tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Öljysäiliö 468

Öljysäiliö 468 on entisen Laajasalon öljysataman alueelle jätetty säiliö Helsingin Kruunuvuorenrannassa. Se muutettiin valotaideteokseksi 10. lokakuuta 2012 osana maailman muotoilupääkaupunki Helsinki 2012 -projektia. Teoksen suunnitteli Tapio Rosenius.
Säiliön korkeus on 16 metriä ja halkaisija 35 metriä. Teräsvaipassa on 2 012 puhkaistua aukkoa, joiden läpi led-valot saavat säiliön hohtamaan pimeässä.
Taru Viinikainen

Taru Viinikainen (s. 1983 Heinola) on suomalainen lastenkirjailija ja äidinkielenopettaja. Viinikainen on väitellyt filosofian tohtoriksi suomen kielestä. Itä-Suomen yliopistossa hyväksytyn väitöskirjan aiheena oli nimikekonstruktio ja nimikkeen taipuminen lehtikielessä 1900-luvulta 2000-luvulle. Viinikaisen ensimmäinen lastenkirja, kahdesta siskoksesta kertovan kirjasarjan aloitusosa "Tiltu ja Lettu – Leikkimökin asukas" julkaistiin vuonna 2017.
Caroline Nordengrip

Caroline Nordengrip (s. 1980) on ruotsalainen Ruotsidemokraatit-puolueen poliitikko.
Nordengrip on toiminut politiikan ulkopuolella tuotespesialistina. Hän istui Ruotsin valtiopäivien edustajana vuosina 2018–2022. Hänet valittiin Länsi-Götanmaan läänin eteläisestä vaalipiiristä. Nordengrip teki Ruotsin valtiopäivillä töitä puolustusvaliokunnan jäsenenä. Hän ilmoitti huhtikuussa 2023 tulleensa hyväksytyksi vapaaehtoiseksi taistelijaksi Ukrainan armeijan riveissä. Nordengrip kertoi "Borås tidningille" työn puolustusvaliokunnassa Venäjän suurhyökkäyksen alkaessa 2022 vaikuttaneen hänen haluunsa liittyä Ukrainan joukkoihin. Hän myös ilmoitti päätöksen olleen vaikeampi hänen perheelleen kuin hänelle itselleen.
Elisabeth Schumann

Elisabeth Schumann (13. kesäkuuta 1885 Merseburg, Saksa – 23. huhtikuuta 1952 New York, New York, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen, Yhdysvaltoihin asettunut ja maan kansalaisuuden vuonna 1944 saanut ooppera- ja konserttilaulaja. Hän oli äänialaltaan sopraano. Schumann tuli tunnetuksi yksinlaulujen sekä Wolfgang Amadeus Mozartin ja Richard Straussin musiikin tulkitsemisesta.
Schumann teki debyyttinsä Hampurin oopperassa vuonna 1910 ja pysyi seurueessa vuoteen 1919. Ensimmäisen esiintymisensä New Yorkissa hän teki vuonna 1914 tulkitsemalla Sophien roolin Richard Straussin "Ruusuritarin" esityksessä Metropolitan-oopperassa. Vuonna 1919 Schumann liittyi Wienin oopperaan, jossa hän lauloi, kunnes poistui maasta Anschlussin ajamana vuonna 1938. Schumann kiersi Yhdysvalloissa Richard Straussin kanssa vuonna 1921 ja piti konsertteja säveltäjän itsensä säestyksellä.
Vuonna 1924 Schumann teki ensimmäisen esiintymisensä Lontoossa. Hän tulkitsi Covent Gardenissa jälleen Sophien roolin. Sophie on pysynyt roolina, johon Schumannin nimi on voimakkaimmin yhdistetty. Schumann kuitenkin menestyi myös Mozartin roolien ja Franz Schubertin yksinlaulujen esittäjänä. Asetuttuaan Yhdysvaltoihin hän opetti Philadelphian Curtis Institute of Musicissa. Schumann oli naimisissa kapellimestari Karl Alwinin kanssa. Hänen teoksensa "German Song" julkaistiin Lontoossa vuonna 1948.
Alice Masaryková

Alice Masaryková tai Alice Garrigue Masaryková (3. toukokuuta 1879 Wien, Itävalta-Unkari – 29. marraskuuta 1966 Chicago, Yhdysvallat) oli tšekkiläinen sosiologi ja poliitikko. Masaryková oli mukana perustamassa Tšekkoslovakian Punaista Ristiä vuonna 1919, jonka ensimmäisenä puheenjohtajana hän toimi aina vuoteen 1938. Hänen isänsä oli Tšekkoslovakian ensimmäinen presidentti Tomáš Masaryk.
Elämä.
Alice Masaryková syntyi tšekkiläisen professori Tomáš Masarykin ja hänen amerikkalaisen vaimonsa Charlotte Garriguen viisilapsisen perheen esikoiseksi Wienissä 1879. Perhe muutti Prahaan Alicen ollessa noin 3-vuotias. 
Kaarlen yliopistossa hän opiskeli ensin lääketiedettä, mutta vaihtoi noin vuoden jälkeen pääaineekseen sosiologian ja historian. Hän valmistui tohtoriksi vuonna 1903. Hän oli yliopiston vasta neljäs tohtorin tutkinnon läpäissyt nainen. Valmistumisensa jälkeen Masaryková toimi opettajana ympäri tšekin kielistä Itävaltaa.
Ensimmäinen maailmansota.
Pian ensimmäisen maailmansodan syttymisen jälkeen Tomáš Masaryk pakeni Yhdysvaltoihin johtamaan Tšekkoslovakian vapautusliikettä. Myös Alicen sisko Olga muutti ulkomaille, kun veli Herbert kuoli vuonna 1915 lavantautiin. Alice itse vangittiin useaksi kuukaudeksi isänsä Itävallan vastaisen toiminnan takia. Tyttären vangitsemisella Itävallan poliisi uskoi pystyvänsä painostamaan Masarykiä.
Poliitikkona ja Punaisen Ristin puheenjohtajana.
Tšekkoslovakian itsenäistyttyä vuonna 1918 Masaryková toimi kansanendustajana vuosina 1918-1919, mutta jätti päivänpolitiikan kun hänet valittiin perustamansa Tšekkoslovakian Punaisen Ristin puheenjohtajaksi. Masaryková paneutui tehtäväänsä tarmolla ja käytti lähes kaiken aikansa järjestön tavoitteiden edistämiseen. Masaryková oli tärkeässä roolissa pääsiäisrauhan edistämisessä, mistä myöhemmin kehittyi vuosittain 8. toukokuuta vietettävä Maailman Punaisen Ristin päivä.
Tomáš Masarykin palattua Tšekkoslovakiaan hänet valittiin maan ensimmäiseksi presidentiksi. Hänen vaimonsa terveydentilan heiketessä Alice otti äitinsä ensimmäisen naisen vastuut kontolleen. Hän vastasi muun muassa presidentin ohjelmasta ja otti osaa moniiin virallisiin tapahtumiin isänsä rinnalla. 
Maanpako.
Masaryková pakeni Tšekkoslovakiasta vuonna 1938 natsi-Saksan vallattua Prahan. Hän yritti kiinnittää yhdysvaltalaisten huomion maansa kohtaloon, mutta huonon vastaanoton masentamana hänen terveytensä romahti ja ja hän vietti koko toisen maailmansodan amerikkalaisessa parantolassa. Tšekkoslovakian vapautumisen jälkeen hän palasi hetkeksi kotimaahansa, mutta kommunistien vallankaappauksen ja veljensä Jan Masarykin kuoleman jälkeen hän jäi lopullisesti asumaan Yhdysvaltoihin. Masaryková kuoli Chigagossa vuonna 1966.
Olga Benário Prestes

