tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Somaliankaija

Somaliankaija ("Poicephalus rufiventris") on itäafrikkalainen papukaija, joka elää Somaliassa, Etiopiassa ja Pohjois-Tansaniassa. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Sen holotyypin kuvaili Eduard Rüppell Shewasta Etiopiasta 1845. Lajin vanha suomenkielinen kutsumanimi on punakäkikaija.
Ulkonäkö.
Somaliankaija on hillityn värikäs papukaija. Ihmeellistä siinä on se, että toisin kuin useimmat afrikankaijat, sen sukupuolet eroavat huomattavasti väritykseltään toisistaan. Koiraan vatsa on punainen, naaraan vatsa on harmaa. Suurimmaksi osaksi lintu on harmaa, mutta sillä on vihreä alaperä ja reidet. Nokka on musta ja silmät täysikasvuisilla yksilöillä punaisen ruskeat. Poikasilla ja nuorilla yksilöillä silmät ovat tummat.
Lemmikkinä.
Lajia tavataan Suomessa lemmikkinä, mutta se ei ole kovin yleinen lintuharrastuksessa. 
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Kaikki Puumalan puolesta

Kaikki Puumalan puolesta oli 10-osainen tv-sarja, joka esitettiin Yle TV1:ssä vuoden 2008 aikana. Aiheena oli seitsemän miehen yritys pelastaa kriisikuntalistalle joutunut Puumalan kunta. Miehet harjoittelivat pieniä esityksiä, joita he esittivät eri puolilla Puumalaa. Esitykset koottiin yhteen, ja tästä syntyi suurempi teatteriesitys. Näytelmä esitettiin syksyllä 2008 KOM-teatterissa täysille saleille monena peräkkäisenä iltana, ja miesten saapuessa takaisin eteläsavolaiseen kuntaansa monet naapurikunnat halusivat esityksen omiin saleihinsa. Näin myös tapahtui, ja esityksiä näytettiin muun muassa Savonlinnassa, Mikkelissä ja Lappeenrannassa.
Puumalasta tuli suositumpi kuin pitkiin aikoihin. Monet matkustivat paikkakunnalle vain päästäkseen käymään kuvauspaikoilla, ja osa ihastui television välityksellä Saimaan puhtauteen ja kirkkauteen.
Ohjelmasarja perustui Strix AB:n formaattiin All for One.
Näyttelijät.
Mukana olivat myös Kom-teatterin johtaja Pekka Milonoff sekä teatteriohjaaja Minna Nurmelin.
Mosambikinkaija

Mosambikinkaija ("Poicephalus cryptoxanthus") on itäafrikkalainen papukaija, joka elää Kaakkois-Keniasta Malawiin, Zimbabween, Mosambikiin ja Etelä-Afrikkaan ulottuvalla alueella. Sen holotyypin kuvaili Wilhelm Peters Inhambanesta Mosambikista 1854.
Koko ja ulkonäkö.
Ulkonäöltään mosambikinkaija on tyypillinen afrikankaija: sillä on iso pää ja lyhyt pyrstö. Mosambikinkaija on noin 22 cm pitkä ja painaa noin 120-156 grammaa. Väriltään se on suurimmaksi osaksi vihreä. Sen pää ja osa kaulasta on harmaan ruskeaa ja siipien alusilla on keltaista. Toisin kuin esimerkiksi senegalinkaijalla, mosambikinkaijan silmät ovat myös aikuisiällä tummat.
Lajin tieteellisen nimen cryptoxanthus-osuus tarkoittaa "piilotettua keltaista" (kreikasta: kryptos = piilotettu, xanthos = keltainen) joka viittaa lajin keltaisiin siivenalusiin.
Lemmikkinä.
Lajia tavataan Suomessakin lemmikkinä, mutta se ei ole kovin yleinen lintuharrastuksessa.
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Scott Matzka

Scott Matzka (11. toukokuuta 1978 Port Huron, Michigan, Yhdysvallat – 16. joulukuuta 2018) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli keskus- ja laitahyökkääjä.
Ura.
Matzka aloitti ammattilaisuransa kaudella 2001–2002, jolloin hän edusti AHL:n Grand Rapids Griffinsiä ja ECHL:n Atlantic City Boardwalk Bulliesia. Kaudeksi 2003–2004 Matzka siirtyi Eurooppaan. Hän pelasi kaksi kautta Saksassa; ensin kausi toisen sarjatason ETC Crimmitschaussa ja sitten kausi kolmannen sarjatason Berliner SC:ssä.
Kaudeksi 2005–2006 Matzka siirtyi Tanskan pääsarjan Odense Bulldogsiin, jossa pelasi kolme kautta. Ensimmäisellä kaudellaan Matzka voitti Tanskan cupin ja oli Tanskan liigan paras maalintekijä 28 osumallaan. Toisella kaudellaan Matzka teki toistamiseen 28 maalia ja voitti maalintekijätilaston. Samalla hän teki myös 61 pistettä ja oli koko pistepörssin ensimmäinen. Kaudeksi 2008–2009 hän vaihtoi joukkuetta Tanskassa. Tuon kauden hän pelasi Esbjergissä.
Tanskasta Matzka muutti Ruotsiin, kun hän aloitti kauden 2009–2010 Allsvenskanin Örebrossa. Hän pelasi joukkueessa tammikuulle 2010, jolloin hän siirtyi koeajalla SM-liigan Tapparaan. Matzka ei saanut Tapparasta jatkoa koeajan jälkeen vaan siirtyi loppukaudeksi Mestiksen Jokipoikiin. Joukkue voitti keväällä 2010 ensimmäisen Mestiksen mestaruutensa, ja Matzka esiintyi pudotuspeleissä tehokkaasti. Hän teki yhdeksässä ottelussa pisteet 5+7.
Jokipojista Matzka siirtyi Britannian pääsarjan Cardiff Devilsiin. Matzka teki Cardiffissa 97 pistettä 62 ottelussa ja oli joukkueensa toiseksi paras pistemies. Kauden jälkeen hän teki sopimuksen Ranskan pääsarjan HC Morzine-Avoriaz’n kanssa. Osapuolet purkivat sopimuksen kuitenkin ennen kauden alkua, sillä Matzka ei saanut raskaana olevalleen vaimolleen vakuutusta. Hän jatkoi näin ollen Cardiff Devilsissä myös kaudella 2011–2012. Kauden jälkeen Matzka ilmoitti lopettavansa uransa. Matzka teki kuitenkin ottelukohtaisen sopimuksen ECHL:n Kalamazoo Wingsin kanssa tammikuussa 2013, kun Kalamazoo kärsi pelaajapulasta. 
Matzka lopetti uransa tammikuussa 2014.
Yksityiselämä.
Matzka sairasti ALS-tautia, joka diagnosoitiin hänellä pian jääkiekkouran päättymisen jälkeen. Matzka perusti vaimonsa kanssa järjestön tarjoamaan vertaistukea muille sairaudesta kärsiville.
Isoafrikankaija

