László Endre

László Endre (1. tammikuuta 1895 Abony, Unkari – 28. maaliskuuta 1946 Budapest) oli unkarilainen poliitikko ja virkamies, joka yhteistyössä Adolf Eichmannin kanssa oli päävastuussa satojen tuhansien Unkarin juutalaisten joukkotuhosta 1944.
Elämä ja ura.
László Endre syntyi virkamies-tilanomistajan poikana nykyisen Pestin läänin Abonyssa ja vietti lapsuutensa perheen tiluksilla. Häntä olisi kiinnostanut metsätalous, mutta isänsä toivomuksesta hän opiskeli juristiksi. Hän taisteli ensimmäisessä maailmansodassa, haavoittui useaan otteeseen ja sai kunniamerkkejä urheudestaan.
Palattuaan rintamalta hän yhdessä isänsä kanssa osallistui Unkarin neuvostotasavallan vastaisen sotilaallisen vastarinnan järjestelemiseen, ilmeisesti myös ns. valkoiseen terroriin eli neuvostotasavallan väitettyihin kannattajiin kohdistuneisiin kostotoimiin. Olojen rauhoituttua hän aloitti uransa siviilihallinnossa nimismiehenä "(szolgabíró)" ja tuli tunnetuksi taitavana, ahkerana ja korruptoitumattomana virkamiehenä. Hän oli myös aktiivinen antisemitisti ja harrasti järjestelmällistä hallinnollista kiusantekoa juutalaisia yrittäjiä kohtaan.
Vuosina 1924–1937 Endre toimi Gödöllőn alueella, missä valtionhoitaja Horthy vietti kesiään, ja päätyi näin tekemisiin johtavien poliitikkojen kanssa. Hän solmi suhteita ulkomaisiin fasistipoliitikkoihin ja tapasi Hitlerin jo 1920-luvulla. Ansioistaan huolimatta Endre joutui lopulta vaikeuksiin esimiestensä kanssa, joille hänen fasistiset kantansa olivat liian äärimmäisiä; Endre vaati esimerkiksi ”rikollisten” kiertävien romanien pakkosterilisointia. 1930-luvun loppupuolella hän ryhtyi aktiivisesti poliitikon uralle ja perusti ”Sosialistisen rodunsuojelupuolueen” "(Fajvédő Szocialista Párt)," joka myöhemmin sulautui Ferenc Szálasin Nuoliristipuolueeseen.
Kun keskeisen ja runsasväkisen Pestin (tuolloisen Pest-Pilis-Solt-Kiskunin) läänin ali-išpaanin (maaherran) paikka vapautui korruptiojutun johdosta, Endre haki virkaa ja sai sen, väittämän mukaan isänsä aktiivisen lobbauksen ansiosta ja myös siksi, että Darányin hallitus toivoi tällä tavalla rakentavansa sovintoa nuoliristiläisten kanssa. Tässä tehtävässä, jota hän hoiti vuodesta 1938 saksalaismiehitykseen 1944 saakka, Endre käynnisti lukuisia syrjintätoimia esimerkiksi kieltämällä juutalaisilta kylpylöiden ja uimarantojen käytön. Vuonna 1942 hän esitti, että juutalaiset saisivat matkustaa junissa vain omissa erillisissä osastoissaan.
Endren poika Zsigmond Endre taisteli elokuusta 1941 lähtien jatkosodassa vapaaehtoisena Suomen armeijassa ja haavoittui kahdesti. László Endre vieraili syksyllä 1942 Suomessa poikaansa tapaamassa ja kertoi "Uuden Suomen" toimittajalle Unkarin yhteiskunnan ja maatalouden kehityksestä.
Maaliskuussa 1944 Saksa miehitti Unkarin, ja valtionhoitaja Horthy joutui nimittämään uuden, Döme Sztójayn johtaman hallituksen. Uuden sisäministerin Andor Jarossin pyynnöstä László Endre, josta nyt tuli sisäministeriön valtiosihteeri, ryhtyi suunnittelemaan juutalaisten vastaisia toimia yhdessä Unkariin saapuneen Adolf Eichmannin kanssa. Endren ja Eichmannin välille syntyi ystävyys ja luja työtoveruus, miehet kehittelivät yhdessä suunnitelman juutalaisten kokoamiseksi ghettoihin ja kuljettamiseksi Auschwitzin tuhoamisleirille, ja Endre oli toukokuussa 1944 itse valvomassa ensimmäisten junakuljetusten lähtöä. Olennaisin erimielisyys Eichmannin ja Endren välillä koski kyyditysten toimeenpanon järjestystä, ja siinä voitti Eichmannin kanta: ensimmäiseksi tuhoamisleirille lähetettiin Budapestin ulkopuolisten alueiden juutalaiset. Kun valtionhoitaja Horthy heinäkuussa 1944 keskeytti kyyditykset, yli 430 000 Unkarin juutalaista oli kuljetettu keskitysleireille, pääasiassa Auschwitziin, missä suurin osa heistä sai surmansa. Maaseudun juutalaisyhteisöt olivat käytännössä lakanneet olemasta, mutta pääkaupungin juutalaisväestöstä suuri osa oli vielä säästynyt.
Heinäkuun lopulla 1944 juutalaisasiat otettiin pois Endren käsistä, mutta yhdessä Eichmannin kanssa hän yhä kaavaili kyyditysten aloittamista uudestaan. Horthy kuitenkin erotti Sztójayn hallituksen, jolloin Endre asettui armeijan palvelukseen ja lähti rintamalle. Nuoliristiläisten vallankaappaukseen lokakuussa 1944 Endre ei osallistunut, mutta Szálasin hallitus nimitti hänet komissaariksi järjestelemään siviilihallintoa sotatoimialueilla. Keväällä 1945 hän nuoliristiläishallituksen mukana pakeni Itävaltaan, missä hänet nopeasti annettiin ilmi. Amerikkalaiset pidättivät hänet ja palauttivat Unkariin, missä hän joutui kansantuomioistuimen eteen. László Endre tuomittiin sotarikoksista kuolemaan ja hirtettiin 28. maaliskuuta 1946.