tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Neanthes

Neanthes Kyzikoslainen (; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka oli kotoisin Kyzikoksesta.
Neanthes toimi noin vuoden 241 eaa. tienoilla. Hän oli miletoslaisen reetori Filiskoksen oppilas, ja tämä puolestaan oli ollut Isokrateen oppilas. Neanthes kirjoitti lukuisia teoksia erityisesti historiasta. Niistä on säilynyt kuitenkin vain vähän katkelmia tai muuta tietoa. Häntä käyttivät lähteenään muun muassa Diogenes Laertios ja Athenaios sekä monet varhaiskristilliset kirjailijat.
Teokset.
Neantheen teoksiin kuuluivat:
Lisäksi hänen kirjoittamikseen on esitetty myös seuraavia:
Sostratos

Sostratos (, ) voi viitata seuraaviin:
Soterides

Soterides (; 200-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko, joka oli kotoisin Epidauroksesta. Hänen tiedetään kirjoittaneen ainakin teoksen "Tutkielma Menandroksesta" (), joka käsitteli komediakirjailija Menandrosta. Tämän perusteella hänen on täytynyt elää joskus 300- ja 200-lukujen eaa. taitteen jälkeen.
Stesimbrotos

Stesimbrotos Thasoslainen (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen rhapsodi ja historioitsija, joka oli kotoisin Thasoksesta.
Stesimbrotos eli klassisen kauden alkupuolella Kimonin ja Perikleen aikana. Platon ja Ksenofon mainitsevat hänet kiittäen. Hän kirjoitti Homerosta käsitelleen teoksen, jonka nimeä ei tunneta, sekä historiallisia teoksia, sillä Plutarkhos lainaa häntä usein lähteenään. "Etymologicum Magnumin" mukaan hän kirjoitti myös mysteerejä käsitelleen teoksen nimeltä "Initiaatioriiteistä" ().
Patrik Henelius

Patrik Henelius on suomalainen fyysikko ja professori, joka on työskennellyt pääasiassa Ruotsissa. Hän toimii kaudella 2019–2022 Åbo Akademin luonnontieteiden ja tekniikan tiedekunnan dekaanina. Hänen päätoimensa on kuitenkin Kuninkaallisen teknillisen korkeakoulun (KTH) fysiikan professorina.
Elämä ja ura.
Patrik Henelius opiskeli fysiikkaa Åbo Akademissa ja valmistui sieltä maisteriksi vuonna 1993. Hänen pro gradu-tutkielmansa käsitteli yksiulotteisen Hubbard-mallin simulaatiota Monte Carlo-menetelmiä käyttäen. Maisterin tutkinnon jälkeen hän on työskennellyt erilaisissa tutkimus- ja opetustehtävissä. Vuonna 2000 hän toimi tutkijana Tallahasseessa, Floridassa kansallisessa korkean magneettikentän laboratoriossa (). Laboratorio on osa Floridan osavaltionyliopistoa.
Henelius on väitellyt teoreettisen fysiikan alalta filosofian tohtoriksi (PhD) ja hän haki vuonna 2014 Turun yliopiston teoreettisen yliopiston professuuriin, mutta ei tullut valituksi. 2010-luvulla Henelius on vaikuttanut Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa (, KTH). Aluksi hän toimi siellä yliopistonlehtorina (2012) ja sittemmin fysiikan professorina sekä fysiikan laitoksen varajohtajana. Hän työskentelee KTH:n AlbaNova-yliopistokeskuksessa. Opettajana Henelius on erittäin pidetty. KTH:ssa hänet on valittu kahdesti vuoden opettajaksi.
Åbo Akademi päätti vuonna 2018 ensimmäistä kertaa nimittää tiedekuntiensa dekaanit yliopiston ulkopuolelta. Luonnontieteiden ja tekniikan tiedekunnan dekaaniksi valittiin kaudelle 2019–2022 Patrik Henelius. Hän siirtyi tehtävään väliaikaisesti vakinaisesta toimestaan KTH:n fysiikan professorina. Ennen Heneliusta tiedekunnan dekaanina toimi vuoteen 2018 Tapio Salmi.
Tutkimustyö.
Professori Henelius on suuntautunut teoreettiseen fysiikkaan. Hän on tutkinut muun muassa tilastollista mekaniikkaa ja tiiviin aineen teoriaa. Tutkijana hän on selvitellyt fysiikan kysymyksiä sekä klassisen fysiikan että kvanttimekaniikan näkökulmista. Tutkimusmenetelminä hän on soveltanut laskennallisessa tutkimuksessa Monte Carlo-menetelmiä. Fysiikan ilmiöistä hänen mielenkiinnon kohteenaan on ollut magnetismi. Magnetismin alalla hän on tutkinut esimerkiksi niin kutsuttuja turhautuneita magneetteja () ja häiriintyneitä magneettisia systeemejä.
Professori Henelius on julkaissut tutkimuksistaan ainakin 50 tieteellistä tutkimusartikkelia.
Jonathan Zaccaï

Jonathan Zaccaï (s. 22. heinäkuuta 1970 Bryssel) on belgialainen näyttelijä ja ohjaaja.
Elämä ja ura.
Zaccaï on syntynyt Belgiassa. Hän aloitti uransa 1990-luvulla esiintymällä mainoksissa ja sivurooleissa erilaisissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Suuren yleisön suosioon hän nousi vuonna 2004 elokuvista "Le Rôle de sa vie" ja "Les Revenants". Hän on myös ohjannut muutaman elokuvan.
Filmografia.
Näytellyt
Ohjannut
Kokkusa

Kokkusa on soistunut järvi Pukkilan itäosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 9,6 hehtaaria.
Maantiede.
Kokkusaa ympäröi suomaa, jota reunustavat vainiot ja metsät. Järven tuntumassa ei ole asutusta. Saaria ei ole. Kokkusasta lähtee laskuoja länteen Porvoonjoen keskijuoksulle.
Kokkusa on luokiteltu erämaajärveksi, jotka ovat pääsääntöisesti hyväkuntoisia.
Kokkusa on toiseksi laajin Pukkilan neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.
Kokkusa (18.022.1.002) kuuluu Rahikon alueeseen (18.022), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Porvoonjoen vesistössä (18). Toinen jakovaihe on Porvoonjoen keskiosan alue (18.02). Rahikon alueeseen kuuluu Kokkusan ohella Puntarjärvi eli Kokkusan Teeno.
Savijärvi (Pukkila)

Savijärvi on järvi Pukkilan luoteisosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 2,8 hehtaaria.
Maantiede.
Savijärven pituus on 400 metriä ja leveys 60–80 metriä. Sen eteläpuolella levittäytyy pitkä ja kapea Savijärvensuo. Järven tuntumassa ei ole asutusta. Saaria ei ole. Savijärvestä lähtee laskuoja pohjoiseen, missä oja kääntyy itään kohti Porvoonjokea.
Savijärvi on luokiteltu erämaajärveksi, jotka ovat pääsääntöisesti hyväkuntoisia.
Savijärvi on kolmanneksi laajin Pukkilan neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.
Savijärvi (18.072.1.002) kuuluu Virenojan-Kolisevanojan valuma-alueeseen (18.072), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Porvoonjoen vesistössä (18). Toinen jakovaihe on Savijoen valuma-alue (18.07). Virenojan-Kolisevanojan valuma-alueeseen kuuluu Savijärven ohella Iilijärvi; se sijaitsee puolisen kilometriä Savijärveltä kaakkoon.
Iilijärvi (Pukkila)

