Espoonjoen valuma-alue

Espoonjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 81.055) on Uudellamaalla Espoossa ja Vantaalla sijaitseva pieni vesistöalue, jonka laskujoki on Espoonjoki. Se laskee Espoossa Suomenlahteen Espoonlahdella.
Yleistä.
Sijainti.
Espoonjoen valuma-alue sijaitsee Suomenlahden rannikkoalueella (81), jossa ovat kaikki Suomenlahteen laskevat, ja päävesistöjen väliin jäävät, pienet vesistöalueet, alkaen idästä Venäjän rajalta päätyen länteen Hankoniemeen. Valuma-alue jää päävesistöjen Vantaanjoen vesistön (21) ja Siuntionjoen vesistön (22) väliselle rannikkoalueelle. Siellä sijaitsee 14 valuma-aluetta tai välialuetta (vesistöaluetunnukset 81V050–81V063), jotka on määritetty kolmannessa jakovaiheessa rannikkoalueen maa-alasta erikseen.
Espoonjoen valuma-alue on 21 kilometriä pitkä ja 12 kilometriä leveä. Sen pinta-ala on 132,34 neliökilometriä (tai 135,71 km² ) ja järvisyys 6,3 %. Se sijaitsee Espoossa ja Vantaalla. Valuma-alueen vedenjakajan kaakkois- ja luoteis- ja pohjoispuolella sijaitsee Mankinjoen valuma-alue (81.057), pohjois- ja koillispuolella Vantaanjoen vesistö (21), luoteis- ja itäpuolella Mätäojan valuma-alue (81.051) ja lopuksi etelässä välialue 81V052 ja Gräsanojan valuma-alue (81.053).
Espoonjoen ja Mankinjoen suistojen välissä on vielä kaksi vesistöviranomaisen määrittelemää välialuetta, joiden tunnukset ovat 81V056 ja 81V058. Niiden pinta-alat ovat hyvin pieniä.
Pääuoman kulku ja pituus.
Espoonjoen valuma-alueen pääuomaan kuuluu alajuoksulla Espoonjoki itse. Bembölessa Espoonjokeen yhtyy Kirkkojärven painanteessa pohjosesta tuleva Glomsinjoki () ja koillisesta tuleva Glimsinjoki (). Ne ovat valuma-alueen päähaarat, joiden valuma-alueet ovat vastaavasti 44,19 km² ja 70,83 km². Valuma-alueiden ja uomanpituuksien lähteenä on Paikkatietoikkuna, jonne vesistöviranomainen on julkaissut uomaverkostojen tietoja. Vaikka jokihaarojen virtaamia ei tässä tunneta, voidaan valuma-alueiden kokoerosta päätellä, että Glimsinjoen virtaama on suuremmasta valuma-alueesta johtuen suurempi, ja että se valitaan siksi pääuomaan. Glomsinjoki alkaa Espoon Pitkäjärvestä. Vesistöviranomainen on merkinnyt Pitkäjärveen laskevaksi kolme merkittävää uomaa. Ne ovat Lippajärvestä tuleva oja, pohjoisesta tuleva Gammelgårdbäcken ja Pikkujärvestä () tuleva oja. Näiden ojien valuma-alueet ovat vastaavasti 6,79 km², 17,22 km² ja 33,7 km². Siten Pikkujärven laskuoja on osa pääuomaa. Pikkujärveen laskevalla ojalla on kaksi latvauomaa. Pikkujärveen laskevan uoman valuma-alueen pinta-ala on 33,7 km², jonka uomaan yhtyy koillisesta tuleva sivu-uoma, jonka oma pinta-alaksi ilmoitetaan 11,45 km². Koska arvoon 33,7 km² sisältyy tämä 11,45 km², jää valuma-alueen loppuosalle 22,25 km². On kuitenkin epäselvä, kuinka sivu-uomat jakautuvat eri suunnilla jonka vuoksi pääuoman määritystä jatketa tämän pidemmälle. Pääuomaan luetaan kuitenkin sen ojan, joka alkaa yhtymäkohdassa ja laskee Pikkujärveen.
Pääuoman pituus Pikkujärvestä joensuuhun voidaan Paikkatietoikkunan tiedoilla määrittää 19,0 kilometriksi. Tähän voidaan lisätä kolme kilometriä lisää pääuomaksi, jos haluaa tarkemman arvion pääuoman pituudesta. Tässä tarkastelu kuitenkin päättyy Pikkujärveen ja pääuoman pituuden lukuarvo korvataan viranomaisen julkaisemalla arvolla, kun sellainen löytyy .
Maisema- ja luontoarvoja.
Valuma-alueen pohjoisosien Snettans-Rödskogin kylä- ja viljelymaisema muodostaa hyvin säilyneen ja Uudenmaan rannikkoseudulle tyypillisen viljelymaiseman. Träskändan kartano rakennuksineen ja puistoineen antaa edustavan kuvan 1800-luvun kartanokulttuurista pääkaupunkiseudulla. Se sijaitsee keskiaikaisen Turkua ja Viipuria yhdistäneen Suuren Rantatien varressa Pitkäjärven lounaispäässä Glimsinjoen varressa. 
