tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Leena Kiviharju

Leena Ellen Lydia Kiviharju (7. tammikuuta 1948 – 15. marraskuuta 2021 Sysmä) oli yksi Suomen tunnetuimpia kulkureita. Kiviharju kiersi Pirkanmaata ja Keski-Suomea 2000-luvun alusta alkaen. Hän oli tunnettu suuresta määrästä laukkuja ja sai lempinimen "Laukku-Leena". Laukuissaan Kiviharju kuljetti muun muassa päiväkirjojaan. 
Kiviharju elämästään kertovia päiväkirjoja on säilynyt vuosien 2007–2021 väliltä. Päivi Ketolaisen kirjoittama elämäkerta "Laukku-Leena: naiskulkurin tarina" ilmestyi lokakuussa 2024. Teos perustuu osin Kiviharjun kiertolaisvuosien päiväkirjoihin vuosilta 2007–2021.
Elämä.
Kiviharju oli kotoisin Hyvinkäältä ja oli valmistunut ylioppilaaksi ja opiskellut oikeustiedettä, mutta päätyi konttoritöihin. Hän oli nuorempana matkustellut kesäisin Euroopassa. Äitinsä sairastuttua hän toimi omaishoitajana vuosikymmenet, mutta äidin kuoltua Kiviharju valitsi kiertolaisen elämäntavan, koska hän koki, että hänen työpanostaan ei enää tarvittu yhteiskunnassa. 
Kiviharju ei aiheuttanut häiriötä, mutta kiinnitti matkustaessaan kävellen kymmenien laukkujensa kanssa niin suurta huomiota, että ihmiset soittivat joskus hätäkeskukseen. Kiviharju ei kuitenkaan halunnut yhteiskunnalta apua, huomiota eikä majapaikkaa ja kertoi selviävänsä ulkona. Hän kuitenkin otti vastaan ihmisiltä ruokalahjoituksia. Kiviharju kierteli Suomea noin 20 vuotta.
Vuodesta 2017 Kiviharju asui Kuoreveden Hallin keskustassa, jossa hän leiriytyi luvatta kaupungin kaava-alueella. Kaupungin viranomaisten kannalta tämä oli ongelmallista. Kaupunki oli tarjonnut hänelle asuntoa, jota Kiviharju ei halunnut ottaa vastaan, ja häätö olisi saanut hänet vain siirtymään toisaalle. Häntä oli välillä käytetty lääkärissä, mutta hän oli suhteellisen virkeä ja terve ihminen. 
Poliisi oli ohjeistanut Kiviharjua siirtymään syrjemmälle, mutta Kiviharju halusi olla taajamassa, jotta pystyisi tarvittaessa pyytämään apua. Poliisin kannalta ei ollut perusteita käyttää pakkokeinoja ihmiseen, josta ei ollut häiriötä ja joka asui ulkona omasta tahdostaan. Viimeiset vuodet Kiviharju asui kaupungin vuokra-asunnossa Sysmässä. Kuollessaan hän oli 73-vuotias.
H’otynin kansallispuisto

H’otynin kansallispuisto () on kansallispuisto Ukrainan Tšernivtsin alueen Dnistrovskin piirissä. Vuonna 2010 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 94,4610 neliökilometriä. 
Puiston nimi viittaa historialliseen H’otynin kaupunkiin ja etenkin H’otynin linnakkeeseen ja lähialueisiin Dnestrjoen varrella.
Neuvostoliiton 412. jalkaväkidivisioona

412. jalkaväkidivisioona oli Neuvostoliiton puna-armeijan Vologdan alueella joulukuussa 1941 perustettu yhtymä. Se nimettiin 1. tammikuuta 1942 24. divisioonaksi, jolloin sille siirrettiin aiemmin tuhoutuneen saman nimisen divisioonan perinteet. Divisioonan komentajaksi nimitettiin eversti F. A. Prohorov. Hän johti sitä toisen maailmansodan loppuun.
Helgelendingen

Helgelendingen (vuosina 1929–1931 "Vefsna Arbeiderblad", 1931–2014 "Helgeland Arbeiderblad") on norjalainen vuonna 1929 perustettu sanomalehti, jonka toimitus on Mosjøenissä Vefsnin kunnassa. Lehti ilmestyy neljästi viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Inna Derusova

Inna Mykolajivna Derusova (; 5. heinäkuuta 1970 – 26. helmikuuta 2022) oli ukrainalainen sotilas ja lääkintämies, joka kaatui Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022. Hänelle myönnettiin postuumisti Ukrainan sankarin arvonimi.
Derusova syntyi Kryvyi Rihissä. Hän opiskeli lääketieteellisessä oppilaitoksessa, minkä jälkeen hän työskenteli sairaanhoitajana kryvyirihiläisessä päiväkodissa. Vuonna 2015 hän värväytyi lääkintämieheksi 58. erilliseen moottoroituun jalkaväkiprikaatiin ja osallistui taisteluihin itä-Ukrainan sodassa muun muassa Zolotessa, Horih’ovessa, Verh’notoretskessa, Avdijivkassa, Krymskessä, Toretskessa ja Piskyssä. Vuonna 2020 hän suoritti kandidaatintutkinnon Ternopilin Volodymyr Hnatjukin kansallisessa pedagogisessa yliopistossa. 10. joulukuuta 2021 hänelle myönnettiin Isänmaan puolustajan mitali ().
Venäjän suurhyökkäyksen ensimmäisenä päivänä 24. helmikuuta 2022 Derusovan kerrotaan pelastaneen Oh’tyrkassa kymmenen sotilaan hengen. Hän kaatui Oh’tyrkassa 26. helmikuuta venäläiseen tykkituleen auttaessaan loukkaantunutta sotilasta. 12. maaliskuuta hänelle myönnettiin postuumisti Ukrainan sankarin arvonimi; hän on ensimmäinen nainen, jolle kyseinen arvonimi on myönnetty postuumisti. Huhtikuussa 2022 Mukatševossa sijaitseva Zoja Kosmodemjanskajan mukaan nimetty katu nimettiin uudelleen Derusovan mukaan.
Ainaisen avun Äiti

Ainaisen avun Äiti on ihmeistä tunnettu Neitsyt Marian ikoni Sant'Alfonso di Liguorin kirkossa Roomassa. Ikoni on alkuaan kreetalainen. Se on ollut Roomassa ensin augustinolaisveljien ja sittemmin redemptoristien hallussa. Paavi Pius IX:n kerrotaan sanoneen ikonista redemptoristien esimiehelle: ”Tehkää hänet tunnetuksi kaikkialla maailmassa!”
Rudolf Nilsen

Rudolf William Nilsen (28. helmikuuta 1901 Kristiania, Norja – 23. huhtikuuta 1929 Pariisi, Ranska) oli norjalainen runoilija ja toimittaja. Häneltä ehti lyhyen elämänsä aikana ilmestyä kaksi runokokoelmaa, "På stengrunn" (1925) ja "På gjensyn" (1926). Lisäksi postuumisti julkaistiin "Hverdagen" (1929).
Nilsen oli vasemmistolainen ja hänen runojaan leimasi luokkataistelun henki, välillä myös poliittinen satiiri. Hänen runonsa nousivat uudelleen suosituiksi 1970-luvulla, ja niitä myös levytettiin lauluiksi. Toisaalta Nilsenin tuotannosta löytyi myös rakkaudentunnustuksia kotikaupunkia Osloa ja sen ihmisiä kohtaan.
Nilsen oli vuodesta 1924 naimisissa näyttelijä Ella Hvalin kanssa. Nilsen kuoli tuberkuloosiin ollessaan ystäviensä kanssa matkalla Ranskassa.
Matt Testro

