tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sami Saikkonen

Sami Saikkonen (s. 4. marraskuuta 1966 Pori) on suomalainen tanssija-koreografi, jonka työskentely kattaa niin tanssin kuin teatterinkin. Jäätyään eläkkeelle tanssijana hän toimii lennonopettajana ja taitolentäjänä. Sittemmin Saikkonen on tehnyt paluun teatterin lavalle ja jatkaa työtään myös näyttelijänä ja ohjaajana.
Syyskuussa 2021 Saikkonen joutui vakavaan lento-onnettomuuteen, jossa kone putosi ja koneen lentäjä kuoli.
Ura.
Sami Saikkonen tanssi Suomen Kansallisbaletissa 1992–2010. Sitä ennen hän kuului viiden vuoden ajan Helsingin kaupunginteatterin tanssiryhmään. Kansallisbaletissa hän tanssi pää- ja solistitehtävissä lukuisissa klassisissa baleteissa ja nykytanssiteoksissa ja työskenteli maailman johtavien koreografien, kuten Carolyn Carlsonin, John Neumeierin, Ohad Naharinin, Jiří Kyliánin ja Mats Ekin kanssa. Tanssijana Saikkonen on esiintynyt HDC:n ja Kansallisbaletin kiertueilla Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Kiinassa.
Ensimmäisen koreografiansa Saikkonen teki Kansallisbaletin koreografiworkshopiin vuonna 1995. Vuonna 2003 Saikkosen ensimmäisessä omassa illassa Kansallisoopperan Alminsalissa esitettiin teokset "Image" ja "Kohtaus miehelle ja naiselle". Vuonna 2005 Saikkonen teki Kansallisoopperan lasten ja nuorten toiminnan osasto Oop!:lle tanssiteoksen "Pienten joutsenten lampi", ja samana vuonna hän sai teoksesta Uudenmaan taidetoimikunnan taidepalkinnon. Vuonna 2006 Saikkonen valitsi kahdeksan ei koskaan tanssinutta keski-ikäistä miestä tanssimaan ensimmäisen koreografiansa uudelleen. Yle TV1 taltioi siitä dokumentin "Saikkosen kahdeksan". Dokumentti palkittiin Koura-kunniamaininnalla. Vuonna 2007 Saikkonen teki koreografian Johanna Kurkelalle kappaleeseen ”Olet uneni kaunein” Eurovision laulukilpailujen Suomen-karsintoihin, ja vuonna 2008 hän ohjasi ja käsikirjoitti Kurkelalle musiikkivideon ”Ehkä ensi elämässä”.
Saikkosen näytteli Lahden kaupunginteatterissa 1997–1998 ja Koko-teatterissa 2001–2003 sekä musikaalin että vakavamman draaman pääosia. 2000-luvun taitteessa Saikkonen näytteli televisiosarjoissa "Ihmeidentekijät", "Parhaat vuodet" ja "Salatut elämät". Vuosina 2007, 2009 ja 2011 hän toimi "Talent Suomi" -kykyjenetsintäkilpailun yhtenä tuomarina.
Saikkonen on myös ohjannut nuoria teatterin- ja tanssinharrastajia, ja hän toimi Loiste-tapahtuman taiteellisena johtajana vuonna 2004. Teatteriohjaajana Saikkonen debytoi ohjaamalla "Ihan pihalla" -monologinäytelmän Jaakko Saariluomalle Aleksanterin teatteriin 2008. Vuonna 2010 oli vuorossa Aleksanterin teatterin 135-vuotisjuhlakonsertti Faustinen ilta ja Hämeenlinnan kaupungin ulkoilmakonsertti Sibeliusfantasia kirkkopuistossa.
Joulukuussa 2010 Saikkonen aloitti yhdessä nuorten taiteilijoiden kanssa perustamansa Pienen Suomalaisen Balettiseurueen taiteellisena johtajana. Keväällä 2013 Saikkonen toimi tuomarina Yle TV2:n "Pakko tanssia" -ohjelmassa.
Saikkonen ohjasi ja myös näytteli "Rocky Horror Show" -musikaalissa, joka sai ensi-iltansa marraskuussa 2016 Helsingissä.
Yksityiselämä.
Saikkosella on yksi aikuinen poika. Hän on naimisissa näyttelijä Sonja Sorvolan kanssa.
Jani Bäckman

Jani Bäckman (s. 20. maaliskuuta 1988 Helsinki) on uransa päättänyt suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja tai keskuspuolustaja. Juniorina ja ammattilaisuransa alussa Bäckman pelasi pääosin hyökkääjänä.
Kaudella 2007–2008 Bäckman pelasi HJK:n reservijoukkueessa Klubi 04:ssä, jonka kapteeniksi hänet valittiin keväällä 2007. Helmikuussa 2008 Bäckman siirtyi FC Honkaan. Kaudella 2009 Bäckman edusti lainasopimuksella FC Hakaa. Sittemmin hän pelasi Veikkausliigassa myös Jaron ja FC Lahden joukkueissa ja Ykkösessä Viikinkien ja PK-35:n joukkueissa ennen siirtoaan HIFK:n riveihin Veikkausliigan kaudelle 2015. HIFK:n paidassa Bäckman pelasi kahdeksan kauden aikana yhteensä 190 virallista ottelua. Hän päätti uransa kauden 2022 päätteeksi.
Bäckman on edustanut Suomea eri ikäkausijoukkueissa.
Kily González

Cristian Alberto "Kily" González Peret (s. 4. elokuuta 1974 Rosario) on argentiinalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli vasen laitalinkki.
González edusti ammattilaisuransa aikana argentiinalaisia Rosario Centralia (1993–1995, 2006–2009, 2010–2011) ja Boca Juniorsia (1995–1996), espanjalaisia Real Zaragozaa (1996–1999) ja Valenciaa (1999–2003) sekä italialaista Internazionalea (2003–2006).
Argentiinan maajoukkueessa González pelasi 56 A-maaottelua ja teki yhdeksän maalia vuosina 1995–2005. Hän oli mukana Copa Américassa 1999 ja 2004 sekä MM-kisoissa 2002, missä hän pelasi yhden ottelun avauskokoonpanossa ja tuli kahdessa ottelussa vaihtopelaajana kentälle. González pelasi myös Argentiinan kultaa voittaneessa joukkueessa olympialaisissa 2004.
Saavutukset.
Valencia
Internazionale
Argentiinan maajoukkue
Päivä New Yorkissa

Päivä New Yorkissa ("New York Minute") on vuonna 2004 tehty elokuva, jonka päähenkilöinä esiintyvät Mary-Kate Olsen (Roxanne Ryan) ja Ashley Olsen (Jane Ryan). 
Päivä New Yorkissa on Mary-Kate ja Ashley Olsenin viimeisin ja todennäköisesti myös heidän viimeinen yhteinen elokuvansa.
Juoni.
Roxy ja Jane ovat hyvin erilaiset siskokset: Jane suunnittelee kaiken ennalta ja merkitsee suunnitelmansa kalenteriin, kun taas Roxy ottaa rennommin, pinnaa koulusta ja on kiinnostunut bändistään, jossa hän on rumpalina. Tytöt ovat erkaantuneet toisistaan ja tulevat huonosti toimeen. Jane on menossa New Yorkiin pitämään puhetta, jotta saisi stipendin Oxfordin yliopistoon. Roxy taas haluaa päästä Simple Planin uuden musiikkivideon kuvauksiin. Samalla hän haluaisi antaa Simple Planin managerille oman bändinsä demonauhan. Jane on saanut luvan jäädä pois koulusta ja hän on hoitanut tavalliseen tapaansa kaiken ajoissa valmiiksi. Roxy taas päättää pinnata koulusta eikä ole edes vaivautunut ostamaan junalippua New Yorkiin. Tyttöjä seuraa koulupinnareita etsivä, poliisin urasta haaveileva Lomax ja joukko rikollisia, jotka levittävät piiraattielokuvia ja -musiikkia. Rikollisjoukon muistitikku jolta löytyy piraattimusiikkia miljoonien dollarien edestä, päätyy vahingossa tyttöjen haltuun, jonka jälkeen se joutuu koiran vatsaan ja moneen muuhun paikkaan aiheuttaen tytöille paljon ongelmia. Myös Roxya jahtaava Lomax lisää omat hankaluutensa tyttöjen päivään New Yorkissa. Päivästä tulee täysi kaaos ja mikään ei mene heidän suunnitelmiensa mukaan. Kaikki menee kuitenkin toisin kun siskokset ovat ajatelleet. Heidät kidnapataan, he putoavat viemäriin ja joutuvat monien selkkausten keskelle. Elokuvan lopussa Jane pääsee Oxfordin yliopistoon, Roxy saa levytyssopimuksen ja tytöt tajuavat kuinka paljon ovatkaan kaivanneet toisiaan.
Drosophila

