tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Wally Wingert

Wallace E. Wingert on (s. 6. toukokuuta 1961 Des Moines, Iowa) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
Ura.
Wingert kiinnostui esiintymisestä nuorella iällä ja työskenteli 16-vuotiaasta lähtien radiojuontajana. Huonon palkan vuoksi Wingert muutti vuonna 1987 Los Angelesiin, jossa hän sai töitä Westwood One -radioasemalta. Samalla Wingert työskenteli viikonloppuisin jazz painotteisessa radioasemassa The Wave. Vuonna 1989 hän jätti Westwood Onen työskennelläkseen täysipäiväisesti The Wavessa. Neljän vuoden jälkeen Wingert päätti jättää radiossa työskentelemisen ja päätti pyrkiä työskentelemään näyttelemisen ja laulamisen parissa.
Vuonna 1993 hän teki ensimmäisen näytelmäroolinsa televisiosarjassa "Murphy Brown" ja kolme vuotta myöhemmin Wingert vieraili sarjassa '. Ääninäytteleminen vei kuitenkin suuremman kiinnostuksen vuonna 1997, jolloin hän äänitti muutamia rooleja "Herc’s Adventures" videopeliin. Sitä ennen Wingert äänitti useita sivurooleja vuonna 1990 "The Secret of Monkey Island" -videopeliin. Sittemmin videopelien ohella Wingert on tehnyt äänirooleja niin animaatiosarjoihin kuin näytelmäsarjoihin. Hän oli muun muassa "Power Rangers in Spacessa" ja "Power Rangers Lost Galaxyssa" Psycho Bluen äänenä. Ensimmäinen animaatiorooli oli "Angry Beavers", jossa Wingert teki sivurooleja vuosina 1998-1999. 2000-luvulla hän ryhtyi tekemään myös dubbauksia animesarjoihin, kuten ', "Digimon", "Naruto" ja "Bleach". Wingertillä oli myös pieniäänirooli elokuvassa '. Vuosina 2001-2006 hänellä oli säännöllinen vierailevarooli Nickelodeonin animaatiosarjassa "Invader Zim". Wingert on tehnyt myös useita sivurooleja animaatiosarjaan "Family Guy" vuosina 1999-2009, jossa hän muun muassa toimi Austin Powersin äänenä. Wingert oli Arvuuttajan äänenä ' videopelissä vuonna 2009. Wingert uusii roolinsa pelin jatko-osassa "".
Wingert on toiminut myös kuuluttaja äänenä, sekä eri sketseissä äänenä "The Jay Leno Show"’ssa vuodesta 2009 lähtien.
William Beatty

William Beatty (1773 Derry, Irlanti – 1842) oli irlantilainen lääkäri, joka palveli Englannin kuninkaallisessa laivastossa. Hän liittyi laivastoon lääkäriksi 18-vuotiaana vuonna 1791. Hän toimi HMS Victoryn laivalääkärinä Trafalgarin taistelun aikana, jolloin hän oli näkemässä amiraali Horatio Nelsonin kuoleman. Hän kirjoitti taistelusta selostuksen "The Death of Lord Nelson".
"Victorylla" oli taistelun aikaan 815 hengen suuruinen miehistö, joista 57 kuoli ja 109 haavoittui. Beatty joutui itse amputoimaan 9 käsivartta ja 2 jalkaa, ja niillä toimilla säästyi monta ihmishenkeä. Kun Nelson itse haavoittui, Beatty ei hoitanut häntä. Hän on sanonut, ettei amiraali ollut enää hoidettavissa.
Amiraali Nelson oli toivonut tulevansa haudatuksi kotimaansa multiin eikä halunnut, että hänen ruumistaan olisi heitetty mereen, kuten siihen aikaan oli tapana. Beatty joutui keksimään, miten amiraalin ruumiin saisi säilymään niin, ettei se mätänisi matkalla takaisin Britanniaan. Lopulta hän päätti sijoittaa lordi Nelsonin ruumiin säilöön brandytynnyriin. Beatty kertoo kirjassaan, miten ruumiista nousevat kaasut nostivat tynnyrin kannen auki 28. lokakuuta 1805, niin että vartioon määrätyt merimiehet säikähtivät. Kun alus saapui Gibraltariin, tynnyriin piti lisätä alkoholia, koska sitä oli mennyt ruumiin onteloihin. Tapaus on voinut synnyttää tarinan, jonka mukaan merimiehet olivat juoneet ruumista ympäröivän brandyn.
Beatty sai 1831 ritarin arvon palveluksistaan laivaston hyväksi.
Cowdenin oireyhtymä

Cowdenin oireyhtymä on harvinainen autosomissa dominantisti periytyvä oireyhtymä, jonka luonteenomaisimpana piirteenä potilaalla esiintyy useita kasvainten kaltaisia muodostumia, hamartoomia. Vaikka ne ovat hyvänlaatuisia, on potilaiden sairastumisvaara tiettyihin syöpiin kohonnut. Oireyhtymä kuvattiin vuonna 1963 ja nimettiin siitä kärsineen potilaan mukaan. 
Useimmissa tapauksissa oireyhtymän aiheuttaa PTEN-geenin mutaatio. Esiintyvyys on naisilla hieman korkeampi kuin miehillä.
Oireyhtymään voi liittyä Lhermitten–Duclos'n tauti, hitaasti kehittyvä aivokasvain pikkuaivoissa.
Äskettäin on havaittu, että ituradan heterotsygoottiset mutaatiot SEC23B:ssä, joka on endoplasmisesta retikulumista erittyvien kuoriproteiinikompleksi II -vesikkelien komponentti, liittyy Cowdenin oireyhtymään. Mahdollista vuorovaikutusta PTEN:n ja SEC23B:n välillä on äskettäin ehdotettu, koska on saatu uusia todisteita kummankin roolista ribosomien biogeneesissä, mutta tätä ei ole lopullisesti määritetty.
Eino Saari

Eino Armas Saari (7. lokakuuta 1894 Turku − 13. huhtikuuta 1971 Helsinki) oli Helsingin yliopiston professori, Yhteiskunnallisen korkeakoulun ja sittemmin Tampereen yliopiston kansleri, kansanedustaja ja ministeri.
Henkilöhistoria.
Saaren vanhemmat olivat vartiopäällikkö Juho Paavali Saari ja Ida Loviisa Lindgren ja puoliso vuodesta 1925 Aino Helmi Koivisto. Saari tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta reaalilyseosta 1913. Hän valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1916, filosofian kandidaatiksi 1919 ja filosofian tohtoriksi 1923. Hänen väitöskirjansa julkaistiin vuotta aiemmin ja sen aihe oli "Kotitarvepuun kulutus maaseudulla Turun ja Porin läänissä".
Saari toimi ensin assistenttina Helsingin yliopistossa ja sitten Metsätieteellisessä tutkimuslaitoksessa vuodesta 1916 vuoteen 1922. Metsähallituksen tilastokonttorin johtaja hän oli vuodesta 1922 vuoteen 1925, jolloin hänestä tuli metsäpolitiikan (myöhemmin metsätaloustiede) ensimmäinen professori Helsingin yliopistoon; lopullinen virkanimeke oli kansantaloudellisen metsäekonomian professori, ja hän hoiti virkaa vuoteen 1963 saakka. Vuodesta 1927 vuoteen 1932 Saari toimi Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen puunkäyttötutkimuksen johtajana, vuodesta 1942 alkaen myös Puunjalostusteollisuuden keskusliiton metsäasiantuntijana. Saari vieraili useasti Pohjois-Amerikassa Rockefeller-säätiön stipendiaattina, työskenteli metsätaloustieteen tutkijana ja julkaist tutkimuksiaan paitsi suomeksi myös englanniksi. Vuonna 1954 Saari valittiin Yhteiskunnallisen korkeakoulun kansleriksi. 
Saari toimi useiden valtiollisten komiteoiden ja neuvottelukuntien puheenjohtajana, yritysten hallintoneuvostojen jäsenenä ja YK:n Elintarvike- ja maatalousjärjestön FAO:n Suomen ja Euroopan toimikunnissa. Tässä toimessa hän työskenteli asiantuntijana Paraguayssa vuosina 1952 ja 1953. Hän oli myös muun muassa Suomen kulttuurirahaston säätiön hallintoneuvoston varaesimies ja Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtaja. Vuonna 1953 hän sai Göttingenin yliopistolta metsätieteen kunniatohtorin arvon.
Vuonna 1951 Saari valittiin Suomen kansanpuolueen puheenjohtajaksi ja puolueen kansanedustajaksi 1954. Sosiaaliministerinä hän toimi 1956–1957.
Aiheesta muualla.
M/S Kurt

