tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Veikko Kasslin

Veikko Ilmari Kasslin (9. tammikuuta 1919 Helsingin maalaiskunta – 19. marraskuuta 2021 Sumiainen) oli suomalainen maantiepyöräilijä ja sodan aikana Suomen armeijan lisäksi suomalaisessa SS-vapaaehtoispataljoonassa täydennysmiehenä.
Veikko Kasslin oli Talvisodassa Kevyt osasto 7:n riveissä Suvannossa ja Taipaleenjoella. Jatkosodassa hän oli Ratsuväkiprikaatin viestieskadroonassa. Syksyllä 1942 Kasslin värväytyi nk. täydennysmiehenä suomalaiseen SS-pataljoonaan kiväärimieheksi. Hänen yksikkönsä oli mukana talven 1942-43 aikana käydyissä Kaukasuksen taisteluissa ja Stalingradin pelastusyrityksissä. Suomalaisyksikkö palasi Suomeen kesällä 1943. Kasslin sijoitettiin sen jälkeen Suomessa Viestipataljoona 32:een, jossa hän palveli Jatkosodan lopun ja Lapin sodan aina marraskuun loppuun 1944.
Veikko Kasslin työskenteli sotien jälkeen ohutlevyseppänä. Laajemmin tunnetuksi hän tuli pyöräilijänä edustaen Helsingin Vauhti-Veikkoja. Hän saavutti maantiepyöräilyssä 1948 Suomen mestaruuden ja TUL:n mestaruuden 1945 sekä 1947-1950.
Velipoika Onni oli tunnettu ratapyöräilijä samoin kuin heidän myös ratapyöräilijänä ja yrittäjänä tunnettu Mira Kasslin, jolle Onni ja Veikko Kasslin olivat isosetiä.
Annina Ropponen

Annina Ropponen (s. 1971) on suomalainen terveystieteiden tohtori ja kansanterveystieteen dosentti, joka on vuodesta 2021 työskennellyt Työterveyslaitoksen työkuormituksen hallinnan tutkimusprofessorina. Hän on myös ruotsalaisen Karoliinisen instituutin tutkija. 
Hän väitteli Jyväskylän yliopistossa terveystieteiden tohtoriksi vuonna 2006 liikuntalääketieteen alaan kuuluvalla väitöstutkimuksellaan. Englanninkielinen artikkeliväitöskirja oli otsikoitu "The role of heredity, other constitutional structural and behavioral factors in back function tests" (suom. Perimä, muut synnynnäiset rakenteelliset tekijät ja käyttäytymistekijät selän toimintakykytesteissä).
Ropponen tuli tutkijaksi Työterveyslaitokselle vuonna 2013. Häntä on sittemmin haastateltu suomalaisissa joukkotiedotusvälineissä useasti työhyvinvointiin ja työn kuormittavuuteen liittyvistä aiheista, muun muassa vuorotyön, ylityön, etätyön ja mobiililaitteiden aiheuttaman kuormittavuuden teemoista.
The Monster Roars

The Monster Roars on hard rock -yhtye Magnumin studioalbumi. Albumi julkaistiin 12. tammikuuta 2022. Kappale ”No Steppin’ Stones” julkaistiin singlenä sekä lyriikkavideona.
Julia Antonia

Julia oli Marcus Antoniuksen äiti. Julian vanhemmat olivat Lucius Julius Caesar ja Fulvia. Julian veli oli Lucius Julius Caesar, joka oli vuoden 64 eaa. konsuli. Julia oli kaukaista sukua Julius Caesarille. 
Julia oli naimisissa Marcus Antonius Creticuksen kanssa. Heillä oli kolme poikaa triumviri Marcus Antonius, Lucius Antonius ja Gaius Antonius. Antonius kuoli noin 72eaa. taisteltuaan epäonnisesti merirosvoja vastaan. Jossain vaiheessa Julia nai Publius Cornelius Lentulus Suran. Lentulus teloitettiin 63 eaa. osallisuudestaan Catilinan salaliittoon. Julia ei mennyt enää uudestaan naimisiin. 
Proskription aikaan Julia onnistui pelastamaan proskriptoiduksi tulleen veljensä. Perusian sodan jälkeen Julia lähti Roomasta poikansa luokse itään. Matkalla Julia vieraili Sextus Pompeiuksen luona Sisiliassa, joka otti Julian lämpimästi vastaan. Julian mukana Sextus lähetti Antoniukselle tarjouksen liitosta Octavianusta vastaan.
Plutarkhoksen mukaan Julian olleen aikansa arvovaltaisimpia ja älykkäimpiä naisia.
Izvestija-turnaus 1970

Izvestija-turnaus 1970 (venäjäksi Турнир на приз газеты Известия, suomeksi: turnaus sanomalehti "Izvestijan" palkinnosta, (Izvestija eli uutiset)) oli jääkiekkoturnaus, joka järjestettiin Moskovassa 6.– 13.12.1970. Neuvostoliiton maajoukkueen lisäksi mukana olivat Suomen, Ruotsin ja Tšekkoslovakian maajoukkueet. Vaikka myös DDR oli kutsuttu osallistumaan, se luopui kilpailusta ja heidän sijaansa Puolan jääkiekkomaajoukkue osallistui turnaukseen. Kanadalaiset eivät osallistuneet tuolloin mihinkään kansainvälisiin kilpailuihin, koska IIHF:ssä oli kiista ammattilaispelaajien osallistumisesta maailmanmestaruuskilpailuihin.
Inbox.com

Inbox.com AS (ent. "Fjordmail Technologies AS") on norjalainen yritys, joka omistaa inbox.comin ja useita muita sähköpostipalveluja. 
Luukku.com siirtyi Fjordmailin omistukseen MTV:ltä 1. helmikuuta 2022. Telian pp.inet.fi-sähköpostipalvelu taas siirtyi Fjordmailin haltuun muuttuen maksulliseksi kesällä 2023.
Kuhmolaisteatteri

Kuhmolaisteatteri on Kuhmossa toimiva Kuhmon Nuorisoseuran alainen teatteri. 
Kuhmossa oli ollut vilkasta näytelmätoimintaa jo 1900-luvun alussa. Kuhmossa toimi vuosina 1953-1959 myös Kuhmon Näytelmäkerho. Monet aiemmin aktiivisesti Kuhmossa näytelleet päätyivät näyttelemään Kuhmolaisteatterissa.
Vuosina 1970-luvulla Kuhmolaisteatterilla oli siihen aikaan ainutlaatuisia piirteitä Suomessa: kuhmolainen kirjailija Unto E. Heikura kirjoitti näytelmiä paikallisista aiheista ja myös ohjaaja Jussi Koivusilta ja näyttelijät olivat paikallisia. Kesäteatterin markkinointinimeksi otettiin osuvasti käyttöön Kuhmolaisteatteri.
Myös Kuhmon Lapsiteatteri oli aktiivinen 1970-luvulla, jolloin Kuhmossa oli useita lapsiteatterileirejä. Tuohon aikaan Suomessa oli kaksi vakituista lapsiteatteria, toinen Hämeenlinnan Aulangon Satuteatteri ja toinen Kuhmon lapsiteatteri.
Televisiossa näytelmistä on esitetty Rykmentin murheenkryyni (1964) sekä Kettuvaari (1973). Lukuisat näyttelijät avustivat Havukka-ahon ajattelija -televisiosarjassa (1971) ja tähdittivät Timo Linnasalon ohjaamaa kokoillan elokuvaan Vartioitu kylä 1944.
Kuhmolaisteatterissa on uransa aloittanut myös moni ammattinäyttelijä, muun muassa: Vartioidussa kylässä (1974-1975) näytellyt Ulla Tapaninen, Peppi Pitkätossua (1977) näytellyt Eija Kyllönen, sekä vuosina 1993-2007 näytellyt ja ohjannut Matti Halmetvaara.
Soria (täsmennyssivu)

Soria voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Jean Parisot de La Valette

