tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lobo (muusikko)

Lobo, oikealta nimeltään Roland Kent LaVoie (s. 31. heinäkuuta 1943 Tallahassee, Florida) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän saavutti soft rock -tyylisellä musiikillaan listamenestystä 1970-luvun alussa.
Ura.
LaVoie liittyi 17-vuotiaana Rumors-yhtyeeseen ja sen jälkeen Sugar Beatsiin, jonka riveissä hän julkaisi ensimmäisen singlensä ”What Am I Doing Here?” vuonna 1964. Yhtyeessä myös alkoi LaVoien ja tuottaja Phil Gernhardin pitkä yhteistyö.
Sugar Beatsin jälkeen LaVoie kuului lyhyen aikaa Little-Known Ugliesiin ja Me &amp; the Other Guysiin. Niiden jälkeen LaVoie julkaisi ensimmäisen soolosinglensä ”Happy Days in New York City” vuonna 1969.
Vuonna 1971 LaVoie otti käyttöön taiteilijanimen ”Lobo” ja julkaisi singlen ”Me and You and a Dog Named Boo”, joka nousi Yhdysvaltain singlelistan viiden kärkeen. Lobon esikoisalbumilta "Introducing Lobo" (1971) pieniksi hiteiksi nousivat myös ”I’m the Only One” ja ”California Kid”.
LaVoie ei ollut alun perin välttämättä tarkoittanut taiteilijanimeään pysyväksi mutta päätti jatkaa sen käyttöä. Hänen seuraava albuminsa "Of a Simple Man" (1972) sisälsi Lobon uran suurimman singlehitin ”I’d Love You to Want Me” sekä toisenkin top-10-hitin ”Don’t Expect Me to Be Your Friend”. Myös seuraavalta albumilta "Calumet" (1973) nousi top-40-singlehittejä. Sen jälkeen Lobon listamenestys hiipui, vaikka ”Don’t Tell Me Goodnight” menestyikin vielä vuonna 1975. Lobon viimeinen top-40:een yltänyt single oli ”Where Were You When I Was Falling in Love” vuodelta 1979.
Lobo perusti vuonna 1981 oman levymerkin Lobo Records, joka nimettiin myöhemmin Evergreeniksi. Sen kautta Lobo julkaisi singlejä kunnes lopetti vuonna 1985 esiintymiset neljäksi vuodeksi. Tauon jälkeen hän jatkoi uraansa julkaisemalla levyjä Kaukoidässä, missä hän on yhä suosittu.
Zoviet France

Zoviet France (joskus Soviet France ja :zoviet*france:) on ambient industrial, tai "post-industrial" -yhtye Englannin Newcastle upon Tynestä.
Vuonna 1982 perustetussa Zoviet Francessa on sen historian aikana ollut lukuisia jäseniä, mutta tällä hetkellä se koostuu vain Ben Pontonista. Sen entisiä jäseniä ovat muiden muassa Robin Storey, jonka sooloprojekti on Rapoon, ja Mark Spybey, joka tekee musiikkia Dead Voices On Air -nimellä.
Zoviet Francen musiikki, joka koostuu usein "drone"-tekstuurien ja tribaalisten rytmien vastakkainasettelusta sekä hetkellisistä melodioista, tehtiin usein huomiotta jätetyistä äänenlähteistä kuten epäselvistä radiolähetyksistä tai lelusoittimilla, joita käsiteltiin vahvasti ja "loopattiin".
Yhtyeen alkuajan julkaisut olivat erikoislaatuisia: pakkauksissa oli mukana muun muassa säkkikangasta, kattopäreitä, tinafoliota, huopaa, koristeellisia neuloja ja vaneria.
Storey ja Spybey perustivat yhdessä kolmannen entisen Zoviet France -jäsenen Andy Eardleyn kanssa "The Reformed Faction Of Soviet France" -yhtyeen vuonna 2005. Vuonna 2006 he vaihtoivat yhtyeen nimeksi pelkän "Reformed Faction", välttääkseen mahdollisia oikeusjuttuja muiden Zoviet Francen entisten jäsenten kanssa.
Indian Idol

Indian Idol on intialainen versio "Idolsista". "Indian Idolia" esittää Sony Entertainment Television -kanava.
Koelauluja järjestetään Delhissä, Kolkatassa, Lucknowissa ja Mumbaissa.
Managerointipeli

Managerointipelit ovat videopelejä, joissa pelaajan tehtävänä on hoitaa managerin tehtäviä. Managerointipelit ovat strategiapelien alatyyppi. Yleensä managerointipelit sijoittuvat urheilumaailmaan, mutta poikkeuksiakin on.
Managerointipelejä on monen tyyppisiä. Peli voi perustua suoraan todellisiin tapahtumiin. Esimerkiksi IS Liigapörssissä jaetaan pisteitä SM-liigan ottelutapahtumien perusteella. Toisaalta pelin alkutilanne voi pohjautua todelliseen tilanteeseen, mutta edetä todellisuudesta irrallaan: "Eastside Hockey Manager 2007" -peliin on mallinnettuna noin 45 000 000 todellista pelaajaa joukkueisiinsa. On myös paljon pelejä, joissa keskitytään urheilulajin simulointiin ilman viittauksia todellisiin sarjoihin, seuroihin tai pelaajiin. Tällaisia ovat esimerkiksi internetissä pelattavat jalkapallomanagerointipelit kuten "ManagerLeague" ja "Hattrick".
Manageripeleille on tyypillistä, että pelaajalle annetaan käyttöön rajallinen määrä resursseja, rahaa tai muuta pelissä tarpeellista. Näiden käytölle tarjotaan runsaasti vaihtoehtoja. Useissa peleissä managerilla on johdettavanaan urheiluseura ja sitä voidaan kehittää useilla tavoilla: esimerkiksi parannella organisaatiota tai käydä kauppaa pelaajilla. Yleensä managerille annetaan myös valmentajan tehtäviä. Harjoittelu ja kokoonpanojen laadinta on monessa pelissä tärkeässä osassa. Tällaisia ovat muun muassa "Football Manager", "Hockey Arena" ja "Championship Manager". EA Sportsin NHL-pelisarjassa on manageripelien tapainen "Be a GM" -pelimuoto.
Managerointipelejä on sekä yksin- että moninpeleinä. Monet pelit ovat nykyään selaimella pelattavia. Esimerkiksi Hattrick on selaimella pelattava MMOG-peli.
Vuoden huvijärjestäjä

Vuoden huvijärjestäjä on Suomen Huvijärjestäjien Keskusliitton jäsenistöstään valitsema vuoden huvijärjestäjä. Jäsenistö koostuu yhdistyksistä, joiden tavoitteena on rakentaa puitteet huvitoiminnan parantamiseksi.
Valinta.
Suomen Huvijärjestäjien Keskusliitto ry on vuodesta 1985 alkaen valinnut jäsenistöstään vuoden huvijärjestäjän. Palkittu huvijärjestäjä saa Parketti-patsaan ja lisäksi vuodeksi punaisen Huvihattu -kiertopalkinnon. 
Vuoden huvijärjestäjän valinnassa huomioidaan huvipaikan kehittäminen, ohjelmiston toimivuus, oman toiminnan kehittäminen sekä yhdistystoiminnan toimivuus.
Vuoden huvijärjestäjät.
Vuoden huvijärjestäjäksi on valittu:
Vuonna 2007 vuoden huvijärjestäjää ei nimetty valintakäytännön muuttamisen vuoksi.
Eurooppalainen (kissa)