M/S Kurt on teräsrunkoinen hinaaja, joka on rakennettu vuonna 1918 A. Ahlström Osakeyhtiön telakalla Varkaudessa. 
Palvelus.
Alus rakennettiin alun perin Tornion edustalla Kuusiluodossa toimineen And. Kurth &amp; Co Aktiebolagetille. Kesäkuussa 1945 "Kurt II" liitettiin VII raivausosaston 12. raivaajalaivueeseen hinaajaraivaajaksi itäiselle Suomenlahdelle. Aluksen päällikkönä palveli luutnantti Pohjola ja konemestarina sotilasmestari Launiainen.
Miinanraivaustehtävien jälkeen "Kurt" palveli Rosenlewin hinaajalaivastossa Reposaaren sahalla. Vuonna 1964 höyrykone ja kattila poistettiin ja niiden tilalle asennettiin 240 hevosvoiman -dieselmoottori. Samassa yhteydessä kansirakennus vaihdettiin. Alus oli ammattiliikenteessä 1980-luvun alkuun asti, jonka jälkeen se myytiin yksityisomistukseen. Aluksen nykyisenä voimanlähteenä on 150 hevosvoiman Valmet D815 -dieselmoottori.
Tiron merkit

Tiron merkit ovat kirjoitusmerkkejä, jotka muodostavat latinankielisen pikakirjoitusjärjestelmän. Järjestelmää alettiin käyttää Rooman valtakunnassa hiukan ennen ajanlaskun alkua, ja se säilyi käytössä 1000-luvun alkuun.
Synty ja kehitys Rooman valtakunnassa.
Merkkien ensimmäisenä kehittäjänä pidetään Marcus Tullius Tiroa, joka oli Ciceron vapautettu orja ja toimi hänen sihteerinään. Varhaisin tieto järjestelmän käytöstä on vuodelta 63 eaa., jolloin sillä kirjoitettiin muistiin Cato nuoremman pitämä puhe senaatissa.
Tiron jälkeen merkkien kehittäjiksi mainitaan Isidorus Sevillalaisen 600-luvulta peräisin olevissa teksteissä Vipsanius, Philargius, Maecenaksen vapautettu orja Aquila sekä Seneca. Nykyisin pidetään kuitenkin todennäköisenä, että myös Vipsaniuksen ja Senecan osalta kyse on ollut heidän vapautetuista orjistaan. Antiikin ajalla merkit tunnettiin Senecan merkkeinä ("notae Senecae"), ja vasta vuonna 1550 ranskalainen tutkija Jacques Gohory nimesi ne Tiron merkeiksi ("Tyronis notae").
Gallia ja frankkien valtakunta.
Tiron merkit säilyivät käytössä Galliassa ja frankkien valtakunnassa, sekä luostareissa että kuninkaiden kanslioissa. Uusi kukoistuskausi koettiin karolingien hallitsijakausilla 700- ja 800-luvuilla.
800- ja 900-luvuilta peräisin olevien käsikirjoitusten perusteella merkkejä luotiin yhteensä n. 13 000.
Uudisraivaus

Uudisraivaus on uuden pellon tai laitumen raivaamista viljelykelpoisesta metsämaasta, suosta tai niitystä. Suurin osa Suomen raivauksista on suoritettu käsivoimin kuokkimalla. Myöhemmin niittyjen ja vanhojen laidunalueiden raivaamisessa käytettiin tavallisesti hevos- tai traktoriauraa.
Ensimmäinen työvaihe raivauksessa oli puuston poistaminen joko kaatamalla puut juurineen kirvestä ja kankea käyttämällä tai suorittamalla avohakkuu, jonka jälkeen kannot nostettiin kangen, erilaisten nostolaitteiden tai räjähdysaineiden avulla maasta ylös. Sarkaojat ja lohkon reunaojat kaivettiin käsivoimin lapiolla.
Pellonraivaus Oy alkoi 1940-luvulla tehdä uudisraivausta koneellisesti. Kannot nostettiin puskutraktorilla, jossa oli tarkoitukseen soveltuva piikkipuskuri. Seuraavana vuonna kannot puskettiin uudelleen, jolloin multa varisi pois ja ne voitiin polttaa. Tämän jälkeen alue rikottiin järeällä lautasäkeellä ja ajettiin sarkaojat telaketjutraktorin perässä hinattavalla järeällä oja-auralla. 
Samalla tavalla raivattiin myös suot ja niityt, mutta jos suossa oli kantoja, ne poistettiin telaketjutraktorilla maan ollessa jäässä tai sulan aikana traktorikäyttöisellä kantoharavalla. Jos raivattava alue oli pehmeää, ojat kaivettiin käsin lapiolla, muussa tapauksessa ne vedettiin koneellisesti oja-auralla.
Uudisraivauksessa raivattava alue muutettiin pysyvästi pelloksi, kun taas kaskeamisessa viljelmä oli väliaikainen ja palasi muutaman vuoden kuluttua takaisin luonnontilaan.
Uudisraivauspalkkio.
Vuosina 1950–55 Suomen valtion talousarviossa oli erityinen siirtomääräraha uuden pellon raivaukseen. Palkkio voitiin maksaa sellaiselle viljelmälle, jonka peltoala nousi enintään 20 hehtaarin uudisraivauksen suorittamisen jälkeen tai jos viljelmä sijaitsi Pohjois-Suomessa tai itäisen rajaseudun kunnissa, enintään 30 hehtaaria. 
Palkkio voitiin maksaa peltoalarajoituksitta pika-asutuslain tai maanhankintalain nojalla sellaisille, jotka olivat kyseisten lakien mukaan oikeutettuja saamaan maata tai muuten hankkineet sitä omistukseensa. Raivauspalkkio voitiin maksaa myös sellaiselle, joka oli edellä mainittujen lakien mukaan luovuttanut peltoa tai viljelyslaidunta. Maanluovuttaja sai palkkion myös siinä tapauksessa, jos hän raivasi itse ja luovutti pellon edelleen siirtolaiselle. Maataloushallituksen luvalla palkkio voitiin maksaa myös yleishyödylliselle yhtymälle tai laitokselle. Uudisraivauspalkkio oli myös vuosien 1945–49 valtion tulo- ja menoarvioissa.
Myöhemmin uudisraivausta alettiin rajoittaa maatalouden ylituotannon johdosta ja nykyisin se on luvanvaraista.
Kyllikki Pohjala

Kyllikki Pohjala (ent. Uuloo; 11. marraskuuta 1894 Nakkila − 22. syyskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen pitkäaikainen Kokoomuksen kansanedustaja. Hän istui eduskunnassa Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä yhtäjaksoisesti vuosina 1933–1962. Pohjala oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosina 1937, 1940 ja 1943 sekä sosiaaliministerinä Karjalaisen ensimmäisessä hallituksessa.
Nakkilassa syntynyt Pohjala valmistui sairaanhoitajaksi vuonna 1917. Vuosina 1918–1919 hän toimi sairaanhoitajana Suomen sisällissodassa Satakunnan rintamalla sekä myöhemmin Viron vapaussodassa Pohjan Poikien rykmentissä. Pohjala muutti vuonna 1920 Yhdysvaltoihin. Hän työskenteli sairaanhoitajana ja samalla opiskeli New Yorkissa Columbian yliopistossa, jossa hän suoritti "Bachelor of Science" -tutkinnon vuonna 1927.
Palattuaan Suomeen Pohjala aloitti "Sairaanhoitaja"-lehden päätoimittajana sekä vuonna 1935 Suomen sairaanhoitajaliiton puheenjohtajana. Molempia tehtäviä hän hoiti kansanedustajantyönsä ohessa vuoteen 1963 saakka. Pohjala vaikutti merkittävästi siihen, että Kokoomus alkoi suhtautua myötämielisemmin sosiaalilainsäädännön kehittämiseen.
Pohjalalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1954. Hän julkaisi vuonna 1966 muistelmateoksen "Kuljin tietäni". Pohjala on haudattu Nakkilan hautausmaalle.
Černá Pole

