Wawelin katedraali

Wawelin katedraali (puol.: "Katedra Wawelska"), virallinen nimi Pyhän Stanislausin ja Pyhän Venceslausin arkkikatedraali (puol.: "Bazylika archikatedralna św. Stanisława i św. Wacława") on Wawel-kukkulalla Krakovassa sijaitseva roomalaiskatolinen katedraali, joka on Puolan kansallispyhättö. Nykyinen katedraali on kolmas paikalle rakennettu: ensimmäinen rakennettiin 1000-luvulla, toinen romaanista tyylisuuntaa edustava kirkko 1100-luvulla ja nykyisen gotiikan arkkitehtuuria edustavan kirkon rakentaminen aloitettiin 1300-luvulla. Se on Krakovan arkkihiippakunnan tuomiokirkko. 
Se on toiminut Puolan kuninkaitten kruunajais- ja hautajaiskirkkona vuodesta 1320 lähtien, jossa on kruunattu kaikki Puolan hallitsijat Stanisław Leszczyńskiä ja Stanisław August Poniatowskia lukuunottamatta 1700-luvulla.
Historia.
Ensimmäiset rakennusvaiheet 1000-1100 -luku.
Wawelin ensimmäinen katedraalikirkko rakennettiin luultavasti pian Krakovan hiippakunnan perustamisen jälkeen vuonna 1000. Alkuperäisestä katedraalista tiedetään liian vähän, jotta sen ulkonäköä voitaisiin rekonstruoida. 1000- ja 1100-lukujen vaihteessa rakennetusta romaanisen tyylin kirkosta tiedetään enemmän. Sen rakentamisen katsotaan olevan herttua Władysław Hermanin (1079–1102) hallituskauden aikainen. Uudisrakennettu kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1142. Se oli kolmilaivainen basilika, joka oli rakennettu kalkkikivestä ja hiekkakivestä, ja siinä oli luultavasti galleriat sivukäytävien yläpuolella. Kirkon itä- ja länsipuolella oli suorakaiteen muotoiset galleriat, joissa oli puoliympyrän muotoiset apsikset ja kryptat gallerian alla. Kirkon länsipuolta reunustivat kaksi neliön muotoista tornia. Rakennuksen merkittäviä osia on säilynyt tähän päivään asti, kuten Pyhän Leonardin krypta ja etelätornin alaosa.
Gotiikka, 1200-1300 -luku.
Krakovan katedraali oli pyhän Stanislausin ("Stanisław") palvonnan keskus. Stanislaus oli Krakovan piispa, joka murhattiin vuonna 1079 ja kanonisoitiin vuonna 1253 Puolan ensimmäisen kuningas Bolesław I Urhean määräyksestä. Piispan haudasta tuli pyhiinvaeltajien kohde kaikkialta Puolasta ja naapurimaista. Tämän pyhimyksen kunnioittaminen yhdistettiin ajatukseen Puolan kuningaskunnan yhdistymisestä sen alueellisen hajoamisen jälkeen. Tästä syystä perinne Puolan kuninkaiden kruunaaamisesta Gnieznon arkkikatedraalissa katkesi 20. tammikuuta 1320, kun kuningas Władysław I Lyhyt kruunattiin Krakovan katedraalissa, lähellä palautetun Puolan monarkian suojeluspyhimyksen pyhäinjäännöksiä. Tämän jälkeen Wawelin katedraalista tuli Puolan hallitsijoiden kruunajaispaikka.
Ajan ja vuoden 1305 tulipalon vahingoittamaa romaanista kirkkoa ei kuitenkaan pidetty tarpeeksi loistokkaana Krakovan hiippakunnan pääkirkoksi. Siksi piispa Jan Muskata aloitti uuden kirkon rakennuttamisen, mutta hanketta ei koskaan saatu valmiiksi ja vain goottilaisen monikulmaisen kuorin perustukset rakennettiin. Nykyinen katedraali, joka on säilynyt käytännössä vahingoittumattomana, rakennettiin peräkkäisissä vaiheissa: vuosina 1320–1346 (kuori käytäväineen) ja vuosina 1346–1364 (laivaosa) piispojen Nankerin, Jan Grotin ja Bodzantan johdolla. Katedraalin rakentamiseen käytettiin useita muuraustyöpajoja yksi toisensa jälkeen. Kirkko vihittiin käyttöön 28. maaliskuuta 1364. Gotiikan tyylisuuntaa edustava katedraali rakennettiin kolmilaivaiseksi basilikaksi, jossa oli poikkilaiva (laivaan nähden poikittain suunniteltu alue) ja suorakaiteen muotoinen kuori käytäväineen.
Heti goottilaisen kirkon valmistuttua piispat ja magnaatit rakennuttivat ensimmäiset hautakappelit sen ulkoseinille. Tämä prosessi jatkui koko 1300- ja 1400-lukujen ajan. 
Renessanssi, 1500-luku.
