tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Julius Seljamaa

Julius Friedrich Seljamaa (8. huhtikuuta 1883 Sindi – 17. kesäkuuta 1936 Tallinna) oli virolainen poliitikko, toimittaja ja diplomaatti, joka toimi Viron ulkoministerinä vuosina 1933–1936. Hän oli samalla pääministerin sijaisena tammikuusta elokuuhun 1934 Konstantin Pätsin hoitaessa valtionpäämiehen eli riigivanemin tehtävää.
Ura.
Pärnumaalla syntynyt Seljamaa kävi opettajaseminaarin Riiassa vuosina 1899–1902. Hän työskenteli Taalissa kansakoulunopettajana 1902–1905 ja -johtajana 1905–1909 sekä Rakveressa sivistysseuran keskikoulun johtajana 1909–1914. Hän muutti vuonna 1914 Pietariin, ja opiskeli vuosina 1915–1918 oikeustiedettä Pietarin yliopistossa. Hän oli samalla Pietarissa ilmestyneen vironkielisen "Pealinna Teataja" -lehden päätoimittajana vuosina 1915–1917. Hänet valittiin vuonna 1917 Viron maapäiville.
Seljamaa kuului keväällä 1917 perustettuun Viron tasavaltalaisten liittoon ("Eesti Vabariiklaste Liit"), joka saman vuoden syksyllä yhdistyi Jüri Vilmsin radikaalisosialistien kanssa Viron työpuolueeksi. Seljamaa kuului työpuolueen keskuskomiteaan vuosina 1918–1922 ja toimi sen äänenkannattajan, "Vaba Maa" -lehden päätoimittajana vuosina 1918–1921.
Seljamaa valittiin vuonna 1917 yhtenä Viron kahdeksasta edustajasta Venäjän perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen, ja hän käytti ainoana virolaisena puheenvuoron kansalliskokouksen ainoaksi jääneessä istunnossa tammikuussa 1918. Viron valmistautuessa julistautumaan itsenäiseksi Seljamaa nimettiin helmikuussa 1918 Viron ulkomaanvaltuuskunnan jäseneksi ja Viron edustajaksi Neuvosto-Venäjällä. Hän toimitti vuonna 1918 muutaman kuukauden ajan "Eesti Päevalehteä" Pietarissa, ja palasi joulukuussa 1918 Suomen kautta Viroon. Seljamaa kuului Viron valtuuskuntaan vuosien 1919–1920 Tarton rauhanneuvotteluissa ja allekirjoitti rauhansopimuksen yhtenä Viron edustajista. Hän oli työpuolueen edustajana Viron perustavassa kokouksessa vuosina 1919–1920 ja ensimmäisessä riigikogussa eli parlamentissa vuosina 1920–1922.
Seljamaa oli Viron lähettiläänä Latviassa vuosina 1922–1928, samanaikaisesti Liettuassa vuosina 1923–1926 (vuoteen 1925 asiainhoitajana) sekä Neuvostoliitossa vuosina 1928–1933. Hän oli Viron ulkoministerin apulaisena elokuusta lokakuuhun 1933 ja ulkoministerinä Konstantin Pätsin hallituksessa 21. lokakuuta 1933 alkaen. Uuden perustuslain astuttua voimaan 24. tammikuuta 1934 Seljamaasta tuli samalla pääministerin sijainen pääministeri Pätsin tullessa presidentin sijaiseksi. Seljamaa luopui tästä tehtävästä 28. elokuuta 1934, jolloin Päts nimitti hänen tilalleen sisäministeri Karl Einbundin. Seljamaa jätti ulkoministerin tehtävän terveyssyistä 2. kesäkuuta 1936. Hänet oli jo nimitetty Viron lähettilääksi Italiaan, Itävaltaan ja Unkariin, mutta hän kuoli pari viikkoa myöhemmin maksasyöpään ehtimättä aloittaa tehtävässä.
Seljamaa on haudattu Tallinnan Rahumäen hautausmaalle.
Dnipron kansallinen polytekninen yliopisto

Dnipron kansallinen teknillinen yliopisto tai Dnipron polytekninen yliopisto (, lyhennys NTU DP) on Ukrainan Dniprossa toimiva kansallinen yliopisto. Se on perustettu alkujaan vuonna 1899 "Jekaterinoslavin ylemmäksi kaivostyön kouluksi"; Jekaterinoslav oli Dnipron nimi Venäjän keisarikunnan aikana. Yliopistossa opiskelee noin 10 000 opiskelijaa (2020).
Kaivostyön koululle suunniteltiin ja rakennettiin oma päärakennus (1900–1901). Vuonna 1903 opiskeluaikaa jatkettiin vuodella, jolloin myös tutkintotaso voitiin päivittää teknikosta kaivosinsinööriksi tai metallurgian insinööriksi. Vuonna 1912 oppilaitos muutettiin tsaari Pietari Suuren mukaan nimetyksi "Jekaterinoslavin kaivosinstituutiksi" (korkeakoulu). Vuonna 1930 instituutista irroitetun metallurgian tiedekunnan pohjalta perustettiin uusi korkeakoulu (Dnipropetrovskin metallurinen instituutti) ja kemian tiedekunnan pohjalta toinen (Dnipropetrovskin kemiantekniikan instituutti).
Ukrainan kansallisessa Jevroosvita-yliopistovertailussa Dnipron kansallinen polytekninen yliopisto sijoittui vuonna 2021 kokonaissijalle 15. Verkkonäkyvyyttä painottavassa Webometrics-vertailussa sijoitus oli ukrainalaisista korkeakouluista 10 (maailman ranking-järjestyksen mukaan luokiteltuna).
Winterville Plantation

Winterville Plantation on kunta ("plantation") Mainen osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kunta kuuluu Aroostookin piirikuntaan. Sen väkiluku oli 194 vuonna 2020. Kunta sijaitsee osavaltion pohjoisosassa.
Väestö.
Vuonna 2020 Winterville Plantationissa asui 194 asukasta ja 74 kotitaloutta. Kotitalouksien mediaanitulot olivat 38 750 dollaria. 27,5 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 2,2 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Dnipron kansallinen yliopisto

Dnipron kansallinen yliopisto (, suom. "Dnipron kansallinen Oles Hontšarin yliopisto" lyhennys DNU) on Ukrainan Dniprossa toimiva kansallinen yliopisto. Se on perustettu vuonna 1918 (kaupungin silloiseen nimeen viitaten: "Jekaterinoslavin yliopisto"). Kansallisen yliopiston aseman se sai vuonna 2000. Vuonna 2008 DNU nimettiin yliopistosta valmistuneen Ukrainan sankarin, kirjailija Oles Hontšarin (1918-1995) mukaan. 
Yliopistossa opiskelee noin 10 000 opiskelijaa (2017); opiskelijamäärä on pienentynyt 2000-luvun alkuvuosista usealla tuhannella. Vuonna 2020 yliopistossa oli 14 tiedekuntaa (tdk): ukrainan ja vieraiden kielten filologian ja historian tdk; yhteiskuntatieteiden ja kansainvälisten suhteiden tdk; historian tdk; psykologian ja erityisopetuksen tdk; soveltavan matematiikan tdk, kauppatieteiden tdk; joukkoviestinnän järjestelmien ja menetelmien tdk; lakitieteen tdk; fysiikan, elektroniikan ja tietokonejärjestelmien tdk; mekaniikan ja matematiikan tdk; kemian tdk; biologian ja ekologian tdk; lääketieteen tekniikan, diagnostiikan ja kuntoutuksen tdk. Lisäksi yliopistoon kytkeytyy neljä ammatillista opistoa (collegea): koneenrakennuksen o.; avaruusrakettien koneenrakennuksen o.; kaupan ja liiketoiminnan o; sekä Žovti Vodyn teollisuusopisto.
Ukrainan kansallisessa Jevroosvita-yliopistovertailussa Dnipron kansallinen yliopisto sijoittui vuonna 2021 kokonaissijalle 17. Verkkonäkyvyyttä painottavassa Webometrics-vertailussa sijoitus oli ukrainalaisista korkeakouluista 11.
Lake View Plantation

