tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
IOJK (IhanOmaJuttuKäynnis)

IOJK (IhanOmaJuttuKäynnis) on suomalaisyhtye TCT:n esikoisalbumi, joka julkaistiin 21. elokuuta 2015.
Atari Portfolio

Atari Portfolio on Atarin valmistama pieni IBM PC -yhteensopiva kannettava tietokone tai taskutietokone ("palmtop PC"). Tietokone julkaistiin vuonna 1989, jolloin oli jo taskukokoisia tietokoneita kuten TRS-80 PC-1 ja HP-110.
Portfolio käyttää "simpukankuoren" tapaista rakennetta ja näyttö on 40 merkkiä kahdeksalla rivillä 240 x 64 pikselin näyttötilassa. Laitteessa on päiväkirja- ja osoiteluettelosovellukset, sekä yksinkertaiset tekstinkäsittely- ja taulukkolaskentaohjelmat.
Portfolio on MS-DOS yhteensopiva, mutta käyttää DIP-DOS -nimistä muunnelmaa.
Tietokoneessa ei ole levykeasemaa eikä kiintolevyä vaan tiedot säilytetään paristovarmennetussa RAM-muistissa. 128 kilotavun RAM-muistista on oletuksena 32 kilotavua varattu RAM-levylle ja 96 kilotavua on saatavilla sovelluksille.
Populaarikulttuurissa.
Tietokone nähdään lyhyesti elokuvassa "Terminator 2 – Tuomion päivä".
Lintharju-Kirjosuo sekä Vakkarsuo

Lintharju-Kirjosuo sekä Vakkarsuo on Natura 2000 -alue, joka sijaitsee Suonenjoen ja Rautalammin alueella Pohjois-Savossa. Alueella on Lintharjun moniosainen pitkittäinen harjumuodostelma, josta etelään sijaitsee Kirjosuo ja siitä hieman lännempänä, Koskeloveden etelärannalla on Vakkarsuo. Lintharjulla pinnanmuodot vaihtelevat matalista kumpareista jyrkkiin suppiin. Siellä on myöskin pieniä soita ja lampia. Lintharjulla ja sen ympäristössä on kuivaa kangasmetsää, jossa on tyypillisimmillään puolukkaa ja kanervaa. Yksi alueen lammista on Onkilampi, jonka ympärillä on suo ja länsipuolella on tervaleppälehto.
Kirjosuon alue alkaa Suonenjoelta Jyväskylään menevän tien varrelta. Siellä on rämeitä, joilla kasvaa pitkää varpukasvillisuutta ja nevoja, joissa kasvaa lyhyttä ruohovartista kasvillisuutta.
Vakkarsuo on karu ja vähäpuustoinen suo. Se koostuu lähinnä tupasvillatyyppisestä rämeestä ja lyhytkorsinevasta.
Luonnonsuojelun perusteet.
Luonnonsuojelun tavoitteena on turvata alueen lajien ja niiden elinympäristöjen tilaa. Tähän pyritään alueen käytön ohjauksella sekä hoito- ja ennallistamistoimenpiteillä. Suurin osa
Kirjosuosta ja Vakkarsuosta koostuvat yksityisistä luonnonsuojelualueista.
Lintharju kuuluu harjujensuojeluohjelman alueisiin. Siellä esiintyvä kasvillisuus on maakunnan erityisintä harjukasvillisuutta. Erityinen suojeluperuste ovat karut paahderinteet, jotka ovat tärkeitä monille eliölajeille. Osa Lintharjun alueesta on kuulunut Metso-ohjelmaan vuodesta 2011.
Luonnonsuojelun toteuttaminen.
Lintharju-Kirjosuo sekä Vakkarsuo on SCI-alue, jollaiset on määritetty EU:n direktiivissä. Aluueella on jonkinlaista tarvetta joihinkin toimiin, kuten maankäyttöön, virkistyskäyttöön
ja vesihuoltoon. Nämä seikat pyritään sovittamaan luoononsuojeluarvojen kanssa.
Virkistyskäyttö.
Alueella on Lintharjun luontopolku ja ulkoilualue. Ulkoilualueella voi patikoida tai ajaa maastopyörällä. Talvella alueella on hiihtolatuja. Alueella on myös useita laavuja, joihin retkeilijät voivat pysähtyä.
Muita lähialueiden luontokohteita.
Muita luontokohteita Sisä-Savossa ovat Suonenjoen Keurunmäki-Haavikkolehto, Rautalammin Asikaisen aitta ja Vesannon Ilveskolo.
Asterix ja aarnikotka

Asterix ja aarnikotka () on 39. "Asterix seikkailee" -albumi, joka julkaistiin vuonna 2021. Se julkaistiin suomeksi samana vuonna Mirka Ulannon suomentamana. Albumin on käsikirjoittanut Jean-Yves Ferri ja piirtänyt Didier Conrad.
Juoni.
Roomassa Julius Caesarin maantieteilijä Madventurus kertoo Caesarille löytäneensä tiedon, että kaukaisessa idässä, Barbaricumin mailla, on tarunomainen aarnikotka. Todistaakseen tämän Madventurus on tuonut mukanaan vangiksi saadun sarmatialaisen naissoturi Kalashnikovnan. Caesar käskee Madventuruksen varustaa retkikunta itään, Kalashnikovna oppaanaan, etsimään aarnikotka ja tuomaan se Roomaan.
Samaan aikaan gallialaiset Asterix, Obelix, Akvavitix ja Idefix matkaavat Barbaricumiin sarmaattien maille, sillä sarmaattien shamaani Kataeine on kutsunut Akvavitixin unessa Barbaricumiin suojelemaan aarnikotkaa roomalaisilta. Sarmaattien kylässä osoittautuu, että sarmaateilla naiset ovat sotureita ja miehet jäävät kotiin kylään hoitamaan askareita.
Roomalaiset pääsevät perille Barbaricumiin ja pystyttävät leirin. Gallialaiset menevät tapaamaan heitä ja vaativat heitä vapauttamaan vankinsa Kalashnikovnan. Roomalaiset vastaavat suostuvansa tähän vain jos saavat vaihdossa vangiksi shamaani Kataeinen, jotta tämä voisi johdattaa heidät aarnikotkan luo. Yön aikana shamaani vaipuu transsiin ja menee roomalaisten leiriin antautumaan vangiksi pelastaakseen Kalashnikovnan. Roomalaiset kuitenkin ottavat Kataeinen oppaakseen ja pitävät Kalashnikovnan leirissään vankina.
Roomalaisten retkikunta jatkaa eteenpäin kohti suurta jääseinämää, jota gladiaattori Competentus pitää maan äärenä ja haluaa päästä näkemään, mitä sen tuolla puolen on. Samalla gallialaiset ja sarmaatit ovat saavuttaneet roomalaisten retkikunnan ja syntyy tappelu. Jääseinämän toiselta puolelta löytyy jäätynyt järvi, jossa shamaani Kataeine kertoo roomalaisille aarnikotkan olevan. Aarnikotka kuitenkin paljastuu vuosimiljoonien takaiseksi jäätyneeksi dinosaurukseksi, eivätkä roomalaiset halua viedä niin rujoa eläintä mukanaan Roomaan.
Järven jään sulaessa roomalaiset joutuvat vaaraan heikoilla jäillä samalla kun gallialaiset pelastavat shamaanin. Roomalaisten palattua leiriin käy ilmi, että Kalashnikovna on onnistunut pakenemaan leiristä. Sarmaattien kylässä sarmaatit ja gallialaiset pitävät suuren juhla-aterian, kunnes gallialaiset palaavat kotiin Galliaan.
Roomassa Julius Caesar kyllästyy odottamaan turhaan lähettämäänsä retkikuntaa takaisin ja päättää asettaa näytteille aarnikotkan sijaan kirahvin.
Etelä-Venäjä