Olga Benário Prestes (synt. Gutmann Benário; 12. helmikuuta 1908 München – 23. huhtikuuta 1942 Bernburg) oli saksalainen kommunisti ja antifasisti.
Elämä.
Münchenissä syntyneen juutalaistaustaisen Benárion vanhemmat olivat asianajaja Leo Benário ja Eugenie Gutmann. Hän peri yhteiskunnallisen tietoisuutensa sosiaalidemokraattiselta isältään, joka muun muassa hoiti köyhien työläisten juttuja ilmaiseksi. 15-vuotiaana Benário liittyi Saksan kommunistiseen nuorisoliittoon (KJVD). Avustettuaan seurustelukumppaninsa Otto Braunin pakenemaan vankilasta vuonna 1928 Benário etsintäkuulutettiin ja hän pakeni Moskovaan. Benário liittyi Kommunistiseen nuorisointernationaaliin ja opiskeli Lenin-koulussa. Myöhemmin hän työskenteli KNI:n ohjaajana Neuvostoliitossa, Ranskassa ja Isossa-Britanniassa muun muassa organisoiden antifasistista toimintaa.
1930-luvun alussa Benário palasi Moskovaan ja suoritti Frunzen sotilasakatemian kurssin. Vuonna 1934 hänet määrättiin brasilialaisen kommunistin Luís Carlos Prestesin henkivartijaksi tämän palatessa presidentti Getúlio Vargasin diktaattorimaisin ottein hallitsemaan kotimaahansa. Laivamatkan aikana Benário ja Prestes alkoivat seurustella. Tammikuussa 1936 pariskunta pidätettiin Rio de Janeirossa Vargasin kommunistipuhdistusten yhteydessä. Gestapon dokumenttien mukaan poliiseilla oli määräys surmata Prestesin pidätyksen yhteydessä, mutta raskaana ollut Benário täytti henkivartijan velvollisuutensa asettumalla miehensä eteen, jolloin hämmentyneet poliisit eivät ampuneet.
Natsi-Saksaan karkotettu Benário synnytti lapsensa berliiniläisessä vankilassa, josta hänet siirrettiin vuonna 1939 Lichtenburgin keskitysleirin kautta ainoastaan naisille tarkoitetulle Ravensbrückin keskitysleirille. Benário oli orjatyövoimana Siemensin tehtaalla ja päätyi lopulta Bernburgin eutanasiakeskukseen, jossa hänet surmattiin kaasukammiossa huhtikuussa 1942.
Muisto.
Benárion elämästä on tehty kirjoja, ooppera, näytelmä, elokuva ja televisiosarja. Ravenbruckin keskitysleirillä on häntä esittävä veistos. Berliinin Prenzlauer Bergissä on Benárion mukaan nimetty katu ja Neuköllnissä taidegalleria. Lisäksi hänellä on Berliinissä oma kompastuskivi ja muistomerkki. Benário esiintyy myös DDR:ssä julkaistussa postimerkissä. Vuonna 2004 Jayme Monjardimin ohjaama kassamagneetti "Olga" oli Brasilian ehdokkaana parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Benárion roolissa oli Camila Morgado.
Perhe.
Benárion tytär on brasilialainen historioitsija Anita Leocádia Prestes, joka erotettiin äidistään reilun vuoden ikäisenä.
Camõesin ritarikunta

Camõesin ritarikunta () on portugalilainen ritarikunta, joka on perustettu vuonna 1985. Virallisesti se otettiin osaksi Portugalin kunniamerkkijärjestelmää vuonna 2021. Sitä myönnetään tunnustuksena portugalinkielisen kulttuurin hyväksi tehdystä työstä sekä Portugalinkielisten maiden yhteisön jäsenmaiden välisten kulttuurisuhteiden vahvistamisesta.
Palkintoa jakaa Portugalin presidentti, joka tekee päätöksen uusista nimityksistä joko omaa harkintansa tai joko ministerien tai ritarikunna hallituksen jäsenten suosituksen perusteella.
Kunniamerkkiä jaetaan viidessä luokassa:
Sarah Hennies

Sarah Hennies (s. 1979 Louisville, Kentucky) on yhdysvaltalainen säveltäjä ja lyömäsoittaja.
Hennies varttui Louisvillen indie punk -piireissä Kentuckyssa, mutta sai myös klassisen koulutuksen. Hän sai kandidaatin arvon Illinoisin yliopistosta, Urbana-Champaignista ja maisterin arvon Kalifornian yliopistosta, San Diegosta. Hennies on työskennellyt ennen kaikkea soolo- ja kamarimusiikkiteosten säveltäjänä, mutta hän on ollut aktiivinen myös improvisaation, elokuvataiteen, performanssitaiteen ja tanssin parissa. Hennies on käsitellyt työssään monenlaisia musiikillisia, sosiopoliittisia ja psykologisia aiheita, kuten queer- ja transidentiteettejä, rakkautta, intiimiyttä ja psykoakustiikkaa. Hän on esiintynyt sekä säveltäjänä että lyömäsoittajana muun muassa New Yorkissa, Los Angelesissa, Utrechtissa, Nantesissa, Winnipegissä, Milanossa, Lontoossa, Kööpenhaminassa ja Tukholmassa. Hennies on säveltäjänä vastaanottanut tilauksia monilta tahoilta. Hän sai vuonna 2016 musiikin/äänitaiteen stipendin New York Foundation for the Artsilta ja vuonna 2019 Foundation for Contemporary Artsin Grants to Artists Awardin. Henniesin musiikkia on luonnehdittu minimalistiseksi.
Hennies on perustanut Weighter Recordings -levymerkin ja toiminut improvisaatioon keskittyneen trio Meridianin jäsenenä. Hän on lisäksi muodostanut duon ääni- ja performanssitaiteilija Jason Zehin kanssa sekä toiminut Queer Percussion Research Groupin jäsenenä. Vuonna 2017 New Yorkin ISSUE Project Roomissa kantaesitettiin Henniesin audiovisuaalinen teos "Contralto". Se tarkastelee transfeminiinistä identiteettiä; siinä on esiintyjinä transnaisia, joiden taustalla soittavat jousikvartetti ja kolme lyömäsoittajaa. Teosta on esitetty Pohjois-Amerikassa, Euroopassa sekä Australiassa, ja se oli vuonna 2019 yksi finaaliin yltäneistä teoksista Queer|Art|Prizen jaossa. Hennies on itse transnainen. Hän on työskennellyt musiikin vierailevana apulaisprofessorina Bard Collegessa. Hennies on osallistunut Iannis Xenakiksen lyömäsoitinmusiikkia koskevaan tutkimustyöhön ja äänityshankkeeseen yhdysvaltalaisen lyömäsoittaja, säveltäjä Michael Rantan musiikin dokumentoinniksi.
A.B. Cop

A.B. Cop () tai Air Bike Cop () on Segan kehittämä ja julkaisema ajopeli. Peli on julkaistu vuonna kolikkopelinä, joka käyttää Sega X Board -alustaa.
Pelaaminen.
Pelaaja on poliisi, joka ohjaa ilmamoottoripyörää. Tavoitteena on pysäyttää rosvot törmäämällä niiden ajoneuvoon aikarajan sisällä. Pelaajalla on kykyinä hyppääminen ja hetkellinen lisäteho.
Kahina Bahloul

