tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Flywheel, Shyster and Flywheel

Flywheel, Shyster and Flywheel oli Marxin veljesten radiokomediasarja, jota esitettiin 1932–1934. Sen ensimmäinen kausi lähetettiin Standard Oilin ja Colonial Beacon Oil Companyn sponsoroimana NBC:llä osana Esson sarjaa "Five Star Theater". Sarja sijoittui lakitoimistoon, ja Groucho Marx esitti asianajaja Waldorf T. Beaglea (myöhemmin Flywheel) ja Chico Marx hänen apulaistaan Emmanuel Ravellia. Lakitoimistossa työskenteli lisäksi asiakasvastaanotosta ja puhelimeen vastaamisesta huolehtinut neiti Dimple. Harpo Marx ei esiintynyt sarjassa, koska hän ei puhunut elokuvarooleissaan. Sarjan alkuperäinen nimi oli "Beagle, Shyster and Beagle", mutta se muutettiin kolmannen jakson jälkeen oikean Beagle-nimisen asianajajan uhattua haasteella oikeuteen. Sarjassa nimenvaihdos selitettiin Beaglen voimaan astuneella avioerolla, jonka jälkeen Beagle otti käyttöön oman entisen sukunimensä.
Sarja pysyi pitkään melko tuntemattomana, sillä vaikka sen jaksot aikoinaan taltioitiin, niin lukuun ottamatta viimeistä jaksoa kaikki tallenteet olivat tuhoutuneet. Vuonna 1988 alkuperäiset Nat Perrinin ja Arthur Sheekmanin kirjoittamat käsikirjoitukset löytyivät Yhdysvaltain kongressin kirjastosta. BBC tuotti käsikirjoitusten pohjalta sarjasta uuden version, jossa Groucho Marxin roolin sai Michael Roberts ja Chicon Marxin roolin esitti Paul Lazarus. Uuden sarjan ensimmäinen kausi esitettiin vuonna 1990. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta ja jaksoja yhteensä 21.
Vis wz. 35

Vis wz. 35 (Pistolet Vis wzór 1935, ViS) () on puolalainen pistooli. Aseesta käytetään myös virheellisesti nimeä Radom-pistooli. Aseen kehittelivät puolalaiset asesuunnittelijat Piotr Wilniewczyc ja Jan Skrzypiński vuonna 1930. Suunnittelijat työskentelivät Fabryka Broni -asevalmistajan palveluksessa Radomissa johtaja Kazimierz Rawicz-Oldakowskin alaisuudessa. Aseen rakenne perustuu pääpiirteittäin amerikkalaisen asesuunnittelijan John Browningin Colt M1911A1 -pistoolin rakenteeseen.
Käytännön testeissä pistooli osoittautui toimivaksi ja Puolan armeija valitsi Vis-pistoolin pääpalvelupistoolikseen vuonna 1935. Natsi-Saksan vallattua maan Puolan offensiivin yhteydessä pistoolin valmistus jatkui miehitysvallan alaisuudessa. Saksalaiset joukot kuitenkin pelkäsivät että puolalaiset salakuljettavat pistoolin osia vastarintajoukoille ja tämän vuoksi piippujen valmistus ja loppukokoonpano siirrettiin Steyriin Itävaltaan. Asetta valmistettiin saksalaisille laskuvarjojoukoille ja poliiseille joukoille nimillä 9 mm Pistole 645(p) ja 9 mm Pistole 35(p). Vuoteen 1945 mennessä pistoolia valmistettiin yhteensä noin 312 000–380 000 kappaletta.
Toisen maailmansodan päätyttyä vuonna 1945 myös Vis-pistoolin valmistus päättyi. Vuonna 1992 puolalainen asepaja valmisti kuitenkin pienen uusiotuotantoerän pistoolia keräilijöille.
Haut Ogooué

Haut Ogooué on aluehallinnollinen alue Gabonin itäosassa. Sen nimi voidaan vapaasti suomentaa Ylä-Ogoouéksi, ja se tulee Ogooué-joesta. Haut Ogoouén pinta-ala on 36 547 neliökilometriä. Vuonna 1993 väkiluku oli 104 301. Se jakaantuu kahdeksaan pienempään osa-alueeseen, joiden ranskankielinen nimitys on "départements", nämä edelleen pienempiin alueisiin, joita kutsustaan nimellä "préfet" ja nämä vielä pienempiin "sous-préfet" -alueisiin.
Haut Ogoouén pääkaupunki on Franceville. Sen tärkeimpiin työllistäjiin kuuluu kaivostoiminta. Alueelta kaivettiin uraania lähes 40 vuoden ajan, mutta malmi ehtyi vuonna 1999.
Kaipiaisten rautatieasema

Kaipiaisten rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Kouvolan Kaipiaisissa Karjalan radan varrella. Asema avattiin syyskuussa 1870 Pietarin radan yhteydessä.
Asemarakennus rakennettiin alun perin II luokan asemaksi, ja se sijaitsee saariasemana pääraiteiden välissä. Kaipiaista suunniteltiin Savon radan risteysasemaksi 1880-luvulla, mutta lopulta rata linjattiin Kouvolan kautta. Kaipiaisten asema menetti merkitystään, ja se alennettiin III luokan asemaksi vuonna 1884. 1920-luvun alussa Kaipiaisten asemarakennusta pienennettiin, ja ylijäämätarpeista rakennettiin uusi asemarakennus Utin liikennepaikalle, jonka aikaisempi rakennus oli palanut.
Kaipiaisissa on ollut myös asemaravintola sekä veturivarikko, joka lakkautettiin vuonna 1910. Veturitalli purettiin osittain 1920-luvulla, mutta osa siitä on vielä jäljellä. Vuonna 1995 puretussa vaunuhallissa säilytettiin vuodesta 1914 lähtien nykyisin Rautatiemuseon kokoelmissa olevaa, Valtionrautateiden valmistamaa kolmivaunuista keisarin junaa. Asema-alueella sijaitsee myös tiilinen vesitorni, pesutupa ja useita vanhoja asuinrakennuksia.
Kaipiaisista rakennettiin Tirvan Pajukoskelle johtava Tirvan kapearaiteinen rautatie, joka oli käytössä vuodesta 1904 alkaen. Rata purettiin todennäköisesti 1950-luvulla.
Kaipiaisten asema toimi lähialueiden puutavaran lastauspaikkana 1960-luvun alkuun saakka. Henkilöliikenne Kaipiaisissa lopetettiin 22. toukokuuta 1977. Nykyisin liikennepaikka on tavaraliikenteen käytössä.
Kaipiaisten rautatieasema kuuluu Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin sekä vuonna 1993 julkistetussa inventoinnissa että inventoinnin päivitetyssä versiossa vuodelta 2010.
Kaipiainen kelloaikarajana.
Ennen rautateiden rakentamista Suomessa ei ollut yhtenäistä valtakunnallista kelloaikaa, vaan kullakin paikkakunnilla noudatettiin paikallista keskiaurinkoaikaa. Rautatieliikenne teki kuitenkin välttämättömäksi yhtenäistää aikajärjestelmää. Suomen ensimmäisellä, Helsingin-Hämeenlinnan radalla noudatettiin alusta lähtien Helsingin paikallisaikaa, mutta kun vuonna 1870 rakennettiin rata Riihimäeltä Pietariin, päätettiin, että rautatieaikatauluissa noudatettiin Kaipiaisten länsipuolella Helsingin ja itäpuolella Pietarin paikallisaikaa. Niillä oli eroa noin 20 minuuttia.
Valtiopäivät hyväksyi vuonna 1888 anomusehdotuksen Helsingin ajan määräämisestä Suomen yhteiseksi ajaksi. Anomus raukesi senaatin torjuvaan kantaan, mutta samalla se määräsi Helsingin ajan rautateiden yhteiseksi ajaksi Suomen alueella. Tämä tuli voimaan 16. toukokuuta 1890, jonka jälkeen Pietarin aikaan siirryttiin vasta Valkeasaaressa. Käytäntö päättyi 1. toukokuuta 1921, jolloin Suomi siirtyi Itä-Euroopan aikaan, joka on noin 20 minuuttia edellä Helsingin aikaa.
Fränzi Aufdenblatten

