tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pekka Laukkarinen

Pekka Oskari Laukkarinen (s. 20. tammikuuta 1978 Kouvola) on Porvoossa asuva muusikko, laulaja ja lauluntekijä sekä televisiojuontaja.
Alun perin rumpuja ja lyömäsoittimia opiskellut Laukkarinen aloitti kitaran soiton ja laulujen tekemisen 15-vuotiaana. Vuosituhannen vaihteeseen mennessä hänestä oli kasvanut yksi Suomen eniten konsertoivista ja kysytyimmistä suomalaisista artisteista. Tekijänoikeustoimisto Teosto ry:n mukaan Laukkarisella oli vuonna 2012 kaikista Suomen artisteista ja yhtyeistä kolmanneksi eniten konsertteja (Teostory-lehti 3/2013). Hänen silloinen keikkamääränsä oli noin 250 konserttia vuodessa. 
Hän on julkaissut neljä sooloalbumia (Lupaus 2001, Ihmettelen 2004, Gloriaa 2009, Unelmia 2014). Oman gospel-tuotantonsa lisäksi hän tekee ja esittää paljon lastenmusiikkia. Häneltä on julkaistu yksi lastenlevy (Pekka Laukkarinen &amp; Matti Laitinen: Lempparilevy 2010) sekä koko perheen joululevy (Pekka Laukkarinen Trio: Joulun Tähti 2012). Lisäksi "Unelmia"-levyllä on kuultavissa myös kantrivaikutteita. Suomen lisäksi hän on esiintynyt muun muassa USAssa, Kroatiassa, Serbiassa, Belgiassa, Ruotsissa ja Thaimaassa.
Pekka Laukkarinen on toiminut vuodesta 2008 alkaen myös C More Juniori -televisiokanavan juontajana (Ent. Sub Juniori, MTV Juniori, MTV3 Juniori). C More Juniorilla hän mm. juontaa päivittäin tulevaa "Onnenpäivä"-ohjelmaa. Vuosien aikana hän on juontanut mm. "Sherlock", "Soittotunti" ja "Fan Tzu"-nimisiä lastenohjelmia. 
Pekka Laukkarisen juontamat ohjelmat ovat olleet kaksi kertaa Kultainen Venla -ehdokkaana. Onnenpäivä-ohjelma vuonna 2011, sekä Sherlock-ohjelma vuonna 2013 olivat ehdolla parhaaksi nuorten- ja lastenohjelmaksi. 
Laukkarinen on myös spiikannut paljon tv- ja radiomainoksia sekä dubannut piirrettyjä. Hän on antanut äänensä mm. Ever After High -sarjan Sparrow Hood -hahmolle. 
Laukkarinen on vuodesta 2005 asti toiminut myös viihdealan yrittäjänä. Hänen PopUnion Oy -yrityksensä tuottaa musiikki- ja juontopalveluita sekä toimii levy-yhtiönä. Keväällä 2011 Laukkarinen perusti levymerkin nimeltä Capo Records. Sen ensimmäinen julkaisu, Freija-yhtyeen SydänJuurilla -albumi, voitti vuonna 2011 Emma-gaalassa palkinnon parhaasta etnoalbumista.
Yksityiselämä.
Pekka Laukkarinen syntyi ja kasvoi Kouvolassa. Siellä hän kävi koulunsa Kankaan alakoulussa, Salparinteen yläkoulussa ja Kouvonrinteen lukiossa. Ylioppilaaksi hän kirjoitti keväällä 1997. Vuosina 1999-2002 hän opiskeli Diakonia-ammattikorkeakoulussa Kauniaisissa ja valmistui sosionomiksi (amk), erikoistuen lastensuojeluun ja kirkon nuorisotyöhön. 
Hän on asunut Porvoossa vuodesta 2004 asti ja on vuodesta 2010 ollut naimisissa Karoliina Nikulan kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Vuonna 2015-2016 Laukkarinen asui USAssa, Gettysburgissa, Pennsylvaniassa. Heinäkuussa 2016 Laukkarinen joutui aivoleikkaukseen, päästään löytyneen aneurysman vuoksi. Hän toipui leikkauksesta hyvin ja pari kuukautta leikkauksen jälkeen jatkoi keikkailuaan.
Laukkarinen on Nuorten hyväksi -kampanjan lähettiläs. sekä Touhula Liikuntapäiväkotien kummi
Stickland-reaktio

Stickland-reaktio on biokemiallinen reaktio, jossa aminohappoparista tuotetaan käymisreaktion eli fermentaation avulla energiaa. Sticklandin reaktiossa toisesta aminohaposta irrotetaan elektroni, jolloin aminohappo hapettuu. Irrotettu elektroni luovutetaan toiselle aminohapolle, joka siten pelkistyy. Reaktion avulla "Clostridium"-suvun bakteerit kykenevät tuottamaan energiaa aminohapoista hapettomissa oloissa. Reaktiossa syntyy karboksyylihappoja, ammoniakkia, hiilidioksidia ja ATP:tä.
Reaktion kulku.
Esimerkkireaktiona kuvassa on alaniinin ja glysiinin reaktio. 
Reaktion ensimmäisessä vaiheessa alaniinista irrotetaan kaksi elektronia, jolloin aminoryhmä ja vety irtoavat. Alaniinista syntyy palorypälehappo ja ammoniakkia. Elektronit luovutetaan kahdelle glysiinimolekyylille. Pelkistettyyn glysiinimolekyyliin voidaan liittää fosforiryhmä, jolloin syntyy glysiini-fosfaatti. Fosforiryhmä siirretään glysiini-fosfaatilta ADP:lle, josta syntyy ATP:tä. 
Alaniinista syntyneeseen palorypälehappoon taas lisätään Koentsyymi A-ryhmä (CoA), jolloin irtoaa hiilidioksidimolekyyli ja syntyy asetyyli-CoA. Koentsyymi A korvataan fosforiryhmällä, ja glysiinin tavoin alaniinista syntyy lopulta asetyyli-fosfaatti, josta saadaan jälleen ATP:tä. Reaktiossa syntyy yhteensä kolme ATP-molekyyliä.
Reaktiokaava:
&lt;br&gt; 2 Alaniini + 2 Glysiini + 3 NADH + 3 ADP + 3 Pi → 3 Asetaatti + CO2 + 3 ATP + 3 NH4+
Esimerkiksi "Clostridium sporogenes" tuottaa energiaa glysiinistä ja alaniinista. Reaktiossa alaniini on elektronin luovuttaja ja glysiini on elektronin vastaanottaja.
Lähtöaineet.
Sticklandin reaktiossa tulee olla aminohappopari, joista toinen voi hapettua ja toinen pelkistyä. Alla on taulukko näistä aminohappopareista, jotka voivat yhdessä hapettua ja pelkistyä.
Thiago Carleto

Thiago Carleto Alves (s. 24. maaliskuuta 1989 São Bernardo do Campo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä brasilialaista São Pauloa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
2. maaliskuuta 2008, mediassa raportoitiin Real Madridin, Chelsean ja Manchester Unitedin kilpailevan Thiagosta, tarjoukset olivat noin £5 miljoonan luokkaa. Myöhemmin saman vuoden marraskuussa, Thiago siirtyi espanjalaisseura Valenciaan ja sopimus ulottuu vuoteen 2014 asti .
Angelo Cijntje

Ryangelo ”Angelo” Cijntje (s. 9. marraskuuta 1980 Willemstad, Curaçao) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Alankomaiden neljännellä sarjatasolla pelaavaa ACV:tä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Kaudella 2001 Cijntje pelasi lainalla Kuopion Palloseuran riveissä. Tuolloin KuPSin ja Heerenveenin välillä oli seurayhteistyösopimus.
Eric Werner