Jean Parisot de La Valette (1494 Parisot, nykyisin Tarn-et-Garonne, Ranska – 21. elokuuta 1568 Birgu, Malta) oli ranskalainen ritari, Maltan ritarikunnan 49. suurmestari vuodesta 1557 kuolemaansa saakka ja Maltan nykyisen pääkaupungin Vallettan perustaja. Suurmestarina Valettesta tuli ritarikunnan sankari ja maineikas johtaja, kun hän johti vastarintaa ottomaaneja vastaan Maltan piirityksessä vuonna 1565.
Valette on Maltan suurimpia kansallissankareita.
Elämä.
Valette polveutui Ranskan Rouergue'ssa asuneesta aatelissuvusta. Kaksikymmenvuotiaana hän päätti liittyä johanniittain ritarikuntaan, jonka kotipaikka oli tuolloin vielä Rodoksella. Vuonna 1541 hän haavoittui vakavasti ja joutui vangiksi meritaistelussa ottomaanien laivaston kanssa ja joutui vuoden ajaksi kaleeriorjaksi ennen kuin hänet vapautettiin osana vanginvaihtoa.
Seuraavina vuosina Valette kävi läpi lähes kaikki ritarikunnan tärkeät virat. Hän otti vastaan muun muassa Tripolin kuvernöörin viran, joka oli kuitenkin myös eräänlainen rangaistuskarkotus, koska hän oli toistuvasti rikkonut järjestyssääntöjä. Sotilaallisten taitojensa ansiosta hänet ylennettiin vuonna 1554 ritarikunnan laivaston amiraaliksi, mikä virka oli tavallisesti varattu italialaisille ritareille.
Vuonna 1557, 63-vuotiaana, hänet valittiin yksimielisesti ritarikunnan suurmestariksi, jonka toimipaikka oli nyt Maltalla. Hän osoitti heti oikeustajunsa armahtamalla Gaspard de Vallierin, jonka entinen suurmestari Jean de Homedes oli vanginnut epäoikeudenmukaisesti Tripolin menetyksen vuoksi. Valette ryhtyi vahvistamaan ritarikunnan itsenäisyyttä taivuttelemalla Espanjan kuningasta Filip II:ta myöntämään Maltan ritarikunnalle toimivaltaa. Hän huolehti siitä, että Maltan aatelistoa aiemmin koskeneet oikeudet ja etuoikeudet siirrettiin myös ritarikunnalle.
Turkkilaisten hyökkäys alkoi 18. toukokuuta 1565, kun 40 000 miehen joukot saapuivat amiraali Piali Pashan ja kenraali Mustafa Pashan johdolla Maltalle. Puolustajiin kuului noin 600 johanniittain ritaria ja noin 6000 sotilasta. Johanniitat kestivät piiritystä 112 päivää osmanien kärsiessä suuria tappioita. Piiritys päättyi, kun osmanit ajettiin pakoon Sisiliasta apuun tulleen pienen armeijan voimin. Valette oli keskittynyt Birgun puolustukseen, jonne hän oli koonnut maltalaiset joukot. Linnakkeen muurin romahdettua Valetten, joka oli tuolloin jo yli 70-vuotias, kerrotaan johtaneen henkilökohtaisesti vastahyökkäystä linnakkeeseen tunkeutuneita hyökkääjiä vastaan. Ritarit ja liittolaiset olivat niin innostuneita tästä ja turkkilaiset järkyttyneitä ja lannistuneita, että hyökkäys torjuttiin onnistuneesti. Maltan voiton jälkeen paavi Pius V tarjosi Valettelle kardinaalin arvonimeä, mutta hän kieltäytyi.
Valette laski 28. maaliskuuta 1566 perustuskiven Maltan tulevalle pääkaupungille, joka sai hänen nimensä, kun se valmistui vuonna 1571. Valette kuoli 21. elokuuta 1568 rukoillessaan San Angelon linnakkeessa Birgussa. Hänet haudattiin Birgun ritarikunnan kirkkoon. Myöhemmin hänen jäännöksensä siirrettiin Vallettan Pyhän Johanneksen katedraaliin. 
Valetten haudassaan on kaiverrus: "Hän oli Euroopan kilpi".
Ivonka Survila

Ivonka Survila (, syntyjään Šymanets, ; s. 11. huhtikuuta 1936) on Valko-Venäjän kansantasavallan pakolaishallituksen presidentti.
Jalkapalloakatemia

Jalkapalloakatemia on instituutio, jossa nuoret pelaajat saavat koulutusta jalkapallon pelaamisessa. Akatemiat ovat jalkapalloseurojen tukemia. Niiden nuorimmat oppilaat saattavat olla 9-vuotiaita ja vanhimmat teini-ikäisiä: 16–19-ikävuoden aikaan akatemian valmentajat saattavat käydä nuoren kanssa keskustelun liittyen siihen, onko hänellä tulevaisuutta ammattilaisurheilijana. Tarpeeksi hyvien pelaajien kanssa tehdään pelaajasopimus.
ECA käsitteli vuonna 2012 julkaistussa raportissaan 96 jalkapalloakatemiaa, jotka sijaitsivat 41 eri maassa. Tutkimukseen osallistuneista seuroista suurin osa kertoi, että heidän akatemiansa tavoite on kehittää oppilaistaan ammattilaisurheilijoita. Suurimassa osassa tutkimukseen osallistuneista jalkapalloakatemioissa oli noin 220 pelaajaa, ja ne tarjosivat koulutusta 3–4 ikäluokalle. Osa akatemioista otti vastaan oppilaita myös ulkomailta. Joillain akatemioilla oli yhteyksiä kouluihin ja yliopistoihin, ja noin puolet seuroista tarjosi opiskelumahdollisuuksia seuran tiloissa.
Jalkapalloakatemioita on arvosteltu siitä, että ne ovat haitaksi oppilaidensa henkiselle hyvinvoinnille. Oppilaat saattavat opinnot aloittaessaan muuttaa pois lapsuudenkodistaan ja laiminlyödä opintojaan ja ystävyyssuhteitaan. Akatemiassa opiskelu asettaa oppilaalle paineita, sillä kaikki oppilaat eivät saa pelaajasopimusta seuran kanssa. Edellä mainitut seikat saattavat yhdessä aiheuttaa nuorille vakaviakin mielenterveysongelmia. ECA:n vuoden 2012 tutkimukseen osallistuneista akatemioista yli puolet teki yhteistyötä psykologien kanssa.
Vuonna 2019 Suomessa käynnistyi Euroopan jalkapalloliiton tukema UEFA Elite Youth Academy -ohjelma, joka tukee jalkapallon ja opiskelun yhdistäviä urheiluakatemioita. Suomen Palloliitto valitsi yhteistyössä Käpylän Pallon ja Rovaniemen Palloseuran kanssa ohjelmaan mukaan kaksi akatemiaa. Suomessa ohjelman tuki kohdennetaan 16- ja 17-vuotiaiden ikäluokkiin. Muut ohjelmaan valitut maat olivat Israel ja Pohjois-Irlanti.
Neu-Anspach

Neu-Anspach on kaupunki Hochtaunuksen piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on osa Reinin–Mainin konurbaatiota. Frankfurt am Mainin luoteisella esikaupunkialueella sijaitsevassa Neu-Anspachissa toimii useita korkean teknologian yrityksiä.
Maantiede.
Neu-Anspach sijaitsee Taunus-vuoriston itäisellä rinteellä 24 kilometriä Frankfurt am Mainin keskustan Hauptwachelta luoteeseen. Kaupungin alueella virtaa Usajoki. Neu-Anspachin väentiheys on korkeampi kuin sen läntisten, pohjoisten ja itäisten naapurikuntien (Schmitten, Usingen, Wehrheim) mutta matalampi kuin eteläisten naapurikuntien (Oberursel, Bad Homburg).
Suurin osa Neu-Anspachin pinta-alasta on metsää ja maatalousmaata.
Historia.
Ensimmäinen asiakirjamaininta Anspachista on vuodelta 1274. Paikkakunta liitettiin 1806 Nassaun herttuakuntaan, joka liitettiin Preussiin 1866. Neu-Anspach muodostettiin 1970-luvun alussa kunnista Anspach, Hausen-Arnsbach, Rod am Berg ja Westerfeld.
Neu-Anspach kohotettiin kaupungiksi 31. lokakuuta 2007.
Talous ja liikenne.
Neu-Anspachin elinkeinorakenne on palveluvaltainen (kaupankäynti, konsultointi, IT-ala, hoitolaitokset). Tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, sähkötekniikka ja puuntyöstö.
Neu-Anspachin rautatieasema sijaitsee Taunus-radan varrella. Lähimmät moottoritiet ovat BAB 661 ja BAB 5.
Neu-Aspachissa sijaitsee Freilichtmuseum Hessenpark, Freizeitpark Lochmühle ja Römerkastell Saalburg.
Asko Apajalahti