Isoafrikankaija ("Poicephalus robustus") on afrikkalainen papukaijalaji, jota tavataan Etelä-Afrikan itäosissa. Se elää pääosin KwaZulu-Natalin ja Itä-Kapin provinssissa. Pieni noin 60–80 yksilöä käsittävä populaatio on lisäksi Limpopossa. Lajin holotyypin kuvaili Johann Friedrich Gmelin Kapin niemimaalta vuonna 1788.
Monissa muissa lähteissä tunnustetaan isoafrikankaija kahdeksi eriksi lajiksi: "Poicephalus robustus" (isoafrikankaija) ja "Poicephalus fuscicollis" (ei vielä suomenkielistä nimeä). Suomenkielinen BirdLife Suomen ylläpitämä lintujen nimiluettelo ei tunnusta vielä tätä lajijakoa. Monet muut lähteet luettelevat lajit kahteen, jolloin isoafrikankaija ("Poicephalus robustus") jäi ilman alalajeja, ja siitä erotettu "Poicephalus" "fuscicollis" sai alalajeikseen "P. f. fuscicollis" ja "P. f suahelicus".
Suurimmaksi osaksi isoafrikankaija on vihreä. Naaralla on punaista tai oranssia väriä otsassa. Selkä ja siivet ovat tummanvihreät, ja oranssia tai punaista löytyy reisistä ja siipien itäosasta. Pyrstö on musta tai ruskea.
Lemmikkinä.
Lajia tavataan Suomessakin lemmikkinä, mutta lintuharrastuksessa se on harvinainen.
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Henna Meriläinen

Henna Meriläinen (s. 1975 Tohmajärvi) on Miss Suomi 1994. Hän oli kilpailujen aikaan 19-vuotias, Meriläisen mitat olivat 175 cm, 56 kg, 92-65-92. Kilpailut käytiin 12. helmikuuta 1994 Tampereella, Hotelli Ilveksessä. Juontajana toimi laulaja Mikko Alatalo. Kilpailuja pidettiin lämminhenkisinä. Yhtenä tuomareista toimi Anna-Liisa Tilus (Miss Suomi 1984). Kaikki 12 kilpailijaa olivat tasaväkisiä. Meriläinen oli missivuonnaan ylioppilas ja Miss Suomi 1995 Heli Pirhosen koulukaveri. Hänen perintöprinsessoikseen valittiin vuonna 1994 Petra von Hellens ja Marja Vuoristo. Missivuotensa päätyttyä Meriläinen kertoi suunnittelevansa psykologian opintoja yliopistossa.
Vuonna 1994 Animalia palkitsi Meriläisen yhtenä kolmesta missistä turkisten vastustamisesta.
Yksityiselämä.
Meriläisen pitkäaikainen avoliitto päättyi 2008, kun hän aloitti seurustelun Veikka Gustafssonin kanssa. Meriläinen ja Gustafsson avioituivat vuonna 2014 ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Suhde päättyi avioeroon vuonna 2018.
Kaunis kotkan käsi

Kaunis kotkan käsi on Viikatteen ensimmäinen single albumilta Surut pois ja kukka rintaan. Nimikkokappaleen lisäksi single sisältää kappaleet "Rauta-airot" ja "Lyhdyn nään syttyvän", joista jälkimmäinen ei esiinny albumilla. Kappale "Rauta-airot" on suomennettu cover-versio Motörheadin kappaleesta "Iron Horse/Born to Lose". Lisäksi kappaleen "Lyhdyn nään syttyvän" on alun perin esittänyt Topi Sorsakoski &amp; Agents. Single oli Suomen virallisella singlelistalla yhteensä viisi viikkoa sijoittuen parhaimmillaan neljänneksi.
Beata Sofia Gyldén

Beata Sofia Gyldén o.s. "Wrede af Elimä" (5. joulukuuta 1804 Anjala – 5. kesäkuuta 1864 Jena, Saksa) oli ruotsiksi kirjoittanut suomalainen runoilija.
Gyldénin vanhemmat olivat vapaaherra, everstiluutnantti Gustaf Wrede af Elimä ja Fredrika Lovisa Georg-Fredrikintytär Tigerstedt. Hän meni 1837 naimisiin Nils Abraham Gyldénin kanssa josta tuli 1847 Helsingin yliopiston kreikan kirjallisuuden professori. Heidän poikansa Johan August Hugo Gyldén (1841–1896) oli Ruotsin tiedeakatemian astronomi ja Tukholman observatorion johtaja. 
Gyldén julkaisi runojaan vuonna 1853 ilmestyneessä albumissa "Insjövågen" jossa kirjoittajat esiintyivät yhteisen "Fruntimmer" nimimerkin takana. Muita albumiin kirjoittajia olivat ainakin Sara Karolina Gadolin (o.s. Ekman, 1800–1875) ja oululainen Lucina Constantia Ingeborg Wallenius (1832–1913). Albumi sai nuivan vastaanoton Helsingin lehtien palstoilla ja tekijöitä syytettiin jopa itsekritiikin puutteesta.
Kongonkaija

Kongonkaija ("Poicephalus gulielmi") on afrikkalainen papukaija, joka elää päiväntasaajan seudulla Liberiasta Kamerunin ja Pohjois-Angolan kautta Keniaan ja Tansaniaan ulottuvalla alueella. Sen holotyypin kuvaili William Jardine Kongojoelta vuonna 1849. Lajista tunnetaan kolme alalajia.
Koko ja ulkonäkö.
Kongonkaija on isomman puoleinen Poicephalus-suvun edustaja, ollen noin 28 cm pitkä ja painaen noin 200-230 grammaa. 
Kongonkaija on mielenkiintoisen värinen: sen vihreä höyhenpuku näyttää kimmeltävän valossa, ja siivissä on selkeästi erottuvaa suomukuviota vihreän ja mustan värin vaihdellessa sulissa. Silmän ympärillä on vaalea höyhenetön alue, ja silmän väri vaihtelee tummasta ruskeaan. Alalajista ja iästä riippuen linnulla voi olla oransseja tai punaisia kuvioita otsassa, siipitaipeessa ja jalkahöyhenten päässä. Sukupuolten välillä selkeitä ulkoisia eroja ei ole. Erään lähteen mukaan silmien värissä olisi ero: koiraan silmät olisivat punertavan oranssit, naaraan oranssinruskeat. 
Lemmikkinä.
Lajia tavataan Suomessakin lemmikkinä, mutta se ei ole kovin yleinen lintuharrastuksessa. 
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Karl Klindworth

Karl Ludwig Klindworth (25. syyskuuta 1830 Hannover – 27. heinäkuuta 1916 Stolpe, Saksa) oli saksalainen pianisti, pianopedagogi ja kapellimestari, joka opiskeli muun muassa Franz Lisztin johdolla. Musiikinopiskelunsa hän aloitti viulistina, mutta siirtyi sittemmin pianistiksi. Hänen intohimonsa oli oopperoiden sovittaminen ja soittaminen pianolla. Koska Klindworth ei päässyt Louis Spohrin viuluoppilaaksi, hän pestautui kiertävän teatteriseurueen kapellimestariksi 17-vuotiaana.
Vuonna 1852 Klindworth tapasi Lisztin, joka otti hänet oppilaakseen. Klindworth siirtyi Weimariin, jossa hänen opiskelutovereitaan olivat Hans von Bülow, Peter Cornelius, William Mason ja Joachim Raff. Weimarissa hän tapasi myös Joseph Joachimin, Eduard Reményin sekä Johannes Brahmsin ja Hector Berliozin. Klindworth aloitti opetustyönsä Lontoossa, jossa hän toimi arvostettuna opettajana 1854–1868. Vastaperustetun Moskovan konservatorion johtaja Nikolai Rubinstein houkutteli Klindworthin opettajaksi Moskovaan 1868. Tässä virassa hän toimi seuraavat 14 vuotta.
Rubinsteinin kuoltua 1882 Klindworth palasi Saksaan Berliinin filharmonisen orkesterin kapellimestariksi vuorotellen Joachimin ja Franz Wüllnerin kanssa. Vuonna 1884 hän perusti Berliiniin pianokoulun, joka 1893 yhdistyi Xaver Scharwenkan pianokoulun kanssa. Näin syntyi Klindworth-Scharwenka-konservatorio. Klindworth oli myös merkittävä pianomusiikin julkaisija ja sovittaja. Tunnetuimpia ovat hänen Wagnerin oopperoista tekemänsä pianosovitukset. Kehotus niiden tekemiseen tuli säveltäjältä itseltään. Wagneriin Klindworth tutustui Lontoossa huhtikuussa 1855.
Huancayo

