tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gyula Illyés

Gyula Illyés (1902 Rácegres, Unkari – 1983 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kirjailija. Hän asui Pariisissa poliittisena pakolaisena. Illyés kuului populisteiksi nimitettyihin kansanomaisiin kirjailijoihin, joiden tavoitteena oli 1930-luvulla taistella feodalismin jäänteitä vastaan. Romaanien aiheita ovat maaseudun väestön ongelmat, ja hän pyrkii tukemaan maattomien talonpoikien vapauttamista. Hänen teoksistaan on "Pustan kansaa" (1936) noussut klassikoksi.
Suomennetut teokset.
Illyésin satuja on teoksessa "Satujen Unkari: unkarilaisia kansansatuja", Espoo: Fennia 1990
Iiris Rannio

Iiris Rannio (s. 1963 Lappeenranta) on suomalainen teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja. Elokuussa 2019 hän aloitti teatterinjohtajana Lappeenrannan kaupunginteatterissa. Koulutukseltaan Rannio on kasvatustieteen maisteri ja teatteri-ilmaisun ohjaaja. 
Aiheesta muualla.
Lappeenrannan kaupunginteatterin taiteellinen henkilökunta
Levroux

Levroux on kunta Ranskassa Indren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Châteauroux’n kaupungista luoteeseen.
Levroux’n kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2019, jolloin kaksi kuntaa Levroux ja Saint-Pierre-de-Lamps yhdistyivät. Aiemmin 1. tammikuuta 2016 olivat yhdistyneet kaksi kuntaa Levroux ja Saint-Martin-de-Lamps.
Nähtävyyksiä.
Levroux on vanha gallo-roomalainen kaupunki, joka tunnettiin tuolloin nimellä Gabatum. Ranskan kuningas Kaarle VII määräsi kaupungin linnoitettavaksi vuonna 1435. Tuolloin kaupungin muurissa oli kolme porttia, joista enää on jäljellä yksi, "Porte de Champagne". Keskustassa on yksi 1400-luvun lopulla rakennettu ristikkotalo "Maison de Bois". Sen omisti 1500-luvulla Katariina de’ Medici, joka antoi talon Pyhän Jaakobin reitin pyhiinvaeltajille. Kunnan maamerkki on Pyhän Sylvainin kollegiaalinen kirkko, joka rakennettiin paikalla sijainneen vanhan kirkon raunioille 1200-luvun alussa. Kirkko on omistettu Levroux’n pyhälle Sylvainille, joka on ihotautien suojeluspyhimys. Kaupungissa kävi keskiajalla paljon lepraa sairastavia hakemassa apua pyhimykseltä tautiinsa, mikä johti myös kaupungin nykyiseen nimeen. Kirkon suuret urut ovat yhdet Ranskan vanhimmista, vuodelta 1502. Kaupungin keskiaikaisiin monumentteihin kuuluu vielä kaksi vanhaa pyöreää linnan tornia jo tuhoutuneesta 1400-luvun linnasta. Levroux’ssa syntyneen kuvanveistäjä Ernest Nivetin teos "Lepäävä paimen" on Pyhän Sylvainin kirkon viereisessä puistossa. Alueella on ollut lampaan kasvatusta, ja kaupunki onkin tunnettu nahkateollisuudesta ja pergamentien valmistuksesta.
Vaskan kompleksi

Vaskan kompleksi (IrCl(CO)[P(C6H5)3]2) on iridiumin organometallikomplekseihin kuuluva yhdiste. Yhdiste on mielenkiintoinen sen reaktioiden vuoksi ja sitä voidaan käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä. Vaskan kompleksi on saanut nimensä yhdisteen ominaisuuksia 1960-luvulla tutkineen virolais-yhdysvaltalaisen kemistin Lauri Vaskan mukaan.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa Vaskan kompleksi on keltaista kiteistä ainetta. Yhdisteen rakenteessa keskusionina on iridium(I)iini ja siihen on sitoutunut ligandeina kloridi-ioni, hiilimonoksidi ja kaksi trifenyylifosfiinia. Kompleksin sitoutumisgeometria on tasoneliö. Vaskan kompleksi on 16 elektronin kompleksi, jolle tapahtuu helposti hapettava additio, jonka tuote on hyvin stabiili 18 elektronin kompleksi. Reaktiossa iridium hapettuu hapetusluvulle +III ja kompleksiin liittyy uusi ligandi. Vaskan kompleksi reagoi näin esimerkiksi vedyn, halogeenien ja alkyylihalogenidien kanssa. Erityisen mielenkiintoinen on hapettava additio happimolekyylin kanssa, koska se on reversiibeli.
Valmistus ja käyttö.
Vaskan kompleksia valmisti ensimmäisen kerran M. Angoletta vuonna 1958. Lauri Vaska ja J. W. DiLuzio julkaisivat ensimmäiset tutkimuksensa yhdisteen rakenteesta ja ominaisuuksista vuonna 1961. Yhdistettä valmistetaan iridium(III)kloridista, trifenyylifosfiinista ja hiilimonoksidin lähteestä kuten dimetyyliformamidista kuumentamalla. Liuottimena käytetään 2-metoksietanolia.
Vaskan kompleksia voidaan käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä. Se katalysoi esimerkiksi tertiääristen amiinien muodostamista amideista, amiinioksidien muodostamista nitroneista ja kytkentäreaktioita.
Vinci (yritys)

Vinci, aiemmin "Societé Générale d'Entreprises" (SGE), on maailman toiseksi suurin yritys toimiluvilla ja rakennusalalla, ja se työllistää 222 397 henkilöä ympäri maailmaa. Vincin toiminta on järjestetty viiden liikekeskuksen ympärille: Vinci Autoroutes, Vinci Concessions, Vinci Énergies, Eurovia ja Vinci Construction. Vuonna 2019 yritys toimi yli sadassa maassa ja sen liikevaihto oli 48,053 miljardia euroa.
Alex Virot

Alexandre Virot (1890 Pariisi – 14. heinäkuuta 1957) oli ranskalainen piirtäjä ja urheilutoimittaja.
Ura.
Nuoruudessaan Virot kiinnostui urheilusta ja taiteesta, johon hän sai vaikutteita kuvanveistäjä Antoine Bourdellelta. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän taisteli sekä juoksuhaudoissa että ilmavoimissa ja toisen maailmansodan aikana Ranskan vastarintaliikkeessä.. Virot toimi piirtäjänä "Miroir des Sports" -lehdelle ja hän sekä raportoi että osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa sai hopeaa piirroksista ja akvarelleista teoksellaan “Gestes de football“. 
Toimittajana Virot taltioi 22 Ranskan ympäriajoa. Ensimmäisen radiotaltioinnin kilpailusta hän teki vuonna 1929 ja ensimmäinen suora lähetys Col d'Aubisquen nousuvaiheelta vuonna 1932. Urheilulajien lisäksi Virot taltioi myös Ranskan ensimmäisen lottoarvonnan vuonna 1934 sekä haastatteli Etiopian kuningasta Haile Selassieta. Hän työskenteli myös yleisradiotoiminnassa Radiodiffusion-Télévision Françaisella ja Radio Luxembourgilla.
Kuolema.
Virot kuoli moottoripyöräonnettomuudessa taltioidessaan vuoden 1957 Ranskan ympäriajoa. Onnettomuus tapahtui Ranskan kansallispäivänä reitillä Barcelona–Ax-les-Thermes, missä hän ja hänen kuljettajansa René Wagner ajautuivat 30 km/h vauhdilla rotkoon. Virot sai kallonmurtuman ja hän kuoli matkalla sairaalaan. Wagner kuoli myöhemmin saamiinsa vammoihin. Molempien muiston kunniaksi ympäriajoissa järjestettiin hiljainen hetki.
Kunnianosoitukset.
Vuosina 1960–1967 Ranskan ympäriajot palkitsivat kunniallisia pyöräilijöitä "Alex Virot"-palkinnolla.
Ferrari 250

