tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mustikkamaa

Mustikkamaa () on noin 36 hehtaarin laajuinen, viheralueena oleva saari Helsingin keskustan itäpuolella. Se sijaitsee Kruunuvuorenselän pohjoisosassa Kulosaaren ja Korkeasaaren välissä. Yhdessä viereisen Korkeasaaren ja muutamien pienempien saarten kanssa se muodostaa Mustikkamaa-Korkeasaari-nimisen kaupunginosan.
Mustikkamaa avokallioineen ja metsineen on monipuolinen virkistysalue tiiviisti rakennetun Kalasataman vieressä. Saarelle johtaa mantereelta kaksi siltaa: Kulosaaresta vuonna 1964 rakennettu tieliikennesilta sekä Kalasatamasta vuonna 2016 rakennettu pyöräilyn ja jalankulun Isoisänsilta.
Korkeasaaren eläintarhan sisäänkäynti ja lipunmyyntirakennus sijaitsevat Mustikkamaan puolella. Silta Mustikkamaalta Korkeasaareen rakennettiin vuonna 1973. Ennen siltojen rakentamista Mustikkamaalle oli vesiliikenneyhteys Hakaniemenrannasta, mutta se ei ole enää käytössä. 
Saaren Kulosaaren-puoleisella rannalla on laaja pysäköintialue etupäässä Korkeasaaressa kävijöitä varten. Mustikkamaalle johtaa myös Rautatientorilta bussilinja 16.
Historia.
Mustikkamaa on ollut Helsingin kaupungin omistuksessa kaupungin perustamisesta saakka, jolloin Kustaa Vaasa lahjoitti sen kaupungille samoin kuin läheiset Sompasaaren ja Korkeasaaren. Nämä saaret sijaitsivat tuolloin Vantaanjoen suulle perustettuun kaupunkiin johtavan vesiväylän varrella.
Mustikkamaan läntinen kärki tunnetaan nimellä Isoisänniemi. Se on saanut nimensä niemellä asuneen kalastaja Viktor Wilhelm Wickmanin (1844–1917) mukaan. Nimen antoivat Wickmanin jälkeläiset. Yksi hänen lapsistaan perusti Mustikkamaan koillisosassa sijaitsevan Hopeasalmen telakan.
1860-luvulla Mustikkamaan länsipuolelle perustettiin Sörnäisten satama, ja Mustikkamaata pidettiin pitkään sataman mahdollisena laajentumisalueena. Vielä 1910-luvulla Mustikkamaasta suunniteltiin paikkaa laivanrakennusteollisuudelle ja veneveistämölle, kunnes vuonna 1920 saaresta muodostettiin kaupunginvaltuuston päätöksellä kansanpuisto. Nykyisin siitä käytetään nimitystä ulkoilupuisto. Mustikkamaalla sijaitsee vuonna 1921 rakennettu kesäravintola, kesäteatteri, ulkoiluteitä, uimaranta, venesatama, koripallokenttä ja neljä tenniskenttää.
Nimitys.
Saaren alkuperäinen nimi oli "Blåbergslandet", koska sen kalliot näyttivät sinisiltä sateen jälkeen. Tämän vuoksi saaresta käytettiin 1900-luvun alussa suomeksi nimeä "Sinivuorenmaa". Nimi kuitenkin korruptoitui muotoon "Blåbersholmen", ja myös Mustikkamaan ja Kulosaaren välisestä salmesta (nykyisestä Hopeasalmesta) on käytetty nimeä "Blåberssundet". Marjojen nimet Uudenmaan vanhassa paikannimistössä ovat harvinaisia, mikä puoltaa ajatusta nimen alkuperäisestä muodosta.
Varastot.
Mustikkamaan alla sijaitsee kolme vuonna 1982 louhittua luolaa, joissa varastoitiin polttoöljyä vuoteen 1999 asti. Helen rakennutti kahteen yhdistettyyn luolaan Suomen suurimman kaukolämpövaraston. Vesijohtovedellä täytettävä lämpövarasto otettiin käyttöön kesällä 2021.
Robert Chase

Robert Chase on fiktiivinen hahmo televisiosarjassa "House". Häntä näyttelee Jesse Spencer. 
Chase on ihastunut kollegaansa Allison Cameroniin.
Eric Foreman

Eric Foreman on fiktiivinen hahmo "House"-televisiosarjassa. Häntä näyttelee Omar Epps. Kaudella kahdeksan Lisa Cuddyn lähdettyä sarjasta, Foreman oli Housen esimies.
Foremanin vihjaillaan usein olevan paljon Housen kaltainen ihminen ja lääkäri. Hän on Housen tapaan viiltävän rehellinen ja suorapuheinen, eikä miesten egojen koollakaan ole suurta eroa.
Bangorin yliopisto

Bangorin yliopisto (, ) on brittiläinen yliopisto, joka sijaitsee Bangorin kaupungissa Gwyneddin kreivikunnassa Pohjois-Walesissa.
Yliopisto on perustettu 1884 nimellä University College of North Wales (UCNW, ). Yliopisto kuului vuoteen 1893 saakka Lontoon yliopistoon, ja tästä eteenpäin Walesin yliopistoon, jonka perustajaosakas se oli. Syyskuuta 2007 lähtien se on ollut itsenäinen yliopisto.
Lukuvuonna 2023–24 opiskelijoita oli yhteensä 10 835. Yliopiston akateemiset toiminnot on jaettu kolmeen korkeakouluun (colleges): College of Arts, Humanities and Social Sciences; College of Science and Engineering ja College of Medicine and Health. Nämä jakautuvat edelleen 3-5 opetusalakohtaiseen mukaiseen 'kouluun'. Yliopisto on avannut kampuskorkeakoulun myös Kiinaan.
Yliopistorankingeissa Bangorin yliopisto on pärjännyt verrattain hyvin: sijoittuen tutkimusyliopistojen maailmanlistan sijaluokkaan 601-700 (ARWU 2025) ja yltäen brittiläisen THE-yliopstorankingin maailmanlistan sijaluokkaan 401–500 (THE, 2025).
Yliopistossa ovat opiskelleet muun muassa Danny Boyle (elokuvaohjaaja, Oscar), Frances Barber (näyttelijä), Robert G. Edwards (lääketieteen nobelisti) ja Paul Berenger (Mauritiuksen ex-pääministeri).
Sväng

Sväng on suomalainen huuliharppukvartetti, joka soittaa pääasiassa omaa tuotantoaan. Balkan-rytmejä, kansanmusiikkia, ragtimea ja tangoja soittava yhtye perustettiin 2003 ja se julkaisi ensilevynsä "Sväng" seuraavana vuonna. Kvartetin ilmaisuvoimainen ja monipuolinen huuliharppumusiikki saavutti nopeasti kulttimaineen Suomessa ja ulkomailla. Sväng on Suomen lisäksi esiintynyt yli 20 maassa. Svängin toinen äänite "Jarruta" julkaistiin maaliskuussa 2008. "Sväng plays Chopin" sekä "Schladtzshe!" julkaistiin 2010 ja "Karja-La" 2014.
Yhtyeessä soittavat
Plague of Butterflies

Plague of Butterflies on Swallow the Sunin minialbumi, joka julkaistiin 17. syyskuuta 2008. Albumilla on nimikkoraidan lisäksi -demon sisältö.
Albumin ensimmäinen raita koostuu kolmesta osasta, jotka ovat "Losing the Sunsets", "Plague of Butterflies" ja "Evael 10:00". Teos oli sävelletty balettia varten, mutta projektin peruunnuttua yhtye päätti julkaista musiikin levyllä.
Albumi ylsi Suomen virallisen singlelistan sijalle 1.
Sanssin koulu

