tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Venganza (1753)

Venganza oli Espanjan laivaston vuonna 1753 vesille laskettu 24-tykkinen fregatti.
Valmistus.
Alus tilattiin Cádizista Arsenal de la Carracalta. Alus laskettiin vesille 4. kesäkuuta 1753.
Palvelus.
Alus lähti 10. heinäkuuta 1753 Cádizista Cartagena de Indiasiin, jonne se saapui 23. elokuuta. Alus palasi 1754 Cádiziin päällikkönään Juan Antonio de la Colina. Se lähti 16. kesäkuuta 1757 Algecirasista partiomatkalle Välimerelle, mihin sisältyi Ceutan sotaretki. Alus lähti 14. huhtikuuta 1761 Cádizista Gutierre de Hevian laivueessa.
Huhtikuussa 1762 alus partioi Havannan ympäristössä. Se suojasi Veracruzista saattueen. Alus joutui saarretuksi, jolloin miehistö osittain poltti aluksensa. "HMS Hampton Court" ja "HMS Defiance" sekä yhdeksän pienempää sotalaivaa valtasivat 28. toukokuuta 1762 "Venganzan" Mariel Bayssä Kuubassa.
Alus liitettiin Britannian kuninkaalliseen laivastoon nimellä "HMS Vengeance".
Aleksei Titov (säveltäjä)

Aleksei Nikolajevitš Titov (; 12. heinäkuuta 1769 – 8. marraskuuta 1827) oli venäläinen säveltäjä ja kenraalimajuri. Hän kuului merkittävään muusikkosukuun, jonka patriarkka oli hänen isänsä Nikolai Sergejevitš Titov. Myös Aleksein veli Sergei Titov oli muusikko. Säveltäjä Nikolai Titov oli Aleksein poika.
Titov soitti viulua ja omisti musiikkisalongin, josta tuli yksi Pietarin taiteellisen elämän suurimmista keskuksista. Titovin sävellystuotantoon kuuluu lukuisia näyttämöteoksia, kuten kymmenen oopperaa, joiden tyylilajit vaihtelevat koomisista oopperoista historiallisiin ja isänmaallisen sanoman sisältäviin teoksiin. Titov sai vaikutteita Joseph Haydnin ja Wolfgang Amadeus Mozartin klassismista sekä venäläisestä kansanmusiikista.
Nikolai Titov

Nikolai Aleksejevitš Titov (; 10. toukokuuta 1800 Pietari – 22. joulukuuta 1875 Pietari) oli venäläinen säveltäjä. Hän oli oopperasäveltäjä Aleksei Titovin poika.
Titov sai isänsä tavoin sotilaskoulutuksen ja kenraalimajurin sotilasarvon. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1867. Muodollista musiikkikoulutusta hänellä ei ollut, mutta häntä tukivat hänen tuttavansa Mihail Glinka ja Aleksandr Dargomyžski. Titovia pidetään venäläisen romanssin tyylilajin isänä. Hänen suosioon nousseet laulunsa ovat melodisia ja salonkityylisiä. Kaikkiaan Titovin tuotantoon kuuluu noin kuusikymmentä laulua. Hänen varhaista sävellystään "Sosna" luultiin aiemmin virheellisesti ensimmäiseksi venäläiseksi taidelauluksi. Laulujen lisäksi Titov sävelsi pianokappaleita. Vuonna 1876 ilmestyi postuumisti hänen muistelmateoksensa "Drevnjaja i novaja Rossija".
Ušakovin ritarikunta

Ušakovin ritarikunta () on venäläinen ritarikunta. Se perustettiin jo Neuvostoliiton aikana 4. maaliskuuta 1944. Sitä jaettiin tunnustuksena Neuvostoliiton laivastossa palvelleille sotilaille maan puolustamisesta. Ritarikunnan nimi viittaa venäläiseen amiraali Fjodor Ušakoviin.
Neuvostoliiton romahdettua ritarikunta otettiin osaksi Venäjän valtiollista palkitsemisjärjestelmää. Sitä myönnetään ansioituneesta johtamisesta Venäjän laivaston upseereille. Nykyään kunniamerkkiä jaetaan kahdessa luokassa:
Mihail Judin

Mihail Aleksejevitš Judin (; 1893–1948) oli neuvostoliittolainen säveltäjä.
Judin opiskeli lukion jälkeen aluksi yliopistossa luonnontieteitä. Vuonna 1918 hän aloitti opinnot Petrogradin konservatoriossa Vasili Kalafatin ja Aleksandr Žitomirskin johdolla. Hän valmistui vuonna 1925. Vuodesta 1926 lähtien Judin opetti Leningradin (entisen Petrogradin) konservatoriossa. Hän keskittyi säveltäjänä varsinkin kuoromusiikkiin. Hänen vuonna 1935 säveltämänsä itse sanoitettu requiem Sergei Kiroville esitettiin Leningradin filharmonikkojen suuressa salissa Kirovin murhan kaksivuotispäivänä 1. joulukuuta 1936. Judinin tuotantoon kuuluu myös muun muassa oratorioita ja kantaatteja. 1. marraskuuta 1937 Judin johti Leningradin filharmonikkoja, jotka esittivät osan hänen kantaatistaan "O vesne i radosti" lapsikuorolle. 5. marraskuuta 1937 kantaatti kantaesitettiin kokonaisuudessaan Jevgeni Mravinskin johdolla.
Judin työskenteli Leningradin konservatorion opettajana vuoteen 1942 saakka. Toisen maailmansodan jälkeen hän opetti konservatoriossa Kazanissa. Judin toimi myös aktiivisesti Neuvostoliiton säveltäjäliitossa ja pyrki varsinkin luomaan uusia lapsikuoroja.
Elbit Hermes 900

Elbit Hermes 900 Kochav () on israelilainen monikäyttöinen miehittämätön sotilaallinen ilma-alus. Se on suositun Hermes 450 -sarjan seuraaja.
Suunnittelu.
Hermes 900 on potkuriturbiinimoottorilla varustettu miehittämätön sotilaslentokone. Se voi pysyä ilmassa 36 tuntia ja lentää 9 100 metrin korkeudessa. Koneen päätehtävä on tiedustelu, valvonta ja viestinvälitys. Se voidaan varustaa erilaisilla sensoreilla, kuten lämpökameralla ja SAR-tutkalla, elektronisen sodankäynnin laitteilla tai muiden joukkojen viestiyhteyksien ylläpitolaitteilla.
Mutala (Joensuu)

Mutala on Joensuun kaupunginosa, joka sijaitsee noin kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Se rajautuu idässä Jukolankatuun, etelässä Pielisjokeen, lännessä pientä aluetta lukuunottamatta rautatiehen ja pohjoisessa Kontiolahden rajaan. Alueen halki virtaa Kurapuro ja siellä sijaitsi aiemmin Mutalan kirkko, joka purettiin sisäilmaongelmien takia vuonna 2019 uusien asuntojen tieltä. Mutala on omakotitalovaltainen asuinalue, ja rakennuskanta on pääosin melko vanhaa.
Mutalassa asuu noin 3 000 ihmistä. Mutalassa on alakoulu, kaksi päiväkotia ja kaksi päivittäistavarakauppaa. Mutala on Joensuun vanhimpia asuttuja alueita, ja ensimmäiset kirjalliset maininnat ovat vuodelta 1637, jolloin Teppana Anisiminpoika Mutanen muutti alueelle.
Mutala on myös tunnettu vanhasta sanonnasta: ”Älä tule Mutalaan, Mutalassa tapellaan”. Sanonta vittaa siihen, että pääasiassa sahojen työläisten asuttamaa Mutalaa pidettiin köyhyydestä johtuvien lieveilmiöiden takia pahamaineisena alueena.
Tapahtumat.
Mutalassa on järjestetty monena vuonna Mutala Folk -musiikkijuhla, jota olivat järjestämässä muun muassa alueen koulu, jonka kentällä tapahtuma pidettiin ja Joensuun kaupunki. Juhlassa saivat esiintyä kaikenikäiset asukkaat.
Sofja Žukova

