tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Women’s Professional Soccer

Women’s Professional Soccer (WPS) oli vuosina 2009-2011 Yhdysvalloissa pelattu naisten jalkapalloliiga ja maan korkein sarjataso. WPS perustettiin 2007 korvaamaan kauden 2003 jälkeen lakkautettu Women’s United Soccer Association (WUSA). Liigan ensimmäinen kausi pelattiin vuonna 2009.
Kahdella ensimmäisellä kaudella liigassa pelasi seitsemän joukkuetta ja viimeisenä vuonna kuusi. 2012 oli tarkoitus pelata viiden joukkueen voimin, mutta tammikuussa liiga ilmoitti kauden peruuntumisesta. Syynä olivat ristiriidat ja oikeudenkäynnit magicJack seuran omistajan kanssa. Toukokuussa 2012 WPS ilmoitti toimintansa loppuvan kokonaan.
Isoviirikaija

Isoviirikaija ("Prioniturus flavicans") on indonesialainen kaijlalaji. Laji entinen suomenkielinen nimi on punaviirikaija.
Koko ja ulkonäkö.
Isoviirikaija on noin 37 cm pitkä, suurin viirikaijoista. Kuten kaikilla viirikaijoilla, on silläkin pidentyneet keskimmäiset pyrstösulat, joiden päässä on ikään kuin lusikka tai lasta. Sen höyhenpuku on vihreä, vatsapuolelta ja poskista kellanvihreä. Kaula, niska ja rinnan yläosa ovat oliivinkeltaiset, päälaki ja takaraivo siniset ja sinisen laikun keskellä on punainen täplä. Siiven alapeitinhöyhenet ovat vihreät ja siipisulat alapuolelta vihertävän siniset. Pidentyneet pyrstösulat ovat vihreät ja "lusikat" ovat mustat. Sukupuolet ovat muuten samannäköisiä mutta naaraan lakista puuttuu punainen väri ja sininen on himmeämpää. Nokka on vaalean siniharmaa ja kärjestä valkoinen, iiris tummanruskea ja jalat siniharmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta mutta siltä puuttuvat pyrstösulkien "lusikat" ja lakissa on sinistä vain vähän.
Laji on hiljainen ja elää huomaamattomasti pareittain tai pieninä parvina puiden latvustoissa. Sen lento on hidasta.
Esiintyminen.
Isoviirikaija elää Indonesiassa Sulawesin saaren pohjoisosan Minahasan niemimaalla ja lähistön pienemmillä saarilla. Sen populaatio on kooltaan noin 45 000 yksilöä. Lajin kanta on taantunut elinympäristöjen tuhoutumisen ja rakentamisen takia.
Elinympäristö.
Laji elää pääasiassa alavien maiden vanhoissa metsissä 1 000 m:n korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen.
Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Ainoat varmistetut pesät olivat puussa päällyskasvina eläneiden saniaisten lehtiruusukkeiden onkaloissa hyvin korkealla (27 m). Yhdessä tapauksessa kolme poikasta selviytyi lentoon 88 päivän ikäisinä. Molemmat emot ruokkivat ja hoitivat poikasia.
Ravinto.
Isoviirikaija syö luultavasti ainakin hedelmiä.
Terri Welles

Terri Welles (synt. Terri Knepper, s. 21. marraskuuta 1956 Santa Monica, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen valokuvamalli ja Playboy-tyttö.
Welles oli Playboyn joulukuun 1980 "Playmate of the Month" ja vuoden 1981 Playmate of the Year.
Welles meni naimisiin NHL-pelaaja Charlie Simmerin kanssa vuonna 1981, mutta pari erosi viisi vuotta myöhemmin. Wellesillä on yksi lapsi, tytär.
Mammona

Mammona (arameaksi "Mammon", omaisuus) on rikkauksien henkilöitymä, kullan epäjumalankuva. Skolastiikka luokitteli Mammonan demoniksi. Uudessa testamentissa (Luukas 16: 9; 16: 13) Mammona nähdään epärehellisesti hankitun voiton ja varallisuuden sekä ahneuden symboliksi: "Te ette voi palvella sekä Jumalaa että mammonaa". Keskiaikaisessa demonologiassa uskottiin, että seitsemää kuolemansyntiä vastasi seitsemän arkkidemonia, ja näistä Mammona edusti ahneutta.
Gregorios Nyssalainen on väittänyt, että mammona tarkoitti Belsebuubia.
Modernissa hepreassa "mammon" merkitsee rahaa.
Marmaduke Pickthall

Muhammad Marmaduke Pickthall (1875 – 19. toukokuuta 1936) oli brittiläinen kirjailija ja tunnettu muslimiksi kääntynyt. Hän muutti lapsena Lontooseen isänsä kuoltua ja ihastui myöhemmin elämään Lähi-idässä. Hän ilmoitti kääntymyksestään 1910-luvun kuluessa. Hän asui myöhemmällä iällään vuosia Intiassa, josta palasi vuonna 1935.
Pickthall muistetaan Koraanin kääntäjänä englannin kielelle. Hän julkaisi myös muuta kirjallisuutta.
Reproduktio

Reproduktio (latinan sanoista "re" ’uudelleen’ ja "producere" ’tuottaa’) tarkoittaa jäljentämistä, monistamista tai jäljennöstä.
Reproduktiolla tarkoitetaan tavallisesti alkuperäisen kuvan tai taideteoksen kopioimista mekaanisin keinoin. Reproduktio voi olla kolmiulotteinen, esimerkiksi kipsimuotin avulla tehty, tai kaksiulotteinen, joka on toteutettu esimerkiksi puupiirroksena, kaiverruksena tai etsauksena. 
Kirjapaino vauhditti.
Kirjapaino vauhditti kuvitusten reproduktiota. Varhaisimmat painotyöt olivat puupiirroksia. Syväpainotekniikan keksiminen paransi kuvien tarkkuutta, joten niissä saattoi olla yhä enemmän yksityiskohtia. Reproduktion keinona taiteilijoiden teoksia saatettiin julkaista kaiverruksina. Kuuluisaksi tulivat esimerkiksi Marcantonio Raimondin kaiverrukset Rafaelin teosten mukaan. Itse asiassa Rafaelin paremmuus taiteilijoiden joukossa johtuu osittain hänen teoksistaan tehtyjen reproduktioiden korkeatasoisuudesta. 
Reproduktiossa tapahtui melko vähän muutoksia ennen 1800-lukua. Taideteoksia reprodusoitiin kaivertamalla ja sitä tukivat uusien tekniikoiden, kuten etsauksen, mezzotinton ja akvatintan kehitys. Litografian keksiminen 1800-luvun alussa tarkoitti sitä, että taiteilija saattoi piirtää suoraan kivelle, jolloin litografiat eivät ilmaisseet taiteilijan ideoita toisten käden kautta ilmaistuna. Nämä mekaanisen reproduktion keinot eivät kuitenkaan pystyneet toistamaan originaalin materiaalisia ominaisuuksia ja käsin tehdyt kopiot tarjosivat reproduktioita, joissa oli mukana ihmisen kosketus.
Valokuvauksen keksiminen johti valokuvausmekaanisten reproduktioprosessien kehittymiseen, kuten heliogravyyreiden kehittymiseen. Nykyaikainen väripaino perustuu menetelmään, jossa kolme tai neljä väriä painetaan toistensa jälkeen, mikä tuo reproduktioihin täydellisen ja luonnonmukaisen värisävyjen skaalan. 
Auran ongelma.
Mutta kuten puupiirrokset, parhaimmatkaan väripainovedokset eivät pysty kopioimaan originaalin todellista materiaalia, eikä niissä voi olla sitä, mitä Walter Benjamin kutsui taideteoksen "auraksi" – sen elävää läsnäoloa tilassa ja ajassa.
John Berger perusteli Benjaminin mukaan kirjassaan "Ways of Seeing" reproduktioiden vaikutusta taiteen havaitsemiseen. Väripainokuvat ja diat taideteoksista ovat taidehistorioitsijoiden, taidehistorian opiskelijoiden ja yleisön käyttämiä työkaluja. Vaikka reproduktio helpottaa pääsyä lukemattomien taideteosten ääreen, se myös vääristelee niitä. Benjaminin ja Bergerin mukaan ne heikentävät kykyämme kokea suoraan autenttista taideteosta.
Ray (elokuva)