Ferrari 250 on italialaisen Ferrarin vuosina 1953–1964 valmistama urheiluauto. Auton huippunopeus on 225 km/h ja sen kiihtyvyys on 0-100 km/h 8,2 sekuntia. Ferrarista on saatavilla kaksi eri korivaihtoehtoa, molemmat kuuluisan korisuunnittelijan Giovanni Michelotin suunnittelemia. Auton GT-mallilla on voitettu monia ajokilpailuja.
Ferrari 250 GTO:ta valmistettiin vuosina 1962–1964 36 kappaletta ja kaikki ne ovat edelleen tallessa. Vuonna 2018 yksi niistä vaihtoi omistajaa 70 miljoonalla dollarilla.
David Gilly

David Gilly (7. tammikuuta 1748 – 5. toukokuuta 1808) oli saksalainen arkkitehti. Hän oli arkkitehti Friedrich Gillyn isä.
Gilly on Berliinin klassistisen arkkitehtuurin varhaisvaiheen huomattavimpia edustajia. Hänen päätöitään ovat Freienwaldin linna (1798) ja Viewergin talo (1801–1804) Braunschweigissa. Gilly julkaisi useita rakennustekniikkaa käsitteleviä teoksia ja perusti Berliinin ensimmäisen rakennusalan ammattilaisille suunnatun lehden.
Friedrich Gilly

Friedrich David Gilly (16. helmikuuta 1772 – 3. elokuuta 1800 Karlsbad) oli saksalainen arkkitehti. Myös Gillyn isä David Gilly oli merkittävä arkkitehti. Friedrich Gilly oli preussilaisen klassismin uranuurtajia, ja hänen piirustustensa mukaan rakennettiin muun muassa Königsbergin Schauspielhaus (1799) ja Berliinin Nationaltheater (1800).
Friedrich Gilly oppi jo nuorena arkkitehtuurin teoriaa ja käytäntöä isänsä David Gillyn opastuksella Stettinissä. Vuonna 1788 Friedrich Gilly asettui Berliiniin. Varhaiskypsä Gilly toimi 16-vuotiaana kuninkaallisen rakennusviraston tarkastajana Friedrich Wilhelm von Erdmannsdorffin ja Carl Gotthard Langhansin alaisuudessa. Gilly tutki myös Itä-Preussissa sijaitsevaa Marienburgin keskiaikaista linnoitusta, ja se sai hänet arvostamaan Pohjois-Saksan tiiligotiikkaa.
Berliinin taideakatemia julisti vuonna 1796 kilpailun Fredrik Suuren muistomerkiksi. Gilly laati suurellisen ehdotuksen, johon kuului monumentaalinen porttirakennus, obeliskeja sekä jykevällä jalustalla oleva doorilainen temppeli. Gillyn ehdotus teki suuren vaikutuksen moniin nuoriin arkkitehteihin, kuten Leo von Klenzeen, Karl Friedrich Schinkeliin, Heinrich Strackiin ja Friedrich August Stüleriin. Gillyn omaan ajatteluun vaikuttivat puolestaan ranskalaisten arkkitehtien teoriat ja rakennukset.
Gilly nimitettiin 26-vuotiaana vastaperustetun Bauakademien optiikan ja perspektiiviopin professoriksi. Hän kuoli tuberkuloosiin Karlsbadissa vain 28 vuoden ikäisenä.
Paul Landowski

Paul Maximilien Landowski (1. kesäkuuta 1875 Pariisi – 31. maaliskuuta 1961 Boulogne-Billancourt) oli ranskalainen kuvanveistäjä. Hänen tunnetuimpiin veistostöihinsä kuuluu Brasilian "Rio de Janeiron Kristus-patsas".
Landowski osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa kuvanveistossa teoksellaan "Boxeur" (). 
Landowskin lapset olivat myös taiteilijoita: taidemaalari Nadine Landowski (1908–1943), säveltäjä Marcel Landowski (1915–1999) ja pianisti-taidemaalari Françoise Landowski-Caillet (1917–2007).
Leila Simonen

Leila Simonen (s. 8. toukokuuta 1951 Kalajoki) on suomalainen yhteiskuntatieteiden tohtori, joka jätti vakinaisen tutkijanvirkansa ryhtyen yksityisyrittäjäksi eli kirjailijaksi ja kouluttajaksi.
Koulutus ja ura.
Simonen opiskeli Tampereen yliopistossa, kanadalaisessa Ontario Institute for Studies in Education, University of Toronto -yliopistossa ja Warwickin yliopistossa Englannissa. Yhteiskuntatieteiden tohtoriksi hän valmistui 1990 Tampereen yliopistosta.
Vuosina 1975–1990 Simonen työskenteli Tampereen yliopistossa tuntiopettajana ja suunnittelijana sekä Suomen Akatemian erikoistutkijana. Kuopion yliopiston sosiaalipolitiikan dosenttina hän on toiminut vuodesta 1991 lähtien. Sosiaali- ja terveyshallituksen, josta 1992 tuli Stakes, tutkimus- ja kehittämispäällikkönä Simonen työskenteli 1991–2000.
Simonen työskenteli Tampereen yliopistossa sosiaalipolitiikan ja naistutkimuksen parissa, ja oli perustamassa Liisa Rantalaihon ja muutaman muun kanssa naistutkimuksen yksikköä ja Suomen naistutkimusseuraa. Julkista huomiota sai myös Simosen 1995 naiseudesta kirjoittama teos "Kiltin tytön kapina".
Vuodet 2001–2014 hän uurasti perustamassaan yrityksessä, luennoi, kirjoitti ja koulutti ihmisiä yritysvalmennus- ja elämäntaitokursseilla Suomessa ja ulkomailla. Simonen myi yrityksensä ja jäi eläkkeelle, mutta saattoi silti vielä pitää luennonkin, jos sai kiinnostavan pyynnön.
Rikosromaaneissaan Simonen hyödynsi yhteiskuntatieteilijän osaamistaan. Hänestä tuntui, ettei tutkijan työ johtanut hänen haluamaansa tavoitteeseen, joten hän päätti kirjoittaa yhteiskunnallisista ongelmista romaanin keinoin. Pitkä kokemus yhteiskunnallisesta tutkimuksesta tuotti sopivaa aineistoa fiktioon ja toinen painava syy oli Simosen halu kokeilla uutta. Palaute oli kyllä positiivista, mutta enemmän häntä pidettiin virkamiestohtorina, joka luo dekkareita. Romaanien päähenkilönä seikkaili rikosylikonstaapeli Susanna ”Susi” Teräsvuo, mutta hänen tarinansa päätyi tauolle, koska kirjoittaminen vaati Simosen mielestä liikaa erakoitumista. Hän halusi eläkepäiviinsä enemmän elämää.
Julkaisuja.
Ammattikirjallisuus.
Simosella on yli 200 tieteellistä julkaisua.
Cheick Kongo

Cheick Guillaume Ouedraogo (s. 17. toukokuuta 1975 Pariisi) on ranskalainen raskaansarjan vapaaottelija ja entinen potkunyrkkeilijä. Hän voitti urallaan Bellatorin raskaansarjan turnauksen ja King of the Ringin superraskaansarjan mestaruuden. Potkunyrkkeilyssä Kongo voitti muun muassa King of the Ringsin mestaruuden, thainyrkkeilyssä maailmanmestaruuden ja savatessa Euroopan mestaruuden. Hän otteli UFC:ssä vuosina 2006–2013 tilastolla 11–6–1.
Atomishakki

