tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yrjö Wichmann

Yrjö Jooseppi Wichmann (8. syyskuuta 1868 Liminka – 3. toukokuuta 1932 Helsinki) oli Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen ylimääräinen professori vuodesta 1909 ja varsinainen professori vuosina 1920–1932.
Wichmannin vanhemmat olivat kirkkoherra Emil August Wichmann ja Charlotta Wilhelmina Schroderus. Hän tuli ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta yksityislyseosta 1887 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1891 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1897. Suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen dosentiksi Wichmann tuli samana vuonna. Hän toimi suomen kielen opettajana Helsingin kauppaopistossaa 1893–1897 ja Helsingin ruotsalaisessa jatko-opistossa 1897–1901, 1902–1905 sekä 1908–1922. 
Wichmann tutki vuosina 1891–1892 ja 1894 udmurtin kieltä Suomalais-Ugrilaisen Seuran stipendiaattina. Hänen väitöskirjansa (1897) aiheena oli udmurtin ensi tavun vokaalisto komin edustukseen verrattuna. Wichmann tutki myöhemmillä matkoillaan myös komia, maria ja Moldovassa asuvien csángó-unkarilaisten kieltä. Wichmannin csángó-murteen sanakirjan julkaisivat Bálint Csüry ja Artturi Kannisto vuonna 1936.
Suomalais-Ugrilaisen Seuran toinen sihteeri Wichmann oli 1894–1897, ensimmäinen sihteeri 1898–1905, toinen varaesimies 1909–1919 ja ensimmäinen varaesimies 1919–1932. Hän oli myös Unkarin kansatieteellisen seuran ulkomainen jäsen 1908, Moskovan luonnon- ja kansatieteen harrastajien seuran jäsen 1911 ja kunniajäsen 1927, Unkarin kielitieteellisen seuran kunniajäsen 1921 ja Unkarin tiedeakatemian ulkomainen jäsen 1921. Marburgin yliopiston kunniatohtoriksi Wichmann vihittiin 1927.
Wichmannin puoliso vuodesta 1905 oli Julia Maria Herrmann (1881–1974). Asianajaja, juristi ja kauppaoikeuden professori Väinö Vihma (1907–1958) oli heidän poikansa.
Yrjö Wichmannin veljiä olivat vankila- ja sairaalapappi Kuopiossa Henrik August Wichmann (1859–1923), ylimetsänhoitaja Gustaf Emil Wichmann (1863–1943), kihlakunnantuomari, laamanni Aksel Benjamin Wichmann (1866–1932), maanmittari Lennart Johannes Wichmann (1872–1923), helsinkiläinen apteekkari Alexis Rafael Wichmann (1876–1943) ja naistentauti- ja synnytysopin professori Seth Wichmann (1885–1939).
Berghia verrucicornis

Berghia verrucicornis on meressä elävä nilviäinen, joka kuuluu vapaakiduskotiloiden lahkoon (Nudibranchia). Sitä tavataan Atlantissa ainakin Välimeren suulla ja Afrikan länsirannikolla., mahdollisesti myös Amerikan puoleisella rannikolla. Tällä nimellä myydään riutta-akvaarioihin nilviäisiä, jotka tehokkaasti tuhoavat kiusallisia lasiruusuja eli "Aiptasia"-suvun merivuokkoja, mutta akvaarioihin myyty laji on useimmin ilmeisesti "Aeolidiella stephanieae"
"Berghia"-kotilot kassvavat noin 2–3 cm pitkiksi. Niiden selkää peittävät värikkäät "cerata"-nimiset ulokkeet, joita eläin käyttää sekä hengittämiseen että muuhun aineenvaihduntaan. Niiden ruumissa elää symbioottisia zooksantelli-leviä, mutta levien yhteyttämistuotteet eivät riitä kotilon ainoaksi ravinnoksi, vaan sen on saatava säännöllisesti ravinnokseen lasiruusuja.
B-Sides Volume 1

B-Sides Volume 1 on brittiläisen The Chemical Brothersin vuonna 2007 julkaistu b-puolia sisältävä kokoelma-albumi.
Kappaleet.
Suluissa alkuperäinen julkaisu.
Liuskamerietana

Liuskamerietana ("Tenellia adspersa") on meressä elävä pienikokoinen nilviäinen, joka kuuluu vapaakiduskotiloiden lahkoon ("Nudibranchia"). Se on yksi kolmesta Suomen rannikkovesissä elävästä merietanalajista.
Koko ja ulkonäkö.
Liuskamerietana on yleensä 4–7 millimetrin pituinen ja enintään 10-millinen. Sen ruumis on vaalean kellanruskea ja läpikuultava, ja siinä on pieniä mustia pisteitä. Selkäpuolella on viidestä kuuteen riviä pitkiä ulokkeita, joita on kummallakin kyljellä kahdesta kolmeen ulokkeen ryhminä. Suun vieressä on pitkät tuntosarvet, jotka suuntautuvat suoraan sivuille.
Levinneisyys.
Liuskamerietana on lähes kosmopoliitti laji. Sitä tavataan Atlantissa, Välimeressä, Itämeressä myös Suomen rannikolla sekä Tyynenmeren pohjoisosissa. Suomessa sen levinneisyys ulottuu rannikkoa pitkin likimain Porvoosta Poriin.
Yhdysvalloissa liuskamerietana on luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi.
Elinympäristö ja elintavat.
Liuskamerietana viihtyy matalissa merenlahdissa, satama-altaissa, kanavissa ja jokisuiden murtovedessä. Laji sietää matalia suolapitoisuuksia aina kolmeen promilleen saakka. Ravinnokseen se saalistaa erilaisia polyyppieläimiä ja saattaa tuhota nopeasti suuriakin polyyppieläinesiintymiä.
Armillaari

Armillaari ('taivaspallo', pallomainen astrolabi) on vanha tähtitieteellinen koje, jolla kuvataan taivaankantta. Laitteella mitataan tähtien liikettä maapallon ympärillä. Laitteen nimi tulee latinan sanasta "armilla", joka tarkoittaa 'piiriä', 'rinkiä'. Tyylitelty armillaari on kuvattuna Portugalin lipussa.
Armillaarin keksi Eratosthenes 225 eaa. Armillaaripallossa on pyöriviä metallirenkaita, jotka kuvaavat napoja, napojen akselia, pituuspiirejä ja leveyspiirejä; erityisesti päiväntasaajaa, napapiirejä ja kääntöpiirejä; ja ekliptika. Armillaaripallon keskellä on Maata kuvaava pallo.
Kiinalainen astronomi Su Song rakensi armillaarin kaltaisen laitteen 1000-luvulla.
Jarkko Valtee

Jarkko Valtee (s. 1968) on suomalainen radiojuontaja, televisiojuontaja, pukusuunnittelija ja drag-artisti. Valtee voitti Miss Drag Queen -kilpailun vuonna 2000. Hän on myös puvustanut useita televisio-ohjelmia ja musikaaleja. Syksyllä 2005 Valtee oli yksi "Idols"-laulukilpailun tuomareista ja syksyinä 2009 ja 2011 hän toimi "Talent Suomi" -kykyjenetsintäohjelman juontajana yhdessä Osku Heiskasen kanssa. Vuosina 2011–2019 hän juonsi Radio Aalto-kanavan aamuohjelmaa "Dynastia" yhdessä Kimmo Vehviläisen, Hanna Kinnusen ja Jari Peltolan kanssa juonnettuaan sitä ennen saman kanavan aamuohjelmaa "OVH" yhdessä Olga K:n ja Harri Moision kanssa. Valtee vastaa myös StepUpin visuaalisesta ilmeestä sekä showtanssiryhmien esitysten suunnittelusta. Vuodesta 2020 hän on juontanut Radio Aallon aamuohjelmaa yhdessä Sami Kurosen ja Jenni Alexandrovan kanssa. Joulukuussa 2020 Valtee sai potkut Nelonen Medialta.
Hiroshi Aoyama