Sofja Žukova (); (1939 Zvjagino, Gorkin alue, Neuvostoliitto – 2020 Venäjän federaatio) oli venäläinen sarjamurhaaja ja ihmissyöjä.
Tausta.
Sofja Žukova kävi koulua vain kaksi luokkaa ja kasvoi köyhissä oloissa. Hän muutti 20-vuotiaana Habarovskin alueelle ja asettui Berezovkan kylään. Žukova työskenteli iäkkääksi asti teurastajana sikatilalla. Hänellä oli kaksi poikaa.
Rikokset.
Joulukuussa 2006 Berezovkassa katosi 8-vuotias Nastja Aleksejenko. Poliisi puhutti Sofja Žukovaa. Hän tunnusti kutsuneensa lapsen leikkimään luokseen. Kertomuksen mukaan tytön ystävä oli kutsunut tätä lähellä Žukovan kotiovea, jolloin tyttö oli karannut. Poliisi hyväksyi Žukovan version eikä pitänyt häntä epäiltynä. Vielä saman kuukauden aikana Nastja Aleksejenkon luut löydettiin maastosta. Naapurit pitivät Žukovan kertomusta kummallisena, koska häntä oli pidetty jatkuvasti riidanhaluisena ja hän oli uhannut lapsia tappamisella.
Vuonna 2013 Sofja Žukovan 77-vuotias ystävä Anastasija Mihejeva muutti tilapäisesti Žukovan asuntoon, josta hänen oli tarkoitus siirtyä pian tyttärensä kanssa Moskovaan. Mihejeva katosi. Žukova kertoi riidelleensä tämän kanssa ja tämän lähteneen kertomatta määränpäätään. Žukova selitti asunnostaan löydetyt veriijäljet ystävänsä korkealla verenpaineella ja toistuvilla nenäverenvuodoilla. Häntä ei vieläkään pidetty epäiltynä. Žukova alkoi katoamisen jälkeen tarjoilla naapureilleen liharuokia, vaikka hän ei aiemmin ollut halunnut solmia ystävällisiä välejä naapureihinsa. Monet kieltäytyivät tarjotusta ruoasta sen oudon hajun takia.
57-vuotias talonmies Vasili Šljahtitš muutti vuonna 2019 alivuokralaiseksi Sofja Žukovan asuntoon, koska oli joutunut vaimonsa kotoaan häätämäksi. Mies ei ilmaantunut enää työpaikalleen, jolloin työnantaja otti yhteyttä poliisiin. Pari päivää myöhemmin Šljahtitšin jäänteitä ja verisiä vaatteita löydettiin säkistä. Žukovan asunto tutkittiin huomattavasti aiempaa tarkemmin, jolloin poliisi löysi jääkaapista epäilyttävää tuoretta lihaa. 
Sofja Žukova pidätettiin helmikuussa 2019. Hän tunnusti tappaneensa Vasili Šljahtitšin, mutta väitti toimineensa itsepuolustustarkoituksessa, koska mies oli yrittänyt raiskata hänet. Žukova kiisti kuulusteluissa yhä yhteyden Nastja Aleksejenkon ja Anastasija Mihejevan kohtaloihin. Vankitovereilleen hän kuitenkin kehuskeli kaikilla kolmella murhalla. 80-vuotias Žukova kertoi lapsen metelöineen, ystävänsä olleen liian ylpeä ja alivuokralaismiehen puhuneen rivosti sekä yrittäneen suudella häntä. Žukova oli syönyt jokaisen uhrinsa lihaa.
Oikeudenkäynti ja kuolema.
Sofja Žukovaa vastaan aloitettiin oikeudenkäynti vuoden 2019 lopussa. Tapaus sai osakseen laajan lehdistöhuomion. Žukovan todettiin toimineen syyntakeisena. Hänelle ei ehditty määrätä rangaistusta, koska hän sai vuonna 2020 Covid-19-infektion ja kuoli 81-vuotiaana sen komplikaatioihin.
Geneven vanhakaupunki

Geneven vanhakaupunki on Geneven historillinen keskusta. Geneven vanhakaupunki on tärkeä uskonpuhdistuksen tapahtumapaikka. Alueelta on näkymä koko kaupunkiin ja Genevenjärvelle. Vanhakaupunki koostuu jyrkistä kaduista, suihkulähteistä ja aukioista. Rakennusten arkkitehtuurissa yhdistyvät gotiikka, renessanssi ja 1700-luvun tyylit. Geneven vanhakaupunki on Euroopan suurin. Alueen nähtävyyksiä ovat Bourg-de-Four -aukio, Pyhän Pietarin katedraali sekä Treillen rantakatu, jossa sijaitsee maailman pisin puinen penkki. Alueen palveluihin kuuluvat terassit, taidegalleriat, antiikkikauppiaat ja museot.
Geneven vanhakaupunki on rakennettu kukkulalle, joka rajautuu alakatuihin järven puolella sekä Plainpalais'in vastakkaisella puolella. Geneven vanhakaupunki kuuluu Sveitsin kulttuuriperintökohteiden luetteloon. Kaupunki laajeni 1850–1880-luvuilla linnoitusten purkamisen jälkeen. Vuonna 2000 kaupunki voitti Sveitsin kansallisen kulttuuriperintöliiton Wakker-palkinnon Rhône-joen rannan ja sen välittömän kaupunkiympäristön kunnostamisesta.
Englantilainen puutarha (Geneve)

Englantilainen puutarha (, aik. "Promenande du Lac") on Geneven vanhassakaupungissa sijaitseva puutarha. Puutarha on kaupungin ensimmäinen englantilaistyylinen puisto. Puutarha tunnetaan erityisesti kukkakellosta, joka muodostuu yli 6 500 kukasta sekä kansallisesta muistomerkistä, joka on pystytetty Geneven Sveitsin valaliittoon liittymisen muistoksi. Puiston ytimessä on monumentaalinen Neljän vuodenajan suihkulähde, jota ympäröivät vanhat puut ja vanha soittolava. Puistosta on näkymä myös Jet d’eau-vesisuhkulle.
Puistossa on kaarevia polkuja ja vapaaseen linjaukseen istutettuja puita. Puisto on peräisin 1800-luvun loppupuolelta. Neljän vuodenajan suihkulähde on pystytetty jo 1860-luvulla. Mont Blancin silta rakennettiin vuonna 1862. Vuonna 1869 vihittiin käyttöön kansallinen muistomerkki. Englantilaista puutarhaa on laajennettu ja muokattu useita kertoja vuosien varrella. Kukkakello on rakennettu vuonna 1955.
Taiteen ja historian museo

Taiteen ja historian museo (, lyh. MAH) on Geneven vanhassakaupungissa sijaiseva museo. Museo on yksi Sveitsin kolmesta suurimmasta museosta ja se on avattu vuonna 1910. Museo on monialainen, kooten yhteen muun muassa esihistoriallisia muinaisjäänteitä, antiikin kreikkalaisia patsaita, etruskien keramiiikkaa, keskiaikaisia huonekaluja ja lasimaalauksia, sveitsiläisiä kelloja sekä soveltavia taiteita. Museossa on esillä myös Rembrandtin ja Claude Monet’n maalauksia. Vuonna 1927 Geneven kaupunki liitti museoon Arianan keramiikka- ja lasimuseon, joka itsenäistettiin vuonna 2010.
Jääkiekon I-divisioonan kausi 1983–1984