Eurooppalainen lyhytkarva on Pohjois- ja Keski-Euroopan alkuperäiseen kissakantaan perustuva kissarotu, joka on ollut hyväksytty kansainvälisessä FIFé-kissajärjestössä sen perustamisesta lähtien, vuodesta 1949. Rotu on tuntematon Euroopan ulkopuolella ja kohtalaisen suosittu oikeastaan vain Pohjoismaissa. Englannin GCCF ei ole hyväksynyt rotua.
Eurooppalainen ei ole sama kuin maatiaiskissa, vaikka onkin siitä kehittynyt. Maatiaisia ei jalosteta, toisin kuin eurooppalaisia. Jotkut suomalaiset maatiaisyksilöt ovat kuitenkin niin lähellä rotumääritelmää, että ne voidaan rekisteröidä noviisiluokassa eurooppalaisiksi, jolloin niitä voidaan käyttää näyttelyissä ja jalostuksessa. 
Eurooppalaisessa kissassa ei saa olla merkkejä sekoittumisesta muihin kissarotuihin.
Suomen Kissaliitto ry nimitti 22.7.2017 eurooppalaisen Suomen kansalliskissaksi. 
Värimuunnokset.
Eurooppalaiselle hyväksytään vain rodulla luonnostaan esiintyviä värimuunnoksia, joita on noin 70. Hyväksytyt värit jaetaan yksivärisiin, tabby-kuviollisiin ja valkolaikullisiin. Yksivärisiin muunnoksiin kuuluvat muun muassa musta, sininen, valkoinen, punainen ja kilpikonnat. Tabby-kuviollisiin kuuluvat klassisen tabbyn ohella tiikeri ja täplikäs. Tabby-kuvioisille kissoille ei sallita valkoisia merkkejä. 
Rakenne.
Täysikasvuinen eurooppalaisuros painaa 5–7 kg ja naaras 4–6 kg.
Eino Mallila

Eino Ilmari Mallila (5. heinäkuuta 1919, Laihia – 26. helmikuuta 1942, Krivi) oli suomalainen Mannerheim-ristin ritari.
Jatkosodassa alikersantti Mallila toimi konekiväärijoukkueen varajohtajana Jalkaväkirykmentti 3:n 2. konekiväärikomppaniassa. Hänet nimitettiin 7. lokakuuta 1941 Mannerheim-ristin ritariksi numero 20. Perusteluissa mainitaan hänen tuoneen puolijoukkueensa konekivääreineen taistellen pois saarroksista kolmen vihollislinjan lävitse. Mallila ylennettiin kersantiksi 7. syyskuuta 1941. Mallila kaatui 26. helmikuuta 1942 Krivillä vihollisen suorasuuntaustykin ammuksen räjähdettyä hänen edessään ja hän menehtyi vammoihinsa matkalla joukkosidontapaikalle.
Mannerheim-ristin ritariksi.
”"Ylipäällikkö on pvm:llä 7.10.41 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi alikersantti Eino Ilmari Mallilan, joka, jouduttuaan vihollisen saartamaksi [Porlammella] keskellä aukiota, johti kk. puolijoukkuettaan erittäin taitavasti ja rohkeasti. Joukkueen murtautuessa läpi pakotti ottamansa vangit valjastamaan hevosen, meni takaisin hakemaan konekiväärit pois ja taistellen 3 eri vihollislinjan läpi toi konekiväärit, miehensä sekä vangit takaisin omalle puolelle".”
Antoine Quentin Fouquier-Tinville

Antoine Quentin Fouquier-Tinville (10. kesäkuuta 1746 Herouël, Aisne – 7. toukokuuta 1795 Pariisi) oli ranskalainen lakimies, joka toimi vallankumoustuomioistuimen yleisenä syyttäjänä Ranskan suuren vallankumouksen terrorin aikana. Hänet tunnettiin työssään ahkerana ja armottomana. Hän oli tosiasiassa puheenjohtajia tärkeämpi mies vallankumousoikeudessa.
Elämä.
Ennen vallankumousta Fouquier-Tinville toimi vuosina 1773–1783 Pariisin Châtelet’n tuomioistuimessa puolustusasianajajana ("procureur"). Jouduttuaan luopumaan omasta toimistostaan hän työskenteli Pariisin poliisikomentajan virastossa. Hän oli vallankumousjohtaja Camille Desmoulinsin sukulainen ja ystävä sekä innokas vallankumouksen kannattaja. Vuonna 1792 Fouquier-Tinville oli Pariisin Saint-Merrin piirin komissaarina kunnes sai nimityksen Pariisin rikosoikeuden syytevalamiehistön ("jury d'accusation") johtajaksi. Maaliskuussa 1793 hänestä tuli Robespierren ja Dantonin tuella uuden vallankumoustuomioistuimen yleinen syyttäjä ja johtava hahmo. Hän hoiti työnsä tehokkaasti ja kävi joka päivä hakemassa ohjeensa suoraan Ranskaa hallinneelta yhteishyvän valiokunnalta.
Seitsemäntoista kuukauden aikana Fouquier-Tinvillen on sanottu järjestäneen yli 2 400 ihmistä tuomituiksi kuolemaan. Hän oli syyttäjänä muun muassa kuningatar Maria Antoinetten, Philippe Égalitén, Dantonin, Desmoulinsin sekä johtavien girondistien ja hébertistien oikeudenkäynneissä. Hän oli aktiivinen myös keksityn ”vankiloiden salaliiton” nujertamisessa. Hän ei pyrkinyt niinkään syytteiden todistamiseen oikeiksi vaan lähinnä näennäisesti perustelemaan ennaltamäärätyt kuolemantuomiot.
Terrorin ajan päätyttyä thermidorin vallankaappaukseen Fouquier-Tinville vangittiin kansalliskonventin päätöksellä 1. elokuuta 1794 ja hän joutui itse oikeuden eteen. Hänen oikeudenkäyntinsä kesti 41 päivää. Puolustuksessaan Fouquier-Tinville väitti pelkästään seuranneensa valiokunnilta saamiaan ohjeita. Hänet kuitenkin tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin giljotiinissa. Samassa yhteydessä teloitettiin vallankumoustuomioistuimen puheenjohtaja Martial Herman ja yhdeksän muuta tuomaria.
XL5

XL5 on popmusiikkiyhtye, joka oli 1990-luvun poikabändihysterian ensimmäinen suomalainen kohde. XL5 on Kristian Maukosen tuottama hyvinkääläisryhmä, jonka kahta ensimmäistä levyä myytiin yhteensä yli 50 000 kappaletta. Yhtyeeseen kuuluivat ensimmäisen levyn aikaan Mica (laulu), Jami (tanssi ja taustalaulu), Jake (tanssi ja taustalaulu), Pete (kitara ja laulu) sekä Elo (miksaus). Ensimmäisen levyn jälkeen Jamin jättäydyttyä yhtyeestä tilalle tuli Tonza, joka paitsi lauloi, myös soitti bassoa toisella levyllä.
Marraskuussa 2007 uutisoitiin, että XL5 on tekemässä paluuta lähes kymmenen vuoden tauon jälkeen. Yhtye julkaisi uuden levyn "X" toukokuussa 2008. Yhtyeen kokoonpanossa olivat mukana enää vain Mica, Pete ja Tonza. Elo ei lähtenyt comeback-projektiin mukaan, vaan tekee nykyään melodista trancea nimellä Super8. Comebackin jälkeen Mica, Pete ja Tonza tekivät vielä yhdessä musiikkia nimellä Sugar Skull Society.
1. helmikuuta 2008 XL5 teki ensimmäisen comeback-keikkansa. Marraskuussa 2025 uutisoitiin yhtyeen tekevän paluun kesän 2026 festivaaleille. Lisäksi yhtye julkaisee uuden version läpimurtohitistään ”Kaunis peto”.
Yhtye ajautui aikoinaan nimiriitaan Jarmo Saaren XL-yhtyeen kanssa.
Volcom

