin perustettu ensimmäinen evankelis-luterilainen kaupunginosaseurakunta, johon kuuluu noin 19 000 jäsentä. Se itsenäistyi Lahden seurakunnasta vuonna 1955 ja kuuluu Lahden seurakuntayhtymään. Seurakunta toimii Launeen kirkossa, Liipolan seurakuntakeskuksessa, Nikkilän ja Patomäen seurakuntakodeissa ja Renkomäen seurakuntakodissa. Alueellisesti seurakunta käsittää Lahden kaupungin eteläiset alueet. Kirkkoherrana toimii Heikki Pelkonen.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Launeen seurakunnan kirkkoherroina:
Keski-Lahden seurakunta

Keski-Lahden seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta joka kuuluu Päijät-Hämeen rovastikuntaan ja Mikkelin hiippakuntaan. Keski-Lahden seurakunta toimii Ristinkirkossa, Mukkulan kirkossa ja Metsäpellon seurakuntakodissa. Alueellisesti se käsittää Lahden kaupungin keskusta-alueet sekä pohjoisia alueita.
Historiaa.
Keski-Lahden seurakunta on entinen Hollolan seurakunnan kappeliseurakunta, joka itsenäistyi Hollolan seurakunnasta yli 10 vuotta sen jälkeen kun Lahden kauppala oli vuoden 1905 marraskuussa itsenäistynyt Hollolan kunnasta. Tuolloin seurakunnan nimi oli Lahden seurakunta, koska Lahdessa ei ollut kuin yksi seurakunta. Seurakuntien lukumäärä alkoi Lahdessa lisääntyä vasta 1950-luvulla, kun kaupungin väkiluvun ja seurakuntalaisten määrän kasvettua perustettiin uusia seurakuntia. 
Lahden 1916 perustetun seurakunnan ensimmäinen hautausmaa oli Lahden vanha hautausmaa entisellä Korkeamäellä, Hautausmaanmäellä, mikä nykyään on Radiomäki. Sen toinen hautausmaa oli vuonna 1917 perustettu Mustakallion hautausmaa ja kolmas 1923 perustettu Läntinen hautausmaa.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Lahden ja Keski-Lahden seurakunnan kirkkoherroina:
Vallonian Brabant

 Vallonian Brabant (, ) on provinssi Valloniassa, Belgiassa. Provinssin pääkaupunki on nimeltään Wavre. Vallonian Brabantissa on arviolta 396 840 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 1 090,6 neliökilometriä.
Vallonian Brabant on muodostettu vuonna 1995, kun entinen Brabantin provinssi jaettiin kolmeen osaan.
Kunnat.
Provinssi sisältää ainoastaan yhden arrondissementin (Nivelles), jossa on 27 kuntaa. Suluissa olevat nimet ovat paikkakuntien hollanninkielisiä nimiä.
1,2,3-triklooripropaani

1,2,3-triklooripropaani on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, joilla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C3H5Cl3 ja rakennekaava CH2ClCHClCH2Cl. 1,2,3-triklooripropaanista käytetään myös nimiä "trikloorihydriini" ja "allyylitrikloridi".
1,2,3-triklooripropaanin moolimassa on 147,4 g/mol, sulamispiste −14 °C, kiehumispiste 156 °C,tiheys 1,39 g/cm3, leimahduspiste 73 °C c.c., itsesyttymislämpötila 304 °C ja CAS-numero 96-18-4. Aineen liukoisuus veteen on 0,18 g/100 ml.
Valmistus, reaktiot ja käyttö.
1,2,3-triklooripropaania valmistetaan allyylikloridia klooramalla ja tässä prosessissa muodostuu myös 1,2-diklooripropaania. Yhdiste reagoi emäksisten vesiliuosten kanssa muodostaen 2,3-diklooripropaania, 2-klooriallyylialkoholia ja vahvojen emästen, kuten natriumhydroksidin kanssa klooripropyynejä. Vesihöyryn vaikutuksesta se hydrolysoituu glykoliksi. 1,2,3-triklooripropaania käytetään valmistettaessa polysulfidielastomeereja, kun polymeerin halutaan haarautuvan tai ristisilloittuvan. Muita käyttökohteita ovat vahojen, rasvojen, hartsien ja kloorattujen kumien liuotus.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
1,2,3-triklooripropaani ärsyttää silmiä ja hengitysteitä ja altistumisesta voi seurata vaikutuksia maksassa ja munuaisissa.
Kivikkorastas

