tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Leelee Sobieski

Leelee Sobieski (Liliane Rudabet Gloria Elsveta Sobieski, 10. kesäkuuta 1983 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Sobieskin teki kuuluisaksi hänen roolinsa elokuvassa "Deep Impact" (1998) sekä modernin Lolitan rooli Stanley Kubrickin elokuvassa "Eyes Wide Shut". Vaikka elokuva julkaistiin vuonna 1999, Leelee ei ollut vielä viittätoistakaan kun hänen kohtauksensa kuvattiin. Sobieski ystävystyi ohjaajan kanssa elokuvaa kuvatessa. Ranskan kansallispyhimyksen Jeanne d’Arcin rooli televisioelokuvassa "Joan of Arc" (1999) toi hänelle sekä Emmy-ehdokkuuden että Golden Globe -ehdokkuuden. Myös hänen tulkintansa Tosia Altmanista televisioelokuvassa "Uprising" (2001) poiki ehdokkuuksia.
Sobieskin ranskan kielen taito toi hänelle roolin elokuvissa "A Soldier’s Daughter Never Cries" (1998) ja "L’Idole" (2002), sekä minisarjassa "Les Liaisons dangereuses" (2003), jonka pääosissa esiintyvät Catherine Deneuve ja Rupert Everett. Elokuva perustuu Laclos’n romaaniin "Les Liaisons Dangereuses".
Muita Leelee Sobieskin tähdittämiä elokuvia ovat "Jungle 2 Jungle" (1997), "Pakko olla in" (1999), "Here on Earth" (2000), "My First Mister" (2001), "Glass House – Painajainen sijaisperheessä" (2001), "Joy Ride" (2001) ja "Max" (2002) sekä NBC:n minisarjassa "Hercules" (2005). Sobieski esiintyi Nicolas Cagen vastanäyttelijänä elokuvassa "The Wicker Man" (2006) sekä Al Pacinon kanssa elokuvassa "88 minuuttia". Sobieski näytteli myös gangsterielokuvassa "Public Enemies" Christian Balen ja Johnny Deppin kanssa.
Yksityiselämä.
Sobieski on kihloissa muotisuunnittelija Adam Kimmelin kanssa. Syyskuussa 2009 pari ilmoitti Sobieskin odottavan heidän ensimmäistä lastaan. Tyttö nimeltään Louisanna Ray Kimmel syntyi joulukuussa 2009.
Irmscher

Irmscher Automobilbau GmbH &amp; Co. on saksalainen autojen virityspaja, joka on erikoistunut Opel-merkkisten henkilöautojen virittämiseen. Harrastajille tunnetuimpia tuotteita ovat erilaiset lasikuituiset korisarjat auton ulkonäön muokkaukseen, sisätilan somisteet, alustasarjat, vanteet ja pakoputket.
Yrityksen perusti vuonna 1968 saksalainen ralliajaja ja mekaanikko Günther Irmscher.
Moselle

Moselle on Ranskan departementti numero 57. Departementti on nimetty sen halki virtaavan Moseljoen mukaan. Moselle sijaitsee Koillis-Ranskassa, Lorrainen hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 6 216 neliökilometriä, ja siellä on 1 036 780 asukasta (vuonna 2006). Mosellen pääkaupunki on Metz. Moselle on jaettu edelleen yhdeksään arrondissementtiin, 51 kantoniin ja 730 kuntaan.
Historia.
Moselle oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Moselle muodostettiin osasta historiallista Lothringenin provinssia (nyk. Lorraine). Departementin rajat ovat kuitenkin muuttuneet useamman kerran. 
Vuonna 1871 suurin osa Mosellen departementista liitettiin yhdessä Elsassin kanssa osaksi tuoretta Saksan keisarikuntaa ja Elsass-Lothringenin valtakunnanmaata. Uusi saksalainen Lothringenin hallintopiiri () muodostettiin entisen Mosellen pääosasta, Meurthen departementin koillisosista sekä Vosgesin departementin itäisimmästä kärjestä. Departementin Ranskalle jääneet länsiosat yhdistettiin Meurthen kanssa uudeksi Meurthe-et-Mosellen departementiksi. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Lothringenin hallintopiiri liitettiin sellaisenaan takaisin Ranskaan Mosellen departementtina, eikä departementtien rajoja palautettu entiselleen. Toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana Moselle oli Elsassin tapaan alistettuna suoraan Saksan valtakunnan hallinnolle. 
Historiallisista syistä varsinkin Mosellen pohjois- ja itäosissa puhutaan edelleen myös saksan kielen frankkilaismurteita, mutta puhujien lukumäärä on voimakkaassa laskussa.
Nätkelmät

Nätkelmät ("Lathyrus") on noin 160 lajia sisältävä hernekasvisuku. Nätkelmät ovat kasvutavaltaan pensasmaisia tai köynteleviä. Niiden lehdet ovat parilehdykkäisiä ja punaiset, violetit tai keltaiset kukat kasvavat joko yksittäin tai terttuina. Lajeista useimmat ovat kotoisin lauhkean ilmaston alueelta, useimmat Aasiasta (78 lajia) tai Euroopasta (54 lajia). Muutamien nätkelmälajien siemenissä on aminohappoa, joka suurina määrinä syötynä aiheuttaa halvausoireita.
Suomessa tavataan useita nätkelmien sukuun kuuluvia lajeja: kuusi nätkelmä- ja kolme linnunhernelajia.
Syvä kuin meri

Syvä kuin meri ("engl. The Deep End of the Ocean") on Jacquelyn Mitchardin kirjoittama, vuonna 1996 julkaistu fiktiivinen kirja, joka oli pitkään Amerikan myydyimpien kirjojen listojen kärjessä saaden best-sellerin tittelin. Ensimmäinen suomennos kirjasta julkaistiin tuona samana vuonna 1996. Kirjan pohjalta Ulu Grosbard ohjasi vuonna 1999 ensi-iltansa saaneen elokuvan, jonka pääosaa näyttelee Michelle Pfeiffer.
Kirjan juoni.
"Syvä kuin meri" on perhedraama italialais-amerikkalaisesta Cappadoran perheestä, jonka kolmivuotias poika Benjamin katoaa Chicagolaisen hotellin aulasta eräänä kesäkuun päivänä Beth Cappadoran otettua kolme lastaan mukaansa 15-vuotisluokkakokoukseen. Poliisi käynnistää maanlaajuiset etsinnät ja yhdeksän vuotta kuluu, mutta Beniä ei löydetä. Kirja on kirjoitettu pääosin perheen äidin, Bethin näkökulmasta ja ensimmäisessä osassa pääosin seuraamme Benin perheen elämää pojan katoamisen jälkeen yhdeksän vuoden ajan. Lähellä tuota yhdeksättä vuotta perhe muuttaa Chicagoon, jossa he yrittävät aloittaa uutta elämää. Heidän ovikelloaan soittaa nuori poika, joka kysyy tarvitsevatko he ruohonleikkausta ja Bethin äidinvaistot epäilevät, että tämä poika on hänen kauan kadonneena ollut poikansa. Poliisitutkimusten myötä pojan todellinen henkilöllisyys selviää. Käy ilmi, että Ben oli todellakin kidnapattu tuosta luokkakokouksesta ja asui nyt adoptioisänsä kanssa vain pari korttelia oikean perheensä talolta ja tuntee nyt vain nimen Sam. Tästä alkaa kirjan toinen osa, joka puolestaan seuraa Cappadoran perheen elämää heidän lapsensa löytymisen jälkeen, kun Ben palautetaan heille.
Tarinan hahmoja.
Beth Cappadora - Perheen äiti, tarinan päähenkilö.&lt;br&gt;
Benjamin Cappadora - Perheen nuorin poika, joka katoaa.&lt;br&gt;
Vincent Cappadora - Benin 4 vuotta vanhempi isoveli.&lt;br&gt;
Kerry Cappadora - Benin 2 vuotta nuorempi pikkusisko.&lt;br&gt;
Pat Cappadora - Bethin aviomies, Benin, Vincentin ja Kerryn isä.&lt;br&gt;
Cecilia Lockhart - Bethin entinen luokkatoveri.&lt;br&gt;
Ellen - Toinen Bethin entinen luokkatoveri.&lt;br&gt;
Sam Karras - Poika, joka eksyy cappadorien ovelle kysymään ruohonleikkuusta.&lt;br&gt;
George Karras - Cappadorien naapuri, joka oli adoptoinut Samin.&lt;br&gt;
Candy Bliss - Etsivä/poliisi, joka tutkii Benin tapausta ja ystävystyy Cappadoran perheen kanssa.
Elokuvaversio.
Vuonna 1999 valmistui tähän kirjaan pohjautuva, samaa nimeä kantava elokuva, jonka pääosassa Beth Cappadoraa näyttelee Michelle Pfeiffer. Elokuvan kielletty alle 12-vuotiailta..
Boeing Vertol CH-46 Sea Knight