Volcom on Richard "Wooly" Woolcottin vuonna 1991 perustama amerikkalainen yritys, joka tekee pääasiassa surffaus-, lumilautailu- ja rullalautailutuotteita.
Volcomin tuottamia elokuvia ovat esimerkiksi Escramble (2006), Creepy Fingers (2006) ja The Bruce Movie (2005). Volcom sai alkunsa vuonna 1991 kun Richard Woolcott ja Tucker Hall olivat lumilautailumatkalla joka muutti heidän elämänsä.
Tiimi.
Volcomin sponsoroimia rullalautailijoita, surffaajia ja lumilautailijoita.
Rullalautailu.
Jake Duncombe, Geoff Rowley, Rune Glifberg, Mark Appleyard, Dustin Dollin, Jaiden Sharpe, Frazer Miller, Caswell Berry, Ryan Sheckler, Darrell Stanton, Keshav Saharia (entinen), Javier Sarmiento, Dennis Busenitz, Aaron Suski, Alan Petersen, Shaun White, Matt Dove, Collin Provost, Lauren Perkins, Nick Dompierre, Angel Ramirez, Andrew Robinson, Petia Blume, Chima Fergeson, Crandon Westgate, Shane Cross, Bam Margera.
Surffaus.
Bruce Irons, Dean Morrison, Ozzie Wright, Gavin Beschen, Mike Morrissey, Nate Tyler, Alex Gray, Petia Blume, Shawn Barron, Randy Bonds, Dave Wassel, Jay Quinn, Tyler Smith, Bol, Gony Zubizarreta, Marcelo Trekinho, Kyle Garson, Tom Dosland, Marcus Hickman, Kilian Garland, Claire Bevilacqua, Sarah Hoffert, Dusty Payne, Andrew Doheny, Ezekiel Lau, Blake Jones, Coco Ho.
Lumilautailu.
Terje Håkonsen, Shaun White, Gigi Ruf, Petia Blume, Elena Hight, Bjorn Leines, Wille Yli-luoma, Joel Mahaffey, Erik Leines, Jamie Lynn, Bryan Iguchi, Seth Huot, Micah Mcginnity, Janna Meyen, Cheryl Maas, Eero Niemelä, Mark Landvik, Chris Demolski, Chris Smith, Juuso Laivisto
Uinti kesäolympialaisissa 1896

Olympialaisissa 1896 uitiin neljä uintimatkaa, kaikki miehille. Kaikki lajit uitiin 11. huhtikuuta Välimeressä erittäin tuulisissa ja kylmissä olosuhteissa. Kisoihin osallistui 19 uimaria neljästä maasta. Itävalta ja Unkari olivat yhdistyneet Itävalta-Unkariksi vuosina 1867–1918, mutta näissä tilastoissa Itävalta ja Unkari ovat erikseen, koska kyseisillä mailla oli omat joukkueet mukana olympialaisissa.
Ateenassa palkittiin vain kaksi parasta, voittajalle hopeaa ja toiseksi tulleelle pronssia. Alla kuitenkin tulokset nykyaikaisessa muodossa.
Tulokset.
100 metrin vapaauinti.
100 metrin vapaauinti oli ensimmäinen uintikilpailu koko olympiakisojen historiassa. Kilpailuun osallistui 10 uimaria, mutta vain 1. ja 2. sijoittuneiden ajat kirjattiin ylös. Neljän kreikkalaisen uimarin nimiä ei tiedetä.
500 metrin vapaauinti.
Vain kolme uimaria osallistui 500 metrin vapaauintiin. Alfréd Hajós, joka voitti kaksi muuta Ateenan olympialaisten kaikille vapaata uimakilpailua, ei osallistunut 500 metrin vapaauintiin, koska se alkoi välittömästi 100 metrin vapaauinnin jälkeen. Efstáthios Chorafás oli ainoa, joka osallistui kaikkiin kolmeen kaikille vapaaseen kilpailuun.
1200 metrin vapaauinti.
Viimeinen kaikille vapaa uintikilpailu Ateenan olympialaisissa oli pisin. Välittämästä siitä, että hän oli voittanut jo 100 metrin vapaauinnin, Alfréd Hajós osallistui 1200 metrille kahdeksan muun uimarin kanssa. Hän voitti taas, melkein 100 metrin etumatkalla. 500 metrin vapaauinnin voittaja Paul Neumann ei päässyt maaliin 1200 metrillä. Vain kärkikolmikon sijoitukset tiedetään. Kolmen kreikkalaisen uimarin nimiä ei tiedetä.
Merimiesten 100 metrin vapaauinti.
Toiseen Ateenan olympialaisten uimakilpailuun saivat osallistua vain Kreikan kuninkaallisen laivaston merimiehet. Vain kolme henkilöä osallistui kilpailuun. Voittajan aika oli lähes minuutin huonompi kuin kaikille vapaan 100 metrin vapaauinnin voittajan aika. Kilpailu oli siinä harvinainen olympialaisissa, että kilpailuun ei saanut osallistua muut kuin tietyn ammatin harjoittajat.
Uimalajien mitalitaulukot.
Kansallisuudet.
Myös Yhdysvalloilla oli kisassa mukana uimareita, mutta he jäivät mitaleitta.
Elektronitykki

Elektronitykki on elektroniputken osa, jossa tyhjiössä olevasta metallisesta elektrodista, katodista, irrotetaan elektroneja ja ne kiihdytetään sähkökentän avulla suureen nopeuteen. Elektronitykkiä käytetään katodisädeputkissa esimerkiksi kuvaputkissa (ks. kuva), klystronissa, kulkuaaltoputkessa, elektronimikroskoopissa ja hiukkaskiihdyttimissä. Usein katodisädeputkella tarkoitetaan nimenomaan kuvaputkea lähes synonyyminä engl. CRT (Cathode Ray Tube).
Rakenne ja toiminta.
Elektronien irtoamista metallipinnasta, esimerkiksi volframista, voidaan helpottaa kuumentamalla metalli korkeaan lämpötilaan. Kun tyhjiössä korkeassa lämpötilassa olevan metallisen elektrodin, katodin, ja positiivisen elektrodin, anodin, väliin kytketään useiden kilovolttien jännite, hehkuvasta elektrodista irtoaa elektroneja, jotka kiihtyvät sähkökentässä ja suuntaavat suurella nopeudella anodia kohti.
Katodisädeputken elektronitykissä/tykeissä on tyypillisesti katodi, jota ympäröi sylinterimäinen hila "Wehneltsylinteri". Sen positiivisessa sähkökentässä ja g2 vielä positiivisemman jännitteen ansiosta elektronit muovautuvat suihkuksi, jonka terävyyttä säädellään hilojen g2 ja g3 muodostavalla elektroneja taittavalla sähköisellä linssillä. Terävää suihkua pidetään koossa lieriömäisellä magneetilla, tai kuvaputkessa poikkeutetaan pysty -ja vaakasuunnassa joko sähköisesti tai magneettikentällä, jonka jälkeen elektronisäde osuu kuvapinnalle laittaen kuvapinnan pisteen loistamaan valoa.
Chris Anderson

 
Chris Anderson (s. 1961) on Wired-lehden palkittu päätoimittaja sekä kirjailija. Hän sai yhdysvaltalaisen National Magazine Award -tunnustuspalkinnon työstään lehdessä. Hän lanseerasi ”pitkä häntä” -käsitteen tunnetussa Wired-lehden artikkelissaan. Hän laajensi käsitettä 2006 julkaistussa kirjassaan "Pitkä häntä: Miksi tulevaisuudessa myydään vähemmän enempää".
Hän asuu nykyisin Berkeleyssä, Kaliforniassa.
Ennen siirtymistään Wiredin toimitukseen vuonna 2001 Anderson työskenteli The Economist -lehdessä, missä hän aloitti lehden Internetin seurannan. Hän on suorittanut fysiikan tutkinnon George Washingtonin yliopistossa ja tehnyt tutkimusta Los Alamosin laboratoriossa. Anderson on työskennellyt myös arvostetuissa aikakauslehdissä, Naturessa ja Sciencessä.
Anderson työskentelee tällä hetkellä toimitusjohtajana 3DRobotics -yrityksessä, jonka perustamisessa hän on ollut mukana. Yritys valmistaa miehittämättömiin ilma-aluksiin tarkoitettuja autopilotteja ja muuta elektroniikkaa. Yrityksen tuotteita ovat muun muassa avoimen lähdekoodin autopilotit Pixhawk ja Ardupilot.
Carl-Birger Kvikant

