tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Helsingin Villasukkatehdas

Helsingin Villasukkatehdas Oy on suomalainen villasukkatehdas, joka valmistaa perinteisiä villasukkia karstavillalangasta. Tehtaan toimitilat sijaitsevat Helsingissä Roihupellon teollisuusalueella. 
Helsingin Villasukkatehdas on Suomen ainoa perinteinen villasukkatehdas. Yritys on perustettu vuonna 2009 jatkamaan Pirkkalassa toimineen Hämeen Sukan tuotantoa sekä sen omistajan Pekka Katajalan elämäntyötä.
Tuotannossaan Helsingin Villasukkatehdas käyttää Bentley-neulomakoneita, joilla tuotetaan karstavillasukkien raakaneulos. Jokainen neulomakone on nimetty, kuten esimerkiksi Onni ja Viljo. Koneellisen osuuden jälkeen raakaneulos siirtyy käsityövaiheisiin. Valtaosa villasukkien tuotannon kaaresta on edelleen käsityötä.
Helsingin Villasukkatehdas valmistaa vuosittain 70000-90000 paria villasukkia. Tehtaan villasukkia myydään pääasiassa Suomessa, mutta osa päätyy myös vientiin. Suomessa Helsingin Villasukkatehtaan tuotteita myyvät mm. Stockmann, Partioaitta, Scandinavian Outdoor, K-Rauta sekä Sokos.
Villasukissa käytettävä lampaanvilla on suurimmaksi osaksi peräisin Uudesta-Seelannista, kotimaista villaa villasekoitteessa on noin kymmenesosa. Villan lisäksi sekoitteeseen lisätään polyamidia, mikä pidentää villasukkien käyttöikää. Helsingin Villasukkatehtaan käyttämä lankaresepti on peräisin 1950-luvulta. Villa pestään ja käsitellään Iso-Britanniassa ja kehrätään langaksi Jämsässä Pirtin Kehräämössä. Värilliset villasukat värjätään PMK-värjäämössä Kyröskoskella.
Villasukkatehtaan perustaja ja patruuna on Jukka-Pekka Kumpulainen. Kumpulainen perusti Helsingin Villasukkatehtaan vuonna 2009 jatkaakseen Hämeen Sukan villasukkatuotantoa. Ennen tuotannon siirtämistä Pirkkalasta Helsinkiin Kumpulainen toimi 27 vuoden ajan Hämeen Sukan tuotteiden jälleenmyyjänä. 
Helsingin Villasukkatehdas on myös ollut mukana järjestämässä Villasukkajuoksun SM-kisoja yhteistyössä Oriveden kaupungin kanssa, sekä Villasukkajuoksun MM-kisoja Kärsämäen kunnan kanssa.
Helsingin Villasukkatehtaalla on Avainlippu-tunnuksen käyttöoikeus.
Office of Hawaiian Affairs

Office of Hawaiian Affairs (, lyh. OHA) on havaijilainen virasto, joka perustettiin vuonna 1978. Viraston asema perustuu Havaijin osavaltion perustuslain 12. artiklaan ja virasto on osittain itsenäinen valtiovallasta. Viraston päämaja sijaitsee Iwileissa, Honolulussa.
Toiminta.
Virasto hoitaa maata, jonka Yhdysvallat takavarikoi, ja sittemmin palautti, Havaijin kuningaskunnalta. Lisäksi OHA pyrkii parantamaan Havaijin alkuperäisväestön asemaa erilaisten terveydenhuoltoon ja opetukseen liittyvien ohjelmien avulla.
OHA:n alaisen havaijilaisten rekisteröintiohjelman () kautta etniset havaijilaiset voivat saada todistuksen havaijilaisuudestaan. Todistuksen, joka on voimassa aina 5 vuotta kerrallaan, hankkiminen on edellytys OHA:n erilaisiin ohjelmiin osallistumiseksi ja etujen saamiseksi. Todistuksen saaminen ei edellytä ns. verikiintiön täyttämistä.
Esimerkkejä OHA:n ohjelmista:
Päätöksenteko.
OHA:ssa päätösvaltaa käyttää valtuusto, joka koostuu yhdeksästä neljän vuoden välein vaaleilla valitusta valtuutetusta. Valtuutettujen toimikausien määrää ei ole rajoitettu. Viraston nimestä ja toiminnan laadusta huolimatta kaikilla äänioikeutetuilla osavaltion asukkailla on oikeus äänestää OHA:n valtuuston vaaleissa. Vuoteen 2000 asti äänioikeutettuja olivat vain Havaijin alkuperäisväestöön kuuluvat henkilöt, mutta Yhdysvaltain korkein oikeus linjasi Rice v. Cayetano -tapauksessa, että äänioikeuden rajaaminen rodun perusteella on Yhdysvaltain perustuslain vastaista.
Valtuusto kokoontuu pääsääntöisesti OHA:n päämajassa, mutta pyrkii vuosittain kokoontumaan myös kaikilla muilla saarilla.
OHA:n valtuusto valitsee viraston pääjohtajan. Marraskuussa 2023 pääjohtajaksi valittiin Stacy Ferreira.
Ciudad Realin lentoasema

Ciudad Realin lentoasema on vuonna 2009 avattu lentoasema Espanjassa. Lentoasema sijaitsee Ciudad Realin kaupungin eteläpuolella, noin 200 kilometriä Madridista etelään.
Lentoasema rakennettiin suurin odotuksin vuosituhannen vaihteen jälkeen yksityisellä rahoituksella. Sen odotettiin tuovan alueelle 6 000 – 20 000 uutta työpaikkaa ja sen yhteyteen kaavailtiin suurta lentorahti- ja logistiikkakeskusta. Sen terminaali mitoitettiin palvelemaan miljoonia matkustajia vuodessa, ja sen 4 200 metrin mittainen kiitotie kuuluu Euroopan pisimpiin. Kaikkiaan lentoaseman rakentaminen maksoi 1,1 miljardia euroa. Reittiliikenne kentälle loppui kuitenkin jo kaksi vuotta sen avaamisen jälkeen vuonna 2011, koska kysyntää lennoille ei ollut ja aluehallinto lopetti lentoliikenteen tukemisen. Viimeisen vuoden aikana ennen liikenteen loppumista kentälle laskeutui viikoittain neljä lentoa. Tämänkin jälkeen lentoasemaa käyttivät vielä yleisilmailu ja yksityiskoneet, mutta se suljettiin huhtikuussa 2012 sen taustayhtiön mentyä konkurssiin ja jouduttua selvitystilaan. Sulkemisen jälkeen kallista ja epäonnistunutta hanketta nimitettiin tiedotusvälineissä valkoiseksi norsuksi.
Lentoasema avautui uuden omistajan alaisuudessa jälleen liikenteelle syyskuussa 2019. Lentokoneiden purku- ja kierrätysyritys Jet Aircraft Services avasi sinne joulukuussa 2019 toimipisteen. Koronaviruspandemian aikana vuonna 2020 Ciudad Realiin saapui Kiinasta rahtilentoja, joilla tuotiin maahan kasvosuojuksia ja muita lääketieteellisiä tarvikkeita. Sitä käytettiin pandemian aikana myös lentokoneiden pitkäaikaisvarastointiin. Enimmillään sinne oli pysäköitynä yli 50 matkustajalentokonetta, mikä oli kahdeksanneksi eniten koko Euroopassa. Reittiliikennettä Ciudad Realin lentoasemalla ei jälleenavaamisen jälkeen ole ollut vuoteen 2024 mennessä.
Kentän läheltä kulkee Madridin ja Sevillan välinen suurnopeusrata, mutta asemaa ja yhteyttä sinne ei ole rakennettu suunnitelmista huolimatta.
Tolkkisten työväentalo

