tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gai

Gai () on kaupunki Orenburgin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Etelä-Uralilla 330 kilometriä Orenburgista etelään. Kaupunki on Gain piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asukkaita on 37 000 henkeä (vuonna 2013).
Gain taajama perustettiin vuonna 1958, kun paikallisen kupariesiintymän yhteyteen alettiin rakentaa malminrikastamoa. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1979. Nykyään Gaissa on lähinnä metalliteollisuutta. Kuuden kilometrin päässä sijaitsevien kivennäisvesilähteiden yhteydessä toimii kylpylä.
Jorge Costa

Jorge Paulo Costa Almeida (14. lokakuuta 1971 Porto, Portugali – 5. elokuuta 2025 Porto, Portugali) oli portugalilainen jalkapalloilija, joka pelasi keskuspuolustajan pelipaikalla. Pelaajauransa jälkeen hän toimi useiden joukkueiden valmentajana.
Costa edusti pelaajana 15 vuotta FC Portoa, jonka kanssa hän voitti kahdeksasti Portugalin pääsarjamestaruuden ja kerran Mestarien liigan. Hän voitti Portugalin alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa MM-kultaa vuonna 1991. Hän pelasi Portugalin A-maajoukkueessa 50 virallista ottelua ja teki kaksi maalia. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 2000 EM-kilpailuissa ja MM-kilpailuissa 2002.
Valmennusuraa Costa loi kotimaansa lisäksi muun muassa Kyproksella, Tunisiassa, Intiassa, Romaniassa ja Gabonissa. Ennen kuolemaansa hän toimi FC Porton ammattijalkapallon johtajana.
Ura pelaajana.
Costa liittyi heinäkuussa 1990 FC Porton edustusjoukkueeseen ja edusti joukkuetta seuraavat 15 vuotta. Hän oli voittamassa Mestarien liigan kautta 2003–2004, ja Costa pelasi joukkueensa kapteenina kymmenen ottelua, eli kolmea vaille joukkueen kaikki ottelut. Hän voitti Porton kanssa myös muun muassa kahdeksasti Portugalin pääsarjamestaruuden kausina 1992–1993, 1994–1995, 1995–1996, 1996–1997, 1997–1998, 1998–1999, 2002–2003 ja 2003–2004. Costa pelasi Portossa kaikki kilpailut mukaan luettuina 325 kilpailullista ottelua, joissa hän teki 20 ja syötti viisi maalia.
Portossa pelatessaan Costa solmi lainasopimuksia Penafielin, Marítimon ja Charlton Athleticin joukkueiden kanssa. Uransa viimeisen vuoden 2005–2006 Costa edusti belgialaista Standard Liègeä. Hän pelasi Portoa lukuun ottamatta seuraurallaan 43 kilpailullista ottelua.
Costa edusti Portugalin alle 16-, alle 18-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueita. Hän oli mukana voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-kultaa vuonna 1991. Hän liittyi maaliskuussa 1993 Portugalin A-maajoukkueeseen. Hän pelasi joukkueessa 50 virallista maaottelua ja teki kaksi maalia. Costa pelasi joukkueensa kaikki viisi ottelua vuoden 2000 EM-kilpailuissa, jossa Portugali putosi välierissä Ranskaa vastaan. Hän pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua MM-kilpailuissa 2002, jossa Portugali ei edennyt lohkosta jatkoon. Costa teki molemmat maajoukkueuransa maalit ystävyysotteluissa, ensin marraskuussa 2000 Israelin verkkoon ja myöhemmin helmikuussa 2002 Espanjan verkkoon.
Ura valmentajana.
Costa aloitti valmentajauransa vuonna 2006 SC Bragan apulaisvalmentajana ja nousi helmikuussa 2007 joukkueen päävalmentajaksi. Vuodet 2008–2010 hän valmensi Olhanensea, jonka kanssa hän voitti valmennusuransa ainoan mestaruuden, Portugalin toiseksi korkeimman sarjatason Segunda Ligan tittelin kaudella 2008–2009. Seuraavien vuosien aikana Costa solmi useiden seurojen kanssa lyhyempiä valmennusjaksoja.
Vuodet 2014–2016 Costa valmensi uransa ainoaa maajoukkuetta eli Gabonia. Viimeisten valmennusvuosiensa aikana Costa vieraili kotimaansa ulkopuolella Romaniassa, Tunisiassa ja Intiassa. Ennen kuolemaansa hän toimi FC Porton ammattijalkapallon johtajana. Costa kuoli sydänkohtaukseen tiistaina 5. elokuuta 2025 joukkueen harjoituskeskuksessa.
Saavutukset.
Valmentajana.
Lähde:
Passiot stoalaisuudessa

Passioilla (, mon. "pathē") tarkoitettiin stoalaisuudessa tunneperäisen kärsimyksen eri muotoja. Passioita katsottiin olevan päätasolla neljä: halu, nautinto, pelko ja tuska. 
Ensisijaiset passiot.
Passiot voidaan jakaa nelikenttään, jossa kaksi passioista liittyy johonkin, jonka ihminen arvostelee hyväksi, ja kaksi johonkin, jonka ihminen arvostelee pahaksi; ja toisaalta kaksi liittyy nykyhetkeen ja toisaalta kaksi tulevaisuuteen kohdistuvaan odotukseen:
Jaottelut tunnetaan neljän päälähteen kautta. Andronikos Rhodoslaisen nimiin laitetuttu teos "Passioista" käsittelee stoalaisia tunneluokitteluja. Stobaios lainaa erästä luetteloa varhaisemmasta doksografiasta. Cicero hyödyntää jaottelua teoksessaan "Keskusteluja Tusculumissa". Lisäksi se esiintyy Diogenes Laertioksella.
Alijaotteluja.
Neljää passiota on jaoteltu edelleen erillisiksi passioiksi. Tällaisia jaotteluja voidaan löytää muun muassa Ciceron teoksesta "Keskusteluja Tusculumissa".
Georgijevsk

Georgijevsk () on kaupunki Stavropolin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaukasusvuorten juurella Kuman sivujoen Podkumokin varrella 210 kilometriä Stavropolista kaakkoon. Kaupunki on Georgijevskin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Sen kautta kulkee Mineralnyje Vodyn ja Prohladnajan välinen rautatie, josta kaupungissa haarautuu sivurata Budjonnovskiin. Asukkaita on 72 100 henkeä (vuonna 2011).
Georgijevsk on perustettu vuonna 1777 linnoitukseksi Mozdokin ja Azovin väliselle Kaukasian puolustuslinjalle. Vuonna 1783 siellä solmittiin sopimus, jonka mukaan Georgiasta tuli Venäjän protektoraatti. Vuonna 1786 Georgijevsk sai kaupunginoikeudet ja siitä tuli aluksi samannimisen kihlakunnan ja vuodesta 1802 Kaukasian läänin keskus. Vuonna 1822 aluehallinto siirrettiin Stavropoliin. Linnoitus lakkautettiin vuonna 1825 ja vuonna 1830 Georgijevsk menetti myös kihlakuntakeskuksen aseman.
Nykyään kaupunki on maatalousalueen keskus, jossa on mm. metalli-, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Like-uutiset