Kahina Bahloul (s. 1979 Pariisi) on ranskalainen imaami. Häntä on kuvattu maansa ensimmäiseksi naispuoliseksi imaamiksi.
Kahina Bahloul syntyi Pariisissa vuonna 1979 ranskalaiselle äidille ja kabyyliläiselle algerialaiselle isälle. Kahinan isä oli sufimuslimi ja hänen ateisti äitinsä oli ranskalaisen katolisen isän ja puolanjuutalaisen äidin lapsi. Kahina puhuu sujuvasti arabiaa, ranskaa ja berberiä 
Hän vietti lapsuutensa ja nuoruusikänsä Kabylian alueella Algeriassa aikana, jolloin maassa käytiin sisällissotaa islamistien ja sotilaallisen hallinnon välillä. Bahloul palasi Pariisiin vuonna 2003 ja sai tohtorin arvon islamin tutkimuksessa École pratique des hautes étudesistä. Pariisin terrori-iskut marraskuussa 2015, jotka Isis otti nimiinssä, saivat Bahloulin tuntemaan tarvetta ryhtyä imaamiksi, koska hän oli eri mieltä salafismin dominoimien moskeijoiden islamin opetuksesta. Vuonna 2018 Bahloul ilmoitti Fatiman moskeijan perustamisesta Pariisiin. Hankkeen päämääräksi otettiin inklusiivisen moskeijan luominen. Suufilaisuudesta innoitusta hakenut moskeija on avoin miehille ja naisille sekä ei-muslimeille. Viikottaisten rukousten johdossa päätettiin soveltaa järjestelyä, jossa mies- ja naispuolinen imaami vuorottelisivat.
Bahloul on edistänyt modernia islamin muotoa, jossa muun muassa tunnustetaan miesten ja naisten välinen tasa-arvo. Hänen mukaansa Koraani ei oikeuta alistamista vaan sitä voidaan hänen mukaansa tulkita parhaana välineenä kamppailussa patriarkaattia vastaan. Bahloul on perustanut järjestön ja luennoinut islamista sekä muista uskonnoista Youtube-kanavalla nimeltään Parle-moi d'Islam. Eräät muut ranskalaiset musliminaiset, kuten Eva Janadin ja Anne-Sophie Monsinay ovat seuranneet Bahloulin esimerkkiä imaamiksi ryhtymisessä. Maaliskuussa 2021 Bahloul julkaisi kirjan "Mon islam, ma liberté", jossa selittää taustaansa ja liberaalia visiotaan islamista. Hän on pitänyt suurena ongelmana aikansa islamissa sen tarkastelua patriarkaalisten tai jopa misogyynisten linssien läpi. Hän on peräänkuuluttanut mahdollisuutta lähestyä uskonnollisia kirjoituksia eri tavoin 2000-luvulla.
Syyskuussa 2022 Bahloul ilmaisi täyden tukensa Iranin naisille, jotka osoittivat mieltään riisumalla huivinsa. Hän totesi, ettei hijabin käyttö ollut aina ollut normi islamilaisissa yhteisöissä. Hänen mukaansa pukeutumisvaatimusten toteuttaminen yleistyi uskonnollisen fundamentalismin nousun myötä. Bahloul myös esitti näkemyksen, että huivin esittäminen islamin symbolina olisi syytä lopettaa.
Rallin Afrikan-mestaruussarja

Rallin Afrikan-mestaruussarja (ARC) on FIA:n alueellinen rallisarja. Sarjaa on ajettu vuodesta 1981 lähtien.
Pistejärjestelmä.
Pistejärjestelmänä käytetään FIA:n alueellisien sääntöjen mukaista pisteytystä.
Mestarit.
Sarjan mestarit:
Blogistanian kirjallisuuspalkinnot

Blogistanian kirjallisuuspalkinnot ovat kirjoja sosiaalisessa mediassa arvostelevien suomalaisten lukijoiden vuoden parhaille kirjoille myöntämiä palkintoja. Kirjoja äänestetään neljässä kategoriassa. 
Ensimmäiset palkinnot myönnettiin vuonna 2011 ilmestyneille teoksille kahdessa kategoriassa, Blogistanian Finlandia parhaalle kotimaiselle ja Blogistanian Globalia parhaalle käännetylle teokselle. Vuonna 2012 joukkoon lisättiin Blogistanian Kuopus eli parhaan lasten- tai nuortenkirjan palkinto ja vuonna 2013 nelikon viimeisteli Blogistanian Tieto eli parhaalle tietokirjalle myönnettävä palkinto. 
Vuodesta 2025 eteenpäin Blogistanian Kuopus jaetaan niin lasten- kuin nuortenkirjallekin. Perusteluna on palkinnon järjestelyistä vastaavan tiimin toive paremmasta näkyvyydestä etenkin lastenkirjallisuudelle, sillä nuortenkirjallisuuden teokset ovat voittaneet Kuopuksen yhtä kertaa lukuun ottamatta kaikilla muilla kerroilla 
Äänestykseen osallistuvat äänestävät niitä edellisenä vuonna ilmestyneitä kirjoja, jotka he ovat ennen äänestyspäivää lukeneet ja arvostelleet joko blogissaan tai Instagram-, Youtube-, TikTok- tai Goodreads-tilillään. Eniten pisteitä kategoriassaan saaneen teoksen kirjailija tai kääntäjä palkitaan kunniakirjalla.
Kate Morton

Kate Morton (s. 1976 Australia) on australialainen kirjailija.
Morton kasvoi kolmesta siskoksesta vanhimpana. Hän muutti perheineen useita kertoja ennen perheen asettumista Queenslandin Tamborine Mountainiin. Morton opiskeli näyttämötaidetta sekä englantilaista kirjallisuutta erikoistuen 1800-luvun tragediaan ja goottilaisiin nykyromaaneihin. Hän valmistui Lontoon Trinity Collegesta ja suoritti kesäkurssin Royal Academy of Dramatic Artissa. Sittemmin hän valmistui kunniamaininnoin Queenslandin yliopistosta.
Mortonin ensimmäinen julkaistu teos oli "Paluu Rivertoniin" ("The House at Riverton", 2006). Siitä tuli "The Sunday Timesin" ja "The New York Timesin" bestseller. Morton on voittanut teoksillaan monia palkintoja. Niitä on myyty yli 16 miljoonaa kappaletta ja käännetty 38:lle eri kielille (2023). Morton on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hän asuu vuoroin Lontoossa ja Australiassa.
Hilkka Pekkanen

Hilkka Pekkanen (s. 1948) on suomalainen kääntäjä ja suomentaja. Hän on kääntänyt romaaneja, kuunnelmia ja runoutta. Enimmäkseen Pekkanen on tehnyt käännöksiä englannin kielestä, mutta hän on myös kääntänyt tekstejä englannin kielelle.
Ura.
Pekkanen on opettanut kaunokirjallisuuden kääntämistä Helsingin ja Turun yliopistoissa. Vuonna 2010 hän väitteli käännöstieteessä tohtoriksi. Väitöskirjassaan ("The Duet between the Author and the Translator: An Analysis of Style through Shifts in Literary Translation"")" hän käsitteli kaunokirjallisuuden kääntäjän tyyliä. Pekkanen on muiden toimiensa ohella työskennellyt englantilaisessa käännöstoimistossa. 
Tunnustukset.
Pekkanen sai vuonna 2017 . Sen perusteluissa mainittiin monipuolinen ja laaja elämäntyö englanninkielisen kirjallisuuden suomentajana sekä kaikkien suurten ja monien pienten kustantamojen häneltä julkaisemat suomennokset.
Pekkasen kääntämiä teoksia ja kirjailijoita.
Pekkasen ensimmäinen WSOY:lle suomentama kirja oli Patricia Moyesin dekkari "Syntymäpäivälahjaksi kuolema" vuonna 1973. Hänen ensimmäinen Ken Follettilta tekemänsä suomennos oli "Piraatti" vuonna 1980. Muita kirjailijoita, joiden teoksia Pekkanen on kääntänyt, ovat olleet Kate Morton, Lucinda Riley, Donna Tartt, Ernest Hemingway, Lisa Alther, Shūsaku Endō, D. M. Thomas, Erica Jong, Nicholas Evans, Michel Faber, Colin McAdam, Nicholas Shakespeare, Jeanette Winterson, Alexander McCall Smith, Jean Untinen-Auel, Katherine Neville ja Judith Lennox. 
Pekkanen on myös tehnyt käännöksiä yhdessä Tuukka Pekkasen kanssa.
Daniel Davidsson

Daniel Davidsson (s. 18. joulukuuta 2003) on suomalainen frisbeegolfaaja, joka voitti avoimen luokan frisbeegolfin Suomen mestaruuden vuonna 2025. Davidsson on myös frisbeegolfin nuorten Euroopan mestari vuodelta 2021. Ennen vuoden 2025 SM-kultamitalia, Davidsson saavutti avoimen luokan SM-hopeaa 2021 sekä pronssia 2022 ja 2024.
Louise Homer