Kaudella 1983–1984 Jääkiekon I-divisioona pelattiin kymmenen joukkueen nelinkertaisena sarjana. Sarjan ensimmäiseksi ja toiseksi sijoittuneet etenivät suoraan SM-liigakarsinnan toiselle kierrokselle ja 3.-6. sijoittuneet karsinnan ensimmäiselle kierrokselle. Kaksi heikointa joukkuetta joutui karsintasarjaan II-divisioonan 3. ja 4. sijoittuneiden kanssa. 
Sarjataulukko.
Kaksi parasta SM-liigakarsinnan toiselle kierrokselle, 3.6.-sijoittuneet joukkueet karsinnan ensimmäiselle kierrokselle. 
Sport ja FoPS joutuivat karsintasarjaan. 
Liigakarsinta.
Lukko nousi SM-liigaan ja HPK putosi I-divisioonaan. Kiekko-Reipas säilytti SM-liigapaikkansa. 
I-divisioonakarsinta.
FoPS ja Sport säilyttivät I-divisioonapaikkansa. II-divisioonan kaksi parasta, Karhu-Kissat ja SaPKo nousivat suoraan ensi kaudeksi I-divisioonaan.
Arianan keramiikka- ja lasimuseo

Arianan keramiikka- ja lasimuseo () on Geneven Pâquis-Nationsin kaupunginosassa sijaiseva museo. Museo sijaitsee 1800-luvun lopulla Italian renessanssin tyyliin rakennetussa talossa, jonka rakennutaja oli Gustave Revilliod. Museo on omistettu kokonaan keramiikalle, lasille ja lasimaalauksille. Museossa kokoelmiin kuuluu yli 25 000 teosta yli 700 vuoden ajalta, mikä tekee museosta yhden Euroopan tärkeimmistä museioista alallaan. Museo toimii myös Maailman keramiikka-akatemian päämajana.
Kansainvälinen Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun museo

Kansainvälinen Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun museo () on Geneven Pâquis-Nationsin kaupunginosassa sijaiseva museo. Museo sijaitsee Punaisen Ristin kansainvälisen komitean tiloissa, Kansojen palatsia vastapäätä. Museossa esitellään interaktiivisten näyttelyiden ja multimediaesitysten avulla nykyaikaisen sodankäynnin ja konfliktien historiaa sekä Punaisen Ristin roolia humanitaarisen avun ja kriisiavun tarjoajana. Museo on järjestetty kolmeen temaattiseen tilaan, jotka on suunnitelleet kolme eri arkkitehtia.
Aloite museon perustamiseksi tuli ICRC:n satavuotisjuhlien yhteydessä 1963. Vuonna 1981 perustettiin Punaisen Ristin kansainvälisen museon säätiö, jonka puheenjohtajana toimi Philippe de Weck. Museo avattiin yleisölle vuonna 1988, jolloin se sai nykyisen nimensä.
Patek Philippen kellomuseo

Patek Philippen kellomuseo () on Geneven Plainpalais’n kaupunginosassa sijaiseva museo. Museo esittelee Geneven kellotuotantoa sekä Patek Philippen omaa tuotantoa. Museo esittelee kellotuotantoa yli 500 vuoden ajalta. Museossa esitetään audiovisuaalisia näyttelyitä ja siellä on yli 2 000 esinettä. Esineet on jaoteltu antiikkikokoelmaan sekä Patek Philippe -kokoelmaan. Antiikkikokoelmaan kuuluu kelloja, soittoautomaatteja ja emaleita 1500-luvulta 1800-luvulle. Museossa on myös kirjasto, jossa oli yli 8 000 ajanmittausta käsittelevää teosta. Museon perustaminen sai alkunsa vuonna 1989, kun yhtiö 150-vuotisjuhlien yhteydessä esitteli yli 500 kellon kokoelman. Näyttelyn menestyksen myötä pääjohtaja Philippe Stern ja hänen vaimonsa Gerdi päättivä omistaa sille museon.
Kansojen palatsi

Kansojen palatsi () on Geneven Pâquis-Nationsin kaupunginosassa sijaiseva Yhdistyneiden kansakuntien rakennus. Kansojen palatsia pidetään kansainvälisen Geneven symbolina. Kansojen palatsi rakennettiin vuosien 1929–1936 aikana Ariana-puistoon Kansainliiton päämajaksi, joka korvautui toisen maailmansodan jälkeen YK:lla. Kansojen palatsin tiloissa on toiminut vuodesta 1966 lähtien , joka on YK:n suurin keskus New Yorkin päämajan jälkeen. Rakennuksessa järjestetään opastettuja kierroksia, joissa voi tutustua muun muassa kokoussaliin, oikeussaliin ja neuvostosaliin. Rakennuksessa toimii myös postimerkkimuseo. Kansojen palatsissa toimii vuosittain yli 25 000 delegaattia ja siellä vierailee vuosittain yli 100 000 kävijää.
Jordan Love

Jordan Alexander Love (s. 2. marraskuuta 1998) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän edustaa NFL-seura Green Bay Packersiä.
Kermaperunat

Kermaperunat on lisukeruoka, jossa on kermaa, perunoita ja mausteita. Kermaperunoista saa valkosipuliperunoita lisäämällä vuokaan valkosipulia. Ruokalaji toimii usein liharuokien lisäkkeenä. Kermaperunoita saa myös valmisruokana.
Pyhän Pietarin katedraali (Geneve)

Pyhän Pietarin katedraali () on Geneven vanhassakaupungissa sijaitseva kirkko. Kirkko sijaitsee vanhankaupungin keskellä, kaupunkia valvovalla kukkulalla. Katedraali on rakennettu vuosina 1150–1232 entisen roomalaistemppelin paikalle ja sen arkkitehtuurissa yhdistyvät eri arkkitehtuurityylit goottilaisesta antiikin tyyliin. Kirkko tunnetaan erityisesti Jean Calvinin pitämistä saarnoista. Kirkon kryptassa on 300-luvulta peräisin olevia veistoksia ja mosaiikkeja. Katedraalia on laajennettu vuosien saatossa ja vuonna 1536 kaupunkilaiset äänestivät sen protestanttiseksi kirkoksi muuttamisen puolesta. Kirkon pohjois- ja etelätornit ovat avoinna yleisölle. Katedraalissa on myös makkabilaiskappeli.
Grand Prairie (Texas)