Eric Werner (s. 26. tammikuuta 1983 Grosse Pointe Woods, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja. Hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 EIHL:n Nottingham Panthersiin.
Pelattuaan neljä kautta Michiganin yliopiston joukkueessa Werner siirtyi ammattilaiseksi kaudeksi 2005–2006. Tuolloin hän pelasi suurimmaksi osaksi ECHL:n Reading Royalsissa, mutta pääsi myös kokeilemaan AHL-pelejä 15 ottelun verran Manchester Monarchsissa. Seuraavalla kaudella Werner vakiinnutti paikkansa AHL:ssä: ECHL-otteluita kertyi enää yhdeksän.
Tämän jälkeen Tampereen Ilves kiinnostui AHL:ssä hyvät pisteet 5+24=29 tehneestä Werneristä ja tämä siirtyi SM-liigaan. Suomessa Werner ei kuitenkaan onnistunut. Pisteitä syntyi kohtalaisesti, mutta hän ei täyttänyt Ilveksen hänelle kaavailemaa johtavan kiekollisen puolustajan roolia. Werner siirtyi joulukuussa 2007 Saksaan, Düsseldorfin DEG Metro Starsin joukkueeseen.
Kaudeksi 2008–2009 palasi jälleen Manchesteriin, mutta siirtyi tammikuussa takaisin DEL-liigaan, Augsburger Pantheriin loppukauden kattavalla sopimuksella. Werner aloitti seuraavan kauden ECHL:n Reading Royalsissa, mutta siirtyi loppukaudeksi Norjan pääsarjan Vålerenga Ishockeyyn. Seuraavalla kaudella hän pelasi Itävallan pääsarjan slovenialaisessa HK Jesenicessä.
Wernerin kauden 2011–2012 seura oli Italian kakkossarjan HC Neumarkt-Egna.
Bürgerbräukeller

Bürgerbräukeller oli vuonna 1885 avattu suuri oluttupa Münchenissä, Saksassa.
Bürgerbräukeller oli yksi Bürgerliches Brauhaus -yhtiön suurista suosiota saavuttaneista oluttuvista, joka siirtyi Löwenbräulle fuusion yhteydessä. 1920- ja 1930-luvuilla se oli tyypillinen eteläsaksalainen oluttupa ja sijaitsi pienen kastanjapuita kasvavan puutarhan takana. Oluttuvan suureen saliin mahtui lähemmäs 1 000 henkilöä. 1920-luvulla siitä tuli yksi kansallissosialistisen puolueen suosikkikokoontumispaikoista. Myös muut puolueet pitivät mielellään tilaisuuksia oluttuvassa, sillä se oli hyvin suuri ja katettu tila, josta ei tarvinnut maksaa vuokraa. Adolf Hitler aloitti oluttupavallankaappausyrityksensä juuri Bürgerbräukellerissä 8. marraskuuta 1923, kun oluttupaan oli kokoontunut sen hetkinen osavaltiohallinto, niin sanottu Baijerin triumviraatti. Ennen marraskuussa 1939 tapahtunutta pommiräjähdystä salin katossa oli vielä näkyvissä sen revolverin kuulan jälki, jonka Hitler ampui oluttupavallankaappauksen aikana vaatiakseen salissa hiljaisuutta.
Kärsittyään lyhyen vankilatuomion Hitler perusti kansallissosialistisen puolueen uudelleen. Perustamisjuhla pidettiin Bürgerbräukellerissä 27. helmikuuta 1925. Vallankaappausyrityksen päivämäärästä tuli yksi natsien juhlapäivistä ja puolueen johto kokoontui Bürgerbräukellerissä muistelemaan kaappausta ja juhlistamaan siinä kuolleita ”aatteen marttyyreina”. Tällaisessa tilaisuudessa 8. marraskuuta 1939 Hitler yritettiin murhata. Osallistuttuaan juhliin Bürgerbräukellerissä Hitler päätti lähteä hieman aiemmin. Muutaman minuutin kuluttua lähdöstä rakennuksessa räjähti pommi, joka surmasi seitsemän ja haavoitti 63 henkeä. Murhayrityksestä syytetty Georg Elser teloitettiin Dachaun keskitysleirillä hieman ennen toisen maailmansodan loppua.
Rakennus vaurioitui räjähdyksessä pahoin. Toisen maailmansodan jälkeen uudelleen rakennettu rakennus toimi yhdysvaltalaisten joukkojen kanttiinina, 1958 se avattiin uudelleen ravintolana ja esitystilana. Rakennus purettiin 1979. Se sijaitsi Rosenheimerstrassella Münchenin Haidhausenissa. Nykyään sen paikalla sijaitsee muistolaatta, joka on ripustettu Georg Elserin muistoksi.
Irving Reis

Irving G. Reis (7. toukokuuta 1906 New York, New York – 3. heinäkuuta 1953 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja elokuvaaja.
Reis loi radiosarjan Columbia Workshop CBS:lle vuonna 1936 ja käsikirjoitti ja ohjasi useita sarjan jaksoja. Vuonna 1940 hän siirtyi RKO:n kutsumana Hollywoodiin, jossa hän aluksi toimi yhtiön B-luokan elokuvien ohjaajana. Ensimmäisen A-elokuvansa, Henry Fondan ja Lucille Ballin tähdittämän "The Big Street"in, Reis ohjasi 1942. Myöhemmin hän ohjasi muun muassa elokuvat "Minä näin hänet ensin" (1947), "Minä syytän" (1948) ja "Pylvässänky" (1952).
Reis on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Lakiehdotus

Lakiehdotus on lain muotoon kirjoitettu eduskunnan käsiteltäväksi jätetty ehdotus, josta tulee laki, jos eduskunta ehdotuksen hyväksyy. Lakiehdotus sisältyy tavallisesti hallituksen esitykseen, kansanedustajan jättämään lakialoitteeseen tai lakiehdotuksen muodossa olevaan kansalaisaloitteeseen. Yhteen hallituksen esitykseen sisältyy yksi tai useampia lakiehdotuksia. Lakiehdotus voidaan tehdä uuden lain säätämiseksi tai voimassa olevan lain muuttamiseksi, selittämiseksi tai kumoamiseksi.
Yleiskielessä käytetään usein "lakiesitystä" nimityksen "lakiehdotus" tilalla. "Lakiesitys" tarkoittaa "hallituksen esitystä lain säätämiseksi". Säädöskielessä käytetään pelkästään nimitystä "hallituksen esitys".
Vaikka lakiehdotus muuten noudattaa lain muotoa, ei siinä tietenkään ole antopäiväystä eikä allekirjoituksia. Ne löytyvät vasta valmiista laista. Lain voimaantulon päivämääräkin yleensä puuttuu, jolloin sen määrää presidentti lakia vahvistaessaan.
Otto von Lossow

Otto von Lossow (15. tammikuuta 1868 Hof, Saksa – 25. marraskuuta 1938 München, Saksa) oli saksalainen kenraalimajuri Weimarin tasavallan aikana.
Lossow liittyi Baijerin armeijaan 1888. Hän osallistui Kiinan boksarikapinaa tukahduttaneeseen kansainväliseen osastoon vuonna 1900. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli Saksan asevoimien yhteysupseerina Turkissa. Gallipolin taistelun aikana hän toimi neuvonantajana Osmanien valtakunnan armeijalle ympärysvaltojen joukkoja vastaan.
Sodan jälkeen Lossow jäi palvelemaan Reichswehriin, Weimarin tasavallan asevoimiin. Vuodesta 1920 hän toimi jalkaväen sotakoulun johtajana. Vuonna 1923 hänet nimitettiin jäseneksi kolmihenkiseen Baijerin osavaltiohallintoon, nk. Baijerin triumviraattiin, jonka keulahahmo oli Gustav von Kahr. Koska osavaltiossa oli levotonta armeijan komentaja Hans von Seeckt käski Lossowia pidättämään aseistautuneiden natsiryhmien johtajat ja lisäksi lakkauttamaan natsien lehden "Völkischer Beobachter"in. Lossowin epäröityä hänet erotettiin ja tilalle nimitettiin Kress von Kressenstein. Kahr kuitenkin sai säilytettyä viran Lossowilla.
Yrittäessään oluttupavallankaappausta marraskuussa Adolf Hitlerin johtamat natsit vangitsivat Lossowin ja muut triumviraatin jäsenet. Lossow aikoi aluksi liittyä mukaan vallankaappaukseen, mutta muutti mieltään, sillä hänen apulaiskomentajansa oli saanut ylempää ohjeet tukahduttaa yritys joka tapauksessa. Lossowia ei tuomittu epäröinnistä, mutta hän ei saanut enää uusia tehtäviä erottamisensa maaliskuussa 1924 jälkeen.
Eva Ingman