Carl-Birger Valdemar Kvikant (30. kesäkuuta 1912 Kokkola – 17. kesäkuuta 1944 Perkjärvi) oli suomalainen kapteeni ja Mannerheim-ristin ritari.
Carl-Birger Kvikant oli koulutukseltaan filosofian kandidaatti ja työskenteli historian- ja äidinkielenopettajana Oulussa.
Kvikant osallistui talvi- ja jatkosotaan. Hänet ylennettiin kapteeniksi 8. lokakuuta 1942. Panssaridivisioonan Rynnäkkötykkipataljoonan komppanianpäällikkö Kvikant nimitettiin 26. kesäkuuta 1944 Mannerheim-ristin ritariksi numero 132, kuolemansa jälkeen.
Kvikant haavoittui kuolettavasti vihollisen tykistökeskityksessä 16. kesäkuuta 1944 Perkjärven aseman lähellä taisteluosasto Kvikantin ollessa valmistautumassa hyökkäykseen. Hänet tuotiin 17. kesäkuuta 1944 kuolleena 39. kenttäsairaalaan Viipuriin. Hänet on haudattu Kaarlelan sankarihautaan Kokkolaan.
Fobos (avaruusohjelma)

Fobos-ohjelma oli viimeinen osin toteutunut osa Neuvostoliiton Mars-ohjelmaa. Siihen kuului kaksi Fobos-nimistä () avaruusluotainta, jotka laukaistiin kesällä 1988 kohti Marsin Phobos-kuuta. Molemmat luotaimet kuljettivat myös Länsi-Euroopan avaruuslaitteita. Ohjelma oli ensimmäinen, johon osallistui suomalainen taho.
Fobos-ohjelman tehtävänä oli suunnitella ja valmistaa kaksi Fobos-avaruusalusta ja suorittaa niiden avulla tieteellinen tutkimusohjelma, joka tutki Mars-planeettaa ja sen kuita. Alukset nimettiin Marsin suurimman kuun Phoboksen mukaan. 
Fobos-luotaimet laukaistiin Proton-kantoraketeilla Baikonurin kosmodromilta. Lento Marsiin kesti molempien alusten kohdalla 200 vuorokautta. Alusten piti toimia siirtolennon jälkeen 260 vuorokautta. Fobos 1 kuitenkin menetettiin jo siirtolennolla. Fobos 2 pääsi kiertoradalle ja toimi siellä jonkin aikaa. 
Alusten rakenne.
Fobos-avaruusalukset olivat identtisiä rakenteeltaan ja hyötykuormaltaan. Ne olivat 3-akselistabiloituja avaruusaluksia, jotka on kehitetty Lavotškinin Venera-nimisistä Venus-luotaimista. Kumpikin alus painoi 1 850 kg, josta polttoainetta on 600 kg. Käytettävissä oleva sähköteho oli 750 W, josta 450 W oli hyötykuorman tarpeisiin. Avaruusaluksen rungon korkeus oli 3,8 m. Molemmat aurinkopaneelit avattuna aluksen kärkiväli oli 15 m. 
Fobos 1.
Fobos-1 laukaistiin 7. heinäkuuta 1988 Proton-kantoraketilla Baikonurin kosmodromilta. 
Yhteys siihen menetettiin 12. syyskuuta 1988 kesken siirtolennon. Neuvostoliitto oli siirtänyt lennonjohtokeskuksen Krimiltä Moskovan lähelle ja väitetään, että alukselle lähetettiin virheellisiä komentoja. Myös Auringon säteily on voinut aiheuttaa avaruusaluksen tietojenkäsittelyjärjestelmän kaatumisen. 
Suomalaisten osallistuminen.
Fobos 1 oli ensimmäinen avaruuslaukaisu, johon suomalainen taho osallistui. Suomalaiset osallistuivat seuraaviin laitteisiin: ASPERA, DION, LIMA-D. Pääosapuoli oli Ilmatieteen laitos. VTT osallistui laitteiden tekniseen toteutukseen.
Fobos 2.
Fobos 2 laukaistiin 12. heinäkuuta 1988. Se saapui Marsin kiertoradalle 28. tammikuuta 1989. Luotain suoritti onnistuneesti joitakin mittauksia, mutta 27. maaliskuuta 1989 siihen ei enää saatu yhteyttä. Yhteys katkesi ennen kuin aiotut 2 laskeutujaa ehdittiin lähettää matkaan Phobokselle.
Kainuunsaame

Kainuunsaame on kuollut saamelaiskieli, jota puhuttiin Kainuussa. Se kuoli sukupuuttoon 1700-luvulla, kun aiemmin saamelaiskieltä puhuneet kainuunsaamelaiset sulautuivat suomalaisiin ja siirtyivät puhumaan suomea. Kainuunsaame kuului itäsaamelaiseen kieliryhmään.
Kainuun alkuperäiset asukkaat olivat saamelaisia metsästäjiä ja kalastajia. 1600-luvulla Suomen kenraalikuvernööri Pietari Brahe vauhditti Kainuun väestönkasvua lupaamalla uudisasukkaille kymmenen vuoden verovapauden. Kainuun asuttaminen Ruotsille uskollisilla suomalaisilla oli välttämätöntä, koska venäläiset uhkasivat aluetta idästä. Uudisasukkaat tulivat pääasiassa Savosta.
Arvostelussaan Jaakko Anhavan kirjasta "Maailman kielet ja kielikunnat" (1998) Tapani Salminen on pitänyt oletusta keminsaamesta erillisen kainuunsaamen olemassaolosta heikosti perusteltuna.
Adam Price

Adam Robert Price (s. 23. syyskuuta 1968, Carmathen) on Britannian parlamentin alahuoneen jäsen, joka valittiin vuoden 2001 vaaleissa. Hän edustaa walesilaista Plaid Cymru -puoluetta. Hän aloitti 25. elokuuta 2004 liikkeen aloittaakseen Britannian pääministeri Tony Blairiin kohdistuvan virkavirheestä johtuvan erottamismenettelyn ("impeachment"), jota edellisen kerran käytettiin 150 vuotta aikaisemmin kun parlamentti ei kyennyt yksiselitteisesti erottamaan kuninkaan nimittämää ministeriä poliittisella epäluottamuslauseella.
17. maaliskuuta 2005 Price poistettiin alahuoneesta, koska hän oli syyttänyt pääministeri Tony Blairia parlamentin harhaanjohtamisesta, eikä ollut vetänyt lausuntoaan takaisin.
5. toukokuuta 2005 Price valittiin uudelleen Britannian alahuoneeseen suuremmalla ääntenenemmistöllä kuin aikaisemmin.
31. lokakuuta 2006 Price aloitti kolmen tunnin keskustelun Irakin sodasta parlamentissa, ensimmäisen keskustelun samasta aiheesta kahteen vuoteen. Tavoitteena oli perustaa seitsemän vanhemman alahuoneen jäsenen muodostama väliaikainen valiokunta tutkimaan, missä suhteessa hallitus laiminlöi velvollisuuksiaan Irakin suhteen. Ehdotus väliaikaisen valiokunnan perustamiseksi hävisi alahuoneessa äänin 298–273 hallitusrintaman voitettua. Ehdotusta kannatti kuitenkin 12 Tony Blairiin kriittisesti suhtautuvaa työväenpuolueen parlamenttiryhmään kuuluvaa alahuoneen edustajaa, kuten Glenda Jackson.
Price jäi pois parlamentista vuonna 2010 ja lähti Harvardin yliopistoon opiskelemaan. Hän palasi politiikkaan 2016.
Unto Helo

