tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marjaana Toiminen

Sari Marjaana Toiminen (s. 28. elokuuta 1967 Nokia) on suomalainen johdon konsultti, tietokirjailija, päätoimittaja ja media-alan toimitusjohtaja.
Toiminen aloitti työuransa "Aamulehden" kulttuuritoimituksen avustajana ja "Kainuun Sanomien" kulttuuritoimituksen kesäsijaisena. Hänet valittiin "Tanssi"-lehden päätoimittajaksi vuonna 1993, "Aamulehden" kulttuuritoimittajaksi vuonna 1995 ja "Image"-lehden toimituspäälliköksi vuonna 1996. Hänet kutsuttiin "Imagen" vt. päätoimittajaksi vuonna 1998 ja päätoimittajaksi vuonna 2000.
Toiminen valittiin "Anna"-lehden päätoimittajaksi vuonna 2003. Vuonna 2006 hänet valittiin Bonnier Publications -yrityksen Suomen toimitusjohtajaksi. Hän toimi myös yrityksen Suomen toimintojen sisältöjohtajana ja johti suomalaisten lehtikonseptien lanseerauksia ja konseptikehitystä (mm. "Olivia"-lehti vuonna 2008 ja "Divaani"-lehti vuonna 2009.)
Vuonna 2014 Toiminen siirtyi yrittäjäksi. Hän perusti MindMill Network -verkoston yhdessä ruotsalaisen digitaalisen talouden asiantuntijan Sara Öhrvallin kanssa. Hän erikoistui työelämän tulevaisuuden ja tulevaisuuden ennakoinnin asiantuntijaksi. Toiminen tuotti tulevaisuuden työidentiteetin valmennuskonseptin nimeltä FutureMe.
Toiminen työskenteli yrittäjänä vuoteen 2019, jolloin hänet kutsuttiin Ellun Kanat Oy:n liiketoimintajohtajaksi. Vuonna 2022 hänestä tuli yrityksen osakas. 
Toimisen kirja "Hyppy: Työn arvaamaton tulevaisuus ja uudet mahdollisuudet" (Tammi 2022) käsittelee työn murrosta ja yksilön mahdollisuuksia.
Wenchen Qin

Wenchen Qin (; s. 29. lokakuuta 1966 Ordos, Sisä-Mongolia) on kiinalainen säveltäjä.
Qin tutustui kotiseutujensa kansanmusiikkiin varhaisella iällä. Hän opiskeli sävellystä Xu Shuyan ja Zhu Jian'erin johdolla Shanghain musiikkikonservatoriossa vuodesta 1987. Valmistuttuaan vuonna 1992 Qin opetti Pekingin Keskusmusiikkikonservatoriossa. DAAD-stipendin mahdollistamana hän pääsi Nicolaus A. Huberin oppiin vuonna 1998. Kolme vuotta myöhemmin Qin sai Folkwang-Hochschule Essenistä diplomin kunniamaininnoin. Syyskuussa 2001 hän palasi Keskusmusiikkikonservatorion henkilökunnan jäseneksi Kiinaan. Qinin yhteistyökumppaneihin on kuulunut lukuisia aasialaisia ja länsimaisia toimijoita. Qin on käyttänyt teoksissaan myös kiinalaisen musiikin soittimia ja onkin rakentanut siltaa kiinalaisten traditioiden sekä länsimaisen avantgardistisen musiikin välille. Qin on säveltänyt konserttoja eri soittimille, muita orkesteriteoksia, jousikvartettojen kaltaisia kamarimusiikkiteoksia sekä kamarimusiikkia kiinalaisten soiitinten kokoonpanoille. Lukuisat hänen sävellyksistään ovat olleet tilaustöitä moniin kansainvälisiin musiikkitapahtumiin ja kansainvälisille musiikkialan organisaatioille.
Qin on saanut monia palkintoja kansainvälisissä sävellyskilpailuissa Saksassa, Yhdysvalloissa, Japanissa ja Taiwanissa. Hän on Pekingin keskusmusiikkikonservatorion sävellysprofessori ja Kiinan musiikkikonservatorion "distinguished professor".
Antti Koskinen (kaupunginjohtaja)

Antti Edvard Koskinen (5. elokuuta 1933 Porin mlk – 16. toukokuuta 2024 Pori) oli suomalainen kunnanjohtaja. 
Elämä.
Porin Vähäraumalla varttunut Koskinen suoritti merkantin ja merkonomin tutkinnot Porin kauppaoppilaitoksessa, jonka jälkeen hän valmistui sosionomiksi Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta 1959. Koskinen työskenteli 1960-luvun alussa Sallan ja Sotkamon kunnansihteerinä, 1964–1969 Virtojen kunnanjohtajana, 1969–1985 Harjavallan kauppalan- ja kaupunginjohtajana, 1985–1990 Harjavallan sairaalan kuntainliiton johtajana ja 1990–1996 Satakunnan sairaanhoitopiirin johtajana.
Puoluekannaltaan Koskinen oli sosialidemokraatti. Hän toimi pitkään muun muassa Satakunnan sosialidemokraattisen piirijärjestön puheenjohtajana. Vuonna 1995 Koskinen sai maakuntaneuvoksen arvonimen. 
Koskisen puoliso oli Porin kaupunginjohtaja Aino-Maija Luukkonen.
Paris La Défense Arena

Paris La Défense Arena (U Arena 12. kesäkuuta 2018 asti) on modulaarinen ja monikäyttöinen tapahtumapaikka Pariisin pohjoispuolella Nanterressa lähellä Arc de la Défensea. Se otettiin käyttöön 16. lokakuuta 2017 Rolling Stonesin konsertilla ja on ollut Ranskan Top 14 -liigan Racing 92 -rugbyjoukkueen kotistadionina joulukuusta 2017.
Areenalle mahtuu 40 000 katsojaa, ja se on yksi Euroopan suurimmista monitoimipaikoista.
Areenalla järjestettiin vuoden 2024 Pariisin kesäolympialaisten uinti- ja vesipallotapahtumat.
Minna Canthin bibliografia

Tämä on Minna Canthin bibliografia.
Caesar Baronius

Caesar Baronius (tai Cesare Baronio) (30. elokuuta 1538 Sora, Napolin kuningaskunta – 30. kesäkuuta 1607 Rooma) oli italialainen kardinaali ja kirkkohistorioitsija. Roomalaiskatoliset oppineet ovat kutsuneet Baroniusta "kirkkohistorian isäksi" Eusebioksen ohella.
Elämä ja ura.
Baronius opiskeli Verolissa ja Napolissa lakia. Roomassa hän liittyi Philip Nerin johtamaan Oratoriaanien kongregaatioon vuonna 1557, sai pappisvihkimyksen vuonna 1564 ja tuli Oratoriaanien esimieheksi vuonna 1593. Paavi Klemens VIII, jonka rippi-isä Baronius oli, teki hänestä kardinaalin vuonna 1596 ja seuraavana vuonna Vatikaanin kirjastonhoitajan. Seuraavissa konklaaveissa hänet melkein valittiin kahdesti paaviksi, mutta Espanja vastusti häntä kummallakin kerralla hänen Sisilian monarkiaa käsittelevän teoksensa vuoksi, jossa hän puolusti paavin oikeuksia Sisiliaan Espanjan hallituksen vaatimuksia vastaan.
Baronius tunnetaan parhaiten kirkon historiaa vuoteen 1198 (paavi Innocentius III:n valtaantulovuosi) esittelevästä "Annales Ecclesiastici" -teoksestaan, jonka hän laati Philip Nerin käskystä vastauksena protestanttisen Matthias Flaciuksen katolilaisvastaiselle "Centuriae Magdeburgenses" -teokselle. Luennoituaan lähes 30 vuotta kirkkohistoriasta Santa Maria in Vallicellassa ja oltuaan Philip Nerin opissa hän ryhtyi kirjoittamaan ja tuotti kaksitoista nidettä vuosina 1588–1607. "Annalesissa" hän käsittelee historiaa tiukasti kronologisessa järjestyksessä ja pitää teologian taka-alalla käyttäen lähteinään valtavaa määrää asiakirjoja. Huolimatta monista virheistä, erityisesti Kreikan historiassa, jossa hän joutui turvautumaan toisen käden tietoihin, Baroniuksen teos on rehellinen yritys kirjoittaa historiaa. Protestanttiset kriitikot arvostelivat Baroniusta, koska hän ei juurikaan osannut hepreaa eikä kreikkaa. Paavi Gregorius XIII:n käskystä Baronius ryhtyi myös toimittamaan uutta painosta "Martyrologium Romanum" -martyrologiaan (1586), jonka hän puhdisti monista epätarkkuuksista. Hänen vuoteen 1198 päättyviä "Annales"-julkaisujaan jatkoivat Odorico Raynaldi (yhdeksän nidettä, 1676–1677), Giacomo Laderchi (3 nidettä, 1728–1737) ja Augustin Theiner (3 nidettä, 1856).
Museopedagogiikka