Fränzi Aufdenblatten (s. 10. helmikuuta 1981 Zermatt, Valais, Sveitsi) on sveitsiläinen alppihiihtäjä.
Aufdenblatten voitti nuorten maailmanmestaruuden syöksylaskussa Mont-Sainte-Annessa 2000 ja suurpujottelussa Verbierissä 2001. Torinon olympialaisissa hän oli syöksylaskussa kahdestoista ja Åren MM-kilpailuissa 2007 samassa lajissa neljästoista. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui supersuurpujottelussa kuudenneksi.
Aufdenblatten kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2000. Hän sijoittui kolmen parhaan joukkoon ensimmäisen kerran oltuaan kolmas Haus im Ennstalin syöksylaskussa kaudella 2003–2004. Hän oli kolmas myös Bad Kleinkirchheimin syöksykilpailussa tammikuussa 2006 ja sijoittui kauden 2005–2006 syöksylaskucupissa viidenneksi. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Val d'Isèren supersuurpujottelussa joulukuussa 2009. Hän sijoittui kolmanneksi Lenzerheiden syöksylaskussa maaliskuussa 2014.
Aufdenblatten on voittanut Sveitsin mestaruuden supersuurpujottelussa 2004, 2008 ja 2012, suurpujottelussa 2008 ja syöksylaskussa 2012.
Annie Wersching

Annie Wersching (28. maaliskuuta 1977 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat – 29. tammikuuta 2023 Los Angeles, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt FBI-agentti Renee Walkerin roolia televisiosarjassa "24". Wersching oli mukana sarjan seitsemännellä ja kahdeksannella tuotantokaudella.
Aikaisemmin hän vieraili muun muassa sarjoissa "Batmanin tytär" (2002), "Frasier" (2003), "Angel" (2003), "Siskoni on noita" (2004), "Todistettavasti syyllinen (2006)", "Boston Legal" (2006), "Supernatural" (2007) sekä "Journeyman" (2007).
Yksityiselämä.
Wersching suoritti vuonna 1999 musiikkiteatterin BFA-tutkinnon Millikin Universitystä. Nuorena hän harrasti irlantilaista tanssia.
Wersching avioitui vuonna 2009 näyttelijä Stephen Fullin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Wersching kuoli tammikuussa 2023 pitkäaikaiseen sairauteen.
Markus Lakaniemi

Markus Lakaniemi (3. toukokuuta 1939 Vimpeli – 14. huhtikuuta 2018 Vähäkyrö) oli suomalainen pesäpalloilija.
Lakaniemi oli yksi kaikkien aikojen taitavimmista pesäpallolukkareista. Hän aloitti pelaamisen pikkupoikana Vimpelin Vedossa ja edusti seuraa yhteensä 20 vuotta.
Pelaajauransa jälkeen Lakaniemi muutti Vähäänkyröön, jossa hän valmensi vuodesta 1969 lähtien perussarjasta aloittaneen Vähänkyrön Viestin joukkuetta ja nosti sen 10 vuodessa SM-sarjaan. 
Lakaniemelle myönnettiin liikuntaneuvoksen arvonimi vuonna 2011.
Markus Lakaniemi on nimetty pesäpallon kunniagalleriaan. Pelaamisen ja valmentamisen ohella hän toimi Pesäpalloliiton johtokunnassa ja valiokunnissa.
Audie Murphy

Audie Leon Murphy (20. kesäkuuta 1924 Texas, Yhdysvallat – 28. toukokuuta 1971 lähellä Roanokea, Virginiassa) oli toisen maailmansodan palkituimpia yhdysvaltalaissotilaita. Sodan jälkeen hänestä tuli elokuvanäyttelijä ja sanoittaja.
Elämäkerta.
Murphy liittyi armeijaan vuonna 1942. Hän oli yrittänyt värväytyä jo aikaisemminkin, mutta hänet oli hylätty ikänsä takia. Hänet sijoitettiin 3. jalkaväkidivisioonan 15. jalkaväkirykmentin B-komppaniaan Pohjois-Afrikkaan. Myöhemmin hänestä tuli saman komppanian komentaja. Sodan aikana Murphy palveli Pohjois-Afrikan lisäksi Sisiliassa, Italiassa, Ranskassa ja Saksassa. 26. tammikuuta 1945 Murphyn komppania kohtasi kuusi saksalaisten panssarivaunua ja suuren määrän jalkaväen sotilaita Holtzwihrissä, Ranskassa. Murphy komensi komppanian miehet suojattuihin asemiin läheiseen metsään ja jäi itse aukiolle suuntaamaan tykistötulta. Vihollisen tankkien vallattua hänen asemansa hän miehitti yksinään vahingoittuneen panssarintorjuntavaunun konekiväärin, jonka avulla hän sai viivytettyä tunnin ajan vihollisen etenemistä. Murphy haavoittui taistelun aikana jalkaan, mutta hän siirtyi metsään muun komppanian luokse vasta ammusten loputtua. Hän kieltäytyi hoidosta, kunnes oli järjestänyt vastahyökkäyksen, joka sai vihollisen vetäytymään. Tämän tapahtuman ansiosta hänelle myönnettiin Medal of Honor, joka on Yhdysvaltojen korkein sotilasansiomitali. Murphyn saamiin muihin kunniamerkkeihin kuuluvat muun muassa Distinguished Service Cross, Silver Star tammenlehvin, The Legion of Merit, Bronze Star tammenlehvin ja kolme Purple Heartia. Hänet kotiutettiin 21. syyskuuta 1945 yliluutnantin arvoisena.
Samoihin aikoihin Murphyn kotiuttamisen kanssa näyttelijä James Cagney, joka oli nähnyt kuvan hänestä Life-lehden kannessa, pyysi häntä muuttamaan Hollywoodiin. Ensimmäisen pääroolinsa hän sai vuonna 1949 elokuvassa "Vihan lapsi". Vuonna 1955 Murphy näytteli itseään elämäkertaelokuvassa "Helvettiin ja takaisin", josta tuli Universalin kautta aikojen tuottoisin elokuva, kunnes vuonna 1975 "Tappajahai" ohitti sen. Muita elokuvia, joissa Murphy näytteli, olivat muun muassa "Kunnian kentällä" (1951) ja "Hiljainen amerikkalainen" (1958). Kaikkiaan Murphy esiintyi 44 elokuvassa 25 vuoden aikana, ja hän sai tähden Hollywood Walk of Famelle.
Vuonna 1950 Murphy liittyi Texasin kansalliskaartiin, toivoen pääsevänsä mukaan Korean sotaan. Vaikkei tämä toive toteutunutkaan, hän palveli kansalliskaartissa vuosia ja yleni lopulta majuriksi.
Murphy kirjoitti myös runoja ja sanoitti lauluja, joita levyttivät muun muassa Dean Martin, Eddy Arnold, Porter Wagoner ja Harry Nilsson. Tunnetuimpia hänen sanoittamistaan kappaleista ovat "Shutters and Boards" ja "When the Wind Blows in Chicago".
Murphy kärsi traumaperäisestä stressihäiriöstä, ja 1960-luvun puolessa välissä hän tuli riippuvaiseksi unilääkkeistä. Selviydyttyään riippuvuudesta hän puhui asiasta julkisesti ja vaati hallitusta parantamaan sotaveteraanien mielenterveysongelmien tutkimusta ja hoitoa.
Murphy kuoli lento-onnettomuudessa Virginiassa vuonna 1971. Hänet on haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle, jossa hänen hautansa on John F. Kennedyn jälkeen toiseksi vierailluin.
Otavalo