Asko Antero Apajalahti (s. 30. lokakuuta 1947 Helsinki) on suomalainen elokuvatuottaja ja lavastaja. Lisäksi hän on näytellyt sivuosia muutamissa elokuvatuotannoissa ja ohjannut muutamia lyhytelokuvia.
Ura.
Asko Apajalahti syntyi Jouni Apajalahden ja Hilppa Heleena Koiviston perheeseen. Hän suoritti opisto- ja ammattikouluopintoja 1960-luvulla ja hänet kiinnitettiin Mainos-TV:n palvelukseen 1970. Apajalahti oli lavastanut Mainos-TV:n tilannekomedian "Hanski" jo 1966. Aktiivisimman lavastajanuransa hän teki 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa, jolloin hän lavasti kymmeniä elokuvatuotantoja ("Hänen olivat linnut", "Syöksykierre", "Iso vaalee"). Sen jälkeen hän toimi elokuvatuottajana ("Porttikielto taivaaseen", "Tie naisen sydämeen", "Mosku – lajinsa viimeinen", "Lupaus", "Päätalo"). Apajalahti on tuottanut niin ikään useita lyhytelokuvia, kuten "1249 km".
Apajalahti on näytellyt pieniä sivurooleja suomalaisissa teatterielokuvissa. Vuonna 1970 hänellä oli Jouko Kivivuoren rooli historiallisessa draamaelokuvassa "Akseli ja Elina". Eräät hänen elokuvarooleistaan ovat kreditoimatta.
Apajalahti käsikirjoitti yhdessä Michael Baranin kanssa kulttimaineeseen nousseen aikalaisdraaman "Insiders" (1989).
Elizabeth Ashley

Elizabeth Ashley (alk. Elizabeth Ann Cole, s. 30. elokuuta 1939 Ocala, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ashley aloitti näyttelijänuransa teatterissa 1950-luvun lopulla. Vuonna 1959 aikakauslehti "Life" nimesi hänet kansikuvajutussaan ”Broadwayn kirkkaimmaksi tulokkaaksi”. Lopullisen läpimurtonsa Ashley teki komedianäytelmässä "Take Her, She’s Mine" (1961), josta hän voitti parhaan naissivuosan Tony-palkinnon.
Ashley on näytellyt muun muassa elokuvissa "Tyydyttämättömät" (1964), "Kooma" (1978) ja "Ocean’s 8" (2018). Televisiorooleja hänellä on ollut esimerkiksi sarjoissa "Treme", "Juhlat" ("Russian Doll") ja "Pallo hukassa" ("Evening Shade").
Ashley oli naimisissa näyttelijä James Farentinon kanssa vuosina 1962–1965 ja näyttelijä George Peppardin kanssa vuosina 1966–1972.
Ritva Nuutinen

Sisko Ritva Orvokki Nuutinen (21. tammikuuta 1933 Liperi – 19. heinäkuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen televisio-ohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. MTV-teatterin palveluksessa työskennellyt Nuutinen sai Jussi-palkinnon televisioelokuvasta "Hänen olivat linnut" vuonna 1977. Nuutinen ohjasi ja dramatisoi myös eräitä Eeva Joenpellon teksteihin perustuvia televisiotuotantoja.
Ura.
Nuutinen opiskeli Helsingin yliopistossa 1950-luvulla ja Suomen Teatterikoulun ohjaajalinjalla 1957–1960. Hän opetti henkilöohjausta ja liikunnallista ilmaisua 1962–1965.
Nuutisella oli kiinnitys Radioteatteriin 1961–1965 ja Mainos-TV:n teatteriin eli MTV-teatteriin vuodesta 1965. Hän ohjasi 35 televisiotuotantoa vuosina 1965–1987. Nuutisen ensimmäinen ohjaustehtävä oli Mainos-TV:n "Siimes-Show". Tuonnempana hän ohjasi muun muassa elokuvat "Miniä" (1972), "Hedda Gabler" (1973), "Hänen olivat linnut" (1976), "Vetää kaikista ovista" (1978) ja "Naimakauppoja" (1985).
Nuutinen käsikirjoitti kuusi elokuvaa (muun muassa "Hedda Gabler" ja "Hänen olivat linnut"). Lisäksi hän dramatisoi viisi elokuvaa (muun muassa "Vetää kaikista ovista").
Nuutinen vieraili näyttelijänä Helsingin Kansanteatterissa 1960–1962 ja Arena-Jurkassa 1960–1961. Hänen roolejaan olivat muun muassa Julia ("Romeo ja Julia") ja Hedvig ("Villisorsa").
Ritva Nuutisen vanhemmat olivat liikemies Janne Nuutinen ja ravintoloitsija Katri Räsänen. Hänen aviopuolisonsa oli ylilääkäri Erkki Paavilainen (vuodesta 1965).
Omuafrikanmahonki

Omuafrikanmahonki eli omu ("Entandrophragma candollei") on mahonkikasvien (Meliaceae) heimoon, afrikanmahonkien ("Entandrophragma") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta ja hidaskasvuinen puulaji, joka voi kasvaa 50 metriä korkeaksi. Jotkut yksilöt saattavat kuitenkin kasvaa jopa 70 metriä korkeiksi. Runko on yleensä suora, lieriömäinen, halkaisijaltaan 2–4 metriä ja tavallisesti oksaton noin 30 metrin korkeuteen asti. Omuafrikanmahonki on kaksikotinen ja alkaa tuottaa hedelmiä vasta puun rungon kasvettua varsin suureksi. Niinpä rungon halkaisijaltaan alle puoli metriä olevien puiden hakkaaminen vähentää merkittävästi puuston hedelmien tuotantoa. Omuafrikanmahongin on myös arvioitu elävän hyvin vanhaksi; suurimpien yksilöiden on arveltu olevan lähes 1000 vuotta vanhoja.
Omuafrikanmahonki kasvaa kosteissa metsissä, erityisesti alueilla, joiden vuotuinen sadanta on noin 1800 mm. Laji kasvaa luonnossa trooppisessa Länsi-Afrikassa Liberiasta Kongon demokraattiseen tasavaltaan ja Angolaan ulottuvalla alueella.
Omuafrikanmahonkia kerätään luonnosta erityisesti puutavaraksi sekä jonkin verran myös paikalliseen perinteiseen lääkintään. Etenkin puun kuorta on käytetty lääkinnällisiin tarkoituksiin. Omuafrikanmahonki on yksi afrikkalaisen mahongin pääpuulähteistä ja lajia myös kasvatetaan puutavaran tuotantoa varten. Vaikka laji on melko laajalle levinnyt, sitä hakataan luonnosta runsaasti, minkä myötä laji onkin luokiteltu vaarantuneeksi (VU) lajiksi. Sydänpuun väri vaihtelee himmeänruskeasta tummanpurppuranruskeaan ja sydänpuun ympärillä on 4–8 cm paksu kerros pintapuuta, joka on vaaleanruskeaa tai -harmahtavaa. Lajin luonnollista kasvuympäristöä vastaavissa ilmasto-oloissa kasvatettujen puiden runkojen on raportoitu kasvavan paksuutta keskimäärin 5,1 mm vuodessa. Guineassa omuplantaaseilla kasvatetut puut ovat kasvaneet kuudessa vuodessa itämisensä jälkeen keskimäärin 2,7 metriä korkeiksi.
Musiikkivuosi 2022