Kivikkorastas ("Monticola saxatilis") on pienikokoinen varpuslintu. Suomenkielisestä nimestään huolimatta lajin katsotaan kuuluvan sieppojen, ei rastaiden heimoon. Lajin kuvaili ja nimesi Carl von Linné 1766.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 17–20 cm ja paino 42–65 g. Juhlapukuisella koiraalla on siniharmaa pää, niska ja kaula, sekä ruosteenpunainen alapuoli. Naaras, nuori ja peruspukuinen koiras ovat saman näköisiä, ruskehtavia ja poikittaisjuovaisia. Pyrstö on melko lyhyt ja punertava.
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato kesällä, nuorilla vain osittainen.
Esiintyminen.
Etelä- ja Keski-Eurooppa, paikoin Pohjois-Afrikka ja Lähi-itä sekä Keski-Aasia Kiinaan saakka. Euroopan populaation koko on 200 000–630 000 yksilöä. Muuttolintu, joka talvehtii Afrikassa Saharan eteläpuolella. Laji on tavattu Suomessa toistaiseksi neljästi: 21.10.-3.11.1991 Hailuodossa, 28.7-3.9.1992 Pyhäjärvellä, 26.-27.6.1994 Turussa ja 10.6.2002 Pirkkalassa.
Elinympäristö.
Pesii vuoristojen rinteillä ja niityillä 1500 metristä ylöspäin.
Lisääntyminen.
Pesä on maassa kiven- tai kallionkolossa. Munia on 4–5, joita naaras hautoo 2 viikkoa.
Ravinto.
Syö pääasiassa isokokoisia hyönteisiä ja muun muassa marjoja.
Choummaly Sayasone

Kenraaliluutnantti Choummaly Sayasone (s. 6. maaliskuuta 1936) oli Laosin presidentti vuosina 2006–2016. Hän oli myös Laosin ainoan puolueen johtaja, Laosin kansan vallankumouspuolueen johtaja.
Sayasone nousi Laosin kuudenneksi presidentiksi kesäkuussa 2006, ja hänet valittiin toiselle viisivuotiskaudelle 2011. Hän oli aiemmin toiminut maansa varapresidenttinä ja puolustusministerinä. Sayasonea edelsi maan presidenttinä Khamtai Siphandon. Yli 80-vuotias Siphandon oli luovuttanut hänelle puolueen johtamisen muutamia kuukausia ennen vuoden 2006 presidentinvaaleja 21. maaliskuuta 2006. Puolueen keskuskomitean jäsen hän oli ollut jo vuodesta 1982.
Vuonna 2016 valittiin Bounnhang Vorachit Laosin presidentiksi ja hallitsevan kommunistisen Laosin kansan vallankumouspuolueen (LPRP) johtajaksi Choummaly Saysonen seuraajana.
Albert Hill

Albert George Hill (24. maaliskuuta 1889 Lontoo, Iso-Britannia – 8. tammikuuta 1969) oli brittiläinen keskimatkojen juoksija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Hill aloitti uransa pitkänmatkanjuoksijana, voittaen Ison-Britannian mestaruuden neljällä maililla vuonna 1910. Seuraavina vuosina hän ei saavuttanut erityistä menestystä ja ensimmäisen maailmansodan alkaminen 1914 lamautti suureksi osaksi Ison-Britannian urheilutoiminnan.
Sodan jälkeen Hill palasi radoille keskimatkojen juoksijana. Hänen valmentajansa oli Sam Mussabini, joka valmensi myös 100 metrin olympiavoittajia Reggie Walkeria ja Harold Abrahamsia. Hill voitti Ison-Britannian mestaruudet 880 jaardilla ja maililla vuonna 1919, mutta oli vähällä jäädä valitsematta seuraavan vuoden Antwerpenin olympialaisiin, koska valitsijat pitivät 31-vuotiasta Hilliä liian iäkkäänä.
Olympialaisissa Hill voitti ensin niukasti 800 metriä ajalla 1.53,4, joka oli uusi Ison-Britannian ennätys. Kaksi päivää myöhemmin Hill voitti myös 1 500 metriä loppuajalla 4.01,8. Hopeaa kilpailussa sai Philip Noel-Baker, joka sai vuonna 1959 Nobelin rauhanpalkinnon. Hill otti osaa myös 3 000 metrin joukkuejuoksuun, jossa Ison-Britannian joukkue sai hopeaa.
Vielä seuraavana vuonna Hill voitti maansa mestaruuden maililla ja lopetti sitten kilpauransa. Myöhemmin hänestä tuli valmentaja, jonka kuuluisin suojatti oli Sydney Wooderson. Hill muutti Kanadaan hieman ennen toista maailmansotaa ja vietti siellä loppuelämänsä.
Jennifer Hawkins

