Karbalan käytävän taistelu

Karbalan käytävän taistelu käytiin strategisesti tärkeän käytävän hallinnasta Karbalan kaupungin ja Razzazan tekojärven välissä Eufratin länsipuolella Bagdadista etelä-lounaaseen Irakin sodan aikana 1.–3. huhtikuuta 2003. Kohti Bagdadia etelästä edennyt Yhdysvaltain 3. jalkaväkidivisioona löi aluetta puolustaneet Tasavaltalaiskaartin irakilaisjoukot, jotka tekivät omaan tuhoonsa johtaneen vastahyökkäysyrityksen amerikkalaisten Eufratilla valtaama siltaa vastaan.
Tie Bagdadiin oli taistelun jälkeen avoin ja Saddam Husseinin hallinto romahti vain joitakin päiviä myöhemmin.
Tausta.
Irakin sodan puhjettua Yhdysvaltain johtaman liittouman joukot etenivät nopeasti Irakin eteläosista kohti Bagdadia. Kenraalimajuri Buford Blountin komentama Yhdysvaltain 3. jalkaväkidivisioona liikkui Eufratjoen länsipuolta pitkin, välttäen suuria kaupunkeja kuten Najaf ja Karbala, ja suuntasi suoraan Karbalan käytävän kautta kohti pääkaupunkia. Karbalan käytävä oli alue Karbalan kaupungin ja Razzazan tekojärven välissä, jossa se muodosti reitin etelästä Eufratin länsipuolella kohti Bagdadia. Yhdysvaltalaiset olivat hyvin selvillä sen strategisesta merkityksestä pullonkaulana etenemiselle kohti Bagdadia. Se oli esillä esimerkiksi Irakin sotaa edeltäneissä sotapeleissä. 3. jalkaväkidivisioonan pyrkiessä käytävään 1. merijalkaväkidivisioona eteni Tigriksen ja Eufratin välistä aluetta pitkin kohti Bagdadia itäkaakosta, operoiden Al-Kutin ja Diwaniyan suunnalla.
Bagdadin eteläpuolen irakilaisesta puolustuksesta vastasi Tasavaltalaiskaartin eteläinen osasto, jota johti kenraaliluutnantti Raad al-Hamdani. Tasavaltalaiskaartin Al-Madina-panssaridivisioona oli sijoitettu Karbalan käytävään, jossa kaksi sen prikaatia oli liikutettu Eufratin länsirannalle hiekkamyrskyn suojaamana 26. maaliskuuta. Lisäksi Nebukadnessar-divisioona oli siirretty al-Hillaan, mutta se saapui alueelle ilman raskasta kalustoa eikä ollut täydessä taistelukunnossa. Al-Hamdani oli pyytänyt Al-Nida-divisioonan siirtämistä tueksi, mutta se oli vielä tässä vaiheessa sijoitettuna toisaalle, eikä saanut lupaa osallistua puolustukseen.
Irakin poliittisessa ja sotilaallisessa johdossa tilanne oli arvioitu väärin. Irakin poliittinen ja Tasavaltalaiskaartin ylin johto uskoivat, että liittouman eteläinen hyökkäys oli harhautus ja että todellisen pääiskun tekisi Yhdysvaltain 4. jalkaväkidivisioona lännestä Jordanian suunnasta. Syitä käsitykselle oli useita. Venäläinen tiedustelu oli todennut Yhdysvaltain 4. divisioonan olleen liikkeellä laivoilla Turkista olettaen virheellisesti sen olevan matkalla Jordanian Akabaan. Todellinen määränpää oli Persianlahti. Venäläisten tietojen lisäksi irakilaisilla oli vääriä tietoja israelilaisten divisioonien liikkeestä Jordaniaan ja oikeita tietoja yhdysvaltalaisten erikoisjoukkojen operaatioista Länsi-Irakissa. Jälkimmäisessä kyse oli operaatioista, joiden oikea tarkoitus oli estää irakilaisten ohjuslaukaukset Israeliin, kuten he olivat tehneet Persianlahden sodassa. Kaikki tämä Irakin johdon mielestä viittasi hyökkäykseen lännestä. Samalla irakilaiset saivat kenttäraportteja, joissa liioiteltiin Irakin joukkojen menestystä etelässä ja väitettiin liittouman kärsivät suuria tappioita.
Taistelu.
Maaliskuun lopussa ja huhtikuun alussa tilanne Karbalan käytävällä kiristyi nopeasti. Yhdysvaltain 3. jalkaväkidivisioona eteni käytävään ja aloitti taistelut puolustavien irakilaisjoukkojen kanssa. Huhtikuun 1. päivänä divisioonan panssarijoukot murskasivat Al-Madina-divisioonan 14. mekanisoidun prikaatin.
