tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sven Selander

Sven Hjalmar Selander (7. marraskuuta 1894 Tukholma – 4. helmikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat fil. tri Anders Edvard Selander ja Maria Ahne Neovius. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna vasta 1930 Margit Elisabeth Schwindtin kanssa.
Opinnot.
Selander kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1913–1914 Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla. Hän suoritti hyökkäysvaunukurssin Hämeenlinnassa vuonna 1922 ja sotilaspedagogisen kurssin Uudenmaan rykmentissä vuonna 1925 sekä Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1927–1929.
Jääkärikausi.
Selander liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 3. maaliskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin 1. komppaniaan. Vuoden 1915 marras-joulukuussa hänet komennettiin Karunkiin vastaanottamaan uusia jääkärialokkaita. Hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 alkaen 27. Jääkäripataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun A-kurssin.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Selander saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan aluksi komppanianpäälliköksi 5. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin päälliköksi 24. maaliskuuta 1918 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Selander osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa sekä Lavolan sulun valtaukseen.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen Selander siirrettiin 5. kesäkuuta 1918 alkaen Yleisesikuntaan, missä hänet sijoitettiin toimistoupseeriksi sotatoimien osastolle ja myöhemmin 4. toimiston päällikkönä. Yleisesikunnasta hänet siirrettiin 29. elokuuta 1924 komentajaksi Uudenmaan rykmentin 1. pataljoonaan ja edelleen 16. toukokuuta 1928 alkaen 3. Divisioonan esikuntapäälliköksi. Selander joutui 1920-luvun lopulla auto-onnettomuuteen loukkaantuen vakavasti. Hänet vapautettiin palveluksesta sairauden takia 9. joulukuuta 1931 ja sai palkkioviran 1. tammikuuta 1932 alkaen Yleisesikunnasta. Luottamustoimia Selanderilla oli muun muassa Suomen edustajistoon kuuluminen Varsovassa vuonna 1922 pidetyssä aseistariisumiskonferenssissa. Opettajana hän oli Sotilasmaantieteessä Kadettikoulussa vuosina 1921–1922. Selander kuoli helmikuussa 1939 Helsingin sotilassairaalassa pitkällisen sairauden jälkeen.
Teokset.
Selander kirjoitti teoksen Muurmanni ja Venäjän Karjala, sotilasmaantieteellinen esitys, 1919.
Audrey Patterson

Audrey Patterson (27. syyskuuta 1926 – 23. elokuuta 1996) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Patterson saavutti 200 metrin juoksussa olympiapronssia Lontoossa 1948 ajalla 25,2 s. Vasta 1970-luvulla huomattiin maalilinjalta otetusta valokuvasta, että Patterson olikin maalissa vasta neljäntenä edellään mitalitta jäänyt Shirley Strickland.
Visions of the Beast

Visions of the Beast on Iron Maidenin DVD-julkaisu vuodelta 2003. Se sisältää yhtyeen kaikki musiikkivideot "Brave New Worldiin" saakka mukaan lukien "Rock in Rion" promootiota varten tehdyt videot.
Se sisältää myös kuusi ennennäkemätöntä Camp Chaos -animaatio-ohjelmalla tehtyä Iron Maidenin musiikkivideoita ja piilotettuja ekstroja.
"Visions of the Beast" on Suomessa kaikkien aikojen myydyin ulkomaalainen musiikki-DVD. Sitä on myyty Suomessa yli 21 000 kappaletta ja se ylitti tuplaplatinamyynnin vuonna 2011.
Dorothy Manley

Dorothy Gladys Parlett (o.s. Manley, ent. Hall, 29. huhtikuuta 1927 – 31. lokakuuta 2021) oli brittiläinen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Dorothy Manley saavutti 100 metrin juoksussa olympiahopeaa Lontoossa 1948 ajalla 12,2 s. Hän hävisi ylivoimaiselle Fanny Blankers-Koenille 0,3 sekuntia. Hän juoksi ensimmäisen osuuden Britannian joukkueessa, joka sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa neljänneksi ajalla 48,0 s. Avioiduttuaan hän kilpaili nimellä Dorothy Hall Brysselin EM-kilpailuissa 1950 voittaen kultaa 4 × 100 metrillä (47,4 s) ja saavuttaen pronssia 200 metrillä (25,0 s). Viestissä hän juoksi kolmannen osuuden.
Vuoden 1950 Brittiläisen imperiumin kisoissa (nyk. kansainyhteisön kisat) hän saavutti viesteissä hopeaa ja pronssia ja sijoittui korkeushypyssä neljänneksi. Vuonna 1951 hän juoksi Englannin joukkueessa 4 × 220 jaardin viestijuoksun maailmanennätyksen 1.41,4.
Elisabeth Haavisto

Elisabeth Haavisto (s. 1953) on suomalainen eläkkeellä oleva näyttelijä ja laulaja. Hän on esiintynyt Edvin Laineen elokuvissa "Akaton mies" (1983) ja "Akallinen mies" (1986). Hän on myös näytellyt teatterissa ja levyttänyt iskelmämusiikkia.
Heydər Əliyevin kansainvälinen lentoasema

Heydər Əliyevin kansainvälinen lentoasema () on lentoasema Bakun lähellä Azerbaidžanissa. Se on Azerbaijan Airlinesin pääpaikka. Se sai vuonna 2004 nykyisen nimensä Azerbaidžanin entiseltä presidentiltä Heydər Əliyevilta. Siihen saakka lentoaseman nimenä oli ollut Bina ja IATA-koodina BAK.
Maureen Gardner

Maureen Dyson (o.s. Gardner, 12. marraskuuta 1928 – 2. syyskuuta 1974) oli brittiläinen pika-aitajuoksija ja olympiamitalisti.
Maureen Gardner sijoittui Oslon EM-kilpailuissa 1946 viidenneksi 100 metrin juoksussa ajalla 12,2 s ja neljänneksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 48,7 s. Lontoon 1948 olympialaisissa hän saavutti 80 metrin aitajuoksussa olympiahopeaa ajalla 11,2 s. Hän hävisi niukasti kisoissa kaikkiaan neljä kultamitalia voittaneelle, itseään kymmenen vuotta vanhemmalle Fanny Blankers-Koenille. Hän juoksi viimeisen osuuden Britannian joukkueessa, joka sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa neljänneksi ajalla 48,0 s.
Maureen Gardner avioitui ja saavutti Maureen Dyson -nimisenä Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hopeaa 80 metrin aitajuoksussa ajalla 11,6 s. Hän hävisi 0,5 sekuntia Fanny Blankers-Koenille.
From Here to Eternity

From Here to Eternity on Iron Maidenin toinen single albumilta "Fear of the Dark" (1992). Kappale on neljäs ja ajankohtaisin jatkuvassa "Charlotte the Harlot" -saagassa. Muut saagan kappaleet ovat "Charlotte the Harlot," "22 Acacia Avenue" ja "Hooks in You". Ne kertovat Charlottesta, joka menee kohtalokkaalle moottoripyöräajelulle paholaisen kanssa.
Cover Chuck Berryn "Roll Over Beethovenista" sisältää puhutun intron ja sen nimi on muutettu "Roll Over Vic Vellaksi", yhtyeen pitkäaikaisen roudarin ja ystävän Vic Vellan mukaan.
Single nousi Britannian listasijalle 21.
Rune Olijnyk

Rune Olijnyk (s. 27. joulukuuta 1968) on entinen norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla 1990-luvun taitteessa. 
Olijnyk saavutti Val de Fiemmen MM-kilpailuissa 1991 hopeaa suurmäessä. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Franci Petekille 1,2 pistettä. Normaalimäessä Olijnyk sijoittui 20:nneksi ja kuului joukkuemäessä neljänneksi sijoittuneeseen Norjan joukkueeseen. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän oli mukana joukkuemäessä seitsemänneksi sijoittuneessa Norjan joukkueessa.
Olijnykin paras sijoitus mäkihypyn maailmancupin osakilpailussa oli neljäs sija Holmenkollenilla maaliskuussa 1991.
Sindar (kieli)