Tolkkisten työväentalo ”Talo” on työväentalo Porvoon Tolkkisissa.
Historiaa.
Tolkkisten työväenyhdistys perustettiin syksyn suurlakon vaikutusten jälkeen Porvoon maalaiskunnan Tolkkisten kylässä Viktor Åkermanin asunnossa 26. toukokuuta 1907. Vuoden lopussa yhdistyksessä oli 110 jäsentä. Tolkkisten työväenyhdistys lakkautettiin vuonna 1918, ja arkisto takavarikoitiin. Ruotsalaisen työväenliiton hyväksi pidetyn kokouksen jälkeen vuonna 1919 toiminta käynnistyi uudelleen. 1920-luvulla kommunistit valtasivat työväenyhdistyksen, mutta toiminta laantui. Toiminta lähti uudeen vauhtiin vuonna 1933. ”Talo” saatiin talkoilla ja maksutulla työllä korjattua.
Rakennus.
Työväentalo rakennettiin 50 vuodeksi saadulle vuokratontille Tolkkisten kylään korkealle mäelle talkoovoimin. Se vihittiin 11. marraskuuta 1916 ja sai nimekseen "Talo". Rakennus päätettiin korjata vuosien lamaantumisten jälkeen. Uusi vihkiäisjuhla pidettiin 21.10.1934. Vuonna 1937 taloa korjattiin ja lisättiin viihtyisyyttä. 1950-luvulla talo toimi elokuvateatterina, ja talo korjattiin uudelleen 1980-luvulla. Rakennuksessa on tilaa nykyään 114m2, joten tiloihin sopii 140 osallistujaa. Juhlasalissa on näyttämö ja keittiötä uusittiin vuonna 2017. Rakennus sijaitsee Taistontie 6. Tolkkinen Porvoon kaupungin alueella.
Toimintaa.
Tolkkisten työväentalo eli ”Talo” on edelleen kylän alueen suosittu kokoontumispaikka. Kansalaisopiston kursseja pidetään nykyään ”Talossa”. Rakennuksen tiloja vuokrataan yksityisiin juhliin, tapahtumiin ja kokouksiin kaikille.
Altin Zeqiri

Altin Zeqiri (s. 18. heinäkuuta 2000) on kosovolainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Lahtea.
Lavian yhtenäiskoulu

Lavian yhtenäiskoulu on Porin Laviassa sijaitseva noin 150 oppilaan yhtenäiskoulu. Se aloitti toimintansa vuonna 2014, kun kuntaliitoksen myötä Keskuskoulu, Suomelan koulu ja Lavian lukio yhdistettiin. Lukio lakkautettiin vuonna 2015. Joulukuussa 2020 ympäristökasvatusseura FEE Suomi myönsi koululle Vihreä lippu -sertifikaatin.
Historia.
Samalla paikalla toiminut yksityinen Lavian yhteiskoulu perustettiin vuonna 1917, ja se sai lukio-oikeudet vuonna 1956. Vuonna 1974 koulu jaettiin kunnallisiksi Lavian peruskoulun yläasteeksi (v. 1994 Suomelan koulu) ja lukioksi.
Koulurakennus.
Koulu sijaitsee Lavian keskustassa, Lavijärven rannalla. Nykyiset koulurakennukset ovat valmistuneet vuosina 1955 ja 1966.
Il Pordenone

Il Pordenone (oikealta nimeltään Giovanni Antonio de’ Sacchis tai Regillo) (1483 Pordenone – tammikuu 1539 Ferrara) oli italialainen taidemaalari.
Häneen on viitattu myös nimellä Giovanni Antonio Licinio tai Giovanni Antonio da Pordenone.
Elämä ja ura.
Hänen uskotaan olleen Pellegrino da San Daniellon oppilas, mutta hänen tyyliään ohjasi Giorgionen vaikutus. Suurin osa hänen varhaisista töistään löytyy freskokoristeluina Pordenonen ympäristön kirkoista, joissa hän vietti suurimman osan ajastaan. Hän teki monia teoksia myös muualla Friulissa sekä Cremonassa. Noin vuonna 1529 hän lähti Venetsiaan, mutta hänen töitään on säilynyt siellä vain vähän, lukuun ottamatta kahta Pyhä Kristoforosta ja Pyhää Martinusta esittävää taulua San Roccon kirkossa. Hänen ja Tizianin välillä vallitsi Venetsiassa kova kilpailu. Sen jälkeen hän matkusti Piacenzaan, Genovaan, Ferraraan ja muihin paikkoihin ja teki freskokoristeita. Kotikaupunkiinsa palattuaan hän sai ritarin arvon. Vuonna 1536 hän oli jälleen Venetsiassa. Ferraran herttua Hercules II kutsui hänet virallisesti Ferraran hoviin, jossa hän pian sen jälkeen kuoli. Kolme hänen tärkeintä oppilastaan olivat Bernardino Licinio, nimeltään II Sacchiense, hänen vävynsä Pomponio Amalteo ja Giovanni Maria Calderari.
Pordenonen teoksista voidaan mainita "Pyhä Giovanni Giustiniani ja muita pyhimyksiä", alun perin Santa Maria dell'Ortossa Venetsiassa, "Madonna ja pyhimykset", "Aviorikoksesta pidätetty nainen" ja "Marian ilmestys" Udinessa, jota Giorgio Vasari piti taiteilijan mestariteoksena. Piacenzassa on yksi hänen kuuluisimmista kirkkokuvistaan, "Pyhän Katariinan kiista filosofien kanssa". Tähän kuvaan liittyvä Paavalin hahmo on hänen oma muotokuvansa. Hänen viimeisimmät teoksensa ovat verrattain huolimattomia ja pinnallisia, ja yleensä hän on parempi mies- kuin naishahmoissa. Hänen perspektiivin käyttöään ja omaperäisyyttään on kehuttu.
Jarmo Teinilä