Matt Testro (s. 5. helmikuuta 1996 Melbourne) on australialainen näyttelijä. Hän näytteli Jake Rilesia elokuvassa "Kadonneet pojat" ja Freddie Hopkinia elokuvassa "The Gloaming".
Tryvannstårnet

Tryvannstårnet on Oslon keskustan pohjoispuolella sijaitseva entinen televisio- ja radiotorni. Se jäi pois käytöstä vuonna 2017, kun Norjassa siirryttiin digitaaliseen lähetystekniikkaan. Vuonna 1962 valmistunut torni on 118 metriä korkea ja sijaitsee 529 metriä merenpinnan yläpuolella. Aiemmin se toimi myös näkötornina, mutta hätäuloskäyntien puutteellisuuden vuoksi se suljettiin jo 2004.
Milena Rašić

Milena Rašić (; s. 25. lokakuuta 1990 Pristina) on serbialainen lentopalloilija.
Rašić kuului Serbian naisten lentopallomaajoukkueeseen vuoden 2012 olympialaisissa Lontoossa, vuoden 2016 olympialaisissa Rio de Janeirossa ja vuodelle 2021 siirretyissä olympialaisissa Tokiossa. Joukkue sijoittui 11:nneksi vuonna 2012 ja saavutti hopeaa 2016 ja pronssia 2021. MM-kilpailuissa Rašić kuului vuonna 2018 Serbian kultaa voittaneeseen joukkueeseen. EM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuosina 2011 ja 2017 ja saavutti pronssia 2017. Euroopan kisoissa Rašić saavutti pronssia 2015.
Wiljo Warjus

Wiljo Einari Warjus (10. kesäkuuta 1895 Mikkelin maalaiskunta – 4. huhtikuuta 1962 Pyhtää) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yksityismetsätalouden asiantuntija, joka sai ylimetsänhoitajan ja metsäneuvoksen arvonimet.
Henkilöhistoria.
Warjuksen vanhemmat olivat maanviljelijä Wihtori Vilhelm Warjus ja Anna Sofia Matiskainen ja puoliso vuodesta 1925 Anna Ebba Maria (Maija) Markkanen. Warjus tuli ylioppilaaksi Mikkelin suomalaisesta yhteiskoulusta 1914 ja valmistui metsänhoitajaksi 1918. Hän oli Metsähallituksen metsäkonduktööri 1919, Ab W. Gutzeit &amp; Co:n metsänarvioimis- ja hoitosuunnitelmatöissä Korpiselässä 1919 ja linja-arvioimis- ja hoitosuunnitelmatöissä Pielisjärvellä 1922, Itä-Hämeen maanviljelysseuran metsäkonsulentti Lahdessa 1919–1920, Itä-Hämeen Asioimis- ja Kiinteistötoimiston metsäosaston johtaja 1920–1922, puutavaraliikemies 1922–1923, Viipurin läänin maanviljelysseuran metsätalouskonsulentti ja metsäosaston johtaja 1923–1928.
Viipurin läänin lääninmetsäntarkastaja Warjus oli 1928 ja sitten Etelä-Karjalan metsänhoitolautakunnan metsänhoitaja kolmekymmentä vuotta, 1929–1959. Hän oli silti myös Vuosalmen yhteismetsän metsänhoitaja 1934–1944, Suomen sahateollisuuskoulun metsänhoidon ja metsäpolitiikan opettaja 1940–1941 ja 1945–1951, Kannaksen hankintapiiriin päällikkö 1942–1944 ja Kotkan polttoainepäällikkö 1952–1958. Hänellä oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Ylimetsänhoitajan arvonimen Warjus sai 1949 ja metsäneuvoksen arvonimen 1957.
Tuuliajolla Berliinissä

 
Tuuliajolla Berliinissä ("Der Gang vor die Hunde") on 2013 ilmestynyt saksalaisen kirjailijan Erich Kästnerin romaani. Sen on suomentanut Vesa Tapio Valo, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 2022 Aviador. Teoksesta ilmestyi jo vuonna 1931 versio nimellä "Fabian. Die Geschichte eines Moralisten".
Teoksen historia.
"Fabian" oli menestys, sitä myytiin tuoreeltaan kymmeniätuhansia, ja se käännettiin useille eurooppalaisille kielille. Teos on episodiromaani, eli se koostuu useista tarinoista, joskin Kästnerin teoksessa niitä yhdistää keskeinen kokijahahmo, jonka aikalaiset tunnistivat kirjailijaksi, Kästneriksi.
Suomentaja Vesa Tapio Valo vertaa Jukka Koskelaisen ansiokkaiksi luonnehtimissa jälkisanoissa Kästnerin teosta Christopher Isherwoodin samaa aikaa käsittelevään elokuva- ja musikaaliversiona tunnetuksi tulleeseen romaaniin "Cabaret" ("Goodbye to Berlin"), joka kuitenkin ilmestyi vasta 1939. Valo huomauttaa, että Isherwood on saattanut lukea Kästnerin teoksen ja saada siitä vaikutteita, sillä "Fabian" ilmestyi englanniksi jo 1932. Tosin Isherwood ei mainitse sitä muistinvaraisissa päiväkirjoissaan. Valo arvelee, että he ovat jopa saattaneet tavata Berliinin yössä.
Kästnerin romaani koki kovan kohtalon: se joutui roviolle. Ja hän itse seisoi 10. toukokuuta 1933 Berliinin Ooppera-aukiolla (Bebelplatz) katsomassa, kun eri puolilta koottu kirjavuori poltettiin sateessa bensiinin avulla.
Kästner oli aiemmin kirjoittanut monet teoksen aiheista runoiksi, joita ilmestyi lehdissä ja runokokoelmissa ja joita esitettiin kabareissa ja radiossa. Teoksen nimi "Fabian" on kirjan päähenkilön sukunimi, jonka kustantaja valitsi kirjan nimeksi. Kästner itse ehdotti nimeä "Der Gang vor die Hunde", ja kun se ei kelvannut liian epäkaupallisena, hän ehdotti muitakin, jotka kaikki kustantaja torjui. Kästner kirjoitti teokseen jälkisanat, jotka kustantaja hylkäsi. Kästner julkaisi ne saman tien vasemmistolaisessa "Die Weltbühne" -lehdessä.
"Fabianin" alkuperäinen käsikirjoitus "Der Gang vor die Hunde" julkaistiin 2013, kun Kästnerin vanhoja teoksia oli alettu julkaista uudestaan ja julkaisematontakin tuotantoaan saatettu julki.
Valon jälkisanojen lisäksi teoksessa on selitysosa, jossa Valo avaa kirjan nimiä, tapahtumia, lainauksia ja viittauksia.
Romaani sijoittuu ajallisesti Weimarin tasavallan aikaiseen Berliiniin, joka on saanut toistuvasti sijaa kirjoissa ja elokuvissa. Elämä Berliinissä oli Helsingin Sanomien Jukka Koskelaisen mukaan kiehtovan kiihkeää ja dekadenttia, eikä siten ole ihme, että kirjan pohjalta on tehty myös elokuvia. Wolf Gremmin ohjaus "Fabian" on vuodelta 1980 ja Dominik Grafin ohjaus "Fabian oder Der Gang vor die Hunde" vuodelta 2021.
Arviot.
Koskelainen luonnehtii Helsingin Sanomissa Kästnerin tyyliä koruttomaksi ja notkeaksi. Sitä on sanottu myös uusasialliseksi. Episodimaisuudesta huolimatta teoksen juoni kuitenkin Koskelaisen mukaan löytyy alun hajanaisuuden jälkeen.
European Le Mans Series -kausi 2023

