tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Goodwood Festival of Speed

Goodwood Festival of Speed ​​on vuosittainen moottoriurheilufestivaali, jossa on moderneja ja historiallisia moottoriurheiluajoneuvoja, jotka osallistuvat vuorinousuun ja muihin tapahtumiin. Se järjestetään Goodwood Housessa, West Sussexissa, Englannissa, yleensä kesäkuun lopussa tai heinäkuun alussa. Tapahtuman on tarkoitus välttää yhteentörmäys Formula 1 -kauden kanssa, jolloin fanit voivat nähdä F1-koneiden sekä moottoriurheiluhistorian autojen ja moottoripyörien nousevan mäelle.
Festivaalin alkuvuosina siihen osallistui kymmeniä tuhansia ihmisiä viikonloppuna. Vuodesta 2014 lähtien se houkutteli noin 100 000 väkijoukkoja jokaisena sen kolmena päivänä. Ennätysmäärä, 158 000 osallistujaa, osallistui vuonna 2003 ennen kuin ennakkolipulla tapahtuva pääsykäytäntö tuli voimaan; osallistujamäärä rajattiin myöhemmin 150 000:een.
Goodwood Festival of Speed ​​perustettiin vuonna 1993. Vuonna 2020 tapahtuma peruttiin ja järjestettiin myöhemmin lokakuussa Speedweek tapahtumana ilman katsojia, mutta suoratoistettiin verkossa ja näytettiin televisioissa.
Minna Haapasalo

Minna Haapasalo (s. 1976 Juankoski) on suomalainen kirjailija ja Turun taideakatemian lehtori. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri. 
Ura.
Haapasalo valmistui vuonna 2000 Turun ammattikorkeakoulusta Teatteri-ilmaisun ohjaajaksi. Kuusi vuotta myöhemmin hän valmistui Turun yliopistosta filosofian maisteriksi pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. 
Haapasalo työskentelee Turun taideakatemian lehtorina.
Hänen esikoisromaaninsa "Tilkkuterapiaa" ilmestyi vuonna 2022. Kirja sijoittuu muun muassa kansalaisopiston tilkkutäkkikurssille, jossa päähenkilö käsittelee niin tuoretta eroaan kuin elämänarvojaankin. Idean kirjaansa Haapasalo sai valmistaessaan tilkkutäkkiä ja miettiessään käsillä tekemisen merkitystä ja vaikutusta ihmisten elämään. Hänen kolmiosaisen kirjasarjansa päähenkilö Riina muuttaa ajatteluaan ja rakentaa elämäänsä käsitöiden avulla. Sarjan toinen osa, vuonna 2023 ilmestynyt Kierrätyshäät, kyseenalaistaa kirkkohäät ja avioliittoinstituution. Riinasta ja hänen ystäväpiiristään kertova kirjasarja sijoittuu Turkuun.
Yksityiselämä.
Haapasalo asuu Turussa ja harrastaa käsitöitä. Hänellä on myös luovuuteen keskittyvä blogi.
Simon Lohet

Simon Lohet (myös "Simon Loxhay"; n. 1550 Liège – 1611 Stuttgart) oli belgialainen renessanssin ajan urkuri ja säveltäjä.
Lohet'n nuoruuden vaiheista ja koulutuksesta ei ole tietoa. Hänet nimitettiin hoviurkuriksi Württembergin herttuakunnan kapelliin Stuttgartiin 14. syyskuuta 1571. Lohet haudattiin Stuttgartissa 5. heinäkuuta 1611. Vuonna 1617 Johann Woltzin tabulatuurikirjassa julkaistiin kaksikymmentä Lohet'n uruille säveltämää fuugaa. Myös Lohet'n poika Ludwig Lohet oli muusikko.
Nikolai Ivanovitš Arsenjev

Nikolai Ivanovitš Arsenjev (; 1760 Moskova – 8. helmikuuta 1830) oli venäläinen aatelismies ja virkamies. Hän toimi Kuurinmaan kuvernementin kuvernöörinä vuosina 1800–1808. Virka-arvoltaan hän oli todellinen valtioneuvos.
Piero Manzoni

Kreivi Piero Meroni Manzoni di Chiosca e Poggiolo (13. heinäkuuta 1933 Soncino – 6. helmikuuta 1963 Milano) oli italialainen taiteilija, joka tuli tunnetuksi tekemästään shokkitaiteesta.
Manzoni oli pitkälti itseoppinut. Hän aloitti uransa tekemällä abstrakteja maalauksia. Petyttyään aikansa taiteelliseen elämään Manzoni allekirjoitti vuonna 1956 kaksi manifestia laajemman taiteellisen vapauden puolesta. Hän alkoi kyseenalaistaa perinteisiä taiteen tekemisen tapoja. Vuosina 1957–1963 Manzoni teki sarjan "Achrome"-teoksia, joissa hän käytti muun muassa puuvillaa, lasikuitua ja jäniksen nahkaa. Näillä teoksillaan hän reagoi Yves Kleinin yksiväristen sinisten maalausten näyttelyyn. Manzonin mahdollisesti provokatiivisin teos on "Taiteilijan paska", jonka hän teki säilömällä purkkeihin ulostetta.
Manzoni kuoli 29-vuotiaana sydäninfarktiin studiollaan Milanossa. Hänen teoksiaan on muun muassa Tate Galleryn, Städelin (Frankfurt) ja Solomon R. Guggenheim -museon kokoelmissa. Manzonin teoksia on pidetty käsitetaidetta ennakoivina.
Costa Mesa

Costa Mesa on kaupunki Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Orangen piirikunnan länsiosassa sijaitseva Costa Mesa kuuluu Los Angelesin suuralueeseen. Costa Mesa sai kaupungin aseman 1953, jolloin sen väkiluku oli alle 20 000. Vuonna 2023 väkiluku oli noin 108 000.
Maantiede.
Costa Mesa sijaitsee Kalifornian eteläosassa noin 55 kilometriä Los Angelesista kaakkoon. Santa Ana -joki virtaa Costa Mesan länsirajaa myöten ja laskee Tyyneen valtamereen kaupungin lounaispuolella Newport Beachin alueella. Costa Mesa ja Newport Beach muodostavat Orangen piirikunnan "satama-alueen".
Historia.
Costa Mesan alkuperäisväestöä olivat shoshonit, jotka asuttivat Wanawna-nimistä kylää (Lupukngna) Santa Anan varrella. Sitten saapuivat espanjalaiset, jotka ottivat alueet haltuunsa ja jakoivat ne. Vuoden 1889 suurtulvan jälkeen maataloudesta tuli alueen pääelinkeino, Kalifornian auringon alla kasvatettiin muun muassa mansikoita ja omenoita. Samana vuonna perustettiin Orangen piirikunta erottamalla se Los Angelesin piirikunnasta. Nykyisen nimensä Costa Mesa sai 1920, sitä ennen se oli tunnettu noin puolitoista vuosikymmentä nimellä town of Harper. Sittemmin öljynporaus täydensi Costa Mesan elinkeinorakennetta ja 1950-luvulta alkaen nopeat maantieyhteydet kiihdyttivät väkiluvun kasvua. Paikkakunnalle kehittyi myös kevyttä teollisuutta ja siitä tuli yksi piirikuntansa kaupallisista ja teollisista keskuksista. Vuonna 1950 Costa Mesaan muutti Vanguard University of Southern California, joka oli perustettu Pasadenassa 1920 nimellä Southern California College.
Talous ja liikenne.
Costa Mesan talous on vahvasti palveluvaltainen, mutta kaupungissa toimii myös valmistavaa teollisuutta. Kaupungin pohjoisosassa sijaitsee kauppakeskus South Coast Plaza. Liikenteen valtaväyliä ovat California State Route 55 ja California State Route 73 sekä Interstate 405.
Carolina Falkholt