Like-uutiset oli vuosina 1994–2003 ilmestynyt ilmaisjakelulehti, jota kustansi Like Kustannus. Lehden päätoimittajia olivat Timo Ernamo, Henrik Laine ja Jaakko Pietiläinen. Toimituspäällikkönä toimi Markus Ånäs. Lehden selvästi aikalaismedioista poikkeavaa visuaalista ilmettä loivat koko lehden ilmestymisen ajan AD Tommi Hänninen, valokuvaaja Nauska sekä graafikko Maria Mitrunen.
"Like-uutiset" saavutti nopeasti perustamisensa jälkeen laajan lukijakunnan. Lehden levikki oli suurimmillaan loppuvaiheessa, jolloin sitä painettiin kustantamon ilmoituksen mukaan 80 000 kappaletta valtakunnalliseen jakeluun.
Pääasiallisesti kulttuuriin keskittynyt tabloid-kokoinen lehti loi puheenaiheita suomalaiseen mediaan, kuten muun muassa ihmisoikeustaistelija Ken Saro-Wiwan kohtalon sekä manga-kulttuurin. Kulttuurin ohella "Like-uutiset" esitteli myös politiikkaa, taloutta ja urheilua. Lehden luetuimpiin osioihin lukeutuivat testipalsta ”Ravintoruletti”, maailman kummallisuuksia luodannut ”Monitoro”, ihmisoikeusasioita käsitellyt ”Shit Happens” sekä kustantamoon tarjottuja käsikirjoituksia läpikäynyt ”Leivo-setä”.
Like-uutisten avustajakunnasta löytyivät muun muassa Toni Jerrman, Mikko Aaltonen, Timo Kalevi Forss, Gerry Birgit Ilvesheimo, Sofi Oksanen, Jouni Hokkanen, Nalle Virolainen, Tuomas Toivonen, Jouko Lehtola, Mikko Viljakainen, Esa Kuloniemi, Kalle Kirstilä, Jukka Rislakki, Marko Turunen, Arto Leivo, Jonna Autio, Milla Palovaara ja Katja Tukiainen.
"Like-uutiset" lopetettiin vuonna 2003 kaikkien tekijöiden siirryttyä WSOY:n perustamaan Johnny Kniga -kustannusyksikköön ja sen julkaisemaan "Johnny Kniga kertoo" -lehteen, jonka julkaiseminen puolestaan lopetettiin vuoden 2005 vaihteessa mainostulojen vähäisyyden takia.
Mothman – sanansaattaja

Mothman – sanansaattaja on vuonna 2002 valmistunut yliluonnollinen jännityselokuva. Se perustuu journalisti John A. Keelin vuosista 1966–1968 kertovaan kirjaan "The Mothman Prophecies", joka julkaistiin pian tapahtumien jälkeen. Tuohon aikaan sadat ihmiset kertoivat havainneensa Mothmanin (suom. "Koimies") jossakin yhteydessä Point Pleasantin pikkukaupungissa Länsi-Virginiassa. Elokuvassa Keelia näyttelee Richard Gere, roolinimellä John Klein.
Elokuvan juoni.
Onnellinen aviopari John ja Mary Klein joutuu auto-onnettomuuteen. Sairaalassa Marylta löydetään aivokasvain, joka mahdollisesti sai hänet menettämään auton hallinnan. Mary kuitenkin kertoo säikähtäneensä valtavaa, punasilmäistä oliota, joka ajoi suoraan autoa kohti mutta väisti viime hetkellä. Maryn kuoleman jälkeen John saa tietää, että ennen kuolemaansa Mary oli tehnyt lukuisia piirustuksia tästä mustasta, punasilmäisestä ja isosiipisestä hahmosta. Niistä tulee Johnille pakkomielle ja muutaman vuoden kuluttua hän joutuu keskelle selittämättömiä ja yliluonnollisia tapahtumia.
Gorbatov

Gorbatov () on kaupunki Nižni Novgorodin alueen Pavlovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Okajoen rannalla 58 kilometriä Nižni Novgorodista lounaaseen. Asukkaita oli vuonna 2011 2 200.
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1565. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1779. Kaupunki tunnetaan vanhasta köysiteollisuudestaan sekä kirsikkapuutarhoistaan, joista on peräisin Gorbatovin kirsikkalajike. Nykyään Gorbatov on suosittu lomanviettopaikka.
Are

Are on pienkauppala (alevik) ja entinen kunta Pärnumaan maakunnassa, Virossa. 
Aren kunnan asukasluku oli 1 285 (vuonna 2012), pinta-ala 159,58 neliökilometriä ja asukastiheys 8,3 asukasta neliökilometrillä. Are sijaitsi 18 kilometriä maakuntakeskus Pärnusta Tallinnan suuntaan. Aren kunta itsenäistyi 30. heinäkuuta 1992. Aren kunnan naapureita olivat Halinga, Sauga, Vändra ja Tori. 
Kunnassa oli Aren pienkauppala ("alevik") ja 11 kylää – Suigu, Niidu, Eavere, Elbu, Kurena, Lepplaane, Parisselja, Pärivere, Murru, Tabria ja Võlla. Kunnassa sijaitsi kaksi koulua: Aren peruskoulu (luokat 1-9) sekä Suigun alakoulu.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Aren, Saugan ja Torin kunnat sekä Sindin kaupunki yhdistettiin uudeksi Torin kunnaksi. Aren pienkauppala on edelleen pienkauppala.
Aren ystävyyskaupunki oli Alajärvi Etelä-Pohjanmaalla. Aikaisempi ystävyyskunta oli Lehtimäki, joka liittyi Alajärveen vuoden 2009 alusta. 
Väestö.
Vuonna 2011 Aren kunnassa oli 1 177 asukasta, joista 1 131 (96,1 %) oli virolaisia, 30 (2,5 %) venäläisiä ja 15 (1,3 %) muita kansallisuuksia.
Gornozavodsk

Gornozavodsk () on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Uralin länsirinteellä 192 kilometriä Permistä koilliseen. Kaupunki on Gornozavodskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Permin, Nižni Tagilin ja Jekaterinburgin välinen rautatie (Pašijan asema). Asukkaita on 12 500 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1955 valmistuneen sementtitehtaan yhteyteen perustetusta Novopašijskin taajamasta. Vuonna 1965 siitä tuli Gornozavodskin kaupunki. Tärkein tuotantolaitos on OAO Gornozavodsktsementin sementtitehdas.
Ruokometsäkerttunen

Ruokometsäkerttunen ("Bradypterus baboecala") on laajalla alueella Afrikassa tavattava sirkkalintuihin kuuluva varpuslintu. 
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan ruokometsäkerttunen on noin 13–19 cm. Lajin pää selkä ja pitkä pyöreäpäinen pyrstö ovat väriltään tummanruskeat. Perässä on punaruskea vivahde. Vatsastaan ruokometsäkerttunen on harmahtavan valkea. Kyljet ovat hieman rusehtavat. Sukupuolet muistuttavat toisiaan, ja nuoret yksilöt muistuttavat aikuisia.
Elinympäristö, -tavat ja ravinto.
Ruokometsäkerttuset elävät jokien ja purojen tiheissä ruovikoissa. Laji elää yleensä pareittain. Parin löytymisen jälkeen linnut elävät yhdessä ja etsivät uuden parin itselleen vain, jos entinen pari kuolee. Ruokometsäkerttuset tekevät pesänsä maahan. Naaras munii kahdesta kolmeen valkeaa munaa. Linnun ravinto koostuu selkärangattomista, joita se etsii maasta.
Työ Terveys Turvallisuus