European Le Mans Series -kausi 2023 oli European Le Mans Series -sarjan 20. kausi. Kausi alkoi testitapahtumalla 19. huhtikuuta Espanjassa Barcelonan radalla.
Kauden aikana sarjassa oli ensi kertaa kilpailu Motorland Aragonin radalla, jossa yöllä ajettava kilpailu korvasi Monzan viime kaudelta. Sarjan ohella ajettiin Michelin Le Mans Cup -sarjaa. Kauden viimeistä kilpailua siirrettiin, jotta se ei osu päällekkäin Petit Le Mans -kilpailun kanssa.
Kaudella nähtiin sarjan maksimimäärä autoja (42). LMP2-luokassa oli 18 autoa, joista 11 oli Pro/Am-kilpailijoita. LMP3-luokassa oli 12 autoa. LM GTE -luokassa oli 12 autoa.
Kausi oli sarjan viimeinen, jolloin mukana oli LM GTE -luokan autoja ennen GT3-luokkaan perustuvien autojen tuloa seuraavalle kaudelle.
Kilpailukalenteri.
Huhtikuussa ilmoitettiin, että Imolan kilpailua lykätään rata-alueelle tehtävien rakennustöiden viivästymisen vuoksi. Talvella aloitetut varikkoalueen parannustyöt piti valmistua huhtikuun puolivälissä. Viivästymisen vuoksi ELMS-sarjan kilpailu ja Michelin Le Mans Cup -sarjan kilpailu lykkääntyivät. Myöhemmin ilmoitettiin, että Imolan kilpailu on kaudelta peruttu ja sen sijaan Portugalissa ajetaan kaksi kilpailua: Portimãon neljän tunnin kilpailu ja Algarven neljän tunnin kilpailu.
Tulokset.
Yleiskilpailun voittajat lihavoituna.
Kustaa Hallio

Kustaa Hallio, sukunimi aik. "Sjöroos" (12. maaliskuuta 1868 Rauman maaseurakunta – 22. toukokuuta 1936 Mäntsälä) oli suomalainen kirkkoherra ja kirjailija. Hän oli tunnettu erityisesti virsien tutkijana.
Kustaa Hallion vanhemmat olivat talollinen Kustaa Wilhelm Sjöroos-Pirilä ja tämän kolmas puoliso Josefina Knihti. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 Porin yksityislyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1892 sekä pastoraalitutkinnon 1894. Hallio vihittiin papiksi 1892. Hän teki vuonna 1911 opintomatkan Norjaan, Ruotsiin, Saksaan, Tanskaan sekä Viroon ja Liivinmaalle.
Hallio oli Vähänkyrön vt. kappalaisena ja Ylimarkun vt. kirkkoherrana vuonna 1893 sekä Maalahden kirkkoherran apulaisena 1893–1895. Hän toimi Länsi-Inkerissä Moloskovitsan eli Valkeakirkon suomalais-virolaisen seurakunnan kirkkoherran apulaisena 1895. Suoniemen kappalaisena Hallio oli 1895–1905 ja hän hoiti myös samalla Karkun kirkkoherran virkaa 1903. Hän oli Tampereen yleisen sairaalan saarnaajana 1907–1916 ja Tampereen tyttökoulun kirkkohistorian opettajana 1906–1916. Tampereen 4. kappalaisena Hallio oli 1905–1916 ja Mäntsälän kirkkoherrana 1916–1936. Hän sai rovastin arvon 1921 ja oli vt. lääninrovastina 1925–1926.
Suoniemellä Hallio oli kansakoulujen johtokunnan puheenjohtajana 1896–1905 sekä kunnallislautakunnan ja köyhäinhoitohallituksen esimiehenä 1904–1905. Tampereella hän oli köyhäinhoitohallituksen varapuheenjohtajana 1912–1916, Tampereen kaupunkilähetyksen pyhäkoulujen johtajana 1906–1914 sekä kaupunkilähetyksen rahastonhoitajana 1907–1914. Hän oli kirkolliskokousten jäsenenä 1908 ja 1913.
Hallio julkaisi kirkkohistoriallisia tutkielmia, oli "Sunnuntaitervehdys"-seurakuntalehden vastaavana toimittajana 1909-1916 sekä kirjoitti hengellisistä asioista muun muassa Aamulehteen ja Kotimaa-lehteen.
Kustaa Hallio oli naimisissa vuodesta 1900 lastenopettaja Ellen Aina Mathilda Hirvisen (1866–1945) kanssa.
Kansallinen ampumaurheilukeskus

Kansallinen ampumaurheilukeskus () on ampumarata Châteauroux’ssa Ranskassa. Rakennustyöt aloitettiin 31. maaliskuuta 2016. Vuoden "2017 IPSC Handgun World Shoot" elokuussa 2017 oli ensimmäinen suuri tapahtuma, joka järjestettiin alueella. Vuonna 2018 ampumaradan viimeiset osat valmistuivat.
Tyrskyhopeakylki

Tyrskyhopeakylki ("Notocheirus hubbsi") on hopeakylkikalojen lahkoon kuuluvan tyrskyhopeakylkien heimon Notocheiridae ainoa laji. Se elää Etelä-Amerikan Tyynenmeren rannikolla.
Taksonomia ja anatomia.
Tyrskyhopeakyljen heimo on hiljattain erotettu toisesta hopeakylkikalojen heimosta tyrskykaloista (Isonidae); tuota laajempaa heimoa kutsuttiin nimellä Notocheiridae. Tyrskyhopeakyljen lähimpiä sukulaisia ovat nykykäsityksen mukaan amerikanhopeakyljet (Atherinopsidae), ja se luetaankin joskus tähän heimoon.
Tyrskyhopeakyljet ovat pienikokoisia, alle viiden sentin mittaisia kaloja. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat korkeahkoja ja litteähköjä. Rintaevät sijaitsevat poikkeuksellisen korkealla ja lähellä selkää. Suomut ovat pienet ja väriltään hopeanhohtoiset. Isonidae-tyrskykaloista poiketen tyrskyhopeakyljellä ei ole kahta selkäevää vaan yksi. Pyrstöevä on haarautunut.
Noora Vallinkoski

Noora Vallinkoski (s. 1981) on suomalainen kirjailija, joka on kirjoittanut vuosituhannen taitteen rakennemuutoksesta Pernon telakan vieressä sijaitsevassa Pernossa. 
Vallinkosken vuonna 2018 julkaistu esikoiskirja "Perno Mega City" kertoi nuoren naisen kasvamisesta lapsesta teiniksi 1980- ja 1990 -luvuilla Pernossa ja siitä miten 1990-luvun suurtyöttömyys vaikutti ihmisiin. Vallinkosken teosta on pidetty kuvauksena varsinkin siitä miten näköalattomuus vaikutti ihmisiin. Kirjaa syytettiin siitä, että siinä käytettiin todellisia ihmisiä ja tapahtumia. Vallinkoski sopi asian oikeuden ulkopuolella ja maksoi korvauksia neljälle henkilölle yhteensä 5 500 euroa.
Vuonna 2022 julkaistu "Koneen pelko" on jatkoa edelliselle ja sen teemana työväenluokan ja alemman keskiluokan muutos 2000-luvun alussa. Automaatio korvasi työtehtäviä ja samalla pelättiin myös vierastyöläisten korvaavan suomalaisen työvoiman. 
Vallinkosken romaaneissa miehet ovat ristiriitaisessa asemassa. He ovat olleet aikaisemmin työväenluokan edustajina yhteiskunnassa heikommassa asemassa, mutta kuitenkin nauttien valkoisen miessukupuolen edustajina etuoikeuksista. Maailman muuttuessa myös muutkin ihmisryhmät vaativat samoja oikeuksia. Nuoret miehet ovat myös nähneet raskaan työn kuluttamien työttömien vanhempiensa kohtaloista, ettei raskas työ takaa parempaa elämää.
Vallinkoski asuu Tanskassa.
Panhard ERC

