tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuljurahkasammal

Kuljurahkasammal ("Sphagnum cuspidatum") on sammal. Se kuuluu "Sphagnaceae"-heimoon ja rahkasammalten sukuun.
Ulkonäkö ja koko.
Kuljurahkasammal on väriltään ruskehtavan vihreä tai vaaleanvihreä. Kasvi on tavallisesti suurikokoinen (20–50 senttimetriä). Kasvin latvushaarat ovat harittavat ja pitkät. Kuljurahkasammalella on veltto varsi. Kasvi on kaksikotinen. Kuljurahkasammalella haarakimpussa on yleensä kaksi alaspäin osoittavaa haaraa. Sen vaalea varsi näkyy, mutta kärkisilmu ei näy. Sen haaralehdet ovat suipot ja varsilehdet kolmiomaiset.
Elinympäristö.
Kuljurahkasammal kasvaa esimerkiksi nevoilla ja ojissa.
Levinneisyys.
Kuljurahkasammalta kasvaa Euroopassa, Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikassa, Afrikassa, Australiassa sekä Kiinassa, Indonesiassa, Thaimaassa, Intiassa, Malesiassa ja Uuden-Guinean saarella.
Pohjois-Amerikassa kasvia tavataan pääasiassa Yhdysvaltain ja Kanadan itärannikon osavaltioissa sekä Suurten järvien alueelta. Kiinassa kuljurahkasammalta tavataan Sisä-Mongolian pohjoisosassa, Heilongjiangissa, Fujianissa sekä Yunnanin luoteisosassa.
Suomessa kuljurahkasammal kasvaa keidassuoalueilla yleisesti.
Steppenwolf Live

Steppenwolf Live on Steppenwolfin livealbumi vuodelta 1970. 
John Kayn mukaan liveosuus on nauhoitettu hyväntekeväisyyskonsertissa Santa Monican Civic Auditoriumissa vuonna 1970, mutta koska materiaalia oli yli yhden albumin verran ja liian vähän tupla-albumiksi, niin yhtye nauhoitti studiossa kappaleet "Hey Lawdy Mama", "Corina Corina" ja "Twisted" ja lisäsi yleisöäänet päälle. Singlenä julkaistiin "Hey Lawdy Mama" (US #35).
The Pot

The Pot on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen Toolin vuoden 2006 albumilla "10,000 Days" julkaistu kappale. Kappale julkaistiin myös singlenä vuoden 2006 kesällä ja oli albumin toinen single. 
Single on yhtyeen ainoa, joka on noussut Yhdysvaltojen singlelistan ensimmäiseksi. 
The Pot aihepiiriltään kertoo tekopyhyydestä. Kappale oli ehdolla Grammyn saajaksi parhaasta hard rock esityksestä 2008.
Saksan autoteollisuus

Saksan autoteollisuus on Saksan yksi merkittävimpiä teollisuuden aloja, sen työllistäessä noin 866 000 henkeä vuonna 2005. Maan osuus Euroopan koko henkilöautotuotannosta oli 29 prosenttia vuonna 2002. Saksan osuus hyötyajoneuvojen tuottajana on myös huomattava.
Saksaa pidetään auton kotimaana, sillä saksalaiset Karl Benz ja Nicolaus Otto kehittivät kumpikin tahoillaan bensiinimoottoria jo 1870-luvun lopulla. Ensimmäisen autonsa Benz valmisti 1887. Maailmanlaajuisen 1930-luvun alun talouslaman myötä myös Saksan autoteollisuus koki kovia. Käännekohta Saksan autoteollisuudessa koitti natsipuolueen noustua valtaan valtaan 1933. Yksi sen monista visioista oli maan autoistaminen, johon kuului laajan moottoritieverkoston luominen ja edullisen massatuotantona valmistettavan kansanauton kehittäminen. Saksaan luotiin kokonainen uusi kaupunki autotehdasta varten. Toisen maailmansodan jälkeen aluetta miehittäneet britit nimesivät sen uudelleen Wolfsburgiksi. Nykyään siellä sijaitsee Volkswagenin suurin autotehdas ja pääkonttori.
Saksan alue jaettiin toisen maailmansodan jälkeen voittajavaltioiden miehitysvyöhykkeisiin. Länsivaltioiden hallitsemille alueille muodostui Saksan liittotasavalta, kun Neuvostoliiton miehittämälle alueelle syntyi Saksan demokraattinen tasavalta, eli niin sanottu Itä-Saksa. Molemmissa Saksoissa oli sen jälkeen autoteollisuutta, mutta itäblokkiin jääneessä Itä-Saksassa tekninen kehitys polki paikallaan lähes neljäkymmentä vuotta. Sen autoteollisuus kykeni tuottamaan ainoastaan yksinkertaisia ja vanhahtavaan tekniikkaan perustuvia automalleja, joita valmistettiin lähes muuttumattomina aina kommunistisen järjestelmän romahtamiseen ja Saksojen yhdistymiseen asti. Autojen tuotantomäärät olivat kysyntään nähden riittämättömiä ja niiden laatuongelmat löivät vahvan "itäauton" leiman ihmisten mieliin vuosikymmeniksi. Itä-Saksan tunnettuja automerkkejä olivat IFA, Wartburg ja Trabant. Saksan liittotasavallassa autoteollisuus lähti sodan jälkeen ripeästi käyntiin. Maassa oli huutava pula moottoriajoneuvoista ja tilannetta ryhdyttiin korjaamaan muun muassa aloittamalla uudelleen kansanautojen eli Kuplavolkkareiden valmistus. Tämänkin automallin tekniset ratkaisut vanhenivat hyvin pian mutta silti sitä valmistettiin Saksassa aina vuoteen 1978 asti. Saksan liittotasavallan autoteollisuus kasvoi ja kehittyi voimakkaasti koko sotien jälkeisen ajan.
Nykyään Saksan henkilöautotuotantoa hallitsee viisi yhtiötä: BMW AG, Daimler AG, Ford-Werke GmbH, Volkswagen Groupin alaiset Audi AG, Volkswagen AG ja Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG, sekä Stellantis NV:n alainen Opel Automobile GmbH.
Onni Pohjanheimo

Onni Kaarlo Oskari Pohjanheimo (2. kesäkuuta 1913 Loimaa – 13. maaliskuuta 1998) oli suomalainen maataloustutkija ja kasvinjalostaja. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1976.
Onni Pohjanheimo valmistui ylioppilaaksi Riihimäen Yhteislyseosta 1932 sekä maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1938, agronomiksi 1961 ja lisensiaatiksi 1962 Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta. 
Pohjanheimo toimi muun muassa kasvinjalostajana Maatalouskoelaitoksen (nykyinen MTT) kasvinjalostuslaitoksella Jokioisilla 1949–1962 ja Pohjois-Savon koeaseman johtajana 1964–1975. Pohjanheimon jalostustyön tuloksena syntyneistä perunalajikkeista ovat vielä 2000-luvulla viljelyssä 1964 kauppaan laskettu Pito sekä Pohjanheimon eläkepäivillään harrastustoimintana jalostama Kulta.
Kuvataiteilija Artti Pohjanheimo on Onni Pohjanheimon poika.
Biotaide