Grand Prairie on kaupunki Texasissa Yhdysvalloissa. Se kuuluu Dallasin ja Fort Worthin väliseen Mid Cities -esikaupunkialueeseen ja Dallasin–Fort Worthin metropolialueeseen. Grand Prairien väkiluku oli vuonna 2023 noin 202 000.
Maantiede.
Grand Prairie sijaitsee Texasin pohjoisosassa noin 19 kilometriä Dallasista länteen ja noin 31 kilometriä Fort Worthista itään. Grand Prairien alueella virtaa Trinityjoen läntinen sivujoki, West Fork Trinity River.
Ilmasto.
Grand Prairien ilmasto on kostean subtrooppinen. Kesät ovat kuumia ja talvet leutoja. Elokuun keskimääräinen korkein lämpötila on noin 35 °C ja tammikuun keskimääräinen alin noin 3 °C. Vuotuinen sademäärä on noin 950 millimetriä.
Historia.
Grand Prairien alueelle saapui siirtolaisia ennen Yhdysvaltain sisällissotaa, ja he perustivat muutamia kauppaliikkeitä. Alue alkoi järjestäytyä 1863, kun Alexander McRae Dechman saapui sinne. Hänen vankkurinsa rikkoutui ja hän vaihtoi sen härkineen maa-alueeseen, jonka viralliseksi nimeksi tuli Dechman vuonna 1874, jolloin ensimmäinen postikonttori avattiin. Myös muotoa Deckman käytettiin. Ensimmäisen kirkkonsa paikkakunta sai 1870-luvulla. Vuonna 1877 Dechmanin nimeksi muutettiin Grand Prairie. Vuonna 1890 paikkakunnan väkiluku oli noin 300. Grand Prairie äänestettiin kaupungiksi 1909. Tuolloin sen väkiluku oli noin 1 000. Grand Prairie sai muun muassa sähkölaitoksen ja vapaapalokunnan ennen vuotta 1920, jolloin siellä oli neljä kirkkoa ja monipuoliset kaupalliset palvelut.
Toisen maailmansodan aikana kaupungissa oli puolustusteollisuutta, jonka vaatima työvoima kasvatti väkiluvun noin 18 000:een. Elokuussa 1945 sodan päättyminen johti teollisuuden alasajoon, mutta Grand Prairie onnistui välttämään talousromahduksen kehittämällä uusia aloja, kuten huonekalut, veneet ja kemianteollisuus. Toinen takaisku koettiin 1947, jolloin Dallas liitti itseensä Grand Prairien itäpuolisia teollisuusalueita ja Mountain Creek -tekojärven. Vuonna 1950 Grand Prairien keskustaan avattiin elokuvasali Uptown Theater, jonka kaupunki sittemmin osti ja avasi monitoimitilana vuonna 2008. Vuonna 1990 Grand Prairien väkiluku oli noin 100 000. Lone Star Park avattiin 1997. Se on mailin pituinen (1609,35 metriä) ravirata. Yli 6 000-paikkainen konserttihalli Texas Trust CU Theatre avattiin 2002. Sen aiempia nimiä olivat muun muassa Nokia Live ja Verizon Theatre.
Talous.
Grand Prairien huomattavia työllistäjiä ovat oppilaitokset ja vähittäiskauppa. Lockheed Martinilla on tuotantolaitos kaupungissa.
Liikenne.
Grand Prairien halki kulkee kaksi länsi–itäsuuntaista pääväylää, Interstate 20 ja Interstate 30. Niitä yhdistää etelä–pohjoissuuntainen Texas State Highway 360, jonka pituus on noin 45 kilometriä. Se viistää kaupungin länsirajaa. Dallasin kansainvälinen lentoasema sijaitsee aivan Grand Prairien pohjoispuolella.
Brillon

Brillon on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Valenciennesin kaupungista luoteeseen.
Vuonna 871 frankkien kuningas Kaarle Kaljupää luovutti 8,5 manssusta kunnan maata Saint-Amandin luostarille. Tämän lahjoituksen vahvisti frankkien kuningas Kaarle Yksinkertainen vuonna 899.
Saint-Amandin kirkko on rakennustyyliltään uusromaaninen. Kirkkoa uudistettiin 1800-luvun puolivälissä, ja siihen rakennettiin kellotorni vuosina 1860–1864.
Urheilu.
Kunnassa on Pariisi–Roubaix maantiepyöräkilpailussa käytettävä kivitieosuus eli pavé. Warlaing-Brillon osuuden pituus on 2 700 metriä.
Aleksei Bortnik

Aleksei Bortnik (s. 1983 Moskova, Venäjä) on venäläinen suunnistaja. MM-kilpailuissa Bortnikin paras saavutus henkilökohtaisilla matkoilla on pitkän matkan 13. sija Savoien MM-kilpailuissa 2011. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla on keskimatkan viides sija vuodelta 2010. Sama tulos on myös hänen paras sijoituksensa yksittäisessä suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän on parhaimmillaan saavuttanut kaksi kertaa 42. sijan vuonna 2010 ja vuonna 2011. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa viestissä vuonna 2003, pronssia pitkällä matkalla vuonna 2002 ja pronssia keskimatkalla vuonna 2003.
Skøelva

Skøelva on taajama Raisivuonon kunnassa Tromssan läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 305 vuonna 2023.
Tilloy-lez-Marchiennes

Tilloy-lez-Marchiennes on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 23 kilometriä Douain kaupungista itään.
Tilloy-lez-Marchiennes on pieni maaseutukunta, jossa harjoitetaan viljelyä ja karjankasvatusta. Se sijaitsee Marchiennesin metsän keskellä, ja siellä on paljon lampia ja pieniä jokia.
Urheilu.
Kunnassa on Pariisi–Roubaix maantiepyöräkilpailussa käytettävä kivitieosuus eli pavé. Tilloy-lez-Marchiennes-Sars-et-Rosières osuuden pituus on 2 350 metriä.
Tømmervikin kirkko

Tømmervikin kirkko () on Raisivuonon kunnassa Tromssan läänissä Norjassa sijaitseva puusta ja teräksestä valmistettu kirkko vuodelta 1992. Se rakennettiin vuonna 1987 palaneen puukirkon tilalle.
Harald Olsen

Harald Olsen (1851 Oslo – 11. marraskuuta 1910 Oslo) oli norjalainen arkkitehti. Hänen tunnetuimpia töitään on Oslon keskustassa sijaitseva tavaratalo Glasmagasinet.
Aursmoen

Aursmoen on taajama Aurskog-Hølandin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 2,2 neliökilometriä ja asukasluku 3 564 vuonna 2023.
Aurskogin kirkko

Aurskogin kirkko () on Aurskog-Hølandin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1882.
Svartmangatan

Svartmangatan on Tukholman vanhassakaupungissa sijaitseva katu, joka ulottuu Stortorgetilta Österlånggatanille.
Kadun nimi viittaa keskiajalla sen varrella toimineeseen dominikaaniluostariin. Dominikaaneja kutsuttiin asunsa vuoksi "mustiksi veljiksi".
Rafael Wolontis

Paul Rafael Wolontis (2. lokakuuta 1933 Helsinki – 14. maaliskuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen yritys- ja järjestöjohtaja, joka toimi vuodet 1975–1985 elintarvikeyritys Oy Gustav Paulig Ab:n toimitusjohtajana ja 1983–1991 Suomen Purjehtijaliiton puheenjohtajana.
Valtiotieteen maisteri Rafael Wolontis kertoi halunneensa jo nuorena yritysjohtajan uralle. Hän toimi liikeuransa alussa Turun Saippuan tuotepäällikkönä, tupakkayhtiö Oy Strengberg Ab:n markkinointipäällikkönä ja sitten yhdistetyn Rettig-Strengbergin markkinointijohtajana. Vuonna 1968 hän siirtyi Pauligin palvelukseen ensin markkinointijohtajaksi ja toimi sitten myös Herttoniemen elintarviketehtaan ja pakastamon johtajana. Vuonna 1971 hänestä tuli yhtiön koko elintarvikeryhmän johtaja ja samalla yhtiön varatoimitusjohtaja, kunnes hänet vuonna 1975 nimitettiin toimitusjohtajaksi. Vuoden 1986 alusta hän siirtyi Pauligin hallituksen päätoimiseksi varapuheenjohtajaksi.
Helsinkiläisen Brändö Seglare -pursiseuran kommodorina Wolontis toimi monissa Purjehtijaliiton tehtävissä, vuodesta 1979 liiton hallituksen jäsenenä ja vuodet 1982–1991 puheenjohtajana.
Rafael Wolontis oli 1970- ja 1980-luvulla Mainostajien liiton puheenjohtajana ja nimettiin vuonna 1983 mainonnan monitahoksi.
Wolontis kuoli vuonna 2025 ja hänet on haudattu Helsingissä Kulosaaren Leposaaren hautausmaalle.
San Francisco de Asís (1726)

