tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mihail Pogodin

Mihail Pogodin (, 22. marraskuuta 1800 Moskova, Venäjän keisarikunta – 20. joulukuuta 1875 Moskova, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen historioitsija, filologi ja journalisti. Vuosina 1835–1844 hän toimi Venäjän historian professorina Moskovan yliopistossa. Pogodin oli Venäjän tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsen vuodesta 1841.
Pogodin valmistui Moskovan yliopistosta 1823 ja opetti siellä 1826–1844. Hän kannatti normanniteoriaa ja vastusti Mihail Katšenovskin teoriaa Kiovan Rusin hazara-alkuperästä. Pogodin julkaisi nationalistisia aikakauskirjoja "Moskovski vestnik" (1827–1830) ja kirjallisuuslehteä "Moskvitjanin" (ven. Москвитянин, 1841–1856). Nikolai I:n valtakaudella hän kehitti ja puolusti vanhoillista teoriaa virallisesta nationalismista. Pogodin oli tsaristisen panslavismin ideologi ja Galitsian russofiilien (kuten Denys Zubrytskyin) henkinen mentori. Hän kävi Lvivissä 1835 ja 1842, ja sen jälkeen sinne perustettiin ”Pogodinin kolonia”. Hän työskenteli vuodesta 1844 opetusministeriössä.
Pogodin teki uraauurtavaa tutkimusta Nestorin kronikasta. Hän kirjoitti kirjoja Nestorista ja Nestorin kronikan alkuperästä (väitöskirja 1839), Venäjän historian normannikaudesta (1859) sekä mongoleja edeltävän Kiovan Rusin historiasta, josta hän teki myös tutkimuksia, muistiinpanoja ja luentoja (1846–1857).
Hänen tytär Aleksandra Mihailovna Pogodinova avioitui suomalaisen kenraalimajurin Ernst Albrecht Joseph Sederholmin kanssa. 
Näkemys.
Pogodin esitti Kiovan Rusin kielestä kolmessa artikkelissaan 1856–1857 teorian, että ennen mongolien hyökkäystä Dneprin jokilaaksossa asui venäläisiä, eikä ukrainalaisia (Ala-Karpatiasta muuttaneita) asunut tyhjentyneillä alueilla ennen 1500-lukua. Teorian mukaan kasakat olivat erillinen slaavilais-turkkilainen heimo. Hänen näkemyksensä, joita myöhemmin puolusti kielitieteilijä Aleksei Sobolevski, herättivät tieteellisen kiistan. Huomattavat historioitsijat (Myh’ailo Maksymovytš, Volodymyr Antonovytš, Mihail Vladimirski-Budanov, Mykola Daškevytš, Myh’ailo Hruševskyi) ja kielitieteilijät (Oleksandr Kotljarevskyi, Pavlo Žytetskyi, Vatroslav Jagić, Ahatanhel Krymskyi) osoittivat Pogodinin teorian perusteettomaksi ja epätieteelliseksi.
Vasulaisuus

Vasulaisuus oli Kuortaneella 1800-luvulla vaikuttanut uskonnollinen liike ja hengellinen suuntaus, joka oli jatkumoa 1700- ja 1800-luvun vaihteessa Härmänmaalla vaikuttaneelle wallenbergiläisyydelle. Liike sai nimensä johtajansa Iisakki Vasun (1783–1854) mukaan ja sen kannattajia kutsuttiin "vasunuskoisiksi". Vasulaisuus eli Kuortaneella voimakkaana ja siellä wallenbergiläinen liike sai uuden muodon ja nimen. 
Vasulaisuus oli kirkon ulkopuolelle suljettu radikaalipietistinen liike ja oli Pohjanmaan mystikkoliikkeiden viimeisiä versoja. Vasulaisuus vaikutti Kuortaneella rinnakkain beckiläisen herätysliikkeen kanssa. Vasulaisuuden on mainittu virikkeenä Kuortaneen seutua muokanneiden tapahtumien joukossa. Opin on kerrottu olleen lähtöisin Salmen kylän Vasunmäestä. Vasulaisten seuroissa nähtiin muun muassa Heikki Klemetin äiti, Kuortaneen papin tytär.
Uskonkäsitys.
Liikkeen suurimpana ongelmana on pidetty sen salamyhkäisyyttä, johon liittyivät omat kokoontumisen ja kulkureitit. Kun vasulaisten menoihin ei kuka tahansa päässyt osallistumaan, alkoi niistä kiertää epäselviä huhuja, jotka muuttuivat ihmisten mielikuvituksessa yhä hurjemmiksi. Myös vasulaisuuden kohdalla todellisuutta on pidetty paljon huhupuheita arkisempana.
Oppi.
Vasulaisten oppia ja uskomuksia on kuvattu erikoiseksi, mutta sittenkin harmittomaksi uskonnolliseksi liikkeeksi. Kyläkirjojen mukaan oppi oli valikoiva ja uskonnolliset menot sisälsivät osin hupaisiakin piirteitä, kuten nöyrtymisen merkiksi suoritettu pöytien ali ryömiminen ja seremoniallinen käärmeen pään polkeminen. Heikki Klemetin mukaan Iisakki Vasu loi oman dogmatiikan.
Moraali.
Heikki Klemetin mukaan vasulaiset eivät olleet moraalisesti heikompia kuin muidenkaan uskonsuuntien kannattajat. Vasulaisten kristillisyys oli sen sijaan erilaista. Vasulaisten seuroissa tanssittiin, taputettiin ja iloittiin. Tanssia kutsuttiin myös taivaan hypyksi. Liikkeen kokouksissa oli myös muita symbolisia eleitä kuvaamassa kristityn pelastuksen tietä. Vasulaisuuden perintönä ovat Sulevi Riukulehdon mukaan säilyneet värit ja räiskyvyys.
Seuroissa saatettiin myös juoda viinaa ja suhtautua vapaamielisesti seksuaalisuuteen. Alkoholin seremoniakäytön ajateltiin avaavan sielun hengelle, mutta humaltua ei kuitenkaan saanut. Heikki Klemetin mukaan puheet seksuaalimoraalin löyhyydestä olivat perättömiä. Liikkeen jäsenillä ei myöskään näytä olleen aviottomia lapsia.
Lopun ajan odotus.
Vasulaisuuden hurmoksellisimpia piirteitä olivat taivasten vaunujen odotus, joiden paikoiksi on mainittu Kultavuori, Rantalanvuori tai Kuhankallio ja päiväksi 25. heinäkuuta 1898. Lopun ajan odotuksessaan vasulaisuus ei eroa muista, aikaisemmista tai myöhemmistä, hurmoksellisista liikeistä.
Arvostelu.
Lähes kaikki vasulaisuudesta kertovat kirjalliset lähteet ovat liikkeen vastustajien kirjoittamia. Heikki Klemetti on antanut omassa arviossaan liikkeestä myönteisen kuvan, eikä ole löytänyt toiminnasta juuri mitään raskauttavaa.
Finis Finlandiae!

