tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
José Luis Oltra

José Luis Oltra Castañer (s. 21. maaliskuuta 1969 Valencia, Espanja) on entinen espanjalainen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän on toiminut kesäkuusta 2022 lähtien AEK Larnakan päävalmentajana.
Ura.
Oltra aloitti valmentaja uransa vuonna 2001. Ennen siirtymistään Tenerifen perämiseen vuonna 2007 hän ehti valmentaa Catarrojaa, Castellónia, Levantea ja Ciudad de Murciaa. 
Kauden 2008–2009 päätteeksi Tenerife sijoittui Segunda Divisiónissa kolmanneksi ja nousi näin seitsemän kauden tauon jälkeen maan pääsarjaan. Hän erosi tehtävästään kauden 2009–2010 jälkeen.
24. marraskuuta 2010 Oltra siirtyi Almerían päävalmentajaksi ja korvasi näin tehtävässä erotetun Juanma Lillon. Almería vaihtoi jo toistamiseen valmentajaa kauden 2010–2011 aikana, kun Oltrakin sai lähteä huhtikuun 2011 alussa. Almería oli erotushetkellä sarjan viimeisellä sijalla.
Kesällä 2011 Oltrasta tuli Segundaan pudonneen Deportivo de La Coruñan uusi päävalmentaja. Oltran johdolla Deportivo voitti kaudella 2011/12 Segundan ja palasi takaisin pääsarjaan. Oltran johdolla Deportivo juuttui syksyllä 2012 Primeran jumbosijalle ja valmentaja sai potkut joulukuun lopussa 2012. Seura keräsi vain 12 pistettä syksyn 17 pelaamastaan liigaottelusta. 
Kesäkuussa 2013 Oltrasta tuli Segundaan pudonneen RCD Mallorcan uusi päävalmentaja. Pesti päättyi potkuihin jo helmikuussa 2014. Mallorca-pestinsä jälkeen Oltra valmensi Recreativo de Huelvaa ja Córdobaa. Córdoban Oltra johdatti kaudella 2015/16 Segundassa viidenneksi, mutta nousukarsinnoissa tappio tuli välierissä Gironalle. Oltra sai potkut seurasta kehnosti alkaneen kauden vuoksi marraskuussa 2016.
Kesäkuussa 2017 Oltrasta tuli Segundaan pudonneen Granadan päävalmentaja mutta hän ei saanut olla tehtävässä kauden loppuun saakka. Syyskuussa 2018 Oltrasta tuli CD Tenerifen päävalmentaja. Hän sai potkut seurasta toukokuussa 2019 hieman ennen heikosti sujuneen Segunda-kauden loppua.
Helmikuussa 2020 Oltrasta tuli Segundan viimeisenä majailleen Racing Santanderin päävalmentaja. Oltra ei onnistunut kääntämään Racingin tulosten suuntaa, vaan joukkue jäi kauden päätteeksi Segundassa viimeiseksi ja joukkue putosi sarjasta kauden päätteeksi. Epäonnistuneen Racing-pestinsä jälkeen Oltra palasi valmentajaksi helmikuussa 2021 Segundassa pelanneen CF Fuenlabradan päävalmentajana. Hän luotsasi joukkueen kauden 2020/21 päätteeksi Segundassa sijalle 11. Seuraavalla kaudella tulokset olivat heikkoja ja Oltra sai potkut joulukuussa 2021.
Kesäkuussa 2022 Oltrasta tuli kyproslaisen AEK Larnakan päävalmentaja.
Maija Aksela

Maija Aksela (s. 25. marraskuuta 1961 Perho) on tiedekasvatuksen professori Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa kemian osaston opettajankoulutusyksikössä. Hän kouluttaa tulevia matemaattis-luonnontieteellisten aineiden opettajia ja tekee aiheesta opetukseen sekä tiede- ja teknologiakasvatukseen liittyvää tutkimus- ja kehittämistyötä.
Maija Aksela johtaa kansallista LUMA-keskus Suomea (11 yliopistoa ja 13 keskusta). Lisäksi hän johtaa Kemian opettajankoulutusyksikköä ja sen yhteydessä toimivaa LUMA-tiedeluokkaa, Kemianluokka Gadolinia. Kemian aineenopettajakoulutus on osa matematiikan, fysiikan ja kemian aineenkoulutusohjelmaa Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa.
Professori Aksela on julkaissut yli 350 julkaisua alaltaan, lisäksi hänellä on sekä kansallisia että kansainvälisiä luottamustehtäviä. Maija Aksela on saanut työstään muun muassa seuraavat huomionosoitukset:
Vuonna 2011 professori Maija Aksela kutsuttiin jäseneksi Teknillisten Tieteiden Akatemiaan. Vuonna 2012 hänen johtamansa LUMA-keskus sai Yliopisto yhteiskunnassa -palkinnon Helsingin yliopistossa. Vuonna 2013 hänet valittiin perustajajäseneksi Helsingin yliopiston Opettajien akatemiaan.
Hänen mottonsa on "Yhdessä olemme enemmän."
Tarhakerttusirkku

Tarhakerttusirkku ("Poospiza nigrorufa") on Etelä-Amerikan etelä- ja kaakkoisosissa tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan tarhakerttusirkku on noin 15 cm. Selästään, siivistään ja päästään laji on väriltään harmahtavan ruskea. Päässä on valkoiset silmäkulma- ja viiksijuovat. Rinta ja vatsa ovat väriltään ruskean oranssit ja keskivatsa on valkoinen. Pensassirppu ("Microspingus lateralis") ja argentiinankerttusirkku ("Poospiza ornata") muistuttavat ulkonäöltään tarhakerttusirkkua, mutta pensassirpun väritys on ruskeampi ja argentiinankerttusirkun erottaa valkoisesta siipijuovasta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tarhakerttusirkkua tavataan eteläisestä Brasiliasta, Paraguayn eteläosista ja Argentiinasta. Lajin elinympäristöä ovat alankomaiden metsät ja pensaikot. Linnun elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 900 metrin korkeudella meren pinnasta.
Luis Royo

Luis Royo (s. 1954) on espanjalainen fantasiataiteilija ja kuvittaja. Hänen laajaan tuotantoonsa kuuluu albumeita, levynkansia sekä tietokonepelien ja sarjakuva-albumien kansia. Royo osallistui myös Heavy Metal -elokuvan tuotantoon.
Royo tunnetaan parhaiten eroottisista ja tummasävyisistä maalauksistaan, joiden aihepiiri liittyy science fictioniin ja fantasiaan.
Ylimääräinen mitättömyyskantelu

Ylimääräinen mitättömyyskantelu eli nulliteettivalitus oli Ruotsin vuoden 1734 lakiin sisältynyt ylimääräinen muutoksenhakukeino. 
Sen sai tehdä, jos oikeudenkäynnissä tuomittiin poissaoleva henkilö, jota ei ollut haastettu käräjille. Sitä voi käyttää myös kolmas henkilö, joka kärsi haittaa oikeuden kahden muun henkilön riita-asiassa antaman ratkaisun perusteella, tai henkilö, jota ei ollut kuulusteltu jutussa. Ylimääräisen mitättömyyskantelun avulla haettiin siis muutosta alioikeuden ratkaisuun hovioikeudesta. Se tuli tehdä yön ja vuoden kuluttua päivästä, jolloin henkilö sai tiedon tuomiosta. Ylimääräisestä mitättömyyskantelusta säädettiin oikeudenkäymiskaaren 25. luvun 22. pykälässä. Se lakkautettiin Suomessa 1960 ja sen tilalle tuli kantelu. Kantelusta säädettiin oikeudenkäymiskaaren 31. luvun muutoksella (109/1960).
Eevert Laine