Unto ”Une” Helo (s. 8. huhtikuuta 1978 Helsinki) on suomalainen muusikko ja elokuvanäyttelijä. Helo laulaa thrash metalia/hardcore punkia, yhtyeen oman määritelmän mukaan ”surmacorea” soittavassa Rytmihäiriössä, jossa hän on toiminut vuodesta 2002. Lisäksi hän soittaa kitaraa Viimeinen Kolonna -nimisessä yhtyeessä. Helo on myös näytellyt pienen roolin televisiosarjassa "Salatut elämät".
Helo työskentelee freelancer-graafikkona.
Maeror Tri

Maeror Tri oli saksalainen ambient industrial (tai drone) -yhtye, joka koostui Stefan "BarakaH" Knappesta, Martin "GLIT[s]CH" Gitschelistä ja Helge Siehlistä.
Historia.
Maeror Trin perusti huhtikuussa 1988 Stefan Knappe. Drone-äänimaisemansa yhtye loi vain sähkökitaroilla sekä suurella määrällä äänen jälkikäsittelyä. Musiikki hyödynsi vaikutteita industrial-, avant-garde- ja minimalismi-tyylilajeista ja new age -meditoinnista saavuttaakseen uuden, oman transendentalismin muotonsa.
Maeror Trin alkuperästä tiedetään vähän, ja jopa yhtyeen jäsenten henkilöllisyydet ovat epämääräisiä, yhtyeen edustajaa ja Drone Records -levy-yhtiön perustajaa ja omistajaa Stefan "BarakaH" Knappea lukuun ottamatta.
Yhtyeen nimi "Maeror Tri" lienee "sureva kolme" hieman väärin latinaksi käännettynä.
Yhtye hajosi vuonna 1996 Helge Siehlin jätettyä sen. Knappe ja Gitschel perustivat Troum-yhtyeen ja jatkavat duona. Siehl tekee musiikkia Tausendschoen-nimellä.
Viivy vielä hetki

Viivy vielä hetki on Jukka Kuoppamäen vuonna 1975 julkaistu albumi, jonka kappaleet ovat alkuaan muiden kuin Kuoppamäen itsensä tuotantoa; kaksi kappaletta on kuitenkin hänen suomennoksiaan. Se on samalla ensimmäinen albumi sen jälkeen, kun Kuoppamäen yhteistyö Castanja-yhtyeen kanssa oli päättynyt.
Kuoppamäen musiikillinen tyyli muuttui tällä levyllä, sillä edellisten rock-vaikutteisten albumien jälkeen "Viivy vielä hetki" nojasi enemmän viihdemusiikkiin. Lähes kaikkien kappaleiden taustat ovat peräisin espanjalaiselta Belter Recordsilta, joiden päälle Kuoppamäki tulkitsi lauluosuutensa. Saman yhtiön nauhoja hyödynsivät 1970-luvulla myös muun muassa Satsangan Piritta Perälä ja Fonovoxin Reijo Taipale.
Kaupallisesti Kuoppamäen uudistuminen ei onnistunut, vaan "Viivy vielä hetki" jäi kohtalaisen vähälle huomiolle. Albumilta julkaistiin singlet "Viivy vielä hetki / Rakkauden satu" sekä "Paloma Blanca / Lippu salkoon".
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Leonid Duškin

Leonid Stepanovitš Duškin (; 15. elokuuta 1910 – 4. huhtikuuta 1990) oli neuvostoliittolainen raketti-insinööri, eräs alan uranuurtajia.
Hän syntyi 15. elokuuta 1910 Spirovossa Tverin kuvernementissa. Hän valmistui insinööriksi Moskovan valtionyliopistosta pääaineinaan matematiikka ja mekaniikka. 
Lokakuussa 1932 hän liittyi Fridrih Tsanderin GIRD-tutkimusryhmään, joka kehitti Moskovassa rakettitekniikkaa. Hän osallistui ryhmän ensimmäisen rakettimoottorin, OR-2:n, suunnitteluun. Tsanderin kuoltua hän johti "GIRD-X"-rakettimoottorin kehittämistä.
Duškinin moottorit olivat ensimmäisiä regeratiivisesti jäähdytettyjä. Suuttimissa kokeiltiin keraamisia osia. Hänen kehittämänsä 12K-moottori toimi Aviavnito-raketin voimalaitteena.
Neuvostoliiton lentotekniikka-ala oli eräs, joka puhdistettiin (tai siis, jolla toimineita Stalinin vastustajia/epäluotettaviksi koettuja henkilöitä pidätettiin, vangittiin ja tapettiin) 1930-luvun jälkipuolella. Kun Valentin Gluško pidätettiin, Duškin sai johdettavakseen RP-318-rakettihävittäjän moottorien kehittämisen. Hänestä tuli tammikuussa 1938 oman yksikkönsä (NII-3) johtaja. Sen tehtävä oli kehittää nestemäistä ajoainetta käyttävä rakettimoottori. Hän aloitti kehitystyön Gluškon kehitelmistä (ORM-65 ja RD-1). Hän kehitti moottoria merkittävästi siirtämällä injektorit (polttoaineen syötöstä polttokammioon vastaavat koneen osat) moottorin päähän. Hänen RDA-300-moottorinsa käyttivät typpihappoa hapettimena, RDK-150 käytti nestehappea.
D-1-A-1100-moottori tuotti 11 000 Newtonin työvoiman. Se kehitettiin BI-1-rakettihävittäjää varten. Se jäähdytti polttokammiota kerosiinilla ja moottorin suutinta typpihapolla. Tämän rakenteen pohjalta Aleksei Isajev kehitti omat rakettimoottorinsa, joista kehittyivät muun muassa avaruusalusten moottorit.
Milko Vesalainen

Milko Vesalainen (s.1970) on suomalainen huilisti, kuvataiteilija ja intendentti. Vesalainen on Lappeenrannan kaupunginorkesterin intendentti ja Lappeenrannan valtakunnallisten laulukilpailujen sekä Saimaa Sinfoniettan intendentti. Hän toimi Hyvinkään Orkesterin intendenttinä vuosina 1994-2006, jolloin Hyvinkään Orkesteri pääsi ensimmäisenä uutena klassisen musiikin ammattiorkesterina lakisääteisen valtionosuuden piiriin vuonna 2005. Vesalaisen pitkäjänteisen työn myötä Saimaa Sinfonietta on nousemassa Saimaan alueen ilmiöksi 2020-luvulla. Vesalainen on ammattihuilisti ja huilunsoitonopettaja, joka on opiskellut huilunsoittoa muun muassa Timo Pulakan, Olli Pohjolan ja Ilpo Mansneruksen oppilaana, mutta myös musiikkitieteilijä ja semiootikko Helsingin yliopistosta. Vesalainen on toiminut musiikkikriitikkona eri sanomalehdissä ja tehnyt Yleisradiolle klassisen musiikin esitelmiä ja radiodokumentteja vuodesta 1994 alkaen.
Milko Vesalaiselle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun ansioristi 2019, Suomen sinfoniaorkesterit r.y:n hopeinen kunniamerkki 2005 ja Hyvinkään kaupungin nuoren taiteilijan palkinto 1990. Vesalainen on myös kuvataiteilija: Hän on ollut kotimaassa mukana muun muassa jurytetyissä valtakunnallisissa, Hyvinkään Taiteilijaseuran ja Viipurin taiteilijaseuran näyttelyissä ja pitänyt yksityisnäyttelyjä eri puolella Suomea. Hänet on jo aiemmin palkittu lukuisissa kansallisissa ja kansainvälisissä lasten ja nuorten taidekilpailuissa yli 70 palkinnolla vuosina 1974-1992.
Pilvet (albumi)