Boeing Vertol CH-46 Sea Knight on kaksiroottorinen kuljetushelikopteri. Sitä kehitettiin alun perin Yhdysvaltain maavoimien tarpeisiin. Armeija kuitenkin hylkäsi kopterin liian pienenä ja sai suuremman CH-47 Chinook -kopterin.
Maavoimien sijasta CH-46 päätyi laivastokäyttöön. Yhdysvaltain laivasto käytti kopteria vuoteen 2004 asti ja merijalkaväki arviolta vuoteen 2014 asti.
Yhdysvaltojen lisäksi kopteria käyttää tai on käyttänyt Japani, Kanada, Ruotsi, Saudi-Arabia ja Thaimaa. Ruotsin puolustusvoimat käyttää CH-46:sta nimitystä Hkp 4.
Sotilaskuljetuskoptereiden lisäksi CH-46:sta on rakennettu versioita etsintä- ja pelastustöihin sekä palontorjuntaan. Kopteria on lisäksi käytetty jonkin verran siviililiikenteessä.
Kopterin ensilento oli vuonna 1962 ja se otettiin palveluskäyttöön merijalkaväessä vuonna 1965.
Ri

Ri tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Ri on seuraavien henkilöiden nimi:
Pito (peruna)

Pito on jauhoisin suomalainen ruokaperuna. Se on erittäin jauhoinen ja hajoaa keitettäessä sekä soveltuu soseperunaksi ja uuniperunaksi. Pidon tärkkelyspitoisuus on 19,9 prosenttia. Pito on kohtalaisen taudinkestävä. Pito kuului Suomessa viljeltyjen perunalajikkeiden kärkisijoille 1970- ja 1980-luvuilla, mutta on sittemmin menettänyt paikkansa etenkin suurivolyymisen ammattiviljelyn osalta.
Satoisuus.
"Ensimmäisen ja toisen viljelyvyöhykkeen tulokset on ilmoitettu yhdessä."
Rekord (peruna)

Rekord on alankomaalainen, myöhäinen perunalajike. 
Rekord oli 1970- ja 80-luvuilla Suomen ruokaperunan tuotannon yleisin, helposti viljeltävä lajike. Perunan mukulat olivat suuria ja muodoltaan pyöreitä mutta samalla hieman pitkulaisia. Suurikokoisissa mukuloissa ydin saattoi kuitenkin mustua, mukulat myös vihertyivät helposti ja sekä raaka että keitetty peruna oli altis tummumaan. Juuri Rekord-lajike antoi 1970-luvulla kouluruokailussa perunoille pilkkanimen "Kinder-peruna", koska sen mustunut sisus sisälsi "yllätyksen" kun perunan halkaisi. Lajikkeen kuori on vaaleahko ja malto keltainen. 
Yleisajikkeeksi se sopi kuitenkin mm. koska mukulan kuori oli vahva eli sen kestävyys käsittelyssä oli hyvä. Perunan keitto-ominaisuudet olivat vain keskinkertaiset, mutta maku oli voimakas. Rekordin suosio perustui pitkälti sen vahvaan kuoreen, jonka ansiosta se kesti hyvin kolhuja. Rekordista valmistettiin myös ranskalaisia perunoita.
Rekord oli aiemmin Suomen kenties yleisimmin viljelty perunalajike, mutta nykyään uudet perunalajikkeet ovat sen syrjäyttäneet. 2010-luvulla Suomen suosituimmaksi perunaksi on noussut "Melody".
Amazone (peruna)

Amazone on perunalajike. Se on arka perunarutolle, mutta se on ankeroisenkestävä. 
Amazonen tärkkelyspitoisuus on noin kaksi prosenttiyksikköä suurempi kuin Hankkijan Timon, mutta sen satoisuus on noin kymmenen prosenttia vähäisempi kuin Hankkijan Timon varhaisnostossa. Myös syysnostossa satoisuus on vähäisempi kuin vähemmän tärkkelystä sisältävillä lajikkeilla.
Jean-Claude Brialy

Jean-Claude Brialy (30. maaliskuuta 1933, Aumale, (nyk. Sour El-Ghozlane), Algeria – 30. toukokuuta 2007, Pariisi, Ranska ) oli ranskalainen näyttelijä, ohjaaja ja julkisuuden henkilö, joka loi uransa elokuvan parissa. Hänestä tuli tähti 1950-luvun lopulla, jolloin hän oli Ranskan uuden aallon elokuvan ahkerimpia näyttelijöitä. Uuden aallon ohjaajista hänen työtovereitaan olivat Claude Chabrol, Éric Rohmer, Jean-Luc Godard, Louis Malle, François Truffaut, Agnès Varda ja Jacques Rozier. Hän filmasi myös Roger Vadimin, Claude Lelouch'n ja Luis Buñuelin kanssa. Brialy ohjasi itsekin useita elokuvia, joista muistetaan muun muassa "Églantine" (1971).
Brialy kuoli syöpään.
Hän oli Prytanée National Militairen entinen oppilas.
Gino Bartali

Gino Bartali (18. heinäkuuta 1914 – 5. toukokuuta 2000 Ponte a Ema) oli italialainen maantiepyöräilijä, Fausto Coppin kova kilpakumppani. Bartali oli syvästi uskonnollinen, maaseutuvaltaisen Etelä-Italian kasvatti, Coppi puolestaan varttui teollistuneessa Pohjois-Italiassa. Heidän kaksintaistelunsa jakoi Italian kahteen leiriin.
Bartali voitti Italian ympäriajon vuosina 1936, 1937 ja 1946 sekä Ranskan ympäriajon 1938 ja 1948. Arvailujen varaan jää, kuinka monta "Grand touria" Bartali olisi voittanut, ellei "Giro d'Italia" olisi jäänyt toisen maailmansodan vuoksi ajamatta vuosina 1941-1945 ja "Tour de France" vuosina 1940-1946.
Bartali auttoi toisen maailmansodan aikana pelastamaan noin 800 juutalaisen hengen salakuljettamalla asiakirjoja ja valokuvia pyöräänsä kätkettynä. Syyskuussa 2013, 13 vuotta kuolemansa jälkeen, Yad Vashem-muistomerkki tunnusti Bartalin "Vanhurskaat kansakuntien joukossa" -ryhmään kuuluvaksi hänen pyrkimyksistään auttaa juutalaisia ​​toisen maailmansodan aikana.
Highlander – kuolematon

