tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lauri Melander

Lauri Mikko Olavi Melander (s. 8. huhtikuuta 1945 Helsinki) on suomalainen lakimies, joka toimi Helsingin hovioikeuden presidenttinä vuosina 2004–2009. Melander jäi eläkkeelle 30. syyskuuta 2009.
Melander on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti (1970), ja hänelle myönnettiin varatuomarin arvo vuonna 1973. Melander toimi käräjätuomarina ja sittemmin laamannina Vantaan käräjäoikeudessa vuodesta 1977 alkaen. Vuosina 1983–1986 Melander toimi lainsäädäntöneuvoksena oikeusministeriössä.
Lauri Melanderin isä Ilmari Melander (1904–1987) oli koulutukseltaan oikeustieteen tohtori ja toimi professorina Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa vuosina 1941–1968. Lauri Melanderin poika, oikeustieteen tohtori Sakari Melander (s. 1975) on Helsingin yliopiston rikosoikeuden professori.
Letchworth

Letchworth (viralliselta nimeltään Letchworth Garden City) on noin asukkaan kaupunki Hertfordshiren kreivikunnassa, Itä-Englannissa, noin 50 kilometriä Lontoosta pohjoiseen. Sen alueella ei ole kuntia "(unparished area)" ja sen hallinnosta on vastannut vuodesta 2013 lähtien North Hertfordshiren piirivaltuusto.
Letchworth on Ison-Britannian ensimmäinen puutarhakaupunki. Kaupungin perusti puutarhakaupunki-ideologian isä Sir Ebenezer Howard vuonna 1903.
Marián Dávidík

Marián Dávidík (s. 18. marraskuuta 1977 Dolný Kubín) on slovakialainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa Tampereen Pyrintöä. Aikaisemmin hän edusti Halden SK:ta sekä Modum O-lagia.
Nuorten MM-kilpailuissa Govorassa 1996 Dávidík voitti hopeaa viestistä. Seuraavana vuonna nuorten MM-kilpailuissa Leopoldsburgissa hän voitti pronssia pitkältä matkalta ja viestistä. Truskavetsin EM-kilpailuissa 2000 Dávidík voitti hopeaa normaalimatkalla. MM-kilpailuihin hän on osallistunut vuosina 1997–2008. Parhaana henkilökohtaisena sijoituksenaan MM-kilpailuissa hän on kahdesti sijoittunut kuudenneksi: Rapperswil-Jonassa 2003 keskimatkalla ja Olomoucissa 2008 pitkällä matkalla.
HMS Forester (H74)

HMS Forester (viirinumero H74) oli Britannian kuninkaallisen laivaston F-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Cowesista J. Samuel White and Companyltä. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1934.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin F-luokan hävittäjistä muodostettuun Kotilaivaston 6. hävittäjälaivueeseen, joka numeroitiin toukokuussa 1939 uudelleen 8. hävittäjälaivueeksi.
Alus upotti 20. syyskuuta 1939 "HMS Fortunen" kanssa syvyyspommein Saksan laivaston sukellusveneen "U-27" ().
Saksan laivaston taisteluristeilijät "Scharnhorst" ja "Gneisenau" upottivat 23. marraskuuta aseistetun kauppalaivan "HMS Rawalpindin", joka kuitenkin ehti ilmoittaa kohtalostaan radiolla. Kotilaivasto määräsi Clydestä vahvan osaston merelle kohti Norjan rannikkoa katkaisemaan saksalaisten paluutien. "Forester" oli osaston mukana suojaamassa raskaita yksiköitä. Osasto ei kuitenkaan havainnut kohdettaan, vaan palasi kotisatamaan.
Norjan taisteluihin alus osallistui 8. hävittäjälaivueessaa. Se osallistui Narvikin toiseen taisteluun. Alus liitettiin 1940 laivueen mukana Force H:hon Gibraltarille.
Aluksen miehistö pelasti 8. maaliskuuta 1941 merestä 144 sukellusvene "U-124:n" upottamien "Lahoren" ja "Tielbankin" miehistöjenjäsentä. Alus pelasti myöhemmin "HMS Faulknorin" kanssa vielä 107 eloonjäänyttä saman sukellusveneen torpedoimalta "Nardanalta".
Alus upotti 18. kesäkuuta 1941 "Faulknorin", "HMS Fearlessin", "HMS Foresightin" ja "HMS Foxhoundin" kanssa syvyyspommein Cadizista länteen sukellusvene "U-138:n" ().
Vuonna 1942 alus palasi Englantiin, jossa se liitettiin Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Alus palasi kuitenkin 1943 Välimerelle, jossa se osallistui Salernon maihinnousuun ja Aegeianmeren taisteluihin. Alus määrättiin kuitenkin palaamaan Pohjois-Atlantille Jäämeren saattueiden suojaksi. Saattue tehtävät kuitenkin keskeytyivät aluksen osallistuessa Normandian maihinnousuun. Alus upotti 10. marraskuuta 1944 Kanadan laivaston "HMCS St. Laurentin", "HMCS Owenin" ja "HMCS Swansean" kanssa syvyyspommein Pohjois-Atlantilla sukellusvene "U-845:n" (). Alus upotti 20. elokuuta 1944 "HMS Wensleydalen" ja "HMS Videtten" kanssa syvyyspommein Englannin kanaalissa sukellusvene "U-413:n" ().
Alus myytiin romutettavaksi 22. tammikuuta 1946 ja saapui Rosythiin kesäkuussa 1947.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Taal

Taal on 311 metriä korkea tulivuori Luzonin saarella, Filippiineillä, noin 70 kilometriä Manilasta etelään. Se on yksi Filippiinien aktiivisimmista tulivuorista. Taal alkoi jälleen purkautua 12. tammikuuta 2020 ja noin 8 000 ihmistä evakuoitiin.
Taal on kaldera, jonka osittain täyttää Taal-järvi. Ennen tammikuun 13. päivää 2020 järven laajuus oli noin 267 km². Järvi sijaitsi 3 metriä merenpinnan yläpuolella ja sen suurin syvyys oli 160 metriä. Järven keskellä oli toinen kaldera, jonka osittaisen romahtamisen seurauksena oli syntynyt 5 kilometriä leveä Volcano Island -saari. 
Taal-tulivuorella on ollut historiansa aikana ainakin kuusi vaarallista pyroklastista purkausta. Vuoden 1911 purkauksen seurauksena kuoli 1334 ihmistä ja tuhkaa satoi Manilassa asti. Myös vuosina 1965-1977 tulivuori on purkautunut kuolettavasti surmaten noin 200 ihmistä. Tuolloin ihmisiä ei varoitettu tulevista purkauksista. 1900-luvun viimeisin purkaus tapahtui 1977. 
Taal valittiin 1990-luvulla yhdeksi kuudestatoista tarkempaan tieteelliseen seurantaan otetuista, myöhempien luonnonkatastrofien vähentämiseksi valituista dekaditulivuorista. Nimitys dekaditulivuori () saatiin YK:n yleiskokouksen vuonna 1989 nimeämästä luonnonkatastrofien vähentämisen vuosikymmenestä (1990-luku). Filippiinien vulkanologian ja seismologian laitos (PHIVOLCS) on todennut jo vuonna 2009 Taal-tulivuoren saaren suuren riskin alueeksi ja pysyväksi vaaravyöhykkeeksi, jossa ei saa asua.
Lou Donaldson