Otavalo (San Luis de Otavalo) on kaupunki Imbaburan maakunnassa Ecuadorin pohjoisosassa. Se sijaitsee noin 2 500 metrin korkeudessa Panamericana-valtatien varrella, Quitosta 110 kilometriä pohjoiseen. 
Otavalo on tärkeä intiaanialueen keskus. Kaupunki ja sen ympäristö ovat kuuluisia rikkaasta käsityökulttuuristaan, joka työllistää tuhansia alueen asukkaita.
Otavalo on myös tärkeä turistikaupunki. Kaupungin vetonauloja ovat käsityökaupat, suuret käsityömarkkinat ja eläinmarkkinat.
Helvettiin ja takaisin

Helvettiin ja takaisin ("To Hell and Back") on Jesse Hibbsin ohjaama yhdysvaltalainen sotaelokuva vuodelta 1955. Se pohjautuu Audie Murphyn samannimiseen omaelämäkertateokseen ja Murphy esittää elokuvassa itseään. Elokuva oli Universalin tuottoisin elokuva, kunnes vuonna 1975 "Tappajahai" ohitti sen.
Elokuva seuraa aluksi Murphyn nuoruutta köyhällä maatilalla Teksasissa, josta tarina siirtyy vuoteen 1942, jolloin Murphy 18 vuotta täytettyään liittyy armeijaan. Elokuvassa korostetaan Murphyn urhoollisuutta taisteluissa.
Melolontha

Melolontha on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva suku.
Rutelinae

Rutelinae on kovakuoriaisiin (Coleoptera) lehtisarvisten (Scarabaeidae) heimoon kuuluva alaheimo.
Koripallon Israelin cup

Koripallon Israelin Cup on Israelin liigan jälkeen maan toiseksi tärkein koripallokilpailu jonka järjestää Israelin Koripalloliitto. Kilpailu on järjestetty joka vuosi vuodesta 1955 lähtien lukuun ottamatta kausia 1956–1957, 1959–1960, 1966–1968 ja 1973–1974. Cupin menestyksekkäin joukkue on ylivoimaisesti Maccabi Tel Aviv BC joka on voittanut 44 kertaa mestaruuden. Ainoastaan 13 kertaa cupin historian aikana mestaruuden on voittanut joku muu seura.
Pelisysteemi.
Ensimmäisellä ja toisella kierroksella joukkueet kohtaavat kerran toisensa ja voittaja menee otteluparista jatkoon. Otteluparit valitaan arpomalla. Toiselta kierrokselta jatkoonpäässeistä joukkueista arvotaan uudestaan otteluparit neljännesvälieriin. Edellisen kauden Israelin liigan mestari ei kuitenkaan voi kohdata hallitsevaa cupin mestaria vasta kuin loppuvaiheessa, jos sama joukkue on voittanut edellisellä kaudella sekä liigan että cupin niin liigassa toiseksi sijoittunut ei voi kohdata kyseistä seuraa.
Amphimallon

Amphimallon on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva suku.
Coraline ja toinen todellisuus

Coraline ja toinen todellisuus () on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen, ensimmäinen 3D-tekniikkaa käyttäen kuvattu stop motion -teräväpiirtoanimaatio, joka perustuu Neil Gaimanin fantasia- ja kauhuromaaniin "Coraline varjojen talossa". Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Henry Selick. 
Coraline ja toinen todellisuus sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 9. helmikuuta 2009, ja Suomessa 5. kesäkuuta 2009. Elokuva tuotti avausviikonloppunaan 16,85 miljoonaa dollaria, ja maailmanlaajuisesti vuoden 2009 syyskuuhun mennessä 120 miljoonaa dollaria.
Nancy Travis

Nancy Travis (s. 21. syyskuuta 1961) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu sivuroolien esittäjä sekä elokuvissa että televisiossa.
Ura.
Travisin ensimmäinen työpaikka high schoolista valmistumisen jälkeen oli näytelmässä "It's Hard to be a Jew" newyorkilaisessa The American Jewish Theatressa. Hän oli harjoittelijana newjerseyläisissä näytelmissä, joissa hän näytteli pieniä rooleja ja sijaisti johtavia näyttelijöitä. Tämän jälkeen Travis näytteli Neil Simonin "Brighton Beach Memoirsissa" ja oli perustamassa Off Broadway -teatteria nimeltä Naked Angels, jossa hän esiintyi Frank Pugliesen näytelmissä "Aven'U Boys", "King of Connecticut" ja "I'm Not Rappaport". Hänellä oli rooli myös Athol Fugardin näytelmässä "My Children, My Africa".
Travisin elokuvaura alkoi 1980-luvulla, jolloin hän esiintyi muun muassa elokuvassa "Kolme miestä ja baby" (1987) Tom Selleckin, Steve Guttenbergin ja Ted Dansonin kanssa. 1990-luvulla Travis näytteli poliisidraamassa "Epäilyttäviä suhteita" (1990) Richard Geren kanssa sekä Mike Myersin komediassa "Apua, vaimoni on teurastaja" (1993).
Travis näytteli tv-sarjoissa "Almost Perfect" ja "Work with Me", kunnes hänet vakinaistettiin tv-sarjaan "Becker" vuosiksi 2002–2004 Terry Farrellin tilalle Ted Dansonin rakkauden kohteeksi. Viime aikoina hän on esittänyt Susan Pearsonia "The Bill Engvall Showssa".
Travis on näytellyt myös Treat Williamsin kanssa tv-elokuvassa "Safe Harbor" Hallmark Channelilla.
Yksityiselämä.
Travis syntyi New Yorkissa ja varttui Baltimoressa Marylandissa sekä Framinghamissa Massachusettsissa. Hän valmistui 1979 Framingham North Highschoolista. Vuonna 1994 Travis meni naimisiin käsikirjoittajana, ohjaajana, tuottajana ja elokuvastudion toimitusjohtajana toimineen Robert N. Friedin kanssa. Heillä on kaksi poikaa, vuonna 1998 syntynyt Benjamin ja vuonna 2001 syntynyt Jeremy. Travis kasvatettiin katoliseksi, mutta avioliittonsa myötä hän on alkanut elää juutalaisuuden oppien mukaan, vaikka ei olekaan koskaan kääntynyt virallisesti juutalaiseksi.
Marina Nigg

Marina Nigg (s. 24. huhtikuuta 1984 Vaduz) on liechtensteinilainen alppihiihtäjä.
Nigg kisasi ensimmäistä kertaa alppihiihdon maailmancupissa Söldenissä 25. lokakuuta 2003. Niggin paras maailmancupin sijoitus on yhdestoista sija Flachaun pujottelusta 11. tammikuuta 2011. Vancouverin olympialaisissa 2010 Nigg oli pujottelussa 22:s. Val d'Isèren MM-kisoissa hän oli pujottelussa 20:s.
Liechtensteinin mestaruuskisoissa Nigg on voittanut pujottelussa hopeaa ja pronssia.
Christina Ackermann

Christina Ackermann (o.s. Geiger, s. 6. helmikuuta 1990) on saksalainen alppihiihtäjä.
Ackermann kilpaili ensimmäistä kertaa alppihiihdon maailmancupissa Semmeringissä 29. joulukuuta 2008. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan viidestoista Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2009. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdekas Aspenin pujottelussa marraskuussa 2009. Ensimmäisen palkintosijansa Ackermann saavutti oltuaan kolmas Semmeringin pujottelussa 29. joulukuuta 2010. Hän oli toinen Tukholman kaupunkitapahtumassa helmikuussa 2019. 
Nuorten MM-kisoissa vuonna 2010 Ackermann voitti kultaa pujottelussa. Kisassa toiseksi tullut Norjan Mona Løseth jäi peräti 1,57 sekunnin päähän Geigeristä. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli pujottelussa neljästoista.
Saksan mestaruuskisoissa Ackermann voitti pujottelussa kultaa 2011 ja 2017, hopeaa 2009 ja pronssia 2010. Alppiyhdistetyssä hän sai hopeaa 2011 ja 2012.
Vuonna 2019 hän meni naimisiin ja muutti sukunimensä Ackermanniksi.
Erin Mielzynski