Černá Pole (suomeksi Mustat niityt) on Tšekin toiseksi suurimman kaupungin Brnon kaupunginosa. Se sijaitsee lähellä kaupungin keskustaa sen pohjoispuolella, Brno-severin osa-alueella. Alue on rauhallista, melko vaurasta asuinaluetta, jossa on paljon ravintoloita mutta vähän parkkipaikkoja.
Černá Polessa on arkkitehtuuriltaan merkittäviä kohteita 1920- ja 1930-lukujen vaihteesta: Mies van der Rohen Villa Tugendhat on Unescon maailmanperintökohde. Muita merkittäviä rakennuksia ovat Josef Kranzin suunnittelema "Cafe Era" ja Mojmír Kyselkan piirtämä kolmikerroksinen Masarykin yhteiskoulu (Masarykova obecná škola chlapecká a dívčí).
Nuorisotutkimusseura

Nuorisotutkimusseura on suomalainen vuonna 1988 perustettu poikkitieteellinen yhdistys, jonka tavoitteena on edistää nuorisotutkimusta. Nuorisotutkimusseura järjestää seminaareja ja julkaisee alan tutkimusta sekä ylläpitää nuorisotutkijarekisteriä. Seura harjoittaa myös omaa tutkimustoimintaa vuonna 1999 perustetun Nuorisotutkimusverkoston kautta. Yhdistyksellä on noin 360 jäsentä.
Nuorisotutkimusseura on julkaissut "Nuorisotutkimus"-lehteä (ISSN 0780-0886) vuodesta 1993 alkaen. Itse lehti on ilmestynyt vuodesta 1983, ja sitä julkaisi aluksi Kansalaiskasvatuksen keskus. Välillä mukana oli myös Suomen Nuorisoyhteistyö – Allianssi.
Kolonoskopia

Kolonoskopia on paksusuolen tähystys. Toimenpiteen perusteena voivat olla esimerkiksi pitkäaikaiset vatsakivut, muutokset suolen toiminnassa ja veri ulosteessa. Kolonoskopialla voidaan havaita esimerkiksi kasvain tai tulehdus. Toimenpidettä käytetään myös syöpien, hyvänlaatuisten kasvainten ja kroonisten tulehduksellisten suolistosairauksien (Crohnin taudin ja haavaisen koliitin) seurannassa. 
Suoli on tyhjennettävä hyvin ennen kolonoskopiaa. Tämä tapahtuu juomalla jo edellispäivänä ulostussainetta veden seassa noin 3-4 litraa. Näin suolen limakalvon tarkastelu helpottuu. Itse toimenpide kestää kahdestakymmenestä minuutista tuntiin.
Yleisesti ottaen kolonoskopia on erittäin turvallinen. Komplikaatioiden riski on arviolta 0,35 prosenttia. Jos kolonoskopiassa poistetaan polyyppi, on komplikaatioiden riski korkeampi, noin 2,3 prosenttia.
Suomessa näitä toimenpiteitä tehdään noin 25 000 vuodessa. Potilaat voivat kokea tutkimuksen epämiellyttävänä tai jopa kivuliaana.
USS Cole (DDG-67)

USS Cole on Yhdysvaltain laivaston Arleigh Burke -luokan ohjushävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta Pascagoulasta Mississippistä, missä köli laskettiin 28. helmikuuta 1994. Alus laskettiin vesille 10. helmikuuta 1995 kumminaan rouva Lee Perry ja otettiin palvelukseen 8. kesäkuuta 1996 Port Evergladesissa Floridassa. Aluksen motto on "Gloria Merces Virtutis" ("Kunnia on urhoollisuuden palkinto").
Palvelus.
Helmikuusta syyskuuhun 1998 alus kuului Persianlahdella osana lentotukialus "USS John C. Stenniksen" ympärille koottua laivasto-osastoa. Alus oli elokuusta marraskuuhun 2000 Välimerellä ja Punaisellamerellä osana "USS George Washingtonin" taisteluosastoa.
Alukseen tehtiin 12. lokakuuta 2000 Adenin satamassa Jemenissä pommi-isku. Aluksen kylkeen ajettiin räjähteillä kuormattu moottorivene, jolloin kylkeen repeytyi 40 kertaa 60 jalan aukko ja 17 merimiestä sai surmansa. Vaurioitunut alus kuljetettiin 31. lokakuuta norjalaisella "SS Blue Martinilla" takaisin Yhdysvaltoihin.
Palvelukseen alus palasi 19. huhtikuuta 2002 Pascagoulassa. Alus aloitti ensimmäisen tehtävänsä marraskuusta 2003, josta se palasi toukokuussa 2004. Se osallistui toukokuusta heinäkuuhun 2005 BALTOPS-harjoitukseen, josta se palasi Philadelphian kautta Norfolkiin.
Alus vieraili Suomessa syksyllä 2009.
Alfred

Alfred on miehen etunimi. Nimi on alkujaan englantilainen kuningasnimi, jonka alkuosa "alf" tarkoittaa haltijaa tai keijukaista, loppuosa "red" neuvonantajaa. Tunnetuin Alfred-niminen hallitsija oli Wessexin kuningas Alfred Suuri, joka hallitsi vuosina 871–899.
Suomessa nimi Alfred on 1900-luvun alusta lokakuuhun 2025 mennessä annettu noin 8 620 henkilölle. Alfredin nimipäivä on 29. lokakuuta.
Günter Wallraff

Günter Wallraff (1. lokakuuta 1942 Burscheid, Saksa) on saksalainen toimittaja ja kirjailija, joka yhteiskunnan epäkohtia paljastaakseen on tehnyt raportteja ja kirjoja esiintymisistään eri rooleissa, kuten somalina, tehdastyöläisenä ja turkkilaisena ”Gastarbeiterina” (vierastyöläisenä).
Valepuvussa esiintymisen Wallraff aloitti 1969 kirjoittaessaan teosta "13 unerwünschte Reportagen" ("13 juttua, joita ei toivota", ei suom.). Hän kuvailee siinä kokemuksiaan esiintyessään alkoholistina, kulkurina ja kemiantehtaan työntekijänä.
Vuonna 1974 Wallraff osoitti mieltä Kreikan sotilasjunttaa vastaan Ateenassa ja hankkiutui tarkoituksellisesti pidätetyksi ilman henkilöpapereita. Pidätettynä häntä kidutettiin, kunnes hän paljasti henkilöllisyytensä, jolloin hänet tuomittiin vankeuteen. Juntan kaaduttua Wallraff vapautettiin.
Vuonna 1977 Wallraff palkkautui saksalaisen bulevardilehden Bild-Zeitungin toimittajaksi nimellä "Hans Esser". Kirjoissaan "Der Aufmacher" ('pääjuttu') "Zeugen der Anklage" ('syyttäjän todisteet') hän kertoo työskentelystään toimittajana ja kuvaa lehden journalistisia tapoja. Kirjan pohjalta on tehty elokuva "Pakotie pimeään" (ensi-ilta 1990).
Wallraffin teos "Ganz unten" (suom. "Pohjalla") vuodelta 1985 oli Saksan siihen asti myydyimpiä kirjoja. Teosta varten Wallraff esiintyi kahden vuoden ajan saksanturkkilaisena.
Vuonna 2009 Wallraff julkaisi kirjan "Aus der schönen neuen Welt", jossa hän kertoo kokemuksistaan muun muassa somalialaisena, asunnottomana ja puhelinmyyjänä sekä dokumentin sekä dokumentin "Schwarz auf Weiß", jossa hän laittautuu somaliksi ja kiertää Saksaa.
Syytteet plagioinnista ja Stasi-yhteyksistä.
Toimittaja Hermann L. Gremliza väitti vuonna 1987, että osa Wallraffin Bild-Zeitung-aiheisesta kirjasta on tosiasiassa hänen kirjoittamaansa. Wallraff ei ole ottanut julkisuudessa kantaa syytökseen.
Wallraffia on myös syytetty toiminnasta Stasin hyväksi. Hampurilaisen tuomioistuimen vuonna 2004 antaman päätöksen mukaan hänestä ei saa käyttää nimityksiä "Inoffizieller Mitarbeiter" eikä Stasin avustaja. Syytöksiä on esittänyt lähinnä Axel Springer Verlag, joka julkaisee Bild-Zeitungia.
Urmas