Pilvet on Jukka Kuoppamäen loppuvuodesta 1977 julkaistu albumi. Se oli ensimmäinen levy hänen Länsi-Saksaan muuttonsa jälkeen, ja kappaleet on sävelletty Stuttgartin pappisseminaarissa. Niistä kuvastuu katse elettyyn elämään, koti-ikävä ja ensimmäisen lukukauden teemat, joista lauluja syntyi. Se oli Kuoppamäen tapa sisäistää seminaarikursseja.
Sävellykset ja sanoitukset on tehnyt Jukka Kuoppamäki, sovitukset ovat Pirjo ja Matti Bergströmin käsialaa. ”Keskeltä läpi” kertoo Parsifalin tarinan, kun taas ”Neito ja lohikäärme” käsittelee vanhaa tarinaa lohikäärmeen voittajasta. Singlenä julkaistiin kappale ”Taivaan linnut” B-puolenaan ”Mä olen puu”.
Albumista ei muodostunut kaupallista menestystä, vaan se jäi vähälle huomiolle. Artisti oli keikkalavojen kiertämisen sijaan kaukana Länsi-Saksassa opiskelemassa.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Lähteet.
LP-levy SATLP 1038
Gargantua

Gargantua on ranskalaisissa kansantarinoissa esiintyvä jättiläinen ja François Rabelais’n satiirin "Suuren Gargantuan hirmuinen elämä" päähenkilö.
Koko.
Legendasta riippuen Gargantuan koko vaihtelee jopa saman tarinan aikana. Joskus Gargantua on yhdeksän metriä pitkä ja joskus jopa 500 metrin pituinen.
Populaarikulttuurissa.
Televisiosarjassa Winx-klubi kaudella 6 jaksossa 20 Selina taikoo Legendariumilla Gargantuan Solarian palatsiin pilaamaan Stellan päivän kuningattarena. Legendarium on kirja, jolla voi muuttaa tarut tosiksi. Legendariumin tarun mukaan Gargantuan ainoa tehtävä on syödä kaikki ruoat ja esineetkin. Tarussa Gargantua on noin kymmenen metrin mittainen.
Antoine Vermette

Antoine Vermette (s. 20. heinäkuuta 1982 St-Agapit, Quebec, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi uransa aikana Ottawa Senatorsissa, Columbus Blue Jacketsissa, Arizona Coyotesissa, Chicago Blackhawksissa ja Anaheim Ducksissa.
Ura.
Vermette pelasi QMJHL-junioriliigassa vuodet 1998–2002. Ensimmäisen kautensa hän edusti Québec Rempartsia ja seuraavat kolme kautta Victoriaville Tigresia. Ottawa Senators valitsi Vermetten numerolla 55 . Keväällä 2002 Victoriaville voitti QMJHL:n mestaruuden, mutta hävisi koko Kanadan juniorimestaruuden, Memorial Cupin Kootenay Icelle. Vermette oli kuitenkin lähes koko kauden sivussa ja palasi vasta aivan loppukaudesta niskavamman takia.
Ensimmäisen ammattilaiskautensa Vermette pelasi Ottawa Senatorsin farmijoukkueessa AHL:n Binghamton Senatorsissa. Hän teki eniten pisteitä joukkueestaan, 34+28, ja valittiin AHL:n tulokaskentälliseen. Seuraavalla kaudella Vermette nousi Ottawan vakiokokoonpanoon, mutta pelasi jälleen työsulun takia kaudella 2004–2005 AHL-liigassa.
Seuraavien kolmen kauden ajan Vermette kehittyi Ottawassa ja teki joka kausi enemmän pisteitä. Kaudella 2006–2007 Ottawa voitti Itäisen konferenssin mestarina Prince of Wales Trophyn, mutta hävisi Stanley Cup -finaaleissa Anaheim Ducksille. Seuraavalla kaudella Vermette teki 53 pistettä ja myös uransa ensimmäisen hattutempun. Kauden jälkeen Ottawa teki kahden vuoden jatkosopimuksen Vermetten kanssa.
Kaudella 2008–2009 Vermette teki Ottawassa vain yhdeksän maalia 62 ottelussa. Loppukaudesta hänet myytiin Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa maalivahti Pascal Leclaireen ja toisen kierroksen varausoikeuteen. Syyskuussa 2009 Vermette solmi Columbuksen kanssa viiden vuoden sopimuksen.
Vermette siirtyi helmikuussa 2012, kesken kauden 2011–2012, pelaajakaupassa Phoenix Coyotesiin (vuodesta 2014 nimeltään Arizona Coyotes). Columbus sai vaihdossa maalivahti Curtis McElhinneyn, toisen kierroksen varausvuoron ja ehdollisen viidennen kierroksen varausvuoron . Maaliskuussa 2015 Vermette siirtyi loppukaudeksi 2014–2015 Chicago Blackhawksiin, joka antoi Arizonalle vaihdossa ensimmäisen kierroksen varausvuoron ja puolustaja Klas Dahlbeckin. Vermette oli voittamassa Chicagossa Stanley Cupia. Heinäkuussa 2015 hän siirtyi vapaana pelaajana takaisin Arizona Coyotesiin kaksivuotisella sopimuksella.
Troum

Troum on saksalainen kokeellista musiikkia tuottava — lähinnä kuitenkin ambient- ja drone-tyylilajien sisällä pysyttelevä — yhtye. 
Stefan "BarakaH" Knappe ja Martin "GLIT[s]CH" Gitschel perustivat Troumin Saksassa Bremenissä vuoden 1996 lopulla, Maeror Trin hajottua.
Ftaalihappo

Ftaalihappo on aromaattinen dikarboksyylihappo, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiteistä jauhetta. Sen kemiallinen kaava on C8H6O4 ja rakennekaava on C6H4(COOH)2. Ftaalihaposta käytetään myös nimityksiä "orto-ftaalihappo" ja "1,2-bentseenidikarboksyylihappo". 
Ftaalihapon moolimassa on 166,1 g/mol, sulamispiste 210–211 °C (hajoaa), tiheys 1,6 g/cm3, liukoisuus veteen 20 °C lämpötilassa 0,574 g/100 ml, leimahduspiste 168 °C o.c. ja CAS-numero 88-99-3. 
Ftaalihappoa käytetään ftalaattien ja alkydihartsien valmistukseen.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistuminen ftaalihapolle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Katso myös.
Ftaalihapon (orto-ftaalihappo, 1,2-bentseenidikarboksyylihappo) isomeerisia muotoja ovat:
Okaloosan piirikunta

Okaloosan piirikunta on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Piirikunnan asukasluku on 180 822 (2010). Hallinnollinen keskus on Crestview, joka on myös piirikunnan suurin kaupunki. Piirikunnan pinta-ala on 2 802 km², josta maata on 2 423 km² ja vettä 379 km².
Okaloosan piirikunta perustettiin vuonna 1915. Nimi tulee choctawin kielen sanoista oka (vesi) ja lusa (musta).
Elokuussa 2024 piirikunta solmi alustavan sopimuksen, jonka mukaan valtamerialus "SS United States" upotetaan mereen piirikunnan edustalle keinotekoiseksi riutaksi. Aluksen osto, siirto ja upottaminen maksaa piirikunnalle noin yhdeksän miljoonaa dollaria. Hylyn odotetaan lisäävän turismia Destinin ja Fort Walton Beachin kaupunkien rannikkoalueelle. Suunnitelmaan sisältyy myös aluksesta kertova maalla sijaitseva museo.
Pro hac vice