Jarmo Teinilä (s. 10. lokakuuta 1967 Tampere) on suomalainen kirjailija. 
Ura.
Teinilä kävi peruskoulun ja lukion Valkeakoskella. Hän valmistui Turun yliopistosta filosofian maisteriksi 2015 pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede. Hän on kirjoittanut kirja-arvioita "Tuli &amp; Savu" -lehteen, "Turun Ylioppilaslehteen" ja "Turun Sanomiin". Teinilä perusti Kovasana Kustannuksen 1. lokakuuta 2017 toimien kustantamonsa kustannustoimittajana. Kustantamon toiminta lopetettiin alkuvuodesta 2024.
Teinilän runoja on julkaistu kahdessa valtakunnallisessa antologiassa "Reviiri" (1995) ja "Karusellikyytiä" (2002). Kirjailijana Teinilää on verrattu muun muassa Hannu Salamaan ja Arto Salmiseen. "Kaunis kuin hetero, lyö kuin mies" ja "Väärän lipun operaatio" -dekkariparodiat irvailevat aikalaishulluudelle. Työläistrilogia ("Puhallintehdas", "Maailmankahva", "Isän ääni"), jonka jokainen osa on itsenäinen, kuvaa tragikoomisesti duunarien elämää. 
Teinilän teksti on kohdakkoin rankkaa ja huumori mustaa; Jani Saxell vihjaa Wareliaanissa 16. helmikuuta 2021 julkaistussa esseessään ”Maailmankahva sanojen takana”, että ehkä kotimaiseen kirjallisuuteen on syntymässä Make Literature Dangerous Again -koulukunta. Tässä yhteydessä Saxell mainitsee Hanna-Riikka Kuisman, Kreetta Onkelin, Aura Nurmen, Ville Hytösen ja Laura Gustafssonin, joiden teoksissa on vastaavaa ikuisen osattomuuden ja maailmanlopun kuvastoa. ”Teinilän romaani tuntuu omassa ajassamme kapinalliselta punk-asenteella tehdyltä ’raatorealismilta’ ruiskutettuna suoraan suoneen.” Saxell kirjoittaa samassa esseessä viitaten romaaniin "Maailmankahva". Turun Sanomissa 30.10.2022 Erkki Kanerva kuvailee Teinilän Isän ääni -kirjaa, että se on genreltään rikos-, huumori-, sekoboltsi- ja rakkausromaani. 
Toisaalla Esa Mäkijärvi toteaa "Demokraatissa" "Maailmakahva"-romaanista: ”Romaani kiinnostaa poliittisuudessaan ja uskonnollisuudessaan.” Roope Lipasti tuo esiin, kuinka "Maailmankahva"-romaanin telakalla työläisten maailmankuvat törmäävät. Artemis Kelosaari käsittelee Teinilän romaaneja ja kirjailijuutta "Imagen" esseessä ”Vailla vaaraa” pitäen sekä "Maailmankahva"- että "Isän ääni" -romaania esimerkkeinä myönteisestä groteskiudesta. Myös Jari-Olavi Hiltunen viittaa Teinilän huumoriin Kiiltomato.netin kritiikissään: ”Humoristina Teinilä on satiirikko. Satiiri näkyy ennen muuta henkilökuvissa, joiden ei ole kenties tarkoituskaan olla uskottavia.”
Tua Onnela kuvailee AKT-lehdessä Teinilän trilogian muotoa: ”Jarmo Teinilän viimeisimmät kolme romaania muodostavat väljästi trilogian. Tarinat ovat erillisiä, mutta yhteistä on työelämän, työpaikkojen ihmissuhteiden ja työpaikkahuumorin kuvaus.” Kirjallisuustieteen emeritaprofessori Liisa Steinbyn mukaan Teinilän "Puhallintehtaassa" näytetään teollisuuden halpamaihin pakeneminen duunarinäkökulmasta. 
Teinilä on Suomen Kirjailijaliiton jäsen ja kuuluu Pirkkalaiskirjailijat ry:hyn.
Armas Björkqvist

Armas Edvin Björkqvist (1. kesäkuuta 1918 Turku – 7. toukokuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen autotarvikealan kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Björkqvist toimi Turun Automyynti Oy:n myyntipäällikkönä ja Autoilijan Kauppa Oy:n toimitusjohtajana. Hän oli Turun Autotarvike Oy:n perustajaosakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1957. Turun Autotarvikkeesta tuli yksi alan suurimpia yhtiöitä Suomessa. Se harjoitti auton varaosien ja tarvikkeiden sekä autoalan työkalujen ja koneiden tukku- ja vähittäiskauppaa sekä teollisuusmyyntiä.
Björkqist oli myös öljyalan tuontiyhtiö Oy Tuonti-Union Ab:n perustajia ja Linja-Diesel Ky:n perustaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1961. Björkqvistillä oli myös autoalan luottamustehtäviä muun muassa Autotarvikekauppiaat -yhdistyksessä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1969. Björkqvist on tehnyt myös lahjoituksia yhteiskunnalliseen toimintaan ja hyväntekeväisyyteen.
Lausannen liike

Lausannen liike on evankelioimistyötä ja sosiaalisen vastuun ottamista rohkaiseva liike, joka syntyi vuonna Lausanne 1974 -kongressin pohjalta. Lausannen liikettä johtaa Lausannen maailmanevankelioimisen komitea.
Historia.
Lausanne 1974.
Evankelista Billy Graham järjesti yhdessä teologi John Stottin kanssa maailman evankelikaalit yhteen Lausannen konferenssiin vuonna 1974. Kokoontumiseen osallistui noin 2 700 osanottajaa yli 150 maasta. Kokoontumisen perusteella syntyi Lausannen liike sekä kristillistä evankelikaalista käsitystä ja näkyä ilmaiseva Lausannen julistus. Grahamin ajatuksena oli "yhdistää kaikki evankelikaalit yhteiseen tehtävään evankelioida koko maailma". "Time" kuvaili Lausannen konferenssia "kenties laaja-alaisimmaksi kristilliseksi kokoontumiseksi mitä milloinkaan on nähty". Lausannen kokoontumista edelsivät 1960- ja 1970-lukujen konferenssit Berliinissä, Singaporessa, Minneapolisissa, Bogotassa ja Australiassa.
Dan McKee

Dan McKee (s. 16. kesäkuuta 1951 Cumberland, Rhode Island, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka on vuodesta 2021 asti toiminut Rhode Islandin kuvernöörinä.
Tausta ja yksityiselämä.
McKee syntyi vuonna 1951 Cumberlandissa, jossa hän myös kävi koulua. McKeen perheellä on perheyritys, joka on ollut toiminnassa yli 100 vuotta.
McKee opiskeli aluksi politiikan tutkimusta Assumption-yliopistossa, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1973. Myöhemmin hän opiskeli julkishallintoa Harvardissa, josta valmistui maisteriksi vuonna 2005. McKee on työskennellyt kolmen vuosikymmenen ajan pienen perheyrityksensä johdossa Blackstone Valleyssa.
McKee on naimisissa Susan McGillin kanssa. Heillä on kaksi aikuista lasta. McKee on aktiivinen katolilainen.
Poliittinen ura.
Vuosina 1992–1998 McKee oli kotikaupunkinsa Cumberlandin kaupunginvaltuuston jäsen.
Vuonna 2000 McKee valittiin ensimmäistä kertaa Cumberlandin pormestariksi. Hän toimi virassa neljä vuotta, jonka jälkeen hän jätti viran pariksi vuodeksi ja voitti pormestarinvaalit uudestaan vuonna 2006. Kaupungin luottoluokitus oli pohjalukemissa ja oli vaara, että osavaltio olisi ottanut kaupungin talouden hallintaansa, mutta pormestarina McKee onnistui nostamaan sen AA-luokitukseen. Lisäksi hän panosti kaupungin julkisiin kouluihin.
McKee valittiin osavaltionsa varakuvernööriksi vuoden 2014 vaaleissa. Hän uusi paikkansa vuonna 2018. Helmikuussa 2021 McKee kokosi 20-jäsenisen komitean, jonka vastuulla oli torjua koronaviruspandemia osavaltion alueella. Hän ei kuitenkaan itse johtanut sitä.
Kuvernöörinä.
McKee vannoi virkavalansa 2. maaliskuuta 2021 kun Raimondo nousi Yhdysvaltain kauppaministeriksi.
McKee allekirjoitti heinäkuussa 2022 määräyksen, jonka nojalla Rhode Islandilla vahvistettiin osavaltion ulkopuolelta tulleiden henkilöiden oikeutta aborttiin. Tämä oli vastaveto korkeimman oikeuden kumottua Roe vastaan Wade -tapaus, ja kuvernöörin mukaan tämä vahvistaa myös osavaltioiden oikeutta määritellä itse omat aborttilakinsa.
Syyskuussa 2022 McKee voitti demokraattien esivaalit ja puolue asetti hänet virallisesti ehdokkaakseen marraskuun kuvernöörivaaleissa. Hänen vastaehdokkaansa on republikaanien Ashley Kalus.
Libertyn piirikunta (Georgia)

