tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Borghese (suku)

Borghese on italialainen ruhtinaallinen aatelissuku. Suku on vaikuttanut etenkin Roomassa ja siihen on kuulunut yksi paavi.
Historia.
Borghesen suku on lähtöisin Sienasta, ja sen edustajia toimi 1200-luvulta alkaen erilaisissa julkisissa viroissa. Varhaista yhteyttä paavinistuimeen edusti vuonna 1456 paavin lähettilääksi Napoliin nimitetty Galgano Borghese. Marcantonio Borghese (1504–1574) asettui 1500-luvulla Roomaan, ja hänen pojastaan Camillo Borghesesta tuli vuonna 1605 paavi nimellä Paavali V. Hän suosi paavina sukulaisiaan, minkä seurauksena suvun vauraus, maine ja vaikutusvalta katolisen kirkon piirissä kasvoivat. Paavali V:n adoptoima ja kardinaaliksi nimittämä siskonpoika Scipione Borghese rakennutti Roomaan tunnetun Villa Borghese -huvilan sekä useita kirkkoja ja palatseja. Hän ja useat suvun myöhemmät jäsenet tulivat tunnetuiksi taiteen keräilijöinä ja taidemesenaatteina.
Nykyiset Borgheset polveutuvat Paavali V:n veljenpojasta Marcantonio II Borghesesta (1601–1658), joka sai jo lapsena haltuunsa Sulmonan ruhtinaskunnan ja lisäksi avioliiton kautta Orsinin suvun maat sekä perintönä sukulaiseltaan Scipione Borgheselta Cencin suvulta takavarikoidut maat. Hänen poikansa Paolo Borghesen avioliiton kautta suvulle on myöhemmin päätynyt myös Aldobrandinin suvun maaomaisuus sekä Aldobrandinin ja Rossanon ruhtinaan arvot. Paolo Borghese (1845–1920) menetti suuren osan suvun omaisuudesta kiinteistökeinotteluilla Roomassa ja joutui huutokauppaamaan suvun taidekokoelmat vuosina 1891–1892. Paavinistuin osti tuolloin suvun arkiston ja Italian valtio Villa Borghesen maalauksineen. Paolon veljen Giulio Borghesen jälkeläiset ottivat käyttöön nimen Torlonia.
Suvun mukaan on nimetty myös Roomassa sijaitseva palatsi Palazzo Borghese, jonka Paavali V rakennutti valmiiksi.
Bahram Asakeran

Bahram Asakeran (s. 13. helmikuuta 1991) on iranilainen kevytsarjan karateka. Hän saavutti Kyokushinin Aasian-mestaruuskilpailuissa pronssia 2019 voitettuaan mitalikamppailussa Dana Aungin.
Biologiset kilpirauhasvalmisteet

Biologiset kilpirauhasvalmisteet ovat sian kilpirauhaskudoksesta valmistettuja biologisia lääkkeitä. 
Biologinen kilpirauhaslääke valmistetaan poistamalla kilpirauhasesta vesi sekä rasva- ja sidekudos. Biologisen kilpirauhaslääkkeen vaikuttava ainesosa on tyreoglobuliini. Kyseessä on kilpirauhasen erittämä T3- ja T4-hormonien varastomuotona toimiva ja kilpirauhasen hormonituotantoon osallistuva glykoproteiini.
Käyttöaihe.
Biologisia kilpirauhaslääkkeitä käytetään kilpirauhasen vajaatoiminnan hoitoon levotyroksiinin sijaan silloin, kun levotyroksiini ei poista oireita. Vuonna 2021 julkaistussa pienimuotoisessa yhdysvaltalaistutkimuksessa havaittiin, että uupumus oli suurin syy biologisen kilpirauhasvalmisteen käyttöön. Seuraavilla sijoilla olivat lihominen, aivosumu ja hiustenlähtö.
Koostumus.
Biologinen kilpirauhaslääke poikkeaa muista kilpirauhaslääkkeistä siinä suhteessa, että se sisältää kaikkia kilpirauhashormoneita. Näitä ovat T3- ja T4-hormonin lisäksi lepoaineenvaihduntaa, lämmöntuottoa, mitokondrioiden toimintaa, painonhallintaa ja lihassolujen muodostusta edistävä sekä ruskeaa rasvakudosta aktivoiva ja veren glukoositasapainoa säätelevä 3,5-dijodityroniini (T2-hormoni), kuumuudensäätelyyn osallistuva tyronamiini ja luuston hajoamista estävä kalsitoniini. 
Biologinen kilpirauhaslääke sisältää myös jodia.
Teho ja haittavaikutukset.
Vuonna 2021 julkaistussa yhdysvaltalaistutkimuksessa havaittiin, että suurin osa levotyroksiinin biologiseen kilpirauhasvalmisteeseen vaihtaneista voi paremmin lääkevaihdon jälkeen. Esimerkiksi uupumuksen ja lihavuuden esiintyvyys väheni 13 prosentista 23:een TSH-arvon ollessa normaali.
Yhdeksän prosenttia biologiseen valmisteeseen siirtyneistä palasi vanhaan lääkitykseen kuuden kuukauden sisällä. Syynä oli esimerkiksi se, ettei lääkevaihdosta ollut hyötyä (19 %), lääkkeen korkea hinta (8 %) tai uuden lääkityksen aiheuttamat haittavaikutukset, kuten sydämentykytys (21 %), ahdistus (13 %) ja ruokahaluttomuus (8 %). Levotyroksiinihoidon aloittaneiden keskeytysprosentti oli neljä ja keskeytyksen syynä oli yleensä sydämentykytys, hiustenlähtö tai gluteeniyliherkkyyden puhkeaminen.
Antti Lehvonen

Antti Lehvonen (29. marraskuuta 1907 Rääkkylä – 3. syyskuuta 1990 Joensuu) oli suomalainen meijerialan yritysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai talousneuvoksen ja kauppaneuvoksen arvonimet.
Henkilöhistoria.
Lehvosen vanhemmat olivat maanviljelijä Vilho Lehvonen ja Maria Kinnunen ja puoliso vuodesta 1937 Siiri Onerva Muhonen. Lehvonen kävi Kuopion tietopuolisen meijerikoulun kurssin 1931 ja Valtion maitotalousopiston isännöitsijäkurssin 1936. Hän työskenteli Ab W. Gutzeit &amp; Co:n laivoilla Saimaalla 1922–1927 ja oli Nurmeksen ja Liperin osuusmeijereiden harjoittelija 1927–1929, Salmin Osuusmeijerin isännöitsijä 1931–1932, Leppäsyrjän Osuusmeijerin isännöitsijä Suojärvellä 1932–1936 ja Joensuun Ympäristön Osuusmeijerin isännöitsijä ja sittemmin toimitusjohtaja 1936–1972, samoin kuin sen johtokunnan puheenjohtaja. Hänellä oli useita osuustoiminnallisia luottamustehtäviä ja hän oli Pielisensuun kunnavaltuuston jäsen. Talousneuvoksen arvonimen Lehvonen sai 1958 ja kauppaneuvoksen arvonimen 1964. Hän oli sotilasarvoltaan reservin vääpeli. Suomen Kulttuurirahaston Pohjois-Karjalan rahasto perusti Lehvosen ja hänen vaimonsa nimeä kantavan rahaston 1967.
Lehvonen oli vuosien 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa Urho Kekkosen vaaliliiton puolueettomana valitsijamiehenä.
Akseli Antikainen