Työ Terveys Turvallisuus (TTT) on työhyvinvoinnin erikoislehti. TTT-lehdestä ilmestyy vuodessa kuusi numeroa ja vähintään 14 sähköistä uutiskirjettä. 
Työ Terveys Turvallisuus on perustettu vuonna 1971, ja vuoden 2014 loppuun saakka sitä kustansi ja julkaisi Työterveyslaitos (TTL). Vuoden 2015 alusta lehden kustantaja on ollut TTT Kustannus Oy ja Työterveyslaitos on lehden yhteistyökumppani. Päätoimittaja on Kirsi Väisänen. Hän aloitti tehtävässään vuoden 2018 keväällä. Sitä ennen päätoimittaja oli Merja Karjalainen, joka toimi vuosina 2007–2014 lehden toimituspäällikkönä. Noina vuosina TTL:n silloinen pääjohtaja Harri Vainio toimi lehden päätoimittajana.
TTT-lehden sisältö keskittyy työhyvinvoinnin, työturvallisuuden ja työterveyden kehittämiseen.
Gornjak

Gornjak () on kaupunki Altain aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Altain luoteisharjanteilla 360 kilometriä Barnaulista lounaaseen. Kaupunki on Lokotin piirin keskus. Neljän kilometrin päässä sijaitsee Lokotin ja Öskemenin välisen rautatien Neverovskajan asema. Asukkaita on 15 400 henkeä (vuonna 2008).
Seudulta vuonna 1751 löydettyä Zolotuhan malmiesiintymää hyödynnettiin 1800-luvun puoliväliin saakka ja uudelleen vuodesta 1939 lähtien. Vuonna 1942 Zolotuhan kylän paikalle perustettiin kaivostyöläisasutus, joka sai nimen Gornjak. Vuonna 1954 siitä tuli Lokotin piirin keskus ja vuonna 1969 kaupunki.
Nykyään Gornjakin kaivos on suljettu. Kaupungissa on lähinnä rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Pertti Lahtinen

Pertti Kalevi Lahtinen (s. 25. huhtikuuta 1939 Tampere) on suomalainen vasemmistoliittolainen poliitikko. Lahtinen toimi kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosina 1987–1991 ja hän kuului Tampereen kaupunginvaltuustoon 1976–1996. Ennen Vasemmistoliiton perustamista Lahtinen edusti SKDL:ää ja SKP:tä.
Lahtinen työskenteli valajana vuodesta 1957. Vuosina 1976–1983 hän oli pääluottamusmies ja 1983–1985 tarkastaja. Ennen valintaansa eduskuntaan Lahtinen teki jälleen valajan töitä. Lahtinen kuului Suomen kommunistisen puolueen keskuskomiteaan vuodesta 1984. Hän toimi myös n puheenjohtajana vuodesta 1985. SKP:n enemmistö perusti tuolloin Pirkanmaan piirin, koska oppositiokommunistien hallussa ollut kieltäytyi noudattamasta puolueen päätöksiä.
Elfving

Elfving on suomalainen yritysryhmä, joka toimii teknisen tukkukaupan alalla. Yrityksen perusti vuonna 1910 Hemming Elfving. Elfvingin ensimmäinen päätoimiala oli keksien valmistus Hangon Keksi -yhtiössä Hangossa. Tämä liiketoiminta myytiin Fazerille vuonna 1927. Sen jälkeen yritys siirtyi kalastusalalle noin vuosikymmeneksi. Sota-ajan jälkeen yrityksen toiminta suuntautui tekniseen tukkukauppaan, joka on nykyäänkin keskeinen osa yrityksen toimintaa.
Ryhmän yritykset.
Oy Elfving Holding Ab on konsernin holdingyhtiö. Oy Elfving Ab markkinoi Stihl-moottori- ja -raivaussahoja, Viking-puutarhakoneita ja Ariens-lumilinkoja ja -ruohonleikkureita. 
Hausjärvellä toimiva Elfving Opasteet Oy Ab tekee opaste- ja varoituskylttejä ja liikennemerkkejä ja tuo maahan tieliikennettä ohjaavia laitteita. Sen tytäryhtiön Tielinja Oy:n erikoisalaa ovat tie- ja katumerkinnät maaleilla ja massoilla, 
Oy Elfving Safety Ab markkinoi työvaatteita, turvajalkineita ja henkilösuojaimia. Forteco Finland Oy Espoon Suomenojalla tuo maahan Peugeot-mopoja ja -skoottereita sekä Aixam-mopoautoja. Oy Harry Marcell Ab on kodinkoneiden, kuten Nilfisk-pölynimurien maahantuoja, ja Oy Raketti Ab myy metsänkorjuukoneiden tarvikkeita.
Yritysryhmän liikevaihto on noin 45 miljoonaa euroa, ja se työllistää noin 110 henkilöä.
Helmihuulikala

Helmihuulikala ("Anampses chrysocephalus") on huulikala.
Koko ja ulkonäkö.
Helmihuulikala kasvaa noin 18 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan selvästi. Naaraan vartalossa on tummalla pohjalla valkoisia helmiä. Pyrstö on punainen. Koiraalla on vaaleamman ruskea vartalo, oranssinsävyinen pää jossa on sinisiä pilkkuja ja juovanpätkiä.
Alkuperä.
Helmihuulikaloja elää Tyynellämerellä, Havaijilla ja Midway-saarilla.
Käyttäytyminen.
Kaikki helmihuulikalat ovat aluksi naaraita. Parven voimakkain naaras muuttuu koiraaksi. Kalaa pidetään joskus riutta-akvaariossa, mutta sitä on vaikea saada syömään akvaarioruokia. Mieluiten se pyydystää itse pikkuötököitä hiekan ja elävän kiven joukosta. 
Akvaarion pohjalla pitää olla viitisen senttiä hiekkaa, johon kala voi halutessaan kaivautua.
Espanja yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

Espanja on yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailujen viimeisimpien vuosien menestyneimpiä maita. Kisahistorian ensimmäisinä vuosikymmeninä se ei menestynyt, sillä se saavutti ensimmäiset pistesijansa vasta vuonna 1966 ja ensimmäisen mitalinsa vuonna 1978. Vuoden 2002 kisoissa se sijoittui mitalitilastossa toiseksi. Kaikkiaan maa on saavuttanut 26 kultamitalia ja yhteensä 78 mitalia. Koko EM-kisahistorian mitalitilastossa se on 11. sijalla. Vuoden 2010 EM-kilpailuja isännöi espanjalaiskaupunki Barcelona.
Espanjan EM-kisahistorian ainoa kolminkertainen kultamitalisti on korkeushyppääjä Ruth Beitia. Kaksinkertaisia kultamitalisteja ovat kävelijä Francisco Javier Fernández ja kestävyysjuoksijat Marta Domínguez ja Nuria Fernández. Maan kultamitaleista yhdeksän on peräisin sileiltä kestävyysjuoksumatkoilta, viisi keskimatkoilta, yksi pikajuoksusta, yksi estejuoksusta, yksi aitajuoksusta, kolme korkeushypystä sekä kuusi kävelystä.
Espanjan EM-menestys kisoittain.
Espanja joutui odottamaan ensimmäistä EM-mitaliaan pitkään. Budapestissa 1966 se saavutti vasta ensimmäiset pistesijansa, kun Carlos Perez sijoittui maratonilla neljänneksi, Ignacio Sola seiväshypyssä viidenneksi ja Alberto Esteban 800 metrin juoksussa seitsemänneksi. Helsingissä 1971 maan pisteurheilijat olivat 5 000 metrin juoksussa viidenneksi sijoittunut Javier Alvarez Salgado, 10 000 metrin juoksussa viidenneksi sijoittunut Mariano Haro Cisneros sekä maratonilla kahdeksanneksi päätynyt Agustin Fernandez. Roomassa 1974 Luis Sarrian, Juan Sarrasquetan, Miguel Arnaun ja José Luis Sanchez Paraison muodostama joukkue sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa kuudenneksi, Carmen Valero naisten 1 500 metrin juoksussa seitsemänneksi ja Mariano Haro Cisneros 10 000 metrillä kahdeksanneksi. Vasta Prahassa 1978 Espanja sai ensimmäisen EM-mitalinsa, kun Jorge Llopart voitti kultaa 50 kilometrin kävelyssä.
Elton