Musiikkivuosi 2022 käsittelee vuoden 2022 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Palkintoja.
Grammy-palkinnot.
Grammy-palkinnot jaettiin huhtikuussa 2022.
Once Upon a Time in Anatolia

Once Upon a Time in Anatolia () on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut kansainvälisesti tuotettu draamaelokuva, jonka on ohjannut Nuri Bilge Ceylan. Elokuva perustuu sen yhden käsikirjoittajan kokemuksiin, ja kertoo joukosta miehiä, jotka etsivät kuolleen ihmisen ruumista Anatolian arolla. Elokuvan nimi viittaa Sergio Leonen elokuvan "Huuliharppukostaja" () nimeen.
"Once Upon a Time in Anatolia" sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 21. toukokuuta 2011, jossa se kilpaili Kultaisesta palmusta sekä palkittiin Grand Prix’llä (jaettu elokuvan "The Kid with a Bike" kanssa). Elokuva lähetettiin Turkista kilpailemaan parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnosta, mutta se ei päässyt ehdolle.
Vuonna 2016 "Once Upon a Time in Anatolia" äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan sadan parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Holly Bourne

Holly Bourne on englantilainen kirjailija. Bourne aloitti kirjoittanjauransa uutistoimittajana ja hän on työskennellyt myös kustannustoimittajana. Toimittajana hänet on palkittu "Best Print Journalist of the Year" -palkinnolla. Kirjailijana Bourne tunnetaan erityisesti nuorille aikuisille suunnatuista romaaneistaan.
Onnenkoira

Onnenkoira ("You Lucky Dog") on Disney Channelin suoraan televisiolevitykseen tuottama fantasiakomediaelokuva, joka julkaistiin 1998. Sen on ohjannut Paul Schneider.
Kipinöitä pyörissä

Kipinöitä pyörissä ("Brink!") on Disney Channelin suoraan televisiolevitykseen tuottama urheiludraamaelokuva, joka julkaistiin 1998. Sen on ohjannut Greg Beeman.
Martha Wells

Martha Susan Wells (s. 1. syyskuuta 1964 Fort Worth, Texas) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Wells on kirjoittanut enimmäkseen fantasiakirjallisuutta, mutta hän on tullut tunnetuksi myös tieteiskirjallisuudessa "Murhabotin päiväkirjat" ("The Murderbot Diaries") -sarjasta. Wells on voittanut parhaan romaanin Hugo- ja Nebula-palkinnot teoksella "Network Effect". Aiemmin Wells voitti parhaan pienoisromaanin Hugo- ja Nebula-palkinnot teoksella "All Systems Red".
Diplon diskografia

Tämä artikkeli käsittelee Diplon diskografian.
Janne Rintala (muusikko)

Janne Kasperi Rintala (s. 1984) on suomalainen lauluntekijä ja muusikko. Hän on parhaiten tunnettu Arttu Wiskarin yhtyeen toisena jäsenenä ja yhtyeen laulujen säveltäjänä ja sanoittajana. Espoolainen Rintala on kirjoittanut useimmat Arttu Wiskarin esittämistä kappaleista ja suurimmat hitit. Wiskarin lisäksi Rintala on tehnyt kappaleita muun muassa Erika Vikmanille (kuten "Cicciolina" ja "Syntisten pöytä""") ja Dannylle. Rintala on yksi Mökkitie Records -tuotantoyhtiön perustajajäsenistä Arttu Wiskarin ja Olli Saksan kanssa.
2021 Teosto palkitsi Rintalan vuoden musiikintekijänä ja Suomen musiikkikustantajat vuoden kevyen musiikin tekijänä.
Aika on pysähtynyt

Aika on pysähtynyt on suomalaisen Kadotetut-yhtyeen albumi. Se julkaistiin 31. elokuuta 2018. Albumi sisältää yhtyeen varhaisia aiemmin julkaisemattomia kappaleita vuosilta 1979-1982.
Kalle Haula

Kalle Haula, vuoteen 1934 Vieno Kaarlo Hanelius (26. huhtikuuta 1909 Luvia – 7. maaliskuuta 1988 Luvia) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Haulan vanhemmat olivat merikapteeni Aksel Ferdinand Haula, aiemmin Hanelius, ja Aina Josefina Holmberg ja puoliso Annikki Tommila. Haula valmistui Liikemiesten Kauppaopistosta 1931 ja toimi sitten Luvialla konttoristina ja sahanhoitajan apulaisena Holmberg &amp; Co -yhtiössä, mutta myös maanviljelijänä. Hän oli lisäksi yksi turkistarhauksen edistäjistä Suomessa, joka omisti 1936–1954 turkistarhan ja vaikutti alan kehittämiseen muun muassa Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liiton sekä Turkistuottajat-yhtiön ja Satakunnan Turkiseläinten Kasvattajat -yhdistyksen johtokunnissa.
Muovin valmistusalalle Haula ryhtyi jo vuonna 1948, oltuaan perustamassa Satamuovi-yhtiötä ja hankittuaan sen koko osakekannan perheelleen vuonna 1955. Yhtiön toimitusjohtaja hänestä tuli 1960-luvun alussa, mitä työtä jatkoi sitten hänen poikansa. Perheyhtiönsä Haulat myivät vuonna 1984. Haula osallistui aktiivisesti Luvian kunnalliselämään, toimien muun muassa aikanaan Luvian kansanhuollon johtajana. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1966.
Slukad af slutet

Slukad af slutet on suomalaisen d-beat -yhtye Kürøishi-yhtyeen EP. Se julkaistiin 28. heinäkuuta 2017. Albumin äänitti ja miksasi Antti Lindholm Boat Island Studiosilla lokakuussa 2016. Kansikuvan on tehnyt japanilainen Akihiko “Sugi” Sugimoto.
Monitori (Turku)

Monitori on Turun kaupungin ja Kelan yhteinen palvelupiste, jossa on saatavilla keskitetysti monia Turun kaupungin ja Kelan palveluita. Monitorilla on Turussa kaksi toimipistettä: Kauppatorin Monitori ja Skanssin Monitori.
Kahden eri toimipisteen palvelut poikkeavat hieman toisistaan, mutta molemmissa on paikalla hyvinvointitoimialan palveluneuvojia, Kelan asiakasneuvojia sekä monilla eri kielillä palveleva Infotori. Kummassakin toimipisteessä voi myös ostaa ja ladata Föli-kortteja. Palveluita tarjotaan sekä paikan päällä että verkossa.
Kauppatorin Monitori.
Vuonna 2020 avattu Kauppatorin Monitori sijaitsee Turun keskustassa KOP-kolmion rakennuksessa. Toimipisteessä on muuan muassa Kelan palveluita, matkailuneuvontaa sekä työpisteen asiakasneuvonta. Lisäksi Kauppatorin Monitorissa on ilmaista digineuvontaa sekä asiakaspäätteitä, joita kävijät voivat käyttää itsenäisesti.
Skanssin Monitori.
Skanssin Monitori on kahdesta toimipisteestä vanhempi, sillä se on aloittanut toimintansa jo vuonna 2011. Se sijaitsee nimensä mukaisesti Skanssin kauppakeskuksessa. Se on Turun kaupungin, Varsinais-Suomen työ- ja elinkeinotoimiston, Kelan, Poliisin sekä Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymän yhteinen palvelupiste. Skanssin Monitorissa toimii myös Turun kaupunginkirjaston palvelupiste. Toimipisteen vieressä toimii myös erillinen nuorisotila.
Rashid Fayznejad