Highlander – kuolematon on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen fantasiaelokuva. Elokuvan ohjasi Russell Mulcahy ja pääosassa näyttelivät Christopher Lambert, Sean Connery, Clancy Brown ja Roxanne Hart.
Musiikin elokuvaan on tehnyt brittiläinen yhtye Queen.
Elokuva sai kaksi jatko-osaa, "Highlander 2 – Paluu" (1990) ja "" (1994).
Juoni.
Connor MacLeod taistelee Skotlannin ylämailla vuonna 1536. Hän haavoittuu kuolettavasti, mutta herääkin kuolleista, jolloin kyläläiset ajavat McLeodin pois. Vuosia myöhemmin hän tapaa Juan Sanchez Villa-Lobos Ramirezin, joka kertoo McLeodin olevan kuolematon joka elää niin kauan kunnes toinen kuolematon katkaisee häneltä pään poikki. Tämän tapahtuessa häviäjän energiat siirtyvät voittajalle. Ramirez opettaa McLeodille miekkailun taidot siihen asti kunnes pahamaineinen Kurgan, joka himoitsee kuolemattomuuden valtaa, tappaa Ramirezin. McLeodin täytyy taistella selvitäkseen vuosisatoja siihen asti kunnes jälleen kokoontumisen aika koittaa, jolloin vain muutama kuolematon on jäljellä. Viimeiset taistelut alkavat vuonna 1985 New Yorkissa, jossa Kurgan on jo haalinut itselleen usean kuolemattoman energiat ja saa vihdoin vastaansa Connor McLeodin.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 elokuvalle annettiin kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Cabin Fever

Cabin Fever on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Eli Roth.
Elokuva kertoo viidestä teini-ikäisestä nuoresta, jotka vuokraavat mökin keskeltä syrjäistä metsää tarkoituksenaan viettää viikko juhlien. Kaikki näyttää lupaavalta, kunnes mökille ilmestyy sairaan oloinen mies, joka pyytää nuorilta apua. Nuoret panikoivat ja tappavat avunpyytäjän. Pian heissä alkaa ilmetä samankaltaisia oireita kuin surmansa saanella miehellä. Lisäksi läheisen kylän asukkaat alkavat ahdistella nuoria. Mökkiläisten selviytymismahdollisuuksia heikentää vielä metsässä vaaniva tappajakoira.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä "Cabin Feverin" perustarina, kliseiset henkilötyypit ja koko toteutus ovat pelkkää vanhan kierrätystä: joukko ylimielisiä kaupunkinuoria, syrjäseudulta vuokrattu lomamökki ja vähintäänkin oudon oloisia peräkylän asukkaita. Valotiestä omien ideoiden puutteesta kärsivä pelottelu olisi joutanut monien kaltaistensa tavoin suoraan videolevitykseen.
Sofia Vassilieva

Sofia Vladimirovna Vassilieva (s. 22. lokakuuta 1992 Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. 
Vassilieva syntyi Minneapolisissa, Minnesotassa, venäläisille maahanmuuttajavanhemmille. "International Modeling and Talent Association" löysi Vassilievan tämän ollessa 7-vuotias. Vassilieva nousi ensimmäiseksi perintöprinsessaksi "Child Model of the Year" -kilpailussa 2000. Pian tämän jälkeen hän sai sivuroolin televisiosarjasta "The Agency".
Ehkä tunnetuin rooli Vassilievalla on Ariel DuBois'n rooli televisiosarjassa "Näkijä". Hän voitti sillä Young Artist Award -palkinnon 2006. Vassilieva esiintyi sarjassa vuodesta 2005. Hän on esiintynyt myös muun muassa elokuvassa "Day Zero" (2007) yhdessä muun muassa Elijah Woodin kanssa ja elokuvassa "My Sister's Keeper" Cameron Diazin kanssa.
Stefan Sofijanski

Stefan Antonov Sofijanski (, s. 7. marraskuuta 1951 Sofia) on bulgarialainen poliitikko. Hän oli Demokraattisten voimien liiton (Съюз на демократичните сили) johtava poliitikko ja Vapaiden demokraattien liiton johtaja, kolminkertainen Sofian pormestari ja väliaikainen pääministeri 1997.
Elämäkerta.
Sofijanski opiskeli tilastotiedettä Karl Marxin talouden korkeammassa instituutissa ja oli useissa asemissa viestintä- ja informaatioministeriössä kommunistivallan aikana. Myöhemmin hän liittyi joulukuussa 1989 perustettuun konservatiiviseen Demokraattisen voimien liittoon ja oli mukana Filip Dimitrovin hallituksessa. Hänet valittiin Sofian pormestariksi 1995 ja uudelleen 1999 ja 2003. Vuonna 2005 hän erosi asettuakseen ehdolle parlamenttivaaleissa. Hän oli pääministerinä helmikuusta toukokuuhun 1997 presidentti Petăr Stojanovin nimittämänä virkaa tekevänä pääministerinä ennen kuin Ivan Kostov muodosti uuden hallituksen.
Vuonna 2001 hän ilmoitti jättävänsä Demokraattisten voimien liiton ja muodosti oman puolueensa. Hänen Vapaiden demokraattien liittonsa (Съюз на свободните демократи) pysyi aluksi Demokraattisen voimien liiton osana, mutta siirtyi sitten Bulgarian kansanliiton (Български народен съюз) osaksi, jonka se muodosti Bulgarian agraarisen liiton (BZNS-NS; БЗНС - Народен съюз) ja VMRO – Bulgarian kansallisen liiton (ВМРО - Българско национално движение) kanssa. Sofijanski oli myös Bulgarian väliaikainen Euroopan parlamentin jäsen 1. tammikuuta 2007 alkaen toukokuun vaaleihin asti, joiden jälkeen hän ilmoitti jättävänsä politiikan kuusitoistavuotisen uransa jälkeen ja puolueen heikon vaalituloksen vuoksi.
SinoSat

SinoSat on kiinalainen tietoliikennesatelliittien sarja. 
1. heinäkuuta 1998 Kiina laukaisu SinoSat-1-satelliitin, joka oli pääosin ranskalaisen Alcatel Space-yhtiön rakentama. Sitä käytetään myös lähetyksiin Aasiaan Kiinan ulkopuolelle.
29. lokakuuta 2006 Kiina laukaisi SinoSat-2-satelliitin, joka oli ensimmäinen kiinalainen DTH-satelliitti. Sen aurinkopanelien avaus epäonnistui ja satelliitti jäi toimintakyvyttömäksi.
1. kesäkuuta 2007 klo 0:08 Pekingin aikaa Kiinan avaruushallinto laukaisi Pitkä Marssi 3A-kantoraketilla SinoSat-3-satelliitin Xichangin avaruuskeskuksesta Setsuanin maakunnasta. Sen kiertorata on GEO-rata. Satelliittia käytetään radio- ja televisiolähetysten transponderina.
Satelliitin valmistaja on China Academy of Space Technology ja China Academy of Launch Vehicle Technology, jotka kuuluvat China Aerospace Science and Technology Corporation-yhtiöön. 
Satelliitteja operoi Sino Satellite Communications Co. Ltd. (SinoSat). Kiinalla on 12,6 miljoonaa digitaalitelevision katsojaa ja kaikkiaan yli 400 miljoonaa televisiota.
Hotel d’Angleterre

Hotel d’Angleterre on Tanskan kuuluisimpia hotelleja. Se sijaitsee maan pääkaupungissa Kööpenhaminassa Kongens Nytorvilla. Hotelli on sijainnut nykyisellä paikallaan vuodesta 1755 lähtien. Nykyinen hotellirakennus on peräisin vuodelta 1874, ja sen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit Vilhelm Dahlerup ja Georg E. W. Møller.
Hotellissa aloitettiin laajat korjaukset toukokuussa 2011. Korjaustoimissa hotelli palautettiin entiseen loistoonsa, ja hotelli avasi ovensa jälleen 1. toukokuuta 2012. Hotellissa on 90 huonetta, joista 60 sviittiä. Suurimmasta 250 neliömetrin royal suite -sviitissä on suuri parveke, josta on näkymä Kongens Nytorville ja Tanskan kuninkaallisen teatterin suuntaan.
Hotellissa on järjestetty koko sen historian ajan poliittisia, kuninkaallisia ja kansallisia tapahtumia.
Malinen (sarjakuvahahmo)

