Ilmaisen armon teologia

Ilmaisen armon teologia on kristillinen soteriologinen näkemys, jonka mukaan pelastuksen ainoa edellytys on yksinkertainen usko. Ilmaisen armon teologian mukaan hyvät teot eivät ole edellytys ansaita (kuten katolilaisuudessa), ylläpitää (kuten arminiolaisuudessa) tai todistaa (kuten joidenkin kalvinistien kohdalla) pelastusta, vaan ne ovat perusta iankaikkisten palkkioiden saamiselle. Ilmaisen armon teologia kieltää sen, että jokainen uskovainen tulee muuttamaan elämäänsä ja kieltää, että ihmisen on oleva valmis tottelemaan Jumalan käskyjä saadakseen pelastuksen, vaikka tottelevaisuus on tarpeellinen taivaallisien aarteiden saamiseen. Ilmaisen armon teologia perustuu oppiin ehdottomasta pelastusvarmuudesta. Tämä teologinen aate yleensä jaetaan maltilliseen ja vahvaan muotoon.
Kristilliset ryhmät, joihin ilmaisen armon teologia on levinnyt, kuuluvat mm. eteläinen baptistikonventio, riippumattomat baptistit, Plymouthin veljet, Calvary Chapel ja osa muista vapaista suunnista, vaikkei se ole enemmistö niiden sisällä. 
Historia.
Ilmaisen armon teologian ensimmäiset kirjalliset maininnat tulevat 400-luvulta, kun Augustinus mainitsee tietävänsä opettajia, jotka uskoivat pelastuksen ikuisuuteen jopa vahvasti syntiä tehneelle kristitylle. Myös Pseudo-Khrysostomoksen (500-luku) opista löytyy samanlaisia piirteitä ilmaisen armon teologian kanssa, koska hänen mukaansa syntinen kristitty ei joudu ikuiseen tuomioon, mutta voi silti menettää oikeuden hallita Jeesuksen kanssa Jumalan kuningaskunnassa. Pseudo-Khrysostomoksen mukaan siis ihminen pystyy olemaan Jumalan kuningaskunnassa ilman, että "hallitsee" siellä. 1700-luvulla Robert Sandemanin perustamalla liikkeellä Skotlannissa oli myös vahvoja samanlaisuuksia ilmaisen armon teologian kanssa. Amerikan mantereen 1600-luvun "antinomisteja" on myös verrattu nykypäivän ilmaisen armon teologeihin, johtuen heidän pelastusvarmuuden ja parannuksen opistaan. 
Nykyajan ilmaisen armon teologialla on vahva tausta dispensationalismissa, ja monet vaikutusvaltaiset dispensationalistit kuten Cyrus Scofield ja James Brookes ovat opettaneet ilmaisen armon teologian tapaista pelastusoppia. Tämän takia ilmaisen armon teologia levisi myös monien kristittyjen keskuuteen Plymouthin veljien joukossa. 
Opin nykyaikaisia tunnettuja edustajia, akateemikkoja ja teologeja ovat muun muassa Zane Hodges, Charlie Bing, Joseph Dillow, Bob Wilkin, Norman Geisler, Charles Ryrie ja Dave Anderson. Suurin osa nykypäivän teologeista, jotka opettavat ilmaisen armon teologiaa ovat saaneet vaikutteensa Lewis Sperry Chaferilta. Yhdysvaltojen ulkopuolella, ilmaisen armon teologiaa on opettanut Robert Govett Englannissa, Erich Sauer Saksassa ja Watchman Nee Kiinassa. Oppia ajaa myös moni riippumaton baptistilehden ’"Sword of the Lord"’ kirjoittaja..
Nykyään ilmaisen armon teologiaa opettaa useampi seminaari Yhdysvalloissa, kuten Grace School of Theology, Chafer Theological Seminary, Grace Biblical Seminary ja Grace Evangelical Society Seminary. Ilmaisen armon teologiaa tukevat myös monet yhteisöt, kuten Grace Evangelical Society, Free Grace Alliance ja Free Grace International.
Ilmaisen armon teologian oppeja.
Ilmaisen armon teologian mukaan jokainen, joka uskoo Jeesukseen Kristukseen, pääsee taivaaseen myöhemmistä teoistaan riippumatta. Myöhemmät synnit tai edes uskosta luopuminen eli apostasia eivät estä lopullista pelastusta, vaikka Jumala kurittaakin syntiä tehneitä kristittyjä. Ilmaisen armon teologiaan kuuluu kolme perusideaa, ne ovat:
Ilmaisen armon teologia on yleensä myöskin dispensationaalinen. Ilmaisen armon teologia opettaa, ettei parannus ole pelastukselle pakollinen, ja monet ilmaisen armon teologit ovat väittäneet, että kreikan sana "metanoia", ei valmiutta totella Jumalaa, mutta mielenmuutosta Jeesuksesta, jolloin se on pelkkä synonyymi uskolle evankeljumiin kontekstista riippuen. Toisinaan tunnettu ilmaisen armon teologi, Zane Hodges ei uskonut, että sanan "metanoia" voi kääntää vain synonyyminä uskolle. Hän argumentoi, että jokainen maininta parannuksesta Raamatussa ei puhu pelastuksen vaatimuksista. Useammat ilmaisen armon teologit, kuten David Anderson ja Robert Wilkin, ovatkin seuranneet Zane Hodgesin mielipidettä.
Ilmaisen armon teologit eivät usko että varoitukset Uudessa testamentissa, kuten Heprealaiskirjeessä, koskevat pelastusta, mutta ne yleensä ymmärretään joko varoituksena taivaallisten aarteiden menettämisestä taikka maanpäällisestä kurituksesta.
Suomessa.
Osa Raamattu puhuu -seurakunnista tekee yhteistyötä Free Grace Alliancen kanssa, ja Suomessa on pidetty Ilmaisen armon teologian konferensseja.