Homoseksuaalisuus antiikin Kreikassa

Homoseksuaalisuus antiikin Kreikassa oli monimuotoinen ja kulttuurisesti merkittävä ilmiö, jota ei määritelty nykyajan tavoin termillä ”homoseksuaalisuus”. Kreikkalaisille seksuaalisuus oli osa laajempaa rakkautta, ilman juutalais-kristillisiä moraalikäsityksiä.
Tietoa homoseksuaalisuudesta antiikin Kreikassa on saatu muun muassa attikalaisesta musta- ja punakuviokeramiikasta (500–400-luku eaa.) sekä kreikkalaisesta kirjallisuudesta, erityisesti runoudesta. Symposionit, miesten illanvietot, ja alastomuus kilpaurheilussa loivat otollisen ympäristön miesten välisille suhteille. Arkaaisella kaudella (n. 700–480 eaa.) naisten heikko yhteiskunnallinen asema ja avioliiton painottuminen omaisuuden säilyttämiseen vahvistivat miesten välisten suhteiden merkitystä.
Pederastia ja sen rooli.
Pederastia, aikuisen miehen ja nuoren pojan välinen suhde, oli antiikin Kreikan tunnetuin samaa sukupuolta olevien suhteiden muoto. Näissä suhteissa vanhempi osapuoli toimi usein mentorina, opettaen nuorempaa esimerkiksi urheilussa, sotilastoiminnassa ja kulttuurissa. Pederastia liittyi kasvatuksellisiin ja sosiaalistaviin rooleihin, ja se oli yleinen erityisesti kaupunkivaltioissa kuten Spartassa, jossa se oli osa sotilaskoulutusta. Kreetalla ja Thebassa pederastialla oli vastaava rooli nuorten miesten initiaatioriiteissä.
Pederastian taustalla oli yhteiskunnallisia tekijöitä, kuten miesten myöhäinen avioitumisikä, joka liittyi väestönkasvun hillitsemiseen niukoissa talousolosuhteissa 600-luvulla eaa. Suhteet eivät aina olleet pelkästään pedagogisia, sillä lahjojen antaminen pojille saattoi olla viettelyn muoto, ja pojan kauneus oli usein keskeisempää kuin ikäero. Pojilla oli myös mahdollisuus kieltäytyä suhteesta tai lopettaa se omasta aloitteestaan, mikä osoittaa heidän aktiivisen roolinsa.
Muut homoseksuaaliset suhteet.
Pederastian ohella esiintyi myös muita samaa sukupuolta olevien suhteita. Samanikäisten nuorten miesten väliset suhteet olivat yleisiä, kun taas aikuisten miesten väliset suhteet olivat harvinaisempia ja usein sosiaalisesti kyseenalaisia. Naisten väliset suhteet, joko ikäerolla tai aikuisten naisten kesken, olivat myös olemassa, mutta niistä on vähemmän tietoa. Tunnetuin esimerkki naisten välisestä rakkaudesta on runoilija Sapfo, jonka runot ylistivät naisten välistä rakkautta, joskin näitä suhteita on usein tulkittu platonisina.
Sosiaaliset asenteet ja vaihtelu kaupunkivaltioissa.
Sosiaaliset asenteet homoseksuaalisuutta ja erityisesti pederastiaa kohtaan vaihtelivat kaupunkivaltioittain ja aikakausittain. Spartassa pederastia oli institutionalisoitu osaksi kasvatusta ja sotilaskoulutusta, ja Thebassa ”Rakastajien rykmentti” koostui 150 rakastajaparista, jotka taistelivat toistensa rinnalla poikkeuksellisella rohkeudella. Ateenassa suhtautuminen muuttui demokratian ja vaurauden myötä, kun avioliittoikä laski ja suuret perheet nousivat arvostetuiksi, mikä vähensi ei-lisääntymiseen tähtäävien suhteiden hyväksyntää. Ateenassa säädettiin lakeja, jotka rajoittivat pederastiaa ja homoseksuaalisuutta, erityisesti kieltämällä "hybrista", eli toisen ihmisen kunnian loukkaavaa käytöstä.
Kreikkalainen seksuaalisuuden käsitys poikkesi nykyisestä: yksilöitä ei määritelty homo- tai heteroseksuaaleiksi, vaan tärkeämpää oli, oliko henkilö aktiivinen vai passiivinen seksuaalisessa suhteessa. Aktiivinen rooli yhdistettiin arvovaltaan, kun taas passiivinen rooli oli vapaalle mieskansalaiselle sopimatonta ja saattoi johtaa pilkkaan, erityisesti aikuisten miesten kohdalla.
Filosofiset näkemykset.
Filosofit, kuten Platon ja Aristoteles, pohtivat homoseksuaalisuutta eri näkökulmista. Jotkut pitivät miesten välisiä suhteita luonnonvastaisina, koska ne eivät tähtää lisääntymiseen, kun taas toiset näkivät ne luonnollisina taipumuksina. Platon korosti ihanteellista, henkistä rakkautta, jossa rakastaja ("erastēs") johdattaa nuoren rakastettunsa ("erōmenos") kohti hyveellisyyttä ja viisautta, keskittyen sielun kauneuteen fyysisten halujen sijaan. Sokrateen kerrotaan hillinneen kauniisiin poikiin kohdistunutta intohimoaan suuntaamalla sen filosofiseen opetukseen, vaikka hänen kuolemansa vuonna 399 eaa. liittyi syytöksiin nuorison turmelemisesta, mahdollisesti viitaten seksuaaliseen viettelyyn.
Kulttuurinen konteksti ja moraali.
Kreikkalaisessa kulttuurissa alastomuus oli luonnollinen osa arkea, erityisesti urheilussa, ja pojat nähtiin seksuaalisina olentoina, jotka kykenivät osallistumaan suhteisiin. Toisin kuin nykyajan oikeuskäsityksessä, jossa alaikäiset eivät voi antaa tietoista suostumusta, kreikkalaiset eivät pitäneet pederastisia suhteita lähtökohtaisesti vahingollisina. Homoseksuaalisuus ja miesprostituutio kuitenkin tuomittiin, sillä ne rikkoivat sosiaalisia normeja.
Antiikin lääkärit yrittivät selittää homoseksuaalisuutta humoraaliopin ja stereopatologian kautta, mutta nämä teoriat eivät tarjonneet päteviä selityksiä. Nykyisin tiedetään, että samaa sukupuolta olevien käyttäytymistä esiintyy myös eläinkunnassa, toisin kuin antiikin filosofien käsitykset eläimistä antoivat ymmärtää.