tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Norrtullsgatan

Norrtullsgatan on Tukholman Vasastadenissa sijaitseva katu, joka johtaa Observatorielundenilta Norrtullille. Katu on Drottninggatanin jatke ja kulkee Odenplanin läpi. Aikoinaan Norrtullsgatan oli tärkein kulkuväylä kaupungista pohjoiseen. Norrtullsgatanin alkupäähän asettui Tukholman yliopiston laitoksia 1900-luvun alussa. Sittemmin ne ovat siirtyneet Frescatiin Norra Djurgårdenille.
Turkin parlamenttivaalit 2023

Turkin parlamenttivaalit 2023 pidettiin 14. toukokuuta. Alkujaan ne oli tarkoitus pitää kesäkuussa, mutta presidentti Recep Tayyip Erdoğan ilmoitti aikaistavansa vaaleja tammikuussa 2023. Vaaleissa valittiin kaikki Turkin kansalliskokouksen 600 edustajaa seuraavaksi viisivuotiskaudeksi. Samassa yhteydessä pidettiin myös maan presidentinvaali.
Tausta ja vaalijärjestelmä.
Erdoğanin hallitusta on syytetty kriittisten äänien hiljentämisestä ja internetsensuurin lisäämisestä vaalien alla opposition hiljentämiseksi. Joulukuussa 2022 Erdoğania vastustavista kannanotoistaan tunnettu, Istanbulin pormestarina toiminut Ekrem İmamoğlu tuomittiin vankeuteen. Hän ei myöskään saa toimia poliittisessa luottamustehtävässä.
Turkin vihreä puolue, joka on perustettu 2020, ei ole saanut puoluerekisterihakemustaan läpi, minkä vuoksi se ei voi virallisesti osallistua vaaleihin. Syy hakemuksen hitaalle käsittelylle on tuntematon.
Äänioikeus vaaleissa on 18 vuotta täyttäneillä Turkin kansalaisilla, jotka eivät ole menettäneett äänioikeuttaan rikostuomion, vajaavaltaisuuden tai vieraalle valtiolle vannotun uskollisuuden perusteella.
Jääkiekon Suomensarja 1968–1969

Jääkiekon Suomensarja pelattiin kaudella 1968-1969 kolmessa kahdeksan joukkueen maantieteellisesti jaetussa lohkossa. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen kaksi parasta pelasivat yksinkertaisen SM-karsintasarjan, josta poikkeuksellisesti kolme parasta nostettiin suoraan SM-sarjaan, koska Upon Pallo lopetti toimintansa. Lohkojen kaksi viimeistä tippuivat Maakuntasarjaan.
Itälohkon Lappeenrannan Pallo vetäytyi sarjasta ennen kauden alkua. 
SM-karsintasarja.
Jokerit, TPS ja Hilpara nousivat SM-sarjaan.
Luvata Pori

Luvata Pori Oy on maailmanlaajuinen haastavien metallituotteiden valmistukseen erikoistunut yhtiö, jolla on maailmanlaajuisesti noin 1400 työntekijää 7 eri maassa. Tehtaita on yhteensä 12 tasaisesti ympäri maailmaa. Yhtiön historia yltää vuodelle 1910, jolloin Outokummusta löytyneen kupariesiintymän takia perustettiin Outokummun tehtaat. Sotien vuoksi tehdas kuitenkin siirrettiin länsirannikolle ja Poriin. Outokummun luopuessa kuparituotannosta siirtyi yhtiö sijoitusyhtiön Nordic Capitalin omistukseen. Samalla nimeksi vaihtui nykyään käytössä oleva Luvata. Yhtiön nykyinen omistaja on Mitsubishi Materials Corporationia, joka on myös suuri metalliteollisuuden tekijä. MMC on laajempialainen yhtiö kuin Luvata. Kuparituotteiden lisäksi sen tuoteryhmiin kuuluvat muun muassa elektroniikka, koneistusratkaisut, tutkimustyö sekä sementit.
Historia.
Outokummun Porin metallitehdas valmistui vuonna 1941. Perustamisen taustalla olivat puolustusvoimien tarpeet. Tuotannosta kolme neljäsosaa meni sotatarvikkeisiin. Sodan jälkeen tehdas osallistui myös sotakorvauksiin. Parhaimmillaan 1960-luvun alkuvuosina yli 2 000 henkeä työllistänyt Porin kuparin- ja nikkelin jalostusykkö oli yhtiön suurin toimipaikka. 1950-luvulla päätuotteena olleet kuparilankaharkot menettivät asemansa tultaessa 1960-luvulle, jolloin kupariputkista tuli merkittävin tuote. Valssaamo uudistettiin vuonna 1967. Vuoden 1969 lopulla käynnistettiin lankatehdas. 1980-luvun alussa Porin tehtaan osuus liikevaihdosta oli 32 % ja työntekijöitä lähes 2 000. Porin Metallitehdas sai vuonna 1960 nimen Outokumpu Oy:n Porin tehtaat.
Outokumpu ilmoitti vuonna 2003 luopuvansa asteittain värimetallurgiasta. Samana vuonna 8. syyskuuta Outokumpu myi Harjavallan kuparisulattonsa, Kokkolan sinkkisulattonsa ja Porin tehtaiden kuparielektrolyysiyksikkönsä ruotsalaiselle Boliden AB:lle. Kaupan myötä 2 200 työntekijää siirtyi Bolidenin palvelukseen. Outokumpu sai kaupassa 49 % omistuksen Bolidenista, mutta myi koko osuutensa vuonna 2005.Huhtikuussa 2005 Outokumpu myi kuparituotetoimialansa (Outokumpu Copper Products Oy:n) pääomasijoitusyhtiö Nordic Capitalille. Myydyn yhtiön nimi muutettiin toukokuussa 2006 Luvata Oy:ksi. Porintehtaiden osalta kupariputkia valmistava Outokumpu Copper Tube and Brass -divisioona ei sisältynyt kauppaan ja siitä muodostettiin myöhemmin Cupori Oy.
Vuonna 2011 Luvatan valssattujen tuotteiden liiketoiminta myytiin saksalaiselle Aurubis AG:lle, joka toimi tuolloin myös Yhdysvalloissa, Ruotsissa, Hollannissa ja Italiassa. Vuosina 2016–2017 Aasian kupariputkiliiketoiminta myytiin kiinalaiselle Zhejiang Hailiang Co. Ltd:lle, Pohjois-Amerikan lämmönsiirtotoiminnot yhdysvaltalaiselle Modine Manufacturing Companylle ja kupariputkiliiketoiminnot Waybill USA Inc.:ille; Luvatan erikoistuotteiden valmistus myytiin vuonna 2017 japanilaiselle Mitsubishi Materials -yhtiölle, jolloin muodostui nykyinen Luvata Pori Oy.
Jääkiekon Suomensarja 1967–1968

Jääkiekon Suomensarja pelattiin kaudella 1967-1968 kolmessa kahdeksan joukkueen maantieteellisesti jaetussa lohkossa. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja ja lohkojen voittajat nousivat SM-sarjaan. Lohkojen kaksi viimeistä tippuivat Maakuntasarjaan.
Länsilohkon Rauman Hokki ja pohjoislohkon Pateniemen Urheilijat vetäytyivät sarjasta ennen kauden alkua. 
Suomensarja.
Pohjoislohko.
Hilpara ja VehU pelasivat uusintaottelun sarjanoususta:
Raahen Vesa ja OPS pelasivat uusintaottelun sarjassa säilymisestä:
Veikkausliigan kausi 2023