Ray on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut elämäkertaelokuva, joka kertoo edesmenneestä rhythm and blues -muusikosta Ray Charlesista. Elokuvan ohjasi Taylor Hackford ja pääosaa esittää Jamie Foxx. Foxx voitti roolistaan parhaan miespääosan Oscar-palkinnon. Charlesin piti olla elokuvan ensi-illassa, mutta hän kuoli neljä kuukautta ennen sitä.
American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Metsävisa

Metsävisa on valtakunnallinen yläkoululaisten metsätietokilpailu, johon oppilaat osallistuvat kouluissaan opettajiensa johdolla. Osallistua voi suomeksi, ruotsiksi (Skogsnöten) tai englanniksi (Forest Quiz).
Metsävisa on järjestetty vuosittain vuodesta 1982 alkaen. Kilpailuun voivat osallistua kaikki perusopetuksen vuosiluokkien 7-9 oppilaat opettajan johdolla.
Vuosittain osallistujia on ollut 25 000 – 34 000 oppilasta 350-450 koulussa. Vuoteen 2016 mennessä Metsävisaan oli osallistunut yli miljoona suomalaista.
Kilpailukysymysten aiheet liittyvät esimerkiksi metsäbiologiaan, metsäluonnon suojeluun, metsänhoitoon, puun käyttöön ja jalostukseen sekä metsäteollisuuteen. Oppilaat täyttävät koulutason kilpailulomakkeen oppitunnilla. Edellisten vuosien kilpailukysymykset ovat nähtävillä Metsävisan verkkosivuilla.
Koulujen voittajia kutsutaan finaaliin, joka on samalla opintomatka oppilaalle ja hänen opettajalleen.
Metsävisassa on esine- ja rahapalkintojen lisäksi mahdollisuus voittaa kesätyöpaikkoja. Osallistuvat luokat voivat pyytää metsäasiantuntijoita vierailulle kouluunsa.
Metsävisan järjestäjät ja rahoittajat.
Metsävisan pääjärjestäjät ovat Suomen Metsäyhdistys ja Biologian ja maantieteen opettajien liitto BMOL ry.
Muita järjestäjiä ja rahoittajia ovat Suomen Metsäsäätiö, Metsä Group, Stora Enso Metsä ja UPM Metsä, Metsähallitus, OP (finanssiryhmä), Metsäteollisuus ry, Suomen metsäkeskus, metsänomistajat – MTK ja metsänhoitoyhdistykset.
Dekarboksylaatio

Dekarboksylaatio on kemiallinen reaktio, jossa karboksyyliryhmä (-COOH) hajoaa ja vapautuu hiilidioksidia. Tällöin siis jostakin karboksyylihaposta syntyy yhdiste, jonka molekyylissä on yksi hiiliatomi vähemmän. Päinvastaista reaktiota, joka esiintyy myös fotosynteesissä sen ensimmäisessä vaiheessa, sanotaan karboksylaatioksi. Siinä siis yhdisteeseen sitoutuu hiilidioksidia (CO2). Entsyymejä, jotka katalysoivat dekarboksylaatioita, sanotaan dekarboksylaaseiksi tai täsmällisemmällä termillä karboxy-lyaaseiksi, ja niiden EC-numero on 4.1.1.
Orgaanisessa kemiassa.
Termi "dekarboksylaatio" tarkoittaa varsinaisesti karboksyyliryhmän (COOH) poistamista molekyylistä, johon sen paikalle tulee vain yksi vetyatomi.
Eräät dikarboksyylihapot dekarboksyloituvat herkästi kuumennettaessa, samoin sellaiset monokarboksyylihapot, joiden α-asemassa on elektroneja puoleensavetävä substituentti. Esimerkiksi oksaalihappo dekarboksyloituu kuumennettaessa muurahaishapoksi.
 HOOC-COOH → HCOOH + CO2
Malonihappo hajoaa kuumennettaessa etikkahapoksi ja hiilidioksidiksi.
 CH2(CO2H)2→ CH3COOH + CO2
Dekarboksylaatio riippuu voimakkaasti olosuhteista. Retrosynteesissä dekarboksylaatio voidaan käsittää homologaatioreaktioiden käänteisreaktioksi, sillä niissä hiiliketjun pituus lyhenee yhdellä. 
Alkyylikarboksyylihapot, esimerkiksi rasvahapot, ja niiden suolat eivät dekarboksyloidu helposti . Poikkeuksena ovat beeta-ketohapot, tyydyttymättömät α,β-hapot, α-fenyyli-, α-nitro- ja α-syaanihapot, jotka dekarboksyloituvat helposti. Dekarboksylaatiota kiihdyttää molekyylinsisäisten tautomeerien muodostuminen, jossa karboksyyliryhmä luovuttaa protonin karbonyyliryhmälle. Happo dekarboksyloituu sitä helpommin, mitä herkemmin tämä reaktio tapahtuu.
Dekarboksylaatioreaktioita on nimetty orgaanisen kemian tutkijoiden mukaan. Bartonin dekarboksylaatio, Kolbebin elektrolyysi, Kochi-reaktio ja Hunsdiecker-reaktio ovat radikaalireaktioita. Krapchon dekarboksylaatio on esterin hajoaminen vastaavalla tavalla. Ketonisessa dekarboksylaatiossa karboksyylihappo muuttuu ketoniksi.
Esimerkkejä biokemiassa.
Monet aminohapot dekarboksyloituvat eräissä biosynteettisissä reaktioissa amiineiksi, esimerkiksi:
Myös sitruunahappokierrossa tapahtuu kolmessa vaihteessa dekarboksylaatio:
Ahmadiyya