San Francisco de Asís oli Espanjan laivaston vuonna 1726 palvelukseen otettu kaksikantinen 52-tykkinen linjalaiva.
Hankinta.
Hollantilainen kaappari vallattiin 26. toukokuuta 1728 Karibialla. Alus luovutettiin 5. heinäkuuta laivastolle nimellä "San Francisco de Asís".
Palvelus.
Alus suojasi 30. kesäkuuta 1730 Cádizista Manuel López Pintadon laivueessa saattueen Karibialle, mistä se palasi 21. kesäkuuta 1731 Cádiziin. Alus suojasi 7. marraskuuta 1732 Barcelonasta joukkojenkuljetussaattueen Oraniin. Saattue kuljetti neljä pataljoonaa ja 800 krenatööriä. Helmikuussa 1734 alus oli La Carracassa kunnostettavana ja uudelleen aseistettavana, mistä se palautettiin palvelukseen 8. huhtikuuta 1735.
Alus poistettiin 17. huhtikuuta 1741.
Ruutapuut

Ruutapuut ("Calodendrum") on ruutakasvien heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluu laji afrikanruutapuu ("Calodendrum capense"). Sukuun kuuluu myös laji "Calodendrum eickii", joka on äärimmäisen uhanalainen. Kyseistä lajia esiintyy vuoristometsissä.
Sirpa Rydman

Sirpa Rydman on suomalainen malli ja muotialan yrittäjä.
Rydman oli 1960- ja 1970-luvulla mukana Lenita Airiston mannekiiniryhmissä. Malliuransa jälkeen Rydman on kirjoittanut muodista lehtiin, järjestänyt kuvausmatkoja ulkomaille ja organisoinut omaa nimeään kantavia vuotuisia muotinäytöksiä, jotka yhdistävät muotia ja matkailua.
Rydman näytteli vuonna 1972 valmistuneessa suomalais-neuvostoliittolaisessa televisioelokuvassa "Viaporin kapina", jossa muita suomalaisnäyttelijöitä olivat Åke Lindman, Lauri Leino ja Pertti Melasniemi.
Kylmälä (täsmennyssivu)

Kylmälä tarkoittaa seuraavia:
Marshall Field

Marshall Field (18. elokuuta 1834 Conway, Franklinin piirikunta, Massachusetts, Yhdysvallat – 16. tammikuuta 1906 New York City, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen liikemies, joka oli uranuurtaja vähittäiskaupan alalla. Hän lahjoitti maata Chicagon yliopistolle ja rahoitti Chicagon luonnonhistoriallisen museon, joka nyt kantaa hänen nimeään. Fieldin tavaratalo Marshall Field and Company Building (nykyään Macy's -ketjun omistuksessa) on chicagolainen maamerkki.
Erityisesti Yhdysvalloissa Fieldiä on pidetty iskulauseen "asiakas on aina oikeassa" keksijänä. Isossa-Britanniassa lause on taas yhdistetty lontoolaisen Selfridges-tavaratalon perustajaan Harry Gordon Selfridgeen, joka työskenteli Fieldin palveluksessa 1879–1901.
Elämä ja ura.
Field varttui maatilalla. 17-vuotiaana hänestä tuli tavarakaupan virkailija Pittsfieldissä, Massachusettsissa. Vuonna 1856 hän muutti Chicagoon, ja siellä hänestä tuli virkailija Cooley, Wadsworth &amp; Companyn suuressa kauppaliikkeessä. Vuonna 1860 yritys organisoitiin uudelleen nimellä Cooley, Farwell &amp; Company, ja hänet otettiin nuoremmaksi osakkaaksi. Vuonna 1865 Potter Palmerin ja Levi Z. Leiterin kanssa hän perusti Field, Palmer &amp; Leiterin yrityksen, josta tuli myöhemmin Field, Leiter &amp; Company, ja vuonna 1881 Leiterin jäädessä eläkkeelle siitä tuli Marshall Field &amp; Company. Fieldin johdolla yrityksen vuotuinen liikevaihto kasvoi 12 miljoonasta dollarista vuonna 1871 yli 40 miljoonaan dollariin vuonna 1895, jolloin se oli yksi maailman kahdesta tai kolmesta suurimmasta kauppaliikkeestä. Fieldin suuri kuusikerroksinen kauppahalli palveli kaupunkilaisnaisia, joilla oli vapaa-aikaa. Field korosti asiakaspalvelua ja antoi asiakkaille vapaasti luottoa, kiinteiden myyntihintojen järjestelmän ja tavaroiden palautusoikeuden. Hän perusti ensimmäisenä tavarataloonsa ravintolan asiakkaille. Ostamiseen ei painostettu, mutta tarvittaessa myyjä oli aina paikalla. Ostokset voitiin toimittaa kotiin, ja ne voitiin myös palauttaa mistä tahansa syystä. Field palkkasi nuoria naisia myyjiksi ja valaisi liikkeensä sähkövaloilla. Ravintolan lisäksi hän tarjosi vaatesäilön, oleskelutiloja, lepohuoneet, kirjaston, lastentarhan ja puhelimet asiakkailleen. Kun raitiovaunu otettiin Chicagossa käyttöön, Field varmisti, että junat pysähtyivät hänen liikkeensä edessä. Fieldin edustajat veivät kävijät lounaalle ja illalliselle ja opastivat asiakkaan pyynnöstä jopa Chicagon punaisten lyhtyjen kaupunginosaan. Anarkistien määrän ja vaikutusvallan kasvaessa 1880-luvulla Field aseisti miliisin partioimaan kauppahallissa. Field teki vanhemmalla iällään lukuisia lahjoituksia, joista merkittävimpiä olivat hänen lahjoittamansa maa-alue ja rahasumma Chicagon yliopistolle, säätiö Chicagon Columbian museon tukemiseksi ja testamenttilahjoitus kyseiselle museolle. Museosta tuli myöhemmin Field Museum of Natural History. Field ei ollut mukava mies. Hänen avioliittonsa oli onneton, ja hänellä oli vain vähän läheisiä ystäviä. Fieldin pojanpoika Marshall Field III perusti Chicago Sun -lehden (myöhemmin Chicago Sun-Times).
Georges Frêche

Georges Frêche (9. heinäkuuta 1938 Puylaurens – 24. lokakuuta 2010 Montpellier) oli ranskalainen poliitikko.
Vuonna 1977 hänet valittiin Montpellierin sosialistipormestariksi, joka pysyi siellä vuoteen 2004 asti. Samana vuonna, jolloin hän erosi pormestarin tehtävästä, hänet valittiin Languedoc-Roussillonin alueneuvoston puheenjohtajaksi, ja hän toimi tässä tehtävässä kuolemaansa asti lokakuussa 2010, ikää. 72 vuotta. Tammikuussa 2007 hänet erotettiin sosialistisesta puolueesta lausunnoissaan Harki-arabitaistelijoita vastaan, jotka taistelivat Ranskan armeijan rinnalla Algerian itsenäistymistä vastaan, minkä jälkeen hän esitti vaihtoehtoisen ehdokkaan, jolla hän voitti aluevaalit saman vuoden maaliskuussa. Hänen kuolemansa jälkeen hänen tilalleen tuli Christian Bourquin.
Georges Frêche valmistui HEC Paris’sta.
Sitriot

Sitriot ("Clausena") on ruutakasvien heimoon kuuluva suku. Sukuun kuuluvia lajeja ovat hummansitrio ("Clausena anisata") ja "Clausena lansium". Muita lajeja ovat "Clausena indica", "Clausena excavata", "Clausena dentata", "Clausena heptaphylla" ja "Clausena brevistyla".
Kamennogorskin rautatieasema