Eva Wilhelmina Ingman (22. kesäkuuta 1853 Helsinki – 18. joulukuuta 1914 Dresden, Saksa) oli suomalainen Saksassa asunut taidemaalari.
Ingmanin vanhemmat olivat professori Erik Alexander Ingman ja Eva Wilhelmina Perander. Eva Ingman ja hänen vanhempi sisarensa Anna menettivät vanhempansa jo varhain ja viettivät suuren osan lapsuudestaan Karjalohjalla Pellin tilalla tätiensä Amalia ja Sophie Louise Peranderin luona Elias Lönnrotin toimiessa sisarusten holhoojana. 
Eva Ingman kävi Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun ja opiskeli sitten Helsingissä Alexandra Frosterus-Såltinin johdolla 1865–1866 ja B. Reinholdin johdolla 1869–1871. Ingman jatkoi taideopintoja Saksassa Weimarissa ja Dresdenissä Theobald von Oerin, Zdzisław Suchodolskin ja Carl Bantzerin johdolla vuodesta 1871 ja täydensi opintojaan vielä Italiassa, Münchenissä ja Lontoossa. Hänen erikoisalakseen tuli muotokuvamaalaus.
Ingman asui 1870-luvulla jonkin aikaa Suomessa toimien muotokuvamaalarina. Hän ei saanut kuitenkaan riittävästi tilauksia ja niinpä hän muutti soitonopettajana toimineen sisarensa Anna Ingmanin ja tätinsä Amalia Peranderin kanssa pysyvästi asumaan Dresdeniin. Eva Ingman maalasi Saksassa muotokuvia ja myös jäljensi taideteoksia.
Nina Mikkonen

Nina Margita Mikkonen o.s. Salonen (s. 11. heinäkuuta 1964 Myrskylä) on suomalainen kotiäiti ja entinen Myrskylän kunnan kunnanvaltuutettu sekä Myrskylän seurakunnan kirkkovaltuutettu. Nina Mikkonen oli naimisissa Timo T. A. Mikkosen kanssa vuosina 2001–2017. Heillä on kaksi poikaa, joista nuorempi Matias Mikkonen on näyttelijä.
Julkisuudessa.
Poliittinen ura.
Nina Mikkonen oli Myrskylän kunnanvaltuustossa kauden 2005–2008 kokoomuslaisena valtuustoedustajana. Hän oli Myrskylän kirkkovaltuustossa, mutta erosi kesken kauden kahden vuoden jälkeen. Mikkonen on julkisuudessa esiintynyt lasten päivähoidon vastustajana. Mikkonen sanoi "Ylen aamu-tv:ssä" 2009 ajatuksen lasten päivähoidosta perustuvan natsijärjestö SS:ää ja Gestapoa johtaneen Heinrich Himmlerin ajatuksiin.
Televisiossa.
Nelosella alkoi vuonna 2009 ohjelma "Mikkosten maailma", jossa seurattiin perheen elämää. Ohjelmasarja on sittemmin julkaistu myös DVD:nä. Vuonna 2011 Mikkosten perhe oli mukana ohjelmassa "Karavaanarit".
Vuoden 2019 marraskuussa Mikkonen voitti tositelevisiosarjassa "Suurin pudottaja".
Yksityiselämä.
Koulutukseltaan Mikkonen on kampaajamestari. Mikkonen työskenteli kampaajana vuoteen 2011 asti, kunnes hänen aviomiehensä sai kallonpohjavaltimotukoksen. Täten Mikkonen toimi miehensä omaishoitajana tämän kuolemaan asti. Aviomiehensä sairastumisen myötä Mikkonen sairastui vaikeaan masennukseen. Miehensä kuoleman jälkeen Mikkonen on työskennellyt toimitusjohtajana, kahvilatyöntekijänä ja vuoden 2020 syksystä asti siivoojana.
Mikkosen isä teki itsemurhan Mikkosen ollessa 12-vuotias.
Mikkonen asui Orimattilassa ennen muuttoaan Helsinkiin vuodenvaihteessa 2017.
L. M. Viherjuuri

Leonard Maurits Viherjuuri (vuoteen 1906 Grönroth; 12. elokuuta 1885 Helsinki – 19. marraskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli "Suomen Kuvalehden" päätoimittajana ja hoiti Yleisradion toimitusjohtajan tehtäviä. Hänen veljensä oli H. J. Viherjuuri, joka toimitti Suomen Kuvalehden ajanvietesivua nimellä Veli Giovanni. 
Elämäkerta.
Viherjuuren vanhemmat olivat junailija Rikhard Mauritz Grönroth ja Emma Vähä-Uotila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905, opiskeli lakitiedettä Helsingin yliopistossa ja toimi aluksi "Uuden Suomettaren" aputoimittajana 1907–1917 ja sitten "Suomen Kuvalehden" päätoimittajana 1918–1936. Viherjuuri perusti "Rautatieläis"-lehden 1917 ja oli myös sen toimittajana. 1920-luvulla hän toimitti "Langaton"-lehteä 1924–1927 sekä "Otavaista" 1922–1923. Hän toimitti lisäksi "Otavan Joulu" -julkaisua vuosina 1921–1930 ja kirjoitti pakinoita nimimerkillä Vehka-Heikki. Vuonna 1936 Viherjuuri perusti "Radiokuuntelija"-lehden ja toimitti sitä vuoteen 1957 saakka. 
Viherjuuri hoiti virkaatekevänä Yleisradion toimitusjohtajan tehtäviä ensimmäisenä 1926–1927. Hän toimi Suomen teollisuuden valtuuskunnan keskuskomitean sihteerinä vuodesta 1917, Suomen kultaseppien liiton sihteerinä 1908–1925, Helsingin Radioyhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1929, Suomen Sanomalehtimiesten Liiton puheenjohtajana 1946–1949 sekä "Helsingin sanomalehtimiesten yhdistyksen" puheenjohtajana 1930–1948. Viherjuuri oli puheenjohtajana "liikennekulttuurikomiteassa" 1929–1939 sekä sen seuraajaksi perustetussa Taljassa vuodesta 1939. Hän oli Suomen Sanomalehtimiesten Eläke- ja Säästörahaston johtokunnan jäsen, Suomen Automobiiliklubin hallituksen jäsen sekä Helsingin seurakuntien kirkkovaltuuston jäsen.
Guido Gadolin