Lake View Plantation on kunta ("plantation") Mainen osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kunta kuuluu Piscataquisin piirikuntaan. Sen väkiluku oli 150 vuonna 2020. Kunta sijaitsee osavaltion keskiosassa.
Väestö.
Vuonna 2020 Lake View Plantationissa asui 150 asukasta ja 94 kotitaloutta. Asukkaiden mediaani-ikä oli 58,0 vuotta. 6,2 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Åsa Torstensson

Åsa Torstensson (s. 1958) on ruotsalainen keskustapuolueen poliitikko. 
Torstensson toimi Ruotsin infrastruktuuriministerinä vuosina 2006–2014. Hän istui valtiopäivillä vuosina 1998–2014 ja toimi siellä puolueensa ryhmänjohtajana vuosina 2002–2006.
Zaporižžjan kansallinen yliopisto

Zaporižžjan kansallinen yliopisto (, lyhennys ZNU) on Ukrainan eteläosan Zaporižžjan suurkaupungissa toimiva kansallinen yliopisto. Se on perustettu vuonna 1930 (Sosiaalisen koulutuksen instituutti), yliopiston aseman se sai vuonna 1984. Yliopistossa opiskeli noin noin 14 000 vuonna 2021, toinen lähde ilmoitti opiskelijoita olevan 17 000.
Ukrainan kansallisessa Jevroosvita-yliopistovertailussa Zaporižžjan kansallinen yliopisto sijoittui vuonna 2021 kokonaissijalle 21. Verkkonäkyvyyttä painottavassa Webometrics-vertailussa sijoitus oli ukrainalaisista korkeakouluista vasta 39.
Luettelo Suomen julkishallinnon verkkopalveluista

Tämä on luettelo Suomen julkishallinnon ja joidenkin valtionyhtiöiden, kuten Postin, tarjoamista verkkopalveluista ja -sivustoista.
Kaarlo Saxman

Karl Wilhelm (Kaarlo Vilho) ”Kalle” Saxman (28. tammikuuta 1867 Jyväskylä − 1. toukokuuta 1918 Urjala) oli suomalainen kansakoulunopettaja, joka oli yksi Väinö Linnan kirjoittaman "Täällä Pohjantähden alla" -trilogian räätäli Aadolf Halmeen esikuvista. Saxman vastusti Halmeen tavoin aseellista kapinaa, mutta osallistui vastahakoisesti punaisten siviilihallintoon ja teloitettiin sodan loppuvaiheessa. Linna oli kuullut Saxmanista Urjalan punakaartin esikuntaan kuuluneelta muurari Kalle Halmeelta. 
Elämä.
Saxman valmistui opettajaksi Sortavalan seminaarista ja työskenteli myöhemmin Urjalassa Honkolan kansakoulussa. Hän lähti äänioikeusliikkeeseen marraskuun 1905 suurlakon jälkeen vaikuttaen aluksi vanhasuomalaisissa. Saxman kuului paikallisten pappien perustamaan porvarilliseen Urjalan kristilliseen työväenyhdistykseen, vaikka häntä luonnehdittiin ateistiksi. Saxman oli myös riidoissa kirkkoherra Nathanael Borgin johtaman kansakoulun johtokunnan kanssa. Oppilaiden vanhemmat valittivat muun muassa kristillisen aamunavauksen laiminlyönnistä.
Saxman kiinnostui pian sosialismista, muttei kuulunut sosiaalidemokraattisiin järjestöihin vielä 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Lisäksi hänen välejään Honkolan työväenyhdistykseen kuvattiin huonoiksi. Vuonna 1916 Saxman viimein liittyi työväenyhdistykseen ja seuraavana kesänä hän oli perustamassa Sosialidemokraattista opettajaliittoa. Punakaartin perustamiskokouksessa Saxman vastusti aseelliseen vallankumoukseen ryhtymistä, mutta sisällissodan käynnistyttyä otti vastaan tehtävät vallankumousoikeuden syyttäjänä ja Urjalan järjestyspäällikkönä välttääkseen joutumasta rintamalle. Hän oli myös punaisten muodostaman kunnanvaltuuston jäsen. 
Sodan loppuvaiheessa toinen punaisten hallinnossa ollut kansakoulunopettaja Abel Pärnänen pakeni Urjalasta, mutta Saxman jäi paikkakunnalle katsoessaan, ettei ollut sekaantunut mihinkään raskauttavaan. Valkoisten saavuttua Saxman kuitenkin ammuttiin vapunpäivänä. Ei ole tiedossa surmattiinko hänet sodan aikaisen toiminnan vuoksi vai olivatko syynä vanhemmat kaunat. Oikeuskansleri Axel Charpentier ei pitänyt tarpeellisena eläkkeen myöntämistä Saxmanin leskelle, koska katsoi että hänet olisi sodan aikaisen toimintansa vuoksi joka tapauksessa tuomittu. Saxmanilta jäi myös kahdeksan lasta. Hänet on haudattu Urjalan hautausmaalle yksityishautaan punaisten joukkohaudan viereen.
Bilohirsk

Bilohirsk (; ; ; vuoteen 1944 asti Karasubazar) on kaupunki Ukrainan eteläosassa Krimin autonomisessa tasavallassa, Krimin niemimaalla. Kaupunki sijaitsee 42 kilometriä aluekeskus Simferopolista itään. Kaupungin läpi virtaa niemimaan eteläosan Kriminvuorilta alkunsa saava Bjuk-Karasu-joki. Kaupungin eteläpuolella on jokeen rakennettu Bilohirskin tekojärvi.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 18 220 (2013). Kaupunki oli tuolloin osa yhteensä 64 166 asukkaan Bilohirskin piiriä ja tämän piirin hallinnollinen keskus. Vuonna 2001 asukkaita oli 18 790, ja tuolloin heistä 37 prosenttia oli venäläisiä, 28 prosenttia ukrainalaisia ja 24,5 prosenttia Krimin tataareja. Vuonna 1926 Karasubazarin väkiluku oli noin 7 500. Vuonna 1897 väkiluku oli noin 13 500 ja asukkaista 64 % oli Krimin tataareja, 16 % venäläisiä, 9 % Krimin juutalaisia ja 6 % armenialaisia.
Historiaa.
Paikkakunnan nimi Bilohirsk on viittaa valkeaan kallioon. Seutu on ollut asuttua paleoliittisesta aikakaudesta lähtien. Ensimmäinen kirjallinen maininta Karasubazarista (tataariksi tarkoittaa "mustan joen kauppapaikkaa") on 1200-luvulta karavaanille tärkeänä kauppapaikkana. 1500–1700-luvuilla Karasubazar oli Krimin kaanikunnan suurimpia kaupunkeja. Siellä oli aikakaudesta riippuen 12–23 moskeijaa. 1600-luvulla Zaporižžjan ja Donin kasakat hyökkäsivät useasti paikkakunnalle (1624, 1628, 1630 ja 1675). Venäjän ja Turkin välisen sodan (1735–1739) jälkeen venäläiset miehittivät kaupungin. Karasubazarin sopimus solmittiin kaupungissa Venäjän ja Turkin välisen sodan (1768–1774) aikana. Vuosina 1774–1783 Karasubazar oli Kaimakamlikin keskus. Vuonna 1783 kaupunki liitettiin Krimin kaanikunnan osana Venäjän keisarikuntaan. Kaupunki oli Taurian alueen väliaikainen hallintokeskus 1783–1784, sittemmin Simferopolin kihlakuntaan, myöhemmin piiriin kuuluva kaupunki. Krimin sodan aikana (1853–1856) kaupungissa toimi useita sairaaloita.
Kaupunki kuului vuodesta 1921 Krimin autonomiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan (Krimin ASNT), joka oli osa Venäjän SFNT:aa. Toisen maailmansodan jälkeen Venäjä kyyditsi (pakkosiirsi) suuren osan seudun Krimin tataareista kauas kotiseudultaan (esimerkiksi Siperiaan). Krimin ASNT:n autonomia lakkautettiin, tilalle perustettiin Venäjän SFNT:n suoraan hallitsema Krimin alue. Vuonna 1954 Krimin niemimaa siirrettiin Ukrainan SNT:aan. Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991 alueen autonominen asema palautettiin; nyt osana itsenäistynyttä Ukrainaa. Osa Krimin tataareista ja heidän jälkeläisistään pääsi palaamaan kotiseudulleen. Vuodesta 2014 lähtien paikkakunta on ollut Venäjän miehittämä ja miehityksen vuoksi vailla kansainvälisesti yleisesti hyväksyttyä laillista hallintoa. Esimerkiksi Yhdistyneiden kansakunnan yleiskokous totesi Venäjän keväällä 2014 aloittaman miehityksen laittomaksi. Osa Bilohirskin seudun asukkaista lähti evakkoon.
Vuonna 2020 tekemässään aluehallinnollisessa uudistuksessa Ukrainan korkein neuvosto laajensi aiempaa Bilohirskin piiriä. Uudistus astui voimaan vuonna 2023.
Ulla Wiesner