Iilijärvi on metsäjärvi Pukkilan luoteisosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria.
Maantiede.
Iilijärven pituus on 160 metriä ja leveys 100 metriä. Järveä ympäröi metsämaa ja suo. Pohjoisrannalla sijaitsee metsästysmaja. Saaria ei ole. Iilijärven pohjoispuolella sijaitseva Iilijärvenmäki kohoaa yli sata metriä merenpinnan yläpuolelle.
Iilijärvi on luokiteltu erämaajärveksi, jotka ovat pääsääntöisesti hyväkuntoisia.
Iilijärvi on pienin Pukkilan neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.
Iilijärvi (18.072.1.001) kuuluu Virenojan-Kolisevanojan valuma-alueeseen (18.072), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Porvoonjoen vesistössä (18). Toinen jakovaihe on Savijoen valuma-alue (18.07). Virenojan-Kolisevanojan valuma-alueeseen kuuluu Iilijärven ohella Savijärvi; se sijaitsee puolisen kilometriä Iilijärveltä luoteeseen.
Aleksei Ionov

Aleksei Ionov (s. 18. helmikuuta 1989 Kingisepp, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 177-senttimetrinen. Hän on edustanut kotimaassaan vuonna 2008 alkaneella pääsarjaurallaan Zenit Pietaria, Kuban Krasnodaria, Anži Mahatškalaa, Dynamo Moskovaa, lainasopimuksella TsSKA Moskovaa, Rostovia ja lokakuusta 2020 alkaen Krasnodaria. Hän on pelannut Venäjän valioliigassa 292 ottelua ja tehnyt niissä 49 maalia. Hän on voittanut Zenitin joukkueessa UEFA Cupin vuonna 2008 sekä Venäjän liigamestaruuden ja cupin vuonna 2010.
Ionov pelasi Venäjän alle 17-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2011 ystävyysottelussa Qataria vastaan. Hän kuului Venäjän joukkueeseen MM-kilpailuissa 2014 mutta ei saanut peliaikaa. Hän on kesäkuun 7. päivään 2021 mennessä pelannut 35 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia.
Georgi Džikija

Georgi Džikija (s. 21. marraskuuta 1993 Moskova) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän on Lokomotiv Moskovan kasvatti ja edustanut Venäjän toisella sarjatasolla Spartak Naltšikia ja Himik Dzeržinskiä sekä Venäjän valioliigassa vuosina 2015–2016 Amkar Permiä ja vuodesta 2017 alkaen Spartak Moskovaa. Hän on pelannut Venäjän valioliigassa 144 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Hän on voittanut Venäjän liigamestaruuden vuonna 2017.
Džikija pelasi Venäjän maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2017 ystävyysottelussa Unkaria vastaan. Hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa vuoden 2017 Maanosaliittojen cupissa. Hän on kesäkuun 7. päivään 2021 mennessä pelannut 33 maaottelua ja tehnyt yhden maaottelumaalin, marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Belgiaa vastaan.
Vjatšeslav Karavajev

Vjatšeslav Karavajev (s. 20. toukokuuta 1995 Moskova) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan useimmiten oikea laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 176-senttimetrinen. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut vuosina 2014–2018 Tšekissä ja sen jälkeen runsaat 1,5 vuotta Alankomaissa. Syyskuusta 2019 alkaen hän on edustanut kotimaassaan Zenit Pietaria. Hän on pelannut Tšekin jalkapalloliigassa kolmessa joukkueessa yhteensä 88 ottelua, joissa hän on tehnyt kuusi maalia, Alankomaiden Eredivisiessa Vitessen joukkueessa 57 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja Venäjän valioliigassa kahdessa joukkueessa yhteensä 47 ottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia. Hän on voittanut Venäjän liigamestaruuden Zenitissä vuosina 2020 ja 2021, ja hän pelasi kaksi liigaottelua vuonna 2014 TsSKA Moskovassa sen voittaessa mestaruuden. Venäjän cupin Karavajev voitti Zenitin joukkueessa vuonna 2020.
Karavajev pelasi useissa Venäjän nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2019 EM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan. Hän on kesäkuun 7. päivään 2021 mennessä pelannut 13 maaottelua ja tehnyt kaksi maaottelumaalia, yhden syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Serbiaa vastaan ja yhden kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Puolaa vastaan.
Karl Rudolf Hagenbach

Karl Rudolf Hagenbach (4. maaliskuuta 1801 Basel – 7. kesäkuuta 1874) oli sveitsiläinen kirkkohistorioitsija ja teologi. Hän syntyi ja opiskeli Sveitsin Baselissa ja toimi myöhemmin professorina samassa kaupungissa.
Hagenbach edusti teologiselta koulukunnaltaan välitysteologiaa ja korosti Kristuksen esimerkin seuraamista elämässä. Sai vaikutteita Gottfried Christian Friedrich Lückelta, Friedrich Schleiermacherilta ja Johann August Wilhelm Neanderilta.
Hagenbachin laatimiin teoksiin kuuluivat "Encyklopädie und Methodologie der theologischen Wissenschaften", "Lehrbuch der Dogmengeschichte" sekä "Grundlinien der Liturgik und Homiletik".
Gottfried Christian Friedrich Lücke

Gottfried Christian Friedrich Lücke (24. elokuuta 1791 Egeln – 4. helmikuuta 1855) oli saksalainen teologi. Hän syntyi Egelnissä lähellä Magdeburgia. Hän opiskeli Hallessa ja Göttingenissä ja toimi professorina Bonnissa vuodesta 1818 ja Göttingenissä vuodesta 1827.
Lücke edusti teologiselta koulukunnaltaan välitysteologiaa ollen läheisesti yhteydessä Friedrich Schleiermacheriin. Lücke oli Uuden testamentin eksegeetti.
Lücken laatimiin teoksiin kuuluivat "Commentar über die Schriften des Evangelisten Johannes" sekä "Grundriss der neutestamentlichen Hermeneutik und ihrer Geschichte".
Johann August Wilhelm Neander

Johann August Wilhelm Neander (alkuperäiseltä nimeltään David Mendel (17. tammikuuta 1789 Göttingen – 17. heinäkuuta 1850) oli saksalainen protestanttinen kirkkohistorioitsija ja teologi. Hän syntyi Göttingenissä juutalaiseen perheeseen.
Hän kääntyi vuonna 1806 kristityksi vaihtaen samalla nimensä. Hän sai vaikutteita Friedrich Schleiermacherilta ja tuli tunnetuksi pektoraaliteologian edustajana. Vuodesta 1812 lähtien hän toimi Berliinissä kirkkohistorian professorina.
Hagenbachin laatimiin teoksiin kuului "Allgemeine Geschichte der christlichen Religion und Kirche".
Neander oli suomalaisen kirkkohistorian professorin Bengt Olof Lillen (1807–1875) oppi-isä.
Välitysteologia

Välitysteologia () on niiden erilaisten teologioiden yhteisnimitys, jotka varsinkin Saksassa ja Pohjoismaissa pyrkivät välittämään teologian ja muiden tieteiden, kirkon sekä kulttuurin kesken 1800-luvulla. Suuntauksen ohjelma nimeltä "Theologische Studien und Kritiken" julkaistiin 1828. Sen olivat laatineet Karl Ullmann ja Friedrich Wilhelm Karl Umbreit yhdessä Johann Karl Ludwig Gieselerin, Gottfried Christian Friedrich Lücken ja Karl Immanuel Nitzschin kanssa. Alkuvaiheessa Georg Wilhelm Friedrich Hegelin filosofialla sekä Friedrich Schleiermacherin teologialla oli suuntaukselle merkittävä vaikutus. Suuntausta kritisoitiin muun muassa sen tuesta Preussin unionille.
Pektoraaliteologia