Rashid Fayznejad (; s. 16. heinäkuuta 1950 Saqqez, Iran) on kurdilainen laulaja, säveltäjä ja viulisti. Hänen laulunsa ja musiikkinsa on sävelletty kurdin kansanmusiikin tyylillä, kahdella soranin ja kermanjin murteella . 
Henkilökohtainen elämä.
Rashid Fayznejad syntyi kurdiperheeseen Iranin Kurdistanissa, Rojhalatissa ja asuu nykyisin Suomessa. Hän syntyi Arab Ughluy-e Olya kylässä Saqqezin kaupungissa ja suoritti peruskoulutuksensa Saqqezissa. Hän oppi soittamaan Neyta ja Setaria isältään. Hänellä oli taidetta rakastava perhe, joka vaikutti hänen musiikilliseen suuntautumisessaan ja lopulta hän valitsi viulun erikoisalakseen.
Rashid Fayznejad on toiminut aktiivisesti kurdimusiikin alalla yli viisikymmentä vuotta ja tehnyt yhteistyötä Kurdistanin taiteilijoiden, muusikoiden ja laulajien kanssa, mukaan lukien Nasser Razazi, Mohammad Mamle, Mohammad Nahid, Sediq Zohri, Hassan Darzi ja Qader Eliassy. Hän on ollut toteuttamassa konsertteja Euroopassa ja Amerikassa kurdiyleisöille . Iranin vallankumouksen ja Kurdistanin tapahtumien jälkeen hänen musiikkitoimintaansa rajoitettiin ja hänet pakotettiin työskentelemään Saqqez Education Organizationin toimeentuloa varten. Lopulta hänet pakotettiin jättämään Iran ja asumaan maanpaossa Kurdistanin ulkopuolella.
Diskografia.
Esimerkkejä kappaleista
E. J. Castrén

Erik (Erkki) Johannes Castrén (5. heinäkuuta 1873 Haapajärvi – 31. joulukuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen maatalousministeriön esittelijäneuvos ja kansliapäällikkö.
Castrénin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Ernst Erik Castrén (1813–1873) ja Johanna Fredrika Hamberg (k. 1922). Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Kuopion yksityislyseosta ja suoritti ylemmän hallintotutkinnon Helsingin yliopistossa 1898.
Castrén oli yleisen revisio-oikeuden toisena reviisorina 1907–1918 ja Suomen senaatin maataloustoimituskunnan protokollasihteerinä 1918–1919. Hän oli maatalousministeriössä esittelijäsihteerinä 1919–1922, esittelijäneuvoksena 1922–1928 sekä kansliapäällikkönä vuodesta 1928.
Castrén oli toimitsijana valtion ja Helsingin kaupungin suuressa tilusvaihtojärjestelyssä, hän toimi eduskunnan valiokuntien sihteerinä ja oli puheenjohtajana lukuisissa komiteoissa joita oli asetettu parantamaan Suojärven lahjoitusmaiden lampuotien asemaa sekä käsittelemään Karjalan kannaksella olevien valtion metsien luovutusta ja valtion virkatalojen vuokraajien asemaa. Hän oli jäsenenä myös maatalousoikeudellisen tarkkailuvaliokunnan asiantuntijalautakunnassa.
Castrén oli naimisissa vuodesta 1910 ylioppilas Elsa Helena Westlundin kanssa.
Raimikit

Raimikit ("Anacyclus") on asterikasvien suku, johon kuuluu yhdeksän lajia. Ne ovat tuoksusaunioiden lähisukulaisia. Raimikkeja esiintyy alkuperäisinä Euroopassa, Välimeren alueella, Makaronesiassa ja Lähi-idässä. Valkoraimikki on laajimmalle levinnyt laji. Suomessa satunnaistulokkaana havaittuja lajeja ovat valko-, kruunu- ja kehräraimikki.
Keltasuvikakkara

Keltasuvikakkara eli (aiemmalta nimeltä) keltapäivänkakkara ("Glebionis segetum", syn. "Chrysanthemum segetum") on yksivuotinen mykerökukkaiskasvilaji. Se kasvaa 10–70 senttimetriä korkeaksi. Keltasuvikakkara esiintyy alkuperäisenä Välimeren alueen maissa. Se on levinnyt koko Eurooppaan ja lisäksi sitä esiintyy muilla mantereilla: Yhdysvalloissa, Chilessä, Etelä-Afrikassa ja Australiassa. Suomessa keltasuvikakkara on melko harvinainen uustulokas Etelä-Lapin korkeudelle asti.
Kesäpäivänhattu

Kesäpäivänhattu eli karheapäivänhattu ("Rudbeckia hirta") on mykerökukkaiskasvilaji, jota viljellään kesäkukkana. Se on kaksivuotinen tai lyhytikäinen perenna. Se kasvaa 30–80 senttimetriä korkeaksi. Mykeröiden laitakukat ovat vaalean–kirkkaankeltaisia, toisinaan tummakuvioisia ja mykerön kehräkukat mustanruskeita. Kesäpäivänhattu esiintyy alkuperäisenä Pohjois-Amerikassa lähes koko Yhdysvaltojen ja Kanadan alueella. Laji on levinnyt muun muassa Eurooppaan. Suomessa kesäpäivänhattua on esiintynyt Etelä-Suomessa 1900-luvulla paikoitellen uustulokkaana viljely- ja joutomailla ja myöhemmin harvoin lisäksi puutarhakarkulaisena.
Chilennystytähti

Chilennystytähti ("Sigesbeckia serrata") on yksivuotinen asterikasvilaji, joka on kotoisin Etelä-Amerikasta Chilestä. Se on 40–120 senttimetriä korkeaksi kasvava haarovavartinen, nystykarvainen ruoho. Lehdet ovat leveän suikeat, laidasta säännöllisesti nyhähampaiset ja ruodista siipipaltaiset. Mykeröt ovat noin yhden senttimetrin levyiset ja niissä kasvaa vaatimattomat keltaiset kukat. Mykeröitä ympäröivät pitkä harittavat kehtosuomut, jotka ovat runsaiden nystykarvojen peitossa.
Pohjoismaissa chilennystytähti on hyvin harvinainen satunnaistulokas. Suomessa laji on havaittu yhden kerran, vuonna 2020 Uudellamaalla.
Tiikerikaunosilmä

Tiikerikaunosilmä eli tiikerinsilmä ("Coreopsis tinctoria") on yksivuotinen asterikasvilaji, jota viljellään kesäkukkana. Se kasvaa 50–100 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat yksi tai kaksi kertaa pariliuskaiset ja jakaantuneet lähes tillimäisen kapeisiin liuskoihin. Mykeröt ovat keltaiset ja tumman punaruskeat. Mykerön laitakukat ovat leveitä ja niiden tyvellä jyrkkä väriraja. Pähkylähedelmät ovat sukasellisia tai hampaallisia. Tiikerikaunosilmä esiintyy alkuperäisenä Pohjois-Amerikassa: Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Pohjois-Meksikossa.
Clas-Eric Forss