Malinen on käsikirjoittaja Markus Miettisen ja piirtäjä Jaakko Seppälän luoma sarjakuvahahmo. Sarjakuvaa julkaistiin "Ylioppilaslehdessä" kahden viikon välein vuosina 2004–2012. Malinen oli myös "Ilta-Sanomien" "Kuukauden kotimainen" -sarjakuva syyskuussa 2005. Toukokuussa 2007 Malinen sai ensimmäisen oman sarjakuva-albuminsa "Ee se oo tääsin poessulettua" (Ylioppilaslehden kustannus oy).
Malinen on savolainen, vahvaa murretta puhuva jänis, joka opiskelee Helsingin yliopistossa. Muita hahmoja sarjakuvassa ovat Malisen mukanaan kantama kaappi Kuappi, opiskelukaveri Seepra, tyttöystävä Kettunen sekä Malisen perhe Äet, Isu ja Pienj.
Malinen voitti 2007 järjestetyssä Kemin sarjakuvakilpailussa strippisarjan ja sijoittui sprinttistrippi-kilpailussa toiseksi.
Stella Polaris (teatteri)

Stella Polaris on Helsingissä toimiva improvisaatioteatteri, joka aloitti toimintansa 1990. Tuolloin Espoon Teatterin johtaja Tytti Oittinen kutsui freelancenäyttelijöitä osallistumaan kanadalaisen Keith Johnstonen improvisaatiokurssille. Tämän jälkeen he päättivät ryhtyä tutkimaan improvisaatioteatterin mahdollisuuksia ja Stella Polaris sai alkunsa.
Vuonna 2025 ryhmään on kuulunut 19 näyttelijää, joista taiteellisena johtajana toimii Mikko Penttilä, ja lisäksi neljä muusikkoa, viisi valosuunnittelijaa, kaksi tuottajaa ja toiminnanjohtaja. Teatterin tuotanto on muuntunut ensimmäisistä sketsimuotoisista improalkioista nykyisiin kokoillan improvisoituihin näytelmiin. Teatterin kotipaikkana toimi pitkään Turbiinisali Kaapelitehtaalla. Vuonna 2025 teatterin toimistotilat ja esitystoiminta siirtyi Aleksanterin teatteriin. 
Merkittävä osuus Stella Polariksen toiminnasta on kouluttamista. Koulutustoimintaan kuuluu improkursseja aloitteleville ryhmille, jatkokursseja pidemmälle ehtineille sekä vuorovaikutus-, esiintymis- ja improvisaatiokoulutusta yhteisöille, yrityksille ja kouluille.
Stella Polaris teki 2002 "Vapaa pudotus" -sarjan MTV3-kanavalle. Sarja voitti Koura-palkinnon 2003, jonka lisäksi ”Turon baari”-jakso (ohj. Janne Kuusi) palkittiin parhaan tv-elokuvan Venlalla 2002 sekä Risto Jarva-palkinnolla 2002. Stella Polariksen pitkä elokuva "Kukkia ja sidontaa" tuli elokuvateattereihin vuonna 2004.
Evert Skogström

Evert Wilhelm Skogström (10. syyskuuta 1870 Vesilahti – 19. elokuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja virkamies, joka toimi ministerinä.
Skogströmin vanhemmat olivat kappalainen Johan Gustaf Skogström ja Karolina Olivia Taxell. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1892, suoritti maanmittausinsinööritutkinnon 1895 ja tuli Polyteknillisestä opistosta tie- ja vesirakennusinsinööriksi 1898. Skogström tuli samana vuonna tie- ja vesirakennushallituksen palvelukseen apulaisinsinööri, jossa kohosi 1902 nuoremmaksi insinööriksi, 1908 vanhemmaksi insinööriksi, 1919 tieasiain yli-insinööriksi, 1922 vesiosaston yli-insinööriksi ja 1925 pääjohtajaksi. Skogström toimi vuodesta 1917 useiden valtionkomiteoiden sihteerinä ja jäsenenä ja vuodesta 1923 satamakomitean puheenjohtajana. Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri hän oli Cajanderin I hallituksessa 1922 ja Cajanderin II hallituksessa 1924, toimien molemmissa ammattiministerinä. Varsinaisen virkansa ohella Skogström toimi ajoittain valtioneuvoston työttömyysasiain esittelijänä ja työttömyyden keskuskomitean sihteerinä, kulkulaitoskomitean sihteerinä sekä vesilakikomitean jäsenenä. Hän toimi puheenjohtajana Tie- ja vesirakennusyhdistyksessä sekä Suomalaisten teknikkojen seurassa. Skogström otti osaa Sevillan, Milanon ja Washingtonin tiekongresseihin Suomen edustajana. Hän teki opintomatkoja muun muassa Pariisiin, Saksaan, Itävaltaan, Sveitsiin, Italiaan ja Skandinavian maihin. Vuonna 1917 Skogström julkaisi selonteon Juojärven reitin kanavoimisesta, hän myös laati artikkeleita hakuteoksiin ja aikakauskirjoihin.
Skogströmin ensimmäinen puoliso vuodesta 1897 oli Emma Dagmar Brander (k. 1915) ja toinen vuodesta 1917 Hulda Eufemia Winstén.
Yrjö Loimaranta

Yrjö Arvi Vilho Loimaranta (vuoteen 1906 Lindstedt; 26. joulukuuta 1874 Oulu – 27. joulukuuta 1942 Mikkeli) oli suomalainen pappi, virkamies, Viipurin hiippakunnan piispa ja opetusministeri.
Elämäkerta.
Loimarannan vanhemmat olivat kirkkoherra Wilhelm Lindstedt ja Hilma Nyholm. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1897 ja teologian kandidaatiksi 1909. Pappi hänestä tuli vuonna 1901. Loimaranta toimi aluksi koulumiehenä ja myöhemmin senaatin kirkollisasiainesittelijänä ja opetusministeriön kansliapäällikkönä. Porvoon suomalaisen yhteiskoulun johtajana 1899–1902 toimittuaan hän siirtyi Helsingin suomalaisen tyttökoulun uskonnon kollegaksi 1902–1912. Samaan aikaan hän oli ajoittain senaatin apulaisesittelijänä. Vuonna 1912 Loimarannasta tuli kirkollisasian toimituskunnan esittelijäsihteeri. Tässä tehtävässä ollessaan Loimarannalle annettiin tehtäväksi Suomen kuninkaaksi valitun Friedrich Karlin kruunajaisseremonian valmistelu Turun tuomiokirkossa. Hän suositteli noudatettavaksi joko Norjan tai Ruotsin mallin mukaista kruunausrituaalia, jolloin kruunu ja muut regaliat olisivat olleet tilaisuudessa vain esillä. Loimaranta toivoi kruunun valmistettavan Inarin kullasta.
Vuonna 1919 Loimarannasta tuli opetusministeriön esittelijäneuvos ja kansliapäällikkö. Loimaranta oli opetusministeri Cajanderin I hallituksessa 1922 ja Cajanderin II hallituksessa 1924, molemmissa ammattiministerinä.
Viipurin hiippakunnan piispana Loimaranta toimi 1935–1942. Piispakauden alkupuolta sävytti taloudellinen ja henkinen optimismi, loppupuolta puolestaan sotavuodet. Talvisodan alettua tuomiokapituli poistui Viipurista joulukuussa 1939 ensin Savitaipaleelle ja rauhan tultua Mikkeliin huhtikuussa 1940. Piispakautta vaivasi osaltaan Loimarannassa jo sen alkuvaiheessa todettu vakava sairaus. Teologisesti Loimaranta kuului nuorkirkolliseen suuntaan ja oli mukana Teologisen lauantaiseuran nimellä tunnetussa uudistushenkisessä keskustelupiirissä.
Loimaranta oli Merimieslähetysseuran puheenjohtaja 1932–1938 sekä Mannerheim-liiton liittoneuvoston puheenjohtaja 1936–1942. Hän julkaisi muun muassa teokset "Sosialistimme ja uskonto" (1908) ja "Kirkollinen alkukoulu" (1913) sekä toimitti piispa Olavi Heliövaaran kanssa kirkkolain vuosina 1921, 1930 ja 1939.
Loimarannan puoliso vuodesta 1901 oli Hilja Julia Teittinen.
Nicky Hunt