Carolina Falkholt (s. 1977 Göteborg) on ruotsalainen kuvataiteilija, joka aloitti uransa graffititaiteilijana pseudonyymillä Blue. Hän edustaa feminististä taidetta ja on saanut innoitusta muun muassa Carolee Schneemannin työstä. Hän on herättänyt toistuvasti kiivasta keskustelua ja kohuja sukupuolielimiä kuvaavilla teoksillaan.
Falkholt varttui Dals Långedissa. Hän meni steinerkouluun Tukholmaan ja aloitti siellä toimintansa graffitikulttuurissa. Hän otti käyttöönsä pseudonyymin Blue. Vuonna 1997 Falkholt muutti ystävänsä kanssa New Yorkiin. Hän palasi Ruotsiin syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen ja perusti perheen. Vuonna 2007 hän teki Göteborgs konsthallin kanssa yhteistyötä näyttelyssä "Grafitta". Vuonna 2010 Falkholt sai Graffiti Mariestad -hankkeen tuloksena laajempaa näkyvyyttä ja teki veistoksen, josta tuli hänen ensimmäinen merkittävä julkinen taideteoksensa. Suosionsa myötä hän sai uusia tilauksia ja pääsi laajemmin pitämään näyttelyitä. Falkholt osallistui SVT:n ohjelmaan "Konstkuppen".
Vuonna 2013 Falkholt teki seinän kattavan, naisen vartaloa esittävän maalauksen Rovaniemen Valtakadulle. Teos kuuluu Brandvägg-triptyykkiin, jonka muut osat Falkholt maalasi Luulajaan ja Severomorskiin. Hän on usein tehnyt yhteistyötä muun muassa muusikoiden kanssa.
Varsinkin vuoden 2013 jälkeen Falkholt on käyttänyt työssään aiheena usein emätintä. Hän käyttää tästä taidemuodosta nimitystä "fittkonst", joka hänen mukaansa on myös poliittinen kannanotto. Falkholt on profiloitunut voimakkaana patriarkaatin vastustajana ja kertonut pyrkivänsä emättimen taiteessa kuvaamisen normalisointiin. Syksyllä 2017 hän palasi New Yorkiin. Falkholtin Manhattanille maalaama siitintä kuvaava työ herätti vastustusta ja tuli nopeasti päällemaalatuksi. Samoin tehtiin hänen Tukholmaan maalaamalleen siittimen kuvalle. Molemmat työt olivat monien kerrosten kokoisia. Yksi suurimmista Falkholtiin liittyneistä kohuista syntyi hänen Nyköpingin lukion seinään tekemästään emätinmaalauksesta.
Leena Rousti

Leena Maria Rousti (s. 15. toukokuuta 1963 Helsinki) on suomalainen vapaa näyttelijä ja laulaja. Hänen äänialansa on mezzosopraano. Rousti on näytellyt muun muassa Tampereen Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa, Seinäjoen kaupunginteatterissa, Kokkolan kaupunginteatterissa, Tampereen Komediateatterissa ja Turun Linnareatterissa. Sekä vieraillut useissa teattereissa ja kesäteattereissa.
Ura.
Leena Rousti syntyi oopperalaulaja Eero Roustin ja lipunmyyjä Inga Fransmanin perheeseen. Hän toimi avustajana Suomen Kansallisoopperassa jo 1970-luvulla sekä 1982–1989. Vuosina 1979–1982 hän oli avustajana myös Helsingin Kaupunginteatterissa ja 1982–1990 Suomen Kansallisteatterissa. Vuosina 1990–1995 Rousti näytteli Tampereen Teatterissa. Vuosina 2011–2014 hän oli kiinnitettynä Seinäjoen kaupunginteatteriin ja 2015–2017 Kokkolan kaupunginteatteriin.
Roustin näyttämötehtäviä ovat muun muassa Inez, Nicole ja Simone näytelmässä "Leipurin kaunis vaimo", musikaalin "Evita" nimiosa sekä sisar Margarete ja abbedissa musikaalissa "Sound of Music," Florence Foster Jenkinsin roolin näytelmässä Suurenmoista. Kinky Boots musikaalissa hän teki Trishin roolin Tampereen Työväen Teatterissa. Nine musikaalissa Rousti oli mukana Teatteri Imatralla. Näytelmässä "Taivaan tulet" Rousti teki Leena Junnin ja Röhkön roolit Pyynikin kesäteatterissa 2016. 2025 syksyllä Rousti nähdään Tampereen Komediateatterin näytelmässä Pokka Pitää Hyacint Bucketin roolissa. Aikaisemmissa esityksissä syksystä 2023-2025 kevääseen Rousti esitti Hyacinthin sisarta Daisya. 
Vuonna 1990 Rousti esiintyi Jouko Suikkarin rikoselokuvassa "Rundi".
Lhuis

Lhuis on kunta itäisessä Ranskassa Ainin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Rhônejoen varrella, noin 23 kilometriä Belleyn kaupungista länteen.
Kunnan keskusta sijaitsee noin 400 metrin korkeudessa.
Keskustassa oleva Marian taivaaseenottamisen kirkko ("Église de l'Assomption") on peräsisin 1100-luvulta. Se lisättiin historiallisten monumenttien luetteloon vuonna 1930.
Juli Arsenjev

Juli Konstantinovitš Arsenjev (; 1818 Pietari – 1873 Tula) oli venäläinen aatelismies ja virkamies. Hän toimi vuosina 1861–1862 Smolenskin kuvernementin, vuosina 1862–1870 Aunuksen kuvernementin ja vuosina 1870–1873 Tulan kuvernementin kuvernöörinä. Vuonna 1868 hän saavutti salaneuvoksen virka-arvon. Hänellä oli myös kamarijunkkarin arvonimi.
RCS (täsmennyssivu)

RCS voi tarkoittaa seuraavia:
Jean Delville

Jean Delville (1867 Leuven – 19. tammikuuta 1953 Bryssel) oli belgialainen taidemaalari, okkultisti ja teosofi, joka edusti eurooppalaisen symbolismin esoteerista suuntausta. Hän myös kirjoitti runoutta ja poleemisia tekstejä hengellisistä aiheista.
Delville opiskeli vuoteen 1889 saakka Brysselin kuninkaallisessa taideakatemiassa. Hän alkoi pitää ammattimaisesti näyttelyitä 20-vuotiaana. Varhaisimmissa teoksissaan Delville kuvasi muun muassa maisemia ja köyhälistön oloja. Hän etääntyi naturalistista juuristaan tutustuttuaan symbolismiin Pariisissa 1880-luvun puolessavälissä. Delville tapasi omaperäisen katolisen okkultisti Joséphin Péladanin vuonna 1887 tai 1888. Vuosina 1892–1895 hän piti näyttelyitä Péladanin Salon de la Rose + Croix'ssa. Varhaisia okkultistisia vaikutteita Delville omaksui lisäksi Éliphas Lévin ja Alexandre Saint-Yves d'Alveydren opeista. Vuonna 1895 hän voitti Belgian Prix de Romen ja lähti Italiaan. Siellä Delville maalasi teoksensa "L'école de Platon", joka oli näytteillä ensimmäisen kerran Brysselissä vuonna 1898. Sittemmin teos on otettu Orsayn taidemuseoon. Delville irtautui Pariisista lähdettyään Péladanin vaikutuspiiristä ja alkoi pitää omia näyttelyitään Belgiassa. Hän yhdisteli hengellisissä kirjoituksissaan vaikutteita Édouard Schuralta ja teosofisen liikkeen ajattelijoilta, joihin kuuluivat Helena Blavatsky ja Annie Besant. Delville oli myöhemmin Belgian teosofisen seuran sihteeri. Hän kutsui ajatteluaan idealismiksi ja oli tuottelias hengellinen kirjoittaja, mutta ei juuri puhunut taiteestaan.
Delville näki taiteen tehtävänä hengellisen todellisuuden heijastamisen. Hänen tunnetuimpiin töihinsä kuuluu "Mysteriosa" (1892), joka on sävyltään salaperäinen meedion muotokuva. Teoksella on lisänimi "Rouva Stuart Merrillin muotokuva". Delvillen pojan Olivierin isästään kirjoittaman elämäkerran mukaan maalauksessa esiintyy symbolistisen runoilija Stuart Merrillin belgialainen vaimo. Delvillen mukaan hengellistä valaistumista estävä tekijä oli rahan, vallan ja seksuaalisen mielihyvän tavoittelu. Tätä uskomusta heijastaa hänen teoksensa "Les trésors de Satan" (1895). Sekä "Mysteriosa" että "Les trésors de Satan" otettiin myöhemmin Belgian kuninkaallisiin taidemuseoihin. Apoteoosia kuvaava maalaus "L'Homme-Dieu" on tehty aikana, jona Delvillen mielenkiinto teosofiaa kohtaan kasvoi.
Delville opetti Brysselin kuninkaallisessa taideakatemiassa ja Glasgow School of Artissa. Hän oli naimisissa ja hänellä oli kuusi lasta. Taidekriitikko Paul Caso tapasi Delvillen vuonna 1951 tämän kotona ja kuvaili hänen jääneen tuossa vaiheessa taidemaailmassa täysin yksin. Mahdollista on, että Delvillen kirjoitusten jyrkkä ja poleeminen sävy etäännytti muita hänestä. Kiinnostus Delvillen taidetta kohtaan elpyi myöhemmin muun muassa Lontoossa 1968 ja Pariisissa 1972 pidettyjen näyttelyjen myötä. Sittemmin hänen teoksiaan on usein sisällytetty symbolismia esitteleviin näyttelyihin. Niitä on otettu myös Kansainvälisen Teosofisen Seuran päämajaan Intian Adyariin.
Leo Gardemeister