Museopedagogiikka on nimitys museoiden opetustoiminnalle. Pedagogiikalla tarkoitetaan tässä yhteydessä sen väljempää merkitystä, johon kuuluvat myös museo-opetuksen taustalla olevat näkemykset ja siihen liittyvät käytännön toimet. Museon opetus voi olla passiivista, kun ulkopuolinen taho käyttää sen kokoelmia tai julkaisuja opetukseen. Varsinaisessa museopedagogiikassa museossa voidaan esimerkiksi järjestää näyttely opetus- ja kasvatustavoitteiden perusteella.
Pedagogiikka on jossain määrin aina liittynyt museokäsitteeseen, mutta sen asema, menetelmät ja tavoitteet ovat vaihdelleet. Euroopassa 1800-luvulla kehittyneet käsitykset taiteellisesta luomisesta ja kansallistunteesta muotoilivat museot koululaitosta ja kirjastoa täydentäviksi opetuskeskuksiksi. Opetus ja kasvatus museoissa oli kuitenkin 1960-luvulle asti melko hajanaista, mutta sen jälkeen on alettu kiinnittää huomiota myös museoiden opetuksen teoriaan ja käytäntöihin. Museot tekivät varsinkin Englannissa yhteistyötä koulujen kanssa jo 1880-luvulla. Monet museot tarjoavat kouluille niitä varten suunniteltuja palveluita. Joillain museoilla on opetuskokoelmia. Vaativissa aiheissa, kuten arkeologiassa ja geologiassa, museokokoelman hyväksikäyttäminen on lähes korvaamatonta.
Näyttelyt ovat museo-opetuksen keskeisin toiminto. Opetus- ja kasvatustavoitteiden perusteella museot painottavat näyttelyn saavutettavuutta. Näyttelyissä käytetään erilaisia menetelmiä sanoman kertomiseksi. Näyttelyissä on 1900-luvun loppupuolella alettu kiinnittää huomiota myös moniaistillisiin kokemuksiin, vaikka jo 1900-luvun alussa Berliinin Deutsches Museumin laajassa perusnäyttelyssä oli mahdollisuus tutustua erilaisiin tekniikan ja luonnon ilmiöihin.
Museoiden opetustoiminnassa käytetään näyttelyiden lisäksi hyväksi internetiä ja erilaisia työpajoja, joissa yleisö pystyy toteuttamaan omia ideoitaan, sekä painotuotteita.
Iwi

Iwi on maorinkielinen termi heimolle, joka jäljittää sukuhistoriansa samoihin esi-isiin. Maorien identiteetti perustuu johonkin tiettyyn iwiin kuulumiseen. Maorien oman suullisen historian kaikki maorit polveutuvat suuresta laivueesta, joka saapui 1300-luvulla Uuteen-Seelantiin maorien esi-isien myyttisestä kotimaasta, Hawaikista.
1820-luvulla käydyt muskettisodat saivat monet iwit muuttamaan perinteisiltä elinalueiltaan muualle. Liikehdintää oli lähinnä Pohjoissaarella, ja jotkin alueet jäivät täysin asumattomiksi.
Iwit jakautuvat alaheimoihin (), joiden keskuudesta mm. avioliitot järjestetään.
21 iwia ylläpitää omia radiokanaviaan, joita koordinoi Radio Waatea.
Vladimir Baryšnikov

Vladimir Nikolajevitš Baryšnikov (; s. 23. huhtikuuta 1959 Leningrad) on venäläinen historioitsija. Hänen tutkimustensa keskeinen aihealue ovat Skandinavian ja Suomen historia sekä Neuvostoliiton ulkopolitiikka 1920–1930-luvulla. Vuonna 1997 hän väitteli historian tohtoriksi väitöskirjallaan ”Kylmästä rauhasta talvisotaan asti: Suomen idänpolitiikka 1930-luvulla” (). 
Vuodesta 1993 lähtien Baryšnikov on työskennellyt Pietarin valtionyliopiston modernin ja nykyaikaisen historian laitoksella dosenttina, professorina (vuodesta 1999 lähtien) ja vuodesta 2003 lähtien laitoksen johtajana.
Vuonna 1998 hänet valittiin Venäjän sotahistoriallisen akatemian kantajäseneksi.
Ngāti Hine

Ngāti Hine on eräs maorien iwi, eli heimo. Iwin esiäidin katsotaan olevan Hineamaru. Tämä puolestaan oli Rāhirin lapsenlapsenlapsi, joka asettui Waiomion laaksoon. Iwin perinteinen elinalue () on ollut Northland. Waiomion laakso lähialueineen on edelleen iwin maita.
Nykyään iwi ylläpitää omaa radiokanavaa nimeltä "Ngāti Hine FM".
Uuden-Seelannin nykyinen kenraalikuvernööri, Cindy Kiro, kuuluu osittain Ngāti Hine iwiin.
Ngāti Mutunga

Ngāti Mutunga on eräs maorien iwi, eli heimo. Se jakautuu 8 alaheimoon (). Heimon kotimaat sijoittuvat Taranakin pohjoisrannikolle.
Vuonna 1835 Ngāti Mutunga- ja Ngāti Tama -iwien edustajat pakottivat brittejä kuljettamaan nämä kaksi iwia Chathamsaarille, jonka nämä halusivat valloittaa. Saarilla asuvat moriorit, jotka olivat pasifisteja, joutuivat maorien systemaattisen väkivallan kohteeksi, ja nykyään tapaus tunnetaan moriorien kansanmurhana. Myöhemmin kaksi maoriheimoa riitantuivat siitä, kumpi omistaa Chathamsaaret. Ne päätyivät lopulta Ngāti Mutungalle, joka oli isompi iwi.
Korkeakoski (Huittinen)