Hiroshi "Hiro" Aoyama (s. 25. lokakuuta 1981 Ichihara, Chiban prefektuuri) on japanilainen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti 250cc-luokan maailmanmestaruuden vuonna 2009.
Hiroshi Aoyama kilpaili vuoteen 2003 saakka Japanin mestaruussarjassa ja siirtyi MM-sarjaan vuonna 2004. Tosin vuosina 2000-2003 hän ajoi joissain MM-osakilpailuissa villillä kortilla. Aoyama on ajanut MM-sarjaa Hondalla ja KTM:llä. Kaudella 2007 hänen tallikaverinaan KTM:llä oli Mika Kallio. Ensimmäisen osakilpailun Aoyama voitti kaudella 2005. Koko uransa MM-tasolla 250-kuutioisissa ajanut Aoyama siirtyy kaudella 2010 MotoGP-luokkaan. Siirto oli odotettu sillä MotoGP-luokka oli ilman japanilaiskuljettajaa heinäkuusta 2009 saakka, kun Yuki Takahashin sopimus irtisanottiin. Edellisen kerran MotoGP-luokassa ei ajanut yhtään japanilaiskuljettajaa 17 vuotta aikaisemmin.
Hiroshi Aoyaman veli Shuhei on myös ratamoottoripyöräilijä.
Yleiset vapaapäivät Valko-Venäjällä

Oheisessa taulukossa on lueteltu yleiset vapaapäivät Valko-Venäjällä. Maassa on myös muutamia muita virallisia kansallisia juhlapäiviä (kuten 15. maaliskuuta vietettävä Perustuslain päivä ), mutta käytännössä nämä ovat useimmille valkovenäläisille työpäiviä. Sekä ortodoksisen että katolisen kirkon viettämä Pääsiäispäivä on vapaapäivä; se osuu sunnuntaille.
Tapaamisia järjestettäessä on hyvä ymmärtää, että työpaikoilla on tavallista järjestää yleisten vapaapäivien yhteyteen pitkiä viikonloppuvapaita, kun virallisen vapaapäivän ja viikonlopun väliin jää vain yksi tai kaksi välipäivää.
Taulukko yleisistä vapaapäivistä Valko-Venäjällä
Lövön silta

Lövön silta () on Dragsfjärdin ja Kasnäsin väliselle yhdystielle 1830 Kemiönsaaren kuntaan, Dragsfjärdin Lövön ja Söljeholmenin saarten välille vuonna 2011 valmistunut 473 metriä pitkä, 7-aukkoinen liittopalkkisilta. Silta korvasi paikalla liikennöineen Lövön lossin. Silta avattiin yleisen liikenteen käyttöön 27.5.2011.
Sillan alitse kulkee 3,2 metrin kulkusyvyinen Biskopsö–Högsåran veneväylä. Sillan rakennustöiden ajan paikalla oli vesiliikenteelle kulkuaukko, jonka korkeus on 18 metriä ja leveys 80 metriä.
Valmiin sillan alituskorkeus väylän kohdalla on 19 metriä.
Liikenne.
Noin 400–500 vakinaista asukasta asui Lövön lossiyhteyden takana. Lövön saaren asukkaiden lisäksi lossin kautta kulkivat muun muassa Kasnäsin, Vänön, Rosalan ja Högsåran asukkaat. Vakinaisten asukkaiden lisäksi lossiyhteyden takana oli yli 1 000 vapaa-ajan asuntoa. Tieliikennettä oli vuonna 2002 keskimäärin 400 ajoneuvoa vuorokaudessa ja kesällä 500 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Sillan alitse kulkevalla vesiliikenneväylällä 62 prosenttia liikenteestä on huviveneitä, moottori- ja soutuveneitä ja 36 prosenttia purjeveneitä. Väylää käyttävät myös satunnaisesti laivaliikenne ja kalastusalukset. Vuoden 1998 kesällä tehdyssä viikon laskentaseurannassa väylällä kulki 962 venettä ja alusta.
Rakentaminen.
Vuonna 2001 Tiehallinto teki Lövön lossipaikan kehittämisen yleissuunnitelman. Tiesuunnitelman laatiminen aloitettiin vuonna 2006.
Hankkeen urakoitsijana toimi Skanska ja urakkasumma on noin 7,8 miljoonaa euroa. Sillan teräsrakenneurakoitsijana on Rautaruukki, joka valmisti sillalle Suomen suurimmat siltalohkot. Koko rakennusalueen pituus on 1 125 metriä. Lokakuussa 2009 aloitettiin linjansiirtötyöt ja lossin siirtoa valmistelevat toimenpiteet. Kannen viisi teräslohkoa kuljetettiin paikalle merikuljetuksena ja nostettiin paikoilleen suurella merinosturilla. Yhden lohkon paino on 200 tonnia ja pituus noin 90 metriä. Lohkot asennettiin paikoilleen viikossa toukokuun 2010 aikana. Silta rakennettiin lossin kohdalle, ja eteläpuolisen rannan kalturi siirretään 40 metriä sivuun siltapaikalta.
Károly Doncsecz

Károly Doncsecz (sloveniaksi "Karel Dončec") oli slovenialaiseen vähemmistöön kuulunut unkarilainen savenvalaja. Vuonna 1984 hän sai "Master of folk art"-palkinnon töilleen.
Hän syntyi Orfalussa Itävalta-Unkarissa nykyisen Unkarin alueella. Hän opiskeli harjoittelijana Magyarszombatfassa ja Zalaegerszegissa, Sümegissä ja myöhemmin Szentgotthárdissa. Vuodelta 1940 hän asui Kétvölgyin kylässä. Hän oli 1970-luvulta lähtien tunnetun unkarinslovenialainen savenvalaja. Doncseczin töitä esiteltiin näyttelyissä Unkarissa ja Sloveniassa. Hänen eläessään monet slovenialaiset turistit matkustivat kylään katsomaan häntä ja hänen töitään.
Elämä.
Károly Doncsecz syntyi Orfalussa. Vanhemmat olivat unkarinslovenialaisia maanviljelijöitä. Sekä hänen isänsä Károly Dancsecz (1894-1927) että äitinsä Anna Talabér (1900-1920) olivat syntyjään Orfalusta. Hänen veljensä István muutti Kanadaan 1960-luvulla ja kuoli siellä vuonna 2008.
Veljekset menettivät vanhempansa aikaisin. Äiti kuoli synnytyksessä ja isä kuoli seitsemän vuotta myöhemmin. Veljekset jäivät isoisänsä István Doncseczin (1871-1932) kasvatettaviksi.
Nuorena Doncsecz työskenteli sorvarina. Alun perin hän halusi tulla räätäliksi, mutta Apátistvánfalvaissa hän tutustui ruukuntekemiseen. 15-vuotiaana hän meni Magyarszombatfaan ja oli kolme vuotta harjoittelijana János Zsohárin luona. Myöhemmin kylälle tyypillinen tyyli näkyi hänen töissään. Vuosina 1937-1938 hän työskenteli Lajos Némethille Zalaegerszegissä, sitten hän matkusti Sümegiin István Adorjánin luo, jossa opiskeli Alföldin tyylin Balázs Badárilta (1854-1939). Tuolloin hän keräsi eri tyylisiä keramiikka-astioita eri alueilta.
Vuodesta 1939 hän asui Szentgotthárdissa ja työskenteli János Keréczille, sitten hän muutti takaisin Orfaluun ja meni naimisiin Anna Gáspárin (1920-1984) kanssa. Heillä oli kolme lasta, joista nuorin, Károly Doncsecz (1949-2005) ryhtyi myös savenvalajaksi.
Vuonna 1942 hänet värvättiin asepalvelukseen ja lähetettiin Kolozsváriin (romaniaksi Cluj-Napoca), mutta hänet siirrettiin pian Ukrainaan taistelemaan Stanislawin (nykyään Ivano-Frankivsk) lähettyville. Brittiläisten joukkojen hyökättyä heidän kimppuunsa hän pakeni, mutta joutui neuvostoliittolaisten vangiksi, jonka jälkeen hänet karkotettiin Tšekkoslovakiaan. Hän karkasi Slovakian alueelle, mutta joutui uudelleen vangituksi Győrissä. Tämän jälkeen hän onnistui palaamaan kotiin.
Hän kuoli Körmendissä 84-vuotiaana.
Alvin Martin