Veikkausliigan kausi 2023 oli Suomen jalkapallon pääsarjan Veikkausliigan 34. kausi. Kausi alkoi 5. huhtikuuta ja päättyi 5. marraskuuta.
Hallitsevana mestarina kauteen lähti HJK. Liigasta putosi kaudella 2022 suoraan HIFK. Nousijajoukkue kaudelle 2023 oli Ykkösen edelliskaudella voittanut KTP. Mestaruuden voitti neljännen kerran peräkkäin HJK. Mestaruus oli sille seurahistorian 33.
Sarjajärjestelmä.
Veikkausliigan sarjajärjestelmä on sama kuin kaudella 2022. Kausi alkaa kahdentoista joukkueen kaksinkertaisella runkosarjalla, jonka aikana pelattaan kaikkiaan 132 ottelua. Runkosarja kestää huhtikuun alusta syyskuun puoliväliin. Runkosarjan jälkeen joukkueet jaetaan kahteen erilliseen sarjaan. Runkosarjan kuusi parasta joukkuetta jatkavat yksinkertaiseen mestaruussarjaan ja kuusi huonoimmin sijoittunutta yksinkertaiseen haastajasarjaan. Mestaruus- ja haastajasarjoissa joukkueet jatkavat niillä pistemäärillä, jotka runkosarjan aikana on kerääntynyt. Loppusarjat pelataan syys-lokakuun aikana.
Joukkueet.
&lt;section begin="joukkueet"/&gt;
&lt;section end="joukkueet"/&gt;
Kauden palkitut.
Valioerotuomarikerhon vuoden 2023 herrasmiesvalinnat ovat seuraavat:
Suomen mestarijoukkueessa HJK:ssa pelanneet.
Liigapeleissä pelasivat kauden aikana seuraavat pelaajat (kauden 2023 ottelut/maalit): Hassane Bandé (7/3), Kristopher Da Graca (5/-), Aapo Halme (7/-), Perparim Hetemaj (16/-), Santeri Hostikka (22/3), Nicholas Hämäläinen (8/-), Dejan Iliev (8/-), Georgios Kanellopoulos (20/-), Topi Keskinen (25/2), Kevin Kouassivi-Benissan (11/-), Lucas Lingman (20/-), Niki Mäenpää (4/-), Tuomas Ollila (24/7), Anthony Olusanya (22/2), Aleksi Paananen (14/1), Oliver Pettersson (3/-), Bojan Radulović (24/18), Jukka Raitala (20/-), Alex Ramula (1/-), Roope Riski (8/-), Filip Rogić (7/-), Pyry Soiri (22/2), Maksim Stjopin (6/1), Atomu Tanaka (18/1), Miro Tenho (16/3), Joona Toivio (19/1), Jesse Öst (15/-).
Kauden jälkeiset ottelut.
Eurolopputurnaus.
"VPS voitti yhteismaalein 2–0 ja eteni Konferenssiliigan karsintoihin."
Liigakarsinta.
"IFK Mariehamn voitti yhteismaalein 3–0 ja säilyi Veikkausliigassa."
Menestys eurokentillä.
"Mestarien liiga:"
"Eurooppa-liiga:"
"Konferenssiliiga:"
Seututie 415

Seututie 415 eli Lusin Liittymätie on tie, joka kulkee Heinolan Lusissa. Tie on yhden kilometrin pituinen.
Tie sijaitsee lähellä nykyisten valtateiden 4 ja 5 yhtymäkohtaa, mistä alkaa Lahdenväylän (valtatien 4) moottoritie Helsinkiin. Tie alkaa valtatieltä 4, missä tie erkaantuu valtatiestä hieman ennen moottoritielle vievää eritasoliittymää. Tie ylittää Ronsillanjoen, minkä jälkeen tie päättyy yhtyessään seututiehen 140, joka toimii nykyään valtatien 4 rinnakkaistienä. Tie on kokonaan päällystetty sekä kaksikaistainen, ja sen nopeusrajoitus on tien alusta loppuun asti 60 km/h. Tien osoitenimi on koko matkallaan "Kiventie".
Vuonna 2021 tien liikennemäärät olivat koko matkalla noin 300 ajoneuvoa vuorokautta kohden.
Glaire

Glaire on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maas-joen varrella aivan Sedanin kaupungin länsipuolella.
Kunnan alueella on kaksi linnaa. "Château de Villette" tuhoutui Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Kaarle V:n armeijan vuonna 1552 tekemässä hyökkäyksessä- Linna kuitenkin rakennettiin uudelleen 1500-luvun lopulla. 1600-luvulla linna kuului Rethelin herttuakunnalle. Tuolloin Ranskassa oli kuninkaan vastainen kapina fronde, jolloin kardinaali Mazarin asui linnassa vuonna 1651. Linna ja linnan ranskalainen puutarha kuuluvat historiallisten monumenttien luetteloon. "Château de Bellevue" tunnetaan paikkana missä Ranskan keisari Napoleon III allekirjoitti antautumisasiakirjan Ranskan ja Saksan sodassa vuonna 1870.
Ezra Sambu

Ezra Kenyoke Sambu (s. 4. syyskuuta 1978) on kenialainen pikajuoksija, joka erikoistui 400 metrille.
Sambu edusti Keniaa Sydneyn olympialaisissa 2000 karsiutuen 200 metrillä ensimmäisellä kierroksella ja Ateenan kesäolympialaisissa 2004 yltäen 400 metrillä välieriin. Hän kilpaili 400 metrillä myös kaksissa MM-kilpailuissa, Edmontonissa 2001 sekä Pariisissa 2003 mutta jäi molemmissa kisoissa alkuerien neljänneksi.
Sambu saavutti 400 metrillä Afrikan kisojen kultaa Abujassa 2003 ja Afrikan-mestaruuskisojen hopeaa Brazzavillessä 2004. Hän voitti yhteensä yhdeksän Kenian mestaruutta eri pikamatkoilla.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde:
Jääkiekon Suomensarja 1946–1947

Kaudella 1947 Jääkiekon Suomensarjassa pelattiin seitsemän joukkuuen yksinkertainen sarja, jonka voittaja nousi SM-sarjaan. Seuraavaksi kaudeksi SM-sarjaan nousi Åbo IFK. Sarjasta putosi Tampereen Palloilijat.
Vampulan kirjasto

Vampulan kirjasto on entisen Vampulan kunnan alueella sijaitseva Huittisten kaupunginkirjaston lähikirjasto.
Kirjasto on osa vuonna 2009 perustettua Satakirjastot-kirjastokimppaa.
Historia.
Vampulan kirjasto perustettiin vuonna 1862.
Carthaginensis