Sanssin koulu on Kauhajoella sijaitseva peruskoulu, jossa oli vuosiluokat 1–6. Sanssin koulu sijaitsee Kauhajoen ydinkeskustassa. Sanssin koulun toiminta siirtyi kokonaisuudessaan Kauhajoen uuden koulukeskuksen tiloihin 1. elokuuta 2010 alkaen.
Eduskunta kokoontui Sanssin koulun tiloissa ollessaan Helsingistä evakossa talvisodan aikana 5. joulukuuta 1939 – 12. helmikuuta 1940, ja koulussa onkin tapauksen muistona Eduskuntasalimuseo. Koulussa ehdittiin pitää 34 täysistuntoa. Museo peruskorjattiin vuonna 2006. Eduskuntasalimuseo on Eduskuntatalon ja Sibelius-akatemian (R-talon konserttisali 2015-2017) lisäksi ainoa jäljellä oleva eduskunnan historiallinen kokoontumistila. Tilasta aiottiin tehdä koulun kirjasto. Aiemmin se oli toiminut liikuntasalina.
Varoituskolmio

Varoituskolmio on auton varusteisiin kuuluva punainen, valoa heijastava kolmion muotoinen esine. Jos auto on mennyt epäkuntoon tai joudutaan muusta pakottavasta syystä pysäyttämään ajoradalle niin, että siitä voi olla vaaraa liikenteelle, varoituskolmio on muiden tienkäytäjien varoitettamiseksi asetettava tielle auton taakse. Se on sijoitettava riittävän etäälle pysähtyneestä autosta, jotta muut kuljettajat voivat havaita sen ajoissa. Varoituskolmiossa on oltava riittävän tukeva jalusta, jotta ohi ajavan liikenteen aiheuttama ilmavirta ei kaada sitä.
Jos ajoneuvo joudutaan jättämään vaaralliseen tienkohtaan, esimerkiksi jyrkkään kaarteeseen tai paikkaan, jossa on huono näkyvyys, on pakollisen varoituskolmion lisäksi suositeltavaa asettaa tielle myös toinen varoituskolmio, jos se on käytettävissä, varoittamaan vastaan tulevaa liikennettä.
Suomessa varoituskolmio tuli vuonna 1967 pakolliseksi varusteeksi kaikkiin autoihin, joiden kokonaismassa ylitti 3 500 kg. Vuodesta 1972 se on ollut pakollinen kaikissa moottoriajoneuvoissa, joiden kokonaismassa ylittää 500 kg. Autolle ja siihen kytketylle perävaunulle on oltava kummallekin oma varoituskolmio. Varoituskolmion on oltava Autorekisterikeskuksen hyväksymää mallia. Suomessa on käytössä kahdenlaisia varoituskolmioita: vanhempi tyyppi, jossa keskiosa on valkoinen tai kokonaan poistettu, ja uudempi kansainvälinen malli, jonka keskiosassa on päiväloistevärillä varustettu reunus. Vuonna 1985 ja sen jälkeen käyttöön otettujen ajoneuvojen varoituskolmion on oltava uudempaa tyyppiä. Tieliikennelain mukaan kolmio tulee poistaa, kun ajoneuvosta ei ole enää vaaraa muulle liikenteelle.
Sanssinkartano

Sanssinkartano on Kauhajoella sijaitseva Kauhajoen kaupungin omistama rakennus. Käytössä olevia neliöitä rakennuksessa on noin 400, ja siellä on paikkoja erilaisten tilaisuuksien järjestämiselle noin 150 hengelle. Sansinkartanon edustalla sijaitseva puistoalue toimii myös kaupunkilaisten virkistyspaikkana taajama-alueen keskellä.
Historia.
Axel Wilhelm von Schantz rakennutti Sanssinkartanon vuonna 1863. Vuonna 1903 hänen sukunsa myi rakennuksen Kauhajoen kunnalle, joka alkoi käyttää tilaa vanhainkotina. Nykyisin se on kuitenkin rakennuskaavalla suojeltuna suojelukohteena paikkakunnalla. Sanssinkartanoon on tehty peruskorjaus vuonna 1991.
Funhouse

Funhouse on Pinkin viides studioalbumi, joka julkaistiin 24. lokakuuta 2008. Albumilta on julkaistu singlet "So What", "Sober" ja "Please Don't Leave Me". Pink on itse osallistunut kappaleiden säveltämiseen ja sanoittamiseen. Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 180,000 kappaletta. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti 4 miljoonaa kappaletta. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Taustaa.
Monet albumin kappaleista käsittelevät ihmissuhteita, etenkin avioeroa. Pink ja hänen miehensä Carey Hart hakivat avioeroa alkuvuodesta 2008, mutta palasivat kuitenkin yhteen vuonna 2009. Pink suunnitteli alun perin albumin nimeksi "Heartbreak Is A Motherfucker", mutta muutti sittemmin nimen levy-yhtiön toivomuksesta. Hän ei myöskään halunnut, että levy vaikuttaisi liikaa erolevyltä. "Levyllä on paljon sitä, mutta siellä tapahtuu myös paljon hauskaa, minkä takia levyn nimeksi tuli lopulta Funhouse." Pink on myös sanonut, että hän näkee elämän karnevaalina. "Pellejen pitäisi olla hauskoja, mutta ne ovat tosi pelottavia. Karnevaalien pitäisi olla hauskoja, mutta ne ovat karmivia...ja sellaista on myös elämä minulle, ja rakkaus. Rakkauden pitäisi olla hauskaa, mutta se voi olla joskus todella pelottavaa. Ja sitten vekkuloissa (engl. funhouse) on peilejä, jotka saavat ihmisen näyttämään niin vääristyneeltä ettei tunnista itseään, ja sitä kysyy itseltään 'Miten minä päädyin tänne? Miten pääsen ulos?', mutta sitten sitä haluaa kuitenkin mennä sinne uudestaan. Elämässä ja rakkaudessa on sama juttu."
Marjo T. Nurminen

Marjo T. Nurminen (s. 1967 Helsinki) on suomalainen vapaa toimittaja ja tietokirjailija. Hänen teoksensa "Tiedon tyttäret" sai vuoden 2008 Tieto-Finlandia-palkinnon. Kirja käsittelee usein unohduksiin jääneitä tieteen parissa toimineita naisia. Hänen toinen tietokirjansa, "Maailma piirtyy kartalle", oli vuoden 2015 Tieto-Finlandia-ehdokas.
Nurminen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1986 ja opiskeli sen jälkeen vuoden Vapaassa taidekoulussa ja vietti toisen vuoden suomalaisperheen au pairina Japanissa. Vuonna 1988 hänet hyväksyttiin opiskelemaan yleistä kirjallisuustiedettä. Vuonna 1993 Nurminen vaihtoi pääaineekseen arkeologian ja opiskeli sivuaineina teoreettista filosofiaa, uskontotiedettä, antropologiaa ja naistutkimusta. Hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1997 ja opetti sen jälkeen yliopistossa antropologista arkeologiaa.
Vuonna 2000 Nurminen siirtyi tiedetoimittajaksi Yleisradioon. Hän on työskennellyt muun muassa Ylen Prisma-tiedeohjelman toimituksessa.
Nurmisen puoliso on merenkulkuneuvos Juha Nurminen. Kielentutkija Kaarlo Nieminen oli hänen isoisänsä.
Vuonna 2016 Brittiläinen Royal Geographical Society myönsi Marjo T. Nurmiselle ja hänen puolisolleen Juha Nurmiselle Fordham Award -palkinnon pariskunnan yhteisestä karttojen kulttuurihistoriaan liittyvästä tutkimus-ja kirjoitustyöstä. Seura myöntää tunnustuksen vuosittain poikkeuksellisen arvokkaasta toiminnasta maantieteen saralla.
So What (Pinkin kappale)

So What on yhdysvaltalaislaulaja Pinkin kappale sekä hänen viidennen albuminsa, "Funhousen", ensimmäinen single, joka julkaistiin 15. elokuuta 2008.
Kappale kertoo Pinkin ja hänen miehensä Carey Hartin erosta. Singlestä on julkaistu musiikkivideo.
Kappale voitti MTV Europe Music Awards'ssa kategoriassa "Most Addictive Track". Se oli myös ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi kategoriassa "Best Female Pop Vocal Performance".
Karl Leonhard Lode