2. huhtikuuta Tasavaltalaiskaartin komentajat kutsuttiin kokoukseen Bagdadiin. Paikalla olivat muun muassa Qusay Hussein, puolustusministeri Sultan Hašim sekä kaartin pohjoisen ja eteläisen osaston komentajat. Qusay ilmoitti, että Saddam oli määrännyt Al-Nida-divisioonan siirrettäväksi Bagdadin pohjoispuolelle torjumaan kuvitteellista uhkaa Jordanian suunnasta. Hän oli myös käskenyt jatkaa miinakenttien rakentamista, vaikka amerikkalaiset olivat jo murtautuneet Karbalan käytävään etelästä.
Hamdani vastusti päätöksiä jyrkästi ja kuvaili tilannetta kriittiseksi. Hänen arvionsa mukaan amerikkalaiset voisivat ylittää Eufratin jo saman yön aikana. Hän esitti suunnitelman puolustuksen uudelleenjärjestelystä ja vaati Al-Nida-divisioonan siirtämistä tukemaan etelärintamaa. Qusay antoi hänen puhua, mutta päätökset pysyivät ennallaan ja Hamdanin pyyntö torjuttiin. Qusay kertoi isänsä Saddamin päättäneen keskittää joukkoja länteen ja pohjoiseen, eikä hänen käskyjäänsä voinut muuttaa. Pettyneenä Hamdani palasi rintamalle. Hän määräsi Al-Madina-divisioonan vetäytymään joen itäpuolelle, jättäen yhden rykmentin viivytysjoukoksi.
Pian Hamdanin paluun jälkeen saapui tieto, että amerikkalaiset olivat edenneet Jurf al-Sakharin alueelle lähelle Eufratin ylittävää al-Qaidin siltaa. Irakilaisten oli ollut tarkoitus tuhota silta ja heidän pioneerinsa olivat tehneet sillä räjäytyksiä. Silta oli kutienkin jäänyt edelleen pystyyn ja uusista yrityksistä luovuttiin amerikkalaisten joukkojen saapuessa paikalle. Tasavaltalaiskaartin esikunta antoi käskyn vastahyökkäykseen ja sillan tuhoamiseen yön aikana 2.–3. huhtikuuta. Tehtävään määrättiin Al-Madinan 2. ja 10. panssariprikaatit. 10. prikaati oli yksi Irakin armeijan eliittiyksiköistä. Prikaati oli aikanaan tukenut Baath-puolueen nousua valtaan ja se oli ollut etulinjassa Irakin–Iranin sodassa. Mukanaan irakilaisilla oli räjähteillä täytettyjä kuorma-autoja, jotka oli tarkoitus ajaa sillalle ja räjäyttää ne silta mukanaan. Tämä oli tarkoitus toteuttaa ennen kello neljää aamulla. Näin irakilaiset välttäisivät pimeässä amerikkalaisten ilma-iskut, jotka he yleensä aloittivat kello 4.
Irakilaisten vastahyökkäys epäonnistui. 10. prikaatin eteneminen oli hidasta, koska sen panssariajoneuvoilla oli rajoitetut pimeänäkölaitteet. Prikaatin eteneminen havaittiin ja se joutui amerikkalaisten ilmavoimien iskujen kohteeksi. Prikaati kärsi suuria materiaali- ja henkilötappioita. Auringonnousun jälkeen ilmahyökkäykset jatkuivat, joiden lisäksi tuolloin joen ylitystä valmsitelleet yhdysvaltalaiset joukot avasivat tykistö- ja panssaritulen.
Huhtikuun 3. päivän aamuna kello 6.30 Hamdani raportoi Tasavaltalaiskaartin esikunnalle, että vastahyökkäys oli epäonnistunut ja että hän tarvitsi välittömästi lisäjoukkoja pysäyttääkseen Bagdadia kohti etenevät amerikkalaisjoukot. Vahvistuksia ei saapunut. Alueelle jääneet irakilaisjoukot vetäytyivät, mutta joutuivat nopeasti kosketukseen nopeasti eteneviin yhdysvaltalaisiin joukkoihin. Irakilaiset kärsivät mies- ja kalustopulasta, eikä taistelutahtoa juuri ollut jäljellä. Hamdani ilmoitti esikunnalleen, että he eivät voisi enää pysäyttää vihollista ja että sota heidän osaltaan oli ohi. Hän käski miehiään palaamaan koteihinsa.
Seuraukset.
Karbalan käytävän murtuminen avasi liittouman joukoille suoran reitin Bagdadiin. Yhdysvaltain 3. jalkaväkidivisioona ja merijalkaväki etenivät nopeasti, ja Irakin armeija oli kyvytön pysäyttämään etenemistä. Tasavaltalaiskaartin eteläinen osasto hajosi, ja 6. huhtikuuta sen esikunta ilmoitti, että suuri osa miehistä oli karannut. Amerikkalaiset ylittivät Eufratin ja lähestyivät Bagdadia ilman merkittävää vastarintaa. Saddam pakeni Bagdadista ja kaupunki kukistui 9. huhtikuuta.