tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anatoli Aljabjev

Anatoli Nikolajevitš Aljabjev (, 12. joulukuuta 1951 Danilkovo – 11. tammikuuta 2022 Pietari) oli venäläinen, Neuvostoliittoa edustanut ampumahiihdon olympiavoittaja.
Aljabjev harjoitteli nuorempana Spartakin akatemiassa Vologdassa, kunnes siirtyi Leningradin keskusakatemiaan. Vuonna 1979 hän voitti olympialaisten esikisoissa 20 kilometrin kilpailun mutta ei päässyt MM-kilpailuihin. Lake Placidin olympialaisissa 1980 hän saavutti kolme mitalia: kultaa 20 kilometrillä ja viestissä sekä pronssia 10 kilometrillä. Vuosien 1981 ja 1982 MM-kilpailuissa hän saavutti viestissä pronssia mutta ei menestynyt henkilökohtaisilla matkoilla.
HMS Orion (85)

HMS Orion (viirinumero 85) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan kevyt risteilijä. Alus oli toiseksi eniten taistelumerkintöjä kerännyt alus kuninkaallisessa laivastossa toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 26. syyskuuta 1931. Alus laskettiin vesille 24. marraskuuta 1932 ja otettiin palvelukseen 18. tammikuuta 1934.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivastoon. Se siirrettiin 1937 Amerikan ja Länsi-Intian laivastoasemalle osaksi 8. risteilijäviirikköä.
Aluksen 4 tuuman tykit vaihdettiin kaksiputkisiin Mk XIX torneihin vuosien 1936 ja 1938 välillä. Samoin alukselle asennettiin kevyttä vesikonetta varten katapultti, mutta lentokone vaihdettiin Fairey Seafoxiin vuoden 1937 jälkeen.
Toinen maailmansota.
Kesäkuussa 1940 alus siirrettiin Välimeren laivastoon 7. risteilijäviirikön lippulaivaksi. Alus osallistui 21. kesäkuuta Bardian pommitukseen.
Alus oli suojaamassa 28. kesäkuuta Maltan saattuetta, kun se sai käskyn osallistua kolmesta Italian laivaston hävittäjästä kootun huoltosaattueen pysäyttämiseen (Espero-saattue).
Välimerellä se otti osaa heinäkuussa Calabrian taisteluun ja loppuosan vuotta alus saattoi Maltan saattueita sekä kuljetti joukkoja Kreikkaan. Vuoden 1941 alkupuolen se oli Kreetalla ja Aegean meren alueella sekä otti maaliskuussa osaa Matapanin taisteluun.
Aluksen katapultti poistettiin 1941 samoin kuin puolen tuuman konekiväärit, jotka korvattiin seitsemällä 20 mm ilmatorjuntatykillä ja kahdella neliputkisella 2 naulan tykillä. Lisäksi asennettiin tutkat 279, 284 sekä 285. Tutka tyyppiä 273 lisättiin 1942.
Kreetan evakuoinnin aikana alus vaurioitui 29. toukokuuta pahoin ilmapommituksessa, jolloin lähes 300 miestä kaatui. Noin puolet kaatuneista oli merimiehiä ja loput evakuoitavia sotilaita. Alukselle tehtiin alustavat korjaukset Simonstownissa Etelä-Afrikassa, minkä jälkeen se siirrettiin Mare Islandin Laivaston telakalle Yhdysvaltoihin varsinaisiin korjauksiin.
Välimerelle alus palasi 1943, jolloin se liitettiin osaksi 15. risteilijäviirikköä. Se otti osaa Sisilian ja Salernon maihinnousuihin. Se siirrettiin kotivesille Normandian maihinnousuun kesäkuussa 1944, jolloin se liitettiin Force K:hon Gold rannan maihinnousua tukemaan. Alus siirrettiin kuitenkin pian takaisin Välimerelle elokuisia Etelä-Ranskan maihinnousuja varten, mistä se siirrettiin syys-lokakuun vaihteessa Aegean merelle Ateenan valtauksen tueksi ja edelleen tukemaan San Remon hyökkäystä tulittamalla saksalaisten asemia. Se oli osallisena Korfun Kanavan tapahtumissa.
Alus poistettiin 1947 palveluksesta ja myytiin romutettavaksi Arnott Youngille Dalmuiriin Skotlantiin 19. heinäkuuta 1949. Alus romutettiin elokuussa.
Mullila

Mullila on Eurajoella sijaitseva kylä. Se sijaitsee noin kuuden kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta Eurajoen länsipuolella. Kylän entinen nimi oli Vahusmaa. Mullilan naapurikyliä ovat joen toisella puolella sijaitseva Irjanne sekä muun muassa Kaukomäki ja Huhta.
Gareth Yuen

Gareth Yuen (s. 24. maaliskuuta 1978) on australialainen näyttelijä. Hän on näytellyt Dax Lon roolissa televisiosarjassa "". Yuen aloitti näyttelemisen 1990-luvun alussa ja on esiintynyt useimmiten televisiosarjoissa, kuten "Sky Trackers", "Head Start", "Ponderosa" ja "City Homicide".
RMS Baltic (1903)

RMS Baltic oli White Star Linen höyryalus, joka valmistui 1904 Harland and Wolffin telakalta Belfastissa Pohjois-Irlannissa. "Baltic" oli maailman suurin alus vuoteen 1905. Alus oli yksi niin kutsutuista ”Neljästä suuresta” (), joista muut alukset olivat "Celtic", "Cedric" ja "Adriatic". 
Palvelus.
"Baltic" laskettiin vesille 21. marraskuuta 1903, ja se lähti 29. kesäkuuta 1904 neitsytmatkalleen Liverpoolista New Yorkiin päällikkönään Edward Smith. Alusta oli pidennetty kuusi metriä rakennustöiden aikana, mikä lisäsi aluksen massaa 2 840 brt ja teki siitä samalla hitaamman. Nopeuden kasvattamiseksi alusta oli muutettava.
"Baltic" pelasti 23. tammikuuta 1909 Yhdysvaltain itärannikolla sumussa höyrylaiva "Floridan" kanssa törmänneen White Star Linen "Republicin" matkustajat kannelleen ennen "Republicin" uppoamista. Alus lähetti huhtikuussa 1912 jäävuorivaroituksen "Titanicille" ennen aluksen uppoamista.
Alus palveli joukkojenkuljetusaluksena ensimmäisessä maailmansodassa.
Jälleen kerran "Balticista" tuli pelastusalus, kun se pelasti miehistön haaksirikkoutuneesta "Northern Lightista" Newfoundlandin rannikolla 6. joulukuuta 1929. Viimeisen matkansa alus teki Liverpoolista New Yorkiin 17. syyskuuta 1932. "Baltic" myytiin tammikuussa 1933 ja sen matka romutettavaksi alkoi 17. helmikuuta Liverpoolista Japanin Osakaan.
Groundhog Day

Groundhog Day ('murmelinpäivä') on Yhdysvalloissa ja Kanadassa vietettävä juhlapäivä.
Juhlan tarkoituksena on vuosittain 2. helmikuuta ennustaa talven pituutta. Tämän selvittämiseksi ajetaan metsämurmeli () pesästään. Jos sää on pilvinen eikä murmelin varjoa näy, merkitsee se talven loppuvan pian. Aurinkoisella säällä näkyvä murmelin varjo ennustaa talven kestävän vielä vähintään kuusi viikkoa. Tunnetuinta Murmelinpäivän seremoniaa vietetään Pennsylvaniassa, Punxsutawneyn kaupungissa, jonne saapuu joka vuosi kymmeniätuhansia turisteja.
Muualla maailmassa juhla on tullut tunnetuksi "Päiväni murmelina" -elokuvasta, jonka pääosassa on Bill Murray. 
Aiheesta muualla.
Groundhog.org
Baby Boy (Beyoncén kappale)