Alvin Edward Martin (s. 29. heinäkuuta 1958 Liverpool) on englantilainen entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Martin aloitti ammattilaisuransa vuonna 1977 West Ham Unitedissa. Martin pelasi West Hamissa 19 kauden mittaisen uran. Martinille kertyi edustusjoukkueen otteluita yhteensä 586 kappaletta, ja hän on yhdessä Billy Bondsin kanssa ainoa West Hamin pelaaja, joka on saanut seuralta kaksi testimonial-ottelua. Martin ja Bonds muodostivat West Hamissa vahvan kaksikon ja saavuttivat muun muassa FA Cupin mestaruuden vuonna 1980.
Martin debytoi Englannin maajoukkueessa toukokuussa 1981. Loukkaantuminen piti puolustajan poissa vuoden 1982 MM-kisoista, mutta vuoden 1986 MM-kisoihin valmentaja Bobby Robson nimesi Martinin. Kisoissa Martin pelasi yhdessä ottelussa. Yhteensä Martin edusti Englantia 17 ottelussa.
Pelaajauransa jälkeen Martin valmensi parin kauden ajan Southend Unitedia.
Creedence Gold

Creedence Gold on Creedence Clearwater Revivalin vuonna 1972 julkaistu kokoelma-albumi. Materiaali koostuu vuosilta 1968–1970.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
HandBrake

HandBrake on avoimeen lähdekoodiin perustuva vapaa liikkuvan kuvan rippaus- ja muunto-ohjelma, joka on alustariippumaton. Ohjelma on saatavilla Mac OS X:lle, Microsoft Windowsille ja Linuxille. HandBrake noudattaa GPL-lisenssin ehtoja. Viimeisin vakaa julkaisuversio on 1.1.0.
HandBrake osaa muuntaa DVD-elokuvien MPEG-2-videon ja useita muita MP4- ja MKV-säiliömuotoihin. Kryptattujen tallenteiden purkamiseksi tarvitaan lisäksi VLC media player, jonka purkukirjastoa (libdvdcss2) HandBrake käyttää.
Matagalpa

Matagalpa on samannimisen departementin pääkaupunki Nicaraguan keskiosassa, noin 130 kilometrin päässä pääkaupungista Managuasta. Kaupunki sijaitsee noin 680 metrin korkeudessa Karibianmereen laskevan Rio Grande de Matagalpa -joen yläjuoksulla, vuorten ympäröimässä laaksossa. Kaupungin pinta-ala on 640 neliökilometriä. Asukkaita oli noin 105 300 vuoden 2017 arvioissa, ja se on maan kahdeksanneksi suurin kaupunki. Matagalpa on yliopistokaupunki ja tärkeän kahvinviljelyalueen keskus. Kaupungin markkinointilause on "Matagalpa – pohjolan helmi, La Perla del Septentrión".
Kaupungin tärkeimpiä käsityötuotteita on musta keramiikka (cerámica negra) sekä varsinkin viime vuosina kehittyneet naisten käsityöosuuskuntien valmistamat tekstiilituotteet, kassit ja reput.
Muuttoliike maaseudulta Matagalpaan on jatkuvaa, sillä kaupungista odotetaan parempaa toimeentuloa. Muuttoliikkeen seurauksena kaupungin laitamat ovat slummiutuneet. 
Kaupungin alue on vanhaa chorotega- ja sumuintiaanien asuinaluetta. 
Koulut.
Matagalpassa on kaikkiaan 53 esi-, ala- ja yläkoulua. Ylemmän asteen oppilaitoksia kuten yliopistoja ja ammattikouluja on 7. Yliopistot ovat selvästi pienempiä kuin esimerkiksi eurooppalaiset yliopistot.
Torit.
Kaupungissa on kaksi suurta toria. Mercado Norte Guanucan kaupunginosassa on tärkein tori. Sen yhteydessä on myös bussiterminaali, josta lähtevät bussit pohjoiseen. Mercado Sur on edellistä vähän pienempi, se on lähempänä kaupungin keskustaa. Sen bussiterminaalista lähtevät autot etelään, muun muassa Managuaan.
Keskustassa on Mercado Campesino, jossa on parikymmentä myyntipaikkaa. 
Puistot.
Tärkeimmät puistot ovat Parque Morazán katedraalin vieressä, Parque Darío pääkadun toisessa päässä ja Parque Mono keskustan laidalla. Parque Monossa on pieni eläintarha, jossa on muun muassa apinoita.
Matkailu.
Matagalpan ympäristössä on useita luontomatkailukohteita ja ns. community tourism -kohteita.
Luontomatkakohteet ovat luonnonsuojelualueita kuten Esperanza Verde ja Selva Negra, joissa on mahdollisuus vaelteluun, lintujentarkkailuun jne. Kohteissa on myös kahviviljelyksiä. Apante-vuori suojelualueineen aivan Matagalpan läheisyydessä tarjoaa mahdollisuuden patikointiin.
Yhteisöturismia harjoittavat lähinnä kahviosuuskunnat, jotka tarjovat matkailijoille kotimajoitusta ja kotiruokaa, tutustumista kahvinviljelyyn ja opastettuja retkiä luontoon. Tavoitteena on, että matkailijat saavat konkreettisesti tutustua maaseudun ja erityisesti kahvinviljelijöiden arkeen. Yhteisöturismikohteita on muun muassa San Ramonin (20 kilometriä Matagalpasta) ympäristössä.
Matagalpan tärkeimpiä juhlia ovat:
Tärkeitä vuosittaisia juhlapäiviä, jotka saavat kaupunkilaiset liikkelle suurin joukoins, ovat muun muassa Purissima eli adventtijuhla ja Día de los difuntos eli vainajien päivä marraskuun ensimmäisenä viikonloppuna hautausmaalla.
Ystävyyskaupungit ja ystävyystoiminta.
Suomessa toimii Oulu-Matagalpa-ystävyysseura ry.
Kristallografia

Kristallografia eli kidetiede eli kideoppi on tieteenala, joka tutkii kiteisen aineen erikoispiirteitä, kuten kiderakennetta eli atomien kaukojärjestystä.
Historia ja alan kehitys.
Perinteinen kristallografia eli "kidemorfologia" perustui kiteiden geometrian ja muotojen tutkimiseen. Kiteistä mitattiin niiden tahkojen ja laskennallisten akselien välisiä kulmia, ja määritettiin kiteiden symmetrian lajeja. 
Nobelin fysiikanpalkinto myönnettiin 1914 Max von Lauelle, joka huomasi röntgensäteiden siroavan kiteytyneestä materiaalista. Löytö loi pohjan modernille kristallografialle, jonka avulla pystytään selvittämään molekyylien kolmiulotteinen rakenne. Kristallografian keksimisen satavuotisjuhlan kunniaksi vuonna 2014 vietettiin kansainvälistä kristallografian juhlavuotta.
Nykyisin röntgenkristallografia tutkii kiteiden sisäistä rakennetta käyttäen apunaan röntgensäteiden sirontaa eri suuntiin. Tieteenä se voidaan luokitella geologian ja fysiikan välimaastoon. Kristallografialla on tutkimusmenetelmänä tärkeä rooli kemian, biologian ja fysiikan tutkimuksessa. Kristallografian avulla on mm. selvitetty 1950-luvulla DNA:n kaksoiskierre.
Kiteiden ominaisuudet.
Kiteistä käytetään muodon ja muiden ominaisuuksien perusteella erilaisia termejä. Esimerkiksi neulamaisia kiteitä kutsutaan teräväkärkisiksi, ohuita säikeitä sisältäviä kiteitä sanotaan kuitumaisiksi ja kiteitä, joissa on laajoja tasaisia pintoja, sanotaan laattamaisiksi.
Go (ohjelmointikieli)