Biotaide (, ) on moderni taidesuuntaus. 
Biotaiteessa käytetään usein materiaalina orgaanista ainetta. Biotaide on taidetta ja luonnontieteitä yhdistelevää luovaa toimintaa, jossa sovelletaan esimerkiksi lääketieteen ja bioteknologian menetelmiä. Teoksissa saatetaan hyödyntää esimerkiksi avaruusluotainten tallentamaa dataa tai teokset voivat perustua elollisten organismien, kuten bakteerien, hiivan tai sienien, toiminnalle. Teokset saattavat myös syntyä vuorovaikutuksessa yleisön kanssa. Yleensä biotaiteelle on tyypillistä monimenetelmäisyys ja poikkitieteellisyys.
Yksi kansainvälisesti suurta huomiota herättänyt biotaideteos on Eduardo Kacin "Alba"-nimeä kantanut siirtogeeninen jänis. Alba hehkui tietynlaisessa valaistuksessa vihreänä, sillä sen elimistö tuotti fluoresoivaa proteiinia sen geeniperimään lisättyjen meduusan geenien vuoksi. 
Biotaide Suomessa.
Suomessa biotaiteen asemaa ja tunnettuutta edistää vuonna 2008 perustettu Biotaiteen seura ry, jonka toimisto sijaitsee Helsingissä. Seura ylläpitää Katajanokalla monikäyttöistä SOLU-galleriatilaa sekä residenssi- ja koulutusohjelma Ars Bioarcticaa yhteistyössä Helsingin yliopiston Kilpisjärven biologisen tutkimusaseman kanssa. Biotaiteen seuralle myönnettiin monitaiteen valtionpalkinto vuonna 2017.
Aalto-yliopiston Aalto ARTSin yhteyteen on vuonna 2012 perustettu Biofilia-niminen biotaiteen yksikkö, joka tarjoaa puitteet poikkitieteelliselle tutkimukselle ja opetukselle, tavoitteena herättää kulttuurista keskustelua elävien organismien ja biologisten prosessien manipuloinnista ja edistää siihen liittyvää innovointia. Lapin yliopiston taiteiden tiedekuntaan on vuonna 2021 perustettu BioARTech-laboratorio, joka tutkii biotaidetta ja sen yhtymäkohtia taiteen ja tutkimuksen aloilla.
Taiteen edistämiskeskus valitsi vuonna 2016 Suomen ensimmäiseksi biotaiteen läänintaiteilijaksi Antti Tenetzin.
Niké liga

Niké liga on Slovakian jalkapalloilun korkein sarjataso. Sarja perustettiin vuonna 1993 Slovakian itsenäistyttyä Tšekkoslovakiasta vuotta aiemmin. Liigassa pelaa 12 joukkuetta. Voittaja pääsee Mestarien liigan ensimmäiselle karsintakierrokselle, toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneet pääsevät UEFAn konferenssiliigan karsintoihin.
Niké liga on keskivahva eurooppalainen jalkapallosarja. Sarja sijoittui UEFAn maapistevertailussa sijalle 29. ajanjaksolla 2020–2024.
Joukkueet kaudella 2024–25.
Lähde:
Laulava porsas

Laulava porsas (tv-esityksessä Charlotten verkko, "Charlotte’s Web") on vuonna 1973 valmistunut Hanna-Barberan tuottama kokoillan piirroselokuva, joka perustuu E. B. Whiten kirjoittamaan lastenkirjaan "Lotta ystäväni". Elokuvan laulut ovat Shermanin veljesten säveltämiä ja sanoittamia. Elokuvalle tehtiin vuonna 2003 jatko-osa "".
Vastaanotto.
"The New York Timesin" Vincent Canby oli uutuuselokuvan nähtyään ristiriitaisissa tunnelmissa. Animaation visuaalinen toteutus toi hänen mieleensä Grant Woodin tai Max Fleischerin, mutta oli siitä huolimatta tylsä, samoin kuin elokuvan musiikki. Myönteisinä piirteenä hän mainitsi kyynisen rottahahmo Templetonin. "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti oli elokuvan tv-esityksen alla 1985 myönteisempi. Hän piti kovasti sen lämminhenkisestä huumorista, huvittavista eläinhahmoista ja parhaiden Disney-animaatioiden perinteen jatkumisesta myös Hanna-Barbera-tuotantoyhtiössä.
Headhunter

Headhunter on saksalainen thrash metal -yhtye, jonka on perustanut Destruction-yhtyeen laulaja Schmier vuonna 1989. Aluksi yhtyeen rumpalina oli Alex Holzwarth. Holzwarth erotettiin kuitenkin ennen ensimmäistä albumia "Parody of Life". Headhunter hajosi kolmannen levyn jälkeen, mutta teki vuonna 2008 paluun levyllä "Parasite of Society". Headhunter yhdistelee monia metalli-genren alalajeja, ja tämän vuoksi voidaan sanoa Headhunterin soittavan progressiivistä metallia.
Historia.
Yhtyeen ensimmäinen levy "Parody Of Life" julkaistiin vuonna 1990. Toinen levy, "A Bizarre Gardening Accident", julkaistiin vuonna 1992; se on yhtyeen levyistä progressiivisin. Kolmannen levyn, "Rebirthin", jälkeen yhtye hajosi. Neljäs levy, "Parasite of Society", on yhtyeen vahvimmin power metal -vaikutteita sisältävä albumi, mutta albumilla on myös vanhan Headhunterin tyylistä riffittelyä. Se sai hyvän vastaanoton yhtyeen ihailijoiden keskuudessa. Levy sisältää kaksi cover-kappaletta "18 and Life" (Skid Row) ja "Rapid Fire" (Judas Priest).
"Parody of Life" on ensimmäinen Headhunterin kappale. Sen ja "Crack Brainedin" sanat oli alun perin kirjoitettu Destruction-yhtyeelle. Kun Schmier erotettiin Destructionista, hän käytti sanoja Headhunterin kappaleisiin. Yhtyeen jokaisen levyn alussa on jokin humoristinen intro-kappale. Vuonna 2007 on julkaistu uudelleen remasteroidut versiot levyistä "Parody of Life", "A Bizarre Gardening Accident" ja "Rebirth". Destruction-yhtyeen levy "Cracked Brain" on julkaistu samana vuonna kuin "Parody of Life". "Parody of Lifen" viimeisen kappaleen "Trapped In Reality" lopussa voi kuulla "My Sharona" -kappaleen introa. Destructionin levy "Cracked Brain" sisältää coverin kappaleesta "My Sharona".
Superman (vuoden 1999 videopeli)

Superman on vuoden 1999 toukokuussa julkaistu videopeli, joka perustuu televisiosarjaan Teräsmies. Pelin julkaisi Titus Software Nintendo 64:lle. Se tunnetaan myös epävirallisesti nimellä Superman 64. Negatiivisten arvostelujen myötä peliä on kritisoitu olevan yksi huonoimmista peleistä.
Juoni.
Lex Luthor luo Brainiacin kanssa virtuaalitodellisuuden Metropolisista ja onnistuu ensimmäisenä huijaamaan Lois Lanen ja Jimmy Olsenin, sekä myöhemmin professori Emil Hamiltonin virtuaalimaailmaan. Teräsmiehen on myös mentävä virtuaaliseen Metropolisiin pelastaakseen sinne loukkuun jääneet asukkaat. Hänen täytyy myös selvitä älyä vaativista tehtävistä pysäyttääkseen Luthorin, sekä Brainiacin ja Parasiitin.
Wilson Bentley