Elton () on suolajärvi Venäjällä Volgogradista 150 km itään, lähellä Kazakstanin rajaa. Sen pinta-ala on 152 km², keskisyvyys kesäisin luokkaa 10 cm ja keväisin 70-80 cm. Järvi sijaitsee 16 m merenpinnan alapuolella. Järven läheisyydessä Eltonin taajamassa on muta- ja kivennäisvesiparantola "Elton". Järven mineraalipitoisuus on 200-500 g/l, suurempi kuin Kuolleessameressä.
Järven nimi Elton pohjautuu kazakin kieliseen nimeen "Altyn-Nuur" (Алтын-нур), joka tarkoittaa kultaista järveä.
Kołobrzegin piirikunta

Kołobrzegin piirikunta () on piirikunta Länsi-Pommerissa, Puolassa. Se on nimetty keskuskaupunkinsa Kołobrzegin mukaan. Kołobrzeg on myös piirikunnan ainoa kaupunki ja sijaitsee Itämeren rannalla noin 100 kilometrin päässä Szczecinistä. Piirikunnan noin 75 000 asukkaasta 45 000 asuu Kołobrzegissa.
Kołobrzegissa rekisteröityjen ajoneuvojen rekisterikilven kirjaintunnus on ZKL.
Kuntajako.
Kołobrzegin piirikunta jakautuu seitsemään kuntaan. Näistä Kołobrzegin kaupunki on kaupunkikunta ja muut maalaiskuntia. Maalaiskuntia ovat Dygowo, Gościno, Kołobrzegin maalaiskunta, Rymań, Siemyśl ja Ustronie Morskie.
Maria Rebélo

Maria Rebélo (ent. Lelut, s. 29. tammikuuta 1956 Ílhavo, Portugali) on entinen ranskalainen kestävyysjuoksija.
Rebélo osallistui arvokisojen maratonille seitsemän kertaa. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän sijoittui yhdeksänneksi ajalla 2.40.20. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän keskeytti. Soulin 1988 olympialaisissa hän sijoittui 18:nneksi ajalla 2.33.47. Splitin EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia ajalla 2.35.51. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän oli viides ajalla 2.32.05. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän keskeytti. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän sijoittui 12:nneksi ajalla 2.38.33.
Rebélo saavutti maastojuoksun MM-kilpailuissa viisi joukkuemitalia ja EM-kilpailuissa yhden joukkuehopean. Henkilökohtaisissa maastojuoksuissa hän oli parhaimmillaan MM-kilpailuissa kymmenes vuonna 1989 ja EM-kilpailuissa viides vuonna 1994.
Rebélo voitti Ranskan mestaruuden 10 000 metrin juoksussa vuosina 1985–1988, 25 kilometrin maantiejuoksussa vuonna 1985, puolimaratonilla vuonna 1992, maratonilla vuosina 1990, 1993 ja 1994 sekä maastojuoksussa vuonna 1994.
Äkämä

Äkämä on kasvin kasvuhäiriö, jonka aiheuttaa jokin ulkoinen ärsyke, usein punkki tai jokin hyönteinen.
Tavallisimpia äkämän aiheuttajia ovat äkämäpunkit, sukkulamadot ja hyönteisistä tavallisimmin äkämäpistiäiset, äkämäsääsket, kirvat, kempit, kärsäkkäät, jotkin ripsiäiset ja perhostoukat. Myös sienet ja bakteerit voivat olla kasvuhäiriön aiheuttajia. Äkämä voi kasvaa missä tahansa kasvin osassa. Äkämiä on hyvin erilaisia. Aiheuttaja voidaan määrittää yleensä äkämän ulkonäön perusteella.
Raija Jurkko

Raija Jurkko (o.s. Koskinen, s. 28. toukokuuta 1963 Lappeenranta) on suomalainen voimanostaja.
Jurkko on voittanut voimanoston maailmanmestaruuden alle sarjassa vuosina 1995, 2001–2006, yhteensä seitsemän kertaa. Lisäksi hän on saanut samassa sarjassa MM-hopeaa 1998 ja pronssia 1994. Sarjassa alle hän on saavuttanut MM-kisoista hopeaa 1996, 1997, 1999 ja 2000. Penkkipunnerruksen MM-kilpailuissa hän on saanut pronssia sarjassa alle 1998.
Jurkko on voittanut voimanoston Euroopan mestaruuden alle sarjassa vuosina 2000, 2002, 2004 ja 2005. Alle sarjassa hän on saavuttanut EM-kilpailuissa yhteensä kuusi kultaa 1997, 2007–2011 sekä hopeaa 1995, 1996 ja 1999. Penkkipunnerruksen EM-kilpailuissa hän on saavuttanut alle sarjassa kultaa 1997 ja hopeaa 2000.
Jurkko voitti World Games -kilpailuissa kultaa alle sarjassa 2001. Hän on parantanut useita kertoja maailmanennätyksiä 44:n ja painoluokissa. Jurkko nimettiin Euroopan voimanostoliiton kuuluisuuksien galleriaan toukokuussa 2008. Hänet valittiin Suomen vuoden naisurheilijaksi 1997.
Jurkko on ammatiltaan sisätautien erikoislääkäri. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kesämäen lukiosta vuonna 1982 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1994.
Tyana

Tyana tai Tyanna () oli antiikin aikainen kaupunki Vähässä-Aasiassa. Kreikkalaisen legendan mukaan sen perusti Traakian kuningas Thoas, ja kaupunkia kutsuttiin nimellä "Thoana". Luwiaksi sen nimi oli "Tuhana" tai "Tuwanna" ja se oli itsenäisen kuningaskunnan pääkaupunki. Myöhemmin sitä hallitsivat kreikkalaiset ja roomalaiset. Ksenofon mainitsee Tyanan nimellä "Dana" ja kertoo sen olleen suuri ja varakas kaupunki. Kreikkalainen filosofi Apollonios oli syntynyt Tyanassa.
Roomalaisella kaudella Tyana kuului Cappadocian provinssiin. Rooman keisari Caracallan aikana kaupungista tuli roomalainen colonia, "Colonia Antoniana Tyana". 
Kun Palmyran valtakunta irtautui roomasta 260-luvulla, Tyana asettui palmyralaisten puolelle. Keisari Aurelianuksen lähtiessä sotaretkelle vuonna 272 Palmyraa vastaan, Tyanan asukkaat sulkivat ovensa roomalaisilta. Aurelianuksen kerrottiin tällöin julistaneen, ettei jättäisi koiraakaan eloon vallattuaan kaupungin. Tyanan lopulta kukistuttua, Aurelianus päätti kuitenkin säästää kaupungin, sillä filosofi Apollonioksen kerrottiin ilmestyneen Aurelianukselle näyssä ja kehottaneen häntä säästämään synnyinkaupunkinsa.
Vuonna 371 Itä-Rooman keisari Valens muodosti Cappadociasta uuden provinssin Cappadocia secundan ja teki Tyanasta sen pääkaupungin. Muslimien vallattuan Tyanan, siitä tuli muslimivaltakunnan rajakaupunki, mutta menetti tärkeytensä.
Tyanan rauniot sijaitsevat Kemerhisarin luona, 4,8 kilometriä Niğdestä etelään. Siellä sijaitsee muun muassa roomalaisen akveduktin rauniot.
Christine Loiseau