Leo Gardemeister (s. 9. lokakuuta 2000) on suomalainen pesäpalloilija. Gardemeister edustaa Superpesiksessä pelaavia Imatran Pallo-Veikkoja. Hänen kasvattajaseuransa on Kouvolan Pallonlyöjät. 
Gardemeisterilla on sopimus Imatran Pallo-Veikkojen kanssa kausista 2024 ja 2025 sekä optio kaudesta 2026. Hän pelaa etenijäjokerina. Gardemeister on pelannut 18 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt yhden kunnarin, tuonut kymmenen juoksua ja kerännyt 66 kärkilyöntipistettä. Tilastot päivitetty 10. heinäkuuta 2024.
Gardemeister työskentelee tutkimusapulaisena LUT-Yliopiston Renewable Electricity Generation and Storage-laboratoriossa.
Gardemeister

Gardemeister on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Vikøyri

Vikøyri on taajama Vikin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,4 neliökilometriä ja asukasluku 1 212 vuonna 2024. Vikøyrissä on muun muassa Tinen meijeri, joka valmistaa gamalost-juustoa.
Hoven kirkko

Hoven kirkko () on Vikin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta. Arkkitehti Peter Andreas Blixin johdolla ränsistynyt ja purku-uhan alla ollut keskiaikainen kirkko kunnostettiin 1800-luvun lopulla.
Hopperstadin sauvakirkko

Hopperstadin sauvakirkko () on Vikin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva sauvakirkko 1100-luvulta.
Arnafjordin kirkko

Arnafjordin kirkko () on Vikin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1645.
Vikin kirkko (Vik)

Vikin kirkko () on Vikin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1877.
Anders Nummedal

Anders Johnsen Nummedal (27. tammikuuta 1867 Vik – 6. maaliskuuta 1944 Oslo) oli norjalainen arkeologi. Hän erikoistui Norjan kivikauden aikaiseen kulttuuriin ja löysi ensimmäiset merkit Fosnan ja Komsan kulttuureista.
Austin Osman Spare

Austin Osman Spare (30. joulukuuta 1886 Lontoo – 15. toukokuuta 1956 Lontoo) oli brittiläinen piirtäjä, taidemaalari ja okkultisti. Hän yhdisti okkultistisia ja muinaisia mytologisia aiheita teoksiinsa, jotka laati art nouveaun ja symbolismin estetiikan pohjalta. Hän uskoi taiteen kumpuavan alitajunnassa olevasta "latentista tiedosta".
Spare opiskeli Royal College of Artissa. Hän sai vuosina 1904–1912 menestystä groteskeilla piirroksillaan. Spare teki kokeiluja automatismin parissa jo ennen surrealisteja. Häntä onkin kuvailtu "protosurrealistiksi". Spare julkaisi myös kirjoituksiaan ja toimitti kahta lehteä. Vuonna 1919 Spare erosi vaimostaan, näyttelijä Eily Shaw'sta. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hänen suosionsa lisäksi hiipui. Spare eli 1920-luvulla eristäytynyttä elämää, mutta jatkoi taiteen tekemistä. Hän teki muun muassa satyyrimaisia kuvia kasvoista. Spare hyödynsi anamorfoosia ja teki kuvia itsestään naisena, Jeesuksena ja Adolf Hitlerinä. Osa hänen teoksistaan oli niin eroottisia, ettei niitä laillisesti ollut mahdollista asettaa näytteille hänen elämänsä aikana. Sparen tyylivalikoima oli hyvin laaja ja ulottui huolellisesti pastelliväreillä tehdyistä muotokuvista kalligrafiaan. Brittilehdistössä hän palasi lyhyesti julkisuuteen sankarin maineessa, koska hän oli kieltäytynyt tekemästä muotokuvaa, jota Hitler oli pyytänyt häneltä ilmeisesti Saksan suurlähetystön henkilökunnan kautta.
Spare sai vaikutteita teosofiasta ja spiritualismista. Hän kuului lyhyesti Aleister Crowleyn hengellisiin piireihin. Spare sai uutta suosiota 1930-luvun lopussa ja piti taas näyttelyitä elämänsä loppupuolella. Hänen tuotantoonsa kuuluu yli 3 000 teosta. Aikansa taidepiirien ulkopuolella vaikuttanut Spare kuitenkin pysyi pitkään lähinnä kulttihahmona. 1960-luvulla Mario Amaya kuvaili Sparea postuumisti "Britannian ensimmäiseksi poptaiteilijaksi". Led Zeppelinistä tunnettu muusikko Jimmy Page keräsi Sparen taiteen kokoelman. Kenneth Grant käsitteli Sparea kirjoituksissaan mytologisoidusti lapsuusaikana initioituna synkkänä velhona.
Sparen teoksia on muun muassa Metropolitan Museum of Artissa, Victoria and Albert Museumissa ja Princeton University Art Museumissa.
Ángel Bossio

Ángel Bossio (5. toukokuuta 1905 – 31. elokuuta 1978) oli argentiinalainen jalkapallomaalivahti. Hän oli pituudeltaan 178-senttimetrinen.
Bossio edusti urallaan Atlético Talleresia ja River Platea. Hän pelasi Argentiinan maajoukkueessa yhteensä 21 ottelua ja voitti Copa Américan kausilla 1926–1927 ja 1928–1929. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon kesäolympialaisissa 1928 ja vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuoden 1928 olympialaisista hän sai hopeaa.
Juan Botasso

Juan Botasso (23. lokakuuta 1908 Quilmes, Buenos Airesin maakunta, Argentiina – 5. lokakuuta 1950) oli argentiinalainen jalkapallomaalivahti. Hän oli pituudeltaan 169-senttimetrinen.
Botasso edusti urallaan Argentino de Quilmesia, Racing Clubia ja Quilmesia. Hän pelasi Argentiinan maajoukkueessa yhteensä 9 ottelua ja voitti Copa Américan kaudella 1928–1929. Hän kuului Argentiinan kokoonpanoon vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Sverre Riisnæs