Guido Gadolin (28. heinäkuuta 1851 Dalkarbyn kartano, Pohja – 12. huhtikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri joka toimi myös Oulun läänin kuvernöörinä ja Suomen paperiteollisuuden harjoittajien Keskuskonttorin taloudenhoitajana.
Elämäkerta.
Gadolinin vanhemmat olivat Vaasan merenkulkukoulun johtaja, kapteeniluutnantti Nils Anders Gadolin ja Amanda Sofia Krabbe. Hän valmistui Haminan kadettikoulusta 1873 ja palveli sitten henkikaartin krenatöörirykmentissä 1873–1881. Gadolin osallistui rykmentin 10. komppanian päällikkönä Venäjän-Turkin sotaan 1877–1878. Kapteeniksi 1881 ylennetty Gadolin palveli komppanianpäällikkönä 8. Viipurin suomalaisessa tarkk'ampujapataljoonassa 1881–1883 ja nuorempana upseerina sekä pataljoonan taloudenhoitajana 6. Mikkelin tarkk'ampujapataljoonassa 1883–1895. Hänestä tuli everstiluutnantti 1885 ja eversti 1895. Viimeksi Gadolin oli 2. Turun tarkk'ampujapataljoonan komentajana 1895–1902. Gadolin siirrettiin Venäjän armeijaan reserviin 1902 ja hän sai virallisesti eron armeijasta 1906 kenraalimajuriksi ylennettynä. 
Suomen sotaväen lakkauttamisen jälkeen reserviin siirtynyt Gadolin toimi J. C. Frenckell &amp; Son Ab:n Helsingin konttorin johtajana 1903–1905. Hän oli sitten Oulun läänin kuvernöörinä vuosina 1905–1911 mutta erosi tehtävästä venäläistämispolitiikan vuoksi. Tämän jälkeen Gadolin toimi 1912–1918 Suomen paperiteollisuuden harjoittajien Keskuskonttorin taloudenhoitajana. Suomen sisällissodan aikana Gadolin toimi kenraalimajurin arvoisena valkoisten puolella kutsuntatoimiston järjestämiskomitean puheenjohtajana ja toukokuussa 1918 Suomen ylisotaoikeuden vt. puheenjohtajana. Hän sai eron Suomen armeijan palveluksesta 27. toukokuuta 1918 ja palasi hoitamaan taloudenhoitajan tehtäviään Suomen paperiteollisuuden harjoittajien Keskuskonttoriin. Tässä tehtävässä Gadolin oli vuoteen 1929 saakka. 
Gadolin oli naimisissa vuodesta 1885 kenraalimajuri Robert Salomon Savanderin tyttären Aina Helena Savanderin kanssa. Heidän poikiaan olivat jääkärieverstiluutnantti Nils Gadolin ja lääkäri, professori Håkan Robert Gadolin.
Kaarlo Koskimies (poliitikko)

Kaarle Yrjö (Kaarlo) Koskimies (vuoteen 1906 Forsman; 8. toukokuuta 1881 Helsinki – 25. kesäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kanslianeuvos, joka toimi "Uuden Suomen" päätoimittajana ja Helsingin yliopiston hallintomiehenä. Koskimies oli myös kokoomuspuolueen poliitikko.
Elämäkerta.
Forsmanin vanhemmat olivat kansakoulujen tarkastaja Karl Waldemar Forsman ja Fanny Beata Tujulin. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan reaalilyseosta 1898. Koskimies toimi Helsingin yliopiston Etelä-Pohjalaisen osakunnan kuraattorina 1908–1916 ja ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana 1911. Koskimies oli eteläpohjalaisten vuonna 1912 valmistuneen Ostrobotnia-osakuntatalon rakennustoimikunnan puheenjohtajana ja talon valmistuttua hän oli talon isännöitsijänä 1911–1947. 
Koskimies oli Helsingin yliopiston toinen kons. amanuenssi 1915–1918, reistraattori 1919–1921, kanslerin ja sijaiskanslerin sihteeri 1920–1923 sekä yliopistonsihteeri 1935–1949. Koskimies toimi Helsingin suomalainen kirjakauppa Oy:n toimitusjohtajana 1915–1917, "Uusi Päivä" -lehden päätoimittajana 1917–1918 ja hän oli myös Aktiivisen keskuskomitean jäsen 1917.
Koskimies oli "Uuden Suomen" päätoimittajana 1922–1932. Hänen aikanaan lehden levikki kasvoi lähelle "Helsingin Sanomien" levikkiä, mutta Koskimies joutui eroamaan paikaltaan poliittisten linjaerimielisyyksien vuoksi 1930-luvun alussa. 1920- ja 1930-luvulla hän oli myös Suomen sanomalehtimiesten liiton puheenjohtajana 1922–1928, Helsingin kaupunginvaltuutettuna 1926–1928 sekä kokoomuksen puoluevaltuuskunnan jäsenenä 1919–1920, 1924–1932 ja 1936–1938. Koskimies sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1940.
Kaarlo Koskimies oli naimisissa vuodesta 1947 filosofian maisteri Irma Fanny Ulrika Poijärven (ent. Boijer) kanssa.
Vuonna 1903 Forsman johti niin sanottuja "decemvirejä" eli kymmenen vanhasuomalaisen ylioppilaan ryhmää, jotka julkaisemassaan julistuksessa "Asevelvollisuus-ijässä oleville tovereille" ilmoittivat vastustavansa kutsuntalakkoja. Hän joutui tämän seurauksena voimakkaan parjauksen kohteeksi ylioppilaskunnassa. Forsman oli myös vuonna 1904 perustetun "Raataja"-lehden tosiasiallinen päätoimittaja.
Mark Wotte

Mark Wotte (s. 16. joulukuuta 1960) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Hän toimii Skotlannin jalkapalloliiton johtotehtävissä.
Ura pelaajana.
Wotten pelaajaura jäi varsin vaatimattomaksi ja hän pelasi ammattilaisena vain kuuden vuoden ajan. Ura alkoi piskuisessa FC Vlaardingenissä 1980 ja yhden menestyksekkään kauden jälkeen hän siirtyi suurseura Feyenoordiin, jossa peliaika jäi kuitenkin varsin vähäiseksi. 1982 Wotte jätti Feyenoordin ja pelasi kauden 1982/83 ADO Den Haagissa, josta siirtyi SVV:hen. Hän lopetti uransa SVV:ssä 1986.
Ura valmentajana.
Wotte aloitti valmennusuransa FC Lissen peräsimessä 1994. Kahden Lisse-kauden jälkeen Wotte siirtyi ADO Den Haagin peräsimeen. Kahden Eerste Divisie -kauden jälkeen Wotte siirtyi 1998 FC Utrechtin päävalmentajaksi ja debytoi pääsarjavalmentajana. Kausi Utrechtissa toi sijan 12. Wotte jätti Utrechtin alkuvuodesta 2000 ja siirtyi loppukaudeksi FC Den Boschin peräsimeen, mutta hänkään ei pystynyt pelastamaan seuraa putoamiselta.
Wotten suorituksen Utrechtissa toivat hänelle nimeä ja vuonna 2000 hän siirtyi Alankomaiden U21-maajoukkueen päävalmentajaksi. Wotte luotsasi yhdessä André Wetzelin kanssa "Jong Oranjen" alle 21-vuotiaiden EM-kisoissa aina pudotuspelivaiheeseen saakka, jossa Englanti oli parempi yhteismaalein 3–2 ja näin Alankomaat putosi lopputurnauksesta.
Wotte palasi maajoukkuetehtävien jälkeen takaisin Eredivisiehen ja luotsasi yhdessä Wetzelin kaksi seuraavaa kautta Willem II Tilburgia. Parhaimmillaan seura oli kaudella 2003/04 seitsemäs. Jätettyään Willemin Wotte työskenteli Feyenoordin organisaatiossa teknisenä johtajana palaten valmennustehtäviin egyptiläisen Ismailyn päävalmentajana vuonna 2006. Pesti Egyptissä jäi lyhyeksi ja hän palasi jo joulukuussa 2006 Eredivisiehen ottaen RKC Waalwijkin komentoonsa. Wotte ei kuitenkaan onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta ja kauden jälkeen hän sai jättää tehtävänsä.
Vuonna 2008 Wotte toimi lyhyen aikaa Ismaily SC:n päävalmentajana kunnes siirtyi toukokuussa 2008 Englannin Mestaruussarjassa pelaavan Southampton FC:n apulaisvalmentajaksi. Tammikuussa 2009 hän nousi mestaruussarjassa häntäpäähän juuttuneen seuran päävalmentajaksi Jan Poortvlietin erottua tehtävistään. 
Wotte jätti Sotonin heinäkuussa 2009 seuran siirryttyä sveitsiläisomistukseen. Wotte ei onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta Englannin Ykkösliigaan. 
Wotte palasi valmennustehtäviin tammikuussa 2010 allekirjoitettuaan puolitoistavuotisen sopimuksen Romanian pääsarjassa pelaavan FC Universitatea Craiovan kanssa. Hyvästä menestyksestä huolimatta Wotte sai potkut tehtävistään jo toukokuussa. 
Kesäkuussa Wotte jatkoi uraansa palaamalla egyptiläisen Ismailyn peräsimeen. Kesäkuussa 2011 Wotte jätti Ismailyn ja siirtyi Skotlannin jalkapalloliiton johtotehtäviin.
Torsten Wasastjerna