Christine Loiseau (o.s. Gourdon, s. 26. elokuuta 1960 Mazières-en-Mauges, Maine-et-Loire, Ranska) on entinen ranskalainen kestävyysjuoksija.
Loiseau sijoittui 10 000 metrin juoksussa Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 sijalle 15 Ranskan ennätyksellä 32.25,99. Maastojuoksun MM-kilpailuihin hän osallistui kolmasti ja saavutti joukkuehopeaa vuonna 1987 ja joukkuepronssia vuonna 1988. MM-maastojuoksun henkilökohtaisella matkalla hän sijoittui 51:nneksi vuonna 1984, 128:nneksi vuonna 1987 ja 75:nneksi vuonna 1988.
160-senttinen ja 45 kiloa kilpauransa aikana painanut Loiseau voitti Ranskan mestaruuden 10 000 metrin juoksussa vuonna 1989. Hän juoksi tuolla matkalla kolmasti Ranskan ennätyksen vuonna 1986.
Carl-Axel Elfving

Carl-Axel Elfving (oik. "Karl Axel Elfving" 12. tammikuuta 1920 Örnsköldsvik, Ruotsi – 12. tammikuuta 1988 Enskede, Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä, joka näytteli yli 70 elokuvassa ja televisiotuotannossa, muun muassa Ingmar Bergmanin elokuvissa. Hänen erikoisuutensa oli oman kotimurteen, norrlannin murteen käyttö.
Naisen orja

Naisen orja ("Of Human Bondage") on vuonna 1934 ensi-iltansa saanut draamaelokuva. Elokuvan ohjasi John Cromwell ja tuotti Pandro S. Berman. Elokuvan päärooleissa esiintyivät Leslie Howard, Bette Davis ja Frances Dee. Elokuva oli Davisin läpimurtorooli, josta tuli ensimmäinen hänen yhdestätoista Oscar-ehdokkuudestaan. Elokuva perustuu vuonna 1915 ilmestyneeseen romaaniin, jonka kirjoitti W. Somerset Maugham. Elokuva uudelleenfilmatisoitiin vuosina 1946 ja 1964. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli RKO Pictures. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 28. kesäkuuta 1934 ja Suomessa 15. maaliskuuta 1936.
Tarina.
Elokuva kertoo lääketiedettä harjoittavasta miehestä, Philip Careystä (Howard), joka rakastuu pakkomielteisesti naiseen, Mildred Rogersiin (Davis), joka käyttäytyy laskelmoivasti ja kylmäsydämisesti miesparkaa kohtaan. Mies ei kuuntele läheistensä neuvoja eikä huomaa parempien naisten olevan aivan lähellä. Vastakohdat vetävät toki puoleensa, mutta yksipuolinen rakkaus osoittaa traagisuutensa.
Martine Fays

Martine Fays (s. 3. elokuuta 1959 Vinay, Isère, Ranska) on entinen ranskalainen kestävyysjuoksija.
Fays saavutti maastojuoksun MM-kilpailujen joukkuekilpailussa hopeaa vuosina 1987 ja 1989 sekä pronssia vuonna 1986. Henkilökohtaisella matkalla hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi vuonna 1986. Lisäksi hän sijoittui vuonna 1982 sijalle 51, vuonna 1984 sijalle 69, vuonna 1985 sijalle 23, vuonna 1987 12:nneksi, vuonna 1989 17:nneksi, vuonna 1990 20:nneksi sekä vuonna 1991 sijalle 30.
Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 Fays sijoittui 3 000 metrin juoksussa 13:nneksi ajalla 9.04,67. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän oli 12:s ajalla 8.56,36. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän keskeytti alkuerässään.
173-senttinen ja 55 kiloa huippuvuosinaan painanut Fays voitti Ranskan mestaruuden 1 500 metrin juoksussa vuonna 1983. Hän juoksi 3 000 metrillä Ranskan ennätyksen 8.46,18 vuonna 1987.
Kirsi Heikel

Kirsi Maria Heikel (o.s. Pelttari) on työskennellyt johtavana neuvonantajana konsulttiyritys Milttonissa helmikuusta 2023 lähtien. Hän toimi Yle Uutisten Pohjoismaiden kirjeenvaihtajana 2019–2022. Aiemmin hän on työskennellyt Ylessä politiikan toimittajana sekä "A-studion" juontajana. .
Heikel valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2001 pääaineenaan tiedotusoppi. Hän aloitti uransa vuonna 1991 tekemällä lukion ohessa nuortenohjelmaa Ylen Kuopion maakuntaradioon. Vuodesta 1995 alkaen Heikel juonsi Radiomafian Pressiklubi-ohjelmassa. Hän on työskennellyt toimittajana ja juontajana myös Ylen Tampereen ja Lahden aluetoimituksissa, radion uutis- ja ajankohtaistoimituksessa, Aamu-TV:ssä ja Yle Urheilussa. Yle Urheilussa Heikel toimi yleisurheilun MM-kisojen 2007 studioemäntänä. Vuosina 2008–2009 hän toimi Urheiluruudun uutisankkurina.
Heikel toimi Ylen vaalitenttien vetäjänä eduskuntavaaleissa 2015 ja 2019.
Heikel on myös kouluttanut eri alojen ammattilaisia muun muassa tv-haastatteluissa esiintymiseen. Hänellä on oma yritys, Kirsi Heikel Communications Oy. Maaliskuussa 2019 "Iltalehti" nosti esiin Heikelin yrityksensä kautta laskuttamat toimeksiannot eri ministeriöille ja niistä aiheutuvat mahdolliset eturistiriidat kriittisen journalismin teossa.
Henry Seebohm

Henry Seebohm (12. heinäkuuta 1832 Bradford Yorkshire – 26. marraskuuta 1895 Lontoo) oli englantilainen terästeollisuusmies ja lintutieteilijä.
Henry Seebohmin vanhemmat olivat Ester Wheeler saksalaissyntyinen kveekari Benjamin Seebohm.
Seebohm oli teollisuusmies, joka aloitti Seebohm and Dieckstahl Ltd:ssä Sheffieldissä. Hän matkusteli laajalti tutkimassa lintuja ja yleistä luonnonhistoriaa. Matkastaan Siperian tundralla Jenisein alueella hän julkaisi kaksi kirjaa, "Siberia in Europe" (1880) ja "Siberia in Asia" (1882). Postuumisti julkaistiin "The Birds of Siberia" (1901). Yhtenä ensimmäisistä eurooppalaisista Seebohm hyväksyi amerikkalaisperäisen kolminimisen trinomijärjestelmän, jossa Linnén luoman binomijärjestelmän suku- ja lajinimen lisäksi on myös alalajistatus.
Seebohm oli myös taidemaalari ja maalasi etenkin lintujen munia, joista hän julkaisi kirjan vuonna 1885.
Seebohm nimesi ainakin neljä uutta lintulajia: himalajankirjorastas ("Zoothera dixoni"), äyriäishuuhkaja ("Bubo blakistoni"), okinawantikka ("Sapheopipo noguchii") ja taiwanintiainen ("Parus holsti").
Seebohmin kunniaksi on nimetty neljä lintulajia: kosteikkokerttunen ("Amphilais seebohmi"), luzoninsilkkikerttunen ("Cettia seebohmi"), rinnemetsäkerttunen ("Bradypterus seebohmi") ja cajamarcansirkku ("Atlapetes seebohmi").
Laurence Elloy