Sverre Parelius Riisnæs (6. marraskuuta 1897 Vik – 21. kesäkuuta 1988 Oslo) oli norjalainen juristi ja äärioikeistolaisen Nasjonal Samling -puolueen poliitikko, joka toimi saksalaismiehityksen aikaisen Vidkun Quislingin johtaman nukkehallituksen oikeusministerinä. Hänen johdollaan Norjan juutalaisia karkotettiin Natsi-Saksaan ja oikeusjärjestelmä mukautettiin natsien toiveiden mukaiseksi. Sodan jälkeen Riisnæs haastettiin oikeuteen, mutta psyykkisen sairauden vuoksi häntä ei tuomittu rangaistukseen.
Roberto Cherro

Roberto Cherro (23. helmikuuta 1907 Barracas, Buenos Aires, Argentiina 11. lokakuuta 1965) oli argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Cherro edusti urallaan Ferron ja Sportivo Barracasin lisäksi Boca Juniorsia vuodet 1926–1938. Hän voitti jälkimmäisen kanssa viidesti Argentiinan Primera Divisiónin vuosina 1926, 1930, 1931, 1934 ja 1935. Hänet valittiin liigan parhaaksi maalintekijäksi neljästi kausina 1925–1926, 1927–1928, 1929–1930 ja 1936–1937.
Cherro pelasi Argentiinan maajoukkueessa yhteensä 17 ottelua ja teki niissä 12 maalia. Hän voitti joukkueen kanssa Copa Américan kaudella 1928–1929 ja kuului joukkueen kokoonpanoon sekä vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailuissa että kesäolympialaisissa 1928. Vuoden 1928 olympialaisista hän sai hopeaa.
Alberto Chividini

Alberto Chividini (23. helmikuuta 1907 San Miguel de Tucumán, Tucumánin maakunta, Argentiina – 31. lokakuuta 1961) oli argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Chividini edusti urallaan muun muassa Central Nortea ja San Lorenzoa. Hän debytoi Argentiinan maajoukkueessa heinäkuussa 1930 ja pelasi joukkueessa yhteensä 3 ottelua. Hän voitti Copa Américan kaudella 1928–1929 ja kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailuissa.
José Della Torre

José Della Torre (23. maaliskuuta 1906 San Isidro, Suur-Buenos Aires, Argentiina – 31. heinäkuuta 1979) oli argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Della Torre edusti urallaan Racing Clubia, Americaa, Ferroa ja Atlantaa. Hän pelasi Argentiinan maajoukkueessa yhteensä 5 ottelua, joista kaikki vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Juan Evaristo

Juan Evaristo (20. kesäkuuta 1902 Buenos Aires, Argentiina – 8. toukokuuta 1978) oli argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Evaristo edusti 15 vuotta kestäneellä urallaan Colegialesia, Huracánia, Boca Juniorsia, Independientea, Argentinos Juniorsia ja Sportivo Barracasia. Hän voitti Boca Juniorsin kanssa Argentiinan Primera Divisiónin vuonna 1931.
Evaristo edusti Argentiinan maajoukkuetta vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailuissa ja kesäolympialaisissa 1928. Vuoden 1928 olympialaisista hän sai hopeaa.
H-101

H-101 (; ) on venäläinen subsooninen ilmasta-maahan-risteilyohjus. Se pohjautuu H-55 -risteilyohjukseen. H-101 otettiin käytöön 2012 ja operatiivisesti Syyrian sisällissodassa marraskuussa 2015. Risteilyohjus voidaan varustaa ydinkärjellä, jolloin siitä käytetään nimeä H-102. Aseen suunnittelija ja valmistaja on Taktitšeskoje raketnoje vooruženije -asekonserniin kuuluva MKB Raduga.
Käyttö.
Venäjä on käyttänyt tätä risteilyohjusmallia useasti Syyriassa (2015–) ja hyökkäyssodassaan (2022–) Ukrainaan. 
Venäläisisiä lentokoneita, jotka ovat yhteensopivia ohjuksen kanssa:
Tunnetuihin käyttötapauksiin ja ilmeisiin sotarikoksiin lukeutuu 8. heinäkuuta 2024 tehty ohjusisku kiovalaiseen lastensairaala Oh’matdytiin. Sairaalarakennukset on mainittu erikseen suojeltavina kohteina myös Venäjän vahvistamassa, Geneven sopimuksissa.
Ajatuspaja ISW:n mukaan 8. heinäkuuta 2024 ohjusiskuissa venäläiset H-101-risteilyohjukset lensivät poikkeuksellisen alhaalla, joissain tapauksissa vain noin 50 metriä maanpinnan yläpuolella, mikä vaikeutti ilmatorjunnan kykyä osua niihin. Matala lentokorkeus viittaa osaltaan mahdollisuuteen, että venäläisjoukot olisivat kehittäneet hyökkäystaktiikkansa tai soveltaneet teknologioita aiemmasta poikkeavalla tavalla risteilyohjusiskussa. Esimerkiksi kohteita tiedustelevien droonien tietoliikenteen käyttöä on voitu rajoittaa niin, että ne ovat yhteydessä risteilyohjuksien ohjaamoon vasta silloin, kun ohjukset ovat jo matkallaan lähellä aiottua kohdetta.
Ominaisuudet.
Ohjuksen tärkeimmät ominaisuudet on mainittu oheisessa mallineessa.
Useita H-101 -ohjuksia on pudotettu Ukrainassa niin, että ne ovat säilyneet varsin ehjinä, jolloin ohjuksen rakennetta on päästy tutkimaan.
Ohjuksen on joissain lähteissä väitetty olevan häiveominaisuuksilla varustettu. H-101:lla on litteän kulmikas poikittaisprofiili, joka saattaisi hyvin tehtynä pienentää tutkaheijastavuutta. Mutta ohjuksen materiaalit eivät ole tutkaheijastusta pienentäviä, eikä pintaa ei ole häivekäsitely, joten ohjusta ei sitä tarkastelleiden ukrainalaistutkijoiden mukaan voida pitää häiveohjuksena. Häiveominaisuus on heidän mukaansa valeuutisointia. 
Risteilyohjuksessa on lämpöhakuisten torjuntaohjusten vastatoimena soihtuja, joilla ohjustorjuntaa voidan pyrkiä harhauttamaan.
Wanda Sykes

Wanda Sykes (s. 7. maaliskuuta 1964 Portsmouth, Virginia) on yhdysvaltalainen stand up -koomikko ja näyttelijä. Hän on ääninäytellyt muun muassa Yli aidan, Tallipihan bilehileet, Karhuveljeni Koda 2, Rio, , , Uglydolls - Täydellisen epätäydelliset ja Paavo Pesusieni ja Santa-Sanna pelastavat Tangalan.
Harvey Guillén

Javier "Harvey" Guillén (s. 30. toukokuuta 1990 Orange County, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on ääninäytellyt muun muassa , Toive ja Karvinen.
Smurffit (vuoden 2025 elokuva)

Smurffit-elokuva () on vuonna 2025 ensi-iltanasa saanut tietokoneanimaatioelokuva musikaalielokuva, jonka on ohjannut Chris Miller, ja käsikirjoittannut Pam Brady. Elokuvan ääninäyttelijöihin kuuluvat Rihanna, Nick Offerman, Natasha Lyonne, JP Karliak, Dan Levy, Amy Sedaris, Nick Kroll, James Corden, Octavia Spencer, Hannah Waddingham, Sandra Oh, Jimmy Kimmel, Alex Winter, Maya Erskine, Billie Lourd, Xolo Maridueña, Kurt Russell ja John Goodman.
Ääninäyttelijät.
Suomenkielisen version muissa rooleissa esiintyvät Ella Tarvonen, Hanna Mönkäre, Joonas Saartamo, Katja Sirkiä, Osku Ärilä, Valtteri Turunen, Juho Karppinen, Liisa Ahonen, Markus Degerman, Mikko Renfors, Pinja Hanski ja Roope Saarelma. Suomenkielisen version on ohjannut Mikko Renfors ja kääntänyt Aki Heinlahti.
JP Karliak