Jennifer Hawkins (s. 22. joulukuuta 1983) on australialainen kauneuskuningatar ja televisiojuontaja, joka voitti Miss Universum -kilpailun vuonna 2004. Kilpailu järjestettiin Quitossa, Ecuadorissa. Hawkins oli ensimmäinen semifinaaliin päässyt australialainen sitten vuoden 1992.
Vuoden 2012 lopulla Hawkins valittiin "Australian huippumalli haussa" -sarjan uudeksi juontajaksi.
Hawkins on syntynyt Uudessa Etelä-Walesissa ja toiminut aiemmin cheerleaderina.
Anton Flettner

Anton Flettner (1. marraskuuta 1885 Eddersheim; kuuluu nyk. Hattersheim am Mainiin) – 29. joulukuuta 1961) oli saksalainen lentokoneinsinööri ja keksijä. Hän teki merkittäviä parannuksia niin lentokoneisiin kuin helikoptereihinkin ja kehitti Flettner-roottorin.
Vuonna 1926 Flettner ylitti Atlantin valtameren vastatuulessa käyttäen hyväksi tuulienergiaa.
Hillevi Rombin

Hillevi Rombin (14. syyskuuta 1933 – 19. kesäkuuta 1996) oli neljännen Miss Universum -kilpailun voittaja vuonna 1955.
Rombin kasvoi Uppsalassa, Ruotsissa. Missikisavoiton jälkeen hän solmi Hollywoodissa sopimuksen Universal Studiosin kanssa. Näyttelijänura jäi kuitenkin melko lyhyeen Rombinin mentyä naimisiin G. David Schinen kanssa vuonna 1957.
Rombin synnytti kuusi lasta. Hän, hänen miehensä ja yksi heidän pojistaan saivat surmansa lento-onnettomuudessa 1996.
Thomas Blomqvist

Thomas Jörn Ingmar Blomqvist (s. 15. tammikuuta 1965 Tammisaari) on suomalainen RKP:tä edustava poliitikko ja maanviljelijä. Hän toimi kansanedustajana vuosina 2007–2023 sekä Rinteen ja Marinin hallitusten pohjoismaisen yhteistyön ja tasa-arvon ministerinä vuosina 2019–2023. Vuosina 2005–2007 Blomqvist toimi RKP:n varapuheenjohtajana.
Tausta ja yksityiselämä.
Blomqvist syntyi Tammisaaressa, Tenholan kylässä, vuonna 1965 ja vietti lapsuutensa perheensä maatilalla. Blomqvist valmistui Tammisaaren lukiosta vuonna 1984. Tämän jälkeen hän suoritti jonkin verran opintoja Helsingin yliopiston maa- ja metsätaloustieteellisessä tiedekunnassa, muttei valmistunut.
Vuonna 1991 Blomqvist aloitti perhetilansa isäntänä ja siirtyi siantuotannosta viljelemään viljaa ja sokerijuurikkaita. Lisäksi Blomqvist omistaa metsää.
Blomqvist on naimissa ja hänellä on kolme lasta. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Blomqvist on luterilainen.
Poliittinen ura.
Blomqvist on ollut Tammisaaren kaupunginvaltuutettu vuodesta 1993. Vuonna 2005 hänet valittiin valtuuston puheenjohtajaksi. Vuodesta 2009 alkaen hän on toiminut Raaseporin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. 5. toukokuuta 2015 Blomqvist valittiin eduskunnan tulevaisuusvaliokunnan puheenjohtajaksi.
Tammikuussa 2021 Ilta-Sanomien omassa testissä vain 39 % lukijoista tunnisti Blomqvistin Marinin hallituksen ministeriksi pelkän valokuvan perusteella. 
Poliittisia näkemyksiä.
Blomqvist kannattaa pakkoruotsia.
Ylen vuoden 2019 vaalikoneen mukaan Blomqvistin mukaan Suomessa ei kaadeta liikaa metsää ja euro on Suomelle hyvä asia.
Friedrich Leibacher