Akseli Johannes Antikainen (5. marraskuuta 1904 Värtsilä – 19. huhtikuuta 1997 Mäntsälä) oli suomalainen liikemies, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Elämä.
Antikaisen vanhemmat olivat hitsaaja Kaarlo (Kalle) Antikainen ja Maria Juvonen. Antikainen kävi kansakoulun 1911–1916 ja Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan Osuuskauppakoulun kurssin 1927. Hän oli Ab Wärtsilä Oy:n rautatehtaan sähkölaitoksen harjoittelija ja konttorin juoksupoika vuodesta 1916, Työväen ja Pienviljelijäin Osuusliikkeen nuorempi myyjä Värtsilässä 1918–1921, Osuusliike Työkansan myyjä ja myymälänhoitaja Kuopiossa 1921–1923, Viipurin Osuusliikkeen Pölläkkälän myymälän vanhempi myyjä, Osuusliike Yhteishyvän myyjä Värtsilässä, Kymenrannan Osuusliikkeen päämyymälän hoitaja Inkeroisissa 1928–1929, Osuusliike Keskimaan pääliikkeen johtaja Jyväskylässä 1930, Saarijärven Osuusliikkeen toimitusjohtaja 1931–1933 ja kauppias Jalasjärvellä 1933–1935. Antikainen oli myös Saarijärven osuusmeijerin isännöitsijä 1932–1933.
Valmisvaatekaupan uranuurtaja Antikaisesta tuli, kun hän perusti vaimonsa kanssa vaatekaupan Kemiin 1935 ja laajensi sen toimintaa myymäläketjuksi, ja oli myöhemmin vaateliikkeiden yhteisen ostoyhtymän ja Suomen vaatemessujen perustajia. Hän kuului myös Vähittäiskaupan Keskusliiton johtokuntaan. Vaatekauppiaana Kemissä Antikainen oli 1935–1941 ja Antikaisen Pukimo Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja 1941–1950 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1941. Antikainen oli myös Kuusaan Pukimo Oy:n perustaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1950–1954, Antikainen ja Pojat avoimen yhtiön perustaja ja yhtiömies 1953–1955 ja Katinette Oy:n perustaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1955. Hän omisti Jokelan kartanon Mäntsälässä vuodesta 1954. Antikaisella oli lukuisia kaupan alan ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin ylikersantti (1943). Kauppaneuvoksen arvonimen Antikainen sai 1965.
Perhe.
Akseli Antikaisen ensimmäinen puoliso oli Lahja Siviä Linqvist, jonka kanssa hän oli naimisissa 1926–1974. Lahja Lindqvistin isä oli kansanedustaja Konsta Lindqvist. Ensimmäisen puolisonsa kuoltua Antikainen avioitui vuonna 1975 Kaarina Katilan kanssa. Antikaisen serkku oli punaupseeri Toivo Antikainen.
Motorola 68000

Motorola 68000 ("MC68000", "m68k", "68k") on Motorola 68000 -sarjan mikroprosessori, joka julkistettiin vuonna 1979. 
Prosessoria käytettiin muun muassa Unix-työasemissa.
Ensimmäinen 68000-malli on sisäisesti 32-bittinen, jossa on 16-bittinen ulkoinen dataväylä ja 24-bittinen ulkoinen osoiteväylä. 
68000:ssa rekisterit ovat 32-bittisiä.
68000:n jälkeen Motorola julkaisi Motorola 68010:n.
Myöhemmät saman sarjan mallit ovat myös ulkoisesti 32-bittisiä alkaen Motorola 68020-mallista. 
Ominaisuudet.
68000 sisältää "supervisor"-tilan järjestelmäohjelmille (käyttöjärjestelmän ytimelle) ja kaksi pino-osoitinta: käyttäjätila (USP) ja supervisor-tila (SSP), joista vain toinen voi olla aktiivisena kerralla ja saatavilla ohjelmoijalle. Osoiterekisteri A7 muuttaa tilaa USP- tai SSP-tilaan. Käyttäjätila on rajoitetumpi ja "supervisor"-tilassa ajettavalla käyttöjärjestelmällä on täysi hallinta järjestelmästä. Tietyt käskyt vaativat "supervisor"-tilan käyttöä ("MOVE to SR") koska ne voivat muuttaa tilarekisterin tilaa.
Valmistus.
68000-mallin prosessoria on valmistettu HMOS-tekniikalla sekä myöhemmin HCMOS-tekniikalla.
68000-mallin prosessorista on valmistettu klooneja japanin markkinoille Hitachin ja Toshiban valmistamina.
MC68EC000-mallista on Freescalen valmistama FLX68000 versio, joka on identtinen mutta "static" suunnittelu joka sallii suorittimen pysäyttämisen.
Toivo Kerko

Toivo Stefan Jaakoppi Kerko (23. maaliskuuta 1915 Marttila – 16. heinäkuuta 1969 Mikkeli) oli suomalainen meijerialan yritysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Kerkon vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Kerko ja Aino Uoti ja puoliso vuodesta 1942 Meri Merimo. Kerko oli meijeriharjoittelija useissa meijereissä 1935–1937 ja valmistui meijeriteknikoksi Valtion Maitotalousopistosta 1939. Hän oli Auran Osuusmeijerin isännöitsijä ja Hämeenlinnan Osuusmeijerin vt. isännöitsijä 1939, Rymättylän–Merimaskun Osuusmeijerin isännöitsijä 1940–1941, Kruusilan Osuusmeijerin isännöitsijä 1942, Valkeakosken Osuusmeijerin isännöitsijä 1943–1948 ja Mikkelin Osuusmeijerin isännöitsijä ja toimitusjohtaja vuodesta 1948. Kerko oli myös Mikkelin Keinosiemennysyhdistyksen toiminnanjohtaja vuodesta 1949. Hän oli Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen 1956–1968 ja kaupunginhallituksen jäsen ja hänellä oli useita osuustoiminnallisia ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Kerko oli reservin kersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1965.
Acren tasavalta

Acren tasavalta (, ) oli separatistitasavalta mykyisessä Brasiliassa ja Perussa. Se itsenäistyi 1899, ja liitettiin lopulta Brasiliaan vuonna 1903. Nykyisin sen alue on Acren osavaltio.
Vuosina 1899–1900 espanjalainen toimittaja ja entinen diplomaatti Luis Gálvez Rodríguez de Arias johti retkikuntaa, joka yritti ottaa haltuunsa nykyisen Acren Boliviassa. Tavoitteena oli liittää Acre Brasiliaan sen itsenäistyttyä Boliviasta. Gálvez julisti itsensä Acren tasavallan presidentiksi 14. heinäkuuta 1899 ja sijoitti pääkaupungin Porto Acreen. Ensimmäinen tasavalta kesti maaliskuuhun 1900, jolloin Brasilian hallitus lähetti joukkoja pidättämään Gálvezin ja antamaan Acren takaisin Bolivialle. Gálvez karkotettiin Espanjaan. Toista tasavaltaa yritettiin vuoden 1900 marraskuussa, mutta sekin epäonnistui. 
Kolmas tasavalta kaatui taisteluiden jälkeen vuonna 1903. Petropoliksen sopimus 17. marraskuuta 1903 asetti Acren Brasilian hallintaan. 25. helmikuuta 1904 Acresta tuli virallisesti Brasiliaa, ja siitä tehtiin osavaltio vuonna 1962.
Ševtšenko

Ševtšenko on ukrainalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Vladimir Aleksejev (mitalitaiteilija)

Vladimir Jefremovitš Aleksejev (; 1784 Venäjän keisarikunta – 1832 Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kuvanveistäjä ja mitalien suunnittelija.
Elämäkerta.
Aleksejev toimi Carl Leberechtin oppilaana Pietarin rahapajassa. Vuonna 1805 hän valmistui ahkeruutensa ja lahjakkuutensa ansiosta mitalimuotoilijaksi. Hänen teoksistaan tunnetuimpia ovat Venäjän keisari Nikolai I:n muotokuva kruunaamisen muistoksi, mitali Preussin kuninkaan Fredrik III:n vierailusta Pietarissa, rauhanmitali Venäjän ja Turkin sodan loputtua vuonna 1829 ja Porvoon valtiopäivien muistomitali. 
Aleksejev käytti teoksissaan signeerausta ”A” tai ”B”.
John Smeaton