Sindar (sindariksi "edhellen" eli haltiakieli) on J. R. R. Tolkienin kehittämä keinotekoinen kieli. Keski-Maan fantasiamaailmassa se on "sindarin", harmaahaltioiden, äidinkieli. "Sindar" olivat "Silmarillionin" mukaan niitä haltioita, jotka lähtivät matkalle kohti länttä ja Valinoria, mutta jäivät kuitenkin lopulta Suuren Meren itäpuolelle Beleriandiin. "Sindar"in kielestä kehittyi Kolmannella ajalla Keski-Maan puhutuin haltiakieli. Sindarista on useita näytteitä muun muassa "Tarussa sormusten herrasta".
Kun "noldor" palasivat Ensimmäisellä ajalla Keski-Maahan, "sindar" eivät sallineet heidän puhumaansa kieltä quenyaa kuultuaan "noldorin" tappaneen "teleriä", joten "noldor" joutuivat ottamaan käyttöön sindarin kielen. Sindarilla on yhteiset juuret quenyan kanssa – tämän vuoksi kielillä on keskenään joitakin samankaltaisia sanoja. Ennen Númenorin tuhoa tunsivat myös monet númenorilaiset "sindar"in kielen oman kielensä, adûnaicin, lisäksi. Númenorin tuhosta selvinneet sekä valarille uskollisena pysyneet Arnorin ja Gondorin ihmiset jopa puhuivat Toisen Ajan loppuun sekä Kolmannen Ajan alun ajan äidinkielenään sindaria.
Tolkien sisällytti sindariin, quenyan tavoin, vaikutteita muista kielistä. Sindarin ääntämistapa ja osa kieliopista perustuu kymriin, ja kielen lukuisat konsonanttimuutokset ovat vastaavia kuin lukuisissa kelttiläisissä kielissä. Muita sindariin vaikuttaneita kieliä olivat muinaisenglanti ja muinaisnorja. 
Sindaria kirjoitetaan useimmiten latinalaisilla aakkosilla, mutta Tolkien kehitti teoksiensa maailmaa varten myös cirth- sekä tengwar-kirjaimistot.
Kielioppi.
Substantiivit.
Monikon muodostus.
Lähes kaikki sindarin substantiivien monikkomuodot muodostetaan vokaalimuutoksilla, samaan tapaan kuin esimerkiksi englannin sanassa ”hanhi” (yksikkö "goose", monikko "geese"). Sindarin omakielinen termi tälle on "prestanneth" (muutos, häiriö). Tolkien otti tämän kielen ominaisuuden vanhoista kelttiläisistä kielistä, etenkin kymristä.
Vokaalit muuttuvat sindarissa seuraavaan tapaan:
Luokkamonikko.
Sindarissa on myös joitakin suffikseja, jotka ilmaisevat suurempaa kokonaisuutta. "-ath" liitteenä ilmaisee joukkoa ("elen", tähti &gt; "elenath", kaikki tähdet/tähtitaivas). Päätettä "-rim" käytetään puhuttaessa rodusta tai kansasta, esimerkiksi "nogothrim" (kääpiöiden kansa) sanasta "nogoth". On huomattava, että luokkamonikkopääte liitetään substantiivin yksikkömuotoon huolimatta muodostettavan sanan monikkomerkityksestä.
Pronominit.
Sindarin pronominijärjestelmä on huonommin tunnettu kuin verbit tai substantiivit. Sitä on rekonstruoitu vertailemalla mm. Tolkienin jälkeensä jättämää materiaalia. Kielen harrastajien keskuudessa ei ole yksimielisyyttä koko pronominijärjestelmän luonteesta ja säännöistä - kieli on silti käyttökelpoinen, mutta varsinaisessa kommunikaatiotilanteessa kahden kielen harrastajan välillä saattaa syntyä ongelmia muun muassa tämän ongelman takia. 
Joitakin asioita tiedetään kuitenkin varmuudella, esimerkiksi sindarin pronominien sijamuodot: ne ovat nominatiivi, akkusatiivi, genetiivi ja datiivi.
Kent Johanssen

Kent Johanssen (s. 30. kesäkuuta 1970) on entinen norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1989–1997.
Johanssen saavutti nuorten MM-kilpailuissa joukkuemäen hopeaa Saalfeldenissä 1988. Seuraavana vuonna hän voitti Hamarissa järjestetyissä nuorten MM-kilpailuissa kultaa normaalimäessä ja pronssia joukkuekilpailussa. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 1991 hän sai hopeaa normaalimäessä 0,9 pistettä Heinz Kuttinille hävinneenä. Lisäksi hän oli suurmäessä 24. ja joukkuekilpailussa Norjan joukkueen mukana neljäs.
Johanssen sijoittui maailmancupin osakilpailuissa kaksi kertaa kolmen parhaan joukkoon: hän oli kaudella 1988–1989 toinen Planican ja kolmas Holmenkollenin suurmäen kilpailuissa.
Glenn Morris

Glenn Edgar Morris (18. kesäkuuta 1912 Simla, Colorado – 31. tammikuuta 1974) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, kymmenottelun olympiavoittaja Berliinissä 1936, sittemmin elokuvanäyttelijä.
Ennen olympiavuotta Morris tunnettiin parhaiten 400 metrin aitajuoksijana. Alkuvuodesta hän kokeili kymmenottelua saavuttaen 7 576 pistettä ja myöhemmin Yhdysvaltain mestaruuskisoissa 7 880. Jälkimmäinen pistemäärä ylitti maailmanennätyksen, mutta IAAF ei jostakin syystä sitä hyväksynyt.
Berliinin olympialaisissa Morris otteli uransa kolmannen ja viimeisen ottelun. Hän teki tasaisen sarjan vailla heikkouksia ja sai ME:n virallisestikin nimiinsä tuloksella 7 900 pistettä. Hopeamitalisti hävisi lähes 300 pisteellä, joten voitto oli selvä.
Olympialaisten aikana Morrisilla oli tiettävästi suhde elokuvaohjaaja Leni Riefenstahlin kanssa. Kisojen jälkeen hän lopetti urheilu-uransa ja ryhtyi näyttelijäksi. Hän oli neljäs olympiaurheilija, joka päätyi esittämään Tarzania.
Toisessa maailmansodassa Morris palveli Yhdysvaltain laivastossa Tyynenmeren sotanäyttämöllä.
Taidemaailma