Atomishakki (engl. "Atomic chess") on shakkivariantti, jonka tärkein eroavuus tavallisesta shakista on se, että nappulan lyöminen aiheuttaa aina ”räjähdyksen”, jossa lyövä nappula, lyöty nappula ja niiden viereisissä ruuduissa sijaitsevat nappulat sotilaita lukuun ottamatta poistetaan pelistä. Peli voitetaan tekemällä sellainen räjäytys, jota ympäröiville ruuduille sisältyy vastustajan kuningas. Oman kuninkaan ollessa ympäröivissä ruuduissa lyöntiä ei saa suorittaa. Kuninkaat eivät saa lyödä nappuloita. Atomishakissa kuninkaat saavat siirtyä vierekkäin. Atomishakkia pelataan vaihtelevasti joko shakkauksin ja matein tai niin ettei kumpaakaan voi tehdä. Jos kuninkaat ovat vierekkäin, niitä ei voi shakata.
Satu Sikanen

Satu Sikanen (o.s. Lampinen, s. 21. marraskuuta 1977 Mikkeli) on suomalainen, Lappeenrannassa asuva yhteiskuntatieteiden maisteri, joka on toiminut Etelä-Karjalan maakuntajohtajana syksystä 2020 lähtien. Puoluepoliittisesti sitoutumaton Sikanen siirtyi maakuntajohtajaksi eli Etelä-Karjalan liiton johtajaksi työskenneltyään tätä ennen viitisen vuotta Etelä-Karjalan aluekehitysjohtajana. Sikanen on maakuntajohtajan tehtävässä Matti Viialaisen seuraaja.
Sikanen on kilpaillut maastohiihtäjänä.
Lapuan työväentalo

Lapuan työväentalo oli Lapuan keskustassa sijainnut työväentalo. Talolla oli tärkeä rooli lapuanliikkeeseen liittyneissä historiallisissa tapahtumissa. 
Talon rakentaminen alkoi vuonna 1914 talkootyönä. Puolivalmis talo otettiin ensimmäisen maailmansodan aikana joksikin aikaa venäläisen sotaväen majoituskäyttöön. Sotilaiden lähdettyä talo rakennettiin valmiiksi ja vihittiin käyttöön vuonna 1917. Lapuan työväentalon on sanottu olleen aikanaan Suomen suurimpia julkisia puurakennuksia. Talon kerrospinta-ala oli 874 neliömetriä.
Oikeistoradikaali lapuanliike sai alkunsa 24. marraskuuta 1929, kun Vihtori Kosolan johtama väkijoukko keskeytti väkivaltaisesti työväentalolla pidetyn Lapuan haastejuhlat -nimisen kommunistien tilaisuuden. Koska työväenyhdistyksen katsottiin olevan kommunistien hallussa, talo suljettiin maaherran päätöksellä elokuussa 1930. Sisäministeri Ernst von Born antoi syyskuussa 1931 luvan avata talo uudelleen, kun se oli siirretty uuden sosiaalidemokraattisen työväenyhdistyksen omistukseen, mutta Iivari Koiviston johtama lapuanliikkeen kannattajien väkijoukko kävi vain viikkoa myöhemmin 21. syyskuuta 1931 naulaamassa talon ovet ja ikkunat umpeen. Talo avattiin uudelleen vuonna 1932.
Lapuan työväentalossa toimi näyttämö ja ravintola, ja toisessa kerroksessa oli lisäksi kaksi asuntoa. Vuodesta 1955 talossa toimi myös elokuvateatteri Kino Elo. Se oli myös urheiluseura Lapuan Ponnistuksen kotipaikka. Talon omisti vuodesta 1931 SDP:n omistama Kattara Oy. Lapuan työväentalo tuhoutui tulipalossa 7. tammikuuta 1970. Työväenyhdistys oli tuolloin jo suunnittelemassa talon purkamista. Palon syttymissyytä ei saatu varmuudella selville. Paikalle valmistui vuonna 1973 kerrostalo, jossa Lapuan työväenyhdistys (nykyinen Lapuan Sosialidemokraatit) on jatkanut toimintaansa.
Agnès Abécassis

Agnès Abécassis (s. 16. maaliskuuta 1972) on ranskalainen kirjailija. 
Elämä ja ura.
Abécassis syntyi vuonna 1972. Ennen kirjailijanuraansa hän työskenteli toimittajana ja kuvittajana naistenlehdessä, johon hän myös kirjoitti kuukausittaista kolumnia. Esikoisromaaninsa "Les Tribulations d'une jeune divorcée" julkaisun jälkeen hän toimi käsikirjoittajana eräässä Canal+:n tuottamassa lastenohjelmassa.
Hänen romaaniensa aiheina ovat usein romanttiset ihmissuhteet. Vuonna 2016 hänen romaaninsa "Le Tendre Baiser du tyrannosaure" sai yleisön valitseman parhaan taskukirjan palkinnon Saint-Maure en poche -kirjallisuusfestivaalilla.
Teokset.
Romaanit
Anna-Mari Ahonen

Anna-Mari Ahonen (s. 9. lokakuuta 1971 Hämeenlinna) on suomalainen arkkitehti, joka on toiminut Pirkanmaan maakuntajohtajana eli Pirkanmaan liiton johtajana keväästä 2022 lähtien. Tätä ennen hän toimi Kanta-Hämeen maakuntajohtajana eli Hämeen liiton johtajana syksystä 2016 kevääseen 2022 asti. 
Ennen maakuntajohtajuutta Ahonen työskenteli muun muassa Janakkalan teknisenä johtajana, kaksi vuotta Janakkalan kunnanjohtajana ja oli sitten Suomen kasvukäytävän projektijohtaja. Ahonen on sanojensa mukaan nykyään poliittisesti sitoutumaton.
Ahonen on valmistunut hallintoalan ulkopuolelta eli arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta. Hänen diplomityönsä (2004) käsitteli suunnitelmaa kulttuurikeskuksesta Hämeenlinnan Verkatehtaan alueelle.
Yksityiselämä.
Ahonen on kertonut, että hänen perheeseensä kuuluvat aviopuoliso ja täysi-ikäinen poika.
Saahko

Saahko on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Héctor Lombard

Héctor Miguel Lombard Pedrosa (s. 2. helmikuuta 1978 Matanzas, Kuuba) on kuubalais-australialainen keskisarjan vapaaottelija ja entinen olympiatason judoka. Hän otti osaa vuoden 2000 Sydneyn Olympialaisiin, jossa Lombard edusti kotimaataan Kuubaa. Sittemmin hän saavutti mitaleja judossa eri turnauksia Euroopassa ja Australiassa, kuten 2004 Australian Openissa yli 100 kiloisten sarjassa. Vapaaottelussa Lombard oli Bellatorin keskisarjan mestari vuosina 2009–2012. Hän otteli myös UFC:ssä vuosina 2012–2018.
Muualla.
Lombard on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä "EA Sports UFC 2" (2016) ja "EA Sports UFC 3" (2018).
Hjalmar Hårdh