Korkeakoski (aiemmin "Korkiakoski") on kylä Huittisissa Satakunnan maakunnassa. Se sijaitsee Loimijoen varrella ja Valtatie 2:n eteläpuolella. Korkeakoski rajautuu Vanhankosken lehtojen suojelualueeseen. Kylä on saanut nimensä sen alueella sijaitsevista koskista. Korkeakosken naapurikylät ovat Huittistenkylä, Kaharila, Loima, Mauriala, Pappila ja Palojoki.
Historia.
Korkeakoski on aiemmin tunnettu nimellä Korkiakoski. Ilmeisesti kieliopilliset seikat ovat vaikuttaneet nimen muuttumiseen nykyiseen muotoon.
Korkeakoskelta on 1940-luvulla Kauppilan talon mailta löydetty kivikautinen, varhaiskampakeraamisen kulttuurin asuinpaikka.
Asutus levisi noin 400-luvulla Korkeakoskelle nykyisen Loiman kylän seudulta.
Korkeakoski on Huittisten vanhimpia kyliä, se kuuluu Suur-Huittisten ennen 1300-lukua syntyneisiin kyliin, maantieteellisesti sijoittuen Vampulan neljänneksen alueelle.
Korkeakoskella sijaitsi vuoden 1540 maakirjan mukaan kuusi taloa. Nämä talot, Hurri, Ala-Praadi, Ylä-Praadi, Äyhö, Knihti ja Leski, olivat sijoittuneet Loimijoen rantaan viettävän loivan rinteen ympärille. Kylän keskus on sijainnut Praadin mäellä, nykyisessä Korkeakoskentien ja Hannunniityntie risteyksessä. Myöhemmin Ala- ja Ylä-Praadi yhdistettiin yhdeksi tilaksi ja vuoden 1646 Jonas Strengin karttaan nämä ovatkin merkittynä yhtenä tilana.
1700-luvulla Korkeakoskella pidettiin markkinoita. Kylän keskellä, teiden risteyksessä, sijainneen markkinapaikan muodosti markkinakuja, jonka molemmin puolin oli kolme kymmenistä rakennuksista koostuvaa puotirivistöä.
Vuonna 1921 Suomessa tuli voimaan oppivelvollisuuslaki ja kiertokoulut lakkautettiin. Aluksi korkeakoskelaiset kävivät koulua Loiman kylässä. Vuonna 1924 Huittisten kunnanvaltuusto päätti Korkeakosken piiriin perustettavan kansakoulun, joka aloitti toimintansa jo syyslukukaudella 1924, toimien aluksi Praadin isännältä vuokratuissa tiloissa. Vuonna 1928 valmistui Praadin tilan isännän lahjoittamalle tontille Korkeakosken kansakoulu, koulun ensimmäiseksi opettajaksi valittiin Hilma Hakanen, joka toimi koulun opettajana 30 vuotta. Korkeakosken koulu lakkautettiin 1980-luvun alkupuolella.
Loimijokea ennallistettiin Korkeakoskella vuonna 2021.
Luonto.
Akunsaaressa koskimaisemissa sijaitsee vuonna 2021 valmistunut Korkeakosken laavu. Laavulla on myös tulentekopaikka.
Mario Sereni

Mario Sereni (25. maaliskuuta 1928 Perugia – 24. heinäkuuta 2015) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.
Sereni opiskeli Rooman Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa ja Sienan Accademia Musicale Chigianassa. Hänen uransa ammattilaisena käynnistyi esiintymisellä Maggio Musicale Fiorentinossa vuonna 1953. Metropolitan-oopperassa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1957. Sereni teki 37 vuoden aikavälillä yli 550 esiintymistä Metropolitan-oopperassa. Hän esiintyi usein myös muun muassa San Franciscossa, Dallasissa, Wienin valtionoopperassa, La Scalassa ja Teatro Colónissa.
Sereni ei koskaan noussut aikansa kuuluisimpien baritonien joukkoon, mutta hänen äänensä tuli vahvasti edustetuksi oopperalevytyksillä. Hän menestyi erityisesti Giuseppe Verdin oopperoiden tulkinnoissa. Hänen merkittäviin rooleihinsa kuuluivat Germont ("La traviata") ja Marcello ("La bohème").
Johanna Rantsi

Johanna Rantsi (s. 23. toukokuuta 1983) on suomalainen iskelmälaulaja. Rantsi valittiin Lavatähtiprinsessaksi ja yleisön suosikiksi vuonna 2000. Siviiliammatiltaan hän on kauneusalan yrittäjä. 
Yksityiselämä.
Rantsi asuu Askolassa ja hänellä on kolme lasta.
Kokoonpano.
Rantsin orkesterin nimi oli kesään 2024 asti Tunturitähti ja 1.6.2024 lähtien Mojova.
Berezne

Berezne () on kaupunki Ukrainan koillisosassa, Rivnen alueen Rivnen piirissä Berezne sijaitsee Pripetin pohjoiseen laskevan sivuhaaran Slutšin vasemmalla rannalla. Kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 13 280 vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 asukkaita oli 13 669 ja he olivat enimmäkseen etnisesti ukrainalaisia.
Historiallinen maininta paikkakunnasta löytyy vuodelta 1584 (nimellä Berezne tai Andrijiv, , ). Kaupunkityyppisen taajaman aseman se sai vuonna 1957 ja kaupungiksi Berezne tuli vuonna 2001. Berezne oli piirikeskus vuodesta 1940 kesän 2020 aluehallinnolliseen uudistukseen saakka.
Voolahti

Voolahti () on kylä ja taajama Porvoon kaakkoisosassa. Vuoden 2021 lopussa Voolahdessa asui 280 henkilöä. Sen pinta-ala on 1,99 km2.
Blinkan

Blinkan () on taajama Kulloon kylässä, Länsi-Porvoossa. Vuoden 2021 päättyessä siellä asui 233 henkilöä. Sen pinta-ala on 1,56 km2.
Seppo Kauppila

Matti Seppo Ilmari Kauppila (17. heinäkuuta 1938 Ikaalinen – 29. huhtikuuta 2022) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Kauppilan vanhemmat olivat maanviljelijä, talousneuvos Aarne Matias Kauppila ja hammaslääkäri Helvi Marjatta Tarkka ja puolisot 1960–1994 Aino Orvokki Mäenpää ja vuodesta 2000 Raili Helena Sopanen. Kauppila tuli ylioppilaaksi Ikaalisten yhteiskoulusta 1957 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1963. Hän oli Satakunnan maatalouskerhopiiriliiton toiminnanjohtaja 1965–1966, Keski-Pohjanmaan maanviljelysseuran maanviljelysagronomi 1966–1969, Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran, vuodesta 1970 Etelä-Pohjanmaan maatalouskeskus, maanviljelysagronomi 1969–1972 ja Mikkelin läänin maatalouskeskuksen johtaja 1972–2001. 
Kauppilalla oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä, mukaan lukien monet agronomien yhdistykset ja järjestöt, kuten Agronomiliiton liittovaltuuston jäsenyys 1984–1986 ja liittohallituksen puheenjohtajuus 1986–1999. Raviurheilua harrastanut Kauppila toimi myös vuodesta 1976 Mikkelin Ravirata Oy:n hallituksen puheenjohtajana lähes 30 vuotta, ja sitten kunniapuheenjohtajana. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Kauppila sai 1989. Taiteilija Artti Pohjanheimo on maalannut hänen muotokuvansa.
Odelstinget

Odelstinget oli Norjan suurkäräjien alahuone vuosina 1814–2009. Kaksikamaristen suurkäräjien jäsenistä kolme neljäsosaa kuului Odelstingetiin ja loput ylähuoneeseen eli Lagtingetiin.
Tehtävät.
Lakialoitteet.
Suurkäräjien jäsenistä vain Odelstingetiin kuuluvilla oli oikeus tehdä lakialoitteita. Suurin osa lakialoitteista tuli kuitenkin hallitukselta. 
Lakien säätäminen.
Kaikki lakialoitteet käytiin ensin läpi Odelstingetissä, jonka jälkeen ne siirtyivät Lagtingetiin. Mikäli Lagtinget oli ehdotuksesta eri mieltä, ehdotus palasi Odelstingetiin, minkä jälkeen se siirtyi jälleen Lagtingetiin. Jos huoneet eivät vieläkään päässeet yhteisymmärrykseen, ehdotuksesta äänestettiin yhteisistunnossa kahden kolmasosan määräenemmistöllä.
Valtion budjetti.
Valtion budjettia koskevat asiat käsiteltiin molempien huoneiden yhteisistunnoissa.
Valtakunnanoikeus.
Odelstingetillä oli valta päättää syytteen nostamisesta valtakunnanoikeuteen.
Historia.
Eidsvollin kansalliskokouksessa käytiin vääntöä parlamentin yksi- tai kaksikamarisuudesta ja päädyttiin kompromissiin, jossa oli kaksi huonetta, mutta ne valittiin samoissa vaaleissa ja erimielisyyksien ilmetessä ne kokoontuivat yhteisistuntoihin, joissa päätökset tehtiin määräenemmistöllä. Ajan myötä tämä järjestelmä koettiin turhaksi, ja helmikuussa 2007 tehtiin perustuslakiin muutos, jolla suurkäräjistä tehtiin yksikamarinen 1. lokakuuta 2009.
Mitsubishi B2M