Lou Donaldson (1. marraskuuta 1926 Badin, Pohjois-Carolina – 9. marraskuuta 2024) oli yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti, joka tunnetaan soul jazzin edustajana. Hänen monet kappaleensa noudattavat soinnuiltaan blueskaavaa. Alkuaikoinaan hän soitti bebopia ja oli tyyliltään monien aikalaistensa tavoin hyvin Charlie Parker -vaikutteinen.
Vuonna 1952 Donaldson pääsi levyttämään bebop-suuruuksien, kuten vibrafonisti Milt Jacksonin ja pianisti Thelonious Monkin, kanssa. Seuraavana vuonna hän levytti trumpetisti Clifford Brownin ja rumpali Philly Joe Jonesin kanssa. Muita yhteistyökumppaneita olivat trumpetisti Blue Mitchell, pianisti Horace Silver sekä rumpali Art Blakey, jonka kvintettiin Donaldson kuului.
1960-luvulla Donaldson oli soul jazzin tunnetuimpia nimiä ja levytti suosittuja levyjä omissa nimissään, kuten vuoden 1967 "Alligator Boogaloo".
HMS Fortune (H70)

HMS Fortune (viirinumero H70) oli Britannian kuninkaallisen laivaston F-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin John Brown and Companylta Clydebankistä, jossa köli laskettiin vesille 25. heinäkuuta 1933. Alus laskettiin vesille 29. elokuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 27. huhtikuuta 1935.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 6. hävittäjälaivueeseen, joka nimettiin toukokuussa 1939 uudelleen 8. hävittäjälaivueeksi.
Alus upotti 22. syyskuuta 1939 Hebridien länsipuolella "HMS Foresterin" kanssa Saksan laivaston sukellusveneen "U-27:n". Se upotti 20. maaliskuuta 1940 Shetlannin pohjoisrannikolla sukellusvene "U-44:n". Vuonna 1940 alus osallistui Norjan rannikon sotatoimiin. "Forester", "HMS Fury" ja "HMS Foresight" määrättiin 18. toukokuuta Humberiin, jossa ne liitettiin 26. toukokuuta Noren komentajan alaisuuteen
Force H:ssa.
Laivueen mukana alus siirrettiin Gibraltarille Force H:hon, jonka mukana se osallistui 30. elokuuta operaatio Hatsiin. Force H:sta liitettiin taistelulaiva "HMS Barham", taisteluristeilijä "HMS Resolution", lentotukialus "HMS Ark Royal", hävittäjät "HMS Faulknor", "Fury", "Fortune", "Forester", "HMS Greyhound", "HMS Inglefield", "HMS Eclipse", "HMS Escapade" ja "HMS Echo" Force M:ään tehtäessä epäonninen hyökkäys Dakariin.
Alus suojasi 6. marraskuuta Atlantilla "HMS Firedraken", "Furyn" ja "Greyhoundin" kanssa "HMS Renownia" ja "Barhamia" , kun osasto havaitsi viisi Vichyn Ranskan laivaston hävittäjää. Alus suojasi operaatio Coatissa Välimeren laivastolle toimitettuja täydennysaluksia Sisilian kapeikossa. Se suojasi 15. marraskuuta operaatio Whitessa "HMS Argusta" toimitettaessa lentokonetäydennyksen Maltalle.
Operaatio Hidessä alus osallistui "HMS Malayan" ja muutaman muun aluksen siirtoon Maltalta länteen. Alus kuului Force H:n Atlantilla olevaa saattuetta WS5A saattamaan lähetetyn voimakkaan osaston hävittäjäsuojaan.Operaatio Excessiin alus osallistui Group 1:ssä suojaten "Ark Royalia".
Alus suojasi 3. maaliskuuta 1941 "HMS Fearlessin" ja "HMS Duncanin" kanssa "Ark Royalia" koulutettaessa uusia lentäjiä lentotukialuksella. Alus oli suojaamassa "Ark Royalia" Biskajanlahdella Toimitettaessa lentokonetäydennystä Maltalle alus suojasi 1. huhtikuuta operaatio Winchissä "Ark Royalia".
Itäisessä laivastossa.
Alus siirrettiin 19. helmikuuta 1942 Itäiseen laivastoon "Foxhoundin" kanssa, kunnes ne siirrettiin 1943 puolivälissä takaisin Britteinsaarille.
Palveluksen loppu.
"Fortune" siirrettiin 31. toukokuuta 1943 Kanadan laivastolle nimellä "HMCS Saskatchewan". Alus suojasi Pohjois-Atlantin saattueita 11., 12. ja C3 saattajaosastoissa, kunnes se siirrettiin kesäkuussa 1944 Normandian maihinnousuun. Operaation päätyttyä alus oli Atlantin saattueiden suojana. Se sijoitettiin poistolistalle 28. tammikuuta 1946.
Eläinpuolue

Eläinpuolue (, PvdD) on eläinten oikeuksia Alankomaissa ajava poliittinen puolue. Se perustettiin vuonna 2002. Vuoden 2003 vaaleissa puolue ei vielä päässyt edustajainhuoneeseen. Paikkaa ei myöskään tullut Euroopan parlamentissa vuoden 2004 vaaleissa. Vuoden 2006 vaaleissa edustajainhuoneeseen kuitenkin pääsivät puolueesta Marianne Thieme ja Esther Ouwehand. Senaattiin tuli vuonna 2007 lisäksi valituksi Niko Koffeman. Vuoden 2007 vaaleissa valittiin myös eri provinssien parlamentteihin kaikkiaan yhdeksän Eläinpuolueen poliitikkoa. Vuoden 2023 parlamenttivaaleissa puolue sai kolme edustajaa edustajainhuoneeseen ja kolme senaattiin.
Eläinpuolue asetti ehdokkaita myös vuoden 2009 europarlamenttivaaleihin, mutta ei saanut yhtään paikkaa. Äänistä puolue sai 3,46 %. Kärkiehdokkaana oli Natasja Oerlemans.
Uskonnottomat tahot ovat esittäneet puoluetta kohtaan kritiikkiä. Thieme ja Koffeman ovat seitsemännen päivän adventisteja, ja Thieme on esittänyt Aatamin ja Eevan olleen alun perin kasvissyöjiä. Esimerkiksi Maarten 't Hart jopa vaati Thiemeä ja Koffemania lähtemään puolueesta heidän uskontonsa takia. Thieme pitää puoluetta kuitenkin sekulaarina eikä katso sen sanoman olevan sidoksissa mihinkään uskonnolliseen vakaumukseen. 
Marianne Thieme on puolueen puheenjohtaja ja toimii myös edustajainhuoneessa puolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana.
Puolue on muun muassa esittänyt uskonnollisten rituaaliteurastusten kieltämistä lailla.
Omar Nasiri

Omar Nasiri on 1960-luvulla syntyneen marokkolaisen vakoojan pseudonyymi. Hän soluttautui al-Qaidaan ja toimi tämän koulutusleireillä Afganistanissa välittäen tietoja Britannian ja Ranskan tiedustelupalveluille. Hän väitti BBC haastattelussa 16. marraskuuta 2006, että Britannian tiedustelupalvelua varoitettiin 1990-luvun puolessa välissä al-Qaidan uhasta, mutta britit eivät toimineet tarpeeksi nopeasti. Hän myös väittää leirillä tapaamansa Ibn al-Shaykh al-Libin antaneen tarkoituksella kuulusteluissa Yhdysvalloille virheellistä tietoa yllyttääkseen näitä syrjäyttämään Saddam Husseinin vallasta, jotta al-Qaida saisi Irakin jihadistiseksi tukikohdakseen.
Nasiri on kirjoittanut kokemuksistaan vakoojana teoksen "Jihadin sydämessä: elämäni al-Qaidan taistelijana ja sen vakoojana", jossa hän kertoo yksityiskohtaisesti elämästään Belgian maanalaisessa terroristitoiminnassa, Afganistanin leireillä sekä Britannian radikaaleissa muslimiyhteisöissä. Osa kirjan yksityiskohdista on kuitenkin muutettu kirjailijan ja tämän läheisten suojelemiseksi.
Luettelo kuulantyönnön Suomen mestareista