Torsten Gideon Wasastjerna (17. joulukuuta 1863 Helsinki – 1. heinäkuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Wasastjerna tunnetaan parhaiten hänen vuoden 1890 vaiheilla maalaamistaan impressionistisista maisemamaalauksista, mutta hän teki myöhemmin myös suurikokoisia fantasia-aiheisia maalauksia sekä symbolistisia maalauksia.
Elämäkerta.
Wasastjernan vanhemmat olivat lakitieteen kandidaatti, apukamreeri Edvin Gideon Wasastjerna ja Rudolfina Charlotta Barck. Hän opiskeli Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1879–1885 sekä Helsingin yliopiston piirustussalissa 1883–1885 opettajanaan Adolf von Becker ja Taideteollisessa keskuskoulussa 1885. Ulkomailla Wasastjerna opiskeli Düsseldorfin taideakatemiassa 1885–1888 sekä neljänä talvena Pariisissa. Wasastjerna piti debyyttinäyttelynsä vuonna 1889. Wasastjerna kirjoitti myös runoja ja näytelmän.
Wasastjerna ei omana aikanaan ja myöhemminkään saanut laajempaa arvostusta. Häntä pidettiin kyllä lupaavana taiteilijana, mutta hänen tuotantonsa katsottiin myöhemmällä iällä muuttuneen vähemmän edistykselliseksi, sillä Wasastjerna ei monien kollegoidensa tavoin suuntautunut kohti modernistista ilmaisua. Wasastjernaa kiinnostivat enemmän luonto, myytit ja enkelit. Hän olikin huolissaan oman aikansa rationaalisuutta korostavasta ilmapiiristä.
Taloudellinen yhdistys

Taloudellinen yhdistys on yhteisö, joka pyrkii tuottamaan jäsenilleen rahallista tai muuta taloudellista hyötyä tai joka muuten harjoittaa taloudellista toimintaa. Taloudellisten yhdistysten toimintaan ei sovelleta yhdistyslakia, vaan erityislainsäädäntöä tai yhdistystä perustettaessa sovittuja tai myöhemmin muutettuja sääntöjä. Taloudellisen yhdistyksen toimielimet ovat yhdistyksen kokous, hallitus ja tilintarkastajat.
Taloudellisille yhdistyksille on ollut tyypillistä, ettei niiden säännöissä määrätä ennalta pääoman suuruutta eikä jäsenmäärää. Taloudellisia yhdistyksiä varten ei ole Suomessa säädetty erityistä omaa yhteisölakia, vaan niistä on vain mainintoja säädöksissä, kuten esimerkiksi tuloverolaissa ja yhdistyksen muuttamisesta osuuskunnaksi. Aatteellinen toiminta ei saa olla taloudellisen yhdistyksen päätarkoitus; muuten voidaan yhdistyksen tarkoitus ja toimiala päättää vapaasti.
Taloudellisia yhdistyksiä ovat olleet:
Monet puhelinyhdistykset ovat nyttemmin muuttuneet osuuskunniksi.
Suomen kaupparekisterissä ei vuoden 2016 lopussa ollut enää ainoatakaan taloudellista yhdistystä. "Finntimber-Suomen Sahatavarayhdistys" lakkautettiin vuonna 2016. Yhdistyksen toiminta oli loppunut jo aiemmin.
Kalkkaro

Kalkkaro on Petri Hiltusen luoma lännensarjakuva. "Kalkkaro" ilmestyy sanomalehtistrippinä muun muassa "Aamulehdessä". Stripeistä on koottu myös kaksi albumijulkaisua.
Sarjakuva ajoittuu 1800-luvun puoliväliin. Päähenkilö on nuori Thomas Morrison, lempinimeltään Kalkkaro. Hän asuu äidinsä luona syrjäisellä hevostilalla Arizonassa. Ensimmäisessä tarinassa "Ihmispetojen laakso" Kalkkaro etsii ystävänsä pyssytaituri Fabien Rabassen kanssa Kalkkaron kadonnutta setää ja löytää asteekkien kadonneen aarteen. Toisessa tarinassa "Laiton maa etsintäkuulutettu rikollinen kaappaa Kalkkaron ja yrittää lavastaa murhan intiaanien tekemäksi. Kalkkaro pelastuu ja selvittää kamppailun kadonneesta rahalähetyksestä. Kolmas tarina tuo Kalkkaron kotiin Ku Klux Klanin vainoaman miehen, jota syytetään murhasta. Kalkkaro selvittää tilanteen miehen kotikonnuilla ja vapauttaa orjina pidetyt mustat. Neljännessä tarinassa Kalkkaro etsii parannusta äidilleen, jota voodoo-taika on vahingoittanut. Fabien Rabasse kamppailee veljeään vastaan ja yrittää puhdistaa isänmurhaajan maineensa.
Toukokuussa 2012 Lempo Kustannus alkoi julkaista "Kalkkaroa" 1950-luvun tyylisinä liuskalehtinä. Lehti ilmestyy kerran kuukaudessa.
Hermanni Vidman

Hermanni Vidman (s. 30. maaliskuuta 1979 Turku) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä, joka toimii SM-liigassa pelaavan Porin Ässien apuvalmentajana.
Vidman on Turun Palloseuran kasvatti. Hän kuului TPS:n A-nuorten SM-liigassa tuhoja tehneeseen Happo-Viinanen-Vidman kentälliseen. Vidman ei kuitenkaan mahtunut kotikaupunkinsa edustusjoukkueeseen ja lähti pelaamaan Mestistä Vaasan Sportiin. Vaasasta hän siirtyi yhdessä Viinasen kanssa Rauman Lukkoon. Vidmanin ura ei kuitenkaan lähtenyt nousuun SM-liigassa, vaan hän pelasi loppu-uransa Norjan, Tanskan ja Ranskan pääsarjoissa.
Vidman lopetti pelaajauransa keväällä 2010 ja siirtyi valmentamaan TPS:n junioreita. Hän on toiminut myös TuTo Hockeyn apuvalmentajana ja myöhemmin päävalmentajana sekä Viron maajoukkueen apuvalmentajana.
Teräshermo

Teräshermo ("Breakout") on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjaaja on Tom Gries ja sen pääosaa esittää Charles Bronson.
Juoni.
Liikemies Harris Wagner (Huston) on lavastanut poikansa Jayn (Duvall) syylliseksi murhaan, jotta tämä ei olisi hänen likaisen liiketoimintansa tiellä. Nyt Jay viruu kolkossa tyrmässä Meksikossa. Epäonnistuneen pakoyrityksen jälkeen hänen vaimonsa (Ireland) palkkaa teksasilaiset helikopterilentäjät Nick Coltonin (Bronson) ja Hawk Hawkinsin (Quaid) pelastamaan miehensä.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa väkivaltaiseksi, mustan huumorin sävyttämäksi toimintapätkäksi, jonka rutinoidut tähdet pelastavat. Hän antaa "Teräshermolle" kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Hannes Närhi