Fritz Hjalmar Ludvig Hårdh, sukunimi vuoteen 1901 "Hjertzell" (5. kesäkuuta 1881 Helsinki – 6. helmikuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja varhaisten suomalaisten mykkäelokuvien kuvaaja.
Hjalmar Hårdhin vanhemmat olivat valokuvaaja Fritz August Werner Hjertzell ja Maria Olivia Hårdh, o. s. Stenfors (1843–1910) tämän toisessa avioliitossa. Hän oli naimisissa vuodesta 1910 Sigrid Irene Åbergin (1889–1965) kanssa. Hårdhin vanhemmat ottivat avioeron 1901. Maria Hårdhin ensimmäinen puoliso Karl Adolf Hårdh (1835–1875) oli syntynyt Tukholmassa ja opiskellut Vapaassa taideakatemiassa. Hän muutti Suomeen 1858 ja toimi aluksi taiteilijana mutta ryhtyi sitten valokuvaajaksi ja perusti valokuvaamon Helsinkiin. Maria Hårdh jatkoi leskeksi jäätyään valokuvaamon toimintaa ja häneltä se siirtyi sitten Hjalmar Hårdhille. 
Vuonna 1889 perustetun helsinkiläisen Atelier Apollo -valokuvaamon omistaja insinööri K. E. Ståhlberg oli avannut 3. huhtikuuta 1904 Mikonkadun varrella sijainneen Maailman Ympäri – Världen Rundt -elokuvateatterin. Saadakseen elokuvateatteriinsa myös suomalaista ohjelmistoa hän aloitti vappuna 1906 lyhyiden uutisfilmien kuvaamisen. Filmien kuvauksesta vastasi Atelier Apollon päälliköksi keväällä 1905 tullut ruotsalainen valokuvaaja Frans Engström, jonka apulaisina toimivat suomalaiset Hjalmar Hård ja Oscar Lindelöf. Hårdh ja Lindelöf olivat kuvaajan apulaisina kuvattaessa ensimmäistä suomalaista näytelmäelokuvaa Salaviinanpolttajat keväällä 1907. Ståhlberg avasi vuonna 1910 Eteläesplanadi 10:ssä Apollo-elokuvateatterin, jossa esitettiin syksystä 1911 lähtien pääasiassa operetteja. Frans Engström, Hjalmar Hårdh ja Oscar Lindelöf kuvasivat vuonna 1911 Suomen maisemia esitelleen matkailuelokuvan Finland, jonka Suomen Matkailuyhdistys oli tilannut. Elokuvaa esitettiin Berliinin kansainvälisen matkailunäyttelyn Suomen osastolla. Maaliskuussa 1912 Apollo-teatterissa esitettyä oopperaparodiaa "Faust tai Hiisi Helsingissä" varten Atelier Apollo kuvasi 15 minuutin mittaisen elokuvan Margaretaa ajetaan takaa, jonka kuvauksesta Hjalmar Hårdh vastasi.
Carl Wilhelm Daniel von Fieandt

Carl (Karl) Wilhelm Daniel von Fieandt (16. marraskuuta 1855 Heinola – 18. tammikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Von Fieandtin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Berndt Daniel von Fieandt ja Edla Ottiliana Streng ja puoliso vuodesta 1902 Berta Ernestine Hjelt. Kuopion lyseosta ylioppilaaksi tullut von Fieandt suoritti oikeustutkinnon 1883 ja toimi postihallituksen reviisorina 1886–1926. 
Von Fieandt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1882, 1897, 1899, 1900 ja 1905–1906.
Carl Axel Birger af Forselles

Carl Axel Birger af Forselles (11. tammikuuta 1862 Helsinki – 20. huhtikuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
Af Forsellesin vanhemmat olivat eversti, tilanomistaja Fredrik af Forselles ja Adolfina Emilia Kellander ja puoliso vuodesta 1889 vapaaherratar Constance Vivica Ramsay. Af Forselles tuli ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1880 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1885, varatuomarin arvon hän sai 1887. Hän oli vankeinhoitohallituksen sihteeri 1891–1913 ja 1918–1020 ja kouluhallituksen ruotsinkielisen osaston lainoppinut kouluneuvos 1920–1929. Af Forselles toimi myös Uudenmaan tarkka-ampujapataljoonan sotatuomarina 1891–1901. 
Af Forselles oli Helsingin köyhäinhoitohallituksen jäsenenä 1898–1906 ja Helsingin kaupungin ruotsalaisten kansakoulujen johtokunnan jäsenenä, sihteerinä ja taloudenhoitajana 1913–1918. Huopalahden kunnanvaltuuston puheenjohtajana hän oli 1922–1923 sekä Suomen Vankeinhoitoyhdistyksen keskustoimikunnan puheenjohtajana kuolemaansa saakka.
Af Forselles oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1888, 1894, 1897 ja 1905–1906.
Gabriel Benjamin Cronstedt

Gabriel Benjamin Cronstedt (18. toukokuuta 1870 Helsinki – 16. toukokuuta 1913 Djursholm) oli suomalainen vapaaherra, juristi, pankinjohtaja ja valtiopäivämies.
Cronstedtin vanhemmat olivat pankinjohtaja, vapaaherra Johan Frans Andreas Cronstedt ja vapaaherratar Olga Beatrice Cronstedt ja puoliso vuodesta 1893 ruotsalainen Annie Constance Palander af Vega. Cronstedt tuli ylioppilaaksi Helsingissä ja suoritti filosofian maisterin tutkinnon 1894, molempien oikeuksien kandidaatin tutkinnon 1898 ja vielä filosofian lisensiaatin tutkinnon Upsalan yliopistossa 1911. Hän oli pankinjohtaja ja varakonsuli Tampereella vuoteen 1910, jolloin muutti Ruotsiin. 
Cronstedt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1899 ja 1905–1906.
Viheltäjät (elokuva)

Viheltäjät on Eino Ruutsalon ohjaama, käsikirjoittama, tuottama, kuvaama ja leikkaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1964. Elokuva on kuvattu Ranskassa, pääosin Pariisissa sekä Pariisia ympäröivällä maaseudulla.
Elokuva on tyyliltään sekoitus Cinéma vérité -elokuvaa sekä ranskalaista uutta aaltoa. Sen päähenkilönä on näyttelijänä toimiva Pierre, joka haaveilee menestyksestä ja kuuluisuudesta.
Gustave Saacké

Gustave Saacké (20. elokuuta 1884 – 18. huhtikuuta 1975) oli ranskalainen arkkitehti. 
Saacké osallistui vuoden 1932 Los Angelesin olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa arkkitehtuurista yhdessä Pierre Montenot’n ja Pierre Baillyn kanssa teoksellaan "Cirque pour Toros" ().
Emil Waldemar Cedercreutz

Emil Waldemar Cedercreutz (9. marraskuuta 1852 Viipuri – 27. elokuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, lääkäri ja moninkertainen valtiopäivämies.
Cedercreutzin vanhemmat olivat senaattori, vapaaherra Carl Emil Cedercreutz ja Emilia Maria Sofia Hackman ja puoliso vuodesta 1892 kirjailija Nanny Ebba Louise Lagerborg. Cedercreutz tuli ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1873 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi 1877, lääketieteen kandidaatiksi 1879 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1883. Tutkinnon suoritettuaan hän lähti ulkomaille opintomatkalle ia harjoitti Englannissa ja Skotlannissa obstetriikkisia tutkimuksia. 
Suomeen palattuaan Cedercreutz toimi lääkärinä Helsingissä. Hän oli jonkin aikaa Helsingin Yleisen sairaalan assistenttilääkärinä ja toimi köyhäinhoitohallituksen puheenjohtajana sekä usean vuoden ajan kasvatuslautakunnan jäsenenä. Cedercreutz oli yksi Eiran sairaalan perustajista ja hän oli tässä sairaalassa useita vuosia lääkärinä. 
Cedercreutz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885, 1891, 1894,1897,1899,1900,1904–1905 ja 1905–1906.
Pierre Blondiaux

Pierre Auguste Blondiaux (23. tammikuuta 1922 Pariisi – 14. huhtikuuta 2003 Nizza) oli ranskalainen soutaja ja olympiamitalisti.
Blondiaux saavutti perämiehettömässä nelosessa olympiahopeaa Helsingissä 1952. Loppukilpailussa Ranskan miehistö hävisi ainoastaan Jugoslavialle mutta voitti pronssille sijoittuneen isäntämaa Suomen miehistön yli neljällä sekunnilla.
Marc Bouissou

Marc Émile Bouissou (6. huhtikuuta 1931 Joinville-le-Pont – 23. marraskuuta 2018 Boulogne-Billancourt) oli ranskalainen soutaja ja olympiamitalisti.
Bouissou saavutti perämiehettömässä nelosessa olympiahopeaa Helsingissä 1952. Loppukilpailussa Ranskan miehistö hävisi ainoastaan Jugoslavialle mutta voitti pronssille sijoittuneen isäntämaa Suomen miehistön yli neljällä sekunnilla. Euroopan-mestaruuskilpailuista Bouissou voitti Kööpenhaminassa 1953 pronssia kahdeksikoissa. Bouissou kuoli Boulogne-Billancourtissa 87-vuotiaana 23. marraskuuta 2018.
Doug Davidson