Etelä-Venäjä () oli kansainvälisesti tunnustamaton lyhytikäinen valtiomuodostelma Venäjän sisällissodan aikana maan etelälaidalla 1919–1920.
Kenraali Anton Denikin kokosi bolševikkeja vastaan taistelevan Etelä-Venäjän armeijan vuonna 1918. Armeijan hallitsemalle alueelle perustettiin keväällä 1919 oma hallinto, jota johti armeijan komentaja Denikin. Denikin järjesti Etelä-Venäjällä paikallishallintoa ja oikeuslaitosta ja sai huomattavaa taloudellista ja aseellista tukea ympärysvalloilta. Epäonnistunut hyökkäys kohti Moskovaa loppuvuodesta 1919 johti Etelä-Venäjän nopeaan romahtamiseen. 30. maaliskuuta 1920 Etelä-Venäjä käytännössä lakkautettiin, Denikin luovutti armeijansa komennon Pjotr Wrangelille ja pakeni maasta.
Novovorontsovka

Novovorontsovka () on kaupunkityyppinen taajama Hersonin alueella Ukrainan eteläosassa. Taajama on heinäkuusta 2020 lähtien sijainnut Beryslavin piirissä (95 967 as., 2021). Heinäkuuhun 2020 saakka taajama oli Novovorontsovkan piirin hallinnollinen keskus. Novovorontsovkan väkiluvuksi arvioitiin 6 081 (2021; vuonna 2001: 7 111 as., joista ukrainalaisia 93 %, venäläisiä 4 % ja valkovenäläisiä 1,6 %).
Novovorontsovka sijaitsee Dneprin ja siihen padotun Kah’ovkan tekojärven länsirannalla, 167 kilometriä aluekeskus H’ersonista koilliseen. Seudulta löydetty merkkejä ihmistoiminnasta (hautakumpuja) jo ajalta 3 000-1 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Taajamassa toimii muun muassa kotiseutumuseo. 
Osana Venäjän sotatoimia Ukrainassa (2022–), taajama oli jonkin aikaa Venäjän asevoimien miehittämä, kunnes Ukrainan asevoimat vapautti sen maaliskuun lopussa (25.3.2022). Tämän jälkeen Venäjä kohdisti taajamaan tykistötulta raketinheittimillä ainakin 4. huhtikuuta 2022 vastaisena yönä.
Junnilainen

Junnilainen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Tommi Laitila

Tommi Laitila (s. 9. maaliskuuta 1979 Tuusula, Suomi) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti, joka edusti Veikkausliigassa pelaavaa FC Jokereita. Hänen pelaajauransa päättyi vakavaan loukkaantumiseen. Nykyisin Laitila valmentaa maalivahteja Suomen naisten jalkapallomaajoukkuessa.
Ura.
Laitila on TuPS kasvatti. Hän edusti pelaajaurallaan Veikkausliigassa pelaavaa FC Jokereita, sekä A-junioreissa HJK:ta
Muuta.
Jääkiekkoilija Daniela Wilkman ja jalkapalloilija Nea Laitila ovat Laitilan sukulaisia. Laitilalla on äitinsä puolelta vienankarjalaisia sukujuuria Jyskyjärveltä ja Rukajärveltä.
Nea Laitila

Nea Laitila (s. 24. kesäkuuta 1998) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut naisten liigassa kuopiolaisseura Pallokissojen joukkueessa kausina 2017–2018 yhteensä 13 ottelua. Hän on ollut liigajoukkue PK-35 Vantaan varamaalivahti kaudesta 2024 alkaen. Ykkösessä hän on pelannut Vantaan Jalkapalloseurassa kaksi ottelua kaudella 2016, kuopiolaisessa KuFu-98:ssa 16 ottelua kausina 2017–2018, Pallokerho Keski-Uusimaassa 44 ottelua kausina 2021–2023 ja FC KTP:ssä yhden ottelun kaudella 2024.
Joanna Mary Boyce

Joanna Mary Boyce, avioliiton jälkeen sukunimeltään Wells (7. joulukuuta 1831 - 15. heinäkuuta 1861) oli englantilainen taidemaalari. Hänen veljensä oli prerafaeliitteihin kuulunut George Price Boyce. 
Lyhyen uransa aikana Joanna Mary Boyce teki historiamaalauksia ja muotokuvia joista sai hyvää kritiikkiä. Hänen tiedetään maalanneen myös maisemaamalauksia. 
Boyce opiskeli taidetta Pariisissa vuodet 1852- 1855. Hän solmi avioliiton Roomassa Henry Tanworth Wellsin kanssa vuonna 1857. Hänen töitään oli esillä Royal Academyn kesänäyttelyssä. Boyce menehtyi lapsivuoteeseen. 
Omana aikanaan Boycea kutsuttiin suureksi lahjakkuudeksi ja jotkut pitivät häntä lähes nerona. Myöhemmin on kuultu kommentteja, että hänen maineensa taiteilijana perustuisi pelkästään varhaiseen traagiseen poismenoon.
Kiinankylmänkukka

Kiinankylmänkukka ("Pulsatilla chinensis", syn. "Anemone chinensis") on leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Lajista on erotettu muunnos "Pulsatilla chinensis" var. "kissii", johon eteläisen Liaoningin kuivilla rinteillä kasvavat kasvit kuuluisivat.
Kiinankylmänkukka voi kasvaa 15–35 cm korkeaksi. Sillä on neljä tai viisi lehteä, joiden lavat ovat kolmilehdykkäisiä. Lehdykät ovat yläpinnoiltaan kaljuja ja alapinnoiltaan tiheäkarvaisia. Lehtiruodit ovat 7–15 cm pitkiä ja pitkäkarvaisia. Kukkien kehälehdet ovat violetteja, pystyjä ja 2,8–4,4 cm pitkiä sekä 0,9–2 cm leveitä. Heteet ovat pituudeltaan noin puolet kehälehtien pituudesta ja heteiden ponnet ovat keltaisia. Kiinankylmänkukka kukkii maalis–toukokuussa ja tuottaa hedelmiä kesä–heinäkuussa. Hedelminä olevat pähkylät ovat 3,5–4 mm pitkiä.
Kiinankylmänkukka kasvaa metsänreunoissa ja rinteillä 200–1300 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan Kiinassa useissa maakunnissa sekä Korean niemimaalla ja Venäjän Kaukoidässä.
Kiinankylmänkukkaa käytetään kiinalaisessa lääketieteessä.
Kaisa Kuikkaniemi

Kaisa Kuikkaniemi (s. 1975–1976, Valkeakoski) on suomalainen käsikirjoittaja ja näyttelijä. 
Kuikkaniemen näkyvimpiä käsikirjoitustöitä televisiossa ovat olleet Ylen "Uusi päivä" ja C Moren "Kämppikset" -sarjat. Kuikkaniemi on myös käsikirjoittanut muun muassa "Dingo"–musikaalin yhdessä Otto Kanervan kanssa, joka sai ensi-iltansa Rauman kesäteatterissa kesällä 2022.
Yksityiselämä.
Kuikkaniemi on vuodesta 2014 naimissa näyttelijä Eppu Salmisen kanssa. Vuonna 2025 heillä on kuusi yhteistä lasta.
Kaisa Kuikkaniemen äiti on toimittaja Helena Itkonen ja isä ohjaaja Matti Kuikkaniemi.
Monhegan

Monhegan on kunta ("plantation") ja saari Mainen osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Saari sijaitsee 16 kilometrin päässä Mainen rannikolta. Kunta kuuluu Lincolnin piirikuntaan. Monheganin väkiluku oli 64 vuonna 2020. Kuntaan kuuluvat Monheganin saari ja asumaton saari Manana. Saarelle pääsee vain veneellä, eivätkä ajoneuvot ole sallittu, sillä saarella ei ole teitä.
Väestö.
Vuonna 2020 Monheganissa asui 64 asukasta ja 43 kotitaloutta. Asukkaiden mediaani-ikä oli 43,4 vuotta ja kotitalouksien mediaanitulot 118 750 dollaria. 13,5 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia.
The Helpful Fox Senko-san