Urmas on miehen etunimi, joka esiintyy Suomessa myös sukunimenä. Suomessa nimi on alkujaan talonnimi Turun läänin Koskella. Kun Johannes Linnankoski asui paikkakunnalla jonkin aikaa 1900-luvun alussa, hän antoi Urmas-nimen vuonna 1906 syntyneelle pojalleen sekä myös eräälle kirjoittamassaan näytelmässä "Kirot" esiintyvälle henkilölle. Myöhemmin nimi on tullut käyttöön myös Virossa, jossa sielläkin Urmas esiintyy myös paikannimissä.
Suomessa etunimi Urmas on lokakuuhun 2025 mennessä annettu noin 1 520 henkilölle. Urmaksen nimipäivä on 29. lokakuuta. Sukunimenä Urmas oli lokakuussa 2025 yhteensä 75 64 henkilöllä.
Tiirat (suku)

Tiirat ("Sterna") on lokkien heimoon kuuluva rantalintusuku. Tiirojen sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan kolmetoista lajia. Lajimäärä vaihtelee eri lähteissä.
Aiemmin tiirojen sukuun kuului huomattavasti enemmän lajeja, mutta lajeja on sittemmin sijoitettu uusin sukuihin, nokitiiroihin, pikkutiiroihin, mustatiiroihin ja isotiiroihin.
Coloradonvuoripeippo

Coloradonvuoripeippo ("Leucosticte australis") on Yhdysvalloissa Coloradon osavaltion vuoristoseuduilla elävä peippoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan coloradonvuoripeippo on noin 16 cm. Coloradonvuoripeippokoiraan selkä ja rinta ovat väritykseltään kanelinruskeat. Päälaki on niitä tummemman ruskea. Koiraan vatsa, perä ja pyrstö ovat väriltään vaaean ruusunpunaiset. Siivet ovat ruskean, mustan, valkoisen ja punaisen kirjavat. Koiras eroaa ruusuvuoripeiposta ("Leucosticte tephrocotis") ja mustavuoripeiposta ("Leucosticte atrata"), joilla on harmaa päälaki. Mustavuoripeippo on myös yleisväritykseltään tummempi. Coloradonvuoripeippo on vaaleamman ruskea kuin koiras, ja höyhenpuvun punainen väri ei erotu yhtä selvästi kuin koiraalla.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Coloradonvuoripeippoa tavataan ainoastaan Kalliovuorten Coloradon osavaltioon kuuluvilta alueilta. Lajin elinympäristöä ovat korkealla puurajan läheisyydessä sijaitsevat ruohikot, pensaikot, kivikot ja jopa jäätiköt. Laji on sopeutunut hyvin kylmyyteen ja selviytyy jopa –35 °C lämpötiloissa. Talveksi linnut kuitenkin siirtyvät hieman alemmas noin 2 600 metrin korkeuteen merenpinnasta. Talvisin laji voi muodostaa sekaparvia ruusu- ja mustavuoripeippojen kanssa. Laji luokitellaan erittäin uhanalaiseksi.
Ravinto.
Coloradonvuoripeipon ravinto koostuu suurelta osin siemenistä, joita se etsii tundralta, pensaikoista ja kivikoista. Lisäksi laji syö jäätyneitä hyönteisiä, joita se etsii jäätiköiltä. Laji selviää hyvin kylmästä talvesta, jos lumi ei peitä kaikkia maassa olevia siemeniä.
Pesintä.
Coloradonvuoripeipot tekevät pesänsä puurajan yläpuolelle kivikkoon tai luoliin. Pesä rakennetaan mudasta, ruohoista sekä juurista. Pesimäkauden aikana samalla parilla on yleensä yksi poikue, mutta pesinnän epäonnistuessa naaras voi munia toisenkin kerran.
HMAS Brisbane (1915)

HMAS Brisbane oli Australian kuninkaallisen laivaston Sydney-luokan kevyt risteilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Sydneystä Cockatoo Islandin telakalta, missä köli laskettiin 25. tammikuuta 1913. Alus laskettiin vesille 30. syyskuuta 1915 kumminaan pääministeri Andrew Fisherin puoliso ja otettiin palvelukseen 31. lokakuuta 1916. 
Palvelus.
Alus lähti 13. joulukuuta 1916 Sydneystä Välimerelle ja saapui 4. helmikuuta 1917 Maltalle, missä ollessaan se ei ottanut osaa taistelutoimiin. Alus siirrettiin Intian valtamerelle etsimään saksalaisia saarronmurtajia "Wolfia" ja "Seeadleria", mistä vapauduttuaan se palasi Australian vesille. "Brisbane" lähti 30. lokakuuta 1918 Fremantlesta Britteinsaarille. Matkan aikana astui aselepo voimaan päättäen sotatoimet 11. marraskuuta. Alus pysähtyi Välimerelle ja jatkoi kuukautta myöhemmin matkaa saapuen tammikuussa 1919 Portsmouthiin, missä se siirrettiin telakalle.
Palvelukseen palattuaan alus lähti 17. huhtikuuta Australiaan ja saapui 27. kesäkuuta Sydneyyn. Alus oli lähinnä lähivesillä, kunnes se siirrettiin reserviin 4. elokuuta 1922. Alus palautettiin 14. huhtikuuta 1923 palvelukseen Sydneyssä. Alus teki laivastovierailun Singaporeen ja alusvaihdon vuoksi se oli osan aikaa Kiinan asemalla, josta se palasi 30. elokuuta 1925. Alus siirrettiin reserviin 7. lokakuuta.
"Brisbane" palautettiin 17. marraskuuta Sydneyssä palvelukseen koululaivana. Aluksen kotisatamaksi oli määrätty Flindersin varikko, kunnes se poistettiin palveluksesta 30. lokakuuta 1926 telakalle siirron vuoksi. Alus palasi palvelukseen koululaivana 22. tammikuuta 1929, kunnes se siirrettiin C-luokan reserviin 16. elokuuta 1929 ja edelleen 1. joulukuuta 1930 E-luokan reserviin.
Alus palasi palvelukseen 2. huhtikuuta 1935, jolloin sen miehistöksi asetettiin palvelukseen otettavan "HMAS Sydneyn" miehistö. Alus purjehti Portsmouthiin, jossa se poistettiin palveluksesta 24. syyskuuta 1935 miehistön siirtyessä "Sydneylle". Se myytiin 19 125 punnalla romutettavaksi kesäkuussa 1936 Thomas W. Ward and Companylle Sheffieldiin.
Malibu-jengi

Malibu-jengi ("Malibu’s Most Wanted") on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 2003. Se kertoo Kalifornian kuvernööriksi pyrkivästä Bill Gluckmanista (Ryan O'Neal) ja hänen rap-uraa aloittelevasta pojastaan Bradley ”B-Rad” Gluckmanista (Jamie Kennedy).
Näyttelijät.
Lähde:
Tyrmäystipat