Pektoraaliteologia () on teologinen lähestymistapa, jonka keskeisenä muotoilijana oli August Neander (1789 - 1850). Pektoraaliteologian pääperiaate on muotoiltu latinaksi sanoilla "pectus est quod facit theologum" ("sydän tekee teologin"). Pektoraaliteologia korosti tunnetta erityisesti vastalauseena niin rationalistiselle supernaturalismille kuin myöskin uusortodoksia.
Uto Ughi

 
Uto Ughi (s. 21. tammikuuta 1944 Busto Arsizio) on italialainen viulisti ja kapellimestari.
Ughi aloitti musiikkiopintonsa Sienassa ja oli yksi George Enescun viimeisistä oppilaista Pariisissa. Hän opiskeli myös Jehudi Menuhinin johdolla. Ughi toimi vuosina 1987–1992 Orchestra dell'Accademia Nazionale di Santa Cecilian taiteellisena johtajana.
Ughi perusti Venetsiaan, Roomaan ja Milanoon "Homage"-festivaalit, joiden tarkoituksena on ollut klassisen musiikin edistäminen nuorten keskuudessa ja joiden avulla on myös kerätty varoja historiallisten rakennusten hyväksi. Ughin käyttämiä instrumentteja ovat olleet aiemmin Rodolphe Kreutzerin soittama Antonio Stradivarin viulu vuodelta 1701 ja aiemmin Arthur Grumiaux'n soittama Giuseppe Guarnerin viulu vuodelta 1744.
Jean Lartéguy

Jean Lartéguy (5. syyskuuta 1920 Maisons-Alfort, Ranska – 23. helmikuuta 2011) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli sotakirjeenvaihtajana Korean ja Indokiinan sodissa ja kirjoitti ranskalaisista laskuvarjosotilaista romaanin "Kunnian puolesta" ("Les Centurions", 1960).
Fellandreeni

Fellandreenit ovat kaksi isomeeristä orgaanista yhdistettä, joilla on samanlainen molekyylirakenne ja kemialliset ominaisuudet. α-fellandreeni ja β-fellandreeni ovat syklisiä monoterpeenejä, joiden erona on yhden kaksoissidoksen paikka. Ne eivät liukene veteen, mutta liukenevat dietyylieetteriin ja vastaaviin poolittomiin liuottimiin.
Esiintyminen ja käyttö.
Fellandreenit ovat saaneet nimensä "Eucalyptus radiata"-puusta (ennen "Eucalyptus phellandra"), josta α-fellandreeni eristettiin. β-fellandreenia esiintyy mm. fenkolin eteerisessä öljyssä ja palsamipihdan pihkassa. Fellandreeneja on myös olibaanihartsissa ja koiruohossa.
Fellandreeneillä on miellyttävä tuoksu, jossa on sitruksen, pippurin ja mintun sävyjä, ja polttava maku. Niitä käytetään tuoksunsa takia hajusteissa. 
α-fellandreeni voi muodostaa räjähdysherkkiä peroksideja korkeissa lämpötiloissa ilman kanssa.
Axel de la Chapelle

Axel de la Chapelle (17. kesäkuuta 1866 Helsinki – 23. maaliskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, juristi ja virka- ja valtiopäivämies.
De la Chapellen vanhemmat olivat esittelijäsihteeri, vapaaherra Axel Fredrik de la Chapelle ja Armida Helena Antell ja puoliso vuodesta 1893 Naëmi Bergroth. De la Chapelle tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1866 ja suoritti oikeustutkinnon 1891. Hän oli Suomen Pankin palveluksessa vuodesta 1896, toimien viimeksi kamreerina 1912–1933.
De la Chapelle oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894, 1897 ja 1900.
Tanska kesäolympialaisissa 2020

Tanska osallistunee Tokion kesäolympialaisiin 2020. Tanskalaisurheilijat ovat saavuttaneet 85 paikkaa 12 lajissa (tilanne 9. kesäkuuta 2021). 
Mitalistit.
"Ei mitalisteja"
Joukkue.
Ammunta.
Tanska on varmistanut viisi paikkaa ammuntaan. Jesper Hansen valittiin miesten skeetin edustajaksi marraskuussa 2019.
Jousiammunta.
Tanskalla on edustus naisten yksilökilpailussa, kun Maja Jager varmisti paikan vuoden 2019 MM-kilpailuissa. Hänet myös valittiin Tanskan edustajaksi Tokioon.
Käsipallo.
Tanskan miehet varmisti paikan olympialaisiin voitettuaan vuoden 2019 MM-kilpailut.
Melonta.
Tanskalla on edustus kolmessa naisten kilpailussa. Ensimmäiset melojat ilmoitettiin toukokuussa 2021.
Paini.
Painissa Tanskalla on edustus miesten kreikkalais-roomalaisessa painissa.
Purjehdus.
Tanskalla on edustus useissa eri veneluokissa. Ensimmäiset purjehtijat valittiin maaliskuussa 2020 ja ryhmää täydennettiin toukokuussa 2020.
Pyöräily.
Tanskalla on edustus useissa eri pyöräilykilpailuissa
Pöytätennis.
Pöytätenniksessä Tanskalla on edustus miesten kaksinpelissä, kun Jonathan Groth varmisti paikan Euroopan kisoissa 2019.
Ratsastus.
Tanskalla on edustus kouluratsastuksen joukkuekilpailussa ja kaikissa kolmessa yksilökilpailussa.
Soutu.
Soudussa Tanskalla on edustus neljässä luokassa.
Georg Mauritz von Christierson

Georg Mauritz von Christierson (10. helmikuuta 1842 Helsinki – 24. toukokuuta 1905 Espoo) oli suomalainen sotilas ja virka- ja moninkertainen valtiopäivämies.
Von Christiersonin vanhemmat olivat Karl Ulrik von Christierson ja Vilhelmina Charlotta Sofia Conradi ja puoliso Alma Maria Ehrström. Carl Gustaf Wilhelm von Christierson, Edvard Waldemar von Christierson ja Axel Fredrik Adolf von Christierson olivat hänen veljiään. Georg Mauritz von Christierson oli senaatin sota-asiaintoimituskunnan esittelijäsihteeri ja valtioneuvos, joka kävi Haminan kadettikoulun, mutta toimi sieltä 1862 valmistuttuaan vain vuoden ajan sotapalveluksessa. Kameraalitutkinnon 1866 suoritettuaan von Christierson tuli ensin ylimääräiseksi kamarikirjuriksi senaatin valtiovaraintoimituskuntaan ja sitten kopistiksi. Hän oli vuodesta 1872 toinen apukamreeri, vuodesta 1879 sota-asiaintoimituskunnan protokollasihteeri ja vuodesta 1888 esittelijäsihteeri.
Von Christierson oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1867, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894 ja 1900.
Andrei Semjonov

Andrei Sergejevitš Semjonov (s. 24. maaliskuuta 1989 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän on pelannut koko seurauransa ajan kotimaassaan ja kaudesta 2012–2013 alkaen Venäjän valioliigassa. Helmikuussa 2014 hän siirtyi nykyiseen seuraansa Ahmat Groznyiin. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut 222 valioliigaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia.
Semjonov pelasi Venäjän maajoukkueessa ensimmäisen kerran toukokuussa 2014 ystävyysottelussa Norjaa vastaan. Hän oli vaihtopelaajana mukana MM-kilpailuissa 2014 ja 2018. Hän on kesäkuun 8. päivään 2021 mennessä pelannut 26 maaottelua, joista 23 ottelua avauskokoonpanossa. Maaleja hän ei ole maaotteluissaan tehnyt.
Dmitri Barinov