Finis Finlandiae! (latinaa = ’Suomen loppu’) on huudahdus, jonka kiihkokansallismielinen venäläinen poliitikko Vladimir Puriškevitš esitti Venäjän valtakunnanduuman istunnossa 10. kesäkuuta (juliaanisen kalenterin mukaan 28. toukokuuta) 1910, kun duuma oli hyväksynyt äänin 164–23 Suomen suuriruhtinaskuntaa koskeneen lain yleisvaltakunnallisesta lainsäädännöstä.
Lani Pallister

Lani Pallister on australialainen uimari. Hän on menestynyt parhaiten pitkillä vapaauintimatkoilla. Hän on voittanut viisi aikuisten lyhyen radan maailmanmestaruutta ja yhden pitkän radan maailmanmestaruuden sekä kolme nuorten maailmanmestaruutta.
Pallister menestyi nuorten Tyynenmeren kisoissa vuonna 2018: hän voitti kultaa 400 metrin, 800 metrin ja 1 500 metrin vapaauinnissa sekä saavutti hopeaa 200 metrin vapaauinnissa, 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Vuonna 2019 hän yls nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa täsmälleen samaan kolmen kullan ja kolmen hopean saavutukseen täsmälleen samoissa lajeissa. Vuonna 2022 hän kilpaili ensi kertaa aikuisten MM-kilpailuissa Budapestissa. Hän saavutti hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, vaikkakin ui vain alkuerissä, ja pronssia 1 500 metrin vapaauinnissa edellään yhdysvaltalaiset Katie Ledecky ja Katie Grimes. Saman vuoden Kansainyhteisön kisoissa hän sai pronssia 800 metrin vapaauinnissa.
Pallister voitti Melbournen lyhyen radan MM-kilpailuissa 2022 viisi maailmanmestaruutta: 400 metrin vapaauinnissa ajalla 3.55,04, 800 metrin vapaauinnissa ajalla 8.04,07, 1 500 metrin vapaauinnissa ajalla 15.21,43 sekä 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä maailmanennätysajalla 7.30,87. Fukuokan pitkän radan MM-kilpailuissa 2023 hän ui alkuerissä Yhdysvaltojen 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa, joka loppukilpailussa voitti toisella kokoonpanolla kultaa. Hän voitti Pariisin olympialaisissa 2024 kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja sijoittui 800 metrillä kuudenneksi. Budapestin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti kultaa 800 metrin vapaauinnissa kisaennätyksellä 8.01,95, hopeaa 400 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä sekä pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Singaporen pitkän radan MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä kultaa, 1 500 metrin vapaauinnissa pronssia ja 800 metrin vapaauinnissa hopeaa..
Lani Pallisterin äiti Janelle Pallister (o.s. Elford) on toiminut pitkään tyttärensä valmentajana ja kilpaili uimarina vuoden 1988 olympialaisissa sekä voitti kultaa Kansainyhteisön kisoissa 1990.
Friisinvinttikoira

Friisinvinttikoira ("Friesian Windhund") on sukupuuttoon kuollut alankomaalainen koirarotu.
Alkuperä.
Alankomaissa harrastettiin jo 1600-luvulla Euroopan mittakaavalla erityisen paljon coursingia (maastojuoksua) vinttikoirien avulla. Kun coursing kiellettiin vuonna 1924, friisinvinttikoira alkoi harvinaistua ja katosi kokonaan jo ennen toista maailmansotaa.
Collinismi

Collinismi oli Ruotsissa ja Pohjanmaalla 1700- ja 1800-luvulla vaikuttanut uskonnollinen ja henkinen liike, joka perustui Anders Collinin (1754–1830) toimintaan. Collinin pohjalaisia seuraajia kutsuttiin "colliaaneiksi". Ruotsissa Collin sai sisäisen rukouksen sisäistämisestä hovikirjastonhoitajan arvonimen. Liikkeen johtaja Anders Collin oli J. V. Snellmanin vanhempien perhenaapuri Tukholman ajalta.
Collin toimitti Jakob Böhmen teoksia Tukholman Södermalmilta. Böhmen opit tavoittivat hyvin pohjalaiset, jotka samaistuivat böhmeläiseen elävän Jumalan janoamiseen. Vanhat kokemukset opettivat liikkeen kuitenkin varovaisuuteen ja toisaalta pelättiin konventikkeliplakaattia.
Opetus.
Collinismi muistutti "hiljaisuuden retriittiä" 1700- ja 1800-lukujen vaihteesta. Collinismi edusti sisäisen hiljaisuuden kuuntelemista. Suomen colliaanit välttivät vastakkainasettelua kirkon kanssa ja vetäytyivät pääosin omaan rauhaansa. Collinismiin liittyi tunne "elävän Jumalan janoamisesta". Lahkolaisuutta ei kuitenkaan syntynyt, sillä Collin kehotti alistumaan ulkonaisesti kirkon vaatimuksiin, jumalanpalvelukseen sekä sakramenttien käyttöön. Collin varoitti suomalaisia myös muista liikkeistä, kuten herrnhutilaisuudesta, Anna Rogelista, wallenbergiläisyydestä, Savon herännäisyydestä sekä hedbergiläisyydestä.
Serbianvinttikoira

Serbianvinttikoira ("Starosrpski Hrt") on sukupuuttoon kuollut serbialainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Serbianvinttikoira oli jugoslavianvinttikoiraa huomattavasti suurempi ja vankkarakenteisempi. Se muistutti jonkin verran irlanninsusikoiraa, joskin sillä oli tätä syvempi rintakehä, raskaammat olkapäät ja pidemmät raajat. Se oli kookas, massiivinen ja voimakas. Korvat voivat olla pystyt tai riippuvat. Joillain alueilla häntä typistettiin, jotta se ei loukkaantuisi vaikeakulkuisessa metsästysmaastossa. Säkäkorkeus oli noin 84 cm. Karvamuunnoksia tunnettiin kaksi: sileä- ja karkeakarvainen. Värityksiä oli useita, muun muassa valkoinen, fawn, keltainen, punainen, harmaa, ruskea, brindle, black&amp;tan, valkokirjava (tummin merkein) ja harmaavalkoinen.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu oli luonteeltaan karkea ja aggressiivinen. Sitä käytettiin paitsi sekä suurriistan (villisian, kauriin, suden, karhun) että pienriistan (jäniksen, ketun) metsästykseen, myös raivoisana vahtikoirana, sotakoirana ja ratakilpakoirana. Se kykeni huomattavaan nopeuteen, muttei ollut kuitenkaan yhtä nopea kuin jugoslavianvinttikoira tai nykyajan vinttikoirat.
Alkuperä.
Jotkin lähteet pitivät serbianvinttikoiraa jugoslavianvinttikoiran kookkaampana muunnoksena, mutta toisten mukaan se olisi ollut alkuperältään paljon tätä vanhempi. Sen juuret saattoivatkin ulottua jopa Intian ja Kreikan myyttisiin vinttikoiriin asti, sekä myös serbialaisiin susikoiriin ja vuoristokoiriin: se oli mahdollisesti tulos sarplaninacin, sylvanin (serbialainen vuoristokoira) ja zhuyanin (serbialainen mastiffi) risteytyksistä venäjänvinttikoiran, kreikkalaisen jäniskoiran ja turkkilaisen tazin (anatolianvinttikoira) kanssa. Rodun uskotaan olleen irlanninsusikoiran esi-isä, jonka kelttiläisheimot toivat mukanaan Balkanilta Britteinsaarille.
Karkeakarvainen muunnos oli yleisempi, koska serbialaiset sotilaat suosivat sitä taisteluissa turkkilaisia valloittajia vastaan sen erityisen aggressiivisuuden vuoksi.
1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa serbianvinttikoiraan risteytettiin englanninvinttikoiraa ja venäjänvinttikoiraa. Toisen maailmansodan lopulla sen populaatiokoko oli pienentynyt huomattavasti, ja pian se katosi kokonaan. Joidenkin yksilöiden väitetään selviytyneen tietyillä Serbian, Bosnian ja Pohjois-Makedonian alueilla, mutta ne ovat hyvin todennäköisesti taustaltaan sekarotuisia.
Rampur (Uttar Pradesh)