Tyrmäystipat on yhteisnimitys lamauttaville aineille, joita lisätään esimerkiksi alkoholijuomaan. Niitä käytetään muun muassa raiskauksen, muun seksuaalisen hyväksikäytön tai ryöstön apuvälineenä. Tyrmäystipan vaikutus on useimmiten huumaava ja sekaannuttava, joskus jopa tainnuttava. Tyrmäystippoina käytetään muun muassa erilaisia lääke- ja huumausaineita, kuten flunitratsepaamia, gammahydroksivoihappoa ja tetrytsoliinia.
Huumaaminen on rangaistavaa, vaikka tapaukseen ei liittyisi muuta rikosta. Poliisin tietoon tyrmäystippatapauksia tulee arvioiduista tapauksista vain pieni osa. Tapausten selvittäminen on ongelmallista, koska tyrmäämistarkoituksessa käytetyt aineet poistuvat verestä nopeasti. Osa poliisin tietoon tulleista harvoista tyrmäystippaepäilyistä on osoittautunut voimakkaaksi humalaksi ilman muita tekijöitä.
Käyttötapa.
Tyrmäystippoja lisätään useimmiten vartioimatta jätettyyn alkoholijuomaan. Palattuaan esimerkiksi vessakäynniltä tai tupakoimasta juoman omistaja nauttii juomansa ja humaltuu epätavallisen nopeasti. Tyrmäystipat voivat aineesta riippuen aiheuttaa tajunnan menetystä, verenpaineen laskua ja oksentelua.
X.500

X.500 on hakemistopalvelun protokolla. Sen yksinkertaistettu vaihtoehto on Lightweight Directory Access Protocol eli LDAP.
Se on CCITT:n (nyk. ITU) alun perin 1980-luvulla kehittämä, OSI-malliin pohjautuva hakemistostandardi. 
X.509 hakemistopalvelun osat hallinnoivat tietoa erilaista objekteista kuten organisaatiosta, ihmisistä ja laitteista. X.500 –hakemistopalvelu tarjoaa palveluja joiden avulla on mahdollista hakea tietoa sen sisältämistä objekteista nimen perusteella tai etsiä tietoa. Objekteja säilytetään X.500 –hakemistopalvelun tietokannassa (DIB, Directory Information Base), ja ne järjestetään puumaisen rakennehierarkian mukaan. Jokaiseen objektiin liittyy joukko attribuutteja, joilla tietoa voidaan yksilöidä ja tarkentaa. 
Versiot.
Viimeisin versio standardista on versio "10/19", joka tuli voimaan 14.10.2019.
X.500-standardisarjassa on useita muitakin standardeja, kuten esimerkiksi varmenteissa käytettävä X.509-standardi.
Orpo- ja leskirivit

Orpo- ja leskirivit ovat tekstin ladonnassa ja tekstinkäsittelyssä käytettyjä termejä, jotka viittaavat sivun ylä- tai alareunaan irralleen jääneitä kappaleen tekstirivejä. Orpo- ja leskirivejä pidetään ammattimaisessa taittotyössä esteettisenä haittana, ja ne pyritään täten poistamaan. Yleensä tämä tapahtuu tiivistämällä tai harventamalla kirjainväliä.
Orpo- ja leskirivien määritelmät vaihtelevat lähteiden mukaan. Mainosalalla orporivillä tarkoitetaan usein palstan yläreunaan jäävää yksinäistä riviä, ja leskirivillä taas sellaista yksittäistä riviä, joka jää palstan alareunaan. Tekstinkäsittelyn toimistosovelluksissa ja web-julkaisemisessa orporivillä sen sijaan tarkoitetaan yleisimmin sivun tai palstan alareunaan jäävää yksittäistä riviä ja leskirivillä vastaavasti uuden sivun tai palstan yläreunaan jäävää yksinäistä riviä.
Joskus "orvolla" voidaan tarkoittaa myös kappaleen viimeistä sanaa, joka jää uudelle riville yksinään.
Muistisääntöjä.
Eräs yleinen muistisääntö orpo- ja leskirivien erottamiseen toisistaan on "orvolla ei ole menneisyyttä; leskellä ei ole tulevaisuutta". Tämä sääntö vastaa mainosalalla käytettyä määritelmää.
Toinen tapa muistaa termien erot on ajatella orporivin syntyvän kappaleen "syntymän" (alun) yhteydessä ja leskirivin syntyvän kappaleen "kuoleman" (lopun) yhteydessä. Tämä sääntö vastaa esimerkiksi CSS-standardin mukaista määritelmää.
Leskirivi.
Leskellä tarkoitetaan kappaleen ensimmäistä riviä, joka sijaitsee sivun alalaidassa irrallaan muusta kappaleesta.
Orporivi.
Orvolla tarkoitetaan kappaleen viimeistä riviä, joka esiintyy muusta kappaleesta irrallaan sivun ylälaidassa muun kappaleen sijaitessa edellisellä palstalla tai sivulla. 
Välttäminen.
Kirjoitusoppaat yleensä neuvovat välttämään orpo- ja leskirivejä käsikirjoituksissa, vaikka tästä syntyisi turhaa tyhjää tilaa sivun tai palstan alaosaan.
Orporivejä voi välttää muun muassa seuraavilla keinoilla:
Tekstinkäsittelyssä voi käyttää lisäksi:
Leskirivi on helpompi välttää lisäämällä rivinvaihto tai pakottamalla sivun- tai palstanvaihto, jolloin leskirivi siirtyy seuraavan sivun tai palstan alkuun. Tällainen korjaus on kuitenkin ehkä peruttava jos tekstin myöhempi muokkaaminen siirtää rivin- tai sivunvaihdon paikkaa.
Laajimmissa tekstinkäsittelyohjelmissa ja taitto-ohjelmissa on kappaleen asettelulle asetus tai valinta, jonka sallimalla ohjelma estää orpo- ja leskirivit automaattisesti. Tällöin ohjelma pakottaa leskirivin seuraavan palstan tai sivun alkuun ja pakottaa orporiviä edeltävän rivin orporivin "seuraksi". Tällainen automaattinen taittoasetus voi turhauttaa ohjelman käyttäjää, jos hän ei tiedä, miksi tekstiä siirtyy sivulta toiselle.
Peuravuono (kylä)

Peuravuono (myös Kokko) oli kylä Suomeen vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan pohjoisosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Peuravuono sijaitsi Jäämeren rannikolla olevan Peuravuonon pohjukassa. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Peuravuonon alue tuli kuulumaan Vuonokylään. 
Peuravuonosta johti polku Trifonajärven rannalle Trifonan kylän pohjoispuolelle. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Peuravuono kuului Parkkinan koulupiiriin. Vuonna 1927 Parkkinan koulupiirin pohjoisosasta muodostettiin Vuonokylän koulupiiri, johon Peuravuonokin kuului. Peuravuonon alueella toimi lyijykaivos vuosina 1875–1909.
Väestö.
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Peuravuonossa oli seitsemän asukasta, jotka kaikki olivat suomalaisia.
Asukasluvun kehitys:
Jenny Pajunen

Jenny Maria Pajunen (30. heinäkuuta 1909 Valkeala – 11. maaliskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen vasemmistolaisessa työväenliikkeessä toiminut ompelija, toimittaja ja kirjailija.
Jenny Pajunen kiinnostui politiikasta kotelotehtaassa työskennellessään. Hän meni naimisiin SKP:hen kuuluneen Paavo Pajusen kanssa, keräsi rahaa Vankien Apu -järjestölle sekä oli mukana lausuntakuorossa ja Helsingin Työväen Näyttämöllä. Paavo Pajusen lähdettyä vapaaehtoisena Espanjan sisällissotaan Jenny Pajunen oli perustamassa Espanjaan lähteneiden omaisten huoltoyhdistystä. Myös Jenny olisi halunnut lähteä Espanjaan, mutta SKP ei halunnut lähettää naisia sotimaan. Myöhemmin hän julkaisi Paavon Espanjasta lähettämiä kirjoituksia muistelmateoksessa "Espanja, sinä nuoruutemme". Vuonna 1940 Jenny Pajunen oli "Soihtu"-lehden toimistonhoitajana.
Talvisodan alettua rintamalle viety Paavo Pajunen loikkasi Neuvostoliiton puolelle ja Jenny Pajunen pidätettiin ja vietiin turvasäilöön. Sodan jälkeen Jenny Pajunen toimi lehti- ja radiotoimittajana, kirjoitti pakinoita ja julkaisi myös muutamia kirjoja.
Johannes Hevelius