Karl Leonhard Lode (17. toukokuuta 1752 Turku – 25. toukokuuta 1816 Kuopio) oli suomalainen upseeri joka toimi komppanianpäällikkönä (1788–1790) ja pataljoonankomentajana Suomen sodassa (1808–1809), päättäen uransa everstinä. Jälkimaailma tuntee Loden parhaiten J. L. Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoiden" yhtenä henkilöhahmona (”Ukko Lode”).
Karl Leonhard Lode kuului vanhaan aatelissukuun, jonka riveistä on noussut lukuisia upseereita ja virkamiehiä. Hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Reinhold Johan Lode ja vapaaherratar Charlotta Leonharda Leijonhufvud. Lode aloitti sotilasuransa vain kymmenvuotiaana, vuonna 1762, liittymällä vapaaehtoisena Hämeen jalkaväkirykmenttiin. Ensimmäisen upseerinarvonsa hän saavutti 18-vuotiaana. Vuonna 1783 Lode siirrettiin kapteeniksi Savon rykmenttiin, jonka riveissä hän osallistui an komppanianpäällikkönä. Hän osallistui sekä Parkunmäen että Pirttimäen taisteluihin ja haavoittui jälkimmäisessä. Ansioistaan tässä sodassa hänet ylennettiin vuonna 1790 majuriksi ja myöhemmin vuonna 1796 everstiluutnantiksi. 
Suomen sodan alkaessa Lode sai komennettavakseen Savon rykmentin pataljoonan. Hän osallistui pataljoonineen muun muassa Revonlahden, Lapuan ja Alavuden taisteluihin. Lode haavoittui vakavasti Alavuden taistelussa eikä kyennyt enää osallistumaan sodan loppuvaiheisiin. Hänet ylennettiin vuonna 1808 everstiksi ja hän sai Miekkaritarikunnan suurristin vuonna 1809. Sodan päätyttyä Lode jäi aluksi Ruotsiin, mutta palasi Suomeen vuonna 1810 ja vietti viimeiset vuotensa omistamillaan Rauhalahden, Hatsalan ja Harjulan tiloilla lähellä Kuopiota. Hänet on haudattu Kuopion Sankaripuistoon.
Monien muiden Suomen sodan upseerien tavoin Lode esiintyy J. L. Runebergin runoteoksessa "Vänrikki Stoolin tarinat" (1848–1860). Hänellä on teoksessa oma nimikkoruno "Ukko Lode" ja hän esiintyy myös runossa "Sotamarski". Runebergin Lodesta antama kuva vastaa aikalaisten kuvauksia: toisaalta syvästi uskonnollinen ja käytökseltään jäykkä, mutta toisaalta poikamaisen innostuva ”tulirinta” vielä vanhana ja harmaapäisenäkin. Runeberg kutsuu häntä ”vanhaksi Lodeksi” (”gamle Lode”): everstiluutnantti Lode oli Suomen sodan aikana 56-vuotias, huomattavasti vanhempi kuin kaikki sodan kenraalit (Adlercreutz, Cronstedt, von Döbeln, Sandels). 
Lode oli vuodesta 1791 naimisissa Eva Sofia Tawastin kanssa. Pariskunta sai kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. Molemmat pojat, Carl Reinhold Lode (1792–1871) ja Torsten Vilhelm Lode (1796–1862), seurasivat isäänsä sotilasuralle.
Kodima

Kodima on Petroskoissa ilmestyvä vepsän- ja venäjänkielinen sanomalehti. 
Lehti ilmestyy kerran kuussa. Kustantaja on Periodika, joka kustantaa myös "Karjalan Sanomia", "Oma Mua" -lehteä, kulttuurilehti "Careliaa" ja lastenlehti "Kipinää". 
Kodima on ilmestynyt vuodesta 1993 alkaen. Lehdessä on 4–8 sivua, ja se on tabloid-kokoinen. Lehden painos on noin 1 000 kappaletta.
Suomen Rauhanturvaajaliitto

Suomen Rauhanturvaajaliitto (SRTL) on vuonna 1968 perustettu suomalaisten sotilaalliseen ja siviilikriisinhallintaan osallistuneiden henkilöiden etujärjestö. Aiemmin se tunnettiin nimellä Suomen Sinibarettiliitto. Rauhanturvaajaliitto koostuu 31 jäsenyhdistyksestä. Suurimmat jäsenyhdistykset ovat Helsingin Rauhanturvaajat, Pirkanmaan Rauhanturvaajat ja Päijät-Hämeen Rauhanturvaajat. SRTL:n puheenjohtaja on kenraalimajuri (evp) Jorma Ala-Sankila. 
Suomessa on noin 50 000 rauhanturvaamiseen osallistunutta henkilöä, joista noin 6500 kuuluu Suomen Rauhanturvaajaliiton jäsenjärjestöihin. 
Suomen Rauhanturvaajaliitto on Vapaaehtoisen pelastuspalvelun valmiusjärjestö. 
Suomen Rauhanturvaajaliitto julkaisee kuusi kertaa vuodessa ilmestyvää Rauhanturvaaja-lehteä, jonka päätoimittaja on Rauno Hietanen.
Liiton ja sen jäsenyhdistysten päätehtävä on koota sotilaallisissa kriisinhallintatehtävissä palvelleita Suomen kansalaisia yhteen. SRTL:n ydintehtävä on myös Veteraanituki, joka tarkoittaa rauhanturvaajista ja heidän omaisistaan huolehtimista ennen palvelusta, palveluksen aikana ja sen jälkeen. Tuki kattaa myös sotaveteraanien eteen tehtävät työt. 
SRTL on Tammenlehvän Perinneliiton jäsen sekä Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen perustajajäsen. Liitto on jäsenenä Reserviläisurheiluliitossa, Vapaaehtoisessa pelastuspalvelussa ja Maailman veteraanijärjestössä. Suomen Rauhanturvaajaliitto ei ole edunvalvonta-, vaan asiantuntijajärjestö.
SRTL valitsee vuosittain operaatioista tulleiden esitysten perusteella Vuoden rauhanturvaajan. Valinta on tehty vuodesta 2008.
YK:n rauhanturvajoukot saivat Nobelin rauhanpalkinnon 10. joulukuuta 1988. Palkintoon oikeutettuja YK:n rauhanturvaajia, jotka olivat palveluksessa kyseisenä ajankohtana (10.12.1988) tai sitä ennen on yhteensä noin puoli miljoonaa 53 eri maasta; Suomesta palkinnon saajia on noin 20 000 henkilöä. Palkinnon saajilla on oikeus hakea SRTL:ta Nobel-muistoristiä.
Toukokuussa 2010 liitto julkisti 40-vuotishistoriikkinsa. Yli neljäsataasivuinen teos käsittelee niin liiton kuin suomalaisen rauhanturvaajan historiaa ihmisen itsensä kokemana ja näkemänä.
Jumesniemen kirkko-koulu