John Paul Karliak on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Dan Levy

Daniel Joseph Levy (s. 9. elokuuta 1983 Toronto, Kanada) on kanadalainen näyttelijä ja elokuvantekijä. Levy on tunnettu erityisesti sarjasta Schitt's Creek, jonka hän loi ja näytteli yhdessä isänsä Eugene Levyn kanssa. Hän on ääninäytellyt muun muassa Haunted Mansion, Smurffit ja Animal Friends.
Nick Kroll

Nicholas Kroll (s. 5. kesäkuuta 1978 Rye, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ääninäyttelijä, koomikko, kirjailija ja tuottaja. Hänet tunnetaan luomisesta ja ääninäyttelijöistä Sausage Party, Sing, , Lemmikkien salainen elämä 2, Perhe Addams, Perhe Addams 2, Sing 2 ja Smurffit.
Ilmapulputus

Ilmapulputus tarkoittaa laivan vedenalaisen pohjan ilmavoitelua, jossa laivan pohjasta puhalletuilla miljoonilla mikroskooppisilla ilmakuplilla vähennetään rungon kitkaa. Ilmapulputus keksittiin Wärtsilässä Ilmapulputusta (Wärtsilä Airbubbling System) käytettiin myös esim. jäänmurtaja Kontiossa.
Montagnieu (Ain)

Montagnieu on kunta itäisessä Ranskassa Ainin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Rhônejoen varrella, noin 28 kilometriä Belleyn kaupungista länteen.
Kylän keskelle rakennettiin Saint-Loupin kappeli samalla paikalla olleen kappelin tilalle. Kappeli nimettiin Saint-Didierin kirkoksi vuonna 1733. Kirkkoa laajennettiin vuonna 1842.
Montagnieu kuuluu Bugeyn viinintuotantoalueeseen, ja sen Montagnieu (AOC) -viinit ovat saaneet AOC statuksen.
Villebois

Villebois on kunta itäisessä Ranskassa Ainin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Rhônejoen varrella, noin 35 kilometriä Belleyn kaupungista länteen.
Villebois'n kiveä käytettiin rakentamisessa 1500-luvulta 1950-luvulle asti. Tämän jälkeen louhokset suljettiin. Louhoksien kalkkikivestä on rakennettu useita tunnettuja rakennuksia, kuten Lyonin oikeuspalatsi. Villebois'n keskusaukiolla on louhoksessa tehty monoliitti, joka pystytettiin yhtenä kappaleena vuonna 1890 Ranskan vallankumouksen satavuotisjuhlaksi.
Bentsamidi

Bentsamidi (C12H11NO) on aromaattisiin amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden yhdisteiden synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa bentsamidi on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman määrin veteen tai dietyylieetteriin, mutta liukenee paremmin esimerkiksi etanoliin, bentseeniin ja pyridiiniin. Bentsamidi on polymorfista ja siitä tunnetaan kidemuodot I, II, III ja IV. Näistä vain kidemuoto I on stabiili, ja muut ovat metastabiileja eli muuntuvat muodostumisensa jälkeen kidemuodoksi I.
Bentsamidia valmistetaan bentsoyylikloridin tai bentsoehappoanhydridin ja ammoniakin tai ammoniumkarbonaatin reaktiolla.
Bentsamidia käytetään esimerkiksi väriaineiden synteesiin.
Eldon Gorst

Eldon Gorst (1861–1911) oli englantilainen diplomaatti. Hän aloitti diplomaattiuransa 1885. Gorst oli vuodesta 1890 välittömien verojen tarkastaja Egyptissä, 1898–1904 Egyptin hallituksen neuvonantajana raha-asioissa ja 1904–1907 ulkoasiainministeriön apulaisalivaltiosihteerinä. Vuodesta 1907 lähtien hän toimi Englannin valtiollisena asiamiehenä ja pääkonsulina Egyptissä ja maan tosiasiallisena vallankäyttäjänä.
Kamarikesä

Kamarikesä on vuonna 2005 perustettu nuoriin muusikoihin keskittyvä kamarimusiikkifestivaali, joka järjestetään Helsingin Ritarihuoneella.
Kamarikesän järjestämisestä vastaa Ritarihuone ry. Festivaalin perustivat Ville Komppa ja Pasi Eerikäinen. Festivaalin taiteelliset johtajat vaihtuvat noin viiden vuoden välein. Taiteelliset johtajat valitsevat omat seuraajansa seuraavan sukupolven osaajista.
Vuonna 2021 johtajina aloittivat viulisti Abel Puustinen, pianisti Ossi Tanner ja klarinetisti Klaara Vasara. Aikaisempia taiteellisia johtajia ovat olleet festivaalin perustaneet Sibelius-Akatemian musiikinteorian lehtori Ville Komppa ja Radion sinfoniaorkesterin viulisti Pasi Eerikäinen, Sinfonia Lahden ylikapellimestari ja BBC:n Sinfoniaorkesterin päävierailija Dalia Stasevska, palkittu pianisti Johannes Piirto sekä arvostettu Borea-kvartetti, jonka jäseniä ovat Tami Pohjola, Kasmir Uusitupa, Riina Piirilä ja Senja Rummukainen.
Kamarikesässä ovat esiintyneet viulistit Pekko Pulakka, Otto Antikainen ja Rebecca Roozeman, suomalaiskapellimestarit Klaus Mäkelä ja Tarmo Peltokoski, sellisti Jonathan Roozeman ja , sellisti-säveltäjä Lauri Porra, baritoni Aarne Pelkonen, näyttelijät Kati Outinen ja Alina Tomnikov, sekä maailmaa kiertävä suomalainen Kamus-kvartetti. Toimintavuoden 2024 aikana festivaalilla esiintyivät myös muun muassa pianisti-säveltäjä Iiro Rantala, vuoden 2024 Jazz-Emmalla palkittu Selma Savolainen, ja Timo Mustakallio -kilpailussa palkittu vain 21-vuotias Gabriel Kivivuori.
Zwelethu Mthethwa

