tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Brasilianamatsoni

Brasilianamatsoni ("Amazona kawalli") on Brasilian kotoperäinen papukaija. Se elää Amazonin alueella. Aikaisemmin sen ajateltiin olevan jauhoamatsonin ("Amazona farinosa") muoto. Lajin holotyypin kuvailivat Rolf Grantsau ja Hélio Ferraz de Almeida Camargo Mato Piristä, Rio Juruán rannalta 1989. 
Ulkonäkö.
Brasilianamatsoni on suurikokoinen amatsoni, ollen noin 38 senttimetriä pitkä nokasta lyhyen pyrstön kärkeen. 
Se on suurimmaksi osaksi vihreä lintu. Sillä on harmaanmustaa suomukuviota niskassaan, punainen siipipeili ja limenvihreällä kuvioitu pyrstö. Nokka on beige-harmaa, ja nokan tyvessä on lajille tyypillinen valkoinen ihopoimu. Silmät ovat kauempaa katsoen tummat, mutta oranssit kun linnun pupilli on supistunut. Jalat harmaat, samoin iho silmän ympärillä. Muista samankaltaisista lajeista (kuten jauhoamatsonista) sen erottaa siipitaitteen värin puutteesta ja silmää ympäröivän ihoalueen väristä. 
Tunnistaminen ja havainnot.
Lajista oli ollut näytteitä jo 1900-luvun alkupuolella, mutta sitä pidettiin jauhoamatsonin muotona (kuvailtu nimellä "Amazona farinosa" aberratio "rubricauda" vuonna 1924). Säilöttyjä nahkoja tutkiessa osa lajin tuntomerkeistä katoaa: lajille tunnusomainen ihopoimu supistuu ja kuolleena sellainen voi ilmestyä myös muille lajeille (kuten jauhoamatsonille tai kultaposkiamatsonille). Brasilianamatsonilla on myös pyrstössään tuntomerkkejä, jotka eivät näy pyrstön ollessa supussa, jollaiseksi se asettuu säilöttyyn näytteeseen.
Vasta 1980-luvun puolivälin tienoilla lajista oltiin kerätty tarpeeksi tietoa, että sitä voitiin pitää omana lajinaan.
Kun näytteitä oli kerätty luonnosta vuosina 1902 ja 1914, tuntui brasilianamatsoni kadonneen: siitä ei saatu havaintoja luonnosta vuosikausiin. Vuonna 1996 tehtiin tutkimusretki lajin löytämiseksi ja yksilöitä havaittiin taas.
NPO Mašinostrojenija

NPO Mašinostrojenija (, ent. OKB-52 (), ent. TsKMB ()) on venäläinen rakettien suunnittelutoimisto Reutovissa, Moskovan lähellä.
Tausta.
Suunnittelutoimisto perustettiin vuonna 1944 ja sen johtajana toimi Vladimir Tšelomei kuolemaansa - vuonna 1984 - asti. Aluksi toimisto oli osa OKB-51-suunnittelutoimistoa, mutta siirto Reutoviin toi vuonna 1955 - vuoteen 1966 asti - oman toimiston statuksen tunnuksella OKB-52 (myös tunnus OKB-52 MAP oli käytössä).
Kylmän sodan aikana se kehitti Neuvostoliiton puolustusministeriölle mannertenvälisiä ohjuksia, mm. SS-19-ohjuksen.
Liiketoiminta 2000-luvulla.
Intia on Venäjän federaation jälkeen suurin NPO:n asiakas. Intia on ostanut muun muassa P-70 Ametist, BrahMos, P-800 Oniks ja P-500 Bazalt ohjuksia.
Mikrosimulointi

Mikrosimulointi on mallintamistekniikka, joka toimii yksittäisten toimijoiden tasolla, kuten henkilöt, kotitaloudet, ajoneuvot ja yritykset. 
Mikrosimuloinnissa jokainen yksikkö esitetään tietueena jolla on yksilöivä tunnus ja sisältönä on yksikköön liittyviä tietoja: esimerkiksi lista henkilöistä joiden tietoina on ikä, sukupuoli, aviollinen- ja työllisyystilanne, tai lista ajoneuvoista joiden tietoina on lähtöpaikka, kohdepaikka ja toiminnallisia tietoja. 
Näihin yksiköihin sovelletaan sääntöjä (muutoksien todennäköisyyksiä), jotka johtavat simuloituihin muutoksiin yksiköiden tilassa ja käytöksessä. Säännöt voivat olla deterministisiä (todennäköisyys =1) kuten verolainsäädännön muutoksista seuraavia verovelvoitteiden muutoksia tai stokastisia (todennäköisyys ≤1) kuten 
tietyn ajan sisällä tapahtuvia todennäköisyyksiä liittyen kuolemaan, avioitumiseen, synnyttämiseen tai asunnon vaihtamiseen. Kummassakin tapauksessa tulos on arvio näiden sääntöjen soveltamisesta, mahdollisesti useiden ajallisesti peräkkäisten soveltamisvaiheiden jälkeen. Tuloksissa on arvio summautuvista muutoksista, ja tärkeimpänä, tieto sääntöjen aiheuttamien muutoksien jakautumisesta. 
Mikrosimuloinnissa tarkastellaan pääasiassa jakautumisen muutoksia, joten sitä käytetään arvioimaan taloudellisten ja väestötieteellisten muutosten vaikutusta yhteiskuntaan. Toinen lisääntyvä soveltamisala on liikennevirtojen jakautumisen arvioiminen katuverkossa.
Mikrosimulointi liittyy läheisesti kahteen muuhun yksikkötason mallintamisen näkökulmaan soluautomaattiin (cellular automation, CA) ja agenttipohjainen mallintamiseen (agent-based modeling, ABM)
Minni Lukander

Minni Lukander (2. toukokuuta 1930 Joensuu – 27. lokakuuta 2020) oli suomalainen keramiikkataiteilija ja kuvanveistäjä. Hän valmistui Taideteollisen Oppilaitoksen keramiikkataiteen linjalta vuonna 1961. Hän työskenteli vierailevana taiteilijana Arabian tehtaalla vuosina 1983–1985 ja oli yksi Pot Viaporin perustajajäsenistä. Hänen tunnetuimpia töitään ovat keramiikkaveistokset, leilit ja ruukut sekä erilaiset keraamiset pienesineet. Hän toimi useita vuosia Helsingin työväenopistossa savitaiteen opettajana.
Lukanderin töitä ovat hankkineet kokoelmiinsa muun muassa Helsingin ja Norrköpingin kaupungit, Taideteollisuusmuseo, Ruotsin kansallismuseo Tukholmassa ja Arabian museo. Hän työskenteli vierailevana taiteilijana Arabian tehtaalla vuosina 1983–1985. Hän piti vuonna 1985 tilakeramiikkanäyttelyn ensin Arabian Museo-Galleriassa ja myöhemmin Taideteollisuusmuseossa. Vuoden 1985 jälkeen hänen töitään on ollut esillä Suomen lisäksi esimerkiksi Japanissa, Yhdysvalloissa, Australiassa ja Englannissa. Lukander osallistui useisiin näyttelyihin kotimaassa ja ulkomailla, joihin lukeutuivat esimerkiksi "Suomi muotoilee II, Suomen taideteollisuusyhdistyksen kiertonäyttely" Kiinan kansantasavallassa ja Filippiineillä 1980–1981 sekä "Finland Nature, Design, Architecture -kiertonäyttely" Yhdysvalloissa 1982. Hän osallistui myös vuonna 1976 kutsuttuna Suomen edustajana Tukholman kaupungin järjestämään neljän pohjoismaisen keraamikon näyttelyyn "Fyra Keramiker". 
Palkinnot ja apurahat.
Lukander sai vuonna 1966 Italian Ulkomaankauppaministeriön palkinnon Faenzassa järjestetyssä kansainvälisessä kilpailussa. Hänen töitään on siellä vieläkin esillä. Lukander voitti 1. palkinnon Helsingin kaupungin vuonna 1968 järjestämässä Suursuon vanhainkodin sisääntuloaulan reliefikilpailussa. Lukander vastaanotti Kansalais- ja työväenopistojen liiton 10-vuotisansiomerkin ansioista opistotyön hyväksi vuonna 1989.
Lukander sai apurahoja muun muassa Helsingin kaupungilta, Leo ja Regina Wainsteinin säätiöltä, Alfred Kordelinin säätiöltä ja Paulon säätiöltä. Lisäksi hän sai valtion taiteilija-apurahaa vuosina 1972, 1979 ja 1986–1988.
Wilenius Båtvarv