Jumesniemen kirkko-koulu eli Sasslinin koulu oli Hämeenkyrön ensimmäinen koulu. Se toimi Jumesniemen kylässä vuosina 1848–1955. Tämän jälkeen se toimi edelleen tavallisena kouluna vuoteen 2014 asti. Koulun perustaja Adam (Aatu) Heikinpoika Sasslin (17. tammikuuta 1795 Hämeenkyrö – 22. huhtikuuta 1849 Hämeenkyrö) oli hämeenkyröläinen maanviljelijä. Omistamansa Kärjen talon mukaan häntä kutsuttiin myös "Kärjen Aatuksi" ja joskus pelkästään "Aatuksi".
Koulu oli ensimmäinen suomenkielinen koulu, johon pääsivät kaikkien yhteiskuntaluokkien lapset.
Jumesniemen kylässä sijainneen Kärjen talon vuosina 1830–1849 omistanut Sasslin halusi perustaa kotikyläänsä koulun, jossa annettaisiin lapsille suomenkielistä alkeisopetusta. Kun koulun perustamisanomusta ei hyväksytty, Sasslin haki lupaa kirkon perustamiselle. Kirkkoon palkattu pappi toimisi samalla opettajana. Tämä yhdistetty kirkko-koulu saikin senaatilta hyväksymisen 27. marraskuuta 1847.
Kaksikerroksinen yhdistetty kirkko- ja koulurakennus valmistui Kärjen talon pihapiiriin, ja ensimmäisenä pappi-opettajana toimi vuodesta 1848 Antero Warelius. Pappi-opettajan palkka maksettiin Sasslinin Turun tuomiokapitulille antaman 2 000 hopearuplan pääoman korkotuotoista. Hän sai lisäksi puolet Sasslinin Hämeenkyrön pitäjänmakasiiniin sijoittaman 100 ruistynnyrin viljaerän tuottamasta korkoviljasta sekä oikeuden viljellä 7 kapanalan suuruista Greetanmoision peltoa. Korkoviljan toinen puoli jauhatettiin, ja siitä leivottiin leipiä varattomille lapsille.
Kirkko-koulu siirrettiin vuonna 1910 laaditulla sopimuksella uuteen rakennukseen puolen kilometrin päähän, mutta sen opettajina toimivat papit aina vuoteen 1956 saakka. 
Jumesniemen koulua uhkasi lakkauttaminen toistuvasti, ja vuoden 2014 toukokuussa koulun tarina lopulta päättyi monivuotisen viivytystaistelun jälkeen.
Koulun ohella Sasslin perusti Kärjen rukoushuonekunnaksi nimitetyn uskonnollisen yhteisön, jonka pappi oli samalla koulun opettaja. Rukoushuoneen papin virkaan ei vuodesta 1900 alkaen ilmoittautunut hakijoita, ja senaatti määräsi 1906, että koulu ja rukoushuone suljetaan ja saarnaajan virkaan liittyvää palkkaa kartutetaan, kunnes karttuneilla varoilla saadaan vakinainen viranlialtija. Vakinainen pappi saatiin taas 1907.
Leodamas Thasoslainen

Leodamas Thasoslainen (n. 380 eaa.) oli antiikin kreikkalainen matemaatikko. Hän oli Platonin aikalainen ja toimi itsekin Platonin Akatemiassa. Muuten hänestä ei tiedetä paljoakaan.
Leodamakseen on vain kolme tunnettua viittausta antiikin kirjallisuudessa. Kaksi näistä on peräisin Prokloksen kommentaarista Eukleideen "Alkeisiin":
Yksi on puolestaan peräisin Diogenes Laertiokselta:
Pitäjänmakasiini

Pitäjänmakasiini eli lainajyvästö tai lainamakasiini oli Ruotsissa ja Suomessa viljavarasto, jonne talletettiin hyvinä satovuosina viljaa käytettäväksi myöhemmin katovuosien sattuessa syönti- ja siemenviljana. Pitäjänmakasiinista lainatusta viljasta maksettiin korko, joten se toimi eräänlaisena pankkina. Vuosien 1755–1756 valtiopäivillä päätettiin, että jokaiseen seurakuntaan oli perustettava pitäjänmakasiini, mutta Suomeen niitä oli perustettu vapaaehtoisesti jo aikaisemminkin. Taustalla olivat 1690-luvun ankarat nälkävuodet ja Suuri Pohjan sota, jolloin Ruotsi oli joutunut turvautumaan aiempaa runsaampaan viljantuontiin. Vuonna 1934 annetun lain mukaan lainajyvästö voitiin perustaa maalaiskuntiin kunnanvaltuuston tai manttaalikunnan päätöksellä. Lainajyvästö voitiin lakkauttaa vain valtioneuvoston luvalla.
Makasiinin talletettiin viljaa hyvien satojen jälkeen ja sieltä sai lainaksi useimmiten korkoa vastaan syönti- ja siemenviljaa katovuosina. Pitäjänmakasiinin tuottama mahdollinen ylijäämävilja myytiin huutokaupalla ja saadut varat käytettiin muun muassa köyhäinhoitoon ja koulujen ylläpitoon. Vuonna 1857 määrättiin, että pitäjänmakasiinin yhteydessä tuli toimia erikseen siemenjyvästö ja hätäapujyvästö. Pitäjänmakasiinien historia päättyi 1900-luvun alussa, kun normaali pankkilaitos alkoi Suomessa olla riittävän kehittynyttä. Lainajyvästöjen tehtävät siirtyivät valtion viljavarastolle.
Vuonna 2018 oli Suomessa toiminnassa vielä seitsemän lainajyvästöä ja siemenrahastoa. Lainajyvästöt siirtyivät lopullisesti historiaan, kun niitä koskenut laki kumottiin saman vuoden lopussa. Lainajyvästöjen varat määrättiin käytettäväksi maataloutta edistävään toimintaan.
Makasiinirakennukset sijaitsivat yleensä paikkakunnan kirkon lähistöllä ja ne olivat yleensä vankkatekoisia hirsirakennuksia, mutta makasiineja muurattiin myös tiilestä ja kivestä. Puisiin makasiineihin tehtiin viljavarkauksien estämiseksi kaksinkertaiset tyhjän tilan erottamat seinät. Viljaa ei voinut valuttaa poratusta reiästä kaksinkertaisen seinän läpi. 
Monet entiset pitäjänmakasiinirakennukset toimivat nykyisin museoina.
Klodvig IV

Klodvig IV (678/682–695) oli frankkien kuningas 690/691–695. Hän oli Teoderik III:n poika. Klodvig oli alaikäinen astuessaan valtaistuimelle, ja hän olikin pelkkä äitinsä Chrodichildin ja Austrasian major domuksen Pipin Heristalilaisen ohjailema nukkehallitsija. 
Joskus Klodvig IV esiintyy kuningasluetteloissa myös toisella järjestysnumerolla, Klodvig III, sillä 675–676 lyhyen aikaa hallinnutta Klodvig III:ta ei aina pidetä todellisena kuninkaana.
Fit

Fit (aikaisemmin "Fitness") oli Fokus Median kustantama liikunnasta, ravinnosta ja terveellisestä elämästä kertova aikakauslehti. Lehti sisälsi artikkeleita urheilulajeista, kauneudenhoidosta, resepteistä sekä muodista. Lehden päätoimittajana toimi viimeksi Päivi Ekola. Ennen häntä tehtävässä toimi Taina Risto, jonka edeltäjä oli Taru Marjamaa. Aller Media myi lehden Fokus Medialle helmikuussa 2017. Lehden viimeinen numero ilmestyi maaliskuussa 2023.
Järvikoulu

Järvikoulu tarkoittaa englantilaista runoilijaryhmää, johon kuuluivat muun muassa William Wordsworth, Samuel Taylor Coleridge ja Robert Southey. Ryhmä sai nimensä siitä, että he viettivät aikaansa Koillis-Englannin järviseudulla.
Ryhmän jäsenten Coleridgen ja Wordsworthin yhteiskokoelmasta "Lyrical Ballads" alkoi Englannin runouden romantiikan aika.
Gabriel Ahlman