Wilson Bentley (1865–1931) oli yhdysvaltalainen tutkija ja valokuvaaja, joka kuvasi lumihiutaleita mikroskoopilla. 
1800-luvun välineille lumihiutale oli vaativa kohde, sillä ne ovat pieniä ja lyhytikäisiä. Bentley kiinnitti paljekameran mikroskooppiin, ja onnistui ensimmäisenä saamaan tarkkoja kuvia lumihiutaleista. Hän pyydysti ne jäähdytetyille, mustan sametin peittämille levyille. Bentley kuvasi yli 5 000 hiutaletta, ja jokainen oli erilainen. Vuonna 1931 hän julkaisi niistä suositun valokuvakirjan. 
Bentley kuvasi myös jään ja veden kaikkia muotoja, kuten pilviä ja sumua. Hän myös tallensi sadepisaroiden kokoja.
Shakerit (uskonlahko)

Shakerit (, "vapisijat"), joista on suomeksi käytetty myös nimitystä hihhulit, on Englannissa 1700-luvulla muodostunut kristillinen uskonlahko. Se syntyi, kun liikkeen perustajat erosivat kveekareista. Shakers-lahko kukoisti Yhdysvalloissa, ja vuoteen 1826 mennessä oli eri puolilla maata 18 vaurasta shakers-yhdyskuntaa.
Liikkeen hengellinen johtaja oli "äiti" Ann Lee, joka nautti liikkeen sisällä lähestulkoon palvontaa. Äiti Ann Leen katsottiin olevan suorassa yhteydessä Jumalaan, minkä johdosta hän oli shakereiden liikkeen kiistaton johtaja.
Shakerit edellyttivät jäseniltään tiukkaa selibaattia, jota piti noudattaa myös avioliitossa. Shakereiden yhteisöissä jopa vierailevat aviopuolisot sijoitettiin erillisiin huoneisiin.
Shakers-liike oli jyrkkä uskonlahko, joka tunnetaan Kristuksen toiseen tulemiseen uskovien seurana, ja joka oli rutiininomaisesti yhteydessä henkiin. Lahkolaiset uskoivat sukupuolten tasavertaisuuteen, harjoittivat selibaattia ja julistivat rauhanliikettä. He uskoivat pystyvänsä puhumaan tuonpuoleiseen siirtyneiden veljiensä ja tunnettujen kuuluisuuksien, kuten Kolumbuksen kanssa.
Nimitys.
Shakers-liikkeen nimitys muodostui siitä, kun seurakunta tanssi iloa puhkuvaa, pyörremäistä ja jalkaa polkevaa tanssia. Lahkolaiset uskoivat tanssiessaan olevansa henkiensä valloissa. Shaker-nimitys (’vapisija, ravistelija’) oli aluksi pilkkanimi, jonka he saivat hurmahenkisten tanssiensa vuoksi, joissa he sanoivat ravistelevansa synnin pois.
Liike nykyään.
Kun liikkeessä ei ollut perheenlisäyksen kautta luonnollista väestönlisäystä tiukan selibaatin takia, liike adoptoi orpolapsia niin kauan, kuin se oli mahdollista USA:n lakien mukaan. 21-vuotiaina nämä saivat päättää, jäisivätkö he vai lähtisivätkö pois yhteisöstä, jos halusivat. Useimmat lähtivät. 1800-luvulla jopa lähes 6 000 jäsenestä koostunut liike on sittemmin kuihtunut melkein olemattomiin. Vuonna 2011 liikkeeseen kuului Yhdysvalloissa enää kolme jäsentä, jotka elivät vanhassa shakeryhteisössä Mainessa. Vuonna 2019 shakereita oli jäljellä vain yksi mies ja yksi nainen. Vuoden 2025 elokuussa jäseniä oli 3.
Kathleen Ellis

Kathleen ”Kathy” Ellis () on yhdysvaltalainen entinen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa Tokion kesäolympialaisissa vuonna 1964 4 × 100 metrin vapaauinti- ja sekauintiviesteissä. Ellis ui sekauintiviestijoukkueen vapaauintiosuuden. Samoissa kilpailuissa Ellis saavutti myös pronssimitalit 100 metrin vapaa- ja perhosuinnissa. 
Ellis edusti uintiurallaan seuratasolla "Riviera Clubia". Hän on 169 senttimetriä pitkä ja painoi aktiiviurallaan 59 kilogrammaa.
Mane Attraction

Mane Attraction on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye White Lionin neljäs studioalbumi, ja se julkaistiin heinäkuussa 1991. Se ei saanut omaa kiertuetta. Albumin tuottajana toimi Richie Zito.
"Mane Attraction" jäi White Lionin viimeiseksi albumiksi ennen yhtyeen hajoamista vielä samana vuonna. Kahdeksan vuotta myöhemmin yhtye teki paluun pääosin uudella jäsenistöllä ja julkaisi uuden albumin "Remembering White Lion" (1999), joka sisältää monia "Mane Attractionin" kappaleita uudelleenäänitettyinä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Mike Tramp &amp; Vito Bratta.
Itä-Suomen poliisilaitos

Itä-Suomen poliisilaitos on alueellinen poliisilaitos, jonka pääpoliisiasema on Kuopiossa. Itä-Suomen poliisilaitos perustettiin 1. tammikuuta 2014 yhdistämällä vuosina 2009–2013 toimineet Etelä-Savon, Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon poliisilaitokset.
Itä-Suomen poliisilaitos on henkilöstömäärältään Suomen neljänneksi ja pinta-alaltaan kolmanneksi suurin poliisilaitos.
Toimialueena ovat Etelä-Savon, Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon maakunnat. Pääpoliisiaseman lisäksi poliisilaitoksella on poliisiasema on 14 paikkakunnalla:
Anthology 83–89

Anthology 83–89 on yhdysvaltalaisen hardrockyhtye White Lionin kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2004. Albumi sisältää demoja ja ennen julkaisemattomia kappaleita.
Kappaleet.
CD 1
CD 2
Witchery

Witchery on ruotsalainen death/thrash/black metal -yhtye, jonka perusti Satanic Slaughterin entiset jäsenet. Nykyiset jäsenet ovat laulaja Tony Kampner, kitaristit Patrik Jensen ja Rille Rimfält, basisti Sharlee D’Angelo ja rumpali Martin Axenrot. Toistaiseksi bändi on julkaissut kolme täysimittaista albumia ja yhden EP:n.
Historia.
Witchery perustettiin kun Satanic Slaughter hajosi. Witcheryyn kuului aluksi Jensen (The Haunted) ja Rille Rimfält, laulaja Toxine, rumpali Mique, ja basisti Sharlee D’Angelo (Arch Enemy, Mercyful Fate). Vuonna 1998 he nauhoittivat ja julkaisivat debyyttialbuminsa, "Restless And Dead" Necropolis Recordsin kautta. Myöhemmin samana vuonna Witchery julkaisi "Witchburner"-minialbumin. EP sisälsi kaksi omaa ja neljä cover-kappaletta, näyttäen artistien musiikillisia vaikutteita. Vuonna 1999 Witchery lähti Yhdysvaltojen kiertueelle Emperorin ja Borknagarin kanssa. Yhtyeen toinen pitkäsoitto "Dead, Hot and Ready" julkaistiin vähän myöhemmin, ja Euroopan kiertue aloitettiin. "Symphony For The Devil", bändin kolmas albumi, nauhoitettiin Berno Studiosissa vuonna 2001, samalla studiolla ovat nauhoittaneet muun muassa Amon Amarth ja Dark Funeral. Levyllä soitti yhtyeen uusi rumpali, Martin "Axe" Axenrot (Opeth, Bloodbath). Witchery palasi kiertämään Pohjois-Amerikkaa myöhemmin samana vuonna The Hauntedin kanssa. He palasivat Berno Studiosiin vuonna 2004, ja nauhoittivat "Don’t Fear The Reaper" -albuminsa, tällä kertaa antoivat miksaamistehtävän Tue Madsenille ja hänen Antfarm Studiosille (The Haunted, Heaven Shall Burn, Himsa). Nauhoittamisen jälkeen yhtye allekirjoitti maailmanlaajuisen levytyssopimuksen Century Median kanssa.
22 asteen rengas