Dmitri Nikolajevitš Barinov (s. 11. syyskuuta 1996 Ogudnevo, Moskovan alue) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja tai puolustaja. Hän on pituudeltaan 179-senttimetrinen. Hän on edustanut koko vuonna 2015 alkaneen pääsarjauransa ajan kotimaassaan Lokomotiv Moskovaa. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut 91 Venäjän valioliigan ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Hän on voittanut liigamestaruuden vuonna 2018 sekä Venäjän cupin vuosina 2015, 2017, 2019 ja 2021.
Barinov voitti alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2013. Hän tuli turnauksen toisessa alkulohko-ottelussa vaihdosta kentälle ja pelasi lopuissa otteluissa täydet minuutit. Samana vuonna hän pelasi joukkueensa kaikki ottelut saman ikäluokan MM-kilpailuissa. Alle 19-vuotiaiden EM-kilpailussa 2015 hän saavutti hopeaa ja teki maalin voitokkaassa alkulohko-ottelussa Espanjaa vastaan mutta oli loppuottelussa häviämässä samalle joukkueelle.
Barinov pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2019 EM-karsintaotteluissa San Marinoa ja Kyprosta vastaan. Syys-lokakuussa hän pelasi EM-karsinnassa niin vieras- kuin kotikentällä Skotlantia vastaan. Vuonna 2020 loukkaantumiset pitivät hänet poissa myös maajoukkueesta, ja hän pelasi viidennen maaottelunsa vasta kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Bulgariaa vastaan.
Högsar

Högsar (vanh. Haukisaari) on saari ja kylä Nauvossa Paraisilla. Saari sijaitsee Saaristomeressä ja kuuluu Turunmaan saaristoon. Saari sijaitsee noin 6 km lounaaseen Nauvon kirkolta. Saaren pinta-ala on 12,12 neliökilometriä. Saari nousee korkeimmillaan noin 34 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Liikenne.
Saareen on lossiyhteys Iso-Nauvon saarelta, jossa Saaristotie kulkee. Finferriesin liikennöimä lossi kulkee ympäri vuoden ja vuorokauden ilman aikataulua tarpeen mukaan. Lossi on maksuton.
Yhdystie 12019 eli Högsarintie, johtaa Saaristotieltä Grännäsin, Högsarin lossin ja Ängholman kautta Högsariin. Kamskallintien risteyksen jälkeen tie jatkuu yksityistienä Lillkvivasin ja Storkvivasin saariin.
90-luvulla Högsarin lossin korvaamista suunniteltiin uudella siltayhteydellä, joka olisi kulkenut Kamskallin niemeltä Långholman ja Trattarnan kautta Biskopsöhön. Uuden tieyhteyden myötä matka mantereelle olisi lyhentynyt noin 5 kilometriä.
Nimi.
Högsar ja myös Hökksår ovat ruotsinkielisiä mukaelmia saaren muinaisesta suomenkielisestä nimestä Haukisaari. Myös Haukkasaari on voinut olla saaren muinainen nimi. Samankaltainen Kemiönsaaressa sijaitseva Högsåra on alkujaan ollut nimeltään Hautasaari.
Monet lähistön -"lot", -"kait", -"sor", -"mo" päätteisten saarten nimet ovat alun perin olleet suomenkielisiä.
Tanssikoulu DCA

Tanssikoulu DCA on Espoossa vuonna 1999 perustettu tanssikoulu, joka tarjoaa tanssiopetusta ja -kursseja kaikenikäisille ja -tasoisille harrastajille. DCA:lla on toimipisteet Espoossa Mankkaalla ja Tapiolassa, Helsingissä Mannerheimintiellä ja Itäkeskuksessa. DCA:n on perustanut Anitra Ahtola.
Tanssikoulu DCA:lta on saatavilla tanssitunteja lastentanssista, showtanssista, baletista ja nykytanssista. Tunteja on myös hiphop-, break- ja muissa street dance- lajeissa sekä monessa muussa tanssilajissa. Tanssitunnit järjestetään DCA:lla taiteen yleisen ja laajan perusopetuksen mukaisesti. Pandemian aikaan kevätkauden 2021 loppuun saakka DCA on tarjonnut opetusta myös etä- ja hybridiopetuksena.
Tunnetuimpiin DCA:n opettajiin kuuluu Alex Komulainen, joka on 17-vuotiaana voittanut kansainvälisen tanssiorganisaation IDO:n Moderni-, baletti- ja jazz-tanssin MM-kisoissa hopeaa miesten jazz-sooloissa.
Valtteri Raekallio

Valtteri Raekallio (s. 1982) on suomalainen koreografi ja tanssija. Tällä hetkellä hän toimii vuonna 2013 perustamansa nykytanssiryhmä Raekallio Corp:n taiteellisena johtajana ja vastaavana tuottajana. 
Raekallio tutkii työssään useiden taidemuotojen välisiä rajoja. Hän luo rohkeita esityksiä, joissa monikerroksiset narratiivit ja teemat yhdistyvät vahvaan visuaaliseen kuvastoon ja tarkasti harkittuun liikkeeseen. Raekallio on tullut tunnetuksi suurimittakaavaisista immersiivisistä ja paikkasidonnaisista teoskokonaisuuksista. Hänen on sanottu kuuluvan rajun, fyysisen, liikelähtöisen nykytanssin kannattajiin. Omaa taiteen tekemistään hän kutsuu fyysiseksi mielen teatteriksi.
Raekallio tuli tunnetuksi tanssijana Tommi Kitin teoksista ja Helsinki Dance Companysta. Nykyisin hän on esiintynyt lähes sadassa tuotannossa 40 maassa ja esiintynyt nykytanssiesityksissä ja erilaisissa ooppera- ja teatteriesityksissä sekä elokuvissa. Omien töidensä ohella, Raekallio on esiintynyt tanssijana norjalaisen koreografin Ina Christel Johannessenin teoksissa.
Tausta.
Valtteri Raekallio aloitti tanssimisen Suomen Kansallisoopperan balettikoulussa vuonna 1989 ja valmistui tanssijaksi Kansallisoopperan balettioppilaitoksesta 2001. Hän vaihto-opiskeli 2000–2001 Amsterdamin teatterikorkeakoulun modernin tanssin linjalla. 
Raekallio oli kiinnitettynä Helsinki Dance Companyyn vuosina 2006–2013, missä hän tanssi mm. Linda Kapetanean &amp; Jozef Fručekin, Anton Lachkyn, Kenneth Kvarnströmin, Andonis Foniadakiksen, Ikuyo Kurodan ja Jyrki Karttusen teoksissa. Freelancerina Raekallio on tanssinut mm. neljässätoista Tommi Kitin teoksessa osana Tommi Kitti &amp; Co -ryhmää vuosina 2001-2010. 
Raekallio on täydentänyt opintojaan New Yorkissa, Pariisissa, Brysselissä, Amsterdamissa ja Deltebressä sekä Helsingin Taideyliopistossa mm. teatterinjohtamisesta, ohjaamisesta sekä tila- ja valosuunnittelusta.
Muu taiteellinen työ.
Raekallion perustamalle Liikekieli.com -verkkolehdelle on myönnetty Tanssitaiteen valtionpalkinto vuonna 2008 ja Tanssin mainetekopalkinto vuonna 2006. Hän toimi julkaisun päätoimittajana vuosina 2004-2009. Vuosina 2012–2014 hän työskenteli Loikka-tanssielokuvafestivaalin toisena taiteellisena johtajana. Raekallio on myös kansainvälisesti tunnustettu opettaja, jolla on suuri kysyntä yliopistoissa ja erilaisten tanssityöpajojen vetäjänä.
Sinivuokot