 
Ahmadiyya on islamilainen liike, joka vaikuttaa Intiassa ja Pakistanissa. Sen perustaja, varakas maanomistaja Mirza Ghulam Ahmad (n. 1839–1908) julisti olevansa odotettu messias, mahdi ja mujaddid. Hän julistautui myös Krishnan manifestaatioksi eli avatariksi. Tämä johti riitoihin Intian muslimien kanssa. Liikkeen kannattajat tunnustavat muiden muslimien tavoin Koraanin arvovallan mutta eivät lukeudu mihinkään lakikoulukuntaan. Vuonna 1889 perustetun liikkeen parissa lähetystyö on ollut arvostettua. Ahmadiyyat kannattavat pyhää sotaa eli jihadia vain, jos muslimit ovat uhattuna ja heitä estetään harjoittamasta uskontoaan. 
Liike jakautui myöhemmin kahtia. Ahmadiyya-yhteisö on palannut lähemmäs perinteistä islamia ja luopunut väitteestä, että Ahmad oli mahdi ja messias. Toinen haara on Lahoren Ahmadiyya-liike. Tiedot kannattajista vaihtelevat miljoonasta kymmeneen miljoonaan.
Suomessa liike on rekisteröitynyt uskonnolliseksi yhdyskunnaksi nimellä Ahmadiyya Muslimi Jamaat Suomi vuonna 2015. Sillä oli 158 jäsentä vuonna 2018.
Islamilaisen maailman suhtautuminen liikkeeseen.
Islamilainen maailma on suhtautunut hyväksyvästi erilaisiin islamilaisiin liikkeisiin maailmalla. Monista erikoisuuksistaan huolimatta on esimerkiksi Nation of Islam hyväksytty islamilaiseksi. Ahmadiyyaa ei silti ole hyväksytty kaikkialla, vaan esimerkiksi Indonesiassa muslimimielenosoittajat ovat vaatineet liikkeen kieltämistä. Pakistanin kansalliskokous teki vuonna 1974 perustuslakiin lisäyksen, jolla liike tuomittiin harhaoppiseksi. Muslimit ovat vainonneet ahmadiyya-liikkeen kannattajia myös Pakistanissa. 
Näkyviä yrityksiä määritellä islamin yhteistä sisältöä on Ammanin julistus, joka hyväksyttiin 9. marraskuuta 2004 Jordanian pääkaupungissa Ammanissa. Siinä ei mainita Ahmadiyya-liikettä.
Bassas da India

Bassas da India () on Mosambikin kanaalissa, Madagaskarin ja Kaakkois-Afrikan välissä sijaitseva, tuliperäinen atolli, joka on kuulunut Ranskalle vuodesta 1897. Saari sijaitsee vedenalaisen, sammuneen tulivuoren päällä, ja sitä ympäröivät koralliriutat. Nousuveden aikana se jää yleensä kokonaan veden alle.
Sijainti ja luonto.
Bassas da India sijaitsee Mosambikin kanaalissa lähellä Madagaskarin eteläkärkeä. Se on lähes pyöreä atolli, joka on 12–13 kilometriä halkaisijaltaan. Vuoksen aikana atolli jää lähes kokonaan meriveden alle. Riutta sulkee sisäänsä matalan hiekkapohjaisen laguunin. Itse koralliriutta on edelleen kasvava.
Bassas da India on Agulhasinvirran vaikutusalueella, ja meriveden lämpötila on yleensä yli 30 astetta. Vuotuinen sadanta on noin 600 millimetriä, ja atollille voi toisinaan iskeä hurrikaaneja. Bassas da Indialla ei ole kasvillisuutta, koska se peittyy vuoksen aikana. Meriluonto on kuitenkin monimuotoista, mutta vaikeiden olosuhteiden takia haastavaa tutkia.
Bassas da India ja ihminen.
Bassas da India on osa Ranskan Intian valtameren erillissaaria, jotka puolestaan ovat vuodesta 2007 kuuluneet Ranskan eteläisiin ja antarktisiin alueisiin. Saarta hallinnoidaan Réunionilta käsin, ja Madagaskar on vaatinut sitä toistuvasti itselleen.
Kääntymys

Kääntymys tarkoittaa uskonnon vaihtamista tai uskoon tulemista. Kääntymys voi tapahtua oma-aloitteisesti tai käännytyksen tuloksena. Pakkokäännytyksessä ihminen joutuu jonkin uhan edessä vaihtamaan uskontoaan. Avioliiton kautta tapahtuvassa kääntymyksessä henkilö liittyy puolisonsa uskontoon.
Yksilön kääntymys voi olla sisäinen tai ulkoinen. Ulkoisella kääntymyksellä tarkoitetaan uskonnon muodollista vaihtamista esimerkiksi henkilökohtaisen edun vuoksi tai painostuksen alla. Sisäinen kääntymys tapahtuu syvän vakaumuksellisista syistä, ja siihen liittyy uuden uskonnon oppien ja käytäntöjen hyväksyminen ja omaksuminen. Sisäisen kääntymyksen takana voi olla useita syitä, eikä niitä aina ole helppo kuvailla kattavasti. Syitä voivat olla esimerkiksi eksyneenä olemisen kokemus, äkillinen subjektiivinen kokemus, asioiden järkiperäinen pohdinta, aivopesu tai jonkin uskonnollisen ryhmän jäsenten tapaaminen. Aivopesusta on puhuttu varsinkin kulttien yhteydessä.
Jotkin uskonnot painottavat lähetystyötä ja etsivät käännynnäisiä. Joissakin uskonnollisissa ryhmissä käännynnäisiä taas ei aktiivisesti haeta. Syynä saattaa olla esimerkiksi uskonnon etnisyys eli sidonnaisuus tiettyyn kulttuuriin.
Kääntymisen muodot.
Erityistä huomiota ovat herättäneet kääntymykset, joita on edeltänyt jokin yliluonnolliseksi tulkittu kokemus, kuten näky tai ilmestys. Tällaisista kääntymyksistä esimerkkejä kristinuskon historiassa ovat Paavalin ja Konstantinus Suuren tapaukset.
Kääntyminen suoritetaan eri tavoin eri uskonnoissa. Usein tapa määritellään kyseisen uskonnon omassa laissa, ja tapa voi vaihdella myös maittain ja instituutioittain. Juutalaisuuteen kääntymisessä on kyse juutalaiseen yhteisöön liittymisestä. Islamiin kääntyminen tapahtuu lausumalla uskontunnustus eli "šahada". Buddhalaisuudessa kääntymyksellä tarkoitetaan siirtymistä buddhalaiseen luostariin ja maallisen elämään hylkäämistä. Joidenkin käsitysten mukaan kääntyminen tapahtuu myös silloin, kun henkilö vaihtaa yhdestä buddhalaisesta koulukunnasta toiseen. Sama pätee hindulaisuuteen ja sikhiläisyyteen.
Historia tuntee useita esimerkkejä joukkokääntymyksistä esimerkiksi silloin, kun hallitsijat ovat määränneet alamaisensa tai vähemmistöryhmänsä kääntymään. Joskus kansanryhmät ovat kääntyneet vapaaehtoisesti vallitsevan uskonnon kannattajiksi, kun siitä on ollut heille etua tai turvaa. Esimerkiksi islamiin kääntymistä on edistänyt se, että muslimeja verotetaan islamissa lievemmin kuin muunuskoisia.
Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus määrittelee artiklassa 18 ihmisoikeudeksi oikeuden uskonnon tai vakaumuksen vaihtamiseen.
Julia Phillips

Julia Phillips (7. huhtikuuta 1944 – 1. tammikuuta 2002) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Hänen töidensä joukossa ovat "Puhallus" (1973), "Taksikuski" (1976) ja "Kolmannen asteen yhteys" (1977). Kaikkia näitä kolmea elokuvaa oli mukana tuottamassa hänen miehensä Michael Phillips, jonka kanssa solmittu avioliitto päättyi eroon. "Puhallus" toi Julia Phillipsille ja kahdelle muulle tuottajalleen Oscar-voiton.
Phillipsin omaelämäkertateoksesta "You'll Never Eat Lunch in This Town Again" (1991) tuli menestys. Hän kirjoitti myös toisen kirjan nimeltään "Driving Under the Affluence" (1995).
Vesa Laukkanen