Carthaginensis (), joskus "Carthaginiensis" tai "Hispania Carthagin(i)ensis", oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Hispaniassa ja käsitti alueen nykyisen Espanjan kaakkoisosassa.
Maantiede.
Carthaginensiksen provinssi sijaitsi Hispanian ja samalla nykyisen Espanjan kaakkoisosassa ja käsitti aiemman laajemman Hispania Tarraconensiksen provinssin eteläosan. Sen pohjoispuolella sijaitsi Tarraconensiksen provinssi, länsipuolella Lusitania ja lounaispuolella Baetica. Provinssin hallinnollinen keskus oli Carthago Nova.
Kaupunkeja.
Carthaginensiksen kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia.
Carthaginensiksen provinssin alue oli aiemmin osa Hispania Tarraconensiksen provinssia. Carthaginensiksen provinssi perustettiin jossakin välissä 200-lukua, mahdollisesti keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin, erottamalla se Tarraconensiksesta, josta oli erotettu myös Gallaecian provinssi. Carthaginensiksen provinssi sai nimensä sen tärkeimmästä kaupungista Carthago Novasta. Provinssi esiintyy "Veronan luettelossa" 300-luvun alkupuolella. Se kuului Hispanian diokeesiin ja sitä hallitsi "praeses".
300-luvulta lähtien provinssi kuului Gallian prefektuuriin. Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului edelleen Gallian prefektuuriin ja Hispanian diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Flaminia et Picenum

Flaminia et Picenum () oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti alueen suunnilleen nykyisten Emilia-Romagnan ja Marchen alueilla.
Maantiede.
Flaminia et Picenumin provinssi käsitti alueen Italian niemimaan itärannikon pohjoisosissa Adrianmeren rannalla. Sen pohjoispuolella sijaitsi Venetia et Histria, länsipuolella Aemilia et Liguria ja eteläpuolella Tuscia et Umbria ja Campania. Provinssin hallinnollinen keskus oli Ravenna.
Kaupunkeja.
Flaminia et Picenumin kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia.
Flaminia et Picenumin alue oli aiemmin osa Augustuksen Italian alueisiin kuulunutta Picenumin aluetta (Regio V). Flaminia et Picenumin provinssi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin. Se mainitaan 300-luvun alun "Veronan luettelossa". Provinssi kuului Italian diokeesiin. 300-luvulla provinssi kuului välillä Italia, Illyricum et African ja välillä Italia et African prefektuuriin ja edelleen Italian diokeesiin. Provinssia hallitsi "corrector".
Provinssi lakkautettiin 300-luvun jälkimmäisellä puolella ja jaettiin kahdeksi provinssiksi, jotka olivat aiemman provinssin pohjoisosan käsittänyt Flaminia et Picenum annonarium ja eteläosan käsittänyt Picenum suburbicarium. Joskus 300-luvun lopulla provinssin alueesta erotettiin myös Valerian provinssi. Varmuudella jaot ovat olleet olemassa viimeistään "Notitia dignitatumin" aikoihin 400-luvun alussa.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Flaminia et Picenum annonarium

Flaminia et Picenum annonarium () oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti alueen suunnilleen nykyisen Italian Emilia-Romagnassa.
Maantiede.
Flaminia et Picenum annonariumin provinssi käsitti alueen Italian niemimaan itärannikon pohjoisosissa Adrianmeren rannalla. Siihen kuului aiemman Flaminia et Picenumin provinssin pohjoisosa. Provinssin pohjoispuolella sijaitsi Venetia et Histria, länsipuolella Aemilia, eteläpuolella Tuscia et Umbria ja kaakkoispuolella Picenum suburbicarium. Provinssin hallinnollinen keskus oli Ravenna.
Kaupunkeja.
Flaminia et Picenum annonariumin kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia.
Flaminia et Picenum annonariumin alue oli aiemmin osa Augustuksen Italian alueisiin kuulunutta Picenumin aluetta (Regio V) ja sitten Flaminia et Picenumin provinssia. Flaminia et Picenum annonariumin provinssi perustettiin 300-luvun jälkimmäisellä puolella, kun Flaminia et Picenumin provinssi jaettiin kahdeksi provinssiksi, joista toinen oli aiemman provinssin eteläosan käsittänyt Picenum suburbicarium ja toinen pohjoisiosan käsittänyt Flaminia et Picenum annonarium. Flaminia et Picenum annonariumin provinssi kuului Italia et African prefektuuriin ja Italia annonarian diokeesiin.
Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen Flaminia et Picenum annonarium oli osa Länsi-Roomaa. Varmuudella provinssi on ollut olemassa viimeistään "Notitia dignitatumin" aikoihin 400-luvun alussa. Sen mukaan sitä hallitsi "consularis".
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Gallaecia

Gallaecia ("Hispania Gallaecia", ) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Hispaniassa ja käsitti nykyisen Espanjan luoteisosan, mukaan lukien Galician.
Maantiede.
Gallaecian provinssi sijaitsi Hispanian ja samoin nykyisen Espanjan luoteisosassa ja käsitti sille nimen antaneen Gallaecian sekä Asturican. Sen alue oli huomattavasti suurempi kuin nykyisellä Galicialla, ja siihen kuuluivat myös muun muassa nykyinen Asturia sekä osa Kastilia ja Leónista. Sen itäpuolella sijaitsi (Hispania) Tarraconensiksen provinssi ja eteläpuolella Lusitanian provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Bracara Augusta.
Kaupunkeja.
Gallaecian kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia.
Gallaecian alue oli aiemmin osa Hispania Tarraconensiksen provinssia. Gallaecian provinssi perustettiin keisari Caracallan aikana eli vuosien 211–217 välillä erottamalla se Tarraconensiksesta. Provinssi esiintyy "Veronan luettelossa" 300-luvun alkupuolella. Se kuului Hispanian diokeesiin ja sitä hallitsi "praeses".
300-luvulta lähtien provinssi kuului Gallian prefektuuriin. Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului edelleen Gallian prefektuuriin ja Hispanian diokeesiin. Provinssi on antanut nimensä nykyisellä Galicialle.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Hellespontus (provinssi)

Hellespontus () oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti Hellespontoksen eli nykyisten Dardanellien Vähän-Aasian puoleisen rannikon nykyisen Turkin alueella.
Maantiede.
Hellespontuksen provinssi käsitti sille nimen antaneen Hellespontoksen salmen (lat. "Hellespontus", nyk. Dardanellit) etelärannan sekä suuren osan Propontiin (nyk. Marmaranmeri) etelärantaa. Provinssia rajasi lännessä Aigeianmeren ranta ja pohjoisessa Hellespontoksen salmi ja Propontiin ranta. Provinssin länsipuolella sijaitsi Bithynian provinssi, kaakkoispuolella Phrygia Prima (myöhemmin Phrygia Pacatiana), ja eteläpuolella Lydia ja Asia. Provinssin hallinnollinen keskus oli Kyzikos (lat. "Cyzicus").
Kaupunkeja.
Hellespontuksen provinssin kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia.
Hellespontuksen provinssin alue oli alun perin osa Troasta ja Fryygiaa, ja roomalaisaikana Asian provinssia. Hellespontuksen provinssi perustettiin suunnilleen keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin erottamalla se Asian provinssista. Viimeistään se on ollut oma provinssinsa "Veronan luettelon" aikaan 300-luvun alkupuolella. Se kuului Asianan diokeesiin.
300-luvulta lähtien provinssi kuului Oriensin prefektuuriin. Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului edelleen Oriensin prefektuuriin ja Asianan diokeesiin. "Notitia dignitatumin" aikaan 400-luvun alussa provinssia hallitsi "consularis".
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Hellespontus