Sinivuokot ("Hepatica") on leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, joka toisinaan on yhdistetty metsävuokkojen ("Anemone") ja kylmänkukkien ("Pulsatilla") kanssa yhdeksi vuokkojen suvuksi.
Sinivuokot ovat monivuotisia, talvivihantia ruohovartisia kasveja. Niiden ruusukkeina sijaitsevat lehdet ovat pitkäruotisia ja kolmiliuskaisia. Lehtien yläpinnat ovat vihreitä ja alapinnat ruskehtavan violetteja. Korvakkeet puuttuvat. Kukat sijaitsevat yksittäin varsien päissä. Kukissa on tavallisesti viidestä kahdeksaan terälehtimäistä lehteä, jotka ovat yleensä sinisiä, mutta joskus vaaleanpunaisia tai valkoisia. Heteet ovat lähes valkoisia ja niitä on runsaasti. Hedelmä on munanmuotoinen pähkylä, jossa on elaiosomi.
Sinivuokkojen ("Hepatica") suvun tieteellinen nimi tulee latinan kielen sanasta "hepar" (suom. maksa) viitaten siihen, että sinivuokkojen lehtien alapinnan väri ja lehtien muoto muistuttavat maksaa.
Skandiumfluoridi

Skandiumfluoridi (ScF3) on skandium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää metallisen skandiumin valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa skandiumfluoridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen, mutta korkeassa paineessa se esiintyy romboedrisenä tai ortorombisena muotona. Skandiumfluoridin lämpölaajenemiskerroin on negatiivinen lämpötila-alueella −263–826 °C eli se kutistuu lämmetessään. Selvimmin tämä ilmenee matalissa lämpötiloissa. Aine liukenee vain vähäisessä määrin veteen. Skandiumfluoridi on Lewis-happo ja reagoi fluoridi-ionien kanssa muodostaen kompleksisen heksafluoroskandaatti(III)ionin ([ScF6]3-).
Skandiumfluoridia valmistetaan kuumentamalla skandiumoksidia vetyfluoridin tai ammoniumvetyfluoridin kanssa. Sitä muodostuu myös saostamalla skandiumin vesiliuoksista fluorideilla.
Sc2O3 + 6 HF → 2 ScF3 + 3 H2O
Skandiumfluoridia käytetään metallisen skandiumin valmistamiseen pelkistämällä se magnesiumin tai kalsiumin avulla. Se toimii myös katalyyttinä valmistettaessa silyylienolieettereistä hydroksiketoneja.
Selviytyjät Suomi (4. tuotantokausi)

Selviytyjät Suomi -tositelevisiosarjan neljäs tuotantokausi esitettiin syksyllä 2019. Kausi kuvattiin keväällä 2019 Filippiineillä Caramoanin saarilla. Selviytyjät Suomen tämän kauden kilpailuun osallistui kahdeksan julkisuudesta tunnettua ja kahdeksan entuudestaan tuntematonta henkilöä. Heimot jaettiin aluksi "julkkiksiin" ja "taviksiin". Juontajana jatkoi Juuso Mäkilähde. Kilpailu kesti 32 vuorokautta.{{Lähde]] Kilpailun voitti Kai Fagerlund äänin 5–4, ja hän sai 30 000 euroa.
Giuliano de’ Medici (Nemoursin herttua)

Giuliano di Lorenzo de’ Medici, (12. maaliskuuta 1479 – 17. maaliskuuta 1516 Firenze) oli Lorenzo de’ Medicin poika ja Firenzen johtaja vuosina 1512–1513, sen jälkeen kun Medicit olivat nousseet uudelleen valtaan.
Firenzen tasavaltalaiset olivat ranskalaisten avustuksella karkottaneet Giulianon veljen Piero di Lorenzo de’ Medicin vuonna 1494. Tasavaltalaiset taistelivat kuitenkin keskenään. Ranska ajoi Firenzen poliittista eristäytymistä, kun taas paavi Julius II oli muodostanut "pyhän liigan" vastustamaan Ranskan kuningas Ludvig XII:ta. Vuonna 1512 paavi vaati Firenzeä liittymään liigaan, erottamaan silloiset johtajansa ja sallimaan karkotettujen Medicien palata kaupunkiin. Espanjan armeija pakotti Firenzen alistumaan tähän. Giuliano de’ Medici palasi Firenceen sukunsa kanssa syyskuussa 1512, kukistaen kovalla kädellä heitä vastaan nousseen salaliiton. Yleisesti ottaen hän osoitti kuitenkin maltillisuutta lyhyen hallituskautensa aikana. Vuonna 1513 Giulianon vanhemmasta veljestä kardinaali Giovanni di Lorenzo de' Medicistä tuli paavi Leo X. Giuliano nimitettiin katolisen kirkon gonfalonieeriksi, ja hän lähti Roomaan veljensä luo. Vuonna 1515 Giuliano de’ Medici sai Ranskalta Nemoursin herttuan arvon. Giuliano kuoli ennenaikaisesti vuonna 1516, ja hänen avioton poikansa Ippolito jäi paavi Leon huostaan, ja myöhemmin toisen Medici-paavin, Klemens VII:n huostaan. Ippolitosta tuli sittemmin kardinaali.
Pitäjänmäen kirjasto

Pitäjänmäen kirjasto on Helsingin Pitäjänmäen kaupunginosassa, Pitäjänmäen peruskoulun pihapiirissä toimiva yleinen kirjasto. Se on yksi Helsingin kaupunginkirjaston toimipisteistä ja toimii osana pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa. 
Pitäjänmäen kirjasto on perustettu vuonna 1920. Nykyinen kirjastorakennus on arkkitehti Aarne von Boehmin suunnittelema ja valmistunut vuonna 1991 osana Pitäjänmäen monitoimitaloa. Kirjaston naapureina ovat Pitäjänmäen peruskoulu, Pitäjänmäen nuorisotalo ja Pitäjänmäen urheilukenttä.
Caludonin linna

Caludonin linna on suojeltu muinaisjäänne, joka on ainoana jäljellä Coventryssa Englannissa sijainneesta keskiaikaisesta linnasta. Se on ollut Grade I -luokan suojelukohde vuodesta 1955.
Ainoa jäljellä oleva osa linnasta on yli sadan vuoden ajan ollut harmaasta hiekkakivestä rakennettu pohjoismuurin osa, jossa on kaksi korkeaa ruusustoikkunaa.
Štš-304 Jaz