Ulla Wiesner (s. 12. joulukuuta 1941 Werl) on saksalainen laulaja.
Wiesner työskenteli laulajana 1960–2002, ensin kuorolaulajana Botho-Lucas-Chor-kuorossa. 1962–1964 hän lauloi myös Günter Kallmannin kuorossa. 1964 Wiesner julkaisi ensimmäiset soolojulkaisunsa "Charade", "Joe oder Jonny" ja "Abends kommen die Sterne". Wiesner edusti Saksaa Eurovision laulukilpailussa 1965 kappaleella "Paradies, wo bist du?". Kappale jäi kilpailussa jaetulle viimeiselle sijalle nollalla pisteellä.
Eurovision laulukilpailun heikon tuloksen jälkeen Wiesner jatkoi joidenkin sooloesiintymisten lisäksi kuorolaulajana. Hän lauloi myös Berry Lipmanin orkesterin kanssa scat-laulajana.
Wiesner oli naimisissa ohjaaja Alexander Arnzin kanssa vuodesta 1999 miehen kuolemaan 2004.
Jānis Rudzutaks

Jānis Rudzutaks (; 15. elokuuta 1887 Kursīši, Kuurinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 29. heinäkuuta 1938 Moskova, Neuvostoliitto) oli latvialaissyntyinen bolševikki ja neuvostoliittolainen poliitikko sekä ammattiyhdistysjohtaja. Hän oli muun muassa kansankomissaarien neuvoston varapuheenjohtaja vuosina 1926–1937 ja politbyroon jäsen. Hänet teloitettiin Stalinin vainoissa.
Ura.
Latvialaiseen maatyöläisperheeseen syntynyt Rudzutaks liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen Riiassa vuonna 1905 ja osallistui vuoden 1906 puoluekokoukseen Lontoossa. Hänet pidätettiin kesäkuussa 1907 ja tuomittiin vuonna 1909 kymmenen vuoden vankeuteen, jota hän suoritti ensin Riian keskusvankilassa ja sitten Moskovan Butyrkan vankilassa, kunnes vapautui helmikuun vallankumouksen myötä. Hänet valittiin vuonna 1917 Moskovassa tekstiilityöläisten liiton sihteeriksi ja paikallisen ammattiliittoneuvoston puheenjohtajistoon. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Rudzutaksista tuli vuonna 1918 Moskovan alueen kansantalousneuvoston ("sovnarhoz") puheenjohtaja. Hän kuului vuosina 1918–1921 korkeimman kansantalousneuvoston (VSNH) ja yleisvenäläisen ammattiliittojen keskusneuvoston (VTsSPS) puheenjohtajistoihin, ja oli VTsSPS:n pääsihteeri vuosina 1920–1921. Hän oli myös liikennetyöläisten ammattiliiton keskuskomitean puheenjohtaja vuosina 1921–1922.
Rudzutaks oli liikenneasiain kansankomissaari vuosina 1924–1930 ja kansankomissaarien neuvoston varapuheenjohtaja vuosina 1926–1937. Hän kuului NKP:n keskuskomiteaan vuosina 1920–1937 ja oli politbyroon ehdokasjäsenenä 1923–1926, varsinaisena jäsenenä 1926–1932 sekä uudelleen ehdokasjäsenenä 1934–1937. Hän toimi keskuskomitean sihteerinä huhtikuusta 1923 toukokuuhun 1924. Lisäksi hän oli vuosina 1931–1934 samanaikaisesti NKP:n keskuskontrollikomission puheenjohtaja ja tarkastusasiain kansankomissaari.
Rudzutaks oli myös kansankomissaarien neuvoston Turkestanin komission jäsen vuosina 1919–1921 sekä puolueen keskuskomitean Turkestanin byroon puheenjohtaja toukokuusta lokakuuhun 1921 ja Keski-Aasian byroon puheenjohtaja vuosina 1922–1924. Hän osallistui vuoden 1922 Genovan konferenssiin.
Rudzutaks erotettiin keskuskomiteasta ja pidätettiin toukokuussa 1937. Korkeimman oikeuden sotilaskollegio tuomitsi hänet kuolemaan 28. heinäkuuta 1938, ja hänet teloitettiin seuraavana päivänä. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1956.
Stefania Berton

 
Stefania Berton (s. 19. heinäkuuta 1990 Asiago) on italialainen taitoluistelija. Hän kilpaili vuonna 2014 päättyneellä urallaan sekä yksinluistelussa että pariluistelussa.
Ura.
Berton aloitti luisteluharrastuksen vuonna 1994. Lapsena hän kilpaili yksinluistelun lisäksi jäätanssissa, jossa hänen parinsa oli Marco Fabbri. He voittivat yhdessä noviisisarjan Italian-mestaruuden. Yksinluistelussa Berton osallistui vuosina 2004–2008 ISU Junior Grand Prix -sarjaan, jossa sijoittui mitalisijoille kolmessa kilpailussa. Hän osallistui myös kaksiin nuorten MM-kilpailuihin. Hän sijoittui niissä vuonna 2007 kymmenenneksi ja vuonna 2008 kolmanneksitoista. 
Berton debytoi Italian-mestaruuskilpailujen aikuisten sarjassa vuonna 2007 ja voitti heti hopeaa. Hän voitti Italian-mestaruushopeaa myös vuonna 2008, vuonna 2009 hän sijoittui pronssille. Berton edusti Italiaa yksinluistelijana kaksissa EM-kilpailuissa. Hän sijoittui niissä vuonna 2008 kolmanneksitoista ja vuonna 2009 kuudenneksitoista. 
Berton siirtyi vuonna 2009 yksinluistelusta pariluisteluun ja sai parikseen tšekkiläissyntyisen Ondřej Hotárekin. He voittivat yhdessä neljä Italian-mestaruutta vuosina 2011–2014, vuoden 2010 Italian-mestaruuskilpailuissa he olivat hopeasijalla. ISU Grand Prix -sarjassa he voittivat yhteensä neljä mitalia, kultaa vuoden 2013 Skate Canada Internationalissa ja pronssia vuoden 2011 Rostelecom Cupissa sekä vuoden 2012 Skate Canada Internationalissa ja Trophée Eric Bompardissa. Ennen Bertonia ja Hotárekia yksikään italialaispari ei ollut yltänyt mitaleille ISU Grand Prix -sarjan pariluistelukilpailuissa. 
Berton ja Hotárek osallistuivat yhdessä neljiin EM-kilpailuihin, viisiin MM-kilpailuihin ja yksiin olympialaisiin. EM-kilpailuissa he sijoittuivat parhaimmillaan pronssille vuonna 2013 ja MM-kilpailuissa yhdeksänneksi vuonna 2014. Sotšin olympialaisissa 2014 he sijoittuivat yhdenneksitoista. Vuoden 2013 EM-pronssin myötä Bertonista ja Hotárekista tuli ensimmäinen arvokisamitaleille yltänyt italialainen pariluistelupari.
Bertonin kilpailu-ura päättyi kevään 2014 arvokisoihin. Hotárek sai uudeksi parikseen Valentina Marchein. 
Yksityiselämä.
Stefania Berton on ollut kesäkuusta 2015 naimisissa yhdysvaltalaisen Rockne Brubakerin kanssa. Brubaker on hänkin entinen pariluistelija ja yhdessä he vastaavat Fox Valley Ice Arenan luistelukoulun toiminnasta Genevassa, Illinois’ssa.
Gunnar Aminoff