Pro hac vice on latinaa ja tarkoittaa "tätä tapausta varten". Ilmausta käytetään katolisen kirkon terminologiassa tapauksesta, jossa titulaaripiispanistuin korotetaan väliaikaisesti titulaariarkkipiispanistuimen arvoon, koska titulaaripiispa korotetaan titulaariarkkipiispaksi. Tällöin hänen ei tarvitse vaihtaa hiippakuntaansa, vaan hänen titulaarihiippakuntansa säilyy samana. Kun titulaariarkkipiispa kuolee, palautuu hänen piispanistuimensa tavalliseksi titulaaripiispan istuimeksi. Samaa menettelyä käytetään myös siinä - tosin äärimmäisen harvinaisessa - tapauksessa, jossa titulaariarkkipiispasta tulee titulaaripiispa. 
Viime vuosikymmeninä tämän käytännön merkitys on kasvanut. Suurin osa titulaariarkkipiispan istuimista sijaitsee "in partibus infidelium" ("uskottomien alueilla") eli vanhoilla kristillisillä alueilla Lähi-idässä, Vähässä-Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa, joissa nykyään asuu vain hyvin vähän tai ei ollenkaan katolilaisia. Nämä ovat usein kirkkohistoriallisesti erittäin merkittäviä, kuten Miletos tai Efesos. Paikalliset, tosin usein hyvin pienet, Idän kristilliset kirkot käyttävät osittain edelleen samoja arkkipiispanistuimia ja niihin liittyviä arvonimiä. Katolinen kirkko on viime vuosina halunnut välttää näiden kuuluisien arkkipiispanistuimien käyttämistä titulaariarkkipiispanistuimina ekumeenisista syistä. 
Tämä lisäksi samaa menetelmää käytetään myös kardinaalidiakonien kohdalla, jotka kymmenen vuotta kardinaalidiakoneina oltuaan saavat kardinaalipapin arvon. Tällöin he voivat vaihtaa titulaaridiakoniansa titulaarikirkoksi "pro hac vice".
Helvar

Helvar Oy Ab suomalainen sähkötekniikka-alan yritys, joka on valonohjaustuotteiden ja valaistusjärjestelmien valmistaja.
Historia.
Yritys perustettiin vuonna 1921 alun perin öljyn maahantuontiin Helsingin ja Varsovan välille. Siitä juontuu myös yrityksen nimi Helvar. Yrityksen toiminta laajeni erilaisten teollisuustuotteiden maahantuontiin Länsi-Euroopasta.
Radio- ja TV-ala.
1920-luvun puolivälissä toiminta vaihtui radioalalle. Vuodesta 1926 lähtien Helvar toi maahan radioita, gramofoneja, äänilevyjä, sekä tapetointitarvikkeita. 1930-luvulla yritys aloitti radioiden kokoonpanon ja 1935 aloitettiin oma tuotanto. Ensimmäinen oma radiomalli oli Super 6/36, joka tuli markkinoille juuri ennen Berliinin kesäolympialaisia 1936.
Vuonna 1937 yritys oli Suomen suurin radioiden valmistaja. Oma tehdas avattiin Pitäjänmäellä Helsingissä vuonna 1938. Sotavuosina 1939–1944 radiokalustoa kehitettiin pääasiassa Suomen puolustusvoimille. 1950-luvulla Helvar oli mukana kehittämässä television lähetystekniikkaa. Yritys ryhtyi 1955 tekemään televisioita tuontiosista. 1960-luku oli kasvun aikaa ja vientiin meni myös televisioita.
Yritys valmisti televisioita sekä radioita vuoteen 1967 asti. Vuodesta 1968 yritys on keskittynyt sähkötarvikkeiden tuotantoon sekä valaistusjärjestelmiin.
Valaistus.
Vuonna 1949 Helvar alkoi valmistaa loistelamppuihin kuristimia eli virranrajoittimia. Valmistus tapahtui vuoteen 1973 asti Pitäjänmäellä Helsingissä. Vuodesta 1973 lähtien kuristimia valmistetaan Karkkilassa. Nykyisin Helvar on LED-liitäntälaitteiden (LED driver), LED-moduulien, magneettisten kuristimien, elektronisten liitäntälaitteiden sekä valonohjausjärjestelmien valmistaja.
Helvar nykyään.
Helvar Oy:n teollisuuslaitokset ja pääkonttori sijoittuivat Pitäjänmäkeen silloiseen Helsingin maalaiskuntaan. Vuonna 1973 Karkkilaan valmistui kuristintehdas, joka on edelleen alansa ainoa Pohjoismaissa ja suurimpia myös koko Euroopassa. Muu toiminta jäi edelleen Pitäjänmäelle, kunnes vuonna 2004 toiminnot sekä pääkonttori siirrettiin Karkkilaan. Vuonna 2016 pääkonttori muutti Espoon Keilaniemeen komponenttivalmistuksen jäädessä Karkkilaan. Nykyään yrityksellä on Karkkilassa moderni tuotantolaitos, jossa valmistetaan LED-liitäntälaitteita, LED-moduuleja, elektronisia liitäntälaitteita ja magneettisia kuristimia. Valonsäätötuotteiden tuotekehitys sekä valmistus tapahtuu Englannin Dartfordissa. Omia konttoreita yrityksellä on Englannissa, Italiassa, Ranskassa, Ruotsissa, Saksassa, Unkarissa sekä Venäjällä.
Helvar on osa kansainvälistä Helvar-Merca-konsernia, johon kuuluu myös tehdasautomaatiojärjestelmien toimittaja, vuonna 1901 perustettu Fastems.
Tuotteet ja ratkaisut.
Helvarin komponenttivalikoima sisältää LED-liitäntälaitteita ja LED-moduuleita, sekä elektronisia että magneettisia liitäntälaitteita loiste- ja purkauslampuille. Valikoimaa täydentävät sensorit ja laaja valaistuksensäädön tuotteiden ja järjestelmien valikoima.
Titulaaripiispa

Titulaaripiispa on katolisessa ja ortodoksisessa kirkossa piispa, joka tosin on vihitty piispaksi ja jolla mahdollisesti on myös arkkipiispan arvo (titulaariarkkipiispa), mutta joka ei johda ”aitoa” hiippakuntaa. Kyseessä on siis arvonimi. 
Titulaaripiispan arvonimi annettiin ennen vuotta 2019 hiippakuntien apulaispiispoille, nykyään Rooman kirkon kuurian virkailijoille tai Pyhän istuimen palveluksessa oleville lähettiläille eli nuntiuksille. 
Titulaaripiispat vihitään muodollisesti entisten, käytännössä ei enää olemassa olevien ”kadonneiden” hiippakuntien piispoiksi. Kyseessä ovat yleensä hiippakunnat, jotka sijaitsevat ”uskottomien alueilla” (lat. "in partibus infidelium") eli alueilla, jotka myöhäisantiikin aikana olivat kristillisiä, mutta jotka nykyään ovat islamilaisia. Tällaisia alueita ovat ennen muuta Lähi-itä, Vähä-Aasia ja Pohjois-Afrikka. Toinen ryhmä titulaarihiippakuntia ovat vanhat Italiassa sijainneet hiippakunnat, jotka nykyään ovat käytännössä pieniä paikallisseurakuntia. Katolisessa kirkossa on noin 2 000 titulaarihiippakuntaa, mutta niitä kaikkia ei ole jaettu.
Myös ortodoksinen kirkko tuntee titulaaripiispuuden, mutta siellä sen käyttö on selvästi katolista kirkkoa harvinaisempaa. Ortodoksessa perinteessä titulaarihiippakunta voidaan antaa eläkkeelle siirtyvälle piispalle. Suomen ortodoksinen arkkipiispa Johannes sai eläkkeelle siirtyessään titulaarihiippakunnakseen kirkkohistoriallisesti äärimmäisen merkittävän Nikean. Hänen arvonimensä oli tällöin ”Korkeasti Pyhitetty Nikean metropoliitta ja Bithynian eksarkki Johannes”.
Thoralf Strømstad

Thoralf Strømstad (s. 13. tammikuuta 1897 - 10. tammikuuta 1984) oli norjalainen hiihtäjä ja yhdistetyn hiihtäjä.
Strømstad palkittiin vuonna 1923 Holmenkollen-mitalilla. Seuraavana vuonna hän voitti Chamonixin talviolympialaisissa hopeaa 50 kilometrin hiihdossa sekä hopeaa yhdistetyssä.
Wind of Change