Panhard ERC on ranskalaisen Panhardin valmistama panssariauto. Panhard suunnitteli auton Ranskan armeijalle 1970-luvulla, mutta hävisi tarjouskilpailun Renaultille. Suunniteltua ajoneuvoa muutettiin vientiä varten. Auto on kuusipyöräinen 90 millimetrin aseella ja 360 astetta kääntyvällä tykkitornilla. Ensimmäiset autot toimitettiin Argentiinan merijalkaväelle. Ajoneuvoon on saatavilla valinnaisena ABC-suojaus. Auto on suunniteltu tiedustelutehtäviin. Tyyppinimi "ERC 90" tulee sanoista "Engin de Reconnaissance a Canon de 90mm".
Jakara Anthony

Jakara Anthony (s. 8. heinäkuuta 1998 Cairns) on australialainen freestylehiihtäjä. Hän voitti olympiakultaa kumparelaskussa vuonna 2022.
Anthony osallistui maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisen kerran Sierra Nevadassa 2017. Hän sijoittui tuolloin kumparelaskussa 12:nneksi ja parikumparelaskussa 16:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui kumparelaskussa neljänneksi. Utahin MM-kilpailuissa 2019 Anthony saavutti hopeaa kumparelaskussa 0,15 pistettä voittaja Julija Galyševalle hävinneenä ja sijoittui parikumparelaskussa seitsemänneksi. Almatyn MM-kilpailuissa 2021 hän oli kumparelaskussa neljäs ja parikumpareissa yhdestoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti kumparelaskussa kultaa saatuaan parhaat pisteet niin karsinnassa kuin kaikilla kolmella finaalikierroksellakin. Hänen karsintapisteensä olivat 83,75, ja hänen kolmannen finaalikierroksen pisteensä 83,09 riittivät voittoon 2,81 pisteen erolla hopeamitalisti Jaelin Kaufiin. Bakurianin MM-kilpailuissa 2023 Anthony jäi kumparelaskussa 17:nneksi eikä kilpaillut parikumpareissa.
Anthony saavutti maailmancupissa ensimmäisen palkintosijoituksensa joulukuussa 2018 ollessaan Thaiwoon kumparelaskukilpailussa toinen. Ensimmäinen voitto tuli tammikuussa 2019 Lake Placidista. Kumparelaskun maailmancupkauden 2018–2019 loppupisteissä Anthony sijoittui kolmanneksi. Kaudella 2019–2020 hän oli maailmancupin lopputuloksissa toinen vaikkei voittanut yhtään kisaa. Kaudella 2021–2022 hän voitti joulukuussa Alpe d'Huezissa kumparelaskun ja parikumpareet sekä maaliskuussa Chiesa in Valmalencossa parikumpareet. Hän voitti kumparelaskulajien maailmancupin kokonaiskilpailun 19 pisteen erolla Ranskan Perrine Laffontiin. Hän voitti myös parikumpareiden cupin ja sijoittui kumparelaskun cupissa kolmanneksi. Kaudella 2022–2023 Anthony voitti maailmancupissa kumparelaskun joulukuussa Rukalla, Idre Fjällissä ja Alpe d'Huezissa sekä helmikuussa Deer Valleyssa. Hän voitti kumparelaskun cupin ja oli kumparelaskulajien yhteiscupissa toinen. Kaudella 2023–2024 hän voitti kumparelaskun joulukuussa Rukalla, Idre Fjällissa, Alpe d'Huez'ssa ja Bakurianissa, tammikuussa Val St. Comessa ja Watervillessa sekä maaliskuussa Almatyssa. Parikumpareet hän voitti joulukuussa Alpe d'Huez'ssa ja Bakurianissa, tammikuussa Val St. Comesssa ja Watervillessa, helmikuussa Deer Valleyssa sekä maaliskuussa Almatyssa ja Chiesa in Valmalencossa. Hän voitti kumparelaskun, parikumpareiden ja kumparelaskulajien yhteiscupit. Kaudella 2024–2025 hän voitti kumparelaskun joulukuussa Idre Fjällissa.
Li Qiang

Li Qiang (; s. 23. heinäkuuta 1959) on kiinalainen kommunistipoliitikko. Kiinan kansankongressi nimitti hänet 11. maaliskuuta 2023 Kiinan kansantasavallan pääministeriksi.
Alfred Rikard Wellroos

Alfred Rik(h)ard Wellroos (5. maaliskuuta 1875 Messukylä – 10. maaliskuuta 1933 Tampere) oli suomalainen pappi, lähetyssaarnaaja ja suomentaja.
Wellroosin vanhemmat olivat työnjohtaja Johan Richard Wellroos ja Wilhelmina Lindfors. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 Turun lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1899. Wellroos vihittiin papiksi 1899.
Wellroos oli Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen lähetyssaarnaajana Japanissa 1900–1902. Suomeen palattuaan hän oli apulaispappina Kokemäellä, Tenholassa ja Helsingissä. Vuonna 1908 Wellroos tuli Tampereelle esikaupunkipapiksi. Hän toimi 10 vuoden ajan ensimmäisenä esikaupunkipappina Pispalassa ja hoiti samalla myös väliaikaisesti Ylöjärven ja Messukylän kirkkoherranvirkoja ja kappalaisenvirkaa Tampereella. Vuonna 1919 Wellroos valittiin Tampereen seurakunnan ensimmäiseksi kappalaiseksi. Hän johti myös ns. Armonkallion seurakuntapiiriä. Vuosina 1908–1909 hän toimitti Tampereella ilmestynyttä "Köyhäin evankeliumi" -nimistä aikakauslehteä.
Wellroos harrasti musiikkia ja kehitti viritysmenetelmiä ja teki tutkimuksia tällä alalla. Wellroos kirjoitti vuonna 1900 sanat evankelisen herätysliikkeen "Siionin kannel" -laulukokoelman virteen 400 "Uskaltain lähden vain". 
Wellroos oli naimisissa vuodesta 1895 Emilia Augusta Stenbergin kanssa. Wellroos kuoli 58-vuotiaana sydänkohtaukseen pappilansa portailla ollessaan palaamassa rippikoulutunnilta kotiinsa. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.
Halytšin kansallispuisto

Halytšin kansallispuisto () on kansallispuisto Ukrainan Ivano-Frankivskin alueella.
 Vuonna 2004 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 146,8480 neliökilometriä. Kansallispuisto sijaitsee Halytšin kaupungin lähistöllä, aiemman Halytšin piirin (nyk. Halytšin hromada, Ivano-Frankivskin piiri) alueella, Dnestrin ja sen sivujokien varrella.
Taika-Petteri

Taika-Petteri, oik. Petteri Hakanen (s. 25. syyskuuta 1968), on suomalainen vatsastapuhuja, jonglööri ja beatbox-artisti. Hän on esiintynyt 20 vuoden ajan ympäri Suomea. Taika-Petterin kouluesityksissä nousevat esille erilaiset lapsia ja nuoria koskettavat teemat. Hän on pitänyt esityksiä esimerkiksi tunne- ja kaveritaitoihin sekä liikenneturvallisuuteen liittyen.
Taika-Petteri siirtyi vuonna 2002 uskonnonopettajan ja tukioppilaskouluttajan työstään tekemään taikatemppuja. Nykyään esitysten paino on vatsastapuhumisessa. Taika-Petterin kanssa katsojia ilahduttaa mm. Jakke Jääkarhu ja Armas-karhu.
Taika-Petteri on tehnyt yhteistyötä mm. MLL:n, Suomen Mielenterveysseuran, Suomen Lähetysseuran, Kirkon Ulkomaanavun, Liikenneturvan, Jyväskylän yliopiston psykologian laitoksen sekä Hyvä olla koulussa- hankkeen kanssa. Taika-Petteri toimii myös vuonna 2022 perustetun Liikenneturva Artistit Oy:n toimitusjohtajana.
TV-ura.
Taika-Petteri esiintyi C More Juniorilla vuosina 2011–2017 artistinimellä Petteri-eno. Hänet nähtiin ohjelmissa “Petteri-eno”, “Onnenpäivän vitsi” sekä “Päivän vinkki”. Ohjelmat sisälsivät vatsastapuhumista, jonglöörausta, beatboxausta sekä sirkustemppujen opettelua.
Åsa Lind