Louise Dilworth Homer (o.s. "Beatty"; 30. huhtikuuta 1871 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat – 6. toukokuuta 1947 Winter Park, Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan kontra-altto. Hän oli yksi johtavista oopperaa tulkinneista kontra-altoista 1900-luvun ensimmäisellä neljänneksellä.
Homer opiskeli Philadelphiassa, Bostonissa ja Pariisissa. Pariisissa hänen opettajinaan olivat Fidèle König ja Paul Lhérie. Homer meni vuonna 1895 naimisiin säveltäjä Sidney Homerin kanssa. Hän teki vuonna 1898 debyyttinsä Vichyssä Ranskassa Leonoran roolissa Gaetano Donizettin oopperassa "La favorite". Homer esiintyi myös Lontoon Covent Gardenissa ja Brysselin kuninkaallisessa oopperassa sekä vuosina 1900–1919 ja 1920-luvun loppupuolella New Yorkin Metropolitan-oopperassa. Vuosina 1920–1925 hän oli Chicago Civic Operan jäsen, ja sittemmin hän lauloi San Franciscossa ja Los Angelesissa.
Metropolitan-oopperassa Homer tulkitsi aluksi enimmäkseen italialaisten ja ranskalaisten oopperoiden rooleja, mutta hän lisäsi ohjelmistoonsa pian myös Richard Wagnerin rooleja. Viimeisen kerran hän esiintyi Metropolitan-oopperassa vuonna 1929 Azucenan roolissa Giuseppe Verdin oopperassa "Trubaduuri". Homerin huomattaviin rooleihin kuuluivat Amneris (Giuseppe Verdi: "Aida"), Orfeus (Christoph Willibald Gluck: "Orfeus ja Eurydike") ja Dalila (Camille Saint-Saëns: "Samson et Dalila"). Vuonna 1910 Homer loi Noidan roolin Engelbert Humperdinckin teoksessa "Königskinder", ja 14. maaliskuuta 1912 hän loi Metropolitan-oopperassa nimiroolin Horatio Parkerin kolminäytöksisessä oopperassa "Mona". Homerilta on säilynyt useita levytyksiä.
League of Women Voters valitsi Homerin vuosina 1923 ja 1924 yhdeksi kahdestatoista merkittävimmästä elossa olleesta naisesta. Homerilla oli kuusi lasta, ja säveltäjä Samuel Barber oli hänen sisarenpoikansa.
Siljamäki

Siljamäki on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Alexandra (Yhdistyneen kuningaskunnan prinsessa)

Alexandra (Alexandra Helen Elizabeth Olga Christabel, s. 25. joulukuuta 1936 Lontoo) on brittiläinen prinsessa. Hän on Kentin herttua, prinssi Georgen toinen lapsi ja ainoa tytär, kuningatar Elisabet II:n serkku ja nuorin kuningas Yrjö V:n naispuolisista lapsenlapsista. Syntyessään Alexandra oli kuudes Britannian kruununperimysjärjestykssä ja nyt hän on 57. sijalla.
Alexandra on opiskellut musiikkia ja ranskaa Pariisissa. Hän oli ensimmäinen brittiläinen prinsessa, joka meni tavalliseen kouluun, kun hän meni vuonna 1947 Heathfield Schooliin lähellä Ascotia. Britannian kuninkaallisen perheen työskentelevänä jäsenenä prinsessa Alexandra on yli 100 järejestön suojelija tai puheenjohtaja.
Alexandra on liikemies Sir Angus Ogilvyn leski, jonka kanssa hän oli naimisissa vuodesta 1963 hänen kuolemaansa saakka vuonna 2004. Heidän häät lähetettiin televisiossa, ja niitä seurasi arviolta 200 miljoonaa katsojaa. Ogilvy oli Airlien jaarlin nuorempi poika, eikä siten perinyt arvonimeä. Kuningatar Elisabet tarjosi hänelle omaa jaarlin arvonimeä, mutta Ogilvy kieltäytyi. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta, James Ogilvy ja Marina Ogilvy.
Prinsessa Alexandra sai Royal Victorian Orderin suurristin vuonna 1960 ja kuningatar Elisabet II teki hänestä Sukkanauharitarikunnan ritarin vuonna 2003. Alexandralla on useita sotilaallisia kunniatehtäviä kotimaassaan ja ulkomailla, hänellä on useita kunniatohtorin arvoja ja hän on saanut useita ulkomaisia kunniamerkkejä.
Signe Bergman

Signe Wilhelmina Ulrika Bergman (10. huhtikuuta 1869 – 9. toukokuuta 1960) oli 1900-luvun alun keskeisiä ruotsalaisia naisasianaisia. Hän toimi Landsföreningen för kvinnans politiska rösträtt (LKPR) -järjestön puheenjohtajana 1913–1917 ja organisoi sen toimintaa jo aiemmin, muun muassa suurten adressien keräykset vuosina 1907 ja 1913 sekä järjestön oman lehden "Rösträtt för kvinnor" perustamisen 1912.
Bergman varttui hyväosaisessa porvarisperheessä. Käytyään tyttökoulun hän muutti sukulaisensa Martina Bergman-Österbergin luokse Englantiin, missä hän opiskeli kieliä. Englannissa hän tutustui suffragettiliikkeeseen mutta piti näiden suoran toiminnan metodeja liian radikaaleina. Ruotsiin palattuaan Bergman alkoi työskennellä kassanhoitajana pankissa, missä ammatissa hän jatkoi eläkeikään saakka.
Bergman on haudattu Norra begravningsplatsen -hautausmaalle Tukholman lähelle.
Kirsi Pitkänen

Kirsi Pitkänen (s. 1979) on suomalainen taiteentekijä, käsitetaiteeseen keskittynyt kuvataiteilija, taidekoordinaattori, taidekonsultti ja kuraattori. Hän toimi Keski-Suomen visuaalisten taiteiden läänintaiteilijana vuonna 2014–2016. Pitkäsellä on taidekonsultointiin keskittynyt yritys Art Impact.
Ura.
Työskentely kuvataiteilijana 2004–.
Pitkänen on taiteessaan keskittynyt pitkiin projekteihin, jotka tuovat esiin yhteisöllisyyden hajoamiseen liittyviä ilmiöitä. 
Hän valmistui Kuopion Muotoiluakatemiasta vuonna 2004 erityistekniikkojen linjalta ja alkoi sen jälkeen toimia päätoimisesti kuvataiteilijana, keskittyen käsitetaiteeseen, jota hän toteutti performanssien ja installaatioiden kautta. 
Pitkäsen tuulipukuun pukeutunut julistajahahmo esiintyi ensi kerran Kuopion ANTI-festivaaleilla vuonna 2006. Megafonin kautta Pitkänen on lukenut lukijoiden sanomalehtiin lähettämiä mielipiteitä. Julistaja on esiintynyt suomalaisilla festivaaleilla, joukkotapahtumissa ja paikallisradiossa ja esimerkiksi Kuopion kaupungintalon parvekkeella tuoden esiin kansan ääntä. Muita Pitkäsen hahmoja ovat esimerkiksi tullivirkailija ja nallekarkkeja jakeleva Björn "Nalle" Wahlroos. 
Vuonna 2009 Pitkänen piti Sentin venytys -näyttelyn Galleria 12:ssa Kuopiossa. Mustaa huumoria sisältäneessä näyttelyssä oli installaatioita, readymade-esineitä ja performanssia.
Vuonna 2010 Pitkänen osallistui Shanghain maailmannäyttelyyn kupla-performanssillaan, joka on ollut esillä myös Suomessa. Pitkänen toimi näyttelyssä artistioppaana kahden kuukauden ajan.
Seuraavana vuonna hän piti neljä näyttelyä, vieraili Osakassa ja päätti muuttaa Kuopiosta Jyväskylään. 
Joulukuussa 2013 Taiteen edistämiskeskus Taike valitsi Pitkäsen kolmeksi vuodeksi läänintaiteilijaksi. Toimiessaan Keski-Suomen visuaalisten taiteiden läänintaiteilijana vuosina 2014–2016 hänen tehtävänään oli muun muassa kaupunkikuvan ja -ympäristön kehittäminen ja taiteilijoiden toimintaedellytysten parantaminen. Pitkänen toimi muun muassa Jyväskylän Kankaan alueen taidekoordinaattorina ja Kaupunkikerroin-tapahtumakokonaisuuden ja Reaktio-festivaalin tuottajana. Hän koordinoi Kankaan alueen taidehankintoja ja teki ensimmäiselle asemakaava-alueelle taiteen yleissuunnitelman.
Pitkänen koordinoi Ars Liberan vuosinäyttelyn Juuret(on) vuonna 2017. Seuraavana vuonna hän toteutti Veikko Halmetojan kuratoimille Mäntän kuvataideviikoille vuoden suurimman teoksen, Meeting Point -installaation, johon tarvittiin yli 43 kilometriä linjalankaa ja 1 500 ruuvia.
Pitkänen kuratoi Fiskarsin käsityöläisten muotoilijoiden ja taiteilijoiden ja osuuskunta Onoman kesänäyttelyn Arts &amp; Crafts and Rabbit Holes vuonna 2023.
Työskentely taidekonsulttina 2016–.
Pitkänen perusti Art Impact -yrityksensä vuonna 2016. Vuonna 2019 hänet nimettiin työryhmään, joka vastasi Matti Nykäsen kunniaksi Jyväskylään rakennetun muistomerkin valmistelutyöstä.
Taidekonsulttina Pitkänen on toiminut Kankaan alueella Jyväskylässä, Jyväskylän keskustassa ja Kehä Vihreällä sekä Hämeenlinnan Ahveniston Assi-sairaalassa, jonka taideohjelman hän on tehnyt.
Luottamustehtäviä.
Pitkänen on toiminut muun muassa
Bruttia Crispina