Eevert Johannes Laine (14. tammikuuta 1878 Tarttila, Sääksmäki – 19. lokakuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja historiantutkija. Laine tunnetaan ennen kaikkea kolmiosaisesta "Suomen vuoritoimen historia"-teoksestaan.
Laineen vanhemmat olivat maanviljelijä Stefanus Laitila (entinen Petterqvist) ja Henrika Selin. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1897 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1902, lisensiaatiksi 1907 ja tohtoriksi 1910.
Laine toimi Forssan yhteiskoulun johtajana sekä historian ja suomenkielen opettajana 1907–1910. Hän oli historian ja suomenkielen lehtorina Oulun reaalilyseossa 1910–1911 ja Hämeenlinnan lyseossa 1912–1925. Viimeksi Laine toimi Helsingin suomalaisen normaalilyseon historian ja suomenkielen lehtorina 1925–1928 ja yliopettajana 1928–1945. Laine oli Hämeenlinnan kansakoulun johtokunnan puheenjohtajana 1916–1925, normaalilyseon uudistamiskomitean jäsenenä ja sihteerinä 1929 sekä Suomen historiallisen seuran sihteerinä 1934–1939 ja 1941–1947. Hän sai professorin arvonimen 1952.
Eevert Laine oli naimisissa vuodesta 1921 filosofian tohtori, kotitalousneuvos Katri Helena Soinin kanssa, jonka isä oli kirjailija, pankinjohtaja Wilho Soini.
Antonio de Leyva

Antonio de Leyva, Terranovan herttua (1480–1536 Milano) oli espanjalainen kenraali Italialaissotien aikana.
Elämäkerta.
Leyvan ensimmäinen taistelu oli kapinoivia maureja vastaan käyty Alpujarrasin taistelu vuonna 1502. Hän palveli vuosina 1503–1504 kenraali Gonzalo Fernández de Córdoban alaisuudessa Italiassa. Leyva haavoittui Ravennan taistelussa vuonna 1512 ja osallistui vuonna 1524 tehtyyn Provencen sotaretkeen.
Leyva johti Pavian varuskuntaa Pavian piirityksen aikana. Hän jakoi Pohjois-Italiassa toimineen keisarillisen armeijan ylipäällikkyyden Vaston markiisin kanssa joulukuusta 1525 lähtien, jolloin kenraali Fernando d'Avalos Pescara kuoli. Leyva toimi hyvin vuosien 1526–1527 sotaretkellä. Leyva jatkoi keisarillisen armeijan komentajana kuolemaansa asti. Hänellä oli kuollessaan muun muassa seuraavat tittelit: Ascolin ruhtinas, Newfoundlandin herttua ja Antillien markiisi.
Keisari Kaarle V nimitti Leyvan Milanon kuvernööriksi vuonna 1536.
Leyva oli rakenteeltaan pieni ja hän kärsi suurimman osan elämästään vakavasta kihdistä. Hänet haudattiin Milanoon.
HMS Agamemnon (1929)

HMS Agamemnon oli 1929 valmistunut Blue Funnel Linen (Ocean Steam Ship Company) 7 593 grt:n rahtimatkustajalaiva, jonka Amiraliteetti lunasti 30. joulukuuta 1939 apumiinalaivaksi.
Valmistus.
Liverpoolilainen Alfred Holt &amp; Co tilasi aluksen Belfastista Workman Clark &amp; Companyltä, missä köli laskettiin telakkanumerolla 503. Alus laskettiin vesille 25. huhtikuuta 1929 ja valmistui syyskuussa Liverpoolin ja Kauko-Idän väliseen liikenteeseen sekä tarvittaessa muillekin mannerten välisille reiteille. Aluksen tavarankuljetuskapasiteetin lisäämiseksi se oli varustettu ahdetulla moottorilla, jotka oli kytketty kahteen akseliin.
Palvelus.
Alus liitettiin elokuussa 1940 muutostöiden valmistuttua Kyleen 1. miinalaivueeseen, jossa se osallistui aluksi pohjoisen miinasulun rakentamiseen.
Lokakuussa 1943 laivueen lakkauttamisen jälkeen alus päätettiin sisaraluksensa "HMS Menesteheuksen" kanssa muuttaa Brittiläisen Tyynenmeren laivaston tukilaivaksi (virkistäytymisalus). Muutostyöt aloitettiin Vancouverissa, mutta vihollisuuksien päättyessä ne keskeytettiin.
Alus pysyi Amiraliteetin valvonnassa ja sitä mahdollisesti käytettiin sotavankien kotiinkuljettamiseen Kaukoidästä, minkä jälkeen se poistettiin palveluksesta 1947. Alus palautettiin kauppalaivastolle 26. huhtikuuta samana vuonna.
Alus saapui 26. maaliskuuta 1963 Hongkongiin, jossa se romutettiin.
HMS Ameer

HMS Ameer (viirinumero D01) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ruler-luokan saattuetukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Aluksen valmisti Seattle-Tacoma Shipbuilding Corporation Seattlessa kauppalaivana, jonka Yhdysvaltain laivasto lunasti saattuetukialukseksi nimellä "USS Baffins". Köli laskettiin 18. heinäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille 18. lokakuuta ja valmistui 28. kesäkuuta 1943 Puget Soundin laivastontelakalla. Yhdysvaltain laivasto otti aluksen palvelukseen vielä samana päivänä.
Palvelus.
"Baffins" poistettiin palveluksesta 19. heinäkuuta ja siirrettiin seuraavana päivänä Kuninkaalliselle laivastolle, joka otti aluksen palvelukseen nimellä "HMS Ameer". Kuninkaalliselle laivastolle tehtävät aluksen muutostyöt valmistuivat 18. lokakuuta Burrardilla. Alkukeväästä 1944 aluksen piti liittyä Itäiseen laivastoon, kunhan se olisi muutettu hävittäjätukialukseksi Caledonian Shipbuilding Companyllä Dundeessa. Yksi aluksen kattiloista räjähti, jolloin alus joutui odottamaan uuden asentamista Greenockissa poijuun kytkettynä pari kuukautta.
Uuden kattilan asentamisen jälkeen kuormattiin alus täyteen Corsair-, Hellcats- ja Avenger-koneita sekä varaosia ja moottoreita, jotka se kuljetti Cochiniin eteläiseen Intiaan. Aluksen kuljettama materiaali purettiin toukokuun lopulla 1944 määränpäässä.
Laivaston ilmavoimien 804 laivueen Hellcatien ollessa 21. tammikuuta 1945 tulenjohtajina taistelulaiva "HMS Queen Elizabethin" ollessa tukemassa Ramreen pohjoisrannan maihinnousua operaatio Matadorissa. Alus tuki 26. tammikuuta 500 merijalkaväen sotilaan maihinnousua Cheduballe operaatio Sankeyssä, jolloin aluksen koneet tekivät 80 tulenjohto-, rynnäköinti-, tiedustelu- sekä torjuntalentoa. Ennen paluutaan Trincomaleehen alus suojasi Ramreeta tulittavia aluksia. "Ameerilla" palvellut Hellcat ampui 1. maaliskuuta alas japanilaisen Dinah-pommikoneen sekä kaksi Oscar-hävittäjää.
Alukselle siirrettiin 18. kesäkuuta kuusi 888 laivueen Hellcatin tiedusteluversiota sekä kahdeksantoista 804 laivueen Hellcatiä aluksen valmistautuessa operaatio Balsamiin, jossa piti kuvata eteläinen Malesia sekä Singapore. Aluksen koneet osallistuivat heinäkuussa miinanraivauksen tukemiseen operaatio Colliessa, jonka aikana tuhottiin Nikobaarien lentotukikohdan viimeinen japanilainen lentokone. Se tuki edelleen Phuketin ympäristön miinanraivauksia. Operaation aikana alus joutui kamikaze hyökkäyksen kohteeksi, mutta ilmatorjunta kykeni torjumaan hyökkäyksen.
Alus palautettiin 17. tammikuuta 1946 Norfolkin laivastotukikohdassa Yhdysvaltain laivastolle, joka myi sen 17. syyskuuta 1946 kauppalaivaksi, jolloin se nimettiin "Robin Kirkiksi". Alus romutettiin 1969 Taiwanissa.
BD +20°307