John Smeaton (8. kesäkuuta 1724 Austhorpe Lodge, Leeds, Iso-Britannia – 28. lokakuuta 1792 Austhorpe Lodge) oli englantilainen insinööri. Teoreettisen ja käytännöllisen osaamisensa ja kokeidensa ansiosta hänestä tuli yksi modernin insinööritieteen uranuurtajista.
Elämä ja ura.
Smeaton opiskeli Leedsin lukiossa. Hän osoitti jo varhain mieltymystä mekaanisten työkalujen käyttöön, ja 14- tai 15-vuotiaana hän onnistui valmistamaan sorvin. Lopetettuaan koulun 16-vuotiaana hän työskenteli isänsä asianajotoimistossa mutta pyysi lopulta lupaa harjoittaa jotain teknistä ammattia. Hänestä tuli instrumenttivalmistajan oppipoika, ja vuonna 1750 hän perusti oman yrityksensä. Navigoinnissa ja tähtitieteessä käytettävien erilaisten matemaattisten instrumenttien parantamisen lisäksi hän teki kokeita muiden mekaanisten laitteiden parissa, joihin hän perusti artikkelin "An Experimental Inquiry concerning the Native Powers of Water and Wind to turn Mills and other Machines depending on a Circular Motion". Vuonna 1754 hän teki matkan Alankomaihin tutkiakseen paikallisia kanavatöitä.
Smeatonin insinööritaidot olivat tulleet tunnetuiksi hänen Royal Societylle pitämiensä esitelmien ja tiedemiesten kanssa käymiensä keskustelujen ansiosta, ja vuonna 1756 hänelle annettiin tehtäväksi rakentaa uudelleen Eddystonen majakka, joka oli palanut edellisen vuoden joulukuussa. Uuden tornin valmistuttua vuonna 1759 Smeatonin neuvoja pyydettiin usein tärkeissä insinöörityöhankkeissa, kuten kanavien, erityisesti Forthin-Clyden kanavan, rakentamisessa, soiden kuivatuksessa, satamien suunnittelussa sekä siltojen korjaamisessa ja pystyttämisessä, vaikka monet hänen laatimistaan suunnitelmista jäivätkin toteuttamatta taloussyistä. Hän suunnitteli myös lukuisia vesipyöriä, tuulimyllyjä, pumppuja ja muita mekaanisia laitteita. Huomattavan osan ajastaan hän käytti tähtitieteellisiin tutkimuksiin ja havaintoihin, joista hän piti useita esitelmiä Royal Societyn edessä. 
Smeaton sai Royal Societyn Copley-mitalin vuonna 1759.
ARA Salta (1932)

ARA Salta oli Argentiinan laivaston Santa Fe -luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Tosilta. Se laskettiin vesille 17. tammikuuta 1932 ja otettiin palvelukseen saman vuoden lopulla.
Palvelus.
Alus teki tuhannen sukelluksensa 3. elokuuta 1960 ja poistettiin palveluksesta 5. huhtikuuta 1961.
Santa Fe -luokka (1931)

Santa Fe -luokka oli Argentiinan laivaston kolmen Italiassa valmistetun sukellusveneen muodostama alusluokka, joka perustui Cavallini-luokan sukellusveneisiin.
Suna (täsmennyssivu)

Suna voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Mari-Ann Nykänen

Mari-Ann Nykänen (s. 3. helmikuuta 1983) on suomalainen pelaajauransa lopettanut pesäpalloilija. Hän pelasi Superpesistä Rauman Ferassa ja Viinijärven Urheilijoissa.
Nykänen pelasi 78 Superpesiksen runkosarjaottelua. Hän löi 2+9 juoksua, toi 55 juoksua ja keräsi 228 kärkilyöntipistettä, joista 161 ykköspesälle.
Nykänen toimii Joensuun Mailan junioripäällikkönä. Lisäksi hän valmentaa junioripelaajia Joensuun Mailassa ja Viinijärven Urheilijoissa.
Type 97 HMG

Type 97 heavy tank machine gun () on japanilainen raskas konekivääri, joka toimi Keisarillisen Japanin armeijan panssarivaunujen ja panssaroitujen ajoneuvojen konekiväärinä toisessa maailmansodassa. Ase perustui suurelta osin tšekkiläiseen ZB vz. 26 -konekivääriin. Ase käytti 7,7x58 mm Arisaka -kaliiperin patruunoita. Type 97 pystyttiin muuttamaan hieman kevyemmäksi versioksi jalkaväen käyttöön, mutta tämäkin versio painoi lähes 11 ja puoli kiloa, eikä se tullut jalkaväen yleiseen käyttöön. Asetta valmistettiin noin 18 000 kappaletta.
Sotilaspalvelija

Sotilaspalvelija on sotilas, joka on määrätty upseerin henkilökohtaiseen palvelukseen. Nykyaikaisessa armeijassa ei ole enää sotilaspalvelijoita, mutta ne olivat yleisiä vielä ensimmäisessä maailmansodassa. Korkea-arvoista upseeria palveleva toinen upseeri on adjutantti. 
Britannian armeijassa on pitkä perinne sotilaspalvelijoista, jotka ovat toimineet ylemmistä yhteiskuntaluokista tulevien upseerien henkivartijoina ja palvelijoina. Palvelijoista luovuttiin kokonaan vasta toisen maailmansodan jälkeen, mutta esimerkiksi Intian merivoimissa on yhä käytössä sotilaspalvelija eli "sahayak".
Särkikylän työväentalo

Särkikylän Työväentalo on vuonna 1949 valmistunut työväentalo Evijärven kunnan Särkikylässä
Historiaa.
Kylällä aiemmin ollut työväentalo menetettiin Lapuanliikkeen aikana, ja myöhemmin vanha talo paloi. Särkikylän Työväenyhdistys ry rakensi talon pääosiltaan talkoilla. Materiaalihankintoihin järjestettiin keräyksiä ja saatiin lahjoituksia. Nykyisin talo toimii Kylätalona.
Rakennus.
Rankarakenteinen rakennus valmistui 1938. Vuonna 1960 rakennukseen tehtiin korjauksia, jolloin ulkopuolen pystylaudoitus uusittiin. Tuolloin myös alkuperäisenä katteena ollut päre korvattiin huopakatteella. Sisäkatto on paneloitu. Vuoden 1973 remontissa punainen ulkopinta maalattiin ruskeaksi ja sisäseinien pahvien tilalle vaihdettiin lastulevyt. Talossa on alun perin ollut juhlasali, näyttämö, ravintola, kerhohuone ja voimailusali.
Toimintaa talolla.
Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa ja tansseja. Talo on edelleen kunnossa, ja siellä järjestetään myös monenlaisia perhejuhlia.
Amdy Faye

Amdy Moustapha Faye (s. 12. maaliskuuta 1977 Dakar) on senegalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän pelasi pääsarjaurallaan Ranskassa, Englannissa ja yhden kauden Skotlannissa. Hän pelasi Senegalin maajoukkueessa vuosina 2001–2006.
Faye voitti Auxerren joukkueessa Ranskan cupin vuonna 2003. Hän edusti Englannin Valioliigassa Portsmouthia, Newcastle Unitedia, Charlton Athleticia ja Stoke Cityä sekä Skotlannin Valioliigassa lainasopimuksella Rangersia. Hän päätti pelaajauransa kaudella 2010–2011 Englannin mestaruussarjassa Leeds Unitedin joukkueessa.
Faye pelasi Senegalin maajoukkueessa 34 ottelua vuosina 2001–2006. Hän pelasi Afrikan-mestaruuskilpailuissa vuosina 2002 ja 2006. Hän saavutti vuoden 2002 turnauksessa hopeaa, ja Kamerunia vastaan pelatun loppuottelun päättäneessä rangaistuspotkukilpailussa hän veti joukkueensa kolmannen rangaistuspotkun, jonka Kamerunin maalivahti Alioum Boukar torjui. MM-kilpailuissa 2002 Faye tuli vaihdosta kentälle kolmannessa alkulohko-ottelussa Uruguayta vastaan ja pelasi täydet minuutit voitokkaassa neljännesvälieräottelussa Ruotsia vastaan.
Fossora