Wilenius Båtvarv, Wileniuksen venetelakka, on suomalainen veneveistämö. Sen perusti Porvoossa 1932 Ludwig Wilenius. Wilenius osti Porvoonjoen varrelta ne kaksi hallia joissa telakka edelleen toimii. Lisäksi Wilenius rakensi veistämörakennuksen, pajan ja kaksi liuskaa. Wilenius oli työskennellyt pitkään Borgå Båtvarfilla venemestarina ja työnjohtajana. Wileniuksen telakka sai mainetta laatuveneiden rakentajana. Etenkin Wileniuksen veistämät luokkaveneet keräsivät huomiota. Vuosien saatossa Wileniuksella rakennettiin viitisentoista kutosta ja toista kymmentä 5.5-luokan venettä. Telakalla rakennettiin muun muassa kolme kasia: Arvid Laurinin suunnittelema Andromedan, Birger Slotten Vågspel ja Gösta Kynzellin suunnittelema Katrina. Lisäksi Wileniuksella on veistetty muun muassa A- ja C-veneitä, Hai-veneitä, Louhia, salonkiveneitä sekä saaristo-, rannikko- ja meriristeilijöitä. Östersjökryssareista voidaan mainita Birger Slotten laivanvarustaja Edgar Eriksonille suunnittelema Ö8 Moshulu.
Wileniuksella rakennettu 430 venettä.
Moni Suomessa purjehtiva klassinen vene on Wileniuksen työnäyte. Veistämö nousi ykkössijalle huviveneiden valmistajana kun maineikkaan Turun Veneveistämön hidas hiipuminen alkoi 30-luvulla. Wileniuksen telakka on edelleen toiminnassa, keskittyen ensisijaisesti telakalla rekennettujen puuveneiden kunnostustöihin- ja ylläpitoon. Tähän päivään mennessä Wileniuksella on rakennettu noin 430 venettä: 40-jalkaisesta meriristeilijästä puolustusvoimille tehtyihin vaneriveneisiin. Museovirasto myönsi telakalle joulukuussa 2012 20 000 euron apurahan telakan koneiden kunnostukseen Wileniuksen telakka oli suurimmillaan 40-luvun loppupuolella jolloin se työllisti vajaat 20 henkilöä. Palkkalistoilla oli veneenveistäjien lisäksi oma seppä, lakkaaja ja rikaaja. Veneiden arvitsemat helat tehtiin telakan omassa pajassa. Päärakennuksen yläkerrassa toimi konttori, tilat piirustusten uloslyöntiä varten sekä varastotilaa. Veneet rakennettiin alakerrassa, joka oli yhtenäistä avointa tilaa. veistämössä pystyi rakentamaan samanaikaisesti kahta isoa venettä. Tänään telakan toiminta rajoittuu korjausrakentamiseen- ja veneiden talvisäilytyspalveluihin.
Dominicanamatsoni

Dominicanamatsoni ("Amazona arausiaca") on Dominican kotoperäinen papukaija. Sen holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Dominicasta 1776. Sillä ei ole alalajeja.
Lajin elinympäristöä ovat sademetsät ja se syö hedelmiä. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen.
Ulkonäkö.
Dominicanamatsoni on noin 40 cm pitkä nokasta lyhyehkön pyrstön kärkeen ja painaa noin 620 grammaa. Se on suurimmaksi osaksi vihreä, kuten iso osa muistakin amatsoneista. Sillä on sininen pää, ja usein kurkullaan punaista, joka puuttuu nuorilta yksilöiltä. Siivissä on myös punaista, mutta yleensä punaiset siipikuviot näkyvät vain siipien ollessa avattuna. Sen nokka on kaksivärinen ja sisältää beigeä ja tumman harmaata. Jalat ovat harmaat.
Laji muistuttaa paljon ulkonäöltään saintlucianamatsonia, mutta dominicanamatsonilla on vihreä vatsa.
Hispaniolanamatsoni

Hispaniolanamatsoni ("Amazona ventralis") eli aiemmalta nimeltään haitinamatsoni on Hispaniolan kotoperäinen papukaija. Se elää sekä Haitissa, Dominikaanisessa tasavallassa että lähistön pikkusaarilla. Lajin holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Hispaniolasta 1776. Sillä ei ole alalajeja.
Ulkonäkö.
Hispaniolanamatsoni on noin 28 senttimetriä pitkä nokasta lyhyen pyrstön kärkeen ja se painaa noin 250 grammaa. 
Muiden amatsonien tapaan hispaniolanamatsoni on suurimmaksi osaksi vihreä. Sillä on valkoinen otsa, jota ympäröivät sinertävät höyhenet. Vatsassaan sillä on suuri, tummanpunainen laikku. Nokka on vaalea, samoin jalat. Silmiä ympäröivä paljas ihoalue on valkoinen ja silmät tummat.
Sukupuolet ovat saman näköiset. Nuorilla pään sinertävyys puuttuu ja valkoinen otsalla voi olla kellertävä, samoin vatsan punainen alue on pienempi tai puuttuu kokonaan.
Päivi Lempinen

Päivi Maria Lempinen (s. 4. maaliskuuta 1955 Liminka) on suomalainen taidegraafikko. Hänen ensinäyttelynsä oli vuonna 1979, ja sen jälkeen hänet on luettu Suomen hienostuneimpiin taidegraafikoihin.
Lempinen opiskeli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1974–1975, Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1975–1977 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1977–1981. Hänen töissään keskeisinä aiheina ovat toistuneet maisemat ja niihin sijoittuvat arkkitehtoniset muodot, kuten kupoli-, torni- ja telttamaiset konstruktiot. Myöhemmin töitten aihemaailma on laajentunut muun muassa sakraalisiin ja bysanttivaikutteisiin elementteihin.
Lempisen grafiikan työt perustuvat pääosin metalligrafiikkaan, käyttäen akvatintaa ja pehmeäpohjaetsausta, mutta hän on tehnyt myös piirustuksia, maalauksia ja kollaaseja.
Lempinen kuului 1980-luvulla toimineeseen performanssiryhmään Jack Helen Brut. Hän on ollut opettajana Oriveden opistossa vuosina 1983 ja 1985, Helsingin työväenopistossa vuosina 1984–1986 ja 1993–1994, Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1985–1989 ja Kuvataideakatemiassa vuosina 1987–1989. Hän on ollut myös Taide-lehden taittajana vuosina 1985–1987. 
Luottamustehtävissä Lempinen on ollut muun muassa Valtion taideteostoimikunnan jäsen 1999–2001 ja Suomen Taideyhdistyksen johtokunnan jäsen vuodesta 2003.
Jauhoamatsoni