 
Drosophila on mahlakärpäsiin kuuluva suku, johon lasketaan kuuluvaksi noin 1 500 – 2 000 lajia, joista pelkästään Havaijin saaristossa elää 800. Sukuun kuuluu myös perinnöllisyystieteessä paljon tutkittu banaanikärpänen. Suvun lajeista 14 ei ole luokiteltu mihinkään suvun kuuteen sektioon. Suvulle ei ole toistaiseksi annettu virallista suomenkielistä nimeä.
"Drosophila" on suora latinankielinen lainaus kreikan kielen sanoista "δρόσος", "drósos" (suom. aamukaste) ja "φίλος", "fílos" (suom. rakastaminen) eli suora käännös on "aamukasteen rakastaja".
"Drosophila"-suvun lajit ovat saalista monille saalistajille, kuten petokärpäsille ja "Vespula"-suvun ampiaisille. Havaijilla juuri kyseisen ampiaissuvun lajien leviäminen on aiheuttanut "Drosophila"-suvun lajien määrän vähenemisen.
Koskisammakko

Koskisammakko ("Leiopelma hochstetteri") on yksi Uuden-Seelannin neljästä primitiivisestä sammakkoeläimestä.
Koskisammakoita elää ainoastaan Pohjoissaaren pohjoisosissa Great Barrier Island mukaan lukien. Se on suurin alkuperäisistä maan sammakoista mutta kasvaa silti vain 48 millimetrin pituiseksi.
Sammakolla on osittain räpylämäiset jalat ja esihistoriallinen häntälihas, vaikkei sillä häntää olekaan. Sammakot eivät elä nuijapää-vaihetta vaan kehittyvät munassa olevan hyytelömäisen massan sisällä joten ne eivät tarvitse kehittyäkseen vettä, jossa uida. Sen sijaan aikuiset sammakot tarvitsevat ehdottomasti kostean elinympäristön sillä ne kuolevat nopeasti kuivissa olosuhteissa.
Koskisammakot ovat tummanruskeita ja niillä on enemmän syyliä kuin muilla Uuden-Seelannin sammakoilla. Niitä on vaikea löytää ja tutkia, sillä niiden suojaväri on hyvä, ne ovat yöeläimiä ja lisäksi ne eivät kurnuta.
Voltaj

Voltaj on romanialainen vuonna 1982 perustettu yhtye, joka soittaa pääasiassa popahtavaa rockia. Yhtyeen nimi Voltaj tarkoittaa jännitettä.
Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä "Pericol de moarten" vuonna 1996 vasta 14 vuotta sen perustamisen jälkeen. Levylle oli koottu sen ajan yhtyeen suosituimpia hittejä. Heidän seuraava julkaisunsa oli "Asta-i viaţa"-single. Se julkaistiin helmikuussa 1999 ja pian sen jälkeen media julkisti kappaleen yhdeksi Romanian suurimmaksi hitiksi sinä vuonna. Samoihin aikoihin yhtye alkoi valmistella seuraavaa levyään, joka lopulta julkaistiin heinäkuussa samana vuonna. Levyn nimi oli "Risk Maxim 2" ja se sisälsi niin Asta-i viatan kuin 11 muutakin kappaletta, joista suosituimpia olivat bändin alkuajoilta peräisin oleva "Arma ta `99", "Ora de germană" sekä "Lumina", joka oli myös uudelleentehty versio yhtyeen alkuajoilta olevasta Luminasta. Vuonna 2000 julkaistiin heidän kolmas albuminsa Bungee. Levyltä hitiksi asti nousi kappale "Albinuţă", joka ylsi Romanian viiden parhaimman joukkoon. Muita suosittuja kappaleita levyltä olivat "Zodiac C" ja "Un pas în faţă". Loppuvuodesta he myös julkaisivat uuden singlensä "Iarnan." Se oli hyvin tarttuva kappale, ja vuoden 2001 puolella kappaleelle tehtyä musiikkivideota soitettiin lähes jokaisella Romanian musiikkikanavalla. Yhtye vaihtoi levy-yhtiötään kesäkuussa 2001, ja sen alla he myös julkaisivat seuraavan kappaleensa 3D:n.
Huhtikuussa 2002 julkaistiin yhtyeen seuraava tuplasingle "...TU", jonka oli tarkoitus olla omistettu jokaiselle yhtyeen fanille ja satunnaiselle kuuntelijalle. Sitä seuraava levy julkistettiin jo saman vuoden elokuussa, ja se kantoi nimeä "424". Se sisälsi raidan nimeltä "Scrisoare", joka nousi sen levyn suosituimmaksi kappaleeksi. Joulukuussa 2003 yhtye julkaisi ensimmäisen Best of -levynsä sekä tuplasinglen kappaleesta "Noapte bună!". Single sisälsi niin alkuperäisen version kappaleesta kuin uudelleenmiksattuja ja yhden karaokeversion. Yhtyeen tuorein albumi on vuodelta 2004, "Povestea oricui." Levyn kappaleista "Eu cu mine", "Şi ce?," "Povestea oricui" ja "Patapetine" tehtiin musiikkivideot. Toinen kokoelmalevy julkaistiin vuonna 2005, ja se sisälsi kappaleiden parhaimmistoa yhtyeen alkuajoilta tähän päivään asti.
Voltaj on myös julkaissut yhden kuvakirjan ja DVD:n.
Vuonna 2015 yhtye edusti Romaniaa Eurovision laulukilpailussa kappaleella "De la capăt".
Christine Sixteen

Christine Sixteen on hard rock -yhtye Kissin kappale ja single vuonna 1977 julkaistulta "Love Gun" -albumilta. Single julkaistiin samana vuonna kuin albumi ja sen korkein sijoitus oli "Billboard Hot 100" -listalla Yhdysvalloissa 25. ja Kanadassa 22. Kappaleen on kirjoittanut ja laulanut Gene Simmons. Pianoa kappaleessa soittaa tuottaja Eddie Kramer.
Gene Simmons sävelsi kappaleen kosketinsoittimilla. Yhtyeen soolokitaristi Ace Frehley vihasi kappaletta ja piti sitä liian pop-tyylisenä. Paul Stanleyn mukaan Christine Sixteen -nimi oli hänen keksintönsä, mutta Simmons varasti idean ja kirjoitti siitä kappaleen. Stanley oli aikoinaan tehnyt saman tempun Simmonsille ”Black Diamond” -kappaleen kohdalla.
Singlen B-raitana oli Ace Frehleyn ensimmäinen laulama kappale; ”Shock Me”.
Williams FW14