Hannes Närhi (8. heinäkuuta 1893 Kuopio – 3. helmikuuta 1943 Turku) oli suomalainen näyttelijä ja lavastaja.
Närhen vanhemmat olivat kanavankaitsija Taavetti Närhi ja Amanda Torpström. Närhi kävi neljä luokkaa lyseota ja oli sitten merillä ja työskenteli kirjaltajana. Hän oli näyttelijä-lavastajana Tampereen teatterissa vuosina 1917–1920 ja Turun Teatterissa 1920–1943. Hän toimi myös Turun teatterin näyttämön koristemaalarina 1923–1943.
Närhi esiintyi myös elokuvissa. Tunnetuin hänen elokuvarooleistaan oli miespääosa Nyrki Tapiovaaran ohjaamassa elokuvassa "Juha" (1937). Hän esitti myös Kaapon roolia Jalmari Lahdensuon elokuvassa "Pohjalaisia" (1925), Kröönperin roolia Kalle Kaarnan elokuvassa "Miekan terällä" (1928) ja lappalaista Jantukka-tietäjää Teuvo Puron elokuvassa "Noidan kirot" (1927). Närhi teki itsemurhan 49 vuoden ikäisenä.
Pentti Piri

Pentti Piri (k. 27. tammikuuta 1597) oli suomalainen talonpoika ja yksi nuijasodan kapinapäälliköistä. Hän oli Lapualta.
Piri oli naimisissa enaimmäisen kerran Kaisa Paavontytär Kaupin (s. 1555) kanssa. Toinen vaimo oli Karin Järvi (1554–1600). Pirin vanhemmat olivat Tynius Heikinpoika Piri ja Anna Heikintytär. 
Vuonna 1582 Piri siirtyi asumaan Vuohisluoma-nimiseen paikkaan (nykyiseen Alahärmään), jossa viljeli maatilaa. Vuonna 1593 häntä oli käräjillä rangaistu rauhanrikoksesta. Vuonna 1596 hän oli mukana talonpoikien valitusretkellä Ruotsissa. He valittivat Kaarle-herttualle Klaus Flemingin joukkojen linnaleirirasituksesta. Anders Wargelin merkitsi 1700-luvulla muistiin, että Piri johti talonpoikia nuijasodassa Jaakko Ilkan ja Yrjö Kontsaan ohella, ja nosti Isonkyrön ja Ilmajoen kapinaan. Piri joutui nuijasodan lopussa vangiksi. Hänet mestattiin toisten nuijapäälliköiden ohella Kyrön Kontsaansaaressa.
Pentti Pouttu

Pentti Pouttu (k. 1597) oli Kaarlelan pitäjästä kotoisin ollut pohjalainen talonpoika. Hän oli Jaakko Ilkan ohella yksi nuijasodaksi kutsutun talonpoikaiskapinan johtajia vuonna 1596. 
Elämä.
Poutun syntymäaikaa ei tiedetä, mutta hänen on kuollessaan arveltu olleen noin 50–60-vuotias. Vuonna 1567 hän sai haltuunsa Kaarlelassa sijainneen Pouttulan talon, johon hän oli aikaisemmin tullut vävyksi. Pouttu tunnettiin paikallisten talonpoikien johtomiehenä, joka osallistui 1570-luvulla Ruotsiin suuntautuneille valitusmatkoille, joita tehtiin muun muassa Kaarle-herttuan luokse. Hän toimi myös veronkantomiehenä. Vuonna 1593 Pouttu järjesti Pohjanmaalla pienimuotoisen talonpoikaiskapinan, jonka johdosta hän joutui vangituksi Oulun linnaan. Jaakko Ilkan vuonna 1595 johtamasta ensimmäisestä kansannoususta Pouttu kuitenkin vielä pysyi erossa ja oli vuotta myöhemmin jälleen valitusmatkalla Ruotsissa.
Nuijasota.
Marraskuussa 1596 Pouttu liittyi Jaakko Ilkan johtamiin kapinoiviin talonpoikiin, jotka olivat kokoontuneet Kyrön pitäjään (nyk. Isokyrö) Pohjanmaalle. Hänet valittiin johtamaan Ylistaron pitäjän talonpojista koostunutta n. 200 miehen joukkoa, jonka piti marssia Pohjanmaan rantatietä pitkin Ala-Satakuntaan ja sieltä edelleen Turkuun. Ulvilassa heidän oli tarkoitus saada valtakunnanmarski Klaus Flemingiä vastustanut ja talonpoikien keskuudessa hyvässä maineessa ollut aatelinen sotapäällikkö Axel Kurck liittymään kapinallisiin. Alun perin sotajoukon komentajaksi valittiin Lapuan nimismies Martti Tuomaala, mutta Pouttu koki itsensä syjäytetyksi ja vaati päästä johtamaan Ala-Satakuntaan suuntautuvaa retkeä. Hän vetosi siihen, että oli Tuomaalaa kauemmin vastustanut linnaleirejä, joiden talonpojille aiheuttama rasitus oli kapinan syynä. Pouttu oli valittanut linnaleireistä jo parinkymmenen vuoden ajan. 
Pouttu ja Kurck kohtasivat toisensa 20. joulukuuta 1596 ilmeisesti Anolan kartanossa, mutta Axel Kurck pysyi kuitenkin uskollisena kuningas Sigismundille ja komensi oman ratsuväkensä kapinoivien talonpoikien kimppuun. Ulvilan taisteluna tunnetun välikohtauksen jälkeen nuijamiesten sotajoukko hajosi ja Pouttu vangittiin. Hänet kuljetettiin Turun linnaan, missä hän kuoli vankeudessa "syöpäläisten vaivaamana" vuonna 1597.
Perttu Palo

Perttu Palo (s. Isossakyrössä, k. 1608 jälkeen) oli pohjalainen talonpoika ja nuijapäällikkö nuijasodassa. 
Palon isän nimen tiedetään olleen Lauri, Perttu Laurinpojan mainitaan olleen varsin varakas talonpoika Isonkyrön Palon kylässä 1558. 1590-luvulla hän oli neljännesmies, joka kantoi linnaleiriveroa ratsu- ja jalkamiehiä varten. Joissakin lähteissä Palon kerrotaan olleen mukana talonpoikien Ruotsin lähetystöissä ja toimineen sitten 1596 hämäläisten talonpoikien nostattajana kapinaan. Palo oli nuijasoturien lipunkantaja ja otti osaa Nokian taisteluun. Tämän jälkeen hän pakeni Pohjois-Pohjanmaalle ja otti osaa uuden talonpoikaiskapinan järjestelyyn ja Pohjanmaan voudin Abraham Melkiorinpojan kiinniottoon Kokkolan Tarharannassa tammikuussa 1597 Hannu Krankan kanssa. Klaus Flemingin joukot vangitsivat hänet seuraavassa kuussa Santavuoren taistelussa, jonka jälkeen hänet vietiin vankeuteen Turun linnaan. Vankeudesta hän vapautui syksyllä, kun Kaarle-herttua sai linnan haltuunsa.
Martti Tuomaala

Martti Vilpunpoika Tuomaala (1560 Lapua – 1625 Lapua) oli Lapuan ensimmäinen nimismies ja nuijapäällikkö nuijasodassa. 
Tuomaalan isä oli talollinen Vilppu Erkinpoika Tuomaala, joka tuli noin vuonna 1580 vauraan Lapuan Alakylässä sijainneen talon isännäksi. Tuomaala itse lienee ollut isäntä jo seuraavalla vuosikymmenellä, jonka alussa vuonna 1591 hänestä tuli Lapuan nimismies. Hän toimi myös veronkantajana ja neljännesmiehenä. 
Tuomaala vastusti linnaleirirasitusta ja osallistui talonpoikien valitusmatkaan Kaarle-herttuan luokse Ruotsiin vuonna 1596. Nuijasodassa hän toimi yhtenä kapinan johtajista Jaakko Ilkan ja Pentti Poutun ohella. Hän otti osaa Nokian ja Santavuoren (1597) taisteluihin. Jälkimmäisessä hänet otettiin kiinni ja vietiin Turun linnaan Klaus Flemingin vankina. Vankeudesta päästyään hän jatkoi entistä tointaan Lapuan nimismiehenä kuolemaansa saakka.
International Space University