Laurence Elloy (ent. Machabey, s. 3. joulukuuta 1959 Rouen, Seine-Maritime, Ranska) on entinen ranskalainen pika-aitajuoksija.
Elloy saavutti ensimmäisissä sisäratojen MM-kilpailuissa Pariisissa 1985 hopeaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 8,08 s. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuonna 1985 sekä viidenneksi vuosina 1986 ja 1988.
Ulkoradoilla Elloy sijoittui 100 metrin aitajuoksussa kuudenneksi sekä Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 ajalla 12,93 s että Rooman MM-kilpailuissa 1987 ajalla 12,83 s. Hän karsiutui välierissä Moskovan 1980 olympialaisissa, Ateenan EM-kilpailuissa 1982 ja Helsingin MM-kilpailuissa 1983. Alkueriin hän jäi Prahan EM-kilpailuissa 1978 ja Los Angelesin 1984 olympialaisissa.
168-senttinen ja 58 kiloa huippuvuosinaan painanut Elloy voitti Ranskan mestaruuden ulkoradoilla 100 metrin aidoissa vuosina 1979, 1982 ja 1984–1986 sekä sisäradoilla 60 metrin aidoissa vuosina 1984–1988. Hän paransi molemmilla matkoilla Ranskan ennätystä ja alitti ensimmäisenä ranskalaisnaisena 100 metrin aidoissa 13 sekunnin rajan toukokuussa 1982.
Peter Elfving

Peter Elfving (12. huhtikuuta 1677 Norrbärke, Ruotsi – 30. kesäkuuta 1726 Turku) oli ruotsalaissyntyinen lääkäri, joka aloitti lääketieteellisen tutkimuksen Suomessa. 
Elfvingin vanhemmat olivat kirkkoherra Samuel Elfving ja Kristina Widman. Hän opiskeli lääketiedettä Uppsalassa ja Utrechtissa. Valmistuttuaan 1698 lääketieteen tohtoriksi aiheenaan "De motu peristaltico intestinorum" hän lähti Alankomaihin jatkamaan opintojaan ja väitteli Utrechtissa toistamiseen 1702 aiheenaan "De catameniorum sufflammatione".. Samana vuonna hänet nimitettiin Collegium medicumin asessoriksi.
Västmanlandin piirilääkäriksi Elfving tuli 1704 ja Turun akatemian professoriksi 1722, missä virassa hän toimi neljä vuotta. Naantalin terveyslähdettä alettiin käyttää 1723 terveydenhoidollisiin tarkoituksiin hänen ehdotuksestaan.
1724 Elfving suoritti kuninkaan luvalla Turussa tuolloin vielä harvinaisen ruumiinavauksen, yliopiston rehtori selvitti tapauksen harvinaisuuden johdosta sen merkitystä erityisessä ohjelmassa. Tämä ja muutkin Elfvingin toimet osoittavat hänen olleen itsenäinen ja uskaliaskin tutkija.
Elfvingin ensimmäinen puoliso vuodesta 1704 oli Hedvig Hjärne (k. 1720) ja toinen vuodesta 1722 Kristina Flaschsenius.
Ulla Piippo

Ulla Piippo on Yleisradion entinen toimittaja. Hän toimi Radiomafian juontajana aina vuoden 1993 syksystä vuoteen 1996 saakka, jonka jälkeen hän toimi kanavalla vielä jonkin aikaa tuottajana ennen kanavan lopettamista 2003. Hän nouti kanavalle myönnetyn Euroopan yleisradiounionin (EBU:n) tunnustuspalkinnon vuonna 1998. 2000-luvulla Piippo on toiminut tuottajana Yle TV2:ssa muun muassa "Umpimähkä" ja "Pariskooppi"-ohjelmissa.
Heinrich Wilhelm Dove

Heinrich Wilhelm Dove () oli preussilainen fyysikko ja varhainen meteorologi. Meteorologian alalla hän keskittyi erityisesti klimatologiaan.
Heinrich Wilhelm Dove opiskeli matematiikkaa, fysiikkaa, filologiaa ja filosofiaa Wrocławin yliopistossa vuosina 1821–1824. Vuonna 1824 Dove siirtyi Berliinin yliopistoon, jossa hän lopetti opintonsa 1826. Dovesta tuli Königsbergin Albertus-yliopiston apulaisprofessori 1828, ja seuraavana vuonna hän siirtyi apulaisprofessoriksi Berliinin yliopistoon.
Dove aloitti professorin työn Friedrich-Wilhelms-Universitätissä vuonna 1845, ja toimi koulun rehtorina kausina 1858–1859 sekä 1871–1872. Vuonna 1849 hänestä tuli Preussin meteorologisen instituutin johtaja.
Tutkimus.
Vuonna 1828 Dove havaitsi trooppisten hirmumyrskyjen pyörivän vastapäivään pohjoisella ja myötäpäivään eteläisellä pallonpuoliskolla.
Vuonna 1839 hän kiinnostui äänen binauraalisesta käsittelystä huomatessaan, että kahden taajuuksiltaan hieman toisistaan poikkeavan äänen soittaminen erikseen kumpaankin korvaan tuottaa kuuloaistimuksen, joka vastaa näiden aaltojen yhdistymistä fysikaalisessa interferenssissä.
Dove tutki myös lämmön jakautumista maapallolla, ilmaston vaikutusta kasvien kasvuun, ja mittasi ensimmäisenä heikkenevän magneettikentän induktiosta aiheutuvan virran sähköjohdossa.
Julkaisut.
Dove julkaisi uransa aikana yli 300 tekstiä.
Metauro

Metauro (, ) on joki Marchessa, Keski-Italiassa. Sen alkulähde on Apenniinien vuoristossa, Alpe della Lunan, Monte Neronen ja Monte Catrian välissä, mistä se virtaa itään 110 kilometriä ja laskee Adrianmereen. Joen nimi tulee kahdesta purosta (Meta ja Auro), jotka yhtyvät Metauroon.
Antiikin aikana joella käytiin kaksi taistelua:
Harlekiinihuulikala

Harlekiinihuulikala ("Choerodon fasciatus") on huulikala.
Koko ja ulkonäkö.
Harlekiinihuulikala kasvaa luonnossa noin 30 cm pitkäksi, akvaariossa se jää yleensä alle 20-senttiseksi. Se on valkoisen ja oranssin pystyraitainen ja sen evissä on turkoosinsininen reunus. Sukupuolia on vaikea erottaa toisistaan. Poikaset muistuttavat muuten aikuisia, mutta niillä on evissään hämäys-silmäkuviot. Kalan vanhentuessa sen pyrstöpuoli muuttuu tummemmaksi.
Alkuperä.
Näitä kaloja elää Tyynenmeren länsiosassa Taiwanilta Australiaan.
Käyttäytyminen.
Kaikki harlekiinihuulikalat ovat aluksi naaraita. Parven voimakkain naaras muuttuu koiraaksi. Toisin kuin monet muut huulikalalajit, ne eivät kaivaudu yöksi hiekkaan. Akvaariossa ne jättävät yleensä pitkäaikaiset asukkaat rauhaan, mutta voivat luulla uusia rapuja ja jopa pikkukaloja ruoaksi.
Ravinto.
Harlekiinihuulikalat syövät kovakuorisia selkärangattomia, kuten rapuja. Akvaariossa niille annetaan lihapitoista ruokaa, mielellään pilkottuja äyriäisiä. Krillit pitävät niiden värit kirkkaina.
Mieskuoro Sirkat