Jauhoamatsoni ("Amazona farinosa") on amatsonien sukuun kuuluva keski- ja eteläamerikkalainen papukaijalaji. Sen laaja esiintymisalue ulottuu Panamasta Etelä-Amerikan pohjois- ja länsiosiin aina Boliviaan ja Kaakkois-Brasiliaan saakka. Lajista tunnetaan kolme alalajia, ja sen holotyypin kuvaili Pieter Boddaert Cayennesta vuonna 1783.
Jauhoamatsonin nimi niin suomeksi kuin monella muullakin kielellä viittaa sen selän väritykseen, joka näyttää, kuin siihen olisi ripoteltu hieno jauhokerros. Englanniksi mealy amazon (jauhoamatsoni), ranskaksi amazone poudrée (puuteroitu amatsoni) ja saksaksi mülleramazone (mylläriamatsoni). Jopa lajin tieteellinen nimi "Amazona farinosa" tarkoittaa jauhoin siroteltua amatsonia (latinasta farinosus).
Suomenkielinen lintujen lajilista luettelee vain yhden jauhoamatsoni-lajin, mutta monet muut lähteet ovat jakaneet lajin kahteen lajiin. Näitä kahta lajia kutsutaan eteläiseksi ja pohjoiseksi jauhoamatsoniksi (Southern mealy amazon, "A. farinosa" ja Northern mealy amazon, "A. guatemalae"). Ensin mainitulla on voimakkaampi jauhotus selässään, ja monesti myös keltaista päälaella tai otsalla tai äärimmillään jopa samanmoinen keltainen “kruunu” kuin amazonianamatsonilla. Jälkimmäisellä ei ole keltaista otsallaan ja sen selän jauhotus on usein hennompi.
Lemmikkinä.
Lajia tavataan Suomessakin lemmikkinä, mutta lintuharrastuksessa se on melko harvinainen.
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Kangaspellon kirkko

Kangaspellon Kazanin Jumalanäidin ikonin kirkko oli yksi entisen Kyyrölän ortodoksisen seurakunnan kirkoista Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Se sijaitsi Kangaspellon kylässä, joka kuului Kyyrölän kuntaan vuoteen 1934 asti, jolloin kunta liitettiin Muolaan kuntaan. Kirkon yhteydessä oli pieni vuonna 1930 perustettu hautausmaa. Kirkko oli ulkoasultaan yksinkertainen ja kooltaan pieni, vain 166 neliötä. Rakennus oli hirsirunkoinen ja se oli vuorattu laudoituksella. Sen ikkunat olivat värilasia ja peltikatto oli maalattu. Kirkon torni ylsi 15 metrin korkeuteen ja tornissa oli kuusi kelloa. Kirkon matalan ja klassistisen ikonostaasin alarivi oli korkeahko ja ylärivi puolestaan hyvin kapea, jossa oli ympyränmuotoisia ikoneja. Kirkko oli pyhitetty Kazanin Jumalanäidin ikonille.
Siirto Kanneljärveltä ja käyttöön vihkiminen.
Kangaspellon kylä sijaitsi noin 10 kilometrin päässä Kyyrölän kirkonkylästä, jossa seurakunnan pääkirkko sijaitsi. Vähävaraisella väestöllä ei kuitenkaan ollut mahdollisuuksia kovin usein siellä käydä ja niinpä Kangaspellon koululla pidettiin jumalanpalveluksia. Kangaspeltoon rakennettavaa kirkkoa varten tilattiin piirustukset insinööri Volkovilta, mutta varojen puutteessa sitä ei pystytty toteuttamaan. Vuonna 1921 kangaspeltolaiset ostivat vuonna 1906 valmistuneen Kanneljärven ortodoksisen kirkon 5 000 markalla ja pystyttivät sen uudelleen kotikyläänsä. Varat kirkon ostoa varten lahjoitti liikemies F. I. Sergejeff. Kangaspellossa kirkko vihittiin Kazanin Jumalanäidin ikonin muistolle 30. marraskuuta 1921. Siirron yhteydessä kirkkoon tehtiin joitain muutoksia, muun muassa kellotornin telttakatosta tuli loivempi ja matalampi, kirkkosalin katto muutettiin satulakatoksi ja katolle sijoitettiin vain yksi sipulikupoli.
Talvi- ja jatkosodan aika.
Kangaspellon kirkko paloi talvisodan alussa perustuksiaan myöten. Jatkosodan aikana vuonna 1943 kirkon paikalle suunniteltiin rakennettavaksi hirsistä rukoushuonetta, mutta vuoden 1944 uusi evakuointi esti suunnitelman toteuttamisen.
Paddy Chayefsky

Sidney ”Paddy” Chayefsky (29. tammikuuta 1923 New York, New York – 1. elokuuta 1981 New York) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja. Hänet palkittiin kolmesti Oscarilla käsikirjoituksistaan. Parhaan sovitetun käsikirjoituksen palkinnon hän sai elokuvasta "Marty" (1955), parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen palkinnon puolestaan elokuvista "Klinikka" (1971) ja "Kasvot kuvaruudussa" (1976). Hänen muihin käsikirjoituksiinsa kuuluvat "Ikuinen valehtelija" (1951), "Sodassa ja rakkaudessa" (1964) ja "Kultarynnäkön iloiset päivät" (1969).
Lokikirja (albumi)

Lokikirja on Nightwishin 18. marraskuuta 2009 julkaistu kokoelma-albumi. Kokoelma sisältää yhtyeen studioalbumit "Angels Fall First", "Oceanborn", "Wishmaster", "Century Child", "Once" ja "Dark Passion Play" sekä EP:t "Over the Hills and Far Away" ja "Bless the Child". Kaikki levyt ovat pahvitaskuissa.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 21.
Eurooppatie E28

E28 eli Eurooppatie 28 on 1 230 kilometriä pitkä eurooppatie, joka johtaa Saksasta Berliinin kehätieltä Puolan, Venäjän Kaliningradin alueen ja Liettuan kautta Valko-Venäjän Minskiin. 
Reitti.
Eurooppatien reitti kulkee seuraavien valtioiden ja kaupunkien kautta (suunta Berliinistä Minskiin):
Puola.
Eurooppatien 28 osuus Gdańskista Kaliningradiin voi joidenkin lähteiden mukaan kulkea myös meritietä pitkin.
Venäjä.
Kaliningradin alueella eurooppatiet ja seuraavat ensin valtatietä A194 seuraavien kaupunkien kautta:
Kaliningradin itäpuolella väylä jatkuu noin 50 km moottoritienä eli valtatienä A229. Moottoritien lopussa valtatie A229 ja eurooppatie E28 jatkaa itään, mutta E77 risteää koilliseen. 
Liettua.
Liettuassa koostuu valtatiestä A7 (Venäjän rajalta Marijampoleen), A16 (Marijampolesta Vilnaan) ja A3 (Vilnasta Valko-Venäjän rajjalle). Reitin varralle osuvat:
Liettuan puoleinen EU:n rajanylityspaikka Valko-Venäjälle on nimeltään Medininkai.
Valko-Venäjä.
 Rajan jälkeen eurooppatie jatkuu valkovenäläisenä valtatienä M7. Aluksi tieyhteys on kaksikaistainen. Valtatien M7 liittyessä Hrodnasta saapuvaan valtatie M6:een (Valožynin itäpuolella), valtatie M6/M7 jatkuu nelikaistaisena Minskin kehätielle saakka. Valtatien varrelle osuvat:
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1970