"Baby Boy" on Beyoncén single hänen Dangerously in Love -albumiltaan.
Killzone

Killzone on Guerrilla Gamesin kehittämä ja Sony Computer Entertainment Europen julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin PlayStation 2:lle marraskuussa 2004. Peli on "Killzone"-pelisarjan ensimmäinen osa, ja se sai jatkoa PlayStation Portablelle julkaistulla "illa" sekä PlayStation 3:n peleillä "Killzone 2" ja "Killzone 3".
Peli sijoittuu tulevaisuuteen, kuvitteellisten ISA- ja Helghast-joukkojen väliseen taisteluun. Päähenkilönä ja pelattavana hahmona on ISA-upseeri Jan Templar. Pelissä on myös muita pelattavia hahmoja.
HK69A1

Heckler &amp; Koch HK69A1 on Heckler &amp; Kochin saksalaisvalmisteinen kranaattipistooli. Suomen puolustusvoimilla ase on käytössä nimikkeellä 40 mm KRPIST 2002.
Ampumatarvikkeet.
Sotilaskäytössä kranaattipistoolin yleisin a-tarvike on joko sirpale- (HE) tai panssarikranaatti (HEDP). Näiden lisäksi sille löytyy kuitenkin kohtuullisen runsas valikoima erilaisia sotilaskäyttöön sopivia harjoitus-, valaisu-, merkinanto- ja kaasuammuksia. 40 mm x 46 kranaateissa on varsin hyvä hyötysuhde - teräksestä valmistettu ohut hylsy ja ajoaine painavat noin 40 g, mikä on noin 1/7 laukauksen kokonaispainosta. Tusinan verran sirpalekranaatteja painaakin alle 3 kg, eli vain hieman enemmän kuin yksi kevyt kertasinko. HEDP-tyyppiset ammukset pystyvät joissain tapauksissa myös korvaamaan kevyen kertasingon, sillä 40 mm onteloammuksilla saavutetaan 5-10 cm panssariterästä vastaava läpäisy. Toisin kuin esimerkiksi 66 KES 88, HK69A1 voidaan laukaista suljetusta huoneesta(tai asepesäkkeestä). Tyypillinen 40 mm valoraketti nousee n. 200 m:n korkeuteen ja palaa yli 50 000 kandelan voimakkuudella noin 40 sekuntia. Aseen aiempi nimi "Mehrzweckpistole" (suom. yleispistooli) kuvaakin hyvin ampumatarvikkeiden kirjoa
Käyttökuntoon laitto ja ammunta.
Tähtääminen.
Aseen takatähtäimessä on laakatulta vasten 50  m ja 100 m etäisyyksille käännettävä tähtäinlevy, ja 150-350 m:n etäisyyksille nostettava tähtäintanko. Putkessa on varsinaisen etutähtäimen lisäksi erillinen valkoisella täplällä varustettu apujyvä, ja tähtäintangon päässä tätä vastaavat aputähtäimet. Näitä voidaan käyttää esimerkiksi valaisuammuksia ammuttaessa.
Takatähtäimen "ikkunat" auttavat myös arvioimaan 40 mm x 46 kranaatin varsin kaarevalla lentoradalla mahdollisesti olevia esteitä. Näiden huomioiminen on tärkeää, sillä kranaateissa on yleensä iskusytytin. Aivan erityisen tärkeää tämä on silloin kun aseella joudutaan ampumaan omien joukkojen yli.
Ammunta.
Aseella voidaan ampua joko olkatuki sisällä tai ulkona.
RMS Republic (1903)

RMS Republic valmistui Harland &amp; Wolffin telakalla Belfastissa Irlannissa vuonna 1903. Aluksen alkuperäinen nimi oli "Columbus". Laiva rakennettiin alun perin White Star Linen sisaryhtölle Dominion Linelle. Rakentaminen käynnistettiin 26. helmikuuta 1903 ja alus oli valmis 12. syyskuuta 1903. Neitsytmatkan Liverpoolista Bostoniin "Columbus" aloitti 1. lokakuuta 1903. Joulukuussa "Columbus" siirtyi White Star Linelle tehtyään kaksi matkaa "Dominion Linellä". Se uudelleennimettiin "Republiciksi" 17. joulukuuta 1903. Alus liikennöi reitillä Liverpool-Boston. "Republic" oli yksi aikansa moderneimmista ja loisteliaimmista laivoista. Laivaan mahtui 1 200 matkustajaa yhteensä viidelle kannelle. Savupiippuja oli yksi ja mastoja neljä.
Törmäys "SS Floridan" kanssa.
23. tammikuuta 1909 "Republicin" ollessa matkalla New Yorkista Genovaan mukanaan 2000 matkustajaa se joutui sakeaan sumuun. Alus vähensi nopeutta ja ilmoitti säännöllisesti sijaintinsa viheltimellä. Kello oli 5.47, kun kuului toisen laivan viheltimen ääni. "Republic" alkoi peruuttaa täydellä teholla. Sumun keskeltä ilmestyi näkyviin italialainen höyrylyiva "Florida", joka törmäsi "Republicin" kylkeen suunnilleen suorassa kulmassa. "Republicin" kaksi nukkumassa ollutta matkustajaa kuolivat "Floridan" keulan muserrettua heidät. "Floridasta" kuoli kolme miehistön jäsentä.
Kone- ja pannuhuoneet alkoivat täyttyä vedellä, ja laiva alkoi kallistua. Kapteeni Sealbyn johdolla miehistö saattoi matkustajat kannelle evakuointia varten. "Republic", joka oli varustettu uudella radiosähkötysjärjestelmällä, lähetti nyt historian ensimmäisen CQD-radiohätäsanoman. Siihen vastasi Yhdysvaltain rannikkovartioston yhteysvene "Gresham", joka yhdessä "Floridan" kanssa osallistui matkustajien evakuoimiseen. "Florida" otti suurimman osan "Republicin" matkustajista, mutta näin siitä tuli ylilastattu, sillä laivassa oli jo alun perin 900 italialaista matkustajaa.
Myös White Star Linen "RMS Baltic" vastasi hätäsanomaan, mutta jatkuvasta sumusta johtuen sen olisi ollut mahdollista paikantaa "Republic" vasta illalla. Myöhemmin "Floridan" ja "Greshamin" evakuoimat matkustajat siirrettiin "Balticiin", joka jatkoi matkaansa New Yorkiin.
Kapteeni Sealby miehistöineen jäi "Republiciin" tehdäkseen kaikkensa estääkseen sen uppoamisen. "Greshamin" miehistön jäsenet yrittivät pelastaa "Republicin" estämällä matoilla veden tulvimisen, mutta siitä ei ollut hyötyä. Myös "Greshamin" yritys hinata "Republicia" osoittautui turhaksi, ja 24. tammikuuta "Republic" upposi. Kaikki alukseen jääneet miehistön jäsenet pelastuivat.
TKD

 &lt;ns&gt;0&lt;/ns&gt;
 &lt;revision&gt;
 &lt;timestamp&gt;2009-01-05T15:33:00Z&lt;/timestamp&gt;
 &lt;contributor&gt;
 &lt;ip&gt;77.234.103.113&lt;/ip&gt;
 &lt;/contributor&gt;
 &lt;comment&gt;taekwondo on yleisesti lyhenetty TKD&lt;/comment&gt;
 &lt;origin&gt;6068156&lt;/origin&gt;
 &lt;model&gt;wikitext&lt;/model&gt;
 &lt;format&gt;text/x-wiki&lt;/format&gt;
Paula Creamer

Paula Creamer (s. 5. elokuuta 1986) on yhdysvaltalainen golfaaja. Hän aloitti lajinsa 10-vuotiaana, siirtyi menestyneestä amatööristä ammattilaiseksi vuonna 2005 ja oli vuoden 2005 LPGA:n "Rookie of the Year". Häntä nimitetään "Pink Pantheriksi" johtuen itselleen tunnusomaisesta vaaleanpunaisen värin suosimisesta.
Solheim Cupissakin pelannut Creamer on kotoisin Kalifornian osavaltiosta.
Viimeisellä rannalla (elokuva)