Doug Davidson (s. 24. lokakuuta 1954 Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan yksityisetsivä Paul Williamsin roolista, jota hän on esittänyt "Tunteita ja tuoksuja" -saippuasarjassa yli 40 vuoden ajan. Davidson liittyi mukaan sarjaan toukokuussa 1978, ja hän voitti siitä parhaan miespääosan Daytime Emmy -palkinnon vuonna 2013.
"Tunteiden ja tuoksujen" lisäksi Davidson on näytellyt esimerkiksi minisarjassa "Manhattanin valtiatar" ("I’ll Take Manhattan"). Hän on myös vieraillut "" -sarjassa.
Vuonna 1994 Davidson toimi "The Price Is Right" -visailuohjelman isäntänä.
Jacques Guissart

Jacques Félix Jean ”Jean-Jacques” Guissart (5. elokuuta 1927 Nogent-sur-Marne – 15. syyskuuta 2008 Cannes) oli ranskalainen soutaja ja olympiamitalisti.
Guissart saavutti perämiehettömässä nelosessa olympiahopeaa Helsingissä 1952. Loppukilpailussa Ranskan miehistö hävisi ainoastaan Jugoslavialle mutta voitti pronssille sijoittuneen isäntämaa Suomen miehistön yli neljällä sekunnilla. Euroopan-mestaruuskilpailuista Guissart voitti kaksi pronssimitalia: Mâconissa 1951 perämiehettömissä nelosissa ja Kööpenhaminassa 1953 kahdeksikoissa. Hänen veljensä René Guissart oli myös soudun olympiamitalisti. Guissart kuoli Cannesissa 81-vuotiaana 15. syyskuuta 2008.
Carl Anton Reinhold Ludvig Cronstedt

Carl Anton Reinhold Ludvig Cronstedt (10. huhtikuuta 1858 Helsinki – 10. helmikuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja ja virka- ja moninkertainen valtiopäivämies.
Cronstedtin vanhemmat olivat kuvernööri, salaneuvos Gabriel Anton Cronstedt ja Johanna Elisabeth Nassokin ja puoliso vuodesta 1887 Sigrid Paulina Brunou. Cronstedt tuli ylioppilaaksi Helsingissä ja suoritti oikeustutkinnon 1881, varatuomarin arvon hän sai 1883. Hän oli senaatin siviilitoimituskunnan protokollasihteeri 1892–1898 ja Pohjoismaiden Osakepankin Helsingin konttorin johtaja vuodesta 1898 sekä pankin pääkonttorin johtokunnan jäsen vuodesta 1907. 
Cronstedt oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Pierre Montenot

Pierre Montenot (1. marraskuuta 1884 – 6. kesäkuuta 1953) oli ranskalainen arkkitehti. 
Montenot osallistui vuoden 1932 Los Angelesin olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa arkkitehtuurista yhdessä Gustave Saackén ja Pierre Baillyn kanssa teoksellaan "Cirque pour Toros" ().
Kiljuset!

Kiljuset! on joulukuussa 2022 ensi-iltansa saanut suomalainen lastenelokuva, jonka on ohjannut Reetta Huhtanen. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet John Lundsten ja Jenny Dahlström.
Elokuva perustuu Jalmari Finnen 1910- ja 1920-luvulla kirjoittamaan "Kiljusen herrasväki" -kirjasarjaan. Kiljuset! on kolmas pitkä elokuva Jalmari Finnen luomasta Kiljusten perheestä. Edelliset olivat "Kiljusen herrasväki" (1981) ja "Kiljusen herrasväen uudet seikkailut" (1990).
Kiljuset! kertoo äänekkäästä ja hyväsydämisen huolettomasta perheestä, joka joutuu vähän väliä kummallisiin tilanteisiin. Elokuvassa Kiljusten kaksoispoikien syntymäpäivä vie perheen Helsinkiin, jossa perheen koira vaihtuu vahingossa presidentin koiran kanssa päittäin.
Elokuvan on tuottanut Melli Maikkula ja John Lundsten TACK Filmsistä ja sen levitti elokuvateattereihin Nordisk Film.
Pierre Bailly

Pierre Bailly (8. maaliskuuta 1889 – 25. tammikuuta 1973) oli ranskalainen arkkitehti. 
Bailly osallistui vuoden 1932 Los Angelesin olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa arkkitehtuurista yhdessä Gustave Saackén ja Pierre Montenot’n kanssa teoksellaan "Cirque pour Toros" ().
Naftali Herz Imber

Naftali Herz (Hirš) Imber (1856 Galitsia – 1909 New York, New York, Yhdysvallat) oli juutalainen runoilija, joka asui Euroopan eri maissa ja Palestiinassa sekä Yhdysvalloissa, jossa hän kuoli. Hänen runoissaan on kansanlaulun rytmin ja sisältönä vapautuksen kaipuu. Hänen tunnetuin runonsa on "Hatikva", joka on nykyisin Israelin kansallislaulu.
Gilbert Prouteau

Gilbert Prouteau (14. kesäkuuta 1917 Nesmy Vendée – 2. elokuuta 2012 Cholet) oli ranskalainen runoilija ja elokuvaohjaaja. Hän harrasti myös hyppylajeja kuten kolmiloikkaa, kunnes loukkasi jalkansa 21-vuotiaana ja joutui luopumaan urheilijan urastaan. 
Prouteau osallistui vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin, joissa hänet palkittiin pronssimitalilla lyriikassa teoksestaan "Rythme du Stade" (). Hän työskenteli kisoissa myös toimittajana.
Fire (vuoden 1996 elokuva)

Fire (televisioesityksessä Tuli) on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut Deepa Mehtan käsikirjoittama ja ohjaama intialais-kanadalainen eroottinen ja romanttinen draamaelokuva. Päärooleja näyttelevät Nandita Das ja Shabana Azmi. Se on Mehtan "Elements"-trilogian ensimmäinen osa; sitä seurasivat "Earth" (1998) ja "Water" (2005).
Elokuva perustuu löyhästi Ismat Chughtain vuoden 1942 tarinaan ”Lihaaf” (”Peitto”). "Fire" on yksi ensimmäisistä valtavirran Bollywood-elokuvista, jotka kuvaavat nimenomaisesti homoseksuaalisia suhteita, ja ensimmäinen, jossa esiintyy lesbosuhde. Elokuvan saatua ensi-iltansa Intiassa vuonna 1998, aktivistit järjestivät useita mielenosoituksia käynnistäen julkisen vuoropuhelun homoseksuaalisuuden ja sananvapauden kaltaisista aiheista. Elokuva esitettiin Suomen televisiossa Yle TV1 -kanavalla.
Juoni.
Kaksi aviomiestensä hylkäämää naista löytävät rakkautta ja lohtua toisistaan.
Michelle Thomas

Michelle Thomas (23. syyskuuta 1968 Boston, Massachusetts – 22. joulukuuta 1998 New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjoista "Bill Cosby Show", "Family Matters" sekä "Tunteita ja tuoksuja". Hän menehtyi syöpään 30-vuotiaana.
Thomas oli lähtöisin taiteilijaperheestä. Hänen äitinsä Phynjuar toimii näyttelijänä, ja hänen isänsä Dennis kuuluu Kool &amp; the Gang -yhtyeeseen.
Jääkiekon suurmaat