Gunnar Fredrik Aminoff (6. tammikuuta 1910 Ruovesi – 9. huhtikuuta 2008 Ruovesi) oli suomalainen maanviljelijä ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Gunnar Aminoffin vanhemmat olivat maanviljelysneuvos, valtiopäivämies Alexander Aminoff ja hovineiti Sophie von Kraemer ja puolisot 1938–1954 oopperalaulaja Aulikki Rautawaara ja vuodesta 1955 Brita Henriette Hanell, kenraali Edvard Hanellin tytär. Aminoffista tuli vuonna 1928 Ruhalan kartanon isäntä ja yli 3000 hehtaarin suurtilan omistaja. Ylioppilaaksi hän pääsi Helsingissä vuonna 1930 ja opiskeli sitten maatalous- ja metsätieteitä 1930–1932, kunnes palasi maatilalleen. Hän osallistui jo 1930-luvulta lähtien monin tavoin Ruoveden seudun kehittämiseen, toimien pitkään muun muassa paikallisten puhelin- ja sähköyhtiöiden johtokunnissa. Jatkosodassa Aminoff toimi komppanianpäällikkönä. Sotien jälkeen hän osallistui asekätkentään ja sai siitä lyhyen tuomion. Aminoffilla oli 1950-luvulta lähtien merkittävä rooli suomalaisessa osuustoimintaliikkeessä. Hän oli muun muassa 1960-luvun alusta pitkään Tampereen Osuuskauppapiirin puheenjohtaja ja Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan hallintoneuvoston jäsen. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Aminoff sai vuonna 1969. Sotilasarvoltaan hän oli reservin majuri (1968).
Lokasuoja

Lokasuoja on ajoneuvon rengasta ympäröivä roiskeilta suojaava osa. Roiskeläpällä suojausta saa lisää. 
Autot.
Autoissa lokasuojat voivat olla osana korirakennetta eivätkä erillisinä osina.
Polkupyörät.
Suomessa vuodenajat voivat vaikuttaa siihen kuinka haastellista on pitää puitteet siistinä mutta esimerkiksi reppujen pesemistä varten on olemassa isoja pesupusseja. Toisaalta, talvinen keli voi muodostaa renkaan ja lokasuojan väliin kerroksen joka jarruttaa renkaan pyörimistä. Teiden auraus ehkäisee tätä mutta varminta olisi varata riittävästi aikaa liikkumiseen vaikka joutuisi jopa raahaamaan mukanaan pyörää jossa rengas olisi jähmettyneenä tiettyyn asentoon.
Kimi Lumme

Kimi Lumme on suomalainen lapsinäyttelijä, joka on vuonna 2021 tullut tunnetuksi pääroolistaan Oulun kaupunginteatterin "Billy Elliot" -musikaalissa. Lumme jakoi pääroolin niin ikään oululaisen Aslak Kipinän kanssa.
Julija Zdanovska

Julia Zdanovska (; 4. toukokuuta 2000 Kiova, Ukraina – 8. maaliskuuta 2022 Harkovan rautatieasema, Ukraina) oli ukrainalainen matemaatikko, joka kuoli Venäjän vuoden 2022 hyökkäyksen aikana Ukrainaan.
Elämäkerta.
Zdanovska opiskeli Kiovan kansallisen yliopiston fysiikan ja matematiikan lyseossa saatuaan kutsun 14-vuotiaana. Hän voitti hopeamitalin 2017 Euroopan naisten matematiikan olympiadissa ja valmistui sitten matematiikan ja tietojenkäsittelytieteen alalta Kiovan kansallisesta yliopistosta.
Hän oli vapaaehtoisena Teach for Ukraine -yrityksessä.
Kuolema.
Zdanovska kuoli Harkovan taistelun aikana tehdyssä pommituksessa. Hän toimi vapaaehtoisena Harkovan rautatieasemalla, jolloin hänestä tuli neljäs vapaaehtoinen, joka on kuollut hyökkäyksen alun jälkeen. 
Vastaukset.
International Mathematical Unionin matematiikan alan naisten komitea ja European Society of Women Mathematicians surivat Zdanovskan murhaa. Brasilian matemaattinen yhdistys julkaisi ilmoituksen, kuten myös Saksan matemaattinen yhdistys. Fieldsin mitalin saanut matemaatikko Terence Tao kirjoitti hänen kuolemastaan. Massachusetts Institute of Technologyn MATH PRIMES -ohjelman stipendiohjelma nimetään hänen mukaansa, ”Yulia's Dream”.
Zdanovskan äiti kirjoitti Facebookissa avoimen kirjeen surullisena hänen kuolemastaan.
Pariisin maailmannäyttely (1878)

Pariisin maailmannäyttely 1878 oli järjestyksessään seitsemäs maailmannäyttely ja kolmas Ranskan pääkaupungissa Pariisissa järjestetty. Näyttely oli yleisölle avoin 1. toukokuuta 1878 – 10. marraskuuta 1878 välisen ajan. Näyttelyllä Ranska esitteli toipumistaan Preussin–Ranskan sodasta.
Näyttelyssä kävi runsaan kuuden kuukauden aikana kaikkiaan 16 miljoonaa maksavaa vierasta, ja näytteillepanijoita oli yli 52 800. Osanottajamaita näyttelyssä oli enemmän kuin Pariisin kahdessa aiemmassa maailmannäyttelyssä 1855 ja 1867, mutta Saksasta ei ollut tullut ketään.
Näyttelyn avasi Ranskan presidentti Patrice de Mac-Mahon 1. toukokuuta. Rakentaminen oli vielä hiukan kesken, ja viimeiset alueet oli saatu avattua yleisölle vasta 20. toukokuuta.
Näyttelyalue ulottui Seinen molemmille puolille, ja paviljonkeja oli Champs de Marsilla, Esplanade des Invalidesilla ja Chaillot-kukkulalla. Päärakennus oli Champs de Marsille raudasta ja lasista rakennettu suuri näyttelypalatsi. Léopold Hardyn suunnittelema palatsi oli 706 metriä leveä, 350 metriä pitkä ja pinta-alaltaan 240 000 neliömetriä. Seinen vastakkaiselle rannalle pystytettiin maurilais-bysanttilaistyylinen Palais du Trocadéro.
Pääpalatsin keskustassa olivat taidenäyttely ja Pariisin omat näyttelyt. Trocadérossa oli konsertteja ja muun muassa etnografinen museo. Ulkomaiset näyttelyt oli sijoitettu Rue des Nations -kadun varteen. Jokaisen maan näyttelyn sisään pääsi näyttävän julkisivun kautta.
Näyttelyssä esiteltyjä uusia keksintöjä olivat muun muassa Pavel Jablotškovin sähköinen kaarilamppu, Alexander Graham Bellin puhelin, David Edward Hughesin mikrofoni ja Thomas Edisonin fonografi. Kuluttajille suunnattuja uutuuksia olivat myös esimerkiksi jäätelökone, virvoitusjuomakone ja hevosenkenkäkone. Mouchot’n ja Pifren aurinkoenergiamuuntaja voitti kultaisen mitalin.
Myös taide-esineitä oli runsaasti näytteillä, ja vierailijat saivat käydä rakenteilla olleen Vapaudenpatsaan pään sisällä. Émile Reynaud’n praksinoskooppi tarjosi optisia illuusioita, ja kuumailmapallo kuljetti 50 ihmistä kerrallaan yläilmoihin.
Näyttelyn yhteydessä järjestettiin myös useita kansainvälisiä kongresseja, joista eräässä standardoitiin pistekirjoitus.
Moni näyttelyn kansainvälisistä paviljongeista on edelleen pystyssä. Trocadéro-palatsi purettiin vuonna 1935.
Mallaskadun tunneli