Mitsubishi B2M oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien brittiläisen Blackburn Aircraft Limitedin suunnittelema ja Japanissa Mitsubishin valmistama syöksypommittaja, joka korvasi Mitsubishi B1M:n.
Taustaa.
Alkuvuodesta 1927 keisarillisen Japanin laivasto päätti korvata lentotukialuksilla olleen torpedokoneen Mitsubishi B1M1 malli 13. Siten lähetettiin uuden koneen vaatimukset Aichille, Kawanishille, Mitsubishille ja Nakajimalle uuden lentotukialuksille sopivan torpedokoneen suunnittelemiseksi. Koneella piti olla lisäksi mahdollisuus kaukotiedusteluun. Mitsubishi siirsi pyynnön Blackburnille Herbert Smithille, joka oli entinen Sopwithin suunnittelija ja suunnitellut aiemminkin Mitsubishille lentokoneita ollessaan Japanissa 1921.
Suunnitellun koneen prototyyppi valmistettiin Blackburnin tehtailla. Tälle annettiin toimitettaessa nimeksi Mitsubishi 3MR4, mikä merkitsi japanilaisen käytössä olleen nimeämisjärjestelmän mukaan Mitsubishin valmistamaa neljättä torpedokonetta, joka soveltui myös tiedustelutehtäviin. Moottoriksi suunniteltiin 600 hevosvoiman nestejäähdytteinen Hispano-Suiza 51-12Lb V12 -moottori, johon Mitsubishi oli juuri hankkinut lisenssioikeudet. Vastaanotettuaan Mitsubishin suunnittelutilauksen majuri Bumpus teki 17. maaliskuuta 1927 suunnitteluvaltuutuksen lentokoneesta. Ensimmäinen versio Blackburn T.6 suunniteltiin 49-jalan kärkivälinen kaksipaikkainen Hispano-Suizan moottorilla varustettu Blackburn Ripon, jonka kokonaispaino oli 7500 naulaa ja maksiminopeus 139 mailia tunnissa. Lisätutkimusten jälkeen siirryttiin malliin T.7, joka oli merkittävästi suurempaan koneeseen.
Tuotanto.
Prototyypin valmisti Blackburn Aeroplane and Motor Company Ltd. Blackburn T.7B tai Mitsubishi 3MR4 teki ensilennon 28. joulukuuta 1929 Britteinsaarilla, minkä jälkeen se pakattiin 3. tammikuuta 1930 kuljetuslaatikkoon Japaniin laivattavaksi. Kone tuhoutui lento-onnettomuudessa Japanissa. Kaikkiaan Mitsubishi Shoji Kaisha valmisti 1933-1935 Nagoyan tehtaalla 205 B2M1 ja B2M2-torpedokoneita.
Suomen kielen perussanakirja

Suomen kielen perussanakirja ilmestyi vuosina 1990–1994. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus julkaisi kirjan kolmiosaisena niteenä: 1. osa A–K; 2. osa L–R; 3. osa S–Ö. "Suomen kielen perussanakirja" oli ensimmäinen suuri suomen kielen sanakirja "Nykysuomen sanakirjan" jälkeen. Vuonna 1997 se julkaistiin myös sähköisenä CD-Perussanakirjana.
Syvinkisalmen työväentalo Hömppölä

Syvinkisalmen työväentalo Hömppölä on Ruoveden kunnan Pajuskylässä sijaitseva entinen työväentalo. Sen omistaa nykyään (2023) Pajusen Eräilijät ry.
Historiaa.
Syvingin eli Syvinkisalmen työväenyhdistys perustettiin maaliskuussa 1906. Perustamisvuoden lopulla yhdistyksen jäsenmäärä oli 47. Vuonna 1916, yhdistyksen viettäessä 10-vuotissyntymäpäiväänsä, jäsenluku oli 29. Talon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1920, ja talo valmistui vuonna 1923.
Vuonna 1936 yhdistyksen 30-vuotisjuhliin työväentalolle saapui lähes sata vierasta, mitä pidettiin harvaanasutussa kylässä hyvänä saavutuksena. Juhlapuhujana oli Santeri Saarikivi, ja ohjelmassa oli puheiden lisäksi viulun ja mandoliinin soittoa, runonlausuntaa sekä Lapuanliikkeen aikaa käsitellyt näytelmä "Vainottuja". Seuraavana vuonna talolla pidettiin jäsenhankintajuhla, jossa osanottajia oli 125, ja yhdistykseen kirjoittautui kahdeksan uutta jäsentä. Juhlassa muun muassa kuultiin kisällilaulua ja nähtiin yhdistyksen näytelmäseuran esittämänä "Uusi levy". Puhujana oli kansanedustaja Edvard Kujala. 
Vuoden 1947 alussa yhdistys erosi Sosialidemokraattisesta Puolueesta ja liittyi SKDL:n jäseneksi.
Sittemmin talo on siirtynyt Pajusen Eräilijät ry:n omistukseen. Vuonna 2019 yhdistys sai Suomen Kotiseutuliitolta 19 000 euron avustuksen ja korjasi sen turvin talon katon. Kattoremontin jälkeen ensimmäinen tilaisuus talolla oli juhannustanssit 2019.
Hanhon työväentalo

Hanhon työväentalo oli Ruoveden kunnan Hanhon kylässä sijainnut työväentalo. Hanhon työväentaloa laajennettiin vuonna 1926, ja seuraavana vuonna siellä pidettiin raittiusesitelmä. Vuonna 1937 Hanhon työväenyhdistys oli ainoa, joka ei lähettänyt edustajaa Ruoveden sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön kokoukseen. Muuta tietoa yhdistyksen tai talon vaiheista ei ole.
Aatu Laakso

Aatu Juho Daniel Laakso (s. 5. maaliskuuta 2002 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue Kiekko-Vantaata. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura.
Laakso on Vuosaaren Viikinkien kasvatti. Hän pelasi kauden 2015–2016 Viikinkien ja Jokereiden C-nuorten yhdistelmäjoukkueessa, josta Laakso siirtyi kaudeksi 2016–2017 Helsingin IFK:n junioreihin. Kaudella 2017–2018 hän oli C-nuorten SM-sarjassa kahdeksalla osumallaan joukkueensa paras maalintekijä Joonas Parviaisen kanssa. Kaudella 2019–2020 Laakso toimi HIFK:n B-nuorten kapteenina.
Kaudella 2022–2023 Laakso oli HIFK:n U20-joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Tuomas Urosen jälkeen. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +25. Laakso debytoi kauden aikana myös HIFK:n SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen ottelunsa 10. helmikuuta 2023 vieraissa KalPaa vastaan. Laaksolle avautui paikka HIFK:n kokoonpanosta, kun Juha Jääskä oli Suomen A-maajoukkueen mukana, minkä lisäksi keskushyökkääjistä Julius Nättinen ja Miro Väänänen olivat loukkaantuneina. Hänet merkittiin HIFK:n nelossentteriksi laidoilleen Janne Hämäläinen ja Micke-Max Åsten. Laakso sai ottelussa jääaikaa 7.28 minuuttia.
Laakso siirtyi kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kiekko-Espooseen. Hänen tulokaskautensa sarjassa toi 46 runkosarjaottelussa tehot 9+9=18 ja yhdeksässä pudotuspeliottelussa tehot 1+1=2. Laakso voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Kaudeksi 2024–2025 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Kokkolan Hermekseen. Kaudeksi 2025–2026 Laakso siirtyi jatkamaan Mestis-pelejään vuoden mittaisella sopimuksella Kiekko-Vantaaseen.
Pelityyli.
Kiekko-Vantaan päävalmentaja Jani Mannisen mukaan Laakso on Mestiksen kärkialoittajia. Mannisen mukaan hän on isokokoinen, hyvän työmoraalin omaava kahden suunnan sentteri, joka on monikäyttöinen pelaaja joukkueelleen.
Muuta.
Laakso valmistui ylioppilaaksi Mäkelänrinteen lukiosta syksyllä 2021.
Kurjenkylä (Virrat)