Williams FW14 oli Formula 1 -auto, jota käytti Williams -talli kaudella . Auton suunnittelivat Patrick Head ja Adrian Newey. Kilpakuljettajina olivat britti Nigel Mansell ja italialainen Riccardo Patrese.
Auto oli selvästi muiden tallien autoja kehittyneempi. Siinä oli mm. puoliautomaattinen vaihdelaatikko, aktiivinen jousitus, luistonesto, lukkiutumattomat jarrut ja sen ajan kehittynein aerodynamiikka.
Williams FW14.
FW14 debytoi Yhdysvaltain GP:ssa 1991. Auto oli tekniikaltaan muita edellä, mutta uudesta tekniikasta ei ollut vielä kokemusta ja luotettavuus oli kateissa alkukaudesta. Mansell ja Patrese saavuttivat seitsemän voittoa, mutta McLaren voitti sekä kuljettajien että valmistajien mestaruuden luotettavamman tekniikan ansiosta.
Williams FW14B.
Kaudelle Williams toi luotettavamman ja vieläkin kehittyneemmän auton (auto sisälsi uutuutena aktiivijousituksen). FW14B hallitsi sarjaa ylivoimaisesti, minkä ansiosta Mansell voitti yhdeksän kilpailua ja Patrese yhden. 
Kauden päätteeksi Mansell siirtyi CART -sarjaan ja Patrese siirtyi Benettonille.
Tulokset.
Lihavoitu tarkoittaa paalupaikkaa ja "kursivoitu" kilpailun nopeinta kierrosta.
Vivian Campbell

Vivian Patrick Campbell (s. 25. elokuuta 1962 Belfast, Pohjois-Irlanti) on irlantilainen kitaristi, joka tunnetaan parhaiten Def Leppard -yhtyeen kitaristina. Hän on soittanut Def Leppardissa vuodesta 1992 lähtien. Sen lisäksi hän on soittanut muun muassa Diossa vuosina 1983–1986.
Uran alkuajat ja Sweet Savage.
Vivian Campbell aloitti kitaransoiton 12-vuotiaana. Hän liittyi Sweet Savageen ollessaan 15-vuotias. Vuonna 1980 Campbellin ollessa 18-vuotias Sweet Savage julkaisi ensimmäisen singlensä "Lady Marionin". Seuraavana vuonna he julkaisivat neljä singleä "Eye of the Storm", "Ground Zero", "The Raid" ja "Take No Prisoners", joka sisälsi myös kappaleen "Killing Time", josta Metallica myöhemmin teki cover-version albumilleen "Garage Inc.". Myöhemmin Campbell jätti Sweet Savagen ja liittyi Dioon vuonna 1983.
Dio.
Kun Campbell liittyi Dioon, yhtyeeseen kuuluivat laulaja Ronnie James Dio ja rumpali Vinny Appice. Myös entinen Rainbow- basisti Jimmy Bain liittyi yhtyeeseen ja tällä kokoonpanolla syntyi albumi "Holy Diver", joka sisälsi yhtyeen kuuluisimmat kappaleet "Holy Diver", "Rainbow In The Dark" ja "Don't Talk To Strangers". Ronnie James Dio ja Jimmy Bain soittivat levyllä koskettimia ja koska se olisi ollut keikoilla hankalaa, yhtyeeseen liittyi kosketinsoittajaksi Claude Schnell.
Yhtye palasi levytysstudioon ja tuloksena oli kesällä 1984 julkaistu "The Last in Line", jonka nimikappale on myös hyvin tunnettu. Sen jälkeen yhtye lähti kiertueelle ja julkaisi kiertuevideon "A Special From The Spectrum". Samalla kokoonpanolla julkaistiin vuonna 1985 vielä albumi "Sacred Heart". Albumin jälkeisen kiertueen jälkeen Campbell erosi yhtyeestä ja hänet korvasi Craig Goldy. 
Whitesnake.
Vuonna 1987 Campbell liittyi Whitesnakeen John Sykesin tilalle. Yhtye lähti maailmankiertueelle riveissään kitaristit Campbell ja Adrian Vandenberg, laulaja David Coverdale, rumpali Tommy Aldridge ja basisti Rudy Sarzo. Campbell erotettiin vuosien 1987-1988 kiertueen jälkeen "negatiivisen asenteen" vuoksi.
Def Leppard.
Campbell liittyi Def Leppardiin vuonna 1992 julkaistun "Adrenalize" albumin jälkeen. Hän liittyi yhtyeeseen kuolleen Steve Clarkin tilalle. Def Leppardiin kuuluivat Campbellin lisäksi laulaja Joe Elliott, kitaristi Phil Collen, basisti Rick Savage ja rumpali Rick Allen. Sama kokoonpano on mukana edelleen. Campbell on tehnyt Def Leppardin kanssa albumit "Retro Active" (1993), "Slang" (1996), "Euphoria" (1999) ja "X" (2002) sekä 1970-luvun rock-klassikoista kootun cover-albumin "Yeah!" (2006) ja vuonna 2008 ilmestyneen albumin "Songs from the Sparkle Lounge".
Sivuprojektit.
Def Leppardin ohella Campbell on soittanut yhtyeissä Clock ja Riverdogs. Vuonna 2005 hän julkaisi soololevyn "Two Sides Of If". Sen lisäksi Campbell oli mukana tekemässä Shadow Kingin levyä "Shadow King", vuonna 1991.
Yksityiselämä.
Hän sairastaa syöpää, joka on uusiutunut kesäkuussa 2015.
Elisabeth Grümmer

Elisabeth Grümmer (31. maaliskuuta 1911 – 6. marraskuuta 1986) oli saksalainen sopraano. Hän syntyi Elsass-Lothringenin alueella. 
Grümmer asui vuodesta 1918 Meiningenissa, jossa hän opiskeli teatterialaa. Mentyään naimisiin teatterin orkesterinjohtaja Detlev Grümmerin kanssa ja saatuaan lapsen hän muutti perheineen Aacheniin. Siellä Grümmer tapasi Herbert von Karajanin, jonka kannustuksesta hänen ammattiuransa musiikin alalla sai alkunsa.
Miehensä kuoltua toisen maailmansodan pommituksessa Grümmer muutti Berliiniin. Hän ehti esiintyä uransa aikana suurimmissa Euroopan ja Yhdysvaltain oopperataloissa. Hän lauloi etupäässä saksan kielellä ja levytti oopperamusiikin ohella mm. J. S. Bachia sekä useiden säveltäjien liedejä. Grümmer kuoli Warendorfissa, Westfalenissa 75-vuotiaana.
FV107 Scimitar

FV107 Scimitar on brittiläinen tiedustelupanssarivaunu. Se on yksi versio vuonna 1972 käyttöön otetusta CVR(T)-vaunuperheestä. Sen nimi tarkoittaa englannin kielen sapelia. Sen pääase on 30 mm konetykki. Vaunu on alumiinirunkoinen ja sitä on valmistanut Alvis-yhtiö (nykyään sulautettu aseyhtiö BAE Systemsiin).
Alkuaan vaunussa oli 4,2-litrainen, kuusisylinterinen 142 kW:n Jaguar J60 -bensiinimoottori, sama jota käytettiin useissa Jaguar -henkilöautojen malleissa. Nykyään se on korvattu Cumminsin valmistamalla 5,9-litraisella BTA-dieselmoottorilla, tämä myös 142 kW:n tehoisena. Tämä muutos toteutettiin brittiarmeijan vaunuihin niiden käyttöiän pidentämiseksi tähdätyn ohjelman mukaisesti. Vaunun sisarversion FV101 Scorpionin ohella sitä käytettiin ensi kerran taisteluissa Falklandin sodassa.
Käyttö.
Vaunua käytetään pääasiassa tiedustelutehtäviin, RAF:n käytössä vaunulla paikannetaan pudotettuja räjähtämättä jääneitä lentopommeja ja löydetyt pommit tuhotaan ampumalla niitä vaunun konetykillä. Vaunussa on kolmen hengen miehistö.
Stephensaartensammakko