Friedrich Leibacher (21. heinäkuuta 1944 – 27. syyskuuta 2001) oli sveitsiläinen joukkomurhaaja. Hän surmasi 14 Zugin parlamentin jäsentä, haavoitti kahdeksaatoista muuta ja teki lopuksi itsemurhan.
Leibacher oli toiminut liikealalla ja solminut useita eroon päättyneitä avioliittoja, joista yhdestä hän sai tyttären. Vuonna 1970 Leibacher tuomittiin muutamista rikoksista 18 kuukaudeksi vankeuteen tarkkailun alaisena. Rangaistuksen suoritettuaan Leibacher jäi työttömäksi. Hän kärsi persoonallisuushäiriöstä ja alkoholismista, ja miehelle alettiin myöntää työkyvyttömyyseläkettä. Vuonna 1998 hän sai tuomion linja-autonkuljettajan uhkailusta.
Leibacher saapui 27. syyskuuta 2001 Zugin parlamenttiin poliisiksi naamioituneena. Hän oli aseistautunut, ja hän ampui yli 90 satunnaisesti kohdistettua laukausta. Lopuksi hän räjäytti pienen kotitekoisen pommin ja surmasi itsensä. Leibacher oli ilmeisesti suuttunut poliitikko Robert Bisigille, jonka uskoi olevan häntä vastaan suunnitellun "hallituksen salaliiton" takana. Hän oli yhä kuohuksissaan bussikuskin uhkailun jälkeen saamastaan kohtelusta. Bisig ei ollut paikalla joten hän selvisi ammuskelusta.
Šio Mghvimeli

Šio Mghvimeli (; "luolassa asuja") oli 500-luvulla elänyt syyrialainen tai georgialainen kirkkoisä. Hänestä kerrotaan mahdollisesti 900-luvun loppupuolella kirjoitetussa hagiografiassa (pyhimyselämäkerrassa), joka kuuluu "Kolmentoista assyrialaisen kirkkoisän elämät" -kokoelmaan. Assyrialaisilla kirkkoisillä oli merkittävä rooli kristinuskon keskusten perustamisessa Georgiaan ja siten maan kulttuuriperinnön rakentamisessa ("luolassa asuja" saattaa viitata luostarin perustamiseen). Vaikka osa kokoelman elämäkerroista on todennäköisesti kirjoitettu 1700-luvulla, Mghvimelin elämäkertaa pidetään alkuperäisenä.
Šio Mghvimeliä on pidetty varhaisimman georgiankielisen hymnin kirjoittajana. Kirjuri väittää löytäneensä Neitsyt Mariaa ylistäneen hymnin ruukun alta.
Harry Strauss

Harry "Pittsburgh Phil" Strauss (28. heinäkuuta 1909 – 12. kesäkuuta 1941) oli Murder, Inc.in palveluksessa 1930-luvulla työskennellyt palkkamurhaaja.
Strauss syntyi Brooklynissä, New Yorkissa. Hänen uskotaan surmanneen yli 30 ihmistä mm. ampumalla, hukuttamalla ja hautaamalla elävältä. Hän syyllistyi myös pahoinpitelyihin, varkauksiin ja huumausainerikoksiin. 
Strauss teloitettiin lopulta sähkötuolilla 12. kesäkuuta 1941.
Rukwajärvi

Rukwajärvi on matala laskujoeton järvi lounaisessa Tansaniassa, Itä-Afrikassa. Rukwajärven pinta-ala on noin 2 600 neliökilometriä, keskimääräinen syvyys 3 metriä ja korkeus merenpinnasta 793 metriä. Se sijaitsee Tanganjikajärven ja Njassajärven välissä. Rukwajärvi kuivuu ajoittain kokonaan ja sen vesi on suolapitoista. Rukwajärvi on kalaisa ja siellä elää virtahepoja ja krokotiilejä. Kalastus on tärkeä elinkeino paikallisille.
K. G. Hammar