Go (usein muodossa Golang) on Googlen kehittämä ja marraskuussa 2009 julkistettu ohjelmointikieli. Kieltä ovat olleet kehittämässä muun muassa Rob Pike ja Ken Thompson. Se on julkaistu BSD-lisenssillä.
Go-kielen taustalla on Rob Piken ja muiden, pääasiassa Bellin laboratorioista Googlelle siirtyneiden Go-tiimin jäsenten pitkäaikainen tyytymättömyys moderniin kieli- ja käyttöjärjestelmäympäristöön.
Tausta.
Olioparadigma Simula-ohjelmointikielestä periytyvine luokkahierarkioineen ei koskaan miellyttänyt Pikea. Hän ei uskonut väitteisiin, joiden mukaan käännettävät ja staattisesti tyypitetyt kielet ovat kankeita ja siksi tarvitaan dynaamista tyypitystä ja skriptikieliä.
Lisäksi Pike on aina ollut sitä mieltä, että -malliin perustuva rinnakkaislaskenta on paras, joskaan ei ainoa tapa strukturoida modernia prosessi- ja tietoliikenneympäristöä (ja monia muita asioita) algoritmeiksi. Samalla se mahdollistaa moniprosessori- ja moniydinkoneiden tehokkaan hyödyntämisen.
Go on harkittu ortogonaalisuuteen ja säännöllisyyteen pyrkivä kokonaisuus, jossa jokaisella kielen ja kirjastojen ominaisuudella on perusteet joiden on tarkoitus tukea toisiaan ilman päällekkäisiä tai turhia ominaisuuksia.
Ominaisuudet.
Go-kielen tärkeimpiä ominaisuuksia ovat:
Lisäksi Go-kieleen on kerätty monta pienempää ideaa Piken, Thompsonin, Griesemerin ja nuoremman Russ Coxin kokemusten perusteella. Ominaisuudet ovat tuttuja muista ohjelmointikielistä ja niihin kuuluvat muiden muassa:
Go-projektilla on kattava standardikirjasto, joka sisältää esim. välineet moderniin verkko-ohjelmointiin HTTP/HTML/JSON/XML-ympäristössä. Koska standardikirjasto ei määrittele graafista käyttöliittymää, Go-ohjelmat on usein rakennettu tässä kirjastossa toteutetun Web-palvelimen avulla. CGO-lisäosan avulla voi kutsua erillisiä C-kielisiä kirjastoja.
Go-kielen sisältämien ominaisuuksien lisäksi onkin lähes yhtä oleellista ne asiat, jotka siitä on tietoisesti jätetty pois. Esimerkiksi Go ei sisällä poikkeuksia tavanomaisessa muodossa, vaan virhetilanteiden havaitseminen ja korjaaminen on toteutettu eri tavalla. Go käyttää panic- ja recover-avainsanoja ja/tai funktioiden palauttamia virhekoodeja.
Hello World.
Yksinkertainen esimerkki "hello.go":
package main
import "fmt"
func main() {
 fmt.Println("Hello, 世界")
Jokainen Go-ohjelma kuuluu johonkin pakettiin (esimerkissä codice_1). Ohjelmaan tuodaan paketti codice_2, joka sisältää standarditulostukseen tarvittavan toiminnon. Ohjelman suoritus alkaa codice_3-funktiosta. Ohjelma käyttää codice_4-metodia rivin esittämiseen. Huomaa, että Go-kääntäjä vaatii lohkon aloittavan aaltosulun rivin loppuun (esimerkiksi, samalle riville func-avainsanan kanssa), ei omalle rivilleen.
Ohjelma suoritetaan komentoriviltä:
Esimerkissä hello.go on lähdekooditiedoston nimi.
Ohjelmien kääntäminen.
Käännetty ohjelma tehdään komennolla codice_5.
Kääntäjä tukee UTF-8-muotoista lähdekoodia, kuten koko standardiympäristö ja syötteen käsittely. UTF-8 on sallittu tunnusten nimissä. Go käyttää yleensä staattista linkitystä, jolloin sovelluksen voi asentaa käyttöön yhtenä binaaritiedostona ilman ulkoisia riippuvuuksia.
Tarina tukee lasta

Tarina tukee lasta – Opas lasten ja nuorten kirjallisuusterapiaan 2 on Silja Mäen ja Pirjo Arvolan kokoama ja toimittama kirjallisuusterapiaa käsittelevä kirja. Teos on opettajille ja muille koulumaailmassa työskenteleville tarkoitettu opas ennalta ehkäisevään työhön, mutta sen sisältämiä ideoita voivat hyödyntää myös vanhemmat omassa kasvatustehtävässään.
Teoksen alkuosassa esitellään kirjallisuusterapian teoria ja esitetään tiivistelmä satujen ja myyttien historiasta ja jaottelusta. Lapsen tarvetta satuihin perustellaan sillä että lapsi tarvitsee kasvaakseen juuret, ja se tiivistyy luvun alussa olevaan siteeraukseen: "Meistä tuntuu, ettemme tiedä minne olemme menossa, ellemme tiedä, mistä olemme tulleet." Sanoilla on tavalla tai toisella ollut ja on yhä kaikkien kansojen keskuudessa hoitava ja parantava tehtävä. Ne vastaavat kysymyksiin Millainen maailma on? Miten minun pitäisi elää? Kuinka voin aidosti olla oma itseni?
Teoksen toinen osa käsittelee satujen käyttöä päiväkodissa sekä eri kouluympäristössä eri koulujärjestelmien piirissä. Kolmannessa osassa kuvataan psykoterapeutti Jonathan Foxin kehittämää tarinateatteria, esitellään muun muassa kirjoittamista terapeuttisessa sanataideopetuksessa, kauhutarinoiden kirjoittamisen merkitystä ja draaman terapeuttista käyttöä.
Kirjan kuvituksena on käytetty lasten piirustuksia.
Teos on jatkoa aiemmin ilmestyneelle samojen toimittajien kokoamalla teokselle "Satu kantaa lasta – Opas lasten ja nuorten kirjallisuusterapiaan 1".
Jorunna funebris

Jorunna funebris on pienikokoinen sulkamerietanoihin kuuluva vapaakiduskotiloiden lahkon (Nudibranchia) nilviäinen. Sitä tavataan indopasifisella merialueella. Se käyttää ravinnokseen eräitä "Haliclona"-suvun sienieläimiä. "Jorunna funebris" on pohjaväriltään valkea, siinä on tummia läikkiä ja saniaista tai hirvensarvia muistuttavat, niskasta törröttävissä kiduksissa olevat kuviot ovat myös mustat tai tummanruskeat. Etupäässä on kaksi tummapäistä tuntosarvea. Laji voi kasvaa 10–12 cm pitkäksi.
"Jorunna funebris" -merietanoita myydään meriakvaarioihin, mutta niiden ruokkiminen oikealla sienieläinlajilla on haastavaa, ja ne usein kuolevat hitaasti nääntymällä nälkään.
John W. Campbell