Vesa Johannes Laukkanen (s. 1. heinäkuuta 1956 Tampere) on suomalainen entinen kansanedustaja (1991–1995), joka kuului ensin Kristillisen liiton eduskuntaryhmään ja sen jälkeen Vaihtoehto Suomelle -eduskuntaryhmään.
Ura.
Laukkanen on koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti sekä arvoltaan varatuomari ja hänellä on ollut oma lakiasiaintoimisto vuodesta 1981. Hänet valittiin kansanedustajaksi Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1991 eduskuntavaaleissa.
Tammikuussa 1993 Laukkanen erosi Kristillisen liiton eduskuntaryhmästä ja perusti oman yhden miehen ryhmänsä Vaihtoehto Suomelle. Marraskuussa 1994 hän pyysi eroa eduskunnasta vakaumuksensa takia. Eduskunta kuitenkin hylkäsi eropyynnön äänin 138–38.
Puheenvuoroennätykset.
Laukkasella on hallussaan eduskunnan toiseksi pisimmän sekä kolmanneksi pisimmän puheenvuoron ennätys. EU-jäsenyyden jarrutuskeskustelussa vuonna 1994 Vesa Laukkanen puhui torstaina 3.11.1994 tauotta 4 tuntia 35 minuuttia, mikä lehtitiedoissa mainittiin eduskunnan ennätykseksi. Hän rikkoi tämän ennätyksen puhumalla lauantain ja sunnuntain välisenä yönä peräti 6,5 tuntia (6.-7.11.1994). Kolmannessa käsittelyssä keskiviikkona 16.11.1994 Laukkanen piti vielä 4,5-tuntisen puheenvuoron. Paavo Väyrysen johtamien ”jarruttajien” tarkoituksena oli viivyttää Suomen EU-jäsenyyttä koskevan lain käsittelyä. Sebastian Tynkkynen rikkoi Laukkasen ennätyksen pisimmästä puheenvuorosta 8,5 tunnin mittaisella puheenvuorollaan EU-elvytystukipaketin jarrutuskeskustelussa keväällä vuonna 2021.
Jun’ya Nakano

Jun’ya Nakano ( s. 28. helmikuuta 1971 Kioto, Japani) on japanilainen videopelimusiikin säveltäjä. Nakano on työskennellyt Squarella (nykyisin Square Enix) vuodesta 1995 lähtien. Esimerkkejä hänen kokonaan tai osittain säveltämistään peleistä ovat "Tobal No. 1", "Threads of Fate" ja "Final Fantasy X".
Ura.
Valmistuttuaan Jun’ya Nakano alkoi työskennellä Kobessa Konamin pelisäveltäjänä vuonna 1991. Hän toimi Konamin alaisuudessa yhteensä kolme vuotta ja sävelsi musiikkia kahdeksaan kolikkopeliin, joita olivat muun muassa "Astérix", "Lethal Enforcers", "X-Men" ja "Mystic Warriors". Kesällä 1995 Nakano siirtyi Squarelle tarkoituksenaan jatkaa musiikin harjoittamista ja osallistua yhtiön projekteihin. Hänen varhaisimmissa Square-töissään painottui elektronisen musiikin käyttö. Nakanon ensimmäinen yksin säveltämä peli Squarella oli "Treasure Conflix", jota ennen hän oli tuottanut neljä kappaletta "iin". Nakano vastasi myös kaikista vuonna 1999 julkaistun "Threads of Faten" kappaleista.
"Threads of Faten" jälkeen Nakano laati 20 kappaletta "Final Fantasy X":een, jonka sävelsivät hänen lisäkseen Nobuo Uematsu ja Masashi Hamauzu. Muita PlayStation 2 -pelejä, joiden säveltämiseen hän osallistui, olivat "SideWinder F" ja "SideWinder V" -lentosimulaattorit ja "". Nakanon ensimmäinen seuraavan konsolisukupolven pelisävellys oli vuonna 2006 ilmestynyt Xbox 360:n "Project Sylpheed". Luodakseen pelin science fiction -ympäristöön sopivaa musiikkia hän hyödynsi akustisen ja elektronisen musiikin yhdistelmää. Samoihin aikoihin Nakano myös sovitti "Seiken densetsu 4":n sekä "Final Fantasy IV":n Nintendo DS -käännöksen musiikin.
Jättiläinen (vuoden 1956 elokuva)

Jättiläinen ("Giant") on vuonna 1956 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, jonka on ohjannut George Stevens. Se kuuluu Stevensin amerikkalaistrilogiaan, jonka muut osat ovat "Etäisten laaksojen mies" ja "Paikka auringossa". Elokuva kertoo siitä, miten öljyteollisuus muutti texasilaisten karjatilallisten elämän ja arvot yhden sukupolven aikana.
Vuoden 1957 Oscar-gaalassa "Jättiläinen" oli ehdolla kymmeneen Oscar-palkintoon yhdeksässä kategoriassa (James Dean ja Rock Hudson olivat molemmat ehdolla parhaan miespääosan palkinnon saajiksi). Stevens voitti elokuvan ainoan Oscarin parhaasta ohjauksesta.
"Jättiläinen" jäi näyttelijä James Deanin viimeiseksi kun hän kuoli elokuvan kuvausten jälkeen auto-onnettomuudessa 30. syyskuuta 1955. Hän ehti tehdä elämänsä aikana kolme elokuvaa joista hän näki ainoastaan "Eedenistä itään" -elokuvan (1955). Vain kuukausi hänen kuolemansa jälkeen oli elokuvan "Nuori kapinallinen" (1955) ensi-ilta.
Rooleissa.
Lähde:
Coquelles

Coquelles (länsiflaamiksi: "Kalkwelle") on kunta Pohjois-Ranskassa, hiukan Calais’n kaupungin eteläpuolella. Kunnan alueella on Eurotunnelin Ranskan puoleinen juna-asema. 
Coquellesin kylä on varsin pieni, pääkadun varrella on muutama huokea hotelli, kauppakeskus, posti ja kahviloita. Pääkadun päässä on muistomerkkinä tunnelinkaivussa käytetty poranterä. Aseman lähellä on iso, monipuolinen ostoskeskus.
Eedenistä itään (elokuva)

Eedenistä itään on Elia Kazanin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1955. Se perustuu John Steinbeckin samannimiseen romaaniin vuodelta 1952. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoteen 1917 ja Kaliforniaan. Se kertoo melko menestyvän uskonnollisen viljelijän kahdesta aikamiespojasta ja heijastelee Raamatun tarinaa Kainista ja Abelista. Elokuvaa on sanottu James Deanin läpimurtoelokuvaksi.
Toisessa pääosassa on menestyksekäs Broadway-näyttelijä Julie Harris.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä ja luonnehti sitä raamatullista dramatiikkaa uhkuvaksi Steinbeck-filmatisointiksi, jonka elinvoiman takaa James Deanin vahva sisäistyminen rakkautta janoavan mustan lampaan rooliin.
Juan Carlos Corazzo

Juan Carlos Corazzo (14. joulukuuta 1907 – 12. tammikuuta 1986) oli uruguaylainen jalkapalloilija. Hänen vävynsä Pablo Forlán sekä lapsenlapsensa Diego Forlán ovat myös jalkapalloilijoita. Corazzo edusti Independienteä. Hän toimi myös Uruguayn teknisenä johtajana Chilen MM-kisoissa 1962.
Zine el-Abidine Souissi

Zine el-Abidine Souissi (, s. 10. heinäkuuta 1984) on tunisialainen jalkapalloilija. Puolustavana keskikenttäpelaajana pelaava Souissi edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa Espérancea.
Maajoukkueesa hän pelasi ensi kerran 28. toukokuuta 2009 ystävyysottelussa Sudania vastaan.
Antón García Abril