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1970 pelattiin vuoden 1969 tapaan Tukholmassa, Ruotsissa. Kisat oli alun perin myönnetty Kanadalle, mutta ammattilaispelaajien osallistumisen kieltämisen jälkeen Kanada luopui sekä kisojen järjestämisestä että osallistumisesta muualla järjestettäviin kisoihin. Ruotsi oli edellisen vuoden tavoin varamaana ja sai jälleen järjestää kisat. &lt;br&gt;B- ja C-sarjan turnaukset järjestettiin Romaniassa Bukarestissa ja Galațissa.
Turnauksessa oli myös joitakin skandaaleita, kuten neuvostoliittolaisen maalituomarin nukahtaminen kesken ottelun.
Suomi turnauksessa.
Suomen joukkueessa oli mukana kokeneita pelaajia, mutta myös nuoria ja uusia pelaajia. Joukkueen valmentajaksi oli tullut Seppo Liitsola. Ykkösmaalivahtina pelasi Jorma Valtonen. Suomen joukkue oli jokseenkin kuriton, ja se vietti aikaa Tukholman yöelämässä. 
Suomi pelasi hyvän ottelun Neuvostoliittoa vastaan. Kaksi ensimmäistä erää olivat maalittomia. Neuvostoliitto pääsi kolmannessa erässä 2–0-johtoon, mutta Pekka Leimu kavensi lukemiksi 2–1. Nämä jäivät ottelun loppulukemiksi Suomen loppukiristä ja Aleksandr Maltseville kolmannen erän viime minuuteilla tuomitusta jäähystä huolimatta.
Suomi voitti turnauksessa jääkiekon suurmaista kaksi, Ruotsin ja Tšekkoslovakian. Ruotsin Suomi voitti maalein 1–3. Ruotsin valmentajat Arne Strömberg ja Eje Lindström hermostuivat Suomen otteista todeten, että: "En pure, en niele tätä! Jääkiekossa voi voittaa tai hävitä toiselle joukkueelle, mutta tuo saatanan Suomi ei ole joukkue! Suomi on kokoelma kummia ihmetyyppejä [– –]. On sirkushyrrä [Matti Keinonen], on jokin Pisan kalteva torni kaatumassa kaikkien päälle [Veli-Pekka Ketola], ryhmä yhden asian [osaavia] miehiä [Harri Linnonmaa, Leimu], on outo mörkö puolustussiniviivalla [Jorma Vehmanen]. On puolustus, jossa on muutama täydellinen sähkötuoliehdokas [– –]. On se jääkiitäjä, joka tekee pelillisesti kaiken väärin [Lauri Mononen]! Pelimiehiä on tasan kolme: kaksi maalivahtia ja Lasse Oksanen!"
Suomi hävisi turnauksessa toisen Ruotsia vastaan pelatun ottelun. Vaikka Suomi johti sitä jo maalein 3–1, Ruotsi voitti lopulta lukemin 3–4. Toisaalta Suomi hävi turnauksen alussa Tšekkoslovakialle maalein 9–1, mutta voitti sen toisessa maiden välisessä ottelussa maalein 5–3. 
Suomen joukkueen nuorin pelaaja oli Juhani Tamminen, joka joutui poistumaan eräästä ottelusta kesken kaiken, jotta hän ehti Turun-lauttaan.
A-sarja.
Itä-Saksa pudottautui vapaaehtoisesti B-sarjaan. Puola pääsi karsimaan paikastaan.
B-sarja.
Yhdysvallat nousi suoraan A-sarjaan, kuten Länsi-Saksakin karsittuaan paikasta Puolan kanssa. Romania ja Bulgaria putosivat C-sarjaan.
C-sarja.
Itävalta ja Italia nousivat B-sarjaan.
Reinhard Bütikofer

Reinhard Hans Bütikofer (s. 26. tammikuuta 1953 Mannheim) on saksalainen vihreä poliitikko ja europarlamentaarikko vuodesta 2009. Joulukuusta 2012 hän on toiminut Euroopan vihreän puolueen toisena puheenjohtajana Monica Frassonin kanssa. Vuosina 2009–2012 hän oli Euroopan parlamentin Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän varapuheenjohtaja. 
Kotimaassaan Saksassa Bütikofer johti Liittouma 90/Vihreät -puoluetta vuosina 2002–2008 yhdessä Claudia Rothin kanssa.
Euroopan parlamentissa Bütikofer on jäsen Teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa (vuodesta 2012) sekä unionin suhteista Yhdysvaltoihin vastaavassa valtuuskunnassa (vuodesta 2009).
Wreath of Thevetat

Wreath of Thevetat (suom. "Thevetatin seppele") on black metal -yhtye Alghazanthin viides albumi. Se julkaistiin vuonna 2008 Woodcut Recordsin kautta. Albumin nimi viittaa Atlantiksen demonikuningas Thevetatiin, joka johdatteli tolteekit mustan magian harjoittajiksi, ja jonka seurauksena Atlantiksen tuho sai alkunsa.
Kosva

Kosva () on Volgan vesistöön kuuluvan Kaman sivujoki Sverdlovskin alueella ja Permin aluepiirissä Venäjällä. Sen pituus on 283 kilometriä, valuma-alueen laajuus 6 300 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama 11 kilometrin päässä joen suusta 90 kuutiometriä sekunnissa. 
Joki saa alkunsa Uralin länsirinteiltä ja laskee Kaman tekojärveen. Sen varrella sijaitsee Gubahan kaupunki. Keskijuoksulla on Širokovskin vesivoimala.
Sig Sauer

Sig Sauer on yhdysvaltalais-sveitsiläinen käsiasemerkki. Nimeä käytti vuonna 2023 kaksi yritystä Atlantin molemmin puolin: Sig Sauer Inc. Yhdysvalloissa ja Sig Sauer AG Sveitsissä. Näistä Sig Sauer AG valmistaa SG-rynnäkkökivääreitä ja Sig Sauer USA SIG-pistooleja, SIG- ja muita kivääreitä, patruunoita, optisia tähtäimiä ja muita oheistarvikkeita.
Yksi Sig Sauerin tunnetuimmista käsiaseista on United States Army Rangersin käyttämä SIG Sauer P-228 -pistooli. 2000-luvulla Sig Sauer voitti peräkkäin kaksi kilpailua Yhdysvaltain asevoimien uusiksi käsiaseiksi. Ensin vuonna 2017 sen P320-mallista kehitetyt sotilasversiot valittiin uusiksi palveluspistooleiksi M17 ja M18. Vuonna 2022 Sig Sauer voitti myös kilpailutuksen Yhdysvaltain uudeksi rynnäkkökivääriksi ja kevyeksi konekivääriksi. 6,8×51 mm:n patruunaa ampuvista aseista rynnäkkökivääri M5 perustuu SIG MCX Speariin.
Historia.
Friedrich Peyer im Hof, Heinrich Moser and Conrad Neher perustivat vuonna 1953 Sveitsin Schaffhauseniin yrityksen Schweizerische Waggonfabrik. Yritys osallistui vuonna 1960 kilpailuun Sveitsin asevoimien uudesta kivääristä ja voitti. Vuonna 1964 alkaneen kiväärituotannon myötä yrityksen nimi vaihdettiin Schweizerische Industrie-Gesellschaftiksi (SIG). Vuonna 1949 Sveitsin asevoimissa käyttöön otettu pistooli SIG P210 ja niin ikään 9 mm Parabellum -patruunaa ampuva P220 avasivat yritykselle uuden uran. P210:tä asevoimat tilasi 180 000 kappaletta ja otti käyttöön mallinimellä P49. Vuonna 1957 valmistui rynnäkkökivääri SIG SG 510, jota Sveitsin asevoimat osti yli 700 000 kappaletta.
1970-luvun alkupuolella SIG osti sveitsiläisen asevalmistajan Hämmerlin ja länsisaksalalaisen metsästysasevalmistajan J.P. Sauer &amp; Sohnin, jonka avulla SIG pääsi ulkomaisille markkinoille. Samalla syntyi Sig Sauer sekä yrityksenä että pistoolien mallinimenä. Vuonna 1985 perustettiin Yhdysvaltain markkinoita varten tytäryritys SIGARMS Inc, joka nimeksi myöhemmin, vuonna 2007 vaihtui Sig Sauer Inc.
Vuonna 2000 SIG myi lähes kaikki toimintonsa. Pienasetuotannon osti Lüke &amp; Ortmeier Group ja se sai nimekseen SAN Swiss Arms AG. Vuonna 2020 sen nimeksi tuli Sig Sauer AG
Sylva (joki)

Sylva () on Volgan vesistöön kuuluvan Kaman sivujoki Sverdlovskin alueella ja Permin aluepiirissä Venäjällä. Sen pituus on 493 kilometriä, valuma-alueen laajuus 19 700 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama 45 kilometrin päässä joen suusta 139 kuutiometriä sekunnissa.
Sylva saa alkunsa Uralin länsirinteiltä ja laskee Kaman tekojärveen. Se on liikennöintikelpoinen 74 kilometrin matkalla. Tärkeimmät sivujoet ovat Iren, Barda ja Šakva. Joen varrella sijaitsee Kungurin kaupunki sekä Suksunin ja Ust-Kišertin piirikeskukset.
Severnaja Keltma