The Helpful Fox Senko-san (, suom.: 'Avulias Kettu Senko-san') on japanilaisen Rimukoron fantasiakomedia mangasarja. Sitä on julkaistu verkossa Kadokawa Shotenin Comic Newtype -sivuston kautta lokakuusta 2017 lähtien, ja sitä on tehty kymmenen tankōbon-kirjaa. Doga Kobon anime-televisiosarjan sovitus esitettiin Japanin televisiossa huhtikuusta kesäkuuhun 2019.
Jeppe Bruus

Jeppe Bruus Christensen (s. 20. huhtikuuta 1978 Holbæk) on tanskalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja Tanskan nykyinen vihreämmän maatalouden ministeri elokuusta 2024. Tätä ennen hän oli veroministeri 2022–2024. Hän on istunut kansankäräjillä vuodesta 2019 ja aiemmin vuonna 2013 sekä vuosina 2014–2016.
Coydog

Coydog on kesykoiran ja kojootin välinen risteytys, jota tavataan Yhdysvalloissa. Eläintieteilijä Desmond Morris luokittelee sen kuitenkin koirarotujen joukkoon, "villikoirien" alaryhmään.
Alkuperä.
1800-luvun lopulla sudet oli hävitetty Yhdysvaltojen koillisosista, ja 1930-luvulla sieltä löydettiin uudenlainen koiraeläin: turhan pieni sudeksi ja turhan kookas kojootiksi. Eläintieteilijät eivät päässeet varmuuteen siitä, miksi sitä tulisi kutsua, mutta tavallinen kansa alkoi kutsua sitä nimellä "coydog", koska he uskoivat sen syntyneen kesykoiran ja villin kojootin risteytyksestä. Sudet ja kojootit harvemmin lisääntyvät keskenään luonnossa, joten mm. Desmond Morriksen mukaan on todennäköistä, että coydog todella on tulos koirien ja kojoottien välisistä risteytyksistä. Ne eivät kuitenkaan ole viimeaikaisia risteymiä, vaan ovat jalostuneet jo pitkään omana "rotunaan". Kyse on alun perin villistä populaatiosta.
1960-luvulla löydettiin pentueellinen coydogeja, joiden avulla aloitettiin jalostusprosessi. New Hampshiren kalastus- ja riistaministeriön jäsenet Walter ja Henelette Silver kasvattivat ja tutkivat niitä vuosien ajan. Heidän mukaansa coydogit olivat "tunnistamattomia koiraeläimiä, jotka ovat lähimpänä kojootteja, mutta joilla on myös susimaisia ja koiramaisia piirteitä".
Jéssica Andrade

Jéssica Fernanda da Costa Andrade (s. 25. syyskuuta 1991 Umuarama, Paraná) on brasilialainen korsisarjan vapaaottelija. Hän oli UFC:n korsisarjan mestari toukokuusta elokuuhun 2019. Andrade pitää hallussaan myös UFC:n ennätystä muun muassa eniten otteluita naistensarjassa ja ainoa naisottelija, joka on kyennyt voittamaan ottelun kolmessa eri painoluokassa.
Muualla.
Andrade on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä "EA Sports UFC 3" (2018) ja "EA Sports UFC 4" (2020).
Tian Guan Ci Fu

Tian Guan Ci Fu (kiin. 天官赐福, "Tiān Guān Cì Fú"; "Taivaan virkamiehen siunaus") on kiinalaisen kirjailijan Mo Xiang Tong Xiun romaani. Se julkaistiin alun perin vuosina 2017–2018 Jinjiang Wenxuecheng -nimisellä verkkosivulla. Paperipainoksen julkaisu alkoi vuonna 2021 perinteisillä merkeillä. Xianxia-lajityyppiin kuuluva fantasiatarina sijoittuu kiinalaiseen kansanuskoon pohjautuvaan maailmaan, jossa aaveet ovat totta ja taivaassa jumalten keskuudessa toimii perinteinen kiinalainen virkamieskoneisto jumalkeisarin johtamana. Lisäksi romaani kuuluu danmei-lajityyppiin, joka on kiinalainen vastine boys' lovelle: tyypillisesti naisten kirjoittamia tarinoita, jotka kuvaavat mieshahmojen välistä romanssia. Romaanin päähenkilö Xie Lian on kohonnut ihmisprinssistä jumalaksi, mutta joutunut taivaassa epäsuosioon. Yllättäen hän alkaa saada apua yliluonnollisten mysteerien ratkaisuun aaveiden kuninkaalta, Hua Chengilta.
Tian Guan Ci Fusta on tehty myös manhua-sarjakuva ja animaatiosarja, joista jälkimmäinen on Suomessa Netflixissä.
Julkaisu.
Tian Guan Ci Fu julkaistiin alun perin omakustanteisena Jinjiang Wenxuecheng -verkkopalvelussa vuosina 2017–2018 mandariinikiinaksi yksinkertaistetuilla merkeillä. Vuonna 2021 aloitettiin perinteisillä merkeillä julkaistu paperipainos. Romaanin pituuden vuoksi paperipainos julkaistiin kuudessa osassa. Tian Guan Ci Futa on julkaistu myös englanniksi, koreaksi, thaiksi ja vietnamiksi. Englanninkielisen painoksen nimi on "Heaven Official's Blessing", ja se julkaistaan kahdeksaan osaan jaettuna.
Mo Xiang Tong Xiu on kertonut, että hänen ensimmäinen ajatuksensa Tian Guan Ci Fun tarinasta oli "hajonnut ja lyöty, kohta unholaan jäävän jumalan temppeli ja tämän nuori ja uskollinen seuraaja". Ajatus antoi hänelle puhtia romaanin kirjoittamiseen, ja kirjailija kuvaili itseään henkilönä, joka voisi kirjoittaa kokonaisen kirjan vain yhtä kohtausta varten.
Sovitukset.
Tian Guan Ci Fusta julkaistaan sarjakuvaversiota, joka alkoi vuonna 2019. Sitä julkaisee Bilibili Comics, ja sen on kuvittanut STARember. Vuonna 2020 julkaistiin Bilibilin ja Haoliners Animation Leaguen tekemä animaatiosarja.
Vastaanotto.
Tian Guan Ci Fun englanninkielinen julkaisu nousi The New York Times Best Seller listille.
Kuusan kanava

Kuusan kanava on sulkukanava, joka sijaitsee Laukaassa. Kanava yhdistää Saraaveden ja Vatianjärven ja on osa Keiteleen kanavaa yhdessä Vaajakosken, Kuhankosken, Kapeenkosken ja Paatelan sulkujen kanssa. Kanavan rakensivat neuvostoliittolaiset 1990–1993 osana Neuvostoliiton ja Suomen välisen bilateraalikaupan tasapainottamista, koska Suomen vienti Neuvostoliittoon oli suurempaa kuin Suomen tuonti Neuvostoliitosta. Kanava on 350 metriä pitkä. Saraaveden ja Vatianjärven korkeusero on 3,90–4,10 m.
Kanavassa on yksi sulku, jossa suurimmat aluksen sallitut mitat ovat 110,0 × 11,8 × 2,4 metriä (pituus x leveys x syväys). Sulun ylittävän kiinteän sillan alikulkukorkeus on 8,0 metriä mutta kanavan alapuolella oleva rautatiesilta rajoittaa mastonkorkeuden enintään 6,1 metriin. Muulla reitillä mastonkorkeus on 5,5 metriä. Kanavan vieressä sijaitsee Kuusaankoski, josta purkautuva vesi aiheuttaa voimakkaita pyörteitä sulun alavirran odotuslaiturille saakka. Kanavan sulkuportit ovat sähkömekaanisilla koneistoilla varustetut sektoriportit.
Kanava on itsepalvelusulku, mutta sen kaukokäyttö ja valvonta on mahdollista Paatelan kanavan keskusvalvomosta. Keiteleen kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Meritaito Oy.
Kanavan aukioloajat:
Kapeenkosken kanava