Kurjenkylä on kylä Virtain kunnassa Pirkanmaan maakunnan pohjoisosassa. Maarekisterissä kylän nimi oli Kurki. Kylä sijaitsee Virtain länsi-/lounaisrajalla Alavuden, Kihniön ja Seinäjoen rajanaapurina. Virtain keskustaan on matkaa noin 20 kilometriä ja Seinäjoelle 70 kilometriä. Kylän asukasluku on reilu 300.
Kurjenkylän maisemaan kuuluvat useat suot ja järvet, jotka ovat tyypillistä Suomenselän vedenjakaja-alueella. Kylän läpi virtaa Kurjenjoki.
Rakennuksia.
1900-luvun alussa perustettiin Kurjenkylän työväenyhdistys. Yhdistykselle rakennettiin oma työväentalo. Talon huonon kunnon vuoksi rakennus päätettiin huutokaupata 1960-luvulla.
Kurjenkylän toiminnan keskus on vuonna 2000 valmistunut Kylätalo (Kurjenkyläntie 232). Siellä kokoontuu useampi Virtain kansalaisopiston piiri, ja sählyvuoroja on eri ryhmille.
Samassa pihapiirissä kylätalon kanssa sijaitsee myös vuonna 2024 vanhan koulun tiloihin perustettu Kurjenkylän Harmoonimuseo. Museon idea lähti kansalaisopiston harmoninkorjauskurssilta, jolloin mietittiin miten koulun tiloja voisi hyödyntää. Ennen museon avautumista tiloissa tehtiin remonttia, mm. painuneen lattian korjaamisella.
Michael Larson

Paul Michael Larson (10. toukokuuta 1949 – 16. helmikuuta 1999) oli yhdysvaltalainen jäätelöauton kuljettaja, joka osallistui vuonna 1984 CBS:n "Press Your Luck" -kilpailuohjelmaan ja voitti yhteensä 110 237 Yhdysvaltain dollaria (vuoden 2023 rahassa noin 290 000 euroa), mikä oli silloin suurin kilpailuohjelmassa koskaan saman päivän aikana voitettu rahasumma. Larson onnistui voittamaan suuren rahasumman tutkimalla ohjelman käyttämän palkintotaulun rakennetta, jolloin hän huomasi siinä lainalaisuuksia, jotka hän opetteli ulkoa ennen osallistumistaan.
Larson oli työskennellyt muun muassa jäätelöauton kuljettajana. Hän sai ajatuksen, että television kilpailuohjelmien saattaisi olla suunnittelupuutteita, ja että pelaamalla tietyllä tavalla voisi taata itselleen suuria palkintoja. Larsonin huomio kiinnittyi lopulta "Press Your Luckiin", jonka keskeinen osa on palkintotaulu. Taulu koostuu näytön reunalla olevasta 18 ruudusta, joista aina yhtä valaistaan kerrallaan, ja kilpailijan on painettava nappia oikealla hetkellä pysäyttääkseen haluamaansa ruutuun. Ruuduissa olevat palkinnot vaihtelevat, ja raha- sekä muiden palkintojen lisäksi kilpailija voi voittaa lisää vuoroja tai kohdata "Whammyn", jolloin kilpailija menettää kaikki siihen asti keräämänsä voittorahat ja palkinnot.
Larson katseli VHS-kasetille nauhoitettuja "Press Your Luckin" jaksoja kuukausien ajan ja huomasi, että kahdessa ruudussa ei koskaan voinut olla Whammyä, ja mikä tärkeintä, niissä oli aina sekä rahapalkinto että lisävuoro. Tämän lisäksi järjestyksiä, jolla ruudut valaistiin, oli vain viisi erilaista, joten jokaiseen niistä pystyi opettelemaan ulkoa tavan jäädä aina toiseen kahdesta edellä mainitusta ruudusta. Näin Larson pystyi varmistamaan saavansa rajattomasti lisää vuoroja ja rahapalkintoja. Hän pelasi ohjelmassa lopulta itselleen yhteensä 104 950 dollaria käteistä ja niiden lisäksi yhteensä 5 287 dollarin arvosta muita palkintoja.
Ohjelman tuottajat eivät aluksi suostuneet maksamaan Larsonille voittojaan, koska he epäilivät häntä huijaamisesta, mutta eivät lopulta keksineet syytä hylätä häntä kilpailusta ja maksoivat hänelle voittorahansa. Pian tämän jälkeen ohjelman palkintotaulu suunniteltiin uudelleen ja valaistusjärjestysten lukumäärää nostettiin 32:een, jolloin niiden opettelemisesta ulkoa tuli käytännössä mahdotonta.
Larson menetti rahansa melko pian tämän jälkeen muun muassa erinäisiin huijauksiin, ja murtovaras varasti noin 50 000 dollaria käteistä hänen kotoaan. Larson kuoli kurkkusyöpään vuonna 1999.
Oriveden työväentalo

Oriveden työväentalo oli Oriveden kaupungin keskustassa sijainnut työväentalo. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 1972.
Historiaa.
Oriveden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Vuonna 1910 valmistui yhdistyksen oma talo Kultavuorelle. Talon suunnitteli maalarimestari Heikki Mäkelä. Talon valmistumista seuraavana vuonna 1911 yhdistyksen jäsenmäärä oli korkeimmillaan: 181 jäsentä. Vuonna 1955 taloon tehtiin isoja remontteja: näyttämö muutettiin talon pohjoispäähän, sisäänkäynti eteläpäähän ja ravintolatilat rakennettiin länsiseinän puolelle. Talo paloi korjauskelvottomaksi vuonna 1972.
Toimintaa työväentalolla.
Yhdistyksen piiriin perustettiin lauluseura ja näytelmäryhmä vuonna 1907, torvisoittokunta vuonna 1913 ja voimistelu- ja urheiluseura Oriveden Toverit vuonna 1914. Talossa järjestettiin myös kokouksia, harrastus- ja opintopiirejä, vappu- ym. juhlia, iltamia ja tansseja. 1918 Kultavuoreen oli sijoitettu punakaartin esikunta. Toisen maailmansodan aikana taloa käytti välillä armeija, välillä se taas oli Kirkonkylän kansakoulun opetustilana. Sotien jälkeen siellä pidettiin vielä ainakin voimisteluharjoituksia, mutta muu toiminta ei enää päässyt kunnolla vauhtiin. Loppuaikoina taloa vuokrattiin pienimuotoiseen yritystoimintaan.
Reine (nimi)

Reine on etunimi, joka voi olla naisen tai miehen nimi. Suomessa se on ollut vuoteen 2023 mennessä virallisena etunimenä noin 120–140 naisella ja noin 40–60 miehellä.
Ruotsissa Reine tunnetaan miehennimenä. Sitä on käytetty kutsumamuotona Reinholdista ja Reinhardista. Reinellä on Ruotsin almanakassa nimipäivä 16. heinäkuuta.
Naisennimi Reine on ranskalaista alkuperää. Sen lähtömuotona on sana "regina" eli latinan ’kuningatar’, johon pohjautuvat myös Regina ja sen ranskalainen nimimuunnos "Régine". Reine on Réginen kansanomainen vastine.
Kaliumvetyfluoridi