Viimeisellä rannalla ("On the Beach") on vuonna 1959 ensi-iltansa saanut Stanley Kramerin ohjaama Nevil Shuten samannimiseen romaaniin perustuva elokuva, joka kertoo ydinsodan jälkeisestä maailmasta, jossa muusta maailmasta hiipivä radioaktiivinen saaste on lähestymässä sodan ulkopuoliseksi jäänyttä Australiaakin. Sen pääosia esittivät Gregory Peck ja Ava Gardner. 
Juoni.
Elokuvassa ei kerrota ydinsodan syytä eikä syytetä ketään, päinvastoin annetaan ymmärtää syyn olleen pelkkä vahinko: muutama viallinen elektroniputki tai transistoripiiri.
Tanssitaituri Fred Astaire tekee harvinaisen roolin maailman viimeisen Grand Prix -kilpa-ajon Ferrari-urheiluautolla voittavana miehenä, joka lopulta tekee itsemurhan pakokaasulla autossaan autotallissa. Pitkä matka sukellusveneellä Yhdysvaltoihin selvittämään sieltä tulevien sähkötysmerkkien arvoitusta on eräs elokuvan kohokohtia.
Morsemerkit paljastuvat lopulta sattumaksi: ikkunaverhon naruun sattumalta tarttunut juomapullo osuu ilmavirtojen vaikutuksesta silloin tällöin vieressä olevaan sähkötysavaimeen.
Los Angelesissa yksi sukellusveneen miehistä karkaa aluksesta kuollakseen kotikaupungissaan ja hänen sallitaan jäädä. Viimeksi nähtäessä hän onkii kaloja pienessä veneessä kori olutta vieressään – vähät välittäen säteilymyrkytyksestä joka on jo tulossa.
Lopun nähdään olevan lähellä, kun kaikki ihmiset kerääntyvät pitkiin jonoihin noutamaan väkevöityjä syaniditabletteja, jotka takaavat silmänräpäyksellisen lopun: ydinsaaste on levinnyt nyt viimeiseenkin turvasatamaan. Elokuvan viimeiset hetket nähdään Moira Davidsonin (Ava Gardner) silmin: Peckin komentama sukellusvene ajaa merelle purjehtiakseen Yhdysvaltoihin, jotta miehistö voisi kuolla kotimaassaan.
Vastaanotto.
Stanley Kramer palkittiin ohjaustyöstään parhaan ohjaajan BAFTA-palkinnolla. Ernest Gold palkittiin Golden Globella elokuvan musiikista. "Viimeisellä rannalla" sai myös kaksi Oscar-ehdokkuutta.
Romaanin kirjoittanut Shute ei itse pitänyt elokuvasta lainkaan ja kritisoi kirjan keskeisen viestin puuttuneen elokuvasta. 
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Elokuva on uudelleenfilmatisoitu kolmiosaisena televisioelokuvana vuonna 2000.
Paul Winfield

Paul Edward Winfield (22. toukokuuta 1939 Los Angeles, Kalifornia – 7. maaliskuuta 2004 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan elokuvasta "Sounder" (1972), josta hän sai parhaan miespääosan Oscar -ehdokkuuden. Hän näytteli myös esimerkiksi televisiosarjoissa "Rooman Sheriffi", "Juuret", "King", "The Sophisticated Gents", "Enkelin kosketus", "Batman Beyond", "Simpsonit", "Hämähäkkimies", "Wiseguy" ja "The Charmings".
Paul Winfield kuoli sydänkohtaukseen 62-vuotiaana.
Yksityiselämä.
Hänen pitkäaikainen kumppaninsa oli suunnittelija ja arkkitehti Charles Gillian jr.
Viimeisellä rannalla (vuoden 2000 elokuva)

Viimeisellä rannalla () on vuonna 2000 ilmestynyt Nevil Shuten samannimiseen romaaniin perustuva kolmiosainen televisioelokuva. Se on nykyaikaan tuotu uudelleenfilmatisointi 1959 ilmestyneestä elokuvasta.
Uudelleenfilmatisoinnissa ydinsodan osapuolina ovat Kiina ja Yhdysvallat. Lisäksi morsetusviesti on vaihdettu nettilähetykseksi aurinkopaneelia käyttävästä tietokoneesta. Elokuvan loppu puolestaan eroaa siten että Towers (Assante) jää Australiaan kuolemaan Rachelin (Ward) kanssa kotiinpaluun (kuten aiemmassa elokuvassa) tai sukellusveneen upottamisen (kuten kirjassa) sijaan.
"Viimeisellä rannalla" voitti vuonna 2000 Australian elokuvainstituutin "Best Mini-Series or Telefeature" -palkinnon, sekä oli ehdolla kahden Golden Globen saajaksi.
Dmitri Berestov

Dmitri Berestov (venäjäksi:Дмитрий Владимирович Берестов, s. 13. kesäkuuta 1980 Moskova) on venäläinen painonnostaja ja olympiavoittaja. Hän voitti Ateenan kesäolympialaisissa 2004 kultamitalin 105 kg:n sarjassa. Berestov on 186 senttimetriä pitkä ja hän painaa 105 kiloa.
Ennen olympiavoittoaan Berestov oli voittanut vuoden 2004 Euroopan-mestaruuskilpailuissa hopeaa työnnössä sekä yhteistuloksessa.
Kesäkuussa 2006 Berestov jäi kiinni dopingin käytöstä ja hänelle langetettiin kahden vuoden kilpailukielto. Berestov palasi vuoden 2008 EM-kilpailuihin ja voitti heti kultaa tempauksessa ja yhteistuloksessa, vaikka hän sai aikaiseksi vain kaksi hyväksyttyä yritystä. Työnnössäkin hän voitti pronssia.
Sinilakkikaijanen

Sinilakkikaijanen ("Micropsitta geelvinkiana") on pienikokoinen ja harvinainen melanesialainen kaijalaji.
Ensimmäisessä suomenkielisen lintujen lajinimiluettelossa (1992) lajin nimi oli sinipääkaijanen, seuraavassa luettelossa (1999) se oli harmaapääkaijanen, ja vuonna 2006 laji sai nykyisen nimensä, sinilakkikaijanen.
Koko ja ulkonäkö.
Sinilakkikaijanen on noin 9 cm pitkä ja 13–17 g painava lintu, jonka höyhenpuku on pääosin vihreä. Vatsan keskellä on keltainen alue. Sen päälaki on sininen ja posket siniseen vivahtavan ruskeat. Pyrstön alapuoli on keltainen, pyrstön keskimmäiset sulat ovat siniset ja reunimmaiset mustat ja niissä on keltaiset kärkitäplät. Siiven peitinhöyhenet ovat mustat levein vihrein reunuksin. Nokka on harmaa, iiris punaruskea ja koivet harmaat. Koiraan värit ovat hieman kirkkaammat kuin naaraan. Ne ovat vaikeasti havaittavia ja arkoja, mutta kutsuäänet paljastavat niiden esiintymisen.
Esiintyminen.
Sinilakkikaijasia elää ainoastaan Uuden-Guinean luoteiskärjen Geelvinkinlahden edustalla olevilla Biakin-Supiorin ja Numforin saarilla. Nimialalaji "geelvinkiana" elää Numforilla ja alalaji "misoriensis" Biakilla. Lajin elintavat tunnetaan huonosti. Sen populaatio on kooltaan noin 10 000 yksilöä (1991). Laji on vaarantunut metsien hakkuiden ja maanviljelyksen laajenemisen takia.
Elinympäristö.
Sinilakkikaijaset asuvat alavien maiden metsissä ja puutarhoissa. Ne liikkuvat tavallisesti pareittain tai muutaman yksilön parvissa.
Lisääntyminen.
Lajin pesintä tunnetaan huonosti. Pesä on usein puussa olevassa termiittipesässä.
Ravinto.
Sinilakkikaijanen syö ainakin siemeniä, sieniä ja jäkälää, mahdollisesti myös hedelmiä sekä hyönteisiä ja niiden toukkia.
Timo Kaukonen