Taidemaailma koostuu ihmisistä, jotka toimivat taiteen tuottamisen, esittämisen, toimeksiantojen, taiteen säilytyksen, sen edistämisen, taidekritiikin ja taiteen myynnin piirissä. Howard S. Becker kuvailee sitä seuraavasti: se on "niiden ihmisten verkosto, joiden yhteistoiminta, joka on organisoitu heidän yhteisen käsityksensä perusteella perinteisistä toimintatavoista, tuottaa sellaisia taideteoksia, joiden vuoksi taidemaailma on merkittävä." Sarah Thorntonin mukaan se on "päällekkäisten alakulttuurien löyhä verkosto, jota pitää koossa usko taiteeseen. Se maailma ulottuu kaikkialle maapallolla, mutta keskittyy taiteen pääkaupunkeihin, kuten New York, Lontoo, Los Angeles ja Berliini." 
Danto, Dickie ja Bourdieu.
Taidemaailmaa määritteli ensimmäisenä vuonna 1964 amerikkalainen filosofi ja taidekriitikko Arthur Danto artikkelissaan "The Artworld". Danton mukaan "Taiteen teorioiden rooli, niin tänään kuin aina ennenkin, on aikaansaada taidemaailma ja taide mahdolliseksi." Danton määrittelemä taidemaailma tarjosi operationaalisen taideteorian, jota sen osallistujat käyttävät erottaakseen taiteen ei-taiteesta. 
George Dickien institutionaalisen taideteorian varhaisemmassa (1974) määritelmässä taidemaailma on niiden näkökohtien asetelma, jotka suovat teokselle ehdokkuuden taiteen arvostukseen. Uudemmassa (1997) teoriassaan Dickie määrittelee taideteoksen artefaktina, joka luodaan esitettäväksi taidemaailman yleisölle. Yleisö on henkilöiden tai jäsenten sarja, joka on jossain määrin valmistautunut ymmärtämään heille esitettäviä objekteja. Martin Irvine toteaa, että taidemaailma on kaikkien taidemaailmajärjestelmien kokonaisuus. Taidemaailmajärjestelmä on ne puitteet, joissa taiteilija esittää teokset taidemaailman yleisölle. 
Pierre Bourdieun taidemaailman käsite on yhteiskunnallisesti ja taloudellisesti elettyjen asemien ehdollistama ja määrittelemä, joka vaatii tietoa ja kulttuurisen pääoman omistamista osana yhteiskuntaluokan identiteettiä, taiteen teorian käsitteitä, joita seuraavat opitut ammatilliset sekä yhteiskuntaluokkien distinktiot. 
Musiikin taidemaailmat.
Simon Frith kuvailee kolmea taidemaailmaa, jotka esiintyvät musiikin alalla: taidemusiikin maailma, kansanmusiikin maailma ja kaupallisen musiikin maailma. Timothy Taylor liittää nämä maailmat kolmeen populaarimusiikin lajiin: rockiin, rappiin ja poppiin. 
Beckerin määritelmän arviointia.
Howard Beckerin taidemaailman määritelmä syntyi Dickien jälkeen. Martin Irvinen mukaan hän yrittää määritellä sitä, mikä saa taidemaailman aikaan sosiologisella metodeilla. Irvinen mukaan sen tärkeitä kohtia ovat:
Berckerin teorian perusolettamuksia ovat Irvinen mukaan:
Ahveniston maauimala

Ahveniston maauimala on Hämeenlinnassa Ahveniston kaupunginosasa sijaitseva maauimala, joka rakennettiin vuoden 1952 Helsingin olympialaisia varten. Maauimalassa kilpailtiin nykyaikaisen viisiottelun uintikilpailut. Uimala sijaitsee Ahvenistonharjun rinteessä Ahvenistonjärven vieressä.
Maauimala poistettiin käytöstä vuonna 1985, koska se ei enää pitänyt vettä eikä täyttänyt viranomaisvaatimuksia. Uimalan kohtalosta käytiin keskustelua moneen otteeseen. Sen kunnostamisen lisäksi ehdotettiin muun muassa maauimalan purkamista sekä sen täyttämistä hiekalla tai betonikannen rakentamista uima-altaan päälle. Museovirasto kuitenkin vaati, että maauimala rakennetaan uudelleen alkuperäiseen käyttötarkoitukseensa. Vuonna 1995 maauimala julistettiin suojelukohteeksi Hämeenlinnan vihreiden vaatimuksesta.
Uimala oli kuitenkin täytetty ympäristölautakunnan luvalla vedellä 5–10 kertaa vuodessa eri tapahtumia varten, mutta siinä ei sallittu yleisöuinteja, vaan allas täytettiin viereisestä Ahvenistonjärvestä juuri ennen tapahtumaa ja tyhjennettiin järveen välittömästi tapahtuman jälkeen.
Opetusministeriön alainen valtion liikuntaneuvosto esitti maauimalan kunnostamiseen 700 000 euron rahoitusta. Liikuntaneuvosto arvioi hankkeen kokonaiskustannuksiksi 2,2 miljoonaa euroa. Hämeenlinnan kaupunki itse varasi vuoden 2008 budjettiinsa 700 000 euroa maauimalan kunnostamiseen sillä ehdolla, että hankkeeseen saataisiin ulkopuolista rahoitusta kaksi kolmannesta. Urheiluministeri Paavo Arhinmäki lupasi vuonna 2012 valtion osallistuvan uimalan remonttiin. Maauimalan remontti alkoi vuonna 2013 ja se avattiin uudelleen yleisölle 26.7.2014.
Eddie’s Archive

Eddie’s Archive on brittiläisen heavy metal -yhtyeen Iron Maidenin boksi, joka julkaistiin 16. marraskuuta 2002. Boksin metallisessa kannessa on yhtyeen maskotti Eddie. Boksi sisältää kolme CD:tä, Iron Maidenin sukupuun ja shottilasin. Sukupuu on päivitetty "A Real Dead Onen" versiosta. 
"Eddie’s Archive" julkaistiin alun perin rajoitettuna painoksena ja sukupuu oli numeroitu. Laajan kysynnän vuoksi "Eddie’s Archive" julkaistiin uudelleen vuonna 2003. Uudelleenjulkaisussa boksin kuvioiden väri vaihdettiin sinisestä punaiseen ja sukupuuta ei numeroitu.
James Bausch

James Aloysius Bernard Bausch (29. maaliskuuta 1906 Marion, Etelä-Dakota – 9. heinäkuuta 1974 Hot Springs, Arkansas) oli yhdysvaltalainen kymmenottelija ja olympiavoittaja Los Angelesissa 1932.
Bausch opiskeli Kansasin yliopistossa, missä hän oli tähtipelaaja sekä amerikkalaisessa jalkapallossa että koripallossa.
Olympialaisten ennakkosuosikki oli maailmanennätysmies Akilles Järvinen. Bauschin ennätys oli 8 022, yli 200 pistettä ME:tä heikompi. Ensimmäisen kilpailupäivän jälkeen johdossa oli lopulta neljänneksi jäänyt intiaanisukuinen Wilson Charles. Toisena päivänä Bausch siirtyi johtoon hypättyään seivästä tasan neljä metriä. Keihäänheitossa Bausch heitti yli viisi metriä normaalitulostaan pidemmälle ja johti selvästi ennen viimeistä lajia. 1 500 metrin juoksussa raskastekoinen Bausch ei pärjännyt, mutta jakoi voimansa taktisesti viisaasti ja voitti, vaikka hävisi Järviselle tasan puoli minuuttia. Bauschin tulos oli uusi maailmanennätys 8 462,23 pistettä. Myös Järvinen ylitti entisen ennätyspistemäärän. Erikoista oli, että kaikilla myöhemmin käytössä olleilla pistetaulukoilla Järvinen olisi voittanut kultaa. Sama kohtalo hänellä oli neljä vuotta aiemminkin.
Ilvesjoki (joki)

Ilvesjoki on Karviassa ja Kurikassa entisen Jalasjärven kunnan Ilvesjoen kylässä virtaava noin 35 kilometriä pitkä joki. Joki saa alkunsa kahdesta puronhaarasta Karvian alueella. Ala-Koskuella joki yhtyy Koskutjoen kanssa Mustajoeksi. Ilvesjoentien kohdalta Myllypadolle joessa on paikoin suvantoja ja koskia. Talousvetenä joen vettä ei käytetä.
Vedenlaatua joessa on tutkittu ainoastaan alaosassa. Vesi on ollut vuosina 1975, 1988 ja 2000 tehtyjen yksittäisten vedenlaatutietojen mukaan ravinne- ja humuspitoista, tummaa väriltään sekä lievästi hapanta tai hapanta. Peltoa joen valuma-alueesta on suunnilleen 14 prosenttia. Lisäksi suurin osa pelloista sijaitsee joen varrella. Suuret määrät peltoviljelystä aiheutuvia kuivatusvesiä johdetaan jokeen. Ilvesjoen alaosan alueella sijaitsevat Vapon Alkkian turvetuotantoalue kooltaan 261 hehtaaria sekä Ilvesneva-niminen suoalue. Vasikkaluoman−Liikaluoman alueella sijaitsevat puolestaan 90 hehtaarin Korvajärvennevan ja 105 hehtaarin Vasikkanevan turvetuotantoalueet. Ilvesjokeen johdetaan 541,3 hehtaarin alueelta turvetuotannon vesiä.
Joessa tavataan haukia, ahvenia, luonnontaimenia sekä rapuja. Kalastuksellisesti joen merkitys on keskinkertainen.
Helge Løvland