Fossora on islantilaisen pop-laulaja Björkin kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 30. syyskuuta 2022.
Provani

Provani () on pieni kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön lounaisosassa.
Provani sijaitsee Laukanlahden pohjoispuolen laajan peltoaukean reunalla. Kylän länsireunaa myötäilee Laukantie, joka yhdistää Provanin sen naapurikyliin Heikkilään, Laukkaan ja Eikkulaan. Kaikki kylän neljä taloa sijaitsevat joko tien varrella tai sen tuntumassa.
Provani on varhaiskeskiaikaisen Eikkulan tytärkylä ja itsekin asiakirjojen perusteella niin vanha, että historioitsija Aulis Oja epäilee sen olevan nimestään huolimatta 1200-luvun lopun ruotsalaista uudisasutusta vanhempi. Provani oli yhden talon muodostama kylä eli yksinäistalo 1920-luvulle saakka, jolloin sen torppa Rantala itsenäistyi. Kylään on tämän lisäksi lohkottu Traanan tila vuonna 1958 ja Ponttarin talo vuonna 1991.
Safroli

Safroli (C10H10O2) on aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa hajusteiden ja muiden yhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Safrolia esiintyy useissa kasveissa muun muassa amerikansassafraksessa ("Sassafras albidum"), kamferipuussa ("Cinnamomum camphora") ja viherlaakereissa ("Ocotea"). Huoneenlämpötilassa yhdiste on väritöntä tai vaaleankeltaista nestettä. Safroli ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Aine hapettuu helposti. Safroli saattaa olla karsinogeenistä. 
Safrolia valmistetaan tislaamalla sassafraksista tai kamferipuusta.
Safrolia käytetään ainesosana hajusteissa ja kosmetiikkatuotteissa kuten suihkugeeleissä. Siitä myös valmistetaan useita muita yhdisteitä kuten hajusteaineita, hyönteismyrkkyjä ja lääkkeitä.
Safrolia voidaan käyttää myös huumausaineen valmistukseen.
Ali Fazal

Ali Fazal (s. 15. lokakuuta 1986 Lucknow, Uttar Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä ja malli, joka työskentelee pääasiassa hindinkielisissä elokuvissa ja televisiossa. Hänen kansainvälisiin elokuviinsa kuuluvat "Victoria &amp; Abdul" (2017) ja "Kuolema Niilillä" (2022).
Yksityiselämä.
Fazal on naimisissa näyttelijä Richa Chaddan kanssa.
ARA Santa Fe (1931)

ARA Santa Fe oli Argentiinan laivaston Santa Fe -luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Tosilta. Se laskettiin vesille 28. heinäkuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 1932.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 23. huhtikuuta 1959.
ARA Santiago del Estero (1932)

ARA Santiago del Estero oli Argentiinan laivaston Santa Fe -luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Tosilta. Se laskettiin vesille 28. maaliskuuta 1932 ja otettiin palvelukseen 1933.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 23. huhtikuuta 1959.
Catamarca-luokka

Catamarca-luokka oli Argentiinan laivaston kahden hävittäjän muodostama alusluokka.
Luokan alukset kuuluivat 12 aluksen ryhmään, jonka alukset tilattiin 1910 Saksasta, Britteinsaarilta ja Ranskasta. Kruppin valmistamat alukset maksoivat 124 360 puntaa kappale ja ne saivat runkonumerot D1 ja D2. Alukset siirrettiin Argentiinaan kesällä 1912.
Burundin kuningaskunta

Burundin kuningaskunta (holl. "Koninkrijk Boeroendi", ransk. "Royaume du Burundi", saks. "Königreich Burundi", myös Urundin kuningaskunta) oli vuosina 1680–1966 olemassa ollut bantujen johtama valtio nykyisen Burundin tasavallan alueella. Monarkia oli olemassa 1800- ja 1900-luvuilla, vaikka se oli Saksan (vuosina 1890–1916) ja Belgian (vuosina 1916–1962) siirtomaana. Tämän jälkeen se oli muutaman vuoden ajan itsenäinen valtio.
Historia.
Maasta tuli osa Saksan keisarikunnan siirtomaata Saksan Itä-Afrikkaa vuonna 1890, joskin se ei merkittävästi hallinnut kuningaskuntaa. 
Ensimmäisen maailmansodan aikana naapurissa sijainneen Belgian Kongon sotajoukot valloittivat seudun, joka sodan jälkeen jäi yhdessä Ruandan kanssa Belgian hallintaan Ruanda-Urundi-nimisenä Kansainliiton mandaattialueena. Uusi emämaa kuitenkin säilytti suuren osan kuningaskunnan perustuslaista ennallaan. Toisen maailmansodan jälkeen Ruanda-Urundi muutettiin Belgian hallitsemaksi YK:n huoltohallintoalueeksi.
Vuonna 1962 maa itsenäistyi Belgiasta, jolloin se muutettiin perustuslailliseksi monarkiaksi, jonka jälkeen parlamentti sai enemmän valtaa kuin mwemi (kuningas).
Maan enemmistökansa hutujen ja vähemmistössä olleen tutsien välit kiristyivät vuosien 1963 ja 1965 välillä ja väkivalta lisääntyi. Tämä kulminoitui epäonnistuneeseen vallankaappaukseen Mwambutsa IV:n monarkiaa vastaan vuonna 1965. Hänen poikansa Ntare V nousi valtaistuimelle toisen vallankaappausyrityksen jälkeen kesällä 1966, mutta saman vuoden marraskuussa hänet syöstiin vallasta pääministeri Michel Micomberon johtamassa vallankumouksessa, jonka jälkeen tämä lakkautti monarkian.
Joseph von Hammer-Purgstall

Joseph von Hammer-Purgstall (9. kesäkuuta 1774 Graz, Steiermark – 23. marraskuuta 1856 Wien, Itävallan keisarikunta) oli itävaltalainen vapaaherra, diplomaatti ja orientalisti.
Elämä ja ura.
Hammer opiskeli Grazissa ja Wienissä ja siirtyi vuonna 1788 Wienin itämaiseen akatemiaan omistautuakseen itämaisille kielille. Ensimmäisen tieteellisen työnsä hän teki Meninskin arabian, persian ja turkin sanakirjan toimittajan von Jenischin työtoverina. Hän astui diplomatian palvelukseen vuonna 1796, ja hänet nimitettiin vuonna 1799 Itävallan Konstantinopolin suurlähetystöön. Hän osallistui amiraali William Sidney Smithin ja kenraali John Hely Hutchinsonin johtamaan ranskalaisten vastaiseen sotaretkeen. Vuonna 1807 hän palasi idästä Wieniin, jossa hän jatkoi eri diplomaattitehtävissä. Hänestä tehtiin salaneuvos, ja perittyään vuonna 1835 kreivitär Purgstallin kartanot Steiermarkissa hänelle myönnettiin vapaaherran arvonimi. Hän sai luvan liittää kreivittären nimen omaansa. Vuonna 1847 hänet valittiin vastaperustetun Itävallan tiedeakatemian ensimmäiseksi presidentiksi.
Hammer-Purgstall kirjoitti viidenkymmenen vuoden ajan laajasti eri aiheista ja julkaisi lukuisia tekstejä ja käännöksiä arabialaisista, persialaisista ja turkkilaisista kirjailijoista, muun muassa Al-Mutanabbin, Al-Zamakhsharin, Muhammed Šemseddin Hafizin, Mahmoud Shabestarin ja Bâkin teoksia, sekä itämaiden historiasta. Hänen pääteoksensa on "Geschichte des osmanischen Reiches" (1827–1835). Hammer-Purgstall oli erittäin tuottelias kirjailija, mutta hänen tietämyksensä itämaisista kielistä oli puutteellinen. Hänen julkaisunsa ovat epäluotettavia ja käännökset usein epätarkkoja. Hänen käännöksillään on kuitenkin ollut huomattava vaikutus erityisesti saksalaisiin kirjailijoihin, muun muassa Goetheen, Rückertiin ja Plateniin.
Claës Stenius