Gabriel Ahlman (8. syyskuuta 1737 Perniö − 5. lokakuuta 1799 Messukylä) oli suomalainen kruununvouti, asessori ja kartanonomistaja, jonka testamenttilahjoituksen turvin perustettiin alkeisopetusta antaneita niin sanottuja Ahlmanin kouluja Tampereelle ja sen lähiympäristöön.
Gabriel Ahlmanin isä oli köyhä apupappi ja Gabriel oli perheen neljästä lapsesta toiseksi vanhin. Isä kuoli pojan ollessa vain seitsemänvuotias. Vaatimattomista lähtökohdista huolimatta Gabriel Ahlman pääsi ylioppilaaksi Turun katedraalikoulusta vuonna 1754. Tämän jälkeen hän jatkoi opintoja yliopistossa, pätevöityi virkamieheksi ja tuli aluksi nimismieheksi Kangasalle. Nimismiehen toimensa ohella hän viljeli vuokraajana Liuksialan kartanoa Kangasalla, Nokian kartanoa Pirkkalassa ja Otavalan kartanoa Messukylässä. 
Ahlman toimi kruununvoutina vuosina 1771−1777 ja sen jälkeen hän omisti vuosina 1778–1799 Tampereen lähellä sijainneen Hatanpään kartanon. Hänet on haudattu Messukylän vanhan kirkon hautausmaalle.
Testamentissaan Ahlman jätti puolet 40 557 riksin arvoisen omaisuutensa korkotuotoista käytettäväksi Tampereen ympäristöpitäjien varattomille lapsille annettavaan alkeisopetukseen sekä toisen puolen käytettäväksi soiden ojitukseen, koskien perkaukseen ja Hatanpään kartanon alustalaisten avustuksiin. Testamentin laadintaan osallistui Ahlmanin hyvä ystävä, professori Henrik Gabriel Porthan ja sen toimeenpanosta huolehti Ahlmanin määräyksen mukaisesti Suomen Talousseura. Testamentin toimeenpano kuitenkin viivästyi seuran ja Ahlmanin perillisten välille syntyneiden riitojen vuoksi yli kymmeneksi vuodeksi.
Ensimmäiset Ahlmanin pitäjänkoulut aloittivat toimintansa Pirkkalassa ja Messukylässä vuonna 1811. Kouluja perustettiin myös Lempäälään, Vesilahdelle, Kangasalle sekä Pälkäneelle. Koulujen ulkolukuun perustunut opetus ei lopulta vastannut sille asetettuja odotuksia ja ne uudistettiin perusteellisesti 1840-luvulla. Koulut muuttuivat kansakouluiksi vuoteen 1873 mennessä, mutta vielä tämän jälkeen Ahlmanin testamenttivaroista jaettiin niille avustuksia kunnes 1904 varojen avulla perustettiin Messukylään "Ahlmanin Maamies- ja emäntäkoulu", joka toimii nykyisin AhlmanEdu-nimellä.
Robert Southey

Robert Southey (1774 Bristol, Englanti – 21. maaliskuuta 1843 Keswick, Cumberland, Englanti) oli englantilainen kirjailija.
Southey oli nuorena utopistinen vallankumouksellinen mutta hän muuttui myöhemmin asenteiltaan konservatiiviksi. Hän oli järvikoulun runoilija ja "poeta laureatus" 30 vuotta vuodesta 1813 alkaen. Hän julkaisi runoja ja runoelmia sekä elämäkertoja, kuten "Life of Nelson". Lisäksi hän kirjoitti lehtiartikkeleita ja teki käännöksiä.
Älvsbytalo

Älvsbytalo suunnittelee ja valmistaa muuttovalmiita 1- ja 1,5 -kerroksisia puutaloja Kauhajoella. Suomalaiset Älvsbytalot rakennetaan Kauhajoen tehtaalla, joka perustettiin vuonna 2005. 
Älvsbytalo on osa ruotsalaista Älvsbyhus-konsernia, jolla on talotehtaat Kauhajoen lisäksi Ruotsissa Älvsbynissä, Bjärnumissa ja Vålbergissa. Älvsbyhus on ollut Ruotsin suurin talovalmistaja koko 2000-luvun.
Suomessa ensimmäiset Älvsbytalot myytiin 1980-luvulla, ja tällä hetkellä Suomeen on rakennettu yli 8 000 Älvsbytaloa. Pohjoismaihin on yhteensä rakennettu yli 40 000 Älvsbytaloa.
Vuonna 2016 Älvsbytalo ilmoitti uusivansa talotehtaansa tuotantolinjat, jotta tuotanto olisi tulevien EU-direktiivien mukaista. 2020 voimaan astuneiden direktiivien mukaan uusien rakennusten on oltava käytännössä nollaenergiataloja.
Rakennustutkimus RTS Oy:n tutkimuksessa 2013–2014 Älvsbytalo sai parhaat pisteet asiakastyytyväisyydestä talotoimituksen ja -pystytyksen osalta. Älvsbytalon asiakkaille tärkein valintaperuste on useimmiten sen edullinen hinta. Yritys on Pientaloteollisuus PTT ry:n jäsen.
Älvsbyhus-konserni.
Yhtiö perustettiin vuonna 1944, jolloin se toimi nimellä Norrfjärdens Träförädling. Ensimmäinen yrityksen valmistama talo pystytettiin vuonna 1960. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Älvsbynin kunnassa. Älvsbyhus-konsernilla on tytäryhtiöt Suomessa ja Norjassa.
Wei Jingsheng

Wei Jingsheng (; s. 20. toukokuuta 1950) on kiinalainen demokratia-aktivisti. Hän osallistui vuosien 1978–1979 demokratialiikkeeseen ja julkaisi vuonna 1978 demokratiamuurilla kirjoituksensa ”Viides modernisaatio”, jossa hän vaati Kiinaa lisäämään demokratian viidenneksi viralliseksi modernisaatiotavoitteeksi maatalouden, teollisuuden, kansallisen puolustuksen sekä tieteen ja teknologian rinnalle. Hänet tuomittiin 29. maaliskuuta 1979 ”valtiosalaisuuksien vuotamisesta” ulkomaisille lehtimiehille 15 vuodeksi vankeuteen.
Kiina vapautti hänet 14. syyskuuta 1993. Jälleen joulukuussa 1995 Wei tuomittiin 14 vuoden vankeuteen yrityksestä kaataa hallitus. Hän oli vaatinut maahan monipuoluedemokratiaa. Hän vapautui kuitenkin "terveydellisistä syistä" jo 16. marraskuuta 1997, ja ulkomaiden painostuksesta hänet karkotettiin Yhdysvaltoihin. Wei on ollut vuodesta 1997 lähtien maanpaossa Yhdysvalloissa.
Palkinnot.
Vuonna 1994 Wei Jingsheng sai Olof Palme -palkinnon. Vuonna 1996 hän sai Euroopan parlamentin Saharov-palkinnon.
Pekingin olympialaiset 2008.
Pekingin vuoden 2008 olympialaisten alla Wei Jingsheng, Desmond Tutu, Václav Havel, Edward McMillan-Scott, filosofi André Glucksmann ja ryhmä Euroopan parlamentin jäseniä vetosivat 31. heinäkuuta 2008 olympiakomiteaan ihmisoikeuksien puolesta. Heidän mukaansa ”ihmisoikeuksien puolustaminen ei ole politiikkaa, vaan jokaisen velvollisuus”. He vetosivat olympiakomiteaan, jotta jokainen urheilija voisi tuntea Kiinan ihmisoikeustilanteen ja vapaasti ilmaista mielipiteensä siitä. Ryhmä pyysi urheilijoita tukemaan niitä ihmisiä, joiden ihmisoikeudet Kiinan hallitus on olympialaisten aikana kieltänyt.
Austen Henry Layard

Austen Henry Layard (5. maaliskuuta 1817 Pariisi – 5. heinäkuuta 1894 Lontoo) oli brittiläinen arkeologi, diplomaatti ja poliitikko. Layard suoritti kaivauksia Nimrudin raunioilla ja Ninivessä vuosina 1845–1851 ja löysi merkittäviä rakennelmia kuten Sanheribin palatsin ja Ashurbanipalin kirjaston. Layard toimi alahuoneen jäsenenä ja William Ewart Gladstonen hallituksessa. Layard työskenteli suurlähettiläänä muun muassa Konstantinopolissa.
Layardit olivat hugenotteja. Henry Layard vietti lapsuutensa Italiassa ja kävi koulua myös Englannissa, Ranskassa ja Sveitsissä. Layard oli matkoilla Aasiassa 1839–1841. Hänet nimitettiin lähettilääksi Konstantinopoliin vuonna 1842. Vuonna 1845 Layard lähti Konstantinopolista tehdäkseen kaivauksia Assyrian raunioilla lähellä Mosulia, Tigrisissä. Layard suoritti kaivauksia Kuynjukissa ja Nimrudissa vuoteen 1847 asti. Hän palasi Englantiin vuonna 1848 ja sai arvonimen Oxfordin yliopistolta, hän kuitenkin palasi attaseaksi Britannian lähetystöön Konstantinopoliin. Layard lähti toiselle matkalleen Babylonian ja eteläisen Mesopotamian kaivauksille vuonna 1849. Layard löysi Assurnasirpal II:n kirjaston ja Kalhun palatsin tällä matkalla. Layard palasi Englantiin, jossa hän muodosti suuren osa assyrialaisista löytökokoelmista British Museumissa.
Layard esitti parlamentin alahuoneelle vuonna 1855 joukon edistyksellisiä aloitteita, jotka kuitenkin kaatuivat alahuoneen äänestyksessä äänin 46 puolesta ja 359 vastaan.
Luoteis-Englanti