Valuma-alueella on lukuisia luonnonsuojelualueita, jotka liittyvät läheisesti Espoonjoen valuma-alueen vesistöihin. Ne luetellaan tässä lyhyesti. Glomsinjoen keskijuoksulla sijaitseva Keski-Espoon suojelualue (1 ha), sen yläjuoksulla sijaitseva Oittaan luonnonsuojelualue (81 ha), Ryssängsbäckenin ympäristössä oleva Pirttimäen luonnonsuojelualue (34 ha), Myllyjärven ympäristön Myllyjärvi-Hepolammen luonnonsuojelualue (21 ha), Bodomin Smedsvikenin luonnonsuojelualue (22 ha) ja Luukinjärven rantametsän luonnonsuojelualue (12 ha). Glomsinjoen valuma-alueella ovat Glomsinjoen varressa sijaitsevat Kvarnbyån lehtopurolaakso (3 ha) ja Ingaksenmetsän suojelualue (3 ha), Jahtimetsän lehtopurolaakso (5 ha) ja Träskändan kartanon puisto (31 ha), näiden itäpuolinen Lippajärven luonnonsuojelualue (67 ha) ja Pitkäjärven koillispuolinen Pikkujärven ja Kakolanmäen luonnonsuojelualue (58 ha).
Hydrologiaa.
Virtaamat.
Espoonjoen virtaamatiedot on mitattu mittausasemalla, joka sijaitsee Espoonjoen alajuoksulla Kauklahdessa Kauklahdenväylän yläpuolella. Sen keskivirtaamana (MQ) on ollut 1,69 kuutiometriä sekunnissa (m³/s ), keskiylivirtaamana (MHQ) 6,8 m³/s ja keskialivirtaamana (MNQ) 0,16 m³/s. Virtaama-arvot on mitattu vuosina 1976–2022. Pienin mitattu virtaama (NQ) on 0,03 m³/s, joka sattui viimeksi 31.7.2006, ja suurin virtaama (HQ) on 11,7 m³/s, joka mitattiin 20.7.1999.
Eräässä pitkäaikaisessa vesistöselvityksessä on mitattu myös kahden päähaaran virtaamia. Glimsinjoen laskennallinen keskivirtaama (MQ) Pitkäjärven luusuassa on 650 litraa sekunnissa (l/s) eli 0,65 m³/s. Vuosien 2000 ja 2007 välisenä aikana Glimsinjoen virtaama on vaihdellut eri mittauksissa 360 l/s–2 000 l/s. Glomsinjoessa vastaavat lukemat ovat olleet 42 l/s–1 760 l/s.
Espoonjoki muodostuu Kirkkojärven painanteessa, kun Glimsinjoki ja Glomsinjoki yhtyvät toisiinsa. Kirkkojärven painanne sijaitsee 3,6 metriä mpy., joten 8,2 kilometriä pitkän Espoonjoen pudotus mereen on tuo sama 3,6 metriä ja sen keskimääräinen kaltevuus 0,44 metriä kilometrille (m/km). Vastaavasti 5,1 kilometriä pitkässä Glomsinjoessa on pudotusta 19,3 metriä (kaltevuus 3,78 m/km) ja 4,4 kilometriä pitkässä Glimsinjoessa se on 15,6 metriä (kaltevuus 7,91 m/km).
Vedenlaatu.
Espoonjoki, ja sen latvahaarat Glimsinjoki ja Glomsinjoki, ovat suurimman osan vuotta sameavetisiä vesistöalueen järvialtaiden tapaan. Sen sijaan monet valuma-alueen latvoilla virtaavat purot ovat kirkasvetisiä ja korkeintaan hieman humuksen värittämiä. Valuma-alueen vedenjakaja-alueilta laskee muutamia lähteistä osan vetensä saavia puroja, joissa vesi säilyy sateitakin huolimatta lähes värittömänä.
Valuma-alueen rakenne.
Espoonjoken yhtyy Lommilassa Bodonjärvestä (412 ha) alkava Glomsinjoki ja Pitkäjärvestä (171 ha) alkava Glimsinjoki. Glomsinjoen suurin sivu-uoma on Ryssängsbäcken, jonka valuma-alueella sijaitsevat Sultingsträsk, Lintulampi, Malmilampi ja Mustalampi. Siihen yhtyy myös Metsälammen (3 ha) laskuoja. Bodominjärveen laskevat suoraan Matalajärvi (73 ha) ja Luukinjärvi (27 ha), jonka laskupuro on Lukbäcken. Lukbäckeniin laskee Myllyjärvi (5 ha), Igelträsk (2 ha) ja Hepolampi. Glomsinjoen sivupuroja ovat esimerkiksi Ryssänniitynoja ja Bodominjärveen laskeva Häklanpuro.