22 asteen rengas on Auringon tai harvemmin Kuun ympärillä näkyvä erittäin yleinen haloilmiö. Nimensä mukaisesti se muodostaa taivaalle ympyrän, jonka keskipisteessä on Aurinko/Kuu ja rengas on siitä 22°:n kulmaetäisyydellä. Rengas on usein värillinen. Tällöin renkaan sisäreuna on punainen ja keltaisen jälkeen ulkoreunalla on valkoinen vyöhyke. Renkaan sisällä taivas on usein hieman tavallista tummempi.
22 asteen rengas on yleisin haloilmiö. Se syntyy, kun aurinko (tai Kuu) paistaa korkealla ilmassa leijuvan jääkidepilven läpi. Renkaan syntymiseksi pilven jääkiteet voivat olla mielivaltaisissa asennoissa ja useimmista muista haloista poiketen, niissä saa olla ilmakuplia tai muita sulkeumia.
Koska myös himmeämpi 46 asteen rengas syntyy samanlaisissa olosuhteissa, se voi esiintyä samanaikaisesti 22 asteen renkaan kanssa. Itse 22 asteen renkaan läheisyydessä taivaalla voi näkyä ainakin sivuaurinkoja tai 22 asteen rengasta sivuavia kaaria.
Luettelo vähintään viisi maalia yhdessä NHL-ottelussa tehneistä pelaajista

Tämä on luettelo pelaajista, jotka ovat tehneet vähintään viisi maalia yhdessä NHL-ottelussa. Vain 47 pelaajaa on onnistunut tässä. Kaikkiaan viisi maalia on saman pelaajan nimiin mennyt NHL-ottelussa 63 kertaa. 
Pudotuspeleissä on viidesti tehty viisi maalia yhdessä ottelussa. Tässä ovat onnistuneet Newsy Lalonde, Maurice Richard, Darryl Sittler, Reggie Leach ja Mario Lemieux.
NHL:n yhden ottelun maaliennätystä pitää hallussaan Quebec Bulldogsissa pelannut Joe Malone, joka on tehnyt seitsemän maalia yhdessä ottelussa. Malonella on eniten viiden maalin otteluita, sillä hän teki viisi maalia kolmesti, ja lisäksi vielä kerran kuusi maalia. Vain kaksi pelaajaa on tehnyt kuusi maalia vuoden 1967 jälkeen. 
Wayne Gretzky ja Mario Lemieux tekivät viisi maalia ottelussa neljästi, ja viidellä muullakin pelaajalla on viiden maalin otteluita enemmän kuin yksi. Mario Lemieux on ainoa pelaaja, joka on tehnyt viisi maalia viidellä eri tavalla pelin aikana. Hän teki 31. joulukuuta 1988 maalin tasakentällisillä, ylivoimamaalin, alivoimamaalin, rangaistuslaukausmaalin ja vielä maalin tyhjään maaliin. Timo Meierista tuli Los Angeles Kingsiä vastaan pelatussa ottelussa 17. tammikuuta 2022 samalla sekä ensimmäinen sveitsiläinen, että myös ensimmäinen San Jose Sharksin pelaaja, joka onnistui tekemään viisi maalia NHL-ottelussa. 
Viimeksi vähintään viisi maalia ottelussa on tehnyt Buffalo Sabresin Tage Thompson. Hän onnistui viiden maalin teossa vierasottelussa Columbus Blue Jacketsia vastaan 7. joulukuuta 2022.
Sirokotilot

Sirokotilot (Valloniidae) on pienikokoisten maalla elävien nilviäisten heimo. Kuten kaikki maakeuhkokotilot ne ovat hermafrodiitteja, ja niillä on tappimaisten varsien päässä silmät.
Sirokotilot elävät heinikossa, sammaleen seassa tai kivien alla. Acanthinula-suvun lajeja tavataan myös kuolleiden puunkappaleiden alla.
Euroopassa tavataan 13 sirokotilolajia, joista yksi, Saksassa elävä "Vallonia suevica", on IUCN:n luokituksen mukaan erittäin uhanalainen ja kolme silmälläpidettäviä lajeja.
Suomessa eläviä lajeja.
Suomessa on tavattu viisi sirokotilolajia:
Skylab Rescue

Apollo Rescue oli suunniteltu avaruuslento, joka oli nopeassa laukaisuvalmiudessa Skylab-lentojen aikaan. Kapseli oli modifioitu versio Apollo-kapselista. 
Jos kapselia olisi käytetty, laukaisussa oli kaksihenkinen miehistö ja tilat kolmelle asemalla olevalle.
Pelastuslennoille nimetyistä lentäjistä Vance Brand pääsi avaruuteen jo Apollo-Sojuz-lennolla Apollon lentäjänä, ja myöhemmin useilla sukkulalennoilla. Don Lind sen sijaan joutui odottamaan ensilentoaan 11 vuotta. Hän oli sukkulalento STS-51-B:n tehtäväspesialistina vuonna 1985.
Kapseli on nykyään esillä Kennedyn avaruuskeskuksessa.
Taavetti Tenhunen

Taavetti Tenhunen () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä esikuntavääpelinä. Myöhemmin hän otti osaa heimosotiin Itä-Karjalassa pataljoonan komentajana.
Perhetausta ja opinnot.
Tenhusen vanhemmat olivat sähkölaitoksen johtaja Pekka Tenhunen ja Hanna Emilia Halonen. Tenhunen kävi neljä luokkaa Iisalmen yhteiskoulua ja Kuopion teollisuuskoulun. 
Jääkärikausi.
Tenhunen työskenteli sähköteknikkona ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 5. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan rintamalta paluun jälkeen 14. toukokuuta 1917 alkaen hänellä todetun sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan. Hän toimi helmikuussa vuonna 1918 pataljoonan kuriirina Berliinin ja Tukholman välillä. 
Suomen sisällissota.
Tenhunen palasi takaisin Suomeen 1. maaliskuuta 1918 ja astui Suomen Valkoiseen armeijaan varavääpeliksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin aluksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 15. huhtikuuta 1918 alkaen esikuntavääpeliksi 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonaan. Hän otti sisällissodassa osaa taisteluihin Viipurin ympäristössä. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Tenhunen palveli sisällissodan jälkeen 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, josta hänet siirrettiin 2. heinäkuuta 1918 Vuoristoprikaatin tiedonantovälineosastoon (myöhemmin tiedonantovälinekomppania) puhelinjoukkueen johtajaksi ja 2. helmikuuta 1921 alkaen joukkueenjohtajaksi Kenttälennätinpataljoonan 4. komppaniaan. Hän toimi myös vuonna 1919 opettajana upseerien tiedonantokursseilla Mikkelissä. 
Armeijasta hän erosi 19. elokuuta 1921 vain pystyäkseen liittymään Vienan Karjalan retkeen, missä hän toimi 27. joulukuuta 1921 – 6. helmikuuta 1922 välisen ajan Karjalan metsäsissirykmentin III pataljoonan komentajana. Sotaretken jälkeen hän toimi Iisalmen suojeluskunnan harjoituspäällikkönä vuosina 1923 – 1926. Myöhemmin hän työskenteli asentajana eri sähköliikkeissä vuoteen 1929 saakka, jolloin hän siirtyi puolustusministeriön sähkölaboratorion palvelukseen ja oli sen palveluksessa vuoteen 1937 saakka. Hänet haudattiin Iisalmeen.. 
Hauta oli pitkään unohduksissa Kangaslammen hautausmaalla, kunnes sen sattumalta löysi vuonna 2001 Iisalmen Reserviläiset ry:n silloinen sihteeri. Koska Tenhusen sukulaisia ei enää ole elossa, otti Iisalmen Reserviläiset ry tehtäväkseen pitää huolta haudasta. Haudalle istutetaan kukat joka kesä sekä viedään kynttilä Itsenäisyyspäivänä ja Jouluaattona. Johtokunta tekee kunniakäynnin haudalla vuosittain ennen yhdistyksen kevätkokousta.
Endodontidae