Claës Richard Stenius (21. syyskuuta 1863 Oravaaran kartano, Tohmajärvi – 19. toukokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen eversti ja Topografikunnan päällikkö.
Steniuksen vanhemmat olivat kruununnimismies Axel Gabriel Stenius (1823–1902) ja Lovisa Charlotta Winter (1824–1899. Stenius suoritti upseeritutkinnon 1890 Haminan kadettikoulussa ja oli sitten kolmen vuoden ajan upseerina venäläisessä rakuunarykmentissä Kaukasiassa. Vuonna 1893 hän tuli upseeriksi Suomen rakuunarykmenttiin. Vuonna 1894 hänet ylennettiin luutnantiksi ja komennettiin Haminan kadettikouluun komppanianupseeriksi ja ratsastuksen opettajaksi. Stenius erosi armeijasta 1901 ratsumestarin arvoisena ja toimi sitten valtion rautateillä virkamiehenä vuoteen 1918 saakka.
Suomen sisällissodan alettua Stenius tuli kenraali C. G. E. Mannerheimin esikunnan topografiosaston päälliköksi. Sodan jälkeen hän toimi yleisesikunnan topografikunnan ja maanmittaushallituksen topografiosaston päällikkönä vuoteen 1928 saakka, jolloin hän siirtyi eläkkeelle.
Stenius teki topografisia tutkimuksia Ruotsissa, Tanskassa ja Ranskassa. Hän toimi Ruotsin punaisen ristin vuosina 1920—1926 julkaiseman pohjoismaisen maailman kartaston aputoimittajana ja oli puheenjohtajana komiteassa, jonka tehtävänä oli toimittaa suomenkielinen geodesian oppikirja ja laajempi topografian oppikirja. Stenius harrasti musiikkia ja historiaa. Hän kirjoitti sanat topografikunnan marssiin, jonka on säveltänyt Armas Järnefelt.
Afrikanranska

Afrikanranska () on yleistermi kaikille Afrikan mantereella puhuttaville ranskan kielen varianteille. Vuonna 2018 ranskanpuhujia mantereella arvioitiin olevan noin 141 miljoonaa. Väkilukuun suhteutettuna eniten ranskan puhujia oli Mauritiuksella (73 % koko väestöstä) kun taas absoluuttisesti mitattuna Kongon demokraattisessa tasavallassa (42,5 miljoonaa). Afrikassa on enemmän ranskan puhujia kuin missään muualla yksittäisellä mantereella.
Afrikassa on yhteensä 21 maata, joissa ranska on virallinen kieli. Monikielisyys on yleistä. Mantereen väestönkasvun kiihtyessä ranskankielisten afrikkalaisten määrän uskotaan vain kasvavan tulevaisuudessa.
Jaottelu.
Afrikanranska ei ole yksi yhtenäinen ranskan kielen variantti, vaan pelkästään maantieteellinen yleistävä termi. Afrikassa puhuttavat ranskan kielen variantit voidaan jakaa karkeasti viiteen alaryhmään maantieteellisen sijainnin perusteella:
Luettelo Afrikan maista ranskan kielen taidon mukaan.
Ranskan taito Afrikan maissa Organisation internationale de la Francophonien mukaan (OIF).
Piirteitä.
Suurimmat erot afrikanranskan ja yleiskielen välillä ovat sanastossa. Nämä sanastolliset erot jaetaan kahteen ryhmään: ei-ranskasta tulleet sanat sekä eriävän merkityksen omaavat sanat. Eroja on myös ääntämyksessä ja kieliopissa.
Englannin kielellä on ollut huomattava vaikutus afrikanranskaan etenkin sanastotasolla. Esimerkkejä:
Tunisian kuningaskunta

Tunisian kuningaskunta (, ) oli lyhytaikainen Pohjois-Afrikassa sijainnut valtio, joka perustettiin Tunisian itsenäistyttyä Ranskasta 20. maaliskuuta 1956. Se lakkautettiin 25. heinäkuuta 1957, kun maa julistettiin tasavallaksi.
Historia.
Tunisia itsenäistyi Ranskasta maaliskuussa 1956 kuningaskuntana, ja sen kuninkaaksi tuli edeltäneen siirtomaan, Ranskan Tunisian Bey Muhammad VIII.
Valtio ehti olla monarkiana hieman yli vuoden, kun se julistettiin tasavallaksi. Tämän jälkeen Habib Bourguibasta tuli maan johtaja seuraaviin vaaleihin asti, jotka hän voitti. Kuningas asetettiin perheineen kotiarestiin Hashemiten palatsiin La Manoubaan. Vuoden kuluttua heidät siirrettiin taloon La Soukraan ja vapautettiin vuonna 1960. Muhammad muutti tämän jälkeen poikansa, prinssi Salah Eddinen kanssa Lafayetteen, jossa hän asui kuolemaansa saakka, vuoteen 1962.
Ole Espersen

Ole Mogens Espersen (20. joulukuuta 1934 Bornholm – 4. joulukuuta 2020 Bornholm) oli tanskalainen juristi, professori ja sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1973–1994 ja toimi Tanskan oikeusministerinä 1981–1982. Vuosina 1974–1977 hän oli meppi.
Skaraborgs Allehanda

Skaraborgs Allehanda (lyh. SLA; vuosina 1884–1981 "Skaraborgs Läns Annonsblad", 1981–1998 "Skaraborgs Läns Allehanda") on ruotsalainen vuonna 1884 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Skövde. Se ilmestyy kuudesti viikossa ja kuuluu NWT Media AB -konserniin.
Iran Aircraft Manufacturing Industrial Company

Iran Aircraft Manufacturing Industrial Company tai Iran Aircraft Manufacturing (, lyhennys HESA) on iranilainen valtiollinen ilmailu- ja aseteollisuusyhtiö.
Sándor Kőrösi Csoma

Sándor Kőrösi Csoma (myös kirjoitusasussa Alexander Csoma de Kőrös tai de Koros) (1784 Körös, Transilvania – 11. huhtikuuta 1842 Darjeeling, Intia) oli unkarilainen tutkimusmatkailija ja filologi, jota pidetään länsimaisen tibetologian tai Tiibetin tutkimuksen tieteenalan perustajana.
Elämä ja ura.
Csoma kuului köyhtyneeseen székely-aatelissukuun. Hän opiskeli vuosina 1815–1818 Göttingenin yliopistossa lääketiedettä ja itämaisia kieliä ja teki siellä päätöksen etsiä magyaarien alkuperäistä kotiseutua Aasian sisäosista. Vuosina 1820–1831 hän matkusti Egyptissä, Syyriassa, Buharassa, Punjabissa, Kashmirissa ja muissa maissa. Hän matkusti Tiibetiin, jossa hän vietti neljä vuotta buddhalaisluostarissa opiskellen tiibetin kieltä ja buddhalaista kirjallisuutta. Käydessään Bengalissa tiibetin kielen taitonsa ansiosta hän sai töitä sikäläisen aasialaisen seuran kirjastosta, jossa oli yli 1000 kyseistä kieltä käsittelevää nidettä. Näiden avulla Csoma toi tiibetin kielen ja kirjallisuuden eurooppalaisen oppineiston ulottuville erityisesti uraauurtavilla teoksillaan "A grammar of the Tibetan language" (1834) ja "Essay towards a dictionary Tibetan and English" (1835). Hän kirjoitti myös useita Tiibetin kieltä ja kirjallisuutta käsitteleviä artikkeleita Bengalin aasialaisen seuran aikakauslehteen ja julkaisi analyysin tiibetinbuddhalaisten pyhistä kirjoituksista Kangyurista. Hänen maineensa oli nyt saavuttanut hänen kotimaansa, ja hän sai sieltä palkkaa, jonka hän käytti kirjojen hankkimiseen intialaisiin kirjastoihin. Hän vietti jonkin aikaa Kalkutassa opiskellen sanskritia ja useita muita kieliä, mutta hän kuoli äkillisesti vuonna 1842 Darjeelingissa.
Renault 4 (2025)