Kapeenkosken kanava on sulkukanava joka sijaitsee Äänekoskella Jyväskylä-Suolahti-reitillä. Kanava yhdistää Vatianjärven ja Kuhnamon ja on osa Keiteleen kanavaa yhdessä Vaajakosken, Kuhankosken, Kuusan ja Paatelan sulkujen kanssa. Kanavan rakensivat neuvostoliittolaiset 1990–1993 osana Neuvostoliiton ja Suomen välisen bilateraalikaupan tasapainottamista, koska Suomen vienti Neuvostoliittoon oli suurempaa kuin Suomen tuonti Neuvostoliitosta. Kanava on noin 300 metriä pitkä. Vatianjärven ja Kuhnamon korkeusero on 2,70–3,00 m.
Kanavassa on yksi sulku jossa suurimmat aluksen sallitut mitat ovat 110,0 × 11,8 × 2,4 metriä (pituus x leveys x syväys). Kanavan sulkuportit ovat sähkömekaanisilla koneistoilla varustetut sektoriportit. Sulun ylittävän kiinteän sillan alikulkukorkeus on 8,0 metriä. Myös sulun yläpuolella sijaitsevan Pörrinsalmen kiinteän maantiesillan alikulkukorkeus on 8,0 metriä. Muulla reitillä mastonkorkeus on 5,5 metriä. 
Kanava on itsepalvelusulku, mutta sen kaukokäyttö ja valvonta on mahdollista Paatelan kanavan keskusvalvomosta. Keiteleen kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Meritaito Oy.
Kanavan aukioloajat:
Paatelan kanava

Paatelan kanava on sulkukanava joka sijaitsee Äänekoskella Jyväskylä-Suolahti-reitillä. Kanava yhdistää Kuhnamon ja Keiteleen ja on osa Keiteleen kanavaa yhdessä Vaajakosken, Kuhankosken, Kuusan ja Kapeenkosken sulkujen kanssa. Kanavan rakensivat neuvostoliittolaiset 1990–1993 osana Neuvostoliiton ja Suomen välisen bilateraalikaupan tasapainottamista, koska Suomen vienti Neuvostoliittoon oli suurempaa kuin Suomen tuonti Neuvostoliitosta. Kanava on noin 500 metriä pitkä. Kuhnamon ja Keiteleen korkeusero on 7,40–7,85 m.
Kanavassa on yksi sulku jossa suurimmat aluksen sallitut mitat ovat 110,0 × 11,8 × 2,4 metriä (pituus x leveys x syväys). Kanavan yläpuolella sijaitsevan kiinteän sillan alikulkukorkeus on 8,0 metriä, mutta reilun kilometrin päässä ylävirrassa sijaitseva Paatelanlahden kiinteä rautatiesilta rajaa mastonkorkeuden vain 4,8 metriin. Muulla reitillä mastonkorkeus on 5,5 metriä.
Kanavan sulkuportit ovat sähkömekaanisilla koneistoilla varustetut sektoriportit.
Kanava on palvelusulku jonka käyttö ja valvonta suoritetaan viereisestä keskusvalvomosta, josta on mahdollisuus myös Vaajakosken, Kuhankosken, Kuusan ja Kapeenkosken sulkujen etävalvontaan ja kaukokäyttöön. Keiteleen kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Meritaito Oy.
Kanavan aukioloajat (2024):
Seondeok

Seondeok (; noin 606–647) oli nykyisessä Koreassa sijainneen Sillan valtakunnan hallitseva kuningatar vuosina 632–647 
Seondeok vahvisti buddhalaisuuden asemaa valtakunnassaan ja rakennutti kuuluisan Cheomseongdaen observatorion.
Seondeok peri valtaistuimen isältään kuningas Jinpyeongilta aikana, jolloin Silla kukoisti taloudellisesti, ja sillä oli mahdollisuus laahjeta naapureiden Baekjen ja Goguryeon alueille. Hän vahvisti liittolaissuhteita Tang-dynastian hallitseman Kiinan kanssa. Armeijoiden yhteiset hyökkäykset kuitenkin torjuttiin, ja Silla valtasi naapurinsa vasta 660-luvulla.
Yhdeksän metriä korkea Cheomseongdaen observatorio on edelleen jäljellä Sillan pääkaupungissa Gyeongjussa. Se on rakenteeltaan aurinkokello, ja sen eteläseinällä olevasta ikkunasta paistaa sisään kesäpäivän tasauksen aikaan. Sen ympärillä on luultavasti ollut muita tähtitieteeseen ja tieteeseen ylipäänsä liittyviä rakennuksia. Observatorion rakenteesta on haettu myös Seondeokin henkilöön liittyvää symboliikkaa.
June Almeida

June Almeida (5. lokakuuta 1930 – 1. joulukuuta 2007) oli skotlantilainen biologi, joka tutki viruksia elektronimikroskoopilla.
Almeida menetti kuusivuotiaana veljensä kurkkumätään. Tapaus herätti hänessä mielenkiinnon biotieteisiin. Hän joutui taloudellisista syistä lopettamaan koulunkäynnin 16-vuotiaana mutta oppi mikroskoopin käytön laboratorioteknikkona Glasgowin opetussairaalassa ja saattoi käyttää hyväkseen valokuvausharrastuksessa oppimiaan taitoja. Hän suoritti teknikon tutkinnon oppisopimuksella.
Almeida kehitti menetelmiä, joilla viruksen muodon voi analysoida elektronimikroskoopilla. Elektronimikroskoopin kuvissa on niin paljon yksityiskohtia, että pienikokoisen viruksen löytäminen niistä voi olla hankalaa. Almeida keksi käyttää viruksen vasta-aineita osana hiukkasia, jotka ryhmittyivät näytteessä viruksen ympärille.
Almeida tunnisti useita viruksia ja osallistui muun muassa vihurirokko- ja B-hepatiittivirusten tutkimukseen. David Tyrell pyysi apua oudonmuotoisen flunssaviruksen tunnistamisessa. Almeida huomasi sen muistuttavan aiemmin analysoimiaan kuvia, ja he määrittivät uudenmuotoisen viruksen, jota alkoivat kutsua koronavirukseksi (latinan sanasta 'corona' eli kruunu, koska viruksen osat näyttivät pieniltä kruunuilta).
Almeida jatkoi virustutkimuksiaan ja osallistui useiden tieteellisten julkaisujen kirjotittamiseen. Niiden perusteella Lontoon yliopisto myönsi hänelle maisterin arvon vuonna 1870 ja tohtorinarvon 1971.
Almeida jäi eläkkeelle vuonna 1985, mutta palasi töihin 1980-luvun lopulla ja teki ensimmäiset selkeät kuvat HI-viruksesta.
Laajasalon murha

Laajasalon murha on henkirikostapaus, joka tapahtui Helsingin Laajasalossa vuonna 2014. Murhan uhriksi joutui lokakuisena iltana ulkona olleeseen tilanteeseen puuttunut 58-vuotias nainen. Poliisi esitti pian kiinniotettavaksi Kokoomuksen Nuorten Helsingin Piiri ry:n (KNHP) 28-vuotiaan toiminnanjohtajan Jukka Romppaisen. Romppainen tunnusti teon. Murhan uhri asui samassa kerrostalossa tekijän kanssa.
Tapahtumat.
Romppaisen teko johtui raivosta, joka hänelle aiheutui kun nainen puuttui koiria ulkoiluttamassa olleen Romppaisen huonoon tyttöystävänsä koirien kohteluun. Hallitsemattoman raivon kohteena oli satunnainen uhri, jota Romppainen ei tuntenut entuudestaan. Syyttäjän mukaan Romppainen puri uhriaan useasti. Ruumis löydettiin merestä Laajasalon öljysatamasta. Nainen ei ollut ulkoiluttamassa koiraa, sillä lemmikki löytyi hänen asunnostaan.
Tapaus oli poliisille hankala, sillä tekijä ja uhri eivät tunteneet entuudestaan, eikä tiedetty mistä tapahtumat olivat saaneet alkunsa. Murhatapaus sai suuren huomion, sillä Romppainen oli tapahtuma-aikaan Helsingin Kokoomusnuorten toiminnanjohtaja. Kokoomuspuolueen johtoa informoitiin tapahtuneesta ja silloinen kokoomuksen puheenjohtaja ja pääministeri Alexander Stubb oli tietoinen tapahtuneesta.
Tuomio.
Romppainen sai teosta elinkautisen. Hovioikeus vahvisti rangaistuksen vuonna 2016.
Kiinankarhunputki