John Wood Campbell, salanimi Don A. Stuart (8. kesäkuuta 1910 Newark, New Jersey – 11. heinäkuuta 1971 Mountainside, New Jersey) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija, jota pidetään nykyaikaisen tieteiskirjallisuuden isänä. Hän toimi "Astounding Stories" -lehden (nykyisin "Analog Science Fiction and Fact") päätoimittajana 1930-luvun lopulta kuolemaansa saakka. 
Campbellin sanotaan vaikuttaneen tieteiskirjallisuuden kulta-aikana tieteiskirjallisuuden kehittymiseen. Aikaisempien alipalkattujen pulp-kirjoittajien tieteellinen asiantuntemus oli heikkoa, ja he painottivat seikkailua. Campbell itse oli opiskellut MIT:ssä, ja hänen ansiostaan tilanne muuttui.
Campbellin teoksiin kuuluu muun muassa salanimellä Don A. Stuart julkaistu pienoisromaani "Who Goes There?", jonka pohjalta on tehty kolme elokuvaa. Ensimmäinen elokuvaversio valmistui vuonna 1951 nimellä "’Se’ toisesta maailmasta", toinen 1982 nimellä "The Thing – ”se” jostakin" ja sille esiosa "The Thing" vuonna 2011.
Campbellin mukaan on nimetty kaksi palkintoa: John W. Campbellin muistopalkinto ja John W. Campbell -palkinto parhaalle uudelle kirjailijalle.
Jälkimmäinen palkinto on nimetty uudelleen "Astounding"-lehden mukaan johtuen Campbellin mielipidekirjoituksista.
Phyllidia

Phyllidia on vapaakiduskotiloiden lahkoon (Nudibranchia) kuuluva merietanasuku. Siitä tunnetaan noin 30 värikästä lajia. Niillä on soikea vartalo, ja voimakkaasti poimuttunut, nystypintainen vaippa. Etuosassa on kaksi poimullista tuntosarvea, joiden hajua ja makua sekä tuntoa aistivien solujen avulla kotilo etsii ruokaa. Peräaukko sijaitsee eläimen selän takaosassa. Toisin kuin monilla muilla sulkamerietanoila, tämän suvun lajeilla ei ole esillä suuria sulkamaisia kiduksia.
Kwela

Kwela on eteläafrikkalainen musiikkityyli, joka kehittyi "marabista" ja nosti eteläafrikkalaisen musiikin kansainväliseen suosioon 1950-luvulla. Kwelan tärkein elementti oli alun perin tinapilli, jonka avulla kansansävelmiä voitiin nopeasti sovittaa uuteen musiikkityyliin. Sana ”kwela” tulee zulun kielestä ja tarkoittaa ”nousta ylös”, mutta "townshipeissa" myös poliisiautoja kutsuttiin sanoilla ”kwela-kwela”. Siten nimi saattaa olla paitsi kutsu tanssiin myös varoitus.
Musiikkityylistä dokumentin ohjanneen Kenny Gilmoren mukaan kwelalla oli malawilaiset juuret, sillä suuri osa musiikkityylin perustajista oli kotoisin Malawista.
Henri Pitot

Henri Pitot (1695–1771) oli ranskalainen matemaatikko, tähtitieteilijä ja hydraulikko. Hänet tunnetaan keksimästään virtauksen nopeutta mittaavasta Pitot-putkesta.
Henkilöhistoria.
Pitot syntyi Aramonin kylässä, Ranskassa vuonna 1695 ja hänen vanhempansa olivat hyvin koulutettuja. Pitot ei nuoruudessaan ollut kiinnostunut akateemisesta oppineisuudesta. Palvellessaan armeijassa hän kiinnostui geometriasta ja itseopiskeli myöhemmin kolmen vuoden ajan matematiikkaa ja tähtitiedettä. Hän muutti Pariisiin ja pääsi tiedeakatemian kemianlaboratorioon assistentiksi vuonna 1723.
Vuonna 1724 Pitot pääsi Ranskan tiedeakatemian jäseneksi. Hän kiinnostui hydrauliikasta ja keksi mitata veden nopeutta suorakulmaiseksi käyristetyllä lasiputkella. Virtauksesta siis mitataan staattinen eli häiriötön paine ja Pitot-putken vedessä olevan pään kohdalta stagnaatiopaine, joiden avulla lasketaan virtausnopeus. Vuonna 1732 hän suoritti virtauksen nopeuden mittauksia Seinejoesta keksimällään putkella. Saman vuoden aikana hän ilmoitti tiedeakatemialle keksinnöstään.
Shin Mūmin

Shin Mūmin (, suom. "Uusi Muumi") on animaatiosarja, joka on tehty Muumeista. Se oli jatkoa vuosina 1969–1970 esitetylle animesarjalle "Mūmin". "Shin Mūminin" tuotti Mushi Production ja ohjasi Rintaro. Jaksoja tehtiin kaiken kaikkiaan 52. Edeltäjäänsä nähden sarja perustui hieman uskollisemmin Janssonin tarinoihin, eikä Jansson suhtautunut tähän yhtä nihkeästi kuin ensimmäiseen sarjaan. Kuten edeltääjänsä, myöskään tätä sarjaa ei ole esitetty Suomessa.
Tuotanto.
Sarjaa alettiin tuottamaan edellisen sarjan uudelleen tehtynä versiona, sen jälkeen kun Tove Jansson sanoi sarjan tekijöille, ettei sarjasta tullut sellainen kun hän olisi halunnut.
Aku Laitinen

Matti ”Aku” Laitinen (s. 1971) on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä ja juontaja. Hän oli mukana televisiosarjassa "Salatut elämät", jossa hän näytteli vuosina 2009–2013 psykopaattista rikollista Heiskasta. Hän näytteli sotamies Knihtiä elokuvassa "Rukajärven tie".
Laitinen on tehnyt elokuva- ja televisiotöiden lisäksi animaatioelokuvien, dokumenttien, mainosten ja lastenohjelmien äänenä. Laitinen puhuu äidinkielensä suomen lisäksi englantia, ruotsia ja saksaa. Hän asuu Hyvinkäällä.
Laitinen on ääninäytellyt useissa animaatioelokuvissa ja -sarjoissa, kuten "Karvinen 2", "The Simpsons Movie", "Räyhä-Ralf", "Pirates!", "Kunnon dinosaurus", "Risto Reipas ja Nalle Puh", "Hirveä Henri", "Tuomas Veturi", "Pokémon", "Sherlock Koira", "Willy Fog 2", "Jonttu-Fantti ja hänen ystävänsä", "Vili Vilperi", "Kippurahännän kertomuksia", "Oskarin orkesteri", "Pikkukarhun tarinoita", "Franklin", "Olipa kerran löytöretket", "Maalaishiiri ja kaupunkihiiri", "Elmeri", "Mikko Mekaanikko", "Anton Siilinen ratkaisee", "Tallipihan bilehileet", "Madagascarin pingviinit" ja "Animalia". Vuodesta 2013 hän on toiminut Jokerin pääasiallisena äänenä suomeksi. "Skylanders" -videopelisarjassa Laitinen on ääninäytellyt mm. Glumshanksia.
Kristiina Rove

Kristiina Rove (s. 15. kesäkuuta 1990 Espoo) on suomalainen alppihiihtäjä. Hän edustaa Espoo Slalom -seuraa ja hänen valmentajinaan toimivat Mika Marila ja Ilkka Rove.
Keväällä 2009 Rove oli 18:s juniorien MM-suurpujottelussa Garmisch-Partenkirchenissä. Hän oli kisan paras suomalainen ja voitti muun muassa Sanni Leinosen. SM-kilpailuissa hän sai supersuurpujottelussa pronssia 2009 ja kultaa 2010 sekä syöksylaskussa hopeaa 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 29:s Levin pujottelussa marraskuussa 2009.
Praia da Luz