Åsa Lind on ruotsalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Lind syntyi Ruotsissa. Nykyään hän asuu Ahvenanmaalla. Ennen täysaikaiseksi kirjailijaksi ryhtymistään hän työskenteli toimittajana ja ravintoloissa.
Perrine Laffont

Perrine Josette Léa Laffont (s. 28. lokakuuta 1998 Lavelanet) on ranskalainen freestylehiihtäjä. Hän on kumparelaskun olympiavoittaja ja kuusinkertainen maailmanmestari.
Arvokilpailut.
Laffont saavutti nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa viisi mitalia. Hän sijoittui vuonna 2013 pronssille parikumparelaskussa ja vuotta myöhemmin hopealle kumparelaskussa. Vuonna 2015 hän voitti kultaa molemmissa lajeissa. Vielä vuonna 2016 hän voitti kultaa kumparelaskussa.
Laffont osallistui 15-vuotiaana Sotšin olympialaisiin 2014. Hän saavutti karsinnassa viidenneksi parhaat pisteet mutta sijoittui loppukilpailun ensimmäisessä laskussa 14:nneksi eikä päässyt seuraaville kierroksille. Kreischbergin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui parikumpareissa kuudenneksi ja kumparelaskussa 13:nneksi. Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti hopeaa kumparelaskussa ja voitti seuraavana päivänä kultaa parikumpareissa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän voitti kultaa kumparelaskussa. Hän sai karsinnassa parhaat pisteet 79,72. Loppukilpailun ensimmäisessä laskussa hän oli 75,76 pisteellä kuudes ja toisessa laskussa 77,86 pisteellä kolmas. Kolmannessa laskussa hän sai pisteet 78,65, millä hän ohitti Kanadan Justine Dufour-Lapointen 0,09 pisteellä, ja kultamitali varmistui vuorossa vielä olleista australialaisen Britteny Coxin jäätyä kauas kärjestä ja kanadalaisen Andi Nauden laskettua ulos.
Laffont saavutti Utahin MM-kilpailuissa 2019 pronssia kumparelaskussa ja voitti tämän jälkeen kultaa parikumpareissa. Almatyn MM-kilpailuissa 2021 hän voitti kultaa kumparelaskussa mutta jäi parikumpareissa seitsemänneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui kumparelaskussa neljänneksi. Bakurianin MM-kilpailuissa 2023 Laffont voitti kultaa kumparelaskussa ja parikumpareissa. Engadinin MM-kilpailuissa 2025 hän voitti jälleen kultaa kumparelaskussa. Parikumpareissa hän sijoittui viidenneksi.
Maailmancup.
Laffont saavutti maailmancupissa ensimmäisen palkintosijoituksensa ja samalla ensimmäisen voittonsa helmikuussa 2016 Tazawakon kumparelaskussa. Seuraavalla viikolla hän voitti Moskovassa parikumparekilpailun. Kumparelaskun maailmancupkauden 2015–2016 loppupisteissä hän sijoittui kolmanneksi. Kaudella 2016–2017 hän voitti helmikuussa Thaiwoon kumparelaskun ja oli maailmancupin lopputuloksissa toinen. Seuraavina neljänä kautena Laffont voitti kumparelaskun maailmancupin neljä kertaa sekä kausina 2018–2019 ja 2019–2020 myös freestylehiihdon kokonaiscupin. Kausittain hän saavutti osakilpailuvoittoja kaksi, neljä, kahdeksan ja neljä. Kaudella 2021–2022 hän voitti viisi osakilpailua mutta jäi kumparelaskucupissa toiseksi 19 pistettä Australian Jakara Anthonyn takana. Kaudella 2022–2023 hän voitti kolme parikumparekilpailua ja yhden kumparelaskukilpailun. Hän voitti kumparelaskulajien maailmancupin. Kaudella 2024–2025 hän voitti kaksi kilpailua kumparelaskussa ja yhden parikumpareissa sekä sijoittui maailmancupissa toiseksi.
Louise Cook

Louise Cook (s. 14. toukokuuta 1987) on brittiläinen ralliautoilija. Hän voitti vuonna 2012 FIA Production Car Cup (2WD) -sarjan mestaruuden ja siten tuli ensimmäiseksi naiseksi, joka voittaa sarjan jota ei ole tehty nimenomaan naisille.
Hänen solisluunsa murtui vuonna 2012 ja vuonna 2015 kirurginen ruuvi irtosi, jonka vuoksi hän joutui sivuun kilpa-autoilusta vuoteen 2016. Cookin uralla ovat olleet vastoinkäymisinä loukkaantumiset rahoitusongelmien lisäksi. Cook ensikosketus ralliin oli 19 vuoden iässä hänen opiskellessaan autosuunnittelua Coventryn yliopistossa ja näki autonäyttelyssä mainoksen, joka houkutteli lisää naisia ralliin.
Suvi-Pilvi Inkeroinen

Suvi-Pilvi inkeroinen (s. 1984) on suomalainen elävän kuvan tuottaja, näyttelijä ja entinen apulaisohjaaja. 
Inkeroinen on näytellyt lukuisten suomalaisten televisiosarjojen sivurooleissa, esimerkkeinä "Rahti", "Syke" ja "Koskinen". Apulaisohjaajana hän on toiminut muun muassa Yleisradion "Luottomies"-sarjassa. Tämän lisäksi Inkeroinen on sivuosaroolittanut televisiosarjoja, tuottanut videomarkkinointia sekä toiminut kolumnistina. 
Valtaosan lapsuudestaan Suvi-Pilvi Inkeroinen kasvoi Iisalmessa, Pohjois-Savossa. 
Inkeroinen on ammattitutkinnoltaan medianomi Karelia-ammattikorkeakoulusta (2009). 
Filmografia tuotantotyöntekijänä.
Televisio ja elokuvat:
Pää edellä

Pää edellä on vuonna 2017 julkaistu suomalainen komediasarja, jonka pääosissa näyttelevät Lauri Tilkanen, Ylermi Rajamaa ja Kalle Lamberg. 
10-osaisen sarjan tapahtumat kertovat kolmesta ystävästä, joilla on liikaa aikaa käsissään.
Sarjan ohjaaja on Jäppi Savolainen ja käsikirjoittajat Markus Laitinen sekä Santeri Mäkinen. Tuottajina toimivat Tarja Ahava, Riina Kullas, Roope Lehtinen ja Jarkko Luoma. Tuotantoyhtiö on Moskito Television.
Jaelin Kauf