Stephensaartensammakko eli ruskoalkusammakko ("Leiopelma hamiltoni") on yksi Uuden-Seelannin neljästä alkeellisesta sammakkoeläimestä.
Stephensaartensammakko elää vain kahdella pienellä alueella Stephen-saarella Marlborough Soundsilla Uuden-Seelannin eteläsaaren pohjoisosissa.
Sammakolla on esihistoriallinen häntälihas, vaikkei sillä häntää olekaan. Sen silmät ovat pyöreät eikä sillä ole ulkoista tärykalvoa. Sammakot eivät elä nuijapäävaihetta, vaan kehittyvät munassa olevan hyytelömäisen massan sisällä, joten ne eivät tarvitse kehittyäkseen vettä, jossa uida. Sen sijaan aikuiset sammakot tarvitsevat ehdottomasti kostean elinympäristön, sillä ne kuolevat nopeasti kuivissa olosuhteissa.
Stephensaartensammakkoja on vaikea löytää harvinaisuutensa vuoksi sekä siksi, että niiden suojaväri on hyvä, ne ovat yöeläimiä ja lisäksi ne eivät kurnuta. Sammakot ovat tavallisimmin tummanruskeita ja niissä on vihreitä ja vaaleanruskeita laikkuja.
Suojelu.
Sammakkoja eli vuoteen 1992 asti vain hyvin pienellä alueella. Tämä alue altistui pahoin säätilojen vaihtelulle, sillä alueelta hävisi osittain suojaava kasvipeite. Sammakkojen suojeluksi lähimaastoon tehtiin erillinen elinalue, joka suojattiin petoeläimiä estävin aidoin (erityisesti tuatarat olivat sammakoille vakava uhka).
Toukokuussa 1992 tälle alueelle siirrettiin 12 aikuista sammakkoa ja alue "täytettiin" sammakoille sopivalla riistalla...
Kans’an Popeda

Kans'an Popeda on suomalaisen Popeda-yhtyeen kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1990. Albumin otsikko on väännös Guns N' Roses -yhtyeen nimestä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Costello Hautamäki ja sanoittanut Pate Mustajärvi, ellei toisin mainittu.
Rygar

Rygar on japanilaisen Tecmon kehittämä toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo Entertainment System -alustalle. Peli yhdistää seikkailun ja roolipelin elementtejä.
Pelaaminen.
￼Pelin tarkoituksena on auttaa Rygaria keräämään viiden Indoran jumalan aarteet. Niiden avulla hän pääsee lähemmäs päämääräänsä, joka on Ligarin linnake. Rygarin tavoitteena on palauttaa rauha Argooliin. 
Tarina.
Tarina sijoittuu Argoolin maahan miljoonia vuosia maapallon syntymisen jälkeen. Rygar kutsutaan pelastamaan Argoolin asukkaat, koska pahuuden kuningas Ligar on hyökännyt sinne ja varastanut "Rauhan Oven" (Door of Peace).
Antiikin soturi Rygar saapuu auttamaan, koska Argoolin asukkaat alkoivat rukoilla armahdusta. Ihmisten rukoukset kulkivat yli vuorien Algosun maahan asti, jolloin Rygar nousi kuolleista tavoitteenaan palauttaa rauha.
Vastaanotto.
Mikrobitin Jukka Tapanimäki antoi pelin NES-versiolle 84 pistettä sadasta kahteen kertaan.
Douglass Houghton

Douglass Houghton (21. syyskuuta 1809 – 13. lokakuuta 1845) oli yhdysvaltalainen geologi ja fyysikko. Pääsääntöisesti hänet tunnetaan Michiganin osavaltion Keweenawin niemimaan tutkimuksesta.
Houghton oli Michiganin ensimmäinen osavaltiongeologi.
Douglass Houghton syntyi kaupungissa nimeltä Troy New Yorkin osavaltiossa. Hänen isänsä oli Jacob Houghton, joka oli asianajaja ja myöhemmin kuntatuomari. Douglasin äidin nimi oli Mary Lydia Douglass. Hän varttui Fredoniassa, New Yorkissa. Douglass Houghton oli pienikokoinen ja luonteeltaan ponteva ja heikkohermoinen, taipuvainen käytännöllisyyteen ja tieteeseen.
Houghton valmistui Rensselaer Polytechnicista vuonna 1829, ja hänestä tuli sinne kemian apulaisprofessori. Seuraavana vuonna hänet kutsuttiin Detroitiin, ja Houghton asui Michiganissa lopun ikäänsä.
Donald Regan

Donald Thomas Regan (21. joulukuuta 1918 – 10. kesäkuuta 2003) oli Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin valtiovarainministeri 1981–1985 ja Valkoisen talon kansliapäällikkö 1985–1987. Regan kannatti Reaganin "Reaganomicsia", joka tarkoitti talouden elvyttämistä veronkevennyksillä. Hän vaihtoi asemaa James Bakerin kanssa 1985. Regan joutui eromaan 1987 oltuaan mukana Iran-Contra-skandaalissa ja riideltyään Nancy Reaganin kanssa.
Regan sai tutkinnon englannista Harvardissa ja meni edelleen opiskelemaan lakia, mikä jäi kesken hänen liittyessään toiseen maailmansotaan merijalkaväessä. Tyynellämerellä hän yleni everstiluutnantiksi. Sodan jälkeen hän meni Merrill Lynchin palvelukseen 1946 ja kohosi sen toimitusjohtajaksi 1971, samana vuonna kun yhtiö meni pörssiin. Hän oli myös Securities Investor Protection Corporationin johdossa ja New Yorkin pörssin johtokunnan varapuhemies.
Regan paljasti muistelmissaan, että Nancy Reagan uskoi astrologiaan ja kysyi näiltä neuvoja, joiden mukaan presidentti valitsi esimerkiksi matkustuspäivänsä.
Anja Silja

Anja Silja (s. 17. huhtikuuta 1940 Berliini) on saksalainen sopraanolaulaja. Hänen repertoaariinsa on kuulunut mm. Richard Wagnerin, Ludwig van Beethovenin, Sergei Prokofjevin, Richard Straussin, Alban Bergin, Hans Werner Henzen sekä Leoš Janáčekin tuotantoa. 
Silja aloitti oopperan laulamisen hyvin nuorena ja esitti jo vuonna 1956 Rosinan roolin Gioacchino Rossinin teoksessa "Sevillan parturi". Hän esitti muutaman vuoden kuluttua Yön kuningattaren osan Wolfgang Amadeus Mozartin "Taikahuilussa" Wienin valtionoopperassa ja Aix-en-Provencen juhlilla. 
Silja esiintyi vuonna 1960 Bayreuthin juhlilla. Hän rakastui pian oopperaohjaaja Wieland Wagneriin (Richard Wagnerin jälkeläinen), jonka kanssa hän solmi avioliiton. Wagner menehtyi keuhkosyöpään vuonna 1966. Silja aloitti uuden suhteen kapellimestari André Cluytensin kanssa, mutta myös hän kuoli 1967. Myöhemmin hän oli naimisissa kapellimestari Christoph von Dohnányin kanssa ja sai kolme lasta. Suhde päättyi avioeroon.
Lejla Agolli

Lejla Agolli (s. 4. lokakuuta 1950 Korçë) on albanialainen säveltäjä. Hän opiskeli säveltämistä ja orkestraatiota Tiranassa Tish Daijan johdolla. 
Agollin tuotantoon kuuluu kaksi kantaattia, kolmiosainen sinfonia, kaksi pianokonserttoa, kaksi viulukonserttoa sekä kamarimusiikkia.
Rita Gorr