Mieskuoro Sirkat on perustettu Jyväskylässä vuonna 1899. Kuoro sai alkunsa seminaarinlehtori P. J. Hannikaisen kokoamasta kvartetista, joka esiintyi Jyväskylän Työväenyhdistyksen Lauluseuran iltamissa 15.4.1899 miesseminaarin juhlasalissa ja esitti Armas Järnefeltin säveltämän Sirkka-laulun. Ryhmä otti nimekseen Sirkat ja jatkoi huhti-toukokuussa kokoontumisiaan ja kutsui joukkoonsa muitakin miehiä vielä valmistautuen samalla kesäkuussa pidettäviin Jyväskylän Laulujuhliin. Kuoron varsinaiseen perustamiskokoukseen Jyväskylän Rantapuiston ravintolassa 20.9.1899 osallistui jo parisenkymmentä miestä. P.J. Hannikainen valittiin kuoronjohtajaksi, missä tehtävässä hän jatkoi seuraavat neljä vuotta. Hänen jälkeensä kuoroa on johtanut yhteensä 17 miestä, viimeisimpänä v. 2018 aloittanut Kimmo Tuuri. 
Perustamisestaan lähtien Sirkat on toiminut aktiivisesti ja konsertoinut säännöllisesti mukaan lukien myös sotavuodet. Kuoron jäsenmäärä oli huipussaan v. 1969, jolloin mukana oli 103 aktiivista laulajaa. Kuoron täyttäessä 100 vuotta rivissä oli 85 laulajaa, ja sittemmin 2000-luvulla lukumäärä on painunut alle puoleen siitä samalla kun jäsenvaihtuvuus on alentanut kuoron keski-ikää. 
Mieskuoro Sirkat kuuluu Suomen Mieskuoroliittoon ja on yksi sen perustajakuoroista.
Kuoro esiintyy vuosittain Jyväskylässä sekä eri puolilla Suomea. Kotikaupungissaan Sirkat esiintyy joka vappuna perinteisesti Kolmikulman portailla Kauppakadun alapäässä. Vakiintunut on myös joulukonserttien sarja sekä Jyväskylän kaupungissa että Keski-Suomen maakunnassa. Näiden lisäksi kuoro esiintyy omissa konserteissaan sekä yhteiskonserteissa. Kuoro ja sen kvartetit esiintyvät pyydettäessä erilaisissa juhlissa. Ulkomailla kuoro on konsertoinut Ruotsissa, Tanskassa, Norjassa, Islannissa, Venäjällä, Virossa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa, Saksassa, Sveitsissä, Unkarissa, Espanjassa, Bosnia ja Hertsegovinassa, Kroatiassa ja Kiinan kansantasavallassa, jossa kuoro oli tiettävästi ensimmäinen länsimainen mieskuorovieras maaliskuussa 1983. 
Kuoro on tuottanut myös useita äänitteitä, joista viimeisin vuodelta 2012 ""Ne laulua kummaa kaikaa"." Varainhankintana kuoro on tuottanut vuosittain lintukalenterin, joka perustuu Yrjö Kahilan laadukkaisiin lintukuviin. Lisäksi Sirkat on tilannut grafiikan lehden myytäväkseen kehystettynä, joista viimeisin oli Samuli Heimosen "Kutsu" (2019). 
Ensimmäisessä kansainvälisessä Leevi Madetoja -kuorokilpailussa Turussa 1989 kuoro sijoittui parhaaksi perinteelliseksi mieskuoroksi kansallisessa sarjassa. Kolmannessa kansainvälisessä Leevi Madetoja -kuorokilpailussa vuonna 2000 Sirkat voitti kansainvälisen sarjan ja Juha Holma palkittiin kilpailun parhaana johtajana. Seitsemännessä LM-kilpailussa marraskuussa 2021 kuoro voitti kotimaisen sarjan ja kuoronjohtaja Kimmo Tuuri palkittiin parhaasta Leevi Madetojan laulun tulkinnasta. Sirkat palkittiin parhaana mieskuorona Debrecenin kansainvälisessä Béla Bartók -kuorokilpailussa vuosina 1996 ja 2002. Liettuan Vilnassa pidetyssä kilpailussa "Laudate Dominum – 7th International Sacred Music Choir Festival &amp; Competition 2016" kuoro palkittiin kunniamaininnalla.
Vaballathus

Lucius Julius Aurelius Septimius Vaballathus Athenodorus (, k. noin 273) oli Palmyran valtakunnan kuningas vuosina 267–272. Hän oli Septimius Odaenathuksen ja kuningatar Zenobian poika. Kun Odaenathus murhattiin vuonna 267, nousi Vaballathus Palmyran kuninkaaksi ja otti vastaan arvonimet "rex regum" (), "corrector totius Orientis" () ja "dux Romanorum" ). Todellisuudessa valta oli kuitenkin hänen äidillään, Zenobialla. Vaballathuksen ikää tällöin ei tiedetä varmasti, mutta todennäköisesti hän ei ollut kovinkaan vanha.
Rooman keisarit, Gallienus tai Claudius Gothicus eivät tunnustaneet uutta kuningasta, mutta mihinkään toimenpiteisiin palmyralaisia vastaan ei ryhdytty. Roomalaiset olivat tällöin jo muutenkin kiireisiä torjuessaan germaanihyökkäyksiä. Rooman keisariksi syyskuussa 270 noussut Aurelianus ilmeisesti tunnusti Vaballathuksen Odaenathuksen seuraajana. Aleksandriassa joulukuussa 270 lyödyt rahat kuvaavat Aurelianusta ja Vaballathusta yhdessä. Niissä kuvataan Aurelianusta Augustukseksi ja Vaballathusta "Autokratoriksi" (Imperaattori), konsuliksi ja roomalaiseksi kenraaliksi. Vaballathus ei kuitenkaan vielä ollut virallisesti keisari, vaikka kolikot kutsuvatkin häntä kuninkaaksi.
Kun Persian kuningas Sapor I kuoli vuonna 272, Zenobia päätti kuitenkin ottaa lopullisen askeleen kohti keisariutta. Hän julisti itsensä Augustaksi ja Vaballathuksen "Augustukseksi". Palmyralainen merkkipaalu Arabiasta kuvaa Vaballathusta keisarina ("Imperator Caesar Lucius Julius Aurelius Septimius Vaballathus Athenodorus pius felix invictus Augustus"), eikä mainitse ollenkaan Aurelianusta. Tämä saattoi olla viimeinen syy Aurelianuksen Palmyran sotaretkelle vuonna 272, joka päättyi lopulta Palmyran kukistumiseen. Zenobia ja Vaballathus otettiin vangiksi, ja vietiin Roomaan. Vaballathus kuoli myöhemmin vankeudessa.
Annihilationismi