Endodontidae on ainoastaan Tyynenmeren saarilla elävä pienikokoisten maakotiloiden monilajinen heimo. Endodontidae-kotilot ovat hermafrodiitteja, ja niillä on silmät tappimaisten varsien päässä. Lajeja oli aiemmin enemmän, mutta nyt monet ovat kuolleet sukupuuttoon tai käyneet hyvin harvinaisiksi ihmisen saarille tuomien muurahaisten takia.
Aiemmin Endodontidae-heimon käsite on ollut laajempi, jolloin siihen sisällytettiin myös mm. nykyiset Suomessakin esiintyvät napakotilot (Discidae). Tuosta laajemmasta heimosta on käytetty nimeä kierrekotilot.
Dead by April

Dead by April on Göteborgista kotoisin oleva ruotsalainen yhtye, joka sekoittaa kappaleissaan popmusiikkia, metalcorea, melodista death metallia ja industrialia. Yhtye itse ilmoittaa Myspace-sivuillaan soittavansa popmetallia.
Dead by April solmi vuonna 2009 sopimuksen levy-yhtiö Universal Musicin kanssa. Dead by April palkittiin ”The Best Newcomer 2008” -palkinnolla vuoden 2009 alussa. 6. maaliskuuta 2009 yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä ”Losing You”, ja kappaleesta julkaistiin myöhemmin musiikkivideo.
Yhtye julkaisi ensimmäisen täysmittaisen albuminsa 13. toukokuuta 2009. Universal Musicin kautta julkaistu albumi kantaa nimeä "Dead by April".
Dead by April ilmoitti uuden albuminsa "Incomparable" julkaisupäiväksi 21. syyskuuta. Kahta päivää ennen julkaisua yhtye julkaisi toisen singlen nimeltä ”Calling”. "Incomparable" levisi vahingossa internetiin jo 3. syyskuuta 2011, vaikka yhtye aikoi julkaista sen vasta 21. syyskuuta.
18. maaliskuuta 2013 Dead By April ilmoitti vokalisti Jimmie Strimmelin eronneen. Zandro Santiago erosi yhtyeestä 9. marraskuuta 2014.
Nenän kaivaminen

Nenän kaivaminen on sormin tapahtuvaa kuivuneen rään tai muun lian kaivamista sieraimista. Varsinkin lapset yleensä myös syövät nenästään kaivamansa rään. Liiallinen nenän kaivaminen saattaa johtaa nenäverenvuotoon. Pakko-oireiseksi häiriöksi kehittynyt nenän kaivaminen johtaa pahempiin vaurioihin, kuten tulehduksiin. WHO määrittelee ICD-10 tautiluokittelussaan nenän kaivamisen "muuksi tavallisesti lapsuus- tai nuoruusiässä alkavaksi toiminto- ja tunnehäiriöksi" (F98.8).
Nenän kaivua sosiaalisissa tilanteissa pidetään monissa kulttuureissa paheksuttavana käytöksenä. Toisaalta sitä saatetaan muiden paheksuttavina pidettyjen tapojen kuten piereskelyn tapaan pitää myös humoristisena.
Keuhkosairausopin asiantuntija Friedrich Bischingerin mukaan nenän kaivaminen ja rään syöminen on hyväksi immuunijärjestelmälle.
Juuso Taskinen

Juuso Herman Taskinen () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisessa armeijassa joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä. 
Tausta ja koulutus.
Taskisen vanhemmat olivat perämies Joseph Aleksander Taskinen ja Anna Aleksandra Pehkonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Kerttu Alina Halosen kanssa. Taskinen kävi kansakoulun. Hän suoritti Taistelukoulun kanta–aliupseerikurssin vuosina 1923–1924, sotilaspedagogisen kurssin 1926 sekä Kymenlaakson suojeluskuntapiirin voimistelunjohtajakurssin vuonna 1928. Pioneerityövälineiden teroituskurssin hän suoritti Ammattienedistämislaitoksessa Helsingissä 1935 ja kävi palontorjuntakurssin Suomenlinnassa 1935.
Jääkärikausi.
Taskinen työskenteli putkimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 3. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 23. syyskuuta 1917. 
Suomen sisällissota.
Taskinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. Krenatöörirykmentin Seinäjoen pataljoonan 1. komppaniaan. Hän toimi 16. maaliskuuta – 31. maaliskuuta 1918 välisen ajan komppanianpäällikkönä. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Länkipohjassa, Orivedellä, Vääksyn–Kangasalan akselilla ja Lempäälässä, missä hän haavoittui Putkiston luona 31. maaliskuuta 1918. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Taskinen siirrettiin sisällissodan jälkeen 11. heinäkuuta 1918 alkaen koulutusaliupseeriksi Pioneerikoulutuspataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin huhtikuussa 1919, Pioneerikoulutuspataljoonan jakaantuessa kahteen pataljoonaan, Pioneeripataljoona I:een, jossa hän toimi koulutusaliupseerina panssarijuna 1:ssä ja 2:ssa. Hänet määrättiin 17. lokakuuta 1920 alkaen komppanianvääpeliksi 2:seen ja 15. joulukuuta 1920 alkaen 4. komppaniaan sekä 30. heinäkuuta 1921 alkaen 3. komppaniaan. Vääpelin tehtävistä hänet siirrettiin 27. marraskuuta 1922 alkaen koulutusaliupseeriksi 1. komppaniaan. Erilliseen Pioneerikomppaniaan hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1927 ja edelleen 1. maaliskuuta 1934 alkaen pioneeriopetusaliupseeriksi Reserviupseerikouluun, jossa hän palveli aina talvisodan syttymiseen saakka. 
Talvi- ja jatkosota.
Taskinen toimi talvi- ja jatkosodan aikana opetusaliupseerina ja Pioneerikomppanian vääpelinä (pioneerilinjan adjutantti) Upseerikoulussa, jossa hän toimi vielä sotien jälkeenkin aina vuoteen 1948 saakka, jolloin hänet siirrettiin Pioneerirykmentin 1. pataljoonan adjutantiksi. Hän oli tehtävässä vuoteen 1951, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta ja työskenteli sen jälkeen Korian kirkon vahtimestarina vuoteen 1952, jolloin hän siirtyi Kymen Meijerin Kouvolan piirin myyntipäälliköksi ja oli tehtävässä vuoteen 1955. Hänet haudattiin Kouvolaan.
Viimeinen valitusvirsi

