Maria Amalia (keisarinna)

Maria Amalia Josefa Anna (22. lokakuuta 1701 Hofburgin linna, Wien – 11. joulukuuta 1756 Nymphenburgin linna, München) oli Itävallan arkkiherttuatar, keisari Joosef I:n nuorempi tytär sekä keisari Kaarle VII:n keisarinnapuoliso. 
Suku ja avioliittosuunnitelmat.
Maria Amalian vanhemmat olivat Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariJoosef I ja Braunschweig-Lüneburgin herttuan tytär Wilhelmine Amalie (1673–1742). Hänen vanhemmasta sisarestaan Maria Josefinasta (1699–1756) tuli avioliittonsa August III:n kautta Saksin vaaliruhtinatar ja Puola-Liettuan kuningatar.
Maria Amaliaa kaavailtiin aluksi Piemonten prinssin Viktor Amadeuksen (1699–1715), Sisilian kuningaskunnan ja Savoijin herttuakunnan perillisen morsiameksi siinä toivossa, että liitto loisi paremmat suhteet Savoijin ja Itävallan välille. Prinssin isä, kuningas Viktor Amadeus II ei kuitenkaan suostunut suunnitelmaan, ja sulhasehdokas kuoli isorokkoon vuonna 1715.
Vuonna 1717 Maria Amalia tapasi tulevan puolisonsa, Baijerin kruununprinssi Karl Albrechtin, myöhemmän keisari Kaarle VII:n, kun tämä vieraili Wienissä osallistuakseen Belgradin piiritykseen. Karl Albrecht käytti aikaa kaupungissa tutustuakseen keisarilliseen perheeseen, koska halusi avioitua Habsburg-sukuun dynastisista ja taloudellisista syistä. He tapasivat toisen kerran vuonna 1718. Karl Albrecht pyysi alun perin vanhemman sisaren Maria Josefinan kättä, mutta tämä oli jo kihloissa.
Avioliitto, Baijerin vaaliruhtinatar.
Tunnustettuaan vuoden 1713 laaditun pragmaattisen sanktion ja luovuttuaan oikeudestaan Itävallan ​​valtaistuimeen Maria Amalia avioitui Karl Albrechtin kanssa 5. lokakuuta 1722 Wienissä. Hän sai suuret myötäjäiset, muun muassa koruja 986 500 guldenin arvosta. Häissä esitettiin Tomaso Albinonin ooppera "I veri amici," "Tosiystävät", mutta Wienissä häitä ei vietetty yhtä suurellisesti kuin Münchenissä, jossa hääjuhlat kestivät 17. lokakuuta lähtien aina 4. marraskuuta saakka.
Pariskunta asui Nymphenburgin linnassa Münchenissä ja heille syntyi avioliiton aikana seitsemän lasta, joista neljä eli aikuisiksi. Toukokuussa 1727, kun miespuolinen perillinen Maksimilian Joosef oli syntynyt, Maria Amalialle lahjoitettiin Fürstenriedin linna omaksi asuinpaikaksi. Vuonna 1734 Karl Albrecht nimesi Nymphenburgin palatsipuistossa sijaitsevan "Amalienburgin" metsästyslinnan vaimonsa mukaan. Heidän suhdettaan kuvattiin kohtalaisen onnelliseksi aviomiehen uskottomuudesta ja aviottomista lapsista huolimatta, koska heillä oli samankaltainen luonne ja yhteisiä kiinnostuksen kohteita. 
Molemmat nauttivat hovielämästä, loistosta ja juhlista, ja he tekivät yhdessä Baijerin hovista kulttuurikeskuksen. Maria Amalia piti oopperasta ja hänen asuntojaan pidetään merkittävänä esimerkkinä rokokoon sisustussuunnittelusta. Münchenin residenssin uudet huoneet ovat eurooppalaista rokokootyyliä tyypillisimmillään. Maria Amalia oli kiinnostunut politiikasta, hänellä oli intohimo metsästykseen ja hän matkusteli mielellään väittäen, että pyhiinvaellukset auttaisivat häntä saamaan poikia. Hän tuki kirkkoja ja luostareita, ja hänellä oli läheinen suhde kälyynsä Maria Anna Karolinaan, joka oli klarissalaisten luostarijärjestön nunna.
Böömin kuningatar ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna.
Avioliitolla Kaarle VII:n kanssa oli poliittiset tarkoitusperät. Maria Amalian setä, keisari Kaarle VI oli säätänyt pragmaattisen sanktion taatakseen tyttärensä Maria Teresian kruununperimyksen. Kaarle VII kuitenkin vaati Habsburgien maita itselleen Kaarle VI:n kuoltua ja aloitti näin Itävallan kruununperimyssodan. Hänet kruunattiin helmikuussa 1742 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi vaaliruhtinaiden äänestyksen jälkeen. Poikkeuksellisesti myös Maria Amalia kruunattiin juhlallisessa seremoniassa. Tällä Kaarle ilmeisesti yritti vahvistaa asemaansa Itävallassa. Sota Maria Teresiaa vastaan kuitenkin jatkui.
Vaikka Maria Amalia oli avioituessaan luopunut vaatimuksistaan ​​Habsburg-monarkian vallanperimykseen, aviomies Karl Albrecht esitti tämän vaatimuksen hänen nimissään Itävallan perimyssodan aikana, Kaarle VI:n kuoleman jälkeen. Tehtyään sopimuksen Puolan kuningas August III:n kanssa (jonka puolisolla Maria Josefinalla oli Maria Amalian vanhempana sisarena vielä vahvempi oikeus Itävallan kruunuun) Karl Albrecht hyökkäsi Böömiin. Maria Amalia kruunattiin Böömin kuningattareksi Prahassa 7. joulukuuta 1741. Hänestä tuli 12. helmikuuta 1742 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna miehensä tultua kruunatuksi keisariksi Frankfurtissa. Itävalta miehitti Baijerin 14. helmikuuta 1742.
Viimeiset vuodet.
Maria Amalian aviomies Kaarle VII kuoli 20. tammikuuta 1745 ja hänet haudattiin Münchenin Theatiner-kirkkoon. Hän suostutteli poikansa, uuden vaaliruhtinas Maksimilianin tekemään rauhan serkkunsa Maria Teresian kanssa. Leskeytensä aikana hän asui pääasiassa Fürstenriedin linnassa. Vuonna 1754 hän perusti kaupungin ensimmäisen nykyaikaisen sairaalan, jota johtivat Pyhän Elisabetin luostarijärjestön nunnat, jotka hän oli kutsunut perustamaan luostaria.
Leskiruhtinatar Maria Amalia kuoli Münchenissä Nymphenburgin linnassa 11. joulukuuta 1756 55-vuotiaana.