 Timo Kaukonen (s. 19. elokuuta 1965 Rovaniemen maalaiskunta) on oululainen lääkäri ja entinen Suomen Lääkäriliiton puheenjohtaja. Hänet valittiin Suomen Lääkäriliiton puheenjohtajaksi joulukuussa 2008 ja hän toimi tehtävässä vuoden 2011 loppuun. Kaukonen on erikoisalaltaan plastiikkakirurgi, ja hän on työskennellyt muun muassa apulaisylilääkärinä Oulun yliopistollisessa sairaalassa.
Kaukonen on naimisissa Marjo Kaarteenaho-Kaukosen kanssa, ja heillä on kaksi poikaa.
Rautakolmonen

Rautakolmonen () on vuonna 2004 valmistunut eteläkorealainen romanttinen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Kim Ki-duk. Elokuva voitti muun muassa pienen kultaisen leijonan ja FIPRESCI Prize -palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla 2004, Valladolid International Film Festivalin "Golden Spike" -palkinnon sekä San Sebastián International Film Festivalin "FIPRESCI Film of The Year" -palkinnon (2005).
Elokuva kertoo nuorukaisesta, joka murtautuu ihmisten taloihin silloin, kun he eivät ole kotona. Nuorukainen ei varasta tai riko taloissa mitään vaan sen sijaan muun muassa pesee pyykit ja korjaa esineitä. Myöhemmin hän tapaa eräässä talossa naisen, jonka tämän aviomies on pahoinpidellyt. Nainen lähtee pojan matkaan ja heille kehkeytyy romanttinen, hiljainen suhde. Erikoista elokuvassa on se, että sen kaksi päähenkilöä eivät puhu siinä lähes ollenkaan.
Halikonlahti

Halikonlahti on pitkä ja kapea lahti Varsinais-Suomessa, ja yltää Kemiönsaaren molemmilta puolilta aina Salon kaupungin liepeille asti. Halikonlahden leveää pohjukkaa kutsutaan Viurilanlahdeksi.
Kaksi salmea, Kemiön virta ja Sandön virta, erottavat Halikonlahden Saaristomerestä. Halikonlahti on 40 kilometriä pitkä ja etenkin pohjukastaan niin matala, etteivät merivirrat edesauta veden vaihtumista. Halikonlahteen laskevat useat alueen joet. Näistä suurimpia ovat Purilanjoki, Halikonjoki ja Uskelanjoki. Ne ovat tuoneet paljon maa-ainesta ja ravinteita lahteen, minkä vuoksi Halikonlahti on paikoin hyvin rehevöitynyt. Lisäksi Salon jätevedenpuhdistamo kuormitti lahtea. Rehevöitymisen vuoksi Halikonlahti on kehittynyt merkittäväksi lintuvesistöksi. Lahdella on tavattu harvinaisiakin lintulajeja.
Jätevedenpuhdistamon entisessä altaassa on yhdysvaltalaisen ympäristötaiteilijan Jackie Brooknerin teos "Veden taika", joka koostuu lintusaaresta ja kahdesta vedenpuhdistusmoduulista.
Halikonlahti on ollut aikoinaan tärkeä merireitti. Halikonjokea pitkin pystyi purjehtimaan pitkälle sisämaahan. Vielä keskiajalla Halikonlahdella oli rinnakkaisnimi "Tavastkymi", mikä viittaa vanhoihin hämäläisiin kauppayhteyksiin. Nykyisin lahti on madaltunut niin paljon, että alueella laajasti esiintynyttä telakkateollisuutta on enää Teijolla. Ennen myös useisiin saariin on ollut lauttayhteyksiä. Nykyään vain Kemiöön on lossiyhteys ja Vartsalansaareen epäsäännöllinen lauttayhteys.
Halikonlahdella on useita saaria. Viurilanlahdella on pengertiellä mantereeseen yhdistetty Vuohensaari. Etelämpänä ovat Vartsalansaari, Luotsisaari, Angelansaari, Mäntysaari, Papinsaari ja Pikkusaari. Kemiönsaari jakaa Halikonlahden läntiseen ja itäiseen väylään. Läntisessä väylässä ovat Karhusaari, Isoluoto, Vähäluoto, Antholmen, Diskarn, Tavastronanholma, Måsaholmen, Länsmansholmen, Taltenkari, Alaholma, Kalvholm, Furuholm, Konkholma, Långholmen, Piisaari ja Tallholmen. Itäisessä väylässä ovat Kaisaari, Teijonsaari ja Teijon Papinsaari.
Rhoda Montemayor

Rhoda Mae Montemayor (s. 31. toukokuuta 1979 Lontoo) on englantilainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi roolistaan Rose Ortizina televisiosarjassa "".
Elämäkerta.
Montemayor syntyi Lontoossa vuonna 1979 Rosalie Pichay Vilorialle ja Eddie Montemayorille. Hänen molemmat vanhempansa ovat filippiiniläisiä. Rhoda Montemayorilla on myös yksi vanhempisisar Renee ja nuorempisisko Rowena, joka on entinen näyttelijä. Rhoda opiskeli näyttelemistä Laine Theater Artsissa Lontoossa.
Näyttelijänä.
Montemayor sai ensimmäisen televisioroolinsa vuonna 2003 televisiosarjassa "Harry and Cosh". Kaksi vuotta myöhemmin hän esiintyi elokuvassa "Animal", jota esitettiin myös Suomessa Espoon elokuvajuhlissa elokuussa 2006.
Tunnetuksi Montemayor nousi "" -sarjan myötä vuonna 2007 näyteltyään Vaaleanpunaista Rangeria Rose Ortizia. Rooliin hän päätyi vuotta aikaisemmin, kun Disneyn roolittajat saapuivat Lontooseen etsimään näyttelijöitä mustan ja vaaleanpunaisen Rangerin rooleihin. Sarjan tuottajat pyysivät Montemayoria koe-esiintymisen aikana opettelemaan muutaman repliikin amerikkalaisella aksentilla. Kolme viikkoa myöhemmin hän sai puhelun, jossa kerrottiin saaneen roolin. Pian Montemayor oli jo matkalla Aucklandiin sarjan kuvausta varten, jotka kestivät noin seitsemän kuukautta. Hän sai kuitenkin vasta jälkeenpäin tietää, että Disneyn tuottajat halusivat rooliin näyttelijöitä, jotka osaisivat kamppailulajeja. Montemayor kuitenkin oppi kuvausten aikana muutamia liikkeitä, mutta hänen tanssijan taitonsa olivat hyödyllisiä toiminta koreografioiden kuvauksissa.
Power Rangers -sarjan jälkeen Montemayor esiintyi elokuvassa "Adulthood" (2008).
Gunvor Kronman

Gunvor Kronman (s. 11. toukokuuta 1963 Helsinki) on suomenruotsalainen kulttuurivaikuttaja. Hän on Hanasaaren kulttuurikeskuksen toimitusjohtaja ja Suomalais-ruotsalaisen kulttuurirahaston johtaja. 
Kronman on opiskellut filosofiaa, kirjallisuutta, taloustieteitä ja Afrikka-aiheita. Työuransa hän aloitti Yleisradion toimittajana. Kronman työskenteli Punaisen Ristin tehtävissä niin kotimaassa kuin ulkomaillakin 1986–2003. Hän palveli Pohjoismaiden neuvoston neuvonantajana Kööpenhaminassa 1994–1999. Hän kuuluu Suomen ruotsalaiseen kansanpuolueeseen.
Kronman on muun muassa Pihlajalinnan, Veripalvelun, Augusta Victoria sairaalan ja RANDin hallitusten jäsen. Gunvor Kronman toimii Kalevala Korun ja Konstsamfundetin hallitusten puheenjohtajana ja Plan Internationalin ja Crisis Management Initiativen varapuheenjohtajana.
Richard Brancatisano

Richard Peter Brancatisano (s. 29. lokakuuta 1983 Uusi Etelä-Wales) on australialainen muusikko ja näyttelijä, joka tunnetaan televisiosarjasta "" näyteltyään Vihreää Rangeria Xander Blyta vuonna 2007.
Hän opiskeli näyttelemistä kolme vuotta Theate Nepeanissa ja on työskennellyt siitä lähtien, sekä muusikkona että näyttelijänä. Hän on television ohella näytellyt Australiassa teatterissa vuodesta 2002 lähtien.
Maria Koepcke