Praia da Luz () on kylä ja matkailukeskus noin kuuden kilometrin etäisyydellä Lagosista Portugalin Algarvessa. Matkailukeskus on kehittynyt vanhan kalastajakylän ympärille. Nykyään kalastuselinkeinon harjoittaminen rajoittuu pienelle alueelle kylän länsiosassa palveluelinkeinojen vallattua alaa.
Praia da Luzin historia juontuu roomalaisajoille asti. Paikalta on löydetty viitteitä muinaisista kylpylöistä ja kalojen suolausaltaista. Matkailu astui voimakkaasti mukaan kylän kehitykseen 1980-luvulta lähtien.
Praia da Luzinin rannat jakaantuvat hienohiekkaisiin ja toisaalta kivisiin rantoihin. Merivesi on puhdasta ja kirkasta, sen lämpötila vaihtelee voimakkaasti vuodenaikojen mukaan. Kylä on erityisen suosittu brittiläisten, irlantilaisten, portugalilaisten ja saksalaisten matkailijoiden keskuudessa.
Praia da Luz tuli erityisesti tunnetuksi siitä, että maailmanlaajuisesti uutisoitu brittiläisen Madeleine McCannin katoaminen tapahtui siellä.
Angelus Exuro pro Eternus

Angelus Exuro pro Eternus on ruotsalaisen black metal -yhtye Dark Funeralin viides studioalbumi. Albumin ensimmäinen painos sisältää bonus-DVD:n, jolla on noin 55 minuuttia aiemmin julkaisematonta materiaalia, joka on kuvattu yhtyeen 15-vuotisjuhlakonsertissa 2008. Levy on myös Dark Funeralin viimeinen Emperor Magus Galigulan kanssa. Vuonna 2010 Summer Breeze -festivaaleilla Saksassa hän ilmoitti tämän olevan viimeinen keikka, jolla hänet tullaan näkemään Dark Funeralin riveissä.
Kappaleet.
DVD: Live at P&amp;L Festival.
Kuvattu Borlängessa, Ruotsissa, 28. heinäkuuta 2008.
Laura Omloop

Laura Omloop (18. toukokuuta 1999) on belgialainen laulaja. Hän edusti maataan vuoden 2009 Lasten Eurovision laulukilpailussa Kiovassa, Ukrainassa. Laulu, jonka hän lauloi oli "Zo verliefd" (suom. "Niin rakastunut"). Hän sai 113 pistettä, ja sijoittui neljänneksi.
Plessy vastaan Ferguson

Plessy vastaan Ferguson () on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1896 antama päätös, jonka mukaan Louisianan osavaltion laki, joka teki mustille ja valkoisille tarkoitetut erilliset mutta yhdenvertaiset tilat rautatieliikenteessä pakollisiksi, ei ollut perustuslain vastainen. Päätös muodosti osavaltioiden ja paikallishallintojen rotuerottelukäytäntöjen juridisen perustan aina vuoteen 1954 asti, jolloin korkein oikeus kumosi sen päätöksellä Brown vastaan Topekan koululautakunta.
Louisianan osavaltio oli säätänyt vuonna 1890 lain erillisistä rautatievaunuista ("Louisiana Separate Car Act"), joka oli määrännyt eriytetyt junavaunut mustille ja valkoisille osavaltion rautatieliikenteessä. 7. kesäkuuta 1892 Homer Adolph Plessy, joka oli 7/8 kaukasialaista sukujuurta ja 1/8 afrikkalaista sukujuurta, astui valkoisille tarkoitettuun vaunuun ja kieltäytyi siirtymästä mustille varattuun vaunuun. Louisianan laki määritteli Plessyn mustaksi ja hänen olisi lain mukaan pitänyt istua mustien vaunussa. Tämän vuoksi hänet pidätettiin lain rikkomisesta, ja hänelle määrättiin 25 dollarin sakko. Teko oli suunniteltu: sen takana oli pieni joukko neworleansilaisia mustia. Ryhmä haastoi pidätyksen perusteella lain perustuslaillisuuden, ja oikeustapausta ajamaan ryhtyi valkoinen lakimies Albion Tourgée. Alempien oikeusasteiden käsittelyn jälkeen juttu päätyi korkeimpaan oikeuteen vuonna 1893. Tourgée esitti oikeudelle, että Louisianan laki rautatievaunuista rikkoi Yhdysvaltain perustuslain kolmattatoista ja neljättätoista lisäystä vastaan. Kolmastoista lisäys kieltää orjuuden ja neljästoista muun muassa takaa kansalaisille yhtäläisen kohtelun lain edessä.
Tuomari Henry Billings Brownin esittelemän korkeimman oikeuden enemmistöpäätöksen (7–1) mukaan kumpikaan perustuslain lisäyksistä ei soveltunut tapaukseen. Päätöksessä esitettiin, että mustat olivat kolmannentoista lisäyksen mukaan poliittisesti tasavertaisia valkoisten kanssa, mutta eivät sosiaalisesti, koska he eivät olleet sosiaalisesti niin kehittyneitä kuin valkoiset. Oikeuden mukaan pakollinen rotuerottelu ei myöskään ollut halventavaa mustia kohtaan, koska laki koski tasa-arvoisesti mustia ja valkoisia: valkoiset eivät myöskään saaneet olla mustien vaunuissa.
Tuomari John Marshall Harlanin eriävässä mielipiteessä katsottiin, että Louisianan laki oli perustuslain vastainen, ja vaikka laki saattoi vaikuttaa tasa-arvoiselta, ”kaikki tiesivät”, että lain todellinen tarkoitus ”ei niinkään ollut pitää valkoisia poissa mustien vaunuista, vaan värilliset poissa valkoisille varatuista vaunuista”.
Joka tuuleen kylvää

Joka tuuleen kylvää ("Inherit the Wind") on Stanley Kramerin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka kertoo Daytonin kuuluisasta evoluutioteorian vastaisesta ”apinaoikeudenkäynnistä” eli Scopesin oikeudenkäynnistä. Vuonna 1960 ensi-iltaan tuodun elokuvan pääosia näyttelevät Spencer Tracy, Gene Kelly ja Fredric March. 
Elokuva pohjautuu Jerome Lawrencen ja Robert Edwin Leen kirjoittamaan näytelmään "Inherit the Wind", joka taas pohjautuu tositapahtumiin vuodelta 1925. Näytelmä kertoo oikeudenkäynnistä, jossa oli syytettynä lukionopettaja John T. Scopes (1900–1970), joka ilmoitti osavaltionlain vastaisesti opettaneensa evoluutioteoriaa. Elokuvan piilotarkoituksena oli kuitenkin kommentoida valmistumistaan edeltäneen vuosikymmenen McCarthy-oikeudenkäyntejä.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Elokuvasta on tehty samanniminen uusintaversio, David Greenen ohjaama televisioelokuva vuodelta 1988.
Kaiken se kestää

Kaiken se kestää on Fred Cavayén ohjaama ranskalainen rikosdraama ja ihmissuhde-elokuva vuodelta 2008.
Juoni.
Tarina kertoo perheestä, jonka äiti Lisa pidätetään murhasta epäiltynä. Isä Julien jää kaksin pienen pojan kanssa ja yrittää saada Lisan vapaaksi valitusten ja lakimiesten avulla, mutta turhaan. Poika alkaa vieraantua äidistään ja hänen mielensä uhkaa järkkyä.
Vastaanotto.
Turun Sanomien Tapani Maskula luonnehti elokuvaa epäuskottavaksi ja kaavamaiseksi tusinafilmiksi oman käden oikeuden harjoittajasta vääriä tuomioita julistavassa yhteiskunnassa.
Elokuvavuosi 2008

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 2008 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Suomessa katsotuimmat elokuvat vuonna 2008 olivat "007 Quantum of Solace" (428 281 katsojaa), "Mamma Mia!" (399 641) ja "Sex and the City – Sinkkuelämää" (375 845). Suosituin suomalainen elokuva oli "Risto Räppääjä" 209 506 katsojallaan. "Yön ritari" oli Yhdysvalloissa suosituin elokuva.
Vuoden katsotuimmat elokuvat.
TOP-24 kotimaiset elokuvat:
TOP-12 kaikki elokuvat:
Erityisnosto-oikeus