Helge Andreas Løvland () oli norjalainen kymmenottelija, olympiavoittaja Antwerpenissa 1920.
Løvland teki olympialaisissa sarjan 12,0–628–11,19–165–54,8–16,2–37,34–320–48,06–4.48,6, mistä kertyi 6 804,35 pistettä. Hänen voittonsa oli niukka, vain alle 34 pistettä. Pistemäärä olisi nykytaulukolla alle 6 000 pistettä. Hän otti osaa myös viisiotteluun sijoittuen viidenneksi.
Myöhemmin Løvland työskenteli upseerina ja Norjan puolustusvoimien urheiluneuvoston puheenjohtajana vuosina 1948–1955.
Thomas Francis Kiely

Thomas "Tom" Francis Kiely (25. elokuuta 1869 – 6. marraskuuta 1951) oli irlantilainen yleisurheilija, kymmenottelun olympiavoittaja Saint Louisissa 1904.
Vuoden 1904 olympialaisten kymmenottelu poikkesi jonkin verran nykyisestä. Lajeina olivat 100 jaardin juoksu, kuulantyöntö, korkeushyppy, 880 jaardin kävely, moukarinheitto, seiväshyppy, 120 jaardin aitajuoksu, painonheitto, pituushyppy ja mailin juoksu. Kaikki kymmenen lajia käytiin saman päivän aikana. Kiely voitti kilpailun yli sadan pisteen erolla tuloksella 6 036.
Kiely oli kisojen aikaan jo 34-vuotias. Ison-Britannian joukkue tarjosi hänelle ilmaista kisamatkaa, samoin kuin amerikkalaiset sponsorit. Vannoutuneena nationalistina hän kuitenkin päätti edustaa itseään ja kotimaataan Irlantia.
Yhdysvalloissa hänelle tarjottiin useita kertoja mahdollisuutta liittyä joko Ison-Britannian tai Yhdysvaltain joukkueeseen, mutta Kiely kieltäytyi näistä kaikista. Irlanti ei tuohon aikaan ollut itsenäinen eikä edes KOK:n jäsen, joten mitalitilastoissa Kielyn kultamitali meni Ison-Britannian piikkiin.
Hanhilampi (Sanginkylä)

Hanhilampi on pieni lampi Utajärven kunnan Sanginkylässä. Se sijaitsee Sanginjärven länsipuolella ja hieman suuremmasta Ahvenlammesta noin 700 metriä kaakkoon.
Lampimaisema.
Lammessa ei ole laskuojaa eli se saa vetensä ympäröiviltä soilta. Lammen rannat ovatkin kokonaan suota, mutta sen pohjoispuolella on Hanhiselkä-niminen kangas. Idän ja koillisen suunnassa on myös kankaita. Sieltä lammelle tulee seututie 837:ltä Maaselän kohdalta Isolle Karvasjärvelle päin lähtevän metsäautotien sivuhaara. Sanginjärven kylähistorian mukaan tältä suunnalta valmisteltiin aikoinaan Sanginjärven länsipuolitse tieyhteyttä, mutta hanke kariutui. Lammen ympäristö on asumaton. Vaikka lampi on pieni, siinä on ahventa ja haukea. Siellä käyvät varsinkin pilkkijät talvisin, koska lammen lähettyviltä menee moottorikelkkareitti.
Tarahumarat

 
Tarahumarat eli omalla kielellään rarámurit ovat meksikolainen alkuperäiskansa. Heitä on noin 50 000 pääasiassa Chihuahuan alueilla. 
Tarahumarojen oma kulttuuri on säilynyt hyvin, ja heidät tunnetaan varsinkin juoksuperinteestään. Heidän tesgüino-oluensa on edelleen suosittua. Heidän uskonnossaan sekoittuvat omien perinteiden ja kristinuskon vaikutus. Sekä perinteistä että nykyajan länsimaista vaatetusta käytetään. Tarahumarat puhuvat uto-atsteekkisiin kieliin kuuluvaa tarahumaran kieltä, josta on olemassa eri muotoja. Suuri osa puhujista kuitenkin taitaa myös ainakin jonkin verran espanjaa.
Nykyisin ongelmana tarahumaroilla on koulutuksen ja terveyspalvelujen puute. Monet jäävät täysin ilman koulutusta, ja lukutaidottomien osuus on yli puolet.
Sikavuori

Sikavuori on 145,5 metriä korkea mäki Kurikan eteläosassa entisen Jalasjärven kunnan alueen keskiosassa. Mäki sijaitsee Koskuen kylässä, tarkemmin Ala-Koskuella. Mäen itäpuolella sijaitsee Vesineva-niminen turvetuotantoalue. Sikavuoren länsipuolella sijaitsee Mustikkakallio-niminen kallioalue.
Sikavuori on kalliomaata, jonka perään on mannerjäätikön vetäytyessä syntynyt moreenihäntä.
Sikavuoren kivikkoisella laella sijaitsee nykyisin laho kolmiomittaustorni.
Fritz Schwab

Erich Arthur Fritz Schwab (31. joulukuuta 1919 Berliini, Saksa – 24. marraskuuta 2006) oli sveitsiläinen kilpakävelijä ja olympiamitalisti.
Schwab saavutti hopeaa 10 000 metrin kävelyssä Oslon EM-kilpailuissa 1950 ajalla 47.03,6. Lontoon 1948 olympialaisissa hän sai pronssia ajalla 46.00,2. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän voitti kultaa ajalla 46.01,8. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sai hopeaa ajalla 45.41,0 voitettuaan jopa juoksuksi menneessä loppukirissä Neuvostoliiton Bruno Junkin. Laji oli tuolloin viimeisen kerran olympiaohjelmassa. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän sijoittui vielä kahdeksanneksi ajalla 47.21,6. Myös EM-kilpailuissa laji korvattiin Bernin kisojen jälkeen 20 kilometrin kilpailulla.
Fritz Schwabin isä Arthur Schwab oli 50 kilometrin kävelyn olympiamitalisti.
Tebbs Lloyd-Johnson

Tebbs Lloyd-Johnson (7. huhtikuuta 1900 – 26. joulukuuta 1984) oli brittiläinen kilpakävelijä ja olympiamitalisti.
Lloyd-Johnson saavutti pronssia 50 kilometrin kävelyssä Lontoon 1948 olympialaisissa ajalla 4.48.31. Hänellä oli tuolloin ikää 48 vuotta.
Yleisgeminaatio

Yleisgeminaatio on hyvin monissa suomen kielen murteissa esiintyvä ilmiö, jossa konsonantit kahdentuvat eli geminoituvat lyhyen painollisen (tai sivupainollisen) vokaalin ja pitkän painottoman vokaalin (tai diftongin) välissä, esim. "tullee tuppaan satteella". 
Ilmiö on yleinen savolais-, kaakkois-, keski- ja pohjoispohjalais- sekä peräpohjalaismurteissa. Savolaismurteiden alueista sen ulkopuolelle jäävät kuitenkin Etelä-Pohjanmaan Järviseutu ja Päijät-Hämeen murteiden alue lukuun ottamatta Jyväskylän seutua, missä yleisgeminaation esiintyminen on horjuvaa. Kyseessä on ilmeisesti suhteellisen uusi ilmiö, sillä 1500-luvulla Savosta Skandinaviaan lähteneiden siirtolaisten jälkeläiset, metsäsuomalaiset, eivät tunteneet sitä. Kirja- ja yleiskielessä yleisgeminaatiota ei esiinny.
Al Jourgensen