Marguerite Geirnaert eli Rita Gorr (18. helmikuuta 1926, Zelzate – 22. tammikuuta 2012) on belgialainen mezzosopraano. Hän opiskeli Ghentissä ja Brysselin konservatoriossa. 
Gorr antoi oopperadebyyttinsä Antwerpenin oopperassa. Sen jälkeen hänellä oli kiinnitys Strasbourgin oopperassa vuoteen 1952. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi Opéra-Comiquesta ja Grand Opérasta Pariisissa. Bayreuthissa hän esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1958. 
Gorr jatkoi säännöllistä esiintymistä koko 1990-luvun. Kesällä 2007 hän kuitenkin piti jäähyväisesiintymisensä esittämällä roolin Pjotr Tšaikovskin oopperassa "Patarouva" Antwerpenissä ja Ghentissä. Gorr tuli tunnetuksi mm. Richard Wagnerin tuotannon esittäjänä ja levyttäjänä.
Agní Báltsa

Agní Báltsa (, kansainvälisesti usein Agnes Baltsa, s. 19. marraskuuta 1944, Lefkas) on kreikkalainen mezzosopraano.
Báltsa aloitti lapsena pianonsoiton, mutta omistautui laulamiselle muutettuaan Ateenaan vuonna 1958. Hän valmistui Kreikan kansallisesta konservatoriosta vuonna 1965 ja matkusti sen jälkeen Müncheniin saamaan jatko-opintoja Maria Callasilta.
Báltsan oopperadebyytti tapahtui Frankfurtissa 1968, jolloin hänellä oli rooli Mozartin "Figaron häissä". Vuonna 1970 oli osa Richard Straussin oopperassa "Ruusuritari" Wienin valtionoopperassa.
Báltsasta tuli pian Salzburg-festivaalien vakituinen vieras ja johtavia nykyajan mezzosopraanolaulajia. Hänet muistetaan kenties parhaiten Bizet'n oopperasta "Carmen", jossa hän on usein esittänyt pääosaa yhdessä José Carrerasin kanssa.
Brittiläisen Intian valtameren alueen lippu

Brittiläisen Intian valtameren alueen lippu on Brittiläisellä Intian valtameren alueella 8. marraskuuta 1990 alkaen käytetty lippu, jolloin Elisabet II hyväksyi lipun käyttöön. Sitä käytetään alueen ainoassa asutuksessa, Diego Garcian atollin brittiläis-yhdysvaltalaisessa sotilastukikohdassa, Yhdysvaltain lipun rinnalla.
Lipun vasemmassa yläkulmassa on Ison-Britannian lippuna käytettävä Union Jack. Union Jack sekä kruunu symboloivat brittiläistä valtiovaltaa, sinivalkoiset aaltoviivat valtamerta ja palmu saaren luonnonkasvillisuutta.
Romano-tv

Romano-tv (alun perin Manne-tv) oli 13-osainen suomalainen televisiosarja, joka teki pilaa valtaväestön ennakkoluuloista romaneita kohtaan. Sen pääosissa nähtiin Santeri Ahlgrén ja Eeki Mantere. Sarja herätti kohua väitetyn rasistisuutensa vuoksi. Viihdeohjelmana se sai pääasiassa kielteisiä arvioita.
Sarjan vitsit rakentuvat lähinnä päähenkilöiden Mannen (Ahlgrén) ja Asserin (Mantere) keskinäiseen jutusteluun ja romanistereotyypeillä leikitteleviin edesottamuksiin. Lisäksi mukana on musiikkia ja nimekkäitä vierailijoita. Sarjassa ovat esiintyneet esimerkiksi Andy McCoy, Mika Nuojua ja Eva Polttila. Se julkaistiin DVD:llä marraskuussa 2007. Kokoelmassa on mukana ”kadonnut” 13. jakso, jota ei esitetty televisiossa.
Huhtikuussa 2009 Yle TV1 alkoi esittää "Manne maailmalla" -televisiosarjaa, joka on jatkoa "Romano-tv":lle.
Kohu.
Suomen Romanifoorumi vaati Yleisradiota hyllyttämään ohjelman rasismin vuoksi. Ylen ohjelmapäällikön mukaan sarjaa aiottiin kuitenkin jatkaa, mutta huomio kohdistettiin aiempaa tarkemmin valtaväestön ennakkoluulojen tarkasteluun. Ohjelman nimi muuttui 14. heinäkuuta 2007 alkaen "Romano-tv":ksi. Viimeinen jakso esitettiin 18. elokuuta 2007.
"Romano-tv":n käsittely eri oikeusasteissa päättyi vasta keväällä 2011, lähes neljä vuotta ohjelman ensiesityksen jälkeen. Tuolloin korkein hallinto-oikeus antoi äänin 4–1 päätöksen, jonka mukaan ohjelman ei katsottu tarkoituksellisesti loukanneen romaniväestöä.
Vastaanotto.
"Romano-tv":n vastaanotto oli kielteinen. "Helsingin Sanomien" Jyrki Räikkä kuvaili sitä halvalla tehdyksi, kömpelösti näytellyksi ja epähauskaksi sarjaksi, jonka huonous saa itseironiseksi tarkoitetun huumorin tuntumaan rasistiselta. ”Mikäli Yle pitäisi etnisiä ennakkoluuloja kumoavaa viihdettä todella tärkeänä, yhtiö osoittaisi sen tekemiseen runsaasti rahaa ja voimavaroja. Parhain mahdollisin voimin tehtyjä ohjelmia esitettäisiin kevät- tai syyskauden lippulaivoina eikä loma-ajan tuutintäytteenä.”
"Smack the Jack" -sivustolla vuonna 2013 julkaistun DVD-arvostelun mukaan Ahlgrén on "Romano-tv":n ”ehdoton dynamo”, ”jonka fiilis ja teho kyllä välittyy kotikatsomoihin”. Muutoin sarja tarjoaa vanhoja vitsejä kömpelöllä toteutuksella, ja se lieneekin julkaistu pelkästään šokkiarvon vuoksi sekä ”vähemmistökiintiön” täyttämiseksi. DVD saa arvosanaksi kaksi pistettä viidestä.
Sam Steiger

Sam Steiger (10. maaliskuuta 1929 New York, New York – 26. syyskuuta 2012 Prescott, Arizona) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Steiger sai "Silver Starin" sekä "Purple Heartin" ansioistaan Korean sodassa. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Arizonasta vuosina 1967–1977.
Steiger ei ollut vuonna 1976 ehdolla enää edustajainhuoneeseen, vaan pyrki epäonnistuneesti Yhdysvaltain senaattiin häviten Dennis DeConcinille.
Parta-agama