Maria Emilie Anna Koepcke (kirjoitetaan myös "Köpcke"), tyttönimeltään Mikulicz-Radecki (15. toukokuuta 1924 Saksa – 24. joulukuuta 1971 Peru) oli saksalainen lintutieteilijä.
Maria opiskeli Saksassa ja väitteli tohtoriksi eläintieteestä Kielin yliopistossa vuonna 1949. Samana vuonna hän muutti Peruun, jossa avioitui eläintieteilijä Hans-Wilhelm Koepcken kanssa 1950. Heille syntyi tytär Juliane. He asuivat Limassa aina Marian kuolemaan saakka. Limaan he perustivat Casa Humboldt-nimisen biologisen tutkimusaseman.
Maria Koepcke oli neotrooppisen alueen linnustoon perehtynyt tutkija. Hän kuvaili ja nimesi valkoposkikotingan ("Zaratornis stresemanni"), ruusuvatsaorneeron ("Synallaxis zimmeri") ja kaktuskanasteron ("Asthenes cactorum"), sekä useita alalajeja. Hänen kunniakseen on nimetty bolivianpöllönen ("Otus koepckeae"), perunerakkokolibri ("Phaethornis koepckeae"), 
sirankypärähokko ("Pauxi koepckeae") ja selvakasikki ("Cacicus koepckeae").
Koepcke kuoli traagisesti. Hän oli 17-vuotiaan tyttärensä Julianen kanssa kotimaanlennolla (LANSA lento 508) Limasta Pucallpaan, kun kone joutui ukkosmyrskyyn, salama iski siihen ja kone räjähti. Maria kuoli onnettomuuden seurauksiin, samoin kaikki muutkin matkustajat, paitsi hänen Juliane-tyttärensä. Juliane putosi kolmen kilometrin korkeudesta viidakkoon, yhä tuolissaan istuen, ja selvisi katkenneella solisluulla ja silmävammalla. Hän käveli viidakon halki 10 päivää, kunnes saapui intiaaniasutuksen pariin ja pelastui. Kun hänen äitinsä ruumis löydettiin niin todettiin että myös hän oli selvinnyt hengissä, mutta hän oli pahoin loukkaantunut eikä kyennyt liikkumaan ja kuoli vammoihinsa joitakin päiviä myöhemmin.
Poikkeavuusnegatiivisuus

Poikkeavuusnegatiivisuus eli "Mismatch negativity" (MMN) on aivosähkökäyrästä saatava tapahtumasidonnainen vaste. MMN-vaste syntyy, kun koehenkilölle esitetään tavanomaisesta aistiärsykkeestä poikkeava ärsyke. Vaste syntyy automaattisesti, eli poikkeavaa ärsykettä ei tarvitse tiedostaa. Poikkeavuusnegatiivisuuden avulla voidaankin tutkia yleisesti aisti- ja havaintojärjestelmien toimintaa, mutta myös korkeamman tason toimintoja, esimerkiksi kielen prosessointia tai yksilön tietoisuuden tasoa. 
MMN-vasteen syntyminen edellyttää, että ihmisen muistiin on muodostunut representaatio tyypillisestä vasteesta. Koetilanteessa tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että koehenkilölle toistetaan ensin yhtä taajuutta monta kertaa. Tämän jälkeen taajuutta muutetaan, mistä syntyy poikkeava negatiivinen vaste. Toisaalta poikkeavuusnegatiivisuusvaste saadaan myös pidemmällä aikavälillä opituista seikoista, sillä vaste saadaan myös, kun koehenkilöille esitetään kieliopin vastaisia lauserakenteita. 
Vaikka MMN viittaa erityisesti aivosähkökäyrästä saatavaan poikkeavaan negatiiviseen vasteeseen, voidaan myös muilla kuvantamismenetelmillä, kuten toiminnallisella magneettikuvauksella, aivomagneettikäyrällä ja PET-kuvauksella, mitata vastaavia signaaleja.  Nämä signaalit ovat luonteeltaan ensisijaisesti biomarkkereita, eivätkä sinänsä välttämättä heijasta mitään tarkkarajaista fysiologista prosessia, ainakaan yksittäisestä kohdasta mitattuna. Myöhemmin on mittaamalla poikkeavuusvasteita laajemmalta alueelta voitu esittää karkeita malleja siitä, miten poikkeavan ärsykkeen tunnistaminen voisi aivoissa tapahtua. Mitatun MMN-vasteen ajatellaankin heijastavan laajojen, melko huonosti tunnettujen hermoverkkojen toimintaa.
Historia ja tutkimus.
Akatemiaprofessori Risto Näätänen löysi kuulojärjestelmän MMN-aallon aivosähkökäyrästä 1970-luvulla. 
MMN-aalto on ollut käänteentekevä aivojen tiedonkäsittelyn lainalaisuuksien tuntemisessa, ja siitä on tullut maailman neurotieteilijöiden laajasti käyttämä tutkimusmenetelmä.
Kansainvälinen MMN-konferenssi järjestetään kolmen vuoden välein. 
Sovellukset.
Neurolingvistiikka.
Poikkeavuusnegatiivisuusvasteen avulla on saatu selville, että jo sikiöt oppivat puhutun kielen piirteitä, sillä he osaavat synnyttyään erottaa sikiövaiheessa soitettuja, tuttuja äänteitä vieraista äänteistä.
Kliiniset sovellukset.
Poikkeavuusnegatiivisuusvasteen käyttöä tutkitaan monien erilaisten aivoperäisten häiriöiden diagnosointiin. Sen avulla voitaisiin esimerkiksi määritellä potilaan tietoisuuden tasoa ja ennustaa, miten potilas toipuu koomasta.
Hienotyöstö

Hienotyöstö on työstömenetelmä.
Menetelmä voidaan määritellä hienotyöstöksi, kun 
Menetelmät:
Adolf Metzger

Adolf August Theodor Ido Metzger (26. helmikuuta 1896 – 13. marraskuuta 1965) oli suomalainen geologi ja professori. Metzger syntyi Saksassa, mutta koska hänen isällään oli virka ulkoministeriössä, hän asui jo nuorena monissa maissa ja kävi koulua muun muassa Tanskassa. Hän tuli ylioppilaaksi 1914 Wiesbadenissa Saksassa, valmistui filosofian kandidaatiksi 1921, filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1925 Helsingin yliopistosta. 
Hän työskenteli geologian ja mineralogian amanuenssina Helsingin yliopistossa 1919–1924, geologian tohtori Åbo akademissa 1927–1930, 1945–1952.
Paraisten kalkkivuori Oy:ssä geologina ja päägeologina 1936–1961, Åbo akademissa hoiti yleisen ja sovelletun geologian henkilökohtaisen professorin virkaa 1952–1965. Hän tutki Suomen kalkkikiviesiintymien geologiaa. Metzger julkaisi noin 50 tieteellistä ja populaaritieteellistä artikkelia. 
Metzgerin puoliso oli Elna Eva Alice Tötterström.
Larry Blair

Larry Blair (s. 26. heinäkuuta 1984) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edusti kaudella 2008–09 Korisliigassa pelannutta Joensuun Katajaa. Takamiehenä pelaava Blair on pituudeltaan 183 cm.
Pelaajaura.
Larry Blair pelasi vuodet 2003–2007 yliopistokoripalloa yhdysvaltain NCAA-sarjassa Liberty Flamesin joukkueessa. Viimeisenä yliopistokautenaan 2006–07 hän teki joukkueelleen pisteitä 20,4 keskiarvolla.
Ammattilaisuransa Blair aloitti Unkarin pääsarjasta, jossa hän edusti kauden 2007–08 Univer-Kecskemétiä. Unkarin pääsarjaa hän pelasi 26 ottelua 21,8 pisteen, 4,7 levypallon, 4,2 koriin johtaneen syötön ja 2,7 riiston keskiarvoilla.
Suomeen Blair siirtyi lokakuun 2008 lopulla Korisliigassa pelaavan Joensuun Katajan riveihin. Katajassa hän korvasi joukkueesta aiemmin irtisanotun amerikkalaistakamiehen Ty Harrelsonin. Blair valittiin joulukuussa 2008 Korisliigan kuukauden pelaajaksi. Hän teki joulukuun otteluissa keskimäärin 20,2 pistettä, antoi 5,0 koriin johtanutta syöttöä ja riisti pallon keskimäärin 3,4 kertaa.
Suomen jälkeen Blair on pelannut Ranskassa, Georgiassa ja Libanonissa. Vuodesta 2013 lähtien hän on pelannut Qatarissa.
Suomupääkaijanen