Alain David "Al" Jourgensen, syntyjään Alejandro Ramírez Casas (s. 9. lokakuuta 1958 Havanna, Kuuba) on yhdysvaltalainen muusikko ja musiikkituottaja. Hän on industrial metal -yhtye Ministryn johtohahmo ja perustaja. Ministryn lisäksi muita Jourgensenin musiikillisia projekteja ovat tai ovat olleet Lard yhdessä Jello Biafran kanssa, Pailhead yhdessä Ian MacKayen kanssa ja Revolting Cocks (RevCo) belgialaisen Luc van Ackerin kera.
Seraina Boner

Seraina Boner (s. 11. huhtikuuta 1982 Davos) on sveitsiläinen maastohiihtäjä.
Boner sijoittui Sotšin olympialaisissa 2014 perinteisen hiihtotavan parisprintissä seitsemänneksi ja vapaan hiihtotavan 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa yhdeksänneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli vapaan hiihtotavan parisprintissä seitsemäs, 10 kilometrin vapaan kilpailussa yhdeksäs ja 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa viidestoista.
Boner kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosissa 8. joulukuuta 2002. Bonerin paras maailmancupin sijoitus on 11:s sija, jonka hän saavutti Szklarska Poręban 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa tammikuussa 2014. Sveitsin mestaruuskisoissa Boner on voittanut yhden kultamitalin.
Robbie Dixon

Robbie Dixon (s. 4. tammikuuta 1985) on kanadalainen alppihiihtäjä.
Dixon kilpaili ensimmäisen kerran alppihiihdon maailmancupissa Lake Louisessa 26. marraskuuta 2006. Dixonin paras maailmancupin sijoitus on neljäs sija sekä Kvitfjellin supersuurpujottelusta 2. maaliskuuta 2008 että Beaver Creekin supersuurpujottelusta 3. joulukuuta 2011. Kanadan mestaruuskisoissa vuonna 2009 Dixon voitti kultaa supersuurpujottelusta ja hopeaa superalppiyhdistetystä.
Emelie Wikström

Emelie Wikström (s. 2. lokakuuta 1992) on ruotsalainen alppihiihtäjä.
Hän kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäistä kertaa Garmisch-Partenkirchenissä 30. tammikuuta 2009. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai 29. joulukuuta 2010 oltuaan Semmeringin pujottelussa kolmastoista. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa neljänneksi Schladmingin pujottelussa 17. maaliskuuta 2012 ja Squaw Valleyn pujottelussa maaliskuussa 2017.
Hän sijoittui Sotšin olympialaisissa 2014 pujottelussa kuudenneksi. Hän saavutti Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 pronssia joukkuekilpailussa ja oli kahdeksas pujottelussa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui pujottelussa 12:nneksi. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli pujottelussa viidestoista.
Wikström on voittanut Ruotsin mestaruuskisoissa kultaa superalppiyhdistetyssä ja pujottelussa, hopeaa supersuurpujottelussa ja kahdesti pujottelussa sekä sijoittunut kuusi kertaa kolmanneksi.
Ingeborg Hymander

Johanna Eunika Ingeborg Hymander (14. tammikuuta 1865 Helsinki – 19. syyskuuta 1938) oli aikansa keskeinen suomalainen pianopedagogi. 
Hänen isänsä oli kirkkomuusikko Johan Hymander ja veljensä urkujenrakentaja Josef Hymander, joka johti Lahden urkutehdasta 1902–1909. Ingeborg Hymander opiskeli Helsingin musiikkiopistossa 1883–1887 ja Saksassa opettajinaan Hans Bischoff, Karl Klindworth, Eugen d'Albert ja Rudolf Breithaupt. Hymander opetti Helsingin musiikkiopistossa, josta tuli 1924 Helsingin konservatorio pianonsoittoa 1889–1936 ja pianopedagogiikkaa 1906–1936. Musiikkiopiston alkeiskoulun tarkastajana hän toimi 1889–1924. Hän teki yhdessä Aline Ahlforsin kanssa oppikirjan "Pianonsoiton alkeiskurssi I–III" (1906) ja kirjoitti oppikirjan "Nuori pianonsoiton opettaja, pianonsoiton opetuksesta" (WSOY 1924).
Turo Ahva

Turo Ahva (9. lokakuuta 1927 Kuopio – 11. lokakuuta 1990 Kuopio) oli suomalainen jännityskirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä "Turo Arto" ja "Klaus Marno".
Ahvan vanhemmat olivat piirijohtaja Paul Martti Ahva (1897–1964) ja farmaseutti Nanny Gabriela Bergman. Hän kävi sotavuosina 1939–1945 Kuopion yhteiskoulua ja lyseota.
Ahva kirjoitti sodan jälkeen kauhu-, tieteis- ja jännityskertomuksia eri lukemistolehtiin. Ahvan Lehtiyhtymän kustantamissa lehdissä julkaistut rikoskertomukset joissa päähenkilönä oli matematiikan professori Tammisto, julkaistiin myös erillisenä kirjana nimeltä "Aavekärppä".
Veli-Jukka Pennala

Veli-Jukka Pennala (26. lokakuuta 1953 Seinäjoki – 26. huhtikuuta 2022 Turku) oli suomalainen upseeri ja Suomen merivoimien komentaja lokakuun 2013 loppuun saakka. Pennala aloitti tehtävässä 1. syyskuuta 2011 kun aiempi komentaja Juha Rannikko siirtyi Pääesikunnan päälliköksi. Pennala ylennettiin samalla päivämäärällä kontra-amiraaliksi.
Ura.
Pennala toimi merivoimien esikuntapäällikkönä vuodesta 2006 lähtien. Aiemmin Pennala on toiminut muun muassa aluksen ja viirikön päällikkönä sekä esikuntatehtävissä merivoimien joukoissa ja Saaristomeren meripuolustusalueen komentajana vuosina 2001–2005.
Hän on valmistunut Merisotakoulun kadettikurssilta käyden merisotalinjan vuonna 1978.
Monialuehypoteesi

Monialuehypoteesi on paleoantropologi Milford H. Wolpoffin vuonna 1988 esittämä ihmisen evoluution malli, jonka mukaan "Homo erectus" siirtyi Afrikasta noin kaksi miljoonaa vuotta sitten eri puolille maailmaa ja kehittyi ympäristöolojen mukaan paikallisiksi muodoiksi, kuten neandertalinihmiseksi ja nykyihmisen eri populaatioiksi, jotka kuitenkin koko ajan myös risteytyivät keskenään. 
Nykyisen yleisesti hyväksytyn alkukoti Afrikassa -teorian mukaan nykyihminen kehittyi Afrikassa noin 100 000–200 000 vuotta sitten ja levittäytyi muille mantereille 50 000–60 000 vuotta sitten syrjäyttäen muut ihmislajit. Nykyihminen on kuitenkin levittäytymisensä jälkeen risteytynyt Afrikan ulkopuolella jonkin verran ainakin neandertalinihmisen ja denisovanihmisen kanssa ja mahdollisesti muidenkin ihmislajien kanssa.
Lääketieteellinen tutkimuslaitos Minerva