Kiinankarhunputki ("Angelica sinensis") on sarjakukkaiskasvien (Apiaceae) heimoon, karhunputkien ("Angelica") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ruohovartinen kasvi, jonka haarova varsi voi kasvaa 40–100 cm korkeaksi.
Kiinankarhunputki kasvaa metsissä ja pensastiheiköissä 2500–3000 metrin korkeudella merenpinnasta. Länsi- ja Luoteis-Kiinassa lajia tavataan ylänköjen viileillä ja kosteilla paikoilla.
Kiinankarhunputkea käytetään yleisesti yrttinä kiinalaisessa lääkinnässä ja tähän tarkoitukseen sitä tavallisesti kerätään luonnosta, mutta toisinaan myös kasvatetaan. Lajia kerrotaan käytetyn naisten ravitsemuksen hoitoon jo tuhansien vuosien ajan. Kasvilla on huomattu olevan erityisesti verta parantava vaikutus.
Lääkinnässä kasvista käytetään erityisesti sen juurta, jossa on hyvin selvästi erottuva, makean pistävä aromi, minkä vuoksi juurta käytetään lisäämällä sitä ruokaan ruoanvalmistusvaiheessa. Juuret kerätään syksyllä tai talvella ja kuivataan myöhempää käyttöä varten. Juurella on muun muassa kipua lievittäviä, kolesterolia laskevia ja tukoksia estäviä vaikutuksia. Joidenkin tietojen mukaan kasvi sisältäisi B12-vitamiinia, minkä myötä sitä voisi käyttää anemian torjuntaan. Kiinankarhunputken juuri on myös yksi ainesosa perinteisestä neljän ainesosan keitosta, jonka muut ainesosat ovat pikkusoilio ("Rehmannia glutinosa"), kiinanpioni ("Paeonia lactiflora") sekä "Ligusticum wallichii" -rantaputkilaji.
Nunnavuori

Nunnavuori on yli 63 metrin korkeudelle merenpinnasta kohoava kalliomäki Turussa. Se sijaitsee Kaerlan kaupunginosassa ja pieniltä osin Runosmäen kaupunginosassa, Runosmäen asuntoalueen ja Impivaaran urheilukeskuksen välissä. Mäen alarinteillä kiertää ulkoilureitti. 
Nunnavuoren päällä sijaitsee pirunpelto, joka on Turun kivimeristä suurin ja on ollut paikoillaan jo 7 500 vuotta. Pirunpeltoihin liittyy tarina, että itse piru on viskonut kivet paikoilleensa. Nunnavuoren pirunpelto on suojeltu luonnonsuojelulailla. Sana "nunna" tulee lounaismurteen sanasta, joka merkitsee jättiläistä. Tarinoiden mukaan Nunnavuorella elävät jättiläiset olivat heittäneet Pallivahankiven nykyiselle paikalleen.
Renate Rössing

Renate Rössing (synt. Winkler, 15. huhtikuuta 1929 Dresden – 15. heinäkuuta 2005 Leipzig) oli saksalainen valokuvaaja. Hän kuvasi paljon kotikaupunkinsa arkielämää ja maisemia. Historioitsijat arvostavat nykyään erityisesti hänen jälleenrakennusaikaan ajoittuvia kuviaan. Vaikka Rössing ei ollut poliittisesti sitoutunut, hänen tiedetään olleen nuoruuskokemustensa vuoksi vannoutunut pasifisti.
Elämänvaiheita.
Rössing koki nuorena Dresdenin pommitukset. Hänen äitinsä kuoli, mutta hän itse joutui makaamaan useita päiviä hautautuneena raunioihin. Lisäksi hänelle jäi koko loppuelämäksi paloarpia. Päästyään raunioista hän valokuvasi kaikkea näkemäänsä.
Rössing pääsi vuonna 1948 opiskelemaan valokuvausta Leipzigiin. Kurssin painopisteenä oli mainostus ja reportaasit. Nuori Rössing oli opettajansa Johannes Widmannin mielestä erittäin lahjakas mutta myös erittäin ujo ja vetäytyvä. Opettaja kehotti opiskelijaansa Roger Rösslingiä pitämään Renatesta huolta ja auttamaan tätä. Opiskelijoista tuli pariskunta, he avioituivat vuonna 1951.
Vuonna 1951 Renate Rössing pakotettiin eroamaan kurssiltaan. Syyksi esitettiin, että hän "oli laimilyönyt yhteiskunnalliset velvoitteensa". Aviomies ja muutama muu opiskelija lopettivat kurssin solidaarisuudesta. Pariskunta elätti tämän jälkeen itsensä vapaina taiteilijoina. Ura kesti 55 vuotta, ja pariskunta sai matkustusluvan myös ulkomaille. Heidän kuviaan julkaistiin myös sanoma- ja aikakauslehdissä.
Gösta Sewón

Gösta Sewón (25. huhtikuuta 1877 Halikko – 18. lokakuuta 1945) oli suomalainen apteekkari ja keräilijä.
Sewón kävi koulunsa Turussa. Hän tuli apteekkialalle 1894 ja oli apteekkioppilaana Hämeenlinnassa. Sewón suoritti farmaseuttitutkinnon 1899 ja proviisoritutkinnon 1904. Sewón osti vuonna 1911 Tampereen 2. apteekin ja omisti sen vuoteen 1917 saakka jolloin hän hankki Helsingin Kruunuhaan apteekin oikeudet. Sewón omisti Kruunuhaan apteekin vuoteen 1939 saakka, jolloin hän hankki Taka-Töölössä sijainneen Stadion-apteekin oikeudet.
Sewón oli Apteekkariyhdistyksen hallituksen jäsenenä 1919–1925 ja Suomen Farmaseuttien Eläkerahaston johtokunnan jäsenenä vuodesta 1919.
Sewón harrasti purjehdusta ja keräsi sivistyshistoriallisia muistoesineitä. Hän luki 1910-luvun alussa erään Napoleonin elämäkerran ja sen innostamana aloitti Napoleoniin liittyvien muistoesineiden keräämisen. Suurimman osan kokoelman esineistä hän hankki Ranskasta. Hänen kokoelmaansa kuului muun muassa 100 kiloa painanut kenraali Bonapartea esittänyt pronssiveistos, ranskalaisen kuvanveistäjän A. Titzen pronssinen pienoisveistos Napoleonista ratsun selässä, kunniamitaleita, joita Napoleon oli jakanut sotilailleen, 70 erikokoista kultaista, hopeista ja pronssista Napoleon-muistomitalia sekä vuonna 1829 Napoleonin haudalta Saint Helenan saarelta tuotuja kukkia. Sewónilla oli myös noin 300 niteen kirjasto Napoleonin elämää ja aikakautta käsitelleitä ranskankielisiä teoksia, niiden joukossa vuonna 1840 painettu isokokoinen kuvitettu Napoleonin elämäkerta.
Lintharjun ulkoilualue