Tämä on luettelo kuulantyönnön Suomen mestareista. Kuulantyönnön Suomen mestaruudesta on kilpailtu Kalevan kisoissa vuodesta 1907 lähtien. Vuoteen 1924 asti kilpailtiin yhteistuloskilpailut. Vuodesta 1914 lähtien on kilpailtu yhden käden mestaruuksista. Vuosina 1914–1924 kilpailtiin siis sekä yhden käden että molempien käsien kilpailut. Naiset ovat kilpailleet Suomen mestaruudesta vuodesta 1945 lähtien.
Mestaruudet.
Miehet ("* = Molempien käsien yhteistuloskilpailu") 
Naiset
Berit Berthelsen

Berit Berthelsen (o.s. Tøien, 25. huhtikuuta 1944 Hakadal, Akershus, Norja – 13. helmikuuta 2022 Bærum, Norja) oli norjalainen yleisurheilija, jonka päälajit olivat pituushyppy ja viisiottelu.
Berthelsen sijoittui Tokion 1964 olympialaisten pituushypyssä yhdeksänneksi tuloksella 619 cm. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi tuloksella 640 cm ja viisiottelussa 18:nneksi 4 649 pisteellä. Kisojen avajaisissa hän kantoi Norjan lippua. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän saavutti pituushypyssä pronssia tuloksella 644 cm.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Berthelsen voitti kultaa Prahassa 1967 tuloksella 651 cm ja Madridissa 1968 tuloksella 643 cm. Hän teki vuonna 1968 pituushypyssä Norjan ulkoratojen ennätyksen 656 cm, jonka rikkoi vasta vuonna 2009 Margrethe Renstrøm. Hänen EM-hallikilpailuiden voittotuloksensa 651 cm vuodelta 1967 oli Norjan halliennätys vuoteen 2024 asti, jolloin sen rikkoi Ida Andrea Breigan.
Berit Berthelsenin puoliso Roar Berthelsen oli maajoukkuetason pituushyppääjä.
Crucify

Crucify on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin kappale ja single vuodelta 1992. Kappale julkaistiin viidentenä singlenä Amosin albumilta "Little Earthquakes". Se nousi listoille useissa maissa.
Julkaisu.
”Crucify” on mukana Amosin ensimmäisellä sooloalbumilla "Little Earthquakes", joka julkaistiin 6. tammikuuta 1992. Kappale julkaistiin albumin viidentenä singlenä 12. toukokuuta 1992. Kappaleen radiosingleversio on lyhyempi kuin alkuperäinen. Singlestä on olemassa useita erilaisia julkaisuja. Yhdysvalloissa julkaistiin viiden kappaleen EP-levy, jossa on mukana covereita muiden artistien kappaleista. Kappaleelle on tehtiin myös musiikkivideo.
”Crucify” oli Britannian singlelistan sijalla 15. Kappale nousi listoille myös muun muassa Irlannissa, Ranskassa, Ruotsissa ja Uudessa-Seelannissa. 
Uudelleen miksattu versio kappaleesta ”Crucify” julkaistiin Amosin kokoelma-albumilla "Tales of a Librarian" (2003). Toinen vaihtoehtoinen versio on julkaistu kokoelmalla "" (2006). Kappaleen musiikkivideo on julkaistu videokokoelmilla "Little Earthquakes" (1992), "Complete Videos 1991–1998" (1998) ja "Fade to Red" (2006).
B-puolet.
Yhdysvalloissa julkaistulla EP:llä on mukana Amosin levyttämiä covereita muiden artistien kappaleista. Yksi covereista Nirvanan kuuluisimmasta kappaleesta ”Smells Like Teen Spirit”. ”Smells Like Teen Spirit” -cover sai huomiota sekä medialta että Nirvanan laulajalta Kurt Cobainilta.
Isossa-Britanniassa ja useissa muissa maissa julkaistulla singlellä B-puolina on B-puolina albumilta pois jäänut kappale ”Mary” ja toinen alkuperäiskappale ”Here. In My Head”. Isossa-Britanniassa julkaistiin lisäksi rajoitettu painos, jossa on vain livekappaleita.
Niko Koffeman

Niko Karel Koffeman (s. 12. toukokuuta 1958) on alankomaalainen eläinpuolueen poliitikko. Hänet valittiin vuonna 2007 puolueen historian ensimmäisenä senaattorina Alankomaiden parlamentin ylähuoneeseen. Hän toimii aktiivisesti myös Faunabescherming-järjestössä (suom. "faunan suojelu") ja Nicolaas G. Pierson Foundationin puheenjohtajana. 
Koffeman valmistui Rotterdamin Erasmus-yliopistosta, jossa hän opiskeli taloustiedettä. Hän toimi aiemmin sosialistisessa puolueessa. Hän on kasvissyöjä ja uskoltaan seitsemännen päivän adventisti. Hän on naimisissa juontaja Antoinette Hertsenbergin kanssa.
Mikhail Mamleev

Mikhail Mamleev (s. 4. syyskuuta 1975, , "Mihail Mamlejev") on entinen venäläinen, nykyisin italialainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa italialaista SC Merania. Pohjoismaisissa kilpailuissa hän edusti v.1996 - 1999 Ikaalisten Nouseva-Voimaa, v.2000-2002 ruotsalaisseura :ta ja v.2003-2014 ruotsalaista OK Orionia. Kaudelle 2015 hän on ilmoittanut palaavansa edustamaan Ikaalisten Nouseva-Voimaa.
Nuorten MM-kilpailuissa Gdyniassa 1994 Mamleev voitti viestikultaa. Horsensin nuorten MM-kilpailuissa 1995 hän voitti hopeaa normaalimatkalta ja pronssia pikamatkalta. Sümegin EM-kilpailuissa 2002 Mamleev voitti kultaa keskimatkalta. Maailmancupin kokonaiskilpailussa 2002 hän sijoittui toiseksi.
Rapperswil-Jonan MM-kilpailuissa 2003 Mamleev saavutti parhaat henkilökohtaiset MM-sijoituksensa sijoittumalla viidenneksi pitkällä matkalla ja sprintissä. Västeråsin MM-kilpailuissa 2004 hän voitti hopeaa viestistä joukkuetovereinaan Andrei Hramov ja Valentin Novikov.
Keväällä 2004 Mamleev meni naimisiin Sabine Rottensteinerin kanssa ja muutti Italiaan asumaan. Heinäkuussa 2006 hän sai Italian kansalaisuuden. Viime vuosina Mamleev on panostanut lähes pelkästään MM-kisoihin, eikä kilpaile kauden aikana juurikaan missään muissa kilpailuissa.
Unkarin MM-kisoissa Miskolcissa 2009 voitti kyseenalaisesti pronssia pitkällä matkalla, kun italialainen seurasi pitkään neljä minuuttia hänen jälkeensä lähtenyttä Daniel Hubmannia, joka voitti kyseisessä kilpailussa maailmanmestaruuden. Suomen joukkue teki asiasta protestin, Mats Haldinin ollessa kilpailun neljäs, vedoten sääntöön, joka kieltää kaiken yhteistyön maastossa. Protesti kuitenkin lopulta hylättiin.
Palmuhaukka

Palmuhaukka ("Falco chicquera") on tropiikissa elävä jalohaukka.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 30–36 cm ja siipien kärkiväli noin 85 cm. Se on selkäpuolelta harmaa ja vatsapuolelta valkoinen, mustaraitainen. Päälaki ja niska ovat punaruskeat, nokka, koivet ja kapea paljas alue silmän ympärillä keltaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen.
Palmuhaukat elävät Intian niemimaalla, Pakistanissa ja paikoin Kaakkois-Aasiassa, sekä monin paikoin Afrikassa Saharan eteläpuolella. Sen elinympäristön ala on noin 10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko 10 000–100 000 yksilöä.
Elinympäristö.
Lajin elinympäristöä ovat savannit, puoliautiomaat ja muut kuivat maa-alueet, joilla kasvaa harvakseltaan puita ja pensaita. Sitä tavataan myös jokivarsien metsissä.
Lisääntyminen.
Pesä on toisinaan korkealla palmun latvassa, toisinaan vanhassa varislinnun tai petolinnun pesässä. Naaras munii 3–5 munaa, joita se hautoo noin 33 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä 36 päivän ikäisinä ja emot hoitavat niitä vielä kolmisen viikkoa. Pesimäkierto kestää pari viikkoa kauemmin kuin muilla samankokoisilla jalohaukoilla.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu pääosin lentävistä linnuista, jonkin verran myös hyönteisistä ja lepakoista.
The Legend of Sigurd and Gudrún