Jääkiekon suurmaat ovat maita, joiden jääkiekkomaajoukkueet ovat menestyneet kansainvälisissä turnauksissa selvästi muita maita paremmin. Nämä maat ovat Kanada, Suomi, Venäjä, Yhdysvallat, Tšekki ja Ruotsi. Kuudesta menestyneimmästä jääkiekkomaasta käytetään englanninkielistä nimitystä "The Big Six" (). Nämä maat ovat myös aina tuottaneet eniten pelaajia NHL:ään.
Kuusi suurinta maata ovat maailmanmestaruuskilpailuissa usein kuuden parhaan joukossa, mutta on kuitenkin melko harvinaista, että kärkikuusikko muodostuu pelkästään näistä maista. Niin kävi viimeksi vuonna 2016. Yleensä kuuden parhaan joukossa on aina joku kolmikosta Sveitsi, Slovakia ja Saksa, jolloin joku kuudesta suurmaasta on pudonnut turnauksessa kärkikuusikon ulkopuolelle. Lisäksi Slovakia ja Britannia ovat voittaneet kultamitalin maailmanmestaruuskisoista. Britannia sai maailmanmestaruutensa vuonna 1936 voittaessaan kultaa olympialaisista.
Yhteensä jääkiekon suurmaat ovat voittaneet vuoden 2020 maailmanmestaruuskisoihin mennessä 50 edellisen maailmanmestaruuskilpailujen 165 mitalista peräti 159.
Jääkiekon maailmanranking.
Kuuden merkittävimmän maan lisäksi esimerkiksi Slovakia on parhaimmillaan sijoittunut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 3. sijalle, vuonna 2004. Vuoden 2021 maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen Saksa nousi jääkiekon maailmanrankingissa kaksi sijaa 5. sijalle. Vuoden 2022 olympialaisten jälkeen puolestaan Sveitsi ylsi 6. sijalle ja vuoden 2024 maailmanmestaruuskisojen jälkeen 5. sijalle.
Historiaa.
Tšekkoslovakia ja Neuvostoliitto hallitsivat yhdessä Kanadan kanssa kansainvälisiä otteluita ja turnauksia jo 1900-luvun alkupuolelta alkaen. Kanada ja Neuvostoliitto sekä sen jatkajaksi mielletty Venäjä ovatkin voittaneet selvästi eniten maailmanmestaruuksia. Tšekkoslovakian hajottua Tšekki alkoi menestyä jääkiekkoilussa huomattavasti paremmin kuin Slovakia. Suomi kuului aluksi pitkään heikompiin jääkiekkomaihin mutta nousi hiljalleen mukaan mitalisuosikkien joukkoon. Ruotsi on kuulunut lähes aina jääkiekon kärkimaihin.
Laura Leppänen

Laura Leppänen (s. 1979) on suomalainen aluemaantieteilijä (FT), joka on toiminut Päijät-Hämeen maakuntajohtajana eli Päijät-Hämeen liiton johtajana vuosina 2019–2021. Poliittiselta kannaltaan Leppänen on sitoutumaton. Hänen edeltäjänsä maakuntajohtajana oli Jari Parkkonen.
Keväällä 2021 Leppänen valittiin Naantalin kaupunginjohtajaksi. Leppänen on Naantalin kaupunginjohtajana kesällä 2021 eläkkeelle siirtyneen Jouni Mutasen seuraaja. 
Leppänen on valmistunut Turun yliopistosta filosofian tohtoriksi. Hänen aluemaantieteen ja valtiotieteen alaan kuuluva väitöskirjansa (2011) käsitteli Suomen valtiossa tapahtuneita alueellisia muutoksia 1960-luvulta 2010-luvulle, tarkastellen erityisesti Lounais-Suomen ja pääkaupunkiseudun kehitystä. Englanninkielinen tutkimustyö oli otsikoitu "Changing Statehood: The spatial transformation of the Finnish state". 
Ennen maakuntajohtajan tehtävää Leppänen toimi Varsinais-Suomen liitossa maakunta- ja soteuudistuksen muutosjohtajana syksystä 2016 lähtien. Tätä ennen hän oli samassa maakuntaliitossa kehittämispäällikön ja erikoissuunnittelijan tehtävissä vuodesta 2012. Leppänen asuu Naantalissa.
Scandolan luonnonpuisto

Scandolan luonnonpuisto () on luonnonpuisto Korsikan saarella Ranskassa. Se käsittää sekä maalla että Välimeressä olevan osan. Meressä on muun muassa merkittäviä koralliyhdyskuntia, ja kallioilla pesii monia lintulajeja. Luonnonpuisto kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon lähellä olevien alueiden kanssa.
Sijainti ja luonto.
Scandolan luonnonpuisto sijaitsee Korsikan saaren länsirannikolla Scandolan niemimaalla ja sitä ympäröivissä vesissä. Puiston pinta-alasta 919 hehtaaria on maalla ja 1000 hehtaaria merellä.
Kallioiden päällä alueen kasvillisuus on ruohikkoa tai macchiaa. Valtalajeja ovat välimerenmyrtti, lännenmansikkapuu, leveäpiipensas ja kaitapiipensas. Macchialajeja ovat useat kistukset. Rannikkokallioilla elää myös harvinainen kotoperäinen laukkaneilikoihin kuuluva "Armeria soleirolii" sekä puutyräkki ja foinikiankataja.
Rantavyöhykkeen valtalajeja ovat merifenkoli ja ikiviuhkot. Kirkkaissa vesissä on puolestaan "Posidonia oceanica" -meriniittyjä jopa 35 metrin syvyydessä.
Luonnonpuiston alueella on kallioilla pesiviä lintukolonioita. Lajistoon kuuluvat muun muassa aroharmaalokki, välimerenlokki, välimerenliitäjä, pikkuliitäjä, karimetso ja muuttohaukka sekä Ranskan ainoat pesivät sääksit. Lepakkolajistossa on esimerkiksi harvinainen doggilepakko.
Scandolan luonnonpuiston alueella on myös kukoistavia pehmytkoralliyhdyskuntia, jotka on muodostanut korallilaji "Corallium rubrum". Se on nykyään harvinainen Välimeren alueella, mutta Scandolaan on sitä uudelleen istutettu menestyksekkäästi. Muita meren selkärangattomia ovat langustilaji "Palinurus elephas", kotilolaji "Patella ferruginea", erilaiset sienieläimet ja meritupet sekä pehmytkorallilajit "Eunicella singularis" ja "Paramuricea clavata".
Albert Decaris

Albert Decaris (6. toukokuuta 1901 Sotteville-lès-Rouen – 1. tammikuuta 1988) oli ranskalainen kuvataiteilija ja taidemaalari.
Decaris osallistui vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin, joissa voitti kultaa kaiverruksissa ja etsaustöissä teoksellaan ”The Swimming Pool”. Hänet palkittiin olympialaisten avajaisseremoniassa. 
Muita Decaris’n saamia palkintoja on nuorille lupaaville taiteilijoille myönnetty "Prix de Rome".
Johannes Väyrynen

Johannes Väyrynen, sukunimi esiintyi myös muodossa "Wäyrynen" (16. huhtikuuta 1860 Oulu – 5. helmikuuta 1927 Kajaani) oli suomalainen rovasti ja Kajaanin kirkkoherra.
Väyrysen vanhemmat olivat kirvesmies Tuomas Väyrynen ja Maria Keränen. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta 1881 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1884. Väyrynen vihittiin papiksi 1885.
Johannes Väyrynen toimi aluksi sijaispappina Haapajärvellä, Revonlahdella ja Siikajoella. Hän oli Kajaanin kappalaisena 1893–1925 ja Kajaanin kaupunki- ja maaseurakunnan muodostamisen jälkeen seurakunnan kirkkoherrana 1925–1927. Hän sai rovastin arvon 1910. Väyrynen oli Kajaanin kirkon rakennustoimikunnan sihteerinä ja myöhemmin puheenjohtajana. Hä kantoi päävastuun uuden kirkon rakentamisesta ja rakennustöiden organisoimisesta. Arkkitehti Jac. Ahrenbergin suunnitteleman uusgoottilaista nikkarityyliä edustaneen puukirkon rakennustyöt alkoivat elokuussa 1895 ja kirkko vihittiin käyttöön 29. marraskuuta 1896.
Johannes Väyrynen oli naimisissa 1885–1892 Neena Helanderin (k. 1892) ja vuodesta 1892 Siina Helanderin kanssa.
Julkaisuja.
Nimellä "Johannes Wäyrynen":
Kauainnukupuu