BD +20°307 on kaksoistähti, jolla on ympärillään kuumaa pölyä erityisen paljon. Tutkijat pitävät tätä tähteä samantapaisena kuin mitä Aurinko oli syntyessään 4,5 miljardia vuotta sitten. Vastaavia kuuman pölykiekon tähtiä ovat muun muassa Eta Corvi.
BD +20°307 sijaitsee noin 390 valovuoden päässä Oinaan tähdistössä. Se koostuu kahdesta F-spektriluokan tähdestä, jotka ovat hieman massiivisempia, kuumempia ja kirkkaampia kuin Aurinko. Nämä kaksi tähteä kiertävät tiiviisti toisiaan vain 3,4 päivän kiertoajalla.
Kriketti kesäolympialaisissa 1900

Kriketti on ollut olympialaisten ohjelmassa yhden kerran, vuonna 1900. Turnaukseen osallistui kaksi joukkuetta, ja olympiahistoriassa on pelattu näin vain yksi krikettiottelu, jossa kohtasivat Yhdistyneen kuningaskunnan joukkue Devon and Somerset Wanderers ja Ranskan French Athletic Club Union. Kapteenit sopivat ottelun pelattavaksi 12-miehisin joukkuein. Peli pelattiin 19.–20. elokuuta Vélodrome de Vincennesilla. Kilpailujen ainoassa ottelussa Yhdistyneen kuningaskunnan joukkue voitti Ranskan joukkueen 158 juoksulla, tuloksella 262–104.
Kankaanpään yhteislyseo

Kankaanpään yhteislyseo on Kankaanpäässä toimiva lukio. Lisäksi Honkajoella toimii lukio, joka on Kankaanpään yhteislyseon sivutoimipiste. Lukio on Pohjois-Satakunnan suurin ja siellä opiskelee noin 200 varsinaista opiskelijaa sekä noin 60 yhdistelmäopiskelijaa. Lukiossa on myös mahdollista osallistua urheilijoille tarkoitettuun valmennuskoulutukseen.
Moi-même-Moitié

Moi-même-Moitié on japanilaisen muusikko Manan vuonna 1999 perustama Gothic Lolita -tyylinen vaatemerkki. Mana ja muut Moi dix Mois’n jäsenet ovat valokuvissa ja konserteissa pukeutuneet aina Moi-même-Moitién vaatteisiin. Mana itse on päämallina yhtiön kasvot ja hän esittelee neljästi vuodessa ilmestyvässä Gothic&amp;Lolita Bible -lehdessä uusimpia Moi-même-Moitié vaatteita.
Brändi käyttää usein synkkiä värejä, kuten mustaa ja sinistä, joskus myös valkoista. Vaatteilla on kaksi päälinjaa tai mallistoa; E.G.L. Elegant Gothic Lolita ja E.G.A. Elegant Gothic Aristocrat, joista E.G.L. koostuu lolitalle tyypillisistä kellohameista ja tyttömäisistä röyhelöistä kun E.G.A. keskittyy sukupuolineutraalimpaan, aikuisempaan "aristokraattiseen" tyyliin. Moi-même-Moitién vaatteissa on paljon pitsiä ja muuta gothic lolitalle ominaista, kuten mm. Goottilaisten kirkkojen ikkunoita printteinä, nyörejä ja laskoksia. 
Gothic Lolita -tyylin kantajat mainitsevat usein Manan tyyli-ikonikseen. Manan väitetään keksineen kyseisen tyylin, ja hän on pitkälti vaikuttanut sen leviämiseen ja kehittymiseen.
Marsabitinkiuru

Marsabitinkiuru ("Mirafra williamsi") on Keniassa kotoperäisenä esiintyvä varpuslintulaji. Sitä tavataan kahdesta populaatiosta Kenian pohjoisosista. Laji on elinvoimainen, ja sen yksilömääräksi on arvioitu jopa yli 200 000 sukukypsää yksilöä.
James David Macdonald kuvaili lajin holotyypin Kenian Marsabitista vuonna 1956.
John Paul Stevens

John Paul Stevens (20. huhtikuuta 1920 Chicago, Illinois – 16. heinäkuuta 2019 Fort Lauderdale, Florida) oli yhdysvaltalainen lakimies ja entinen Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomari. Hän oli tuomarina vuosina 1975–2010 ja jäi eläkkeelle 90-vuotiaana 29. kesäkuuta 2010. Erotessaan hän oli tuomioistuimen kolmanneksi pitkäaikaisin jäsen.
Varhainen elämä.
Stevens oli perheen neljästä pojasta nuorin. Chicagon Hyde Parkissa asuva perhe oli varakas: perheen omistaman Stevens Hotellin sanottiin olleen maailman suurin. Hotelli meni kuitenkin konkurssiin 1930-luvun laman aikana.
Ura.
Stevens opiskeli aluksi englantia Chicagon yliopistossa ja valmistui myöhemmin lakiopinnoista Northwestern-yliopistosta vuonna 1947. Toisessa maailmansodassa hän toimi tiedustelutehtävissä. Ennen nimitystään korkeimpaan oikeuteen hän työskenteli lakimiehenä yritysmaailmassa sekä Yhdysvaltain liittovaltion 7. piirin vetoomustuomioistuimen tuomarina Chicagossa.
Korkeimmassa oikeudessa.
Presidentti Gerald Ford nimitti hänet vuonna 1975 eläkkeelle jääneen William O. Douglasin seuraajaksi. Ford oli republikaanisen puolueen jäsen, ja republikaanit pyrkivät yleensä nimittämään tuomioistuimiin perinteisiä arvoja puolustavia henkilöitä. Alun perin Stevensiäkin pidettiin maltillisena konservatiivina, ja edeltäjäänsä konservatiivisempi hän olikin tuomioissaan, mutta viimeistään 1990-luvun lopulta alkaen Stevensin katsottiin yleisesti olevan korkeimman oikeuden liberaalein jäsen - liberaalisiiven henkinen johtaja. Itse hän ei kokenut siirtyneensä liberaalien leiriin, vaan tähän muutokseen syynä oli 70- ja 80-luvuilla korkeimmassa oikeudessa virkaan astuneet uudet tuomarit, jotka olivat kaikki republikaanipresidenttien nimittämiä ja Stevensiä konservatiivisempia.
Joissakin asioissa Stevens kuitenkin muutti tai ainakin lievensi kantaansa. Yksi näistä oli kuolemanrangaistus: tuomarinuransa alussa Stevens äänesti käytännön säilyttämisestä, mutta myöhemmin hän alkoi ajaa siihen tehtäviä rajoituksia. Vuonna 2008 Stevens sanoi uskovansa, että kuolemanrangaistus on vastoin Yhdysvaltain perustuslakia.
Samuel Alito

Samuel Anthony Alito, Jr. (s. 1. huhtikuuta 1950 Trenton, New Jersey) on yhdysvaltalainen lakimies ja Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomari. Presidentti George W. Bush nimesi hänet eläköityneen Sandra Day O'Connorin seuraajaksi tammikuussa 2006.
Alito valmistui Princetonin (1972) ja Yalen (1975) yliopistoista. Vuosina 1990–2006 hän oli Yhdysvaltain valitustuomioistuimen kolmannen tuomiopiirin tuomarina. Siihen virkaan hänet oli nimittänyt presidentti George H. W. Bush.
James David Macdonald