Huancayo on Junínin alueen pääkaupunki Perussa. Vuonna 2007 siellä oli noin 323 000 asukasta. Se sijaitsee Andien vuoristossa noin 3250 metrin korkeudessa. 
Huancayo on Perun Andien keskiosan keskeinen kaupunki. Siellä toimii kolme yliopistoa: Universidad Peruana Los Andes (UPLA), Universidad Nacional del Centro del Peru (UNCP) ja Universidad Continental de Ciencias e Ingenieria (UCCI).
Huancayon seudun alkuperäisväestöä ovat huanca-intiaanit. Ensimmäisen Andien alueen espanjalaisen pääkaupungin Jaujan perusti Pizarro 45 km pohjoiseen Huancayosta Huancat vastaanottivat espanjalaiset vapauttajinaan ja tuhansia huancasotureita liittyi espanjalaisten valloitusretkeen Cuscoon.
Seitsemännessä taivaassa (vuoden 1927 elokuva)

Seitsemännessä taivaassa on vuonna 1927 ensi-iltansa saanut Frank Borzagen ohjaama elokuva.
"Seitsemännessä taivaassa" oli yksi mykkäelokuvan viimeisten vuosien suosituimmista rakkaustarinoista. Elokuvalle myönnettiin kolme Oscar-palkintoa: ohjaus, naispääosa ja sovitettu käsikirjoitus.
Tarina.
Chico on köyhä viemärityöntekijä. Hän tapaa eräänä päivä Dianen, joka pakenee poliisia ja rikollisia. Chico piilottaa hänet ja he rakastuvat. He menevät naimisiin ja elävät onnellisina köyhyydestä huolimatta, kunnes Chico kutsutaan ensimmäiseen maailmansotaan. Diane saa kuulla, että Chico on kuollut rintamalla. Dianen maailma sortuu. Chico ei kuitenkaan ole kuollut, hän palaa Dianen luo sokeutuneena.
Kuvaukset.
Samaan aikaan kun Borzage kuvasi elokuvaa, F. W. Murnau kuvasi "Auringonnousua" viereisellä näyttämöllä samalle elokuvayhtiölle – elokuvilla oli jopa sama naispääosan esittäjä Janet Gaynor, joka sukkuloi elokuvien kuvausten välillä. Murnaulla oli suuri vaikutus Borzagen ohjaustyylin, ja "Auringonnousu" ja "Seitsemännessä taivaassa" ovatkin visuaalisesti hyvin samankaltaisia.
Palkinnot.
Elokuva voitti kolme Oscar-palkintoa:
Se oli lisäksi ehdolla parhaasta elokuvasta ja lavastuksesta (Harry Oliver).
Massahallinta

Massahallinta on termi, jolla tarkoitetaan mm. palvelimien tai tietokoneiden joko osaksi tai kokonaan automatisoitua hallintatoimintaa. Massahallinta tapahtuu laitteille, joihin on mahdollista saada IP-osoite. Sen tavoitteena on yhdistää kaikki koneille tapahtuvat toimenpiteet käyttämällä vain yhtä ohjelmistoa. Ohjelmistot ovat yleisesti SaaS-pohjaisia, mutta niitä on löydettävissä myös lisenssipohjaisina.
Asennus ja kirjautuminen.
Asennus voidaan suorittaa kaikkiin IP-osoitteelliset koneisiin. Niihin asennetaan yhden kerran pieni client manuaalisesti käyttämällä esim. usb-liitäntää tai automaattisesti kaikille lähiverkon koneille. Ohjelmistojen käyttö tapahtuu kirjautumalla ohjelmaan sisään webbipohjaisesti (SaaS-versiot) tai omalta tietokoneelta (lisenssi-versiot).
Käyttö.
Massahallintaohjelmistot sisältävät yleisesti seuraavia toimintoja: 
Automatisoinnit.
Järjestelmät käyttävät automatisointeihin tekoälyä hyödykseen. Käyttäjä syöttää järjestelmään bottikomennon, joka valittuna ajankohtana tekee määrätyt työtehtävät. Samanaikaisesti voidaan sen avulla suorittaa automatisoituja toimintoja sadoista jopa kymmeniintuhansiin koneisiin.
Automatisoinnin kohteena voivat olla esimerkiksi
Ohjelmistot.
Tunnetuimpia massahallintaohjelmistoja edustavat mm. amerikkalainen Kasaya ja eurooppalainen NTRadmin
Teles

Teles (; n. 240 eaa.) oli antiikin kreikkalainen kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Megarasta.
Teles kirjoitti useita keskusteluja ("diatribe"), joista Johannes Stobaios on säilyttänyt seitsemän katkelmaa. Nämä ovat seuraavista keskusteluista:
Teleen keskustelut ovat varhaisimpia kyynisiä "diatribe"-muotoisia keskusteluja, vaikkakin Stobaioksen valikoima on peräisin varhaisemmasta muutoin tuntemattoman Theodoroksen kirjoittamasta Teleen teosten lyhennelmästä. Keskustelut koostuvat pitkälti lainauksista muilta filosofeilta, kuten Diogenes Sinopelainen, Krates Thebalainen, Ksenofon, Sokrates ja Stilpon. Teles on tärkeimpiä lähteitä koskien tämän vanhempaa aikalaista Bion Borysthenesläistä.
Teles on luokiteltu paitsi kyynikoihin myös sokraatikkoihin, ja J. A. Fabricius on luokitellut hänet virheellisesti pythagoralaisiin.
Ilkka Halonen

Ilkka Kalle August Halonen (14. marraskuuta 1932 Kuopio – 21. joulukuuta 2021 Kuopio) oli suomalainen sotilas, kenraaliluutnantti. Halonen syntyi Kuopiossa jääkärikapteeni Otto Armas (Ami) Halosen ja lastentarhanopettaja Aino Hilja Halosen ensimmäisenä lapsena. Myöhemmin Halonen muutti perheensä mukana Siilinjärven Kasurilan kylään, missä hänen isänsä jääkärikapteeni Halonen toimi maanviljelijänä.
Opinnot ja perhe.
Halonen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion Lyseosta v. 1952. Varusmiespalveluksen jälkeen hän suoritti kadettikoulussa upseerin tutkinnon vuonna 1955. Hän oli joukkueenjohtajana ensimmäisessä suomalaisessa rauhanturvajoukossa (YKSK) Egyptissä 1956–1957. Hän palveli opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä 2. prikaatissa ja reserviupseerikoulussa vuosina 1957–1963. Sotakorkeakoulussa Halonen opiskeli vuosina 1963–1965. Hän oli Sotakorkeakoulun opettajana vuosina 1965–1969 ja 1971–1975. Halosen sotilasura jatkui Uudenmaan Rakuunapataljoonasn ja Savon Prikaatin komentajana vuosina 1975–1980. Tämän jälkeen hän palveli Pääesikunnassa operatiivisen osaston päällikkönä. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1981 ja määrättiin Savo-Karjalan Sotilasläänin komentajaksi 1981–1984, minkä jälkeen hän oli Pääesikunnassa päämajamestarina ja yleisesikunnan päällikkönä vuosina 1984–1989. Kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 1986. Hänen viimeinen tehtävänsä aktiivipalveluksessa oli Pohjois-Suomen Sotilasläänin komentajuus vuosina 1989–1992. 
Halonen avioitui Maija-Liisa Variksen kanssa vuonna 1957 ja heille syntyi kaksi poikaa. 
Yleistä.
Ilkka Halonen toimi Kadettikunnan puheenjohtajana 1984–1986 ja Jääkäripataljoona 27:n Perinneyhdistyksen puheenjohtajana 1989–1995. Eläkepäivillään hän edisti muun muassa ampumisharrastusta. Hän oli Sotainvalidien Veljesliiton Pohjois-Savon piirin puheenjohtajana vuosina 2001–2006, ja osallistui muun muassa asiantuntijana Jatkosodasta kertovien radio-ohjelmien tekemiseen.
Sabiinitarten ryöstö