Suomupääkaijanen ("Micropsitta meeki") on pienikokoinen melanesialainen papukaijalaji. Sen aiempi lajinimi oli harmaapääkaijanen.
Koko ja ulkonäkö.
Suomupääkaijanen on noin 10 cm pitkä ja sen höyhenpuku on selkäpuolelta vihreä ja vatsapuolelta keltainen ruskein höyhenten reunoin. Sen naama on ruskehtavan harmaa. Pyrstön alapuoli on keltainen ja pyrstö on päältä vihreä. Siiven keskimmäiset peitinhöyhenet ovat mustat levein vihrein reunuksin. Nokka on sarvenvärinen, iiris kellanruskea ja koivet ruskeat.
Esiintyminen.
Suomupääkaijanen elää vain Papua-Uuden-Guinean koillispuolisilla Bismarckinsaarilla. Nimialalaji "meeki" elää Amiraliteettisaarilla ja alalaji "proxima" St Matthias -saarilla ja Emiraulla. Lajin elintavat tunnetaan huonosti. Sen populaatio lienee kooltaan yli 10 000 yksilöä, ja sen elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä.
Elinympäristö.
Suomupääkaijaset asuvat alavien maiden trooppisissa metsissä. Ne liikkuvat tavallisesti pareittain tai muutaman yksilön parvissa.
Lisääntyminen.
Lajin pesintä tunnetaan huonosti. Pesä on usein puussa olevassa termiittipesässä.
Ravinto.
Suomupääkaijanen syö luultavasti ainakin siemeniä, sieniä ja jäkälää, mahdollisesti myös hedelmiä sekä hyönteisiä ja niiden toukkia.
Donald E. Westlake

Donald Edwin Westlake (12. heinäkuuta 1933 New York, Yhdysvallat – 31. joulukuuta 2008 Meksiko) oli yhdysvaltalainen rikoskirjailija. Hänen useista kirjailijanimistään yksi on Richard Stark, John B. Allan, Judson Jack Carmichael, Curt Clark, Timothy J. Culver, J. Morgan Cunningham, Edwin West ym.
Westlake aloitti vuonna 1960 ns. kovaksikeitettyjen romaanien kirjoittajana, mutta myöhemmin kirjat saivat humoristisia ja ironisia sävyjä. Hän kirjoitti salanimellä Stark jännitysromaaneja, joiden päähenkilö on häikäilemätön rikollinen Parker. Hänen viimeinen teoksensa "Get Real" ilmestyi postuumisti vuonna 2009. Westlake kirjoitti uransa aikana yli 90 teosta, jännitystä, huumoria, rikoksia, seksiä ja myös tieteisromaanin. Teoksista on suomennettu yli 40. Tunnetuimpien romaanien päähenkilö on epäonninen murtovaras John Dortmunder, joka esiintyy 13 romaanissa ja yhdessä novellikokoelmassa. Westlaken teosten pohjalta on tehty 25 elokuvaa, ja hän itsekin teki elokuvakäsikirjoituksia. Hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi käsikirjoituksesta Stephen Frearsin ohjaamaan elokuvaan "Huijarit" (1990).
Joitakin Westlaken kirjoituksia on julkaistu Playboy-lehdessä vuosina 1980–2000.
Westlaken puoliso on arvostettu puutarhuri Abby Westlake, ja heidän puutarhansa oli aika ajoin auki yleisölle.
Suomennetut teokset.
Westlaken teoksia on julkaistu suomeksi myös nimellä Richard Stark, osa on julkaistu molemmilla kirjoittajanimillä eri kirjannimellä. Ensimmäinen suomeksi julkaistu romaani on "Kohti kuolemaa" ("361", suom. J. V. Ilkka, Vaasa 1969).
Universitas Istropolitana

 
Universitas Istropolitana (tunnettiin myös nimellä Academia Istropolitana) oli Matias Corvinuksen vuonna 1465 Bratislavaan perustama yliopisto, joka on ensimmäinen yliopisto nykyisen Slovakian alueella. Yliopisto perustettiin silloiseen Unkarin kuningaskuntaan ja se toimi pitkään kuningaskunnan ainoana, joskaan ei ensimmäisenä, yliopistona. Yliopisto oli toiminnassa 25 vuotta, ennen kuin se suljettiin vuonna 1490 Corvinuksen kuoltua.
Sana "Istropolitana" on peräisin antiikin Kreikan vastineesta sanalle Bratislava, jossa yliopisto sijaitsisi. Istropolitana tarkoittaa suoraan suomennettunan "Tonavan kaupunkia".
Stichodactyla haddoni

Stichodactyla haddoni on lyhytlonkeroinen, laakea merivuokko, jota pidetään joskus meriakvaariossa, missä se on yksi helppohoitoisimmista lajeista kuplavuokkojen ohella.
Ulkonäkö ja koko.
"Stichodactyla haddoni" kasvaa 50–65 cm leveäksi. Se on kevyesti poimuttunut levy, jossa on muutaman millin mittaisia lonkeroita. Väri voi olla vihreä tai sininen. 
 Lonkerot ovat pyöreäpäisiä, vihreän tai ruskean sävyisiä. Levyn alapuolella oleva vuokon valkoinen kanta uppoaa pohjahiekkaan.
Levinneisyys.
Stichodactyla haddoni on kotoisin Indopasifiselta merialueelta ja Punaiseltamereltä. Se elää hiekkapohjalla, mikä erottaa sen kivikossa elävästä lähisukulaisesta "Stichodactyla mertensii".
Vesiolot.
Tämä vuokko elää 24–27 °C:n lämpötiloissa.
Elinkumppanit.
"Zooxanthellae"-panssarisiimalevät elävät merivuokon sisällä endosymbioosissa. Muutamat vuokkokalalajit elävät vuokon välittömässä läheisyydessä. Vaikka Stichodactyla haddonilla on niin lyhyet lonkerot, ettei kala voi piileksiä niiden välissä, vuokon voimakas polttava vaikutus riittää pelotteeksi, joka suojaa vuokkokaloja. Samanlaista suojaa hakevat myös erräät rapu- ja kardinaalikalalajit.
Anna Torv

Anna Torv (s. 7. kesäkuuta 1979 Melbourne, Victoria) on australialainen näyttelijä. Hän on näytellyt agentti Olivia Dunhamin roolissa yhdysvaltalaisen Fox-televisiokanavan draamasarjassa "Fringe – rajamailla". Hän on näytellyt myös Narikon roolin PlayStation 3 -pelissä "Heavenly Sword".
Nuoruus.
Anna Torv syntyi Melbournessa Susan ja Hans Torville. Hän varttui Gold Coastilla Queenslandissa Australiassa. Hänen tätinsä isän puolelta Anna Murdoch Mann oli 31 vuotta naimisissa miljardööri ja lehtimoguli Rupert Murdochin kanssa. Annan isoisä oli virolainen merimies, joka muutti Skotlantiin toisen maailmansodan edellä.
Torv kävi Benowa State High -koulua Gold Coastilla. Hän valmistui Australian National Institute of Dramatic Artista vuonna 2001.
Ura.
Torv näytteli BBC:n draamasarjassa "Mistresses". Hän esiintyi päähenkilö Narikon äänenä videopelissä "Heavenly Sword", jossa hänen kasvojaan käytettiin myös hahmon mallina. Vuodesta 2008 alkaen Torv näytteli pääroolia FBI-agentti Olivia Dunhamina J. J. Abramsin luomassa scifisarjassa "Fringe – rajamailla".
Yksityiselämä.
Torv meni joulukuussa 2008 naimisiin Fringessä näytelleen Mark Valleyn kanssa. "People"-lehden huhtikuun 2010 uutisessa heidän kerrottiin eronneen joitakin kuukausia aikaisemmin.
Hiekkarantaa