James David Macdonald (3. lokakuuta 1908 Foyers, Skotlanti – 17. syyskuuta 2002 Brisbane) oli skotlantilainen lintutieteilijä ja kirjailija.
James Macdonaldin vanhemmat olivat riistanvartija James Ross Macdonald ja Mary David. Käytyään Foyersin yleisen koulun Macdonald opiskeli Inverness Royal Academyssa, ja valmistui sieltä 1927. Tämän jälkeen hän opiskeli luonnontieteitä Aberdeenin yliopistossa, josta hän valmistui metsätieteiden kandidaatiksi 1930, sekä kasvi- ja eläintieteestä 1932, jonka jälkeen hän tutki kymmenjalkaisia. 1935 Macdonald sai museoapulaisen viran Lontoon Natural History Museumin lintutieteen osastolla. Lukuun ottamatta armeijapalvelusta Toisessa maailmansodassa Macdonald työskenteli museossa työuransa loppuun asti, myöhemmin vanhempana tutkijana, vastuualueenaan Lintuhuone (Bird Room), ja sitten eläintieteen osaston vastaavana hoitajana, josta virasta hän jäi eläkkeelle 1968.
Työssään Macdonald organisoi tutkimusretken Etelä-Sudanin vuoristoon 1938–1939, ja Etelä-Afrikan lounaisosien kuiville seuduille ja Kalahariin 1950–1951. Vuosina 1962-1963 hän johti ensimmäisen "Harold Hall Expeditions"-linturetken Australiaan.
Macdonald muutti Brisbaneen Australiaan 1968, missä hän kirjoitti teoksen "Birds of Australia: A Summary of Information", jonka hän omisti Harold Hallille, ja joka julkaistiin vuonna 1974 Canberrassa järjestetyn Kansainvälisen lintutieteen kongressin alla. 1969 Macdonald oli perustamassa Queenslandin lintutieteellistä yhdistystä, ja toimi sen puheenjohtajana. Hänen 1938 vihitty puolisonsa oli tohtori Elizabeth Clark Fraser.
Macdonald julkaisi noin 70 tieteellistä artikkelia ja osallistui useiden kirjojen kirjoittamiseen. Hän nimesi linnuista marsabitinkiurun ("Mirafra williamsi").
Moskovan metron pommi-iskut 2010

Moskovan metron pommi-iskut 2010 tapahtuivat 29. maaliskuuta 2010 Moskovassa. Kaksi itsemurhapommittajaa räjäyttivät itsensä tappaen 40 ihmistä kahdella eri metroasemalla. Ensimmäinen räjähdys tapahtui Lubjankan () metroasemalla ja toinen 42 minuuttia myöhemmin Park Kultury (, ) -asemalla. Venäläisten viranomaistietojen mukaan tekijöinä olivat kaksi pohjoiskaukasialaista naista.
Räjähdevöihin kiinnitettyjen pommien rakennusaineina oli käytetty repiviä metalliosia, esimerkiksi nauloja ja pultteja. Yhdysvallat on tarjonnut Venäjälle apua iskujen tekijöiden kiinni saamiseksi. Venäjän viranomaiset ovat tunnistaneet toisen tekijöistä edellisvuonna kuolleen dagestanilaisen islamistikapinallisen 17-vuotiaaksi leskeksi.
Tähkätädyke

Tähkätädyke ("Veronica spicata") on monivuotinen, sinikukkainen tädykkeisiin kuuluva ruohokasvi. Laji kuuluu ratamokasvien heimoon samoin kuin tädykkeiden suku, mutta aiemmin se on luokiteltu naamakukkaiskasveihin.
Laji voidaan jakaa kahdeksaan alalajiin. Suomen Lajitietokeskuksen mukaan hopeatädyke ("Veronica incana" tai "V. spicata" subsp. "incana" on myös tähkätädykkeen alalaji.
Ulkonäkö ja koko.
Tähkätädyke kasvaa 10–40 senttimetriä korkeaksi. Varsi on pysty, haaraton ja tiheään harmaakarvainen. Lehdet ovat vastakkaisessa asennossa, ne ovat karvaiset ja jonkin verran nyhä- tai sahalaitaiset. Kukinto on hyvin tiheä tähkä ja sen yksittäiset kukat ovat pienet ja väriltään tummansiniset. Hedelmänä on pieni pallomainen kota. Tähkätädyke muistuttaa rantatädykettä ("Veronica longifolia"), jonka lehdet ovat yleensä selvästi sahalaitaiset.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Tähkätädyke viihtyy kuivilla paikoilla, kuten erilaisilla kedoilla, nummilla ja kallioilla. Se on kalkinsuosija. Tähkätädyke on Pohjoismaissa levinneisyydeltään eteläinen laji. Suomessa sitä esiintyy aivan maan eteläosassa, pääosin Ahvenanmaalla, missä se on melko yleinen.
Tähkätädyke on täpläverkkoperhosen ("Melitaea cinxia") toukkien toinen tärkeä ravintokasvi Ahvenanmaalla.
Pöyliöjärvi

Pöyliöjärvi on järvi Rovaniemellä. Se sijaitsee noin 5 kilometrin päässä kaupungin keskustasta kaakkoon.
Hydrologia ja luonto.
Pöyliöjärvi on melko kirkasvetinen järvi, ja sen suurin syvyys on 8,6 metriä. Rantaaviivaa sillä on 8,5 kilometriä ja sen pinta-ala on 1,354 neliökilometriä. Järven pohjois- ja luoteisrannoissa on vanhaa loma-asutusta. Sen sijaan järven etelärannat ovat osittain soistunutta metsätalousmaata. Pöyliöjärven pohjoisosa onkin kaavoitettu, ja rakentaminen on jo aloitettu. Pöyliöjärven länsirinteet ovat pohjavesialuetta, joten järven eteläosa ja länsipuolella oleva alue suositellaan jättämään rakentamatta.
Järvessä on kaksi saarta, Virikkosaari ja toinen nimeämätön saari, jossa on huvila.
Rovaniemen kaupungin vuoden 2006 kasvustrategiassa Pöyliöjärven alue on määritelty yhdeksi kasvusuunnaksi Vennivaaran ja Pöyliövaaran ohella. Pöyliöjärven alueella asuu 20 ihmistä. Järven alueella on useita avokallioalueita.
Kulttuuriympäristö.
Saaren pohjoispuolella sijaitsee mylly, jonka nimi on ”Pöyliön mylly”, joka on suojelukohde.
Pöyliöjärven luoteisalueella on suosittu luontopolku.
Ivan Kaljajev

Ivan Platonovitš Kaljajev (, 6. heinäkuuta 1877 Varsova – 23. toukokuuta 1905 Pähkinälinna) oli venäläinen vallankumouksellinen ja terroristi.
Ivan Kaljajev syntyi poliisin ja köyhtyneen puolalaisen aatelisperheen tyttären perheeseen. Vuosina 1897–1898 hän opiskeli Moskovan yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa. Vuonna 1898 hän siirtyi Pietarin yliopiston oikeustieteelliseen tiedekuntaan. Pietarissa Kaljajev liittyi Taisteluliitto työväenluokan vapauttamiseksi -järjestöön. Vuonna 1899 hänet pidätettiin opiskelijalevottomuuksiin osallistumisen takia ja karkotettiin kahdeksi vuodeksi Jekaterinoslaviin, jossa hän liittyi sosiaalidemokraattien paikallisjärjestöön. Vuonna 1902 hän yritti turhaan päästä takaisiin Pietarin yliopistoon. Samana vuonna Saksan poliisi pidätti Kaljajevin ja luovutti hänet Venäjän viranomaisille, jotka karkottivat hänet Jaroslavliin. Syksyllä 1903 Kaljaev matkusti ulkomaille, missä hän liittyi sosialistivallankumouksellisten taistelujärjestöön. Vuonna 1904 hän osallistui sisäministeri Vjatšeslav von Plehwen murhayritykseen Pietarissa. Helmikuussa 1905 hän tappoi pommilla Moskovan kenraalikuvernöörin suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitšin. Kaljajev tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Pähkinälinnan linnoituksessa. Vankilassa hän kirjoitti runoja, jotka julkaistiin kuoleman jälkeen.
Veikko Kerttula ohjasi vuonna 1969 suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitšin salamurhaa käsittelevän televisioelokuvan "Oikeamieliset". Elokuva perustuu Albert Camusin samannimiseen näytelmään vuodelta 1950. Elokuvassa Ivan Kaljajevia näyttelee Esko Salminen.
Orianthi