Libertyn piirikunta () on Yhdysvaltojen Georgian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 65 256 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Hinesvillen kaupunki, joka on myös Libertyn piirikunnan suurin kunta. Piirikunta on perustettu vuonna 1777.
Väestö.
Vuonna 2020 Libertyn piirikunnan 65 256 asukkaasta valkoisia oli 46,3 %, mustia 45,4 %, aasialaisia 2,2 % ja alkuperäisasukkaita 0,7 %. Asukkaista 13,1 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 6,2 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Glynnin piirikunta

Glynnin piirikunta () on Yhdysvaltojen Georgian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 84 499 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Brunswickin kaupunki, joka on myös Glynnin piirikunnan ainoa kunta. Piirikunta on perustettu vuonna 1777.
Väestö.
Vuonna 2020 Glynnin piirikunnan 84 499 asukkaasta valkoisia oli 69,2 %, mustia 26,3 %, aasialaisia 1,7 % ja alkuperäisasukkaita 0,6 %. Asukkaista 7,7 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 5,2 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Chathamin piirikunta (Georgia)

Chathamin piirikunta () on Yhdysvaltojen Georgian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 295 291 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Savannahin kaupunki, joka on myös Chathamin piirikunnan suurin kunta. Piirikunta on perustettu vuonna 1777.
Väestö.
Vuonna 2020 Chathamin piirikunnan 295 291 asukkaasta valkoisia oli 52,6 %, mustia 41,4 %, aasialaisia 3,0 % ja alkuperäisasukkaita 0,4 %. Asukkaista 10,8 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 6,7 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Chart.js

Chart.js on avoimen lähdekoodin JavaScript-kirjasto HTML5-pohjaisten kaavioiden luomiseen.
Käyttöönotto.
Chart.js on saatavilla GitHubista, asentamalla npm:n kautta komennolla 
npm install chart.js
tai seuraavan JavaScript-koodin avulla
&lt;script src="https://cdn.jsdelivr.net/npm/chart.js"&gt;&lt;/script&gt;
Esimerkki kaavion lisäämisestä.
Kaavion saa lisättyä HTML-koodiin canvas-tägin avulla seuraavasti :
&lt;canvas id="myChart"&gt;&lt;/canvas&gt; 
Seuraavan koodin avulla voidaan luoda viivakaavio
&lt;script&gt;
 const labels = [
 'January',
 'February',
 'March',
 'April',
 'May',
 'June',
 const data = {
 labels: labels,
 datasets: [{
 label: 'My First dataset',
 backgroundColor: 'rgb(255, 99, 132)',
 borderColor: 'rgb(255, 99, 132)',
 data: [0, 10, 5, 2, 20, 30, 45],
 };
 const config = {
 type: 'line',
 data: data,
&lt;/script&gt;
Lopuksi kaavio renderöidään seuraavasti
&lt;script&gt;
 const myChart = new Chart(
 document.getElementById('myChart'),
 config
&lt;/script&gt;
Lisenssi.
MIT-lisenssi.
Lahav Shani

Lahav Shani (; s. 7. tammikuuta 1989 Tel Aviv) on israelilainen pianisti ja kapellimestari.
Shani syntyi kuoronjohtaja Michael Shanin pojaksi. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun kuusivuotiaana Hannah Shalgin johdolla ja jatkoi opintojaan Arie Vardin johdolla Buchmann-Mehtan musiikkikoulussa. Shani sai myös kontrabassonsoiton opetusta Teddy Klingiltä. Hän eteni Berliinin Hochschule für Musik Hanns Eisleriin, jossa hänelle opetti pianonsoittoa Fabio Bidini ja orkesterinjohtoa Christian Ehwald. Asetuttuaan Berliiniin Shani sai mentorikseen myös Daniel Barenboimin. Hän on osallistunut András Schiffin ja Claude Frankin pitämille mestarikursseille.
Vuonna 2007 Shani esiintyi pianistina Israelin filharmonisen orkesterin kanssa. Kolme vuotta myöhemmin kapellimestari Zubin Mehta värväsi Shanin pianistiksi ja avustavaksi kapellimestariksi tulevaa kiertuetta varten. Vuonna 2013 Shani voitti kansainvälisen Gustav Mahler -orkesterinjohtokilpailun. Franz Welser-Möstin sijaisena hän esiintyi vuonna 2015 sekä kapellimestarina että pianistina ensimmäisen kerran Wienin filharmonikkojen kanssa.
Shani aloitti levytysuransa julkaisemalla vuonna 2016 Felix Mendelssohnin ja Louise Farrencin kamarimusiikista koostuvan albumin huilisti Eyal Ein-Habarin ja sellisti Adi Talin kanssa. Samana vuonna hän sai nimityksen Wienin sinfoniaorkesterin päävierailijaksi, ja hän toimi tehtävässä vuosina 2017–2020. Vuonna 2019 Shani julkaisi viulisti Renaud Capuçonin ja sellisti Kian Soltanin kanssa Erato-levymerkillä albumin Pjotr Tšaikovskin ja Antonín Dvořákin trioista. Hän on tehnyt myös orkesterilevytyksiä. Vuonna 2018 Shanista tuli Rotterdamin filharmonikkojen pääkapellimestari. Vuonna 2020 hän sai lisäksi nimityksen Israelin filharmonisen orkesterin musiikilliseksi johtajaksi.
Shani on myös vieraillut useiden orkesterien kapellimestarina. Pianosolistina hän on esiintynyt muiden muassa Daniel Barenboimin, Zubin Mehtan, Gianandrea Nosedan ja Valeri Gergijevin johdolla. Hän on esiintynyt useilla festivaaleilla, kuten säännöllisesti Verbierin festivaalilla. Pianoresitalistina Shani debytoi heinäkuussa 2018 esiintymällä Berliinin Boulez Saalissa. Israelin filharmonisen orkesterin kanssa hän on soittanut myös kontrabassoa.
Bryanin piirikunta (Georgia)

Bryanin piirikunta () on Yhdysvaltojen Georgian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 44 738 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Pembroken kaupunki, ja suurin kunta on Richmond Hill. Piirikunta on perustettu vuonna 1793.
Väestö.
Vuonna 2020 Bryanin piirikunnan 44 738 asukkaasta valkoisia oli 77,6 %, mustia 15,8 %, aasialaisia 2,4 % ja alkuperäisasukkaita 0,5 %. Asukkaista 8,9 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 4,7 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Mustasaaren seurakuntayhtymä