Štš-304 Jaz () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Sukellusvene tilattiin ensimmäisessä viisivuotisohjelmassa Nikolajevista Nikolajevin eteläiseltä telakalta, missä köli laskettiin 23. helmikuuta 1930. Vene laskettiin vesille 2. toukokuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 15. elokuuta 1934.
Palvelus.
Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon alus oli Leningradissa tehtaassa No. 194. Telakalta vapauduttuaan komentajakapteeni Ja. P. Afanasjevin alaisuudessa ollut alus liitettiin Itämeren laivaston sukellusveneprikaatin 3. divisioonaan, jonka komentajana oli V. A. Bervinski. Alus siirrettiin 16. syyskuuta 1941 Leningradista Kronstadtiin, mistä se palasi 29. syyskuuta Leningradiin ja takaisin Kronstadtiin 14. lokakuuta. Alus lähti 21. lokakuuta Kronstadtista ensimmäiselle sotaretkelleen Suursaaren edustalle, jonne se saapui vielä samana päivänä. Alus siirtyi 30. lokakuuta Lavansaaren edustalle seuraamaan Saksan laivaston toimia alueella. Alus palasi 10. marraskuuta Kronstadtiin, mistä se siirrettiin seuraavana päivänä Leningradiin.
Alus upposi osuttuaan miinaan joulukuussa 1942.
Aleksandr Sobolev

Aleksandr Sobolev (s. 7. maaliskuuta 1997 Barnaul) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 195-senttimetrinen. Hän on vuodesta 2020 edustanut Spartak Moskovaa. Hänen seurojaan ovat aiemmin olleet Tom Tomsk, Krylja Sovetov Samara ja puolen vuoden lainasopimuksella Jenisei Krasnojarsk. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut Venäjän Valioliigassa 86 ottelua ja tehnyt niissä 33 maalia.
Sobolev pelasi Venäjän maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan. Hän on kesäkuun 8. päivään 2021 mennessä pelannut kuusi maaottelua mutta ei vielä kertaakaan avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt kolme maaottelumaalia: ensimmäisessä ottelussaan Ruotsia vastaan, maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Maltaa vastaan ja kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Bulgariaa vastaan.
York Höller

York Höller (s. 11. tammikuuta 1944 Leverkusen) on saksalainen säveltäjä.
Höller opiskeli vuosina 1963–1970 Kölnin musiikkikorkeakoulussa sävellystä, elektroniikkaa, pianonsoittoa ja orkesterinjohtoa. Hänen sävellysopettajanaan oli Bernd Alois Zimmermann, ja elektroniikan käytössä häntä ohjasi Herbert Eimert. Lisäksi Höller suoritti filosofian ja musiikkitieteen opintoja Kölnin yliopistossa. Vuonna 1965 hän osallistui Darmstadtin Ferienkurselle. Vuosina 1971–1972 hän työskenteli Karlheinz Stockhausenin kutsusta Kölnissä Länsi-Saksan radion elektroniikkastudiolla, jonka johtajana hän myöhemmin seurasi Stockhausenia.
Höller pääsi sisälle Ranskan musiikkielämään Ensemble InterContemporainin tilattua häneltä vuonna 1978 teoksen "Arcus". Hän yhdisteli sävellyksessä livenä tuotettuja ja elektronisesti käsiteltyjä ääniä. Menestykseksi osoittautuneen teoksen jälkeen hän sävelsi useita uusia elektroakustisia teoksia, kuten toisen Ensemble InterContemporainin tilaustyön, "Resonancen". Höllerin tuotantoon kuuluu myös monia puhtaasti akustisia teoksia. Häneltä tilattiin vuonna 1999 orkesteriteos "Aufbruch" Saksan liittopäivien Bonnista Berliiniin siirtymisen kunniaksi. Vuonna 2010 Höller sai orkesteriteoksellaan "Sphären" Grawemeyer-palkinnon. Hän on säveltänyt myös oopperan "Der Meister und Margarita" (1984–1989).
Anton Zabolotnyi

Anton Zabolotnyi (s. 13. kesäkuuta 1991 Aizpute, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 191-senttimetrinen. Hän on vuosina 2019–2021 edustanut PFK Sotšia. Hän on pelannut Venäjällä monissa muissakin seuroissa ja voittanut Venäjän-mestaruuden Zenit Pietarin joukkueessa vuonna 2019. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut Venäjän Valioliigassa 93 ottelua ja tehnyt niissä 19 maalia.
Zabolotnyi pelasi Venäjän alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2017 ystävyysottelussa Etelä-Koreaa vastaan. Hän on kesäkuun 8. päivään 2021 mennessä pelannut 13 maaottelua, joissa kolme kertaa avauskokoonpanossa. Hän on tehnyt yhden maaottelumaalin, syyskuussa 2018 ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan.
Trångsundsträsket

Trångsundsträsket on järvi Degerössä Raaseporin kaakkoisosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 73 hehtaaria. Etäisyys Tammisaaresta on kymmenen kilometriä itäkaakkoon.
Maantiede.
Trångsundsträsket muistuttaa etäisesti neliapilaa, sen mutkaisen rantaviivan pituus on 5 954 metriä. Saaria ja luotoja on kolme, niistä laajin on Knälappen järven eteläosassa. Suuri osa Trånsundsträsketistä on merenpinnan korkeustason alapuolella eli järvessä on kryptodepressio. Syvin kohta sijaitsee järven luoteiskolkassa 3,6 metriä merenpinnan alapuolella. Trångsundsträsketiä ympäröi suurimmaksi osaksi metsämaa. Luoteispuolella sijaitsee Suomenlahdesta hiljalleen eroon kuroutuva matala Persöfladan. Valuma-alueella on peltomaata.
Trångsundsträsketin ekologinen tila on tyydyttävä, kemiallinen tila on hyvä. Vesitilavuus on 2 564 000 kuutiometriä.
Trångsundsträsket (91.810.1.001) kuuluu Tammisaaren-Hangon rannikkoalueeseen (91.81), joka on osa Suomenlahden päävesistöä (91). Trångsundsträsket on Tammisaaren-Hangon rannikkoalueen laajin järvi, seuraavaksi laajimmat ovat Byträsket ja Storträsket.
Igor Divejev

Igor Divejev (s. 27. syyskuuta 1999 Ufa) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 193-senttimetrinen. Hän on edustanut Venäjän Valioliigassa Ufaa ja vuodesta 2019 TsSKA Moskovaa. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut Venäjän Valioliigassa 61 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Divejev pelasi Venäjän alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Moldovaa vastaan. Hän on kesäkuun 8. päivään 2021 mennessä pelannut neljä maaottelua, joissa kaksi kertaa avauskokoonpanossa.
Koisjärvi (järvi)

Koisjärvi järvi ja luonnonsuojelualue Lohjan keskiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 36,2 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 16 kilometriä pohjoiseen. Järven vesiala on nykyisin puolisen hehtaaria.
Maantiede.
Koisjärvi on rantaviivaltaan epämääräinen. Sitä ympäröi suoalue ja peltomaa, eteläpuolella sijaitsee Lehmänhaka, joka kohoaa 75 metriä merenpinnan yläpuolelle. Saaria ei ole. Koisjärveen virtaa Koisjärvenoja pohjoisesta, Koisjärvestä virtaa laskuoja etelään Musterpyynjärveen, jonne etäisyys on noin kilometrin.
Koisjärvi (23.068.1.001) kuuluu Koisjärvenojan valuma-alueeseen (23.068), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Koisjärvenojan valuma-alueeseen kuuluu Koisjärven lisäksi Viidanjärvi.
Musterpyynjärvi