Bruttia Crispina (noin 164–193 jKr.) oli Rooman keisarinna vuosina 180–191 Rooman keisari Commoduksen puolisona. Crispinan kuolinvuosi on jokseenkin epäselvä, sillä eri lähteissä vuosiluku vaihtelee vuosien 183 ja 193 välillä.
Crispina syntyi noin vuonna 164 konsuli Gaius Bruttius Praesensin ja hänen vaimonsa perheeseen. Hänen elämänsä varhaisista vaiheisista ei ole juurikaan tietoa. Crispinan veljen tiedetään olleen nimeltään Lucius Brutius Quintius Crispinus.
Avioliitto.
Crispina meni naimisiin tulevan keisari Commoduksen kanssa kesällä 178. Avioliitossa Crispinan yhtenä tehtävänä oli kehittää nuoren keisarin luonnetta, mutta myös hän itse oli turhamainen ja ylpeä eikä onnistunut parantamaan keisarin hankalaa luonnetta.
Commoduksen ja Crispinan liiton kunniaksi lyötiin kolikko, jonka toisella puolella on Crispinan profiilikuva ja toisella puolella julistus onnesta ja sovusta. Kolikon tekstejä voidaan jälkikäteen tarkasteltuna pitää ironisina, sillä keisari ei pitänyt vaimostaan. Keisarinna Crispinan kuvalla varustettiin muitakin kolikoita.
Avioliitosta ei syntynyt lapsia, vaikka Crispina mahdollisesti oli raskaana liiton aikana.
Kuolema.
Keisari Commodus yritettiin salamurhata vuonna 182. Teko kuitenkin epäonnistui, ja salaliittoon osallistuneet, kuten Commoduksen sisar Lucilla, karkotettiin Caprin saarelle ja teloitettiin pian. Crispinan on epäilty liittyneen samaan salaliittoon, sillä myös hänet karkotettiin Caprille ja teloitettiin samoihin aikoihin. Toisin kuin salaliittoon kuuluneita, Crispinaa syytettiin kuitenkin aviorikoksesta.
Kris Tompkins

Kristine McDivitt Tompkins on yhdysvaltalainen liikenainen ja seikkailija, josta on tullut arvostettu luonnonsuojelija. Yhdessä Douglas Tompkinsin kanssa hän on rahoittanut laajojen luonnonsuojelualueiden perustamista Etelä-Amerikan Patagonian alueelle. He osallistuivat viiden kansallispuiston perustamiseen.
Tompkins on Patagonia-vaateyhtiön entinen toimitusjohtaja. Tompkins aloitti uransa vuonna 1973 ystävänsä Yvon Chouinardin kiipeilyvarusteyhtiössä, josta myöhemmin kehittyi Patagonia. Hän toimi yrityksen toimitusjohtajana 14 vuotta kunnes tutustui Doug Tompkinsiin, joka oli ollut perustamassa The North Face- ja Esprit-vaateyrityksiä. Lähdettyään vaatealalta 1990-luvun alussa Doug Tompkins sai Kris Tompkinsin lähtemään Chileen, missä he käyttivät aikaansa ja varallisuuttaan suojeltavien alueiden hankkimiseen.
Vuonna 2023 Jimmy Chin ja Chai Vasarhelyi ohjasivat tuolloin 72-vuotiaan Tompkinsin elämästä dokumentin "Wild life".
Publia Fulvia Plautilla

Publia Fulvia Plautilla (noin 187-211) oli Rooman keisarin Caracallan vaimo.
Perhe ja lapsuus.
Plautilla syntyi Gaius Fulvius Plautianukselle ja tämän vaimolle noin vuonna 187. Plautillan syntymävuosi on päätelty hänen avioitumisvuodestaan, vuosi 202, sillä roomalaiset tytöt menivät yleensä naimisiin 15-vuotiaana.
Plautillan syntyessä hänen isänsä oli vielä matala-arvoinen ratsastusupseeri, mutta serkkunsa, keisari Septimius Severiuksen, aikaan hänestä tuli keisarin henkivartioston komentaja ja yksi Rooman vaikutusvaltasimmista miehistä. 
Plautillan isä varmisti tyttärensä saavan hyvän koulutuksen. Hänen on kerrottu pitäneen huolta, että Plautillan opettajat ja palvelijat olivat eunukkeja.
Avioliitto ja kuolema.
Plautilla avioitui vuonna 202 isänsä serkun keisari Septimius Severiuksen pojan, tulevan keisarin Caracallan, kanssa. Avioliitto oli poliittisesti merkittävä, sillä sen oli tarkoitus lopettaa keisariperheen ja prefektin väliset erimielisyydet.
Liitto oli onneton ja Caracalla vihasi Plautillan isää. Myöhemmin, vuonna 205, Caracalla karkotti ja teloitti Plautianuksen syyttäen tätä salaliitosta imperiumia vastaan. Caracalla lähetti pian tämän jälkeen myös Plautillan Sisiliaan Liparin saarelle. Kun Caracallasta tuli keisari isänsä kuoltua, yksi hänen ensimmäisistä teoistaan oli vaimonsa teloittaminen.
Plautillan kuoleman jälkeen hänen muistonsa tuhottiin ("damnatio memoriae"): hänen nimensä muun muassa poistettiin kirjoituksista ja hänen hahmonsa poistettiin Rooman rahanvaihtajien kaaresta.
Janne Mattila

Janne Mattila on suomalainen näyttelijä.
Ura.
Mattila on näytellyt lyhytelokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten "Salatuissa elämissä" Matti Virtasena, "Sinisessä enkelissä" poliisipäällikkönä, "Moderneissa miehissä" lääkärinä ja "Sykkeessä".
Vuodesta 2018 lähtien Mattila on esiintynyt avustavana näyttelijänä Suomen Kansallisoopperan oopperoissa Innocence, Valkyyria ja Hoffmannin kertomukset.
Virtuaalinäytelmässä "Love Simulation EVE", hän näytteli isää nimeltä Jussi Virta. Näytelmä katsottiin virtuaalilaseilla Espoon kaupunginteatterissa maaliskuussa 2023.
Helsingin ruotsalainen metodistiseurakunta