Karl Gustav Hilding Hammar, yleisesti K. G. Hammar (s. 18. helmikuuta 1943 Hässleholm) on ruotsalainen teologi, Lundin piispa ja Ruotsin kirkon, Uppsalan emeritus arkkipiispa.
Elämänvaiheet ja työ.
Hammar on lähtöisin Lundin hiippakunnasta. Hän kasvoi pappiskodissa ja vihittiin papiksi Lundin hiippakuntaan 22-vuotiaana. Hän on teologian tohtori ja dosentti. Vuonna 1972 hän väitteli tohtoriksi kirkkohistoriaan liittyvällä aiheella ”Liberalteologi och kyrkopolitik, Kretsen kring kristendomen och vår tid, 1906-omkr. 1920”.
Hammar on toiminut muun muassa Singaporen Trinity Theological Collegen opettajana 1972–1975, seurakuntapappina Lundissa 1975–1979 ja Ruotsin kirkon pastoraali-instituutin Lundin laitoksen rehtorina 1980–1987. Lundin tuomiorovastiksi hänet valittiin 1987, Lundin hiippakunnan piispaksi 1992 ja helmikuussa 1997 hän aloitti Ruotsin kirkon arkkipiispana. Hänen seuraajakseen Lundin piispana valittiin Christina Odenberg, ensimmäisenä naispiispana Ruotsin kirkossa.
Eläkkeelle Hammar jäi 2006. Sen jälkeen hän on toiminut vierailevana professorina Lundin yliopiston humanistisen ja teologisen tiedekunnan teologian ja uskontotieteen keskuksessa (Centrum för teologi och religionsvetenskap).
Hammarin ajatuksia sävyttää liberaali teologinen perinne, siitä esimerkkinä hänen ajatuksensa kirkon ja valtion suhteiden uudelleen järjestämisestä. Hän suhtautui arkkipiispana ollessaan myönteisesti sukupuolivähemmistöjen oikeuksien puolustamiseen. Hän hyväksyi ns. Ecce Homo -valokuvateosten näyttämisen Uppsalan tuomiokirkossa 1998 ja hänen kannanottojaan arvosteltiin. Muun muassa katolinen kirkko ja syyrialais-ortodoksinen kirkko Ruotsissa arvostelivat häntä, mutta samalla hän sai paljon tukea, muun muassa Tukholman piispa Caroline Krook tuki häntä.
Hammar tunnettiin arkkipiispana myös kiistanalaisista ulkopolitiikan lausumista, muun muassa Israelin ja Palestiinan välisessä konfliktissa. Hän on arvostellut myös kansainvälistä kapitalismia.
Määräaikainen valtiosihteeri

Määräaikainen valtiosihteeri tai ministerin (poliittinen) valtiosihteeri on Suomen valtioneuvoston jäsenen eli ministerin henkilökohtainen erityisavustaja. Ne ministerien poliittiset sihteerit, joita ei nimitetä määräaikaisiksi valtiosihteereiksi ministeriöihin ovat edelleen erityisavustajia. Ensimmäiset määräaikaiset valtiosihteerit aloittivat vuonna 2005. Keskeisin ero valtiosihteerin ja tavallisen erityisavustajan välillä on, että valtiosihteeri voi tarvittaessa sijaistaa ministeriä osassa Euroopan unionin kokouksia.
Ministerien henkilökohtaisen luottamuksen varassa toimiva valtiosihteeri nimitetään ministerin toimikaudeksi. Valtiosihteerien tarve arvioidaan kunkin hallituksen muodostamisen yhteydessä. Stubbin hallituksessa pääministerin lisäksi kymmenellä ministerillä on valtiosihteeri.
Määräaikaisten valtiosihteerien valtuuksista käytiin keskustelua, koska ensisijaisesti SDP halusi heille ministerivastuuta muun muassa siten, että he voisivat edustaa vastuuministeriään Euroopan unioniin liittyvissä asioissa. Erityisesti tätä vastusti kokoomuslainen perustuslakivaliokunnan puheenjohtaja Kimmo Sasi, koska se tekisi määräaikaisesta valtiosihteeristä apulaisministerin kaltaisen.
Määräaikaiset valtiosihteerit 2011–2015.
Stubbin hallituksessa (2014–) opetus- ja viestintäministerillä eikä ympäristöministerillä ole valtiosihteeriä.
Rafael Frühbeck de Burgos