Viimeinen valitusvirsi on PMMP:n ensimmäinen single yhtyeen viidenneltä albumilta "Veden varaan". Se julkaistiin 3. helmikuuta 2009. 
Singleä painettiin vain 500 kappaletta, joista noin sata jaettiin radioille ja eri medioille. Singleä ei julkaistu virallisesti kaupoissa, mutta sitä oli myynnissä nimikirjoituksin varustettuna Rokkikauppa-verkkokaupassa, josta se loppui pian. 
Kappaleen singleversiossa sana "vittu" on sensuroitu radiosoittoa ajatellen. Kappaleen musiikkivideon ensi-ilta oli 1. maaliskuuta 2009 Ylen Musiikki-tv:ssä. Videon ohjasi myös "Henkilökohtaisesti"-singlen videon ohjannut Mika Kurvinen.
Kappaleen sanoittaja Paula Vesalan mukaan kappale kertoo päihdeongelmaisesta ihmisestä, joka tuhoaa toiminnallaan myös läheistensä elämän.
Listasijoitukset.
Kappale debytoi Suomen virallisella latauslistalle sen ensimmäisellä viikolla sijalla 11.
Sampolan kirjasto

Sampolan kirjasto on vuonna 1922 perustettu Tampereen kaupungin ylläpitämä kirjasto, joka sijaitsee Kalevan alueella, Liisankallion kaupunginosassa Sampolan rakennuksessa.
Aluksi kirjasto toimi Tammelan lainausasema -nimellä, joka avattiin 10. lokakuuta 1922 osuusliike Voiman talossa, Tammelanpuistokatu 27:ssä. Vuonna 1929 kirjasto muutti Ilmarinkatu 12:een ja vuonna 1930 Ilmarinkatu 6:een. Ilmarinkadulla lainausasema toimi vuoteen 1957 saakka. Tammelan koulun lisärakennus valmistui vuonna 1957 osoitteeseen Ilmarinkatu 17, jonne kirjasto muutti. 
Kirjastolle valmistuivat uudet tilat Sampolan sisäpihalle rakennettuun uudisrakennukseen, jonka suunnitteli Arkkitehtuuritoimisto Matti Silvennoinen Oy. Samassa rakennuksessa toimivat Tampereen työväenopisto ja Tammerkosken lukio. Kirjasto avattiin asiakkaille 19. maaliskuuta 2003. Samalla kirjaston nimi muuttui kulttuuri- ja vapaa-aikalautakunnan päätöksellä Tammelan kirjastosta Sampolan kirjastoksi. Kirjastoon tuli myös Tampereen ensimmäinen tietotori.
Combat Zone Wrestling

Combat Zone Wrestling (CZW) on Philadelphiassa Yhdysvalloissa toimiva showpainipromootio. Sen painiottelut perustuvat "ultraviolenceen" tai "hardcoreen" ja otteluissa käytetään usein piikkilankaa (joskus kehän narujen tilalla ovat piikkilangat), piikkilankaan käärittyjä pesäpallomailoja, loisteputkia, nastoja, lasia, tikapuita, tulta, pöytiä ja paljon muitakin tavaroita joilla vastustajat telovat toisiaan. CZW on yksi maailman suurimmista hardcore/ultraviolence painipromootioista.
Historia.
Vuoden 1998 lopussa John Zandig (John Corson) avasi painikoulun New Jerseyiin, jossa hän koulutti ensimmäisen oppilaansa, Lobon, joka oli hänen entinen työtoverinsa. Muutaman kuukauden päästä hänelle tuli kaksi uutta oppilasta, Nick Gage ja Justice Pain, jotka jo alkuvuonna paljastettiin veljeksiksi. Neljäs koulutettu oppilas oli Ric Blade, jolla oli taustaa taistelulajeista. 
Tapahtumat.
CZW:lla on kolme jokavuotista tapahtumaa: Cage of Death, Tournament of Death ja Best of the Best.
Erkki Kivinen

Erkki Oskari Kivinen (11. huhtikuuta 1903 Pälkjärvi – 4. lokakuuta 1985) oli suomalainen maanviljelyskemian ja -fysiikan professori ja Helsingin yliopiston rehtori.
Erkki Kivinen pääsi ylioppilaaksi Helsingin Maanviljelyslyseosta 1922. Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi ja agronomiksi 1927 ja tohtoriksi 1933. Suurin osa Kivisen tutkimuksesta käsitteli suokasveja, soita ja turvetta, mutta hän teki myös kivennäis- ja liejumaita koskevaa tutkimusta.
Kivinen nimitettiin Helsingin yliopiston maanviljelyskemian ja -fysiikan professoriksi 1942. Vuosina 1943–1945 hän johti Suomen viljelykelpoisen maan inventointia. Yliopiston hallintotehtävissä Kivinen toimi maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan dekaanina 1945–1954, yliopiston vararehtorina 1954–1962 ja rehtorina 1962–1971. Yliopisto asetti hänet ensimmäiselle ehdokassijalle yliopiston kansleriksi 1968, mutta presidentti Kekkonen jätti hänet nimittämättä. Helsingin Viikissä on Kivisen mukaan nimetty Erkki Kivisen kuja.
Äetsän vaakuna

Äetsän vaakuna on saanut aiheensa Äetsä kunnan vanhoista elinkeinoista. Meisti symboloi käsityötaitoa ja yrittämistä ja apilat maanviljelystä. Apilat voivat viitata myös entisiin Keikyän ja Kiikan kuntiin, jotka yhdistyivät Äetsäksi vuonna 1981.
Vaakunan heraldinen selitys on ”sinisessä kentässä nahkatyömeisti, sen varren molemmilla puolilla saatteena kolmiapila; kaikki kultaa”. Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander. Vaakuna muuttui epäviralliseksi 2009, kun Äetsä yhdistyi Vammalan ja Mouhijärven kanssa Sastamalan kaupungiksi.
Lauri Tilus

Lauri Matias Tilus () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana ratsujoukoissa. Hän osallistui vielä talvisotaan pataljoonan komentajana erillisessä pataljoonassa, mutta kaatui taistelussa Aittojoella itsenäisyyspäivänä vuonna 1939. 
Perhetausta.
Hänen vanhempansa olivat liikemies Matti Tilus ja Sofia Stark. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1932 Maria Kurjasen kanssa. 
Opinnot.
Tilus kävi kuusi luokkaa Oulun reaalilyseota ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Kouvolan yhteiskoulussa vuonna 1925. Hän suoritti tiedonantoupseerikurssin vuonna 1919 ja pikakiväärikurssin vuonna 1921 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925. Kapteenikurssi Sotakorkeakoulussa hän suoritti vuonna 1926 ja komppanianpäällikkökurssin Taistelukoulussa vuonna 1928 ja Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1930. 
Jääkärikausi.
Tilus liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 9. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Tilus saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kornetiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 2. eskadroonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kämärällä, Nuoraalla ja Viipurissa. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Tilus palveli sisällissodan jälkeen edelleen Karjalan ratsujääkärirykmentissä, josta hänet siirrettiin 13. joulukuuta 1918 lähettiupseeriksi Lapin I rajavartiopataljoonaan ja edelleen 2. huhtikuuta 1919 nuoremmaksi upseeriksi Keski–Suomen rykmentin 4. komppaniaan ja 30. toukokuuta 1919 alkaen 5. komppaniaan. Viidennen komppanian päälliköksi hänet siirrettiin 10. joulukuuta 1921 ja 2. konekiväärikomppanian päälliköksi 15. tammikuuta 1925 sekä 4. komppanianpäälliköksi 1. elokuuta 1928. Armeijasta hän erosi 27. helmikuuta 1929. Hän astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. toukokuuta 1930 ja hänet sijoitettiin Viipurin suojeluskuntapiirin XIV alueen ja 1. maaliskuuta 1933 alkaen XXII alueen päälliköksi.
Talvisota.
Tilus oli talvisodassa Erillisen pataljoona 12:n komentaja ja osallistui muun muassa Tolvajärven taisteluihin. Hän katosi viivytystaistelussa Ägläjärven Kotasuolla. 
Tilus siunattiin kentälle jääneenä , mutta Oulun hautausmaalla Intiössä on hänen muistolaattansa sankarihaudalla.
Valkopiirtoheinä