Kansainvälinen avaruusyliopisto (, lyhennys ISU) on muutaman yhdysvaltalaisen insinöörin vuonna 1987 perustama yksityinen, voittoa tuottamaton yliopisto, joka on saavuttanut avaruutekniikassa ja muilla avaruustoiminnan aloilla tunnetun aseman. 
Yliopistolla on pysyvä kampus Strasbourgissa Ranskassa, ja opinnot kuuluvat Ranskan korkeakouluopetuksen piiriin. ISU:ssa voi alemman korkeakoulututkinnon suorittanut opiskelija suorittaa yksi- tai kaksivuotisen maisteriopintovaiheen avaruustieteiden alalta. Ensimmäinen maisteriopintovuosi on laajuudeltaan 75 ECTS:n laajuinen ja toteutetaan pääsääntöisesti Strasbourgissa. Toisena vuonna opiskelijat keskittyvät maisterityöhön (45 ECTS). Tämän ohella ISU järjestää vuosittain kahden kuukauden kestoisen avaruusopintojen kesäkoulun vaihtuvassa sijaintimaassa, ja viiden viikon kestoisen eteläisen pallonpuoliskon avaruusopintojen ohjelman. 
Valmistuneita oli vuoteen 2005 mennessä, 20 ensimmäisen vuoden aikana 2 400. Sittemmin valmistuneiden määrä on ylittänyt jo 5 000 (2020). Opiskelijat ovat tulleet yli 110 maasta. Opettajakunta koostuu eri avaruusalojen ammattilaisista ja johtajista eri puolilta maailmaa.
Yrjö Kontsas

Yrjö Kontsas (k. 1597 Isokyrö) oli talonpoika, neljännesmies ja nuijamiesten johtajia nuijasodassa Jaakko Ilkan ja Pentti Poutun ohella. 
Kontsaan isä oli Sipi eli Sigfrid Kontsas. Hän toimi noin vuodesta 1588 talollisena Isossakyrössä, samoin kuin neljännesmiehenä. Kontsas oli mukana pohjalaisten lähetystössä, joka heinäkuussa 1596 kävi Kaarle-herttuan luona valittamassa ratsumiesten käytöstä ja sai tältä suojakirjan. Kun lähetystö kokoontui Kontsaan luona 25. marraskuuta samana vuonna, huovit vangitsivat heidät kaikki, mutta talonpojat vapauttivat joukon väkivalloin seuraavana yönä. Kontsaasta tuli kyröläisten päällikkö nuijasodassa ja Jaakko Ilkan lähin mies. Hän otti osaa Nokian taisteluun, jonka jälkeen pakeni muiden kapinajohtajien kanssa Pohjanmaalle. Abraham Melkiorinpoika Klaus Flemingin joukosta vangitsi siellä Kontsaksen ja perimätiedon mukaan hänet mestattiin Jaakko Ilkan kanssa Isonkyrön Kontsaansaaressa. 
Yrjö Kontsaan puumerkki on kuvattuna Ilmajoen vaakunassa.
Simo Kaario

Simo Kaario (sukunimi aik. Flinck; 11. tammikuuta 1876 Helsinki – 1. toukokuuta 1944 Tampere) oli suomalainen näyttelijä.
Kaarion äiti oli Maria Flinck. Kaario toimi aluksi kirjaltajana, mekaanikkona ja kaupan alalla. Suomalaiseen teatteriin hän tuli lavastajaksi, siirtyen sieltä näyttelijäksi Helsingin Työväenteatteriin 1902. Suomelaisessa Maaseututeatterissa hän näytteli 1904–1906, Kansan näyttämöllä 1913–1914 sekä Tampereen teatterissa 1907–1913 ja uudelleen vuodesta 1914 alkaen. Kaario toimi myös ohjaajana ja näyttämömaalarina. 
Näyttämöopintoja hän suoritti Skandinaviassa, Pariisissa, Berliinissä ja Wienissä. Häntä pidettiin lahjakkaana luonnenäyttelijänä. Hän esiintyi sekä komedioissa että tragedioissa, yhteensä noin 350 roolissa. Niihin kuuluivat muun muassa Josef Julius Wecksellin näytelmän "Daniel Hjort" samanniminen päähenkilö, "Elämä on unelma" -näytelmän Sigismund, Don Carloksen Filip II, Nummisuutareiden Sepeteus, "Regina von Emmeritz" -näytelmän Larsson sekä Fedjan rooli näytelmässä "Elävä ruumis". 
Kaario esiintyi myös elokuvissa. Hän esitti Harrin isäntää Jalmari Lahdensuon elokuvassa Pohjalaisia (1925), kartanonomistaja Maurilaa Uuno Eskolan elokuvassa Lumisten metsien mies (1928) ja tiedemiestä Nyrki Tapiovaaran elokuvassa Herra Lahtinen lähtee lipettiin (1939).
Kaario oli naimisissa vuodesta 1904 näyttelijä Helvi Lindströmin (k. 1958) kanssa.
Phil Gordon

Philip "Phil" Stewart Gordon (s. 6. heinäkuuta 1970) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen, pokerikirjailija ja tv- ja radiokommentaattori. Gordon on Full Tilt Pokerin, yhden suurimmista nettipokerihuoneista, perustajia ja sen ammattilaisryhmän (Team Full Tiltin) jäsen.
Varhaisvuodet.
Gordon varttui Atlantan lähiöalueella Stone Mountainilla Georgiassa. Gordon aloitti 15-vuotiaana opiskelun Georgia Institute of Technologyssa voitettuaan National Merit Scholarship Finalist -stipendin. Gordon suoritti tutkintonsa tietojenkäsittelystä ja aloitti työskentelyn Pohjois-Kaliforniassa Lockheed Missilesissa ja Space Companyssa. Tämän jälkeen hän meni töihin Netsys Technologiesiin. Netsys myytiin Ciscolle 95 miljoonalla dollarilla. Kaupan jälkeen Gordon lähti kiertämään maailmaa viideksi vuodeksi vieraillen yli 50 maassa ja viidellä mantereella. 
Pokeriura.
2000-luvun alussa Gordon alkoi menestyä pokeriturnauspelaajana ja saavutti neljännen tilan World Series of Pokerin pääturnauksessa vuonna 2001 ansaiten 399 610 dollaria. Seuraavana vuonna hän selviytyi kahden WSOP-turnauksen finaalipöytään. Vuonna 2004 Gordon voitti World Poker Tourin Bay 101 Shooting Stars -osakilpailun ansaiten 360 000 dollaria. Marraskuussa 2006 hän oli Red Rock Casino Resortissa Las Vegasissa pelatun FullTiltPoker.Net Championshipin ykkönen. 
Tammikuussa 2009 Gordonin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,9 miljoonaa dollaria.
Vuosina 2003–2006 Gordon toimi "Celebrity Poker Showdown" -ohjelman kommentaattorina. Hän on ollut myös kommentaattorina ESPN:n WSOP-lähetyksissä ja toiminut "The Poker Edge"-radioshown isäntänä yhdessä Andrew Feldmanin kanssa. Gordon on myös pelannut television pokeriohjelmassa "Poker After Dark". Gordon on kirjoittanut kolme suosittua pokerikirjaa, joista kaksi on suomennettu.
Jacopo Brancati