Parta-agama ("Pogona vitticeps") on agamien heimoon kuuluva australialainen liskolaji. Sen lisäksi "Pogona"-sukuun kuuluu seitsemän muuta lajia, joista tunnetuimmat ovat "Pogona barbata", "P. brevis", "P. minima," "Pogona henrylawsoni" ja "P. minor". Laji on kotoisin Australiasta.
Parta-agama on suosittu lemmikkilisko. 
Ulkonäkö ja koko.
Parta-agama kasvaa 30–60 cm:n pituiseksi ja on hyvin voimakasrakenteinen. Parta-agamasta on jalostettu lukuisia eri värimuotoja. Parta-agaman tunnistaa helposti partaa muistuttavista piikkikärkisistä suomuistaan, joista laji on nimensä saanut. Liskon piikit näyttävät pistäviltä, mutta tuntuvat kosketettaessa pehmeiltä.
Kaksi parta-agamalajia on sileäposkisia.
Elinympäristö.
Luonnossa.
Parta-agama on kotoisin Australian itä- ja keskiosista. Laji elää lähinnä aroilla ja puoliaavikoilla ja syö hyönteisiä ja kasveja. Luonnossa agamat uivat vain pakkotilanteessa.
Lemmikkinä.
Parta-agama on suosittu lemmikkilisko päiväaktiivisuutensa, sosiaalisuutensa, helppohoitoisuutensa ja helpon kesyyntymisensä vuoksi. Parta-agamaa voi kylvettää; kylvettäminen saattaa helpottaa nahanluontia ja ulostamista. Liian usein kylvettäminen puolestaan voi aiheuttaa liskon ihon haitallista kuivumista.
Terraarion pitäisi olla tilavuudeltaan minimissään 150×50×50 cm3, ja siellä tulisi olla vähintäänkin kiipeilypuita. Lajille luontaisen kuivan ympäristön vuoksi myös terraarion tulee olla kuiva. Mahdollisia kasveja valittaessa tulee ottaa huomioon, että parta-agamat eivät ole turhan nirsoja ruokansa suhteen, vaan koristekasvi saattaa pian päätyä liskon syömäksi. Poikasille ei saa laittaa terraarioon hiekkaa, koska poikanen voi kokemattomuuttaan syödä senkin. Poikasterraarion pohjaksi sopii sanomalehti, laattapohja tai matto. Myöskään aikuisille hiekka ei ole suositeltavaa, koska syötynä se saattaa aiheuttaa suolitukoksen, joka monesti johtaa liskon kuolemaan.
Käyttäytyminen ja ravinto.
Parta-agama syö pieniä selkärangattomia ja kasveja, mutta kurkku ja sitrushedelmät ovat lajille haitallisia. On myös huomattu, että muun muassa pinaatti hankaloittaa parta-agamalla kalsiumin imeytymistä . Lemmikkiparta-agamalle vihanneksia voi antaa vähän harvemmin kuin hyönteisiä ja hedelmiä kerran viikossa.
Vihollisen kohdatessaan parta-agama saattaa paljastaa suuren kitansa ja pienet, terävät hampaansa sekä pullistaa piikkisuomujen peittämän kurkkupussinsa pelotteeksi saalistajiaan vastaan.
Margaret Ruthven Lang

Margaret Ruthven Lang (27. marraskuuta 1867 – 30. toukokuuta 1972) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän aloitti pianonsoiton ja säveltämisen isänsä Benjamin Johnson Langin opastuksella. Myöhemmin hän sai opetusta viulunsoitossa Bostonissa ja viulunsoitossa sekä kontrapunktissa ja fuugassa Münchenissä. 
Langin ensimmäiset julkisesti esitetyt teokset olivat viisi laulua, jotka Myron W. Whitney tulkitsi yleisölle Bostonissa 14. joulukuuta 1887. Laulu ”Ojalá” kuultiin myös Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1889. Laulusta tuli erityisen suosittu, ja se sai esityksen myös Washington DC:n Lincoln Concert Hallissa 26. maaliskuuta 1890. Sopraano Gerrit Smith piti ensimmäisen tunnetun Langin soolokonsertin New Yorkissa pari vuotta myöhemmin. Muita tunnettuja Langin tulkitsijoita oli muun muassa Ernestine Schumann-Heink.
Vaikka Langin varhainen menestys perustuu ennen kaikkea lauluihin, hän kirjoitti myös orkesterille. Arthur Nikischin johtama Bostonin sinfoniaorkesteri piti hänen "Dramaattisen alkusoittonsa" kantaesityksen 7. huhtikuuta 1893. Muihin tunnettuihin orkesteriteoksiin kuuluu "Witichis"-alkusoitto op. 10. Victor Harris New Yorkin St Celicia Chorusista teetti tilaustyönä Langin sävellyksen "Wind".
Lang lopetti sävellystyönsä verrattain varhain, vuonna 1919, mutta hänen maineensa säilyi. Bostonin sinfoniaorkesteri piti jopa konsertin hänen 100-vuotispäivänsä kunniaksi. Säveltäjä kuoli kotikaupungissaan Bostonissa 104-vuotiaana.
Raitavälskäri

Raitavälskäri ("Acanthurus triostegus") on välskärikaloihin kuuluva meriakvaariossakin menestyvä kala. Luonnossa raitavälskäri elää indopasifisella merialueella.
Ulkonäkö ja koko.
Raitavälskäri kasvaa noin 25 cm pitkäksi. Sillä on soikean litteä vartalo, pohjaväri on hopeanvalkoinen, ja vartalon poikki kulkee kuusi ohutta mustaa juovaa.
Käyttäytyminen.
Luonnossa raitavälskärit elävät suurina, jopa tuhatkin yksilöä käsittävinä parvina. Suurissa parvissa liikkuminen suojaa saalistajilta, koska saalistajan hyökätessä parvi hajoaa ja saalistaja hämääntyy. Tällöin suurimmalla osalla kaloista on mahdollisuus selvitä hyökkäyksestä elävänä. Raitavälskäriä ei kannata pitää samassa akvaariossa muiden välskärilajien kanssa, koska nämä saattavat häiritä raitavälskäriä. Sen sijaan raitavälskäri tulee hyvin toimeen muiden saman lajin edustajien kanssa.
Vesiolot ja ravinto.
Raitavälskäri vaatii paljon tilaa, vähintään 285 l:n vetoisen akvaarion. Veden pH:n tulisi olla 8,1–8,4 ja veden lämpötilan 24–26 °C. Raitavälskärit syövät levää ja muuta kasviainesta.
Sound of White Noise

Sound of White Noise on yhtyeen Anthrax kuudes studioalbumi, jonka Elektra Records julkaisi toukokuussa 1993. Se on yhtyeen ensimmäinen albumi uuden laulajan John Bushin kanssa, ja viimeinen albumi kitaristi Dan Spitzin kanssa.
Levyn kappaleessa Black Lodge koskettimia soittaa Angelo Badalamenti ja Kenny Landrum. Albumin tyyli jakoi hieman fanien mielipiteitä levyn grunge-vaikutteiden takia, sillä juuri grunge oli tuolloin saanut jalansijaa musiikin valtavirrassa.
Smooth jazz

Smooth jazz on musiikintyyli, joka on jazzista ja R&amp;B-tradition tyyleistä vahvasti vaikutteita saanutta melodista instrumentaalimusiikkia. 
Smooth jazz alkoi syntyä 1960-luvulla, kun esimerkiksi jazz-kitaristi Wes Montgomery levytti kevyempää musiikkia jousien säestämänä. Genre vahvistui fuusiojazzin kaupallistuttua 1970-luvun jälkipuoliskolla. Tyylissä on usein jazzille tyypillistä sooloilua, mutta varsinaista jazzia se ei ole. Smooth jazzin esittäjillä on kuitenkin usein jazz-tausta. Etenkin Yhdysvalloissa on smooth jazzia soittavia radiokanavia. Smooth jazzin tunnetuimpia artisteja ovat Bob James, Kenny G ja David Sandborn.
Stomp 442

Stomp 442 on thrash metal -yhtye Anthraxin seitsemäs studioalbumi. Elektra Records julkaisi sen vuonna 1995. Anthrax syytti levy-yhtiötään siitä, ettei se heidän mielestään ollut promotoinut albumia tarpeeksi, ja yhtye lähti pian Elektra Recordsilta. Albumi on Anthraxin ensimmäinen ilman kitaristi Dan Spitziä, jonka tilalle ei heti hankittu vakituista soolokitaristia, vaan levyllä kitarasoolot soittavat suurimmaksi osaksi Paul Crook ja Charlie Benante.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Benante, Bush ja Ian.
Vuoden 2001 remasteroitu versio
Japanin uudelleenjulkaisu
Kaija Pakarinen