Erin Mielzynski (s. 25. toukokuuta 1990 Guelph, Ontario) on kanadalainen alppihiihtäjä.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Mielzynski sijoittui pujottelussa sijalle 20. Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011 hän oli pujottelussa 16:s. Schladmingin MM-kisoissa 2013 hän oli pujottelussa 17:s. Sotšin olympialaisissa 2014 Mielzynski oli suurpujottelussa 21:s. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 Mielzynski saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja oli kuudes pujottelussa. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui pujottelussa 15:nneksi, 2018 Pyeongchangin olympialaisissa 11:nneksi, Åren MM-kilpailuissa 2019 kymmenenneksi ja Pekingin olympialaisissa 2022 16:nneksi.
Mielzynski kilpaili ensimmäisen kerran alppihiihdon maailmancupissa Aspenin pujottelussa 29. marraskuuta 2009 ja pääsi heti 30:n parhaan joukkoon, oltuaan 30:s. Toisen kerran hän pääsi maailmancupin pisteille 29. joulukuuta 2010 oltuaan Semmeringin pujottelussa 20:s. Ensimmäisen voittonsa Mielzynski saavutti 4. maaliskuuta 2012 Ofterschwangin pujottelussa. Sitä ennen hän oli ollut parhaimmillaan kolmastoista Zwieselin pujottelussa helmikuussa 2011 ja Courchevelin pujottelussa joulukuussa 2011. Kaudella 2012–2013 Mielzynski sijoittui kolmanneksi Zagrebin pujottelussa.
Nina Perner

Nina Perner (s. 10. helmikuuta 1986) on saksalainen alppihiihtäjä.
Perner kilpaili ensimmäisen kerran alppihiihdon maailmancupissa Sierra Nevadassa 25. helmikuuta 2007. Hänen paras maailmancupin sijoituksensa on kahdestoista sija Flachaun pujottelusta 11. tammikuuta 2011. Saksan mestaruuskisoissa Perner on voittanut hopeaa suurpujottelussa ja pujottelussa.
Robin Duvillard

 
Robin Duvillard (s. 22. joulukuuta 1983) on ranskalainen maastohiihtäjä.
Duvillard kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran La Clusaz'ssa 6. helmikuuta 2004. Duvillardin paras maailmancupin sijoitus on kuudes sija Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta 12. joulukuuta 2009 sekä Davosin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta 14. joulukuuta 2013.
Sotšin olympialaisissa 2014 Duvillard hiihti kolmannen osuuden Ranskan pronssia saavuttaneessa viestijoukkueessa ja sijoittui kuudenneksi 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän hiihti kolmannen osuuden Ranskan pronssiviestijoukkueessa ja oli 15 kilometrin vapaan kilpailussa yhdestoista.
Day &amp; Age

Day &amp; Age on yhdysvaltalaisen The Killers -yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2008.
Operaatio Valkyrie (vuoden 2008 elokuva)

Operaatio Valkyrie ("Valkyrie") on Bryan Singerin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2008. Tositapahtumiin perustuva elokuva kertoo saksalaisen upseerin Claus von Stauffenbergin johtamasta salaliitosta Adolf Hitlerin murhaamiseksi vuoden 1944 Saksassa. Saksan armeijan upseereiden parissa laadittu vallankaappaussuunnitelma tunnetaan heinäkuun 20. päivän salaliittona.
Elokuvan tekijät pääsivät kuvaamaan alkuperäisillä tapahtumapaikoilla, kuten Bendlerblock-nimisessä rakennuksessa Berliinissä, jossa salaliittolaiset pitivät päämajaansa. Sen pihalla natsit myös teloittivat kapinallisia.
Pääosaa esittävän Tom Cruisen uskontokunta sai aikaan kohua "Valkyrien" valmistamisen aikoihin. Ensi-iltaviikolla saksalainen konservatiivipoliitikko kehotti boikotoimaan elokuvaa, koska Stauffenberg ”vastustaisi skientologiaa totalitaarisena liikkeenä”.
Martin Lind

Martin Lind (s. 14. maaliskuuta 1944 Malmö) on vuonna 1966 Lundin hiippakunnassa vihitty Ruotsin kirkon pappi. Hän oli 22-vuotias kun hänet vihittiin papiksi. Hän suoritti teologian tohtorin tutkinnon 1975 aiheenaan kristinuskon ja kansallissosialismin suhteet "(Kristendom och nazism. Frågan om kristendom och nazism belyst av olika ställningstaganden i Tyskland och Sverige 1933-1945)". Hän toimi Lundin yliopistossa systemaattisen teologian dosenttina, professorina Intiassa, Maduraissa Tamilnadu Theological Seminaryssä 1978–1991 sekä Lundissa Ruotsin kirkon pastoraali-instituutin rehtorina. Hän oli Uppsalan tuomiorovastina 1990–1995. 
Hänestä tuli Linköpingin hiippakunnan piispa vuonna 1995 Martin Lönnebon seuraajana. Hän jäi eläkkeelle piispan virasta 2011, ja hänen seuraajakseen valittiin Martin Modéus. Vuosina 2014–2019 hän toimi Ison-Britannian luterilaisen kirkon piispana.
Lind on kirjoittanut ja luennoinut saksalaisen teologin Dietrich Bonhoefferin elämästä ja ajattelusta. Vuonna 2006 hän on julkaissut aiheesta kirjan nimeltä "Dietrich Bonhoeffer: tankar om en 1900-talsmartyr." Linköpingin piispana hän oli aktiivisesti mukana elvyttämässä ja kehittämässä pyhiinvaellusperinnettä Pohjoismaissa, muun muassa Vadstenaan perustetun pyhiinvaelluskeskuksen kautta. Hän on myös Ruotsin Gastronomisen Akatemian jäsen.
Aamunodottaja

Aamunodottaja on Verenpisara-yhtyeen huhtikuussa 2002 ilmestynyt ensimmäinen albumi. "Aamunodottaja" nousi ilmestymisviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 29. Albumin julkaisun yhteydessä Suomen Punainen Risti närkästyi levyn kannessa olleesta punaisesta rististä, ja levyt jouduttiin tavaramerkkikohun saattelemana vetämään pois kaupoista. Levy-yhtiö pahoitteli asiaa, ja kansitaiteen mentyä uusiksi levyt palautuivat kauppoihin.
Kappaleet.
Sävellykset Santeri Kallio ja Rami Raski, sanoitukset Rami Raski, sovitukset Verenpisara.
Singlet.
Sinun tyyneytesi vie voiton kaikesta.
Julkaistu maaliskuussa 2001.
Aamunodottaja.
Julkaistu 2002.
Nuoli.
Julkaistu 2002.
Martin Lönnebo