1500-luvulla katedraalin sisätilat muuttuivat merkittävästi. Renessanssin ensimmäiset taideteokset katedraalissa ja Puolassa ovat italialaisen kuvanveistäjä Francesco Fiorentinon töitä, joka toteutti vuosina 1502–1505 kuningas Jan I Albrechtin hautamonumentin. Läpimurto oli kuitenkin kuninkaallisen kappelin, joka tunnetaan nykyään nimellä Sigismund-kappeli, rakentaminen. Sen tilasi kuningas Zygmunt (Sigismund) I Vanha, ja sen toteutti vuosina 1519–1533 italialaisten taiteilijoiden ryhmä arkkitehti Bartolommeo Berreccin suunnitelmien mukaan.
Se toimi pian mallina useille renessanssin arkkitehtuurin ja manieristisille piispojen hautakappeleille, jotka korvasivat katedraalin aiemmat gootiikan arkkitehtuurin rakenteet (Piotr Tomickin, Samuel Maciejowskin, Andrzej Zebrzydowskin ja Filip Padniewskin hautakappelit). Jotkin keskiaikaiset alttarit, kuten pääalttari, antoivat tilaa uusille renessanssirakenteille. 1500-luvulla luotiin myös monia kuninkaallisten ja piispojen sarkofageja sekä hautatauluja. Katedraalin sisustus tältä ajalta oli Krakovaan asettuneiden merkittävien, enimmäkseen italialaisten taiteilijoiden töitä. Bartolomeo Berreccin lisäksi heitä olivat Giovanni Maria Padovano, Jan Michałowicz Urzędówista ja Santi Gucci. Nürnbergistä tilattiin metallitöitä (sarkofagilevyt, ritilät), kultaustöitä (Sigismund-kappelin koristelun elementtejä) ja maalauksia (Sigismund-kappelin alttarin ikkunakehykset). Kaikki nämä ovat taiteilijoitten Peter ja Hans Vischer, Peter Flötner, Melchior Baier ja Georg Penczin teoksia.
Barokki, 1600-1700 -luku.
Seuraavien kahden vuosisadan aikana Wawelin katedraalin sisustus uudistettiin perusteellisesti. 1600-luvulla kuninkaallisten, piispojen, magnaattien ja kirkkoherrojen avokätisten lahjoitusten ansiosta lähes kaikki aiempien aikakausien sisustus poistettiin ja korvattiin uusilla alttareilla, kojuilla ja maalauksilla. Uudella aikakaudella tyypillisiä materiaaleja olivat Dębnikin musta marmori ja Paczółtowicen ruusumarmori. Kirkon keskilaivan ja kuorin barokkityylisen uudistamisen seurauksena sommitteluakseli tuli selvästi näkyviin, ja sen hallitsevina elementteinä olivat pyhän Stanislausin kenotafi ja pääalttari. Aikaisempia perinteitä noudattaen rakennettiin lisää kupolikattoisia kappeleita, kuten piispojen Andrzej Lipskin ja Jakub Zadzikin kappelit sekä Vaasa-dynastian mausoleumi, joilla kaikilla on esikuvanaan Sigismund-kappeli.
1700-luvulla tehdyt muutokset antoivat katedraalille myöhäisbarokkityylisen ilmeen. Suurin osa aiemmista hyvin vaihtelevantyylisistä sisustuselementeistä korvattiin uusilla, jotka noudattivat järjestelmällisesti ja johdonmukaisesti symmetriaa ja selkeitä sommitteluakseleita. Sivualttarien määrää vähennettiin merkittävästi. Kardinaali Jan Aleksander Lipskin ja piispa Andrzej Stanisław Kostka Załuskin kupolikattoiset mausoleumit rakennettiin, mutta saksilaisen Wettin-suvun kuninkaallinen kappeli jäi pelkäksi ajatukseksi. Katedraalin sisätilojen valon lisäämiseksi kävelysalin seinät korotettiin kuorin tasolle. Tällä tavoin kirkon itäosan tilajärjestelyä ja runkohuonetta muutettiin. 
Katedraalin barokkisisustuksen suunnittelivat yleensä merkittävät italialaiset arkkitehdit kuten Giovanni Trevano, Giovanni Battista Gisleni ja Francesco Placidi tai Italiassa kouluttautuneet arkkitehdit kuten Kacper Bażanka.
Restaurointi ja kunnostus, 1800-1900-luku.
Katedraalin nykyisen ulkonäön kannalta keskeinen rooli oli Sławomir Odrzywolskin ja Zygmunt Hendelin vuosina 1895–1910 tekemällä kunnostuksella. Rakennus ja sen sisustus restauroitiin tuolloin perusteellisesti. Eri aikakausien historialliset kerrokset säilytettiin, vaikka joitakin barokkityylisiä koriste-elementtejä poistettiin. Rakennukseen tuli myös uusia taideteoksia, kuten Jadwigan sarkofagi vuonna 1902 ja Władysław III:n muistohauta vuonna 1906, piispojen sarkofageja, seinämaalauksia, lasimaalauksia, säleikköjä ja monia muita elementtejä. Jotkut niistä ovat merkittävien jugendtyylisten taiteilijoiden teoksia, kuten Józef Mehofferin, joka suunnitteli lasimaalauksia ja seinämaalauksia Szafranieci-kappeliin ja aarrekammioon.