Severnaja Keltma (, ) on Vienanjoen vesistöön kuuluvan Vytšegdan sivujoki Komin tasavallan Ust-Kulomin piirissä Venäjällä. Sen pituus on 155 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 7 960 neliökilometriä.
Severnaja Keltman ja Kaman sivujokeen Južnaja Keltmaan laskevan Džuritš-joen välille rakennettiin vuosina 1785–1822 Katariinan kanava (ven. Severo-Jekaterininski kanal). Vähäisen käytön takia se suljettiin jo vuonna 1838.
Matarat

Matarat eli ratasmatarat ("Galium") on matarakasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu 635 lajia, joita esiintyy lähes koko maailmassa. Lajeista pääosa esiintyy pohjoisella pallonpuoliskolla. Suomessa tavataan tai on tavattu kaikkiaan 19 mataralajia, joista alkuperäisiä lajeja on yhdeksän.
Mataroiden kanssa läheisiä sukuja ovat maratit ("Asperula"), ristimatarat ("Cruciata"), krapit eli värimatarat ("Rubia") ja sinimatarat ("Sherardia").
Ulkonäkö ja koko.
Matarat ovat enimmäkseen monivuotisia mutta myös yksivuotisia, rento- tai pystyvartisia. Ne ovat yleensä ruohovartisia, jotkin lajit voivat olla hieman varpumaisia. Mataroilla varsi on usein nelisärmäinen. Lehtien lavat ovat ehytlaitaisia, otakärkisiä tai tylppiä ja tavallisesti yksisuonisia. Kukinto on tiheä tai harsu viuhko. Useimmilla lajeilla on pienet valkoiset kukat, joiden verhiö on hyvin pieni tai puuttuu. Teriö on tavallisesti ratasmainen. Hedelmä muodostuu kahdesta vierekkäisestä hedelmyksestä. Joillain lajeilla hedelmissä on koukkukarvoja, jotka edistävät leviämistä. Muun muassa peltomatara ja kierumatara ovat tehokkaasti leviäviä, yksivuotisia rikkakasveja.
Mataralajeja.
Pohjoismaissa on tavattu seuraavia mataralajeja:
Muita mataralajeja:
Amerikanpikkutiira

Amerikanpikkutiira ("Sternula antillarum") on pienikokoinen tiiroihin kuuluva lintu. Se pesii Pohjois-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosassa. Se pesii yhdyskunnissa, joissa tiirojen lukumäärä voi olla jopa 200. Amerikanpikkutiirat hautovat munia kahden yksilön pareissa, touko-kesäkuussa. Sekä koiras että naaras hautovat noin 3 viikkoa. Amerikanpikkutiirojen ääntely kuuluu: joko terävä "kip-kip" tai kimeä "zreep"
Amerikanpikkutiira on pieni lintu. Sen koko on yleensä vain noin 20–25 cm pitkä, siipien väli 50 cm ja paino noin 40-50 grammaa.
Amerikanpikkutiirat syövät enimmäkseen pieniä kaloja, jota he sukeltavat vedenpinnasta. Ne ovat siis syöksysukeltajia.
Helen Parkhurst

Helen Parkhurst (3. tammikuuta 1887 – 1. kesäkuuta 1973 New Milford, Connecticut) oli yhdysvaltalainen kasvatustieteilijä.
Parkhurst kehitti uudenlaisen koulutuskonseptin (The Dalton Plan) ja perusti ajatustensa testaamiseksi kokeilukoulun (The Dalton School), jossa oppilaat työskentelivät oman hyväksytyn opintosuunnitelmansa mukaan. Kokeita ja arvostelua ei ollut. Sen asemesta oppilaat esittivät raportteja edistymisestään opettajilleen. Pysyviä luokkia ei iän eikä millään muullakaan perusteella ollut. Siksi Dalton-koulua pidetään yhtenä luokattoman järjestelmän esimuotona.
Disney Magic

Disney Magic on Disney Cruise Line -varustamon omistama risteilyalus. Se on rakennettu Fincantierin telakalla Margherassa Italiassa, ja se teki neitsytmatkansa 30. heinäkuuta 1998. Laiva rakennettiin kahdessa osassa eri telakoilla, joissa valmistuneet puolikkaat hitsattiin yhteen. Disney Magic on ensimmäinen Disney Cruise Linen omistama risteilyalus.
Disney Magicistä maksettiin vuonna 2008 vilkkaasti liikennöidyn Panaman kanavan läpi purjehtimisesta silloinen ennätyssuuri käyttömaksu 331 200 dollaria.
Risteilyt ja kohteet.
Disney Magicin kotisatama on Floridassa Port Canaveral, josta se tekee seitsemän yön risteilyjä muun muassa Pohjois-Amerikan eteläkärjessä sijaitsevaan Key Westiin, Meksikon Cozumeliin, Grand Caymanille, Saint Martinille ja The Walt Disney Companylle kuuluvalle Castaway Cay -nimiselle yksityissaarelle. Disney Cruise Linen laivoja varten Port Canaveraliin rakennettu Disney Cruise Line Terminal sijaitsee John F. Kennedyn avaruuskeskuksen ja Cape Canaveral Air Force Stationin naapurissa.
Kesäisin Disney Magic ylittää Atlantin valtameren, jolloin risteilyt suuntaavat eri puolille Eurooppaa, kuten Barcelonaan, Roomaan, Mallorcalle, Osloon, Tukholmaan, Helsinkiin ja Pietariin.
Varustelu.
Laivassa on:
Frederick Knott

Frederick Major Paull Knott (28. elokuuta 1916 – 17. joulukuuta 2002) oli englantilainen näytelmäkirjailija. Hänen näytelmänsä ovat saavuttaneet Hollywoodissa tuotettuina elokuvasovituksina laajan yleisön.
Knott syntyi Kiinassa englantilaiselle lähetystyöntekijäpariskunnalle. Hän palveli brittiarmeijassa koko toisen maailmansodan ajan ja kohosi majuriksi asti. Myöhemmin hän muutti Yhdysvaltoihin.
Knottin menestynein näytelmä "Dial M for Murder" sai kantaesityksensä Lontoossa kesäkuussa 1952. Näytelmä esitettiin pian New Yorkissakin, ja kun Alfred Hitchcock päätti ohjata siitä elokuvasovituksen, Knott sai tehtäväkseen laatia myös elokuvakäsikirjoituksen. Kolmiulotteista tekniikkaa kokeillut "Täydellinen rikos" sai ensi-iltansa 1954.
Näytelmä "Wait Until Dark" esitettiin ensi kertaa 1966 Broadwayllä. Terence Youngin ohjaama elokuvasovitus "Yksin pimeässä" valmistui vain vuotta myöhemmin, 1967. Elokuvassa pääroolin sokeana Susyna esitti Audrey Hepburn, kun häntä Broadwaylla oli esittänyt Lee Remick.
Knottin näytelmää "Wait Until Dark" on esitetty suomeksi nimillä "Odota pimeän tuloa" ja "Odota pimeää" ja näytelmää "Dial M for Murder" nimillä "Täydellinen rikos" ja "Soita 03 rikospoliisi".
Bánovce nad Bebravou

Bánovce nad Bebravou (, ) on kaupunki Trenčínin alueella, Slovakiassa, maan luoteisosassa. Kaupunki on 25 km:n päässä Prievidzasta, 30 km Trenčínistä ja 50 km:n päässä Nitrasta.
Kaupungin pinta-ala on 26,5 km². Siellä oli noin 17 800 asukasta vuoden 2019 arvioiden mukaan. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 97% oli slovakkeja; vähemmistöryhmiä olivat romaanit (1,4%) ja tšekit (0,7%). Uskonnoltaan 73,9% ilmoitti olevansa roomalaiskatolilaisia ja 11,3% luterilaisia. 11,5% ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Sjarhei Novikau