Hellespontus voi viitata seuraaviin:
Hierges

Hierges on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maas-joen varrella noin 50 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista pohjoiseen, rajoittuen Belgian rajaan.
Kylä on kehittynyt 1100-luvulla rakennetun linnan ympärille. "Château de Hierges" antoi suojaa normannien hyökkäyksiltä. Kylä ja sen linna olivat pitkään Liègen ruhtinaskunnan eteläraja. 1500-luvulla linnaa paranneltiin. Se oli tuolloin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Kaarle V:n ja Ranskan kuningas Frans I:n välisten taistelujen näyttämönä. Ranskan suuren vallankumouksen melskeissä vuonna 1792 vallankumoukselliset tuhosivat linnan osittain. Vuonna 1980 osia linnasta luokiteltiin historiallisiksi monumenteiksi. Linna on yksityisomistuksessa eikä sinne pääse vierailemaan.
Tanko Braimah

Ibrahim Tanko Braimah (s. 12. toukokuuta 1979) on ghanalainen pikajuoksija, joka kilpaili pääasiassa 200 metrillä. Hän edusti maataan kaksissa olympialaisissa, vuosina 2000 Sydneyssä 200 metrillä ja 2004 Ateenassa 4 × 100 metrin viestissä karsiutuen molemmissa kisoissa ensimmäisellä kierroksella. Braimah ylsi Afrikan-mestaruuskilpailuissa parhaimmillaan seitsemänneksi Dakarissa 1998.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde:
Johanneksenkoiso

Johanneksenkoiso ("Solanum lidii") on koisojen ("Solanum") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on Kanariansaarilla endeemisenä kasvava kasvilaji, jota tavataan vain Gran Canarian saarella. Lajista tunnetaan kuusi pientä ja toisistaan erillään kasvavaa populaatiota, jotka kasvavat saaren eteläpuolen keskiosissa.
Viktorija Tkatšuk

Viktorija Viktorivna Tkatšuk (, s. 8. marraskuuta 1994 Netišyn, Hmelnytskyin alue, Ukraina) on ukrainalainen 400 metrin aitajuoksun EM-mitalisti.
Tkatšuk karsiutui 2012 Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 400 metrin juoksun välierissä ja kuului neljänneksi sijoittuneeseen Ukrainan joukkueeseen 4 × 400 metrin viestissä. Rietin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Vuonna 2015 hän karsiutui Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 400 metrin aitajuoksun välierissä ja sijoittui 4 × 400 metrin viestissä viidenneksi. Pekingin MM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun alkuerissä.
Tkatšuk karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä vuonna 2016 sekä Amsterdamin EM-kilpailuissa että Rio de Janeiron olympialaisissa. Hän karsiutui saman lajin alkuerissä Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa seitsemänneksi Berliinin EM-kilpailuissa 2018 ja kuudenneksi Tokion olympialaisissa 2021. Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021 hän oli 4 × 400 metrin viestissä viides.
Tkatšuk karsiutui 2022 Eugenen MM-kilpailuissa 400 metrin aitajuoksun välierissä. Saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa ajalla 54,30. Hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä Budapestin MM-kilpailuissa 2023 ja keräilyerissä Pariisin olympialaisissa 2024.
Tkatšuk juoksi 400 metrin aitajuoksuennätyksensä 53,76 Zürichissä 9. syyskuuta 2021. Hän juoksi 300 metrin aitajuoksun Ukrainan ennätyksen 38,24 Ostravassa 31. toukokuuta 2022. Hän on voittanut Ukrainan-mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa 2015, 2017, 2020 ja 2021.
Warwick (kunta New Yorkissa)

Warwick on kunta ("town") Yhdysvalloissa New Yorkin osavaltiossa. Sen väkiluku oli 32 027 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Orangen piirikunnassa. Jehovan todistajien päämaja sijaitsee Warwickissä.
Väestö.
Vuonna 2020 Warwickin 32 027 asukkaasta valkoisia oli 79,3 %, mustia 4,3 %, aasialaisia 2,0 % ja alkuperäisasukkaita 0,4 %. Asukkaista 5,1 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 8,8 % asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. 13,8 % asukkaista oli hispaanoja tai latinoja. Asukkaista 12,1 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 8,4 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Gleason

Gleason on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Karlavägen

Karlavägen on Tukholman Östermalmilla sijaitseva puistokatu, joka ulottuu Birger Jarlsgatanilta Oxenstiernsgatanille. Sen rakentaminen oli osa Albert Lindhagenin suunnittelemaa kaupunkiuudistusta 1860-luvulla. Aluksi katua kutsuttiin "Esplanadiksi", nykyinen nimi otettiin käyttöön 1885.
Niko Jutila

Niko Ju­ti­la (s. 1989) on suomalainen tietokirjailija ja elo­ku­va-asian­tun­ti­ja.
Hän on kirjoittanut muun muassa kirjan toteutumatta jääneistä suomalaisista elokuvahankkeista sekä Rauni Mollbergin elämäkerran.
15 vuoden ajan hän on ylläpitänyt Elokuvauutiset.fi-verkkosivustoa.
Jutila on kotoisin Teuvalta. Nykyään hän asuu Hyvinkäällä.
Petrópolisin katedraali

Petropólisin katedraali, virallisesti Pyhän Pietari Alcántaralaisen katedraali (), on Brasiliassa Petropólisin kaupungissa sijaitseva roomalaiskatolilainen katedraali. Se on nimetty kaupungin suojeluspyhimyksen, Pietari Alcántaralaisen, mukaan.
Ensimmäiset suunnitelmat katedraalin rakentamisesta ovat peräisin vuodelta 1846, mutta itse rakennustyöt päästiin aloittamaan vasta 1884. Rakennustyöt keskeytyivät pariinkin otteeseen ja niitä jatkettiin vuonna 1901. Tämän jälkeen ne keskeytyivät uudelleen 17 vuodeksi. Katedraali valmistui vuonna 1925 ja se vihittiin käyttöön 29. marraskuuta. Tyyliltään katedraali edustaa uusiklassismia. Vuonna 2022 katedraali avattiin uudelleen puolitoista vuotta kestäneen remontin jälkeen.
Katedraali on Brasilian viimeisen keisarin Pedro II:n, keisarinna Teresa Christinan sekä kruununprinsessa Isabellan hautapaikka.
Pyhän Andreaan tuomiokirkko (Honolulu)

Pyhän Andreaan tuomiokirkko () on Honolulussa, Havaijin osavaltiossa, sijaitseva episkopaalinen kirkko.
Havaijin kuningas Kamehameha IV ja tämän vaimo, kuningatar Emma, kääntyivät anglikaanisuuteen. Tavoitteena oli vähentää amerikkalaisten liikemiesten kasvanutta valtaa Havaijilla, minkä vuoksi Kamehameha IV kutsui englantilaisia lähetyssaarnaajia kuningaskuntaansa perustaakseen kansankirkon.
Kuningaspari lahjoitti omistamansa tontin tuomiokirkon rakentamiseen. Tontti oli aiemmin toiminut kuninkaallisena puutarhana. Ennen itse katedraalin valmistumista ja rakennustöiden kattamista varten tarkoitetun varainkeruukampanjan ajaksi, jota johti itse kuningaspari, ajaksi tontille rakennettiin pieni puukirkko. Kamehameha IV kuitenkin kuoli ennen itse katedraalin rakennustöiden alkamista Pyhän Andreaan päivänä (30. marraskuuta) vuonna 1863, minkä vuoksi uusi kuningas Kamehameha V päätti, että kirkko omistetaan kyseiselle pyhimykselle.
Kuningatar Emma jatkoi kirkon rakennustöiden johtamista ja matkusti mm. Englantiin keräämään lahjoituksia ja etsimään arkkitehtejä. Kivet kirkon rakentamiseen louhittiin Normandiasta, Ranskasta. Kirkon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1867 ja tuomiokirkko valmistui jouluksi 1886. Kuningatar Emma ehti kuolla vuotta aikaisemmin.
Tuomiokirkko siirtyi Yhdysvaltain epsikopaalisen kirkon alaisuuteen vuonna 1898, kun Yhdysvallat otti kaatuneen kuningaskuntansa haltuunsa. Vuodesta 1973 lähtien tuomiokirkko on ollut NRHP-kohde.
Uuden-Seelannin ralli 1980