Rampur on kaupunki Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa. Historiallisen Rohilkhandin alueella oleva kaupunki perustettiin vuonna 1775 Rampurin ruhtinaskunnan pääkaupungiksi. Vuoden 2011 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 325 313.
Maantiede.
Rampur sijaitsee Intian Uttar Pradeshin osavaltion luoteisosassa Rampurin piirikunnassa Kosijoen varrella. Seutu on Rohilkhandin historiallisella alueella. Moradabad sijaitsee noin 24 kilometriä Rampurtista länteen. Bareilly sijaitsee kauempana kaakossa.
Historia.
Rampurin perustaminen liittyy rohillojen ja Rohilkhandin historiaan. Rohillat olivat myöhemmin Rohilkhandina tunnetuksi tulleelle alueelle muuttaneita paštuja, joita saapui seudulle siirtolaisina Suurmogulien valtakunnan kaudella. Rohillat perustivat itsenäisen valtion 1700-luvun alkupuoliskolla. He kävivät vuonna 1774 niin sanotun rohillasodan brittien tukemaa Awadhin hallitsijaa vastaan. Lopputuloksena he menettivät suuren osan alueistaan, mutta he saivat pitää muodostetun Rampurin ruhtinaskunnan alueen, johon kuului tuleva Rampurin kaupunki. 
Nykyisen Rampurin paikalla oli aluksi neljä kylää, jotka tunnettiin yhteisnimellä Kather. Rampurin kaupungin perusti rohillahallitsija "nawab" Faizulla Khan vuonna 1775. Alkujaan uusi kaupunki oli tarkoitus nimetä Faizabadiksi, mutta lopulta päädyttiin nykyiseen nimeen, kun ehdotettua nimeä pidettiin liian yleisenä. Uuteen kaupunkiin Faizulla Khan rakennutti esimerkiksi Rampurin Jama Masjid-moskeijan. Toinen maamerkki on Rampurin linna, joka käsittää huomattavan käsikirjoitusten kokoelman Raza- tai Hamid Manzin kirjastossa.
Rohilkhand liitettiin Brittiläiseen Intiaan vuonna 1801. Rampurin hallitsija sai kuitenkin pitää asemansa brittien alaisuudessa. Vuoden 1947 Intian jaon yhteydessä alue liitettiin itsenäistyneeseen Intiaan ja entisestä ruhtinaskunnasta tehtiin Rampurin piirikunta.
Väestö.
Rampurin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 325 313. Metropolialueen asukasluku oli 349 258. Vuonna 1961 kaupungin asukasluku oli 135 407. Vuonna 2011 kaupungin asukkaista 70,02 % oli muslimeja. Hinduja oli 28,46 % ja sikhejä 1 %.
Caprie

Caprie () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 2 061 asukasta.
Pohjanmaan radikaalipietismi

Pohjanmaan radikaalipietismi oli 1720-luvulta 1760-luvulle Laihialla alkanut ja Pohjanmaalla vaikuttanut kristillinen liike. Pohjanmaan radikaalipietistit saivat vaikutteita Keski-Pohjanmaan Kälviän Erikinpoikien uskonliikkeeltä ja oli kooltaan muutamien kymmenien ihmisten kokoinen. Liike säilytti elinvoimaisuutensa tukahduttamispyrkimyksistä huolimatta aina 1760-luvulle saakka.
Radikaalipietismin kannattajia oli Laihian lisäksi myös muualla Pohjanmaan rannikolla, esimerkiksi Vöyrillä, Ähtävällä ja Uudessakaarlepyyssä.
Liikkeen vaikutus.
Kälviä.
Erikinpoikien uskonliike eli Kälviän separatismi oli Kokkolan seudulla vaikuttanut radikaalipietistinen liike, jota johtivat veljekset Jaakko ja Erik Erikinpoika. Erikinpoikien perimästä Penttilän tilasta tuli Pohjanmaan separatismin keskus suuren Pohjan sodan jälkeen. Vuonna 1733 Erikinpojat tuomittiin maanpakoon, mutta heidän tuomionsa eivät kuitenkaan estäneet radikaalien ajatusten leviämistä. 
Uusikaarlepyy.
Radikaalipietistisen liikkeen merkittävimpiä johtajia oli uusikaarlepyyläinen Katarina Asplund, joka astui separatistiryhmän johtoon Erikinpoikien karkotusvuoden jälkeen vuonna 1736. Asplund oli naimisissa nimismies Lorenz Nordmanin kanssa, jonka kuoltua Katarina-leski joutui oikeustoimien kohteeksi. Katarinan lisäksi separatisteiksi todettiin Asplundin poika Erik Nordman sekä talon palvelusväkeä.
Ähtävä.
Ähtävällä syntyi vuonna 1738 separatistinen Ähtävän herätys, josta syntyi Suomen ensimmäinen vapaaseurakunta. Liikkeen perusti Ruotsista vaikutteita saanut laivuri Matts Rönnqvist ja liike oli radikaalipietistinen vaihtoehto kansankirkolle. Liike tuli tunnetuksi Abraham Achreniuksen saarnasta helluntaina 1740.
Laihia.
Liikettä johti Laihialla kappalaistalon vuokraaja Jaakko Kärmäki ja liikkeeseen kuului noin kolmekymmentä laihialaista. Liikkeen jäsenet olivat hartaita kristittyjä, mutta kirkon oppi ja menot eivät heitä tyydyttäneet. Liikkeen jäsenet kaipasivat sielunrauhaa, jota kirkko ei kyennyt tarjoamaan. Liikkeen johtaja Kärmäki sai lopulta seitsemän vuoden vankeustuomion.
Slavonianvinttikoira

Slavonianvinttikoira ("Slavonski Hrt") on sukupuuttoon kuollut kroatialainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Slavonianvinttikoira oli hieman jugoslavianvinttikoiraa vankkarakenteisempi. Koska kyseessä oli yksinomaan työkäyttöön jalostettu rotu, se oli ulkoisesti erittäin heterogeeninen ja maatiaismainen, ja sen sisällä oli monia eri tyyppejä. Sillä oli syvä rintakehä, vahva luusto ja pitkät raajat. Korvat olivat yleensä ajokoirien tapaan riippuvat, mutta myös pystykorvaisia yksilöitä esiintyi ja erityisesti "brodski"-paikallispopulaation sisällä. Koko vaihteli pienestä keskikokoiseen ja siitä edelleen melko kookkaaseen paikallisalueesta riippuen, mutta keskimääräinen säkäkorkeus oli noin 64 cm. Myös karvanlaatu oli vaihteleva: se saattoi olla lyhyt, sileä, pitkä, karkea tai kihara. Arvostetuin väritys oli valkokirjava, jossa oli pohjaväriä tummemmat merkit, mutta myös kerma, punainen, harmaa, black&amp;tan ja tummat värit olivat yleisiä - useimmiten valkoisin merkein.
Luonne ja käyttäytyminen.
Koska slavonianvinttikoiran perimässä oli ajokoiria, jälkikoiria, lammaskoiria ja karjakoiria, se oli erittäin monipuolinen työkoira. Sillä metsästettiin jäniksiä, kettuja, villisikoja ja kauriita, mutta se soveltui myös vahti- ja paimenkoiraksi. Sitä arvostettiin älykkyytensä, kestävyytensä, voimakkuutensa ja työmotivaationsa vuoksi. Lisäksi se oli ketterä ja nopea – ei kuitenkaan läheskään yhä nopea kuin unkarinvinttikoira tai jugoslavianvinttikoira.
Alkuperä.
Joidenkin lähteiden mukaan rotu olisi ollut tulos unkarinvinttikoiran, jugoslavianvinttikoiran (sekä kroatialaisen että bosnialaisen populaation), serbianvinttikoiran, posavinanajokoiran, kroatianpaimenkoiran ja "pannonianpaimenkoiran" välisistä risteytyksistä. Toiset taas lukevat unkarinvizslan ja kuvaszin mukaan kantarotuihin. Koska slavonianvinttikoira oli perinteistä vinttikoiraa huomattavasti massiivisempi, joidenkin kynologien mukaan oli virheellistä luokitella se vinttikoiraksi.
Aikanaan rotu oli yleinen Itä-Slavoniassa, Voivodinassa ja Serbian pohjoisosissa. Ennen ensimmäistä maailmansotaa nimeä slavonianvinttikoira käytettiin usein kuvailemaan itätyyppistä kroatianvinttikoiraa. Rotu kuoli sukupuuttoon ilmeisesti 1900-luvun puolivälissä eikä siitä löytynyt mainintoja enää toisen maailmansodan jälkeen.
Etymologia.
Rotu on tunnettu eri alueilla hieman eri nimillä: Voivodinassa "Voivodjanski Hrt", Syrmiassa "Sremski Hrt", Zemunissa "Zemunski Hrt" ja Brodissa "Brodski Gonic". Kynologista riippuen toiset pitävät näitä kaikkia erillisinä rotuinaan, toiset taas saman rodun paikallismuunnoksina. Heidän mukaansa päärotu olisi pannonianvinttikoira – kenties sama rotu kuin muinainen pannonianajokoira. Slavonianvinttikoira kaikkine paikallisvariaatioineen kategorisoitiin yhden rotunimen, "kroatianvinttikoiran", alle – vastaavasti jotkut linjat yhdistettiin jugoslavianvinttikoiraan, metsästystyyppiseen sylvaniin ja pannonianpaimenkoiraan.
Korpuajärvi (Kuusamo, eteläinen)