Kamennogorskin rautatieasema on Venäjän Kamennogorskissa (ent. Antrea) sijaitseva rautatieasema, joka on Viipuri–Hiitola, Kamennogorsk–Svetogorsk ja Losevo–Kamennogorsk -ratojen risteysasema.
Historia.
Antrean rautatieasema avattiin vanhan Karjalan radan eli Viipuri–Joensuu-rata valmistuessa vuonna 1892. Imatra–Antrea-rata avattiin liikenteelle 1893. Ensimmäinen asemarakennus oli arkkitehti Knut Nylanderin suunnittelemaa ja sitä laajennettiin 1911. Sisällissodan aikana strategisesti merkittävä risteysasema oli valkoisten hallussa ja sen eteläpuolella käytiin veriset Antrean rintaman taistelut. Asemmarakennus tuhoutui talvisodan alussa 1939 Neuvostoliiton ilmapommituksissa. Välirauhan aikana neuvostoliittolaiset aloittivat uuden aseman rakennustyöt, jotka keskeytyivät jatkosodan käynnistyessä.
Vuonna 2017 avattiin Losevo-Kamennogorsk-rata, jonka tarkoituksena on vähentää tavaraliikenteen määrää etelämpänä kulkevalla Pietari–Viipuri-radalla. Samassa yhteydessä valmistui myös Kamennogorskin tavara-asema pari kilometriä vanhan aseman itäpuolelle. 2010-luvun lopussa oli suunnitelmia Imatran ja Pietarin välisesta henkilöliikenteestä, joka olisi kulkenut myös Kamennogorskin kautta. Suomen Väyläviraston mukaan liikenne olisi mahdollisesti käynnistynyt vuonna 2025.
Akademovskije manjaki

Akademovskije manjaki () on kahdesta venäläisestä sarjamurhaajasta käytetty yhteisnimitys. 
Kaksikko murhasi joulukuussa 2010 maaliskuuhun 2011 Irkutskin Akademgorokin alueella kuusi vastaantulijaa ja teki yhdeksän murhayritystä. Uhrien kimppuun hyökättiin vasaroilla ja mailoilla. Tekijät olivat Artjom Anufrijev ja Nikita Lytkin (k. 2021). Anufrijev oli rikosten tekohetkellä 18-vuotias ja Lytkin 17-vuotias.
Akademovskije manjakin uhrit olivat satunnaisesti valikoituja henkilöitä, joita hakattiin vasaroilla ja mailoilla ilta-aikaan. Yksi uhreista oli 12-vuotias poika. Akademgorokin asukkaat perustivat omia turvajoukkojaan itsepuolustusta varten hyökkäysten jatkuessa. Tekijät jäivät kiinni, kun toisen tekijän sukulainen löysi tämän puhelimesta videon naisen murhasta ja ruumiin häpäisystä. 
Pidätetyt nuorukaiset kertoivat olleensa puhdistamassa maailmaa niistä, jotka eivät olleet elämän arvoisia. Kaksikkoa syytettiin murhaa, murhan yritystä, ruumiinhäpäisyä, ääriliikkeiden organisointia ja ryöstöä koskevien lakipykälien nojalla. Oikeus katsoi kaikki syytekohdat toteennäytetyiksi. Huhtikuussa 2013 Artjom Anufrijev tuomittiin Irkutskissa elinkautiseen vankeuteen. Nikita Lytkin sai alaikäisenä 24 vuoden vankeustuomion, jonka Venäjän korkein oikeus myöhemmin lievensi 20 vuoden vankeustuomioksi.
Rikostutkijoiden mukaan Akademoviskije manjaki toimi uusnatsien ja skinheadien yhteisöissä. Heidän mukaansa tekijät pitivät itseään jumalina. Oikeus vahvisti rikostutkijoiden näkemykset siitä, että syytetyt olivat muodostaneet ekstremistisen yhteisön, jonka liittivät yhteen ihmisvihamieliset näkemykset. Lytkinin katsottiin aloittaneen hyökkäykset, mutta molempien katsottiin viimeistelleen murhat yhteistyössä. Anufrijevin katsottiin olleen aloitteellinen ruumiiden häpäisyssä. Kaksikko puhdisti aseitaan ja vaatteitaan rikostensa jäljistä asunnoissaan, joista vanhemmat olivat poissa. 
Akademovskije manjakista tehtiin dokumenttielokuva "Manjaki. Deti Tšikatilo". Nikita Lytkin joutui sairaalaan 28. marraskuuta 2021 tehtyään itsemurhayrityksen rangaistuslaitoksessa Angarskissa. Hän kuoli vammoihinsa kaksi päivää myöhemmin.
Harry Gordon Selfridge

Harry Gordon Selfridge (11. tammikuuta 1858 Ripon, Wisconsin, Yhdysvallat – 8. toukokuuta 1947 Lontoo) oli amerikkalaissyntyinen brittiläinen vähittäiskauppias ja lontoolaisen Selfridges-tavaratalon perustaja. Hän oli tärkeä vähittäiskaupan käytäntöjen kehittäjä. Hänestä tuli Britannian kansalainen vuonna 1937.
Erityisesti Isossa-Britanniassa Selfridgeä on pidetty iskulauseen ”asiakas on aina oikeassa” keksijänä. Yhdysvalloissa lause on taas yhdistetty Marshall Fieldiin, jonka palveluksessa Selfridge työskenteli 1879–1901.
Elämä ja ura.
Selfridge oli pienkauppiaan poika. Hän muutti Chicagoon vuonna 1876, jossa hän aloitti 25-vuotisen uran Marshall Field &amp; Co:n palveluksessa. Hänestä tuli liikkeen nuorempi osakas. Vuonna 1906 hän huomasi Lontoon-matkallaan, etteivät sikäläiset vähittäiskauppiaat vastanneet amerikkalaista ja ranskalaista laatutasoa, ja hän päätti rakentaa modernin tavaratalon. Hän palkkasi avukseen chicagolaisen arkkitehdin Daniel Burnhamin. Tavaratalo avattiin Oxford Streetille Lontooseen vuonna 1909. Selfridge korosti amerikkalaista asiakaspalveluajattelua, harjoitti nokkelaa mainontaa ja myynninedistämistoimia ja avasi pohjakerrokseen meikki- ja hajuvesiosaston. Kauppa menestyi hyvin 1930-luvulle asti, jolloin 1930-luvun lama ja Selfridgen tuhlailu, kallis seurustelu useiden tunnettujen teatterin naisten kanssa ja uhkapelaaminen saivat kaupan velkaantumaan. Rahoittajat saivat hänet erotetuksi ja hän eli pienellä eläkkeellä kuolemaansa saakka.
Brittiläinen draamasarja Mr Selfridge kertoo Selfridgen elämästä.
Jean-Jacques Caffieri

Jean-Jacques Caffieri (1725–1792) oli ranskalainen kuvanveistäjä, Jean-Baptiste Lemoynen oppilas. Hän oli valajanakin niin taitava, että pääsi valmistamaan Palais Royalin hienon porraskaiteen. Hän on tehnyt Pierre Corneillen ja Molièren rintakuvat ja muidenkin kirjailijoiden ja näyttelijöiden muotokuvia Pariisin teattereihin, St. Génevièven kirjastoon ja Versaillesiin. Niiden joukossa on 1778 palkittu Voltairen kuva. Caffieri oli Jean-Antoine Houdonin edeltäjä näköisyyden tavoittelijana.
J. J. Caffieri oli Philippe Caffieri nuoremman (1714–1774) nuorin veli.
Samuel Jonsson