Uuden-Seelannin ralli 1980 (viralliselta nimeltään "11. Motogard Rally of New Zealand") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1980. Kilpailu järjestettiin 13.–17. syyskuuta 1980 Nelsonissa. Kilpailu oli kauden kahdeksas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Uuden-Seelannin ralli 1979

Uuden-Seelannin ralli 1979 (viralliselta nimeltään "10. Motogard Rally of New Zealand") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1979. Kilpailu järjestettiin 14.–18. heinäkuuta 1979 Aucklandissa. Kilpailu oli kauden kuudes ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Monte Carlo -ralli 1987

Monte Carlo -ralli 1987 (viralliselta nimeltään "55. Rallye Automobile de Monte-Carlo") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1987. Kilpailu järjestettiin 17. – 22. tammikuuta 1987 Monte Carlossa. Kilpailu oli kauden ensimmäinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli (suunniteltu pituus oli , josta peruttiin).
Sääntömuutoksien myötä viimeistä yöosuutta ei ajettu.
Lancia määräsi Peugeotilta siirtyneen Kankkusen hidastamaan viimeisellä erikoiskokeella, jolloin Biasion voitti kilpailun.
Monte Carlo -ralli 1984

Monte Carlo -ralli 1984 (viralliselta nimeltään "52. Rallye Automobile de Monte-Carlo") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1984. Kilpailu järjestettiin 21.–27. tammikuuta 1984 Monte Carlossa. Kilpailu oli kauden ensimmäinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli (suunniteltu pituus oli ).
Ruotsin ralli 1984

Ruotsin ralli 1984 (viralliselta nimeltään "34. International Swedish Rally") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1984. Kilpailu järjestettiin 10.–12. helmikuuta 1984 Karlstadissa. Kilpailu oli kauden toinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Ruotsin ralli 1982

Ruotsin ralli 1982 (viralliselta nimeltään "32. International Swedish Rally") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1982. Kilpailu järjestettiin 12.–14. helmikuuta 1982 Karlstadissa. Kilpailu oli kauden toinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli (suunniteltu pituus oli ). 
Ruotsin rallista sai kaudella 1982 vain kuljettajien pisteitä eikä valmistajien pisteitä.
Portugalin ralli 1979

Portugalin ralli 1979 (viralliselta nimeltään "13. Rallye de Portugal - Vinho do Porto") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1979. Kilpailu järjestettiin 6.–11. maaliskuuta 1979 Estorilissa. Kilpailu oli kauden kolmas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Australian ralli 1989

Australian ralli 1989 (viralliselta nimeltään "2. Commonwealth Bank Rally Australia") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1989. Kilpailu järjestettiin 14.–17. syyskuuta 1989 Fremantlessa. Kilpailu oli kauden kymmenes ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Australian ralli 1993

Australian ralli 1993 (viralliselta nimeltään "6. Telecom Rally Australia") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1993. Kilpailu järjestettiin 18.–21. syyskuuta 1993 Perthissä. Kilpailu oli kauden kymmenes ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . 
Possum Bournen kartanlukija Rodger Freeth kuoli rallissa tapahtuneen ulosajon seurauksena kolmannella erikoiskokeella.
Manne Jokela

Manne Aatto Samuel Jokela, vuoteen 1916 Kestikievari (30. elokuuta 1916 Laihia – 14. lokakuuta 1990 Laihia) oli suomalainen maanviljelijä ja virkamies, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. 
Jokelan vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Jokela ja Liisa Kari ja puoliso vuodesta 1944 Anja Kyllikki Tulisaari, aiemmin Roth. Jokela tuli ylioppilaaksi Ilmajoen keskikoulusta ja lukiosta 1934 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi 1944 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1945. Hän oli Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liiton konsulentti 1945–1948, Vaasan piirin vt. asutustarkastaja 1949–1951, Seinäjoen piirin vt. asutustarkastaja 1951 ja asutustarkastaja 1952–1963, Seinäjoen läntisen piirin asutustarkastaja 1963–1965, Seinäjoen asutuspiirin asutustoimiston piiripäällikkö 1965–1971 ja Seinäjoen maatalouspiirin maataloustoimiston piiripäällikkö1971–1979.
Jokela oli myös maanviljelijä Jokelan tilalla Laihialla 1946–1979. Hän oli Laihian kunnanvaltuuston jäsen 1965–1968 ja 1970–1972 ja kunnanhallituksen varajäsen 1954–1958 ja vuodesta 1965. Jokelalla oli lisäksi useita muita luottamustehtäviä, kuten Itikassa edustajiston jäsenyys vuodesta 1954 ja hallintoneuvoston jäsennyys vuodesta 1963. Itikan hallintoneuvoston varapuheenjohtaja hän oli 1965–1974 ja johtokunnan varapuheenjohtaja 1975–1984. Jokela sai maanviljelysneuvoksen arvonimen 1979. Laihian Urheilijoita aikanaan edustanut Jokela oli kymmenottelija, joka muun muassa osallistui Kalevan kisoihin ja voitti kymmenottelussa akateemisen mestaruuden.
Ruotsin ralli 1989

Ruotsin ralli 1989 (viralliselta nimeltään "39. International Swedish Rally") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1989. Kilpailu järjestettiin 6.–8. tammikuuta 1989 Karlstadissa. Kilpailu oli kauden ensimmäinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . 
Kilpailu ei ollut osa valmistajien maailmanmestaruussarjaa (vain kuljettajien) ja monet tallit valmistautuivat kahta viikkoa myöhemmin ajettavaan Monte Carlon ralliin.
Ennen kilpailun alkamista 2. tammikuuta 1989 belgialainen kaksikko George Mignot ja hänen kartanlukijansa Bernard de Lathuy kuolivat törmäyksessä junan kanssa tasoristeyksessä, jossa ei ollut ääni- eikä valomerkkiä. Kaksikko oli harjoittelemassa Karlstadissa kilpailua varten onnettomuuden sattuessa.
Korkkipituri