Kauainnukupuu ("Hemignathus hanapepe") on peippoihin kuuluva sukupuuttoon kuollut lintulaji. Lajia tavattiin Havaijilta. Aiemmin sitä pidettiin nukupuun ("Hemignathus lucidus") alalajina.
Koko ja ulkonäkö.
Kauainnukupuu voi kasvaa noin 14 senttimetriä pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Kauainnukupuukoiraan pää ja rinta ovat väriltään keltaiset. Selkä, siivet ja pyrstö ovat oliivinvihreät ja vatsa on valkoinen. Naaraslintu on väriltään ruskea päästään, selästään ja siivistään ja vatsa on valkoinen. Kauainnukupuun nokka on hyvin pitkä ja voimakkaasti kaartunut.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kauainnukupuuta tavatttiin ainoastaan Kauain saarelta. Lajin elinympäristöä olivat kosteat ja tiheät vuoristometsät 1 000–1 300 metrin korkeudella. Sen ravintoa olivat hyönteiset ja hämähäkit ja mahdollisesti kukkien mesi. Kauainnukupuu saattoi liittyä sekaparviin.
Mauinnukupuu luokitellaan hävinneeksi. Viimeisin vahvistettu havainto on vuodelta 1899, mutta sen jälkeen on ollut muutamia vahvistamattomia havaintoja. Kanta hävisi elinympäristön tuhoutumisen karjan laiduntamisen, lintumalarian ja vieraslajien takia.
Collasuyu

Collasuyu tai Qullasuyu oli suurin Inkavaltakunnan neljästä alueesta eli "suyusta". Alue oli nimetty Titicacajärven pohjoisrannalla eläneen Qolla-nimisen kansan mukaan, mutta se käsitti myös suurimman osan aimaroiden ja urujen asuinalueista. Collasuyun alue kattoi osan nykyisestä Etelä-Perusta ja osia Boliviasta, Argentiinasta ja Chilestä. Yhdessä Cuntisuyun kanssa Collasuyu muodosti Inkavaltakunnan eteläpuoliskon, "Hurin Suyukunan". Suurin osa alueesta liitettiin Inkavaltakuntaan Sapa Inca Huayna Capacin hallituskaudella 1500-luvulla.
Collasuyun tiheään asutetut aimarankieliset kuningaskunnat olivat Cuscosta lähteneiden inkojen ensimmäiset valloitukset. Collasuyuun kuului Atacaman autiomaa Tyynenmeren rannalla, vuoristoa ja itäistä trooppista sademetsää. Suuri osa aluetta oli ylätasankoa, joka tarjosi ihanteelliset olosuhteet laamojen ja alpakoiden kasvatukselle. Titicacajärven tienoilla sataa yli 50 senttimetriä vuodessa ja ilmasto on viileä. Järvi säilöö lämpöä ja pitää siten hallan loitolla. Sitä ympäröivästä tasaisesta alueesta tulikin inkavaltakunnan vilja-aitta, vaikka korkealla viihtyvät vain hyvin sopeutuneet viljelykasvilajit. Rannikon kalavedet ovat maailman rikkaimpia.
Wamanit.
Jokainen "suyu" jakautui "wamaneihin" eli provinsseihin. Collasuyuun kuuluivat seuraavat "wamanit":
Hubert Yencesse

Hubert Yencesse (28. huhtikuuta 1900 Pariisi – 4. lokakuuta 1987 Dijon) oli ranskalainen kuvanveistäjä. 
Yencesse osallistui vuoden 1948 Lontoon olympialaisiin, joissa hän sai pronssia patsaissa teoksellaan "Nageuse". Hänet palkittiin olympialaisten avajaisseremoniassa.
Muita Yencessen saamia palkintoja on taiteilijoille tarkoitettu "Prix Blumenthal" vuodelta 1934.
Georg Branting

Georg Branting (21. syyskuuta 1887 Tukholma – 6. heinäkuuta 1965 Tukholma) oli ruotsalainen poliitikko ja juristi. Hän toimi sosiaalidemokraattien valtiopäiväedustajana vuosina 1932–1961.
Juristina Branting toimi syytettyjen avustajana useissa työväenliikkeen aktiiveja vastaan käydyissä oikeudenkäynneissä myös Ruotsin ulkopuolella. Hän oli puolustusasianajanana muun muassa amerikanitalialaisten anarkistien Saccon ja Vanzettin tapauksessa 1921 sekä Suomen suuressa kommunistijutussa 1923–1924. Suomen kommunistijutusta Branting kirjoitti myös kirjan "Oikeudenkäyttö Suomessa", joka julkaistiin käännettynä vuonna 1925.
Espanjan sisällissodan aikana kansainvälisten prikaatien pohjoismainen pataljoona nimettiin Brantingin mukaan.
Branting harrasti nuorena miekkailua ja osallistui Tukholman olympialaisiin vuonna 1912.
Georg Brantingin vanhemmat olivat pääministeri Hjalmar Branting ja kirjailija Anna Branting.
Antisuyu

Antisuyu oli yksi Inkavaltakunnan neljästä "suyusta" eli osavaltiosta Cuntisuyun, Collasuyun ja Chinchaysuyun ohella. Antisuyu käsitti alueen Cuscon pohjois- ja koillispuolella ja oli "suyuista" toiseksi pienin. Yhdessä Chinchaysuyun kanssa Antisuyu muodosti "Hanan Suyukunan" eli valtakunnan kaksi ylempää neljännestä käsittäneen alueen.
Alue rajoittui nykyiseen Amazonin sademetsään, ja siellä asuneita heimoja kutsuttiin yhteisnimellä "antit". Myös Andien vuoriston nimi on todennäköisesti samaa alkuperää. Antisuyusta tuli osa Inkavaltakuntaa kahdeksannen Sapa Incan Viracochan aikakaudella, kun tämä valloitti alueen Cuscon itäpuolella.
Inkojen vaikutusalue päättyi Amazonin viidakon reunaan. 1400-luvulla Túpac Inca Yupanqui yritti valloittaa alueen, mutta ylängön olosuhteista poikkeava kuuma ja kostea ilmasto koitui sotajoukon kohtaloksi. Lähes kolmasosa sotilaista menehtyi, ja inkat joutuivat vetäytymään.
Antisuyun alueella oli hyvin monenlaisia luonnonolosuhteita ja ilmastoja: siihen kuului sekä itäisten Andien jyrkkiä rinteitä ja ruohoylänköä että vuoristometsiä. Ilmastoa leimasivat voimakkaat rankkasateet ja rehevä kasvillisuus. Ylängöillä voitiin viljellä perunaa ja kvinoaa ja alangoilla maniokkia ja trooppisia hedelmiä; muita alueen luonnonvaroja olivat koka, lääkekasvit, kulta ja linnunhöyhenet. Antisuyussa asui melko vähän ihmisiä, eivätkä inkat laajentaneet valtakuntaansa enää alle 1500 metrin korkeudella sijainneeseen sademetsään. Sittemmin Antisuyu tarjosi inkoille pakopaikan espanjalaisilta ja sissisodan keskuksen.
Wamanit.
Jokainen "suyu" jakautui "wamaneihin" eli provinsseihin. Antisuyuun kuuluivat seuraavat "wamanit":
Indriði G. Þorsteinsson

Indriði G. Þorsteinsson (1926 Skagafjörður, Islanti – 3. syyskuuta 2000) oli islantilainen kirjailija ja sanomalehti "Timinnin" päätoimittaja. Hänen läpimurtoteoksensa on "Numero 79 ajoon". Hän kuvaa siinä maaseudun väen juurettomuutta kaupunkielämässä. Hän on käsitellyt myös toisen maailmansodan miehityksen aikana Islannissa tapahtunutta yhteiskunnallista muutosta. Hänen esikoisromaaninsa "Sjötíu og níu af stöðinni" ilmestyi 1955. Hän on toisen maailmansodan jälkeisen Islannin kirjallisuuden klassikoita.
Indriði G. Þorsteinssonin poika on kirjailija Arnaldur Indriðason.
Kokkolan sankarimuistomerkki