Karl Martin Lönnebo (27. helmikuuta 1930 – 26. huhtikuuta 2023 Linköping) oli Ruotsin kirkon pappi, joka toimi Linköpingin hiippakunnan piispana vuosina 1980–1995. Häntä edelsi Ragnar Askmark ja seurasi Martin Lind. Hän julkaisi lukuisia kirjoja uskonnon aiheista. Hänen ensimmäinen kirjansa "Att finna sig själv, att finna Gud" ilmestyi 1967 ja viimeinen "Drömmen om innersta sjön" ilmestyi 2020"." Hän julkaisi useita kirjoja, jotka käsittelevät rukoushelmiä. 
Lönnebo ideoi erityiset rukoushelmet (), joita käytetään säännöllisen rukouselämän tukemiseen. Esikuvana Lönnebolla oli katolinen rukousnauha, mutta hän teki omasta rukousnauhastaan lyhyemmän ja "luterilaisemman". Ajatus helmistä kiteytyi Lönnebolle vuonna 1995 kun hän joutui viikkojen ajan pitämään myrskyä pienellä Välimeren saarella. Parempia ilmoja odotellessa kirkastui ajatus ihmisen "henkisestä pelastusrenkaasta" ja hän ideoi rukoushelminauhan, jossa on 12 erilaista helmeä. Hän oli myös kehittämässä rukouskynttelikköä, joka nykyisin on lähes kaikissa Ruotsin kirkon kirkoissa.
Ykkös-Lohja

Ykkös-Lohja on läntisellä Uudellamaalla keskiviikkoisin ilmestyvä ilmaisjakelulehti. Vuonna 1988 perustetun lehden päätoimittajana toimi Jukka Kuparinen kevääseen 2015, jolloin uudeksi päätoimittajaksi tuli Kari Oksanen. Lehden kotipaikkakunta on Lohja. Lehden tavanomainen painos on yli 34 000 kappaletta, ja laajennettu painos yli 44 000 kappaletta. Lehden jakelualueeseen sisältyy Lohjan lisäksi Karjalohja, Siuntio, Nummela, Ojakkala sekä Nummi-Pusula. Laajennettua painosta jaetaan lisäksi Vihdin kirkonkylään ja Karkkilaan. Ykkös-Lohja julkaisee kesälehti Lännen Helmen aina kesäkuun ensimmäisellä viikolla. Lännen Helmi jaetaan Hangosta Karkkilaan ja se jaetaan noin 60 000 talouteen.
Ykkös-Lohjan oheispalveluina on myös alueellisia digisivustoja, kuten www.tynninharju.fi
Ja sitä aiemmin avatut sivustot kuten ostalohjalta.fi muijala.fi, lempola.fi sekä pappilankorpi.fi ja pari uutta on vielä tulossa 2022-24 aikana.
Minipreço

Minipreço on valintamyymäläketju, joka toimii Portugalissa. Ketjun omistaa Dia Portugal, joka kuuluu Carrefour-kauppaketjuun.
Minipreço-myymälöitä on noin 570 ympäri Portugalia (2014). Osa myymälöistä toimii franchising-periaatteella. Myymälöiden yhteispinta-ala on 166 180 m², ja keskimääräinen myymäläkoko on 352 m². Työntekijöitä on noin 3 500.
SkiFree

SkiFree on Chris Pirih'n ohjelmoima tietokonepeli vuodelta 1991.
Peli julkaistiin osana Microsoft Entertainment Pack 3 -pakettia syksyllä 1991.
Pirih työskenteli Microsoftilla ja päätti opetella Windows-ohjelmointia Windows 3.0:n julkaisun jälkeen.
Pelin idea on kopioitu Activisionin Atari 2600 -koneelle vuonna 1980 julkaisemasta Skiing -pelistä.
Pelin idena on laskea alas mäkeä ja varoa vastaantulevia esineitä.
Historia.
Pirih oli aiemmin koodannut yliopistoaikoinaan Fortranilla merkkipohjaisen laskettelupelin VAX/VMS-koneille. Tämä peli sai inspiraationsa Atari 2600 -pelistä jota Pirih oli pelannut nuorena. Pirih koodasi uuden graafisen version C-kielellä Windowsille kotikoneellaan omaksi ilokseen.
Kun Entertainment Pack -paketin tuotepäällikkö näki Pirih'n pelaamassa peliä työajalla, peli otettiin mukaan seuraavaan Entertainment Packiin.
Vuonna 1993 Pirih alkoi suunnitella uutta versiota pelistä, mutta muiden töiden vuoksi hän ei ehtinyt saada sitä valmiiksi ennen vuotta 2005. Tämä versio pelistä löytyy nykyään myös Pirih'n internetsivustolta.
Pelin kulku.
Pelin alussa pelaaja valitsee yhden neljästä pelivaihtoehdosta: Laskettelu, Puulaskettelu, Vapaa tyyli tai ei mitään. Jos ei valitse mitään, on tehtävänä vain lasketella niin kauan kuin mahdollista.
Hirviö.
Pelaajan tultua maaliin hän voi jatkaa matkaa vielä jonkin verran. Tultuaan 2 000 metrin etäisyydelle lähdöstä esiin tulee hirviö, joka yrittää syödä pelaajan. Silloin pelaajan tulee vain lasketella niin kauan kuin mahdollista. Hirviön välttäminen on mahdollista ainoastaan fast-modella, jonka saa käyttöön painamalla F-näppäintä. Jos pelaaja pystyy laskemaan yli 2 000 metriä, tulee hän takaisin lähtöön, ja hirviö katoaa.
Puut.
Laskettelurinteestä löytyy erilaisia puita. Suurin osa puista ovat aivan tavallisia, mutta joillakin on jalat, joilla ne kipittelevät ympäriinsä. Joissakin puissa ei ole yhtäkään lehteä. Hypätessään tällaisen yli pelaaja voi sytyttää puun palamaan.
Sienet.
Huonommin tunnettu yksityiskohta liittyy laskettelurinteestä löytyviin puunkantoihin. On osoittautunut, että kun pelaaja kävelee ylöspäin rinnettä ja törmää puunkantoon, puunkanto muuttuu sieneksi.
Teuvo Palkki

Teuvo Palkki (s. 2. huhtikuuta 1964 Oulu) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Palkki joutui lopettamaan peliuransa sydämen rytmihäiriöiden takia. Hän on toiminut Hämeenlinnan Jalkapalloseuran junioripäällikkönä ja liikuntakoordinaattorina vuodesta 2011.
Palkki toimi FC Hämeenlinnan päävalmentajana kaudet 2007–2010. 16.10.2010 Palkki teki joukkueelle viimeisen palveluksen ja valmensi FC:lle Ykkösen sarjapaikan myös kaudelle 2011.
Cursed

Cursed on yhdysvaltalainen kauhu- ja ihmissusielokuva. Elokuva on vuodelta 2005, ja sen on ohjannut Wes Craven Kevin Williamsonin käsikirjoituksesta.
Elokuvan pääosissa ovat Christina Ricci (Ellie), Jesse Eisenberg (Jimmy), Joshua Jackson (Jake) ja Shannon Elizabeth (Becky Morton). Muissa osissa ovat muun muassa Michael Rosenbaum (Kyle), R&amp;B-tähti Mya (Jenny Tate) ja Scott Baio (omana itsenään, ei cameorooli)
Elokuvassa on viittauksia vuoden 1941 elokuvaan "Ihmissusi" kuten nukke joka esittää elokuvan ihmissutta. Myös eräät piirteet jotka viittaavat henkilön toiseen olemukseen ovat yhtäläisiä "Ihmissusi"-elokuvassa esitettyjen kanssa. 
Budjettisyistä Cravenin alkuperäinen tuotos jouduttiin muuttamaan suurelta osin tuottajien Harvey ja Bob Weinsteinin päätöksellä, muun muassa Rick Bakerin luomia erikoistehosteita muutettiin tietokonepohjaisiksi, ikäraja R-arvostelusta PG13-arvosteluksi ja monet alkuperäisen version näyttelijöistä poistettiin.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskula kirjoitti Cravenin ohjaavan parhaimmillaan tyylikkäästi ja hyödyntävän lajityypin asiantuntemustaan varsinkin yökerhojaksoissa. Yleisönpelotteluideoita on hänestä elokuvassa kuitenkin kovin vähän, ja nekin hukkuvat mekaaniseen ja yllätyksettömään toteutukseen.
Antonio Guayre