Korkkipituri ("Duboisia myoporoides") on koisokasvien (Solanaceae) heimoon, piturien ("Duboisia") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on korkeimmillaan 24 metriä korkeaksi kasvava puu tai suurikokoinen pensas. Sen kaarna on tiivistä ja siinä on runsaasti korkkia, etenkin tyven lähettyvillä. Lehdet ovat kapeanvastapuikeita tai lähes soikeita, 4–15 cm pitkiä ja 1–4 cm leveitä. Lehdet voivat olla ruodittomia tai niissä voi olla enintään 3 cm pitkä lehtiruoti. Kukinto on leveän pyramidimainen. Torvimaisten kukkien verhiöt ovat 1–3 mm pitkiä ja verhiön liuskat ovat pituudeltaan tavallisesti noin 20–33% torven pituudesta. Kukkien teriöt ovat 4–7 mm pitkiä ja kunkin teriön torvi on yläpäästään halkaisijaltaan 2–4 mm. Kukissa on neljä tai joskus viisi hedettä, jotka ovat 1,5–3 mm pitkiä. Emin vartalo on puolestaan 1–2 mm pitkä ja emi on siis suunnilleen heteiden pituinen. Hedelmänä oleva marja on tavallisesti pyöreä, joskus soikea tai munamainen ja halkaisijaltaan 4,5–8 mm. Marjojen väri vaihtelee purppuranpunaisesta tai mustaan. Siemenet ovat 2,3–3,1 mm pitkiä. Korkkipituri voi risteytyä samaan sukuun kuuluvan "Duboisia leichhardtii" -lajin kanssa.
Korkkipituri kasvaa hiekkaisilla tai savisilla kasvupaikoilla runsassateisilla alueilla. Tavallisesti lajia tavataan sademetsien laitamilta tai kosteista eukalyptusmetsistä. Laji kasvaa luontaisena Australiassa ja Uudessa-Kaledoniassa. Australiassa sitä esiintyy Queenslandin pohjoisosista Uuden-Etelä-Walesin kaakkoisosiin.
Korkkipiturin osia on kerätty luonnosta perinteisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin. Kasvi sisältää tropaanialkaloideja ja sen on todettu olevan myrkyllinen ihmisille, hevosille sekä karjaeläimille.
Portugalin ralli 1977

Portugalin ralli 1977 (viralliselta nimeltään "11. Rallye de Portugal - Vinho do Porto") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1977. Kilpailu järjestettiin 1.–6. maaliskuuta 1977 Estorilissa. Kilpailu oli kauden kolmas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Nukkavehnä

Nukkavehnä ("Leymus mollis") on tankivehnien eli rantavehnien ("Leymus") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on varsin isokokoinen, pystykasvuinen ja yleisväritykseltään harmaanvihreä heinälaji. Sen lehdet ovat enintään 1,5 cm leveitä ja varret ovat kärjistään, juuri kukinnon alapuolelta tiiviin nukkakarvan peittämiä. Kukintona on tiivis kerrannaistähkä, jossa on lukuisia tähkylöitä. Kussakin tähkylässä on neljästä kuuteen kukkaa. Tähkylöiden kaleet ovat karvaisia ja niissä on selvät suonet. Ulkohelpeet ovat vihneettömiä. Genomiltaan nukkavehnä on tetraploidinen.
Nukkavehnä muistuttaa suuresti rantavehnää ("Leymus arenarius"), mutta rantavehnä on yleisväritykseltään nukkavehnää harmaampi ja sen varsien yläosat sekä kaleet ovat kaljuja.
Nukkavehnä on pääasiassa pohjoisten alueiden laji ja sitä tavataan yleensä hiekkaisilta rannoilta sekä dyyneiltä. Lajin levinneisyysalue ulottuu Alaskasta, Kanadan pohjoisosien kautta Grönlantiin ja Islantiin sekä sieltä edelleen itäiseen Aasiaan, Korean niemimaalle ja Japaniin. Pohjois-Amerikassa lajin levinneisyysalueen eteläraja ulottuu Kalifornian rannikolta Hudsoninlahdelle, Yläjärven ympäristöön sekä Massachusettsiin.
Portugalin ralli 1978

Portugalin ralli 1978 (viralliselta nimeltään "12. Rallye de Portugal - Vinho do Porto") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1978. Kilpailu järjestettiin 19.–23. huhtikuuta 1978 Estorilissa. Kilpailu oli kauden neljäs ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Biosphere

Biosphere (oikealta nimeltään Geir Jenssen, s. 30. toukokuuta 1962) on norjalainen elektronisen musiikin artisti. Tromssassa asuva artisti tunnetaan ambient- ja ambient house -musiikkiteoksistaan ja hänen tavastaan käyttää niissä loopeja ja erikoisia sampleja. Monet teokset ovat saaneet inspiraation Pohjoisesta napapiiristä tai vuoristomaisemista. Hän on säveltänyt musiikkia myös moniin elokuviin.
Diskografia.
E-Man albumit
Bleep albumit
Biosphere-albumit
Portugalin ralli 1980

Portugalin ralli 1980 (viralliselta nimeltään "14. Rallye de Portugal - Vinho do Porto") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1980. Kilpailu järjestettiin 4.–9. maaliskuuta 1980 Estorilissa. Kilpailu oli kauden kolmas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Nichols

Nichols on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Portugalin ralli 1992

Portugalin ralli 1992 (viralliselta nimeltään "26. Rallye de Portugal - Vinho do Porto") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1992. Kilpailu järjestettiin 3.–7. maaliskuuta 1992. Kilpailu oli kauden kolmas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . 
Kilpailussa yksi katsoja kuoli kun kilpailijan autossa oli ohjausongelma ja auto suistui katsojien joukkoon.
Vidracco

Vidracco () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 481 asukasta.
Pentaphylax euryoides

Pentaphylax euryoides on Pentaphylacaceae-heimoon kuuluva kasvilaji. Se on neljästä kymmeneen metriä korkeaksi kasvava pensas tai puu, jonka oksat ovat harmahtavanruskeita. Lehdet ovat ruodillisia ja lehtiruodit ovat 1–1,5 cm pitkiä. Lehtien lavat ovat nahkamaisia sekä muodoltaan suunnilleen soikeita, 5–9 cm pitkiä ja 2–5 cm leveitä. Lehtien yläpinnat (abaksiaaliset pinnat) ovat kirkkaanvihreitä ja alapinnat (adaksiaaliset pinnat) tummanvihreitä. Kukissa on viisi verholehteä, jotka ovat halkaisijaltaan 1,5–2,5 mm. Verholehtien ulkopinnat ovat harmaanvalkeiden suomujen peittämät. Terälehdet ovat 4–5 mm pitkiä ja 1,5–2 mm leveitä. Kukissa on myös viisi hedettä, joiden palhot ovat 2,5–3,5 mm pitkiä ja ponnet halkaisijaltaan noin 0,5 mm. Emin sikiäin on noin 1 mm korkea ja halkaisijaltaan 2,5 mm. Emin vartalo on puolestaan noin 2,5 mm pitkä ja kärjestään viisiliuskainen. Hedelmänä on kota, jonka pituus on noin 6–9 mm ja halkaisija 4–5 mm. Kotien väri vaihtelee purppuranruskeasta tummanruskeaan. Siemenet ovat puolestaan punaruskeita.
"Pentaphylax euryoides" kasvaa ainavihannissa lehtipuumetsissä 600–2000 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan luontaisena Kiinassa, Vietnamissa, Malesiassa sekä Indonesiassa Sumatran pohjoisosissa.
Musta valo (televisiosarja)