Clas-Eric Rafael Forss (1. joulukuuta 1923 Helsinki – 17. heinäkuuta 2018 Sipoo) oli suomalainen teollisuusjohtaja, kaupallinen neuvos ja sodan aikana Suomen armeijan lisäksi suomalaisessa SS-vapaaehtoispataljoonassa.
Forss kirjoitti ylioppilaaksi 1941 Svenska samskolan i Tammerforsista keväällä 1941. Pian sen jälkeen hän ilmoittautui vapaaehtoiseksi Saksassa järjestettävään sodankäyntikoulutukseen, josta tuli suomalainen Waffen SS-vapaaehtoispataljoona. Hän osallistui Kaukasuksen sotaretkeen toimien komppanianpäällikön taistelulähettinä. Hän haavoittui 19. helmikuuta 1943 Ukrainassa. Wienissä tapahtuneen sairaalahoidon jälkeen hän palasi Suomeen toukokuun lopulla 1943. Suomessa hän jatkoi hävittäjälentäjäkoulutuksessa, joka järjestettiin Kauhavan Lentosotakoulussa. Jatkosodan lopun ja Lapin sodan hän toimi Täydennyslentolaivue 35:ssä. Kotiutus siviilin tapahtui lokakuussa 1944. Sodan jälkeen vuonna 1967 Forss kävi kertausharjoituskurssin koneinaan Fouga-Magisterit ja hänet ylennettiin sen jälkeen vänrikiksi.
Siviilissä Forss aloitti opinnot Teknillisen korkeakoulun tekstiiliosastolla, josta hän valmistui diplomi-insinööriksi. Ensimmäinen työpaikka vuonna 1948 oli Finlysonin kehräämön johtajana Forssassa ja sen jälkeen vuodesta 1957 Tampellassa, jossa hän toimi johtotehtäävissä niin pellavatehtaalla kuin konepajateollisuudessa. Viime vaiheessa hän toimi Tampellassa varatoimitusjohtajana vuoteen 1974. Sen jälkeen hän siirtyi Hyvilla Oy:n toimitusjohtajaksi, jossa hän toimi vuoteen 1978. Vuonna 1978 Hyvilla ja turkulainen Barkerin villatehdas fuusioitiin Valvillaksi (Valtion Villateollisuus). Pitkän teollisuusuran päätteeksi Forss siirtyi kaupalliseksi neuvoksi tehtävänään vienninedistäminen Balkanilla, erityisesti Romaniassa ja Bulgariassa. Tässä tehtävässä hän toimi eläköitymiseensä eli vuoteen 1982 asti.
Kellohunajakukka

Kellohunajakukka ("Phacelia campanularia") on hunajakukkiin kuuluva yksivuotinen ruohokasvi, joka voidaan luokitella sievikki- tai lemmikkikasveihin. Se kasvaa noin 20–40 senttimetriä korkeaksi. Kukat ovat kellomaisia ja syvänsinisiä, ne kehittyvät yksisuuntaisiin terttukukintoihin. Kellohunajakukka esiintyy alkuperäisenä Lounais-Yhdysvalloissa, eteläisen Kalifornian ja Arizonan kuivilla alueilla, mukaan lukien Mojaven ja Sonoran aavikot. Laji esiintyy myös tulokaskasvina tai viljelykarkulaisena Kanadassa ja Euroopassa.
Maakastanjaputki

Maakastanjaputki eli maakastanja ("Bunium bulbocastanum") on monivuotinen sarjakukkaiskasvi, joka esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopassa. Se on 20–60 senttimetriä korkeaksi kasvava putkikasvi, joka kasvaa maanalaisesta pallomaisesta juurimukulasta. Lehdet ovat yhdestä kolmeen kertaan pariliuskaiset ja lehtiliuskat ovat tasasoukan kapeita. Sarjakukinnot kasvavat varren ja haarojen päissä, yhdessä sarjassa on 10–20 pikkusarjaa. Kukat ovat valkoisia. Hedelmänä on selväuurteinen, kypsänä vaaleanruskea lohkohedelmä.
Rohtosuoputki

Rohtosuoputki ("Peucedanum ostruthium") on vanhana rohtokasvina tunnettu sarjakukkaiskasvi, joka kasvaa alkuperäisenä Alpeilla. Se on monivuotinen, 40–100 senttimetriä korkeaksi kasvava, tuoksuva ruoho. Se muodostaa usein tiheitä kasvustoja. Rohtosuoputki muistuttaa ulkonäöltään jossain määrin vuohenputkea. Sen lehdet ovat kahteen kertaan kolmiosaiset, muttei liuskoittuneet, kuten muilla lähialueiden suoputkilajeilla. Putkimaisen varren päässä kasvaa valkokukkainen sarjakukinto. Hedelmänä on 4–5 millimetrin pituinen litteä, kaksiosainen lohkohedelmä, joka on keskeltä uurteinen ja reunalta leveän siipipalteinen. Pohjoismaissa rohtosuoputkea esiintyy Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa monin paikoin viljelykarkulaisena. Suomessa lajia ei ole havaittu luonnonvaraisena.
Sinipunka

Sinipunka eli safiiripeltopunka eli sinialpi ("Lysimachia foemina", syn. "Anagallis foemina") on yksivuotinen esikkokasvi. Se on aiemmin luokiteltu punkien sukuun, joka yhdistetään alpeihin. Sinipunka on yksivuotinen, peltopunkaa muistuttava, 5–20 senttimetriä korkeaksi kasvava ruoho. Sen kukat ovat syvänsiniset, terälehdet kapeammat ja kärjestä hammaslaitaiset. Peltopungan kukat puolestaan ovat usein myös punaisia ja hieman leveämpiterälehtisiä. Sinipunka esiintyy Euroopassa ja Länsi-Aasiassa. Pohjoismaissa laji on harvinainen tulokas.
Lapinunikko

Lapinunikko eli kuolanunikko ("Papaver lapponicum") on pohjoisilla arktisilla alueilla kasvava unikkolaji. Se on monivuotinen ruoho, jonka maitiaisneste on keltaista. Se kasvaa 12–20 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat pitkäruotiset, pariliuskaiset ja villakarvaiset; lehtiliuskat ovat kapeansuippoja. Lehtiruusukkeen keskeltä kohoava kukkaperä on ruskea- ja myötäkarvainen. Kukat ovat vaaleankeltaisia ja terälehdet karisevat nopeasti. Hedelmä on liereä kota, jonka pituus on 10–18 mm. Pohjoismaissa lapinunikko esiintyy harvinaisena Pohjois-Norjassa Jäämeren rannikolla. Se kasvaa kalkkisoraikoilla. Norjassa kasvavat lapinunikot on erotettu omaksi alalajiksi (subsp. "kvaenangense"), joka kuitenkin yhdistetään lajin laajemmin levinneeseen tyyppialalajiin (subsp. "lapponicum").
Ašot Zarinjan

Ašot Zarinjan (, s. 29. toukokuuta 1995 Moskova) on venäläinen karateka. Hän on kolminkertainen Kyokushinin Euroopan mestari ja nelinkertainen Venäjän mestari. Zarinjan saavutti myös MM-pronssia 2017.
Hän oli ensimmäisen kerran mukana MM-kilpailuissa 2015.
Kilpaura.
Zarinjan saavutti ensimmäisen kerran menestystä 2013, saavutettuaan Venäjän kevytsarjan mestaruuden, kun hän voitti loppuottelussa Artur Manukan. Venäjän cupissa Zarinjan puolestaan saavutti pronssia kun hän voitti mitalikamppailussa Jevgeni Ermakovin.
Venäjän mestaruus ja EM-hopeaa (2014).
Zarinjan kilpaili seuraavan vuoden 2014 kahdessa painoluokassa. Tammikuussa hän saavutti Yhdysvaltain kevytsarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Tomasz Pelczarin. Seuraavaksi Zarinjanin saavutti Venäjän keskisarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Vladislav Jekimovin. Toukokuussa Zarinjan oli mukana Bulgarian EM-kilpailuissa kevytsarjassa, jossa hän eteni loppuotteluun saakka. Zarinjan hävisi mestaruuden Aleksander Mikhailoville.
Zarinjan saavutti 2015 Venäjän cupissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Igor Titkoville.
Euroopan mestaruus ja MM-pronssia (2016–2017).
Zarinjan saavutti toukokuussa 2016 uransa ensimmäisen Euroopan mestaruuden. Hän voitti keskisarjan loppuottelussa Andrej Zuborevin.
Euroopan mestaruuden myötä Zarinjan sai kutsun osallistua huhtikuussa 2017 painoluokallisiin maailmanmestaruuskilpailuihin. Hän eteni pronssiotteluun saakka, jossa hän voitti Takuma Yamadan. Kotimaassaan Zarinjan saavutti Venäjän mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Alexei Galievin. Venäjän cupissa hän puolestaan saavutti hopeaa hävittyään loppuottelun Vladislav Jekimoville.
Jokisätkin