Luoteis-Englanti () on yksi Englannin yhdeksästä alueesta ("region"). Alueet muodostavat Englannin aluejaon ylimmän tason. Vuoden 2021 väestönlaskennassa Luoteis-Englannissa oli 7,4 miljoonaa asukasta ja sen pinta-ala oli 14 000 neliökilometriä. Merkittävä osa alueen väestöstä asuu kahdella vierekkäisellä suurkaupunkialueella, joista toinen ympäröi Manchesteria (3 milj. as.) ja toinen Liverpoolia ja Birkenheadia (2 milj. as.).&lt;ref name="City Population: Liverpool / Birkenhead"&gt;&lt;/ref&gt;
Nykyään aluejakoa käytetään lähinnä tilastointiin, mutta se luotiin alun perin vuonna 1994 osana John Majorin konservatiivihallituksen aluehallintouudistusta. Uudistuksen myötä eri puolille Englantia perustettiin hallintovirastoja ("government office"), joiden toiminta ulottui useiden kreivikuntien ja yhtenäishallintopiirien alueelle. Luoteis-Englannin hallintovirastolla oli toimipaikat sekä Manchesterissa että Liverpoolissa. Alueelliset virastot lopettivat toimintansa maaliskuussa 2011 David Cameronin hallituksen päätöksellä.
Osa-alueet.
Luoteis-Englanti jakautuu viiteen muodolliseen kreivikuntaan, joita ovat Cheshire, Merseysiden metropolikreivikunta, Suur-Manchesterin metropolikreivikunta, Lancashire ja Cumbria. Muodolliset kreivikunnat jakautuvat edelleen seuraaviin osa-alueisiin:
Väestö.
Vuonna 2021 Luoteis-Englannissa oli noin 7,4 miljoonaa asukasta ja suurimpia asutuskeskuksia olivat:
Aptameeri

Aptameeri on oligonukleotidi tai peptidi, joka voi kytkeytyä tiettyyn molekyyliin.
Ne jaetaan kahteen ryhmään: peptidiaptameereihin sekä DNA- ja RNA-aptameereihin. Jälkimmäinen on 
lyhyt DNA- tai RNA-nauha, joka sitoutuu tiettyyn molekyyliin muuttamatta muotoaan. 
Peptidi-aptameerit ovat lyhyitä aminohappojen ketjuja. 
Aptameereilla voi olla lääkekäyttöä. Niiden avulla voidaan tunnistaa yksittäisiä proteiineja monimutkaisista seoksista..
Eero Polas

Eero Polas (vuoteen 1962 Pollari, 21. elokuuta 1919 Halsua – 2. maaliskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen musiikkipedagogi ja kuoronjohtaja. Hän vaikutti laajasti suomalaisen kansanmusiikin parissa ja oli perustamassa "Purppuripelimannit"-yhtyettä.
Kaustislaiseen laulaja- ja soittajasukuun kuulunut Eero Polas aloitti musiikin opiskelun omin päin ja suoritti kirjeopistossa musiikin teorian kursseja. Kanttori-urkurin tutkinnon hän suoritti Helsingin kirkkomusiikkiopistossa vuonna 1944 ja Sibelius-Akatemiassa musiikinopettajan tutkinnon seuraavana vuonna. Sotien aikana hän esiintyi viihdetaiteilijana muun muassa Henry Theelin ja "Nisse" Rinkaman kanssa.
Työskennellessään opettajana Kokkolan yhteislyseossa Polas hoiti samalla Vetelin kanttori-urkurin virkaa vuosina 1946–1956. Hän perusti Vetelin Musiikinystävien kuoron ja orkesterin ja toimi myös näiden johtajana. Vetelin ja Kaustisen pelimanneista Polas kokosi ja harjoitutti kansalliseen kuuluisuuteen nousseen ryhmän, jonka alkuperäisen "Jousimiehet"-nimen tilalle hän aikanaan keksi nimen "Purppuripelimannit" (myöhemmin "Kaustisen Purppuripelimannit"). Hän toimi ryhmän johtajana vuosina 1947–1956 kunnes lähti opettajaksi Lahteen ja luovutti johtajuuden Konsta Jylhälle.
Polaksen viimeinen siviilityöpaikka oli vuodesta 1959 Alppilan yhteislyseo, jonka lehtorin virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 1980. Vuodesta 1960 hänen asuinpaikkansa oli Vantaa (silloinen Helsingin maalaiskunta). Lahdessa hän toimi Lahden Opettajakuoron ja Lahden Laulusiskojen johtajana, Helsingissä johti puolestaan Kilven Kuoroa ja Vantaalla oli perustamassa mieskuoro Vantaan Laulua, jonka johtajana hän toimi vuosina 1966–1968. Kansanmusiikkiseuran puheenjohtaja hän oli vuosina 1975–1997.
Polas oli Kaustisen kansanmusiikkiseminaarin johtaja ja Kaustisen kansanmusiikkikesälukion rehtori vuosina 1973–1974 ja toimi vuosien varrella lukuisissa kansanmusiikkiin liittyvissä luottamustehtävissä. Hän sai "Director cantus" -arvonimen vuonna 1967.
Karl Kassulke

Karl Otto Kassulke (20. maaliskuuta 1941 – 26. lokakuuta 2008) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan takapuolustaja. Hänen ammattilaisseuranaan oli vuosina 1963–1972 NFL:ssa Minnesota Vikings. Hän pelasi myös Pro Bowl -kokoonpanossa. Hänen yliopistonsa oli Draken yliopisto Des Moinesissa, Iowassa. 
Kassulke halvaantui moottoripyöräonnettomuudessa vuonna 1973. Hän kuoli 67-vuotiaana sydänkohtauksen saatuaan.
Kaolack

Kaolack on kaupunki Senegalissa. Vuonna 2007 siellä oli 186 000 asukasta. Se sijaitsee maan länsiosassa Saloumjoen varrella. 
Kaolack on Senegalin maapähkinäkaupan keskus. Sillä on sijansa myös afrikkalaisen suufilaisuuden historiassa.
Kaolack syntyi Kahonen esikaupungiksi 1600-luvulla, kun Kahone oli Saloumin kuningaskunnan pääkaupunki. Ranskalaiset kiinnostuivat alueesta 1800-luvun alussa, ja Saloumin kuninkaan luvalla he rakensivat maapähkinäöljytehtaan jokivarteen Kaolackiin, josta oli paremmat kulkuyhteydet kuin pääkaupunki Kahonesta.
Wally Hilgenberg

Walter "Wally" Hilgenberg (19. syyskuuta 1942 – 23. syyskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen yliopistonsa oli Iowan yliopisto. Vuosina 1964–1979 hänen ammattilaisseuroinaan olivat NFL:ssa Detroit Lions ja Minnesota Vikings. 
Hilgenberg kuoli 66-vuotiaana ALS-tautiin, joka oli todettu vuonna 2006.
Theon Antiokialainen

Theon Antiokialainen (; ensimmäinen vuosisata) oli antiikin kreikkalainen stoalainen filosofi. Hän oli kotoisin Kilikian Antiokiasta.
Theonista tiedetään vain vähän. Hänet mainitaan "Sudassa" stoalaisena, joka kirjoitti Sokrateen puolustuspuheen, vaikka hänen oli täytynyt elää merkittävästi Sokrateen ja Platonin jälkeen.
Sonny Jurgensen

