Operaatio Neptunus

Operaatio Neptunus () oli liittoutuneiden toisessa maailmansodassa Luoteis-Ranskaan suunnatun hyökkäyksen operaatio Overlordin () ensimmäinen vaihe, jossa piti turvata maihinnousulla luotu sillanpää Ranskan rannikolla. Operaatio nimettiin roomalaisten vedenjumalan Neptunuksen mukaan.
Maihinnousu alkoi 6. kesäkuuta 1944 ja se jakautui kahteen osaan maahanlaskuihin ja varsinaiseen maihinnousuun. Hyökkäysjoukkojen sivustojen turvaamiseksi Yhdysvallat teki maahanlaskun oikeanpuoleisen sivustan oikealle puolelle lännessä ja Yhdistynyt kuningaskunta sekä Kanada vasemman puoleisen sivustan vasemmalle puolelle idässä. Hyökkäys yllätti rannikolla olleet saksalaiset joukot.
Yli 6 000 alusta olisi mukana invaasiossa amiraali Sir Bertram Ramsayn alaisuudessa – mukaan lukien vajaat 5 000 maihinnousualusta, kuusi taistelulaivaa, neljä panssaritykkivenettä, 23 risteilijää, 104 hävittäjää sekä 152 saattoalusta.
Harhautusoperaatiot.
Operaation salaamiseksi toteutettiin monimutkainen operaatio Bodyguard, jonka tehtävänä oli salata operaation todellinen kohde. Salausoperaatio alkoi jo kuukausia ennen varsinaista operaatiota ja se päättyi varsinaisen operaation suojaamiseen. Operaatiolla saatiin saksalaiset uskomaan, että maihinnousu tehtäisiin Pas-de-Calaisiin.
Osana harhautusta toteutettiin operaatio Fortitude, jossa George S. Pattonin johtaman fiktiivisen Yhdysvaltain 1. armeijaryhmän uskoteltiin tekevän maihinnousun Doverin salmesta Pas-de-Calaisiin. Operaation tuloksena saksalaiset eivät uskaltaneet siirtää alueen joukkoja Normandiaan pelätessään varsinaisen maihinnousun tuloa alueelle.
Maihinnousun aikana Operaatio Taxablessa Kuninkaallisten ilmavoimien Avro Lancaster -pommikoneet pudottivat Cap d’Antiferissa alumiinisuikaleita kuvaamaan ilmahyökkäystä saksalaisten tutkille. Laivojen osalta hinattiin moottori- ja torpedoveneillä heijastinilmapalloja kuvaamaan laivojen Englannin kanaalin ylitystä Ranskaan. Vastaava operaatio oli operaatio Glimmer, jossa Short Stirling -pommituskoneista pudoteltiin alumiinisuikaleita Boulognen edustalla.
Merikuljetus.
Operaation ensimmäisen vaiheen alkuosan, 130 000 sotilaan ja ensimmäisen vaiheen jatko-osan, 45 000 sotilaan, kuljettaminen Englannin kanaalin ylitse vaati melkoisesti laivastovoimaa niin joukkojen ja sotatarvikemateriaalin kuljettamiseen kuin kuljetuksen suojaamiseenkin tulivoimaisin aluksin sekä ilmaylivoiman. Kesäkuun loppuun mennessä oli näiden 175 000 sotilaan lisäksi kuljetettu lisää sotilaita, jolloin kuljetettujen sotilaiden määrä ylitti 800 000 sotilasta.
Läntinen laivasto-osasto.
Omaha-rannan tulituki.
Omaha-rannalle osoitettiin runsaasti laivastotukea, koska Omaha-rannan länsipuolella oli raskaita ja järeitä saksalaisia rannikkotykkejä.
Saksalaisten patterit.
Omaha-rannalle maihinnousivat yhdysvaltalaiset. Maihinnousualueen oikealla puolella, sen länsipuolella, oli kaksi saksalaista rannikkopatteria, Azevillen patteri, joka virallisesti saksaksi oli nimeltään Stützpunkt 133 ja Crisbecq-Saint-Marcoufin patteri.
Jälkimmäisen patterin rakensi organisaatio Todt 1942, mutta Normandian maihinnousuun mennessä vain kaksi sen suunnitellusta neljästä bunkkerista oli saatu rakennetuiksi. Patterialueen miehitti Oberleutnant Walter Ohmsenin johtama Saksan maavoimien rannikkotykistörykmentti 1261:n 3. patteri. Kahdessa kasematissa oli yhteensä kaksi Skodan 210 mm:n rannikkotykkiä ja avoimen taivaan alla yksi Skodan 210 mm:n tykki sekä kaksi 155 mm:n tykkiä. Patterin omasuojaksi oli sille osoitettu kuusi 75 mm:n ilmatorjuntatykkiä, joiden lisäksi vielä automaattiaseita. Liittoutuneet pommittivat patteria 19. huhtikuuta 1944 alkaen 5. kesäkuuta 1944 800 tonnilla lentopommeja ja 6. kesäkuuta 1944 lisäksi 600 tonnilla.
Azevillessa on saksalaiseen rannikkopatteriin liittyvä museo. Bunkkerin lävitse lensi USS Nevadan 356 mm:n kranaatti, joka ei räjähtänyt bunkkerin sisällä.
Maahanlasku- ja maihinnousujoukkojen ryhmitys edeltävänä yönä ja hyökkäyspäivänä.
"Alkuperäisissä operaatiokartoissa ovat alueiden nimet ovat Utah-alue, Omaha-alue, Gold-alue, Juno-alue ja Sword-alue, englanniksi Utah area, Omaha area, Gold area, Juno area ja Sword area. Kuitenkin lehdistössä ja sitten kirjallisuudessa alettiin käyttää nimitystä Utah-ranta, Omaha-ranta, Gold-ranta, Juno-ranta ja Sword-ranta, englanniksi Utah Beach, Omaha Beach, Gold Beach, Juno Beach ja Sword- Beach. Suomenkielisesti on käytetty usein rantojen englanninkielistä nimeä, mutta Jorma-Veikko Sappisen vuoden 2009 Antony Beevorin kirjan Normandia 1944 -käännöksessä nimien yleisnimiosa on suomeksi."