Musta valo on C More -suoratoistopalvelussa loppuvuodesta 2022 julkaistu kuusiosainen suomalainen draamasarja. Sarjan on ohjannut Pete Riski ja sen pääkäsikirjoittajana toimi on Antti Pesonen. Sarja perustuu Petri Karran vuonna 2019 julkaistuun "Musta valo" -romaaniin.
Sarjan tunnusmusiikkina kuullaan Unto Monosen ja Saukin tekemä ”Tähdet meren yllä”, jonka esittää artisti M.
"Musta valo" on kuvattu syksyllä 2021 Tallinnassa ja Helsingissä.
Juoni.
"Musta valo" on psykologinen trilleri, jossa rikostutkija Anna Valli (Maria Sid) alkaa tutkia kaupungin pelätyimmän rikollispomon, Lefa Halme (Tommi Korpela) pojan katoamista. Kun alkaa näyttää siltä, että Annan oma poika Niko (Elias Salonen) on sekaantunut Lefan pojan katoamiseen, Anna tekee kaikkensa peitelläkseen poikansa jälkiä.
Kun sekä poliisi että alamaailma alkavat päästä selville totuudesta, Anna joutuu yhä syvemmälle valheiden ja rikosten kierteeseen. Annan täytyy päättää kuinka pitkälle hän on valmis menemään poikansa takia. Anna ei tiedä, että hänen aviomiehensä Henrik Valli (Samuli Edelmann) tahollaan suojelee Nikoa.
Pohjaslahden työväentalo

Pohjaslahden työväentalo on entisessä Pohjaslahden kunnassa Mänttä-Vilppulassa sijaitseva työväentalo. Työväentalon rakennusaikaan Pohjaslahti kuului Ruoveden kuntaan.
Historiaa.
Talo rakennettiin vuonna 1908 talkootyönä. Sitä rahoitettiin yhdistyksen omalla varainhankinnalla, lahjoituksilla sekä vähäisillä lainoilla. Sisällissodan aikaan talo oli suljettuna, ja se saatiin takaisin yhdistyksen käyttöön vuonna 1919.
Vuonna 2012 laaditussa Pohjaslahden osayleiskaavassa Pohjaslahden työväentalo on määritelty kulttuurihistoriallisesti merkittäväksi rakennukseksi. Vuonna 2017 Pohjaslahden työväenyhdistys yhdistyi Vilppulan työväenyhdistykseen, jolloin Pohjaslahden työväentalokin päätyi Vilppulan yhdistykselle.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla toimi muun muassa torvisoittokunta, joka perustettiin vuonna 1919. Siellä järjestettiin myös opintokursseja muun muassa kirjanpidossa. 1980-luvun alussa talo oli yhdistyksen omassa käytössä, ja siellä järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, urheiluharjoituksia, teatteria ja juhlia.
Nykyinen toiminta.
Työväentalon nykyinen omistaja Vilppulan työväenyhdistys aikoo säilyttää talon alkuperäisessä kunnossa ja järjestää siellä erilaisia kesätapahtumia. Vuoden 2019 Pohjaslahden Heinämarkkinoiden aikaan talossa oli avoimet ovet, ja se veti paljon väkeä.
Rakennus.
Talo on yksikerroksinen, ja sen pinta-ala on 280 m². Se on hirsirunkoinen ja vuorattu laudoilla vuonna 1948. Alkuperäinen väri oli punainen, sittemmin harmaa. Alkuperäinen pärekatto vaihdettiin peltiin vuonna 1975. Sisäkatto on paneloitu. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, kokoushuone ja vaatehuone. Talon alkuperäinen lämmitys oli kamiinoilla, mutta ne poistettiin jossain vaiheessa, ja talo oli ainakin jonkin aikaa ilman lämmitystä. Siinä ei ole vesijohtoa, viemäröintiä tai wc:tä. Talo on Mänttä-Vilppulan alueen ainoa, joka on alkuperäisessä asussaan.
Vilppulan työväentalo

Vilppulan työväentalo oli entisessä Vilppulan kunnassa (vuodesta 2009 osa Mänttä-Vilppulaa) sijainnut työväentalo. Talo myytiin vuonna 1970 ja purettiin 1997. 
Historiaa.
Vilppulan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Perustavassa kokouksessa osallistujia oli 250. Talon valmistumisajankohdasta ei ole tietoa. Sisällissodan jälkeen talo toimi vankileirinä. Yhdistys oli ennen sotaa suunnitellut talon laajennusta, mutta sisällissodan jälkimainingeissa aiemmin hankitut rakennushirret katosivat.
Työväentalo jouduttiin myymään Vilppulan kunnalle vuonna 1970. Sen jälkeen talossa oli vielä yritystoimintaa, ja myös kansanopisto toimi siellä. Lopulta vuonna 1997 talo sai ympäristöviranomaisten määräyksestä purkutuomion. Vuonna 2017 Pohjaslahden työväentalo siirtyi Vilppulan työväenyhdistyksen haltuun.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla järjestettiin esimerkiksi tansseja, iltamia ja vappujuhlia. Siellä toimi myös Voimistelu- ja urheiluseura Vilppulan Tähti sekä näytelmäseura. 1950-luvulla talolle perustettiin elokuvateatteri Kaleva, joka toimi 15 vuotta.
Leirikankaan kappeli

Leirikankaan kappeli on Haminassa sijaitseva siunauskappeli, jonka ovat suunnitelleet arkkitehtiveljekset Timo ja Tuomo Suomalainen. 21. kesäkuuta 1989 käyttöön vihityssä kappelissa on 110 istuinpaikkaa ja seurakuntasalissa tilat 40 henkilölle esimerkiksi muistotilaisuuden pitämiseen. Kesäisin kappelissa pidetään iltahartauksia kerran viikossa.
Kappelissa on 1989 käyttöönotetut urut, jotka on toteuttanut Urkurakentamo Tuomi Oy. Urkujen julkisivun ovat suunnitelleet Timo ja Tuomo Suomalainen. Kappelin välittömässä läheisyydessä on 1980-luvulla käyttöön otettu Leirikankaan hautausmaa. Sen on suunnitellut maisema-arkkitehti Taina Mäenpää-Gustavsen.
Nävertäjäsimpukat

Nävertäjäsimpukat (Pholadidae) on simpukoihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan niin merivesistä kuin makeista vesistäkin.
Taksonomia ja anatomia.
Elossa olevat nävertäjäsimpukat jaetaan kolmeen alaheimoon ja 16 sukuun. Lajeja heimossa on noin 80–90. Heimon lajien kuori on muodoltaan pitkänomainen tai soikea ja kuoressa on usein suomumaisia levyjä tai uurteita. Jalka on kookas, lihaksikas ja muodoltaan pyöreä. Nävertäjäsimpukoiden sifonit ovat hyvin pitkät.&gt;
Levinneisyys ja elintavat.
Nävertäjäsimpukoita tavataan maailmanlaajuisesti lauhkeista ja lämpimistä meristä, ja muutamia lajeja myös makeista vesistä. Heimon lajit elävät usein matalissa vesissä kaivautuneina saveen, puuhun tai jopa hiekka- tai kalkkikiveen. Kuoren suomut toimivat viilan tavoin, kun simpukat kaivautuvat materiaaliin. Eräät nävertäjäsimpukkalajit voivat aiheuttaa vaurioita laiturirakenteille. Ravinnokseen nävertäjäsimpukat suodattavat vedestä eloperäistä ainesta.
Vilppulan työväentalo Eteenpäin