Kaliumvetyfluoridi (KHF2) eli kaliumbifluoridi tai kaliumvetydifluoridi on kalium- ja vetyfluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa fluorin valmistukseen, lasin etsaukseen ja reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kaliumvetyfluoridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on huoneenlämpötilassa tetragonaalinen ja muuttuu kuutiolliseksi 196 °C:n lämpötilassa. Kuumennettaessa ainetta yli 440 °C:n lämpötilaan se hajoaa kaliumfluoridiksi ja vetyfluoridiksi. Kaliumvetyfluoridi liukenee erittäin hyvin veteen, ja se liukenee myös dimetyyliformamidiin. 
Kaliumvetyfluoridia valmistetaan kaliumhydroksidin tai -karbonaatin ja vetyfluoridin reaktiolla.
KOH + 2 HF → KHF2 + H2O
Kaliumvetyfluoridia käytetään sulana elektrolyyttinä fluorin valmistuksessa. Sitä käytetään myös lasin ja metallien etsauksessa, metallurgiassa juoksutteena ja puutavaran käsittelyssä estämään sienten kasvua. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä käytetään esimerkiksi fluoraavana reagenssina sekä piin ja hiilen välisten sidosten katkaisemiseen.
Lastenkulttuurikeskus Efekti

Lastenkulttuurikeskus Efekti on vuonna 2005 perustettu Päijät-Hämeen alueen lastenkulttuurin keskus, joka järjestää kulttuuritarjontaa alueen päiväkoteihin ja kouluihin. Toimintaan kuuluu työpajoja, kiertävää lastenkulttuuria, tapahtumia ja yleisötyötä. Efektin kautta järjestetään vuosittain useita tapahtumia ympäri maakuntaa, joista suurin on alkuvuoteen sijoittuvat Lahden Lasten Talvikarnevaalit.
Toiminnan koordinoinnista vastaa Lahden kaupungin kulttuuripalvelut ja rahoitukseen osallistuu Opetus- ja kulttuuriministeriön lisäksi Asikkalan, Hartolan, Heinolan, Hollolan, Kärkölän, Orimattilan, Padasjoen ja Sysmän kunnat.
Lastenkulttuurikeskus Efekti kuuluu Suomen Lastenkulttuurikeskusten liittoon. Efekti osallistuu myös valtakunnalliseen Taidetestaajat -hankkeeseen, joka tarjoaa yläkouluikäisille nuorille taide-elämyksiä ja keinoja arvioida kokemustaan taiteen parissa.
Toimintaa.
Maksuttomat kulttuurivierailut maakunnan päiväkoteihin ja kouluihin kuuluvat Efektin perustoimintaan. Vierailuja toteutetaan pääsääntöisesti päiväkotien ja koulujen omissa tiloissa syyslukukaudella ja ne sisältävät muun muassa musiikkia, tanssia, teatteria ja työpajoja. Vierailujen tulee tukea koulujen taide- ja kulttuurikasvatusta, sekä soveltua opetussuunnitelmaan. Kulttuurivierailuja toteuttavat ammattitaiteilijat ja taiteilijaryhmät Lahden kaupungin kulttuuripalveluiden koordinoimana.
Kesänäyttämö.
Efekti-hanke oli mukana kolmessa Lahden kaupungin kiertuemaisessa kesätyöproduktiossa vuosina 2006-2008. Produktiot olivat perheille suunnattuja tapahtumia, jotka koostuivat maakuntia kiertävistä kiertueista, satunäytelmistä, musiikkinäytelmistä ja lastentyöpajoista. Lähes vuosittain järjestettävät Lahden kesätyöproduktiot ovat työllistäneet muun muassa musiikki-, tanssi- ja näyttämötaidetaustaisia nuoria jo vuodesta 1995 alkaen.
Lastenkulttuuria ukrainalaispakolaisille.
Vuonna 2023 Efekti oli mukana valtakunnallisessa Suomen Kulttuurirahaston rahoittamassa Lastenkulttuuria ukrainalaispakolaisille -hankkeessa, joka järjesti kulttuuritoimintaa ukrainalaisperheille. Lahdessa järjestettiin lelukeräys, jossa uusia tai hyväkuntoisia käytettyjä leluja pystyi lahjoittamaan MML:n toimipisteellä. Lahjoitukset jaettiin hankkeen tapahtumissa kevään 2023 aikana.
Musta ori (vuosien 1955–1960 televisiosarja)

 Musta ori ("Fury", myöhemmin myös nimellä "Brave Stallion") on Yhdysvalloissa vuosina 1955–1960 tuotettu television lännensarja, joka kertoi pojasta ja uljaasta Fury-hevosesta. Viisi tuotantokautta ja 116 jaksoa saaneesta sarjasta tuli suosittu monissa länsimaissa television yleistymisen alkuvuosina.
Juoni ja henkilöitä.
Villihevoslauman johtajahevonen otetaan kiinni ja tuodaan sarjan alussa kesytettäväksi Broken Wheelin karjatilalle, jota hoitaa poikamies Jim Newton (Peter Graves) yhdessä adoptiopoikansa Joeyn (Bobby Diamond) kanssa. Joey on aluksi ainoa ihminen, jonka hevonen oppii hyväksymään. Muita päähenkilöitä ovat mukava hevoskouluttaja Pete (William Fawcett), Joeyn opettaja Helen Watkins (Anne Watkins) ja Jimin sisar Harriet Newton (Nan Leslie).
Vastaanotto.
Suomessa Mainos-TV alkoi esittää sarjaa syksyllä 1961. Se sai suuren suosion yhtenä ensimmäisistä television nuortensarjoista, joka jatkui 1960-luvun puoleenväliin saakka ja esitettiin uusintana vuosina 1973–1975. 
Kesällä 1963 "Helsingin Sanomat" julkaisi uutistoimisto UPI:n viihdejuttuja poikaa näyttelevän Diamondin musiikkiopinnoista collegessa Los Angelesissa ja sarjan nimiroolia esittäneen Beauty-hevosen ”eläkevuosista” Missourin osavaltion Joplinissa, josta käsin sitä kierrätettiin hevosnäyttelyissä ympäri Yhdysvaltoja.
Tinternin luostari

Tintern Abbey oli luostari Monmouthshiressa Walesissa Tinternin kylän lähettyvillä.
Sisterssiläiset munkit perustivat luostarin vuonna 1131. Luostaria laajennettiin ja rakennettiin uudelleen vuosina 1220–1287, ja lopullisen asunsa se sai 1300-luvulla.
Luostari menestyi sille Gloucestershiressa ja Gwentissa myönnettyjen maiden ansiosta. Luostarilla oli varakkaita tukijoita, joista merkittävin oli Roger Bigod III. Se ei ollut suuri luostari, vaan siellä asui korkeintaan 400 munkkia.
Luostari lakkautettiin syyskuussa 1537 osana Henrik VIII:n ajamaa Englannin uskonpuhdistusta. Apotti Wyche ei vastustanut ja sai eläkkeen. Munkit ajettiin selviytymään omin voimineen.
Alue annettiin Chepstowin herran, Worcesterin jaarli Henry Somersetin haltuun. Lyijyiset katot myytiin, ja rakennukset alkoivat rapistua.
Luostarin kirkon raunioissa on yhä nähtävissä yksityiskohtia sen arkkitehtuurista, joka edustaa siirtymää varhaisesta englantilaisesta goottilaiseen tyyliin.
Rauniot teki tunnetuksi William Wordsworth kokoelmansa "Lyrical Ballads" (1798) viimeisessä runossa.
The Power and the Glory (Gentle Giantin albumi)