Helsingin ruotsalainen metodistiseurakunta (, aik. "Metodist-episkopalkyrkan i Finland") on helsinkiläinen metodistiseurakunta. Helsingin ruotsalainen metodistiseurakunta on perustettu 1. tammikuuta 1884, ja seurakunta rekisteröitiin ruotsinkieliseksi 17. joulukuuta 1925, kun metodistiseurakunnat jakautuivat kielellisesti kahtia. Seurakunnan Kristus-kirkko sijaitsee Töölössä Apollonkadulla. Seurakunnan pastori on Tuula Sahlin.
Historia.
Helsingin metodistikirkko, Metodist-episkopalkyrkan i Finland, perustettiin vuonna 1884 ja rekisteröitiin ruotsinkieliseksi 1925. Alkuaikoinan ruotsalaisten metodistien toiminta oli vilkkaampaa kuin suomalaisten, ja seurakunnan vaikutus näkyi erityisesti sosiaalitoiminnassa ja nuorisotyössä. 1930-luvulle saakka seurakunnan Emanuelinkirkko sijaitsi Yrjökadun ja Kalevankadun kulmauksessa. Vuodesta 1928 seurakunnalla on ollut Kristus-kirkko Töölön Apollonkadulla. 1930-luvulla seurakunnan jäsenmäärä oli noin 500. Vuosina 1904–1943 seurakunnan pastorina toimi Karl Hurtig.
Natriumpermanganaatti

Natriumpermanganaatti (NaMnO4) on natrium- ja permanganaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään hapettimena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa natriumpermanganaatti on tummanviolettia kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedelliset mono- ja trihydraatit (NaMnO4·H2O ja NaMnO4·3H2O). Aine liukenee runsaasti veteen ja reagoi etanolin kanssa. Natriumpermanganaatti on vahva hapetin.
Natriumpermanganaattia valmistetaan hapettamalla ferromangaania elektrolyyttisesti natriumkarbonaattia sisältävässä liuoksessa tai lähtien kaliumpermanganaatista.
Natriumpermanganaattia käytetään hapettimena vedenpuhdistuksessa ja piirilevyjen etsauksessa. Orgaanisen kemian synteeseissä sitä käytetään hapettamaan alkoholeja aldehydeiksi, ketoneiksi tai karboksyylihapoiksi, tioeettereitä sulfoneiksi ja amiineja nitroyhdisteiksi.
Tyler Alvarez

Tyler Sage Alvarez (s. 25. lokakuuta 1997 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan rooleistaan Diego Ruedana Nickelodeonin teini-sarjassa "Every Witch Way" ja Peter Maldonadona Netflixin pilasarjassa "American Vandal".
Elämäkerta.
Alvarez syntyi New Yorkissa ensimmäisen sukupolven kuubalaiselle amerikkalaiselle isälle ja neljännen sukupolven puertoricolaisamerikkalaiselle äidille. Hän opiskeli Fiorello H. LaGuardia High Schoolissa New Yorkissa ja Jericho High Schoolissa Jerichossa, New Yorkissa.
11. kesäkuuta 2021 Alvarez esiintyi julkisesti homona sosiaalisessa mediassa.
Andreaskirkko

Andreaskirkko () on helsinkiläinen vapaaseurakunta. Seurakunta on Missionskyrkan i Finland-kirkkokunnan jäsen. Seurakunnan kirkko sijaitsee Korkeavuorenkadulla, Kaartinkaupungissa. Seurakunta tekee yhteistyötä paikallisesti, kansallisesti ja kansainvälisesti sekä tukee satunnaisesti useita lähetys- ja avustustehtäviä ulkomailla. Seurakunnan johtaja on Markus Österlund.
Andreaskyrkan on Helsingin ensimmäinen vapaakirkollinen seurakunta. Vuonna 1891 seurakunnassa aloitettiin suomenkielinen toiminta, joka jakautui suomenkieliseksi vapaaseurakunnaksi vuonna 1923.
MIPS Technologies

MIPS, aiemmin MIPS Computer Systems, Inc. ja MIPS Technologies, Inc. on yhdysvaltalainen puolijohteita suunnitteleva yritys, joka tunnetaan erityisesti MIPS-arkkitehtuurista ja RISC-mikroprosessoreista.
MIPS oli Silicon Graphicsin omistuksessa vuodesta 1992 ja sen prosessoreita käytettiin SGI:n työasemissa.
Imagination Technologies osti yrityksen 2013 ja myi sen Wave Computingille 2018. Wave hakeutui konkurssisuojaan 2020. MIPS ilmoitti 2021 luopuvansa MIPS-arkkitehtuurista.
Historia.
MIPS perustettiin vuonna 1984. Ensimmäinen prosessori, R2000, julkaistiin vuonna 1986. SGI osti MIPS:in vuonna 1992. MIPS järjesti osakeannin vuonna 1998.
MIPS:illä oli 150 työntekijää 1. marraskuuta 2010.
Joulukuussa 2022 yritys julkaisi ensimmäinen RISC-V-käskykantaan perustuvan suorittimensa MIPS eVocore P8700.
Vermont State House

Vermont State House on Vermontin Montpelierissä sijaitseva hallintorakennus, jossa kokoontuvat Vermontin yleiskokouksen ylä- että alahuone.
Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1833 ja ne saatiin valmiiksi vuonna 1838. Rakennus tuhoutui suurilta osin tulipalossa vuonna 1857. Rakennus jälleenrakennettiin ja se saatiin uudelleen käyttöön vuonna 1859.
Rakennustyyliltään hallintorakennus edustaa ns. uuskreikkalaista tyyliä. Yksi rakennuksen merkittävimmistä yksityiskohdista on kultainen kupoli, jonka päällä on Cereksen patsas, joka symboloi maatalouden tärkeyttä osavaltiolle. Rakennus ottaa inspiraatiota Yhdysvaltain kongressitalosta.
Akantti (ornamentti)

Akantti eli akantin lehti tai akanthus () on Välimeren maissa kasvavien akanttien ("Acanthus") poimuisia ja liuskaisia lehtiä muistuttava ornamentti. Se on ollut arkkitehtuurissa yleinen koristeaihe. Akantti on suosittu ornamentti etenkin klassisessa ja uusklassisessa arkkitehtuurissa.
Akantti kehittyi ornamenttina Ateenassa 400-luvulla eaa. ja sitä on myöhemmin käytetty rakennustaiteessa korinttilaisten ja kompositapylväiden kapiteelien koristeaiheena. Vitruviuksen kertomuksen mukaan erään korinttilaisen neidon haudan päälle oli asetettu kalathos-kori, joka oli koristeltu akantin varsilla ja -lehdillä. Kallimakhos kopioi sen tyyliteltyyn muotoon ja loi näin korinttilaisen kapiteelin kalathoksen.
Kuume (täsmennyssivu)

Kuume voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia asioita:
Ainura Sagyn

Ainura Sagyn (; s. 1989) on kirgisialainen insinööri ja yrittäjä.
Sagyn on perustanut Tazar-nimisen startupin, joka vähentää muovijätettä yhdistämällä ylijäämämuovia tuottavia ja käyttäviä yrityksiä toisiinsa.
Sagyn on kotoisin Kirgisian vuoristoisista osista ja sai stipendin, jolla pääsi opiskelemaan tietotekniikkaa maan pääkaupunkiin. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Madridissa.
Sagyn on mukana kansallisessa ohjelmassa, jolla rohkaistaan naisia luonnontieteen ja tekniikan aloille, ja on pitänyt siellä esitelmiä tuhansille tytöille.
BBC valitsi Sagynin vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women. Vuonna 2021 hän sai Anita.B-säätiön opiskelijoille myöntäämän palkinnon.
Österpurmon baptistiseurakunta