Christian Adolph "Sonny" Jurgensen III (s. 23. elokuuta 1934) on entinen yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän innostui urheilusta varhaisella iällään ja menestyi amerikkalaisen jalkapallon lisäksi baseballissa, koripallossa ja tenniksessä. Hän syntyi Wilmingtonissa, Pohjois-Carolinassa, ja opiskeli myöhemmin Duken yliopistossa.
Jurgensen pelasi vuosina 1957–1974 National Football Leaguessa, jossa hänen seuroinaan olivat Philadelphia Eagles ja Washington Redskins. Hänet valittiin viiteen Pro Bowliin, NFL:n 1960-luvun "All-Decade Teamiin" ja vuonna 1983 Pro Football Hall of Fameen.
Thiès

Thiès on Senegalin toiseksi suurin kaupunki. Se sijaitsee 70 kilometriä Dakarista itään. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan siellä oli 391 253 asukasta.
Thiès on samannimisen alueen ja departementin hallinnollinen keskus. Se koostuu kolmesta kunnasta, jotka muodostavat arrondissementin.
Paikkakunta on saanut alkunsa Cayorin kuningaskuntaan kuuluneesta Dianxènen sererikylästä. Ranskan siirtomaa-aikana sinne perustettiin varuskunta. Dakarin–Nigerin rautatien myötä Thièsistä tuli tärkeä risteysasema, ja se sai vuonna 1904 kunnan statuksen. Vuonna 1948 se oli suuren rautatieläislakon keskuspaikka.
Kaupunki on ympäröivän maaseudun kaupallinen keskus. Siellä on myös teollisuutta kuten auto- ja patteritehtaat. Thiès on tunnettu Länsi-Afrikan ainoasta gobeliinitehtaastaan. Taïbassa ja Pallossa on fosfaattikaivokset. Rautatieliikennettä on nykyään vain Thièsin ja Dakarin välillä.
Kaupungissa toimii vuonna 2007 perustettu yliopisto, teknillinen opisto, upseerikoulu ja agronomikoulu. Nähtävyyksiin kuuluvat historiallinen museo, käsityöläiskylä ja katolinen Pyhän Annan katedraali.
Kontiotuote

Kontiotuote Oy on suomalainen, Kontio-merkillä hirsitaloja ja -huviloita valmistava yritys. Yrityksen tuotantotilat sijaitsevat Pudasjärven kaupungissa kantatien 78 varressa noin viisi kilometriä Pudasjärven keskustaajamasta Kurenalta Ranualle päin lähellä Jyrkkäkosken huvikeskusta. Tehtaasta toimitetaan vuosittain yli 1000 hirsirakennusta ympäri maailmaa. Yhtiön liikevaihto vuonna 2021 oli 71,5 miljoonaa euroa. Liikevaihdolla mitattuna Kontiotuote Oy on maailman suurin hirsitoimittaja.
Historia ja omistus.
Kontiotuote perustettiin Pudasjärvellä vuonna 1973, jolloin yrityksen isä Timo Tiirola hankki itselleen kenttäsirkkelin. Sahaustoiminnan myötä käynnistyi Kontio-tupien valmistus. Yhtiö siirtyi osaksi PRT-Forest -konsernia vuonna 1982 ja irtaantui konsernista 1.6.2022. Vuosien mittaan Kontiotuote Oy on kasvanut yhdeksi Pudasjärven merkittävimmistä työllistäjistä.
Tuotanto.
Kontiotuote Oy valmistaa hirsirakennuksia asumiseen ja vapaa-aikaan. Valikoimiin kuuluvat hirsitalot, hirsihuvilat ja saunat, autotallit ja piharakennukset. Kontio-talojen materiaalina käytetään lamellihirttä, höylähirttä sekä painumatonta SmartLog -hirttä. Puu käsitellään alusta loppuun yhtiön omilla tuotantolaitoksilla. Suosittuja talo- ja huvilamallistoja ovat mm. Glass House sekä Nalle.
Kontio-talojen tuotanto keskittyy Pudasjärven tehtaalle, josta toimitetaan ympäri maailman yli 1000 rakennusta vuodessa. Kontiotuote Oy toimii myös julkisen rakentamisen projekteissa. Tällaisia ovat mm. kerrostalot, koulu- ja päiväkotirakennukset sekä matkailurakentamisen kohteet, joista esimerkkeinä mainittakoon Pudasjärven hirsikoulukampus sekä uudistettu Hotelli Iso-Syöte. 
Markkinat.
Vuosittain Kontio toimittaa rakennuksia kaikkiaan 20 maahan. Tärkeimmät viennin kohdemaat ovat Ruotsi, Ranska ja Japani. Japanilainen golfkeskus ja Lillehammerin olympiakylä ovat esimerkkejä Kontion kansainvälisistä kohteista.
Elokuussa 2024 Kontiotuote solmi historiansa suurimman vientisopimuksen, arvoltaan liki 250 miljoonaa euroa. Se sisältää noin 10 000 asunnon hirsirakenteet kahteen eri kohteeseen, joista ensimmäinen sijaitsee Välimerellä. Toimitukset tapahtuvat noin seitsemän vuoden mittaan 2020-luvun loppupuolella. Tilaajan vaatimien muutosten takia ensimmäisen erän toimitus on kuitenkin viivästynyt niin, että Kontiotuote kertoi tammikuussa 2025 yli 200 työntekijän lomautuksista.
Palkintoja.
Vuonna 2016 Kontiotuote Oy sai Suomen Kulttuurirahaston Rantasalmi-palkinnon hirsirakentamisen kehittäjänä, sekä Puuinfon Puupalkinnon Pudasjärven hirsikampuksen hirsirakenteiden toimittajana.
Juba (kaupunki)

Juba on Etelä-Sudanin pääkaupunki, joka sijaitsee Valkoisen-Niilin varrella. Vuonna 2008 kaupungissa oli 82 346 asukasta ja koko kunnan alueella 368 436. Jubassa on jokisatama, ja ennen sisällissotaa se oli tärkeä risteyspaikka, josta oli hyvät maantieyhteydet Keniaan, Ugandaan ja Kongoon.
Historia.
Angloegyptiläisen Sudanin alkuvuosina nykyisen Etelä-Sudanin alueen hallinnollinen pääkaupunki oli Gondokoro. Juban perustivat kreikkalaiset kauppiaat vuonna 1922, jotka toimittivat tarvikkeita brittiarmeijalle. Yhden tarinan mukaan kaupunki sai nimensä paikallisen heimopäällikkö Jubén mukaan, joka pakkosiirrettiin johtamansa kylän kera Juban rakentamisen tieltä. 
Alueen hallinnollinen pääkaupunki siirrettiin Gondokorosta Jubaan 1920-luvulla dinkojen vuosien 1919–1920 kapinoinnin jälkeen. Kreikkalaisia oli tuolloin noin 2 000 ja heillä oli suuri vaikutus kaupungin liikekeskustan rakennuksessa. 1920- ja 1930-luvuilla rakennettiin myös hotelleja ja rautatieasema. Vuonna 1947 kaupungissa järjestettiin Juban konferenssi, jossa päätettiin Etelä-Sudanin säilymisestä osana Sudania eikä sitä liitetty Ugandaan. Paikallisissa kouluissa käytettiin kuitenkin englantia ja Pohjois-Sudanin kauppiailta kiellettiin toiminta etelässä.
Sudanin itsenäistyessä 1956 aloitettiin alueen arabialaistamistoimet. Sotilaat Toritissa olivat kapinoineet jo vuonna 1955, mikä aloitti vuoteen 1972 saakka jatkuneen Sudanin ensimmäisen sisällissodan. Sodan aikana Juba oli useaan otteeseen taisteluiden keskipisteessä. Sisällissota alkoi uudestaan vuonna 1983 ja Etelä-Sudanin itsenäisyyttä tavoitelleet liikkeet yrittivät useaan otteeseen vallata Jubassa sijainneen sotilastukikohdan. Sota päättyi rauhansopimukseen vuonna 2005, jonka perusteella Etelä-Sudan sai itsehallinnon. Etelä-Sudanin itsenäistyessä vuonna 2011 Jubasta tuli maan pääkaupunki. Sittemmin on tosin esitetty ehdotuksia maan pääkaupungin siirtämisestä Ramcieliin Jubasta pohjoiseen. Heinäkuussa 2016 presidentti Salva Kiirille ja varapresidentti Riek Macharille uskollisten joukkojen välisissä taisteluissa Jubassa sai surmansa 300 henkilöä ja taistelut ajoivat tuhannet pakolaisiksi.
Liikenne.
Juba on Etelä-Sudanin jokiliikenteen päätepiste, minkä lisäksi se on maanteiden solmukohta. Tiet yhdistävät kaupungin Ugandaan, Keniaan ja Kongon demokraattiseen tasavaltaan. Kaupungissa sijaitsee myös Juban kansainvälinen lentoasema.
Koulutus.
Juban yliopisto on perustettu vuonna 1975.
Väestö.
Juban kaupungin asukasluku oli vuonna 2008 yhteensä 82 346 ja koko kunnan 368 436. Alueen alkuperäisasukkaita ovat barit. Juban arabia on kieli, johon on sekoittunut sanastoa arabiasta ja barista. Kieli syntyi egyptiläisten sotilaiden avioituessa paikallisten barinaisten kanssa. Kieli toimii lingua francan tavoin Jubassa ja muissa alueen kaupungeissa.
Aliravitsemus ja nälänhätä ovat olleet kaupungin asukkaiden ongelmia ja esimerkiksi kerjääminen kaupungin kaduilla on yleistä.
Jimmy Pop