Jaelin Charlotte Kauf (s. 26. syyskuuta 1996) on yhdysvaltalainen freestylehiihtäjä. Hän on saavuttanut kumparelaskussa olympiahopeaa ja neljä maailmanmestaruuskilpailujen mitalia.
Kauf saavutti nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia kumparelaskussa vuonna 2015. Aikuisten arvokilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 2017. Hän jäi tuolloin kumparelaskussa 21:nneksi mutta saavutti parikumparelaskussa pronssia. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui kumparelaskussa seitsemänneksi. Utahin MM-kilpailuissa 2019 Kauf sijoittui kumparelaskussa kuudenneksi ja saavutti parikumpareissa hopeaa hävittyään vain Ranskan Perrine Laffontille. Almatyn MM-kilpailuissa 2021 Kauf oli kumparelaskussa kahdeksas ja parikumpareissa kahdestoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti kumparelaskussa hopeaa 2,81 pisteen erolla kultaa voittaneeseen Australian Jakara Anthonyyn. Bakurianin MM-kilpailuissa 2023 Kauf saavutti hopeaa niin kumparelaskussa kuin parikumpareissakin, edellään molemmissa Ranskan Perrine Laffont. Engadinin MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti kultaa parikumpareissa ja sijoittui kumparelaskussa kahdeksanneksi.
Kauf on voittanut maailmancupissa 16 kilpailua, joista ensimmäisen helmikuussa 2017 Japanin Tazawakossa. Voitoista kuusi on tullut tavallisesta kumparelaskusta ja kymmenen parikumparelaskusta. Kolmen parhaan joukkoon hän on sijoittunut yhteensä 50 kertaa. Hän voitti kumparelaskulajien maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2024–2025. Maailmancupin yhteispisteissä hän on sijoittunut toiseksi kausina 2017–2018, 2018–2019 ja 2023–2024 sekä kolmanneksi kaudella 2019–2020.
Mary Akrami

Mary Akrami (s. 1975 tai 1976) on afganistanilainen naisasia-aktivisti, Afghan Women Networkin (AWN) johtaja ja entinen Afghan Women Skills Development Centerin (AWSDC) johtaja. 
Hän on ollut mukana perustamassa Kabulin ensimmäistä turvakotia naisille ja kouluttamassa heitä, sekä nostanut oikeusjuttuja väkivallan tekijöitä vastaan. Akrami on myös perustanut paikallisen neuvoston,shurasin, tukemaan rauhan ja demokratian keskusteluja, jossa naiset ovat mukana. Akrami on ollut Etelä-Aasian ihmisoikeusfoorumin jäsen vuodesta 2013 lähtien ja hän on Frontline Defenders -verkoston jäsen Afganistanissa. Hän on osallistunut useisiin kansainvälisiin konferensseihin naisten rauhantyöstä Afganistanin ja Pakistanin alueella. 2016 hän kokosi uskonnolliset johtajat yhteen ja yhdessä he muotoilivat kahdeksan kohdan suosituksen hallitukselle toimiksi kotiväkivaltaa vastaan. Vuonna 2021 Akrami evakuoitiin länsimaihin Talibanin otettua vallan Afganistanissa.. 
Akrami on New Yorkin yliopiston Human Rights Advocacy Fellowship -ohjelman stipendiaatti. Hän on saanut kansainvälistä tunnustusta työstään, mukaan lukien International Women of Courage -palkinnon, BBC 100 Women 2016 -listalle valinnan ja vuonna 2018 Women have wings sekä N-Peace -tunnustukset.
Irja Sinivaara

Irja Sinivaara (s. 6. helmikuuta 1948) on suomalainen kirjailija, kolumnisti, kriitikko, kirjoittamisen ohjaaja ja mentori. Hän työskenteli hotelli- ja ravintola-alalla (noin 1968–1990) ja opettajana Kotkan merikoulussa (noin 1990–2000). 
Sinivaara on syntynyt Sysmässä, hän vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Valkealassa Jokelan kylässä. Nykyinen asuinpaikka on Kotka, jonne hän muutti vuonna 1968.
Jäppi Savolainen

Jäppi Savolainen (s. 1979 Keminmaa) on suomalainen televisio-ohjaaja, joka on ohjannut muun muassa fiktiiviset televisiosarjat "Modernit miehet" ja "Keihäsmatkat" sekä tositelevisiosarjan "Huippujengi".
Serhi Šyško

Serhi Šyško, , (25. kesäkuuta 1911 Nosivka, Nižynin piiri, Tšernihivin kuvernementti – 26. huhtikuuta 1997 Kiova, Ukraina) oli ukrainalainen taidemaalari.
Šyško opiskeli Kiovan valtiollisessa taideoppilaitoksessa 1929–1933 Fedir Krytševskyin oppilaana ja Leningradissa taideoppilaitoksessa 1936–1943. Vaikka hän maalasi muotokuvia ja asetelmiakin, hänet tunnetaan etenkin maisemamaalarina. Useista maisemista muodostuvan "Kiovan sarjan" hän aloitti 1944. Hän maalasi myös sarjoja samarkandilaisista maisemista (1942), Karpaattien vuoristosta (1947), Krimistä (1956) ja Taras Ševtšenkon elämään liittyvistä paikoista. Hänen maalauksiaan on ollut näyttelyissä Ukrainassa ja ulkomailla, ja niistä on koottu kolme albumia (1971, 1977, 1987).
Šyško on haudattu Baikoven hautausmaalle.
Daavidin linko

Daavidin linko (, ), aiemmin Taikasauva (hepr. שרביט קסמים, "Šarvit Ksamim," engl. "Magic Wand"), on pitkän kantaman ilmatorjuntajärjestelmä. Järjestelmän ovat kehittäneet israelilainen Rafael Advanced Defense Systems ja yhdysvaltalainen Raytheon Technologies. Se on suunniteltu tuhoamaan vihollisen lentokoneita, miehittämättömiä ilma-aluksia ja erilaisia ohjuksia sekä raketteja.
Nimi "Daavidin linko" viittaa Raamatun tarinaan Daavidista ja Goljatista.
Toiminta.
Daavidin linko paikantaa kohteet maassa olevalla AESA-tutkalla. Järjestelmän ohjus on kiinteää rakettipolttoainetta käyttävä Stunner. Ohjus on varustettu tutkalla, joka ohjaa kohteeseen, ja kineettisellä taistelukärjellä, joka tuhoaa kohteen osuessaan siihen. Taistelukärki ei siis räjähdä, vaan tuhovoima perustuu kovassa nopeudessa tapahtuvaan pelkästään iskuun. Järjestelmän kantomatkaksi ilmoitetaan jopa 300 kilometriä.
Käyttäjämaat.
Daavidin linko otettiin käyttöön vuonna 2017 Israelin puolustusvoimissa, jossa sen on tarkoitus korvata MIM-23 Hawk ja MIM-104 Patriot.
Järjestelmä on valittu Suomen puolustusvoimille korkeatorjuntajärjestelmäksi. Hankinta sisältää Stunner-ohjuksia, ohjuslavetteja, datalinkkejä ja Elta Systemsin sensoreita. ITSUKO-hankeen tarjouspyynnöissä ehtona oli 15 kilometrin korkeusulottuvuus. Suomi on ensimmäinen ulkomaa, johon Daavidin linko on myyty. Esimerkiksi Martti Koskenniemen mukaan Israelin johtoa vastaan esitetyt sotarikossyytteet antaisivat perusteen katkaista asekaupan Israelin kanssa Kansainvälisen joukkotuhontasopimuksen perusteella.
Murray MacLehose

Crawford Murray MacLehose (17. lokakuuta 1917 – 17. toukokuuta 2000) oli skotilantilainen diplomaatti ja Hongkongin kuvernööri vuosina 1971–1982.
MacLehose syntyi Glasgowissa vuonna 1917. Hän opiskeli Balliol Collegessa Oxfordin yliopistossa ja osallistui toiseen maailmansotaan laivastossa. Hänen ensimmäinen ulkomaankomennuksensa Ulkoministeriön palveluksessa suunttautui Britannian konsulaattiin Hankoussa kommunistien valtaannousun aikoihin 1949. Ensimmäinen työpaikka Hongkongissa oli vuonna 1963 poliittisena neuvonantajana. Ennen omaa kuvernöörikauttaan MacLehose oli Britannian suurlähettiläs Vietnamissa 1967-1969 ja Tanskassa 1969-1971.
MacLehosen kuvernöörikaudella Hongkong muuttui rajusti. Koulutusta, asuntotuotantoa ja julkista liikennettä kehitettiin, ja samalla asukkaille alkoi kehittyä honkongilainen identiteetti. Hän sanoi pyrkineensä rakentamaan yhteisöjä, ei vain majapaikkoja, ja suunnitelmaan kuului kaikkien julkisten palveluiden, kuten koulujen ja viheralueiden, rakentaminen uusille asuinalueille. Hallintotavan muutos kauemmas kolonialismista oli osittain vastaus Manner-Kiinan kulttuurivallankumoukseen.
Korruptionvastaisen komission perustaminen oli yksi MacLehosen kauden merkittävimmistä hankkeista. Hön joutui kuitenkin tekemään kompromissejä, esimerkiksi armahtamalla poliisit ennen uuden lain voimaantuloa otetuista lahjuksista.
MacLehose aloitti neuvottelut Kiinan kanssa Hongkongin tulevaisuudesta. Tämä johti lopulta Hongkongin suvereniteetin siirtoon 1997.
Eläkkeelle jäämisensä jälkeen MacLehose aateloitiin, ja hän sai useita brittiläisiä arvonimiä. Hän palasi Skotlantiin ja kasvatti siellä lampaita.
Anton J. Walli