Zwelethu Mthethwa (s. 1960 Durban) on eteläafrikkalainen valokuvaaja, taidemaalari ja murhaaja. Hän kouluttautui taidemaalariksi, mutta on tullut parhaiten tunnetuksi henkilöistä ottamistaan suurista valokuvista. Usein valokuvat ovat esittäneet siirtotyöläisiä ja köyhiä henkilöitä.
Mthethwa opiskeli Michaelis School of Fine Artissa ja sai sieltä diplomin vuonna 1985. Hän piti ensimmäisen oman näyttelynsä AVA-galleriassa vuonna 1986. Hän sai tuolloin huomiota pastelliväreillä tekemistään teoksista, joissa yhdisteltiin omakuvaa ja townshipympäristöjä. Mthethwa lähti vuonna 1987 Fulbright-stipendillä Yhdysvaltoihin. Hän sai maisterin arvon Rochester Institute of Technologysta vuonna 1989. Palattuaan Etelä-Afrikkaan hän toimi jonkin aikaa yritysmaailmassa. Vuonna 1995 Mthethwa nimitettiin Michaelis School of Fine Artiin vanhemmaksi luennoitsijaksi. Hän tapasi siellä taiteilija Bongi Bengun, jonka kanssa meni naimisiin joulukuussa 1996. Avioliitto kesti vain kaksi vuotta. Vuonna 1999 Mthethwa lähti opettajan tehtävistään ja ryhtyi päätoimiseksi taiteilijaksi. Mthethwan töitä on ollut näyttelyissä Etelä-Afrikan lisäksi muun muassa New Yorkissa, Espanjassa ja Lontoossa. Deutsche Bank nimesi Frankfurtin-taidegalleriansa yhden siiven hänen mukaansa. Teoksia otettiin Museum of Modern Artin, Scottish National Portrait Galleryyn ja Iziko South African National Galleryyn. Mthethwa oli vuonna 2005 valokuvillaan edustettuna Venetsian biennaalissa. Vuonna 2004 hän osallistui Gwangjun biennaaliin ja vuonna 2007 Marrakechin biennaaliin.
Mthethwa ei suostunut ottamaan ihmisistä mustavalkoisia kuvia, koska hänen mukaansa ne riistivät ihmisiltä näiden yksilöllisyyden. Värikkäät valokuvat antavat hänen mukaansa ihmisille arvokkuutta. Vuonna 2001 ja 2002 Mthethwa sai tyttären myöhemmin Englantiin muuttaneen naisen kanssa.
Murha.
Aamuyöllä 14. huhtikuuta 2013 Mthethwa hakkasi ja potki 23-vuotiaan Nokuphila Kumalon kuoliaaksi Ravenscraig Roadilla Kapkaupungin Woodstockissa. Hän tallentui valvontakameroihin, minkä lisäksi hänestä tehtiin silminnäkijähavaintoja. Uhri oli Gugulethussa asunut seksityöläinen. Mthethwa lähti rikoksen jälkeen ulkomaille, mutta joutui palattuaan pidätetyksi 5. toukokuuta 2013. Aktivistit kampanjoivat seksityöläisten ihmisoikeuksien puolesta, ja Sex Workers Education and Advocacy Taskforcen johtaja oli todistajana oikeudessa vaatimassa ankaraa tuomiota ja kritisoimassa oikeuslaitosta sen usein osoittamasta välinpitämättömyydestä seksityöläisiä kohtaan. Osa Mthethwan teoksista vedettiin pois paikallisista näyttelyistä. Myös hänen teostensa kansainvälinen kysyntä hiipui.
Mthethwa vetosi oikeudessa muistinmenetykseen. Kesäkuussa 2017 hänet tuomittiin 18 vuoden vankeusrangaistukseen.
Carl Graebe

Carl James Peter Graebe (24. helmikuuta 1841 Frankfurt am Main – 19. tammikuuta 1927 Frankfurt am Main, Saksa) oli saksalainen kemisti. Hän oli professori Königsbergissä 1870 ja Genevessä 1879. Hän kehitti 1869 yhdessä Carl Theodore Liebermannin kanssa alitsariini-väriaineen synteettisen valmistuksen antraseenista. Sittemmin synteettinen alitsariini on kokonaan syrjäyttänyt käytöstä värimataran luonnollisen väriaineen. Graeben teosten muita aiheita ovat ftaalihappo-, naftaliini-, antraseeni- ja fenantreenijohdannaiset.
Kari Risvik

Kari Wiger Risvik (13. kesäkuuta 1932 – 6. marraskuuta 2021) oli norjalainen kääntäjä, joka käänsi kaunokirjallisuutta espanjasta, portugalista, katalaanista, italiasta, ranskasta, saksasta, englannista ja hepreasta norjaksi. Myös hänen aviomiehensä Kjell Risvik oli kääntäjä.
Gro Dahle

Gro Dahle (s. 15. toukokuuta 1962 Oslo) on norjalainen kirjailija, joka on julkaissut niin runoja, romaaneja kuin näytelmiäkin. Hän on myös tehnyt lastenkirjoja yhdessä miehensä Svein Nyhusin ja tyttärensä Kaia Dahle Nyhusin kanssa. Dahle on opiskellut englannin kieltä, psykologiaa, aatehistoriaa ja uskontoa Oslon yliopistossa. Hänen esikoisteoksensa, runokokoelma "Audiens" ilmestyi vuonna 1987.
Messaad

Messaad () on kaupunki ja piirikunnan keskus Djelfan maakunnssa Algeriassa. Se sijaitsee Atlasvuorten ja Saharan reunalla 70 kilometriä Djelfasta etelään. Messaadin kunnassa oli arviolta 131 300 asukasta vuonna 2017.
Messaadin kunnan pinta-ala on 147,76 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Moudjebaran, idässä ja kaakossa Selmanan ja lounaassa ja lännessä Deldoulin kuntiin.
Messaad on perusteilla olevan maakunnan hallinnollinen keskus. Maakunta käsittää kaksi piirikuntaa ja kahdeksan kuntaa. Sen pinta-ala on 15 530 neliökilometriä. Asukkaita on lähes 350 000.
Messaadista on maantieyhteydet Djelfaan, Laghouatiin, Bou Saadaan ja Touggourtiin. Kaupungissa on elintarvike-, rakennustarvike-, tekstiili-, nahka- ja kemian teollisuutta.
Paikallisia nähtävyyksiä ovat roomalaisen Castellum Dimmidin rauniot ja seudun kalliopiirrokset.
Risa Hontiveros

Ana Theresia Navarro Hontiveros-Baraquel (s. 24. helmikuuta 1966) on filippiiniläinen poliitikko ja toimittaja, joka on toiminut senaattorina vuodesta 2016. Hän toimi aiemmin Akbayanin edustajana Filippiinien edustajainhuoneessa vuosina 2004–2010. Hän on toimittajien ja televisiojuontajien Gringgayn ja Pia Hontiverosin vanhempi sisar.
Eugénie (Ruotsin ja Norjan prinsessa)

Eugénie (koko nimeltään Charlotta Eugénie Augusta Amalia Albertina Bernadotte; 24. huhtikuuta 1830 Tukholma – 23. huhtikuuta 1889 Tukholma) oli Ruotsin ja Norjan prinsessa. 
Hän oli kuningas Oskar I:n ja kuningatar Josefinan tytär. Hänen veljiään olivat Kaarle XV ja Oskar II. Eugénie oli läheinen säveltäjäveljensä Gustafin kanssa, ja tämän kuolema 25-vuotiaana lavantautiin vuonna 1852 järkytti häntä syvästi, minkä jälkeen hänen oma terveytensä ei koskaan tullut entiselleen.
Eugénie oli naimaton ja sairasteli koko aikuisikänsä. Hän katsoi, että tämä antoi hänelle mahdollisuuden elää itsenäistä elämää. Kun Ruotsin valtiopäivät päättivät vuonna 1858, että aikuiset naimattomat naiset voivat hakea täysivaltaisiksi julistamista eli olla itsenäisiä ilman holhoojaa, hän oli yksi ensimmäisistä naisista Ruotsissa, joka haki tätä oikeutta. 
Eugénie peri vanhempiensa kiinnostuksen musiikkiin ja sävelsi useita pianokappaleita. Hän oli myös taitava vesivärimaalari ja kuvanveistäjä. Eugénie oli myös filantrooppi, joka perusti lasten- ja hoitokoteja, sekä eläinten oikeuksien puolustaja. Vuonna 1864 hän julkaisi kirjan "Les princesses de la Suède", jossa hän esitteli Ruotsin historiallisia prinsessoja. Lisäksi hän kirjoitti runoja.
Skolioseksuaalisuus