Antón García Abril (19. toukokuuta 1933 Teruel – 17. maaliskuuta 2021) oli espanjalainen säveltäjä ja muusikko.
Teokset.
Anton Garcia Abril on säveltänyt niin orkesterille kuin instrumentaali- ja vokaaliteoksiakin. Hän on säveltänyt musiikkitaustan useisiin elokuviin ja televisiosarjoihin kuten "El Hombre y la Tierra, Fortunata y Jacinta, Anillos de oro, Segunda ensenanza, Brigada Central, Ramon y Cajal," ja "Compuesta y sin novio." 
Vuonna 1966 hän sävelsi soundtrackin elokuvaan "Adios," joka on Franco Neron tähdittämä spagettiwestern. Vuonna 1969 hän työsti espanjalaisen ohjaaja Rafael Romero Marchentin kanssa musiikin toiseen spagettiwesterniin "Manos torpes".
Luomis- ja hävitysoperaattorit

Hävitysoperaattori eli annihilaatio-operaattori on fysiikassa sellainen operaattori, joka vähentää tietystä kvanttimekaanisesta tilasta hiukkasen. Sen sijaan hävitysoperaattorin Hermiten konjugaatti eli luomisoperaattori lisää tiettyyn tilaan hiukkasen.
Kvanttimekaniikassa hävitys- ja luomisoperaattoreita käytetään tikapuuoperaattoreina kvanttimekaaniselle harmoniselle värähtelijälle, jolloin luomisoperaattori lisää ja hävitysoperaattori pienentää energiatasoa.
Määritelmä.
Merkitään luomisoperaattoria symbolilla formula_1 ja hävitysoperaattoria symbolilla formula_2. Bosonien luomis- ja hävitysoperaattoreille pätee
formula_3.
Systeemin tilaa kuvaa tilavektori formula_4, joka siis on niin sanottu ket-vektori ja määrittelee hiukkasten määrän. Kun kyseessä on tyhjiö, tilavektori on muotoa formula_5. 
Luomis- ja hävitysoperaattorien operoidessa tilavektoria saadaan yhtälöt
formula_6
formula_7. 
Määritellään lukumääräoperaattori formula_8:
formula_9.
Nyt toteutuvat kommutaattorit 
formula_10
formula_11.
Lukumääräoperaattorin ominaistilat formula_4 merkitään
formula_13.
Energian ominaistilat merkitään
formula_14,
missä siis formula_15 on energian ominaisarvot, eli ainoat arvot, joita energia voi systeemissä saada.
Tii-Maria Romar

Tii-Maria Romar (s. 9. elokuuta 1986 Mustasaari) on suomalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Hänen pikkuveljensä Andreas Romar on myös alppihiihtäjä.
Romar saavutti ensimmäiset maailmancup-pisteensä oltuaan 22. Levin pujottelukilpailussa marraskuussa 2008. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui pujottelussa 35:nneksi. Nuorten MM-kilpailuissa hän on ollut parhaimmillaan yhdestoista alppiyhdistetyssä 2004. Euroopan cupissa hän on sijoittunut kerran toiseksi pujottelukilpailussa.
Romar on sijoittunut SM-kilpailuissa toiseksi suurpujottelussa, supersuurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä 2009 ja kolmanneksi supersuurpujottelussa 2007. Hän opiskelee Ruotsissa urheilijoille räätälöityä ainekokonaisuutta nimeltä "Ledarskap och coaching" (johtajuus ja valmennus).
Romar lopetti uransa alppihiihtäjänä tammikuussa 2013.
Vuodesta 2014 lähtien Romar on toiminut Yhdysvaltain alppihiihtomaajoukkueen fysioterapeuttina.
Jakob Kölliker

Jakob "Köbi" Kölliker (s. 21. heinäkuuta 1953) on entinen sveitsiläinen jääkiekkoilija. Kölliker toimi Saksan jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana vuosina 2011–2012. Hän otti osaa 14 kertaa jääkiekon arvokisoihin. Hänet kutsuttiin International Ice Hockey Federation Hall of Fameen vuonna 2007.
Kölliker debytoi vuonna 1973 20-vuotiaana Sveitsin jääkiekkomaajoukkueessa. Kahdet olympialaiset ja 12 MM-turnausta myöhemmin hän oli kirjauttanut tililleen 213 tuolloin sveitsiläisittäin ennätyksellistä maaottelua. Samaan määrään ylsi vuonna 2007 Martin Steinegger, ja huhtikuussa 2009 Ivo Rüthemann vuorostaan otti nimiinsä kansainvälisten otteluiden Sveitsin-ennätyksen.
Puolustaja Kölliker pelasi kansallisella tasolla ainakin 500 liigapeliä ja saavutti EHC Bielissä kolme Sveitsin mestaruutta.
Keltamuurahaispeippo

Keltamuurahaispeippo ("Parmoptila rubrifrons") eli aiemmalta nimeltään punamuurahaispeippo on Länsi-Afrikassa tavattava loistopeippoihin kuuluva varpuslintu.
Ulkonäkö.
Keltamuurahaispeippokoiraalla on punainen otsaläiskä, punaruskea vatsa ja harmahtava selkä. Naaraalta puuttuu pään punainen väri ja vatsassa on valkoista. Keltamuurahaispeippo eroaa muurahaispeiposta ("Parmoptila woodhousei") muurahaispeipon ruskean päälaen perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Keltamuurahaispeippoa tavataan Ghanassa, Guineassa, Liberiassa, Norsunluurannikolla ja Sierra Leonessa. Punamuurahaispeipot elävät alankomaiden kosteissa metsissä. Laji on melko yleinen Liberiassa mutta elää muualla lähinnä suojelualueilla. Norsunluurannikolla lajia tavataan Taïn kansallispuistossa, Sierra Leonessa Golan metsäalueilla ja Kakumin ja Ankasan kansallispuistoissa. Keltamuurahaispeippo luokitellaan silmälläpidettäväki lajiksi, koska sitä uhkaa sen elinalueiden häviäminen, kun metsää kaadetaan maanviljelysmaaksi.
Lum and Abner

Lum and Abner oli yhdysvaltalainen radiokuunnelmasarja, jota esitettiin 1931–1955. Sarjan nimirooleja esittivät sarjan luojat Chester Lauck ja Norris Goff.
Lum ja Abner esiintyivät ensimmäisen kerran 26. huhtikuuta 1931 esitetyssä radion hyväntekeväisyyslähetyksessä, joka lähetettiin Hot Springsissä, Arkansas'ssa sijainneelta KTHS-radioasemalta. Lauckin esittämä Lum Eddards ja Goffin esittämä Abner Peabody omistivat pienen "Jot ‘Em Down Store" -kaupan kuvitteellisessa Pine Ridgen pikkukaupungissa. Lum oli suuriegoinen naisiinmenevä poikamies, ja Abner luonteeltaan herkkäuskoinen ja naimisissa. Myöhemmin sarjaan tuli lisää Lauckin ja Goffin esittämiä hahmoja kuten Cedric Wehunt, Grandpappy Spears, Dick Huddleston, Squire Skimp, Mousey Gray, kaupungin parturi Mose Moots ja Snake Hogan.
Esiinnyttyään muutaman kuukauden KTHS:llä, Lauck ja Goff pääsivät koe-esiintymään Chicagoon NBC:lle, joka otti Lumin ja Abnerin ohjelmistoonsa. Kaikkiaan sarjaa esitettiin yli 5 800 15-minuuttista jaksoa seuraavan liki 25 vuoden aikana. Sitä esitettiin vuoroin NBC:n, ABC:n, CBS:n ja Mutualin verkoissa. Sarjan pohjalta tehtiin kuusi elokuvaa 1940-luvulla. Lisäksi vuonna 1956 tehtiin seitsemäs elokuva, joka oli tarkoitettu televisiosarjan pilottijaksoksi.
Vaikka Pine Ridgen kaupunki olikin kuvitteellinen, se perustui Watersin kaupunkiin Arkansas'ssa, ja useat kaupungin asukkaista olivat toimineet sarjan hahmojen esikuvina 26. huhtikuuta 1936 Watersin kaupunki muutti nimensä Pine Ridgeksi Lumin ja Abnerin kunniaksi. Kaupungissa toimii Jot ‘Em Down Store ja sen yhteydessä museo.
Pine Ridge