Anton Johan Walli (12. maaliskuuta 1888 Tampere – 28. maaliskuuta 1963 Tampere) oli suomalainen toimittaja, arkistonhoitaja ja suomentaja.
Walli kävi kuusi luokkaa Tampereen lyseota ja käytyään muutamia kursseja hän tuli vuonna 1911 tamperelaisen "Aamulehden" palvelukseen. Hän oli ensin uutisosaston toimittajana vuoteen 1915 saakka ja sitten muissa tehtävissä. Hän osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella. Walli oli vuosina 1920–1924 Suomen Tietotoimiston Vaasan konttorin hoitajana. Hän palasi sitten "Aamulehden" palvelukseen ja toimi ensin oikolukijana ja sitten toimituksen arkistonhoitajana ja urheiluosaston toimittajana. Walli erikoistui etenkin urheilutilastojen laatimiseen. Hän suomensi myös romaaneja ja novelleja.
Walli harrasti urheilua ja oli mukana Tampereen Pyrinnössä ja Tampereen Hiihtoseurassa. Walli kuului hiihtoseuran perustajiin ja oli seuran hiihtojaoston puheenjohtajana ja johtokunnan jäsenenä.
Hisako Koyama

Hisako Koyama (; 1916 Tokion prefektuuri – 6. huhtikuuta 1997) oli japanilainen tähtitieteilijä, joka keräsi kymmenien vuosien aikana kattavan havaintoaineiston auringonpilkkujen esiintymisestä. 
Elämä.
Lapsuus ja nuoruus.
Hisako Koyama syntyi vuonna 1916 silloisessa Tokion prefektuurissa. Hän valmistui 1930-luvulla Tokion tyttöjen lukiosta, jonka myötä hän saavutti koulutustason, joka oli tuohon aikaan Japanissa harvinainen tytöille.
Koyama kiinnostui jo nuorena maapallon ulkopuolisten taivaankappaleiden tarkkailusta ja luki innokkaasti aihetta käsittelevää kirjallisuutta. Hän sai isältään lahjaksi linssikaukoputken, jonka avulla hän alkoi tarkkailla tähtitaivasta. Toisen maailmansodan aikaan Japanissa oli usein ilmahälytysharjoituksia, joiden aikana kaupunki pimennettiin. Olosuhteet sopivat erinomaisesti tähtien tarkkailuun.
Ura tähtitieteilijänä.
Koyama oli todennut, että hänen 36 millimetrinen kaukoputkensa ei riittänyt kuun tarkkailuun, jonka vuoksi hän käänsi huomionsa kohti aurinkoa ja auringonpilkkuja. Aluksi Koyama ei onnistunut löytämään auringonpilkkuja, koska auringon aktiivisuudessa oli käynnissä minimijakso, mutta kuukauden yrittämisen jälkeen hän onnistui laatimaan ensimmäisen aurinkopilkkuluonnoksensa. Hän toimitti luonnoksen Japanin tähtitieteellisen järjestön aurinkojaoston puheenjohtajalle, professori Issei Yamamotolle, joka vahvisti havaintojen olevan auringonpilkkuja ja kannusti Koyamaa jatkamaan auringontarkkailuaan.
Koyama kehitti auringontarkkailun taitojaan Yamamoton opastuksessa käyttäen niin kutsuttua vaimennettua suorakatselumenetelmää, jonka avulla auringonpintaa voidaan havainnoida turvallisesti. Menetelmässä auringon valo heijastetaan kaukoputken kautta paperille, johon luonnostellaan auringon aktiivisuutta ja ominaisuuksia sekä kirjataan muita havaintoja. Koyama pääsi tarkkailemaan aurinkoa 20 cm kaukoputkella Tokion tiedemuseossa ensin maallikkona ja vuodesta 1946 lukien museon henkilöstön jäsenenä. Hän myös julkaisi artikkeleita ja kolumneja sekä esitteli avaruutta ja museon tähtitieteellistä työtä luonnontieteellisen museon vierailijoille. Koyama eläköityi työstään vuonna 1981, mutta jatkoi säännöllistä työtään auringonpilkkujen dokumentoinnin parissa myöhemminkin.
Koyama piirsi havaintojaan yli neljänkymmenen vuoden ajan. Hänen vuosien 1947 ja 1985 välisenä aikana keräämänsä 8 000 auringonpilkkuryhmän dokumentointiaan julkaistiin monografiana vuonna 1985. Elämänsä aikana hän teki yli 10 000 luonnosta auringosta. Koyama kuoli vuonna 1997 ollessaan noin 80-vuotias.
Perintö.
Koyaman käsin piirrettyjen auringonpilkkujen aineisto on osoittautunut merkittäväksi nykytutkimuksellekin. Erityisen merkittävää aineistossa on siihen kuuluvien dokumenttien yhdenmukaisuus, sillä havainnot tehtiin saman henkilön toimesta, samasta maantieteellisestä paikasta ja pääsääntöisesti samalla kaukoputkella.
Villareggia

Villareggia () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 974 asukasta.
Tio-omenahappo

Tio-omenahappo (C7H6SO2) on dikarboksyylihappoihin ja tioleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa muiden yhdisteiden valmistukseen ja korroosionestoaineena. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa tio-omenahappo on valkoista kiteistä ainetta, jonka haju on epämiellyttävä. Yhdiste liukenee hyvin veteen, etanoliin tai asetoniin ja kohtalaisesti dietyylieetteriin. Tio-omenahappo on kahdenarvoinen happo, ja sen pKa-arvot ovat 3,30 ja 4,94. Tio-omenahapon tioliryhmä voidaan hapettaa disulfidiksi tai sulfonihapoksi. Yhdisteellä on R- ja S-enantiomeerit. R-enantiomeerin kiertokyky etanoliliuoksessa on +64 ja S-enantiomeerin -64.
Tio-omenahappoa valmistetaan bromaamalla meripihkahappoa 2-bromimeripihkahapoksi, joka reagoi alkalimetallisulfidien kanssa tio-omenahapoksi.
Tio-omenahappoa voidaan käyttää korroosionesto- ja ruosteenpoistoaineena, hiusten kihartamiseen käytettävissä valmisteissa ja raskasmetallimyrkytysten hoidossa. Tio-omenahaposta valmistetaan muun muassa natriumaurotiomalaattia ja malationia.
Lesja Vasylenko