Mallaskadun tunneli on Sinebrychoffinpuiston alittava tietunneli Helsingin Punavuoressa. Lännessä se alkaa Hietalahdenrannasta erkanevan lyhyen Mallaskadun päästä ja idässä se päättyy Uudenmaankadulle. Tunneli valmistui vuonna 1969, ja sen pituus on hieman yli 200 metriä. Tunneli on tarkoitettu vain moottoriajoneuvoille, mukaan lukien raskaalle liikenteelle, eikä sisällä ole pyöräily- tai jalankulkukaistoja. Tunneli on yksisuuntainen: sitä pitkin ajetaan vain Hietalahdenrannasta Uudenmaankadulle.
Valmistumisensa jälkeen tunnelilla oli Sinebrychoffinpuistossa näkyvä betonikansi, jota käytettiin pysäköintiin.
Nokkakiikarikala

Nokkakiikarikala ("Winteria telescopa") on kiikarikaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö.
Nokkakiikarikala voi kasvaa suurimmillaan noin 15 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen, tukevahko ja halkileikkaukseltaan pyöreä. Kuono työntyy eteenpäin. Kalan silmät ovat kookkaat ja teleskooppimaisten varsien päässä. Selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa. Nokkakiikarikala on väriltään sinertävän musta.
Levinneisyys ja elintavat.
Nokkakiikarikalaa tavataan laajalta alueelta trooppisissa vesissä niin Atlantista, Intian valtamerestä kuin Tyynestämerestäkin. Laji liikkuu useimmiten 400–2 500 metrin syvyydessä. Kalan ravintoa ovat todennäköisesti äyriäiset.
Nakkilan työväentalo Koti

Nakkilan työväentalo on Nakkilassa sijaitseva työväentalo. Nakkilan keskustassa keskeisellä paikalla sijaitseva työväentalo on rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas sekä aatehistoriallisesti merkittävä. Hyvin säilynyt työväentalo on suojeltu. 
Historiaa.
Nakkilan työväenyhdistys perustettiin Porin yhdistyksen haaraosastoksi vuonna 1903. Yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1906. Samana vuonna perustettiin myös lukutupa, johon tilattiin lähes parikymmentä sanomalehteä. Nakkilan nuorisoseura, raittiusyhdistys, vapaaehtoinen palokunta ja työväenyhdistys ryhtyivät yhteisen seuratalon rakentamiseen 1905. Talon valmistuttua yhdistysten erimielisyys johti siihen, että työväenyhdistys jäi talonkäyttäjien ulkopuolelle. Se vuokrasi oman torpan seuraavana vuonna ja järjesti iltamat sekä isommat tapahtumat suomettarelaisten seurahuoneella, josta työväenyhdistys maksoi vuokraa. Joulukuussa 1910 yhdistys haki sanomalehdessä urakoitsijaa työväentalon rakentamiseksi. Uusi, kaksinkertaisesta laudasta rakennettu talo valmistui heinäkuussa 1911. Vuonna 1911 maanomistaja yritti häätää työväenyhdistyksen pois vuokraamaltaan tontilta, kun uusi talo oli vasta valmistumassa. Asiaa käsiteltiin oikeudessa aina vuoteen 1914, jolloin hovioikeus kumosi häätöpäätöksen ja siirsi asian takaisin kihlakunnanoikeudelle.
Työväenyhdistys hankki itselleen uuden talon, kun se vuonna 1916 osti entisen suomettarelaisten seuratalo ”Kodin” 8 500 mk:n hinnasta. Uusi punamullattu talo valmistui vuosien 1919–1920 aikana. 
Toimintaa työväentalolla.
Työväentalolla järjestettiin ahkerasti iltamia, ja talon aktiivisia käyttäjiä olivat Nakkilan Työväennäyttämön näyttelijät, joiden esityksiä talolla pidettiin. Talolla harrastettiin myös liikuntaa, erityisesti yleisurheilua ja painia. Yhdistyksen aloitteesta vuonna 1920 perustettiin urheiluseura Nakkilan Wisa ry työväentalon suojissa. Iltamatoiminta jatkui vilkkaana aina 1930-luvulle, mutta sota-aikana toiminta hiljeni ja talolla järjestettiin lähinnä vain pakollisia vuosikokouksia. Toiminta vilkastui uudelleen vuoden 1956 yleislakon jälkeen.
Työväentalolla järjestetään edelleen kokouksia ja juhlia sekä muun muassa näyttelyitä.
Helminauha (albumi)

Helminauha on rockyhtye Tyrävyön debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1999.
Tyrävyö (albumi)

Tyrävyö on rockyhtye Tyrävyön studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Eero Valorinta.
Pelkoa, inhoa ja b-luokan elokuvaa

Pelkoa, inhoa ja b-luokan elokuvaa on rockyhtye Tyrävyön studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2002.
Lisovan metroasema

Lisova () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 5. joulukuuta 1979.
Lähempänä pohjaa

Lähempänä pohjaa on rockyhtye Tyrävyön studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2005.
Elämänpaneeli

Elämänpaneeli on rockyhtye Tyrävyön studioalbumi, joka julkaistiin 11. syyskuuta 2015.
Herojiv Dnipran metroasema

Herojiv Dnipra () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 6. marraskuuta 1982.
Myh’ailo Jatskiv

Myh’ailo Jatskiv (5. lokakuuta 1873 Lesivka, Stanislavin alue, Galitsia – 9. joulukuuta 1961 Lviv, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen kirjailija. Hän kuului modernistiseen taiteilijaryhmään Moloda Muzaan.
Jatskiv julkaisi 1900 esikoisteoksensa, lyhytproosakokoelman "V tsarstvi satany: Ironitsno-sentymental’ni kartyny" ('Saatanan valtakunnassa: Ironis-sentimentaalisia kohtauksia'), jossa on vaikutteita läntisiltä modernisteilta, varsinkin Charles Baudelairen ja Edgar Allan Poen dekadenssista. Jatskiv muokkasi niistä elämän brutaaliutta esittäviä naturalistisia kuvia. Hän kirjoitti myös pitkää proosaa, mutta lyhytproosaa pidetään parempana. Jatskiv työskenteli 1921 toimittajana Lvivissä ilmestyneessä sanomalehdessä "Ridnyi krai", ja kun Länsi-Ukraina joutui neuvostovaltaan, hän työskenteli Ukrainan neuvostotasavallan tiedeakatemian kirjastossa.
Chicagon maailmannäyttely

