Karol Kot

Karol Szczepan Kot (18. joulukuuta 1946 Krakova, Puolan tasavalta – 16. toukokuuta 1968 Mysłowice, Puolan kansantasavalta) oli puolalainen sarjamurhaaja ja tuhopolttaja, joka terrorisoi Krakovaa vuosina 1964–1966 murhaamalla kaksi ihmistä ja yrittämällä murhata neljä sekä myrkyttää kuusi ihmistä. Häntä kutsuttiin lehdistössä nimellä "Krakovan vampyyri", puol. "Wampir z Krakowa". 
Lapsuus ja nuoruus.
Karolin isä oli armeijan insinööri ja äiti naisliiton aktivisti. Vanhemmat tulivat hyvin koulutetuista perheistä ja tarjosivat pojalleen hyvän elämän. Karol oli hyvä oppilas koulussa, kidutti perheen kissaa ja tappoi eläimiä jo lapsena. Hän nautti veren näkemisestä ja halusi juoda lämmintä verta kun oli läsnä maalla vasikoiden teurastuksessa. Hän kiusasi ja pahoinpiteli kahdeksan vuotta nuorempaa sisartaan hakkaamalla tätä varsinkin jos ammuntaharjoitukset olivat menneet huonosti. 
Teini-ikäisenä Karol yritti kirjoittautua korkeakouluun, mutta paikkojen puutteen vuoksi hän ei päässyt sisään. Lopulta hän sai paikan Krakovan energiatekniikan teknillisestä koulusta, jossa opettajat pitivät häntä hyvänä oppilaana. Lukioaikana hän liittyi ampumakerhoon ja hänestä tuli nopeasti valmentajansa suosikkioppilas. Jossain vaiheessa hän sijoittui lajissa kymmenenneksi Puolan juniori-sarjassa. Karolin valmentaja jopa antoi hänelle kerhon talousasioiden varahenkilön tehtävän, jolloin hän sai kantaa ase- ja ammusvaraston avaimia. "Olisin voinut tappaa koko Krakovan", hän uskoutui toimittajalle pidätyksensä jälkeen.
Valmentaja kutsui Karolin kotiinsa, luotti tähän ja teki tästä roolimallin pojalleen. Hän ei kuitenkaan tajunnut, että hänen poikansa oli jo Karolin mahdollisten uhrien listalla. Ei tiedetä, päättikö Karol olla murhaamatta valmentajansa poikaa vai jäikö hän kiinni ennen kuin ehti toteuttaa suunnitelmaansa.
Karol oli myös hyvin kiinnostunut veitsistä, joita hänen vanhempansa antoivat pojan keräillä, jotta tällä olisi jokin harrastus. Käynti Auschwitzin keskitysleirissä Krakovan leipeillä vahvisti innostusta joukkotuhoon liittyviin asioihin. Karol oli harmitellut häntä pidetyksen jälkeen haastatelleelle toimittajalle, ettei ollut syntynyt aikaisemmin, jotta olisi voinut olla keskitysleirin komendantti, jolloin olisi voinut tappaa kaikki naiset. Kot oli kiinnostunut myös tulipaloista ja tuhopoltoista sekä myrkyistä ja ihmisen anatomiasta, joista hän hankki lisää tietoa. Hän opetteli myös veitsenheittoa ja karatea ja haaveili pääsevänsä armeijaan.
Murhat.
Hän surmasi lapsen ja vanhuksen puukottamalla näitä kadulla Krakovassa. Hänen uhrejaan olivat: 86-vuotias nainen 29. syyskuuta 1964 ja 11-vuotias poika 13. helmikuuta 1966. Näiden murhien välisenä aikana hän yritti myrkyttää arsenikilla höystetyllä oluella kuusi ihmistä, suunnitteli neljää uutta murhaa sekä teki seitsemän tuhopolttoyritystä.
Kauhu ”vampyyri”-murhaajaa kohtaan levisi Krakovassa. Kot oli haltioissaan, näytti ystävälleen Danutalle uutisjuttuja ja sanoi tekevänsä niistä tapetin huoneensa seinille. Kukaan ei kuitenkaan ottanut häntä vakavasti, eivätkä hänen vanhempansa epäilleet mitään. Itse asiassa hän tunsi salattua iloa istuessaan ruokapöydässä, oman kertomansa mukaan kuuliaisena poikana, kun hänen isänsä naksutteli paheksuvasti kieltään ja totesi: ”Vain paskiainen voi tehdä noin hirvittäviä tekoja.” 
Henkilö, jolle Kot uskoutui eniten – ja jota hän myöhemmin sanoi säälineensä eniten – oli häntä vanhempi taideopiskelija, Danuta W., jota hän kutsui tyttöystäväkseen (on epäselvää, oliko tunne molemminpuolinen). Hän tunnusti verenhimonsa tälle ja kerran jopa piti veistä hänen kurkullaan "nähdäkseen mielettömän pelon tämän silmissä", mutta Danuta piti sitä vain mauttomana vitsinä. Vasta kun hän paljasti taskuissaan olevat lasinsirpaleet, joilla hän oli suunnitellut viiltelevänsä hänet ja laittavansa hänen päälleen, jotta se näyttäisi itsemurhalta, Danuta huolestui. Hän sai Karolin menemään lääkäriin, joka lähetti tämän kotiin vitamiinien kanssa. Silti Danuta kieltäytyi menemästä poliisin puheille, ennen kuin Kot kertoi hänelle viimeisestä murhayrityksestään 12. huhtikuuta 1966 8-vuotiasta tyttöä kohtaan, joka oli hakemassa kirjeitä postilaatikosta. Hän puukotti tyttöä kahdeksan kertaa selkään ja vatsaan. Yllättäen tyttö pakeni ja selvisi hengissä.