Lääketieteellinen tutkimuslaitos Minerva () on Helsingin Meilahdessa Biomedicum 2:ssa toimiva yksityinen tutkimuslaitos, joka on perustettu vuonna 1959. Tutkimuslaitos Minervaa rahoittaa ja ylläpitää Minervasäätiö. Tutkimuslaitoksessa työskentelee yhdeksän tutkimusryhmää, yhteensä noin 50 henkilöä.
Tutkimusryhmät.
Lähde
Yrjö Aunola

Yrjö Antero Aunola (15. maaliskuuta 1918 Oulu – 31. joulukuuta 1986) oli suomalainen kirjailija, joka käytti nimimerkkejä "Antero Ala", "Antero Aulamo", "Tero Nola" ja "A. Roina". Varsinaiselta ammatiltaan hän oli kirjaltaja.
Aunola kirjoitti 1940-luvulla toimintanovelleja eri lukemistolehtiin muun muassa Seikkailujen maailmaan. Aunola asui vuoteen 1950 saakka Oulussa ja muutti sitten Kokkolaan.
Teoksia.
Nimimerkillä "Antero Ala":
Nimimerkillä "Antero Aulamo":
Nimimerkillä "A. Roina":
Stavanger Oilers

Stavanger Oilers on norjalainen Stavangerin kaupungissa toimiva jääkiekkoseura. Oilers pelaa Norjan pääsarjassa EliteHockey Ligaenissa.
Historia.
Stavangerissa toimi 1970-luvulla kaksi jääkiekkoseuraa, Siddis ja Viking. Molempien seurojen toiminta hiljalleen tyrehtyi ja Vikingin lopetettua 1996, ei kaupungissa ollut enää jääkiekkoseuraa.
Stavangeriin saatiin uusi jääkiekkoseura, kun suomalainen liikemies Hartti Kristola perusti Oilersin vuonna 2001. Seura liittyi Norjan II-divisioonaan, josta se nousi vuonna 2002 I-divisioonaan ja vuonna 2003 pääsarjaan.
Joukkue kaudella 2025-2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Kannushi

Kannushi (, ”kami-mestari”, alun perin lausuttu "kamunushi"), toinen nimitys shinshoku (), on šintolaisen pyhäkön ("jinja") ylläpidosta vastaava ja tietyn "kamin" palvontaa johtava henkilö. Sanan "kannushi" muodostavat kirjoitusmerkit luetaan joskus myös "jinshu", mutta merkitys ei muutu. 
Alun perin kannushi toimi välittäjänä kamien ja ihmisten välillä, niin että tavalliset ihmiset saivat tietää kamien tahdon. Kannushi oli ihmeisiin kykenevä ihminen tai pyhä ihminen, joka puhdistautumiseen tähtäävien riittien kautta pystyi toimimaan välikappaleena kamille, mutta myöhemmin sana muuttui synonyymiksi termin "shinshoku" kanssa ja alkoi tarkoittaa pyhäköllä työskentelevää, uskonnollisia seremonioita johtavaa henkilöä.
Muinaisina aikoina, kun poliittinen ja uskonnollinen valta olivat keskittyneet klaanin sisälle, klaanin päämies tai joku muu virkamies johti sen jäseniä uskonnollisissa menoissa. Myöhemmin tehtävää hoitaneelle henkilölle kehittyi erillinen ja erikoistuneempi rooli. Sana kannushi esiintyy sekä "Kojikissa" (680) että "Nihonshokissa" (720). Niissä keisarinna Jingū ja keisari Suijin ryhtyvät kannushi-papeiksi. Saman pyhäkön sisällä, esimerkiksi Ise-jingūssa tai Ōmiwa-jinjassa, voi toimia erityyppisiä kannushi-pappeja samaan aikaan. Heitä voidaan kutsua muun muassa sanoin "ō-kannushi" (), "sō-kannushi" () tai "gon-kannushi" (). 
Kannushit voivat mennä naimisiin ja heidän lapsensa yleensä jatkavat heidän ammattiaan. Vaikka perinnöllinen asema ei olekaan enää lailla säädelty, se jatkuu käytännössä monissa pyhäköissä. Kannushin pitämillä vaatteilla, kuten "jōella", "ebōshilla" ja "kariginulla", ei ole mitään erityistä uskonnollista merkitystä, vaan ne ovat yksinkertaisesti keisarillisen hovin aiemmin käyttämiä virallisia vaatteita. Tämä on osoitus kamien palvonnan ja keisarin hahmon läheisestä kytköksestä. Muihin kannushin käyttämiin välineisiin kuuluvat "shaku"-rituaalisauva ja "ōnusa"-niminen valkoisilla paperinauhoilla ("shide") koristeltu sauva. Kannushia avustaa uskonnollisessa tai toimistotyössä "mikoksi" kutsuttu nainen. 
Tullakseen kannushiksi noviisin täytyy opiskella šintolaisten pyhäköiden järjestön Jinja honchōn hyväksymässä yliopistossa, tyypillisesti Tokion Kokugakuin-yliopistossa, tai läpäistä pätevyytensä osoittava koe. Myös naiset voivat ryhtyä kannushi-papeiksi, ja lesket voivat seurata aviomiehiään heidän työssään.
Jevgeni Ustjugov

Jevgeni Romanovitš Ustjugov (, s. 4. kesäkuuta 1985) on venäläinen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän voitti olympiakultaa kahdesti, mutta Ustjugovin kilpailutulokset vuosilta 2010–2014 mitätöitiin myöhemmin dopingrikkomusten vuoksi. 
Ura.
Ustjugov saavutti junioreiden MM-kilpailuissa 2006 kultaa normaalimatkalla ja takaa-ajossa sekä hopeaa viestissä. Saman vuoden EM-kilpailuissa hän sai kultaa junioreiden viestissä. EM-kilpailujen aikuisten sarjassa hän sai hopeaa pikakilpailussa 2009. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän voitti yhteislähdössä kultaa ja viestissä pronssia. Lisäksi hän oli normaalimatkalla neljäs sekä pikakilpailussa ja takaa-ajossa viidestoista. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän sai nolla-ammunnan myötä hopeaa yhteislähtökilpailussa ja hiihti toisen osuuden hopeaa saaneessa Venäjän viestijoukkueessa sekä oli takaa-ajossa kahdestoista ja normaalimatkalla kolmastoista. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän oli yhteislähdössä kymmenes. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui pikakilpailussa yhdeksänneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Venäjän viestijoukkueessa. Takaa-ajokilpailussa hän sijoittui viidenneksi. 
Ustjugov sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan kahdeksas Antholzin pikakilpailussa kaudella 2008–2009. Kolmen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seuraavalla kaudella kolmas Hochfilzenin pikakilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Pokljukan takaa-ajokilpailussa 20. joulukuuta 2009. Samalla kaudella hän voitti myös Oberhofin pikakilpailun sekä oli toinen Ruhpoldingin yhteislähdössä. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs. Hän voitti yhteislähdön maailmancupin sekä oli neljäs pikakilpailun ja takaa-ajon cupeissa. Kaudella 2010–2011 hän oli toinen Oslon yhteislähtökilpailussa ja neljäs yhteislähtöcupissa. Kaudella 2011–2012 hän oli kolmas Oberhofin pikakilpailussa. Kaudella 2012–2013 hän oli toinen Ruhpoldingin ja Sotšin pikakilpailussa sekä kuudes maailmancupin kokonaiskilpailussa ja kolmas pikakilpailucupissa. Kaudella 2013–2014 Ustjugov sijoittui Ruhpoldingin normaalimatkalla ja Pokljukan yhteislähdössä kolmanneksi. Normaalimatkan cupissa hän oli neljäs.
Timo Heinonen (koripallovalmentaja)