Sjarhei Valjantsinavitš Novikau (, , s. 27. huhtikuuta 1979 Mogiljovin alue, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen entinen ampumahiihtäjä.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Novikau jakoi toisen sijan 20 kilometrin normaalikilpailussa yhdessä Ole Einar Bjørndalenin kanssa. Se on samalla hänen ainoa palkintosijansa maailmancupissa. Östersundin MM-kilpailuissa 2008 hän oli normaalimatkalla 14:s ja Ruhpoldingissa 2012 samalla matkalla yhdeksäs.
Novikau lopetti uransa kauden 2013–2014 jälkeen.
Susiluodon merivartioasema

Susiluodon merivartioasema on Kustavissa sijaitseva, vuonna 1953 perustettu Rajavartiolaitoksen Länsi-Suomen merivartioston alueella toimiva merivartioasema. Se ei ole johdoltaan itsenäinen, vaan on Hiittisten merivartioaseman tapaan osa Nauvon merivartioasemaa, sen toimipaikka.
Susiluodolla ei ole paljoakaan rajavalvontaan liittyviä tehtäviä, mutta sillä on tärkeä asema merialueen turvallisuudessa. Susiluodolla oli vuonna 2008 yhteensä 1 528 suoritetta (partiointi veneellä tai autolla).
Vuonna 1947 Turun ja Ahvenanmaan saaristoon perustettiin yhteensä viisi uutta merivartioasemaa. Yksi uusista merivartioasemista oli Lypertön, joka siirtyi Susiluotoon sen valmistuttua vuonna 1953. Vuonna 1955 Susiluotoon rakennettiin tähystystorni ja telakka. Helikopterikenttä ja porakaivo merivartioasemalle saatiin vuonna 1971. Vuoteen 1974 mennessä valmistui tie aseman pihalle. Vuonna 1999 Susiluotoon saatiin iso ilmatyynyalus ja sen halli.
Merivartioaseman kalustoon kuuluu useiden veneiden lisäksi ilmatyynyalus. Vuonna 1960 Raumalla rakennettu rannikkovartiovene Rautaville, toimi koko palvelusaikansa Susiluodossa. Nykyään alus on museoituna Forum Marinumissa.
Kámeiros (kunnallisyksikkö)

Kámeiros (; virallisesti Δημοτική Ενότητα Καμείρου, "Dimotikí Enótita Kameírou") on yksi Ródoksen kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Ródoksen saarella, Ródoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 4 720 (vuonna 2011).
Kámeiros on perinyt nimensä antiikin aikaiselta Kameiroksen kaupungilta, jonka arkeologinen kohde sijaitsee sen alueella. Kámeiros oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ródoksen kuntaan yhdessä Afántoun, Archángeloksen, Attávyroksen, Ialysóksen, Kallithéan, Líndoksen, Petaloúdesin ja Nótia Ródoksen kanssa. Kámeiroksen kuntakeskus oli Soroní.
Alueen talous perustuu maanviljelyyn sekä matkailuun, joka on kasvussa.
Kunnallisyksikön osat.
Kámeiroksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Blaster Master Jr.

Blaster Master Jr. (myös nimellä Blaster Master Boy) on Sunsoftin julkaisema ja Aicom Co. Ltd:n kehittämä Game Boy -peli vuodelta 1991. Peli kuuluu "Blaster Master" -sarjaan, mutta se ei ole jatko-osa vaan spin-off.
Peli poikkeaa muista osista siltä osin, ettei siinä ole SOPHIA-taistelutankkia vaan pelissä pelataan pelkästään Jason Frudnickilla yläviistosti kuvatussa muodossa. Pelissä Jason voi jättää maahan miinoja Bomberman-pelien tyyliin.
Port Coquitlam

Port Coquitlam on 52 687 (2006) asukkaan kaupunki Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Kaupunki sijaitsee Fraser- ja Pittjoen yhtymäkohdassa, noin 27 kilometriä itään Vancouverista, jonka metropolialueeseen se kuuluu.
Historia.
Ennen eurooppalaisten saapumista alueella asui rannikon salishein kuuluvia -intiaaneja noin 7000 eaa. lähtien. Alueen nimi Coquitlam tulee intiaanien käyttämästä halkomelemin kielestä, ja se tarkoittaa punalohta.
Tiettävästi ensimmäisenä eurooppalaisena alueella kävi tutkimusmatkailija Simon Fraser, joka kartoitti vuonna 1808 hänen nimeään kantavan Fraserjoen.
Ennen vuotta 1913 Port Coquitlam oli kaksi erillistä aluetta, maalaiskunta ja Canadian Pacific Railwayn teollisuusalue. Port Coquitlamin kaupunki sai alkunsa 1. maaliskuuta 1913, kun alueet yhdistettiin. Ensimmäiseksi pormestariksi valittiin James Mars.
Vuonna 1920 kaupungissa riehunut tulipalo tuhosi suuren osan kaupunkia. Palo sai alkunsa kaupungin palopäällikön keittiöstä. Palopäällikkö ei ollut saanut koulutusta tai osallistunut yhteenkään palon sammuttamiseen uransa aikana. Palo levisi hänen asunnostaan kaupungin pelastuslaitoksen rakennukseen ja pääsi sieltä leviämään lähes koko kaupungin keskustan alueelle.
Brezno

Brezno (, ) on kaupunki Banská Bystrican alueella, Slovakiassa, maan keskiosassa, 45 km Banská Bystricasta länteen. Kaupungin asukasluku oli 21 894 vuonna 2011.
Sen pinta-ala on 122 km². Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 92,9 % oli slovakkeja; vähemmistöryhmiä olivat romanit (4,6 %), tšekit (0,8 %) ja unkarilaiset (0,2 %). Uskonnoltaan 66,9 % ilmoitti olevansa roomalaiskatolilaisia, 8,6 % luterilaisia ja 1,0% kreikkalaiskatolisia. 18,5 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Leonardo Ponzio

Leonardo Daniel Ponzio (s. 29. tammikuuta 1982 Las Rosas, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa argentiinalaista River Platea ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Ponzio aloitti ammattilaisuransa argentiinalaisesta Newell's Old Boysista, jossa hän pelasi vuoteen 2003 asti. Kaudeksi 2003–2004 hän siirtyi espanjalaiseen Real Zaragozaan kolmen miljoonan euron siirtokorvauksella. Ensimmäisen ottelunsa Espanjan pääsarjassa hän pelasi 31. elokuuta 2003 kotiottelussa Deportivo La Coruñaa vastaan. Kolmen pelaamansa kauden aikana hän oli aragonialaisseuran tärkeimpiä keskikenttäpelaajia.
Tammikuussa 2007 Ponzio palasi kotimaahansa ja siirtyi River Plateen. Hän teki ensimmäisen maalinsa vuoden 2007 Copa Libertadoresissa chileläistä Colo-Coloa vastaan.
Tammikuussa 2009 Ponzio siirtyi vanhaan seuraansa Real Zaragozaan 4,5-vuotisella sopimuksella. Joukkue nousi kauden 2008–2009 päätteeksi maan pääsarjaan, yhden kauden tauon jälkeen.
Vietnamin maakunnat

Vietnamin maakunnat ovat Vietnamin korkein aluehallinnon yksikkö. Maa jakautuu 28 maakuntaan () ja kuuteen maakuntatason kaupunkiin, jotka ovat suoraan keskushallinnon alaisuudessa ().
1. heinäkuuta 2025 toteutetussa hallintouudistuksessa maakuntien määrää vähennettiin huomattavasti yhdistämällä niitä toisiinsa. Ennen uudistusta Vietnamissa oli 63 maakuntaa ja maakuntatason kaupunkia. Niistä 11 ei kokenut uudistuksessa aluemuutoksia. Samalla piirikuntatason hallinnolliset alueet maakuntien ja kuntien välissä lakkautettiin.
Vietnamin maakunnista ja maakuntatason kaupungeista väkirikkain on uudistuksen jälkeen Hồ Chí Minhin kaupunki, jossa on noin 13,5 miljoonaa asukasta. Vähäväkisin maakunta on Lai Châu noin 489 000 asukkaallaan. Pinta-alaltaan laajin on Lâm Đồng, 24 233,1 neliökilometriä, pienin vuorostaan Hưng Yên, jonka pinta-ala on 2 514,8 neliökilometriä.
Saaren kartano (Mäntsälä)