Österpurmon baptistiseurakunta () oli vuosina 1873–1932 Purmossa toiminut baptistiseurakunta. Seurakunnan keskus oli Purmon itäisessä osassa Sexjön kylässä.
Seurakunta perustettiin vuonna 1873. Seurakunnan pitkäaikainen saarnaaja oli maanviljelijn poika Johan Kasén, joka saarnasi useissa paikoissa Purmossa. Seurakunnan tilaisuuksiin osallistui mm. Anders Niss ja monet muut baptistisaarnajat. Seurakunnan jäsenmäärä oli 1900-luvun vaihteessa 39. Seurakunta toimi pääasiassa Kasénin kotona, mutta toisinaan seurakunta toimi vuokrasi myös juhlasalia. Seurakunta lakkautettiin vuonna 1932 ja toiminta keskittyi Purmon baptistiseurakuntaan.
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut 2018

Jalkapallon alle 20-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut 2018 olivat järjestyksessään yhdeksännet alle 20-vuotiaiden naisten MM-kilpailut. Ne pelattiin Ranskassa 5.–24. elokuuta 2018. Kisapaikkakuntina olivat Vannes, Concarneau, Saint-Malo ja Dinan-Léhon.
MM-lopputurnaukseen selviytyi järjestäjämaa Ranskan lisäksi viisitoista maata. Euroopasta mukana olivat Alankomaat, Englanti, Espanja ja Saksa, Aasiasta Japani, Kiina ja Pohjois-Korea, Oseaniasta Uusi-Seelanti, Afrikasta Ghana ja Nigeria, Pohjois-Amerikasta Haiti, Meksiko ja Yhdysvallat sekä Etelä-Amerikasta Brasilia ja Paraguay. Joukkueet pelasivat neljässä neljän joukkueen alkulohkossa, joista kustakin kaksi parasta pääsi puolivälieriin. Puolivälierien voittajat pelasivat välierissä, joiden voittajat pelasivat mestaruudesta loppuottelussa ja häviäjät kolmannesta sijasta pronssiottelussa.
Mestaruuden voitti Japani, jolle mestaruus oli naisten tässä ikäluokassa ensimmäinen. Hopeaa saavutti loppuottelun maalein 3–1 hävinnyt Espanja, ja pronssia sai Englanti, joka voitti pronssiottelussa rangaistuspotkukilpailun jälkeen Ranskan. Muut puolivälieräjoukkueet olivat oman alkulohkonsa voittanut Saksa sekä lohkokakkosiksi sijoittuneet Alankomaat, Nigeria ja Pohjois-Korea.
Turnauksen parhaat maalintekijät olivat kuusi maalia tehneet Englannin Georgia Stanway ja Espanjan Patricia Guijarro, joista jälkimmäinen palkittiin turnauksen parhaana pelaajana. Parhaaksi maalivahdiksi valittiin Englannin Sandy MacIver.
Närpiön baptistiseurakunta

Närpiön baptistiseurakunta (, aik. "Yttermark baptistförsamling") on vuonna 1886 perustettu närpiöläinen baptistiseurakunta. Suuri osa seurakunnan perustajajäsenistä kuului Åmossan baptistiseurakuntaan. Vuonna 2004 seurakuntaan kuului noin 80 jäsentä.
Seurakunta järjestää jumalanpalveluksia Salem-kappelissa. Lisäksi seurakunta omistaa kappelit Rangsbyssä ja Pirttikylässä sekä leirintäalueen Nämpnäsin Äggrundissa. Lisäksi seurakunnalla on pienryhmätoimintaa. Seurakunnalla on ollut myös "Andaktsgruppen"-lauluryhmä. Monet seurakunnan jäsenet osallistuvat Frank Mangs Centerin työhön.
Salem-kappeli.
Närpiön baptistiseurakunnan Salem-kappeli valmistui vuonna 1912. Kappelin suuressa salissa oli valmistuessaan paikat 200 henkilölle ja lisäksi kappelissa oli pieni sali sekä pastorin asunto. Talon rakennuskustannukset olivat noin 115 000 markkaa. Rukoushuoneen alttaritaulun on maalannut Anni Krokfors ja se kuvaa pitkäperjantain ristiinnaulitsemista.
Historia.
Baptismi saapui Närpiöön Nämpnäsin kylällä syntyneen ja Ruotsissa asuneen Mikael Erikssonin myötä. Vuonna 1884 Närpiössä perustettiin Nämpnäsin baptistiseurakunta, jonka saarnaajana Eriksson toimi. Vuonna 1886 perustettiin nykyinen Yttermarkin baptistiseurakunta, joka koettiin tarpeelliseksi pitkien etäisyyksien ja huonojen yhteyksien vuoksi.
Seurakunnan perustava kokous pidettiin 17. lokakuuta 1886 Erik Janssonin johdolla Anders Frostin kotona Yttermarkissa. Kokouksessa seurakuntaan liittyi 25 henkilöä ja seurakunnan johtajaksi valittiin aikaisemmin Närpiön veljesseurakunnassa työskennellyt saarnaaja Lars Öhman, jonka avuksi valittiin Gabriel Söderman.
Yttermarkilaisilla oli aluksi rukoushuone nykyisen meijerin luona. Yttermarkin Salemkappeli rakennettiin vuonna 1912. Rangsbyn Betelkappeli vihittiin käyttöön 1916. Myös Gottböleen perustettiin Elim-rukoushuone vuonna 1927. Vuonna 1931 seurakuntaan kuului 114 jäsentä. Vuonna 1933 perustettiin Rangsbyn baptistiseurakunta.
1970-luvun alussa Yttermarkin baptistiseurakunnassa oli 61 jäsentä ja yhteensä Närpiön baptistiseurakuntiin kuului 137 jäsentä.
Seurakunnan johtajat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet seurakunnan johtajina:
Ernestine Schumann-Heink

Ernestine Schumann-Heink (alun perin "Tini Rössler"; 15. kesäkuuta 1861 Libeň, Böömi – 17. marraskuuta 1936 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli itävaltalainen ooppera- ja liedlaulaja, joka oli äänialaltaan kontra-altto. Hän oli yksi keskeisistä Richard Wagnerin ja Richard Straussin oopperoiden roolien tulkitsijoista ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä.
Schumann-Heink teki ensimmäisen ammattimaisen esiintymisensä laulamalla Ludwig van Beethovenin yhdeksännen sinfonian esityksessä Grazissa sopraano Maria Wiltin kanssa vuonna 1877. Oopperadebyyttinsä hän teki Dresdenissä Saksassa vuonna 1878 Azucenan roolissa Giuseppe Verdin oopperassa "Trubaduuri". Hän lauloi Wagnerin oopperoiden esityksissä Bayreuthin musiikkijuhlilla vuosina 1896–1906 ja loi Klytemnestran roolin Richard Straussin "Elektrassa" vuonna 1909. Vuosina 1899–1904 Schumann-Heink lauloi Metropolitan-oopperassa New Yorkissa. Hänen laajinta huomiota saanut roolinsa oli Erda Wagnerin "Siegfriedissä". Hänen roolejaan Wagnerin ja Richard Straussin tuotantojen ulkopuolella olivat muiden muassa Carmen (Georges Bizet: "Carmen"), Fidès (Giacomo Meyerbeer: "Le prophète") ja Orlovsky (Johann Strauss nuorempi: "Lepakko"). Schumann-Heink tunnettiin myös merkittävänä yksinlaulujen tulkitsijana, joka piti usein resitaaleja.
Schumann-Heink otti miestensä Ernest Heinkin ja Paul Schumannin sukunimet. Hän tuli elämänsä jälkimmäisellä puoliskolla tunnetuksi radiolähetyksistä Yhdysvalloissa, ja hän esiintyi vuonna 1935 elokuvassa "Here's to Romance". Schumann-Heink on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle. Yksi hänen lapsistaan oli näyttelijä Ferdinand Schumann-Heink.
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut 2010