 
Orianthi Panagaris (s. 22. tammikuuta 1985), jota kutsutaan yleisesti nimellä Orianthi, on australialainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hänen oli tarkoitus toimia kitaristina Michael Jacksonin paluukonserttisarjassa This Is It vuosina 2009–2010, mutta konsertit peruttiin Jacksonin kuoltua. Orianthin debyyttisingle ”According to You” oli parhaimmillaan Australiassa kahdeksannella sijalla ja Yhdysvalloissa sijalla 17. Vuodet 2011-2014 hän toimi kitaristina Alice Cooperin yhtyeessä.
Vuonna 2014 Orianthi liittyi kitaristiksi Richie Samboran soolokiertueelle. Kaksikko kiersi vuonna 2016 Australiassa, Etelä-Amerikassa ja Englannissa nimellä RSO. Syyskuussa 2017 ilmestyi heidän ensimmäinen EP:nsä, viiden laulun "Rise""."
Bjarne Commondt

Bjarne Frithiof Commondt (aik. "Kommonen", 9. joulukuuta 1911 Helsinki – 2. helmikuuta 1985 Turku) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja. Commondt opiskeli vuosina 1927–1930 Helsingin konservatoriossa ja vuosina 1932–1934 Svenska Teaternin näyttelijäkoulussa. Hän toimi aluksi näyttelijänä ja järjestelijänä muun muassa Åbo Svenska Teater ja Wasa Teater -teattereissa. Vuonna 1943 hän perusti Aunuksen rintamalla toimineen "Frontteatern"-teatterin. Sodan jälkeen hän johti kiertävää "Landsteatern"-teatteria, joka tuotti pienimuotoisia näytelmiä ja operetteja monilla suomenruotsalaisilla paikkakunnilla vuoteen 1963 saakka. Sen jälkeen Commondt oli lyhyen aikaa Kuusankosken teatterin johtajana, jonka jälkeen hän siirtyi vuonna 1965 Turkuun. Turussa hän oli ohjaaja-näyttelijänä ensin Turun kaupunginteatterissa ja sen jälkeen Åbo Svenska Teaternissa. Hän ohjasi joitakin näytelmiä myös Naantalin teatterille. Commondtin ainoa merkittävä elokuvarooli oli Matti Kassilan elokuvassa Päämaja (1970).
Commondt palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1960.
Commondtin toinen puoliso oli Margaretha Fock, joka oli myös Landsteaternin kantavia näyttelijöitä.Ensimmäinen puoliso oli Doris Essen.
Juan Tizol

Juan Tizol (20. tammikuuta 1900 – 23. huhtikuuta 1984) oli puertoricolainen jazzpasunisti. Hänet tunnetaan erityisesti Duke Ellingtonin orkesterin vakiojäsenenä ja jazzstandardien ”Perdido” ja ”Caravan” säveltäjänä. Muita Tizolin säveltämiä kappaleita ovat ”Bakiff”, ”Pyramid”, ”Conga Brava”, ”Sphinx” ja ”Keb-Lah”.
Elämä.
Tizol syntyi San Juanissa, Puerto Ricossa, ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1920. Hän soitti eri yhtyeissä Washingtonissa ja vuonna 1929 liittyi Duke Ellingtonin orkesteriin. Hän soitti harvoin sooloja, mutta osoittautui tärkeäksi osaksi yhtyeen kokoonpanoa. Tizol osasi soittaa sekä veto- että venttiilipasuunaa, mutta toisin kuin useimmat jazzpasunistit, hän piti enemmän venttiilipasuunasta. Häntä pidetäänkin jazzin ensimmäisenä tärkeänä venttiilipasunistina. Ellington käytti Tizolin soittotaitoa instrumentilla hyväkseen kirjoittaessaan sovituksia orkesterille. Tizol pystyi venttiilipasuunallaan liikkumaan nopeammin pitemmän sävelalueen yli kuin mitä vetopasuunalla oli mahdollista.
Tizol jätti Ellingtonin yhtyeen kaksi kertaa liittyäkseen Los Angelesissa toimivaan Harry Jamesin orkesteriin. Ensin hän liittyi Jamesin kokoonpanoon vuonna 1944 ja pysyi siellä vuoteen 1951 asti, jolloin palasi Ellingtonin leipiin. Kaksi vuotta myöhemmin hän palasi taas Jamesin yhtyeeseen ja soitti siellä vuoteen 1960 asti. Vuonna 1960 hän soitti vielä vähän aikaa Ellingtonin kanssa ennen vetäytymistään musiikkielämästä.
Włodzimierz Potasiński

Włodzimierz Potasiński (31. heinäkuuta 1956 Czeladź, Puola – 10. huhtikuuta 2010 Smolensk, Venäjä) oli puolalainen sotilashenkilö ja Puolan erikoisjoukkojen komentaja. Hän oli sotilasarvoltaan kenraalimajuri.
Potasiński kuoli 10. huhtikuuta 2010 lento-onnettomuudessa matkalla toisen maailmansodan aikana tapahtuneen Katynin joukkomurhan 70-vuotismuistojuhlaan. Onnettomuudessa kuoli myös Puolan presidentti Lech Kaczyński sekä lukuisia muita maan johtohenkilöitä.
Cheater

Cheater on Michael Jacksonin single, joka lohkastiin promo-tarkoitukseen The Ultimate Collection -kokoelmaboxilta vuonna 2004. Kappaleesta on myös musiikkivideo, joka koostuu pätkistä, jotka on otettu Jacksonin vuoden 1992 Dangerous World Tour -kiertueen Bukarestin konsertista.
Kappalelista.
CD Promo
12" Promo
Perdido

”Perdido” on Juan Tizolin säveltämä jazzstandardi. Sen nauhoitti ensimmäisen kerran Duke Ellingtonin orkesteri joulukuussa 1941.
Kappale oli aluksi instrumentaali, mutta vuonna 1943 Ervin Drake ja H. J. Lengsfelder kirjoittivat siihen sanat. Laulua ovat esittäneet muun muassa Sarah Vaughan ja Dinah Washington. Ella Fitzgerald lauloi sen Duke Ellingtonin orkesterin säestämänä levyllään "Ella Fitzgerald Sings the Duke Ellington Songbook". Charlie Parker, Dizzy Gillespie, Bud Powell, Max Roach ja Charles Mingus levyttivät kappaleesta bebop-version vuoden 1953 livealbumilleen "Jazz at Massey Hall".
”Perdido” on espanjaa ja tarkoittaa ”eksyksissä”. Kappaleen nimi viittaa Florida Keys -saariryhmässä sijaitsevaan Perdidon kaupunkiin.
I Got Rhythm

”I Got Rhythm” on kappale vuoden 1930 Broadway-musikaalista "Girl Crazy". Sen sävelsi George Gershwin ja sanoitti Ira Gershwin. Kappaleen esitti musikaalissa ensikertalainen Ethel Merman, jonka esitys jätti lehdistöarvosteluissa naispääosan esittäjä Ginger Rogersin varjoonsa. Alkuperäisen musikaalin taustaorkesteria johti Red Nichols ja siinä soittivat muun muassa Benny Goodman, Glenn Miller, Jack Teagarden, Jimmy Dorsey ja Gene Krupa. Nicholsin yhtye teki myös kappaleesta ensimmäisen nauhoituksen vuonna 1930 laulaja Dick Robertsonin kanssa, nousten singlelistalla viidenneksi.
George Gershwin oli alun perin kirjoittanut kappaleen soitettavaksi hitaalla tempolla, mutta sitä nopeutettiin musikaaliin paremmin sopivaksi. Säveltäjä itse piti sitä suosikkina omista kappaleistaan. Gershwin viimeiselle konserttikiertueelleen vuonna 1934 kirjoittama ”Variations on I Got Rhythm” perustui ”I Got Rhythmin” melodian variointiin pianolla ja orkesterilla.
Kappaleesta on nauhoitettu yli 600 jazzsovitusta, ja se lukeutuu suosituimpien jazzstandardien joukkoon. Benny Goodmanin kvartetti soitti kappaleen vuoden 1938 Carnegie Hallin konsertissaan. Art Tatum levytti pianotrioversion vuonna 1942. Esquire All Stars -niminen yhtye, jossa soittivat Red Norvo, Art Tatum, Jack Teagarden, Barney Bigard ja Louis Armstrong, esitti sen New Yorkin Metropolitan-oopperatalossa vuonna 1944. The Happenings levytti vuonna 1967 rockversion, jota myytiin yli miljoona kappaletta.
Kappaleen sointukulku tunnetaan jazzpiireissä ”Rhythm-kiertona” (engl. ”Rhythm changes”) ja sitä on käytetty lukuisien myöhempien sävellysten pohjana. Se on blueskaavan jälkeen useimmin käytetty sointukulku jazzmusiikissa. Charlie Parker käytti kiertoa muun muassa kappaleissaan ”Dexterity”, ”Anthropology” ja ”Moose the Mooch”, ja muita Rhythm-käännöksiin perustuvia kappaleita ovat Benny Goodmanin ”Don't Be That Way”, Thelonious Monkin ”Rhythm-A-Ning”, Dizzy Gillespien ”Salt Peanuts” ja "Kiviset ja Soraset" -sarjan tunnusmusiikki.
Börje Rajalin

