Fontaine de Vaucluse

Fontaine de Vaucluse on Ranskan suurin karstilähde, jossa maan alta purkautuu vuodessa 630–700 miljoonaa kuutiometriä vettä. Sitä pidetään hydrogeologiassa vertailukohteena, jonka perusteella on määritelty lähdetyyppi, "vauclusilainen lähde". Sorgue-joki alkaa Fontaine de Vauclusesta.
Maantiede.
Sijainti.
Fontaine de Vaucluse -lähde sijaitsee Vauclusen departementissa, Fontaine-de-Vauclusen kunnassa Vauclusen vuorten juurella.
Nimen alkuperä.
Laakso, jossa lähde sijaitsee, tunnettiin aikoinaan latinankielisellä nimellä "Vallis Clausa" ("suljettu laakso"), joka sittemmin provencen kielessä vääntyi muotoon "Vau-cluso". Nimi johtuu laakson muodosta. Tämä nimi lainattiin sittemmin ranskan kieleen muodossa "Vaucluse", josta myös lähde samoin kuin Vauclusen departementti ovat saaneet nimensä. Itse lähteen provencenkielinen nimi on "Font de Vau-cluso", "Suljetun laakson lähde".
Geologia.
Fontaine de Vaucluse liittyy mioseenikauden lopun Messina-vaiheen suolaisuuskriisiin, joka on aiheuttanut lähteen syvyyden..
Lähteen yläpuolella on 230 metriä korkea kalkkikivikallio, jossa on lukemattomia rakoja ja halkeamia. Niihin on varastoitunut vettä, joka tunkeutuu syvälle, kunnes se kohtaa kalkkikivi- tai savikerroksen.
Itse lähde on ainoa kohta, jossa 1100 neliökilometrin laajuisella alueella maan alle kertynyt vesi pääsee jälleen purkautumaan maan pinnalle. Tähän alueeseen sisältyvät Mont Ventoux, Vauclusen vuoret (Monts de Vaucluse), Albionin ylänkö ja Luren vuoristo. Lähteestä alkaa Sorgue-joki. Lähteen vesi sisältää kalsiumkarbonaattia noin 200 milligrammaa litrassa, ja kun siitä purkautuu vuodessa noin 700 miljoonaa litraa vettä, maan alta poistuu vuosittain 50 000 kuutiometriä kalkkikiveä. Tämä karstifikaatio aiheuttaa, että alueen jokaiselta neliökilometriltä poistuu veteen liuenneena noin 45 kuutiometriä kiviaineksia.
Voidaankin laskea, että jos näin jatkuu, Vauclusen vuoret, Albionin ylänkö ja Luren vuoristo huuhtoutuvat 1500 metrin paksuudelta 3,5 miljoonan vuoden kuluessa kokonaan pois.
Historia.
Vanhalla ajalla paikalla suoritettiin rituaalisia uhreja. Useiden sukellusten aikana, vuonna 1998 Fontaine-de-Vauclusen speleologisen yhdistyksen (SSFV) jäsenet kiinnittivät huomiota siihen, että lähteeseen oli heitetty runsaasti kolikoita. Veden- ja merenalaisten arkeologisten tutkimusten jaoston ("Département des recherches archéologiques subaquatiques et sous-marines", DRASSM) johdolla SSFV:n tutkijat suorittivat lisätutkimuksia. "Spélénaute" -nimisen sukellusveneen avulla he tekivät vuonna 2001 etsintätöitä 40–80 metrin syvyydessä, jolloin he löysivät runsaasti lisää antiikin aikaisia rahoja. Seuraavana vuonna tutkijat suorittivat uuden tutkimushankkeen ja tekivät historiallisesti suuriarvoisen löydön, johon kuului vielä 400 kolikkoa. Vuonna 2003 suoritettiin vielä uusi arkeologinen tutkimushanke. Kaikkiaan lähteestä on löydetty 1 600 kolikkoa ja muuta esinettä, jotka ovat peräisin vuosien 70 eKr. ja 500 jKr. väliseltä ajalta.
Lähde kirjallisuudessa.
Lähdettä kuvaillaan muun muassa Georges de Scudéryn runolssa "'Description de la fameuse Fontaine de Vaucluse"
Legendoja.
Coulobre.
Legendan mukaan Fontaine de Vauclusessa ja Sorgue-joessa eli muinoin vaarallinen lohikäärme, Coulobre, jonka Pyhä Veranus, Cavaillonin piispa voitti.
Nimi Coulobre johtuu mahdollisesti tarhakäärmettä tarkoittavasta latinan sanasta "coluber". Legendan mukaan Coulobre oli siivekäs olento, joka liittoutui lohikäärmeiden kanssa, jotka kuitenkin myöhemmin hylkäsivät sen ja pakottivat sen yksin kasvattamaan jälkeläisiään, pieniä mustia salamantereita. Se yritti epätoivoisesti löytää uutta puolisoa poikastensa isäksi, mutta sen rumuus karkotti kaikki ehdokkaat.