Sabiinittarien ryöstö on roomalaisessa mytologiassa tarina siitä, miten Rooman varhaishistoriassa kaupungin asukkaat ryöstivät itselleen morsiamet kaupunkiin vierailemaan kutsuttujen sabiinilaisten keskuudesta.
Tarinan mukaan Roomassa ei sen perustamisen jälkeen ollut tarpeeksi vaimoja, eivätkä naapurikansojen naiset vapaaehtoisesti menneet naimisiin sen kansalaisten kanssa. Siksi kaupungin perustaja Romulus päätti ottaa viekkaudella, mitä ei muuten saanut. Hän valmisteli juhlalliset kisat merenjumalan Neptunuksen kunniaksi ja kutsui naapureita tulemaan niihin. Kisoihin tulikin suuri joukko naapureita, varsinkin sabiinilaisia. Sovitusta merkistä Rooman nuorukaiset tempasivat kesken kisojen miekkansa esiin ja ryöstivät suuren joukon nuoria naisia.
Kolme vuotta myöhemmin sabiinilaiset päättivät kostaa ryöstön. Naisten loukatut isät valmistautuivat taisteluun. Sabiinilaiset marssivat suurena joukkona Rooman alueelle. Siitä syttyneen taistelun aikana roomalaisten pakolla vaimoiksi ottamat sabiinilaiset naiset juoksivat hiukset sekaisin ja vaatteet revittyinä isiensä ja miestensä väliin ja taivuttivat rukouksillaan ja kyyneleillään heidät lopettamaan sodan. Naisten aloitteesta solmittiin valtioliitto, jonka mukaan roomalaiset ja sabiinilaiset liittyivät yhdeksi kansaksi, jonka hallituspaikaksi tuli Rooma. Sata sabinalaista sijoitettiin senaattiin, ja Romuluksen piti ottaa hallituskumppaniksensa sabiinien kuningas Tatius. Pian Tatius kuitenkin surmattiin eräässä kapinassa, ja tarinan mukaan senaattorit murhasivat Romuluksen.
Taiteessa.
Aihe on kiinnostanut monia taiteilijoita etenkin renessanssin aikana. Peter Paul Rubens maalasi siitä taulun 1630-luvun lopussa. Hänen versiossaan tausta on antiikin ajalta, mutta naiset ovat pukeutuneet 1600-luvun flaamilaisnaisten asuihin. Italiassa työskennelleen flaamilaisen Giambolognan tunnetuin työ on Firenzen Loggia dei Lanziin sijoitettu marmoriveistos tästä aiheesta, ja Giambolognan oppilas teki aiheesta myös pronssiversion. Nicolas Poussinin maalaus on Louvressa.
Willard Huyck

Willard Huyck on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja, joka on tullut tunnetuksi työstään elokuvan tekijä George Lucasin kanssa. He tutustuivat 1960-luvulla opiskellessaan elokuvantekoa ja kuuluivat molemmat "The Dirty Dozen" () nimiseen nuorten elokuvaajien ryhmään.
Huyck teki yhdessä Gloria Katzin ja Lucasin kanssa käsikirjoituksen elokuvaan "Svengijengi '62", josta he saivat Oscar-ehdokkuuden. Ryhmä työskenteli yhdessä myös elokuvan "Indiana Jones ja tuomion temppeli" -käsikirjoituksen parissa. Lucasin kanssa yhteistyössä syntyi myös Huyckin ohjaama "Howard – uuden ajan sankari" ("Howard the Duck"), joka oli suuri taloudellinen pettymys.
Elokuvat.
Huyck työskenteli elokuvissa sekä käsikirjoittajana että ohjaajana, joskus molemmissakin tehtävissä.
Made in Sodankylä

Made in Sodankylä on rap-artisti Stepan toinen studioalbumi. Se julkaistiin 17. maaliskuuta 2010 Joku Roti Recordsin kautta.
Taustatietoa.
Albumilla vierailevat muun muassa Laineen Kasperi, Hannibal, Tykopaatti ja Edorf. "Made in Sodankylä" nousi julkaisuviikollaan (12/2010) Suomen virallisella albumilistalla sijalle 22 ja vietti listalla yhteensä kaksi viikkoa. Kappaleesta "Kaikki hyvin" on julkaistu musiikkivideo. Kappale Lastenlaulu on yksi levyn suurimpia hittejä. Kappale strimasi kultaa vuonna 2019.
Levyn tuotannossa on vahvasti mukana Tapani Kansalainen ja levyltä löytyy jatko-osa jo Stepan ensimmäiseltä studioalbumilla olleeseen kappaleeseen viimeiset dollarit. Levy äänitettiin Tampereella vuonna 2009.
Biitit.
"Hullut jätkät" -kappale koostuu eri Suomi rap kappaleiden biiteistä:
Agathobulos

Agathobulos ( tai "Agathoboulos", ; n. 125 jaa.) oli antiikin kreikkalainen roomalaisajalla elänyt kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Aleksandriasta.
Agathobuloksen elämästä tiedetään vain vähän. Hieronymuksen teoksessa "Chronicon" Agathobulos on sijoitettu Plutarkhoksen, Sekstos Khaironeialaisen ja Oinomaoksen rinnalle keisari Hadrianuksen kolmannen hallitusvuoden (119) merkittävimpien filosofien joukkoon.
Lukianoksen mukaan Agathobulos oli Demonaksin opettaja, ja myös Peregrinos Proteus opiskeli kyynistä elämäntapaa Aleksandriassa tämän ohjauksessa. Lukianoksen kuvauksen mukaan tähän ”askeesikurssiin” kuului pään ajeleminen puolittain, mudan hierominen kasvoihin, julkinen masturbointi, takapuolen piiskaaminen sekä muita ”paljoan karkeampiakin temppuja”. Lukianoksen kuvausta ei tule ottaa liian vakavasti, sillä tämä oli satiirikko, joka tunsi vastenmielisyyttä kyynikkoja ja erityisesti Peregrinosta kohtaan.
Angolankaija