Samuel Jonsson (s. 19. toukokuuta 1998 Ängelholm, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa kotimaansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue Kalmarissa.
Ura.
Jonsson aloitti jääkiekkoilun nelivuotiaana Röglessä. Hän voitti kauden 2015–2016 päätteeksi J20 SuperElitin pronssia. Kaudella 2017–2018 Jonsson debytoi seuran SHL-joukkueessa, jossa hän pelasi 35 runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3. Jonsson teki SHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 16. syyskuuta 2017 vieraissa Malmö Redhawksia vastaan. Hänet merkittiin Röglen seitsemänneksi puolustajaksi. Jonsson sai ottelussa jääaikaa 2.05 minuuttia. SHL-uransa avausmaalin hän teki 20. tammikuuta 2018 vieraissa Örebroa vastaan. Jonsson pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyEttan-joukkue Helsingborgissa. 
Tammikuussa 2018 Jonsson teki Röglen kanssa kaksivuotisen SHL-sopimuksen. Helmikuussa 2020 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Jo saman vuoden syyskuussa Jonssonin sopimusta jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2023 saakka. Hän voitti kauden 2020–2021 päätteeksi SHL-hopeaa. Kaudella 2021–2022 Jonsson teki SHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 1+15=16. Hän eteni samalla kaudella Röglen kanssa myös Mestarien liigan finaaliin, mutta mestaruuden vei kuitenkin suomalainen Tappara lukemin 2–1. Helmikuussa 2022 Jonssonin sopimusta Röglen kanssa jatkettiin taas kahdella vuodella kevääseen 2025 saakka. Kauden 2023–2024 päätteeksi hän voitti SHL-hopeaa.
Toukokuussa 2024 Rögle uutisoi, että Jonssonin sopimus seuran kanssa purettiin yhteisymmärryksessä saadakseen isomman roolin muualla. Seuraavana päivänä hänen vahvistettiin siirtyvän kaudeksi 2024–2025 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue JYPiin. Hän pelasi 25 runkosarjaottelua tehden 12 tehopistettä, kunnes Jonssonin kausi päättyi leikkaushoitoa vaatineen vamman vuoksi jo joulukuussa 2024. Kauden jälkeen maaliskuussa 2025 JYP tiedotti, että hänen sopimuksessaan ollutta optiota ei käytetä.
Syyskuussa 2025 Jonsson palasi kotimaahansa ja siirtyi kauden 2025–2026 kattavalla sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue Kalmariin.
Muuta.
Jonssonin serkku Isac pelaa puolustajana Massachusettsin yliopiston Lowellin yksikön joukkueessa. Hän on aiemmin pelannut myös Samuelin joukkuetoverina Röglen organisaatiossa.
Kaarlo Hakamies

Kaarlo Hakamies (s. 1976) on suomalainen juristi, joka toimii nykyään korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena.
Ura.
Hakamies valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 2001, oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 2005 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2012. Hän sai myös varatuomarin arvon vuonna 2004.
Uransa alussa Hakamies toimi määräaikaisissa viroissa muun muassa Lahden kihlakunnan poliisilaitoksen määraikaisena rikostarkastajana 2002–2003, Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa tutkijana 2004–2007, Helsingin syyttäjänvirastossa syyttäjänä 2005–2007 ja Raaseporin käräjäoikeuden tuomarina 2006. Hän työskenteli korkeimman oikeuden esittelijänä 2008–2015, Länsi-Uudenmaan käräjäoikeuden käräjätuomarina 2016–2019 ja Helsingin hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 2019–2022. Hakamies nimitettiin korkeimman oikeuden määräaikaiseksi jäseneksi tammikuusta 2023 alkaen ja vakinaiseksi jäseneksi kesäkuusta 2024 alkaen.
Yö kauhujen talossa

Yö kauhujen talossa () on brittiläinen vuonna 1963 valmistunut kauhuelokuva, jonka on ohjannut Robert Wise. Se perustuu yhdysvaltalaisen kirjailijan Shirley Jacksonin vuoden 1959 romaaniin "The Haunting of Hill House". Wisen elokuva on saanut paljon ylistystä osakseen ja sitä on peräti kutsuttu yhdeksi kaikkien aikojen parhaimmiksi kummitustalo-aiheiseksi elokuviksi.
Elokuva kertoo paranormaaleja ilmiöitä tutkivan tohtori John Markwayn johtaman neljän hengen ryhmän aikomuksesta yöpyä pahamaineisen historian omaavassa Hill House -kartanossa tarkoituksena löytää selityksiä sen yliluonnollisille ilmiöille. Ryhmään on päätynyt mukaan Eleanor -niminen nainen, joka erityisesti tuntuu reagoivan Hill Housessa läsnäolevaan ilmapiiriin samalla kun hänen käsityksensä todellisen ja mielikuvituksen rajasta alkaa hämärtyä.
Vuonna 1999 elokuvalle tehtiin yhdysvaltalainen uusintaversio "The Haunting – paholaistalo", joka sai kriitikoilta huonon vastaanoton.
Kaisu Lahikainen

Kaisu Lahikainen (s. 1956 Lauritsala) on suomalainen kääntäjä, toimittaja ja äidinkielenopettaja. Hän on saanut tunnustusta etenkin työstään virolaisen kirjallisuuden suomentajana.
Lahikainen valmistui ylioppilaaksi Lauritsalan yhteiskoulusta vuonna 1975 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1985. Hän on toiminut urallaan erilaisissa tehtävissä kirjoittajana, kääntäjänä ja asiantuntijana kieleen ja kulttuuriin liittyen. Hän suomensi Jouko Vanhasen kanssa Jaan Krossin romaanin "Uppiniskaisuuden kronikka", mistä heille myönnettiin kääntäjien valtionpalkinto vuonna 2004. Vuonna 2012 Lahikainen voitti Mikael Agricola -palkinnon Ene Mihkelsonin romaanin "Ruttohauta" suomentamisesta. Samana vuonna Lahikainen valittiin vuoden lauritsalalaiseksi. Hän on myös julkaissut eteläkarjalaisen murteen sanakirjan "Silviisii" (2004).
Lahikainen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Varaxsha

Varaxsha (uzb. kyrill. Варахша) on muinainen rauniokaupunki Uzbekistanissa 40 kilometriä Buharasta luoteeseen. Yhdeksän hehtaarin laajuinen alue muodostaa 10–20 metriä korkean kukkulan.
Alueella 1930–1980-luvuilla suoritettujen arkeologisten tutkimusten perusteella Varaxsha on saanut alkunsa toisiaan lähellä sijainneista linnoitetuista kylistä 100-luvulla eaa. Ne kukoistivat 100-luvulle saakka, mutta taantuivat sen jälkeen.
Varaxsha rakennettiin uudelleen 400-luvulla ja siitä tuli Buharan hallitsijoiden asuinpaikka. Muinaisella Rajfandunin keitaalla sijainneen kaupungin kukoistuskautta olivat varsinkin 700–900-luvut. Sitä ympäröi vahva muuri, jonka eteläpuolella oli porttikäytävä. Varaxsha ja sen ympäristö saivat vetensä 12 kanavasta, ja sen kautta kulki Buharan ja Horezmin välinen karavaanireitti. Kaupunki hylättiin tuntemattomasta syystä 1100-luvulla.
Varaxshasta on löydetty pylväiden, kohokuvien ja seinämaalausten koristama hallitsijan palatsi. Värikkäät seinämaalaukset kuvaavat muun muassa leopardien metsästystä norsuilla, hallitsijaa istumassa kultaisella valtaistuimella, sotureita ratsastamassa ja pyhän tulen palvontaa. Kohokuvat esittävät eläinhahmoja ja naisten kasvoja. Löydöt todistavat Itä-Turkestanin, Bamiyanin ja Gandharan buddhalaisen taiteen vaikutuksesta paikalliseen sogdilaiseen kulttuuriin. Ne sisältävät myös arabialaisia ja persialaisia esineitä.
Luettelo länsiblokista loikanneista henkilöistä

 
Tämä on luettelo Yhdysvalloista ja länsiblokista loikanneista henkilöistä.
Confignon

Confignon on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Vuoden 2022 lopussa kunnassa oli 4 593 asukasta.
Corsier