Kaija Pakarinen (s. 7. tammikuuta 1954 Rääkkylä) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt pitkään Yleisradiossa, mutta myös Suomen Kansallisteatterissa, Helsingin ja Espoon kaupunginteatterissa, Tampereen Komediateatterissa, Mikkelin Teatterissa, Ryhmäteatterissa ja Rakastajat-teatterissa. Hän sai Suomi-palkinnon 2022.
Kaija Pakarinen varttui maanviljelijäperheessä Pohjois-Karjalan Rääkkylässä, jossa hän kiinnostui näyttelijän urasta esiintyessään lapsena isänsä piirtämässä Rasivaaran nuorisoseurantalossa. Hän kävi Suomen Teatterikoulun näyttelijälinjan vuosina 1975–1979. Pakarinen näytteli Televisioteatterissa 1979–1990, toimi sitten Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön lehtorina 1990–1992 ja palasi Yleisradioon vuosiksi 1992–2002. Sen jälkeen hän on toiminut freelancerinä.
Yksi ensimmäisiä Kaija Pakarisen rooleja on Sisko Paavonen "Lumikit-"televisionäytelmässä (1986), jossa seurataan naistentautien yhden huoneen potilaiden elämää vuorokauden ajan. Vuonna 2001 hän ohjasi "Lumikit" Kajaanin kaupunginteatteriin.
Läheisimmiksi teatteritöikseen Pakarinen on maininnut Riku Saastamoisen ohjaukset "Idiootti" ja "Kevään ensimmäinen saalis", Johanna Freundlichin vuoden 2014 ohjauksen Kati Kaartisen näytelmästä "Nätti tyttö, vähän pehmee", Heidi Könkään monologin "Sandra" ja Juha Jokelan Kansallisteatterille kirjoittaman ja ohjaaman "Patriarkan" (2012).
Pakarinen on näytellyt myös monissa kotimaisissa elokuvissa. Hän sai vuonna 1988 Jussi-palkinnon parhaasta naispääosasuorituksesta Veikko Aaltosen elokuvassa "Tilinteko". Hänellä on ollut pieniä rooleja esimerkiksi Aki Kaurismäen elokuvissa "Mies vailla menneisyyttä" ja "Kauas pilvet karkaavat"..
Pakarinen on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Helsingin herra, Kallio, Taivaan tulet" ja "Kovaa maata".
Yksityiselämä.
Pakarisella on 1980-luvulla syntynyt kehitysvammainen tytär.
Cuba libre

Cuba libre on kuuluisa kolajuomaa, limettiä ja rommia sisältävä drinkki. Se valmistetaan jäillä täytettyyn highball-lasiin ja koristellaan sitruunalla tai limetillä. Sen nimi on suomennettuna "Vapaa Kuuba".
Cuba libren alkuperästä ei ole täyttä selvyyttä. Bacardi-yhtiön tukeman tarinan mukaan drinkin keksi yhdysvaltainen sotilas Havannassa Kuubassa vuonna 1898 tai 1900. Tarinan yksityiskohdissa on tiettyjä epäselvyyksiä eikä sitä ole voitu vahvistaa aikalaislähteistä. Historiallisista lähteistä tunnetaan kuitenkin viittaus drinkkiin vuodelta 1898. Tuolloin sitä tarjoiltiin kuubalaiselle lähetystölle Washingtonissa. "Cuba libre" oli Kuuban espanjalaisvaltaa vastustaneiden kuubalaisten iskulause. Lähteessä drinkkiä ei tosin kuvailla yksityiskohtaisesti. Sen sanotaan vain olleen raikasta ja sitä tarjoillun jäähdytetyistä laseista. Koristeluna oli käytetty mintunoksaa, sekä Kuuban ja Yhdysvaltojen lippua.
Lehdistössä alettiin puhua rommikoladrinkistä nimeltä Cuba libre vasta 1920-luvulla. Rommikola itsessään on vanhempi sekoitus. Sitä on kuvailtu muun muassa Venezuelasta jo vuonna 1906. Coca-Cola markkinoi puolestaan vuonna 1902 Keskilännessä "Coca Cola Highballia", jota tosin valmistettiin kolasta, viskitä tai ginistä. Joka tapauksessa Kuubassa Coca-Cola on ollut markkinoilla vuodesta 1900, jotan drinkin alkuperä Kuubassa ei ole täysin mahdotonta.
Cuba librestä tuli erityisen suosittua toisen maailmansodan aikaisessa Yhdysvalloissa. Coca-Colan ohella markkinoilla oli tuolloin runsaasti halpaa rommia, siinä missä bourbonia tai ruisviskiä oli hankalampi saada. Lisäksi Cuba libreä markkinoitiin mieleenpainuvalla mainoskappaleella. Sodan jälkeen Yhdysvalloissa yleistyi viskikola, mutta toisaalta drinkki levisi muualle maailmaan yhdessä Coca-Colan kanssa. Kuubassa kehitys oli päinvastaista, Coca-Cola piti korvata paikallisella kolalla Kuuban vallankumouksen takia.
Alf Landon

 
Alfred Mossman ”Alf” Landon (9. syyskuuta 1887 – 12. lokakuuta 1987) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Landon syntyi Pennsylvaniassa, kasvoi Ohiossa ja muutti 17-vuotiaana Kansasiin. Hän valmistui Kansasin yliopistosta vuonna 1908. Hänen tyttärensä Nancy Landon Kassebaum on tunnettu poliittinen vaikuttaja ja entinen Yhdysvaltain senaatin jäsen.
Landon toimi Kansasin kuvernöörinä vuosina 1933–1937 ja oli vuonna 1936 ehdolla Yhdysvaltain presidentiksi, mutta hävisi Franklin D. Rooseveltille. Hän palasi öljyteollisuuden alalle ja kuoli Kansasin Topekassa hieman 100-vuotispäivänsä jälkeen.
Landon omisti 1940-luvulla neljä radioasemaa ja hän oli suurelta osin myötävaikuttamassa ensimmäisen Mississippin länsipuolella aloittaneen afroamerikkalaisen radioaseman KPRS:n synnyssä.
Huilut suorina

Huilut suorina on Popedan toinen livealbumi ja kaikkiaan yhdeksäs albumi. Se julkaistiin vuonna 1986. Levyn sai ilmaiseksi "15 GT Golden Turpo" -kokoelman mukana.
Levy on äänitetty Husulan Casinolla 24. lokakuuta 1986. Se julkaistiin myös "Kuulat sekaisin" -videokasettina ja DVD:nä vuonna 2007 Popedan "30-vuotinen sota 1977–2007" -kokoelman bonuksena.
Levy julkaistiin myöhemmin CD-levynä, jolla on mukana vuoden 1984 studioalbumi "Harasoo".
Nancy Kassebaum Baker

Nancy Landon Kassebaum Baker (s. 29. heinäkuuta 1932) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hänen isänsä oli Kansasin kuvernööri ja Yhdysvaltain presidenttiehdokas Alf Landon. 
Baker syntyi Topekassa ja valmistui Kansasin yliopistosta vuonna 1954. Hän opiskeli myös Michiganin yliopistossa valmistuen 1956. Hän istui vuosina 1978–1997 Yhdysvaltain senaatin jäsenenä Kansasin osavaltiosta, mutta ei istunut kertaakaan Yhdysvaltain edustajainhuoneessa. 
Kassebaum Baker on ollut vuodesta 1996 naimisissa poliitikko Howard Bakerin kanssa. Myös hänen poikansa Bill on poliitikko.
Monastir (kuvernementti)

Monastir () on yksi Tunisian 24 kuvernementista. Se sijaitsee Pohjois-Tunisiassa Välimeren rannikolla ja sen pääkaupunki on Monastir. Kuvernementissa on 548 828 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 1 019 neliökilometriä.
Dorothy Howell

Dorothy Howell (25. helmikuuta 1898 – 12. tammikuuta 1982) oli brittiläinen säveltäjä.
Howell syntyi Birminghamissa. Hän oli paitsi säveltäjä, myös lahjakas pianisti ja sävelsi runsaasti musiikkia soittimelle. Hän sai tunnustusta jo vuonna 1919 sinfonisen runoelmansa "Lamia" ensiesityksellä. 
Howellin kamarimusiikkikappale "Phantasy" pianolle ja viululle voitti vuoden 1921 Cobbett-palkinnon. Hän toimi vuosina 1924–1970 harmonian ja kontrapunktin professorina entisessä opinahjossaan Royal Academy of Musicissa. 
Howellin tuotantoon kuuluvat edellä mainittujen teosten lisäksi muun muassa baletti "Koong Shee" (1923) sekä "Three Divertisements" orkesterille (1940, esitetty vasta 1950). Hän kuoli Malvernissa 83 vuoden iässä.
Ratingen