Angolankaija ("Poicephalus rueppellii") on lounaisafrikkalainen papukaija, joka elää Angolan lounaisosissa ja Namibian pohjois- ja keskiosissa. Sen holotyypin kuvaili John Edward Gray Nunezjoelta Damaramaasta 1884. Laji on nimetty Eduard Rüppellin kunniaksi.
Ulkonäkö.
Angolankaija on noin 22 cm pitkä nokasta lyhyen pyrstön kärkeen ja se painaa noin 105-132 grammaa.
Suurimmaksi osaksi angolankaija on harmaa. Sillä on ranteessa, siipien sisäpinnalla ja nilkoissa keltaista höyhenystä. Nokka on musta, jalat tummat, silmä aikuisena punainen ja silmää ympäröivä ihoalue harmaa.
Lajilla sukupuolet ovat eri näköiset: naarailla on pyrstön tyvessä sekä ylä- että alaperässä sinistä, koiraalta tämä puuttuu. 
Nuorilla on sukupuoleen katsomatta sinertävä peräpää, mutta koirailta tämä katoaa aikuistuessa. Nuorilla yksilöillä keltainen siivistä ja jaloista puuttuu.
Alalajit/tyypit.
Lajilla ei yleisesti pidetä olevan alalajeja tällä hetkellä, mutta tutkimus vuodelta 2022 valottaa, että sillä voisi nimilajin lisäksi olla alalaji, joka sai nimekseen "Poicephalus rueppellii mariettae." Alalajin nimi "mariettae" on annettu kunnianosoituksena alalajin kuvailleen Jos Hubersin vaimolle, Mariëtelle. 
Nimi "rueppellii" annettiin alun perin vähemmän tunnetulle angolalaiselle populaatiolle. Eteläiseltä populaatiolta jäi puuttumaan taksonominen identiteetti, vaikka tämä eteläinen tyyppi on yleisempi, laajemmalle levinnyt ja paremmin tunnettu.
Tyyppi "rueppellii":
Tyyppi "mariettae": 
Elintavat.
Angolankaija on huomaamaton oleskellessaan kuivien metsien suurissa puissa. Se paljastaa kuitenkin olinpaikkansa lyhyillä terävillä huudoillaan. Ravintoon kuuluvat niin toukat, joita se kaivelee lahoista puunrungoista kuin marjat, vihreät versot, siemenet kuin melonin ja akaasian palotkin. Angolankaija munii useimpien papukaijojen tavoin puunkoloon.
Lemmikkinä.
Angolankaijaa ei juuri pidetä lemmikkinä eikä sitä tiettävästi tavata Suomessa.
Gaius Mucius Scaevola

Gaius Mucius Scaevola, joskus myös "Gaius Mucius Cordus", oli myyttinen muinaisen Rooman sankari.
Kuningas Tarquinius oli yllyttänyt etruskien kuninkaan Porsennan sotaan Roomaa vastaan (508 eaa). Tämä onnistui piirittämään kaupungin ja toinen legendaarinen sankari, Horatius Cocles oli viivästyttänyt joukkojen lähestymistä Roomaan. Joukkojen onnistui perääntyä kaupungin muurien taakse. Porsenna esti kuitenkin kaiken tavaran tuonnin ja uhkasi näännyttää hätäytyneen kaupungin. Eräs ylevä nuorukainen, Mucius, päätti tehdä jalon teon, saattaaksensa Roomaa piirittävät viholliset hämmennyksen valtaan. Hän meni yksinään vihollisten leiriin, pitäen tikaria salassa viittansa alla. Estämättä pääsi hän kuninkaallisen teltan eteen, jossa sotaväelle juuri palkkaa maksettiin. Mucius tuntematta kuningasta oletti että joukon keskellä seisova mies se oli, ja tuli puukottaneeksi kuninkaallisen kirjurin kuoliaaksi.
Sotamiehet paikalla ottivat tuntemattoman kiinni, ryöstivät hänen aseensa ja veivät hänet kuningas Porsennan eteen. Pelkäämättä lausui jalo nuorukainen: "Nimeni on Mucius, olen Rooman kansalainen ja tahdoin tappaa isänmaani vihollisen. Koska olen erehtynyt, tahdon sinulle tunnustaa, etten ole ainoa, joka henkeäsi uhkaa." Kuningas pelästyi ja uhkasi poltattaa hänet roviolla, jos ei ilmoittanut kaikkia salaliitossa olevia. Roomalainen nuorukainen ei sanaakaan vastannut enää, vaan paljasti oikean käsivartensa, meni likellä olevalle hiilokselle, pani kätensä tuleen kasvojansa väräyttämättä ja antoi sen siinä palaa hiljakseen. Ympärillä seisovaiset hämmästyivät ja ihmettelivät, ja kuningas huusi: "Mene, mene rankaisematta! Olet ollut vihollisempi itsellesi kuin minulle. Minä soisin, että tuollainen urhollisuus sotisi minunkin puolestani!"
Kuningas pelästyi roomalaisten osoittamaa rohkeutta ja tarjosi nyt itse roomalaisille rauhaa. Rooman täytyi antaa muutamia kansalaisia pantiksi ja aikaisemmin etruskeilta valloittamansa maa takaisin. Mucius sai tapahtuman johdosta kunnianimen "Scaevola", vasenkätinen, ja tämän nimen perivät myös hänen jälkeisensä.
Etiopiankaija

Etiopiankaija ("Poicephalus flavifrons") on Etiopian kotoperäinen papukaija. Sen holotyypin kuvaili Eduard Rüppell Shewasta Etiopiasta 1845.
Ulkonäkö.
Etiopiankaija on noin 28 senttimetriä pitkä nokasta lyhyen pyrstön päähän ja se painaa noin 140-205 grammaa.
Etiopiankaija on helppo tunnistaa ja erottaa muista, etenkin afrikkalaisista papukaijoista. Se on suurimmaksi osaksi vihreä, mutta sillä on keltaiset kasvot aikuisena. Sen nokka on kaksivärisen, tumman ja vaalean kirjava, jalat harmaat.
Sukupuolet ovat samannäköiset. Nuorien pää ei ole niin selkeän keltainen: keltaista on vain otsalla tai ei sielläkään, pään ja kasvojen alue on oliivinvihreä.
Lajilla on kaksi alalajia: "P.f. flavifrons" ja "P.f. aurantiiceps." Jälkimmäisen kasvot ovat nimilajia oranssimmat.
Sydänjuuret

Sydänjuuret on Mokoma-yhtyeen seitsemäs studioalbumi, joka ilmestyi 24. maaliskuuta 2010.
Albumi äänitettiin Sound Supreme -studiolla Hämeenlinnassa ja miksattiin Astia-studiolla Lappeenrannassa vuodenvaihteen 2010 molemmin puolin. Albumin tuotti Janne Saksa ja miksasi Miitri Aaltonen.
Albumin sanoitukset, jotka on kirjoittanut laulaja Marko Annala, kertovat suomalaisista arvoista ja perinteistä.
Albumi julkaistiin normaalin CD- sekä vinyyliversion lisäksi kirjaversiona, joka sisältää Ville Pirisen kuvittaman 44-sivuisen kovakantisen kirjan sekä säveltäjän esipuheen jokaiselle kappaleelle. Albumin vinyyliversiossa on mukana mp3-latauskoodi.
Albumin ilmestymisen jälkeen yhtye aloittaa "Onko siitä tullut leso" -nimisen kevätkiertueen. Kappaleista "Ei kahta sanaa (ilman kolmatta)" ja "Hei hei heinäkuu" on tehty myös musiikkivideot.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.
Kappaleet.
Kaikki sanoitukset Marko Annala, kaikki sovitukset Mokoma.
Heikki Lampi

Heikki Pekka Lampi (30. elokuuta 1957 Lahti – 31. elokuuta 2006 Lahti) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Lampi edusti urallaan Lahden Reipasta 1975–1980 ja 1982–1984 sekä Kotkan Työväen Palloilijoita 1981. Aktiiviuran jälkeen hän pelasi vielä III divisioonassa Lahden Palloseurassa ja FC Reippaassa. Lampi voitti Reippaassa Suomen Cupin kolmesti 1975, 1976 ja 1978. Kaikkiaan Lampi pelasi yhdeksän kauden aikana 151 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 45 maalia. 
Lampi pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1979.
Lampi kuoli 49-vuotiaana vuonna 2006. Hänet on haudattu Lahdessa Levon hautausmaalle.
Cortona