The Legend of Sigurd and Gudrún on J. R. R. Tolkienin kirjoittama kertova runo, joka julkaistiin kirjana vuonna 2009, 36 vuotta kirjailijan kuoleman jälkeen. Sen on toimittanut monien muiden Tolkienin postuumien teosten lailla kirjailijan poika Christopher Tolkien. 
Kirja kertoo muinaisskandinaaviseen, allitteroivaan runomittaan sovitetulla nykyenglannilla Tolkienin uudelleentulkinnan Völsunga-saagasta eli skandinaavisen tarusankari Sigurdin tarinasta. Sisältö jakautuu kahteen pitkään runoon, joitten nimet ovat muinaisnorjaa: "Völsungakviđa en nýja" () ja "Guđrunarkviđa en nýja" ().
Tolkien kirjoitti runot joskus 1920-luvun lopulla tai 1930-luvulla toimiessaan Oxfordin yliopiston muinaisenglannin professorina ja opettaessaan myös muinaisnorjaa, mutta tarkemmasta kirjoitusajankohdasta ei ole varmuutta. Kirjan esipuheessa Christopher arvioi, että Tolkien saattoi siirtyä Sigurdin tarinan pariin hylättyään "Lay of Leithianin" (Berenin ja Lúthienin runomuotoisen tarinan) kirjoittamisen loppuvuodesta 1931.
Käännökset.
Teos on käännetty hollanniksi, ranskaksi, saksaksi, italiaksi ja espanjaksi.
Edvard Eriksen

Edvard Eriksen (10. maaliskuuta 1876 – 12. tammikuuta 1959) oli tanskalais-islantilainen kuvanveistäjä. Hänen veistoksistaan on tunnettu erityisesti "Pieni merenneito". Hän asui Frederiksbergissä.
Hän opiskeli Kunstakademietissa 1895–1899. Vuonna 1902 hänen teoksensa oli näyttelyssä Charlottenborgissa. Hänen läpimurtonsa tapahtui viisi vuotta myöhemmin teoksella "Haabet" ('toivo'), josta hänelle myönnettiin akatemian vuosimitali ja jonka Valtion taidemuseo osti. Vuonna 1908 hänelle myönnettiin kunniaprofessuuri Carraran taideakatemiassa Italiassa.
"Pienen merenneidon" lisäksi hän on veistänyt Kristian X:n ja kuningatar Louisen marmorisen hautamuistomerkin Roskilden tuomiokirkkoon. Hän on koristanut myös Ny Carlsberg Glyptotekin julkisivut kymmenellä hiekkakivisellä reliefillä, jotka esittävät taiteita ja tieteitä.
Vuonna 1930 hänet nimitettiin konservaattoriksi Thorvaldsenin museoon. Hänelle myönnettiin 1932 Dannebrogin ritarikunnan kunniamerkki.
Amurinhaukka

Amurinhaukka ("Falco amurensis") on itä-aasialainen jalohaukka.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 26–30 cm, siipien kärkiväli 63–71 cm ja paino 97–155 g (koiras) ja 111–188 g (naaras). Se muistuttaa suuresti punajalkahaukkaa, jonka alalajina sitä aikaisemmin pidettiin. Koiras on noenharmaa, naaras ja nuori lintu ovat vaikeammin tunnistettavissa. Punaiset koivet ja vahanahka ovat hyvä lajituntomerkki.
Esiintyminen.
Amurinhaukat elävät pesimäaikana Venäjän kaukoidässä, Kiinassa, Pohjois-Koreassa, Mongoliassa ja Japanin eteläosassa, mahdollisesti myös Intian pohjoisosissa, ja ne talvehtivat Kaakkois-Afrikassa. Niiden elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan 100 000–1 000 000 yksilöä.
Amurinhaukka on harhautunut Länsipalearktiselle alueelle vain kolmesti ennen vuoden 1998 kesäkuuta. Laji on havaittu Italiassa toukokuussa 1995, 1997 ja 1998.
Elinympäristö.
Pesimäaikana amurinhaukat asuvat avoimessa maastossa metsien reunoissa, soilla, puustoisilla aroilla ja viljelysmailla. Talvehtimiseuduilla ne viihtyvät savanneilla, soistuneilla avomailla ja metsäaukioilla, usein suurina, jopa tuhansien yksilöiden parvina muiden pienten jalohaukkojen kanssa. Ne voivat yöpyä myös kaupungeissa.
Lisääntyminen.
Amurinhaukat pesivät yksittäispareina tai pieninä löyhinä yhdyskuntina. Pesä on puun kolossa tai vanhassa varislinnun pesässä. Naaras munii kolme tai neljä, joskus jopa kuusi munaa, joita se hautoo 28–30 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä kuukauden ikäisinä. Laji on sukukypsä vuoden ikäisenä.
Ravinto.
Lajin ruokavalio koostuu pääasiassa lentävistä hyönteisistä, mutta myös linnut ja sammakkoeläimet maistuvat sille. Saalistus ajoittuu yleensä aamu- tai iltahämäriin.
Tapio Lehto

Tapio Lehto (8. joulukuuta 1930 Hollola – 3. helmikuuta 2019 Lahti) oli suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kolmiloikka.
Lehto sijoittui Melbournen 1956 olympialaisten kolmiloikassa 18:nneksi. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän sijoittui karsinnassa 13:nneksi eikä päässyt loppukilpailuun. Hän edusti Suomea 18 maaottelussa vuosina 1952–1957 ja saavutti kymmenen lajivoittoa.
Seuratasolla Lehto edusti Lahden Ahkeraa. Hän voitti Suomen mestaruuden kolmiloikassa vuosina 1954, 1955 ja 1956 sekä saavutti SM-pronssia pituushypyssä vuonna 1954 ja kolmiloikassa vuonna 1957.
Lehdon uran parhaat tulokset olivat kolmiloikassa 15,45 m vuodelta 1956 ja pituushypyssä 720 cm vuodelta 1953. Hän toimi oman kilpauransa jälkeen muun muassa Esa Rinteen valmentajana.
Lehto kilpaili myös keilailussa ja golfissa edustaen Lahden Keilaajia ja Lahden Golfia. Hän toimi Suomen Golfliiton koulutuspäällikkönä ja Lahden Keilaajien puheenjohtajana.
Tapio Lehdon veli Taisto Lehto menestyi pesäpalloilijana.
T. J. Oshie