The Power and the Glory on brittiläisen Gentle Giant -yhtyeen vuonna 1974 julkaistu kuudes albumi. Se on konseptialbumi, jonka aiheena ovat valta ja korruptio. Albumi oli Gentle Giantin siihen asti menestynein levy Yhdysvalloissa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sovittanut Gentle Giant. 
 A-puoli 
 B-puoli 
 Bonuskappale joissakin CD-versioissa 
Lähteet:
Kokoonpano.
Lähde:
Mustan oriin seikkailut

Mustan oriin seikkailut ("Black Beauty") on James Hillin ohjaama brittiläis-saksalainen nuortenelokuva vuodelta 1971. Se perustuu Anna Sewellin nuortenkirjaan "Uljas Musta" vuodelta 1877, jonka pohjalta käsikirjoituksen on laatinut Wolf Mankowitz. Pääosassa näyttelee nuori Mark Lester.
Juoni.
1800-luvulle sijoittuvassa tarinassa musta varsa saa jo syntyessään englantilaisen maatalon pojalta nimen Tumma Kauno. Pojan ja nuoren oriin yhteiseloon tulee särö, kun pojan isä menettää korttipelissä maatilan rikkaalle aateliselle kartanonherralle, joka vaatii omakseen myös hevosen. Musta ori joutuu myytäväksi, ja omistaja vaihtuu usein. Ori joutuu aina Intiaan asti, kunnes pääsee vanhana takaisin Englantiin. Aikuiseksi varttunut poika ja hänen rakas hevosensa kohtaavat uudelleen.
Vastaanotto.
Elokuva sai Suomessa ensi-iltansa aivan vuoden 1972 lopulla. "Helsingin Sanomien" elokuva-arvostelussa "Mustan oriin seikkailujen" arveltiin sopivan hyvin nuorten poikien ja kaikenikäisten hevosystävien katsottavaksi, mutta alle kouluikäisille lapsille monimutkaiset tapahtumat ja eläimiä kohtaan osoitettu julmuus voi olla vaikeaa ymmärtää. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 elokuva on nimetty ilmeisesti väärin muotoon "Mustan orin uudet seikkailut". Markku Salmi mainitsee sen onnistuneena koko perheen seikkailuelokuvana ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arvosanaa ”hyvä”.
Rieskala (täsmennyssivu)

Rieskala tarkoittaa seuraavia:
Toast Skagen

Toast Skagen on ruotsalainen alkuruoka, joka tunnetaan myös Suomessa, Norjassa ja Tanskassa. Se koostuu voissa paistetusta vehnäleipäviipaleesta, joka päällystetään kuorituilla katkaravuilla ja majoneesilla ja koristellaan tavallisesti muikunmädillä, sitruunalla ja tillillä. Ruokalaji on saanut nimensä tanskalaisesta Skagenin paikkakunnasta, joka oli 1800-luvulla pohjoismaalaisten taiteilijoiden suosiossa.
Toast Skagenia tarjosi ensimmäisenä ruotsalainen ravintoloitsija Tore Wretman Riche-ravintolassaan Tukholmassa vuonna 1958. Richen Toast Skagenissa käytettiin runsaasti tuoreita katkaravunpyrstöjä, mutta se tarjoiltiin ilman tilliä.
Houtongin kissakylä

Houtongin kissakylä () on Taiwanissa, Uudessa-Taipeissa, sijaitseva kylä, joka on nimensä mukaisesti tunnettu kissoistaan.
Kylä oli alkujaan erittäin tunnettu hiilikaivoksestaan vielä 1900-luvun alussa, jolloin kylässä asui parhaimmillaan 6000 ihmistä. Kaivostoiminnan loputtua 1990-luvulla etenkin nuoret kyläläiset muuttivat pois paremman elämän toivossa. Asukasluku laski sataan.
Houtongin alkuperäinen nimi viittaa luolaa, jossa oli paljon apinoita. Se, minne nämä apinat ovat sittemmin kadonneet, ei ole selvää. Vuonna 2008 paikallinen nainen alkoi koordinoimaan vapaaehtoistoimintaa, jolla pyrittiin huolehtimaan alueen hylätyistä kissoista. Sana levisi ja kylästä tuli kuuluisa. Vuonna 2018 kissoja arvioitiin olevan 200.
Kylä on sittemmin alkanut vetämään puoleensa turisteja, jotka voivat asioida kissateemaisissa kaupoissa ja kahviloissa, mitä kautta paikalliset saavat elantonsa. Vuonna 2010 kylään avattiin myös museo, joka on omistettu kylän entisille kaivostyöläisille. Arviolta kylässä käy noin miljoona turistia vuodessa. Kissojen lisäksi myös vanha hiilikaivos on noussut yhdeksi turistikohteeksi.
Aralık

Aralık on piirikunta Turkin Iğdırin maakunnassa. Vuoden 2022 väestönlaskennassa Aralıkin väkiluku oli 20 133.
Alue rajautuu Azerbaidžanin Nahitševan autonomiseen tasavaltaan, Armenian ja Iraniin.
Karakoyunlu

Karakoyunlu on piirikunta Turkin Iğdırin maakunnassa. Vuoden 2022 väestönlaskennassa Karakoyunlun väkiluku oli 13 565.
Alue on Armenian vieressä.
Tuzluca

Tuzluca on piirikunta Turkin Iğdırin maakunnassa. Vuoden 2022 väestönlaskennassa Tuzlucan väkiluku oli 22 699.
Alue on Armenian vieressä.
Thor Listau

Thor Listau (3. kesäkuuta 1938 Svolvær – 22. maaliskuuta 2014 Bærum) oli norjalainen Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1973–1985 ja toimi Norjan kalastusministerinä 1981–1985.
Me (persoonapronomini)

Me on persoonaprononimi, joka on monikon ensimmäinen persoona ja viittaa puhujiin. 
Etenkin useissa analyyttisissä kielissä me-pronominia on käytettävä subjektin ilmaisemiseksi. Kuitenkaan useimmissa synteettisissä kielissä, kuten espanjan, italian, suomen ja venäjän kielissä, joiden kielioppi perustuu sanojen taivutukseen, me-pronominia ei yleensä tarvitse käyttää vaan puhujat käyvät ilmi suoraan verbin persoonamuodon päätteestä. 
Suomen me-sanalla on murteissa erilaisia variantteja, kuten kaakkoismurteiden ja peräpohjalaismurteiden "myö".
Leif Arne Heløe

Leif Arne Heløe (s. 8. elokuuta 1932 Harstad) on norjalainen hammaslääkäri ja Høyren poliitikko. Hän toimi Norjan sosiaaliministerinä 1981–1986 sekä Tromssan maaherrana 1991–2000. Koulutukseltaan hän on hammaslääketieteen professori Oslon yliopistosta.
Yksityiselämä.
Heløen tytär Liv Heløe on näyttelijä ja näytelmäkirjailija.
Te (persoonapronomini)

Te on persoonapronomini, joka viittaa puheen kohteisiin. Sana "te" on monikon toista persoonaa vastaava pronomini. Teititellessä sitä käytetään myös yhdelle henkilölle puhuttaessa.
Useissa kielissä on aina käytettävä te-pronominia, kun halutaan ilmaista, että lauseen tekijöinä on monikon toinen persoona. Esimerkiksi espanjan, italian, suomen ja venäjän kielessä te-pronominin käyttö ei ole välttämätöntä vaan persoonapääte riittää ilmaisemaan monikon toisen persoonan.
Bunhe