Johannes Hevelius, (1611 – 1687) oli puolalainen tähtitieteilijä ja poliitikko. Hän toimi Gdańskin pormestarina ja kaupunginvaltuutettuna.
Heveliusta pidetään yhtenä 1600-luvun merkittävimmistä tähtitieteilijöistä. Hän ihaili Tyko Brahea, ja nimesi oman observatorionsa Sternenburgiksi Tyko Brahen Stjerneborgin mukaan. Hevelius opiskeli Hollannissa Leidenin yliopistossa. Hän kartoitti ja nimesi Kuun pinnanmuotoja sekä monia tähdistöjä.
Vuonna 1663 Hevelius avioitui Elzbieta Koopmannin kanssa. Vaimo auttoi miestään tämän tutkimuksissa. Heveliuksen pääteos on tähtikartasto " Firmamentum Sobiescianum sive Uranographia", joka julkaistiin vaimon viimeistelemänä Heveliuksen kuoleman jälkeen vuonna 1690. Siinä on tiedot yli 1500 tähden sijainnista ja kirkkaudesta.
Heveliuksen suurimman kaukoputken polttoväli oli peräti 45 metriä.
Heveliuksen nimeämiä tähdistöjä.
Näitä tähdistöjä kutsutaan edelleen Heveliuksen antamilla nimillä:
Vouvatusjärvi

Vouvatusjärvi (, ) on järvi Paatsjoen vesistössä Venäjän ja Norjan rajalla. Venäjän puoleinen osa kuuluu Petsamon piirin Nikelin kuntaan ja Norjan puoleinen osa Finnmarkin läänin Etelä-Varangin kuntaan. Suurin osa järvestä sijaitsee Norjan puolella. Venäjälle kuuluva itäosa oli osa Suomelle kuulunutta Petsamon kuntaa vuosina 1920-1944.
Järven pinta on 40 metriä merenpinnan yläpuolella ja Paatsjoki virtaa järven läpi. Järven länsipuolella kohoaa Lyngklumpen ja itäpuolella 357 metriä korkea Kalkupää.
Ivalosta Petsamoon johtava entinen Jäämerentie kulkee järven itäpuolitse. Järven Norjan puoleisella rannikolla sijaitsevat Nesheim, Skogly, Hauge ja Skoktun -nimiset kylät. Järven itärannalla sijaitsi Suomen aikana Vouvatusjärven kylä, mutta se on nykyisin autio.
Fokaalinen nodulaarinen hyperplasia

Fokaalinen nodulaarinen hyperplasia (FNH) on hyvänlaatuinen, useimmiten oireeton maksamuutos, maksan hyperplasia. Leikkaushoitoa tarvitaan sen kohdalla hyvin harvoin. Leikkaukseen voidaan ryhtyä, jos on oireita tai kasvain käyttäytyy epätavallisesti, kuten kasvaa nopeasti. Oireilleilla potilailla on esiintynyt ylävatsan kipuja. Kasvaintyyppi on huomattavasti tavallisempi naisilla kuin miehillä. 
FNH:n yhteydessä näkyy keskellä muutosta tähtimäinen arpi ja vahva perifeerinen verisuoniproliferaatio. Muutoksella on usein yhteys nivelreumaan ja Feltyn oireyhtymään.
Tower 185

Tower 185 on vuonna 2011 valmistunut 55-kerroksinen ja 200 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka sijaitsee Frankfurt am Mainissa, Saksassa. Tower 185 on Main Towerin ohella Saksan neljänneksi korkein kerrostalo.
Tower 185 on yksi Europaviertel -yrityspuiston neljästä rakennuksesta. Rakentamisesta vastaavana yrityksenä toimii PricewaterhouseCoopers.
Mikko Simonen

Mikko Simonen (5. lokakuuta 1860 Vesanto – 11. huhtikuuta 1931 Pielisensuu) oli suomalainen opettaja ja runoilija. Hän käytti nimimerkkiä "M. Simo".
Simosen vanhemmat olivat talollinen Otto Simonen ja Catrina Korhonen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1887.
HMAS Brisbane

HMAS Brisbane on ollut kolmen Australian laivaston sotalaivan nimenä:
Henrik Gabriel Krusberg

Henrik Gabriel Krusberg (15. maaliskuuta 1779 Huittinen – 1824 jälkeen) oli suomalainen pappi ja virsirunoilija.
Krusbergin vanhemmat olivat Huittisten kappalainen Henrik Krusberg, "juoppo ja epäsopuinen kirkkoherrojen kanssa", ja Kristina Betulin. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1795. Krusberg valmistui filosofian kandidaatiksi 1800 ja maisteriksi 1802. Papiksi hänet vihittiin Pietarissa 1803.
Krusberg toimi kirkkoherran apulaisena Tuutarissa Inkerissä 1803 ja Toksovassa 1804. Hän oli Haminan piirikoulun latinan, historian ja maantiedon opettajana 1805–1811 ja sitten Glückstalin vastaperustetun saksalaisen seurakunnan pastorina Etelä-Venäjällä 1811–1816. Hänet erotettiin tästä virasta koska hän ”"vahingoitti seurakuntaa käyttäytymisellään enemmän kuin hyödytti sitä oppineilla saarnoillaan"”. Krusberg asui tämän jälkeen luultavasti Viipurissa ainakin vielä 1821. Odessan luterilaisen seurakunnan kirkkoherrana hän toimi vuoden 1824 tienoilla.
Krusberg julkaisi myös omalla nimellään tai nimensä alkukirjaimiä käyttäen 1821 "Laulun Suomen Tyttärille opiksi, neuvoksi ja varoitukseksi" sekä saksasta suomentamansa virren ”Uskon sanat” ja suomennoksen J. D. Valeriuksen runosta, arkkiveisusta ”Tålamodet” (”Kärsivällisyys”).
Ruben Nirvi arvelee, että juuri Krusberg olisi ollut se tuntemattomaksi jäänyt henkilö, joka lähetti 150 virsitekstiä uskonpuhdistuksen 300-vuotisjuhlan yhteydessä 1817 perustetun arkkipiispa Jacob Tengströmin johtaman virsikirjakomitean järjestämiin uusien virsien laatimiskilpailuihin. Peräti 123 niistä päätyi korjattuna Tengströmin vuonna 1836 julkaisemaan kokoelmaan "Uusia virsiä". Virsiin, joista 46 oli alkuperäistä, kuuluivat nykyisen virsikirjan virret 540 ”Aurinko armas valollansa” ja 133 ”Halleluja! Nyt ylistys, kunnia, voima, väkevyys”. Virsien sisältö ja sanamuodot osoittavat Krusbergin olleen lähellä herännäisiä.
Familiaalinen adenomatoottinen polypoosi

Familiaalinen adenomatoottinen polypoosi eli FAP on APC- tai MUTYH-geenin mutaation aiheuttama perinnöllinen polyyppisairaus. Sairastuneen paksusuoleen kehittyy runsaasti aluksi hyvänlaatuisia kasvaimia, jotka lopulta muuttuvat pahanlaatuisiksi ja aiheuttavat siten suolisyövän. Polyyppien merkkinä saattaa olla veri ulosteessa. Pahanlaatuiseksi muututtuaan sairaus voi aiheuttaa muun muassa laihtumista ja suolen toiminnan muutoksia. Etäpesäkkeitä voi kehittyä maksaan tai muualle.
Kun sairaus johtuu APC-geenin mutaatiosta, se periytyy autosomissa dominantisti. MUTYH-geenin mutaation aiheuttamana se periytyy autosomissa resessiivisesti. 
Sairaus johtaa syöpään keskimäärin 39 vuoden iässä, mutta taudista tavataan myös muotoa, jossa polyyppien ja syövän kehittyminen viivästyy. Tällöin potilas sairastuu syöpään keskimäärin 55-vuotiaana. Syöpä estetään paksu- ja peräsuolen poistolla.
Hoitamaton FAP johtaa lähes varmasti syövän kehittymiseen.
Hiustähdet