Timothy ”T.J.” Oshie, Jr. (s. 23. joulukuuta 1986 Mount Vernon, Washington, Yhdysvallat) on uransa päättänyt yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura.
Oshie on taustaltaan ojibway-intiaani. Uransa hän aloitti pelaten Minnesotassa Warroadin high school -joukkueessa, jonka jälkeen hän siirtyi USHL:n Sioux Falls Stampede -joukkueeseen. Tämän jälkeen hän pelasi NCAA-liigan Pohjois-Dakotan yliopistojoukkueessa kolme kautta. Oshie pelasi Yhdysvaltain alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa kaudella 2005–2006.
13. toukokuuta 2008 Oshie päätti jättää yliopistoseuransa ja kirjoittaa sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Lokakuussa 2008 hän siirtyi St. Louisiin tulokkaana. Ensimmäisen maalinsa hän teki 22. lokakuuta 2008 Detroit Red Wingsiä vastaan. Hän pelasi myös neljässä pudotuspeliottelussa, joissa hän jäi ilman tehopisteitä. Oshie muodosti tulokaskaudellaan tehokkaan ketjun Patrik Berglundin ja David Perronin kanssa. Ketju sai lempinimen The Kid Line. Hän oli tulokkaiden pistepörsissä yhdeksäs. Hänen maalinsa Vancouver Canucksia vastaan valittiin kuudenneksi NHL:n kauden 2008–2009 hienoimpien maalien listalla.
Oshie loukkaantui vääntötilanteessa Samuel Påhlssonia vastaan alkukaudella 2010–2011, ja hän oli sivussa kolme kuukautta. Oshie teki kauden aikana 49 ottelussa tehot 12+22=34. Kesäkuussa 2011 Oshie teki yksivuotisen jatkosopimuksen Bluesin kanssa, joka oli arvoltaan 2,35 miljoonaa dollaria.
Oshie valittiin Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueeseen vuoden 2009 Sveitsin MM-kilpailuihin. Turnauksessa hän teki yhden maalin, puolivälierässä Suomea vastaan.
Oshie oli mukana myös Saksan MM-kisoissa 2010, jossa hän teki kuudessa ottelussa tehot 2+4=6. Oshie siirtyi Washington Capitalsiin kesällä 2015 vaihdossa, jossa St. Louisiin matkasivat Troy Brouwer ja Pheonix Copley.
Tammikuussa 2020 Oshie valittiin ensimmäisen kerran urallaan NHL tähdistöotteluun.
Maaliskuussa 2024 Oshie pelasi 1 000:nnen NHL-ottelunsa. Kesäkuussa 2025 Oshie ilmoitti uransa päättymisestä oltuaan loukkaantuneena koko kauden 2024–2025.
Eetu Karvonen

Eetu Karvonen (s. 4. syyskuuta 1986 Tampere) on suomalainen uimari ja uimavalmentaja. 
Karvonen kilpaili uintiurallaan kansainvälisellä tasolla sekä EM- että MM-kilpailuissa. Karvosen päälajina on rintauinti. Suomen-mestaruuksia hän voitti 35 kappaletta.
Kilpauransa jälkeen Karvonen on toiminut valmentajana. Hän on valmentanut muun muassa Yhdysvalloissa Grand Canyonin yliopistossa ja toiminut Arabiemiirikuntien uintimaajoukkueen päävalmentajana. Vuonna 2017 hän alkoi valmentamaan Matti Mattssonia. Kesäkuussa 2022 hän aloitti Suomen uintimaajoukkueen päävalmentajana.
Dimítrios Loúndras

Dimítrios Loúndras (, 6. syyskuuta 1885 – 15. helmikuuta 1970) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti pronssia nojapuiden joukkuekilpailussa. Loúndras, joka oli kilpailupäivänä kymmenen vuoden ja 218 päivän ikäinen, on olympiahistorian nuorin mitalisti, jonka tarkka ikä on tiedossa. 
Loúndras taisteli kummassakin maailmansodassa ja saavutti amiraalin arvon Kreikan laivastossa. Loúndras oli viimeinen tunnettu elossa ollut vuoden 1896 olympialaisten kilpailija.
Fílippos Karvelás

Fílippos Karvelás (, 1877−1952) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti pronssia nojapuiden joukkuekilpailussa. Karvelás osallistui myös nojapuiden henkilökohtaiseen kilpailuun, mutta jäi siinä mitaleitta.
Aurelia Cotta

Aurelia Cotta (5. toukokuuta 120 – 54 eaa.) oli roomalaiseen yläluokkaiseen konsulisukuun kuulunut nainen ja diktaattori Julius Caesarin äiti. Hänen vanhempansa olivat konsuli Lucius Aurelius Cotta ja tämän vaimo Rutilia. Aurelialla oli kolme veljeä: Gaius Aurelius Cotta (vuoden 75 eaa. konsuli), Marcus Aurelius Cotta (vuoden 74 eaa. konsuli) ja Lucius Aurelius Cotta (vuoden 65 eaa. konsuli).
Aurelia meni hyvin nuorena naimisiin itseään yli 20 vuotta vanhemman Gaius Julius Caesarin kanssa. Pari sai kaksi tytärtä, Julia vanhemman ja Julia nuoremman, ja noin vuonna 100 eaa. pojan, joka nimettiin isänsä mukaan Gaius Julius Caesariksi. 
Aurelia oli merkittävä ja älykäs nainen. Hän tuki huolellisesti poikaansa ja pyrki järjestämään tälle poliittisesti ja sosiaalisesti suotuisia olosuhteita. Kun Aurelian mies kuoli vuonna 85 eaa., Aurelia jäi asumaan 15-vuotiaan Julius Caesarin kanssa. Myöhemmin Aurelia piti huolta sekä keisarin vaimosta Cornelia Cinnillasta että heidän tyttärestään. Vaimo kuoli vaikeaan synnytykseen ja isoäiti Aurelia jäi vastaamaan pienen Julian kasvatuksesta.
Aurelia kuoli Roomassa vuonna 54 eaa.
Pekka Aalto (juoksija)

Ashprihanal Pekka Aalto (s. 27. elokuuta 1970 Tukholma) on suomalainen ultrapitkien matkojen kestävyysjuoksija. Aalto on voittanut New Yorkissa juostavan 3 100 mailin (4 988 kilometrin) juoksukilpailun yhdeksän kertaa, enemmän kuin kukaan muu, ja hänellä on hallussaan kilpailun maailmanennätysaika. Ultrajuoksu.fi:n mukaan Aalto on yksi maailman kovimmista ultrajuoksijoista. 
Elämäkerta.
Vaikka Aalto on syntynyt Tukholmassa, hän on asunut Helsingissä yhdeksänkuukautisesta lähtien. Hän aloitti juoksuharrastuksensa 25-vuotiaana, juosten ensimmäisen monipäiväisen kisansa vuonna 1999, jolloin hän oli harrastanut jo pari vuotta pitkiä vaelluksia. 3 100 mailin ultrajuoksukisan, maailman pisimmän säännöllisesti järjestettävän juoksukilpailun, hän voitti ensimmäisen kerran vuonna 2000. Kahdeksannen voittonsa ja samalla ennätysjuoksun hän juoksi vuoden 2015 heinäkuussa ajalla 40 vuorokautta, 9 tuntia, 6 minuuttia ja 21 sekuntia, mikä paransi aiempaa ennätystä yli 23 tuntia. Voittaessaan hän oli ensimmäinen ihminen kilpailun 19-vuotisen historian aikana joka selvitti matkan alle 41:n vuorokauden. Vuonna 2019 Aalto voitti kilpailun yhdeksännen kerran. Niin ikään New Yorkissa juostavan vuosittaisen Kuuden päivän juoksun Aalto on voittanut kolme kertaa. 
Ultrajuoksun lisäksi Aalto harrastaa kallio- ja vuorikiipeilyä. Aalto on Sri Chinmoy Marathon Teamin jäsen, ja Ashprihanal on hänen Sri Chinmoyltä saamansa lisänimi, joka tarkoittaa ”Tavoitteen tuli sydämessä”. Ammatiltaan hän on ollut lehdenjakajana ja on sen jälkeen työskennellyt postinjakajana.
Pekka Aallon suorituksesta vuoden 2012 Kuuden päivän juoksu -kilpailussa on Mika Taanila tehnyt dokumentin "Kuuden päivän juoksu". 
Pekka Aalto on maininnut noudattavansa kasvisruokavaliota. Hän ei syö lihaa eikä kalaa, mutta käyttää kananmunia ja maitotuotteita.
Silja Kiehelä

Silja Kiehelä (s. 1968) on suomalainen lastenkirjailija. Hänen teoksistaan tunnetuimpia on muun muassa "Sofia ja karhunkynsi", josta hän sai Lasten LukuVarkaus -palkinnon 2004.
Antti Rantonen