Jalkapallon alle 20-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut 2010 olivat järjestyksessään viidennet alle 20-vuotiaiden naisten MM-kilpailut. Ne pelattiin Saksassa 13. heinäkuuta – 1. elokuuta 2010. Kisapaikkakuntina olivat Augsburg, Bielefeld, Bochum ja Dresden.
MM-lopputurnaukseen selviytyi järjestäjämaa Saksan lisäksi viisitoista maata. Euroopasta mukana olivat Englanti, Ranska, Ruotsi ja Sveitsi, Aasiasta Etelä-Korea, Japani ja Pohjois-Korea, Oseaniasta Uusi-Seelanti, Afrikasta Ghana ja Nigeria, Pohjois-Amerikasta Costa Rica, Meksiko ja Yhdysvallat sekä Etelä-Amerikasta Brasilia ja Kolumbia. Joukkueet pelasivat neljässä neljän joukkueen alkulohkossa, joista kustakin kaksi parasta pääsi puolivälieriin. Puolivälierien voittajat pelasivat välierissä, joiden voittajat pelasivat mestaruudesta loppuottelussa ja häviäjät kolmannesta sijasta pronssiottelussa.
Mestaruuden voitti Saksa, jolle mestaruus oli naisten tässä ikäluokassa toinen. Hopeaa saavutti loppuottelun maalein 2–0 hävinnyt Nigeria, ja pronssia sai Etelä-Korea, joka voitti pronssiottelussa Kolumbian 1–0. Muut puolivälieräjoukkueet olivat oman alkulohkonsa voittaneet Meksiko, Ruotsi ja Yhdysvallat sekä lohkokakkoseksi Ruotsin jälkeen sijoittunut Pohjois-Korea.
Turnauksen paras maalintekijä oli kymmenen maalia tehnyt Saksan Alexandra Popp, joka palkittiin myös turnauksen parhaana pelaajana. Parhaaksi maalivahdiksi valittiin Yhdysvaltain Bianca Henninger.
Olga Heinänen

Olga Vilhemiina Heinänen (s. 1901, Helsinki) oli suomalainen punakaartin päällikkö Suomen vuonna 1918 käydyssä sisällissodassa.
Heinänen syntyi Helsingissä työläisperheeseen. Hän kasvoi Haminassa ja kävi kansakoulun ennen kuin meni hätäaputöihin. Hätäaputöiden loputtua 16-vuotias Heinänen pestautui punakaartiin, jossa naiselle maksettiin runsasta 10 markan päiväpalkkaa. Rahan lisäksi Heinästä motivoi vallankumousaate ja hän värväsikin aktiivisesti lisää jäseniä punakaartiin. Nuori nainen myös johti 5. maaliskuuta 1918 perustetun Haminan naiskaartin toista plutoonaa.
Keväällä 1918 Heinänen ryösti Haminan Seurahuoneen. Hän oli Browning-aseen kanssa vaatinut vaihtamaan 500 markan setelin pienemmiksi rahoiksi, mutta seurahuoneen hoitajatar kieltäytyi. Heinänen oli laukaissut aseensa kattoa kohti ja uhannut ampua yläkerrassa nukkuneen Ruotsin konsulin, mikäli hän ei saisi haluamiaan rahoja. 
Toukokuussa 1918 valkoisten vallattua Haminan Heinänen pakeni. Hän pakeni hevosellaan kohti Kotkaa, mutta valkokaartilaiset saivat hänet piiritettyä. Heinänen ampui hevosensa, joka kaatui valkokaartilaisen päälle, ja Heinänen pääsi jatkamaan pakoaan. Hänet kuitenkin saatiikn lopulta kiinni ja kuljetettiin vankileirille Tammisaareen. Esitutkinapapereissa häntä kuvailtiin kiivaaksi ja huonomaineiseksi ja hänen kerrottiin kuuluneen Punakaartin naisosaston kuolemanpataljoonaan. Hän oli edesauttanut punaisten ottamien vankien teloittamista, vaikka ei ollut itse surmannut heitä.
Heinänen siirrettiin Santahaminan vankileirille, jossa vankien olot olivat huonot. Vangit kärsivät nälästä ja kulkutaudeista ja joutuivat kohtaamaan myös seksuaalista väkivaltaa. 16. heinäkuuta 1918 Heinänen ja kaksi muuta vankia karkasivat Santahaminasta saksalaisten sotilaiden avustuksella, kun heitä oltiin lähettämässä Suomenlinnaan toiselle leirille. Heinänen oli pyytänyt sotilailta apua karkaamiseen ja sotilaat olivat hankkineet pakomatkaa varten karkulaisille soutuveneen ja Heinäselle saksalaisen merisotilaan asun. Heinänen puki vaatteet päälleen ja he soutivat Santahaminasta Laajasaloon. Heinänen ja hänen vankitoverinsa viettivät yön Laajasalossa, jonka jälkeen kävelivät Herttoniemeen ja lopulta Helsinkiin, josta Heinänen matkusti junalla Haminaan. Hän piileskeli ensin metsässä Haminassa, sillä arveli, että häntä etsittäisiin kotoa vanhempiensa luota. Kun hän lopulta kuitenkin meni kotiinsa, jäi hän kiinni saksalaisille sotilaille, jotka asuivat viereisessä asunnossa.
Heinänen sai kolmen vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta.
Nämpnäsin baptistiseurakunta

Nämpnäsin baptistiseurakunta () on entinen Närpiössä toiminut baptistiseurakunta. Seurakunta perustettiin vuonna 1884 ja sen ensimmäisenä saarnaajana toimi Mikael Eriksson. Seurakunnalla oli vanha kappeli Nämpnäsissä vuosina 1888–1959 sekä uusi Betania-kappeli, joka valmistui vuonna 1961. 
Vuoteen 1931 mennessä seurakunnassa oli kastettu 191 henkilöä. Seurakunta tunnettiin erityisesti vilkkaasta pyhäkoulu- ja päiväkotitoiminnastaan. Seurakunta kohtasi laajaa vastustusta Närpiön seurakunnan papiston taholta.
Kappeli.
Nämpnäsin vanha kappeli valmistui vuonna 1888 ja myöhemmin sitä laajennettiin ja remontoitiin. Vuonna 1931 kappelissa oli paikat 150 henkilölle ja sen rakennuskustannukset olivat 50 000 markkaa. Vanha kappeli oli toiminnassa vuoteen 1959. Uusi Betania-kappeli rakennettiin 1961.
Historia.
Baptismi saapui Närpiöön Nämpnäsin kylällä syntyneen ja Ruotsissa asuneen Mikael Erikssonin myötä. Eriksson työskenteli saarnaajana Sundsvallin baptistiseurakunnassa. Vuonna 1874 hän vieraili Närpiössä ja piti useita kokouksia kahden viikon aikana, mikä oli alku baptistiselle toiminnalle Närpiössä. Vuonna 1881 Närpiössä vieraili myös Karlsson-niminen baptisti. Samana vuonna Eriksson vieraili uudestaan Närpiössä.
Vuodesta 1884 lähtien Eriksson toimi Sundsvallin lähetysseuran saarnaajana Närpiössä. Kesäkuussa 1884 Eriksson muutti perheineen Nämpnäsiin ja piti seurakunnan perustavan kokouksen Johan Erik Landelsin luona Orrskäretissä. Paikalla olivat myös pasotri C. G. Lagergren Sundsvallista sekä Erik Jansson. Närpiön kirkkoherra Yrjö Gideon Forsman kielsi Lagergrenia kastamasta ja saarnaamasta, mutta kiellolla ei ollut vaikutusta. Seurakunnan johtajaksi valittiin Mikael Eriksson, joka toimi tehtävässä 33 vuotta eli vuoteen 1917. Seurakuntaan liittyi useita Åmossan seurakunnassa ja Ruotsissa kastettuja. 1970-luvun alussa seurakuntaan kuului 55 jäsentä.