Corsier on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Vuoden 2022 lopussa kunnassa oli 2 267 asukasta.
Dardagny

Dardagny on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Vuoden 2022 lopussa kunnassa oli 1 799 asukasta.
Laconnex

Laconnex on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Vuoden 2022 lopussa kunnassa oli 703 asukasta.
Meinier

Meinier on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Vuoden 2022 lopussa kunnassa oli 2 069 asukasta.
Perly-Certoux

Perly-Certoux on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Vuoden 2022 lopussa kunnassa oli 3 141 asukasta.
Presinge

Presinge on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Vuoden 2022 lopussa kunnassa oli 737 asukasta.
Puplinge

Puplinge on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Vuoden 2022 lopussa kunnassa oli 2 527 asukasta.
Russin

Russin on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Vuoden 2022 lopussa kunnassa oli 536 asukasta.
Satigny

Satigny on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Vuoden 2022 lopussa kunnassa oli 4 449 asukasta.
Soral

Soral on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Vuoden 2022 lopussa kunnassa oli 963 asukasta.
Troinex

Troinex on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Vuoden 2022 lopussa kunnassa oli 2 600 asukasta.
Suvorovin ritarikunta

Suvorovin ritarikunta () on venäläinen ritarikunta. Se perustettiin jo Neuvostoliiton aikoina 29. heinäkuuta 1942 korkeimman neuvoston presidiumin päätöksellä. Ritarikuta on nimetty venäläisen generalissimuksen Aleksandr Suvorovin mukaan. Sitä myönnettiin kolmessa luokassa Neuvostoliiton maavoimissa palvelleille upseereille erinomaisesta johtamisesta.
Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen ritarikunta otettiin osaksi Venäjän palkitsemisjärjestelmää. Vuonna 2010 ritarikuntaa uudistettiin, ja nykyään siinä on vain yksi luokka:
Vandœuvres

Vandœuvres on kunta Lounais-Sveitsissä Geneven kantonissa. Vuoden 2022 lopussa kunnassa oli 2 851 asukasta.
Aiglen alue

Aiglen alue on Vaud’n kantonissa sijaitseva alue Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2022 lopussa alueella asui 47 785 asukasta.
Jarkko Liutu

Jarkko Liutu ( s. 15. helmikuuta 1983 Imatra) on suomalainen kuvanveistäjä ja Suomen Kuvanveistäjäliiton jäsen, kuvataiteilija ja koruntekijä. Nykyisin hän asuu Savonlinnassa ja työskentelee Parikkalassa.
Liutu opiskeli vuosina 2005–2009 Saimaan Ammattikorkeakoulun kuvataiteen ja kulttuurin yksikössä (ent. Imatran taidekoulu) ja valmistui kuvataiteilijaksi 2009. Hänet tunnetaan monipuolisena osaajana, joka leikittelee mittakaavoilla ja yhdistelee eri materiaaleja sujuvasti. Ihminen on yleensä hänen teostensa keskiössä. Materiaaleina hän käyttää pääsääntöisesti pronssia, alumiinia ja puuta. Liutu yhdistelee usein abstraktioita ja figuratiivisia elementtejä toisiinsa. Muotojen ja materiaalien kontrasti ja symbolinen merkitys kiehtoo Liutua.
Liutu on tehnyt julkisia teoksia ja pitäen lukuisia näyttelyitä niin kotimaassa kuin ulkomailla. Hän on toiminut myös luottamustoimissa ja hän on saanut kunniamainintoja ja palkittu teoksistaan. Liutun teoksia löytyy useiden taidemuseoiden kokoelmista.
Junison-Moskova

Junison-Moskova () on venäläinen jääkiekkojoukkue Moskovan kaupungista. Seura pelaa tällä hetkellä maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL-liigassa. Joukkue tekee yhteistyötä KHL-seura Vitjaz Podolskin kanssa.
Joukkue kaudella 2025-2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
DeSoto (Texas)

DeSoto on kaupunki Yhdysvalloissa Texasin osavaltiossa. Vuoden 2020 väestönlaskennassa DeSotossa oli 56 145 asukasta. Kaupunki sijaitsee Dallasin piirikunnassa ja se kuuluu Dallasin–Fort Worthin metropolialueeseen. DeSoto perustettiin vuonna 1949.
Väestö.
Vuonna 2020 DeSoton 56 145 asukkaasta mustia oli 66,9 %, valkoisia 17,9 %, aasialaisia 0,9 %, alkuperäisasukkaita 0,1 % ja Tyynenmeren alkuperäisasukkaita 0,1 %. Asukkaista 8,2 % kuului kahteen tai useampaan rotuun. 14,4 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 7,2 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Peloton etsivä

Peloton etsivä ("Poliziotto senza paura", englanniksi nimillä "Fearless, Fatal Charm, Fearless Fuzz" ja "A Matter of Honour") on Stelvio Massin ohjaama italialais-itävaltalainen viihteellinen jännityselokuva vuodelta 1978. Sen pääosissa näyttelevät Maurizio Merli, Joan Collins ja Gastone Moschin.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen mainitsi elokuvan kiinnostavimmaksi puoleksi Joan Collinsin alastonkohtauksen. Hän antoi kaksi tähteä viidestä elokuvalle, joka hänestä yrittää olla jonkin sortin jännäri mutta kallistuu komedian puolelle.
Skotlanninenglanti

Skotlanninenglanti () on Skotlannissa puhuttava englannin kielen muoto. Skotlanninenglantia nimitetään myös Skotlannin standardienglanniksi ( tai "Standard Scottish English") erotuksena skotin kielestä. Nämä kaksi lähisukukieltä muodostavat englanninkielisessä maailmassa ainutlaatuisen kaksinapaisen murrejatkumon, joka on muotoutunut useiden vuosisatojen saatossa tapahtuneen kielikontaktin myötä. Skotlanninenglanti on ylivoimaisesti Skotlannin puhutuin kieli: vuoden 2011 väestönlaskennassa 98,6 % yli 3-vuotiaista skotlantilaisista ilmoitti osaavansa englantia, ja kotikielenä se oli 92,6 %:lla.
Skotin kieli (), joka tunnettiin 1500–1600-lukujen vaihteeseen asti nimellä "Inglis" (’englanti’), on kehittynyt nykyisen Skotlannin kaakkoisosiin 500–600-luvuilla levinneestä muinaisenglannin Northumbrian murteesta. On myös esitetty, että skotin kielen taustalla vaikuttaisi Yorkshiren alueella noin 900-luvulla puhuttu englannin ja muinaisskandinaavin sekamuoto, joka olisi sitten yhdistynyt Lothianissa puhuttuun englantiin alun perin normannivalloittajien hävitystä paenneiden "anglotanskalaisten" siirtyessä pohjoisemmas. 1000–1300-lukujen aikana skotti on noussut valtakieleksi Skotlannin alamaalla, jossa aiemmin puhuttiin kelttiläistä gaelia. Skotti myös korvasi vähitellen 1400-luvun kuluessa latinan Skotlannin valtiollisena hallintokielenä ja ranskan paikallisen kirjallisuuden kielenä.
Varsinainen skotlanninenglanti on sen sijaan kehittynyt vasta varhaismodernilla ajalla, ensin kirjoitettuna ja vähitellen myös puhuttuna kielenä.
Tana bru

Tana bru (pohjoissaameksi "Deanušaldi", kveeniksi "Tenonsilta") on taajama Tenon kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,2 neliökilometriä ja asukasluku 743 vuonna 2023.
Tenon kirkko

Tenon kirkko () on Tenon kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1964. Sen edeltäjä tuhoutui saksalaisten polttamana toisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1944.
Pulmangin kirkko

Pulmangin kirkko () on Tenon kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1853.