Rafael Frühbeck de Burgos (oik. Rafael Frühbeck Frühbeck; 15. syyskuuta 1933 Burgos – 11. kesäkuuta 2014 Pamplona) oli espanjalainen kapellimestari.
Frühbeck de Burgos opiskeli viulunsoittoa, pianonsoittoa ja säveltämistä Bilbaossa ja Madridissa. Orkesterinjohdossa hän valmistui Münchenistä ja voitti Richard Strauss -palkinnon. Hän teki tunnetun orkestraation Isaac Albénizin "Suite Españolasta".
Frühbeck de Burgos toimi mm. seuraavissa viroissa:
Alicia de Larrocha

Alicia de Larrocha y de la Calle (23. toukokuuta 1923 – 25. syyskuuta 2009) oli espanjalainen pianisti. 
De Larrocha syntyi Barcelonassa, Kataloniassa, musiikkiperheeseen ja aloitti pianonsoiton 3-vuotiaana Frank Marshallin johdolla. Hänen äitinsä ja tätinsä olivat Enrique Granadosin oppilaita. Ensimmäisen konserttinsa hän piti 6-vuotiaana Barcelonan maailmannäyttelyssä vuonna 1929, ja orkesterin kanssa hän debytoi 11-vuotiaana. Hän aloitti kansainvälisen kiertämisen vuonna 1947, ja vuonna 1954 hän esiintyi Pohjois-Amerikassa Los Angelesin filharmonikkojen kanssa.
De Larrocha voitti ensimmäisen Grammy-palkintonsa vuonna 1975. Hänen ohjelmistoonsa kuului muun muassa klassistisia teoksia, kuten Wolfgang Amadeus Mozartin ja Antonio Solerin tuotantoa, mutta myös espanjalaisten säveltäjien, kuten Isaac Albénizin ja Enrique Granadosin musiikkia.
De Larrocha on konsertoinut myös Suomessa: vuonna 1975 hän esiintyi Helsingin kaupunginorkesterin solistina Finlandia-talolla sekä Kuopion kaupungintalolla. Hän esiintyi Helsingissä uudestaan vuosina 1986, 1990 ja 1998.
De Larrochalle myönnettiin vuonna 1994 Asturian ruhtinaan palkinto.
De Larrocha kuoli sydänpysähdykseen sairaalassa Barcelonassa 86-vuotiaana.
Yksityiselämä.
Alicia de Larrocha avioitui pianisti Juan Torran kanssa kesäkuussa vuonna 1950. Parille syntyi kaksi lasta, Juan Francisco (s. 1957) ja Alicia (s. 1959). Tytär Alicia Torra de Larrocha on tällä hetkellä äitinsä nimikkosäätiön manageri.
Vesimokkasiinikäärme

Vesimokkasiinikäärme ("Agkistrodon piscivorus") on myrkkykäärme, jota tavataan Yhdysvaltain kaakkoisosassa Meksikonlahden rannoilla ja Mississippijoen vesistöalueella.
Vesimokkasiinikäärme on ainoa kyykäärme, joka on sopeutunut elämään vedessä ja käyttää ravintonaan kaloja. Se syö myös sammakoita, pieniä kilpikonnia sekä alligaattorin poikasia. Se saalistaa käyttäen apunaan silmiensä välissä sijaitsevaa kuoppaa, jonka avulla käärme kykenee aistimaan lämpötilaeroja ympärillään. Käärmeen myrkky hajottaa saaliseläimen punasoluja ja estää veren hyytymistä, jolloin uhri kärsii verenvuodosta. Pienet eläimet se pitää paikoillaan antaen myrkyn vaikuttaa, mutta suuremmat päästää pakoon seuraten niitä hajujälkien avulla. Huumaantuneen tai kuolleen saaliinsa se nielee sitten kokonaisena.