33. sotasairaala

33. sotasairaala (33. SotaS) toimi talvisodan aikana Torniossa. Jatkosodan aikana sairaala toimi samoin Torniossa; tosin vain 6. lokakuuta 1942 asti, jolloin sotasairaalan seminaarin tiloissa sijainnut osa siirtyi saksalaisten sotasairaalaksi muiden osien vapautuessa siviilikäyttöön. 
Talvisota.
33. sotasairaala perustettiin 13. lokakuuta 1939 Kemin sotilaspiirin määräyksestä, kun sodan syttyminen vaikutti todennäköiseltä ja sen toiminta käynnistyi 30. marraskuuta 1939. Määräys sisälsi 300 potilaspaikkaa sisältävän sotilassairaalan perustamuisesta. Aluksi oli epäselvää toiminnan laajuus eli siitä ei ollut selvää määräystä. Joulukun puolivälissä oli toiminta 33. sotasairaalalle kuitenkin saatu toimintakuntoon niin, että 200 potilaan kirurginen osasto perustettiin Tornion seminaarirakennuksen alakansakoulun tiloihin ja 100 sisätautipotilaan osasto Porthanin kansakouluun. 
Sotasairaalan päällikkölääkärinä toimi lääk.lis. Henry Snellman ja kirurgisen osaston kirurgiksi lääkintäkapteeni, lääk.lis Kaarlo Rytkönen, joka oli sivilitoimenaan myös Tornion yleisen sairaalan ylilääkäri. Lisäksi sotasairaalassa työskenteli suomalaisten lääkärien rinnalla muutama norjalaislääkäri. Sotasairaalan talouspäällikkönä toimi Tornion seminaarin johtaja, sotilasvirkailija Viljo Törmälä.
33. sotasairaala keskittyi pääosin jälkihoitoon, sillä hoidettavat olivat saaneet lähellä rintamaa jo ensihoidon. Sodan ensimmäisten potilaiden joukossa paleltumien määrä oli poikkeuksellsen suuri.
Talvisodan jälkeen toiminta 33. sotasairaalan tiloissa palautui ennalleen eli Välirauhan aikana alakansakouluopettajia kouluttava seminaari jatkoi normaalisti toimintaansa, Porthanin koulu palasi kansakoulukäyttöön ja Tornion yleisen sairaalan toiminta palasi ennalleen.
Jatkosota.
Liikekannallepanon alettua 16. kesäkuuta 1941 33. sotasairaala perustettiin uudestaan Talvisodan mallin mukaan. Sen keskuspaikkana eli runkosairaalana oli edelleen Tornion seminaarin tilat ja toisena paikkana Porthanin koulu. Pian tuli määräys 50 lisäpaikalle, jotka saatiin Tornion yleisestä sairaalasta. Näin 33. sotasairaala oli valmis vastaanottamaan ensimmäiset potilaat 5. heinäkuuta 1941, kun Tornioon saapui 352 haavoittunutta. Haavoittuneiden joukossa tulivat myös ensimmäiset saksalaiset potilaat.
Henkilöstössä oli useita samoja henkilöitä kuin Talvisodan aikaisessa sotasairaalassa eli päällikkölääkärinä lääkintäkapteeni Henry Snellman, kuten jo Talvisodan aikaisessa sotasairaala 33:ssa, johtava lääkäri Kaarlo Rytkönen ja talouspäällikkönä seminaarin johtaja, sotilasvirkailija Viljo Törmälä. Lisäksi sotasairaalassa toimi osastolääkäri, joka vaihtui kaksi kertaa sotasairaalan toiminnan aikana. 
Potilaat olivat useimmiten toisista sotasairaaloista tulleita eli heitä oli jo hoidettu eli eivät olleet enää juurikaan lääketieteellisesti haastavia.
Sotasairaala 33:n toiminta päättyi 6. lokakuuta 1942, jolloin viimeiset työntekijät lopettivat sotasairaalatyönsä. Seminaarin tilat ja 200 potilaalle tarkoitetut sairaalavarusteet luovutettiin saksalaisten käyttöön muiden tilojen eli Porthanin koulu, Tornion yleinen sairaala ja Kerhon tilat siirtyivät alkuperäiseen käyttöönsä. Osa suomalaisen sotasairaalan hoitohenkilökuntaa siirtyi saksalaisten palvelukseen.
Saksalaisilla oli Jatkosodan kestäessä käytössään Torniossa sotasairaalatiloina Tornion seminaari kokonaisuudessaan ja osia Tornion yhteislyseosta. Lapin sodan alkuvaiheessa 8. lokakuuta 1944 seminaarirakennuksessa olleen saksalaisen sotasairaalan henkilökunta ja potilaat pakenivat viidellä ambulanssilla ja kävelykykyiset kävellen muutaman sadan metrin päässä olleen Tornion Näränperän eli Tornion pohjoistullin kautta Ruotsin puolelle.