Bunhe (; vuosina 1908–1924 kaivoskylä "Bunhe", vuosina 1924–1965 Junkom (); vuosina 1965–2016 ja venäläismiehityksen vuoksi yhä käytännössä Junokomunarivsk (; ); on kaupunki Ukrainan Donetskin alueen Horlivkan piirissä. Bunhe sijaitsee 20 kilometriä piirikeskus Horlivkan keskustasta itäkaakkoon ja linnuntietä 42 kilometriä aluekeskus Donetskista koilliseen.
Tammikuun keskilämpötila on —7,5 ja heinäkuun +20,9 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 540 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 13 544 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 1990 asukasluku oli noin 20 700. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan kaivoskaupungin väestön valtaosa on koostunut etniseltä taustaltaan venäläisistä.
Paikkakunta on perustettu vuonna 1908 Bungen kaivoksen asutukseksi; vuonna 1924 se nimettiin nuorisokommuuniin viittaavasti Junkomiksi. Vuonna 1965 se sai kaupungin aseman nimellä Junokomunarivsk. Kaupungin nimi muutettiin ukrainalaisessa aluehallinnossa Bunheksi toukokuussa 2016 Ukrainan pyrkiessä irrottautumaan kommunismiin ja neuvostovaltaan liittyvistä nimityksistä. Ukrainan vuonna 2020 tekemän aluehallintouudistuksen jälkeen kaupunki on virallisesen luokituksen mukaan kuulunut Horlivkan piiriin. Käytännössä kaupunki on kuitenkin ollut huhtikuusta 2014 lähtien osa Venäjän ohjaamaa separatistista Donetskin kansantasavaltaa ja viimeistään loppuvuodesta 2022 Venäjän miehitysaluetta. Siellä kaupungista käytetään ainakin paikallisesti neuvostoajalta peräisin olevaa venäjänkielistä nimeä Junokomunarovsk.
Kaarina Tuunanen

Kaarina Tuunanen on suomalainen koreografi ja tanssitaiteen osaaja, jonka ura on jatkunut yli 40 vuoden ajan.
Hänen laatimansa baletti "Frederico ja Jeannette" kantaesitettiin Helsingin kaupunginteatterissa vuonna 1970.
Vuonna 1989 Tuunanen ohjasi Keravan oopperaan Fanz Leharin operetin Hymynmaa.
Kaarina Tuunanen on toiminut koreografina Varkauden Teatterin "Zorbas" -musikaalissa vuonna 2010.
Tommy Rettig

Thomas Noel ”Tommy” Rettig (10. joulukuuta 1941 – 15. helmikuuta 1996) oli yhdysvaltalainen entinen lapsinäyttelijä, tietotekniikka-asiantuntija ja kirjailija. Hän esitti "Lassie"-televisiosarjassa skotlanninpaimenkoiran isäntää, poikaa nimeltä Jeff vuosina 1954–1957. 
Rettig teki lapsirooleja myös elokuvissa "" ("The 5000 Fingers of Dr. T.", 1953, ohjaus Roy Rowland), "Joki, jolta ei ole paluuta" ("River of No Return", 1954, ohjaus Otto Preminger) ja "Pyörteitä" ("The Cobweb", 1955, ohjaus Vincente Minnelli). Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli vuoden 1956 "Erämaan laki" ("The Last Wagon", ohjaus Delmer Daves).
Falaise (Ardennes)

Falaise on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Aisne-joen varrella, noin neljä kilometriä Vouziers’n kaupungista kaakkoon.
Saksalainen kappeli, "Chapelle de Falaise", rakennettiin vuosina 1917–1918 ensimmäisessä maailmansodassa kaatuneiden saksalaisten sotilashautausmaan reunalle. Vuosina 1920-1930 sotilaiden ruumiit siirrettiin Chestresin sotilashautausmaalle. Kappeli kunnostettiin sodan 100-vuotismuistojuhliin vuonna 2014.
Tunnusmerkistöerehdys

Tunnusmerkistöerehdys on rikosoikeudellinen erehdys, jonka tekijä ei tekohetkellä ole selvillä kaikkien niiden seikkojen käsilläolosta, joita rikoksen tunnusmerkistön toteutuminen edellyttää, tai hän erehtyy sellaisesta seikasta. Tunnusmerkistöerehdys poistaa teon tahallisuuden. Tunnusmerkistöerehdys ei ole rikoksen anteeksiantoperuste. Se kuitenkin poistaa teon tahallisuuden, ja koska jotkin teot ovat rangaistavia vain tahallisina, tunnusmerkistöerehdyksellä voi olla merkitystä siinä, onko kyseessä rikosasia laisinkaan.
Tunnusmerkistöerehdyksestä säädetään Suomen rikoslain 4 luvun 1 pykälässä:
Tunnusmerkistöerehdys ei poista huolimattomuudesta aiheutunutta vastuuta, niinpä tuottamuksellisena rangaistavien rikosten kohdalla rangaistus voi silti tulla kyseeseen. Jokainen tuottamuksellinen rikos on kuitenkin arvioitava tapauskohtaisesti. Tunnusmerkistöerehdys ei yleensä myöskään poista vahingonkorvausvastuuta. 
Käytännön elämässä tunnusmerkistöerehdykset liittyvät usein monimutkaisiin tai jollain tavalla yllätyksellisiin tapahtumaketjuihin.
Esimerkki: 
Juhannusta juhliva henkilö A aikoo polttaa vanhan soutuveneensä juhannuskokossa. Rannalla on kuitenkin useita veneitä, ja hän tuleekin polttaneeksi naapurinsa veneen. Kyseessä voisi olla vahingonteko, mutta koska vahingonteko (Rikoslaki 35 luku) on rangaistava vain tahallisena, erehtyminen veneestä poistaa rikosoikeudellisen vastuun. Vahingonkorvausvastuuta naapurille se ei kuitenkaan poista.
Esimerkki: 
Pyörävaras luulee varastavansa henkilön A pyörän, mutta varastaakin henkilön B pyörän. Tässä tunnusmerkistöerehdyksellä ei ole merkitystä, sillä varas halusi joka tapauksessa varastaa toisen henkilön omaisuutta. Varkaus (Rikoslaki 28 luku) on tekona rangaistava vieraan henkilön omaisuuteen kohdistuvana tekona riippumatta siitä, kenen nimenomaisen henkilön omaisuuteen se kohdistuu.
Pyörävarkaan tapauksessa erehtyminen teon kohteesta, "error in obiecto", ei muuttanut seuraamusta, koska loukattu oikeushyvä oli samanarvoinen kuin se, jota oli tarkoituskin loukata. Laki suojaa kaikkia polkupyöriä, ei yksittäisen henkilön pyörää. Toisin on asia sellaisessa tunnusmerkistöerehdyksessä esimerkiksi silloin, kun metsästäjä luulee ampuvansa hirven mutta ampuukin marjastajan. Nyt teon suunniteltu ja toteutunut lopputulos kuuluvat oikeushyvinä eri luokkiin, ja tässä ero johtaa myös rikosoikeudellisesti erilaiseen seuraukseen.
Karneadeksen lautta

Karneadeksen lautta on klassinen pakkotilaa koskeva ajatusleikki. Sen keksijänä pidetään kreikkalaista filosofi Karneadesta.
Kaksi merimiestä on joutunut veden varaan. He tarttuvat yhtäaikaa meressä kelluvaan lauttaan, joka kuitenkin pystyy kannattelemaan vain yhtä ihmistä. Toinen merimiehistä tuuppaa toisen pois lautan luota ja lopulta pelastuu. Toinen merimies hukkuu.
Koska molempien merimiesten henki on samanarvoinen, tilanteessa ei ole mitään arvokkaampaa etua. Objektiivisen arvojärjestyksen puutteessa pakkotilateolla pelastettavan edun tärkeys liittyy enää sen subjektiiviseen merkitykseen merimiehelle. Hukkuneen merimiehen kuolemaan johtanut teko on oikeusjärjestyksen vastainen, mutta syyt pelastautuneen merimiehen toiminnan taustalla ovat inhimillisesti ymmärrettäviä. Oikeustieteessä katsotaankin, ettei pelastunutta merimiestä voida moittia toimintansa johdosta.