Nicholas "Nicky" Hunt (s. 3. syyskuuta 1983 Westhoughton, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Bolton Wanderersia. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapakki.
Hunt debytoi Boltonin paidassa 1. divisioonan kauden 2000/01 päätösottelussa Sheffield Unitedia. Bolton oli jo varmistanut nousunsa Valioliigaan ennen päätöskierrosta. Hunt joutui odottamaan läpimurtoaan avauskokoonpanon miehenä, kunnes kaudella 2003/04 hänestä tuli puolustuksen avainpelaaja. Valioliiga-debyyttinsä hän pelasi 16. elokuuta 2003 ottelussa Manchester Unitedia vastaan.
Maajoukkuetasolla Hunt on edustanut Englantia alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 10 kertaa.
Tapio Sadeoja

Tapio Sakari Sadeoja (s. 16. kesäkuuta 1958 Kotka) on suomalainen toimittaja. Hän on ollut "Ilta-Sanomien" vastaava päätoimittaja ja kustantaja. 
Sadeoja syntyi toimittaja Olavi Sadeojan ja päätoimittaja Pirkko Aallon perheeseen. Hänen puolisonsa on ollut vuodesta 1985 puheterapeutti Marja Tuomi. Sadeoja tuli ylioppilaaksi 1977, minkä jälkeen hän opiskeli valtiotiedettä Helsingin yliopistossa. Sadeoja työskenteli "Etelä-Vantaa" -lehdessä 1978-1981 toimittajana, ja "Ilta-Sanomissa" 1981-2019.
Sadeoja toimi "Ilta-Sanomien" ulkomaantoimittajana, ulkomaantoimituksen esimiehenä, toimituspäällikkönä ja uutispäätoimittajana. Hänet nimitettiin vastaavaksi päätoimittajaksi 29. toukokuuta 2007, sijaisena hän hoiti tehtävää jo tammikuusta alkaen. Syyskuussa 2009 Tapio Sadeoja nimitettiin myös "Taloussanomien" vastaavaksi päätoimittajaksi. "Ilta-Sanomien" kustantaja hänestä tuli 2010. Hän jäi eläkkeelle vuoden 2019 lopussa.
Helsingin Sanomain Säätiö on myöntänyt Helsingin Sanomien 130–vuotisjuhlan kunniaksi Sananvapauden ansiomitalin loppuvuonna 2019.
Merimiespaini

Merimiespaini on kahden kilpailijan välillä käytävä voimalaji.
Säännöt.
Kilpailun tarkoitus on horjuttaa vastustajan tasapainoa ja pudottaa tämä kilpailualustalta. Tähän tulokseen on päästävä ns. kättelyasennossa, jossa kilpailijat ovat tarranneet toisiensa oikeista käsistä. Ottelijat ottelevat sivuittain oikea jalka vastustajaa kohti. Vastustajaa ei saa koskea millään muulla objektilla kuin oikealla kädellään. Tuomari voi määrätä tietyistä rikkeistä varoituksia, ja kahdesti varoituksen saanut kilpailija häviää.
Klaus Badelt

Klaus Badelt (s. 12. kesäkuuta 1967 Frankfurt am Main, Länsi-Saksa) on saksalainen säveltäjä. Hän on tehnyt elokuvasävellyksiä muun muassa elokuviin "", "Catwoman", "Miami Vice" ja "Poseidon".
Badelt aloitti uransa säveltämällä musiikkia saksalaisiin mainoksiin. Vuonna 1998 Hans Zimmer kutsui Badeltin työskentelemään Media Venturesille (sittemmin Remote Control Productions) Santa Monicaan. Siitä lähtien hän on työskennellyt elokuvien ja televisio-ohjelmien parissa. Hän on myös tehnyt yhteistyötä muiden Media Venturesiin kuuluvien säveltäjien kanssa, kuten Harry Gregson-Williamsin, John Powellin ja Hans Zimmerin.
Toimiessaan Zimmerin kanssa Badelt osallistui useiden Oscar-ehdokkuuden saaneiden elokuvien, kuten "Veteen piirretyn viivan" ja "Egyptin prinssin", musiikkien tekemiseen. Hän on säveltänyt tunnetuille ohjaajille, joihin lukeutuvat muun muassa Ridley Scott, Tony Scott, Terrence Mallick, John Woo, Kathryn Bigelow, Jeffrey Katzenberg, Gore Verbinski ja Steven Spielberg.
Badelt on tuottanut musiikin Ridley Scottin elokuvaan "Gladiator". Hän toimi yhdessä Zimmerin kanssa elokuvien kuin "Kunniasanalla", "Hannibal" ja "Pearl Harbor" musiikkien tekemisessä.
Kristen Alderson

Kristen Alderson (s. 29. toukokuuta 1991 Doylestown, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Aldersonilla on ollut rooli Starr Manningina saippuasarjassa "One Life to Live". Hän sai siitä Soap Opera Digest Awardsin palkinnon vuonna 2005.
Viktor Henrik Schvindt

Viktor Henrik Schvindt (19. heinäkuuta 1866 Spankkova Inkeri – 25. kesäkuuta 1928 Hattula) oli suomalainen kenraalimajuri ja ministeri.
Viktor Henrik Schvindtin vanhemmat olivat kirkkoherra Paul Teodor Schvindt ja Anna Amanda Alopaeus ja puoliso vuodesta 1890 Aina Maria Enckell. Schvindt palveli vuodesta 1888 Suomen Kaartissa nuorempana esikuntaupseerina, kun se lakkautettiin 1905 ja sen päällystö siirrettiin seuraavana vuonna lakkautuspalkalle. Luotsihallituksen tarkastajana hän toimi 1907–1912 ja myös opettajana Helsingissä 1897–1912 useissa eri oppilaitoksissa. Hän tuli Suomen tasavallan joukkojen palvelukseen tammikuussa 1918 everstin arvoisena ja ylennettiin kenraalimajuriksi 1922. Schvindt toimi puolustusministerinä Cajanderin II hallituksessa 1924 ammattiministerinä.
Östen Elfving