Lesja Vasylenko (, s. 31. maaliskuuta 1987) on ukrainalainen juristi ja Verh'ovna radan edustaja. Hän edustaa Holos-puoluetta.
Tausta ja yksityiselämä.
Vasylenko syntyi Kiovassa vuonna 1987. Vuosina 2004–2010 hän opiskeli kansainvälisiä suhteita Kiovan kansallisessa yliopistossa, josta hänellä on maisterintutkinto. Lisäksi hänellä on maisterintutkinto oikeustieteestä UCL:sta, josta hän valmistui vuonna 2011. Äidinkielensä lisäksi Vasylenko puhuu myös englantia ja ranskaa. Vasylenkon isä, Volodymyr Vasylenko, on tunnettu ukrainalainen ihmisoikeusaktivisti.
Vuonna 2015 Vasylenko oli mukana perustamassa yhdistystä nimeltä Laillinen sata, jonka tavoitteena on antaa ilmaista laillista neuvontaa sotilaille, jotta nämä olisivat tietoisia omista oikeuksistaan. Hieman alle kaksi vuotta yhdustyksen perustamisen jälkeen yhdistys oli auttanut jo 10 000 sotilasta.
Poliittinen ura.
Vasylenko valittiin Verh'ovna radaan vuonna 2019. Hän on ollut mukana Ukrainan delegaatiossa Euroopan neuvostoon. Lisäksi hän toimii Parlamenttienvälinen liiton naisosaston puheenjohtajana. Verh'ovna radassa Vasylenko istuu valtion budjetista vastaavassa valiokunnassa.
Vasylenko on kampanjoinut sen puolesta, että Venäjä erotettaisiin YK:sta. Hän on ollut äänekäs Venäjän vastustaja vuodesta 2014 lähtien ja tuominnut sen laittomat miehitykset.
Einar Hole Moxnes

Einar Hole Moxnes (11. kesäkuuta 1921 Alstahaug – 20. tammikuuta 2006 Trondheim) oli norjalainen keskustapoliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1965–1968 ja 1969–1973 sekä toimi Norjan kalastusministerinä 1968–1971 ja maatalousministerinä 1972–1973. Vuosina 1956–1966 hän oli Åfjordin pormestari ja 1974–1986 Etelä-Trøndelagin maaherra.
Hallvard Eika

Hallvard Eika (5. joulukuuta 1920 Torquay, Saskatchewan, Kanada – 17. toukokuuta 1989 Bø, Norja) oli norjalainen Venstren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1969–1977 sekä toimi Norjan ulkomaankauppa- ja merenkulkuministerinä 1972–1973. Vuosina 1955–1966 hän johti Norjan maataloustuottajien etujärjestöä Norges Bondelagia.
Transkarpatianukraina

Transkarpatianukraina () on ukrainan kielen murre, jota puhutaan Transkarpatian alueella. Sen katsotaan kuuluvan ukrainan lounaismurteisiin. Murteella on puhujia jonkin verran myös rajan toisella puolella Romaniassa.
Romanian ja unkarin kielen vaikutukset paikallisessa murteessa ovat melko selkeät, ja muilla ukrainan puhujilla on jonkin verran vaikeuksia ymmärtää paikallista murretta.
Sanastollisia eroja standardiukrainaan:
Elämäinen

Elämäinen voi tarkoittaa seuraavia järviä ja lampia:
Olympiavesiurheilukeskus

Olympiavesiurheilukeskus () on vesiurheilukeskus, joka sijaitsee Saint-Denis’ssä, Ranskassa. Se isännöi vesiurheilutapahtumia osana vuoden 2024 kesäolympialaisia Pariisissa.
Keskus sijaitsee ZAC Plaine Saulnier’n sydämessä vastapäätä Stade de Francea, johon se on yhdistetty A1-moottoritien ylittävällä kävelysillalla. Siellä järjestetään vesiurheilukilpailuista uimahypyt, vesipallo ja taitouinti. Keskuksen rakennutti Métropole du Grand Paris’n hankintaviranomaiset.
Margaret Noël MacLehose

Margaret Noël MacLehose (1920 tai 1921 – 16. helmikuuta 2020) oli brittiläinen aatelinen, joka toimi opettajana Hongkongissa ja osallistui siellä hyväntekeväisyystyöhön. Hän oli Hongkongin pitkäaikaisen kuvernöörin Murray MacLehosen puoliso.
Margaret Noël MacLehose oli Community Chest -nimisen kansalaisjärjestön puheenjohtaja 1971–1976. Järjestö kerää rahaa hyväntekeväisyyteen. 
Hän oli myös perustamassa järjestöä, jonka tuella vammaiset voivat kehittää fyysistä ja henkistä kestävyyttään ratsastamalla (vammaisratsastus).
Hänen mukaansa on nimetty voittoa tavoittelematon apteekki ja lomakylä.
Amerikanhopeakyljet

Amerikanhopeakyljet (Atherinopsidae) on hopeakylkikalojen lahkon kalaheimo, jonka jäsenet elävät Etelä-, Keski- ja Pohjois-Amerikan makeissa ja suolaisissa vesissä.
Monimuotoisuus.
Amerikanhopeakylkiä tunnetaan noin 115 lajia 13 eri suvusta. Näistä noin 50 lajia on sisävesikaloja, muut ovat merikaloja, joista jotkin nousevat lisääntymään jokisuiden murtoveteen.
Amerikanhopeakyljet ovat ovat pieniä ja keskikokoisia, hoikkia ja hopeanhohtoisia parvikaloja. Niillä on kaksi selkäevää. Rintaevät ovat vartalon yläosassa. Suu on pieni ja terminaalinen, silmät suhteellisen suuret. Heimon kaloilla on luonteenomainen hopeinen kylkijuova. Tämän ylä- ja alapuolella on tummemmat sivujuovat. Suomut ovat pyöreähköja ja helposti irtoavia, joko suuria (31-50 suomua kylkiviivalla) tai pieniä (yli 100 kylkiviivalla). Selkänikamien lukumäärä on 35-60.
Suurin laji "Odontesthes bonariensis" voi olla 52 senttimetriä pitkä, pienin "Menidia colei" taas korkeintaan 4,2-senttinen.
Kalat syövät eläinplanktonia, hyönteisiä ja pikkukaloja.
"Chirostoma"- ja "Odontesthes"-sukujen suurempia lajeja kalastetaan tai kasvatetaan vesiviljelyssä.
Lila Oliver Asher

Lila Oliver Asher (15. marraskuuta 1921 – 11. helmikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen taidemaalari ja taidegraafikko. Asher teki lino- ja puupiirroksia, akvarelleja, veistoksia sekä muotokuvia. Toisen maailmansodan aikana hän piirsi sairaaloissa sotilaista 3600 muotokuvaa, joita julkaistiin myöhemmin kirjana nimellä "Men I Have Met in Bed." Asherin teoksia on Smithsonian American Art Museumissa.
Okahopeakyljet

Okahopeakyljet (Atherionidae) on pieni hopakylkikalojen lahkon kalaheimo. Siihen kuuluu vain yksi suku Atherion ja sen kolme lajia.
Okahopeakyljet ovat hyvin pienikokoisia (5–6 cm) kaloja, jotka elävät indopasifisen merialueen rannikkovesissä Afrikasta Japaniin ja Fidžisaarille ulottuvalla alueella. Niitä tavataan myös koralliriutoilla, joskus vuorovesilammikoissa.
Diivaillen (kappale)

Diivaillen, alkuperäiseltä englanninkieliseltä nimeltään "Puttin' On the Style", on yhdysvaltalainen musiikkikappale. Ensimmäisen version siitä levytti Vernon Dalhart joulukuussa 1925. Lonnie Doneganin vuoden 1957 levytys teki kappaleen tunnetuksi. 
Suomenkieliset sanat kappaleeseen kirjoitti Lasse Liemola, joka levytti sen ensi kerran vuonna 1958. 
Liemolan ohella kappaleen ovat levyttäneet muiden muassa Hullujussi vuonna 1974, Esa Pakarinen vuonna 1977, Bamperos vuonna 1979, Steelers vuonna 1981 ja Problems? vuonna 1991.