Cortona on kunta ja kaupunki Italian Toscanassa. Se sijaitsee Arezzon maakunnan kaakkoisosassa korkealla Monte Egidio -vuoren rinteellä, 650 m merenpinnan yläpuolella. Sieltä on näkymä yli Val di Chianan laakson. Kunnan kaupunkikeskus on muurin ympäröimä. Muurissa on seitsemän porttia sekä "Piazza Garibaldi", joista pääsee kaupunkiin. Koska kaupunki on rakennettu vuoren rinteeseen, ovat sen kapeat kadut paikoin melko jyrkkiä. Cortona on matkailijoiden suosima kaupunki.
Nähtävyyksiä.
Kaupungin korkeimmalla kohdalla on Medicien rakennuttama linnoitus Fortezza Medicea di Girifalco. Linnoitus rakennettiin 1556–1561 ja siinä on neljä bastionia. Samalla paikalla on ollut linnoitus jo aiemmin, mistä varhaisimmat tiedot ovat vuodelta 1258. 
Cortonan kaupungissa on lukuisia kirkkoja ja luostareita. Linnoituksen vieressä on "Santuario Santa Margherita", minkä alttarilla on kirkon pyhimyksen, Santa Margheritan (k. 1297), muumio nähtävillä. Muita keskeisiä kirkkoja ovat tuomiokirkko ("Duomo di Cortona") korkeine torneineen, "San Francesco" sekä muurin ulkopuolella sijaitseva "San Domenico" (rakennettu 1391–1438). 
Kaupungin keskeisin paikka on kaupungintalo "Palazzo Communale" sekä sen edessä oleva aukio "Piazza della Repubblica", mistä lähtevät kaupungin tärkeimmät kadut. "Palazzo Communale" on ollut samalla paikalla jo 1100-luvun alkupuolelta saakka, mutta se on aikojen saatossa useasti uudistettu erilaisten tuhojen jälkeen. 
Yhteen kaupungin monista palatseista, "Palazzo Casali"in, on rakennettu yleinen kirjasto sekä museo MAEC. MAEC eli "Museo dell’ Accademia Etrusca e della Città di Cortona" esittelee laajasti samalla paikalla sijainneen etruskien kaupungin historiaa. Näytteillä on runsaasti niin erilaisia käyttöesineitä kuin myös koruja ja taide-esineitä. Cortonan paikalla sijainnut muinainen etruskien kaupunkivaltio on ollut olemassa jo kahdeksannella vuosisadalla eaa. 
Matkailu.
Kaupungissa on paljon ravintoloita ja pikkuliikkeitä. Suuremmat kaupat ja marketit ovat alhaalla laaksossa Camucian kaupungissa. Siellä on myös rautatieasema, mistä pääsee Firenzeen tunneittain. Junamatka Firenzeen kestää noin 1,5 tuntia. 
Alueen viini sai vuonna 1999 laatuluokituksen DOC Cortona.
Cortonan kaupungissa on kuvattu elokuva Toscanan auringon alla.
Mikko Lampi

Mikko Lampi (s. 3. kesäkuuta 1952) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Lampi edusti urallaan Ilves-Kissoja 1970–1974, Tampereen Ilvestä 1974-1976 ja Sepsi-78:a 1977–1985. Kaikkiaan Lampi pelasi seitsemän pääsarjakauden aikana 139 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Tiedotusvälineissä uutisoitiin tammikuussa 1980 Lammen mahdollisesta siirtymisestä Tukholman AIK:hon, mutta Lampi kumosi huhut.
Lampi pelasi maajoukkueessa vuosina 1979–1980 yhteensä 16 maaottelua.
Myös Lammen poika Veli (s. 1984) on Suomea maajoukkuetasolla edustanut jalkapalloilija.
Valkjärvi (Käkisalmen piiri)

Valkjärvi eli Mitšurinskoje () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Leningradin alueen Käkisalmen piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Karjalankannaksen keskiosassa Valkjärven pohjoisrannalla 80 kilometriä Käkisalmesta etelään ja 90 kilometriä Pietarista pohjoiseen. Kunnassa on 2 100 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus.
Kunnan pinta-ala on 35,1 neliökilometriä. Pohjoisessa, idässä ja etelässä sitä ympäröi Mäkrälän eli Razdoljen kunta ja lännessä se rajoittuu Punnuksen eli Krasnoozjornojen kuntaan. Keskustaajaman lisäksi Valkjärven kuntaan kuuluu Kuoppahampaalan kylä (ven. Petritšenko). Kunnassa on kahdeksan puutarhapalsta- ja huvila-aluetta, joilla asuu kesäisin enimmillään 4 000 henkeä.
Pinta-alasta 66,6 % on metsää, 17,8 % maatalousmaata ja 13,8 % asuinaluetta. Kunnan eteläosassa sijaitsee Valkjärven (ven. Mitšurinskoje) pohjoispää ja Jauholampi (Svetloje), koillisessa Saarijärvi (Morozovskoje), Nahkalampi (Harlampovskoje), Häräjärvi (Svetloje) sekä Kartjärven eteläosa (Zarosšeje). Koillisosa kuuluu Väärämäenselän rauhoitusalueeseen. Hyötykaivannaisia ovat turve ja sapropeeli.
Historia.
Taajama on Suomeen kuuluneen Valkjärven kunnan entinen kirkonkylä. Suurin osa Suomen Valkjärven kuntaa kuuluu nykyiseen Mäkrälään, osa myös Punnukseen ja Petäjärveen. Venäjänkielinen nimi Mitšurinskoje on annettu vuonna 1948 neuvostoliittolaisen kasvinjalostajan Ivan Mitšurinin mukaan.
Liikenne, talous ja palvelut.
Valkjärven kautta kulkee Soittolan (ven. Podgorje) ja Raudun (Sosnovo) välinen maantie, josta haarautuu tie Lipolaan (Kotovo). Taajamasta on linja-autoyhteydet Punnukseen, Rautuun ja Pietariin. Lähin rautatieasema on Raudussa.
Kunnassa toimii pienimuotoista rakennustarvike- ja puunjalostusteollisuutta. Aikaisemmin harjoitettu turvetuotanto loppui vuonna 2007. Myös maatalousyritys ja meijeri ovat lopettaneet toimintansa. Maanviljelyä harjoittavat Valkjärven maatalousoppilaitos sekä Punnuksen maatalousyritys. Lisäksi on 11 yksityistilaa, 338 henkilökohtaista aputaloutta, hevostila ja kanifarmi.
Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kirjasto, pieni poliklinikka, posti, pankki, joukko kauppoja ja kahvila. Kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus järjestää tilaisuutensa koulun ja maatalousoppilaitoksen tiloissa. Kunnan alueella toimii viisi lomakylää, kaksi lasten kesäleiriä, lastentarhan kesäkoti, kalastusmaja, hotelli ja kaksi vierasmajaa.
Edward Smith-Stanley (13. Derbyn jaarli)

Edward Smith-Stanley (21. huhtikuuta 1775 – 30. kesäkuuta 1851 Knowsley Park) oli englantilainen valtiomies, luonnontutkija, keräilijä ja lintutieteilijä.
Edward Smith-Stanley vanhemmat olivat Edward Smith-Stanley, 12. Derbyn jaarli, ja Elizabeth Hamilton. Hän avioitui serkkunsa Charlotte Margaret Hornbyn kanssa 1798.
Päätettyään opintonsa Eton Collegessa ja Cambridgen Trinity Collegessa lordi Stanley oli Preston ja Lancashiren parlamenttiedustaja 1796–1832. Vuonna 1834 hän peri isänsä tittelin Derbyn 13. jaarlina ja vetäytyi politiikasta, keskittyen elävien ja kuolleiden eläinten kokoelmiinsa Knowsley Hallissa Liverpoolin lähellä. Hänellä oli suuri kokoelma eläviä eläimiä ja hänen kuollessaan se käsitti 1 272 lintua ja 345 nisäkästä, jotka oli toimittanut Englantiin joukko tutkimusmatkailijoita, muun muassa Joseph Burke. Osa kokoelmista on sijoitettu Liverpoolin museoon.
Smith-Stanley oli kirjailija ja ornitologi Edward Learin suojelija eli mesenaatti. Hän toimi Linnaean Societyn puheenjohtajana 1828-1833 ja Zoological Societyn puheenjohtajana.
Stanley nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa isokaijasen ja viirukalastajan ("Halcyon chelicuti").
Philipp Etter