Skolioseksuaalisuus eli transsuuntautuneisuus tarkoittaa seksuaalista suuntautumista, jossa henkilö kokee seksuaalista ja romanttista vetovoimaa muunsukupuolisia ja transsukupuolisia kohtaan. Skolioseksuaalisuus on lähellä panseksuaalisuutta, jossa henkilön seksuaalinen mielenkiinto kohdistuu ihmiseen tämän sukupuolesta riippumatta. Skolioseksuaalisuus voi tarkoittaa eri asioita ja voi ilmetä eri tavoin eri ihmisille. Osa skolioseksuaaleista kokee vetoa erityisesti transsukupuolisiin, osa muunsukupuolisiin. Osaa transsuuntautuneista viehättää fyysinen sukupuolikaksinaisuus, toisia androgyyni persoonallisuus tai tyyli. Transsuuntautuneisuus lienee eräs heikoimmin tunnetuista seksuaalisen suuntautumisen muodoista.
Skolioseksuaalisuuden käsitettä on myös arvosteltu, koska nimitys muistuttaa sanaa skolioosi, joka viittaa kieroselkäisyyteen. Skolioseksuaalisuus ei kuitenkaan ole kieroutunut tai vääntynyt seksuaalisuuden muoto. Kyseessä ei ole myöskään fetissi. Eli skolioseksuaalit eivät ole kiinnostuneita transsukupuolisista vain seksuaalisesti, vaan myös romanttisesti. Suhtautuminen skolioseksuaalisuuteen voi olla skolioseksuaaleja leimaavaa, koska monesti ajatellaan, että skolioseksuaalit ovat kiinnostuneita transsukupuolisista vain eroottisessa tai pornografisessa mielessä, vaikka heidän suhtautumisensa on myös romanttista. 
Koska käsitettä ei vielä tunneta ja koska ihmisten tuntema romanttinen viehtymys toisiaan kohtaan on monimutkaista, voi skolioseksuaalisuus olla yleisempää, mitä sen ajatellaan olevan. Vuonna 2019 Kanadassa ja Yhdysvalloissa liki tuhannelle vastaajalle toteutetussa kyselyssä selvisi, että vajaat 3 prosenttia heteroseksuaaleista mies- ja vajaat 2 prosenttia naisvastaajista olisi voinut tapailla transsukupuolista henkilöä. Kyselyyn vastasi pääosin nuoria aikuisia. 12 prosenttia homoseksuaaleista miesvastaajista ja 29 prosenttia homoseksuaaleista naisvastaajista ilmoitti, että voisi tapailla transsukupuolista henkilöä. Kyselyssä ei selvitetty sitä, että miten vastaajat – eritoten homoseksuaalit – suhtautuisivat siihen, että olisiko transsukupuolinen henkilö vienyt sukupuolenkorjauksensa loppuun saakka niin, että hänen sukupuolielimensä vastaisivat hänen sukupuoli-indentiteettiään.
Transsuuntautuneisuus voi myös tarkoittaa seksuaalista suuntautumista, jossa henkilö kokee seksuaalista vetovoimaa transsukupuolisten lisäksi myös transvestiitteja kohtaan. Tällainen henkilö voi olla yksinomaan transsuuntautunut, mutta usein hän on homoseksuaali, lesbo, heteroseksuaali tai biseksuaali ja sen lisäksi transsuuntautunut.
Toisinaan transsuuntautuneisuus liittyy ihmisen omaan transkokemukseen, josta tunnistetaan ensimmäisenä tunnepohjainen vetovoima toisia transihmisiä kohtaan. Transsuuntautuneisuus saattaa siis olla ensimmäinen askel oman transkokemuksen tietoisessa käsittelyssä.
Alaska P. Davidson

Alaska Packard Davidson (1. maaliskuuta 1868 Warren, Ohio – 16. heinäkuuta 1934 Virginia) oli Yhdysvaltain liittovaltion poliisin (FBI) ensimmäinen naispuolinen erikoisagentti. Hänen työkomennuksensa FBI:n palveluksessa jäi lyhytaikaiseksi, mutta oli historiallisesti merkittävä.
Tausta.
Davidson syntyi Warren ja Mary Elizabeth Packardin tyttäreksi. Hän opiskeli kolmen vuoden ajan julkisissa kouluissa. Packard Motor Car Companyn perustajat James Ward Packard ja William Doud Packard olivat hänen veljiään. Davidson meni 7. marraskuuta 1893 naimisiin Ephraim Banks McCrumin kanssa. Pariskunnalle syntyi tytär Esther, joka kuitenkin kuoli 20. huhtikuuta 1902. Avioliiton päätyttyä Davidson meni uusiin naimisiin James B. Davidsonin kanssa. Hänellä oli myös Anna-niminen tytär. 
Työ FBI:ssa ja myöhemmät vaiheet.
Davidson sai agenttikoulutuksensa New Yorkissa. Vastuuagentin mukaan hänen hoidettavikseen pitäisi antaa vain sellaisia avoimia tutkintoja, jotka eivät olleet "liian kovia". William J. Burns nimitti Davidsonin erikoisagentiksi liittovaltion poliisiin (silloinen "Bureau of Investigation") 11. lokakuuta 1922. Davidson aloitti työskentelyn Washington DC:n -toimistossa. Hänet palkattiin työskentelemään ensisijaisesti Mann Actiin liittyneissä tutkinnoissa. Vuonna 1910 hyväksytty Mann Act oli tehnyt prostituutioon liittyvästä naisiin kohdistuvasta ihmiskaupasta liittovaltiollisen rikoksen.
10. toukokuuta 1924 J. Edgar Hoover aloitti FBI:n johtamisen ja ohjeisti sen alaisia toimistoja erottamaan palveluksesta "epäpätevät" agentit. Hoover piti vain miehiä erikoisagenteiksi soveltuvina. FBI:n Washington DC:n -toimiston vastuuagentti kertoi pian, ettei hänellä ollut erityistä tarvetta naisagentille. Hoover pyysi Davidsonia eroamaan palveluksesta, minkä hän teki 10. kesäkuuta 1924.
Davidson oli yksi kolmesta 1920-luvulla FBI:n agentiksi päässeestä naisesta. Marraskuussa 1923 palkattiin Jessie Duckstein ja vuonna 1924 Lenore Houston, mutta hekin erosivat jo 1920-luvulla. 1920-luvun jälkeen naisille avattiin pääsy agenttikoulutukseen FBI Academyssa vasta vuonna 1972. Ensimmäiset koulutuksesta 1970-luvulla valmistuneet naiset olivat merijalkaväen luutnantti Susan Lynn Roley ja entinen nunna Joanne Pierce.
Davidson jäi leskeksi vuonna 1929 ja asui tämän jälkeen kuolemaansa saakka Virginiassa.
Ilona Jäntti