Ratingen on kaupunki Mettmannin piirikunnassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Kaupungissa asui vuoden 2022 lopussa 87 388 ihmistä, ja sen pinta-ala on 88,74 neliökilometriä. Ratingen sai kaupunginoikeudet 11. joulukuuta 1276.
Historia.
Hautalöydöt Ratingenin keskustasta antavat olettaa, että alueella oli pysyvää asutusta jo 500-luvulla eaa. Varhaisin asiakirjamaininta Ratingenista on ennen vuotta 849 muodossa "Hratuga". Keskiajalta alkaen Ratingenin alue kuului ensin Bergin kreiveille ja myöhemmin Bergin ruhtinaskuntaan. Kaupunkioikeudet myönnettiin vuonna 1276. Ratingen oli yksi neljästä Bergin paikkakunnasta, joka koki taloudellisen nousun keskiajan lopulla. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana kasvu tyrehtyi. Liikemies Johann Gottfried Brügelmann avasi alueen ensimmäisen teollisen tuotantolaitoksen, puuvillakehräämön, vuonna 1783. Laitoksesta kasvoi "Textilfabrik Cromford", joka on nykyään osa Reinin teollisuusmuseota ("Rheinisches Industriemuseum"). Napoleonin aikana Ratingenista tuli osa Bergin kaupunkia ja vuonna 1815 se liitettiin Preussin kuningaskuntaan.
Ratingen säilytti itsenäisyytensä vuoden 1929 kuntauudistuksessa. Toisessa maailmansodassa kaupunki kärsi verraten vähän vahinkoja. 1960- ja 1970-luvut olivat nopean kasvun aikaa.
Väestökehitys.
Keskiajalla ja Uuden ajan alussa Ratingenissa oli joitain satoja asukkaita. Väkiluku kasvoi hitaasti ja sitä verottivat sodat, kulkutaudit ja nälänhädät. Teollisen vallankumouksen myötä väestön määrä lisääntyi rajusti; vuonna 1850 asukkaita oli viitisen tuhatta, vuonna 1900 noin 10 600 ja vuonna 1950 noin 25 000. Vuonna 1973 asukasluku oli 52 216. Vuoden 1975 kuntaliitos, johon kuului muun muassa Lintorf, kasvatti väkiluvun 85 000:een.
Talous ja liikenne.
Ratingen on selviytynyt verraten hyvin teollisuuden rakennemuutoksesta. Perinteisen teollisuuden tilalle on tullut palveluita sekä IT- ja telekommunikaatioyrityksiä. Muun muassa seuraavilla kansainvälisillä yrityksillä on toimipaikka tai pääkonttori Ratingenissa: Vodafone, Asus, Sun Microsystems, Hewlett-Packard, SAP, CEMEX, Tiptel, LogicaCMG, Ball Packaging Europe ja Esprit.
Keskeisen sijaintinsa johdosta Ratingenin liikenneyhteydet ovat hyvät. Düsseldorfin kansainvälinen lentoasema on kaupungin tuntumassa. Lentokentän rautatieasema ("Der Bahnhof Düsseldorf Flughafen") sijaitsee aivan kaupungin rajalla. Ratingenin alueella risteävät moottoritiet A 3 (Köln–Oberhausen), A 52 (Düsseldorf–Essen) ja A 44 (Mönchengladbach–Ratingen Ost). Lisäksi valtatie "Bundesstraße 1" kulkee kaupungin halki.
Kuuluisuuksia.
Ratingenissa syntyneitä tai vaikuttaneita kuuluisuuksia ovat muun muassa kuvanveistäjä Johann Peter Melchior, arkkitehti Emil Fahrenkamp, koomikko Dieter Nuhr sekä iskelmätaiteilija Claudia Jung.
Ristisuo

Ristisuo voi tarkoittaa seuraavia:
Norman Tebbit

Norman Beresford Tebbit, paroni Tebbit, CH, PC (29. maaliskuuta 1931 Ponders End, Englanti – 7. heinäkuuta 2025) oli brittiläinen konservatiivipoliitikko. Hän oli Margaret Thatcherin läheinen liittolainen ja työministeri 1981–1983, kauppa- ja teollisuusministeri 1983–1985, konservatiivipuolueen puoluehallituksen puheenjohtaja 1985–1987 ja Lancasterin herttuakunnan kansleri 1985–1987.
Tebbit syntyi työväenluokkaiseen perheeseen ja työskenteli journalistina "Financial Timesissa" ennen asepalvelustaan. Hänet kutsuttiin 1949 palvelukseen, jonka suoritti ilmavoimissa. Hän lensi Meteor- ja Vampire-suihkuhävittäjiä. Asepalveluksen jälkeen hän meni British Overseas Airwaysin lentäjäksi 1953.
Työväenpuolueen vaalivoitto 1964 aloitti Tebbitin poliittisen uran. Hänet valittiin 1970 parlamenttiin Eppingistä ja vuonna 1974 Chingfordista. Parlamentin jäsen hän oli aina vuoteen 1992 asti, ja hän edusti loppuun asti Chingfordia. Vuonna 1972 hän äänesti Euroopan talousyhteisöön liittymisen puolesta, mitä on saanut myöhemmin selitellä konservatiivitukijoilleen.
Tebbit valittiin vuoden 1979 konservatiivien vaalivoiton jälkeen hallitukseen alivaltiosihteeriksi kauppaministeriöön. Vuonna 1982 hallituksen uudelleenjärjestelyssä hänestä tuli työministeri. Tebbitin nimitys muutti suhtautumista ammattiliittoihin, joihin hän suhtautui vihamielisesti. Vuoden 1982 työlaki vähensi ammattiliittojen valtaa. Tebbitista tuli 1983 kauppa- ja teollisuusministeri, kun Cecil Parkinson oli joutunut eroamaan avioliiton ulkopuolisen suhteen takia. Tebbitillä oli merkittävä asema Thatcherin hallituksessa, sillä hän johti ministerinä yksityistämisiä ja edisti ulkomaiden investointeja Britanniaan.
Tebbit loukkaantui pahoin väliaikaisen IRAn pommi-iskussa Brightonin Grand Hotelissa konservatiivien puoluekokouksen aikana, ja hänen vaimonsa halvaantui. Vuonna 1986 Tebbit vastusti Yhdysvaltain Libyan-pommituslentoa, josta Thatcher ei ollut neuvotellut hallituksen kanssa. Samana vuonna hän hajotti konservatiivipuolueen nuorisojärjestön Federation of Conservative Studentsin libertaarisiiven saatua vallan siinä ja vaadittua Harold Macmillanin tuomitsemista sotarikollisena.
Tebbit oli perinteisen linjan konservatiivi. Hän kannatti perinteisiä perhearvoja, vastusti Britannian ”balkanisoimista” ja Euroopan unionia. Vuonna 1990 Tebbit keksi niin sanotun krikettikokeen tai Tebbitin kokeen, jonka mukaan pakistanilaisia maahanmuuttajia ei pitäisi pitää britteinä ennen kuin tukivat Englannin krikettimaajoukkuetta vanhempiensa kotimaan joukkueen sijaan.
Tebbit jäi pois parlamentista vuoden 1992 vaaleissa huolehtiakseen vaimostaan. Hänelle myönnettiin elinikäinen aatelisarvo, ja hän sai paikan ylähuoneesta. Hän vetäytyi sieltä 2022.