Korpuajärvi on matala ylänköjärvi Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 172 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Korpuajärven pituus kaakosta luoteeseen on 4,4 kilometriä. Järven itäosa on selvästi länsiosaa leveämpi: allas kapenee etelärannan Autioniemen ja pohjoisrannan Jämsänniemen kohdalta länteen. Itäosaa jakaa etelärannalta pohjoiseen suuntaava Hietaniemi. Sen länsipuolella on Autioniemi. Niemien välissä sijaitsee järven eteläisin osa, leveäsuinen Autiolahti. Järven länsipuolisko kapenee kohti luodetta. Vain 14 hehtaaria Korpuajärvestä on vähintään kaksi metriä syvä. Syvin kohta, kolme metriä, sijaitsee altaan keskivaiheilla noin 200 metriä Jämsänniemeltä länteen.
Korpuajärven länsiosassa sijaitsee kaksi pientä saarta: Pekansaari ja Nojosensaari. Järven itäkolkassa sijaitsee pieni nimetön saari. Korpuajärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Ranta-alueella on harvakseltaan pientaloja.
Korpuajärveen laskee Kirvesoja kaakosta ja Myllykoski-Jämsänkoski pohjoisesta Pisamosta (248,8 metriä mpy). Korpuajärvi laskee sen länsikolkasta alkavaa Niskakoskea Korpuanjokeen, joka virtaa länteen ja yhtyy Kostonjokeen. Korpuajärven ja Pisamon välisen kannas on kapeimmasta kohdastaan noin puoli kilometriä leveä. Järvien välissä sijaitsee Korpuankangas, Jämsänlehto ja Pisamonsuo. Korpuajärven länsipuolitse kulkee yhdystie 18840.
Korpuajärven vesitilavuus on 3 185 000 kuutiometriä.
Korpuajärvi (61.681.1.009) kuuluu Korpuanjoen alaosan alueeseen (61.681), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Korpuanjoen valuma-alue (61.68) ja ensimmäinen jakovaihe on Kostonjoen valuma-alue (61.6). Korpuanjoen alaosan alueella on 13 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Korpuajärvi on laajin. Toiseksi laajin on Kuusijärvi, jota seuraa Kauhamo.
Kuusamossa on toinenkin Korpuajärvi (61.682.1.015). Se sijaitsee Käsmän kylässä seitsemisen kilometriä Korpuanjoen alaosan alueen Korpuajärveltä pohjoiseen.
Korpuajärvi (Kuusamo, pohjoinen)

Korpuajärvi on osin kulttuurimaiseman reunustama matala ylänköjärvi Käsmän kylässä Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 1,3 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 178 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Korpuajärven pituus lännestä itään on 2,4 kilometriä. Järven leveys on enimmillään noin 700 metriä. Itärannalta länteen suuntaava niemimaa jakaa järven itäosan kahtia. Selvimmin pääaltaasta erottuu järven kaakkoisosasta etelään työntyvä noin kuusihehtaarinen Jokilahti, jonka pohjukasta alkaa etelään virtaava Korpuanjoki. Korpuanjärveen laskee useita suo-ojia. Vain viisi hehtaaria Korpuanjärvestä on vähintään kaksi metriä syvä. Syvin kohta, kolme metriä, sijaitsee järven eteläosassa.
Korpuajärven itäosassa sijaitsee noin 30 aarin laajuinen Korpuansaari. Järven rannoilla on suhteellisen paljon asutusta. Korpuajärven pohjoispuolella sijaitsee Käsmäjärvi, järvien välisellä kannaksella sijaitsee Käsmän kylä. Kannaksen halki kulkee yhdystie 18843.
Korpuajärven vesitilavuus on 1 318 000 kuutiometriä.
Korpuajärvi (61.682.1.015) kuuluu Pisamon valuma-alueeseen (61.682), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Korpuanjoen valuma-alue (61.68) ja ensimmäinen jakovaihe on Kostonjoen valuma-alue (61.6). Pisamon valuma-alueella on 23 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Korpuajärvi on toiseksi laajin. Laajin on Pisamo ja kolmanneksi laajin on Poikkijärvi.
Kuusamossa on toinenkin Korpuajärvi (61.681.1.009). Se sijaitsee Korpuanjoen alaosan alueella seitsemisen kilometriä Pisamon valuma-alueen Korpuajärveltä etelään.
Pisamo

Pisamo on matala ja suurelta osin suorantainen ylänköjärvi Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 1,8 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 174 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Pisamon pituus kaakosta luoteeseen on 2,75 kilometriä. Järven keskiosa on kaakkoista ja luoteista osaa leveämpi. Pisamon lahdista vain länsiosan Leväperällä on karttanimi. Nimettyjä niemiä ovat etelärannan Niskaniemi ja Saariniemi sekä luoteisrannan Auskarinniemi ja Pisamonniemi. Noin 17 hehtaaria Pisamosta on vähintään kaksi metriä syvä. Erityisen matalaa on järven itäosassa. Syvin kohta, kolme metriä, sijaitsee järven länsiosassa.
Pisamon ainoa saari on noin kaksi aaria laaja nimetön saari Saariniemen pohjoispuolella. Järvi rajautuu luoteessa Leväperänsuohon ja kaakossa Pisamonsuohon. Myös muut rannat ovat suurelta osin suomaata, joka ei kohoa montaakaan metriä järven pintaa korkeammalle.
Pisamon luoteisrantaan laskee Pisamonjoki pohjoisesta. Pisamo laskee sen etelärannalta alkavaa Jämsänkoskea etelään Korpuajärveen, jonka korkeustaso on 3,7 metriä Pisamoa alempi. Pisamon ja Korpuajärven välinen kannas on lasku-uoman kohdalla noin 400 metriä leveä.
Pisamon vesitilavuus on 2 089 000 kuutiometriä.
Pisamo (61.682.1.001) kuuluu Pisamon valuma-alueeseen (61.682), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Korpuanjoen valuma-alue (61.68) ja ensimmäinen jakovaihe on Kostonjoen valuma-alue (61.6). Pisamon valuma-alueella on 23 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Pisamo on laajin. Toiseksi laajin on Pisamon pohjoispuolella Käsmän kylässä sijaitseva Korpuajärvi ja kolmanneksi laajin on Poikkijärvi.
Pudasjärvellä sijaitsee pieni Pisamojärvi-niminen vakavesi.
Kalliojärvi (Puolanka, läntinen)