Renault 4 on Renault’n tuleva sähköauto, jonka valmistuksen on suunniteltu alkavan vuonna 2025. Se tulee olemaan crossover, joka perustuu muotoilultaan historialliseen Renault 4 -malliin.
North Hero

North Hero on kunta ("town") Yhdysvalloissa Vermontin osavaltiossa. Sen väkiluku oli 939 vuonna 2020. Kunta toimii Grand Islen piirikunnan hallintokeskuksena. Kunta on nimetty Amerikan vallankumoustaistelija Ethan Allenin kunniaksi.
Yhdysvaltain senaattori Bernie Sanders omistaa kesäasunnon North Herossa.
Väestö.
Vuonna 2020 North Heron 939 asukkaasta valkoisia oli 91,8 %, mustia 0,9 %, alkuperäisasukkaita 0,7 % ja aasialaisia 0,1 %. Asukkaista 0,6 % kuului johonkin muuhun rotuun, ja 5,8 % asukkaista asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. Asukkaista 5,2 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 5,1 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
M2 (Varsovan metro)

M2 on Varsovan toinen metrolinja. Se on 18 kilometriä pitkä ja siinä on 21 asemaa. Linja kulkee kokonaan maan alla. Keskimääräinen matka-aika linjalla on noin 33 minuuttia. Linjan rakentaminen aloitettiin vuonna 2010, ja se yhdistää Bemowon aseman lännessä ja Bródnon aseman idässä. 
Historia.
Vuonna 1971 laadittiin suunnitelma Varsovan metroverkosta, jossa toinen linja kulkee lännestä koilliseen. Seuraavina vuosina näitä suunnitelmia muutettiin vain vähän. Kesäkuussa 1979 suunniteltiin, että toinen linja yhdistäisi Bemowon ja Białołękan alueet. Kun ensimmäisen metrolinjan rakentaminen alkoi 1980-luvun alussa, linjan muutamaa vuotta aiemmin suunniteltu reitti säilytettiin. Syyskuussa 1992 suunniteltiin, että toinen linja kulkisi Jelonkin asemalta Dąbrówkan asemalle. Tuolloin toinen linja ohitti Targówekin kaupunginosan, sillä alun perin neljännen metrolinjan oli tarkoitus yhdistää se kaupungin keskustaan. Vuodesta 2001 lähtien, jolloin hankkeiden linjojen määrä vähennettiin kolmeen, päätettiin kuitenkin jatkaa M2-linjaa Targówekin alueen kautta. Samana vuonna suunniteltiin, että maanalaisen radan toinen linja yhdistäisi Chrzanówin aseman ja Bródnon aseman. Seuraavina vuosina tehtiin uusia tutkimuksia, ja marraskuussa 2005 päätettiin, että M2-rata rakennettaisiin vaiheittain vuoteen 2020 mennessä. Eniten matkustajia odotettiin Daszyńskin liikenneympyrän ja Dworzec Wileńskin aseman väliselle osuudelle, joten tämä osuus päätettiin rakentaa ensin. Itäinen ja läntinen osa oli tarkoitus lisätä myöhemmin. M2-linjan keskiosan suunnittelua ja rakentamista koskeva sopimus allekirjoitettiin 28. lokakuuta 2009. Ensimmäiset valmistelevat työt aloitettiin 16. elokuuta 2010, ja tätä päivämäärää pidetään rakentamisen alkamispäivänä. Tuolloin radan keskiosan odotettiin avautuvan lokakuussa 2013. 14.-15. elokuuta 2012 välisenä yönä, kun tunnelin rakentamista Veiksel-joen uoman alla aloitettiin, rakennustyömaalle tulvi kuitenkin nestemäistä maa-ainesta, mikä pysäytti työt useiksi kuukausiksi. Linjan lopulliseksi avauspäiväksi asetettiin 14. joulukuuta 2014. Määräaikaa ei kuitenkaan noudatettu, ja ensimmäiset seitsemän asemaa avattiin 8. maaliskuuta 2015.
Asemat.
Luettelo M2-linjan asemista lännestä itään: 
Tulevaisuuden suunnitelmat.
Läntiselle osuudelle rakennetaan kolme asemaa, Lazurowa, Chrzanów ja Karolin, sekä STP Karolinin metrovarikko. Vuonna 2018 ennakoitiin, että ne avattaisiin vuonna 2023 rakennustyöt aloitettiin vasta 2022 ja laajennuksen on tarkoitus avautua vuonna 2026. 
Kalusto.
Tällä hetkellä M2-linjalla käytetään ainoastaan vuonna 2012 valmistettuja Siemens Inspiro -vaunuja, ja Škoda Varsovia -junia on tarkoitus käyttää syksystä 2022 alkaen.
Stepan H’mara

Stepan Ilkovytš H’mara (; 12. lokakuuta 1937 Bobiatyn, Puolan toinen tasavalta (nyk. Bobjatyn, Lvivin alue, Ukraina) – 21. helmikuuta 2024), nimimerkki Maksym Sahaidak (), oli ukrainalainen poliitikko ja neuvostoajan toisinajattelija. Hän toimi aktiivisesti politiikassa, ja siitä syystä hänet tuomittiin vankeusrangaistukseen. Hän oli ammatiltaan hammaslääkäri.
H’mara syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän valmistui vuonna 1964 hammaslääkäriksi Lvivin lääketieteen instituutista ja työskenteli Sokalissa. Hän levitti 1960–1970-luvulla samizdat-kirjallisuutta ja käänsi ukrainaksi Andrei Saharovin esseen ”Pohdintoja edistyksestä, rauhanomaisesta rinnakkainelosta ja henkisestä vapaudesta”.
Kun "Ukrajinskyi visnykin" päätoimittaja Vjatšeslav Tšornovil tammikuussa 1972 pidätettiin, H’mara otti yhdessä muiden kanssa tehtävän vastuulleen, ja numerot seitsemän ja kahdeksan salakuljetettiin ulkomaille, missä ne julkaistiin ja käännettiin myös englanniksi. Tekstit olivat pääasiassa H’maran kirjoittamia, ja hän käytti nimimerkkiä Maksym Sahaidak kirjoituksessaan ’Ukrainalaisten kulttuurinen tuhoaminen Neuvostoliitossa’. Hän joutui KGB:n tutkinnan kohteeksi, mutta tutkinta jäi tuloksettomaksi. Seuraava numero yhdeksän jäi KGB:n käsiin, kun sitä yritettiin salakuljettaa ulkomaille.
H’mara pidätettiin 31. maaliskuuta 1980, ja hänet sekä Oles ja Vitali Ševtšenko tuomittiin Lvivin tuomioistuimessa seitsemäksi vuodeksi työleirille ja viideksi vuodeksi karkotukseen. Hän suoritti rangaistuksen Permissä pakkotyöleirillä. Hän vastusti sielläkin ihmisoikeusrikkomuksia, mikä pidensi hänen saamaansa rangaistusta. Hänet kuitenkin ”armahdettiin” 12. helmikuuta 1987, puolitoista kuukautta ennen kuin pakkotyöleirituomio olisi päättynyt. Vapauduttuaan hän jatkoi poliittista osallistumista ja oli myös Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon laillistamisen puolesta toimivan komitean jäsen. Hän oli mukana myös kotiseutunsa paikallispolitiikassa 1990-luvulla. Itsenäistyneessäkin Ukrainassa hän joutui vastakkain viranomaisten kanssa, ja hänet pidätettiin marraskuussa 1990, mistä seurasi laajoja mielenosoituksia. Hän osallistui vuonna 1992 Ukrainan republikaanipuolueen perustamiskokoukseen, jossa hänet valittiin varapuheenjohtajaksi. Hän kuitenkin erosi puolueesta vuonna 1992 ja oli perustamassa Ukrainan konservatiivista republikaanipuoluetta, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi hänet valittiin.
Omar al-Duaij