Lintharjun ulkoilualue on Suonenjoen Lintharjun harjumaastossa sijaitseva ulkoilualue, jossa on talvisin latuja ja kesäisin kävelyreittejä. 
Ladut ja luontopolut.
Laduilla on valaistus ennen kello 21:ä ja lämpötilan ollessa -25 asteen yläpuolella. Ladut ovat 1 km, 3 km, 5 km ja 10 km sekä Suonenjoen keskukustasta Saunaniemeen ulottuva erittäin pitkä latu. Laduille mentäessä sopivia pysäköintipaikkoja ovat Suonenjoen keskustassa jäähallin alaparkki ja Onkilammen vapaa-ajan keskuksen lähellä oleva paikoitusalue. Onkilammen vapaa-ajan keskuksen läheisyydessä on erillinen 3 km pitkä latu. Onkilammella on Suonenjoen ladun latumaja, jossa hiihtäjät saavat käydä levähtämässä. Onkilammen suunnalla on myös koiralatu. Latuverkoston varrella on viisi laavua. Kesäisin samalla reitillä on luontopolkuja. Täläinen on myös Savon Sieniseuran Suonenjokelaisten sienitietäjien perustama 2 km pituinen sienipolku, jonka varrella on sienistä kertovia tauluja, jotka kertovat 11 sienilajista.
Maastopyöräreitit.
Lintharjun ulkoilualueella on myös maastopyöräreittejä. Palolammen kautta kulkee 8 km pituinen reitti, Onkilammen kautta 15 km ja Tolmuslammen kautta 18 km pituinen reitti. Lisäksi on Simolan ja Koskelon mtb-reitit. Simolan reitit alkavat Raatmaan ja Käpylän risteyksistä ja vaativampi reitti kulkee Simolan vuoren kautta. Koskelon reiteistä toinen lähtee Suonenjoen keskustasta ja toinen Kirjosuon risteyksestä. Reitit kulkevat Vanhamäen kautta ja pisin reitti kiertää Kirjosuon ja Rajakorven. Mtb-reitit soveltuvat käyttöön vain sulan maan aikana, koska talvella osittain samoilla paikoilla kulkee moottori kelkkareittejä.
Katso myös.
Lintharju-Kirjosuo sekä Vakkarsuo
InHunt Group

Inhunt Group Oy on suomalainen suorahakupalveluita tarjoava yritys. 
Vuonna 2021 InHunt Groupin liikevaihto Suomessa oli 6,866 miljoonaa euroa, jossa kasvua edellisvuoteen oli +68%. Liikevaihto olisi suoruusluokaltaan vuoden 2020 suorahakumarkkinoista lähes 10 prosenttia toimialan ollessa noin 70 miljoonaan suuruinen . Yhtiö toteuttaa omien sanojensa mukaan vuositasolla yhteensä yli 450 ylimmän johdon, keskijohdon ja vaativien asiantuntijoiden suorahakua .
Inhunt Groupilla on Suomen lisäksi myös kansainvälinen suorahakuverkosto, vuonna 2017 perustettu InHunt World , jolla oli vuonna 2021 toimintaa yli 40 eri maassa .
Toiminta ja palvelut.
InHunt Groupin palvelukokonaisuus koostuu pääosin suorahakupalveluista, joita se tarjoaa niin kansallisella kuin globaalilla tasolla. Lisäksi yritys tarjoaa myös muita konsulttipalveluita. Yhtiö toteuttaa esimerkiksi Advisory Board -valmennuksia yhteistyössä Kauppakamarin kanssa, yritysten ja muiden organisaatioiden hallitustyöskentelyn kehittämiseksi .
InHunt Groupin toiminta liittyy läheisesti sosiaalisen median palvelu LinkedIn:n hyödyntämiseen. Yritys sijoittui tiedonlouhintaan erikoistuneen Sometrikin vuoden 2021 suosituimpien suomenkielisten LinkedIn-sivujen listalla yhdeksänneksi ollen suorahakuun erikoistuneista yrityksistä korkeimmalla sijalla. InHunt Group voitti LinkedIn:n Top Innovative Staffing Agency -kategorian LinkedIn:n Nordic Talent Awardseissa vuonna 2019.
Johto.
InHunt Group Oy:n toimitusjohtajana toimii Kari Juutilainen, joka on myös enemmistöomistaja. Aikaisemmat toimitusjohtajat ovat olleet Esa Salosensaari (2008-2011) ja Hannu Mänty (2011-2014). InHunt Groupin hallituksen puheenjohtaja on Tatu Mäkimartti ja hallituksessa istuvat myös Mikko Fischer ja Kari Juutilainen .
Aimo Erhola

Aimo Richard Erhola, vuoteen 1930 Ekholm (11. syyskuuta 1914 Porvoo – 6. maaliskuuta 2012 Hämeenlinna) oli suomalainen osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Erhola syntyi kelloseppäperheeseen. Hänen puolisonsa oli lääninasessori Hilkka Lehtonen. Ylioppilaaksi Erhola tuli Helsingin Maanviljelyslyseosta vuonna 1935 ja valmistui Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1941, pääaineenaan meijerioppi. Hän oli Hämeen läänin meijeriliiton tekninen konsulentti 1941–1948, joskin hän osallistui välillä jatkosotaan ja oli osallistunut jo ennen valmistumistaan talvisotaan. Erhola oli Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan meijeriliittojen neuvoja ja toiminnanjohtaja 1948–1954 ja sitten Kuopion Osuusmeijerin toimitusjohtaja aina vuoteen 1978 asti. Tänä aikana meijerin toiminta kasvoi huomattavasti ja sen tuotanto ja liiketoiminta kehittyivät merkittävästi. Erholalla oli myös useita luottamustehtäviä varsinkin osuustoiminnan piirissä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Erhola sai vuonna 1968.
Hoyer

Hoyer tai Høyer on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Aholanvaaran hiidenkirnut

Aholanvaaran hiidenkirnut on hiidenkirnuryhmä, joka sijaitsee Sallan kuntaan kuuluvassa Aholanvaaran kylässä Lapin maakunnassa. Ryhmään kuuluu tiettävästi Suomen suurin hiidenkirnu, jonka paikalliset ovat nimenneet Juomapadaksi, sekä kolme pienempää hiidenkirnua.
Vuonna 1996 Geologian tutkimuskeskus yhteistyössä Lapin ympäristökeskuksen kanssa tyhjensi Juomapadan vedestä ja tutki hiidenkirnua. Juomapata on soikea: sen halkaisija vaihtelee kolmestatoista metristä 15,5 metriin. Tarkkaa syvyyttä ei saatu selville, koska kirnun pohjalla oli lohkareikkoa. Lohkareikon reunasta on hiidenkirnun reunalle 9,5 metriä. Geologian tutkimuskeskus arvioi, että kirnun todellinen syvyys voi olla jopa yli 13 metriä. Joka tapauksessa Juomapata on tilavuudeltaan Suomen suurin hiidenkirnu. Se sijoittuu oletettavasti myös hyvin korkealle vertailtaessa maailman suurimpia hiidenkirnuja.
Juomapadan lisäksi Aholanvaarassa on kolme muuta hiidenkirnua, joiden halkaisijat vaihtelevat viidestä metristä kahteentoista metriin.
Pavlo Tytšyna