Kalliojärvi on soiden ja vaarojen ympäröimä järvi Puokion pohjoispuolella Puolangalla Kainuun luoteisosassa. Sen pinta-ala on 1,6 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 63 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Kalliojärven pituus lounaasta koilliseen on 2,6 kilometriä. Järvi koostuu selkävedestä, jonka eteläosa on pohjoisosaa leveämpi. Lahdet ovat suiltaan leveitä eikä niillä ole karttanimiä. Noin seitsemäsosa Kalliojärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvänteet sijaitsevat järven keskiosassa ja koillisessa, jossa on syvin piste, 19 metriä. Järven eteläisin osa on hyvin matala.
Kalliojärven laajin saari on altaan eteläosassa sijaitseva Isosaari (noin 70 aaria). Sen länsipuolella sijaitsee Pikkusaari. Kalliojärven rannoilla on useita pientaloja ja joitakin peltoalueita. Itärannan Kalliovaara kohoaa noin 205 metriä merenpinnan yläpuolelle eli lähes 40 metriä järven pintaa korkeammalle. Kalliojärven länsipuolitse kulkee seututie 800.
Kalliojärveen laskee Kuivikonjoki idästä Kuivikkojärveltä (178,5 metriä mpy) ja Härköpuro järven eteläpuoliselta suoalueelta. Kalliojärvi laskee järven länsirannan Jokiniemen ja Aittoniemen välistä virtaavaa noin 30 metriä leveää salmea länteen Jokilampeen, joka on lähes samantasoinen Kalliojärven kanssa. Jokilampi kaventuu luusuaksi, josta alkaa länteen Piltunginjärveen (156,2 metriä mpy) virtaava Kalliojoki. Kalliojärven ja Piltunginjärven välinen etäisyys on runsaat viisi kilometriä.
Kalliojärven vesitilavuus on 8 046 000 kuutiometriä.
Kalliojärvi (59.249.1.002) kuuluu Kalliojärven valuma-alueeseen (59.249), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Utosjoen yläosan valuma-alue (59.24) ja ensimmäinen on Ylä-Oulujoen alue (59.2). Kalliojärvi on Kalliojärven valuma-alueen laajin vakavesi. Seuraavaksi laajimmat ovat Kuivikkojärvi ja Avainlampi. Alueeseen kuuluu 13 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Penikkajärvi (Kuusamo, pohjoinen)

Penikkajärvi on niemien halkoma ylänköjärvi Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 1,8 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 230 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Penikkajärven pituus lännestä itään on 3,8 kilometriä. Järven mutkittelevan rantaviivan pituus on 19 151 metriä. Penikanniemi, Lauriniemi ja Paloniemi erottavat järven eteläosaa pohjoisosasta. Järven kaakkoisosaa jakaa Riihiniemi ja koillisosaa Lammintaus, joka erottaa Nevalanlampea muusta järvestä. Vain 13 hehtaaria Penikanjärvestä on vähintään viisi metriä syvä. Etenkin Nevalanlampi on matalaa vesialuetta. Järven syvin kohta on 11 metriä.
Penikkajärven saarista Peltosaarella ja Pikkusaarella on karttanimi. Järven rannoilla on haja-asutusta. Penikkajärven ja sen pohjoispuolella sijaitsevan Munalammen välisellä kannaksella sijaitsee Nevalanvaara-niminen asutus. Myös järven muilla rannoilla on asutusta. Luonnontilaisinta on järven itäisimmällä rannalla, joka sijaitsee alle kahden kilometrin päässä Suomen ja Venäjän väliseltä rajavyöhykkeeltä.
Penikkajärveen laskee Siltajoki luoteesta, Nevalanjoki pohjoisesta Munalammelta (257,8 metriä mpy) ja Välijoki kaakosta Angerjärveltä (255,6 metriä mpy). Penikkajärven luusua sijaitsee etelärannan Molloniemen kohdalla. Siitä alkaa Muojärveen (253,0 metriä mpy) virtaava Penikkajoki. Penikkajärven pohjoispuolitse kulkee yhdystie 18871.
Penikkajärven vesitilavuus on 4 571 000 kuutiometriä.
Penikkajärvi (74.023.1.003) kuuluu Penikkajoen valuma-alueeseen (74.023), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vienan Kemin päävesistössä (74). Toinen jakovaihe on Muojärven alue (74.02). Penikkajoen valuma-alueella on 24 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Penikkajärvi on laajin. Toiseksi laajin on Munalampi, jota seuraa Angerjärvi.
Kuusamossa on toinenkin Penikkajärvi (61.345.1.002). Se sijaitsee Iijoen vesistössä noin 20 kilometriä Vienan Kemin vesistön Penikkajärveltä lounaaseen. Myös Utajärvellä ja Kittilässä on Penikkajärvi-niminen vakavesi.
Dolly Style

Dolly Style on ruotsalainen tyttöbändi.
Bändi perustettiin kesällä 2014, ja ensimmäisen singlensä Hello Hi se julkaisi helmikuussa 2015, kun yhtye osallistui Melodifestivaleniin. He osallistuivat kilpailuun myös 2016, 2019 ja 2025, jolloin he etenivät finaaliin sijoittuen viidenneksi.
Yhtye on saanut inspiraatiota japanilaisesta kawaii-muodista.
Jäsenet.
Dolly Stylen jäsenet ovat vaihtuneet useita kertoja. Alkuperäisessä kokoonpanossa siinä lauloivat:
Muita jäseniä ovat olleet:
Nykyiset jäsenet ovat:
Oivanginjärvi

Oivanginjärvi on useasta altaasta koostuva ylänköjärvi Kuusamon keskustan luoteispuolella Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 3,4 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 201 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Oivanginjärven ulottuvuus lännestä itään on 4,7 kilometriä ja kaakosta luoteeseen 4,6 kilometriä. Järven eteläosan nimi on Ala-Oivanki, pohjoisosa on varsinainen Oivanginjärvi, jonka länsipuolella sijaitsee Kylmäperä. Oivanginjärveä ja Kylmäperää erottaa Autioniemi ja Paskaniemi, niitä yhdistää Autiosalmi. Oivanginjärveä ja Ala-Oivankia erottaa Murhiniemi, niitä yhdistää muutaman metrin levyinen Murhisalmi. Ala-Oivangin itäosan muodostaa Rantalahti ja eteläosan Ruotsanperä. Noin viidesosa Oivanginjärvestä on vähintään viisi metriä syvä. Syvin kohta, 11 metriä, sijaitsee varsinaisella Oivanginjärvellä. Kylmäperän länsiosassa on lähes kymmenmetrinen syvänne.
Oivanginjärven kuudesta saaresta vain Kylmänperänsaari (noin 2,5 ha) on yli hehtaarin laajuinen. Järven rannat ovat metsämaata, rakennuskantaa on etenkin Ala-Oivangin ranta-alueella.
Oivanginjärveen laskee Kotijoki eli Myllyjoki luoteesta Singerjärveltä (262,6 metriä mpy). Oivanginjärvi laskee Ruotsanperän länsirannalta alkavaa Oivanginjokea länteen Petäjälampeen (259,9 metriä mpy). Oivanginjärven itäpuolitse kulkee valtatie 5 ja pohjoispuolitse kantatie 81.
Oivanginjärven vesitilavuus on 10 764 000 kuutiometriä.
Oivanginjärvi (74.041.1.014) kuuluu Oivanginjärven lähialueeseen (74.041), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vienan Kemin päävesistössä (74). Toinen jakovaihe on Oivanginjärven valuma-alue (74.04). Oivanginjärven lähialueella on 47 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Oivanginjärvi on laajin. Toiseksi laajin on Singerjärvi, jota seuraa Nilojärvi.
Hernejärvi