Pine Ridge voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita
Yhdysvaltain kaupunkeja:
Eljas Perheentupa

Eljas Heikki Perheentupa (s. 1. toukokuuta 1959 Pori) on suomalainen muotoilija, joka on erikoistunut käyttöliittymien muotoiluun omassa muotoiluyrityksessään Linja Designissa, jossa hän on työskennellyt vuodesta 1986.
Henkilöhistoria.
Perheentupa valmistui teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1987 Taideteollisesta korkeakoulusta, jonne hän haki kolme kertaa ennen kuin pääsi. Hän aloitti uransa Ergonomiadesignissa ja perusti yhdessä yrityksen kanssa 1986 Muotoilutoimisto Linjan Helsinkiin. Hänestä tuli Linjan pääomistaja vuonna 1995. Linja on muotoillut muun muassa Koffin olutvankkurit, Suunnolle urheilutietokoneita ja niiden käyttöliittymiä, kotitalouskoneita ja RAY:n pelikoneita. Perheentupa valittiin Vuoden teolliseksi muotoilijaksi 2002.
Perheentuvan isä oli kansanedustaja, psykoterapeutti Antti-Veikko Perheentupa (k. 2007) ja äiti on kirjastoneuvos Liisa o.s. Kola. Perheentupa avioitui 1988 Anne Kaviston kanssa.
Caodaismi

Caodaismi (, tai "Đạo Cao Đài"), on uusi uskonnollinen liike, joka perustettiin Vietnamissa vuonna 1926. Keskeistä opissa on synkretismi; uskontojen katsotaan olevan pohjimmiltaan yhtä. Liike on myös spiritualistinen. Se käynnistyikin, kun sanottiin, että oli saatu spiritistinen yhteys Jumalaan, jonka lyhennetty nimi on "Đức Cao Đài" ("kunnianarvoinen Cao Đài") ja koko nimi "Cao Đài Tiên Ông Đại Bồ Tát Ma-ha-tát" ("muinainen tietäjä ja suuri bodhisattva mahāsattva Cao Đài"). Jumalan vertauskuvana toimii "jumalallinen silmä", joka valvoo maailmankaikkeutta. Itsensä Jumalan sanotaan lähettävän ihmisille viestejä ja määräyksiä meedioiden välityksellä.
Vuonna 2015 Vietnamissa oli Cao Dain jäseniä arviolta noin 2,5 miljoonaa. Nykyään koko uskonnolla on jäseniä noin 4,4 miljoonaa. 
Caodaismissa suositaan vahvasti kasvissyöntiä ja seuraajien tuleekin noudattaa kasvisruokavaliota joka kuukausi vähintään 10 päivää. Lisäksi rukoushetki täytyy pitää ainakin kerran päivässä (klo 6, 12, 18 ja/tai klo 0). Humaltuminen on kielletty. Kunnianosoituksista, rikkauksista ja ylellisyydestä kehotetaan irtaantua. Caodailaiset palvovat sekä Jumalaa että esi-isiään ja kunnioittavat ns. esihenkejä syvästi. Eri uskontojen hahmoja saatetaan palvoa: Sun Yat-senia, Victor Hugoa ja Trạng Trìnhia (Nguyễn Bỉnh Khiêm) pidetään pyhinä.
Caodaismin koti- ja pääpaikka on Tây Ninhin kaupunki. Caodaismin harjoittajia on lähinnä Vietnamissa; muualla maailmassa uskonto on jäänyt varsin pieneksi. Uskontoa hallitaan hyvin organisoidusti, ja se on huomattavan hierarkkinen. 
Liikkeen yleisessä käytössä olevat vietnaminkieliset nimet "Cao Đài" ja "Đạo Cao Đài" ovat lyhennelmiä sen koko nimestä "Đại Đạo Tam Kỳ Phổ Độ" ()
Domingos Castro

 
Domingos Castro (s. 22. marraskuuta 1963 Guimarães, Portugali) on entinen portugalilainen kestävyysjuoksija. 
Castro sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 viidenneksi 10 000 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän saavutti Rooman MM-kilpailuissa hopeaa 5 000 metrillä ajalla 13.27,59. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Sa’id Awitalle runsaan sekunnin. Soulin olympialaisissa 1988 hän sijoittui samalla matkalla neljänneksi ajalla 13.16,09 jääden pronssista 0,36 sekunnin päähän. Tokion MM-kilpailuissa 1991 Castro sijoittui 5 000 metrillä viidenneksi ajalla 13.28,88. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän oli samalla matkalla yhdestoista ja Helsingin EM-kilpailuissa 1994 yhdeksäs.
Castro oli Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 yhdestoista 10 000 metrillä ajalla 27.53,42. Atlantan olympialaisissa 1996 hän sijoittui maratonilla 25:nneksi. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän oli 10 000 metrillä kuudes ajalla 27.36,52. Sydneyssä 2000 hän sijoittui olympiamaratonilla 18:nneksi.
Castro sijoittui maastojuoksun MM-kilpailuissa seitsemänneksi 1990, yhdeksänneksi 1998, kymmenenneksi 1999, 11:nneksi 1992, 12:nneksi 1993 ja 2000, 15:nneksi 1997 ja 16:nneksi 1988. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa 1994 ja oli viides 1999. Maantieviestin MM-kilpailuissa hän kuului Portugalin hopeajoukkueeseen 1992. Hän voitti Pariisin maratonin 1995 ja Rotterdamin maratonin 1997. Hyvän tahdon kisoissa hän voitti 10 000 metriä 1986. 
Myös Castron kaksoisveli Dionisio Castro on entinen kestävyysjuoksija.
Jekaterina Maksimova

Jekaterina Sergejevna Maksimova (, 1. helmikuuta 1939 Moskova, Neuvostoliitto – 28. huhtikuuta 2009 Moskova) oli venäläinen balettitanssija.
Maksimova opiskeli kymmenvuotiaasta Bolšoi-teatterin balettikoulussa. 1958 hän sai kiinnityksen Bolšoin balettiin, jonka tähtenä hän tanssi kaikki klassisen baletin pääroolit. Hän oli erityisesti teknisesti hyvin taitava, ja esimerkiksi "The New York Timesissa" häntä kehuttiin Amerikan-vierailun yhteydessä täydelliseksi ballerinaksi. Tanssijanuran päätyttyä 1980 hän toimi nuorten tanssijoiden kouluttajana. Hän oli niin kriitikoiden kuin yleisönkin lemmikki, ja myös ajan neuvostojohto hurmaantui häneen.
Hänen puolisonsa oli balettitanssija Vladimir Vasiljev.
Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue

Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue edustaa Englantia alle 21-vuotiaiden maajoukkuekilpailuissa. Joukkue on voittanut Euroopan-mestaruuskilpailut neljä kertaa, vuosina 1982, 1984, 2023 ja 2025. 
Joukkue on tarkoitettu pelaajille, jotka ovat alle 21-vuotiaita sen kalenterivuoden alussa, jolloin Jalkapallon alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut järjestetään, joten jotkut pelaajat voivat jäädä joukkueeseen 23-vuotiaaksi asti.
Historia.
Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkue perustettiin vuonna 1976, kun UEFA:n alle 23-vuotiaiden kilpailu muutettiin alle 21-vuotiaiden kilpailuksi. Joukkue on menestynyt hyvin Euroopan alle 21-vuotiaiden mestaruuskilpailuissa ja on tuottanut monia tulevia huippupelaaji
Pelaajakehitys ja merkittävät pelaajat.
Englannin U21-joukkue on toiminut ponnahduslautana monille tunnetuille pelaajille, jotka ovat myöhemmin nousseet A-maajoukkueeseen ja huipputason seurajoukkueisiin. Joitakin merkittäviä entisiä pelaajia ovat
Nicolas Batum

Nicolas Batum (s. 14. joulukuuta 1988 Lisieux) on ranskalainen koripalloilija.
Ura.
Batum aloitti koripallouransa Le Mansin juniorijoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen Ranskan liigan ottelunsa joukkueessa kaudella 2005–2006. Batum pelasi Le Mansin joukkueessa vuosina 2006–2008. Hän voitti joukkueessa myös Ranskan mestaruuden vuonna 2006. Samana vuonna hän voitti alle 18-vuotiaiden Euroopan mestaruuden. 
Hän osallistui vuoden , jossa Houston Rockets varasi hänet 25. pelaajana. Hänet myytiin kuitenkin Portlandiin, jossa hän teki ensimmäisellä kaudellaan 5,4 pistettä ja teki 2,8 levypalloa ottelua kohden. NBA:n työsulun takia Batum siirtyi elokuussa 2011 ranskalaiseen SLUC Nancyyn. Hän palasi NBA:han työsulun päätyttyä. Kesällä 2015 Batum siirtyi pelaajakaupassa Charlotte Hornetsiin. Batum loukkasi nilkkansa huhtikuussa 2016 puolivälieräsarjan alussa, mikä esti häntä pelaamasta.
Saviniemi

Saviniemi tarkoittaa seuraavia asioita:
Sukunimenä:
Sääksmäen kirkko

Sääksmäen kirkko on alun perin keskiaikainen kivikirkko Sääksmäellä Valkeakoskella. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1495–1500. Keskiaikaisessa hahmossa ovat enää itäinen ja läntinen pääty sekä vähäiset osat niitä yhdistävistä sivuseinistä. Sääksmäen kirkko on seurakuntansa kotikirkko. Valkeakosken ja Sääksmäen seurakuntien yhdistyttyä vuoden 2007 alussa Sääksmäen seurakunta kattaa nykyään koko Valkeakosken kaupungin. Kesäisin kirkko palvelee tiekirkkona.
Kirkko peruskorjattiin vuosina 1920−1925, jolloin muun muassa sen lattian alta siirrettiin viimeisetkin vainajat paikalle, jossa nyt on Menneiden sukupolvien muistomerkki. Peruskorjattu kirkko kuitenkin paloi vuonna 1929 ja vihittiin uudelleen käyttöön 1933. Harvoja palosta pelastettuja esineitä on R.W. Ekmanin maalaama alttaritaulu. Myös kirkon vieressä sijainnut osin puurakenteinen kellotapuli tuhoutui tulipalossa ja sen mukana myös pronssiset kirkonkellot. Taiteilija Aukusti Veuro osti romuttuneet kellot ja käytti niiden materiaalia pronssivalutöihinsä. 
Vanhassa kirkossa oli puinen tynnyriholvaus mutta kirkkoa uudelleen rakennettaessa holvaus tehtiin betonista ja tiilestä. Ylipäätään uudisrakennus palautettiin mitoiltaan sellaiseksi, kuin se oli ollut vuonna 1500. 
Nykyiset koristemaalaukset on maalannut Taiteilija Kalle Carlstedt. Viimeksi kirkko on restauroitu vuosina 1998–1999.
Tuuloksen kirkko

Tuuloksen kirkko on keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee Hämeenlinnassa entisen Tuuloksen kunnan alueella. Kivikirkko on rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1510–1540, ja sen suojeluspyhimys on Pyhä Birgitta.
Kirkko oli kärsinyt kosteusvaurioista, ja sen korjaussuunnitelmat laadittiin vuosina 2007–2008. Korjaustöiden aloittamisesta ilmoitettiin syyskuussa 2011. Niitä olivat lykänneet rahoitusongelmat ja pappilan palo talvella 2011. Kirkon paanukaton kunnostaminen lykkääntyi myöhemmäksi. Remontti aloitettiin 2013. Remontti valmistui loppuvuodesta 2013.
Kaarlelan kirkko

Kaarlelan kirkko on keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee Kokkolassa Keski-Pohjanmaalla. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti vuosina 1500–1530 ja sen vanhimmat osat on ajoitettu 1460-luvulle.
Toimintamuotoja.
Kirkko on nykyisin Kokkolan suomalaisen seurakunnan ja Kokkolan ruotsalaisen seurakunnan käytössä. Siellä pidetään pääsääntöisesti joka sunnuntai jumalanpalvelus suomeksi ja ruotsiksi. Kirkossa järjestetään myös muita hengellisiä tilaisuuksia ja konsertteja. Kirkon voi varata myös kastetta, avioliittoon vihkimistä tai hautaan siunaamista varten.
Esineistö.
Kaarlelan kirkon alttariseinän on maalannut tunnettu kirkkomaalari Johan Backman 1749. Alexandra Frosterus-Såltin on maalannut vuonna 1902 alttaritaulun "Jeesus rukoilee Getsemanessa," samoin kaksi muuta kuorin taulua, "Jeesuksen syntymä" ja "Jeesuksen taivaaseenastuminen". Seinällä on vuodesta 1736 asti ollut aatelisen Simon Daniel Baronin vaakunakilpi. Hän oli karoliini, Pohjanmaan jalkaväkirykmentin komppanianpäällikkö ja majuri. Hänet on haudattu kirkon lattian alle.
Saarnastuoli, jonka toi Ruotsista mukanaan kirkkoherra Jacob Skepperus astuessaan virkaansa 1622, on Suomen vanhimpia. Kaarlelan kirkon vaivaisukko vuodelta 1784 on myös eräs Suomen vanhimpia, ja sitä säilytetään kirkossa. Sisäänkäynnin yhteydessä on toinen, edelleen käytössä oleva vaivaisukko, joka on peräisin 1840-luvulta.
Alf Svenforsin rakentama votiivilaiva, joka lahjoitettiin kirkkoon vuonna 1975, on Mayflowerin pienoismalli. Sakaristossa on vuonna 1643 hankittu punasamettinen messukasukka. Se on todennäköisesti kolmikymmenvuotisen sodan saalista joko Böömistä tai Baijerista.
Nykyiset 35-äänikertaiset urut vuodelta 1958 ovat järjestyksessään toiset. Ne ovat tanskalaisen Frobeniuksen urkutehtaan rakentamat. Toinen tanskalainen urkurakentamo, Bruno Christensen &amp; Sonner, peruskorjasi urut vuonna 1999. Tuolloin urkuihin lisättiin muun muassa Setzer-kombinaatiot.
Historiaa.
Kaarlelan kirkosta lounaaseen olevalla Tarharannan niityllä käytiin talvella 1597 nuijasotaan liittynyt Tarharannan kahakka, jossa Hannu Krankan johtamat talonpojat väijyttivät vouti Abraham Melkiorinpojan johtaman ratsujoukon.
Ristikirkon muodon Kaarlelan kirkko sai 1700-luvun lopulla kuningas Kustaa III:n hyväksymien piirustusten mukaisesti. Työtä johti pitäjän tunnettu kirkkoherra ja talousmies Anders Chydenius. Hän oli myös herätyshenkinen ja valveutunut hengellinen isä, joka muun muassa piti rippikoulunsa päättäneille nuorille raamatunopetusta ja sielunhoidollisia tilaisuuksia. Hänen kuvansa on kirkon saarnatuolin vieressä.
Kunnostustyöt.
Sisätiloja on kunnostettu vuosina 1932–34 ja edelleen arkkitehti Erik Kråkströmin ohjauksessa vuosina 1954–55. Kråkström suunnitteli myös kirkon eteläpuolella olevan seurakuntakodin. Vuoden 2019 remontissa korjaus- ja muutostöitä tehtiin sekä kirkon, sakastin että kellarin tiloihin. Kirkon pintoja maalattiin, alttarikaiteen verhoilu uusittiin, kirkonpenkkejä korjattiin, äänentoistolaitteet uudistettiin ja rakennettiin tilava yleisö-WC.
Pyhän Marian kirkon rauniot