Chicagon maailmannäyttely () oli Chicagossa vuonna 1893 järjestetty maailmannäyttely. Nimensä mukaisesti se oli samalla Kristoffer Kolumbuksen Amerikkaan saapumisen 400-vuotisjuhla. Chicagon maailmannäyttelyssä kävi 27,5 miljoonaa ihmistä.
Yhdysvalloissa useat maan merkittävimmät kaupungit olivat kilpailleet näyttelyn järjestämisestä. Chicago valittiin osittain siksi, että se oli tärkeä rautatieliikenteen keskus ja osaksi sen vuoksi, että kaupunki tarjosi 10 miljoonan dollarin takuusumman näyttelyn järjestämiseksi.
Näyttely.
Chicagon maailmannäyttely seurasi Philadelphian maailmannäyttelyn esimerkkiä rakentamalla valtavan puistomaisen näyttelyalueen, jossa oli yhden näyttelyhallin sijaan useita näyttelyrakennuksia. Näyttelyalue oli 278 hehtaarin kokoinen ja sijaitsi Michiganjärven rannalla, kaupungin eteläosassa. Osa alueesta kuuluu nykyisin Jackson Parkiin. Maisema-arkkitehti Frederick Law Olmsted vastasi näyttelyalueen maisemasuunnitelmasta. Hänen suunnitelmansa oli kunnianhimoinen, kanavia ja laguuneja sisältävä kiehtova alue, jonne rakennettiin 14 valkeaa, uusklassismia edustavaa pääpaviljonkia. Näyttelyalueen pääarkkitehti oli chicagolainen arkkitehti Daniel Burnham. Aluetta oli suunnittelemassa myös Charles B. Atwood. Paviljonkien stukkojulkisivut olivat lähinnä kulisseja, eivätkä juurikaan heijastaneet sisätilojen toimintoja. Öisen sähkövaloilla valaistun "White Cityn" eli Valkoisen kaupungin loisto herätti kuitenkin tilapäisesti uudelleen kiinnostuksen klassista arkkitehtuuria kohtaan.
Klassisten fasadien ja portiikkien takaa paljastui jännittäviä uutuuksia, kuten pittsburghilaisen insinöörin G.W.G. Ferrisin suunnittelema "Ferris Wheel" eli maailmanpyörä sekä häikäisevä uusi ihme – sähkövirta. Sähkölaitteita oli jo esitelty edellisessä maailmannäyttelyssä Pariisissa vuonna 1889, mutta sähkö oli vuonna 1893 edelleen useimmille amerikkalaisille täysin tuntematon ilmiö. Näyttely avattiin dramaattisella näytöksellä, kun Yhdysvaltain presidentti Grover Cleveland painoi hallintorakennuksen edustan juhlalavalla olevaa nappia ja käynnisti suuren Allis-moottorin, jolloin näyttelyalueelle saatiin sähköä. Näyttelyssä esitellyistä sähkömoottorista, dynamosta ja George Westinghousen kehittämästä vaihtovirtageneraattorista tuli myöhemmin sähkövoimateollisuuden perusvälineitä. 
Chicagon maailmannäyttelyssä oli lukuisia uusia innovaatioita. Siellä esiteltiin ensi kertaa Thomas Alva Edisonin kinetoskooppi, näyttelyalueella oli ensimmäinen kohorata ja ensimmäinen liikkuva jalkakäytävä. Lisäksi ensi kertaa maailmanäyttelyiden historiassa julkaistiin kuvapostikortteja, postimerkkejä sekä muistokolikoita. Yksi huomattavimmista uusista ideoista oli Naisten paviljonki. Se oli omistettu eri alojen naisten tuotoksille ja keksinnöille. Lisäksi paviljongin suunnittelusta ja ylläpidosta vastasivat naiset.
Maailmannäyttelyn rakennuksista on säilynyt ainoastaan Taiteiden paviljonki, joka rakennettiin uudestaan kalkkikivestä vuosina 1928–1932 Chicagon Museum of Science and Industryn museorakennukseksi.
Minskan metroasema

Minska () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 6. marraskuuta 1982.
Miika Siironen

Miika Siironen (s. 1973) on suomalainen valtiotieteiden tohtori ja poliittiseen historiaan erikoistunut tutkija.
Siironen julkaisi vuonna 2017 Elias Simojoen elämää käsittelevän teoksen "Mustan lipun alla", jolla hän sai Botnia-palkintoehdokkuuden. Vuonna 2021 ilmestyi "Pelon ja uhman vuodet – Suomen tasavallan synty 1918–1922", joka tarkastelee Suomen itsenäisyyden varhaisten vuosien poliittisia ristiriitoja. Molemmat kirjat julkaistiin Atena Kustannus -yhtiön kautta.
Siironen on kotoisin Kalajoelta. Hänelle myönnettiin joulukuussa 2021 Suomen Tietokirjailijat ry:n 6000 euron apuraha teosta "Jos vehnänjyvä kuolee – kirjailija T. Vaaskiven kärsimystie" varten.
Kansakunta rähmällään

Kansakunta rähmällään: suomettumisen lyhyt historia on Timo Vihavaisen kirja, jonka julkaisi Otava vuonna 1991. Teoksessa tarkastellaan suomettumista Suomessa 1970-luvulla vallinneen poliittisen ilmapiirin johtoajatuksena, vaikka aikanaan suomettuminen-termi oli Suomessa tulkittu loukkaavaksi ja osoitukseksi käyttäjiensä ymmärryksen puutteesta.
Vihavainen kuvaa suomettumisella kansallista tietoisuutta, jossa suurvaltanaapurin turvallisuusintressien katsottiin vaativan Suomea pysymään kansainvälisten liittoumien ulkopuolella, Suomen historia ympättiin osaksi neuvostoliittolaisia myyttejä ja menneisyyttä arvioitiin Neuvostoliiton silmin. Luottamuksen saavuttamiseksi tuli toimia neuvostoliittolaisten haluamalla tavalla. Suomettumisella oli valtion tuki, rahoitus sekä palkkio- ja sanktiojärjestelmä. Suomettumisen kukoistus ajoittui paradoksaalisesti 1970-luvulle, jolloin suursodan uhkaa ei enää ollut näkyvissä. Vihavainen katsoo, että tähän vaikuttivat uusvasemmistolaisuuden aalto ja sukupolven muutos. Sodan kokeneiden tieto ei siirtynyt isiltä pojille.Toisaalta ilmiö oli mahdollinen vain presidentti Kekkosen toiminnan kautta. Kekkonen edellytti, että ystävyyspolitiikan tuli olla aitoa ja vilpitöntä eikä teeskenneltyä, ja vain tältä pohjalta hän, ja vain hän, voisi tarvittaessa torjua Neuvostoliiton vaatimusten uhat. Vihavaisen mukaan Kekkonen edisti suuntausta, joka oli kansallisesti vaarallinen ja moraalisesti arveluttava. Arviossaan Max Jakobsson kirjoitti, että Vihavainen antaa kirjassa liian suuren merkityksen eräille lieveilmiöille ja kansalaismielipide olisi ollut ytimeltään realistisempi. Jakobsonin mukaan ”ei kansakunta oikeastaan ollut rähmällään, vaan vain sen valiot”.
Kirjasta myönnettiin vuonna 1991 P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto.
Obolonin metroasema

Obolon () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 19. joulukuuta 1980.
Paritanssi (albumi)

Paritanssi on Kanervan debyyttialbumi, joka julkaistiin 2. maaliskuuta 2018.
Kuinka aika pysäytetään

Kuinka aika pysäytetään on Kanervan toinen studioalbumi, joka julkaistiin 4. lokakuuta 2019.
Perijät (albumi)

Perijät on Kanervan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 25. helmikuuta 2022.
Dmitri Šepilov