Hernejärvi on matala, lyhytviipymäinen ja runsashumuksinen läpivirtausjärvi Iisalmen itäosassa Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 2,6 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 71 kilometriä pohjoiseen. Hernejärveä ympäröi Niuvankylän kulttuurimaisema.
Maantiede.
Hernejärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 4,1 kilometriä. Järvi koostuu eteläosan Niuvanselästä, keskiosan varsinaisesta Hernejärvestä ja pohjoisosan Pikkuselästä. Pikkuselkää erottaa muusta järvestä noin 70-hehtaarinen Hernesaari. Pikkuselkää yhdistää eteläisempiin järvenosiin Surmasalmi, Niuvanselkää puolestaan yhdistää pohjoisempiin järvenosiin Tervasalmi. Varsinainen Hernejärvi on järvikokonaisuuden syvin osa, sen keskellä sijaitsee noin kuusi hehtaaria laaja alue, jonka syvyys on kymmenestä kahteentoista metriä. Pikkuselkä on erittäin matala, ja Niuvanselänkin syvimmät kohdat ovat vain noin neljä metriä. Niuvanselän eteläosan Kainulanlahti sijaitsee Lapinlahden alueella.
Hernesaareen on maantieyhteys Sikalansalmen yli. Saari on viljelty ja asuttu. Pikkuselän keskiosassa sijaitsee noin hehtaarin laajuinen Hautaluoto. Hernejärven rannoilla on runsaasti maatalousmaata, metsää on eniten Niuvanselän lounaisrannan Niuvanmäen kohdalla
Hernejärveen laskee Matkusjoki pohjoisesta ja Varpasjoki etelästä. Kaakosta Iso-Musta-järveltä virtaa Mustanpuro ja idästä Lauttalammelta Lauttapuro. Koillisesta Pieni-Ihottu-järveltä virtaa Myllypuro Pikkuselän Ihotunlahteen. Hernejärven luoteisrannan Huttulanniemen vieritse laskee Koukunjoki luoteeseen Niskajärveen ja edelleen Viitaanjärveen (86,0 metriä mpy). Varpasjoki on Iisalmen ja Lapinlahden rajajoki.
Hernejärven vesitilavuus on 6 392 000 kuutiometriä. Järven tila on luokiteltu tyydyttäväksi ja sen vesikasvillisuuden tila on tyydyttävä.
Hernejärvi (04.581.1.021) kuuluu Kilpijärven-Hernejärven alueeseen (04.581), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Sonkajärven reitin valuma-alue (04.58) ja ensimmäinen on Iisalmen reitin valuma-alue (04.5). Hernejärvi on Kilpijärven-Hernejärven alueen kolmanneksi laajin vakavesi. Laajin on Kilpijärvi ja toiseksi laajin on Viitaanjärvi. Neljänneksi laajin on Nieminen. Alueeseen kuuluu 33 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista neljä on yli neliökilometrin laajuisia.
Lisa-Marie Koroll

Lisa-Marie Koroll (s. 26. joulukuuta 1997 Eisenach, Saksa) on saksalainen näyttelijä, malli, laulaja ja kirjailija. Hän tuli tunnetuksi vuoden 2014 elokuvasarjasta "Bibi ja Tina". Koroll näyttelee päärooleissa yhdessä laulaja Lina Larissa Strahlin kanssa. Koroll esittää Tina Martinia.
Ura.
Lisa-Marie Koroll debytoi vuonna 2005 lapsinäyttelijänä televisiosarjassa "Familie Dr. Kleist", jossa hänet nähtiin Clara Hoferin roolissa toisesta yhdeksänteen ja viimeiseen tuotantokauteen. Kesällä 2013 hänet otettiin Tina Martinin nimirooliin radionäytelmäsarjan "Bibi ja Tina" elokuvasovituksissa. Hän esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan Tina Martinin roolissa elokuvassa "Bibi ja Tina". Sen ohjasi Detlev Buck ja se julkaistiin 6. maaliskuuta 2014.
Hän näytteli jatkuvasti Tinan roolia kaikissa kolmessa sarjan elokuvassa. Koroll kävi Albert-Schweitzer-Gymnasiumia Ruhlassa ja suoritti Abiturinsa siellä vuonna 2016. Koroll ei ole rajoittunut näyttelemiseen, hän on myös kirjailija. Hänen ensimmäinen kirjansa (saksa: Lass Konfetti für dich regnen: Sei glücklich, nicht perfekt) julkaistiin vuonna 2017.
Vuonna 2019 hänet otettiin päärooliin RTL Zwei -televisiosarjassa "We are now" ja elokuvassa "Misfit ja Abikalypse". Vuonna 2015 hänelle myönnettiin "Bunte New Faces Award" roolista elokuvassa "Bibi ja Tina".
Lina Larissa Strahl

Lina Larissa Strahl (s. 15. joulukuuta 1997 Seelze, Ala-Saksi, Saksa) on saksalainen näyttelijä, laulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan rooleistaan ​​Bibi Blocksbergina Bibi ja Tina -elokuvasarjassa ja Frankien roolissa Disney Channelin musiikkidraamassa The Lodge. 
Nuoruus.
Strahl syntyi vuonna 1997. Hän syntyi Seelzessä ja kasvoi Hannoverissa. Tällä hetkellä Strahl asuu Hampurissa. Hän on suhteessa saksalaisen näyttelijän Tilman Pörzgenin kanssa.
Ura.
Vuonna 2013 Strahl voitti KiKa-kanavan musiikkikilpailun Dein Songin esitettyään finaalissa Freakin’ Outin, kappaleen, joka säveltiin yhdessä [✓MIA]]:n kanssa. Hän julkaisi singlen Wie ich bin maaliskuussa 2016. Hänen ensimmäinen albuminsa, Official, julkaistiin myöhemmin samana vuonna.
Strahl tunnetaan myös Bibi Blocksbergin roolista neljässä Bibi ja Tina -elokuva sarjassa, Lisa Marie Korollin kanssa. Vuonna 2017 hän esiintyi The Lodge -elokuvassa esittäen musiikkiopiskelijaa nimeltä Frankie. Myöhemmin samana vuonna Strahl julkaisi toisen studioalbuminsa, Ego. Tästä tuli hänen ensimmäinen top 5 -albuminsa Saksassa. 9. marraskuuta 2018 Strahl julkaisi kolmannen albuminsa nimeltä R3bellin. Albumi saavutti sijan 1 Saksan listoilla.
Wasquehal

Wasquehal on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Marquejoen ja Roubaix’n kanava varrella, noin 10 kilometriä Lillen kaupungista koilliseen.
Wasquehal on Lillen metropolialueen tärkeä liiketoimintakeskus, jossa on yli 15 000 työpaikkaa. Kunnan nähtävyyksiä on Pyhän Nikolauksen kirkko ja sen urut. Kirkko on valmistunut vuonna 1879. Uruissa on 2 800 pilliä ja ne kunnostettiin vuonna 2019. 
Liikenne.
Wasquehalin kautta kulkee Lillen metrolinja 2, ja kunnan alueella on kaksi metroasemaa: Pavé de Lille ja Hôtel de Ville.
Nissinjärvi