Börje Bernhard Rajalin (s. 11. helmikuuta 1933 Helsinki) on suomalainen taidekäsityöläinen. Hänet tunnetaan parhaiten hopeaseppänä, joka on työskennellyt muun muassa Kalevala Koru Oy:lle.
Alkuperäiseltä ammatiltaan Rajalin on hopeaseppä. Hänen suunnittelemansa hopeakorut ovat muodoiltaan yksinkertaisia, ja niissä käytetään koristeena usein kiviä ja ornamentteja. Rajalinin luoman korumalliston on arvioitu lisänneen tuntuvasti hopeakorujen suosiota Suomessa. Vuonna 1958 Rajalin sai kansainvälistä mainetta osallistumalla menestyksekkäästi korumuotoilun avantgarde-näyttelyyn yhdessä Elis Kaupin ja Eero Rislakin kanssa. Rajalinista tuli Kalevala Korun pääsuunnittelija vuonna 1956 ja hän toimi pitkään yhtiön taiteellisena johtajana.
Rajalin on toiminut myös teollisena muotoilijana ja näyttelyarkkitehtina. Rajalin oli Taideteollisen oppilaitoksen yliopettaja vuosina 1962–1972 ja sen metallitaiteen osaston johtaja vuosina 1969–1972. Hänellä oli vahvat yhteydet teollisuuteen ja hän suunnitteli muun muassa Strömberg Oy:lle.
Rajalinin yksi merkittävimmistä muotoilukohteista oli Helsingin metro. Hän sai yhdessä Antti Nurmesniemen kanssa suurimman osan metrojunien muotoilutyöstä. Nurmesniemen ja Rajalinin tavoitteena oli esteettisesti korkeatasoinen metro, jonka ulkonäkö kestäisi aikaa. He tekivät yhteistyötä myös asemien suunnittelijoiden kanssa, jotta metrosta ja asemista tulisi tyylikäs kokonaisuus. Helsingin metrosta onkin sanottu, että se on kaunis kuin koru.
Rajalin sai kultamitalin Milanon triennaalista vuonna 1960, Lunning-palkinnon vuonna 1963 ja Pro Finlandia -mitalin 1968. Hänet valittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäseneksi 2002 .
Poliittisten rangaistusvankien talo

Poliittisten rangaistusvankien talo () on vuosina 1929–1933 rakennettu konstruktivistisen rakennustaiteen muistomerkki Pietarissa Venäjällä. Sen ovat suunnittelleet Grigori Simonov, Pavel Abrosimov ja Aleksandr Hrjakov. Taloa pidetään yhtenä Pietarin parhaista konstruktivistisista rakennuksista.
Entisten poliittisten rangaistusvankien ja karkotettujen yhdistyksen aloitteesta rakennettu asuintalo oli tarkoitettu tuolloin arvossa pidetyille Venäjän keisarin ajan poliittisille vangeille ja heidän perheilleen. Kyseessä oli yksi Leningradin ensimmäisistä kommuunitaloista, joiden tarkoituksena oli kehittää uutta yhteisöllistä asuintapaa. Asukkaiden etuoikeutettua asemaa heijastaa talon loistava sijainti Nevalle avautuvalla Kolminaisuuden aukiolla (tuolloin Vallankumousaukio).
Talo koostuu kolmesta kuusi- ja seitsemänkerroksisesta siivestä. Erikokoisia perheasuntoja sisältävän päärakennuksen julkisivu avautuu aukiolle ja kapea pääty Nevalle. Kahden sivurakennuksen käytävien varrelle sijoitetut kaksiot on suunnattu etelään. Pohjakerroksessa sijaitsivat vankileiri- ja karkotusmuseo, elokuva- ja juhlasali, ruokala, lastentarha ja koneellinen pesula. Kattotasanne oli tarkoitettu auringonottoa varten. Asunnoista puuttuivat keittiöt, joita korvasivat valmiiden aterioiden lämmittämiseen tarkoitetut sähkökaapit. Sen sijaan niissä oli 1930-luvulla harvinainen lämmin vesi ja kylpyhuoneet.
Mallitalon tarkoituksena oli todistaa vallanpitäjien vallankumousliikkeen veteraaneja kohtaan osoittamasta huolenpidosta. Kohtalon ivaa on, että suurin osa asukkaista joutui pian Stalinin vainojen kohteeksi. Entisten poliittisten vankien yhdistys lakkautettiin kesäkuussa 1935, ja talon 144 huoneistosta karkotettiin 132 perhettä. Vainoissa menehtyi 54 talon asukasta.
Talon ulkonäkö on säilynyt lähes ennallaan, vaikka sen ympäristö ja sisätilat ovat muuttuneet. Epäsymmetrisen komposition dynamiikka näkyy selvimmin päärakennuksessa, joka koostuu kahdesta toisiinsa liittyvästä erikorkuisesta osasta. Julkisten tilojen lasitus luo illuusion tyhjän päällä leijuvasta massasta. Pohjoispäätyä keventää Simonoville tyypillinen puolisylinteri. Rakennukselle antavat ilmeikkyyttä myös terassit ja lukuisat parvekkeet.
Poliittisten rangaistusvankien talon osoite on Troitskaja ploštšad 1. Lähin metroasema on Gorkovskaja. Vuonna 1990 talon vieressä sijaitsevalle aukiolle pystytettiin poliittisten vainojen uhreille omistettu muistokivi (ns. ”Solovetskin kivi”).
Andrzej Błasik

Andrzej Błasik (11. syyskuuta 1962 Czeladź, Puola – 10. huhtikuuta 2010 Smolensk, Venäjä) oli puolalainen sotilashenkilö ja Puolan ilmavoimien komentaja. Sotilasarvoltaan Błasik oli kenraaliluutnantti ja hänet nimettiin ilmavoimien komentajaksi elokuussa 2007. Błasik oli myös kokenut lentäjä ja hänellä oli noin 1 300 tuntia lentokokemusta PZL-Mielec Lim-6-, PZL TS-11 Iskra- ja Suhoi Su-17-suihkukoneiden ohjaajana toimimisesta.
Błasik menehtyi 10. huhtikuuta 2010 lento-onnettomuudessa matkalla toisen maailmansodan aikana tapahtuneen Katynin joukkomurhan 70-vuotismuistojuhlaan. Onnettomuudessa kuoli myös Puolan presidentti Lech Kaczyński sekä kymmeniä muita maan johtohenkilöitä. Błasik oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta.
Andrzej Karweta