Dmitri Trofimovitš Šepilov (; 1905 – 18. elokuuta 1995 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja virkamies.
Šepilov oli Nikita Hruštševin suojatti, joka nousi Neuvostoliiton ulkoministeriksi ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean vaikutusvaltaiseksi jäseneksi. Hän toimi toisen maailmansodan aikana poliittisena komissaarina Ukrainassa ja tuli vuonna 1952 valituksi keskuskomitean jäseneksi. Joulukuussa 1952 hänet nimitettiin "Pravda"-lehden päätoimittajaksi, jona hän toimi, kunnes sai vuonna 1955 ylennyksen keskuskomitean sihteeristöön. Vuonna 1956 Šepilov seurasi Vjatšeslav Molotovia Neuvostoliiton ulkoministerinä, mutta seuraavana vuonna hänet yhdistettiin Molotoviin ja muihin Hruštševin kilpailijoihin, jotka pyrkivät siirtämään Hruštševin pois vallasta. Šepilov siirrettiin arkistonhoitotehtäviin maakuntiin, ja vuonna 1962 hänet erotettiin kommunistipuolueesta. Vuonna 1976 hän kuitenkin pääsi takaisin puolueen jäseneksi.
Šepilov laati muistelmateoksen, joka on julkaistu englanniksi nimellä "The Kremlin's Scholar: A Memoir of Soviet Politics Under Stalin and Khrushchev". Kirja sisältää kuvausta aikansa politiikasta Neuvostoliitosta sekä omakohtaisia muistoja muiden muassa Josif Stalinista, Nikita Hruštševista, Mao Zedongista, Lavrenti Berijasta ja Andrei Ždanovista.
Givoletto

Givoletto () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 4 011 asukasta.
LibreOffice Writer

LibreOffice Writer on avoimen lähdekoodin tekstinkäsittelyohjelma, joka on osa LibreOffice-ohjelmistopakettia ja OpenOffice.org Writerin forkki. Writer on Microsoft Wordin ja Corelin WordPerfectin kaltainen tekstinkäsittelyohjelma, jossa on monia samankaltaisia ​​ominaisuuksia ja tiedostomuotojen yhteensopivuus.
LibreOffice Writer on julkaistu Mozilla Public License v2.0 -lisenssillä.
Kuten koko LibreOffice-ohjelmistopakettia, Writeriä voidaan käyttää useilla eri alustoilla, mukaan lukien Linux, FreeBSD, macOS ja Microsoft Windows.
Pokrovskan metroasema

Pokrovska (, ) on Dnipron metron ainoan linjan läntinen pääteasema. Sen itäpuolella sijaitsee Prospekt Svobodyn metroasema. Se avattiin 29. joulukuuta 1995. 
Vuoteen 2015 aseman nimi oli "Komunarivska" (); sen nimeksi vaihdettiin "Pokrovska" osana toimenpiteitä kommunististen elementtien poistamiseksi Ukrainan paikannimistä.
Prospekt Svobodyn metroasema

Prospekt Svobody (, ) on Dnipron metron asema. Sen länsipuolella on Pokrovskan metroasema ja itäpuolella Zavodskan metroasema. Se avattiin 29. joulukuuta 1995.
Zavodskan metroasema (Dnipro)

Zavodska (, ) on Dnipron metron asema. Sen länsipuolella on Prospekt Svobodyn metroasema ja itäpuolella Metalurhivin metroasema. Se avattiin 29. joulukuuta 1995.
Metalurhivin metroasema

Metalurhiv (, ) on Dnipron metron asema. Sen länsipuolella on Zavodskan metroasema ja itäpuolella Metrobudivnykivin metroasema. Se avattiin 29. joulukuuta 1995.
Metrobudivnykivin metroasema (Dnipro)

Metrobudivnykiv (, ) on Dnipron metron asema. Sen länsipuolella on Metalurhivin metroasema ja itäpuolella Vokzalnan metroasema. Se avattiin 29. joulukuuta 1995.
Vokzalnan metroasema (Dnipro)

Vokzalna (, ) on Dnipron metron ainoan linjan itäinen pääteasema. Sen länsipuolella on Metrobudivnykivin metroasema. Se avattiin 29. joulukuuta 1995.
Bang-A-Boomerang

Bang-A-Boomerang on ruotsalaisen Abba-yhtyeen musiikkikappale vuodelta 1975. Kappaleen sävelsivät ja sanoittivat Benny Andersson, Björn Ulvaeus ja Stig Anderson. Sen ensimmäinen versio on Svenne &amp; Lotta -lauluduon esittämä "Bang en boomerang". Kappaleen työnimenä oli ”Stop and Listen to Your Heart”. 
”Bang-A-Boomerang” julkaistiin singlenä, jonka b-puolella on ”SOS”. Viimeksi mainittu julkaistiin singlenä kesäkuussa 1975 b-puolenaan ”Man in The Middle”. Kappaleesta ”SOS” kasvoi yksi Abban suurista menestyksistä. 
”Bang-A-Boomerang” ei kuulu Abban suuriin hitteihin. Siitä on tehty erinäisiä versioita, kuten saksankielinen ”Sing, wenn du mal traurig bist” (1975). Ruotsalainen Black Ingvars -yhtye teki kappaleesta heavy metal -version, joka julkaistiin studioalbumilla "Schlager Metal" (1998).
Potšainan metroasema

Potšaina () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 19. joulukuuta 1980.
Tarasa Ševtšenkan metroasema

Tarasa Ševtšenka () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 19. joulukuuta 1980. Asema on nimetty runoilija Taras Ševtšenkon mukaan, jota esittävä reliefi asemahallissa on.
He Is Your Brother

He Is Your Brother on ruotsalaisen Abba-yhtyeen musiikkikappale vuodelta 1972. Kappaleen sävelsivät ja sanoittivat Benny Andersson ja Björn Ulvaeus. Se julkaistiin seitsentuumaisena singlenä marraskuussa 1972 ja sisällytettiin yhtyeen ensimmäiselle studioalbumille "Ring Ring", joka julkaistiin maaliskuussa 1973. Singlen b-puolena on ”Santa Rosa”.
”He Is Your Brother” on Abban jäsenten toinen yhteinen single. Levy-yhtiö Polarin johtajat olivat huomanneet edellisestä singlestä (”People Need Love”), että Agnetha Fältskog ja Anni-Frid Lyngstad olivat selkeästi parempia laulajia kuin Andersson ja Ulvaeus, joten he päättivät tuottaa studio-albumin tästä lähtökohdasta. Yhtye mainitaan singlejulkaisun kannessa nimellä Björn &amp; Benny, Agnetha &amp; Anni-Frid.
”He Is Your Brother” julkaistiin singlenä vain Ruotsissa, Norjassa ja Uudessa-Seelannissa. Yhdysvalloissa julkaistiin vuonna 1973 versio, jossa b-puolena on ”I Saw It in The Mirror”. Lisäksi Yhdysvalloissa julkaistiin versio, jossa ”He Is Your Brother” on a-puolella stereofonisena ja b-puolella monofonisena.
”He Is Your Brother” on gospel-vaikutteinen lähimmäisenrakkauden julistus, kuten ”People Need Love”. Abba esitti sitä useiden vuosien ajan konserttikiertueillaan, ja se oli ainoa "Ring, Ring" -albumin kappaleista, joka valittiin yhtyeen maailmankiertueelle 1977. ”He Is Your Brother” alkaa pianoglissandolla, ja samaa glissandoa on käytetty siirryttäessä kertosäkeestä toiseen säkeistöön.
Singlen b-puolta ”Santa Rosaa” ei sisällytetty Abban studioalbumeille. Se julkaistiin kokoelma-albumilla "Thank You for The Music" vuonna 1994. Kappaleen työnimenä oli "Grandpa's Banjo".
Suuri Humalajärvi