Jokisätkin ("Ranunculus fluitans") on vedessä kasvava leinikkilaji. Sen varsi on hyvin vankka, 3–5 millimetriä paksu ja kahdesta viiteen metriä pitkä. Kasvilla ei ole kelluslehtiä ja uposlehdet ovat pitkiä ja siimamaisia. Kukka on valkoinen, keskeltä keltainen ja koostuu yleensä seitsemästä terälehdestä. Jokisätkin on sopeutunut kasvamaan joissa, myös nopeasti virtaavassa vedessä. Laji esiintyy Euroopassa, pääosin Keski-Euroopassa. Pohjoismaissa se esiintyy vain Ruotsin Skånessa Helge åssa.
L’enfer et moi

L’enfer et moi on ranskalaislaulaja Amandine Bourgeois’n kappale, jolla hän edusti Ranskaa vuoden 2013 Eurovision laulukilpailussa. Koska kappale edusti laulukilpailun suurta rahoittajamaata, kappale pääsi suoraan kilpailun finaaliin, jossa se sijoittui 23:nneksi 14 pisteellä.
Marjukka Vainio

Marjukka Irmeli Vainio (24. toukokuuta 1953 Renko – 11. toukokuuta 2019 Hämeenlinna) oli suomalainen valokuvataiteilija. Hän toimi valokuvataiteen taiteilijaprofessorina 2009–2014.
Vainio valmistui ylioppilaaksi vuonna 1973. Hän opiskeli valokuvaajatutkinnon Taideteollisessa korkeakoulussa 1977–1987. Vuonna 1983 Vainio opiskeli New Yorkissa International Center of Photographyssä. Hän valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta 1998.
Uransa alussa Vainio työskenteli lehtikuvaajana "Hämeen Sanomissa" ja "Avotakassa". 1990-luvulla hän jättäytyi vapaaksi taiteilijaksi. Hän kuvasi töissään erityisesti luontoa ja elämän kiertokulkua. 1980-luvulla hän oli nostamassa valokuvataidetta kuvataiteen rinnalle ja kehitti värivalokuvausta. Hänen yksityisnäyttelyitään on järjestetty sekä Suomessa että ulkomailla.
Vainio sai Hämeen läänin taidetoimikunnan valokuvataiteen palkinnon 1996, ruotsalaisen Svensk Bokkonst -palkinnon valokuvateoksesta "Hommage à Ester Helenius" 1998, Suomi-palkinnon 2003, Hämeen taidetoimikunnan taidepalkinnon 2006 ja Suomen kirjataiteen palkinnon 2006. Hän oli Hämeen taidetoimikunnan jäsen 1998–2003 ja valtion valokuvataidetoimikunnan jäsen 2000–2003 ja varapuheenjohtaja 2003–2006.
Hietavarsanpolvi

Hietavarsanpolvi eli varsanpolvi ("Corrigiola litoralis") on yksivuotinen kohokkikasvilaji. Se on rentovartinen ja maanmyötäisesti kasvava ruoho, jonka varret ovat 5–30 senttimetriä pitkiä. Lehdet ovat pieniä, kapeita, sinivihreitä. Kukat kasvavat rykelminä ja ovat valkeita, noin 1,5 millimetriä leveitä. Hietavarsanpolvea esiintyy Euroopassa, Välimeren alueella ja Afrikassa. Pohjoismaissa ja Suomessa laji on hyvin harvinainen tulokas, joka esiintyy liikennepaikoilla tai hietikoilla.
Kultajuovamonni

Kultajuovamonni ("Mystus vittatus") on juovamonneihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta. Toisinaan lajia pidetään akvaarioissa. 
Koko ja ulkonäkö.
Kultajuovamonni voi kasvaa suurimmillaan 20–21 cm pitkäksi. Lajin ruumis on pitkänomainen ja hieman litistynyt. Kuonossa on pitkiä viiksisäikeitä. Kalan rasvaevä on pieni. Väriltään kultajuovamonni on harmaa tai kullanvärinen ja ruumiissa on 4–5 tumman sinistä tai mustaa poikkijuovaa ja kidusten takana on tumma täplä. Evät läpikuultavat ja mustakärkiset.
Levinneisyys ja elintavat.
Kultajuovamonnia tavataan Sri Lankasta, Intiasta, Pakistanista, Nepalista ja ehkä myös Myanmarista. Laji elää niin järvissä, joissa kuin puroissakin useimmiten kasvillisuuden seassa. Kultajuovamonnin ravintoa ovat kasvit, kalat ja selkärangattomat eläimet.
Kultajuovamonni on hyvä ruokakala ja paikallisesti hyvin merkittävä saalis. Sitä pidetään myös akvaariokalana.
Nummisilmäruoho

Nummisilmäruoho ("Euphrasia micrantha") on yksivuotinen pienikokoinen puoliloisiva ruohokasvi. Se kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi. Kasvin varsi on haaraton tai hento- ja pystyhaarainen. Lehdet ovat vain 3–6 millimetrin mittaisia, kaljuja, puikeita ja kiiltäviä. Kukat ovat pieniä, niiden teriö on valkoinen. Suomessa nummisilmäruohoa esiintyy harvinaisena maan lounaisosassa, Ahvenanmaalla sekä Lounais-Suomen rannikolla Hankoniemen ja Rauman välisellä alueella. Se kasvaa karuilla kanervaa kasvavilla mäntykankailla ja kalliokoilla. Nummisilmäruoho on Suomessa erittäin uhanalainen ja erityisesti suojeltava laji.
Etelä-Afrikan naisten jääkiekkomaajoukkue

Etelä-Afrikan naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Etelä-Afrikkaa kansainvälisissä naisten jääkiekko-otteluissa, muun muassa maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuonna 2022 maassa oli 162 rekisteröityä naisjääkiekkoilijaa, mutta vuosina 2024–2025 määrä oli hieman yli sata. Vuonna 2025 joukkue oli 36. sijalla Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa.
Mikko Härmä

Mikko Ilmari Härmä on suomalainen lääkäri (LT), joka työskentelee Työterveyslaitoksella työaikojen, unen ja ikääntymisen aihepiirien tutkimusprofessorina. Hän on tehnyt tutkimuksia muun muassa riittävän unen ja liikunnan merkityksestä työssä jaksamiseen ja työntekijöiden terveyteen, työpäivän pituuden vaikutuksia työhyvinvointiin, työaikalain muuttumisen seurauksista sekä vuorotyön vaikutuksista uneen. 
Härmä opiskeli lääkäriksi Kuopion yliopistossa (LL, 1982; nyk. Itä-Suomen yliopisto) ja edelleen lääketieteen tohtoriksi. Hänen suomenkielinen väitöskirjatutkimuksensa (1985) oli otsikoitu "Kolmivuorotyötä tekevän hoitohenkilökunnan terveys, fyysinen suorituskyky ja vuorotyöhön sopeutuminen : tutkimus liikuntaintervention vaikutuksista naisilla". Hän on kronobiologian dosentti.
Työurallaan Härmä on toiminut lääkärinä muun muassa Varkauden aluesairaalassa 1980-luvulla. Työterveyslaitoksen tutkimusprofessorina hän on työskennellyt vuodesta 2000 lähtien tutkimusalueenaan työajat, uni ja ikääntyminen.
Dovrenhilpi

Dovrenhilpi ("Phippsia concinna") on tunturihilven lähisukuinen arktinen, monivuotinen heinälaji.
Se kasvaa 5–15 senttimetriä korkeaksi. Tunturihilpeen verrattuna dovrenhilven korret ovat punaruskeita ja pystympiä, röyhy hieman pidempi ja sen haarat siirottavat, ulkohelpeen tyvellä enemmän karvoja ja jyvä erimuotoinen. Pohjoismaissa dovrenhilpi kasvaa harvinaisena Norjan ja Keski-Ruotsin ylängöllä, Huippuvuorilla ja Karhusaarella. Se kasvaa suurtuntureiden pohjoisrinteillä. Pohjoismaiden lisäksi lajia esiintyy Siperiassa, Alaskassa, Kanadan Québecissa ja Grönlannissa.
Tanel Kiik