Mustasaaren seurakuntayhtymä () on viiden seurakunnan muodostama seurakuntayhtymä Mustasaaressa, Pohjanmaalla. Mustasaaren seurakuntayhtymään kuuluvat Mustasaaren suomalainen seurakunta, Mustasaaren ruotsalainen seurakunta, Koivulahden seurakunta, Sulvan seurakunta ja Raippaluodon seurakunta. Mustasaaren seurakuntayhtymä vastaa seurakuntien kiinteistönhoidosta, hautaustoimesta ja taloudenpidosta. Seurakuntayhtymän toimintaa hallinnoi yhteinen kirkkovaltuusto.
Historia.
Mustasaaren, Koivulahden, Raippaluodon ja Sulvan kunnat yhdistyivät vuonna 1973 ja samalla seurakunnat alkoivat valmistella yhteistyötä. Vuosien 1973–1975 aikana seurakunnat alkoivat hoitaa taloudellista yhteistoimintaa väliaikaisilla sopimuksilla.
Seurakunnissa haluttiin säilyttää mahdollisimman suuri päätösvalta, mutta taloudessa ryhdyttiin noudattamaan yhteistaloutta. Valtioneuvoston päätöksellä seurakunnista muodostettiin osittainen taloudellinen yhteisö vuonna 1975 ja Mustasaaren seurakuntayhtymä maaliskuussa 1977.
Alueliitosten myötä Sulvasta ja Raippaluodosta tuli taloudellisesti riippuvaisia seurakuntayhtymästä. Mustasaari sai tuloja Sepänkylään suuntautuneesta joukkomuutosta ja Koivulahti pysyi omillaan. Ajan mittaan Mustasaari ja Koivulahti tukivat muiden kahden seurakunnan taloutta. Vuodesta 1989 seurakuntayhtymälle on palkattu kiinteistöpäällikkö, joka avustaa seurakuntia kiinteistöhallinnossa.
Vuodesta 1995 lähtien Mustasaaren suomalainen seurakunta on muodostanut yhtymän viidennen osapuolen.
Rhode Islandin kansalliskaarti

Rhode Islandin kansalliskaarti () on Rhode Islandin osavaltion alainen kansalliskaarti.
Ensimmäiset kansalliskaartia muistuttavat joukot perustettiin jo vuonna 1638 Rhode Islandin siirtokunnan asukkaiden suojelemiseksi. Kaarti koostui vapaista miehistä. Yhdysvaltain itsenäisyyssodan alkaessa Rhode Islandin kansalliskaartin katsotaan tehneen ensimmäinen julkinen sotilaallinen teko, kun kaartilaiset hyökkäsivät brittiläisiä kuunareita vastaan19. heinäkuuta 1769.
Kansalliskaartin komentajana toimii muiden osavaltioiden tavoin paikallinen kuvernööri. Rhode Islandin kuvernöörille kuuluu tätä kautta myös titteli kenraalikapteeni (). Kansalliskaarti koostuu nykyisin maa- ja ilmavoimista.
Koronaviruspandemian aikana osaa kaartilaisista on mobilisoitu esim. avustamaan asukkaiden rokottamisessa.
Delawaren kansalliskaarti

Delawaren kansalliskaarti () on Yhdysvaltain kansalliskaartin alainen sotilaallinen reservi, joka toimii Delawaren osavaltion alueella. Sen tehtävänä on suojella kriittistä siviili-infrastruktruuria kriisiaikoina sekä huolehtia siitä, että osavaltion alueella on sotilaan perustaidot omaavia henkilöitä, jotka liittovaltio voi tarvittaessa kutsua palvelukseen.
Delawaren kansalliskaartia komentaa osavaltion kuvernööri, ellei Yhdysvaltain presidentti ole erikseen määrännyt joukkoja komentoonsa.
Kansalliskaarti jakaa seuraavia ansiomerkkejä:
Lähde:
Ukrainian Museum

Ukrainian Museum (’Ukrainan museo’) on museo Yhdysvalloissa New Yorkissa. Museossa on tallennettuna ukrainalaista taidetta ja taidekäsityötä. Esineistö jakautuu kansantaiteen, taiteen ja historiallisen arkiston kokoelmiksi. Kansantaidekokoelmassa on esimerkiksi hää- ja juhlapukuja, koruja ja keramiikkaa. Taidekokoelmaan kuuluu kansainvälisesti merkittävien ukrainalaisten ja amerikanukrainalaisten taiteilijoiden teoksia, esimerkkeinä taidemaalari Alexander Archipenko, kuvanveistäjä Mykhailo Chereshnovsky ja arkkitehti Vasyl Krychevsky.
Museolla on vuodesta 2005 ollut tilat East Villagessa. Näyttelytilojen lisäksi siellä on tiloja koululuokille ja työpajoille. Museossa on myös kirjasto, kokoustila, museokauppa ja kahvila.
Museo on suurin Ukrainan ulkopuolella oleva Ukrainaa esittelevä instituutio. Museo kunnioittaa näyttelyllä Venäjän hyökkäyksessä Ukrainaa vastaan kuolleen valokuvaajan Maks Levinin muistoa.
Museon johtaja Peter Doroshenko on toisen polven amerikanukrainalainen. Hän on aiemmin toiminut yksitoista vuotta Dallasin nykytaiteenmuseossa.
Juho Erland Kuusela

Juho Erland (J. E., Janne) Kuusela (3. huhtikuuta 1912 Rovaniemen maalaiskunta – 9. marraskuuta 1988 Turku) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Kuuselan vanhemmat olivat talousneuvos Juho Arvid Kuusela ja Hulda Margareetta Ollila ja puoliso vuodesta 1938 Eevi Katariina Joukanen. Kuusela kävi kauppakoulun 1930 ja perusti isänsä kanssa 1926 puutavaraliikkeen, jonka apulaisjohtaja hän oli 1930–1940 ja 1941–1945 ja toimitusjohtaja vuodesta 1946. Kuusela oli perustamassa myös Liikenneyhtiöt Veljekset Kuuselaa ja oli sen toimitusjohtaja 1947–1957. Kuuselan Autoyhtiön perustaja ja toimitusjohtaja hän oli vuodesta 1964. "Lapin Kansaa" julkaisevan Lapin Kansa Oy:n johtokunnassa, sittemmin yhtiön hallitus, hän toimi 1947–1986 ja oli vuodesta 1980 hallituksen puheenjohtaja. Yhtiön toimitusjohtajana hän työskenteli 1969–1981. Kuuselalla oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin vääpeli (1968). Kauppaneuvoksen arvonimen Kuusela sai 1969.
Ukrainan museo

Ukrainan museo voi tarkoittaa useita museoita:
Unto Arkela

Unto August Arkela (28. toukokuuta 1914 Pietarsaari – 9. toukokuuta 1982 Salo) oli suomalainen autoalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Arkelan puoliso oli Taimi Helena Akander. Arkela kävi kauppakoulun 1933–1935 ja Kulutusosuuskuntien Keskusliiton osuuskauppakoulun 1938. Hän oli Osuuskauppa Mäki-Matin juoksupoika vuodesta 1928 ja rautaosaston myyjä vuoteen 1940, Jyväskylän Rengashuollon palveluksessa vuodesta 1940, työnjohtajana vuoteen 1946, Toiminimi Arkela ja kumpp:n osakas ja toimitusjohtaja vuodesta 1946, Toiminimi Arkelan Autohuollon osakas ja toimitusjohtaja vuodesta 1964 ja U. Arkela Oy:n osakas ja toimitusjohtaja 1971–1980. Arkela oli myös Jyväskylän Valta-auto Oy:n pääosakas vuodesta 1954, Kumipalvelu Lindell &amp; Kumpp:n, vuodesta 1970 Auto-Kumipalvelu Oy, perustajia 1955, Mäntän Rengas ja Auto Oy:n perustajia 1960 ja Jyväs-Kiito Oy:n omistaja ja johtaja. Ammattiautoilijain Keski-Suomen lääninyhdistyksen toiminnanjohtaja Arkela oli vuodesta 1961. Hänellä oli myös useita autoalan ja muita luottamustehtäviä. Autonrengasliiton puheenjohtajana hän toimi 1964–1966 ja oli samaan aikaan Autoalan Keskusliiton keskushallituksen jäsen. Arkela oli myös Jyväskylän Weikot -urheiluseuran aktiivi aina vuodesta 1927 asti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1969.
Yrjö Valkama