Valkopiirtoheinä ("Rhynchospora alba") on monivuotinen mätästävä sarakasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Valkopiirtoheinän varret ovat hennot ja pituudeltaan noin 20 senttimetriä. Varsien latvassa on vaaleita valetähkiä mykerömäiseen rykelmään kasvaneina. 
Tapa, jolla kasvi talvehtii, on poikkeuksellinen. Kasvin kasvulehtien alapuolella, kukallisten varsien tyvessä, on joitain lähellä toisiaan sijaitsevia suomumaisia alalehtiä. Näiden lehtien hangoissa syntyy itusilmuja, joita ympäröivät suomumaiset alalehdet. Sisemmät alalehdet erityisesti sisältävät itusilmun kehittymiseen tarvittavaa ravintoa. Ne ovat lisäksi tärkkelyspitoisia ja paksuja. Talvella emokasvi kuolee, jolloin viimeistään silmut irtoavat siitä. Vesi levittää silmuja valkopiirtoheinän kasvaessa paikalla, joka toisinaan on veden alla. Näin kasvi leviää uusille kasvupaikoille. Uudelle kasvupaikalle kulkeuduttuaan silmu kasvattaa juuret ja seuraavan vuoden aikana muodostaa kasvulehtiä sekä kukallisia varsia. Entisten silmusuomujen eli alalehtien hankoihin kasvi kasvattaa itusilmuja. Tämän vuoksi valkopiirtoheinää pidetään monivuotisena, vaikka itusilmusta itusilmuun kehittyminen kestääkin vain yhden vuoden. Itusilmut ovat valkopiirtoheinän ainoat elimet, jotka talvehtivat.
Elinympäristö.
Valkopiirtoheinä kasvaa kosteilla ja märillä paikoilla, kuten nevoilla, mutta myös keidassoiden kuljuissa ja metsälampien rannoilla.
Levinneisyys.
Valkopiirtoheinää kasvaa eteläisessä ja keskisessä Suomessa satunnaisesti tai melko harvinaisesti Pello–Rovaniemi–Tervola–Pudasjärvi–Paltamo–Sotkamo-linjalle saakka. Linjan pohjois- ja itäpuolella, Kolarissa, Kuusamossa, Suomussalmella ja Sallassa, on vain joitain hajaesiintymiä.
Pohjois-Amerikassa valkopiirtoheinää kasvaa varsinkin mantereen itärannikon osavaltioissa ja Suurten järvien alueella, mutta myös länsirannikon osavaltioissa sekä Kanadassa Newfoundlandia ja Labradoria, Nunavutia ja Yukonia lukuun ottamassa.
Lyngsalpan

Lyngsalpan (joskus "Lyngsfjellan" tai "Lyngsalpene") on Lyngenin niemimaalla, Tromssan läänissä, Norjassa sijaitseva Skandien vuoriston osa, joka ulottuu Yykeän, Omasvuonon, Paatsivuonon ja Tromssan kuntien alueille. Suurin osa huipuista asettuu etelä-pohjoinen-suuntaiselle akselille, jolla vuorijonon jakaa kahtia eteläisen ja pohjoisen alueen välissä kulkeva Ullsfjorden-vuonon sivuhaara, Muotkalahti (Kjosen). Lyngenin ja Kjosenin kylien välinen kapea maakaistale yhdistää pohjoisemman alueen eteläisemmän alueen kautta mannermaahan.
Vuoriston osan korkein huippu on 1 833 metriä merenpinnan tasoa ylemmäksi yltävä Jiehkkevárri.
Brittiläinen vuorikiipeilijä William Cecil Slingsby kiipesi 1870-luvulla ensimmäisenä monille alueen huipuista, minkä jälkeen alueen vuorikiipeilystä tuli suositumpaa.
Vuori- ja jääkiipeilyn lisäksi muita suosittuja aktiviteetteja alueella ovat retkeily, hiihtäminen ja laskettelu.
Jiehkkevárri

Jiehkkevárri (myös Jiekkevarri tai Jiekkevarre) on Norjassa sijaitseva Skandien vuoriston Lyngsalpenen osan ja Tromssan läänin korkein vuorenhuippu. Jäätikön peittämän huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 833 metriä.
Nimi ”Jiehkkevárri” tarkoittaa suomeksi ”jäistä vuorta”.
Huipulle nousivat ensimmäisinä brittiläinen Geoffrey Hastings ja norjalainen Elias Hogrenning 3. heinäkuuta 1899.
Kapinkiuru

Kapinkiuru ("Certhilauda brevirostris") on Etelä-Afrikassa tavattava kiuruihin kuuluva varpuslintu. Laji erotettiin omaksi lajikseen pitkänokkakiurusta ("Certhilauda curvirostris") vuonna 1999.
Koko ja ulkonäkö.
Kapinkiurun koko on noin 21 cm. Lajin pää, selkä siivet ja pyrstö ovat väriltään ruskeat. Vatsa on valkoinen, ja siinä on mustia raitoja. Kapinkiurun nokka on pitkähkö ja hieman alaspäin taipunut. Päässä on lisäksi valkoinen silmäkulmajuova.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kapinkiurua tavataan Länsi-Kapin osavaltiossa sijaitsevasta Agulhasin tasankoalueilla, joita rajaavat Botjoki ja Georgen kaupunki.. Laji elää peltomailla, mutta välttää alueita, jotka ovat tehoviljelyssä. Lajia tavataan myös hiekkaisten karoo-arojen pensaikoissa. Suurin osa lajin elinympäristöä on nykyään viljapeltoja ja laitumia, joihin se on sopeutunut hyvin. Lajin elinympäristö on tuntemattomista syistä laikuittainen.
Elintavat ja ravinto.
Kapinkiurut liikkuvat yleensä yksin tai pareittain. Laji pesii syyskuusta lokakuuhun. Pesän se rakentaa kasvillisuuden sekaan tai maahan. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa. Poikaset poistuvat pesästä marraskuuhun mennessä.
Ravintonaan laji käyttää pääasiassa hyönteisiä, mutta ajoittain myös siemeniä.
Vito Bratta

 
Vito Bratta (s. 1. heinäkuuta 1961 Staten Island, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi ja lauluntekijä. Hän on saanut soittotyylinsä vaikutteita mm. Eddie Van Halenilta luoden kuitenkin oman tunnistettavan tyylinsä. Eddie Van Halen. Bratta on White Lion -yhtyeen toinen perustajajäsen ja toimi yhtyeen kitaristina sen hajoamiseen vuonna 1991 asti. Myöhemmissä kokoonpanoissa vuoden 1999 jälkeen Bratta ei ole ollut mukana. Hän lopetti muusikonuransa vuonna 1994, vaikka soittelee edelleen kitaraa. Syyksi hän on kertonut, että perhe ja isän sairaus vaati hänen aikansa ja energiansa. Bratta on ollut mukana kaikilla White Lionin studiolevyillä lukuun ottamatta albumeita "Remembering White Lion" (1999) ja "Return of the Pride" (2008).
Marie-Laure Brunet