Hiekkarantaa on suomalaisen krautrock-duo Rättö ja Lehtisalon sekä laulaja-lauluntekijä Kauko Röyhkän yhteinen albumi, joka julkaistiin 18. helmikuuta 2009. Albumi sisältää Rättö ja Lehtisalo -henkistä musiikkia Röyhkän iskelmäsanoituksilla, jotka eivät kelvanneet iskelmälaulajille.
"Hiekkarantaa" pysyi helmi-maaliskuussa 2009 Suomen virallisella listalla 4 viikkoa, korkeimmillaan sijalla 7.
J. F. Lawton

Jonathan Fredrick Lawton, toisionimi myös "J.D. Athens" (s. 1960) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja, -tuottaja ja -ohjaaja.
Klausjürgen Wussow

Klausjürgen Wussow (30. huhtikuuta 1929 Pommeri, Saksa (nykyisin Puolalle kuuluva alue) – 19. kesäkuuta 2007) oli saksalainen näyttelijä, joka saavutti suosiota erityisesti televisiorooleillaan.
Wussow teki useita merkittäviä teatteriosia Itävallassa ja Saksassa 1960-luvulta alkaen, mutta vanhemmiten hän keskittyi yhä enemmän televisiotöihin. Hänellä oli useita rooleja muun muassa sarjoissa "Derrick" ja "Tatort". Kuuluisin oli kuitenkin päärooli professori Klaus Brinkmannina lääkärisarjassa "Vuoristosairaala", jota tehtiin vuosina 1985–1989 ja joka keräsi saksalaisittain poikkeuksellisen menestyksen kansainvälisestikin.
Wussow ehti elämänsä aikana solmia neljä avioliittoa, joista kolme ensimmäistä päättyivät eroon. Viimeisen kerran näyttelijä meni naimisiin kolme vuotta ennen kuolemaansa. Kaksi hänen neljästä lapsestaan on näyttelijöitä. Wussow kuoli pitkään sairastettuaan 78-vuotiaana, ja hänen siunaustilaisuudessaan Berliinissä oli runsaasti yleisöä.
Rooleja.
1959 – "Punaisen ympyrän mysteerio" (ohjaus Jürgen Roland) &lt;br&gt;
1960 – "Sota-asema Calais" (ohjaus Paul May) &lt;br&gt;
1960 – "Agatha, lopeta jo murhaaminen" (ohjaus Dietrich Haugk) &lt;br&gt;
1964 – "Kauniisti kuollut" (ohjaus Michael Pfleghar)
Bratislava I

Bratislava I () on yksi Slovakian pääkaupungin Bratislavan piireistä. Siellä on arviolta 39 953 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 9,59 neliökilometriä. 
Alueella sijaitsee Bratislavan vanhakaupunki.
Kevin Shirley

Kevin Shirley (s. 29. kesäkuuta 1960) on Etelä-Afrikasta kotoisin oleva musiikkituottaja ja miksaaja, joka tunnetaan myös lempinimellä "The Caveman". Shirleyn ura lähti 1970-luvulta ja hän on tehnyt yhteistyötä monien artistien, kuten HIMin, Iron Maidenin, Rushin, Led Zeppelinin ja Dream Theaterin kanssa.
Shirley syntyi Johannesburgissa ja aloitti uransa tuottamalla albumeita monille tunnetuille eteläafrikkalaisille artisteille, kuten Robin Auldille, Julukalle, Jonathan Butlerille, Leslie Rae Dowlingille, Steve Louwille ja Sweatbandille. Hän esiintyi myös oman Council-yhtyeen kanssa, jossa vieraili eteläafrikkalainen laulaja Brian Davidson. 
Vuonna 1987 Shirley muutti Australiaan missä hän jatkoi työtä monien menestyneiden australialaisten artistin kanssa. Näitä olivat The Hoodoo Gurus, The Angels, Cold Chisel, Girl Monstar, Tina Arena, The Screaming Jets, Baby Animals. Silverchairin menestyneen debyyttialbumin "Frogstompin" tuottamisen jälkeen Shirley muutti Yhdysvaltoihin. Hän on nykyään Joe Bonamassan tuottaja.
Hän teki Yhdysvalloissa useita menestysalbumeita useiden artistien kanssa. Näitä olivat Aerosmith, Journey ja The Black Crowes. Hän on tuottanut viisi albumia Iron Maidenin kanssa ja työskenteli HIM:in ja Slayerin kanssa. Hän on työstänyt myös tunnettua "Led Zeppelin" -DVD:tä. Shirley miksasi vuonna 2002 Lordin Get Heavy -albumin. 
Vuonna 2012 hän teki yhteistyötä Iron Maidenin basistin Steve Harrisin kanssa ja miksasi hänen debyyttisooloalbuminsa "British Lion".
Stichodactyla mertensii

Stichodactyla mertensii on merivuokko, jota pidetään joskus suurikokoisissa meriakvaariossa, missä se on yksi helppohoitoisimmista lajeista kuplavuokkojen ohella. "Stichodactyla mertensii" on maailman suurin merivuokkolaji.
Ulkonäkö ja koko.
"Stichodactyla mertensii" voi olla halkaisijaltaan puolitoistametrinen, litteä levy, jonka reunat ovat kevyesti poimuttuneet. Sen lonkerot ovat 1–2 cm pitkiä, pisimpiä levyn keskiosassa mutta puuttuvat vuokon suuaukon reunoilta. Lonkerot ovat vihertäviä tai ruskehtavia, pohjalevy vaaleanruskea, oranssien tai vaaleanpunaisten läikkien kirjoma.
Levinneisyys.
"Stichodactyla mertensii" on kotoisin Indopasifiselta merialueelta ja Fidži-saarten ympäristöstä. Se elää kivipohjalla, mikä erottaa sen hiekalla elävästä lähisukulaisesta "Stichodactyla haddoni"sta.
Vesiolot.
Tämä vuokko elää 24–28 °C:n lämpötiloissa.
Elinkumppanit.
Zooxanthellae-panssarisiimalevät elävät merivuokon sisällä endosymbioosissa. Muutamat vuokkokalalajit ja muut koralliahvenet elävät vuokon välittömässä läheisyydessä ja sen lonkeroiden suojassa.
ERP (fysiologia)

ERP ("event-related brain potential") eli tapahtumasidonnainen herätepotentiaali syntyy aivoissa kun ulkoinen heräte aiheuttaa aivosähköisen muutoksen. Herätepotentiaalia voidaan kuvata myös kognitiivisena potentiaalina. Heräte voidaan saada antaa mille tahansa ihmisen aistille esimerkiksi näkö- tai kuuloherätteenä. Henkilö ei välttämättä tiedosta aivoissa tapahtunutta aistimusta.
Herätepotentiaali on käytetty puheen ja kielellisen kehityksen sekä oppimisen tutkimuksissa. Näiden tutkimusten kautta on saatu selvitettyä esimerkiksi mahdollisia paljastavia tekijöitä lukivaikeuksille lapsilla tulevaisuudessa.
Hiilipussi

Hiilipussit ("Corycium enigmaticum" eli ”"arvoituksellinen pikku pussi"”) ovat soikion muotoisia, eloperäistä hiiltä sisältäviä muodostumia kalliossa. Ne ovat vanhimpia Suomesta löydettyjä esihistoriallisen elämän jäänteitä.
Pussien alkuperä on epävarma. Alun perin niiden arveltiin olevan esihistoriallisten levien fossiileja, minkä vuoksi muodostumille annettiin latinankielinen nimi. Nykytiedon mukaan nämä 2–30 senttimetriä pitkät hiilirakenteet eivät ole oikeastaan fossiileja vaan kiveä, jossa on joukossa sinibakteereiden jäänteitä. Niiden oletetaan olevan peräisin prekambriselta ajalta ja niiden iäksi on arvioitu runsaat 1 900 miljoonaa vuotta.
Hiilipusseiksi nimetyt painaumat löysi J. J. Sederholm Näsijärven fylliittikallioista vuonna 1890. Aitolahden kunnanvaakunan aiheena olikin Corycium enigmaticum.
Robert Trout