Antonio Guayre Betancor Perdomo (s. 23. huhtikuuta 1980, Las Palmas de Gran Canaria, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä, mutta pystyy pelaamaan myös laiturina.
Ura.
Seurajoukkue.
Guayre on Las Palmasin junioriakatemian kasvatteja. Ensiesiintymisensä pääsarjassa hän teki 14. lokakuuta 2000 kotiottelussa Málagaa vastaan.
Vuonna 2001 hän siirtyi Villarrealiin, jossa hän oli joukkueensa yksi tärkeistä hyökkäyssuunnan pelaajista. Hän ei kuitenkaan koskaan ollut joukkueessa selvä avauskokoonpanon pelaaja. Viiden kauden jälkeen Villarrealissa Guayre siirtyi samalla sarjatasolla pelanneeseen Celta Vigoon. Seuraavat kaksi kautta Celta Vigossa olivat kuitenkin rikkonaisia loukkaantumisista johtuen. Guayre pelasikin näinä kausina yhteensä vain 19 ottelua. 
Vuonna 2008 Guayre teki paluun pääsarjaan, kun hän siirtyi takaisin Espanjan korkeimmalle sarjatasolle nousseesseen Numanciaan. Kausi alkoi kuitenkin jälleen kerran loukkaantumishuolilla. 11. tammikuuta 2009 Guayre pääsi vihdoin tekemään paluun ja hän pääsi vaihdosta kentälle kotiottelussa Getafea vastaan.
Heinäkuussa 2009 Guayre palasi kasvattajaseuraansa Las Palmasiin.
Maajoukkue.
9. helmikuuta 2005 Guayre teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa vuoden 2006 MM-kilpailuiden karsintaottelussa San Marinoa vastaan. Guayre ei ole tämän jälkeen pelannut otteluita maajoukkueessa.
Ludolf von Alvensleben (kenraali)

Ludolf von Alvensleben (11. marraskuuta 1844 Potsdam – 8. joulukuuta 1912 Halle) oli preussilainen kenraalimajuri.
Ludolf von Alvenslebenin suku oli aatelinen. Hänen isänsä oli kenraaliluutnantti Hermann von Alvensleben ja äitinsä Karoline von Alvensleben, syntyjään von Kalitzsch. Hän avioitui Antoinette Freiin von Ricoun kanssa, ja pari sai neljä lasta, joista yksi oli tuleva SS-kenraali Ludolf von Alvensleben.
Koulusta päästyään Alvensleben liittyi 1864 Potsdamissa armeijaan ja osallistui Tanskaa (1864), Itävaltaa (1866) ja Ranskaa (1870–1871) vastaan käytyihin sotiin, joissa kaatui kaksi hänen kolmesta veljestään.
Ulvonta

Ulvonta () on yhdysvaltalainen ihmissusielokuva vuodelta 1981. Se pohjautuu yhdysvaltalaisen Gary Brandnerin samannimiseen romaaniin. Elokuvan käsikirjoituksen muokkasi John Sayles ja sen ohjasi Joe Dante.
Elokuva on tunnettu Rob Bottinin luomista erikoistehosteista, joilla muodonmuutokset ihmissudeksi saatiin toteutettua realistisen tuntuisesti. Onnistuneiden tehosteiden, näkökulmassa ihmissudesta suhteessa muuhun yhteiskuntaan ja käyttämänsä huumorin ansiosta elokuvaa pidetään lajityyppinsä parhaimpiin kuuluvana.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa yhdeksi modernin kauhuelokuvan perusteoksista ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Cun

Cun (寸 pinyin: cùn; Wade-Giles: ts'un) on perinteinen kiinalainen suhteellinen pituusmitta. Sen määritelmä on peukalon leveys tai keskisormen keskifalangin pituus. Etusormen kahden falangin pituus on kaksi cunia. Etu- ja keskisormen yhteisleveys on 1,5 cunia. Neljä sormenleveyttä etusormen ensimmäisen nivelen kohdalta mitattuna on kolme cunia.
Cun on yksi kymmenesosa "chi"tä eli kiinalaista jalkaa. Kun mitat standardisoitiin, cunin mitaksi määritettiin ~3,715 cm, joka on käytössä Hongkongissa. 1900-luvulla Kiinan kansantasavallassa mitat standardisoitiin metrijärjestelmään sopiviksi. Cunin mitta 3 1/3 cm on käytössä Kiinassa ja Taiwanilla.
Japanissa vastaavan mitan "sun"in standardi on 1000/33 mm (~3,030 cm).
Cun-mitalla mitataan akupunktiossa akupisteiden sijainti. Tällöin mitta on yhä suhteellinen eli ihmisen oman kehon mukainen. Täten lapsen cun on lyhyempi kuin aikuisen cun. Eri ruumiinosien mitoitus on määritelty käyttäen cunia. Esimerkiksi silmän leveys silmäkulmasta silmäkulmaan on 1 cun, otsan korkeus on 3 cunia, lapaluiden väli 6 cunia, olkavarren pituus kainalosta 9 cunia ja reiden pituus pakaran alareunasta polvitaipeeseen 14 cunia.
Eislebenin verinen sunnuntai

Eislebenin verinen sunnuntai () oli kansallissosialististen puolisotilaallisten järjestöjen SA-joukkojen ja SS:n järjestämä hyökkäys Saksan kommunistista puoluetta vastaan vuonna 1933.
Adolf Hitlerin johtama kansallissosialistinen puolue oli noussut valtaan Saksassa 30. tammikuuta 1933. Käydessään kamppailua poliittisesta vallasta äärioikeistolainen puolue oli käynyt useita väkivaltaisia yhteenottoja kommunistien kanssa. 
Sunnuntaina 12. helmikuuta 1933 kommunistinen puolue järjesti lasten- ja nuortenjuhlan eislebeniläisessä työväenopistossa. Yllättäen noin 500 SA-joukkojen ja SS:n jäsentä hyökkäsi tilaisuuteen. Osa natseista avasi summittaisen tulen kohti väkijoukkoa osan pahoinpidellessä lähimpiä lapioin, vasaroin ja ketjuin. Hyökkäyksessä kuoli kolme ja 25 loukkaantui vakavasti. SA- ja SS-miehet myös vangitsivat joitakin kommunisteja, jotka vietiin keskitysleirille. Kun väkijoukko oli paennut, hyökkääjät tuhosivat työväenopistorakennuksen. Hyökkäyksen takana olivat kansallissosialistisen puolueen aluejohtaja Rudolf Jordan ja SS-johtaja Hermann Florstedt sekä Ludolf von Alvensleben, josta tuli myöhemmin SS-kenraali.
Toisen maailmansodan jälkeen vuosina 1949–1950 itäsaksalainen oikeusistuin tuomitsi 31 mukana ollutta hyökkääjää eripituisiin vankeusrangaistuksiin.
Eislebenin verisen sunnuntain 75-vuotismuistopäivää vietettiin 15. helmikuuta 2009.
The Wrestler – painija

The Wrestler – painija on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut Darren Aronofskyn ohjaama urheilu- ja ihmissuhdedraamaelokuva. Se kertoo 1980-luvulla parhaat päivänsä viettäneestä showpainijasta Randy ”The Ram” Robinsonista (Mickey Rourke), jonka sydän kuitenkin pettää erään ottelun aikana. Hän on pakotettu lopettamaan uransa, minkä jälkeen hän alkaa korjata välejä aikuisen tyttärensä kanssa. Halu palata kehään kuitenkin kasvaa, kun normaalin elämän viettäminen osoittautuu liian vaikeaksi.
Elokuvaa on luonnehdittu Mickey Rourken paluuelokuvaksi ja sai lukuisia palkintoja ja ehdokkuuksia.
Santajoki