Albert Dauzat'n ja Charles Rostaingin mukaan "Drac" oli ligurialaisten myrskyisten vesien jumala ja Coulobren nimi johtuisi kelttiläis-ligurilaisista sanoista "Kal" (kivi) ja "Briga" (kukkula). Lähteen vieressä olevalla kalliolla on yhä "Kultainen lehmä", muinaisten paimenten kulttipaikka, jolla kunnioitettiin veden ja kiven muotoa.
Paikalle johtavalla polulla voidaan yhä nähdä "Traou dou Couloubre", joka symboloi Pyhän Veranuksen taistelua vanhoja kultteja vastaan.
Basile ja nymfi.
Lähteeseen liittyy myös legenda Basile-nimisestä viulunsoittajasta, joka nukahdettuaan lähteelle johtavalle tielle näki nymfiin ilmestyvän. Tämä johti hänet lähteen luo, joka avautui niin, että hän pääsi laskeutumaan niitylle, jossa kasvoi ylimaallisia kukkia. Nymfi näytti Basilelle seitsemän timanttia, joista yhtä nostamalla hän sai aikaan suuren suihkulähteen sanoen: "Kas tässä sen lähteen salaisuus, jonka vartija minä olen. Sen täyttämiseksi minä vedän esiin timantit, joista seitsemännellä saan veden ulottumaan viikunapuuhun saakka, joka juo vain kerran vuodessa." Tämän sanottuaan nymfi katosi herättäen Basilen.
Tutkimus.
Ensimmäisenä Fontaine de Vaucluseen sukelsi sukelluspuvun avulla vuonna 1879 Nello Ottonelli, joka pääsi 23 metrin syvyyteen. Vuonna 1938 Henri Louis Joseph Ayme järjesti tutkimushankkeen, ja 24 syyskuuta Negri pääsi 27,5 metrin syvyyteen. Syvemmälle päästiin vasta, kun oli keksitty uudenlainen sukelluspuku, jonka avulla Jacques-Yves Cousteau vuonna 1946 pääsi 46 metrin syvyyteen ja yhdeksän vuotta myöhemmin aina 74 metrin syvyyteen saakka. Tämä olikin raja, jota pidemmälle ei päästy käyttämällä hengityskaasuna tavallista ilmaa. Vuonna 1981 Claude Touloumdjian pääsi 153 metrin syvyyteen käyttämällä heliumin ja hapen seosta. Vuonna 1983 Jochen Hasenmayer pääsi aina 205 metrin syvyyteen. Vielä syvemmälle ja lopulta pohjaan saakka voitiin päästä vain robottien avulla.
Vuonna 1985, "Mission Modexa 350" ratkaisi kysymyksen lähteen syvyydestä. Robotti pääsi 305 metrin syvyyteen, ja neljä vuotta toinen robotti nimeltä "Spélénaute" saavutti tuolloin alimman tunnetun kohdan 315 metrin syvyydessä.
Vuonna 1997 sukeltaja Pascal Bernabé laskeutui 250 metrin syvyyteen. Vuonna 2014 valokuvaaja Christoph Gerigk yhdessä SSFV:n ("Société Spéléologique de Fontaine-de-Vaucluse") kanssa järjesti panoraamakuvien avulla lähteen syvyyksiä esittävän näytöksen.
Rakenne.
Geologien, hydrogeologien, hydrokemistien ja speleologien yhdessä suorittamien tutkimusten aniosta tämän karstilähteen toiminta tunnetaan nykyisin jo varsin hyvin.. Lähteeseen päätyvät vedet Mont Ventoux'sta, Monts de Vaucluselta, Alnionin ylängöltä ja Luren vuoristosta, mutta eivät näiden pohjoispuolelta Bluyen vuorilta eivätkä eteläpuolelta Luberonin massiivilta ja Aptin synkliinistä.
Lähde liittyy luolien verkostoon, joka ulottuu jopa 921 metrin syvyyteen. Albionin ylängöllä Saint-Christolissa olevista suuaukoista lähteeseen johtaa maanalainen joki. Rankkasateiden aikana luolastoon voi varastoitua 110 miljoonaa kuutiometriä vettä.
Virtaama.
Lähteestä vuodessa purkautuvan veden määrä vaihtelee 630 ja 700 miljoonan kuutiometrin välillä, mikä vastaa 21 kuutiometriä sekunnissa. Määrä on seitsemän kertaa niin suuri kuin Vauclusen departementissa käytetyn juomaveden määrä. Lähde on vesimäärältään Ranskan suurin, ja sitä pidetään koko maailman seitsemänneksi tärkeimpänä lähteenä..