Musterpyynjärvi on matala, erittäin rehevä ja ruskeavetinen järvi Lohjan keskiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 51,6 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 14 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Musterpyynjärven pituus etelästä pohjoiseen on 1,1 kilometriä. Saaria ei ole. Valuma-alueella on runsaasti maataloutta, joka rasittaa järveä. Sen kerrotaan olleen ammoin huomattavasti nykyistä syvempi. Musterpyynjärveen laskee Härkäjoki pohjoisesta, järven kaakkoisrannalta lähtee Sitarlanjoki etelään. Musterpyynjärvi ja Sitarlanjoki ovat luonnonsuojelualuetta. Musterpyynjärven pohjoispuolella sijaitsee Koisjärvi, itäpuolella Kyynäräjärvi ja eteläpuolella Savijärvi, jonka eteläpuolella avautuu Lohjanjärven Maikkalanselkä. Lännessä on Valkerpyy.
Musterpyynjärvi (23.061.1.003) kuuluu Sitarlanjoen-Härkäjoen alue (23.061), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Sitarlanjoen-Härkäjoen alueen laajimmat vakavedet ovat Musterpyynjärvi, Savijärvi ja Kyynäräjärvi.
Sarkkinen (järvi)

Sarkkinen on metsäjärvi Vihdin kaakkoisosassa läntisellä Uudellamaalla. Se kuuluu Nuuksion kansallispuistoon. Sarkkisen pinta-ala on 4,1 hehtaaria. Etäisyys Nummelasta on neljätoista kilometriä itään ja Helsingin keskustasta 26 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Sarkkinen sijaitsee Suolikkaan ja Saarijärven välissä, sen pituus lännestä itään on 330 metriä. Saaria ei ole. Sarkkisen ja Suolikkaan välinen kannas on noin 20 metriä leveä, sen halki virtaa laskuoja Sarkkisesta Suolikkaaseen, jonka korkeustaso on 0,2 metriä Sarkkista alempi.
Sarkkinen (81.057.1.066) kuuluu Mankinjoen valuma-alueeseen (81.057), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Suomenlahden rannikkoalueella (81). Sarkkinen on Mankinjoen valuma-alueen koillisia vakavesiä.
Tuulijärvi (Raasepori)

Tuulijärvi on järvi Raaseporin pohjoisosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 69,6 hehtaaria. Etäisyys Tammisaaresta on 20 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Tuulijärven pituus lounaasta koilliseen on 1,8 kilometriä, leveys kaakosta luoteeseen on 300–600 metriä. Saaria on kolme, joista Storholmenin pinta-ala on noin kolme hehtaaria. Kaksi muuta saarta sijaitsevat Storholmenin kupeessa. Tuulijärven syvin kohta sijaitsee altaan keskivaiheilla. Puolentoista metrin syvyyskäyrä kulkee suurimmaksi osaksi varsin lähellä rantaa, paikoin myös kuuden metrin syvyyskäyrä hipoo rantaviivaa. Itärannan maasto kohoaa 65 metriä merenpinnan yläpuolelle eli noin 45 metriä järven pinnan yläpuolelle.
Tuulijärven rannat ovat metsämaata, paitsi pohjoisessa, missä avautuu maatalousmaisemia. Tuulijärveen virtaa laskuoja lännestä Sågträskistä, idästä järveen laskee Pellarinoja, myös muita laskuojia on. Tuulijärven pohjoisrannalta lähtee laskuoja Saarenjärveen, joka on Tuulijärven luoteispuolella sijaitseva Kiskonjoen suvanto.
Tuulijärven ekologinen tila on hyvä, vesitilavuus on 4 465 000 kuutiometriä.
Tuulijärvi (24.013.1.001) kuuluu Tuulijärvenojan valuma-alueeseen (24.013), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kiskonjoen–Perniönjoen vesistössä (24). Toinen jakovaihe on Kiskonjoen alue (24.01). Tuulijärvenojan valuma-alueeseen kuuluu kymmenen vakavettä, joista Tuulijärvi on laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Munajärvi, Teinipussi ja Munttusjärvi. Tuulijärven itäpuolella sijaitseva Pitkäjärvi kuuluu Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöön.
Pitkäjärvi (Raasepori)

Pitkäjärvi on luonnonsuojelualueen ympäröimä metsäjärvi Raaseporin pohjoisosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 40,2 hehtaaria. Etäisyys Tammisaaresta on kahdeksantoista kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Pitkäjärven pituus kaakosta luoteeseen on 2,7 kilometriä. Järvi on kapea ja sokkeloinen, sen länsiosassa on kolme pientä saarta. Pitkäjärven pohjois- ja koillispuolella on pienten järvien ja lampien mosaiikki, johon kuuluu muun muassa Ahvenjärvi, Sipulijärvi, Teinipussi, Valkojärvi ja Masmestar. Pitkäjärven ekologinen tila on hyvä.
Pitkäjärvi (82.006.1.012) kuuluu Kullaanjärven valuma-alueeseen (82.006), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöalueella (82). Pitkäjärvi on Kullaanjärven alueen neljänneksi laajin vakavesi, seuraavaksi laajimmat ovat Sahajärvi ja Hemträsket. Pohjanpitäjänlahden luoteispuolelle levittäytyvään Kullaanjärven alueeseen kuuluu 21 vähintään hehtaarin laajuista järveä.
Juho Alasaari

Juho Daniel Alasaari (s. 29. syyskuuta 2003 Laihia) on suomalainen seiväshyppääjä, joka edustaa Laihian Lujaa. Hänen valmentajanaan on toiminut Mikko Latvala vuodesta 2020. Aiemmin häntä valmensi Mikael Westö. 
Alasaari saavutti hopeaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Bakussa 2019 tuloksella 490. Hän sijoittui neljänneksi Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 tuloksella 534. Hän saavutti saman ikäluokan MM-hopeaa Nairobissa 2021 tuloksella 535 ja Calissa 2022 ennätyksellään ja ikäluokan Suomen ennätystä sivunneella tuloksella 560. Hän karsiutui loppukilpailusta Münchenin EM-kilpailuissa 2022. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Espoossa 2023 hän voitti kultaa ennätyksellään ja ikäluokan Suomen ennätystä sivunneella tuloksella 571. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 Alasaari jäi karsintaan tuloksella 535. Hän karsiutui loppukilpailusta myös Rooman EM-kilpailuissa 2024.
Alasaari kilpaili aikuisten maajoukkuekilpailuissa ensimmäisen kerran pohjoismaisessa hallimaaottelussa 2022. Hän on voittanut Pohjoismaiden-mestaruuden 2023 ja Suomi–Ruotsi-maaottelun 2024.
Alasaari on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuissa kultaa 2023 ja 2025, jolloin hän hyppäsi alle 23-vuotiaiden sisäratojen Suomen ennätyksen 562, hopeaa 2024 ja pronssia 2022. Kalevan kisoissa hän voitti ensimmäiset mitalinsa, kultaa, vuosina 2023 ja 2024.
Alasaari hyppäsi toukokuussa 2021 alle 20-vuotiaiden sisäratojen Suomen-ennätyksen 540 cm. Hän sivusi ennätystä tammikuussa 2022 ja paransi sitä kahdesti (551 cm ja 552 cm) helmikuussa 2022. Ulkoradoilla hänen ennätyksensä on 571 cm.
Yksityiselämä.
Alasaari kihlautui joulukuussa 2023 ja avioitui syyskuussa 2024 nelisen vuotta aiemmin tapaamansa urheilija Siiri Lithoviuksen kanssa. Alasaari on julkisesti kertonut olevansa uskovainen.
Margaret Laurence

Margaret Laurence, s. Wemyss, (1926 Neepawa, Manitoba, Kanada – 1987) oli kanadalainen kirjailija.
Laurence asui miehensä kanssa 1950-luvulla Afrikassa, 1962–1972 hän asui Britanniassa ja palasi sen jälkeen Kanadaan, jossa hän asui viimeiset vuotensa Ontariossa. Kun hänellä todettiin pitkälle edennyt keuhkosyöpä, hän teki itsemurhan.
Laurence käänsi somalinkielisiä tekstejä. Fundamentalistikristityt saivat aikaan, että Laurencen romaaneja ei saanut luetuttaa kouluissa. Hän kirjoitti myös lastenkirjoja.
Maskin alta