Santajoki () on Suomenlahteen laskeva joki Suomessa Etelä-Karjalassa ja Venäjällä Viipurin piirissä. Joesta käytetään myös nimeä Kaltonjoki. Joen vesistöalueen latvaosat sijaitsevat Suomen puolella Lappeenrannan kaupungin alueella. Alajuoksu sijaitsee Venäjän puolella Viipurin piirin alueella ja entisen Säkkijärven kunnan alueella. Vesistöalueen pinta-ala on 187 neliökilometriä, josta Suomen puolella on 122 km² ja Venäjän puolella 65 km².
Santajoki saa alkunsa entisen Ylämaan kunnan eteläosista Ottojärven (pinnan korkeus 45,1 metriä merenpinnasta) ympäristöstä. Täältä joki virtaa kaakkoon järvireittinä Ylijärven, Husujärven, Myllylammen ja Ylä-Sammalisen kautta Ala-Sammaliseen, joka rajoittuu rajavyöhykkeeseen. Venäjän puolella alajuoksulla sijaitsee entisen Säkkijärven kunnan kirkonkylä Säkkijärvi. Jokisuussa oli Santajoen kylä.
Lazy Jones

Lazy Jones on David Whittakerin kehittämä tasohyppely. Pelin julkaisi Terminal Software vuonna muun muassa Commodore 64-, MSX- ja ZX Spectrum -kotitietokoneille. Pelin kehittänyt Whittaker on myöhemmin tullut tunnetuksi pelimusiikeistaan.
Pelaaminen.
Sen peliympäristönä toimii kuvitteellinen hotelli, jossa pelin päähenkilö on hotellin talonmies, joka velvollisuuksiensa sijasta tunkeutuu hotellihuoneisiin pelaamaan erilaisia videopelejä. Näitä ala- tai minipelejä on kaikkiaan noin 15. Ne muodostavat koko pelin olennaisimman osan, joskin päähenkilö joutuu välillä tekemään muutakin, kuten väistelemään esimiestään siirtyessään huoneesta toiseen.
Päätykatos

Päätykatos on rakennuksen lyhyellä sivulla oleva tavallisesti kolmelta sivulta avoin katos, jota sen yläpuolelle jatkuvat katon lappeet suojaavat ylhäältäpäin. Rakennuksen ovi on katoksen suojassa olevassa seinässä. Hirsirakennuksessa katon lappeet jatkuvat oviseinän etupuolelle sivuseinien yläosassa olevien pitkien hirsien ja pitkien vuoliaisten varassa. Katoksen etunurkat ovat perustaan ulottuvien pystysuorien pilarien varassa. Harjakattoisen katoksen päätykolmio on avoin tai ummistettu hirsin tai laudoituksella.
Päätykatoksellisen rakennuksen alkumuoto on esihistoriallinen rakennustyyppi, jonka katto lepäsi kannatinpilarien varassa. Rakennus muistuttaa paljon myös muinaiskreikkalaista megaronia. Se oli suorakulmainen yksihuoneinen talo, jonka vesikatto ulottui sivuseinien varassa oven etupuolelle. Megaronin kaltaiset asuinrakennukset olivat yleisiä Pohjolassa jo varhaiskeskiajalla. Tällaiseen käytännölliseen rakennusmuotoon oli päädytty eri puolilla Pohjolaa ilmeisesti itsenäisesti. Asuntona tällainen yksihuoneinen rakennus oli pisimpään varattomien ihmisten käytössä. Suomessa ja sukukansoillamme päätykatoksellinen rakennus oli yleinen 1900-luvulle saakka saunana ja pajana.
HMS Bellerophon (1907)

HMS Bellerophon oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bellerophon-luokan taistelulaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 6. joulukuuta 1906. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1907 ja otettiin palvelukseen 20. helmikuuta 1909.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 1. taistelulaivaviirikköön. Taisteluristeilijä "HMS Inflexible" törmäsi 26. toukokuuta 1911 "Bellerophoniin", joka ei kärsinyt vakavia vaurioita.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä alus siirrettiin 1. elokuuta 1914 Suureen laivaston () 4. taistelulaivaviirikköön. Siirtyessään Scapa Flowhon ankkuripaikalleen "Bellerophon" törmäsi SS "St. Clairiin" 27. elokuuta Orkneysaarten edustalla. Alus ei kuitenkaan saanut merkittäviä vaurioita. "Bellerophon" oli huollossa Portsmouthissa toukokuussa 1915.
Vuonna 1916 alus otti osaa Skagerrakin taisteluun, jossa se käytti 62 kappaletta 12 tuuman kranaatteja ja siihen ei osuttu yhtään kertaa. Kesäkuusta syyskuuhun 1917 alus oli kontra-amiraali Robert Keyesin lippulaiva ja myöhemmin kontra-amiraali Douglas Nicholsonin lippulaiva. "Bellerophon" ei osallistunut toimintaan itäisellä Välimerellä 1918.
Alus siirrettiin rauhan teon jälkeen Sheernessin reserviin tykistön koululaivaksi. Alus myytiin romutettavaksi marraskuussa 1921 ja romutettiin paria vuotta myöhemmin.
Jaakko Rugojev

Jaakko Rugojev (15. huhtikuuta 1918 Suojärven kylä, Kostamus, Venäjä – 17. kesäkuuta 1993) oli Neuvostoliitossa asunut suomeksi kirjoittanut vienankarjalainen runoilija ja kirjailija.
Rugojev kävi keskikoulun Uhtualla ja opiskeli sitten Petroskoin opettajaininstituutissa. Valmistuttuaan hän työskenteli opettajana ja toimittajana. Jatkosodan aikana Rugojev oli partisaanina ja rintamakirjeenvaihtajana ja kuului "Punainen partisaani" ("Krasnyi partizan") -nimiseen partisaaniosastoon, jota johti kapteeni Faddei Zurih. Osasto oli koottu pääosin Uhtuan piirin ja Vienan Kemin seuduilta. Rugojev haavoittui vakavasti kesällä 1942, luoti osui sydämen lähelle ja vuoden päästä löytyi vasemman käden kyynärpäästä. Käsi ei toiminut kunnolla useiden vuosien ajan ja hänellä oli invaliditeetti. Tämän vuoksi loppusodan hän toimi kirjeenvaihtajana. Punainen partisaani -osasto osallistui 1943 suomalaisten siviilien murhiin Suomussalmen Viiangissa, Hyryssä, Malahviassa ja Tuppurissa sekä Kuusamon Lämsänkylässä. Sitä ei tiedetä, mikä Rugojevin osuus näissä teoissa oli, eikä hän käsitellyt asiaa myöhemmin julkaisemissaan sotavuosia kuvanneissa kirjoissa. Sodan jälkeen reservin majuriksi ylennyt Rugojev oli Suomessa valvontakomission tulkkina.
Rugojev kirjoitti jo 1930-luvulla pioneerien suomenkielisen Kipinä-lehteen, ja hänen ensimmäinen kertomuskokoelmansa "Kosto" ilmestyi 1943. Rugojev oli Karjalan kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1944 ja oli liiton puheenjohtajana kolmeen otteeseen 1953–1957, 1967–1971 ja 1985–1990. Rugojev sai Karjalan kansalliskirjailijan arvon 1992.
Rugojev vastusti 1980-luvun alussa Kostamusjärven muuttamista läheisen Kostamuksen rautamalmikaivoksen lietealtaaksi. Hän mm. kirjoitti runon Kostamusjärvestä. Suunnitelma toteutettiin, mutta Rugojevin vetoomus vaikutti siten, että järveen rakennettiin kolme kilometriä pitkä pato, joka esti lietevesien valumisen edelleen Kuittijärvien vesistöön. Alkuperäiseen suunnitelmaan pato ei kuulunut, ja niinollen koko Kuittijoen vesistö olisi saastunut. Patoa alettiinkin kutsua "Jaakon padoksi". 
1970-luvulla Rugojev tutustui silloisessa Neuvosto-Karjalassa vierailleisiin Toivo Kärkeen ja Pauli Saloseen. Vuonna 2021 Mia Leivo lauloi albumille "Karjalan lapsia" Kärjen säveltämän valssin "Kiitehen joutsen" Rugojevin runoon.
Sähkönjohde