Karl Östen Elfving (27. toukokuuta 1874 Vaasa – 25. heinäkuuta 1936 Boden, Ruotsi) oli suomalainen maatalousasiantuntija ja -poliitikko.
Biografia.
Elfvingin vanhemmat olivat Vaasan pormestari Karl Oskar Elfving vanhempi ja Jenny Sofia Nyman. Elfvingin veli oli metsänhoitaja Karl Oskar Elfving nuorempi (1872–1946) ja sisaria presidentti K. J. Ståhlbergin toinen puoliso vuodesta 1920, opettaja ja kirjailija Ester Ståhlberg (1870–1950) ja puutarhaviljelyn edistäjä Jenny Elfving.
Elfving valmistui agronomiksi 1895, filosofian kandidaatiksi 1911 ja filosofian lisensiaatiksi (tohtori) 1915, väitöskirjan aiheenaan "Vermögensbildung kleinbäuerlicher Ansiedler in Finnland". Elfving toimi tilanhoitajana, maanviljelysinsinöörinä, lääninagronomin apulaisena ja maanviljelyskonsulenttina vuoteen 1906 saakka, sitten vuoteen 1917 asti valtion asutustarkastajana ja asutushallituksen ylijohtajana eli ylitirehtöörinä 1917–1926. Hän julkaisi muun muassa teokset ja tutkielmat "Växtkultur, växtförädling och försöksverksamhet" (1903), "Petsamon taloudellisista edellytyksistä ja toimenpiteistä sen kehittämiseksi" (1924) sekä "Uusia teitä pienviljelyksen kohottamiseksi" (1932).
Elfving kuului useiden maatalousjärjestöjen ja säätiöiden johtoelimiin ja osallistui valtionkomiteoihin. Vuonna 1917 hän oli asutuskomitean ja eräiden poronlaidunkomissioiden puheenjohtaja. Hän toimi maatalousministerinä Cajanderin I hallituksessa 1922 ja Cajanderin II hallituksessa 1924, molemmissa ammattiministerinä. Vuosina 1926–1930 Elfving oli Suomen suurlähettiläs Oslossa. Myöhemmin hän palasi viljelemään omaa tilaansa mutta vastasi samalla muutamien suurtilojen hoidosta.
Elfving kuoli heinäkuussa 1936 verenmyrkytykseen Bodenin sotilassairaalassa Ruotsissa. Hän oli sairastunut Kilpisjärvellä ollessaan suomalais-norjalaisen porokomission mukana tekemässä järjestelytöitä. Elfving kuljetettiin Kilpisjärveltä Bodenin sotilassairaalaan ambulanssilentokoneella.
Elfvingin puoliso vuodesta 1909 oli Aini Maria o.s. Borg (k. 1930). Heidän poikansa oli korkeimman oikeuden jäsen Östen Elfving nuorempi, toinen poika Gustaf Elfving (s. 1919) oli kirurgiaan erikoistunut lääketieteen tohtori.
Aleisha Allen

Aleisha Allen (s. 28. huhtikuuta 1991) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Allen syntyi Bronxissa, New Yorkissa. Hän on esiintynyt televisiossa 4-vuotiaasta alkaen. Kansainvälisesti tunnetuimpia rooleja lienee Alicia elokuvassa "School of Rock" (2003).
Näyttelemisen ohella Aleisha Allen laulaa ja tanssii balettia. Hän opiskelee Professional Performing Arts Schoolissa Manhattanilla.
Allen on esiintynyt mm. komediassa "Ollaanko jo perillä?" ("Are We There Yet?", 2005) ja sen vuonna 2007 ilmestyneessä jatko-osassa.
Ernst Gråsten

Ernst Gråsten (8. huhtikuuta 1865 Suistamo – 5. lokakuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja lakitieteen kandidaatti. Hän oli Suomen Pankin johtokunnan jäsen vuosina 1919–1930.
Gråstenin vanhemmat olivat nimismies Mikael Konstantin Gråsten ja Lovisa Broms.
Ylioppilaaksi Gråsten pääsi Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta vuonna 1882. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1886 ja luki myöhemmin lakia valmistuen molempien oikeuksien kandidaatiksi vuonna 1902. Gråsten työskenteli kieltenopettajana ja lehtimiehenä vuodet 1886–1900. Gråsten oli Haminan kadettikoulun lehtorina 1886–1896 ja hän kuului Nya Pressenin toimitukseen toimitussihteerinä 1896–1898 sekä oli Aftonpostenin päätoimittajana 1899–1900. Gråsten toimi vuoden 1900 valtiopäivillä perustuslakivaliokunnan sihteerinä. Asianajajana hän toimi Viipurissa 1903–1906 ja ministerivaltiosihteerinviraston virkamiehenä 1906–1913 sekä myöhemmin vuonna 1917. Hän oli 1913–1915 Venäjän vientikamarin suomalaisen osaston asiamiehenä ja 1918–1919 pankkivaltuusmiesten sihteerinä. Tämän jälkeen Gråsten siirtyi Suomen Pankin johtokunnan jäseneksi vuonna 1919 ja oli jäsenenä vuoteen 1930 saakka. Gråsten kuului myös muun muassa Suomen Maatalous-Osake-Pankin hallintoneuvostoon.
Gråsten oli valtiovarainministerinä A. K. Cajanderin ensimmäisessä hallituksessa. Hän toimi tehtävässä ammattiministerinä.
Tekstiilitaiteilija Viola Gråsten oli Ernst Gråstenin adoptiotytär ja hänen siskonsa tytärpuoli.
Dog Soldiers

Dog Soldiers on vuonna 2002 tehty toiminta/kauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Neil Marshall.
Elokuva kertoo sotamies Cooperista, joka on yksikkönsä kanssa sotaharjoituksessa Skotlannin erikoisjoukkoja vastaan. Ryhmää johtaa kersantti Wells, ainoa, joka ottaa asian tosissaan miettimättä Ison-Britannian jalkapallo-ottelua. Taisteluharjoitus keskeytyy järkyttävästi kun ryhmä löytää tuhotun erikoisjoukkojen leirin. Kaikki leirin radiot on tuhottu ja miehet ovat kuolleet lukuun ottamatta ryhmän johtajaa, kapteeni Ryania, joka puhuu sekavia. Silloin he saavat tietää mitä metsässä todellisuudessa asustaa ja mikä tappoi toisen erikoisryhmän.
Yle Tallennemyynti

Yle Tallennemyynti oli vuosina 1984–2015 toiminut Ylen erillinen yhtiö, joka tuotti video- ja äänitallenteita Ylen televisio- ja radio-ohjelmista. Enimmäkseen tallenteita tuotettiin kirjastojen käyttöön, joista yksityishenkilöt voivat niitä lainata. 
Historia.
Tallennepalvelun ensimmäiset videokasettijulkaisut alkoivat kokeiluna kuudessa kirjastossa huhtikuussa 1985. Kokeilukaudeksi sovittiin opetusministeriön ja Kopiosto ry:n kanssa käydyissä neuvotteluissa vuosille 1985–1987. Kokeilussa oli mukana 100 videotallennetta ja noin 100 radio-ohjelmaa C-kasetteina. Ensimmäisten julkaisujen joukossa olivat muun muassa elokuvat "Kaasua, komisario Palmu", "Opri" ja "Niskavuoren Heta". Myöhemmin julkaisujen määrä kasvoi, ja uusia julkaisuja olivat muun muassa televisiosarjat "Seitsemän kuolemansyntiä" ja "Rauta-aika" sekä elokuvat "Tuntematon sotilas" ja "Täällä Pohjantähden alla".
1990-luvulla tallennemyynti laajentui myös tallenteiden tuottamiseksi yksityishenkilöille, jotka pystyivät ostamaan tallenteita Yle Shopista ja kaikista hyvin varustetuilta videoiden jälleenmyyjiltä. Ensimmäinen yksityishenkilöille hankittavaksi tuotettu videotallenne oli Yle TV2 -kanavan "Kummeli"-sarja. 
Yksityishenkilöille tuotettujen televisiosarjojen julkaisemisesta tuli 2000-luvulla valtava menestys, kun DVD yleistyi ja VHS-kasetit alkoivat poistua markkinoilta. Yle Tallennemyynti siirtyi vuonna 2007 videotallenteissa DVD-formaattiin ja lopetti VHS-julkaisut. Vuosina 2003–2006 Yle Tallennemyynti julkaisi kirjasto- ja laitoskäyttöön VHS-kasetteina MTV3:n vanhaa draamatuotantoa 1960-luvulta 1990-luvun alkupuolelle, yhteistyössä MTV3:n kanssa. MTV:n teatteritoimituksen elokuvista ja sarjoista julkaistiin muun muassa "Simpauttaja", "Lentsu", "Hamsterit", "Mummoni ja Mannerheim", "Rikas ja kunniallinen", "Vetää kaikista ovista", "Hänen olivat linnut", "Poltettu oranssi", "Soittorasia", "Rakkaat sisaret", "Satumainen onni", "Kunniallinen petkuttaja" ja "Sotapoika". 
Keväällä 2009 Yle ja VL-Musiikki Oy sopivat Yleisradion omatuotantoisten tallenteiden ja oheistuotteiden markkinoinnista. Siitä lähtien tallenteiden hankinnan ja jakelun kirjastoille, laitoksille ja vähittäiskauppaan on hoitanut VL-Musiikki. Ylen ja VL-Musiikin ensimmäinen yhteinen julkaisu oli "Paavo ja Raili" -televisiosarja.
Toukokuussa 2015 Yle lopetti verkkokauppansa ja jatkossa Yle-tuotteiden myynnin hoitavat yhtiön ulkopuoliset yhteistyökumppaniyhtiöt.
Spandaun vankila