Maskin alta on tamperelaisen rap-yhtyeen Mansesterin vuonna 2017 julkaisema albumi. Albumi on striimannut kultaa. Lisäksi albumin kappale ”Prinsessoja ja putkimiehiä” on striimannut kultaa ja albumin viimeinen kappale ”Saravon Pekka” platinaa.
Kappaleet.
 Bonus
Esimerkkejä

Esimerkkejä () eli Esimerkkien kirja ("Exemplorum libri") oli Cornelius Nepoksen kirjoittama anekdoottikokoelma, joka kokosi yhteen merkillisiä tapauksia ja ilmiöitä historian ja luonnontieteen alalta. Nepos julkaisi sen joskus vuoden 44 eaa. jälkeen. Teos ei ole säilynyt nykyaikaan.
"Esimerkkejä"-teos käsitti ainakin viisi kirjaa. Se noudatti kreikkalaisen paradoksografia-kirjallisuuden luomia esikuvia, ja toi teostyypin latinankieliseen kirjallisuuteen. Suuri osa Nepoksen teoksen sisällöstä perustui oletettavasti suoraan kreikkalaisiin teoksiin. Roomaa koskevat kohdat Nepos poimi roomalaisesta kirjallisuudesta.
Teostyyppi muodostui suosituksi, koska se oli hauskaa luettavaa ja samalla tarjosi anekdoottiaineistoa puhujien käyttöön. Niin se sai runsaasti seuraajia. Myöhemmässä latinankielisessä kirjallisuudessa sitä muistuttavat muun muassa Valerius Maximuksen "Factorum ac dictorum memorabilium libri IX" sekä Aulus Gelliuksen "Attikan öitä" ("Noctes Atticae"), jotka käyttivät myös sen aineistoa hyväkseen. Sitä hyödynsi myös muun muassa Plinius vanhempi teoksessaan "Naturalis historia".
Kronikka (Nepos)

Kronikka () oli Cornelius Nepoksen kirjoittama kronikkamuotoinen maailmanhistorian tiivistelmä. Se ei ole säilynyt nykyaikaan.
Nepos kirjoitti "Kronikka"-teoksen joskus ennen vuotta 54 eaa. Catullus sanoo runojensa esipuheessa, jossa omistaa teoksensa Nepokselle, tämän olleen ensimmäinen roomalainen, joka laati oppineen maailmanhistorian. Nepoksen teos perustui kreikkalaisiin esikuviin.
Teos koostui kolmesta kirjasta ja ulottui taruajasta oletettavasti aina Nepoksen omaan aikaan saakka. Elämäkertateostensa, kuten "Kuuluisia miehiä" -teoksen, tavoin Nepos käsitteli siinä valtiohistorian lisäksi myös muun muassa kirjallisuuden historiaa. Teoksen sisällöstä saa jonkinlaisen kuvan Ausoniuksen, Aulus Gelliuksen ja Solinuksen tekemistä lainauksista.
Cicero ja muut aikalaiset käyttivät teosta paljon hyväkseen. Se sai myös lukuisia jäljittelijöitä, joihin kuuluvat muun muassa Atticus ja joku Scribonius Libo -nimisistä henkilöistä.
Rudolf G. Binding

Rudolf Georg Binding (13. elokuuta 1867 Basel Sveitsi – 4. elokuuta 1938 Starnberg Saksa) oli saksalainen kirjailija ja runoilija.
Binding osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa hänet palkittiin hopeamitalilla lyriikassa teoksellaan "Reitvorschrift für eine Geliebte".
Binding ei kuulunut kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen, mutta hän omaksui siitä muutamia kansallisia näkökulmia kuten menemättä Nürnbergin lakien vuoksi naimisiin saksanjuutalaisen sihteerinsä Elisabeth Jungmannin kanssa.
Uluotsin hallitus

Jüri Uluotsin hallitus oli 12. lokakuuta 1939 – 21. kesäkuuta 1940 toiminut Viron hallitus, jota johti pääministeri Jüri Uluots. Edeltävän Kaarel Eenpalun hallituksen aikana oli solmittu Viron ja Neuvostoliiton avunantosopimus, joka mahdollisti Neuvostoliiton puna-armeijalle tukikohtia Viron tasavallan alueella. Uluotsin hallitus toimi niin sanotun tukikohtakauden hallituksena Virossa.
Hallitus erotettiin Neuvostoliiton vaatimuksesta 21. kesäkuuta 1940 sen jälkeen, kun Neuvostoliiton joukot olivat miehittäneet Viron 17. kesäkuuta. Miehityksen seurauksena presidentti Konstantin Päts joutui nimittämään Johannes Varesin johtaman niin sanotun kansanhallituksen. Uluotsin hallituksen seuraajana Viron tasavallan laillisena hallituksena voi pitää Otto Tiefin hallitusta, joka astui virkaansa saksalaisten miehitysjoukkojen poistuessa Tallinnasta 18. syyskuuta 1944. 
Neuvostoliiton miehitysviranomaiset pidättivät kaikki Uluotsin hallituksen jäsenet lukuun ottamatta Jüri Uluotsia, joka onnistui piiloutumaan pidättäjiltään.
Buddhalaisuus Saksassa

Buddhalaisuus alkoi nousta valtavirran tietoisuuteen Saksassa 2010-luvun alussa, ja syyksi tähän on katsottu olevan buddhalaisuuden maine rauhallisena ja ääripäitä välttelevänä uskontona. Myös dalai-laman vierailut Saksassa ovat auttaneet tuomaan uskontoa esiin positiivisessa valossa.
Historia.
Buddhalaisuudella on Saksassa hieman yli 150 vuoden mittainen historia: buddhalaisuus on vaikuttanut muun muassa Arthur Schopenhauerin ajatteluun.
Saksalainen Anton Gueth (1878–1957) oli yksi ensimmäisistä mannereurooppalaisista, jotka ovat antaneet täyden munkkilupauksen. Hänet vihittiin theravada-munkiksi vuonna 1903 ja hän käänsi muun muassa "Milinda Panhan" saksaksi.
Vuonna 1924 Berliiniin perustettu Das Buddhistische Haus on Euroopan ensimmäinen buddhalainen temppeli.
Saksan buddhalainen unioni () perustettiin vuonna 1955, kun Berliinin, Hampurin ja Münchenin buddhalaiset perustivat yhteisen järjestön. Nykyisen nimensä unioni sai vuonna 1958, ja tätä ennen se toimi nimellä "Saksan buddhalainen yhteisö" ().
Nykytilanne.
Saksan buddhalainen unioni toimii maan eri koulukuntiin kuuluvien buddhalaisten yhdyskuntien edustajana koko maan tasolla. Unioni tunnustettiin vuonna 1981 voittoatavoittelemattomaksi järjestöksi.
Saksan valtio ei kerää tietoa kansalaisten uskonnollisesta vakaumuksesta. Vuonna 2004 buddhalaisten määräksi arvioitiin 220 000, joista 100 000 on taustaltaan saksalaisia ja 120 000 ulkomaalaistaustaisia. Näkyviä buddhalaisia ovat Saksassa asuvat thaimaalaiset ja vietnamilaiset. Buddhalaisten järjestöjen määrä on myös ollut kasvussa, mikä kertoo uskonnon suosiosta.