Wushen tapaus

Wushen tapaus (), tai Mushan tapaus (), oli vuonna 1930 käyty sotilaallinen yhteenotto, jossa Taiwanin alkuperäisväestöön kuuluneet seediqit kapinoivat japanilaisia siirtomaaisäntiä vastaan. Kapinaa johti Mona Rudao.
Huomionarvoista on se, että kapinan aikana seediqeitä ei vielä laskettu omaksi alkuperäiskansakseen, vaan heidät niputettiin yhteen atayalien kanssa.
Tausta.
Taiwan oli Japanin siirtomaa vuosina 1895–1945 ja tuona aikana ei-japanilaisten olot eivät olleet kehuttavia. Saaren alkuperäisväestöä yritettiin assimiloida japanilaisiin. Käytännössä tämä toteutettiin siten, että poliisit pyrkivät parhaansa mukaan estämään alkuperäisväestöä harjoittamasta kulttuuriaan. Lisäksi osa poliiseista myös hyväksikäytti virka-asemaansa kaltoinkohdellakseen paikallisia, mikä aiheutti tyytymättömyyttä. Japanilaiset suhtautuivat alkuperäisväestöön villi-ihmisinä, jotka heidän tuli "kesyttää" assimilaation kautta. Alkuperäiskansoja ajettiin pois perinteisiltä kotimailtaan viljelemään maata, jota kautta heitä oli myös helpompi pitää silmällä. Verrattuna ennen japanilaisia hallinneeseen Qing-dynastiaan poliiseja oli enemmän nimenomaan alkuperäisväestön asuttamilla alueilla, koska näiden haluttiin pelottelevan paikalliset keisarivallalle uskollisiksi. 
Vuonna 1910 kenraalikuvernööri Sakuma Samata käynnisti niin sanotun viisivuotissuunnitelman alkuperäisväestön hallitsemiseksi. Käytännössä tarkoitus oli murskata alkuperäisväestön vastarinta, jotta japanilaiset pääsisivät käsiksi Taiwanin huomattaviin kaivannaisvaroihin ja metsiin. Vuoteen 1915 mennessä viisivuotissuunnitelman tavoitteet oltiin suurimmaksi osaksi saavutettu, vaikkakin syrjäseuduilla hajanaisia vastarintaa tekeviä ryhmiä oli edelleen jäljelle. Nämä vastustivat muun muassa japanilaisten teetättämää pakkotyötä ja muuta kaltoinkohtelua.
Tapahtumien kulku.
Kapinan katsotaan saaneen alkunsa 27. lokakuuta 1930 Wushen kylässä (japanilaisittain Musha), kun useammasta sadasta seediqeistä koostuva joukko teki iskun kouluun, jossa oli käynnissä japanilaisten urheilutapahtuma. Tämän seurauksena kuoli 134 japanilaista. Neljä vuotta myöhemmin japanilaisten julkaiseman virallisen raportin mukaan syy hyökkäykselle oli se, että Rudaon poika oli ajautunut riitoihin japanilaisen poliisin kanssa, pyytänyt turhaan anteeksi ja päättänyt sen jälkeen turvautua väkivaltaan ennemmin kuin odottaa japanilaisten viranomaisten rangaistusta. Lisäksi japanilaiset syyttivät alkuperäiskansojen "luonnollista taipumusta väkivaltaan" ja "tietämättömyyttä sivistyksestä".
Kostona kouluiskusta japanilaiset poliisit ja sotilaat aloittivat laajan sotilasoperaation seediqejä vastaan muun muassa pommittamalla näitä lentokoneilla. Japanilaiset käyttivät seediqiejä vastaan sinappikaasua, minkä uskotaan olleen ensimmäinen esimerkki kyseisen kemiallisen aseen käytöstä Aasiassa. Lopulta japanilaiset päätyivät hävittämään kaikki kuusi kouluiskuun osallistunutta seediqien kylää. Näissä kylissä asui alkujaan arviolta 1200 alkuperäisväestöön kuulunutta, joista tapettiin reilu puolet. Eloonjääneet ajettiin pois seudulta uuden kapinan estämiseksi.
Kun kävi selväksi, että kapani tulisi kukistetuksi, Rudao järjesti perheensä jäsenten itsemurhat. Hän itse pakeni syrjäisille vuorille ja ampui itsensä estääkseen ruumistaan päätymästä japanilaisten haltuun. Rudaon poika Tado Mona teki myös itsemurhan 8. joulukuuta 1930, jota pidetään kapinan päättymishetkenä.
Jälkipyykki ja muistaminen.
Seediqeille kapina oli reaktio ja kostotoimi vuosia jatkuneelle kaltoinkohtelulle. Yksi tulkinta on myös se, että japanilaiset rikkoivat seediqien noudattamaa gaya-säännöstöä, mikä johtaa seediqien mukaan kapinan kaltaisiin onnettomuuksiin. 
Tapausta käsiteltiin vuonna 2011 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa. Nantoun piirikunnassa sijaitsevassa Ren'ain kylässä sijaitsee kapinalle omistettu puisto.