Kai Donner

Karl Reinhold (Kai) Donner (1. huhtikuuta 1888 Helsinki – 12. helmikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen suomalais-ugrilaisiin kieliin erikoistunut kielitieteilijä ja antropologi sekä itsenäisyys- ja oikeistoaktivisti. Donner oli Lapuan liikkeen tärkeä taustavaikuttaja ja Vihtori Kosolan tukija.
Perhe ja suku.
Kai Donner kuului Pohjanmaalta kotoisin olevaan Donner-sukuun. Hänen isänsä Otto Donner oli senaattori ja Suomen ensimmäinen sanskriitin ja vertailevan kielentutkimuksen professori ja perusti Suomalais-Ugrilaisen Seuran vuonna 1883. Hänen äitinsä oli Wilhelmine Sofia Charlotta (Minette) Munck, joka kuului Munck af Fulkila -sukuun. Kai Donnerin poikia ovat Helsingin yliopiston eläintieteen professori Kai Otto Donner, Helsingin yliopiston geologian professori Joakim Donner ja kirjailija Jörn Donner, joka 2000-luvulla toi esiin isänsä tieteellistä elämäntyötä.
Tieteellinen ura.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi vuonna 1906 Kai Donner ryhtyi isänsä jalanjälkiä seuraten opiskelemaan kielitiedettä ja itämaiden tutkimusta Helsingin Aleksanterin yliopistoon. Hän siirtyi opiskelemaan suomalais-ugrilaisia kieliä Budapestin yliopistoon vuonna 1908 ja sosiologiaa Cambridgen yliopistoon vuonna 1911. Vuosina 1909–1918 hänellä oli virka yliopiston kirjaston amanuenssina.
Valmistuttuaan filosofian kandidaatiksi vuonna 1911 Donner lähti kaksi vuotta kestäneelle kenttätyötutkimusmatkalle ankariin olosuhteisiin Siperiaan suomensukuisten kansojen, lähinnä samojedien pariin. Valmistuttuaan maisteriksi vuonna 1914 hän lähti heti toiselle matkalle, jonka ensimmäisen maailmansodan syttyminen pian katkaisi. Suomen suvun alkuperästä kiinnostunut Donner keräsi tietoa selkupin, kamassin ja ketin kielistä. Hän julkaisi tutkimusmatkoistaan myöhemmin muistelmateokset "Siperian samojedien keskuudessa 1911–1913 ja 1914" (1915) sekä "Siperia: elämä ja entisyys" (1933).
Donner valmistui lisensiaatiksi 1921 ja väitteli tohtoriksi 1923, mutta väitöskirjaa ja paria tutkimusta lukuun ottamatta hänen tieteellinen toimintansa jäi poliittisen aktivismin vuoksi melko vähäiseksi. Hänestä tuli Helsingin yliopiston uralilaisen kielitieteen dosentti 1924 ja fonetiikan virkaa tekevä ylimääräinen professori hieman ennen kuolemaansa vuonna 1934. Suomen Tiedeakatemian jäsenenä Donner oli vuodesta 1932 lähtien.
Aktivismi.
Maailmansodan estettyä tieteellisen kenttätyön Donner omistautui Suomen itsenäisyysliikkeen tukemiselle. Vuonna 1916 hänestä tuli jääkäriliikkeen taustavoimana toimineen Aktiivisen komitean (AK) sihteeri. Vuodet 1916–1917 Donner toimi maanpaossa Tukholmassa itsenäisyysliikkeen ulkomaanvaltuuskunnan johtavana hahmona ja AK:n yhdysmiehenä. Hän oli taitava pitämään matalaa profiilia ja kirjoitti tällöin päiväkirjansakin kamassiksi. Vuosina 1917–1918 Donner oli Tukholmassa sotilasasiamiehenä ja vuosina 1918–1919 Suomen ja Neuvosto-Venäjän välisen rajan komendanttina sekä keskeisenä henkilönä suojeluskuntajärjestössä. Vuonna 1919 Donner oli keskeinen puuhamies kenraali Gustaf Mannerheimin ja aktivistien yhteisessä suunnitelmassa hyökätä Pietariin, mikä ei kuitenkaan toteutunut. Suuresti ihailemastaan Mannerheimista Donner kirjoitti vuonna 1934 kirjan "Sotamarsalkka, vapaaherra Mannerheim". Vuosina 1920–1922 Donner oli aktivistien "Suunta"-lehden päätoimittaja. Hän oli Jääkäriliiton kunniajäsen. Ruotsinkielinen Donner riitaantui 1920-luvulla toisen merkittävän aktivistijohtajan Elmo Kailan kanssa, kun tämä ryhtyi kiihkeäksi aitosuomalaisuuden kannattajaksi.
Donner oli Lapuan liikkeen tärkeimpiä taustavaikuttajia. Hän oli jo vuoden 1929 lopulla ohjailemassa liikettä ja kesällä 1930 hän oli merkittävin sen taustalla vaikuttaneista aktivistijohtajista. Hänen keskeinen tavoitteensa oli ulkopoliittinen aktivismi eli hyökkäys itään, kun taas sisäpoliittinen muutos oli hänelle lähinnä sen toteuttamiseen tarvittava väline. Donner oli taktikoija, joten esimerkiksi kyyditysten suhteen hän oli kannattajineen välillä maltillisella kannalla ja välillä edusti kaikkein jyrkintä linjaa. Liikkeen jyrkän siiven harmaana eminenssinä hän yritti huonolla menestyksellä saada liikkeelle kokenutta ja järjestäytynyttä johtoa Vihtori Kosolan kaltaisten talonpoikien sijaan menestyksen varmistamiseksi. Donner liittyi Lapuan liikkeen valtuuskuntaan kesäkuussa 1930 ja talonpoikaismarssilla hän johti Uudenmaan ruotsinkielisiä yhdessä Petter Forsströmin kanssa. Suhteet Mannerheimiin ja rahamaailmaan tekivät Donnerista vaikutusvaltaisen, mutta hänen taipumuksensa salamyhkäiseen juonitteluun muodostui haitaksi.
Donner oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1931 vaalissa.
Muuta.
Jörn Donnerin idean pohjalta vuonna 2007 valmistuneen ja Lauri Törhösen ohjaaman historiallisen draamaelokuvan "Raja 1918" päähenkilön esikuvana on Kai Donner rajamaan komendanttina.
Olavi Louheranta väitteli joulukuussa 2006 Helsingin yliopistossa aiheesta "Siperiaa sanoiksi – uralilaisuutta teoiksi. Kai Donner poliittisena organisaattorina sekä tiedemiehenä antropologian näkökulmasta".