Marie-Laure Brunet (s. 20. marraskuuta 1988 Lannemezan, Hautes-Pyrénées, Ranska) on entinen ranskalainen ampumahiihtäjä.
Brunet aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 2003. Hän saavutti junioreiden MM-kilpailuissa 2007 kultaa takaa-ajossa ja viestissä sekä pronssia normaalimatkalla. Vuoden 2008 junioreiden MM-kilpailuissa hän sai hopeaa normaalimatkalla ja viestissä sekä pronssia takaa-ajossa.
Brunet hiihti Östersundin MM-kilpailuissa 2008 toisen osuuden Ranskan viestijoukkueessa, joka sai pronssia. Pyeonchangin MM-kilpailuissa 2009 hän hiihti avausosuuden kultaa voittaneessa Ranskan sekaviestijoukkueessa. Naisten viestissä hän oli niin ikään ensimmäisen osuuden viestinviejänä Ranskan saadessa pronssia. Takaa-ajokilpailussa Brunet sijoittui seitsemänneksi, vaikka lähti matkaan pikakilpailun jälkeiseltä 52. sijalta. Yhteislähdössä hän oli kahdeksas ja normaalimatkalla viidestoista. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän saavutti pronssia takaa-ajossa sekä oli sprinttikilpailussa kuudes, normaalimatkalla kahdestoista ja yhteislähdössä viidestoista. Viestissä Brunet hiihti avausosuuden Ranskan hopeajoukkueessa. 
Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 Brunet hiihti ensimmäisen osuuden Ranskan pronssijoukkueessa sekaviestissä ja toisen osuuden hopeaa saaneessa naisten viestijoukkueessa. Yhteislähtökilpailussa hän oli yhdeksäs. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän sai normaalimatkalla, yhteislähdössä ja viestissä hopeaa, oli sprintissä viides ja takaa-ajossa kuudes. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän sai sekaviestissä hopeaa ja oli takaa-ajossa yhdestoista. Sotšin olympialaisissa 2014 hän pyörtyi huonovointisuuden seurauksena naisten viestin avausosuudella, ja Ranska joutui keskeyttämään kilpailun.
Brunet kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Kontiolahdella kaudella 2007–2008 ja sai ensimmäiset maailmancup-pisteensä sijoituttuaan normaalimatkalla 26:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan myöhemmin samalla kaudella neljäs Pyeongchangin takaa-ajokilpailussa. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa hän sai oltuaan kolmas Trondheimin takaa-ajokilpailussa 21. maaliskuuta 2009.
Brunet saavutti rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa Haute Mauriennessa kesällä 2008 kultaa viestissä sekä hopeaa pikakilpailussa ja takaa-ajossa.
Brunet ilmoitti uransa lopettamisesta kesäkuussa 2014.
David Ekholm

David Ekholm (s. 16. tammikuuta 1979 Ekshärad, Hagforsin kunta, Ruotsi) on ruotsalainen ampumahiihtäjä.
Ekholm hiihti avausosuuden Ruotsin viestijoukkueessa, joka voitti junioreiden maailmanmestaruuden Pokljukassa 1999. Aikuisten MM-kilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Oberhofissa 2004 sijoittuen viestissä kuudenneksi. Saman sijan hän sai viestistä myös Östersundissa 2008. 
Ekholm sijoittui Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 normaalimatkalla viidenneksi. Hän ampui yhden sakkominuutin toisella ampumapaikalla ja hävisi kultaa voittaneelle Ole Einar Bjørndalenille 26,3 sekuntia. Tätä ennen hän oli ollut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljästoista Anterselvan pikakilpailussa aiemmin samalla kaudella. Pyeongchangin MM-kilpailujen sekaviestissä Ekholm hiihti kolmannen osuuden Ruotsin joukkueessa, joka sai hopeaa 6,2 sekuntia Ranskalle hävinneenä.
Ekholm lopetti uransa kauden 2009–2010 jälkeen. Hän avioitui kesällä 2010 ruotsalaisen ampumahiihtäjän Helena Jonssonin kanssa.
Läntinen Pitkäkatu 20

Läntinen Pitkäkatu 20 on Alvar Aallon vuonna 1928 piirtämä kerrostalo Turussa Läntisen Pitkäkadun varrella. Se tunnetaan myös Standardivuokratalona ja Tapani-talona. Se on Helena Soiri-Snellmanin mukaan maan ensimmäinen funktionalistinen rakennus ja mielenkiintoinen myös rakennustekniikkansa takia. Läntinen Pitkäkatu 20 kuuluu Aallon Turun vuosiin (1927–1933), jolloin hän suunnitteli myös Lounais-Suomen Maalaistentalon, Turun Sanomien toimitalon, Paimion parantolan ja Viipurin kirjaston.
Tässä seurassa Läntinen Pitkäkatu 20 vaikuttaa välityöltä. Sitä se ei kuitenkaan ollut, sillä tekijöillä oli visionsa. Talo muurattiin rakennusmestari Juho Tapanin kehittämistä standardoiduista, valetuista betonielementeistä, niin sanotuista tapanintiilistä, joista odotettiin rakennusteknistä läpimurtoa. Standardoituja olivat myös talon ikkunat, ovet ja kaiteet. Aalto puolestaan halusi luoda kuohuvan 1920-luvun kaupunkilaisille uuden aikakauden koteja ja pyrki samalla määräämään, miten ihmiset kodeissaan eläisivät. Tarkoituksena oli, että asukkaat jopa hankkisivat koteihinsa Aallon piirtämät huonekalut. Talon piti olla mallina kokonaiselle sarjalle samanlaisia. Jatkohankkeet kuitenkin raukesivat, kun maailmanpula vei rakentajan konkurssiin.
Julkisivu.
Katujulkisivussa Aalto käytti funktionalismia vain vaakasuuntaan käännetyissä ikkuna-aukoissa, muilta osin hän pitäytyi vielä klassismiin. Pihajulkisivu nauhaikkunoineen, parvekkeineen ja korostettuine savupiippuineen on sen sijaan puhdasta funktionalismia; se näkyy parhaiten Puolalanpuiston läntiseltä laelta.
Huoneistot.
Kolmiportaisessa talossa on viisi liikehuoneistoa ja 34 asuinhuoneistoa. Yleisin huoneistotyyppi on kaksi huonetta, halli ja keittiö, mutta keskimmäisessä portaassa on kahdeksan herrasväen asuntoa: kolme huonetta, halli, keittiö ja apulaisen huone. Kaikki ovat läpitalon-huoneistoja. Talossa on myös neljä yksiötä, joiden ikkunalliset makuualkovit olivat aikoinaan erikoisuuksia. Erikoisia ovat myös ylimmät huoneistot, koska Aalto joutui rakennusmääräysten takia taittamaan kuudennen kerroksen pelkästään pihanpuoliseksi. Tämän takia näihin huoneen ja keittiön asuntoihin muodostui ylisuuri, ikkunaton halli, joka toki soveltui olohuoneeksi. Asuntopulan aikana 1940- ja 1950-luvulla nämä asukkaat välttyivät viranomaisten määräämiltä pakollisilta alivuokralaisilta, koska hallia ei laskettu huoneeksi.
Poika- ja nuoruusvuotensa talossa asunut kirjailija Lasse Raustela on ikuistanut sen palkitussa Taivaansavut-sarjassaan.