Yrjö Valkama -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Icarosaurus

Icarosaurus (nimen merkitys: ”Ikaros-lisko”) on sukupuuttoon kuollut Kuehneosauridae-heimoon kuuluva matelijasuku. Se eli myöhäistriaskaudella, ja sen fossiilit on löydetty New Jerseystä. Ainoa tunnettu laji on "Icarosaurus siefkeri".
Kuvaus.
"Icarosaurus" oli pieni, liskomainen eläin, joka muistutti varsinkin liitoagamia ("Draco"). Liitoagamien tapaan "Icarosauruksen" kylkiluut kannattelivat ihopoimua, jota eläin käytti liitämiseen. "Icarosauruksen" kylkiluut olivat kuitenkin huomattavasti liitoagamien kylkiluita pidemmät. Siten myös ”siivet” olivat suuremmat kuin nykyisillä liitoagamilla. "Icarosaurus" oli keskikokoisen liitoagaman pituinen, arviolta 95 millimetriä kuonon kärjestä peräaukkoon.
1970-luvulla "Icarosauruksen" painoksi arvioitiin 40 grammaa, mikä on huomattavasti enemmän kuin samanpituisten liitoagamien paino. Arviossa ei otettu huomioon sitä, että "Icarosaurus" oli luustoltaan kevytrakenteinen kuten nykyiset liitoagamat. Eräässä vuonna 2011 julkaistussa tutkimuksessa paino arvioitiin uudelleen, mutta pohjana käytettiin nyt liitoagamien painoa. Painoarvioksi saatiin 7,7 tai 11,2 grammaa, riippuen siitä, tehtiinkö arvio koiras- vai naaraspuolisten liitoagamien pohjalta. Samassa tutkimuksessa selvisi myös, että painoarviosta riippumatta "Icarosaurus" oli parempi liitäjä kuin sen suurempi sukulainen "Kuehneosaurus". Myös kaukaisempaa sukua oleva "Coelurosauravus" oli melko huono liitäjä verrattuna "Icarosaurukseen".
Löytö ja historia.
Ainoan tunnetun ehdottomasti "Icarosaurukselle" kuuluneen fossiilisen luurangon löysi Alfred Siefker vuonna 1960 New Jerseyn North Bergenistä. Alfred oli tuolloin teini-ikäinen, ja hän törmäsi näytteeseen sattumalta louhosta tutkiessaan. Siefker toi näytteen tutkijoille American Museum of Natural History -museoon New Yorkiin tunnistamista ja valmistelua varten. Eläimen kuvasi paleontologi Edwin Harris Colbert vuonna 1966 ja antoi sille nimen "Icarosaurus siefkeri" Siefkerin kunniaksi.
Fossiili säilyi AMNH:n kokoelmissa 1980-luvun lopulle asti. Vuonna 1989 Siefker sai takaisin näytteen ja säilytti sitä yksityisessä kokoelmassa seuraavan vuosikymmenen aikana. Vuonna 2000 Siefker myi fossiilin huutokaupassa San Franciscossa huutokauppakamari Butterfield &amp; Butterfieldin kautta. Tämä siitä huolimatta, että paleontologit olivat huolissaan huutokaupan tekevän näytteen tieteellisen tutkimuksen mahdottomaksi. Fossiili myytiin kalifornialaiselle Dick Spightille hintaan 167 000 dollaria, mikä oli vain puolet sen hinta-arviosta. Samana vuonna Spight lahjoitti "Icarosaurus"-holotyypin takaisin AMNH:lle, jossa se asetettiin näytteille 7. lokakuuta 2000.
Lidiia Burachynska

Lidiia Burachynska (, 28. joulukuuta 1902 Hrynjava, Stanyslavivin piiri, Galitsia, Itävalta-Unkari – 29. tammikuuta 1999 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli ukrainalainen toimittaja, etnografi ja Ukrainan naisliikkeen toimija. Burachynska opiskeli taloustieteitä Prahassa ja oli lviviläisen aikakauslehden "Nova h’atan" päätoimittaja 1930–1939. Hän työskenteli toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana Krakovassa Ukrainan keskuskomiteassa.
Sodan päätyttyä Burachynska pakeni Itävaltaan ja 1949 Yhdysvaltoihin, jossa hän oli naistenlehti "Our Life – Naše žyttjan" päätoimittaja 1951–1972. Burachynska oli naisjärjestön Ukrainian National Women’s League of American puheenjohtaja 1968–1971 ja varapuheenjohtaja 1972–1977) ja World Federation of Ukrainian Women’s Organizationsin puheenjohtaja 1977–1982. Hän oli perustamassa New Yorkiin Ukrainan museota (’Ukrainian Museum’). Hänen etnografisia artikkeleitaan ja tutkielmiaan ilmestyi aikakauslehdissä ja myös kokoelmassa "Bukovyna – jiji mynule i sutšasne" (1956, ’Bukovyna, sen menneisyys ja nykyisyys’).
Siilinjärven työväentalo

Siilinjärven työväentalo oli Siilinjärven kunnan kirkonkylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Siilinjärven kirkonkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905, ja se liittyi SDP:hen vuonna 1907, jolloin yhdistyksessä oli jäseniä 77. Talo valmistui yhden lähteen mukaan vuonna 1910, mutta jo vuonna 1907 yhdistys ilmoitti SDP:n puoluetilastoon omistavansa talon. Vuonna 1910 yhdistyksen jäsenmäärä oli pudonnut 15:een. 
Vuonna 1920 yhdistys liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, ja sen omaisuus takavarikoitiin. Talo päätyi ilmeisesti Suomen Ammattijärjestön haltuun, sillä vuonna 1934 uutisoitiin, että kyseinen järjestö oli lakkautettu, ja sen pesän selvitysmiehet huutokauppasivat talon. Talon osti yksityishenkilö yhtiön nimiin, jota oltiin vasta perustamassa. Huutokaupassa työväenliikkeen edustajat onnistuivat nostamaan hintaa 38 000 markkaan, mikä työväenlehti Savon Työmiehen mukaan oli reilusti yli talon arvon. Ostaja myi talon jo muutamaa kuukautta myöhemmin Siilinjärven kunnalle. Talo paloi vuonna 1939. Sinne oli sijoitettu yhdeksän köyhää perhettä, jotka menettivät palossa vähäisen omaisuutensa.
Vuonna 1945 yhdistys liittyi SKDL:n organisaatioon ja ilmeisesti rakensi uuden talon, joka oli ainakin vuonna 1959 vielä käytössä. Yhdistyksen tai talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa. 
Toimintaa työväentalolla.
Talolla järjestettiin muun muassa iltamia ja kesäjuhlia. Talolla toimi 1920-luvun alussa myös Voimistelu- ja Urheiluseura Nopsa. Syksyllä 1910 talolla vietettiin kolmen paikkakunnalta muuttavan yhdistyksen jäsenen ”erojaiset” kahvin ja puheiden merkeissä. Samalla talosta ja yhdistyksen jäsenistöstä otettiin valokuvat, jotka laitettiin talon seinälle. Vuonna 1911 talolla esitettiin elokuvaa.
Huonin niemimaa