Jimmy Pop (oik. James Moyer Franks, s. 27. elokuuta 1972 Trappe, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on Bloodhound Gang -yhtyeen laulaja.
Hän ja Daddy Long Legs perustivat yhtyeen vuonna 1992.
Lifehouse

Lifehouse on yhdysvaltalainen alternative rock -yhtye, joka nousi vuonna 2001 kuuluisuuteen "No Name Face" -debyyttialbumiltaan julkaistulla hittisinglellä ”Hanging by a Moment”. Yhtyeessä on nykyään neljä jäsentä: laulaja-kitaristi Jason Wade, basisti Bryce Soderberg ja rumpali Rick Woolstenhulme Jr.
Dynastes

Dynastes on keskimäärin melko suurikokoisista kovakuoriaisista (Coleoptera) muodostuva suku, jonka lajit elävät lähinnä Keski- ja Etelä-Amerikassa. Suvun lajeihin kuuluu mm. herkuleskuoriainen ("Dynastes hercules"), yksi maapallon suurimmista tunnetuista kovakuoriaisista. Sen pituus voi olla jopa 18 cm, kun pidemmän sarven osuus lasketaan mukaan muuhun ruumiin pituuteen.
 Herkuleskuoriaisen alalajeja
Plymouth Argyle FC

Plymouth Argyle Football Club on jalkapalloseura Plymouthista, Englannista. Se pelaa kaudella 2025–2026 Englannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, Ykkösliigassa.
Seura perustettiin vuonna 1886 nimellä Argyle Football Club. Nykyisen nimensä Plymouth Argyle Football Club se otti käyttöön 1903, jolloin se liittyi sekä Eteläiseen että Läntiseen liigaan. Vuonna 1920 seura liittyi perustajajäsenenä Englannin liigan 3. divisioonaan.
Plymouth Argyle on pelannut korkeimmillaan Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Se nousi silloiseen 2. divisioonaan ensimmäisen kerran keväällä 1930 ja on sittemmin pelannut useita kertoja erimittaisia jaksoja kyseisellä sarjatasolla. Viimeisin nousu tapahtui keväällä 2004, jonka jälkeen sarjan nimi muuttui Mestaruussarjaksi. Seuran viimeisin kausi Mestaruussarjassa on ollut 2009–2010. Parhaimmillaan Plymouth on sijoittunut toiseksi korkeimmalla sarjatasolla neljänneksi kausilla 1931–1932 ja 1952–1953.
Plymouth Argyle selviytyi kaudella 1983–1984 FA Cupin välieriin, vaikka pelasi tuolloin 3. divisioonassa. Se kukisti 5. kierroksella pääsarjassa pelanneen West Bromwichin vieraissa 1–0. Seuraavalla kierroksella se pudotti Derbyn uusintaottelun jälkeen ennen kuin hävisi välierässä Watfordille 0–1. Keväällä 2007 Plymouth eteni FA Cupissa puolivälieriin. Se kukisti jälleen Derbyn ennen kuin hävisi puolivälierässä Watfordille. Liigacupissa Plymouth on selviytynyt välieriin kausilla 1964–1965, jolloin se hävisi Leicesterille kahden ottelun yhteistuloksella 2–4, sekä 1973–1974, jolloin Manchester City kukisti sen yhteismaalein 3–1.
 Jim Furnell
 Gordon Nisbet
 Jack Chisholm
 Graham Coughlan
 Colin Sullivan
 Ernie Machin
 Kevin Hodges
 Johnny Williams
 Sammy Black
 Garry Nelson
 Paul Mariner
 Tommy Tynan
Libanios

Libanios () (n. 314–394) oli antiikin kreikkalainen reettori, joka eli Rooman valtakunnan myöhäisajalla, kun valtakunta oli siirtymässä pakanuudesta kristinuskoon.
Elämä.
Libanios syntyi Antiokiassa sukuun, joka oli aiemmin ollut merkittävä, mutta menettänyt suurimman osan vauraudestaan ja vaikutusvallastaan. Libanios viehättyi retoriikasta 14-vuotiaana ja omisti sille koko elämänsä. Kuten monet tuona aikana eläneet pakanat, Libanios vetäytyi julkisesta elämästä ja omistautui tutkimuksilleen. Libanios oli eräs viimeisiä Rooman valtakunnassa vaikuttaneita, joka puhui uskonnollisen suvaitsevuuden puolesta. Hänen uskonnolliset ja kulttuuriset näkemyksensä eivät kuitenkaan estäneet sitä, että hänellä oli useita pitkäaikaisia kristittyjä ystäviä, yhtä lailla yksityishenkilöinä kuin keisarikunnan viranhoitajinakin.
Libanios opiskeli Ateenassa ja aloitti uransa Konstantinopolissa yksityisopettajana. Pian hänet kuitenkin karkotettiin Nikomedeiaan. Tätä ennen hän oli ollut keisari Julianuksen ystävä. Heidän väliltään on säilynyt jonkin verran kirjeenvaihtoa, ja Libanios myös kirjoitti Julianuksen muistoksi puheita, jotka ovat hänen kirjallisen tuotantonsa parhaimmistoa. Ne kirjoitettiin vuosien 362 ja 365 välillä.
Vuonna 354 Libanios hyväksyi retoriikan opettajan toimen Antiokiassa. Hän pysyi kaupungissa kuolemaansa saakka. Vaikka Libanios oli pakana, hänen oppilaisiinsa kuuluivat muun muassa kristityt Johannes Krysostomos ja Theodoros Mopsuestialainen. Libanioksen kerrotaan arvostaneen niin paljon Krysostomosta ja toivoneensa tästä työnsä jatkajaa, että ennen kuolemaansa hän lausui vuonna 393 "Jos kristityt eivät olisi varastaneet häntä meiltä".
Teokset.
"Sokrateen puolustuspuhe".
Libanios kirjoitti Sokrateen puolustuspuheen, joka on yksi kolmesta antiikin ajalta nykyaikaan säilyneestä puolustuspuheesta Sokrateelle Platonin ja Ksenofonin puheiden ohella.
Libanioksen versiossa Sokrates vetoaa sananvapauteen, jonka hän esittää oleellisena osana Ateenan demokratiaa ja kaupungin suuruuden perustana. Hänen mukaansa Ateenassa on sananvapaus, jotta ihmiset voisivat käyttää pelosta vapaana hengenlahjojaan oppimiseen, samoin kuin he käyttävät ruumistaan fyysiseen harjoitteluun. Sananvapaus oli se vetonaula, joka sai ihmiset eri puolilta tunnettua maailmaa tulemaan Ateenaan. Lopussa Sokrates kääntää häntä vastaan osoitetut syytökset osoittamaan syyttäjäänsä Anytosta: tämän ”vaitiolon laki” olisi kaupungille kuolemaksi.