Saaren kartano on Mäntsälässä sijaitseva kartano, jossa toimii Mäntsälän maatalousoppilaitos. Päärakennus edustaa italialais-pohjoismaista tyyliä. Arkkitehti Jarl Eklund suunnitteli kartanon vuonna 1927, ja se valmistui 1930. Kartano on yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä Suomessa.
Kartano päätyi Sederholmin suvun omistukseen 1700-luvun loppupuolella. Maanviljelijä Carl Albrecht Sederholm ja hänen jälkeläiset omistivat kartanon. De la Chapellen suku osti kartanon Sederholmin suvulta vuonna 1884. Kartanossa on aikoinaan toiminut vapaaherra Richard Casimir de la Chapellen omistama Saaren Tulitikkutehdas. 1900-luvun alussa tuhatkunta ihmistä sai Mäntsälässä elantonsa tulitikkuteollisuudesta, joka kattoi kolmanneksen koko maan tulitikkutarpeesta. Tulitikkutehtaasta on enää palaneet rauniot jäljellä. Kartanon historia sivuaa myös Mäntsälän kapinaa. Tehtaan toimintaa jatkanut de la Chapellen poika Knut de la Chapelle kuoli velkaantuneena. Tulitikkutehtaan toiminta päättyi, kun ruotsalaisen Ivar Kreugerin omistama Svenska Tändsticks Aktiebolaget osti maailmanlaajuisen monopolin saadakseen tehtaan salanimellä Saaren tulitikku ja tuhosi koneet.
Vararikkoon menneestä kartanosta suunniteltiin tasavallan presidentin kesäasuntoa. Talvisodan puhjettua suunnitelmat menivät jäihin, ja sotien jälkeen kartanosta tuli ensin invalidien kuntoutus- ja koulutuspaikka ja myöhemmin maatalous-, puutarha-, luonto- ja ympäristöalan koulutuspaikka, jonka nimi nykyisin on Keski-Uudenmaan ammattiopisto Mäntsälä, Saaren kartano.
Steve Montador

Steve Montador (21. joulukuuta 1979 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada – 15. helmikuuta 2015 Mississauga, Ontario, Kanada) oli puolustajan paikalla pelannut kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija. Montador pelasi urallaan 10 kautta NHL-liigassa. Kuolinhetkellään hänellä ei ollut sopimusta minkään seuran kanssa.
Ura.
Ennen ammattilaisuraansa Montador pelasi OHL-liigassa North Bay Centennialsin, Erie Ottersin ja Peterborough Petesin riveissä. Koska hänellä ei ollut NHL-varausta, hän oli vapaa tekemään sopimuksen minkä tahansa seuran kanssa. Calgary Flames käytti tilaisuuden hyväkseen ja tarjosi Montadorille sopimusta.
Ammattilaisuransa kaksi ensimmäistä kautta Montador vietti enimmäkseen farmiliiga AHL:ssä Saint John Flamesin riveissä. Vuonna 2001 hän oli voittamassa Calder Cupia, AHL:n mestaruutta. NHL-kaudella 2001–2002 hän pääsi pelaamaan Calgaryn riveissä 11 ottelua, joissa teki yhden maalin ja antoi kaksi maalisyöttöä. Seuraavilla kausilla Montador sai suuremman roolin ja pelasi jopa Stanley Cupin finaaleissa Tampa Bay Lightningia vastaan kaudella 2003–2004.
Työsulkukaudella 2004–2005 Montador pelasi Ranskan pääsarja Ligue Magnusissa Mulhousen joukkueessa 15 ottelun ajan. Seuraavalla kaudella, kun NHL:ää taas pelattiin vuoden tauon jälkeen, hänet myytiin yhdessä Dustin Johnerin kanssa Florida Panthersiin, josta vaihdossa tuli Kristian Huselius.
Kaudella 2008–2009 Montador teki vapaana pelaajana vuoden sopimuksen Anaheim Ducksin kanssa. Myöhemmin samalla kaudella hänet myytiin Boston Bruinsiin, josta vaihdossa tuli Petteri Nokelainen.
Heinäkuun 1. päivä vuonna 2009 Montador solmi vapaana pelaajana kaksivuotisen, arvoltaan 3,1 miljoonan dollarin sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa. sopimuksen oltua päättymässä Chicago Blackhawks hankki 29. kesäkuuta 2011 hänen pelaajaoikeutensa vaihdossa seitsemännen kierroksen varausvuoroon. Seuraavana päivänä Montador teki Blackhawksin kanssa neljävuotisen sopimuksen.
Montadorin kausi 2011–2012 päättyi aivotärähdykseen runkosarjan loppupuolella. Tynkäkaudeksi 2012–2013 Chicago siirsi Montadorin farmijoukkueeseen AHL-liigan Rockford IceHogsiin, ja kauden jälkeen hänen sopimuksensa ostettiin ulos.
Kun pelipaikkaa ei enää NHL:stä irronnut, Montador siirtyi KHL-liigaan yksivuotisella sopimuksella kroatialaisen KHL Medveščak Zagrebin pelaajaksi.
Montador kuoli äkillisesti kotonaan Ontarion Mississaugassa aamuyöllä 15. helmikuuta 2015. Hän oli kuollessaan 35-vuotias. Virallisten tietojen mukaan Montador sai urallaan yhteensä 19 aivotärähdystä. Kuolemansa jälkeen hänellä todettiin CTE-aivorappeumatauti.
Richard Casimir de la Chapelle

Richard Casimir de la Chapelle (4. elokuuta 1862 Pernaja – 16. helmikuuta 1916 Mäntsälä) oli suomalainen vapaaherra, kartanonomistaja ja tulitikkutehtailija. 
De la Chapelle omisti vuodesta 1884 Mäntsälän Saaren kartanon, jonne hän perusti Saaren Tulitikkutehtaan. Hänen poikansa Knut de la Chapelle jatkoi tehtaan toimintaa isänsä kuoltua vuonna 1916 omaan kuolemaansa vuonna 1934 saakka.
De la Chapelle oli aatelissäädyssä adustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1899 ja 1905–1906.
Lentosotamies

Lentosotamies on Suomen ilmavoimissa käytössä oleva miehistön sotilasarvo. Maavoimissa sitä vastaa sotamies ja merivoimissa matruusi. Lentosotamiestä ylempi arvo on korpraali.
Ilmavoimien alokkaat nimitetään lentosotamiehiksi peruskoulutuskauden (6 viikkoa) aikana heidän vannottuaan sotilasvalan.
Esimerkiksi kirjureina ja B-kuljettajina toimivien varusmiesten palvelusarvo kotiutumiseen saakka on lentosotamies, ellei heitä ylennetä korpraaliksi.
Lentosotamies lyhennetään LNTSTM.
Ranskan avoin tennisturnaus 2002

