Veriseerumi

Veriseerumi tai vain seerumi on veren kirkas nestemäinen osa, josta puuttuvat verisolut ja pääosa hyytymistekijöistä, kuten fibrinogeeni.
Seerumia saadaan, kun veren annetaan hyytyä täydellisesti. Sitten verisolut ja hyytymistekijöitä sisältävä hyytymä lingotaan sentrifuugilla sakaksi. Sakka on näyteastiassa nesteen eli "veriseerumin" pohjalla. Seerumi erotetaan sakasta. Seerumista voidaan esimerkiksi mitata joidenkin aineiden pitoisuuksia. Niiden poiketessa normaalipitoisuuksista eli viitearvoista, voidaan henkilöllä ehkä todeta jokin sairaus. Kokeita voidaan tehdä myös veriplasmalle, joka on muuten sama asia kuin seerumi, mutta plasman ei anneta hyytyä, eli siinä ovat hyytymistekijät tallella.
Koostumus.
Ihmisen seerumi on pääosin vettä. Desilitrassa ihmisen seerumia on noin 6–8 milligrammaa (mg/dl) proteiineja, joita on satoja erilaisia. Niistä pääosa, 3.5–5 mg/dl, on albumiinia. Seerumissa on monia muitakin aineita, kuten glukoosia (verensokeria), elektrolyyttejä (mm. kalium, kalsium ja natrium) ja hormoneita (mm. kortikotropiini, testosteroni ja D-vitamiinit), joista monille on määritetty viitearvot. 
Seerumin edut diagnostiikassa.
Kaikkia kokeita ei voida tehdä veriseerumille, eikä kaikkia veriplasmalle. Vaikka jokin koe voitaisiin tehdä kummalla tahansa, voi toisen käyttö olla käytännöllisempää. Plasman ja seerumin lisäksi jotkin mittaukset voidaan tai on pakko tehdä suoraan verestä, kuten verisolujen lukumäärien laskeminen virtaussytometrialla.
Antiseerumi.
Antiseerumilla tarkoitetaan veriseerumia, joka sisältää vasta-aineita, jotka kumoavat esimerkiksi jonkin viruksen tai eläimen myrkyn haitallisia vaikutuksia. Antiseerumeita on käytetty lääkkeinä jo 1890-luvulta asti.
Antiseerumeita tuotetaan antamalla jollekin eläimelle ei-tappava määrä esimerkiksi yhtä käärmeen myrkkyä tai monen käärmelajin myrkkyjä. Eläin alkaa myrkkyä saatuaan tuottamaan seerumiinsa myrkyn ainesosiin sitoutuvia vasta-aineita, jotka sitoutumisen kautta estävät myrkyn haitalliset vaikutukset. Eläimen verestä voidaan erottaa tätä antiseerumia. Antiseerumi on "monospesifinen" tai "polyspesifinen" riippuen siitä, että tehoaako se vastaavasti yhden vai usean eläinlajin myrkkyä vastaan. Siitä voidaan puhdistaa vasta-aineet erilleen. Nämä voidaan pistää käärmeen pureman ihmisen verenkiertoon, jolloin myrkytys paranee.
Antiseerumien kaltaisten vasta-aineiden seosten sijaan lääketieteessä kuitenkin käytetään monissa tarkoituksissa nykyään yhdenlaisia eli monoklonaalisia vasta-aineita, jotka on usein "humanisoitu" eli tehty rakenteellisesti ihmiskehon vasta-aineiden kaltaisiksi. Tällaisilla vasta-aineilla on pienempi haittavaikutusten riski. Antiseerumien haittavaikutusten oireet taas voivat olla akuutteja tai ilmetä vasta noin 5–14 päivän kuluttua. Jälkimmäisessä kyse on ns. "seerumitaudista". Oireet ovat allergisen reaktion kaltaisia ja vaihtelevat kutinasta jopa anafylaksiaan. Antiseerumeita on kuitenkin monoklonaalisia vasta-aineita nopeampaa tuottaa. Antiseerumit ovat myös ainoa käytännöllinen hoitokeino esimerkiksi joidenkin käärmeiden myrkkyihin, joissa voi olla satoja eri myrkkyproteiineja. Proteiineista kuhunkin on käytännössä mahdotonta tuottaa monoklonaalinen vasta-aine, joiden seosta voitaisiin käyttää vastamyrkkynä.