Omar Mohammed al-Duaij (s. 1990) on kuwaitilainen kevytsarjan karateka. Hän saavutti Kyokushinin Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa ja Turkin kansainvälisessä cupissa hopeaa. Al-Duaij on myös otellut kerran EM-kilpailussa ja MM-kilpailussa.
Kilpaura.
Al-Duaij aloitti kilpailemisen 2006 ja saavutti sen jälkeen menestystä kansainvälisesti. Hän tuli toiseksi ensimmäisissä Arabian Gulf turnauksessa Bahrainissa, pronssia lähi-idän turnauksessa Tunisiassa, sekä Iranin kansainvälisessä turnauksessa.
Tammikuussa 2020 al-Duaij saavutti hopeaa Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa hävittyään loppuottelussa Christian Buffaloelle.
Kesäkuussa 2022 al-Duaij oli mukana EM-kilpailuissa, jossa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Samuel Quesadalle tuomariäänin ja sijoittui 15 parhaan joukkoon. Lokakuussa al-Duaij saavutti hopeaa Turkissa järjestetyssä kansainvälisessä cupissa. Hän hävisi loppuottelussa hallitsevalle Euroopan mestarille Aleksandar Stoimenoville.
Helmikuussa 2023 al-Duaij saavutti pronssia Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa. Marraskuussa hän oli mukana MM-kilpailuissa. Al-Duaij eteni suoraan toiselle kierrokselle, jossa hän hävisi Yuki Okuderalle.
Goudourville

Goudourville on kunta Lounais-Ranskassa Tarn-et-Garonnen departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Canal de Golfech’n varrella, noin 23 kilometriä Castelsarrasinin kaupungista länteen.
Kunnan nähtävyyksiä on keskiaikainen linna "Château de Goudourville". Linnan rakennutti Hugues De Gasques vuonna 1081. Linna joutui useiden hyökkäyksien kohteeksi. Vuonna 1211 Simon de Monfortin piiritti linnaa onnistumatta kuitenkaan sitä valloittamaan. Vuonna 1360 linnaan hyökkäsi Englannin Musta prinssi. Vuonna 1587 Henrik Navarralainen, tuleva Ranskan kuningas Henrik IV, toi linnaan rakastetulleen Diane d'Andoinsille 22 kappaletta Coutrasin taistelussa voittamiensa vihollisten lippuja. Vuonna 1745 Louis De Berdolle kunnosti linnan nykyiseen asuunsa. Linna on historiallinen muistomerkki.
Näkemä

Näkemä on tietekniikassa käytettävä käsite alueesta, jonka tienkäyttäjä pystyy havaitsemaan. Näkemiä tarvitsevat kaikki tienkäyttäjät, mutta tienkäyttäjän liikennenopeus vaikuttaa merkittävästi näkemän pituuteen.
Pysähtymisnäkemä.
Pysähtymisnäkemällä tarkoitetaan tienkäyttäjän eteensä näkemää matkaa, joka vaaditaan mitoitusnopeudesta pysähtymiseen. Näkemässä huomioidaan reaktioaikana kuljettu ja jarruttamisen aikana edetty matka. Mitä suurempi on väylän mitoitusnopeus sitä pidempi on vaadittava pysähtymisnäkemä jarrutusmatkan kasvaessa. Pysähtymisnäkemä on liikenneturvallisuuden kannalta vähimmäismatka, joka jokaisen tienkäyttäjän tulee nähdä eteensä. 
Kohtaamisnäkemä.
Kohtaamisnäkemässä huomioidaan vastakkaisista suunnista toisiaan lähestyvien tienkäyttäjien mahdollisuus pysähtyä ennen yhteentörmäystä. Kohtaamisnäkemä on kaksi kertaa pysähtymisnäkemän mittainen.
Ohitusnäkemä.
Ohitusnäkemä on matka, jonka eteenpäin näkeminen on välttämätöntä turvalliseen ohitukseen.
Liittymisnäkemä.
Liittymisnäkemä on matka, joka väistämisvelvollisen tienkäyttäjän tulee nähdä eteensä tasoliittymää lähestyessään.
Näkemäeste.
Fyysinen rakenteen, kasvillisuuden tai maastonmuodon aiheuttama näkyvyyden estyminen on näkemäeste. Osa näkemäesteistä voidaan poistaa esim. louhimalla kalliota tai kaatamalla puustoa, mutta toisinaan joudutaan asettamaan tienkäyttäjille rajoituksia näkemäesteen takia. Esimerkiksi liittymäalueella sijaitseva näkemäeste voi vaatia pakollisen pysähtymisen liittymisnäkemän ollessa puutteellinen.
Näkemäalue.
Näkemäalueella varmistetaan liittymisnäkemä väistämisvelvollisille tienkäyttäjille. Tiesuunnitelmassa tulee lain mukaan esittää näkemäalueet tasoliittymiin ja -risteyksiin. Näkemäalueelle ei saa rakentaa ja ELY-keskuksella on oikeus poistaa lainvoimaisen tiesuunnitelman näkemäalueilta mahdolliset näkemäesteet. Näkemäalueseen liittyvät kiellot ja oikeudet on määritetty laissa liikennejärjestelmistä ja maanteistä (45 §). 
Näkemäalue merkitään tiesuunnitelmaan suunnitelman valmistuessa voimassa olevan väyläviraston esitystapaohjeen mukaisesti. Jos näkemäalue mahtuu kokonaisuudessaan tiealueelle, ei sitä merkitä erikseen.
Hryhori Tšubai