Robert Trout (oik. Robert Albert Blondheim 15. lokakuuta 1909 Pohjois-Carolina – 14. marraskuuta 2000 New York, New York) oli yhdysvaltalainen radiotoimittaja, jota pidetään ensimmäisenä uutisankkurina. Kotimaassaan hänet muistetaan erityisesti Normandian maihinnousun raportoinnista kesällä 1944.
Blondheim syntyi Pohjois-Carolinassa, mutta muutti perheensä mukana Washington DC:hen ollessaan 3-vuotias. Hän halusi tulla matkakirjailijaksi ihailemansa Jack Londonin tavoin, mutta päätyi vuonna 1932 apupojaksi washingtonilaiselle WJSV-radioasemalle. Jouduttuaan kerran korvaamaan paikalle saapumatonta uutistenlukijaa Blondheim otti käyttöön sukunimen Trout erään perheystävän mukaan. CBS:lle Trout siirtyi sen ostettua WJSV:n vuonna 1932.
Trout sai julkisuutta jo 1930-luvulla. Hän teki muun muassa lähetykset Franklin Rooseveltin virkaanastujaisista, Edvard VIII:n ja Wallis Simpsonin häistä ja oli ainoa yhdysvaltalainen radiotoimittaja kuningas Yrjö VI:n kruunajaisissa. Lopullisen maineensa Trout sai kuitenkin toisen maailmansodan aikana. Kun Saksa liitti Itävallan itseensä maaliskuussa 1938, Trout loi ohjelman "CBS World News Roundup", jossa esitettiin eri puolilla Eurooppaa olevien toimittajien lyhytaalloilla lähettämiä tilanneselostuksia. Toimittajien joukossa oli Wienissä ollut Edward R. Murrow, jonka kanssa Trout teki Lontoosta käsin toisen CBSWNR-lähetyksen Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian sudeettialueet. Trout vietti sodan loppuajan Lontoossa. Kun heinäkuussa 1944 saksalaisessa radiolähetyksessä kerrottiin vahvistamaton tieto maihinnousun alkamisesta Normandiassa, Trout teki seitsemäntuntisen lähetyksen, jossa kerrottiin sekä virallisia tietoja että toimittajien raportteja.
Sodan jälkeen Trout jatkoi uutisohjelmien tekemistä CBS:lle, mutta siirtyi vuonna 1947 NBC:lle, jolla ollessaan hän päätyi muun muassa juontamaan tietokilpailuohjelmaa "Who Said That?". CBS:lle palattuaan Troutilla oli vaikeuksia sopeutua television tuloon. Syynä oli pitkälti hänen ulkoasunsa, joka erään CBS:n johtoportaan edustajan mielestä muistutti "armenialaista mattokauppiasta". 1960-luvulle tultaessa Trout oli päätynyt uutisankkuriksi New Yorkin paikallisuutisiin ja television puolella viiden minuutin mittaisiin päiväuutislähetyksiin. Vuonna 1964 hänet valittiin tekemään ohjelmaa demokraattien puoluekokouksesta, mutta huonojen katsojalukujen takia hänet korvattiin Walter Cronkitella. Viimeisessä merkittävässä toimessaan hän oli "All Things Considered" -ohjelman toimittajana.
Sarvikala

Sarvikala ("Zanclus cornutus") on näyttävä, musta-kelta-valkoinen koralliriuttojen kala. Se on sukunsa ja heimonsa ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö.
Sarvikala on litteä, pitkänokkainen kala, jonka vartalo on pystysuunnassa musta-kelta-valkoraitainen. Se voi kasvaa 24 cm korkeaksi. Selkäevä ulottuu kapeana viirinä pitkälle kalan taakse. Se muistuttaa paljon viirikalaa, mutta viirikalan vartalossa on vain mustaa ja valkoista.
Elinympäristö.
Sarvikala elää luonnossa Indopasifisen merialueen koralliriutoilla. Se on haluttu akvaariokala, mutta vaikea hoidettava. Laji tarvitsee paljon uimatilaa, ja sen ruokkiminen on vaikeaa.
Johan August von Essen

Johan August von Essen (11. toukokuuta 1815 Laihia – 26. elokuuta 1873 Kaarina) oli suomalainen lehtimies, maanviljelijä, valtiopäivämies ja kuvernööri.
Henkilöhistoria.
Von Essenin isä, Gustaf Johan von Essen oli luutnantti Pohjanmaan jalkaväkirykmentissä. Von Essenin äiti oli Johanna Magdalena Forsman. Von Essen kävi Vaasan triviaalikoulua 31. tammikuuta 1824–1831 ja Turun lukiota 23. elokuuta 1831–29. helmikuuta 1832. Sen jälkeen hän jatkoi Helsingin yliopistossa, josta hän ei kuitenkaan valmistunut. Vuonna 1843 von Essen muutti vaimonsa kanssa Ruotsiin. Ruotsissa von Essen kirjoitti nimimerkillä –S. –N. kaunokirjallisen teoksen "Mordnatten i Kauhajoki", joka perustuu muistitietoihin. Teos kertoo, mitä venäläiset Vasili Orlov-Denisovin kasakat tekivät niin kutsuttuna murhayönä Kauhajoella sijainneen Ala-Knuuttilan tilan asukkaille ja itse tilalle. Von Essenillä oli äitinsä kautta yhteyksiä Ala-Knuuttilaan. Teos suomennettiin vasta vuonna 2008 nimellä "Murhayö Kauhajoella 1808".
Vuonna 1846 von Essen palasi Ruotsista takaisin Suomeen ja asettui Varsinais-Suomeen, Kaarinan Rauhanlinnan tilalle. Von Essen oli saanut lehtimiehen koulutuksen ja kirjoitti näytelmiä, novelleja, kaunokirjallisuutta sekä jatkokertomuksia. Hän kävi myös polemiikkia esimerkiksi J. V. Snellmanin kanssa ja viljeli maata.
Von Essen puolusti liberaaleja ajatuksia ja painovapautta. Hänestä tuli sittemmin ruotsinkielisen Åbo Underrättelser -sanomalehden päätoimittaja ja vuonna 1866 Kuopion läänin vt. kuvernööri. Vakinainen kuvernööri hänestä tuli vuonna 1868. Aatelissäädyssä von Essen oli edustaja valtiopäivillä 1863–1864 ja 1872. Hän oli myös Tammikuun valiokunnan jäsen vuonna 1862.
Liedakkalan seisake

Liedakkalan seisake () oli rautatieliikennepaikka Liedakkalan kylässä Keminmaan kunnassa Lapin läänissä rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi noin 15 ratakilometriä pohjoiseen Kemin rautatieasemalta.
Liedakkala oli risteysasema, jossa Kemin ja Kelloselän välisestä radasta erkani sivurata Kalkkimaalle. Rataa käytettiin pääasiassa kalkkikiven kuljetuksiin.
Liedakkalan alkuperäinen puinen pysäkkirakennus rakennettiin vuonna 1907 Thure Hellströmin suunnitelmien pohjalta. Alun perin rakennuksen keskiosa oli avoin, mutta se laudoitettiin umpeen noin vuonna 1930. Rakennus tuhoutui sodassa 1944. Tuhotun asemarakennuksen tilalle rakennettiin uusi liikennepaikkarakennus Jarl Ungernin suunnitelmien pohjalta vuonna 1945. Uudempi asemarakennus on sittemmin purettu.
Nykyisin Liedakkalan ratapiha on purettu lukuun ottamatta Kalkkimaan suuntaan sähköasemalle johtavaa lakkautettua rataa. Kalkkimaan radalle ei kuitenkaan ole kiinteää vaihdeyhteyttä. Mikäli sähköasemalle on vaunukuljetuksia, rekataan pääraidetta siten että siirtyminen sivuradalle on tilapäisesti mahdollista.