Sähkönjohde eli sähköjohde on materiaali, jossa elektronit pääsevät kulkemaan hyvin. Sähköä johtavista materiaaleista voidaan rakentaa edelleen esimerkiksi sähköjohtoja ja -kaapeleita.
Johteen hyvyyttä kuvaa siinä käytetyn aineen konduktiivisuus eli sähkönjohtavuus, joka on lämpötilariippuvainen suure.
Tutuimmat johteet ovat metalleja. Esimerkiksi kupari on usein elektroniikkateollisuudessa käytetty hyvin sähköä johtava metalli. Ei-metallisia johteita ovat muun muassa grafiitti, suolaliuokset ja kaikki plasmat.
Johtamattomat materiaalit, joita käytetään tyypillisesti eristeinä, eivät sisällä liikkuvia varauksia ja siten ne vastustavat sähkövirtoja lämpenemällä. Toisaalta kaikki materiaalit (pois lukien suprajohtavat aineet) vastustavat jonkin verran sähkövirtoja ja myös ne lämpenevät.
Ortjo Stepanov

Ortjo Stepanov (7. huhtikuuta 1920 Uhtua, Vienan Karjala, Neuvosto-Venäjä – 22. maaliskuuta 1998 Petroskoi, Venäjä) oli Neuvostoliitossa asunut suomeksi kirjoittanut vienankarjalainen kirjailija.
Uhtuan Haikolan kylässä syntyneen Stepanovin isä oli talonpoika Oleksein Pekan Miihkali ja hän kuului vanhaan vienankarjalaiseen runonlaulajasukuun. Stepanov kävi keskikoulun Uhtualla ja opiskeli sitten Petroskoin opettajanopistossa sekä sodan jälkeen Leningradin kauppakorkeakoulussa. Hän toimi aluksi opettajana Pyhäjärvellä ja taisteli toisen maailmansodan aikana Karjalan ja Kalininin rintamilla.
Sodan jälkeen Stepanov oli Petroskoissa kalastusministeriön tarkastajana ja sitten Kalevalan piirissä yhteiskunnallisissa tehtävissä. Kirjoittamisen Stepanov aloitti 1950 ja hänestä tuli 1960-luvulla päätoiminen kirjailija. Stepanov oli Karjalan kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1970 ja hän sai Karjalan kansankirjailijan arvonimen 1990.
Uhtuan murretta kirjoissaan käyttäneen Stepanovin pääteos oli "Kotikunnan tarina"-romaanisarja, jossa kuvattiin Haapalahden kylän karjalaisten talonpoikien vaiheita 30 vuoden ajalta Leninin kuolemasta Stalinin kuoleman jälkeisiin vuosiin. Sarjan romaaneita ovat "Haapalahden arkea", "Sakun Jaakko, rahvaan mies" (1973), "Kuuma kesä" (1979), "Lesket" (1983), "Prokon Maksima" (1986) ja "Käki kukkui jäihin" (1989).
BK Spartak Pietari

BK Spartak Pietari () on pietarilainen koripalloseura, jonka edustusjoukkue pelaa Venäjän korkeimmalla sarjatasolla, PBL-sarjassa.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1935. Spartak osallistui kaksi kertaa Neuvostoliiton koripallosarjaan vuosina 1937 ja 1940. Ensimmäisellä kerralla seura oli puolivälierissä, joka jäi sen parhaaksi saavutukseksi ennen sotaa. Spartakin voitettua Leningradin mestaruuden vuonna 1958, se pääsi karsintapeleihin, jota kautta se onnistui nousemaan pääsarjaan. Seura pelasi pääsarjassa yhtäjaksoisesti vuosina 1960–1991. Tänä aikana se voitti kaksi kertaa maan mestaruuden. Lisäksi se oli kahdeksan kertaa hopealla. Spartak menestyi myös Euroopan kentillä voittaen kaksi Saporta Cupin mestaruutta vuosina 1973 ja 1975. Neuvostoliiton hajottua seuran paras saavutus on ollut Superliigan toinen sija vuodelta 1993.
Uljas Vikström

Uljas Vikström (3. maaliskuuta 1910 Turku – 17. huhtikuuta 1977) oli Neuvostoliitossa asunut suomalaissyntyinen kirjailija, kääntäjä ja toimittaja.
Vikström muutti perheensä mukana Venäjälle Suomen sisällissodan jälkeen. Vikström valmistui 1933 Leningradin lehtimiesten kommunistisesta korkeakoulusta ja 1935 Lännen vähemmistökansallisuuksien kommunistisesta yliopistosta. Kirjailijan uransa Vikström aloitti 1934. Hän toimi useita vuosia Punalippu-lehden päätoimittajana, ja hän käänsi monien neuvostokirjailijoiden teoksia suomeksi. 
Vikström oli Karjalan kirjailijaliiton puheenjohtajana 1971–1975, ja hän sai 1968 Karjalan ASNT:n ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimen.
Uljas Vikströmin tytär oli kirjailija, toimittaja Terttu Vikström.
Reno 911!

Reno 911! on yhdysvaltalainen komediasarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa vuosina 2003–2009 yhteensä kuuden tuotantokauden ja 88 jakson verran.
"Reno 911!" on mokumenttityyppinen parodia, joka kertoo Renon kaupungissa Nevadassa sijaitsevan poliisiaseman tapahtumista. Suomessa sarjan kaudet 1–3 esitti Nelonen ja neljäs kausi alkoi Jimillä kesäkuussa 2010.
Sarjan pohjalta on tuotettu "" -elokuva.
Nikolai Jaakkola

Nikolai Jaakkola (14. huhtikuuta 1905 Mellilä – 9. maaliskuuta 1967) oli Neuvostoliitossa asunut suomalaissyntyinen kirjailija, kriitikko, kääntäjä ja toimittaja.
Suomessa syntyneen Jaakkolan perhe muutti vuonna 1912 perheen isän Matti Lesojeffin kotikylään Vienan Karjalaan Vuokkiniemen Kivijärvelle. Jaakkola kävi 1920-luvun alussa Petroskoissa opettajakurssin ja palasi sitten kotiseudulleen opettajaksi. Ennen sotavuosia Jaakkola toimi kriitikkona ja toimittajana. Hän joutui perheineen kärsimään 1930-luvun Stalinin vainoissa ja menetti työpaikkansa, asuntonsa ja puolueen jäsenyyden. Jaakkola lähti sotaan vapaaehtoisena, ja joulukuussa 1941 hän jäi Karhumäen luona käydyissä taisteluissa haavoittuneena suomalaisten vangiksi. Jaakkola oli sodan ajan sotavankina, ja sodan jälkeen hän joutui joksikin aikaa Neuvostoliitossa pakkotyöleirille, mutta vapautui tammikuussa 1946.
Sodan jälkeen Jaakkola alkoi kirjoittaa kirjoja, joista tunnetuin on vuonna 1949 ilmestynyt romaani "Pirttijärven rantamilla". Vähitellen hän kirjoitti sille jatko-osia, niin että syntyi kokonainen romaanisarja. Pirttijärvi-sarjan romaanien tapahtumat sijoittuivat vuosille 1912–1923. tapahtumaympäristö on vienankarjalainen Pirttijärven kylä, jonka esikuvana Jaakkolalla oli Kivijärven kylä. Professori Matti Kuusi on verrannut Jaakkolan Pirttijärvi-sarjaa Väinö Linnan "Täällä Pohjantähden alla" -romaanitrilogiaan.
Jaakkola suomensi venäläisten ja neuvostokirjailijoiden teoksia.