Andrzej Karweta (11. kesäkuuta 1958 Jeleńin kylä, Jaworzno, Puola – 10. huhtikuuta 2010 Smolensk, Venäjä) oli puolalainen sotilashenkilö ja Puolan merivoimien komentaja. Karweta valmistui Puolan laivastoakatemiasta vuonna 1982. Hän oli sotilasarvoltaan vara-amiraali. Karweta nimettiin merivoimien komentajaksi marraskuussa 2007. 
Karweta kuoli 10. huhtikuuta 2010 Smolenskin lento-onnettomuudessa matkalla toisen maailmansodan aikana tapahtuneen Katynin joukkomurhan 70-vuotismuistojuhlaan. Onnettomuudessa kuoli myös Puolan presidentti Lech Kaczyński sekä lukuisia muita maan johtohenkilöitä.
Blood on the Dance Floor

Blood on the Dance Floor on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin ensimmäinen vuoden 1997 remix-albumilta julkaistu single. Se julkaistiin maaliskuussa 1997.
Kappaleet.
Visionary single
Esko Peltonen

Esko Ensio Peltonen (6. kesäkuuta 1908 Helsinki – 11. heinäkuuta 2005 Lappeenranta) oli suomalainen virkamies. Hän toimi Lappeenrannan kaupunginjohtajana ja Kymen läänin maaherrana.
Peltonen oli koulutukseltaan juristi ja hän sai varatuomarin arvonimen vuonna 1940. Hän työskenteli lähes koko 1950-luvun Savonlinnan kaupunginsihteerinä, mitä ennen hän toimi muun muassa asianajajana samassa kaupungissa sekä Helsingin Sanomien oikaisulukijana ja urheiluavustajana. Vuonna 1959 hän siirtyi Lappeenrannan kaupunginjohtajaksi, jona hän toimi kuuden vuoden ajan. Tämän jälkeen, vuodesta 1965 alkaen, hän toimi Kymen läänin maaherrana, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1975. 
Peltonen muutti eläkkeelle siirtymisensä jälkeen Kouvolasta, Kymen läänin pääkaupungista, takaisin Lappeenrantaan. Eläkevuosinaan hän muun muassa osallistui aktiivisesti Sydäntautiliiton toimintaan. Hän oli kuollessaan 97-vuotias.
Yleisurheilijana Peltonen saavutti 110 metrin aitajuoksussa SM-pronssia vuosina 1928 ja 1932 sekä sijoittui SM-kisoissa 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi vuosina 1929 ja 1931.
Evenes

Evenes (, ) on Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva hieman yli tuhannen asukkaan kunta. Se erotettiin Ofotenin kunnasta vuonna 1884 omaksi kunnakseen, josta erotettiin Ballangen 1925. Kunta on saanut nimensä vanhan Evenesin maatilan mukaan. Nimen alkuosa on luultavasti genetiivimuoto miehen nimestä "Øyvindr" ja loppuosa "nes" tarkoittaen niemekettä.
Kunnan vuodelta 1990 olevassa vaakunassa pyörä symboloi Evenesiä viestinnän ja liikenteen keskuksena.
Noin kaksi kolmasosaa Evenesistä on alle 300 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta kunnan keskustaajaman Bogenin pohjois- ja itäpuolella on vuoria, jotka kohoavat jopa yli kilometrin korkeuteen merenpinnasta.
Historia.
Evenesin noin vuonna 1250 rakennettu kirkko oli Ofotenin ensimmäinen. Alkuperäinen ja sen jälkeen rakennettu kirkko ovat tuhoutuneet tulipalossa. Nykyinen puukirkko on peräisin 1800-luvulta.
Liland toimi aiemmin koko Ofotjordin kaupallisena keskuksena ennen kuin Narvikista tuli kauppa- ja teollisuuskeskus 1900-luvun alussa.
Maantiede.
Evenes sijaitsee Ofotfjord-vuonon pohjoisrannalla, rajoittuen pohjoisessa Tromssan lääniin, idässä Narvikiin ja lännessä Tjeldsundiin. Sen länsiosassa (Lilandissa ja Evenesissä) on alankoa, kun taas idässä (Bogenissa) vuoret kohoavat lähes suoraan vuonosta. Korkein vuori on Lilletinden (1137 m), jolle voi kiivetä jopa ilman kiipeilyvarusteita.
Ajettaessa Evenesin läpi kulkevaa E10:tä, kenties huomattavin vuori on jyrkkä Niingen (1090 m), joka sijaitsee Bogenista itään. Bogenin kylän vieressä oleva meromiktinen järvi Strandvatnet on vuorien ympäröimä. Monissa Evenesin järvissä on taimenia.
Korkealla vuorilla sijaitseva järvi Niingsvatnet on Evenesin ja Skånlandin rajalla.
Evenesin länsiosassa sijaitsee suuri luola Trollkirka.
Talous ja liikenne.
Suurin osa kunnan asukkaista työskentelee palveluammateissa. Harstad-Narvik-lentoasema sijaitsee läntisessä Evenesissä. Sieltä on päivittäisiä lentoja Osloon, Trondheimiin, Bodøhön ja Tromssaan, sekä tilauslentoja Etelä-Eurooppaan.
Norjan puolustusvoimat Evenesissä.
Norjan kuninkaallisilla ilmavoimilla on merkittävä tukikohta Evenesissä, joka toimii tukikohtana F-35 -hävittäjille ja viidelle P-8 Poseidon -merivalvontakoneille. Siellä toimii myös tukikohtaa suojaava ilmatorjuntapataljoonan, jonka aseistuksena on NASAMS III -ilmatorjuntajärjestelmä. Tammikuusta 2022 lähtien Evenesissä on ollut jatkuva kahden F-35 -hävittäjän 15 minuutin lähtövalmiudessa oleva päivystys Norjan ilmatilaan saapuvien tunnistamattomien lentokoneiden varalta. Evenesissä toimii myös Norjan puolustusvoimien logistiikan sekä kyberpuolustuksen joukkoja. Tavoitteena on, että vuoteen 2025 mennessä tukikohdassa on 500 työntekijää ja 300 varusmiestä. Yhdysvaltojen ja Norjan välisessä DCA-sopimuksessa Norja sitoutuu tarvittaessa antamaan Evenessin tukikohdan Yhdysvaltojen käyttöön.
Suojeluvarikko

Suojeluvarikko (lyhenne SluV) oli puolustusvoimien varikko, joka vastasi suojelumateriaalialan materiaalin hankinnasta, varastoinnista, huollosta ja joukoille jakamisesta. Varikolla oli myös valmistustoimintaa. Lopullisessa muodossaan varikko aloitti toimintansa 1960-luvun lopulla.
Suojeluvarikko sijaitsi Jyväskylän kaupungissa Vaajakosken Kanavuoressa louhittuna useaan kerrokseen, kattaen 13 000 m², noin 200 metriä korkean samannimisen vuoren sisään.
Historia.
Vuonna 1949 Asevarikko-osasto 2 muutti Haajajärveltä Kanavuoreen, jolloin luolastossa alettiin varastoida pääasiassa jalkaväen aseita ja ampumatarvikkeita. 1950-luvulla luolastossa varastoitiin myös kauppa- ja teollisuusministeriön varmuusvarastointimateriaalia ja linnoituskalustoa.
Suojeluvälinevarikko-osasto-nimellä toimivat osat muuttivat Jyväskylän Seppälänkankaan tiloista Kanavuoreen vuonna 1966. Esikunta-alue valmistui pari vuotta myöhemmin. Myöhemmin myös panssarivaunuhuoltotoiminnot siirtyivät Kangaslammen kaupunginosasta Kanavuoreen. Luolaston ja henkilökunnan asuntojen keskuslämmitys toimi 70-luvun lopulle saakka haloilla. 
Aikaisemmat nimet.
Varikon edelliset nimet olivat:
Yhdistyminen.
Suojeluvarikko yhdistettiin vuoden 2004 alussa Lievestuoreen Varikkoon (LieV), joka puolestaan siirtyi Kouvolassa sijaitsevan Itä-Suomen Huoltorykmentin alaisuuteen 1.1.2008. Varikon toiminnot säilyivät kuitenkin fyysisesti Lievestuoreella ja työntekijät siirtyivät Millog Oy:n palvelukseen. Millogin Lievestuoreen toimipisteen toimiala kattaa suojelualan lisäksi myös optroniikan.
Johto.
Varikon johdossa ovat päällikköinä palvelleet mm.:
Näistä kapteeni Mauri Salminen palveli Teknillisen Varikon Suojeluvarikko-osaston johdossa vuodesta 1968 lukien.
Fauske