Jacopo Brancati (s. 1966 Genova, Italia) on Ranskassa vuodesta 1992 asunut ammattivalokuvaaja ja toimittaja. Hän käyttää valokuvausta pääasiassa merelliseen kulttuuriperintöön suuntautuneen tutkimuksensa apuvälineenä. Hän on toteuttanut yhteistyössä eurooppalaisten merimuseoiden (Museo del Mare, Genova; Musée Portuaire, Dunkerque; Suomen merimuseo, Kotka) kanssa hankkeita, joissa tarkastellaan merenkävijöiden toimintaa erilaisista historiallisista ja maantieteellisistä näkökulmista. Brancati teki vuonna 2008 Merikeskus Vellamoon avatun valokuvanäyttelyn "Jäinen matka Suomeen" (Winter Voyage to Finland), jonka pääosassa ovat suomalaiset luotsit. Näyttely toteutettiin yhteistyössä Suomen merimuseon ja Luotsausliikelaitos Finnpilotin kanssa ja siitä tehtiin näyttelyjulkaisu. Vuonna 2014 avautui Brancatin Suomenlinnan telakkaa esittelevä valokuvanäyttely "Viaporin telakka - silta tulevaisuuteen" (Viapori Dockyard - a bridge to the future) joka oli esillä Merikeskus Vellamossa. Jacopo Brancatin valokuvaustyön tuloksena syntyi näyttelyn lisäksi myös julkaisu "Viapori Dockyard - a bridge to the future." Julkaisun teksteistä vastaa Sonia Olcese.
Töitä.
Vuonna 2003 ranskalaisen Dunkerquen Musée Portuaire pyysi Brancatilta valokuvateosta Genovan sataman teknisistä merenkulkupalveluista. Tämä teos "Pilote à bord!" asetetiin näytteille kulttuuritapahtumassa "Lille-Genoa European capitals of culture 2004" ja vuonna 2007 genovalaisessa museossa Galata Museo del Mare.
Vuonna 2006 Suomen merimuseo tilasi Brancatilta reportaasin talvi­meren­kulusta ja suomalaisesta luotsiyhteisöstä. ”Jäinen matka Suomeen” perehdyttää Brancatin pohjoismaiseen maailmaan. Hänen valokuvatyöstään tulee ensimmäinen vaihtuva näyttely Kotkassa kesällä 2008 avattuun Merikeskus Vellamoon.
Vuonna 2011 hän aloitti pitkän reportaasin Viaporin Telakka ry:lle Suomenlinnan historiallisen telakan toiminnasta. Tämä työ, ”Viaporin telakka, silta tulevaisuuteen” on nähtävänä kaksi vuotta Suomenlinnan museossa.
Brancati työskentelee valokuva­journalistina ja merihistorioitsijana kirjoittaen artikkeleita ranskalaisille aikakauslehdille, kuten Chasse-Marée, Connaissance des Arts, Vieilles Maisons Françaises ja italialaisille Arte Navalelle ja La Casanalle. Lyhyen SIPA Images -vierailun jälkeen Brancatia edustaa lontoolainen Bridgeman Images
Palkinnot.
Brancatin kirja "Pilota a bordo! Uomini e navi del porto di Genova" sai vuonna 2007 Sanremo Libro Mare -valokuvakirjapalkinnon.
Akseli Karhi

Akseli Nikolai Karhi, ent. "Kuhlberg", (18. heinäkuuta 1891 Turku – 3. toukokuuta 1943) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Karhin vanhemmat olivat junailija Johan Aksel Karhi ja Henriika Heino. Hän kävi neljä luokkaa lyseota ja työskenteli sitten speditöörinä 1912–1923. Karhi oli näyttelijänä Turun teatterissa 1918–1938 ja hän toimi teatterin johtajana 1938–1943.
Akseli Karhi oli naimisissa vuodesta 1931 näyttelijä Kirsti Saga Boxbergin kanssa. Heidän tyttärensä oli näyttelijä Maija Karhi.
Jacqueline Seifriedsberger

Jacqueline ”Jaci” Seifriedsberger (s. 20. tammikuuta 1991) on itävaltalainen mäkihyppääjä, joka urheilee SC Waldzellin väreissä. Hän on eräs Itävallan johtavista mäkihyppääjistä, ja voitti junioreiden maailmanmestaruuden vuonna 2008. Continental cupissa hän on voittanut seitsemän osakilpailua sekä sijoittunut kokonaiskilpailussa kolmanneksi kaudella 2007–2008. Maailmancupin osakilpailuissa hän saavutti ensimmäisen voittonsa Sapporossa helmikuussa 2013. Toisen voittonsa hän saavutti Willingenissä helmikuussa 2024 ja kolmannen Zaōssa tammikuussa 2025. Lisäksi hän on ollut viisi kertaa toinen ja neljätoista kertaa kolmas (24.3.2025 mennessä). Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs kausilla 2012–2013 ja 2015–2016 sekä viides kausilla 2023–2024 ja 2024–2025.
Seifriedsberger voitti pronssia Val di Fiemmen maailmanmestaruuskisoissa 2013 normaalimäen kilpailussa. Sekajoukkuemäestä hän voitti hopeaa Itävallan joukkueen kanssa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli kahdestoista, Falunissa 2015 ja Lahdessa 2017 seitsemäs. Lahdessä hän hyppäsi Itävallan sekajoukkuemäessä hopeaa voittaneessa joukkueessa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui 13:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti hopeaa ensimmäistä kertaa MM-kilpailuissa kisatussa naisten joukkuemäessä. Planican MM-kilpailuissa 2023 Seifriedsberger saavutti hopeaa joukkuemäessä. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti joukkuemäessä hopeaa ja sekajoukkuemäessä pronssia. Hän oli sekä normaalimäessä että suurmäessä kahdeksas.
Vapaa-ajallaan Seifriedsberger harrastaa lento- ja jalkapalloa.
G. G. Rosenqvist

Georg Gustaf Alexander (G. G.) Rosenqvist (13. syyskuuta 1855 Lapinjärvi – 12. helmikuuta 1931 Lapinjärvi) oli suomalainen professori, valtiopäivämies ja kansanedustaja.
Henkilöhistoria.
Rosenqvistin vanhemmat olivat kappalainen Gustaf Ulrik Rosenqvist ja Amalia Wallgrén. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Fanny Rosina Forstén 1889–1898 (k.), toinen Irene Olivia Bergroth vuodesta 1899. Rosenqvist pääsi ylioppilaaksi 1873, valmistui filosofian kandidaatiksi 1879 ja teologian kandidaatiksi 1886. Hän sai pappisvihkimyksen 1891. Hän valmistui teologian lisensiaatiksi 1892 ja väitteli teologian tohtoriksi 1893. Rosenqvistin väitöskirjassaan "Jumalan suhde maailmaan, erittäinkin katsoen luomisten itsenäisyyteen ja lainomaiseen järjestykseen" esittämät ajatukset kristinuskon ja luonnontieteiden suhteesta herättivät aikanaan pahennusta uskonnollisesti vanholiisissa piireissä ja aiheuttivat useita hyökkäyksiä häntä vastaan. Jo teologian kandidaatiksi valmistuttuaan hän sai Helsingin yliopiston teologisten esikäsitteiden vt. apulaisen viran, jossa hän toimi 1886–1890, ja toimi vakinaisen apulaisen virassa 1890–1894. Dogmatiikan ja etiikan vt. professorina Rosenqvist toimi 1892–1894 ja vakinaisena professorina 1894–1917. Hän oli "Teologisk tidskrift – Teologinen aikakauskirja" -kausijulkaisun perustaja ja päätoimittaja 1896–1915. Rosenqvist oli kansanedustaja Uudenmaan läänin vaalipiiristä Ruotsalaisessa eduskuntaryhmässä 1907–1919. Sitä ennen hän oli ollut säätyvaltiopäivien pappissäädyn jäsen valtiopäivillä 1904 ja 1906. Hän oli vuonna 1907 jäsenenä uskonnonvapauslainsäädäntöä varten asetetussa valtionkomiteassa. Rosenqvist omisti maatilan Lappträskin pitäjässä.
International Boxing Hall of Fame

International Boxing Hall of Fame on toinen kahdesta kansainvälisesti merkittävästä järjestöstä, jotka listaavat parhaita nyrkkeilijöitä. Järjestö sijaitsee New Yorkin Canastotassa. Toinen merkittävä järjestö on World Boxing Hall of Fame.
Ammattinyrkkeilijä voidaan valita nyrkkeilyn Hall of Fameen viisi vuotta sen jälkeen, kun hän on lopettanut nyrkkeilyuransa.