Ilona Jäntti (s. 1980 Oulu) on suomalainen sirkustaiteilija ja koreografi sekä kansainvälisesti tunnustetun Ilmatila-nykysirkuksen perustaja. Hänelle myönnettiin Kulttuuriministeriön Suomi-palkinto merkittävän uran johdosta vuonna 2019.
Ilona Jäntti valmistui koreografian maisteriksi Lontoon musiikki- ja tanssikonservatorio Laban Centrestä vuonna 2008. 
Jäntti harrasti 13-vuotiaaksi saakka rytmistä voimistelua, ja opiskeli sitten jonkin aikaa Suvelan Sirkuksessa (nyk. Espoon esittävän taiteen koulu), jossa hän löysi ilma-akrobatian. Sen jälkeen hän pääsi opiskelemaan ilma-akrobatiaa Tukholman Cirkus Piloternaan (nyk. osana Dans och Cirkushögskolania). Jäntin ensimmäiset suuret esitykset olivat vuonna 2009 Jacksons Lanella Englannissa; yhteisteos "Muualla" yhdessä arkkitehti-animaatiotaiteilija Tuula Jekerin kanssa, vannesooloteos "Cel", sekä koreografinen "Footnotes." Näiden jälkeen hän esiintyi ympäri maailmaa, ja teki muun muassa kiertueen Yhdysvalloissa. 
Jäntti on työskennellyt laajasti merkittävissä tanssi- ja teatterikokoonpanoissa, kuten Shakespeare's Globessa, Royal Opera Housessa, Englannin luonnontieteellisessä museossa, Ruotsin Cirkus Cirkörissä, Flow-sirkuksessa Suomessa, Sirkus Mlejnissä ja Cirk La Putykassa Tšekissä, Walesissa, Panamalla sekä Costa Ricalla. Panaman Aerea-festivaaleille Jäntti tuotti kaksi kokonaista sirkuskoreografiaa vuosina 2015 ja 2017. Suomessa hän on osallistunut muun muassa Tanssiteatteri Hurjaruuthin tuotantoon. Jäntti on myös eräs "MedAndraOrd" - sirkusryhmän perustajista. 
Vuonna 2019 Jäntin teos "AIR" esitettiin viiden suomalais-japanilaisten esiintyjien tulkitsemana Suomen ja Japanin 100 vuoden diplomatiasuhteiden juhlistamistilaisuudessa Japanissa. 
Ilmatila.
Jäntti perusti Ilmatila-sirkuksen vuonna 2007 yhdessä arkkitehti-animaatiotaiteilija Tuula Jekerin kanssa. Ilmatilalle ominaista on yhdistää ilma-akrobatia ja nykysirkus muihin taiteenlajeihin, esimerkiksi animoituihin projisointeihin, nykytanssiin ja elävään musiikkiin. Heidän teoksissaan on ollut mukana tunnettuja muusikoita ja säveltäjiä, kuten Luke Styles, Aino Venna sekä Dora Pejačević. Monet sirkuksen teoksista ovat vuorovaikutuksessa tilan kanssa, eli ne on joko suunniteltu esitettäviksi ei-perinteisissä nykysirkuksen tai teatterin paikoissa, tai ne sopivat esitettäväksi hyvin monenlaisissa eri lokaatioissa. Ilmatila on nykyisin yksi suomalaisen nykysirkuksen kansainvälisesti tunnetuimmista toimijoista.
Tiffany Stratton

Jessica Woynilko (s. 1. toukokuuta 1999) on yhdysvaltalainen showpainija ja entinen voimistelija. Woynilko työskentelee WWE:ssä nimellä Tiffany Stratton. Hän painii tällä hetkellä Smackdown brändissä. Hän on voittanut urallaan kerran NXT Women's Champion-mestaruuden ja WWE Women’s Championship - mertaruuden.
WWE.
NXT.
Woynilko aloitti harjoittelun WWE Performance Centerissä vuonna elokuussa 2001 ja oli aloittavan ryhmän ainoa nainen. Woynilkon painidebyytti tapahtui marraskuussa WWE 205 Live-ohjelmassa, jossa hän voitti ensimmäisen ottelunsa. Joulukuussa Stratton siirtyi NXT:hen, jossa hänen painihahmonsa esitti rikasta ja hemmoteltua tyttöä. Myöhemmin hän luopui siitä. Tämän vaihdoksen myötä hän pääsi ottelemaan naisten mestaruudesta ja vuoden 2024 NXT Battleground-tapahtumassa hän onnistui voittamaan ensimmäisen mestaruutensa. Stratton piti NXT Women's Championship-mestaruutta hallussaan 107 päivää, kunnes hävisi sen Becky Lynchille. Viimeinen esiintyminen NXT:n riveissä tapahtui vuoden 2024 Royal Rumblessa, ennen kuin hän siirtyi Smackdown riveihin.
Smackdown.
Stratton osallistui vuoden 2024 Money in the Bank- otteluun ja onnistui nappaamaan voiton itselleen. Stratton "rahasti" voittamansa sopimuksen 3. tammikuuta 2025 ja voitti naisten mestaruuden selätyksellä Nia Jaxilta. WWE Women’s Championship-mestaruus oli ensimmäinen mestaruusvoittonsa WWE:n pääsarjoissa.
Yksityiselämä.
Woynilko mainitsee Charlotte Flairin yhdeksi tärkeimmistä tekijöiksi, mikä inspiroi häntä ryhtymään ammattipainijaksi. Woynilko on seurustellut vuodesta 2022 ammattipainija Marcel Barthelin kanssa, joka tunnetaan paremmin nimellä Ludwig Kaiser.
Laura Beloff

Laura Maria Beloff (s. 1964) on suomalainen taiteilija ja tutkija. Hän on Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun laitoksen professori sekä varadekaani. Hän oli myös Aalto-yliopiston kansainvälisen VICCA-koulutusohjelman johtaja vuosina 2020–2022. Beloffille myönnettiin Nuoren taiteen Suomi-palkinto 1994, ja hän sai Suomen valtion 5-vuotisen taiteilija-apurahan vuonna 2007, sekä hänelle myönnettiin osana taiteellista ryhmää 2014 pohjoismaiden suurin taideraha Nordic Cultural Fundista.
Beloff on tullut tunnetuksi erilaisista biotieteellisten, teknologisten ja taiteellisten osa-alueiden risteyksiin sijoittuvista teoksista, jotka ovat olleet esimerkiksi puettavia esineitä, osallistavia installaatioita, ohjelmoituja struktuureja, verkostoituvia installaatioita ja erilaisia kokeita sekä tutkimuksia. Hänen teoksensa käsittelevät usein inhimillisen ja ei-inhimillisen luonnon yhdistämistä, teknologiaa, tekoälyä ja bioteknologiaa. Beloffin teokset ovat usein valmistettu yhteistyössä eri alojen ammattilaisten, tutkijoiden ja tieteilijöiden kanssa. Beloff on tunnettu puhuja ja tutkija niin taidekentällä kuin akateemisessa maailmassakin.
Beloff valmistui taiteilijaksi Helsingin taideyliopistosta vuonna 1995, ja jatkoi sen jälkeen opiskelua California Institute of the Artsiin, josta hän valmistui vuonna 1998. Sen jälkeen hän suoritti tohtorin tutkintonsa Plymouthin yliopistossa vuonna 2012.
Hän on osallistunut kansainvälisiin taiteellisiin ja tutkimuksellisiin projekteihin, toimittanut merkittäviä julkaisuja, ohjannut ja arvioinut sekä yliopistoiden tohtoriopiskeluja että kansainvälisten poikkitieteellisten aloitteiden rahoituksia. Beloff on ollut muun muassa vierailevana tutkijana Meksikossa vuonna 2015, Shanghaissa 2017, Trenton yliopistossa 2018. Hän on toiminut Oslon taideakatemian professorina vuosina 2002–2006, vierailevana professorina Wienin ammattikorkeakoulussa vuosina 2009 ja 2011, ja ollut Kööpenhaminan yliopiston professori, osastopäällikkö sekä tohtorikoulun johtaja vuosina 2012–2019.
Beloffin teoksia oli Venetsian biennaalissa vuonna 2007.
Beloff työskentelee Aalto-yliopiston tohtorikoulutuspäällikkönä ja professorina. Vuonna 2023 hän tuotti yhdessä työryhmänsä kanssa R-bus-hankkeen, joka oli tekoälyyn pohjaava, itseohjautuva bussi sekä liikkuva taideteos. R-Bus oli osa Kalasataman, Helsingin taidemuseo HAM:in, Helsingin juhlaviikkojen sekä Aalto-yliopiston hankkeita.
Davey Rimmer

Davey Rimmer (s. 6. joulukuuta 1968) on brittiläinen basisti, joka tunnetaan parhaiten hard rock -yhtye Uriah Heepin basistina, jona hän on toiminut vuodesta 2013 lähtien. 
Rimmer syntyi Liverpoolissa mutta muutti 1990-luvulla Lontooseen. Uriah Heepissä hänen oli tarkoitus olla pelkkä väliaikainen tuuraaja syöpään sairastuneelle Trevor Bolderille, mutta Bolderin kuoltua toukokuussa 2013 Rimmeristä tuli yhtyeen virallinen jäsen. Hänen ensimmäinen studioalbuminsa yhtyeessä oli vuonna 2014 julkaistu "Outsider".