Pyhän Marian kirkon rauniot (ruots. "S:ta Maria kyrka") sijaitsevat Vaasassa, Vanhan Vaasan kaupunginosassa. Keskiaikainen kivikirkko tuhoutui Vaasan palossa vuonna 1852.
Markus Hiekkasen mukaan kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1500–1520. Muut arviot rakennusajankohdasta sijoittuvat vuosien 1480 ja 1550 välille. Vaasan kaupunki perustettiin vuonna 1606, väkimäärä kasvoi ja vuonna 1649 kirkkoa laajennettiin ja se muutettiin ristikirkoksi vuosina 1749–1753. Kirkko oli varsin suuri ja komea.
Vaasan kaupungissa syttyi tuhoisa tulipalo 3. elokuuta 1852 ja Pyhän Marian kirkko paloi pahoin. Kirkosta onnistuttiin pelastamaan muun muassa Johan Gustaf Sandbergin maalaus "Jeesus Gatesemanessa" vuodelta 1842 ja 1700-luvun kattokruunut, jotka ovat nykyään Mustasaaren kirkossa. Myös ehtoollishopeat ja arvokas keskiaikainen sininen messukaapu saatiin turvaan, muutama urkupilli pelastettiin myös ja sijoitettiin uuden kirkon uusiin urkuihin. Muutoin vanhasta kirkosta on jäljellä vain kiviseinät.
Kirkosta oli 1840-luvun alttaritauluvaihdoksen myötä siirretty alttari ja saarnastuoli Raippaluodon kirkkoon.
Kirkon läntinen ristivarsi on keskiajalta. Vuonna 1671 tai 1675 rakennetun kellotapulin jäljelle jäänyt pohjakerros on katettu vuonna 1992.
Kirkon raunioita kunnostettiin ensimmäisen kerran 1910-luvulla ja työtä on jatkettu sen jälkeen useaan otteeseen. Vuonna 2007 Museovirasto aloitti restaurointityöt, jotka jatkuivat vuoteen 2016.
Kesällä 2020 alkoivat uudet korjaustyöt, joiden johdosta kirkko on ollut yleisöltä suljettuna.
Närpiön kirkko

Närpiön kirkko (ruots. "Närpes kyrka") on alun perin keskiaikainen kivikirkko, joka sijaitsee Närpiössä. Kivikirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1550–1555. Kirkko, joka on Närpiön seurakunnan käytössä, on laajennettu myöhemmin ristikirkoksi. Kirkossa on säilynyt kuusi hautakiveä 1600-luvulta.
Alttaritaulu esittää ristiinnaulitsemista ja sen on maalannut ruotsalainen kirkkomaalari Pehr Hörberg v. 1803. Kirkon ainutlaatuisin esine on 1400-lukuinen krusifiksi. Saarnastuoli on 1730-luvulta.
Kellotapuli vuodelta 1757 on rakennettu Matti Hongan johdolla ja se on tyypiltään pohjalainen renessanssitapuli.
Kirkon sankarihautausmaan sankaripatsaan on suunnitellut kuvanveistäjä Matti Haupt v. 1952.
Närpiön kirkko ja sen luona säilyneet 151 kirkkotallia ja museona säilynyt pitäjäntupa tekevät alueesta Suomessa ainutkertaisen historiallisen kirkkomiljöön.
Monensiini

Monensiini A on antibiootti, loislääke ja ionofori, joka siirtää yhdenarvoisia kationeja solukalvojen ja muiden biologisten kalvojen läpi. Se siirtää lähinnä protoneita (H+) ja natriumioneita (Na+) toisistaan vastakkaisille puolille kalvoja antiportterin tapaan. Sillä on myös johdannaiset monensiini B, C ja D, joissa on muutama metyyli tai metyleeni enemmän tai vähemmän.
Monensiini A eristettiin 1967 "Streptomyces cinnamonensis" -bakteerista (ATCC 15413).
Käyttö.
Monensiinin natriumsuolaa käytetään maataloudessa. Se on monensiinien A, B, C ja D seos, jossa yli 90 % on monensiinia A. Sitä käytetään tuotantoeläinten loislääkkeenä ja antibioottina joissakin maissa, muun muassa EU:ssa ja USA:ssa. Kanoilla sitä käytetään kokkidioosin estäjänä eli kokkidiostaattina. Sen kauppanimiä ovat muun muassa "Coxidin, Elancoban", "Monimax" ja "Rumensin". Vaikka ionoforiantibiootteja tunnetaan satoja, vain harvoja niistä käytetään maataloudessa. Monensiinin A lisäksi muita käytettyjä ovat esimerkiksi salinomysiini ja lasalosidi.
Turvallisuus.
Liika monensiini voi aiheuttaa myrkytyksen useille eläinlajeille. Sen LD50 on esimerkiksi rotille 21.7–50 mg/kg, kaneille 42.7 mg/kg, 17–50 mg/kg sioille, 22–80 mg/kg naudoille, 12 mg/kg vuohille ja 130–250 mg/kg kanoille. Lajeille yhteisiä myrkytysoireita ovat muun muassa ruokahaluttomuus, lihasheikkous, ataksia ja ripuli. Myrkytys on mahdollinen myös ihmisille ja se voi akuuttina aiheuttaa muun muassa kuolettavaa rabdomyolyysiä ja munuaisten vajaatoimintaa.
Hevoset ovat vaikutukselle erityisherkkiä. Niille LD50 nieltynä on vain 1.3–3 mg/kg. Akuutti myrkytys aiheuttaa niille hypovoleemisen verenkiertoshokin ja kuoleman muutamassa tunnissa. Pienemmin annoksin oireet jatkuvat ja pahenevat noin 1–4 päivää kunnes eläin kuolee. Oireita ovat muun muassa vatsakivut, ripuli, hikoilu, lihasheikkous, ataksia, matala verenpaine ja runsas virtsaaminen. Myrkytyksestä selvinneillä hevosilla voi ilmetä heikkoutta, sydämen vajaatoimintaa ja rytmihäiriöitä. Myrkytystä ei voi parantaa, mutta esimerkiksi hypovoleemista shokkia voidaan estää nestehoidolla.
Karjaan kirkko

Karjaan kirkko eli Pyhän Katariinan kirkko (ruots. "Sankta Katarina kyrka" tai "Karis kyrka") on Karjaalla Raaseporin kaupungissa sijaitseva keskiaikainen kivikirkko. Kirkko rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1465–1470.
Kirkossa on taiteilija Gunnar Forsströmin lasimaalaus.
Kirkon kellotapuli vuodelta 1768. Kivinen pohja on keskiaikainen, samoin kaksi kelloa on keskiajalta.