Ranskan avoin tennisturnaus 2002 järjestettiin 27. toukokuuta – 9. kesäkuuta 2002. Albert Costa voitti miesten kaksinpelin ja saavutti ainoan Grand Slam -turnausvoittonsa. Naisten kaksinpelin voitti Serena Williams. Miesten nelinpelin voittivat Paul Haarhuis ja Jevgeni Kafelnikov. Virginia Ruano Pascual ja Paola Suárez voittivat naisten nelinpelin. Sekanelinpelin voittivat sisarukset Cara ja Wayne Black.
Loppuottelut.
Miesten kaksinpeli.
 Albert Costa – Juan Carlos Ferrero 6–1, 6–0, 4–6, 6–3
Naisten kaksinpeli.
 Serena Williams – Venus Williams 7–5, 6–3
Miesten nelinpeli.
 Paul Haarhuis / Jevgeni Kafelnikov – Mark Knowles / Daniel Nestor 7–5, 6–4
Naisten nelinpeli.
 Virginia Ruano Pascual / Paola Suárez – Lisa Raymond / Rennae Stubbs 6–4, 6–2
Sekanelinpeli.
 Cara Black / Wayne Black – Jelena Bovina / Mark Knowles 6–3, 6–3
Ežva

Ežva () on Komin tasavallan pääkaupungin Syktyvkarin esikaupunki Venäjällä. Se sijaitsee Vytšegda-joen rannalla 18 kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen. Syktyvkariin kuuluvassa Ežvan piirissä on 58 400 asukasta (vuonna 2009).
Ežva on syntynyt 1960-luvulla rakennetun Syktyvkarin metsäteollisuuskompleksin yhteyteen. Aikaisemmin paikalla sijaitsi "Slobodan" taajama, joka sai nykyisen nimensä vuonna 1963. Vuonna 1968 se liitettiin erillisenä hallintopiirinä Syktyvkariin. Vuonna 2004 päätettiin Ežvan kaupungin perustamisesta, mutta päätös kumottiin jo saman vuoden aikana. Paikkakunnan nimi perustuu Vytšegdan kominkieliseen nimitykseen.
Bernhard Fredrik Godenhjelm

Bernhard Fredrik Godenhjelm (7. maaliskuuta 1840 Pietari – 30. syyskuuta 1912 Helsinki) oli suomalainen yliopiston lehtori, koulunjohtaja ja kirjallisuuden tutkija.
Henkilöhistoria.
Godenhjelmin vanhemmat olivat taiteilija Berndt Abraham Godenhjelm ja Alexandra Fredrika Hornborg. Godenhjelm oli naimisissa vuodesta 1867 opettaja Ida Gustava Lindroosin (1837–1913) kanssa. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1858 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1862 ja maisteriksi 1864. Godenhjelm toimi Helsingin yliopiston saksankielen lehtorina 1866–1901. 
Godenhjelm perusti vaimonsa kanssa Helsinkiin ensimmäisen suomenkielisen tyttökoulun, jonka johtajana hän oli 1869–1886 sekä suomenkielen opettajana 1870–1885. Hän perusti myös Suomalaisen jatko-opiston ja oli sen johtajana 1881–1886, suomen ja saksan kielen opettajana 1881–1905 sekä psykologian opettajana 1885–1905. Godenhjelm sai professorin arvonimen 1901.
Godenhjelm osallistui säätyvaltiopäiville aatelissäädyssä sukunsa edustajana 1867, 1872, 1877–1878, 1882 ja 1885 . 
Godenhjelm oli Suomalaisen Näyttämön eläkelaitoksen, (nykyisin Suomen Kansallisteatterin Näyttelijäin Eläkekassa) ensimmäinen puheenjohtaja vuodesta 1884 lähtien. 
Godenhjelm oli "Kirjallisen kuukausilehden" toimituksen jäsen 1866–1880 ja Kansanvalistusseuran toimikunnan jäsen 1890–1899. Hän toimitti Aleksis Kiven valitut teokset ja osallistui "Vänrikki Stoolin tarinoiden" suomentamiseen.
Andrew Kratzmann

Andrew Kratzmann (s. 3. marraskuuta 1971 Murgon, Queensland) on australialainen tennispelaaja. Hän on erikoistunut nelinpeliin. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalle nelinpelissä sijalle 13 maaliskuussa 2000. Hän on voittanut yhdeksän ATP-nelinpeliturnausta. Australian avoimissa 2000 hän pääsi loppuotteluun parinsa Wayne Blackin kanssa. Loppuottelun he hävisivät Ellis Ferreiralle ja Rick Leachille.
Hänen veljensä Mark Kratzmann on myös tennispelaaja.
Henryk Apostel

Henryk Paweł Apostel (s. 29. tammikuuta 1941) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Ura pelaajana.
Apostel aloitti pelaajauransa Polonia Bytomin hyökkääjänä 1959. Hän oli mukana joukkueen kultavuosien ryhmässä, joka juhli Puolan mestaruutta hopeakauden jälkeen 1961/62. Apostel siirtyi menestyskauden jälkeen Legia Varsovaan, jonka paidassa pääsi lähelle mestaruutta 1968. Palkintokaappi täydentyi kuitenkin kahdella Puolan cupin mestaruudella. Lisäksi Apostel oli Legian kanssa Cup-voittajien Cupissa puolivälierissä 1965.
Kaudeksi 1969 Apostel siirtyi pieneen Orły Chicagoon, josta palasi seuraavana vuonna Legia Varsovaan voittamaan Puolan mestaruutta. Uransa lopun Apostel pelasi Orłyssä, Śląsk Wrocławissa ja Polonia Varsovassa. Hän lopetti pelaajauransa 35-vuotiaana 1976. 
Ura valmentajana.
Pelaajauransa jälkeen Apostel siirtyi valmennuspuolelle. Hän aloitti valmentamisen jo pelaajauransa loppuvaiheessa 1974 MKS Pogoń Siedlcessä ja siirtyi 1977 Puolan jalkapalloliiton palvelukseen alle 18-vuotiaiden maajoukkuevalmentajaksi. Hän toimi nuorisovalmentajana 1980-luvulle saakka ja johdatti alle 18-vuotiaat EM-hopealle 1981 sekä alle 21-vuotiaat EM-puolivälieriin 1984. Tämän menestyksen jälkeen hän palasi entiseen seuraansa Śląsk Wrocławiin, jonka johdatti kaudella 1986/87 Puolan cupin sekä supercupin mestariksi.
Jätettyään Śląsk Wrocławin 1988 Apostel toimi lyhyen aikaa KKS Lech Poznańin ja Orły Chicagon päävalmentajana. Vuonna 1991 hän palasi Lech Poznańin peräsimeen ja luotsasi seuran kahteen peräkkäiseen Puolan mestaruuteen. Mestaruuskautensa jälkeen Apostel toimi hetken aikaa KS Górnik Zabrzen päävalmentajana, kunnes tuli 1994 valituksi Puolan maajoukkueen peräsimeen. Menestys jäi kuitenkin vaisuksi ja Puolan jäätyä rannalle EM-kisoista 1996 Apostel sai lähteä.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Apostel toimi Wisła Krakovan, KS Górnik Zabrzen ja KSZO Ostrowiec Świętokrzyskin päävalmentajana, mutta menestys jäi vaatimattomaksi.
Apostolinen vikaari

Apostolinen vikaari on paavin sijaisen arvonimi paikassa, jossa ei ole katolista piispaa. Tällainen henkilö johtaa apostolista vikariaattia. Nimitystä käytetään myös paavin erikoislähettilään arvonimenä. Norjan katolinen seurakunta kuului vuoteen 1892 asti Ruotsin apostoliseen vikariaattiin. Sen jälkeen apostolinen vikaari työskenteli sekä Oslossa että Tukholmassa. Tanska sai oman apostolisen vikaarin 1892 ja Suomi 1923. Suomen apostolinen vikaarikunta korotettiin hiippakunnaksi 1955.
Katolisen kirkon paikallishallinnon järjestäminen riippuu kirkon aseman vakiintuneisuudesta alueella tai valtiossa. Uusi lähetysalue on aluksi papin johtama missio sui iuris. Sitä seuraa apostolinen prefektuura, jota johtaa apostoliseksi prefektiksi kutsuttu pappi. Hänet nimittää tehtäväänsä paavi ja hänellä on piispan valtuudet, mutta häntä ei ole vihitty piispaksi. Seuraava aste on apostolinen vikariaatti, jota seuraa piispan johtama hiippakunta.