Philipp Etter (21. joulukuuta 1891, Menzingen, Zug – 23. joulukuuta 1977, Bern) oli sveitsiläinen poliitikko, joka toimi maansa sisäministerinä vuosina 1934-1959. Hän oli myös liittopresidenttı neljästi: 1939, 1942, 1947 ja 1953. Etter kuului Sveitsin kristillisdemokraattiseen kansanpuolueeseen.
Ammatiltaan Etter oli asianajaja. Hänet on haudattu Berniin.
Madagaskarinkaijanen

Madagaskarinkaijanen("Agapornis canus") on Madagaskarin kotoperäinen kaija. Sen holotyypin kuvaili Johann Friedrich Gmelin Madagaskarilta ja Mauritiukselta 1788. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista nimialalaji "canus" elää saaren itä- ja länsiosissa ja "ablectanea" eteäosassa. Lajia on myös kutsuttu nimellä harmaapääpapukaija.
Ulkonäkö ja koko.
Madagaskarinkaijanen kasvaa 14 senttiä pitkäksi ja painaa aikuisena noin 28 grammaa. Koiras on lähes kokonaan vihreä, mutta pää, niska ja rinta ovat vaaleanharmaat ja siiven alapinnat ovat mustat. Naaraan pää puolestaan on vaalean kellanvihreä. Nokka on harmaa tai valkoinen ja silmät ovat ruskeat. Alalaji "ablectanea" on tummempi.
Lemmikkinä.
Madagaskarinkaijanen on Suomessa äärimmäisen harvinainen lemmikkilintu, mutta sitä tavataan ajoittain.
Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa eli suuren häkin, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Sambesinkaijanen

Sambesinkaijanen ("Agapornis lilianae") on eteläisessa Afrikassa elävä kaija. Sen elinympäristö käsittää Sambesin laakson Sambiassa ja Zimbabwessa sekä erilliset populaatiot Etelä-Tansaniassa, Luoteis-Mosambikissa ja Malawissa. Laji on siirretty Itä-Sambiaan, jonka kannasta on karkulaisten muodostama yhteisö siirtynyt Etelä-Namibiaan. Lajin holotyypin kuvaili George Ernest Shelley Liwondesta Malawista.
Ulkonäkö.
Sambesinkaijanen on lyhyen pyrstönsä kanssa noin 13-14 cm pitkä nokasta pyrstön kärkeen ja painaa noin 28-37 grammaa.
Sambesinkaijanen muistuttaa kovasti ulkonäöltään viktoriankaijasta. Molemmilla on suurimmaksi osaksi vihreä vartalo ja tummemman vihreä selkäpuoli, punainen nokka, valkoiset silmärenkaat sekä oranssi pää. Sambesinkaijasella oranssi ei ulotu niin pitkälle vatsalle ja siitä puuttuu keltaiseksi taittava sävy. Niskan puolella sambesinkaijasen väri on vihertävämpi kuin viktoriankaijasella. 
Lemmikkinä.
Sambesinkaijanen on Suomessa erittäin harvinainen lemmikkilintu, mutta sitä tavataan ajoittain. 
Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa eli suuren häkin, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Emil Welti

Friedrich Emil Welti (23. huhtikuuta 1825 Zurzach, Aargau – 24. helmikuuta 1899 Bern) oli sveitsiläinen poliitikko, asianajaja ja tuomari. Hän kuului Sveitsin liittoneuvostoon vuosina 1866−1891 ja toimi kuudesti liittopresidenttinä vuosina 1869, 1872, 1876, 1880, 1884 ja 1891.
Crysis 2

Crysis 2 on Crytekin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin maaliskuussa 2011 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Peli oli alkujaan tarkoitus julkaista jo vuoden 2010 lopulla, mutta julkaisua siirrettiin tuntemattomasta syystä. "Crysis 2" on vuonna 2007 julkaistun "Crysisin" ja sen spin-offin "Crysis Warheadin" jatko-osa, sekä toinen osa suunnitellusta trilogiasta. 
Electronic Arts julkisti pelin minuutin mittaisella teaserillä E3-konferenssissa vuonna 2009. Lisäksi uudesta CryEngine 3:sta julkaistiin traileri Game Developers Conferencessa vuonna 2009. Pelin markkinointi käynnistyi suuremmassa mittakaavassa vuoden 2011 alussa. Pelistä julkaistiin muun muassa moninpelidemo ensin Xbox 360:lle sekä myöhemmin Windowsille ja PlayStation 3:lle. Moninpeliosion on kehittänyt Free Radicalina ennen tunnettu brittiläinen Crytek UK. Pelin internetpelaus päättyi 30. kesäkuuta 2014. 
Pelaaminen.
"Crysis 2" sijoittuu New Yorkiin vuonna 2023. Juoni ei ole välitöntä jatkoa Tyynenmeren saarelle sijoittuvasta ensimmäisestä osasta, vaan pelit ovat yhtenevästä taustastaan huolimatta itsenäisiä juonikokonaisuuksia, joiden väliin jää kolme vuotta aikaa. Crytekin mukaan se halusi välttää tekemästä jälleen yhtä viidakkopeliä, joskin raunioitunutta kaupunkia on kuvailtu uudenlaiseksi urbaaniksi viidakoksi. Pelin alkaessa kaupunki on joutunut muukalaisinvaasion kouriin. Vihollisia on merkittävästi uudistettu, ja pääosan ottaa Alcatraz-niminen supersotilas, jonka kyvyt kumpuavat päivitetystä Nanopuku 2:sta .
Nanopuku suojaa luodeilta sekä mahdollistaa nopeamman liikkumisen, yli-inhimilliset voimat ja väliaikaisen näkymättömyyden. Merkittävänä muutoksena kykyjen käyttöä on suoraviivaistettu ensimmäisestä osasta, jotta pelaaminen olisi vimmaisempaa ja kykyjen hyödyntäminen tehokkaampaa . Erikoiskyvyt ovat yksi pelin avaintekijöistä, ja pelaajan tarkoituksena on pysäyttää muukalaishyökkäys niitä eri tilanteisiin soveltaen yhdessä aseiden kanssa.
Tekniikka.
"Crysis 2" on ensimmäinen peli, joka käyttää Crytekin kehittämän CryEngine-pelimoottorin kolmatta, konsoleiden kanssa yhteensopivaa versiota. CryEngine 3 on optimoitu useille alustoille, eikä se tue "Crysis 2":n julkaisussa DirectX 10- tai 11-rajapintaa. Tuki DirectX 11:lle on luvattu lisätä pelin Windows-versioon myöhemmin. Puute on herättänyt keskustelua, sillä sarjan ensimmäinen osa hyödynsi CryEngine 2:ta ja tuki DirectX 9:n lisäksi DirectX 10:tä.
Karl Schenk