Timo Heinonen (s. 22. helmikuuta 1965) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripallovalmentaja ja -pelaaja. Hän pelasi pääsarjatasolla Torpan Poikien, Namika Lahden, HoNsUn ja Katajan paidassa. Torpan Poikien paidassa hän voitti kaksi Suomen mestaruutta. Valmentajana Heinonen voitti kaksi SM-hopeaa sekä kolme SM-pronssia.
Kaudella 2005–2006 Heinonen valittiin Korisliigan vuoden valmentajaksi.
Vis (joki)

Vis on eteläisessä Ranskassa Languedoc-Roussillonin hallintoalueella sijaitseva joki. Sen alkulähde sijaitsee Cévennes-vuoristossa lähellä Alzonin kylää, ja se on Välimereen laskevan Hérault’n sivujoki.
Joen kokonaispituus on 57,9 kilometriä ja sen virtaus on noin 10 kuutiometriä sekunnissa.
Vesa E. Syrjänen

Vesa Erkki Syrjänen (17. maaliskuuta 1914 Urjala – 26. elokuuta 1972 Forssa) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka käytti nimimerkkiä "Kapteeni Hell".
Syrjäsen vanhemmat olivat Urjalan Sanomien päätoimittajana vuosina 1917–1948 toiminut opettaja Sulo Syrjänen ja opettaja Lempi Syrjänen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1934 ja kävi sitten ilmavoimien reservinupseerikoulun. Syrjänen opiskeli jonkin aikaa Helsingin yliopistossa mutta ryhtyi sitten toimittajaksi.
Kesällä 1939 Syrjänen perusti Urjalassa Siivet-nimisen lukemistolehden, jonka esikuvana oli yhdysvaltalainen Air Stories -lehti. Siivet-lehteä ehti ilmestyä vain neljä numeroa ennen talvisodan alkua. Syrjänen palveli ilmavoimissa talvi- ja jatkosodan aikana ja yleni kapteeniksi. Välirauhan aikana hän toimi Haminan Lehden päätoimittajana. Jatkosodan aikana Syrjänen koulutti virolaisia vapaaehtoisia laskuvarjohyppääjiä, joita pudotettiin tiedustelutehtäviin Neuvostoliiton puolelle. Hän kirjoitti myös Kapteeni Hellin nimellä jatkosodan aikana pääasiassa ilmailuaiheisia tarinoita, joita julkaistiin Jännityslukemisto-, Seikkailukertomuksia-, Lukemista kaikille ja Yllätyslukemisto-lehdissä. Syrjäsen esikoisromaani "Silverhovin arvoitus" ilmestyi 1943.
Sotavuosien jälkeen Syrjänen oli toimitussihteerinä Lehtipalvelussa 1946–1949 ja Suomen Tietotoimistossa 1952–1953, taloustoimittajana Scandinavian Pressin Suomen osastolla 1958–1961 ja Kauppalehden sotilasasiantuntijana ja avustajana 1952–1961. Välillä hän oli vapaana toimittajana ja kirjailijana. Hän julkaisi novelleja ja jatkokertomuksia muun muassa Salainen Salkku-, Piirto-Palat-, Aatami- ja Kimmo-lehdissä. Syrjänen palasi Urjalaan Helsingistä 1961 ja hän toimi sitten Hämeen Sanomat-lehden kirjeenvaihtajana. Vuonna 1964 hän meni naimisiin Forssan Lehden toimittajan Marjatta Arrakosken kanssa ja hän työskenteli sitten vuodesta 1966 alkaen Hämeen Sanomien Forssan aluetoimittajana aina kuolemaansa saakka. Hän kirjoitti myös pakinoita nimimerkillä "Eerikki". 
Teoksia.
Omalla nimellä: 
Nimimerkillä "Kapteeni Hell":
NV Kiinteistösijoitus

NV Kiinteistösijoitus Oy on suomalainen kiinteistösijoitusrahastojen hallintaan erikoistunt yhtiö. Yhtiön hallinnoimista sijoitusrahastoista "NV Property Fund I" on perustettu maaliskuussa 2006.
NV Property Fund I.
NV Property Fund I Ky on maaliskuussa 2006 perustettu kommandiittiyhtiö, jonka päätoimiala on kiinteistöjen vuokraus ja kauppa. NV Property Fund I on suljettu rahasto, jonka sijoittajina toimivat Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varma,
Nordea Henkivakuutus Suomi Oy ja Valtion eläkerahasto: NV Kiinteistösijoitus Oy toimii NV Property Fund I KY –rahaston vastuunalaisena yhtiömiehenä.
Eläkevakuutusyhtiö Varma, Nordea Henkivakuutus ja Kiinteistömanagement J.Juhola perustivat NV Property Fund I:n vuonna 2006. Sen tavoitekooksi asetettiin noin 1 miljardi euroa ja tavoitekooltaan rahasto oli suurin toistaiseksi perustetuista rahastoista. NV Property Fund I kerrottiin sijoittavan Suomessa kaikkiin muihin kiinteistöihin, paitsi asuinkiinteistöihin. Rahaston tuottovaatimukseksi asetettiin yli 10 % ja velkaantumisasteeksi 70 %. NV Property Fund I luokitellaan nk. "value added" -rahastoksi, jonka tuotot tulevat sekä vuokra- että pääomatuloina. Rahastossa on vain lain edellyttämät kolme sijoittajaa, joista Nordealla ja Varmalla on selkeästi suuremmat osuudet, kuin Kiinteistömanagement J. Juholalla.
NV Property Fund I:n toimitusjohtaja toimii Kari Louhenkilpi, joka on toiminut Nordea Henkivakuutus Suomen kiinteistöjohtajana. Yhtiötä hallinnoi NV Kiinteistösijoitus Oy, jonka toimitusjohtajana toimii Pekka Korhonen ja hallituksen puheenjohtajana Risto Murto. NK Kiinteistösijoitus Oy hallinnoi NV Property Fund I Ky – nimistä rahastoa. NV Property Fund I Ky toimii helsinkiläisen Kiinteistömanagement J. Juhola Oy –kiinteistöjen isännöintiyrityksen postiosoitteessa, jonka toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana toimii Jarmo Juhola.
NV Property Fund on sijoittanut suomalaisiin kiinteistöihin 400 miljoonaa euroa. Yhtiö on ilmoittanut tavoitekookseen miljardi euroa. Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2008 oli runsas 13 miljoonaa euroa.
NV Property Fund I Ky toimi kiinteistösijoittaja Docrates Oy:n kiinteistössä; Docrates Oy rakennutti Suomen ensimmäisen yksityisen syöpähoitojen tutkimus- ja palvelukeskuksen Helsinkiin syksyllä 2008. Finnair Facilities Management myi NV Property Fund I Ky:lle ja vuokrasi takaisin pitkillä vuokrasopimuksilla neljä Helsinki-Vantaan lentoaseman alueella sijaitsevaa strategista kiinteistöään syksyllä 2009 77 miljoonan euron kauppahinnalla. NV Property Fund I Ky osti ja vuokrasi edelleen takaisin Nokia Siemens Networkslle Oulun Ruskon 70 000 neliömetrin laajuisen tuotanto- ja tuotekehityskiinteistön joulukuussa 2009.
Keväällä 2010 NV Property Fund I Ky hankki alun perin ruotsalaiselta Peab Oy:ltä Seinäjoelle rakennettavan K-Citymarket-liiketalon omistavan kiinteistöyhtiön koko osakekannan.
Torsten Peltomo

Torsten Peltomo, kirjailijanimi Lennart Åkerlund (1920–2005) oli suomalainen kirjailija.
Peltomon tunnetuin teos on salanimellä "Lennart Åkerlund" kirjoitettu dekkari "Kuolema tulee aina yllättäen". Hän kirjoitti lisäksi muutamia näytelmiä omalla nimellään.
Peltomo oli Pomarkun yhteiskoulun rehtori 1958–1959.
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Lennart Åkerlund":
Marija Kutitonskaja