Huonin niemimaa on pienehkö, itään päin suuntautuva niemimaa Papua-Uudessa-Guineassa.
Huonin niemimaa sijaitsee Uuden-Guinean saaren koillisosassa ja se on noin 89 km leveä. Niemimaan pohjoispuolella sijaitsee Vitiazinsalmi, itäpuolella Salomonmeri ja eteläpuolella Huoninlahti. Lännessä niemimaa rajautuu Markham-jokeen.
Huonin niemimaan alue kohoaa korkeimmillaan yli 4000 metriä merenpinnan yläpuolelle ja pääosa niemimaan alueesta on tiheää metsää. Alueen vuotuinen sadanta on 4600–4800 mm.
Huonin niemimaalta läheltä Bobongaraa on löydetty merkkejä kivityökaluista ja asutuksesta noin 40000 vuoden takaa, ja ne ovat eräitä vanhimmista asutuksen merkeistä Oseaniassa. Nykyisin niemimaan etelärannikolla sijaitsee Laen kaupunki ja idässä niemimaan kärjessä sijaitsee Finschhafenin kaupunki.
Toisessa maailmansodassa Japanin joukot valloittivat alueen 1942, mutta liittoutuneiden joukot valtasivat niemimaan takaisin vuonna 1943.
Mika Järvinen

Mika Järvinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Keuruun työväentalo

Keuruun työväentalo on lähellä Keuruun kirkonkylän keskustaa sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti arvokas. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä. Talon omistaa Keuruun Sosialidemokraatit.
Historia.
Keuruun Työväenyhdistys on perustettu 1903 kunnantuvalla. Toiminta oli käynnistynyt jo aiemmin. Työväenyhdistys kokoontui aluksi jäsenten kotona. Vuonna 1905 on ostettu Abram Nybergin huutokaupasta Pohjola-niminen talo ja samassa yhteydessä vuokra-oikeus tonttiin. Jo samana vuonna aloitettiin talon laajennus yhdistyksen jäsenen ratamestari Kaarlo Suhosen piirustusten mukaan. Laajennus valmistui talkootyönä vuonna 1906. 
Vuonna 1916 talolle majoitettiin venäläisiä sotilaita. Sisällisodan aikana vuonna 1918 työväentalo takavarikoitiin suojeluskunnalle vangittujen työläisten sijoituspaikaksi.
Vuonna 1924 tehtiin yläkertaan vahtimestarin asunto, ja samalla katon muotoa muutettiin parvekkeen ja yläkerran ikkunan kohdalta aumamuotoiseksi. Myös katon kolmioikkunat poistettiin. Työväentalon tontti ostettiin omaksi vuonna 1964. Uusi siipirakennus rakennettiin 1970-luvulla vanhan osan viereen. Tämä on kuitenkin tyylillisesti aivan erilainen.
Rakennus.
Työväentalo on hirsirunkoinen. Aluksi talo oli vuoraamaton. Vuonna 1947 se laudoitettiin. Katteena oli aluksi päre, joka vaihdettiin vuonna 1947 tiileen ja vuonna 1977 peltikatoksi. Sisäseinät ovat kuitulevyä ja sisäkatto paneelia. Ikkunoita on muutettu vuonna 1978 ja kuisteja vuonna 1977. Alun perin talossa oli uunilämmitys. Vuonna 1977 taloon asennettiin lämminilmapuhallin. Samana vuonna taloon vedettiin vesijohto ja viemäri. 
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja yhden huoneen ja keittiön asunto. Lisäksi vuonna 1962 on rakennettu talousrakennus. Talossa on nykyisin öljylämmitys. Vesi- ja viemärijärjestelmä uusittiin 1990-luvun alussa. Talon alakerrassa on aula, sali, keittiö, kokoustila ja wc:t. Yläkerrassa on kokoustila ja asuntona kaksio.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, juhlia ja bingoa. Vuonna 2017 alakerta oli vuokrattuna kirpputoriyrittäjälle. Yläkerran kokoustila on yhdistyksen ja Keuruun sos.dem. valtuustoryhmän käytössä. Yläkerran asunto on vuokrattuna.
Pizzasäästäjä

Pizzansäästäjä tai pizzanpelastaja () on pakkaustarvike, muovinen pidike, joka estää kuljetuslaatikon kantta koskettamasta pizzan pintaa, etteivät pizzatäytteet pääsisi takertumaan kanteen. Niin voi käydä, jos laatikko kallistuu kuljetuksen aikana tai sen kansi tai pohja pääsee painumaan notkolle.
Tarvike on valmistettu muovista, ja siinä on 3–4 laatikon sisäkorkeuden mittaista jalkaa, jotka tukevat laatikon kantta. Jalat painetaan pizzan keskelle ennen kuin rasian kansi suljetaan kuljetusta varten.
Pizzasäästäjän on kehittänyt Carmela Vitale vuonna 1983. Vuonna 1985 Vitale sai patentin keksintöönsä.
Esinettä voi käyttää uudelleen esimerkiksi nukkekodin pöytänä. Vuonna 2020 Ikea ja Pizza Hut toteuttivat Hongkongissa yhteiskampanjan, jossa lanseerattiin Ikean ruotsalaisia lihapullia sisältävä pizza ja Ikean valkoinen kolmijalkainen Säva-pikkupöytä, joka muistuttaa pizzasäästäjää. Pöytä toimitettiin osina Pizza Hutin pizzalaatikkoa muistuttavassa litteässä pahvipakkauksessa.
Virtalampi (Hartola)

Virtalampi on Päijät-Hämeessä Hartolassa Ylemmäisten lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Virtalampi on 350 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Nuoramoisen alueella (14.81), jonka Vähäjoen valuma-alueeseen (14.813) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 87,7 metriä mpy.
Karajärvi (Hartola)

Karajärvi on Päijät-Hämeessä Hartolassa Ylemmäisten lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Karajärvi on 1,3 kilometriä pitkä, 200 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 15 hehtaaria. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Nuoramoisen alueella (14.81), jonka Vähäjoen valuma-alueeseen (14.813) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 88,8 metriä mpy.
Vanjärvi (Sysmä)

Vanjärvi on Päijät-Hämeessä Sysmässä ja Hartolassa Ylemmäisten lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Vanjärvi on 6,4 kilometriä pitkä, 2 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 354 hehtaaria eli 3,5 neliökilometriä. Siinä on 39 saarta, joiden yhteinen pinta-ala on 13,8 hehtaaria eli noin noin 3,7 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista kolme on yli hehtaarin suuruisia, 22 yli aarin ja loput 14 ovat alle aarin kokoisia.
Järven tilavuudeksi on määritetty 8,08 miljoonaa kuutiometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 2,3 metriä. Otikonselän syvänne yltää 20,3 metrin syvyyteen . Järven rantaviivan pituus on 32,4 kilometriä, josta saarten rantoja on 5,7 kilometriä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Nuoramoisen alueella (14.81), jonka Vähäjoen valuma-alueeseen (14.813) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 89,8 metriä mpy.
Alanen (Hartola)

Alanen on Päijät-Hämeessä Hartolassa Ylemmäisten lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Alanen on 2,5 kilometriä pitkä, 450 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 54 hehtaaria. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 6,3 kilometriä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Nuoramoisen alueella (14.81), jonka Vähäjoen valuma-alueeseen (14.813) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 90,5 metriä mpy.
Viljamenlammi

Viljamenlammi on Päijät-Hämeessä Sysmässä Taipaleen lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Viljamenlammi on 1,2 kilometriä pitkä, 300 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 19 hehtaaria. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Nuoramoisen alueella (14.81), jonka Vähäjoen valuma-alueeseen (14.813) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 91,9 metriä mpy.
Niinilampi (Sysmä, Taipale, läntinen)