Johann Carl Emmanuel Schenk (1. joulukuuta 1823, Signau, Bern – 18. heinäkuuta 1895) oli sveitsiläinen pastori ja poliitikko.
Elämä.
Schenk jäi orvoksi 11-vuotiaana ja eleli eteläisessä Saksassa 16-vuotiaaksi ennen kuin hän pääsi opiskelemaan teologiaa. Myöhemmin valmistumisen jälkeen Schenk meni naimisiin Elise Kährin kanssa. Pari sai yhdeksän lasta, joista kaksi kuoli jo nuorena.
Vuonna 1856 Schenk valittiin liittokokoukseen ja kolme vuotta myöhemmin hänestä tehtiin myös Bernin yliopiston kunniatohtori. Schenk valittiin 7. joulukuuta 1863 liittokokouksen puhemieheksi ja vain viisi päivää myöhemmin myös Sveitsin liittoneuvoston jäseneksi. Schenk valitsi liittoneuvoston ja seurasi sisäministerinä Jakob Stämpfliä.
Liittoneuvostossa Schenck oli kuudesti liittopresidenttinä; 1865, 1871, 1874, 1878, 1885 ja 1893. Sisäministerin salkun lisäksi hän johti talous- (1872) sekä rautatie- ja kauppaministeriötä (1875-1877). Schenck toimi liittoneuvostossa yhteensä 31 vuotta yhteen menoon ennen kuolemaansa heinäkuussa 1895. Hän on edelleen tähän päivään mennessä pisimpään liittoneuvoston jäsenenä toiminut poliitikko.
Meidän iloinen joukkomme

Meidän iloinen joukkomme ("On Our Merry Way" tai "A Miracle Can Happen") on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1948. Elokuvan ohjaajaksi on ilmoitettu Leslie Fenton, mutta myös King Vidor ja George Stevens ohjasivat osia elokuvasta.
Elokuva koostuu kolmesta eri osiosta, jotka yhdistää toisiinsa Burgess Meredithin näyttelemä reportteri Oliver Pease, joka haastattelee ihmisiä lasten vaikutuksesta heidän elämäänsä. Ensimmäisessä osiossa Pease haastattelee muusikoita Slimiä (James Stewart) ja Lankia (Henry Fonda). Toisessa osiossa haastateltavina ovat varhaiskypsän lapsinäyttelijän kanssa työskentelevät avustajat Gloria Manners (Dorothy Lamour) ja Ashton Carrington (Victor Moore). Viimeisessä osiossa esiintyvät kulkurit Al (Fred MacMurray) ja Floyd (William Demarest), jotka ovat joutuneet ongelmiin murrosikäisen pilailijan kanssa.
Mahalen kansallispuisto

Mahalen kansallispuisto on luonnonsuojelualue Tansaniassa Mahalen vuorilla. Sen pinta-ala on 1 613 neliökilometriä. Puisto sijaitsee Tanganjikajärven itärannalla 128 kilometriä Kigoman kaupungista etelään. Se perustettiin vuonna 1985 etenkin simpanssien suojelua varten.
Mahalen kansallispuiston alueella ei ole lainkaan teitä. Sinne saavutaan veneellä, ja siellä liikutaan vain jalkaisin.
Tohtori John A. Zoidberg

Tri. Zoidberg on kuvitteellinen hahmo "Futurama"-televisiosarjassa. Hahmon ääninäyttelijä on Billy West. 
Tri. Zoidberg syntyi Decapod 10:llä ja on äyriäis-avaruusolento. Zoidberg, ja hänen edustamansa Decapod-laji, on sarjassa esiintyvä parodia jiddišinkielisestä ja juutalaisesta kulttuurista kulttuurista, jonka košer-säännöt kieltävät äyriäisten syömisen. Tri. Zoidberg on ammatiltaan lääkäri ja työskentelee professori Hubert J. Farnsworthin omistamalla Planet Expressillä. Vaikkakin Tri. Zoidberg on lääkäri, elää hän köyhyydessä ja syö yleensä sen mitä löytää Planet Expressin roskiksista. Tri Zoidbergista ei juurikaan kukaan pidä ja siksi on hän on hyvin yksinäinen ja yrittää välillä epätoivoisesti löytää ystäviä tai huomiota.
Jaksossa "Roswell That Ends Well" Planet Express -miehistön matkustaa vahingossa ajassa taaksepäin, vuoteen 1947, jossa alus tekee pakkolaskun New Mexicon Roswelliin. Jakso pyrkii selittämään Roswellin tapauksen, kun Zoidberg joutuu Yhdysvaltojen viranomaisten kaappaamaksi ja tutkittavaksi.. 
Jaksossa "Tip of the Zoidberg" paljastettiin, että professori Farnsworth ja Zoidberg lähetettiin vuonna 2927 suorittamaan tehtävää, joka meni pieleen. Tämän seurauksena Farnsworth sai hypermalaria-tartunnan. Taudin kuvailtiin olevan oireeton vuosikymmenten ajan. Zoidberg ja Farnsworth tekivät sopimuksen, jonka mukaan Zoidbergin on määrä tappaa professori, ennen kuin tämä ehtisi kuolla sairauteen..
Naavatillandsia

Naavatillandsia ("Tillandsia usneoides") eli espanjansammal on ananaskasvien heimoon ja tillandsioiden sukuun kuuluva kasvilaji. Sitä esiintyy eteläisessä Yhdysvalloissa, Karibialla, Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa. Kasvi on riippuva päällyskasvi, jolla ei ole lainkaan juuria. Naavatillandsian suomenkielinen nimi ja tieteellinen lajinimi "usneoides", joka tarkoittaa ”naavan kaltaista”, viittaavat kumpikin kasvin naavoja ("Usnea") muistuttavaan ulkonäköön. Nykyään sitä käytetään koristeena kukka-asetelmissa ja käsitöissä.
Kuvaus.
Naavatillandsia on riippuva juureton päällyskasvi. Kapeat varret kasvavat noin kolmimetrisiksi. Sekä varret että lehdet ovat tiheään karvoittuneita ja hopeanharmaita. Lehdet ovat kapeita, meheviä, usein kiertyneitä, 1,5–3 senttimetriä pitkiä ja 1–2 millimetriä leveitä. Kapea lehtilapa on sisäkierteinen ja teräväkärkinen.
Kukat kasvavat yksittäin. Niitä ympäröivät puikeat 4–5 millimetriä pitkät suojuslehdet. Verholehdet ovat teräväkärkisen puikeita ja 6–7 millimetriä pitkiä. Teriö on harittava. Terälehdet ovat keltavihreitä, soikeita ja enimmillään noin yhden senttimetrin pituisia. Hedelmä on 2,5 senttimetriä pitkä kypsänä kolmiliuskaisesti aukeava kota. Siemenillä on lenninhaivenet.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Naavatillandsia kasvaa laajalla alueella Amerikan mantereilla Yhdysvaltain eteläosista ja Meksikosta Väli-Amerikan kautta Etelä-Amerikkaan. Etelä-Amerikassa sitä esiintyy suuressa osassa mannerta etelässä Argentiinaan asti. Lisäksi sitä kasvaa luontaisena useilla Karibian saarilla.
Naavatillandsia kasvaa päällyskasvina yleensä puiden päällä. Joskus se saattaa kasvaa myös aidoilla, puhelinpylväillä ja -linjoilla. Sen on todettu viihtyvän paremmin eräiden tiettyjen puiden oksilla kuin toisten. Naavatillandsian suosimia puita ovat varsinkin floridansuosypressi ("Taxodium distichum") ja virginiantammi ("Quercus virginiana").
Käyttö.
Naavatillandsiaa käytetään koristeena kukka-asetelmissa ja käsitöissä. Kuivattua naavatillandsiaa voidaan käyttää myös pakkauspehmusteena ja istutusten katteena. Historiallisesti sitä on käytetty laajasti patjojen, huonekalujen ja autonistuinten täytteenä. 1960-lukuun mennessä synteettiset materiaalit kuitenkin korvasivat sen pehmusteena, eikä naavatillandsiaa enää kerätä kaupallisesti kuivattavaksi pehmusteeksi. Useat Pohjois-Amerikan alkuperäiskansat, kuten seminolit, käyttivät perinteisesti naavatillandsiaa nuolten, astioiden ja muiden esineiden suojaavana kääreenä sekä pehmusteena.