Annihilationismi tai annihilaatio-oppi eli tyhjäksitekemisoppi on kristillinen oppi, jonka mukaan jumalattomien sielut eivät ole kuolemattomia, vaan heidät hävitetään kuolemassa tai sen jälkeen.
Jotkut annihilationistit, kuten esimerkiksi adventistit, edustavat kantaa jossa syntiset joutuvat kärsimään tulisessa järvessä syntiensä perusteella määrätyn ajan ennen kuin heidän olemassaolonsa lakkaa. 
Toiset annihilationistit, kuten esimerkiksi Jehovan todistajat, eivät usko tulessa piinaamiseen ja pitävät sitä pakanallisena oppina.
Annihilationismista käytetään myös käsitettä tyhjiinraukeaminen. Käsite ei ole saavuttanut virallista tukea kristillisiltä suuntauksilta lukuun ottamatta yksittäisiä herätysliikkeitä. Valtaosan kirkko-oppien mukaan syntiset joutuvat ikuiseen helvettiin, josta käytetään toisinaan sanaa kadotus.
Historia.
Annihilaatio-opille on pyritty etsimään perusteita Uudessa testamentissa sekä Paavalin kirjeissä että Johanneksen evankeliumissa mainitusta syntisen sielun kuolemanjälkeisestä tuhoamisesta. Tästä mahdollisuudesta keskusteltiin kristikunnan alun teologiassa ja myös kaikkien mahdollisuudesta pelastua (apokatastasis). Nämä näkökulmat hävisivät läntisessä kristillisyydessä ikuiselle helvetille ja viimeistään keskiajan kynnyksellä piinahelvetistä tuli ainoa mahdollinen tulkinta.
Tyhjiinraukeaminen sai heikosti kannatusta ennen 1800-lukua. Merkittävin annihilationismia kannattanut liike oli 1800-luvun puolivälissä milleriläisestä adventismista irtaantunut seitsemännen päivän adventistit eli Adventtikirkko. Se syntyi Pohjois-Amerikassa toisen herätysliikeaallon myötä. 
Toinen milleriläisestä adventismista 1870-luvulla erkaantunut Jehovan todistajat -liike peri myös tyhjiinraukeamisopin. Adventtikirkon näkemys on ns. konditionalistinen. Annihilaatio tapahtuu lopullisesti vasta jumalattomien ylösnousemuksen jälkeen tapahtuvan tekojen mukaisen rankaisemisen jälkeen.
Kirkollinen kahden tuhannen vuoden helvettiperinne on asetettu uudessa teologiassa kyseenalaiseksi. Samalla annihilaatio-oppi on saanut joidenkin protestanttisten teologien tukea puolelleen, vaikkakaan se ei ole saavuttanut virallista tukea kristillisiltä suuntauksilta lukuun ottamatta yksittäisiä herätysliikkeitä. Karkeasti jakaen nykyisten läntisten kristillisten teologien johtopäätökset ovat joko sielun katoaminen tai ikuinen kärsimys. Toisinaan teologit liikkuvat näiden kahden välisellä rajamaalla ja kirjoittajan lopullinen kanta jää epäselväksi.
Museoruskokki

Museoruskokki eli Ruskohämähäkki ("Loxosceles laeta") on aavikkohämähäkkien heimoon kuuluva myrkyllinen hämähäkkilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Museoruskokki on ruskea, halkaisijaltaan kolmesta neljään senttimetrin kokoinen hämähäkki. Tähän mittaan on laskettu mukaan hämähäkin jalat.
Levinneisyys.
Ruskohämähäkki on yleinen Chilessä ja luonnonvarainen myös Ecuadorissa, Perussa, Argentiinassa, Uruguayssa ja Brasilian etelä- ja itäosissa. Se on levinnyt monille kaupunkialueille Pohjois-Amerikkaan, Australiaan ja Eurooppaan. Helsingin Luonnontieteellisen museon rakennuksen suojissa on elänyt Suomen ainoa tunnettu ruskohämähäkkikanta. Ensimmäiset hämähäkit muuttivat museoon ilmeisesti 1960- tai 1970-luvulla.
Kestävyys.
Museoruskokki voi selvitä 755 päivän ajan ilman ruokaa.
Vaarallisuus ihmiselle.
Museoruskokki on ihmiselle potentiaalisesti vaarallinen. Sen myrkky sisältää mm. "sfingomyeliinifosfodiesteraasia" – tietynlaista entsyymiä, joka voi aiheuttaa ihmisillä kudosvaurioita, kuolioita, ja pahimmillaan kuoleman, jos myrkkyä pääsee verenkiertoon saakka. Joitakin museoruskokin puremasta aiheutuneita kuolemantapauksia on raportoitu muun muassa Chilessä. Lievimmillään purema aiheuttaa vain pientä ihoärsytystä, ja purematkin ovat harvinaisia, sillä laji ei ole lainkaan aggressiivinen ja se liikkuu enimmäkseen yöaikaan.
HCalendar

hCalendar (lyhenne sanoille HTML iCalendar) on mikroformaattistandardi semanttiselle (X)HTML-muotoiselle esitykselle iCalendar-muotoisesta tapahtumien kalenteritiedosta WWW-sivuilla.
Se mahdollistaa jäsennystykaluille (esimerkiksi Firefoxin Operator-laajennos) poimia yksityiskohtaisia tietoja tapahtumista
ja näyttää niitä joillain www-sivuilla, indeksoida niitä ja etsiä niitä tai ladata niitä omalle koneelle kalenteriohjelmalle tai päiväkirjaan, esimerkiksi. Moniosaiset hCalendar-tiedot voidaan näyttää aikajanana.
Esimerkki.
Kuvitteellinen esimerkkitapaus:
HTML-esitys tälle olisi:
Voimme lisätä hCalendariin merkkauskielen käyttämällä codice_1 HTML elementtejä ja luokkia codice_2, codice_3, codice_4 (aloituspäivä), codice_5 (päättymispäivä), codice_6 ja codice_7:
Huomaa, että codice_8-elementti mahdollistaa koneellisesti luettavan ISO 8601-standardin date-time -muodolle aloitus- ja päättymispäivälle.
Poissulkevat päättymispäivät.
Koko päivän kestävien tapahtumien lopetuspäivän tulee olla "eksklusiivisia" (t.s. "seuraava päivä" tapahtumapäivän "jälkeen"). Esimerkiksi:
Geo.
Geo mikroformaatti on osa hCalendar-määrittelyä ja sitä käytetään usein koordinaattien sisällyttämiseen tapahtumille hCalendar-muodossa.
Attribuutit.
Täydellisen luettelon attribuuteista löydät osoitteesta hCalendar cheat-sheet.
Romanian piirikunnat

Romania on jaettu hallinnollisesti 41 piirikuntaan (, määräisessä muodossa "județul", monikko "județe"). Pääkaupunki Bukarest on piirikuntajaon ulkopuolella muodostaen oman erikoishallintoyksikkönsä ("Municipiul București"). 
Kun Romania ensimmäisen kerran jaettiin piirikuntiin 1800-luvulla, mallia otettiin Ranskan departementeista. Piirikuntien lukumäärä ja rajat ovat muuttuneet useaan otteeseen. Nykyinen jako on peräisin vuodelta 1981, jolloin entiset Ilfovin ja Ialomițan piirikunnat järjestettiin uudelleen muodostaen pienemmät Giurgiun, Călărașin, Ialomițan ja Ilfovin piirikunnat. Vuoteen 1997 Ilfov ei ollut itsenäinen piirikunta, vaan se oli riippuvainen pääkaupunki Bukarestista.
Romanian piirikunnat vastaavat Suomen hallintojärjestelmässä lähinnä läänejä. (Unkariksi niistä käytetäänkin, myös Romanian sisäisissä virallisissa asiayhteyksissä, nimitystä "megye" [mɛɟɛ] ’lääni’: esim. "județul Covasna" – "Kovászna megye".)
Aiemmat aluejaot.
Piirikunnat 1918–1925.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Suur-Romaniaan liitetyillä alueilla säilyi aluksi edeltäjävaltioilta peritty piirikuntajako.
Piirikunnat 1925–1938.
Vuoden 1923 perustuslain ja 1925 säädetyn hallinnon yhdenmukaistamislain nojalla Romania jaettiin 71 piirikuntaan () sekä edelleen 489 seutukuntaan () ja 8 879 kuntaan (). Taulukon väkilukutiedot perustuvat vuoden 1930 väestönlaskentaan.
Suuralueet 1938–1940.
Vuoden 1938 perustuslailla Romania jaettiin fasistisen mallin mukaan hallinnollisesti kymmeneen suuralueeseen (), jotka nimettiin pääosin jokien mukaan: "Argeș", "Crișuri", "Dunării", "Jiu", "Mării", "Mureș", "Nistru", "Prut", "Suceava" ja "Timiș". Suuralueet muodostettiin yhdistämällä useita piirikuntia, eivätkä niiden rajat noudatelleet mitään historiallista aluejakoa.