Glimsinjoen yläjuoksulla Pitkäjärveen laskevat suoraan Lippajärvi (57 ha), johon laskee vuorostaan Gallträsk (11 ha), sekä Pikkujärvi (8 ha). Pitkäjärveen laskee Gammelgårdsbäcken, jonka valuma-alueella ovat Kalajärvi (16 ha) ja Kaliton, Pikkujärveen laskeva Herukkaoja, jonka valuma-alueella ovat Kurkijärvi (5 ha), Hansinjärvi (3 ha) ja Odilampi (2 ha), samaten Pikkujärveen Pähkinärinteeltä laskeva Lammaslampi (6 ha). Glimsinjoen yläjuoksun sivupuroja ovat esimerkiksi Pitkäjärveen laskeva Vanhakartanonpuro ja Vantaan puolelle Pikkujärveen laskevat Askiston- ja Herukkapuro.
Säännöstelyä ja patoja.
Vesivoiman käytössä tarvitaan virtaavan veden hallinnassa patoja ja veden varastoaltaita. Gallträskin luusuassa sijaitsee settipato, jonka sivuitse virtaa vettä sen laskupuroon. Myllyjärvessä on edelleen vanhan padon jäänteet, jotka kuuluneet Myllyojassa sijainneelle vesimyllylle. Valuma-alueen järvistä Lippajärvi, Bodomjärvi ja Matalajärvi ovat säännösteltyjä. Niitä on Espoon Vesi säännöstelty pääasiassa varmistamaan alueen väestön raakaveden riittävyys. Lippajärveä säännösteltiin vuodesta 1972 alkaen ja Bodomjärven säännöstely alkoi vuonna 1966. Vedenotto päättyi jo vuonna 1998, mutta järvien säännöstelyä on jatkettu. Bodomista täytyy luvan mukaisesti juoksuttaa Glomsinjokeen vettä vähintään 20 l/s mutta korkeintaan 150 l/s. Espoon vesi pyrkii kuitenkin juoksuttamaan vettä 200–300 l/s. Talvella Bodomjärven vedenpintaa lasketaan, jotta kevään sulamisvesille jäisi riittävästi varastointitilaa. Matalajärveen lasku-uoma on nykyään suora kanava, jolloin Matalajärven vedenpinta seuraa Bodominjärven vedenpinnan vaihteluita.
Historiaa.
Espoonjoen valuma-alueelta on niukasti tietoa virtaavan veden vesivoiman hyödyntämisestä. Tiedetään kuitenkin, että esimerkiksi Glimsinjoessa Myllykylän Jorvinkoskessa on ollut erilaisia vesimyllyjä jo vuosisatoja ja parhaimmillaan useita myllyjä yhtä aikaa. Glomsinjoen Myllykoski on myös vanha myllypaikka, jossa toimi useita myllyjä. Glomsinjoen yläjuoksulla Oittaalla on toiminut jalkamylly ja Pakankylän Myllyjärvestä laskevassa Myllyojassa on ollut vesimylly.
Espoonjoen valuma-alueella on suoritettu monia perkauksia, joilla on yleensä parannettu peltomaiden kuivumista. Osassa perkauksissa pyrittiin parantaa Glimsin- ja Glomsinjoessa sijaitsevien vesimyllyjen toimintaa. Viimeisimmät perkaukset tehtiin 1950- ja 1960-luvuilla. Hitaasti virtaavan Espoonjoen perkaus tehtiin Tarvontien rakentamisen yhteydessä vuonna 1957 ja joesta ovatkin koski- ja virtapaikat kadonneet lähes kokonaan. Glimsin- ja Glomsinjoki on sen sijaan perattu harvemmin. Esimerkiksi Ryssänniitynojaa perattiin 1960-luvulla Pirttimäen alueelta.
Espoonjoen valuma-alueelta on laskettu ja kuivatettu useita järviä. Näistä merkittävin oli Kirkkojärven kuivattaminen. Ensiksi se laskettiin vuonna 1846 ja sitten se kuivatettiin lopullisesti Tarvontien rakentamisen yhteydessä. Bodomijärven laskeminen peltoalan lisäämiseksi kariutui 1920-luvulla maanomistajien erimielisyyksiin. Järveä on kuitenkin jo jossakin aikaisemmassa vaiheessa laskettu. Muita laskettuja järviä ovat Kalajärvi, Laaksolahden Pitkäjärvi, Luukinjärvi ja Matalajärvi sekä Vantaan puolella sijaitseva Pikkujärvi, joka on järvenlaskun myötä soistunut voimakkaasti.
Espoon joista ei ole käytössä historiallisia kalastustietoja, vaikka joet ovat olleet paikallisesti tärkeitä kalastuspaikkoja. Espoossa kalastettiin eteenkin meressä ja järvissä. Kirkkojärvi oli hyvin kalarikas järvi, mutta sen kalastusoikeus kuului (esimerkiksi vuonna 1492) paikalliselle pappilalle.