Erityisnosto-oikeus (, lyhenne SDR) on Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) luoma varantoväline ja reservivaluutta. IMF käyttää niitä kirjanpidossaan ja jakaa niitä jäsenmailleen. Se on kirjanpidollinen yksikkö, jonka arvo määräytyy maailman keskeisten valuuttojen muodostaman valuuttakorin perusteella. Valuuttakori koostuu Yhdysvaltain dollarista, eurosta, Japanin jenistä, Englannin punnasta ja Kiinan renminbistä. Euro on korvannut valuuttakoreissa aikaisemmin mukana olleet Saksan markan ja Ranskan frangin. Valuuttakorin koostumus määrätään viiden vuoden välein. Erityisten nosto-oikeuksien valuuttakoodi on XDR.
Erityisnosto-oikeus otettiin käyttöön vuonna 1970. Tavoitteena on korvata valtiollisten valuuttojen ja kullan käyttöä kansainvälisissä maksusuorituksissa. Kiinan renminbi päätettiin lisätä Kansainvälisen valuuttarahaston valuuttakoriin marraskuussa 2015, ja muutos tuli voimaan lokakuussa 2016.
Sinikulmamesikko

Sinikulmamesikko ("Melithreptus gularis") on Australian pohjoisosissa ja itärannikolla tavattava mesikkoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan sinikulmamesikko on noin 14–16 cm. Lajin päälaki ja posket ovat mustat, ja päässä on valkea silmäkulmajuova. Kurkku on linnulla valkoinen. Silmien yläpuolella on paljas sininen alue. Selkä on väriltään tummanvihertävä tai keltainen. Sinikulmamesikon vatsa on väritykseltään harmahtavan valkoinen. Sinikulmamesikon sukupuolet eivät eroa toisistaan ulkonäön perusteella. Nuoret yksilöt ovat hieman aikuisia lintuja vaaleampia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sinikulmamesikkoa tavataan alueella, joka ulottuu Pilbarasta Australian pohjoisrannikkoa myöten kaakkoon Uuteen Etelä-Walesiin. Linnun elinympäristöä ovat avoimet eukalyptusmetsät ja muut metsämaat. Sinikulmamesikot elävät usein vesistöjen läheisyydessä erityisesti kuivemmassa Pohjois-Australiassa.
Elintavat ja ravinto.
Sinikulmamesikot elävät yleensä pienissä ryhmissä, joissa on tavallisesti alle 12 lintua. Lajin pesimäkausi kestää heinäkuulta joulukuulle. Laji käyttää hyödykseen yhteispesintää, jolloin naarasta auttaa poikasten ruokkimisessa kahdesta neljään muuta lintua. Naaras rakentaa puunkuoresta kuppimaisen pesän ja pehmustaa sen villalla ja eläinten karvoilla. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa ja hautoo munat mahdollisesti muiden lintujen avustuksella. Pesimäaikaan koiraat ovat hyvin aggressiivisia ja voivat hyökätä pesimäalueella olevia itseään suurempiakin lintuja vastaan.
Sinikulmamesikon ravinto koostuu pääosin medestä ja hyönteisistä, mutta se syö satunnaisesti myös siemeniä.
I’m Sorry I Haven’t a Clue

I'm Sorry I Haven't a Clue (usein lyhennettynä ISIHAC) on BBC Radio 4:n esittämä komediallinen visailuohjelma, jonka ensimmäinen jakso lähetettiin 11. huhtikuuta 1972. Ohjelman runkona toimivat erilaiset laulu- ja näytelmätehtävät sekä pelit, jotka ovat osittain improvisoituja. Monet osiot sisältävät muiden radio- ja tv-ohjelmien parodiointia. Tämän vuoksi ohjelman sloganina on ollutkin vuosien ajan "the antidote to panel games" eli "vastalääkettä tietovisailuihin".
Ohjelman pitkäaikaisena puheenjohtajana toimi Humphrey Lyttelton, ja vakiokilpailijoina ovat koomikot Graeme Garden, Tim Brooke-Taylor ja Barry Cryer. Vakiokilpailijoihin kuului myös joulukuussa 1996 kuollut Willie Rushton. Hänen tilallaan on sarjassa esiintynyt vierailijoina muun muassa Stephen Fry, Paul Merton, Tony Hawks, Andy Hamilton, Linda Smith, Phill Jupitus, Sandi Toksvig, David Mitchell, Bill Oddie, Kenny Everett, Bill Bailey, ja Jeremy Hardy. Sarjan musiikista vastaa Colin Sell. Yksittäisinä kertoina pianolla säestäjinä ovat toimineet myös Neil Innes, Matthew Scott sekä Denis King. Kuulijoita sarjalla on noin kaksi miljoonaa.
Lytteltonin kuoltua 2008 ohjelman jatkumisesta oli aluksi epäselvyyttä, kunnes sitä päätettiin jatkaa vaihtuvin puheenjohtajin. Vuoden 2009 ensimmäisen kuuden ohjelman kauden juontajina toimivat Stephen Fry, Jack Dee ja Rob Brydon. Jack Dee on jatkanut ohjelman juontajana vuodesta 2009 eteenpäin ja sekä Fry että Brydon ovat olleet vierailevina kilpailijoina.
ISIHAC on voittanut kultaisen Sony Radio Academy Awards palkinnon kolme kertaa, vuosina 1995, 1998 sekä 2004. Ohjelman pohjalta on myös tehty kirjoja.
Omenapuut

Omenapuut ("Malus") on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Suvun lajit kasvavat alkuperäisinä pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä. Omenapuulajeja on 36, sillä aiempia lajeja on erotettu muihin ruusukasvisukuihin. Eri omenapuulajeista on myös jalostettu monia erilaisia lajikkeita niin omenoiden tuotantoon kuin koristepuiksikin.
Kuvaus.
Omenapuut ovat kesävihantia puita tai pensaita, joilla on yleensä ehyet ja sahalaitaiset lehdet. Sarjamaisessa kukinnossa on 2–6 kukkaa. Terälehdet ovat yleensä valkoisia tai vaaleanpunaisia. Hedelmä on pohjushedelmä, jossa siementen ympärillä olevia sikiäimestä kehittyneitä kovia kalvoja ympäröi mehevöitynyt kukkapohjus.
Käyttö.
Taloudellisesti tärkein laji on tarhaomenapuu ("Malus domestica"). Omenapuista on jalostettu myös monia lajikkeita koristekasvikäyttöön. Koristekasveina käytetään esimerkiksi koristeomenapuita eli purppuraomenapuita ("Malus" Purpurea-ryhmä), paratiisiomenapuita ("Malus" Prunifolia-ryhmä), pilariomenapuita ("Malus" Ballerina-ryhmä), marjaomenapuuta ("Malus baccata") ja helmiomenapuun eli japaninmarjaomenapuun ("Malus toringo") lajikkeita.
Rockstar Energy Drink

Rockstar (Tyyliteltynä ROCKST★R tai ЯOCKST★R) on yhdysvaltalaisvalmisteinen energiajuoma, joka kehitettiin vuonna 2001. Juomaa valmistaa "Rockstar Inc". Rockstar Energy Drink on myynnissä yli 30 maassa, ja valmistajan mukaan sitä on myynnissä 20 makua.
Rockstarin suurin kilpailija on Monster Energy. Rockstar-juomia myydään Suomessa 0,5L sekä 0,33 litran tölkeissä. Normaali Rockstar sisältää kofeiinia 32 milligrammaa sadassa millilitrassa.
Rockstar-energiajuoman maahantuoja Suomessa on Oy Hartwall Ab. Maaliskuussa 2020 PepsiCo ilmoitti tehneensä sopimuksen Rockstar Energyn ostamisesta 3,85 miljardilla dollarilla.
Ainekset.
Ainekset: hiilihapotettu vesi, sakkaroosi, glukoosi, sitruunahappo, happamuudensäätöaine (natriumsitraatti), tauriini (0,4 %), värejä (sokerikulööri E150C, riboflaviini, beetakaroteeni E160A), inositoli, vitamiineja (niasiini, pantoteenihappo, B6, B12), guaranan ("Paullinia cupana") siemenuute (0,01 %), ginsengin juuriuute (0,01 %). Kofeiinipitoisuus 32 mg/100 ml.
Sivuvaikutukset.
Kuten kaikki energiajuomat, Rockstar voi aiheuttaa hermostuneisuutta, päänsärkyä, ahdistusta, ja korkeaa verensokeria. Tiedossa ei ole sivuvaikutuksia, jos tuotetta käytetään kohtuudella.
Nicolas Cheong Jin-suk