Antti Rantonen (4. elokuuta 1877 Haapavesi – 23. tammikuuta 1961 Oulu) oli suomalainen kanteleensoittaja. Hän oli aikansa harvoja viisikielisen taitajia.
Rantonen oli käynyt kauppakoulun ja työskenteli Haapavedellä kansakoulun apuopettajana ja tukkurin apulaisena sekä myöhemmin sukutilansa viljelijänä. Hän oli Haapaveden kunnanvaltuuston pitkäaikainen jäsen ja lautamies ja sai vuonna 1935 herastuomarin arvon. Rantonen kuului vanhaan kanteleensoittajasukuun ja hänen viisikielinen kanteleensa oli yli 200 vuotta vanha. Hän esiintyi vuonna 1935 Tukholman kuninkaanlinnassa.
David Ogden Stiers

David Allen Ogden Stiers (31. lokakuuta 1942 Peoria, Illinois, Yhdysvallat – 3. maaliskuuta 2018 Newport, Oregon, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa majuri Charles Emerson Winchester III:n roolissa televisiosarjassa "M.A.S.H.", joka perustuu samannimiseen elokuvaan.
Terttu (etunimi)

Terttu on suomalainen naisen etunimi. Nimi tulee tietyntyyppistä pitkälapakkoista kukintoa tarkoittavasta sanasta terttu. Terttua ehdotettiin etunimeksi jo vuonna 1879, ja kun se vuonna 1929 otettiin almanakkaan, se oli jo yleistynyt. Tertun nimipäivä on 26. huhtikuuta.
Huhtikuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Terttu-nimen on saanut 29 576 henkilöä. Suurin osa heistä on syntynyt vuosien 1920 ja 1960 välisenä aikana.
Simo Halinen

Simo Halinen (s. 30. lokakuuta 1963 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, näyttelijä ja kirjailija. 
Halinen on ohjannut ja käsikirjoittanut elokuvia ja televisiosarjoja. Halinen opiskeli dokumenttiohjausta Taideteollisessa korkeakoulussa valmistuen taiteen kandidaatiksi.
Häneltä on ilmestynyt kolme romaania. Lisäksi hän on tehnyt lyhyitä dokumenttielokuvia. 
Halisen ensimmäinen kokoillan elokuva "Cyclomania" (2001) kertoi polkupyöräläheteistä. Vuonna 2006 Halinen ohjasi minisarjan "Kultainen noutaja" YLElle.
Toinen pitkä elokuva "Kerron sinulle kaiken" (2012) käsittelee moderneja, urbaaneita ihmissuhteita. Pääosissa näyttelevät Leea Klemola, Peter Franzén ja Ria Kataja. Suomen Elokuvaohjaajaliitto SELO palkitsi Halisen elokuvasta Vuoden elokuvaohjaaja -palkinnolla. Halinen palkittiin myös Jussilla elokuvan käsikirjoituksesta. Leea Klemola voitti parhaan naispääosan Jussin. Elokuva voitti myös Seyfi Teoman -palkinnon Palicin kansainvälisellä elokuvafestivaalilla Serbiassa.
Kolmas pitkä elokuva, "Kääntöpiste", kertoi paperittoman afrikkalaisen miehen ja oululaisen kuntosaliyrittäjän yrityksestä olla jäämättä kiinni yöjunassa tapahtuneesta henkirikoksesta. Pääosia esittivät Dadid Nzinga, Samuli Vauramo ja Laura Birn. Elokuva sai neljä Jussi-ehdokkuutta kuvauksesta, leikkauksesta, puvustuksesta ja äänisuunnittelusta.
Vuonna 2022 ilmestynyt rikosromaani "Nainen joka katosi" oli palkintoehdokkaana vuoden parhaaksi rikosromaaniksi. Kirja voitti helmikuussa 2023 Suomen dekkariyhdistyksen vuosittain myöntämän parhaan esikoisteoksen palkinnon. Teoksesta on suunnitteilla neliosainen TV-sarja.
Halinen on Suomen elokuvaohjaajien liiton sekä Suomen Kirjailijaliiton jäsen. Hän asuu ja työskentelee Helsingissä. Hänellä on kolme tytärtä.
Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2025.
Eldon Hoke

Eldon Hoke (23. maaliskuuta 1958 – 19. huhtikuuta 1997) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka esiintyi usein nimellä El Duce. Hänet tunnettiin rumpalina ja laulajana rockyhtyeessä The Mentors.
Hoke nousi kuitenkin laajempaan julkisuuteen, kun häntä epäiltiin Nirvanan keulahahmon Kurt Cobainin murhasta. Cobainin vaimo Courtney Love oli Hoken mukaan palkannut hänet murhaamaan Cobainin, mutta Hoke kieltäytyi. Laajempien tutkimusten jälkeen todettiin, että Cobain oli tehnyt itsemurhan, sillä hänen kuolinpaikaltaan löydettiin itsemurhaviesti.
Hoke kuoli vuonna 1997 pudottuaan sillalta alas junaraiteelle ja jäätyään junan alle. The Mentors -yhtye on siitä lähtien toiminut ilman häntä.
Iisakki Ratilainen

Iisakki Ratilainen (s. 22. joulukuuta 1986 Liperi) on suomalainen uimari. Hän on kilpaillut kansainvälisellä tasolla muun muassa lyhyen radan EM-kilpailuissa 2007 lajinaan rintauinti.
Ratilainen edustaa Joensuun Uimaseuraa. Hän on menestynyt hyvin myös SM-tasolla. Ratilaisen henkilökohtaisena valmentajana toimii Sanna Kolehmainen, joka nimettiin vuoden 2007 valmentajaksi Pohjois-Karjalassa.
Sorokimalainen

Sorokimalainen ("Bombus soroeensis") on kimalaislaji. Sillä on musta keskiruumis, jonka etuosa ja takaruumiin poikkivyö ovat keltaisia. Takaruumiin kärki on valkoinen. Väritykseltään sorokimalainen muistuttaa paljon mantukimalaista, josta sen erottaa etenkin kuningattaren kohdalla takaruumiin keltaisen poikkivyön katkonaisuus. Kuningatar on pituudeltaan 14–18 millimetriä, työläinen 10–14 millimetriä ja koiras 12–14 millimetriä.
Sorokimalainen pesii hiekkaiseen maahan kaivetuissa pienehköissä mutta pitkäikäisissä yhteiskunnissa. Sitä tavataan etenkin hiekkatörmien ja hiekkapohjaisten ketojen liepeillä. Sorokimalainen on lyhytkielinen ja etsii ravintonsa hedelmäpuiden, marjapensaiden sekä mustikan ja puolukan kukista. Työläiset käyvät etenkin kellokasvien ja kanervien kukissa, koiraat maitohorsmalla, ahdekaunokilla ja kultapiiskulla.
Suomessa sorokimalainen esiintyy melko yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa, pohjoisimmillaan Rovaniemen korkeudella. Sen pesässä loisii joskus kirjoloiskimalaisia.
Keikarijalohaukka