Hiustähdet (Comatulida) on merililjoihin kuuluva, ulkonäöltään saniaista muistuttavien piikkinahkaisten eläinten lahko. Lahkoon kuuluu yli 500 lajia.
Rakenne.
Hiustähtien rakenteeseen kuuluu kuppimainen keskuskiekko, joka on viisiosainen. Kussakin osassa on kaksi sakaraa, jotka ovat usein haaroittuneita ja tyypillisesti höyhenmäisiä. Nuorilla yksilöillä on viisi haaraa, aikuisilla yleensä ainakin kymmenen, joillakin jopa 80–200 haaraa. Jokainen haara koostuu toistensa lomaan asettuneista kalkkirenkaista. Ne muodostavat joustavan panssarin, joka suojaa eläintä varsin hyvin. Toisinaan haaroja kuitenkin katkeilee, mutta hiustähdet pystyvät kasvattamaan uuden tilalle. Sekä suu että peräaukko ovat eläimen yläpinnalla. Haarojen pinnalla on sadoittain pieniä imujalkoja, jotka ojentuvat eläimen kasvattaessa nestepainetta. Hiustähdillä imujalat toimivat pyyntivälineinä, toisin kuin meritähdillä.
Ravinto.
Hiustähdet hankkivat ruokaa passiivisesti: ohivirtaava vesi tuo ravintoa niiden höyhenmäisiin pyyntilonkeroihin. Ravintohiukkanen tarttuu imujalan pinnan peittävään limaan. ”Oksan” pinnalla sijaitsee ojan kaltainen ravintouurre, jota pitkin pienet lonkerot työntävät ruokahiukkasen vähitellen kohti suuaukkoa. Hiustähdet käyttävät pääasiassa ravinnokseen kuollutta eloperäistä ainesta puolen millimetrin kokoluokkaan saakka – sitä suuremmat partikkelit eivät tartu imujalkojen limaan.
Hiustähdet elävät matalammassa vedessä kuin monet muut nykyiset merililjalajit. Niitä esiintyy mannerjalustoilla, alle 200 metrin syvyydessä. Runsain lajikirjo on nykyisin indopasifisen merialueen koralliriutoilla, missä voi elää 50 lajia samalla riutalla. Jotkin lajit elävät myös kylmissä vesissä.
Hiustähdet voivat liikkua vedessä pitkien käsivarsiensa avulla. Monet niistä piiloutuvat päiväksi kivenkoloon, ja levittävät oksansa yöllä tähden tai satelliittiantennin muotoiseksi pyyntiverkoksi.
Lisääntyminen.
Hiustähdet lisääntyvät suvullisesti. Sukusoluja kehittyy erityislonkeroissa lähellä ”oksien” tyveä. Eräät lajit vapauttavat sukusolunsa vapaasti mereen, toisilla munat pysyvät sakaroihin kiinnittyneinä hedelmöityksen jälkeenkin. Kudun ajankohtaan vaikuttavat veden lämpötila ja muiden yksilöiden sukusolujen mukana veteen liuenneet aineet. Poikaset käyvät läpi monivaiheisen muodonmuutoksen. Hedelmöittyneistä munista kuoriutuneet ensitoukat kelluvat planktonin mukana 3–4 päivää. Toukka on tynnyrimäinen, ja sen pinnalla on liikkuvien ripsien muodostamia vöitä. Toukista kehittyy varrellinen välivaihe, joka muistuttaa muita merililjoja. Lopulta aikuistuva hiustähti katkaisee vartensa ja lähtee liikkeelle.
Hiustähtiä myydään joskus meriakvaarioihin, mutta koska ne eivät kykene käyttämään korvikeruokia, ne nääntyvät ennen pitkää nälkään, jos eivät saa riittävästi luonnollista ravintoa. Niiden pitämistä akvaarioissa ei siksi suositella. Useimmat pyydystetyt hiustähdet kuolevat muutaman viikon kuluessa pyydystämisestä, jotkin pysyvät hengissä kuukausia.
Akateemisten palmunlehvien ritarikunta (Ranska)

Akateemisten palmunlehvien ritarikunta () on ranskalainen ritarikunta, jonka kunniamerkin Ranskan valtio myöntää tunnustuksena opetus- ja akateemisten alojen edustajille. Ritarikunnan on perustanut Napoleon I 17. maaliskuuta 1808, ja se myönnettiin alkuun Pariisin yliopiston opettajille. Vuodesta 1866 alkaen arvonimi on voitu myöntää muidenkin ammattikuntien edustajille ja ulkomaalaisille.
Kunniamerkkiä myönnetään kolmessa luokassa:
Ritariksi nimettävän täytyy olla vähintään 35-vuotias. Upseeriksi voidaan korottaa aikaisintaan viisi vuotta ritariksi nimittämisen jälkeen ja komentajaksi aikaisintaan viisi vuotta tämän jälkeen. Ylennyksiä jaetaan vuosittain tammikuun 1. tai kesäkuun 14. päivänä.
Kauppakeskus Akseli

Kauppakeskus Akseli on Mikkelissä Savilahden kaupunginosassa Hallitustorin luoteiskulmalla sijaitseva kauppakeskus. Siellä palvelee 30 liikettä. Liiketilaa on yli 12 000 neliömetriä. Akseli on valittu jo kahdesti Vuoden kauppakeskukseksi. Akselin alakerrasta on suora yhteys Mikkelin Toriparkkiin, yläkerrasta pääsee suoraan Akselin Kattoparkkiin.
Nifelvind

Nifelvind on Finntrollin viides studioalbumi, joka julkaistiin 17. helmikuuta 2010.
Tuotanto.
Finntroll ilmoitti kotisivuillaan heinäkuussa 2009 virallisesti aloittavansa uuden studioalbumin äänittämisen. Albumin sanoitukset on tehnyt edellisten albumien tapaan, Nattföddiä lukuun ottamatta, entinen jäsen Katla.
Äänityssessioista ilmestyi huumoripohjaista päiväkirjaa yhtyeen pääasiallinen säveltäjän Trollhornin julkaisemana. Päiväkirjaan ilmestyi ajan myötä myös lyhyitä videoita uusien kappaleiden miksauksesta, joista sai kuvaa levyn äänimaailmasta. Äänitykset kestivät syyskuun lopulle, ja miksaus aivan syyskuun alkuun.
Äänityksen lomassa yhtyeeseen liitettiin myös virallisesti Virta, joka on tähän mennessä ollut mukana kiertueilla.
27. lokakuuta Trollhorn ilmoitti Finntrollin uusilla kotisivuilla albumin masteroinnin olevan valmis. Ohessa oli myös osittainen kappalelista. Päivää myöhemmin ilmestyi video, jossa on mm. lisää uuden albumin materiaalia. 27. marraskuuta levyn viralliseksi nimeksi julkaistiin Nifelvind.
Kappaleesta "Solsagan" julkaistiin musiikkivideo Finntrollin MySpace-sivustolla 15. tammikuuta.
"Under Bergets Rot" -kappale sai myös oman musiikkivideonsa huhtikuussa 2010. Video on yhtyeen ensimmäinen animoitu musiikkivideo.
Pauli Koskinen