Marija Ignatjevna Kutitonskaja (, 23. helmikuuta 1856 Odessa – 14. toukokuuta 1887 Irkutsk) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.
Marija Kutitonskaja syntyi aatelisperheeseen. Hän opiskeli naisten kymnaasissa ja työskenteli sen jälkeen Odessan kaupunginduumassa. Vuonna 1876 hän liittyi Ivan Kovalskin johtamaan vallankumoukselliseen narodnikkiryhmään. Kovalskin heinäkuussa 1878 saaman kuolemantuomion jälkeen Kutitonskaja pidätettiin, mutta päästettiin pian vapaaksi takuita vastaan. Toisen kerran hänet pidätettiin kesäkuussa 1879. Kutitonskaja tuomittiin 15 vuoden pakkotyörangaistukseen, jonka Odessan kenraalikuvernööri lievensi neljäksi vuodeksi. Rangaistuksensa hän suoritti Karan pakkotyövankilassa. Heinäkuussa 1882 tuomio muutettiin karkotukseksi ja hänet siirrettiin Taka-Baikalian Akšaan. Syyskuussa 1882 Kutitonskaja yritti murhata Taka-Baikalian kuvernöörin Luka Iljaševitšin poliittisten vankien epäinhimillisen kohtelun takia. Marraskuussa 1882 Tšitan sotaoikeus tuomitsi hänet kuolemaan hirttämällä, mutta Pietarissa tuomio muutettiin elinkautiseksi pakkotyöksi. Mahdollisen ”haitallisen vaikutuksen” takia Kutitonskajaa ei lähetetty Karaan, vaan hänet sijoitettiin Irkutskin vankilaan, jossa hän kuoli tuberkuloosiin.
Mihail Štalenkov

Mihail Aleksejevitš Štalenkov (, s. 20. lokakuuta 1965 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkomaalivahti.
Ura.
Dynamo Moskova.
Štalenkov aloitti seurajoukkueuransa Dynamo Moskovassa vuonna 1986 ja hänet valittiin vuonna 1987 Neuvostoliiton liigan vuoden tulokkaaksi. Hän voitti Neuvostoliiton-mestaruuden vuosina 1990, 1991 ja 1992.
Milwaukee Admirals ja Mighty Ducks of Anaheim.
Hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan vuonna 1992 ja pelasi kaudella 1992–1993 IHL-liigan Milwaukee Admiralsissa. Štalenkov valittiin liigan vuoden tulokkaaksi, minkä jälkeen Mighty Ducks of Anaheim varasi hänet NHL:ään vuoden 1993 varustilaisuuden viidennellä kierroksella numerolla 108.
Štalenkov aloitti uransa NHL:ssä hänet varanneessa Mighty Ducksissa. Venäläismaalivahdin täytyi aluksi tyytyä farmikiekkoon San Diego Gullsin riveissä mutta hänet kutsuttiin ylös seuraavaksi kaudeksi kun Ron Tugnutt myytiin Montreal Canadiensiin 1994. Štalenkov pääsi pelaamaan kakkosmaalivahtina heti Guy Hebertin jälkeen.
Štalenkov menestyi kansainvälisellä tasolla hyvin, pelaten 1998 Venäjän hopeaa voittaneessa joukkueessa tärkeänä osana NHL-tähtiä vilisseissä kisoissa. Kansainvälisestä menestyksestä huolimatta Štalenkov ei koskaan saanut osakseen suurta roolia NHL:ssä kuten muun muassa Nikolai Habibulin onnistui saamaan.
Edmonton Oilers, Phoenix Coyotes ja Florida Panthers.
Nashville Predators valitsi Štalenkovin 1998 NHL:n laajennusvaraustilaisuudessa, mutta hän ei koskaan pelannut kyseisessä joukkueessa otteluakaan. Štalenkov myytiin Nashvillestä Edmonton Oilersiin. Oilersissa Štalenkov jakoi ykkösmaalivahdin paikan yhdessä Bob Essensan kanssa. Edmontonin visiitti jäi kuitenkin lyhyeksi kun Štalenkov siirrettiin Phoenix Coyotesiin, jossa hän pelasi aina kauden 1999–2000 alkuun asti, jolloin hänet myytiin Florida Panthersiin. Floridassa Štalenkov pelasi NHL-uransa viimeiset ottelut.
Dynamo Moskova ja uran loppu.
Štalenkov palasi kasvattajaseuraansa Dynamo Moskovaan vuonna 2000. Hän päätti uransa Dynamossa kaudella 2001–2002.
Ura maajoukkueessa.
Štalenkov pelasi myös Neuvostoliiton, Itsenäisten valtioiden yhteisön ja Venäjän maajoukkueissa. Hän voitti olympiakultaa Albertvillen talviolympialaisissa vuonna 1992 ja olympiahopeaa Naganon talviolympialaisissa vuonna 1998.
Yksityiselämä.
27. maaliskuuta 2012 uutisoitiin Štalenkovin kadonneen hänen palattuaan Moskovaan Magnitogorskista valmentamasta maalivahteja. Hän soitti vaimolleen sunnuntaina 25. maaliskuuta 2012 Moskovan Vnukovon lentokentältä, mutta ei palannut enää kotiinsa. Štalenkovin vaimo teki tämän jälkeen katoamisilmoituksen miehestään.
Pesäpallon SM-sarja 1959

Pesäpallon SM-sarja 1959. Pallo-Toverit onnistui lopultakin voittamaan Suomen mestaruuden, jota seura oli jahdannut SM-kilpailujen alusta saakka. Nousijat Hongikko ja Imatra pelasivat mainiosti, kun taas hallitseva mestari Kiri onnistui vaivoin säilyttämään sarjapaikkansa; mm. Eino Kaakkolahden siirtyminen Hongikkoon heikensi joukkuetta huomattavasti. Oulun Lippo ja Rauman Fera kävivät haistelemassa SM-sarjan meininkiä, molempien visiitin jäädessä ranskalaiseksi.
Pallo-Toverit voitti 26.9. Vimpelin tasaisessa kamppailussa 9-7. Seuraavana päivänä oli kaikilla muilla joukkueilla peli, paitsi Pallo-Tovereilla, jotka saivat sivusta seurata miten Kouvolan Pallonlyöjät rynnisivät mestaruuteen. Kaikeksi yllätykseksi KPL kuitenkin hävisi kotonaan LMV:lle (johdettuaan jo 5-0) ja Pallo-Tovereiden mestaruusjuhlat saivat alkaa. Vimpeli, jonka mestaruushaaveet olivat haihtuneet edellispäivänä, pystyi kuitenkin voittamaan Puna-Mustat ja nousi sekin Kouvolan ohi hopeasijalle.
Mestaruussarja.
Sarjataulukko.
Neljä viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Tilalle nousivat suomensarjan lohkovoittajat Kuopion Kelta-Mustat, Haminan Palloilijat, Vaasan Maila ja Muhoksen Urheilijat.
Pallo-Toverit: Rauno Mäntynen, Olavi Kuismanen, Unto Hardén, Pekka Hakala, Esko Halonen, Matti Jokinen, Esko Lignell, Uuri Ståhlhammar, Taisto Tikkanen, Esko Salminen, Seppo Lignell.
Naisten mestaruussarja.
Lahti ja Vaasa putosivat sarjasta.
Pallo-Toverit: Anja Rummukainen,
Auli Liesto,
Irmeli Krogerus,
Leena Liimatainen,
Liisa Varo,
Marja Muukkonen,
Seija Knuutila,
Sinikka Karjala,
Sinikka Takasalo,
Tuula Rantanen,
Tytti Kaija.