Nissinjärvi (myös Nissi) on suurelta osin kulttuurimaiseman reunustama ylänköjärvi Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 3,2 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 206 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Nissin pituus järven kaakkoisosan Etulahdelta luoteisosan Kokkoperään on 4,1 kilometriä. Nissin pohjoisosan muodostaa leveäsuinen Huuskonlahti, jonka rannalta on yli kilometri järven eteläiselle vastarannalle. Huomattavin niemimaa on järven kaakkoisosan noin 800 metriä pitkä Tuovilanniemi. Vain runsaat 20 hehtaaria Nissistä on vähintään kymmenen metriä syvä. Järven itäosa on selvästi länsiosaa syvempi.
Nissin saariluku on kolme. Saaret ovat yli aarin mutta alle hehtaarin laajuisia. Laajin saarin on lähes hehtaarin kokoinen Rouvansaari Huuskonlahden suulla. Sen länsipuolella sijaitsee noin puolen hehtaarin kokoinen Hiisisaari. Nissin länsirannalla sijaitsee Nissinvaaran kylä, koillisrannalla sijaitsee Hautaranta-niminen asutus. Nissin länsipuolitse kulkee valtatie 5 ja itäpuolitse yhdystie 8690.
Nissiin laskee Ikkunusjoki kaakosta Ikkunus-järveltä (291,7 metriä mpy). Nissin länsipuolella sijaitsee Pikku Nissi (274,9 metriä mpy), joka laskee noin 300 metrin pituista uomaa Nissin luoteisrannalle. Nissin pohjoispuoliselta Huuskonsuolta laskee useita suo-ojia. Nissin lasku-uoma Nissinjoki alkaa järven lounaisrannalta ja virtaa etelään Nissinlampeen (256,8 metriä mpy) ja edelleen Tatankiin (256,8 metriä mpy).
Nissin vesitilavuus on 12 836 000 kuutiometriä.
Nissi (74.082.1.001) kuuluu Nissinjoen valuma-alueeseen (74.086), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vienan Kemin päävesistössä (74). Toinen jakovaihe on Kolvangin valuma-alue (74.08). Nissinjoen valuma-alueella on 13 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Nissi on laajin. Toiseksi laajin on Ikkunus, jota seuraa Pikku Nissi.
Niels Helveg Petersen

Niels Lolk Helveg Petersen (17. tammikuuta 1939 Odense – 3. kesäkuuta 2017 Tullebølle) oli tanskalainen Radikaalin Venstren poliitikko. Hän toimi puolueensa poliittisena johtajana vuosina 1978–1990, istui kansankäräjillä vuosina 1966–1974, 1977–1993 sekä 1994–2011 ja toimi Tanskan talousministerinä vuosina 1988–1990 sekä ulkoministerinä 1993–2000.
Yksityiselämä.
Niels Helveg Petersenin isä Kristen Helveg Petersen (1909–1997) toimi 1960-luvulla opetusministerinä ja kulttuuriministerinä ja äiti Lily Helveg Petersen oli pormestari. Nielsin pojat Rasmus Helveg Petersen ja Morten Helveg Petersen ovat myös poliitikkoja.
Niels Helveg Petersen kuoli ruokatorven syöpään vuonna 2017.
Quran.com

Quran.com on internetsivusto, joka perustettiin vuonna 1995 tavoitteena saattaa Koraani kaikkien ulottuville lukemista, opiskelua ja oppimista varten. Koraani on sivustolla luettavissa arabian lisäksi useilla muilla kielillä. Sen resitointia arabiaksi voidaan samoin kuunnella useiden lukijoiden esityksinä. Koraanin käännökset ovat verkosta löytyviä ilmaisversioita, jotka ovat muslimien hyväksymiä. Suomenkielinen versio on vuoden 1942 Zinetullah Ahsen Bören nimissä julkaistu käännös.
Croix (Nord)

Croix on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Lillen kaupungista koilliseen.
Kunnan nähtävyyksiä on uusgoottilainen Saint-Martinin kirkko. Se rakennettiin vuosina 1847-1851 ja se on listattu historialliseksi muistomerkiksi. Toinen merkittävä rakennus on Villa Cavrois. Se on arkkitehti Robert Mallet-Stevensin vuonna 1929 suunnittelema huvila. Se valmistui vuonna 1932, ja se on yksi kuuluisimmista modernin arkkitehtuurin ja sisustuksen saavutuksista Ranskassa. Huvila oli Cavroisin perheen käytössä vuoteen 1987 saakka. Sen jälkeen huvila kärsi vaurioita vuosina 1988-2001, vaikka se oli luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1990. Huvila kunnostettiin ja se avasi ovensa yleisölle vuonna 2015. 
Liikenne.
Croix’n kautta kulkee Lillen metrolinja 2, ja kunnan alueella on kaksi metroasemaa: Croix - Centre ja Mairie de Croix.
Cantacuzino

Cantacuzino on kreikkalaista alkuperää oleva romanialainen bojaarisuku, joka pitää Bysantin keisari Johannes VI:ttä kantaisänään. 
Valakian ruhtinaina olivat Serban Cantacuzino (1678–1688) ja Stefan Cantacuzino (1714–1715), Moldovassa taas Dumitru Cantacuzino (1673–1675 ja 1684–1685). Suvun myöhemmistä jäsenistä ovat huomattavia mm:
Buhta Severin satama

Buhta Severin satama (myös "Buhta Severin öljyterminaali", ; käytössä myös nimitys ) on rakenteilla oleva satama Venäjän Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin dolgaanien ja nenetsien piirin luoteisosassa. Satama sijaitsee noin 40 kilometriä arktisesta Diksonin kaupunkityyppisestä taajamasta etelään, Karanmeren Jeniseinlahden itärannalla. 
Rakennushanke käynnistettiin useiden vuosien valmistelevien kenttätöiden ja suunnittelun sekä poliittis-taloudellisten päätösten jälkeen keväällä 2021. 
Sataman rakennushankkeesta on suunniteltu kolmivaiheista. 
Rakennustöiden vilkkaus on näkynyt esimerkiksi Koillisväylän liikennetilastoissa monina Buhta Severiin suuntautuneina laivakäynteinä. 
Tavoitteena on rakentaa rahtikapasiteetiltaan eräs Venäjän suurimmista satamista. Pyrkimyksenä on 25 miljoonan öljytonnin kuljetuskapasiteetti jo vuonna 2024 ja 100 miljoonan öljytonnin kapasiteetti vuonna 2030. Maaoljyn lisäksi satamasta voitaisiin viedä nesteytettyä maakaasua (LNG).
Satama on Vostok Oil -megahankeen osa.
Buhta Severin sataman rakentaminen on osa pääosin öljy-yhtiö Rosneftin omistamaa Vostok Oil -megahanketta, joka tähtää Jenisein alajuoksun tuntumassa sijaitsevan laajan Pajahskojen öljykentän hyödyntämiseen. Hankkeeseen kuuluu muun muassa satojen öljypumppujen, 413 kilometrin mittaisen öljyn pääsiirtoputken (kaksoisputki eli yhteensä runsas 800 km; lisäksi 7 000 km kenttäputkistoa), 3 500 kilometrin sähkönsiirtoverkon, 2 000 MWW:n voimalakapasiteetin, kahden lentokentän, sataman ja 15 asuintaajaman rakentaminen. Asuintaajamat ovat pääsääntöisesti tilapäisesti kuukauden tai muutaman kuukauden vuorojaksoissa palveleville rakennus- ja öljyntuotantohankkeen työntekijöille tarkoitettuja. Rostneft rakennuttaa öljynkuljetuksiin ainakin kymmenen jäävahvisteista öljytankkeria. Megahankkeen on esitetty työllistävän noin 100 000 henkeä ja sen kustannusarvion ylittävän 100 miljardia dollaria. 
Rosneft käynnisti vuonna 2021 lentoreitin Norilsk-Dikson-Buhta Sever. Henkilöstön kuljetuksiin yhtiö hankkii 43 helikopteria ja kymmenen lentokonetta. 
Vostok Oil -megahanke on vain osa useista suunnitelluista ja käynnistetyistä Taimyrin alueen luonnonvarojen hyödyntämishankkeista 2020- ja 2030-luvuilla.
Baani