Spandaun vankila oli Länsi-Berliiniin kuuluvalla Spandaun hallintoalueella, Wilhelmstadtin kaupunginosassa. Se rakennettiin vuonna 1876 sotilasvankilaksi. Vuodesta 1919 alkaen siellä pidettiin myös siviilivankeja. Siihen aikaan sinne mahtui 600 vankia.
Vuonna 1946 liittoutuneet ottivat koko vankilan hallintaansa, koska olettivat että toisen maailmansodan sotarikoksista tuomittaisiin kymmeniä ihmisiä. Nürnbergin oikeudenkäynneissä tuomittiin kuitenkin vain seitsemän sotasyyllistä vankeusrangaistukseen:
Rudolf Hessin kuoltua vuonna 1987 vankila purettiin, koska pelättiin että siitä tulisi uusnatsien palvonnan kohde. Vankilan purkujäte ajettiin Pohjanmereen, ja puretun vankilan paikalle rakennettiin ostoskeskus.
Kulttuuritalo (Tukholma)

Kulttuuritalo () on rakennus Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa. Se sijaitsee kaupungin keskustassa, Sergelin torin etelälaidalla. Sen on suunnitellut arkkitehti Peter Celsing. Rakennus vihittiin käyttöön 15. lokakuuta 1974. Nimensä mukaisesti rakennus on pyhitetty kulttuurille, ja siellä sijaitsee muun muassa kolme erilaista kirjastoa. Vuonna 2003 Kulttuuritalossa vieraili yhteensä noin 3,5 miljoonaa vierailijaa.
Kulttuuritalon rakentamisen taustalla oli 1965–1966 järjestetty aatekilpailu Sergelin torin eteläpuolisen korttelin käytöstä. Kilpailun voitti Peter Celsing, ja rakennustyöt alkoivat 1968. Celsing suunnitteli sekä Kulttuuritalon että Brunkebergstorgin puolelle rakennetun Sveriges Riksbankin mustanpuhuvan toimitalon. Ensimmäinen valmistui vuonna 1974, jälkimmäinen 1976. Kulttuuritaloon kuuluu teatterisiipi, jossa toimii Tukholman kaupunginteatterin näyttämö, sekä näyttelyrakennus, johon kuuluu Sergelin torin puoleinen lasiseinäinen julkisivu.
Teatterisiipi toimi Ruotsin valtiopäivien tilapäisenä istuntopaikkana valmistumisestaan vuonna 1971 aina vuoteen 1983 saakka, jolloin Ruotsin valtiopäivätalon laajennus valmistui.
Tuote-etiketti

Tuote-etiketti on tuotteeseen tai sen pakkaukseen kiinnitetty lappu, kilpi, tarra tms., jossa annetaan tietoja tuotteesta. Tuotepakkaukseen erikseen liimattavaa etikettiä käytetään erityisesti silloin, kun pakkauksen muoto tai pinta tekee vaikeaksi ja kalliiksi painaa tuotetiedot suoraan pakkaukseen. Etiketti on osa tuotteen imagoa. Etikettejä käytetään runsaasti esimerkiksi elintarvikkeissa, juomapulloissa ja kosmetiikkatuotteissa. 
Etiketit toimivat myös keräilykohteina.
Ulkoasu.
Tuote-etiketti on tavallisesti valmistettu etikettipaperista ja kiinnitetty tuotteeseen liimalla. Muita mahdollisia valmistusmateriaaleja ovat kankaat, muovi ja pahvi. Etiketin voi liiman sijasta kiinnittää tuotteeseen esimerkiksi nauhalla, niitillä tai tarralla. Etiketin teksti on painettu.
Sisältö.
Etiketissä voi lukea muun muassa tuotteen nimi, logo, valmistaja, valmistajan logo, tuotteen esittely, ainesosat ja käyttöohje. Etiketissä voi lisäksi olla koristeita tai kuvia. Useissa maissa tuotteiden täytyy sisältää tuoteseloste, jonka sisältö voi olla lailla määritelty. Useimmiten tuoteselosteen täytyy kertoa tuotteen sisältö tai ainesosat, valmistuspäivä, viimeinen käyttöpäivä, käyttö- tai varastointiohjeet, valmistaja ja markkinoija. Tuoteselosteessa voi lukea myös erilaisia varoituksia.
Tuotannontekijätulot

Tuotannontekijätuloja ovat kotitalouksien tuotantotoimintaan osallistumisesta palkkoina, yrittäjätuloina ja omaisuustuloina saamat rahamääräiset korvaukset.
Kun tuotannontekijätuloihin lisätään kotitalouksien saamat tulonsiirrot (esimerkiksi eläkkeet, työttömyysturva, sosiaaliavustukset) saadaan bruttotulot. Vähentämällä niistä kotitalouksien maksamat tulonsiirrot (esimerkiksi valtion ja kuntien tuloverot ja veronluonteiset maksut), saadaan kotitalouksien käytettävissä olevat tulot.
 käytettävissä olevat tulot = tuotannontekijätulot + saadut tulonsiirrot - maksetut tulonsiirrot
 bruttotulot = tuotannontekijätulot + saadut tulonsiirrot
Blue Congo

Blue Congo on sinipunertava perunalajike. Se on altis perunaruvelle. Lajikkeesta saadaan pieni sato, joten se on usein kallista.
Raakana perunat ovat tummanvioletteja, keitettyinä vaaleampia ja sinisempiä. Mukulan antosyaaneihin kuuluva väriaine on samantyyppistä kuin mustikassa. Ruotsissa lajikkeen nimi kirjoitetaan Blå Kongo. Se on vanha lajike, joka on uudelleen suosiossa.
Käytettävissä oleva tulo

Käytettävissä oleva tulo on tilastoinnissa käytetty määritelmä. Se lasketaan vähentämällä brutto- eli kokonaistulosta tulovero ja muut tulonsiirrot. Kansantalouden tilinpidossa se lasketaan sektoreittain lisäämällä ensituloon saadut ja vähentämällä maksettavat tulonsiirrot. Käytettävissä oleva tulo voidaan käyttää kulutukseen tai säästää.
Käytettävissä olevat tulo on tulonjakotilaston keskeisin tulokäsite. Sitä käytetään myös kulutustutkimuksessa.
Käytettävissä olevan tulon määrittely eri tilastoissa.
Kansantalouden tilinpito.
Palkansaajakorvaukset + toimintaylijäämä ja sekatulo + omaisuustulot - omaisuusmenot = sektorin ensitulo
+ saadut tulonsiirrot - maksetut tulonsiirrot = käytettävissä oleva tulo.
Tulonjakotilasto, kulutustutkimus.
Palkkatulot + yrittäjätulot = työtulo
+ omaisuustulot = tuotannontekijätulot
+ saadut tulonsiirrot = bruttotulot
- maksetut tulonsiirrot = käytettävissä oleva tulo.
Pietari Salmenoja