Pavlo Tytšyna (27. tammikuuta 1891 Pisky, Kozeletsin alue, Tšernihivin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 16. syyskuuta 1967 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen runoilija. Hän sai korkeita neuvostoliittolaisia palkintoja ja kunniamerkkejä. Hän oli monissa Neuvosto-Ukrainan korkeissa tehtävissä vuodesta 1938 alkaen.
Tytšyna oli vuodesta 1929 Ukrainan kansallisen tiedeakatemian VUAN:in ja Ukrainan neuvostotasavallan tiedeakatemian jäsen (nyk. NANU) sekä tiedeakatemian kirjallisuusinstituutin johtaja 1936–1939 ja 1941–1943. Hän oli vuodesta 1938 Ukrainan neuvostotasavallan jäsen, 1953–1959 sen puheenjohtajistossa ja vuodesta 1946 Neuvostoliiton korkeimman neuvoston jäsen. Hän oli Ukrainan neuvostotasavallan opetusministeri 1943–1948.
Kirjailijana.
Tytšyna valmistui Tšernihivin teologisesta seminaarista 1913. Hänen ensimmäisissä runoissaan on vaikutteita Oleksandr Olesilta, Mykola Voronyiltä ja Myh’ailo Kotsjubynskyltä. Hänen ensimmäinen säilynyt runonsa on päivätty 1906, ja ensimmäinen julkaistu runo on vuodelta 1912. Hän aloitti 1913 opiskelun Kiovan kauppaoppilaitoksessa ja työskenteli opiskeluaikana kiovalaisissa "Rada"- ja "Svitlo"-sanomalehdissä ja myöhemmin Tšernihivin hallinnon palveluksessa.
Tytšynan esikoisrunokokoelma "Sonjašni kljarnety" (1918; uusintap. 1990) on ohjelmallinen teos. Hän loi siinä ukrainalaisen symbolismin muodon ja oman runotyylin, kliarnetyzmin (klarinetismi). Bolsevikkivallan alkuaikojen kauhujen keskellä Tytšyna säilytti asemansa riippumattomana runoilijana ja oli johtava ukrainalainen runoilija. Muutettuaan Harkovaan hän liittyi 1923 kirjailijoiden Hart-järjestöön ja 1927 Vapliteen, jonka jäsenyys ja runo ”Tšystyla maty kartoplju” (”Äiti kuori perunoita”) saivat osakseen ankaraa virallista arvostelua, ja häntä syytettiin ”porvarillisesta nationalismista”.
Pian Tytšyna kuitenkin sopeutui hallinnon vaatimuksiin ja omaksui sosialistisen realismin, ja kokoelmat oli nimeä myöten kirjoitettu stalinilaisessa hengessä. Toisen maailmansodan aikana Tytšynan runoissa vahvistuivat isänmaallisuus ja taisteluhenki, ja sodanjälkeisten kokoelmien nimet kertovat niiden sisällöstä: ”Mahtavalle isänmaalle” ja ”Kommunismi on horisontissa”.
Tytšyna pysytteli syrjässä 1950-luvun ja 1960-luvun alun ukrainalaisesta kulttuurirenessanssista ja jopa vastusti ”60-lukulaisia” (”šistdesjatnyky”). Viimeisissä runoissaan hän ylisti puoluetta ja uutta johtajaa Nikita Hruštšovia, työn sankareita, kollektiivitiloja ja niin edelleen. Leonid Brežnevin pysähtyneisyyden aikana Tytšynan tuotanto kuulosti anakronistiselta ja itseään parodioivalta, joskin joukossa saattoi olla välähdyksiä aiemmasta kyvykkyydestä. Nuoruudenrunot edustavat Ukrainan 1920-luvun huippukauden runoutta.
Ham Seo-hee

Ham Seo-hee (; s. 8. maaliskuuta 1987 Gangwon) on eteläkorealainen atomisarjan vapaaottelija ja entinen potkunyrkkeilijä. Hän on otellut ONE Championshipissä vuodesta 2021. Sitä ennen Ham on otellut Deepissä, Jewelsissä, UFC:ssä, Road FC:ssä ja Rizinissa. Hän on saavuttanut useita mestaruuksia vapaaotteluissa, kuten Deepin, Road FC:n ja Jewelsin atomisarjan mestaruudet.
Muualla.
Ham on pelattavana hahmona vapaaottelupelissä "EA Sports UFC 2" (2016).
Namewee

Wee Meng Chee (; s. 6. toukokuuta 1983), taiteilijanimeltään Namewee, on malesiankiinalainen räppäri ja näyttelijä.
Wee Meng Chee syntyi ja kasvoi Muarissa Johorin osavaltiossa. Hän opiskeli Taiwanissa Ming Chuan -yliopistossa. 
Namewee nousi julkisuuteen vuonna 2007 julkaistuaan kappaleen "Negarakuku", joka on versio Malesian kansallislaulusta "Negaraku"; "kuku" kuulostaa minnankiinankieliseltä penistä tarkoittavalta sanalta (). Kappale herätti paljon kritiikkiä Malesiassa. Poliisi käynnisti kappaleesta tutkinnan, ja hän oli vaarassa menettää Malesian kansalaisuutensa, mutta syytteitä ei lopulta nostettu. Hän julkaisi ensimmäisen EP:nsä "Namewee" () vuonna 2007.
Vuonna 2009 Namewee julkaisi videon, jossa hän loukkasi kiinaksi paikallisen sähköyhtiön työntekijää kritisoidessaan sähköyhtiön hitautta sähkökatkon korjaamisessa. Vuonna 2014 hänet tuomittiin tästä yhdyskuntapalveluun. 
Musiikin lisäksi Namewee on ohjannut elokuvia ja näytellyt niissä. Vuonna 2010 hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa "Nasi Lemak 2.0", jossa hän myös näytteli pääosassa. Elokuvan jatko-osa "Nasi Lemak 1.0" ilmestyi vuonna 2022.
Vuonna 2016 Namewee julkaisi kappaleen "Oh My God", minkä johdosta hänet pidätettiin epäiltynä islamin loukkaamisesta. Hän oli vangittuna neljä päivää, minkä jälkeen hänet vapautettiin takuita vastaan. Syytteitä ei lopulta nostettu.
Vuonna 2021 Namewee julkaisi yhdessä Kimberly Chenin kanssa kappaleen "Fragile" (), joka kritisoi Kiinan hallintoa; tämän seurauksena kummankin sosiaalisen median tilit sekä kappaleet sensuroitiin Manner-Kiinassa.
Aito Airola

Aito Kasimir Airola (20. lokakuuta 1910 Mynämäki – 13. elokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen kemisti, filosofian tohtori, tutkimusjohtaja ja professori.
Airolan vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Anselmi Airola ja kunnankätilö Aina Tuovinen. Hän kävi Turun suomalaista yhteiskoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1929. Airola valmistui filosofian kandidaatiksi 1935 ja filosofian lisensiaatiksi 1942.
Airola oli assistenttina Helsingin yliopiston kemian laitoksella 1936–1944 ja sisäballistiikan opettajana Sotakorkeakoulussa 1947–1948. Vuodesta 1944 alkaen hän johti Airam Oy:n tutkimusosastoa Helsingissä. Airola julkaisi kirjoituksia koti- ja ulkomaisissa kemian ja valotekniikan aikakauslehdissä. Vuosina 1945–1950 Airola johti loistelampun kehitystyötä Airam Oy:n tutkimusosastolla.
Aito Airola oli naimisissa vuodesta 1942 Marja-Liisa Somersalon kanssa. Airola on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.
Fabergén mestarit