Tanel Kiik (s. 23. tammikuuta 1989 Tallinna) on virolainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Viron terveys- ja työministerinä vuosina 2021–2022. Aiemmin hän toimi sosiaaliministerinä vuosina 2019–2021. Kiik kuului aiemmin keskustapuolueeseen, mutta erosi siitä viiden muun keskustalaisen kansanedustajan kanssa tammikuussa 2024 puolueen sisäisten erimielisyyksien vuoksi.
Yksityiselämä.
Kiik on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi.
Paratiisililja

Paratiisililja ("Paradisea liliastrum") on koristekasvina käytetty monivuotinen parsakasvi. Se ei ole erityisen läheistä sukua liljoille vaan muun muassa kuunliljoille. Paratiisililjan pysty varsi kasvaa 30–50 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat kapeita, litteitä, 12–25 cm pitkiä ja 3–5 millimetriä leveitä. Kukintona on harva terttu, jossa on 4–10(–20) kukkaa. Kukan kehä on kellomainen, 3–5 cm pituinen, puhtaanvalkoinen ja tuoksuva. Hedelmä on 13–15 mm pitkä kota, joka on pitkänpyöreä, poikkileikkaukseltaan kolmiomainen. Siemenet ovat kolmen millimetrin kokoiset, kolmisärmäiset, mustat.
Paratiisililja on kotoisin Etelä-Euroopan vuoristoista. Sitä esiintyy luonnonvaraisena Ranskassa, Espanjassa, Italiassa, Sveitsissä, Itävallassa ja Balkanilla entisen Jugoslavian alueella. Se on alppiniittyjen kasvi, joka kasvaa aurinkoisella tai puolivarjoisella paikalla.
Syyspäivänlilja

Syyspäivänlilja ("Hemerocallis citrina") on itäaasialainen koristekasvina viljelty päivänliljalaji. Se on monivuotinen ruohokasvi, jonka juuret ovat mukulamaiset. Se kasvaa 50–80 senttimetriä korkeaksi. Tasasoukat, kovat, 1–1,6 senttimetriä leveät lehdet kasvavat kaksirivisesti tiheinä mätäsmäisinä ruusukkeina. Kukinto on viuhkomainen ja runsaskukkainen. Kukat ovat 9–12 cm pitkiä, tuoksuvia, sitruunankeltaisia. Kukat avautuvat öisin, syyspäivänlilja kukkii Pohjoismaissa heinäkuussa. Syyspäivänlilja esiintyy alun perin luonnonvaraisena itäisessä Kiinassa, Koreassa, Japanissa ja Venäjällä Amurin ja Kaukoidän Primorjen alueilla.
Espanjan naisten jääkiekkomaajoukkue

Espanjan naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Espanjaa naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa, muun muassa maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuonna 2022 maassa oli 240 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa, ja vuonna 2024 heitä oli 200, vuonna 2025 234. Vuonna 2025 joukkue oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 25. sijalla. Ensimmäistä kertaa joukkue sijoitettiin listalle vuonna 2011, jolloin se oli 35. sijalla. Vuoden 2014 helmikuuhun mennessä joukkue oli noussut jo 26. sijalle.
Etelänkiurunkannus

Etelänkiurunkannus eli onttokiurunkannus ("Corydalis cava") on monivuotinen unikkokasvi. Se on 10–30 senttimetriä korkeaksi kasvava ruoho, jonka juurakko on mukulamainen. Mukula on pyöreähkö, mutta hiukan litteä, vanhemmiten ontto ja halkaisijaltaan noin 2–6 cm. Varsi on pysty, tanakka, vihreä tai punaruskea, mehevä, hauras ja kalju. Suomumaiset alalehdet puuttuvat. Tyvellä kasvaa yleensä yksi ja varressa kaksi lehteä, jotka ovat toistamiseen kolmilehdykkäisiä. Kukintona on pysty terttu, jossa on 6–16 kukkaa. Niiden tukilehdet ovat kärjestään ehyitä. Kukat ovat vain heikosti tuoksuvia. Teriö on purppuranpunainen, punainen tai valkoinen. Hedelmä on 16–22 mm pitkä, pitkänomaisen pulleahko, riippuva, monisiemeninen kota. Etelänkiurunkannus kukkii keväällä. Etelänkiurunkannus kasvaa Pohjoismaissa Ruotsin Tukholman korkeudelle asti luonnonvaraisena lehtometsissä, kuten pyökkimetsissä. Suomessa se on harvinainen uustulokas Helsingissä.
Pallo hukassa

Pallo hukassa voi tarkoittaa seuraavia:
Söderby (Lemland)

Söderby on kylä ja ainoa taajama Lemlandin kunnassa Ahvenanmaalla. Se on myös kunnan hallinnollinen keskus. Kylän väkiluku vuonna 2020 oli 374. Laajemmalle alueelle kylän lähiympäristöön ulottuvan taajaman väkiluku vuonna 2019 oli 582.
Lovro Kos

Lovro Kos (s. 23. heinäkuuta 1999) on slovenialainen mäkihyppääjä. Hän on joukkuemäen olympiamitalisti, kaksinkertainen maailmanmestari ja lentomäen joukkuekilpailun maailmanmestari. Hän kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran tammikuussa 2021 ja ylsi ensi kertaa kolmen parhaan joukkoon uudenvuodenpäivänä 2022.
Kos saavutti joukkuemäessä hopeaa Pekingin olympialaisissa 2022. Lisäksi hän sijoittui suurmäessä 11:nneksi ja normaalimäessä 28:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 Kos saavutti kultaa joukkuemäessä ja sijoittui normaalimäessä 17:nneksi. Kulmin lentomäen MM-kilpailuissa 2024 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja sijoittui viidenneksi henkilökohtaisessa kilpailussa. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän voitti kultaa joukkuemäessä sekä oli suurmäessä kymmenes ja normaalimäessä kolmastoista.
Kos kilpaili Continental Cupissa ensi kerran syksyllä 2017 ja aktiivisemmin vuodesta 2019 alkaen. Hän on sijoittunut kolme kertaa toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi vuosina 2020–2021. Maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2021 Willingenissä. Marraskuussa 2021 hän sijoittui Rukalla 15:nneksi ja saman vuoden joulukuussa Wisłassa kahdeksanneksi. Keski-Euroopan mäkiviikolla 2021–2022 hän sijoittui ensimmäisessä kilpailussa Oberstdorfissa kuudenneksi ja toisessa kilpailussa Garmisch-Partenkirchenissa kolmanneksi. Bischofshofeniin siirretyssä kolmannessa kilpailussa hän kaatui ja menetti mahdollisuutensa mäkiviikon kärkipään sijoituksiin. Mäkiviikon päättäneessä toisessa Bischofshofenin kilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi. Mäkiviikon yhteispisteissä Kos oli seitsemäs. Hän sijoittui mäkiviikolla seitsemänneksi myös kaudella 2023–2024. Kaudella 2023–2024 Kos saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Lake Placidin ensimmäisessä kilpailussa. Lake Placidin toisessa kilpailussa hän saavutti jaetun toisen sijan yhdessä Philipp Raimundin kanssa. Hän voitti Lahden ensimmäisen kilpailun. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs.
We Are Domi

We Are Domi, tunnettu myös nimellä DOMI, on tšekkiläis-norjalainen elektropop-yhtye, joka on perustettu vuonna 2018 Prahassa. Yhtyeen jäsenet ovat laulaja Dominika Hašková, kitaristi Casper Hatlestad ja kosketinsoittaja Benjamin Rekstad. He tapasivat opintojensa aikana Leeds College of Musicissa.
Voitettuaan Tšekin euroviisukarsinnan joulukuussa 2021, yhtye edusti Tšekkiä kappaleella "Lights Off" vuoden 2022 Eurovision laulukilpailussa Torinossa. Yhtye kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 12. toukokuuta, sijoittui semifinaalin neljänneksi ja pääsi finaaliin. 14. toukokuuta pidetyssä finaalissa yhtye sijoittui 22:seksi.