Hryhori (Hrytsko) Tšubai ( eli Грицько Чубай; 23. tammikuuta 1949 Berezynyi, Kozynin piiri, Rivnen alue, Ukrainan SNT – 16. toukokuuta 1982 Lviv, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen runoilija, kääntäjä ja 1960–1970-lukujen vaihteen tienoon ukrainalaisen maanalaisen kulttuurin keskeisiä hahmoja.
Volhyniassa syntynyt Tšubai muutti Lviviin 1969 ja sai suosiota underground-piireissä runolla ”Vertep”. Ihor ja Iryna Kalynetsin kautta Tšubai tutustui Ukrainan toisinajattelijaliikkeeseen ja sen samizdat-julkaisuihin. Hänen ympärilleen kerääntyi nonkonformistisen kulttuurin nuoria edustajia, kuten Oleh Lyšeha, Viktor Morozov, Mykola Riabtšuk, Roman Kis, Orest Javorskyi, Volodymyr Javorskyi ja myöhemmin Juri Vynnytšuk ynnä muita. Salaisissa kokouksissa keskusteltiin kulttuurivirtauksista ja Neuvostoliitossa kielletyistä ilmiöistä.
Tšubai julkaisi 1971 samizdat-julkaisuna kirjallisen kalenterin "Skrynja" ("Arkku"), jossa oli hänen omia runojaan, puolalaisen näytelmäkirjailijan Tadeusz Różewiczin näytelmän käännös ja kirjoituksia muilta toisinajattelijoilta. "Skrynja" oli täysin epäpoliittinen, KGB:n mielestä kuitenkin kumouksellinen. Tšubai pidätettiin 1972 ja hän päätyi kolmeksi päiväksi KGB:n vankilaan. Ryhmän muita jäseniä erotettiin yliopistoista ja vainottiin eri tavoin. Ukrainan toisinajattelijaliikkeeseen kohdistuneiden toimien vuoksi maanalaisten kulttuuriryhmien toiminta supistui ja ryhmät hajosivat. Vapauduttuaan Tšubai totesi olevansa täysin eristyksissä ja jäi vaille työtä. Vasta 1978 hän pääsi ilmoittautumaan opiskelijaksi moskovalaiseen Maksim Gorkin kirjallisuusinstituuttiin. Hän kuitenkin kuoli 33-vuotiaana vuonna 1982.
Tšubai tunsi eurooppalaista modernistista runoutta ja kirjoitti pääosan tuotannostaan vähän yli 20-vuotiaana. Osa runoista oli enemmän tai vähemmän kriittistä neuvostojärjestelmää kohtaan. Ilmaistakseen ajatuksiaan hän hyödynsi runoissaan monimutkaisia vertauksia ja uskonnollista kuvastoa. Tšubain runoilla oli hänen varhaisesta kuolemastaan huolimatta merkitystä neuvostoaikaa edeltävän modernismin perinnön siirtämisessä neuvostoajan jälkeiseen ukrainalaiseen kirjallisuuteen. Hänen tuotannollaan ja persoonallaan on ollut merkittävä vaikutus nuoriin nonkonformistisiin runoilijoihin, joista muodostui niin sanottu 1980-lukulaisten sukupolvi, ja itsenäisessä Ukrainassa Tšubailla ja hänen tuotannollaan on kulttiasema. Hänet haudattiin 1995 uudestaan Lvivin historialliselle Lytšakivin hautausmaalle.
Tšubain esikoiskokoelma "Hovoryty, movtšaty, i hovorytyi znovu" (The Speak, To Be Silent, and To Speak Again) ilmestyi vasta 1990, ja sitä täydellisempi kokoelma 1998 nimellä "Platš Ieremi: Poezi" (’Jeremiaan itkuvirsi: runoja’). Kokoelmassa on aikalaisten muistelmia Tšubaista. Kootut teokset ilmestyi 2013 Lvivissä. Lastenrunokokoelma "Skoromovka ne dlja vovka" (’Kielenvääntäjät eivät sovi susille’) ilmestyi 2008. Hänen runojaan on käännetty muille kielille ja niitä on sävelletty suosituiksi lauluiksi.
Tšubain pojan Taras Tšubain ja tämän yhtyeen tuotannossa on Tšubain runoja sävellettyinä.
Vladimir Aleksejev

Vladimir Aleksejev -nimisiä henkilöitä ovat:
Olavi Uitto

Veikko Olavi Uitto (13. huhtikuuta 1912 Alahärmä – 3. toukokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Uiton vanhemmat olivat liikemies Kaarlo Uitto ja Jenny Katariina Rannanjärvi ja puolisot 1937–1958 Taimi Kyllikki Sironen ja vuodesta 1962 toimitusjohtaja, kauppaneuvos Eila Rissanen, aiemmin Friman. Olavi Uitto kävi kansakoulun 1926 ja sai päästötodistuksen Jyväskylän kauppakoulusta 1936. 
Hän oli Salmen Saha Oy:n työnjohtaja Pyhäsalmella 1929–1930, Puutavaraliike Kaarlo Uiton piirimies Kokkolassa 1932–1934 ja 1936–1937, Toiminimi Puvusto-Aitan perustaja, omistaja ja toimitusjohtaja Hyvinkäällä vuodesta 1939 ja Vaasassa 1938–1941, Vaasan Kappatehdas Oy:n, vuodesta 1944 Vaato Oy, pääomistaja ja toimitusjohtaja 1941–1976 sekä yhtiön johtokunnan jäsen 1941–1984, Pohjan Neito Oy:n pääosakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1961–1964 ja johtokunnan jäsen 1964–1984 sekä Vestio Oy:n pääosakas ja toimitusjohtaja 1963–1966 ja johtokunnan puheenjohtaja 1963–1990. 
Uitto oli Ajatar Oy:n pääosakas ja johtokunnan puheenjohtaja 1952–1984, Valintatalo-yhtiön johtokunnan puheenjohtaja 1966–1984 ja Aleksi 13 -yhtiön johtokunnan puheenjohtaja 1967–1984. Hän osallistui myös aktiivisesti alansa järjestötoimintaan. Sotilasarvoltaan Uitto oli reservin alikersantti 1932. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1965.
Tuovilanlahden työväentalo

Tuovilanlahden työväentalo oli Maaningan kunnan (vuodesta 2015 lähtien osa Kuopiota) Tuovilanlahden kylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Tuovilanlahden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905, ja perustavassa kokouksessa mukaan liittyi toistakymmentä jäsentä. Vuonna 1913 yhdistys osti itselleen talon Lapinlahdelta, purki sen ja rakensi siitä työväentalon vuokratontilleen. Talo valmistui vuonna 1914. Vuokrasopimuksen lakattua parin vuoden kuluttua talo oli jälleen siirrettävä, ja sitä myös laajennettiin. Vuonna 1923 yhdistys erosi SDP:sta ja liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, ja sen talo takavarikoitiin. Jo vuonna 1925 yhdistys kuitenkin liittyi takaisin SDP:hen.
Joulukuussa 1931 joukko maaninkalaisia sulki talon omavaltaisesti laudoittamalla sen ovet ja ikkunat kiinni. Talolle ilmestyi iltamien alkupuolella parinkymmenen miehen joukko, joka käski iltamaan osallistujat ulos talosta ja naulasi ovet ja ikkunat kiinni. Maaherran määräyksestä laudat sittemmin poistettiin ikkunoiden ja ovien edestä, mutta yhdistyksen toimintaa tutkimaan määrättiin nimismies ja poliisi. Syynä oli yhdistyksen väitetty kommunistisuus ja talolla vietetty ”rietas elämä”. Talon naulauksen yhteydessä myös mahdollisesti pahoinpideltiin yksi henkilö, joka tavatessaan naulaajat tiellä oli kysynyt heiltä, joko naulat olivat loppuneet. Keväällä 1932 naulaajat, 20 henkilöä, tuomittiin kukin päiväsakkoihin. Tuomio tosin oli ehdollinen: rangaistuksia lykättiin kahden vuoden koeajalla, jonka aikainen syytettyjen käytös vaikuttaisi rangaistusten täytäntöönpanoon. Syytteet vahingonteosta hylättiin. Lisäksi Tuovilanlahden työväenyhdistys lakkautettiin samoilla käräjillä kommunistilakien nojalla. Seuraavana kesänä talo myytiin huutokaupassa yksityishenkilölle. 
Tuovilanlahden sosialidemokraattinen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1933. Vuonna 1937 se anoi taloa valtiolta ja sai sen. Talo kuitenkin rapistui ajan myötä, ja se myytiin 1970-luvulla varastorakennukseksi.
Rakennus.
Talo oli hirsirakenteinen ja yksikerroksinen. Sen pinta-ala oli 158 neliömetriä, ja se oli noin 4 metriä korkea. Talossa oli juhlasali näyttämöineen, jossa oli istumapaikat 140 hengelle, keittiö sekä asuinhuone. Vuonna 1949 talo sähköistettiin.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla järjestettiin muun muassa iltamia. Vuonna 1930 yhdistys vietti 25-vuotisjuhliaan omalla talollaan. Juhlien ohjelmassa oli muun muassa juhlapuheita, lausuntaa ja näytelmä.