Nicolas Cheong Jin-suk (; 7. joulukuuta 1931 – 27. huhtikuuta 2021) oli eteläkorealainen kardinaali. Hän syntyi Soulissa ja sai pappisvihkimyksen 18. maaliskuuta 1961. Piispaksi hänet vihittiin 3. lokakuuta 1970, ja vuosina 1970–1998 hän toimi Cheongjun piispana. Vuonna 1998 hän nousi Soulin arkkipiispaksi ja maaliskuun 2006 konsistoriossa kardinaaliksi. 
Nicolas Cheong Jin-suk on "S. Maria Immacolata di Lourdes a Boccean" kardinaalipappi. Hän on lisäksi ollut vuodesta 1998 Pjongjangin apostolisena hallitsijana. Hän opiskeli aikoinaan Soulissa, Hongkongissa ja Roomassa.
The Winter of Frankie Machine

The Winter of Frankie Machine on Don Winslow'n vuonna 2006 julkaistu romaani. Romaanin päähenkilö on entinen mafian palkkamurhaaja Frank Machianno.
Elokuvasovitus.
Elokuvaohjaaja Michael Mann on suunnitellut romaanin elokuvaversiota.
Colin Sell

Colin Sell on brittiläinen pianisti, joka tunnetaan erityisesti BBC Radio 4:n "I'm Sorry I Haven't a Clue" -visailuohjelmasta, jonka musiikista hän on vastannut vuodesta 1974 alkaen. Vuodesta 1998 Sell on toiminut East 15 Acting Schoolin musiikkiosaston johtajana.
Sell on säveltänyt musiikin useisiin teatteriesityksiin, muun muassa Royal Shakespeare Companylle. Lisäksi hän säveltänyt musiikin yli 20 radiokuunnelmaan.
Antero Halonen

Tauno Antero Halonen (15. joulukuuta 1938 Hankasalmi – 26. lokakuuta 2016) oli suomalainen nyrkkeilijä.
Halonen saavutti Moskovan EM-kilpailuissa 1963 pronssia kevyessä sarjassa (alle 60 kg). Hän voitti irlantilaisen Patrick McCranen tuomaripistein 5–0 ja bulgarialaisen Stojan Pilitševin pistein 4–1. Välieräottelussa hän hävisi unkarilaiselle János Kajdille pistein 0–5. Samana vuonna Halonen voitti Pohjoismaiden mestaruuden. Tokion 1964 olympialaisissa hän hävisi 60-kiloisten sarjan ensimmäisellä kierroksella puolalaiselle Jozef Grudzienille pistein 1–4 ; Grudzien voitti lopulta kultaa. 
Seuratasolla "Lukkeri" Halonen edusti Varkauden Tarmoa ja Warkauden Urheilijoita. Hän voitti Suomen mestaruuden 60 kilogramman sarjassa vuosina 1962–1964 sekä saavutti sarjaa alempana SM-hopeaa vuosina 1960 ja 1961.
Uransa jälkeen hän toimi kotipaikkakunnallaan Varkaudessa paikallisen Varkauden Voimailuseuran pitkäaikaisena valmentajana. Hänet valittiin Suomen nyrkkeilyn "Hall of Fameen" vuonna 2014.
Samuli Apajalahti

Eino Lauri Samuli Apajalahti () oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja kouluneuvos.
Samuli Apajalahden vanhemmat olivat Helsingin Kallion seurakunnan kirkkoherra Lauri Apajalahti ja tunnettuun sukuun kuulunut Eeva Tulenheimo. Apajalahti oli koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Hän osallistui talvi- sekä jatkosotaan ja oli sotilasarvoltaan reservin kapteeni. Valmistuttuaan sotien jälkeen hän toimi opettajana sekä rehtorina. Hän oli Helsingissä sijainneen Tehtaanpuiston yhteiskoulun rehtori vuosina 1954–1977.
Apajalahti oli Oppikoulunopettajien Keskusliiton puheenjohtaja ja vuodesta 1968 alkaen Akavan varapuheenjohtaja. Hän vaikutti peruskoulujärjestelmän luomiseen ja oli mukana yhdistämässä opettajien edunvalvontajärjestöjä Opettajien ammattijärjestöksi. Apajalahti valittiin OAJ:n puheenjohtajaksi vuonna 1973. Hänet valittiin vuonna 1976 Akavan ensimmäiseksi päätoimiseksi puheenjohtajaksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1982 saakka. Hänen puheenjohtajakausillaan Akavan jäsenmäärä kasvoi merkittävästi ja Akavasta tuli varteenotettava työmarkkinajärjestö.
Apajalahti osallistui keskikoulun ja lukion geometrian ja trigonometrian oppikirjojen tekemiseen.
Exsurge Domine

Exsurge Domine () on paavi Leo X:n asettama bulla, joka julkaistiin 15. kesäkuuta 1520 vastauksena Martti Lutherin opetuksiin, teeseihin ja niiden jälkeisiin kirjoituksiin, jotka asettuivat paavin näkemystä vastaan. 
Vaikka bullassa ei suoranaisesti tuomittu kaikkia Lutherin oppeja, siinä vaadittiin häntä korjaamaan 41 kohtaa. Osa korjattaviksi vaadituista kohdista on Lutherin "95 teesissä", osa muissa kirjoituksissa ja hänen nimiinsä pannuissa puheissa. Bullassa asetettiin myös aikaraja. Lutherin tuli alistua bullan vaatimuksiin 60 päivän kuluessa siitä, kun bulla oli julkaistu. Takarajana oli 10. joulukuuta 1520, mutta tuona päivänä Luther poltti roviolla oman kappaleensa "Exsurge Dominesta" ja muun muassa kanonisen oikeuden teoksia. Lutherin vastaus bullaan oli samalla reaktio katolisuuden puolustajan Johann Eckin toimiin. Eck oli eri puolilla Saksaa polttanut Lutherin kirjoituksia. Koska Luther ei noudattanut bullaa, paavi julkaisi pannabullan "Decet Romanum Pontificem", jolla Luther asetettiin ekskommunikaatioon. 
Vatikaanin kappale asiakirjasta on edelleen Vatikaanin kirjastossa.
Ljube

Ljube () on venäläinen rockyhtye, joka on tunnettu isänmaallisista kappaleistaan. Yhtyeen musiikki on voimakkaan melankolista. Se yhdistelee aineksia länsimaisesta rockista, venäläisestä kansanmusiikista ja sotilasmusiikista, minkä vuoksi Ljuben luokittelu tietyn tyylin edustajaksi on vaikeaa. Kappaleiden aiheet liittyvät useimmiten alamaailmaan, sotilaselämään ja venäläiseen kansallistunteeseen. Ljube on kuulunut 1990-luvun alusta koko Venäjän suosituimpiin ja menestyksekkäimpiin kokoonpanoihin.
Yhtyeen tuotanto on venäjänkielistä. Ainoan poikkeuksen tekee kappale "No More Barricades", joka kertoo "uudelleensyntyneestä" aidosti demokraattiseesta Venäjästä. Kappale julkaistiin Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen.
Yhtye on Venäjän presidentin Vladimir Putinin lempiyhtye.