Jonne (Johan) Pietari Salmenoja (sukunimi vuoteen 1907 Palin; 7. kesäkuuta 1893 Tammela – 31. toukokuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen osuustoimintamies ja Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtaja. Hän oli sosiaalidemokraattinen kansanedustaja ja ministeri 1930-luvulla.
Henkilöhistoria ja poliittinen ura.
Salmenojan vanhemmat olivat työnjohtaja Joose Palin ja Eva Kristina Hermanintytär. Hänen puolisonsa oli Martta Wilhelmiina Virtanen, kaupunginjohtaja Eero Salmenoja oli heidän poikansa. Pietari Salmenoja kävi kansakoulun ja suoritti kauppakoulun 1916. Hän toimi myyjänä Tammi-Kauppa Oy:ssä, Työväen osuuskaupassa ja osuuskauppa Mäki-Matissa vuosina 1909–1917. Salmenoja oli johtaja Muuramen osuuskaupassa 1917–1919, osuuskauppa Mäki-Matissa 1919–1926 ja Kyminlaakson osuusliikkeen Kotkassa 1926–1933. Tämän jälkeen hän oli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton KK:n neuvontaosaston tarkastaja 1933–1940, Hyvinkään kauppalanjohtaja 1940–1942, KK:n asunto-osaston hoitaja 1945–1947 ja KK:n neuvontaosaston hoitaja 1947. Viimeksi hän toimi Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajana 1948–1960.
Salmenoja oli SDP:n kansanedustajana Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä 1933–1944. Hän toimi eduskunnan pankkivaliokunnan puheenjohtajana 1937–1939 ja valtionvarainvaliokunnan puheenjohtajana 1939–1940 ja 1944. Salmenoja oli II kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Cajanderin III hallituksessa 1939. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Jyväskylän kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja Kotkan kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Toivo Ikonen

Pekka Toivo Ikonen (15. tammikuuta 1891 Jääski – 11. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Ikosen vanhemmat olivat maanviljelijä "Juhana Ikonen" ja "Katri Ahtiainen". Hän kävi kansanopiston 1909 ja maamieskoulun 1911. Ikonen toimi maanviljelijänä Jääskessä 1911–1925, Viipurin maalaiskunnassa 1926–1929, Antreassa 1929–1944 ja Hausjärvellä 1944–1963. Hän oli Jääsken säästöpankin kirjanpitäjänä 1913–1918 ja johtajana Jääsken säästöpankissa 1918–1922, Viipurin maalaiskunnan Talin osuuskassassa 1927–1929 sekä Antrean eteläisessä osuuskassassa 1930–1940. Ikonen oli myös Karjalan liiton toiminnanjohtaja 1952–1958 sekä Karjalainen Kansa-lehden päätoimittaja, Karjalan liiton kiinteistövälitystoimiston johtaja ja Karjalan Aamu -lehden päätoimittaja.
Ikonen oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1917, Edistyspuolueen kansanedustajana 1922–1924 ja Maalaisliiton kansanedustajana 1933–1939 ja 1942–1951. Hän edusti vuoteen 1944 saakka Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä ja sen jälkeen 1945–1947 Kymen läänin itäistä vaalipiiriä ja 1948–1950 Kymen läänin vaalipiiriä. 
Ikonen toimi eduskunnan maatalousvaliokunnan puheenjohtajana 1946–1950 ja Rangellin hallituksessa II maatalousministerinä 1941–1943 sekä II kansanhuoltoministerinä 1942–1943. Linkomiehen hallituksessa Ikonen oli II kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri 1943–1944.
Ikonen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925 ja 1931 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Jääsken kunnanvaltuuston puheenjohtajana, Viipurin maalaiskunnan ja Antrean kunnanvaltuuston jäsenenä.
Ikonen sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1952.
Väinö Kaasalainen

Väinö Viljam Kaasalainen (10. joulukuuta 1902 Viipurin läänin Pyhäjärvi – 14. huhtikuuta 1955 Mikkeli) oli suomalainen kansanopiston ja kansankorkeakoulun johtaja sekä Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Kaasalainen pääsi ylioppilaaksi 1923 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1931. Kaasalainen oli Räisälän kansanopiston vt. johtaja 1926–1929, johtaja 1929–1940, Limingan kansanopiston johtaja 1940–1947 ja Suomen Nuoriso-opiston johtaja Mikkelissä 1947–1955. Hän oli Karjalan liiton toiminnanjohtajana 1942–1943 ja Maalaisliiton toiminnanjohtajana 1944–1946.
Kaasalainen oli Maalaisliiton kansanedustajana Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä 1933–1939 ja Mikkelin läänin vaalipiiristä 1951–1955. Hän oli eduskunnan kulkulaitosvaliokunnan puheenjohtajana 1951–1955 ja II kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Linkomiehen hallituksessa 1944.
Väinö Kaasalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Kaasalainen ja Helena Jääskeläinen ja veli Nestori Kaasalainen. Kaasalaisen puoliso vuodesta 1935 oli Aino Hilja Jalkanen.
Lauri Kaijalainen

Lauri Vihtori Kaijalainen (21. maaliskuuta 1900 Laukaa – 5. syyskuuta 1965 Rovaniemi) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi Rovaniemen kauppalan- ja kaupunginjohtajana sekä Maalaisliiton kansanedustajana ja ministerinä.
Kaijalaisen vanhemmat olivat ratavartija Vihtori Kaijalainen ja Alma Loviisa Gustafsson. Hän kävi keskikoulun ja työskenteli sitten Pohjolan Sanomain toimittajana 1919–1924, lehden vastaavana toimittajana 1924, Rovaniemi-lehden päätoimittajana vuosina 1924–1927 ja 1940–1944, Kalevan toisena toimitussihteerinä vuosina 1927–1928 sekä Lapin Kansan päätoimittajana vuosina 1928–1940.
Sodan jälkeen Kaijalainen toimi Pohjolan Sanomien Helsingin edustajana vuosina 1945–1948, Valtion tiedotuskeskuksen apulaisjohtajana 1945–1946 sekä Rovaniemen kauppalanjohtajana vuosina 1948–1959 ja kaupunginjohtajana 1960–1963.
Kaijalainen oli Maalaisliiton kansanedustajana Lapin läänin vaalipiiristä vuosina 1930–1948. Hän oli eduskunnan sivistysvaliokunnan puheenjohtajana 1936–1944 ja toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Pekkalan hallituksessa vuosina 1946–1948. Kaijalainen oli mukana kunnallispolitiikassa Rovaniemen kauppalanvaltuuston jäsenenä. Hän oli myös Pohjois-Suomen teollistamistoimikunnan jäsen.
Kaijalainen sai kaupunkineuvoksen arvonimen vuonna 1962.
Aiheesta muualla.
Lauri Kaijalaisen lehtiartikkeita :
Nia Long

Nitara Carlynn ”Nia” Long (s. 30. lokakuuta 1970) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Long syntyi Brooklynissa, New Yorkissa. Hänellä on afrotrinidadilaista, barbadosilaista ja grenadalaista sukutaustaa. Longin vanhemmat erosivat tyttärensä ollessa kaksivuotias. Äiti ja tytär muuttivat Iowa Cityyn ja myöhemmin tyttären ollessa seitsemänvuotias etelälosangelesilaiseen lähiöön.
Longin läpimurtorooli oli elokuvassa "Boyz n the Hood – kulman kundit" (1991). Sen jälkeen hän on tehnyt näyttelijänrooleja muun muassa elokuvissa "Friday" (1995), "Sielun ruokaa" (1997), "Boiler Room" (2000), "Hamekyttä" (2000), "Ollaanko jo perillä?" (2005), "Hamekyttä 2" (2006). Sen lisäksi hän on näytellyt Sasha Monroeta televisiosarjassa "Hädän hetkellä". Hän on myös näytellyt sarjassa "Bel-Airin prinssi".
Yksityiselämä.
Longin ensimmäinen lapsi Massai Zhivago Dorsey II syntyi 26. marraskuuta 2000. Long oli lapsen isän kanssa kihloissa, mutta suhde ehti päättyä ennen naimisiinmenoa. Longilla on lapsi myös koripalloilija Ime Udokan kanssa.