Keikarijalohaukka ("Falco femoralis") on amerikkalainen jalohaukka.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 30–40 cm, siipien kärkiväli noin 90 cm ja paino 208–305 g (koiras), 271–460 g (naaras). Aikuisen linnun selkäpuoli on sinimusta, alapuoli vaalea, alaperä ja koipien höyhenet (housut) punertavat, pyrstö mustavalkoraitainen, koivet, nokka, vahanahka ja paljas alue silmien ympärillä on keltainen. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on (kuvassa) on ruskehtava.
Esiintyminen.
Keikarijalohaukat elävät Amerikassa Meksikon pohjoisosista ja Trinidadista Etelä-Amerikan eteläosiin saakka. Se kuitenkin puuttuu laajoilta alueilta, muun muassa Amazonin altaasta. Teksasiin ja New Mexicoon on kotiutunut pieni erillinen kanta, joka ainakin osittain on Peregrine Fundin siirtämistä linnuista muodostunut. Lajia on yritetty palauttaa Etelä-Teksasiin. Lajin elinympäristön ala on noin 12 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 50 000–500 000 yksilöä. Laji on taantunut monin paikoin, erityisesti esiintymisalueen pohjoisosissa.
Elinympäristö.
Keikarijalohaukka asuttaa monen tyyppisiä avomaita, kuten savanneja, kaktuksia kasvavaa autiomaata, pensasmaita ja soita. Se elää sekä alavilla mailla että korkealla vuoristossa, Andeilla jopa 4,6 km:n korkeudella.
Lisääntyminen.
Pesä on tavallisesti jonkun toisen petolinnun vanhassa pesässä, joskus puun tai kaktuksen päällyskasvin päällä. Naaras munii kaksi tai kolme munaa, joita se hautoo noin kuukauden. Poikaset jättävät pesän lentokykyisinä 30–35 päivää vanhoina.
Ravinto.
Haukka saalistaa aamuvarhain pääasiassa lintuja, iltahämärissä myös hyönteisiä, pikkujyrsijöitä, liskoja ja käärmeitä. Pari saalistaa usein yhdessä.
Rautalohikäärmeen tytär

Rautalohikäärmeen tytär () on Michael Swanwickin vuonna 1993 ilmestynyt fantasiaromaani, joka yhdistää fantasiaa ja tieteiskirjallisuutta. Romaanin on julkaissut suomeksi Like vuonna 2003 Hannu Tervaharjun käännöksenä.
Kirja oli Arthur C. Clarke -palkintoehdokas ja World Fantasy -palkintoehdokas 1994 ja sijoittui toiseksi Locus-palkintoäänestyksessä fantasiakirjojen luokassa 1994.
Säynäjäjoki (Utajärvi)

Säynäjänjoki on Kiiminkijoen vesistöön kuuluva pieni joki.
Joki sijaitsee Utajärven kunnan Särkijärven alueella. Se lähtee Säynäjä-nimisestä järvestä ja laskee Särkijokea pitkin Kiiminkijokeen. Joen ylittää ylävirran puolella Säynäjälle menevä metsäautotie. Jokivarsi on asumaton Hautalan taloa lukuun ottamatta, joka on Särkijoen liittymän kohdalla. Hautalasta hieman ylävirtaan on kaksi joen laajentumaa, ensin suurempi Leppilampi ja sitten pieni Keskilampi, jonka yläpuolelta jokeen laskee Ulkusesta oja. Ylävirralla jokeen laskee oja myös Pikku-Säynäjästä. Joessa on sekä koskipaikkoja että suvantoja, aikoinaan se lienee ollut osa Kiiminkijoen uittoaluetta.
Juha Kela

Juha Tapio Kela (24. elokuuta 1950 Suomussalmi – 3. toukokuuta 1985 Hyvinkää) oli suomalainen muusikko. Hän oli gospelyhtye Pro Fiden jäsen. Hän soitti koskettimia vuodesta 1974 kuolemaansa asti vuoteen 1985.
Kelalla oli jo ennen Pro Fideen liittymistä vahva musiikillinen tausta kotiseudullaan Kotkassa, missä hän oli ollut mukana muun muassa paikallisessa "Hair"-musikaalissa.. Tultuaan uskoon hän lähti opiskelemaan teologiaa ja kirkon nuorisotyötä. Liityttyään Pro Fide -yhtyeeseen vuonna 1974 hänen kiinnostuneisuutensa progressiivisesta rockista alkoi näkyä yhtyeen linjassa. Kelan aikana yhtye julkaisi levyt "Joh. 3:16" (1976), "Lauluja Kahdesta Maailmasta" (1980), "Pro Fide" (1981) ja "Tupla" (1983). Lisäksi Juha Kela vastasi isolta osin Mikko Kuustosen ensimmäisen soololevyn "Jää kuuntelemaan" (1979) tuotannosta ja musiikin sävellyksestä. Kristillistä nuorisotyötä Suomen Raamattuopistossa leipätyökseen tehnyt Kela oli viimeisinä vuosinaan suunnitellut heittäytymistä sivuun gospelmusiikista ja ryhtymistä täysipäiväiseksi ammattimuusikoksi.
Kelalla oli neljä lasta: laulaja-lauluntekijä Anssi Kela, muusikko Ville Kela ja kaksi tytärtä. Vuonna 1984 hän rakensi perheelleen omakotitalon Vihtiin. Hän kuoli runsaan vuoden kuluttua auto-onnettomuudessa kuorma-autoa ohittamaan lähteneen henkilöauton törmättyä hänen autoonsa. Anssi Kela muistelee näitä lapsuutensa tapahtumia vuoden 2001 läpimurtokappaleessaan ”Nummela”.
Megan Prescott

Megan 'Meg' Prescott (s. 4. kesäkuuta 1991) on brittiläinen näyttelijä, joka on näytellyt Katie Fitchin roolia televisiosarjassa "Skins – liekeissä".
Ura.
Prescott teki ensimmäisen roolinsa BBC:n saippuaoopperassa "Doctors" vuonna 2008. Hän osallistui "Skins – liekeissä" -sarjan kolmannen tuotantokauden kuvauksiin esittämällä Katie Fitchiä, joka on Emily Fitchin identtinen kaksoissisar. Emilyä näytteli Prescottin oikea kaksoissisar Kathryn Prescott. Jaksojen esittäminen aloitettiin tammikuussa vuonna 2009.
Yksityiselämä.
Prescott on kaksoissisartaan Kathryn Prescottia kuusi minuuttia nuorempi.
Janne Laurila

Janne Laurila (s. 1978 Oulu) on suomalainen muusikko. Hän toimi Office Building -yhtyeen laulavana kitaristina ja pääasiallisena lauluntekijänä. 
Vuonna 2009 Laurila julkaisi suomenkielisen sooloalbumin Kultaisia pisteitä, jonka materiaalia hän esittää keikoilla Tuhlaajapojat-yhtyeensä kanssa. Kokoonpanoon kuuluvat Tuomas Luukkonen (kitara), Ville Rauhala (basso) sekä Juppo Paavola (rummut).
Vuonna 2013 Lumpeela Julkaisut julkaisi albumin Janne Laurila ja Tuhlaajapojat.
Wilhelm von Nottbeckin puisto

Wilhelm von Nottbeckin puisto sijaitsee Tampereella historiallisella Finlaysonin tehdasalueella. Puisto on saanut nimensä Finlaysonin tehtaanjohtaja Wilhelm von Nottbeckin mukaan. Hän rakennutti puiston vuonna 1848.
Puisto on englantilaistyylinen eli suhteellisen vapaamuotoinen ja luonnonmukaiseen vaikutelmaan pyrkivä puisto. Aiemmin siellä oli myös 1800-luvulla rakennettuja kasvihuoneita, mutta ne purettiin 1970-luvulla ja niiden paikalle tehtiin pysäköintialue.
Puisto siirtyi kaupungin omistukseen vuonna 1995, jolloin se sai myös nykyisen nimensä. Puistossa sijaitsevia nähtävyyksiä ovat Finlaysonin palatsi ja Kotkankallion muistomerkki.
The Resistance

The Resistance on englantilaisen vaihtoehtorockyhtye Musen viides studioalbumi, joka julkaistiin 14. syyskuuta 2009. Albumin miksasi Mark Stent ja tuotti yhtye itse.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 3. Suomessa se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 4, ja nousi niin ikään kolmannelle sijalle. Se pysyi listalla yhteensä 50 viikkoa.
Titan Klin

Titan Klin () on venäläinen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Klinistä, Moskovan alueelta. Seura pelaa Venäjän toisella sarjatasolla Vysšaja Ligassa.
Seura perustettiin vuonna 1991 nimellä "Himik Klin", mutta nimi vaihdettiin pian Titaniksi. Seura pelasi Neuvostoliiton toisella sarjatasolla Pervaja Ligassa 1991–1992 ja jatkoi siitä Venäjän toiselle sarjatasolle Vysšaja Ligaan, jossa se on pelannut siitä lähtien. Ainoa poikkeus on kausi 2004–2005, jolloin Titan osallistui Eastern European Hockey Leagueen.
Steve Caballero