Vilppulan työväentalo Eteenpäin on entisessä Vilppulan kunnassa (vuodesta 2009 osa Mänttä-Vilppulaa) sijaitseva entinen työväentalo. Alue on kuulunut aikanaan myös Ruoveteen.
Historiaa.
Vilppulan sosialidemokraattinen työväenyhdistys "Eteenpäin" rakensi talon, joka valmistui vuoteen 1909 mennessä. Tuolloin yhdistyksen jäsenluku oli 40. Taloa kutsuttiin myös ”Ittipääksi”.
Yhdistys ei alkuaikojen jälkeen koskaan ollut kovin aktiivinen. 1930-luvulla talo oli jo hajoamispisteessä, mutta eräs yhdistyksen jäsen korjasi sen omaan laskuunsa. Myöhemmin yhdistys ilmeisesti lakkasi kokonaan olemasta; vuonna 1947 kerrottiin, ettei yhdistystä ainakaan vuodesta 1941 eteenpäin ollut enää ollut olemassa. Talo päätyi vuonna 1947 paikkakunnalle perustetun SKDL:n osaston haltuun ilmeisesti sitä kautta, että se oli 1930-luvulla mennyt sen korjanneen henkilön omistukseen. SKDL lunasti sitten talon kyseiseltä henkilöltä. Eteenpäin-työväenyhdistys ilmeisesti perustettiin uudelleen ja se piti taloa hallussaan vuoteen 2015 saakka, jolloin se myytiin yksityisomistukseen. Uudet omistajat ovat kunnostaneet taloa, pitäneet siellä omia juhliaan ja vuokranneet sitä muun muassa taidenäyttelykäyttöön.
Toimintaa työväentalolla.
1930–1940-luvuilla talolla muun muassa esitettiin näytelmiä ja järjestettiin iltamia ja tansseja. Talolla on myös näytetty elokuvia. 
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen ja punaiseksi maalattu. Sen pinta-ala on 117 m². Taloon kuuluu juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä yhden huoneen ja keittiön asunto. Vuonna 1926 taloa laajennettiin saliosalla.
Friedrich Issak

Friedrich Issak (20. marraskuuta 1915 Pietari, Venäjän keisarikunta – 11. toukokuuta 1991) oli virolainen kansainvälisen tason keihäänheittäjä, kansallisen tason lentopalloilija ja koripalloilija sekä myöhemmin Neuvosto-Viron urheiluvaikuttaja, yleisurheiluvalmentaja ja urheilutoimittaja.
Friedich Issak opiskeli ylioppilaaksi valmistumisen jälkeen Tarton yliopistossa luonnontieteiden ja oikeustieteiden tiedekunnissa valmistumatta.
Opiskelujen rinnalla Issak harrasti urheilua osallistuen ensimmäisen kerran keihäänheittokisoihin vuonna 1931 ja Viron mestaruuskisoihin vuonna 1935. Hän oli mukana Viron edustajana vuoden 1938 EM-kisoissa Pariisissa sijoittuen viidenneksi. Hän osallistui myös ylioppilaiden MM-kisoihin voittaen vuoden 1937 kisat Pariisissa ja sijoittuen kolmanneksi vuoden 1939 kisoissa Wienissä. Viron mestaruuden Issak voitti ensimmäisen kerran kesällä 1940. Sitä ennen Issak oli joko Gustav Sulen tai Artur Mägin takana keihäänheiton mestaruustaistossa.
Keihäänheiton lisäksi Issakista tuli vuosina 1938–1940 myös kolme kertaa Viron koripallon mestari pelatessaan Tarton yliopiston koripallojoukkueessa, silloin nimellä EASK. Lisäksi hän oli mukana Viron mitalisijoituksia voittaneessa lentopallojoukkueessa.
Issak siirtyi neuvostomiehityksen myötä miehittäjien joukkoon toimien Tarton yliopiston yliopistotoimikunnan varapuheenjohtajana. Kesällä 1941 käynnistyneen Saksan Neuvostoliittoon hyökkäyksen myötä Issak siirtyi Leningradiin. Tällöin hän kuului puna-armeijan tuhopataljoonan viestintäryhmään. Vuonna 1942 hänestä tuli komissaari 7. Viron kivääridivisioonan 300. rykmenttiin.
Vuonna 1943 Issak siirtyi puna-armeijasta urheilutoiminnan käyttöön. Hän saavutti Neuvostoliiton mestaruudet vuosina 1943, 1944 ja 1947, hopeaa vuonna 1948 ja pronssia vuonna 1946. Hän voitti vielä vuosina 1946 ja 1947 Neuvosto-Viron keihäsmestaruudet. Kaikkiaan hän edusti Viroa ja Neuvosto-Viroa yleisurheilumaaotteluissa 22 kertaa.
Puna-armeijan valloitettua syksyllä 1944 Viron Issak siirtyi takaisin Viroon toimien urheilu-osaston opetusjohtajana sekä Neuvosto-Viron sen aikaisen urheilulehden "Kehakultuur" päätoimittajana. Issakin ura Neuvosto-Viron urheiluhallinnon huipulla päättyi vuoden 1951 puhdistuksiin, jolloin häntä kuten monta muutakin syytettiin nationalismista. Hänestä tuli sen jälkeen Kolhoosnik-urheiluseuran yleisurheiluvalmentajana. Sen jälkeen hän työskenteli "Noorte Hääl"-lehden toimituksessa, vuosina 1958–1978 "Kultuur ja Elu" -lehden apulaistoimittajana ja päätoimittajana.
Pączek

Pączek (kaš. "pùrcle", slees. "kreple") on perinteinen puolalainen täytetty munkki. 
Se on paksu, pehmeä ja makea munkki, joka täytetään usein marmeladilla, hillolla tai muulla täytteellä. Vaikka ne näyttävät saksalaisilta berliininmunkeilta, pączkit valmistetaan erityisen rikkaasta taikinasta, joka koostuu vehnäjauhosta, kananmunista, maidosta ja voista. Ne voivat sisältää myös muita aineksia, kuten vaniljaa, kanelia tai appelsiininkuorta. Pączkit voidaan koristella sokerikuorrutteella, marsipaanilla tai murskatuilla pähkinöillä. 
Pączkia on valmistettu Puolassa ainakin keskiajalta lähtien. Pączki on tavanomainen rasvatorstaileivonnainen.
Biofore-talo

Biofore-talo (englanniksi Biofore House) on suomalaisen metsäteollisuusyhtiö UPM:n pääkonttori Helsingin Kluuvissa. Se sijaitsee Töölönlahdenpuiston itälaidalla osoitteessa Alvar Aallon katu 1. Viisikerroksisen toimistotalon on suunnitellut Pekka Helin ja hänen arkkitehtitoimistonsa Helin &amp; Co, ja se valmistui vuonna 2013 osana Töölönlahden alueen uusien toimistotalojen kokonaisuutta.
UPM:n pääkonttori sijaitsi aiemmin Kauppatorin laidalla Etelärannan ja Eteläesplanadin kulmassa. Töölönlahden entistä ratapihan aluetta alettiin 2000-luvulla kaavoittaa uudelleen, ja UPM järjesti vuonna 2008 kansainvälisen arkkitehtuurikilpailun uudesta toimitalosta. Rakennustyöt alkoivat tammikuussa 2012 ja valmistuivat 20 kuukauden jälkeen syyskuussa 2013.
Biofore-talo koostuu kahdesta osasta, joita yhdistää Alvar Aallon kadun ylittävä silta. Rakennus on ilmeeltään monitahoinen, ja sen julkisivu koostuu tiilestä, betonista, lasista, teräksestä ja puusta. Sen puuelementit ovat UPM:n itse tuottamia. Rakennuksessa on tilaa 450 työntekijälle. Työtilat on suunniteltu avotiloiksi, ja nykyajan trendien mukaan rakennus on varusteltu erityisillä ryhmätyö- ja ideointitiloilla. Länsipuolelle avautuu parvekkeita.