1900-luku oli katedraalin ja sen monumenttien jatkuvan kunnostuksen aikaa. Kaikki katedraalin julkisivut ja osa kappeleista restauroitiin muutamaa vuotta ennen vuotta 2000, jolloin vietettiin Krakovan hiippakunnan 1000-vuotisjuhlaa.
Katedraaliin haudatut.
Kirkon keskilaivaa hallitsee Puolan suojeluspyhimyksen, marttyyri Stanislauksen mausoleumi 1600-luvulta. Katedraali on vuosisatojen ajan ollut Puolan kuninkaitten ja hallitsijoitten tärkein hautapaikka. 
Katedraalista hautansa saaneita ovat hallitsijat Władysław I Lyhyt, Kasimir III Suuri, Jadwiga, Władysław II Jagiełło, Kasimir IV Jagiello, Jan I Albrecht, Sigismund I, Sigismund II August, Stefan Batory, Anna Jagiellonica, Sigismund III Vaasa, Władysław IV Vaasa, Jan II Kasimir, Michał I Korybut Wiśniowiecki, Jan III Sobieski ja August II Väkevä sekä uudelleenhaudattuna vuonna 1938 Stanisław Leszczyński.
Alun perin kuninkaat haudattiin lattian alle oleviin hautakammioihin. Ensimmäinen Waweliin haudattu kuningas oli Władysław I Lyhyt. Perinne kuninkaiden hautaamisesta erillisiin kappeleihin, jotka lisättiin katedraaliin, alkoi kuningas Kazimierz IV Jagellonin kuoleman jälkeen vuonna 1492. Ensimmäinen oli ruteenimaalareiden runsaasti koristama Pyhän Ristin kappeli, jossa on saksalaisen kuvanveistäjä Veit Stossin vuosina 1492–1496 veistämä kuningas Kazimierz IV Jagellonin punamarmorinen katoksellinen sarkofagi, jota pidetään myöhäisgotiikan taiteen mestariteoksena. Kuningas Jan I Albrechtin hautamonumentti on ainutlaatuinen taideteos renessanssityylisen antiikisoivan riemukaari rakenteensa ansiosta, toteutettu vuosina 1502–1505 italialaisen kuvanveistäjä Francesco Fiorentinon suunnitelmien mukaan. Sen tilasi kuninkaan äiti, Itävallan prinsessa Elisabet von Habsburg.
Wawelin katedraalin lukuisista kappeleista on merkittävin taidehistoriallisesti kuningas Sigismund I Vanhan perustama kappeli, joka tunnetaan nimellä Sigismund-kappeli. Italialaisen arkkitehdin ja kuvanveistäjä Bartolomeo Berreccin suunnittelema ja italialaisten kuvanveistäjien vuosina 1519–1533 toteuttama kappeli on Keski-Euroopan renessanssityylin merkittävä rakennusmonumentti. Kuningas Sigismund I Vanhaa, hänen seuraajiaan tai kuninkaallisten perheiden jäseniä ei kuitenkaan haudattu itse maanpäälliseen kappeliin, vaan arkut sijoitettiin holvihautaan eli kryptaan lattian alle. Useimmat hautamonumentit ja sarkofagit, joihin kuninkaallisia henkilöitä on haudattu, ovat kuvanveiston mestariteoksia, kuten Sigismund II Augustin, Stefan Batoryn ja Sigismund III Vaasan hautamonumentti sekä Władysław IV Vaasan ja hänen ensimmäisen puolisonsa kuningatar Cecilia Renatan kullatut kupariarkut.
Puolan itsenäisyystaistelun kansallissankarien Tadeusz Kościuszkon ja prinssi Józef Poniatowskin sekä yhden maan hengellisistä johtajista, runoilija Adam Mickiewiczin, hautajaiset olivat kansakunnalle erittäin tärkeitä ja tekivät katedraalista puolalaisen pantheonin. Se on myös muiden ansioituneiden puolalaisten viimeinen leposija. Tätä perinnettä jatkettiin 1900-luvulla, kun runoilija Juliusz Słowackin, marsalkka Józef Piłsudskin ja kenraali, Puolan pakolaishallituksen pääministeri Władysław Sikorskin sekä kardinaali Adam Stefan Sapiehan jäännökset haudattiin katedraalin holviin. 
Myös vuonna 2010 helikopterionnettomuudessa surmansa saanut pääministeri Lech Kaczyński ja tämän vaimo Maria Kaczyńska on haudattu katedraaliin.