Baani (unk. "bán") on arvonimi, jota on menneisyydessä käytetty useiden Unkarin kuningaskunnan eteläisten rajamaiden ylimmistä päälliköistä ja sittemmin vain Kroatian ja Slavonian käskynhaltijasta. Sana on mongolilais-turkkilaista alkuperää: "bajan" tarkoittaa rikasta tai mahtavaa.
Stranger in a Strange Land (romaani)

Stranger in a Strange Land on Robert A. Heinleinin klassikkoromaani, joka on julkaistu vuonna 1961. Kirja kertoo Marsissa kasvaneesta ihmisestä, joka tulee Maahan ja haastaa käsitykset seksistä, kuolemasta, uskonnosta ja rahasta. Kirjasta tuli 1960-luvun vastakulttuurin ikoni ja se voitti parhaan romaanin Hugo-palkinnon vuonna 1962. Kirja oli suosittu ja nousi ensimmäisena tieteisfiktioteoksena "The New York Timesin" bestseller-listalle. Yhdysvaltain kongressin kirjasto on valinnut teoksen yhdeksi listalle kirjoista, jotka "muokkasivat Amerikkaa".
Teos sisältää politiikan ja järjestäytyneen uskonnon kritiikkiä, sekä käsittelee seksuaalista käyttäytymistä. Osia tästä koettiin aikanaan järkyttäväksi ja julkaisija poisti . Heinleinin leski julkaisi lyhentämättömän version vuonna 1991 kolme vuotta kirjailijan kuoleman jälkeen. Teosta on sanottu Heinleinin tunnetuimmaksi työksi. 
Tarina.
Valentine Michael (“Mike”) Smith on syntynyt Marsissa kahdelle Maasta lähteneen retkikunnan jäsenelle. Ainoana retkikunnan eloonjääneenä Marsilaiset kasvattavat hänet. 25-vuotiaana toinen retkikunta saapuu ja tuo hänet mukanaan Maahan, joka on käynyt läpi kolmannen maailmansodan. Vaikka Smith on teknisesti Maasta kulttuuri on Smithille vierasta ja pelottavaa ja hän on "muukalainen vieraalla maalla".
Kehitys.
Vuonna 1948 Virginia Heinlein ehdotti muiden ehdotusten joukossa tarinaa muukalaisrodun kasvattamasta ihmisestä. Robert piti ajatuksesta ja merkitsi sen muistiin, mutta jatkoi muiden tarinoiden kehitystä. Hän palasi muistiinpanoihin ajoittain seuraavan vuosikymmenen aikana. Tarinasta tuli lopulta "Stranger in a Strange Land" ja käsikirjoitus oli 800 sivua pitkä, josta julkaisija halusi leikata pois noin 250 sivua. Robert ei pitänyt sisällön leikkaamisesta ja kuoleman jälkeen Virginia vertaili alkuperäistä käsikirjoitusta julkaistuun versioon ja tuli johtopäätökseen että lyhentäminen oli virhe. Kaikki eivät pitäneet uudesta lyhentämättömästä versiosta, mutta muun muassa Kurt Vonnegut piti sitä hyödyllisenä.
Vaikutus.
Heinleinin käyttämä sana "grok" (sanamukaisesti "juoda" mutta laajemmin "ymmärtää syvällisesti ja intuitiivisesti") on myöhemmin levinnyt ja päätynyt englanninkielisiin sanakirjoihin.
Amroha

Amroha on kaupunki Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa. Sen asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 198 471.
Maantiede.
Amroha sijaitsee Intian Uttar Pradeshin osavaltion pohjoisosassa Moradabadin kaupungin luoteispuoloella.
Historia.
Amroha kasvoi kaupungingksi Intian keskiajalla. Vuonna 1266 valtaan noussut Delhin sulttaani Ghiyas ud din Balban loi "iqta"-läännityksen häntä vastaan kapinoineen raijputihallitsijan maista. Myöhemmin "iqta"-läännitys muutettin edelleen suoraan hallitsijan alaiseksi alueeksi. Samalla Amrohaan rakennettiin runsaasti julkisia rakennuksia, kuten linnoitus, moskeijoita ja madrasoja. Nykypäiviin saakka on tosin säilynyt vain vuonna 1287 rakennettu moskeija. Ibn Battuta kuvaili seuraavalla vuosisadalla kaupunkia kauniiksi. Kaupunki oli hallinnollinen keskus, jonka viranomaisiin lukeutuivat esimerkiksi "qadi" ja "shayk al-islam". Kaupunkia kuvailtiin tärkeäksi muslimikulttuurin keskukseksi.
Amroha alkoi menettää merkitystään sulttaani Firuz Šah Tughluqin valtakaudella. Alueen hallinnollinen keskuys siirtyi Sambhaliin, joskin Amroha oli edelleen tärkeä kulttuurillinen keskus. Kaupunki tuotti useita oppineita, sekä esimerkiksi suufilaisia pyhimyksiä vielä Suurmogulien valtakunnan kaudella.
Väestö.
Amrohan asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 198 471. Sen asukkaista 73,8 % oli muslimeja ja 25,48 % hinduja.
Kanivin tekojärvi

Kanivin tekojärvi () on Ukrainan keskiosissa sijaitseva, pinta-alaltaan Euroopan yhdenneksitoista suurin tekojärvi ja 28. suurin makeanveden allas. Se muodostaa osan Dneprin pääuomaa, ja sijaitsee pääkaupunki Kiovasta kaakkoon. Tekojärvi sijaitsee Kiovan ja Tšerkasyn alueilla Tekojärvi syntyi Kanivin vesivoimalapadon rakentamisen seurauksena Dnepriin vuosina 1972-1978.
Tekojärven pituus on 162 kilometriä ja leveys enimmillään 5,1 kilometriä. Pinta-ala on 675 neliökilometriä, ja vesitilavuus 2,6 kuutiokilometriä. Tekojärveä käytetään muun muassa kasteluun, tulvien ehkäisyyn, kalastukseen ja vesitienä. Tärkeimmät rantakaupungit ovat Kiova ja Kaniv.
Jacob Johan Maexmontan

Jacob Johan Maexmontan (15. maaliskuuta 1760 Lempäälä – 8. huhtikuuta 1829 Piikkiö) oli suomalainen kauppias, laivanvarustaja, maanviljelijä ja yrittäjä, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Maexmontanin vanhemmat olivat kappalainen Michael Maexmontanus ja Anna Charlotta Gadd ja puoliso vuodesta 1795 Margareta Elisabeth Roos. Jakob Johan Maexmontan oli heidän poikansa. Jacob Johan Maexmontan oli kauppa-apulainen Barbara Wittfoothin palveluksessa Turussa ja kirjanpitäjä kauppias Mathias Augustinin palveluksessa. Porvarinoikeudet Turussa hänellä oli 1793–1822 ja hän oli siellä paitsi kauppias, myös laivanvarustaja ja verkatehtaan omistaja. Maexmontan omisti myös Piikkiössä Pukkilan kartanon vuodesta 1811 ja Pussilan kartanon vuodesta 1823. Turun kaupunginvanhin hän oli 1808–1817 ja kuului porvarissäädyn kansliajohtokuntaan vuodesta 1809. Hän oli myös Turun satama- ja ruoppausproomukassan hoitaja sekä ruoppaustöiden valvoja 1810–1822 ja Suomen Evankeliumiseuran rahastonhoitaja vuodesta 1826. Kauppaneuvoksen arvonimen Maexmontan sai 1819. Luovuttuaan 1822 porvarinoikeuksistaan Maexmontan toimi maanviljelijänä Pukkilan kartanossa, jonne hän muutti lopullisesti Turun palon jälkeen 1827.