Fauske on Norjan kunta Nordlandin läänissä. Se sijaitsee Saltenin alueen sisäosissa rajoittuen lännessä Bodøn kuntaan, etelässä Saltdaliin ja Skjerstadfjordeniin, Sørfoldiin pohjoisessa ja idässä Ruotsiin. Vuoden 2023 alussa Fauskessa oli 9 572 asukasta. Fausken hallinnollinen keskus on Fauske.
Talous.
Sulitjelman kaivokset ovat olleet Fausken kunnan talouden kannalta erittäin merkittäviä. Kunnan alueella sijaitsee myös useita marmorilouhoksia, joista louhittua marmoria on käytetty muun muassa New Yorkissa sijaitsevassa Yhdistyneiden kansakuntien päämajassa.
O dwóch takich, co ukradli księżyc

O dwóch takich, co ukradli księżyc () on puolalainen vuonna 1962 valmistunut lastenelokuva, joka perustuu kirjailija Kornel Makuszyńskin samannimiseen kirjaan.
Elokuvan pääosassa olivat kaksoisveljekset Jarosław ja Lech Kaczyński, jotka myöhemmin tunnettiin Puolan politiikan merkittävinä henkilöinä.
Flakstad

Flakstad on Norjan kunta Lofoottien länsiosassa. Se koostuu Flakstadøyn saaresta ja Moskenesøyn saaren pohjoisosasta. Kunnan nimen alkuperä on epävarma, mutta sen ajatellaan juontavan juurensa sanasta "flag", joka tarkoittaa vuorenseinämää. Kunnan läpi kulkee E10-tie, aina Ån kylään saakka. Kunnan asukkaista suurin osa on Lofoottien ulkoreunalla, muun muassa Rambergin ja Fredvangin kalastajakylissä. Vestfjordenin puolella sijaitsevat Sundin, Neslandin ja Nusfjordin kylät. 
Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 1 220 asukasta.
Talous.
Flakstadin kunnan asukkaat saavat pääosin elantonsa kalastuksesta. Kunnan alueella onkin useita kalankasvatuslaitoksia ja pieniä venekuntia, jotka pyytävät kalaa myyntiin. Flakstadissa on myös jonkin verran maataloutta, lähinnä naudan ja lampaiden kasvatusta.
Talviparalympialaiset 1980

Talviparalympialaiset 1980 järjestettiin Geilossa Norjassa 1.–7. helmikuuta 1980. 299 urheilijaa 18 maasta osallistui kisoihin. Geilossa järjestetyt kisat olivat kaikkien aikojen toiset järjestetyt talviparalympialaiset. Urheilijat edustivat kaikkia vammaluokkia. Kisoissa kisattiin alppi- ja maastohiihdossa, minkä lisäksi uutena lajina kisailtiin kelkkailussa. Näytöslajina oli mäkikelkkailu. Naiset kilpailivat 100 metrin, 500 metrin ja 800 metrin matkoilla, miehet matkoissa yli 100 metriä, 500 metriä tai 1500 metriä.
Parhaiten kisoissa menestyi isäntämaa Norja, joka keräsi kaikkiaan 54 mitalia (23 kultaa, 21 hopeaa ja 10 pronssia). Toiseksi mitalitilastossa sijoittui Suomi 34 mitalilla ja kolmanneksi Itävalta 22 mitalilla.
Taiyō no tō

Taiyō no tō (, ”Auringon puolue”, aikaisemmin , ”nouse ylös Japani”) oli kansalliskonservatiivinen puolue Japanissa. Puolueen perusti viisi japanilaista poliitikkoa, joista neljä oli neljä entistä liberaalidemokraattia ja yksi sitoutumaton. Puolueen nimen keksi Tokion pormestari Shintarō Ishihara. Puolue oli ideologialtaan kansalliskonservatiivinen. Vuonna 2012
puolue yhdistettiin Nippon ishin no kai -puolueeseen.
José Ortiz

José Ortiz Bernal (s. 4. elokuuta 1977 Almería, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura.
Ortiz siirtyi Almeríaan vuonna 1998. Kauden 1999–2000 hän pelasi italialaisessa Ravenna Calciossa, jonka jälkeen palasi kotikaupunkiinsa.
Palattuaansa Almeríaan joukkue nousi Segunda Divisióniin vuonna 2002. Hän teki seuraavalla kaudella 2002–2003 maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla viisi maalia. Hän on pelannut jokaisella Espanjan sarjatasolla, alkaen Tercera Divisiónista.
Kaudella 2006–2007 Ortiz oli joukkueensa kapteeni ja kuului kiistatta avauskokoonpanoon. Hän oli kauden päätteeksi Almeríaan kolmanneksi paras maalintekijä, kun joukkue nousi ensi kertaa historiassaan maan pääsarjaan Primera Divisióniin. Ensimmäisellä kaudellaan pääsarjassa hän pelasi 24 ottelua ja teki niissä 10 maalia.
3. tammikuuta 2010 Ortiz ehti olla kentällä viisi minuuttia, kun hän onnistui maalinteossa naapuriseura Xereziä vastaan. Ottelu päättyi Almerían tärkeään 1–0-voittoon, joukkue oli juuri antanut potkut meksikolaisvalmentajalleen Hugo Sánchezille.
Triviaa.
Kausina 2007–2009 pelatessaan Almeríassa José Ortiz oli yksi kolmesta pelaajasta, joiden toinen sukunimistä oli Ortiz. Kaksi muuta pelaaja olivat Mané ja Juanma Ortiz.
Fort Fitzgerald

Fort Fitzgerald (joissain yhteyksissä myös Fitzgerald) on noin 10 asukkaan (2008) taajama Kanadassa, Albertan provinssissa, Wood Buffalon kunnassa. Fitzgerald sijaitsee kunnan pohjoisosassa, noin 25 kilometriä etelään Luoteisterritorioista. Alueelle johtaa Luoteisterritorion Fort Smithin kaupungista ympäri vuoden käytössä oleva maantie ja talvisin käytössä oleva talvitie, joka jatkuu 200 kilometrin päässä etelässä sijaitsevaan Fort Chipewyaniin ja edelleen Fort McMurrayhyn. Kylän alkuperäinen nimi oli "Smith Landing", joka kuitenkin muutettiin vuonna 1915 Kanadan ratsupoliisin tarkastajan, Francis Joseph Fitzgeraldin (1867–1911) kunniaksi.
Historia.
Ennen eurooppalaisten saapumista paikalliset chippewa-intiaanit vierailivat ja leiriytyivät alueella sekä joidenkin lähteiden mukaan pitivät aluetta hengellisesti merkittävänä paikkana. 1900-luvun alussa alueelle saapuivat ensimmäiset eurooppalaiset turkiskauppiaat, jotka kuitenkin majoittuivat telttoihin ja rakensivat ainoastaan joitain varastorakennuksia. 1940-luvun puolivälin vaiheilla aluetta alettiin kehittämään voimakkaammin, kun se nousi yhdeksi Luoteisterritorioiden ja Albertan tärkeimmistä Hudson's Bay Companyn turkiskauppa-asemista. Alueen väkiluku kasvoi voimakkaasti, ja se saavutti lähes kaupungin mittasuhteet. Samoihin aikoihin Luoteisterritorihin perustettiin Fort Smithin kaupunki, jonne toiminta Fitzgeraldista siirtyi vuosien saatossa. Fort Smithiin perustetun sairaalan ja sen terveydenhuoltopalveluiden seurauksena kylän väkiluku laski voimakkasti muuttoliikkeen kiihtyessä entisestään. Vuonna 2008 asuinalueen väkiluku on enää noin 10 asukasta.