Fabergén mestari oli käsityöläinen, joka omisti oman työpajan ja valmisti koruja, hopeaa tai taide-esineitä Fabergélle Pietarissa. Useimmat Fabergén mestarit olivat suomalaisia.
Fabergén 24 mestarista suomalaisia oli 14, myös lähin työtoveri Hiskias Pöntinen (Pendin). August Holmström oli Fabergén ensimmäinen jalokiviseppämestari, ja Erik August Kollin Fabergén johtava mestari vuosina 1870–1886. Suomalaisten lähisukukansaan, lyydiläisiin, kuulunut Mihail Perhin toimi jalokiviseppämestarina vuosina 1886–1903 ja suomalainen Henrik Wigström vuodesta 1903 alkaen. Yhtiö suljettiin vuonna 1917 vallankumouksen vuoksi, ja vuonna 1920 Carl Fabergé saapui Sveitsiin ja kuoli.
Fabergén 52 (keisarillisesta) pääsiäismunasta 27 oli suomalaisten tekemiä, kaksi ensimmäistä Erik Kollinin.
Kun Carl Fabergé otti isänsä ja kultaseppämestari Hiskias Pöntisen yhtiökumppaneina perustaman Fabergén yrityksen kokonaan johtoonsa mestarinsa, osakas Pöntisen kuoleman (1881) jälkeen, sen tuotanto kasvoi niin nopeasti, että Carl ja hänen veljensä Agathon Fabergé eivät pystyneet hoitamaan kaikkia verstaita itse. Siksi he päättivät perustaa riippumattomia työpajoja. Näiden omistajat sitoutuivat työskentelemään vain Fabergélle, joka toimittaisi valmistettavien esineiden luonnokset ja mallit. Yritys ei hyväksyisi mitään, ellei joko Carl tai hänen nimitetty varajäsenensä olisi hyväksynyt sitä. Fabergé työllisti myös omia suunnittelijoitaan. François Birbaumin vuonna 1919 kirjoittujen muistelmien mukaan (Birbaum oli Fabergén pääsuunnittelija vuosina 1896–1917), myös Carl Fabergé suunnitteli itse.
Työmestarit johtivat käsityöryhmiä ja vastasivat yrityksen suunnittelijoiden suunnittelemien teosten toteutuksesta. Fabergélle työskentelivät monet kaikkein taitavimmista kultasepistä ja jalokivisepistä.
Kun Carl Fabergé palasi kahdeksanvuotiselta opiskelumatkaltaan Keski-Euroopasta Fabergén liikkeeseen Pietariin vuonna 1872, hänen isänsä luotettu työmestari ja yhtiökumppani, suomalainen Hiskias Pöntinen, toimi hänen mentorinaan ja tutorinaan. Vuonna 1882 Carl Fabergé sai mestarin arvon. 
Liiketoiminta oli jaettu useisiin työpajoihin, joista jokaisella oli oma erikoisuutensa. Pääsiäismunien lisäksi työpajoissa valmistettiin myös pöytähopeita, koruja ja veistoksia. Eniten Fabergén munien valmistuksesta vastuussa olivat korumestarit Michael Perchin ja suomalainen Henrik Wigström. Vuonna 1860 syntyneestä Perchinistä tuli Fabergén talon johtava työmestari vuonna 1886 ja hän johti munien tuotantoa vuoteen 1903 asti. Niissä munissa, joista hän oli vastuussa, on hänen MP-merkintänsä (MP – Michael Perchin). Kaikissa vuoden 1903 jälkeen tehdyissä signeeratuissa munissa on Henrik Wigströmin HW-merkki. Kaikkia munia ei leimattu, joten muut kultasepät ovat saattaneet valvoa joidenkin munien tuotantoa. Kaiken kaikkiaan työmestareita on ollut yli 40.
Yön pimeinä tunteina

Yön pimeinä tunteina on Anssi Mänttärin ohjaama suomalainen komedia- ja rikoselokuva vuodelta 2019. Elokuva sai ensi-iltansa vuoden 2019 Sodankylän elokuvajuhlilla. 
Elokuva on tragikomedia ja murhamysteeri, jossa kuvataiteilijian kesämökin rannalta löytyy ruumis.
Nyblom

Nyblom on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Korenovskin lentotukikohta

Korenovskin lentotukikohta () eli Korenovskin sotilaslentokenttä (), on Venäjän Krasnodarin aluepiirissä, neljä kilometriä Korenovskin keskustasta lounaaseen sijaitseva Venäjän asevoimien helikopteritukikohta.
Korenovskissa toimii 55. riippumaton helikopterikykmentti (55 OVP; yksikkö 35666). 55 OVP:llä on ollut lentue Mil Mi-8AMTSh -kuljetuskoptereita, lentue Mil Mi-28N ja Mil Mi-35M -hyökkäyskoptereita sekä lentue Kamov Ka-52 hyökkäyskoptereita.
55 OVP on osallistunut sotatoimiin esimerkiksi Georgiassa (2008) ja rykmentti osallistui sotatoimiin Syyriassa (2016) menettäen siellä muun muassa silloisen komentajansa Mil Mi-35M -helikopterin alasampumisessa. Korenovskin ja Budjonnovskin helikoptereita osallistui Venäjän sotatoimiin Krimin miehitykseen Krimin vuonna 2014, ja sen jälkeenkin Korenovskin sotilaskoptereita osallistui kansainvälisillä vesillä Mustallamerellä ukrainalaisiin aluksiin kohdistuneissa vihollisuuksissa. Ukrainalaisen InformNapalmin mukaan syksyllä 2021 rykmentin entinen komentaja tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen hänen käskettyään vuonna 2019 sittemmin pudonneen Mil Mi-28N -helikopterin lentoon huonoissa sääoloissa.
Hiskias Pendin

Hiskias Pendin eli Peter Hiskias Pöntinen (1823 Ristiina – 1881 Pietari) oli kuuluisan Fabergén kultasepänliikkeen suomalainen osakas, mestari ja työnjohtaja, sen perustaja Gustav Fabergén mestari ja yhtiökumppani, joka johti yhtiötä Fabergén eläköidyttyä ja osittain vielä tämän palattua Pietariin. Mestari Pendin koulutti Fabergén pojan Carlin kultaseppämestariksi, ja vuonna 1872 Carl ryhtyi johtajaksi. Carlin aikana yhtiöstä tuli maailman huippua. Hiskias Pendin auttoi häntä yrityksen johtamisessa kuolemaansa asti.
Hiskias Pöntinen (Pendin) oli ristiinalaisen pientilallisen poika. Hänet lähetettiin oppipojaksi Pietariin 1833. Hänestä tuli jalokiviseppämestari 1840 ja Fabergén yhtiökumppani 1842. Hän johti yritystä 1860–1872 Fabergén eläköidyttyä ja siirtyi työnjohtajaksi Carlin tullessa johtoon 1872. Pendinin kuoltua Carl otti veljensä Agathonin mukaan yhtiöön.
Gustav Fabergé valmistui mestariksi vuonna 1841 ja perusti 1842 Fabergén jalokiviliikkeen Pietarissa yhtiökumppaninaan Hiskias Pendin, liikkeen työpajan johtaja ja Fabergén läheisin työtoveri.
Vuonna 1860 Fabergé eläköityi ja muutti vaimoineen ja poikineen Dresdeniin jättäen yrityksen Hiskias Pendinin ja V. A. Zaianchkovskin käsiin.
Vuonna 1864 Fabergén perhe kuitenkin palasi Pietariin, jossa Carl auttoi isäänsä Gustavia perheen liiketoiminnassa. Carl otti vastuun liikkeen johdosta vuonna 1872 ollessaan 26-vuotias, niin että hänen isänsä pystyi jäämään eläkkeelle.
Lopetettuaan koulunsa Carl Fabergé meni oppipojaksi isänsä Gustav Fabergén työnjohtajalle suomalaiselle kultaseppä Peter Hiskias Pendinille. Suoritettuaan kisällin tutkinnon hän teki useita opintomatkoja Englantiin, Italiaan ja Ranskaan opiskellen taiteita ja taloustieteitä.
Carl Fabergé oli kymmenen vuotta Pendinin opissa, ja Carlin pojan mukaan Pendinin vaikutus oli Carlille erittäin tärkeä.
Gustav Fabergé perusti yrityksensä yhdessä Pendinin kanssa vuonna 1842. Pendin vastasi tuotannosta, Fabergé liikkeenhoidosta. Vuonna 1860 vastuu liiketoiminnasta siirtyi Pendinille. Vuonna 1866 Carl palasi Pietariin ja vuonna 1872 Carl otti yrityksen johtoonsa.
Pendinin pojasta Albertista tuli Fabergéiden henkilääkäri. Lapset siirsivät aikuistuttuaan kirjansa Pietarin saksalaiseen seurakuntaan. Pendin kuoli maksasyöpään vuonna 1881.
Nimi.
Hiskias (Hesekiel) Maununpoika Pöntinen (ven. Езекия Максимович Пендин, s. 3. toukokuuta 1823) muutti Pietarissa sukunimekseen Pendin, kuten hänen Ristiinasta aiemmin Pietariin menneet sukulaisensa olivat tehneet. Lapsensa hän kuitenkin ilmoitti Pöntisiksi, vain hautausmerkinnöissä lukee Pendin. Ensimmäinen nimi oli Petter. Myös nimiä Pekka, Pjotr ja Hiski käytetään.