Pidätys, oikeudenkäynti ja tuomio.
Hän sai suorittaa tutkintonsa loppukokeen ennen pidätystään 1. kesäkuuta 1966. Erään teorian mukaan poliisi viivästytti pidätystä tarkoituksella hänen loppukokeidensa jälkeen. Kokeiden läpäisemistä voitiin käyttää oikeudessa todistamaan syytetyn mielenterveys ja henkinen taso, jotta puolustus ei voisi vedota mielenvikaisuuteen eli syyntakeettomuuteen. Kotin asuntoon saapuneet poliisit olivat hämmästyneitä, kun heitä vastassa oli myötätuntoinen, ystävällinen ja kohtelias poika. Aluksi Kot kielsi kaiken, mutta epäiltyjen uhriensa edessä hän tunnusti kaiken ja alkoi ylpeänä puhua saavutuksistaan. Yhdelle eloonjääneestä uhristaan, joka tunnisti hänet, hän sanoi: "Muistisi on hyvä, tule tänne, jotta voin hoidella sinut." Kot antoi hyvin yksityiskohtaisen todistuksen rikoksistaan ja suunnitelmistaan, joita hän ei ollut vielä onnistunut toteuttamaan. Hänen paljastamansa suunnitelmat olivat niin äärimmäisiä, että oikeus määräsi ne salattavaksi. Kot ei osoittanut mitään katumuksen tai myötätunnon merkkejä. 
Kotin pidätyksen jälkeen hänen ammuntavalmentajansa lähetti oikeusministeriölle kirjeen, jossa hän vastusti pidätystä. Myöhemmin, kun hän vihdoin tajusi, että hänen suosikkioppilaansa oli todella syyllistynyt näihin rikoksiin, hän lähetti Kotille kirjeen, joka oli täynnä närkästystä ja katumusta ja jossa hän pyysi Kotia palauttamaan urheilijan arvomerkkinsä, koska tämä ei ollut enää urheilijan arvonimen arvoinen. ”Kun luin tutkinta-aineiston”, Kot sanoi myöhemmin, ”ja näin valmentajani oikeusministeriölle lähettämän kirjeen, jossa hän protestoi pidätystäni vastaan, nauroin vilpittömästi … Hän ei tiennyt, että hänen poikansa oli teloituslistallani.” 
Kotia testattiin monilla psykologisilla testeillä ja diagnosoitiin psykopaatiksi. Muutama kuukausi Kotin ensimmäisen tuomion jälkeen kirjailija Bogusław Sygit haastatteli häntä. Haastattelu paljasti laajasti yksityiskohtia Kotin rikoksista ja paljasti myös rikollisen mielen toiminnan. Nämä tiedot olivat erittäin hyödyllisiä oikeuspsykologien työlle. Suurin osa siitä, mitä tiedämme tänään Kotista ja hänen rikoksistaan, on peräisin tästä haastattelusta, joka julkaistiin Sygitin kirjassa. 
Odottaessaan tuomiotaan Kot ei juurikaan katunut rikoksiaan. Pahat miehet, hän sanoi, olivat juoppoja, ja ne, jotka seurustelivat prostituoitujen kanssa – hänen silmissään hän oli "vain murhaaja". "Kärsimys on kauneutta", hän sanoi, "ja kivun ja kärsimyksen aiheuttaminen jollekulle on taideteos. Kaikki eivät voi tehdä sitä." Hän jopa mietti, voitaisiinko hänet päästää irti poistamaan "ei-toivottuja ihmisiä" palveluksena yhteiskunnalle. Pohtiessaan kohtaloaan hän sanoi vain: "Se nautinto, jonka tunsin, kun veitsi upposi lihaan ... On mahdotonta kuvailla sitä tunnetta. Kokemus on hirsipuun arvoinen."
Oikeudenkäynnissä Kot myönsi syyllisyytensä kaikkiin rikoksiin, joista häntä syytettiin. Häntä syytettiin kahdesta murhasta, neljästä murhan yrityksestä, kuudesta myrkytysyrityksestä ja neljästä tuhopoltosta. Hänet tuomittiin 14. heinäkuuta 1967 kuolemaan. Sen jälkeen kun valitus marraskuussa 1967 korkeimpaan oikeuteen kuolemantuomion muuttamiseksi elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi oli hylätty maaliskuussa 1968, kuolemantuomio palautettiin takaisin. 
Hän kieltäytyi antamasta viestiä uhreilleen tai heidän perheilleen: ”Pian siellä minne olen menossa, tapaan uhrini”, hän ennusti, ”ja voimme puhua. Täällä maan päällä minulla ei ole ketään, jonka kanssa puhua.” 
Karel Kot hirtettiin 21-vuotiaana 16. toukokuuta 1968. Ruumiinavauksessa paljastui suuri aivokasvain. 
Hänen sukunimensä "Kot" tarkoittaa puolaksi sanaa kissa.