Pauli Tapani Koskinen (16. maaliskuuta 1921 Jyväskylä – 16. huhtikuuta 2003 Kouvola) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Henkilöhistoria.
Koskisen vanhemmat olivat Toivo Koskinen ja Martta Koivistoinen. Hänen puolisonsa oli Maire Mirjam Hirvonen. Heidän poikansa Pentti Koskinen oli Suomen paras uimahyppääjä 1960-luvulla. Koskinen opiskeli Taideteollisuuskoulussa 1944–1947 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1947–1950. Valtion taiteilijaeläke Koskiselle myönnettiin 1974, ja hän työskenteli päätoimisena kuvanveistäjänä vuodesta 1950 alkaen. Koskinen sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1971. 
Taiteellinen tuotanto.
Koskisen teoksia oli ensimmäistä kertaa esillä vuonna 1945. Hänet tunnetaan realistisista usein ihmishahmoja esittävistä pronssiveistoksistaan, joissa on vertauskuvallista sisältöä. Monissa veistoksissaan Koskinen sovelsi lähinnä Wäinö Aaltoselta omaksumiaan tyyli- ja rotupiirteitä, jotka muutenkin hallitsivat suomalaista julkista veistotaidetta 1960-luvun alkupuolelle asti. Uran loppupuolella Koskisen figuratiiviset veistokset olivat ilmaisultaan pelkistetympiä. 
Koskisen tuotannossa on eniten sankarimuistomerkkejä, hautakiviä, muotokuvaveistoksia ja mitaleita, kuten "Jyväskylä-mitali". Koskisen käyttämät materiaalit olivat pronssi, puu ja kivi. Koskinen teki paljon julkisia teoksia etenkin Jyväskylän ja Kouvolan seudulle. Hänen tunnetuimpia töitään ovat "Lentäjien muistomerkki" Luonetjärvellä (1951), nuorta Minna Canthia esittävä patsas Jyväskylässä (1962) sekä "Kouvolan kolmoset" (1967) ja Ilmari Salmisen patsas (1988) Kouvolassa. Veistoksessa "Leikkivät pojat" on kaksi alastonta poikaa, joista toinen potkaisee palloa, jota toinen yrittää ottaa haltuunsa. Teoksessa on nähty liikunta-aatteen, suurten ikäluokkien ja sodanjälkeisen optimismin symboliikkaa. Urheiluaiheisena siinä ilmenee myös Wäinö Aaltosen Paavo Nurmen patsaan vaikutusta.
Monet Koskisen veistoksista valettiin Halosten taiteilijasuvun valimossa Lapinlahdella. Koskinen vieraili usein Halosten Akkalansaaressa sijaitsevalla kesähuvilalla, joka toimi taiteilijoiden kokoontumispaikkana. Muita vierailijoita olivat muun muassa Aimo Tukiainen, Oskari Jauhiainen ja Esko Tirronen.
Hannu Salonen

Hannu Salonen (s. 10. heinäkuuta 1972 Pori ) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Salonen kirjoitti ylioppilaaksi Kallion ilmaisutaidon lukiosta 1992. Hän ei päässyt opiskelemaan Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitokselle, joten hän muutti Berliiniin 1993 opiskelemaan elokuvaa Saksan elokuva- ja televisioakatemiaan (Deutsche Film-und Fernsehakademie), josta hän valmistui 1999, lopputyönään elokuva "Downhill City."
Salonen asuu Saksassa ja työskentelee pääosin siellä. Hän on ohjannut ja käsikirjoittanut ensisijaisesti televisiolle.
Salonen on ohjannut Saksassa vuodesta 2000 kaikkiaan 37 tv-elokuvaa sekä tv-sarjoja. Hänen ohjauksiaan ovat muun muassa elokuvat "Moments in Monochrome" (1998), "Downhill City" (1999), "All' Arrabiata - Eine kochende Leidenschaft" (2000) ja "Vasha" (2009). Hän on ohjannut myös televisiosarjoja "Ki.Ka-Krimi.de", "Polizeiruf 110", "Commisario Laurenti", "Kriminalisti", "Rikospaikalla", "Crossing Lines" ja "Die Hebamme" (2014).
Salosen tuorein tv-elokuva on nuoresta "Boris Beckerista" kertova "Der Rebell" (2021). Minisarja "Oktoberfest 1900" (2020) "-" kansainväliseltä nimeltään " -" palkittiin arvostetulla "Deutscher Fernsehpreis" -palkinnolla.
Salonen on ohjannut Suomessa tv-elokuvan "Borowskin tango" (2009), elokuvan "Vares – Sheriffi" (2015) ja sarjan "Ivalo" (2018).
Linja 10 (Pariisin metro)

Paris Métro Ligne 10 (linja 10) on yksi Pariisin metron linjoista. Linja yhdistää Pont de St-Cloudin Boulognessa Gare d'Austerlitziin. Linja on vähiten liikennöity Pariisin metron linjoista (lukuun ottamatta bis-linjoja). Linjalla on haamuasema nimeltään Croix Rouge Sèvres-Babylonen ja Mabillonin välissä. Asema suljettiin vuonna 1939. 
Kartta ja asemat.
&lt;br clear=left&gt;
Linja haarautuu lännen ja idän suuntien osuuksiin.
Idän suunnan asemat 
Lännen suunnan asemat
Osuudet yhdistyvät.
Downhill City

Downhill City on Hannu Salosen ohjaama, vuonna 1999 valmistunut saksalais-suomalaisena yhteistuotantona tehty draamaelokuva. Pääosia elokuvassa esittävät Franka Potente (Peggy), Teemu Aromaa (Artsi Sompanen), Andreas Bruckner (Hans) ja Michaela Rosen (Doris). Elokuvassa esiintyy yhtye 22-Pistepirkko.
Hou Yifan

Hou Yifan (; s. 27. helmikuuta 1994 Xinghua, Jiangsu, Kiinan kansantasavalta) on kiinalainen shakin suurmestari ja nelinkertainen naisten maailmanmestari. 
Hou osallistui ennätyksellisen nuorena, vain 12-vuotiaana sekä naisten MM-turnaukseen, että shakkiolympialaisiin Kiinan joukkueessa. Vuonna 2008 MM-turnauksessa Naltšikissa hän eteni ensimmäisen kerran finaaliin, mutta hävisi sen Aleksandra Kostenjukille.
 Samana vuonna hän nousi historian nuorimpana naisena shakin suurmestariksi. Tällä hän rikkoi molemmat aiemmat ennätykset, jotka olivat tehneet juuri ne kaksi naispelaajaa, jotka olivat marraskuussa 2010 hänen yläpuolellaan FIDE:n rating-listalla, Judit Polgar ja Humpy Koneru.
Naisten maailmanmestaruus.
Joulukuussa 2010 Housta tuli 13. shakin naisten maailmanmestari hänen kukistettuaan cupfinaalissa maannaisensa Ruan Lufein.
Marraskuussa 2011 Houn puolusti menestyksellä arvoaan MM-ottelussa Intian Humpy Konerua vastaan Albanian Tiranassa.
Yifan menetti maailmanmestaruustittelinsä 2012 karsiuduttuaan knockout-turnauksesta, jonka voitti Hanna Ušenina. Yifan sai mestaruuden takaisin kukistamalla Ušeninan ottelussa syyskuussa 2013.
Neljännen mestaruutensa Hou voitti 2016 pelatussa ottelussa puolustavaa mestaria, ukrainalaista Marija Muzytšukia vastaan.
Gastarbeiter

Gastarbeiter on saksankielinen sana, joka tarkoittaa 'vierastyöläistä'. Sillä tarkoitetaan siirtotyöläisiä, jotka muuttivat Saksaan työhön 1950–1970-luvulla virallisen vierastyöohjelman "Gastarbeiterprogramm" puitteissa. He olivat tuon käsitteen mukaisesti siis eräänlaisia vieraita yhteiskunnassa, ja heidän odotettiin aikanaan palaavan kotimaahansa. Sen ansiota oli Saksan talousihmeen toteutuminen. Värväystoiminta alkoi vuonna 1955, sen huippukohtia oli vuosi 1961. Värväys päättyi vuoteen 1973 eli ensimmäiseen öljykriisiin. Työvoiman lähtömaita olivat Italia, Espanja, Kreikka, Turkki, Portugali ja Jugoslavia.
Samantyyppistä järjestelmää sovellettiin eräissä muissakin Keski-Euroopan maissa, kuten Hollannissa, Belgiassa ja Sveitsissä.