Steve Caballero (s. 8. marraskuuta 1964 San José) on yhdysvaltalainen rullalautailija. Hän on kehittänyt tempun nimeltä "Caballerial", toiselta nimeltään "BackSide Fakie 360 Ollie". Temppu tehdään, kun rullalaudalla liikutaan takajalka edellä ("Fakie"), hypätään ilmaan ("Ollie") ja pyöritään täysi kierros ("360") rintamasuuntaan päin.
Caballero aloitti rullalautailun vuonna 1976 ollessaan 12-vuotias. 15-vuotiaana hän teki ensimmäisen amatöörisponsorisopimuksensa Powell Peraltan kanssa.
Viikko ennen vappua

Viikko ennen vappua on vuonna 2009 valmistunut suomalainen lyhytelokuva. Sen on käsikirjoittanut Ilmari Aho yhdessä Hamy Ramezanin kanssa, joka on myös ohjannut elokuvan. Elokuva on osa suomalainen novellielokuva 2008 -hanketta, jonka rahoituksesta vastasi Suomen elokuvasäätiö yhdessä YLE Yhteistuotantojen kanssa. Tuotantoyhtiönä toimi For Real Productions Oy, joka on Kinotar Oy:n tytäryhtiö.
Juoni.
Tomi (16) ja Aino (12) ovat sisaruksia ja toistensa parhaita ystäviä, joita yhdistää innostus jalkapalloon. Ainon joukkueen fanaattisena kannattajana Tomille on tärkeää, että joukkue voittaa mestaruuden. Tomin ja Ainon äiti Marjo tekee lastensa elämästä vaikeaa jatkuvilla bileillään. Äitinsä arvaamattomaan käytökseen tottunut Tomi huolestuu kuitenkin todella vasta tajutessaan, että hänen oma siskonsa on muuttumassa. Aino ei olekaan enää se kiltti, jalkapalloon keskittyvä pikkusisko, jollaisena Tomi on tottunut Ainoa pitämään. Tomille paljastuu, että Aino on muuttumassa nopeasti. Hän koettaa estää siskonsa muutoksen, mutta joutuu huomaamaan, ettei toista ihmistä voi hallita väkisin. Tomin on opittava luottamaan sekä itseensä, että muihin. Ainoastaan sitä kautta hän ja Aino voivat päästä elämässä eteenpäin.
Arviot lehdissä.
"Aamulehdessä, Turun Sanomissa" ja "Etelä-Suomen Sanomissa" julkaistiin Anne Välinoron kirjoittama arvostelu elokuvasta. Välinoro antoi elokuvalle neljä tähteä.
""Viikko ennen vappua on kaunis, koskettava ja hämmentävän sujuvasti tehty novellielokuva kahdesta sisaruksesta pääkaupunkiseudun lähiössä."... "Ramezan saa nuoret näyttelijänsä tavattoman luonteviksi, nuorukaisen sielun väikkymään kevarin sivupeilissä ja betonilähiön runoilemaan kevään kalvaudessa.""
Festivaalit.
"Viikko ennen vappua" pääsi ainoana suomalaisena elokuvana vuoden 2010 Clermont-Ferrandin lyhytelokuvajuhlien kansainväliseen kilpailusarjaan. Festivaalille ilmoitettiin 5121 elokuvaa (Suomesta 62), joista kilpailun ohjelmistoon valikoitui 78. Elokuva palkittiin juryn erikoismaininnalla.
Clermont-Ferrand on yksi maailman arvostetuimmista lyhytelokuvafestivaaleista.
Tekniset tiedot.
Kuvausformaatti: Super 16 mm. Esitysformaatti: 35 mm, HD, Digibeta. Kuvasuhde: 1:1.85 (35 mm), 1:1.78 (HD). Ääni: Dolby Digital, Dolby SR
Lucky Luke – Lähde länteen!

Lucky Luke – Lähde länteen! () on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut ranskalainen animaatioelokuva, joka perustuu Morrisin luomaan Lucky Luke -sarjakuvahahmoon. Elokuvan ohjasi Olivier Jean Marie, joka myös käsikirjoitti sen yhdessä Jean-François Henryn kanssa. Lucky Lukea ääninäytteli Lambert Wilson. Elokuva sijoittuu vuoteen 1880.
Elokuva on saanut vahvasti vaikutteita Morrisin ja Goscinnyn alkuperäistarinoista. Eniten elokuva perustuu "Vankkurikaravaani"-tarinaan, mutta muutamia yksityiskohtia on otettu myös tarinoista "Daltonit tekevät parannuksen", "Ran-Tan-Plan saa perinnön" sekä "Daltonit häissä".
Juoni.
Lucky Luke on viemässä Daltonin veljeksiä oikeuteen New Yorkiin, mutta veljekset onnistuvat pakenemaan ja ryöstävät pankin. Ryöstön aikana Averell Dalton kuitenkin soheltaa dynamiitin kanssa ja räjäyttää koko pankin kappaleiksi. Tästä huolimatta Daltonin veljekset saavat ryöstösaalinsa ja pakenevat poliiseilta. He kätkevät ryöstösaaliinsa yksinäisiin vankkureihin. Tilanteen rauhoituttua veljekset palaavat vankkureiden luo, mutta huomaavat paikalla olevan nyt useita satoja samanlaisia vankkureita, jotka ovat matkalla Kaliforniaan. Daltonit lähtevät matkaamaan kohti Kaliforniaa vankkureiden perässä Lucky Luken valvovan silmän alla.
Videopeli.
"Atari" kehitti ja julkaisi elokuvasta videopelin, "Go West! A Lucky Luke Adventure", vuonna 2007. Peli julkaistiin tietokoneelle, Nintendo DS:lle sekä Wiille.
Lead Sails Paper Anchor

Lead Sails Paper Anchor on Atreyun neljäs studioalbumi. Se on yhtyeen ensimmäinen Hollywood Recordsin kautta julkaistu albumi.
Greg Palast

Greg Palast (s. 26. kesäkuuta 1952) on yhdysvaltalainen toimittaja, kirjailija, dokumentaristi ja toimittaja. 
Toimittajan ura.
Hän opiskeli Chicagon yliopistossa taloustieteitä ja valmistui taloustieteiden maisteriksi. Hän työskentelee BBC:lle ja kirjoittaa brittilehtiin "The Observer" ja "The Guardian". Tunnetuksi Palast tuli paljastaessaan Yhdysvaltojen vuoden 2000 presidentinvaalien äänestysepäselvyydet Floridassa. Vuonna 2004 Palast väitti epäselvyyksien toistuneen. Hänen mukaansa John Kerry olisi voittanut vaalit, jos kaikki hylätyt äänet olisi laskettu. Palast on kirjoittanut aiheesta kaksi kirjaa, "The Best Democracy Money Can Buy" (2002) ja "Armed Madhouse" (2006). Palastin mukaan vastaavaa vaalivilppiä käytettiin myös Meksikossa 2006, jossa vasemmiston ehdokkaan Andrés Manuel López Obradorin ääniä hylättiin ja oikeiston ja Yhdysvaltojen suosikki Felipe Calderón voitti vaalit. Palastin mukaan äänestäjien rekisteröinnistä vastasi sama yhdysvaltalainen yhtiö ChoicePoint kuin Floridan osavaltiossa vuonna 2000. Palast on myös urallaan paljastanut, kuinka arvopaperikeinottelijat käyvät kauppaa kehitysmaiden, muun muassa Liberian, velkakirjoilla ja perivät saataviaan suurien korkojen kera köyhiltä mailta. Lisäksi Palast on erikoistunut talousrikosten paljastamiseen.