Wind of Change on Scorpionsin albumiltaan "Crazy World" julkaisema single, joka ilmestyi 1991. Kappale on kokonaisuudessaan laulaja Klaus Meinen käsialaa. Kappaleessa käsitellään Itä-Euroopan muutoksia 1990-luvun taitteessa: Berliinin muurin murtumista, kommunismin väistymistä sekä kylmän sodan loppumista. Sytyke kappaleeseen syntyi Scorpionsin soitettua elokuussa 1989 "Moscow Music Peace Festivalilla" 100 000 ihmisen edessä.
"Wind of Change" on kaikkien aikojen myydyin musiikkikappale Saksassa ja se yhdistetään usein Berliinin muurin murtumiseen ja Saksan jälleenyhdistymiseen, esimerkiksi aiheesta kertovissa televisiodokumenteissa, vaikka single julkaistiinkin vasta muutamaa vuotta näiden tapahtumien jälkeen. Vuonna 2005 saksalaisen televisiokanava ZDF:n katsojat valitsivat "Wind of Changen" vuosisadan kappaleeksi. Yhtye on julkaissut kappaleesta myös venäjänkielisen version nimellä ”Ветер Перемен” (Veter Peremen).
Keväällä 2020 yhdysvaltalainen toimittaja Patrick Radden Keefe julkaisi seitsenosaisen podcast-sarjan, jossa selvitetään huhua, jonka mukaan ”Wind of Change” olisi Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun tekemä kappale ja vain merkitty Klaus Meinen nimiin. Väitteen todenperäisyydelle ei löydy sarjassa selvää vahvistusta.
Kappaleen musiikkivideo on kerännyt yli miljardi katselukertaa YouTubessa.
Parthenia (Mauretania)

Parthenia () oli antiikin aikainen roomalais-berberinen kaupunki Mauretaniassa nykyisessä Algeriassa. Se sijaitsi nykyisen Setifin eteläpuolisella ylängöllä.
Historia.
Antiikki.
Vandaalien hyökkäykseen saakka 400-luvulla Partheniassa sijaitsi katolinen piispanistuin. Kaupunki hylättiin lopullisesti varhaisella keskiajalla. Kaupungista ei ole jäänyt jäänteitä, eikä sen tarkka sijainti ole tiedossa.
Nykyaika.
Nykyisin Parthenia on ollut katolisen kirkon titulaaripiispanistuin nimellä "Parthenia" (). Se saavutti odottamatonta kuuluisuutta 13. tammikuuta 1995, jolloin paavi Johannes Paavali II nimitti Parthenian titulaaripiispaksi ranskalaisen Évreux'n tuolloisen piispan Jacques Gaillot'n. Samalla hän menetti asemansa Évreux'n piispana. Paavin on väitetty toimineen Ranskan hallituksen ja erityisesti sisäministeri Charles Pasquan painostuksesta. Toisaalta piispa Gaillot oli herättänyt katolisessa kirkossa kiusallista huomiota liberaaleilla mielipiteillään — hän kyseenalaistaa muun muassa ehkäisyvälineiden ja homoseksuaalisuuden kiellon ja selibaatin — sekä räväköillä esiintymisillään. Piispa Gaillot antoi esimerkiksi haastattelun miestenlehteen.
Piispa Gaillot ei tyytynyt osaansa autiomaan hiekkaan vajonneen kaupungin nimellisenä piispana, vaan hän herätti titulaarihiippakuntansa henkiin internetissä ”hiippakuntana ilman rajoja”. Hän avasi hiippakunnan nimellä sivuston (www.partenia.org) ja julkaisi siellä kirkkokriittistä materiaalia. Samalla sivustosta tuli katoliseen kirkkoon kriittisesti suhtautuvien keskustelu- ja kohtauspaikka maailmanlaajuisesti. Sivustosta on sittemmin tullut monikielinen, ja siellä on vieraillut kuukausittain noin ihmistä.
Scent of Flesh

Scent of Flesh on vuonna 2000 Imatralla perustettu suomalainen death metal -yhtye. Yhtyeen sanoitukset käsittelevät väkivaltaa, vihaa, pimeyttä ja kuolemaa.
Diskografia.
EP:t
Quorthon

Thomas ”Ace” Forsberg, taiteilijanimeltään Quorthon, (17. helmikuuta 1966 – 7. kesäkuuta 2004) oli ruotsalaisen viikinki- ja black metal -yhtye Bathoryn perustaja ja pääjäsen.
Taiteilijanimensä Forsberg lainasi Pekka Siitoimen "Musta Magia" -teoksen ruotsinkielisestä painoksesta.
Quorthon perusti Bathoryn 17-vuotiaana. Ensialbumin äänityksissä Quorthon toi studioon 20-wattisen Yamaha-vahvistimen, jonka kautta soitettiin sekä levyn kitarat että bassot.
Vuonna 1993 Quorthon päätti Bathoryn jäävän tauolle ja levytti sooloalbumin "Album". Vuonna 1997 seurasi toinen sooloalbumi "Purity of Essence". Työskennellessään näiden parissa Quorthon ryhtyi taas säveltämään lisää musiikkia Bathorylle.
2000-luvun puolella Quorthon toteutti kaksiosaisen "Nordland"-viikinkialbumisarjan. Hänet löydettiin kuolleena kotoaan 7. kesäkuuta 2004. Todennäköinen kuolinsyy on sydänkohtaus. Quorthon oli kuollessaan 38-vuotias, ja hänen tiedettiin kärsineen sydänvaivoista.
Irma Kastari

Irma Kastari o.s. Brummer, suomennettuna Parmala (18. maaliskuuta 1913 Viipuri – 26. elokuuta 2004 Helsinki) oli Tampereen yliopiston laitoshuollon lehtori ja laitosvanhusten olojen tutkija. Hän oli naimisissa professori Paavo Kastarin kanssa.
Kastari suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1931. Tutkinnon jälkeen hän oli vuonna 1933 au pairina Ranskassa, josta hänelle jäi koko eliniän kestänyt kiinnostus ranskan kieltä ja maan kulttuuria kohtaan.
Kahdeksan vuotta ylioppilaaksi tulonsa jälkeen hän valmistui 1933 sairaanhoitajaksi sen jälkeen 1943 terveydenhoitajaksi . Ennen terveydenhoitajaksi valmistumistaan, hän suoritti terveydenhuollon opintojen rinnalla 1942 filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa. 
Kastari nimitettiin vuonna 1946 Yhteiskunnallisen korkeakoulun laitoshuollon lehtoriksi. Yli 20 vuotta myöhemmin hän valmistui työnsä ohella lisensiaatiksi valtiotieteellisestä tiedekunnasta 1964 ja väitteli siellä seuraavana vuonna tohtoriksi. Tehtävä yliopistossa säilyi samana koko hänen virkauransa ajan. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1974. Kastari jäi eläkkeelle yliopettajan virasta vuonna 1976.
Yliopistouransa aikana Kastari koulutti yli 1400 sosiaalihuoltajaa. Hänen tutkimuksensa käsittelivät erityisesti laitosvanhusten oloja. 1960–70-lukujen vaihteessa hän teki aiheesta koko maata koskevan tutkimuksen ja hän oli kiinnostunut myös vanhustenhuollon tilanteesta muiden maiden kohdalla.
Qaanaaq

Qaanaaq (myös Thule) on Grönlannin luoteisosassa sijaitseva kaupunki, joka aiemmin muodosti samannimisen kunnan ja oli sittemmin osa Qaasuitsupin kuntaa. Qaanaaq oli aikaisemmin samannimisen kunnan ainoa kaupunki ja myös Avannaa/Nordgrønlandin maakunnan (amt) ainoa kunta. Qaanaaqin kaupungissa on 640 asukasta ja koko kunnassa 850 (1.1.2005). Qaanaaq perustettiin, kun Thule luovutettiin Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohdaksi ja koko väestö siirrettiin uuteen kaupunkiin. Kunnan pinta-ala on 225 500 km², josta suurin osa jäätikköä.
Qaanaaqin lisäksi kunnassa on viisi kylää, joista Moriusaq ja Qeqertarsuaq ovat hylättyjä. Asutut kylät ovat Savissivik (59 asukasta), Qeqertat (29) ja Siorapaluk (57). Myös asuttujen kylien väkiluvut ovat laskeneet. Väkiluvut perustuvat vuoden 2013 tietoihin.