Niinilampi on Päijät-Hämeessä Sysmässä Taipaleen lähellä sijaitseva järvi. Lammen lähellä sijaitsee toinenkin Niinilampi.
Maantietoa.
Niinilampi on 300 metriä pitkä, 250 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,9 hehtaaria. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Nuoramoisen alueella (14.81), jonka Vähäjoen valuma-alueeseen (14.813) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on alle 120 metriä mpy.
Niinilampi (Sysmä, Taipale, itäinen)

Niinilampi on Päijät-Hämeessä Sysmässä Taipaleen lähellä sijaitseva järvi. Niinilampia on kaksi, josta toinen on itäinen Niinilampi.
Maantietoa.
Niinilampi on 200 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,8 hehtaaria. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Nuoramoisen alueella (14.81), jonka Vähäjoen valuma-alueeseen (14.813) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on alle 120 metriä mpy.
Löytänän työväentalo

Löytänän työväentalo on Viitasaaren kaupungin Löytänän kylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä. Talon omistaa Löytänän työväenyhdistys ry. Sitä vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin. 
Historia.
Löytänän torppariosasto on perustettu 1906. Vuonna 1912 valittiin rakennustoimikunta. Vuonna 1914 yhdistys vuokrasi maanviljelijä Arvid Argillanderilta Löytänän talosta vanhan tuparakennuksen. Vuonna 1916 vuokrattiin kauppias Juho Niemiseltä Tuliniemen talosta huoneita. Vuonna 1917 ostettiin Eino ja Fredrika Argillanderilta puolen hehtaarin tontti. Taloa rakennettiin talkoilla vuosina 1917–1919, ja se saatiin valmiiksi vuonna 1920. Työväentalo oli takavarikossa sisällissodan aikana vuonna 1918. Vuonna 1939 työväentaloa laajennettiin rakentamalla ravintola ja näyttämö. Samoin rakennettiin yläkertaan vahtimestarin huoneet, jotka on kuitenkin myöhemmin purettu pois.
Rakennus.
Taloa on rakennettu talkoilla vuosina 1917–1919. Talo takavarikoitiin 18.9.1918, ja töitä jatkettiin vasta 18.5.1919. Talo on rankorakenteinen, ja se on pystylaudoitettu vuonna 1939. Alkuperäinen pärekate on vaihdettu peltiin vuonna 1964. Väritykseltään talo on punainen. Sisäseinät ovat alaosaltaan paneelia ja yläosaltaan haltex-levyä. Sisäkatto on ollut mäntylautaa, mutta vuonna 1955 se on vaihdettu koivuun. Ovet ja ikkunat on muutettu myös vuonna 1955. Kuistit on purettu jo vuonna 1939. Talossa on ollut alun perin puulämmitys. Vuonna 1976 on hankittu sähkölämmitys.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja asunto ullakolla. Lisärakennuksina on halkovaja, aitta ja vanha putka sekä käymälät.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, urheiluharjoituksia ja juhlia.
Volkswagen Motorsport

Volkswagen Motorsport on Volkswagenin osasto, joka kilpailee rallin maailmanmestaruussarjassa ja Dakar-rallissa. 
Talli osallistui rallin maailmanmestaruussarjaan ensi kertaa kaudella 2013.
Kauden 2016 päätteeksi Volkswagen ilmoitti vetäytyvänsä maailmanmestaruussarjasta.
Talli on voittannut rallin maailmanmestaruussarjassa kuljettajien ja valmistajien mestaruuden neljä kertaa peräkkäin.
East Village

East Village on alue Yhdysvalloissa New Yorkissa. Nimitys on epävirallinen mutta ollut käytössä 1960-luvun alkupuolelta alkaen, jolloin sinne muutti taiteilijoita pakoon Greenwich Villagen korkeita vuokria. Alue rajautuu Boweryn itäpuolella suurin piirtein 14th Streetin ja East First Streetin välille. Se on alkujaan kuulunut Lower East Sideen.
Viikkolehti "East Village Other" alkoi vuonna 1966 esitellä alueen tapahtumia.
Alueelle syntyi alkujaan 1600-luvulla hollantilaisten viljelyksiä maahanmuuttoliikkeen seurauksena. 1830-luvulla alueelle rakennettiin Pyhän Markuksen kirkko. Alueelle tuli muuttoaaltoja esimerkiksi Saksasta, Ukrainasta ja Puolasta, ja se houkutteli toisen maailmansodan jälkeen myös eri taiteilijoita.
Jurvansalon työväentalo

Jurvansalon työväentalo on Viitasaaren kaupungissa Keiteleen saarella sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.
Talon omistaa Viitasaaren Demarit ry. Sitä vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin. 
Historia.
Jurvansalon työväenyhdistys perustettiin torppariosastona 1906. Vuonna 1916 Jurvansalon torppariosasto muuttui Jurvansalon Työväenyhdistykseksi. Vuonna 1919 on aloitettu talon rakennustyöt Uudentalon maalla. Iltamia on pidetty ennen oman talon valmistumista Ruikkalassa, Naurislahdessa ja Uudellatalolla. Talon rakennustyöt olivat välillä tauolla, mutta vuonna 1920 niitä jatkettiin. Talo on lopullisesti valmistunut vuonna 1921. Taloa on vielä laajennettu vuonna 1925.
Rakennus.
Talo on lautarakenteinen ja satulakattoinen yksikerroksinen talo. Se on pystylaudoitettu. Katteena on pelti. Ulkoväri on valkoinen.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen.
Charles Dow

Charles Henry Dow (6. marraskuuta 1851 Sterling, Connecticut – 4. joulukuuta 1902 New York) oli yhdysvaltalainen toimittaja, joka perusti Edward Jonesin kanssa Dow Jones &amp; Companyn sekä "The Wall Street Journalin". Hänet tunnetaan nykyisin ehkä parhaiten Dow Jones Industrial Average -indeksistä. 
Dow muutti New Yorkiin vuonna 1880 tullakseen talousuutisten toimittajaksi. Vuonna 1882 hän perusti Edward Jonesin kanssa Dow Jones &amp; Companyn, joka toimitti Wall Streetin yrityksille uutiskatsauksia. Myöhemmin Dow rakensi itselleen maineen talousasiantuntijana "The Wall Street Journalin" ensimmäisenä päätoimittajana.
Kuhalampi (Sysmä)

Kuhalampi on Päijät-Hämeessä Sysmässä Virtaan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa.
Lampi on 270 metriä pitkä, 230 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä. Sen pohjoispuolella sijaitsee peltoalue ja etelärannassa on kiinteä asuintila ja vapaa-ajan asuntoja. Niille tulee tie yhdystieltä 15033, joka johtaa Volmarinkylään.
Vesistösuhteet.
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Nuoramoisen alueella (14.81), jonka Nuoramoisjärven alueeseen (14.811) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 82,3 metriä mpy., joka on sama kuin Tainionvirralla, jonne järvi laskee. Laskuoja on yli 300 metriä pitkä, mutta lampeen ei ole johdettu ojia.
Historiaa.
Vuoden 1969 peruskartassa on Kuhalammen kaikissa ilmansuunnissa pieniä peltopalstoja ja niittyjä, jotka viettävät järveä kohti. Vuoden 1985 kartassa on ympäröivien peltojen määrä vähentynyt merkittävästi. Kuha-nimiötä esiintyy eteläpuolisessa Kuhalan tilan nimessä ja Päijänteen Kuhaselän, joensuun nimessä Kuhansuu ja sen viereisellä Kuhanlahden nimessä.