Kokkolan sankarimuistomerkki Pro patria on kuvanveistäjä Viljo Savikurjen veistämä sankarihautojen muistomerkki Kokkolan Marian hautausmaalla. Muistomerkki paljastettiin vuonna 1954. Patsas muodostuu kaksipuolisesta reliefistä. Etusivun vasemmassa reunassa on kuvattu sotaan lähtevä sotilas. Kahdesta sotilaasta koostuva sommitelma oikealla kuvaa haavoittuneen sotilaan viimeisiä hetkiä. Reliefin takasivulla on esitetty sotilaan leski, äiti ja poika.
Teos on veistetty Vehmaan punaisesta graniitista. Kaksipuolisen reliefin taustakuvasta toinen kappale on esillä Vehmaan kivityömuseosta ja Vehmaan kotiseutumuseosta koostuvilla Vehmaan museoilla Vehmaan Lahdingon Huolilassa. Taustakuva jäi jäljelle, kun sankaripatsaan ensimmäinen kappale tuhoutui junakuljetuksen yhteydessä sattuneessa tulipalossa vuonna 1953. Vakuutus korvasi vahingon ja patsas veistettiin kokonaisuudessaan uudelleen. Myöhemmin vuonna 1999 kiviveistämö lahjoitti reliefin Vehmaan museoille ehdolla, ettei reliefin kuvapuoli saisi näkyä suoraan tielle.
Mamoutou Diarra

Mamoutou Diarra (s. 21. toukokuuta 1980 Pariisi) on ranskalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Diarra edusti Ranskan maajoukkuetta vuoden 2005 EM-kilpailuissa voittaen pronssia ja vuoden 2006 MM-kilpailuissa. Hän edusti urallaan valtaosin ranskalaisseuroja ja pelasi myös Kreikassa ja Italiassa.
Elämä ja urheilu-ura.
Diarra edusti Ranskan miesten maajoukkuetta Serbia ja Montenegron EM-kilpailuissa 2005, missä Ranska voitti pronssia, ja Japanin MM-kilpailuissa 2006, missä maa sijoittui viidenneksi. Hän edusti Ranskaa vuosina 2004–2009 yhteensä 44 maaottelussa 3,6 pisteen keskiarvolla.
Seurajoukkuetasolla Diarra pelasi pääosin kotimaassaan mutta myös Kreikassa ja hetken aikaa Italiassa. Pisimpään hän edusti vuosina 2000–2005 Paris Basket Racingiä.
Valtteri Laine

Valtteri Laine (s. 8. lokakuuta 1997) on suomalainen salibandyn pelaaja. Laine edustaa F-Liigassa pelaavaa vantaalaista seuraa Tikkurilan Tiikerit. 
Laine on edustanut koko uransa samaa seuraa.
Sirtaki

Sirtaki tai harvemmin syrtaki () on kreikkalainen tanssi, jonka Giórgos Proviás koreografioi vuoden 1964 elokuvaan "Kerro minulle, Zorbas". Sirtaki on moderni kansantanssi, ja se on sekoitus hasapiko-tanssin hitaita ja nopeita rytmejä. Tanssia ja Míkis Theodorákisin säveltämää oheismusiikkia kutsutaan joskus myös ”Zorbaksen tanssiksi” elokuvan mukaan.
Nimi sirtaki tulee kreikan kielen sanasta "sýrtos" (σύρτος) ja se puolestaan sanasta "sýro" ("σύρω" ("τον χορό")), joka tarkoittaa ”vetää” tai ”johtaa tanssia”. Se on yleisnimitys ryhmälle perinteisiä kreikkalaisia tansseja, joiden tyyli on niin sanotusti ”vetävä”, vastakohtana ”hyppivälle” pidihtos-tyyliselle tanssille (πηδηχτός, "pidichtós"). Tästä huolimatta sirtaki sisältää sekä hitaampia että nopeampia elementtejä.
Luettelo Twicen saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

Tämä on luettelo Twicen saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista.
J. Vikainen

J. Vikainen voi tarkoittaa seuraavia:
Mattias Kokljuschkin

Mattias Kokljuschkin (s. 13. huhtikuuta 1995) on suomalainen salibandyn pelaaja. Kokljuschkin edustaa F-Liigassa pelaavaa vantaalaista seuraa Tikkurilan Tiikerit. 
Kokljuschkin on edustanut urallaan suomessa ainoastaan Tikkurilan Tiikereitä. Hän on pelannut myös Svenska Superliga:ssa .
Akalauttapää

Akalauttapää (inarinsaameksi "Ákálávttááuáiváš") on Tsarmitunturin erämaa-alueella Inarissa sijaitseva pyöreälakinen tunturi, jonka korkeus on 507 metriä mpy. Se on Tsarmitunturin erämaa-alueen korkein kohta. Akalauttapään ja Tsarmitunturin ylängön välissä on jyrkkä ja syvä kuru.
Tunturin huipulla on lautarakennuksen jäänteet. Rakennuksen on epäilty olleen toisen maailmansodan aikainen ilmavalvontamaja tai palovartijan maja.
Palluau-sur-Indre

Palluau-sur-Indre on kunta Ranskassa Indren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Indrejoen varrella, noin 35 kilometriä Châteauroux’n kaupungista luoteeseen.
Kunnan nähtävyyksiä on yksityisomistuksessa oleva feodaaliajan linna "Château de Palluau-Frontenac", joka tunnetaan myös nimellä "Château de Palluau-sur-Indre". Linnan tunnetuin asukas on ollut Frontenacin ja Palluaun kreivi Louis de Buade, joka oli Uuden Ranskan kuvernööri 1600-luvulla.
Kunnan keskustassa oleva Saint-Sulpicen kirkko on peräisin 1100-luvulta. Kirkko on julkisivultaan yksinkertainen, mutta sisältä runsas lasimaalauksineen ja veistoksineen. Ulkoasultaan vieläkin vaatimattomampi on Saint-Laurentin pappila, jonka sisäseiniä koristavat vanhat frekot.
Cuntisuyu

Cuntisuyu oli yksi Inkavaltakunnan neljästä osasta eli "suyusta" Antisuyun, Collasuyun ja Chinchaysuyun ohella. Yhdessä Collasuyun kanssa se oli osa Inkavaltakunnan "alempaa puolikasta" "Urin Suyukunaa". Cuntisuyu sijaitsi Cuscon ja Tyynenmeren välissä ja oli neljästä "suyusta" pienin.
Pienen ja harvaan asutun Cuntisuyun maisemaa hallitsivat kuivat Andien länsirinteet ja rannikon rutikuiva autiomaa, jotka ulottuivat nykypäivän Arequipasta Perun etelärannikolle. Alueen läpi virtasi 15 lyhyttä jokea, joiden rannoilla voitiin viljellä maata. Talvisin ja El Niñon aikaan alue sai kosteutta merisumusta, ja viljely oli tavallista tuottoisampaa. Arkkitehtonisesti inkat mukauttivat rakennustyyliään alueella vastaamaan paikallisten kulttuurien tyyliä, jonka rakennukset sopivat paremmin kuumaan ja kuivaan ilmastoon. Niinpä ylängöillä yleisen muurauksen sijaan Cuntisuyun rakennukset tehtiin tavallisimmin tiilestä.
Wamanit.
Jokainen "suyu" jakautui "wamaneihin" eli provinsseihin. Cuntisuyuun kuuluivat seuraavat "wamanit":
Rehtorien kivi

Rehtorien kivi on alkujaan Vehmaan maatalousoppilaitoksen pihalle sen uuden päärakennuksen valmistuttua pystytetty muistomerkki kahdelle maatalousoppilaitoksen entiselle rehtorille, Selim Liipolalle ja Väinö Mikkolalle. Kun oppilaitos lopetti toimintansa, kivi siirrettiin Vehmaan kotiseutumuseon pihaan Vehmaan Lahdinkoon. Kiven reliefit on tehnyt J. Vikainen.