Suuri Humalajärvi on niemimaiden pirstoma, syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen metsäjärvi Heinäveden pohjoisosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 53 kilometriä länsilounaaseen.
Maantiede.
Suuren Humalajärven pituus lännestä itään on 3,6 kilometriä. Järven muotoja määrittävät etenkin pohjoisrannan Suuriniemi ja Suoniemi, joiden välissä on Juurikkalahti. Etelärannan laajimmat niemet ovat Kiloniemi ja Kallioniemi, joiden välissä on Kalliolahti. Järven lounaisosan muodostaa Sammakkolahti, luoteessa on Pitkälahti ja idässä Italahti. Noin puolet Suuresta Humalajärvestä on enintään kolme metriä syvä, järven keskiosassa on laaja vähintään kymmenen metriä syvä alue, jonka osuus järven pinta-alasta on noin kahdeksasosa. Syvin kohta, 22 metriä, sijaitsee Suuriniemen eteläpuolella. Järven pohjoisimmat ja eteläisimmät osat ovat enimmäkseen matalia.
Suuren Humalajärven saariluku on 11. Saarista 2 on alle aarin laajuisia luotoja, 2 on yli hehtaarin laajuisia. Laajin saari on noin kolmehehtaarinen Suurisaari järven keskiosan syvän vyöhykkeen itäpuolella. Kiloniemen länsipuolella sijaitsee runsaan hehtaarin laajuinen Kilosaari. Suuren Humalajärven rannat ovat pääosin metsämaata, järven koillispuolella sijaitsee vähäisiä peltoalueita. Järven pohjoisten lahtien rantoja viistää valtatie 23. Järven eteläpuolitse kulkee alemman luokan maantie (15422).
Suuri Humalajärvi laskee Pieni Humalan (92,5 metriä mpy) kautta Humalajokea Kermajärven Hovinsalmeen, joka sijaitsee noin kilometrin Suurelta Humalajärveltä länteen.
Suuren Humalajärven vesitilavuus on 11 215 000 kuutiometriä. Järven ekologinen tila on hyvä. Siihen virtaa pohjoisesta Lumpeikkojokea pitkin melko heikkolaatuista vettä, johon on vaikuttanut muun muassa metsätalous ja haja-asutus.
Suuri Humalajärvi (04.274.1.109) kuuluu Kermajärven alueeseen (04.274), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden alaosan alue (04.27) ja ensimmäinen jakovaihe Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Kermajärven alueella on noin 140 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Kermajärvi, Iso-Vihtari ja Suuri Humalajärvi ovat laajimmat. Neljänneksi laajin on Lammunjärvi.
Lammunjärvi

Lammunjärvi on syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen järvi Heinäveden ja Liperin rajalla Pohjois-Karjalan länsiosassa. Sen pinta-ala on 2,4 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 39 kilometriä länsilounaaseen. Järven luoteispuolella sijaitsee Lampu-niminen historiallinen kaskikylä.
Maantiede.
Lammunjärven pituus etelästä pohjoiseen on 2,7 kilometriä. Järven etelärannan Kokinniemen itäpuolella sijaitsee kapea Hoikkalahti, joka laajenee etelässä Kokinlahdeksi. Saarten ja niemin halkomassa järvessä ei ole laajaa selkävettä, sen luoteisosan muodostaa Juoneksenlahti ja pohjoisosan Juurikkalahti. Lammunjärvessä on useita pieniä vähintään kymmenmetrisiä syvänteitä. Järven läntiset osat ovat matalampia kuin itäiset osat.
Lammunjärven laajimmat saaret ovat Rietinsaari, Tillikansaari, Lamposaari ja Kalmosaari. Rietinsaari sijaitsee järven matalassa lounaisosassa, ja sen ympärillä on useita pieniä saaria ja luotoja. Lammunjärven rannoilla on metsämaata ja pieniä peltoja. Kokinlahti kaventuu luusuaksi, josta alkaa etelään virtaava Lehmijoki.
Lammunjärven vesitilavuus on 11 152 000 kuutiometriä. Järven ekologinen tila on erinomainen.
Lammunjärvi (04.274.1.065) kuuluu Kermajärven alueeseen (04.274), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden alaosan alue (04.27) ja ensimmäinen jakovaihe Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Kermajärven alueella on noin 140 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Kermajärvi, Iso-Vihtari ja Suuri Humalajärvi ovat laajimmat. Lammunjärvi on neljänneksi laajin.
Cecilia Stegö Chilò

Cecilia Stegö Chilò (1959 – 15. helmikuuta 2025) oli ruotsalainen toimittaja ja maltillisen kokoomuksen poliitikko. Hän toimi Ruotsin urheilu- ja kulttuuriministerinä kymmenen päivää syksyllä 2006. Chilò joutui eroamaan virasta, kun kävi ilmi, ettei hän ollut maksanut televisiolupamaksujaan 16 vuoteen ja että hän oli käyttänyt pimeää työvoimaa.
Särkijärvi (Leppävirta)

Särkijärvi on suurten saarien pirstoma, valtaosin varsin matala järvi Leppävirran kuntakeskuksen luoteispuolella Pohjois-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 5,4 neliökilometriä. Etäisyys Kuopion keskustasta on 39 kilometriä etelään.
Maantiede.
Särkijärven pituus kaakosta luoteeseen on seitsemän kilometriä. Järven selkävedet ovat Litmaselkä ja Jängänselkä, jotka sijaitsevat järven eteläosassa. Lahdista laajin on järven luoteisosasta kohti etelää ulottuva Pirttilahti, jota Kiilunniemi erottaa pääaltaasta. Järven eteläisimmän kolkan muodostaa Kylmälahti, idässä sijaitsee pääaltaasta erillinen Sorvalahti ja pohjoisessa sijaitsevat Rantolahti ja Ollinlahti, joiden välissä on Hupunniemi. Noin puolet Särkijärvestä on enintään kolme metriä syvä, neljäsosa on kolmesta kuuteen metriä syvä ja seitsemäsosa kuudesta kymmeneen metriä syvä. Vähintään kymmenen metriä syvää on vain kahdeksan prosenttia järven alasta. Pirttilahti on selkeästi pääallasta syvempi, ja siellä on järven syvin kohta, 24 metriä. Litmaselkä on Jängänselkää syvempi, järven pohjoisosa on pääosin matala.
Särkijärvi saariluku on 42. Useat saaret ovat järven pinta-alaan nähden suuria. Laajin saari on järven keskiosan Ollinsaari, jonka pinta-ala on noin puoli neliökilometriä. Järven eteläkolkassa sijaitsee yli kymmenhehtaarinen Pohjukansaari, jonka pohjoispuolella sijaitsee noin 20-hehtaarinen Jängänsaari. Ollinsaaren eteläpuolella on Pönkäsaari, Ritosaari ja Litmasaari, pohjoispuolella on Akonsaari ja Vuohisaari. Järven pohjoisosan laajin saari on noin 15-hehtaarinen Kaplassaari.
Särkijärven rannat ovat metsä- ja peltomaata. Järven pintaa useita kymmeniä metriä korkeammalle kohoavat Litmavuori Litmaselän länsirannalla ja Kiiluvuori Pirttilahden itärannalla. Jängänsaaren korkeimmat kohdat ovat noin 15 metriä järven pintaa ylempänä.
Särkijärveen virtaa lukuisia laskuojia. Särkijärvestä virtaa laskuoja Härkäjärveen (94,4 metriä mpy), joka sijaitsee Litmaselän eteläpuolella. Härkäjärvi laskee Härkäjokea kaakkoon Ala-Särkijärveen (86,2 metriä mpy).
Särkijärven vesitilavuus on 19 768 000 kuutiometriä.
Särkijärvi (04.269.1.018) kuuluu Aluslammen-Härkäjoen valuma-alueeseen (04.269), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Sorsaveden valuma-alue (04.26) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Särkijärvi on laajin Aluslammen-Härkäjoen valuma-alueen 27:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Ala-Särkijärvi, Iso-Musta ja Voivakka.