Play It Loud

Play It Loud on brittiläisen Slade-yhtyeen 28. marraskuuta 1970 julkaistu toinen albumi. Se ei saavuttanut ilmestyessään listasijoituksia mutta nousi vuonna 1973 Kanadassa sijalle 40. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen, jonka tuotti Chas Chandler.
Sladen esikoisalbumiin "Beginnings" verrattuna "Play It Loud" on musiikiltaan ja teemoiltaan yhtenäisempi. Yhtye siirtyi albumilla kohti hard rockia. Levyn singlet olivat jo ennen albumia ilmestyneet ”The Shape of Things to Come” sekä ”Know Who You Are”, joka oli uusi, sanoitettu versio "Beginnings"-albumilla julkaistusta ”Genesis”-instrumentaalista.
Albumin julkaisi Britanniassa Polydor Records ja Yhdysvalloissa Cotillion Records. Albumista on myöhemmin julkaistu useita uusintapainoksia. CD-levynä se julkaistiin ensimmäisen kerran 1991. Vuonna 2006 albumi ilmestyi remasteroituna samalla levyllä yhdessä "Beginnings"-albumin kanssa.
Tausta.
Ambrose Sladen vuonna 1969 ilmestynyt esikoisalbumi "Beginnings" oli epäonnistunut kaupallisesti, minkä vuoksi yhtye ja sen uusi manageri Chas Chandler joutuivat pohtimaan uusia keinoja yhtyeen uran edistämiseksi. Chandler ei pitänyt debyyttilevystä, vaan uskoi yhtyeen hyötyvän itse kirjoitetusta kappalemateriaalista. Hän myös keksi skinhead-imagon, jonka hän toivoi lisäävän kiinnostusta yhtyettä kohtaan. Kitaristi Dave Hill ja basisti Jim Lea järkyttyivät tyylistä, mutta lopulta yhtye suostui kokeilemaan ideaa. Soittajien hiukset leikattiin lyhyiksi ja heidät puettiin Dr. Martens -kenkiin sekä henkseleihin. 
Samanaikaisesti imagonvaihdoksen kanssa myös yhtyeen nimi vaihdettiin. Nimellä The Slade julkaistiin lokakuussa 1969 single ”Wild Winds Are Blowing”, joka sekään ei menestynyt. Samoin kävi maaliskuussa 1970 julkaistulle singlelle ”The Shape of Things to Come”, joka julkaistiin lopulliseksi jääneellä Slade-nimellä, ilman the-artikkelia. Jatkuvien floppien vuoksi manageri Chandler siirsi Sladen Fontana Recordsilta Polydor Recordsille. Ajatuksena oli, että isompi levy-yhtiö mahdollistaisi isomman levymyynnin.
Työstö.
Sladen toinen albumi "Play It Loud" äänitettiin kolmessa viikossa Länsi-Lontoon Barnesissa sijaitsevilla Olympic-studioilla&lt;ref name="Falkenberg&amp;Powell/83"&gt;Falkenberg &amp; Powell 2019, s. 83.&lt;/ref&gt;. Chandler halusi levylle esikoisalbumia vähemmän lainakappaleita, mutta yhtyeen jäsenet eivät olleet etukäteen miettineet työnjakoa lauluntekoa varten. Studiossa he päättivät jakaa yhtyeen puoliksi kahteen lauluntekijätiimiin. Niistä toisen muodostivat kitaristit Noddy Holder ja Dave Hill ja toisen basisti Jim Lea ja rumpali Don Powell. Kaksikoista työteliäämpi oli Lea ja Powell, sillä lopulliselle albumille ei päätynyt yhtäkään Holderin ja Hillin yhdessä tekemää kappaletta. Holder osallistui Lean ja Powellin kanssa joidenkin kappaleiden tekemiseen.&lt;ref name="Perttunen&amp;Väistö/38"&gt;Perttunen &amp; Väistö 2004, s. 38.&lt;/ref&gt; Powellin mukaan hänellä ja Lealla oli toisinaan vaikeuksia saada kappaleita valmiiksi, joten Holder auttoi heitä sanoitusten viimeistelyssä.&lt;ref name="Falkenberg&amp;Powell/85"&gt;Falkenberg &amp; Powell 2019, s. 85.&lt;/ref&gt; Dave Hill oli mukana tekemässä ainoastaan kappaletta ”Know Who You Are”, joka ilmestyi ennen albumia singlenä B-puolenaan ”Dapple Rose”.
Don Powell on muistellut, että Olympic Studiosin uusi studio oli albumin äänittämisen aikaan juuri valmistunut. Ykkösstudiossa oli aikakaudelleen tyypillinen 8-raitanauhuri, mutta Sladen käyttämässä kakkosstudiossa raitoja oli mittavat 16.
Powellin mukaan studiossa kului aikaa, koska yhtye harjoitteli siellä kappaleita. Itse nauhoitus sujui sen sijaan nopeasti. Yhtye soitti kappaleiden pohjaraidat samanaikaisesti, ja ne yleensä päätyivät levylle sellaisenaan. Myös solisti-kitaristi Holder lauloi pohjaraidalle samanaikaisesti soittimien kanssa livetunnelman luomiseksi. Samasta syystä hän soitti laulaessaan kitaraa, vaikka sitä ei ollut kytketty, ja hänen kitararaitansa nauhoitettiin myöhemmin päällekkäisäänityksellä. Joskus Holder äänitti vielä erikseen pari lauluraitaa, mutta tuottaja Chandler hyllytti ne turhina, koska laulu oli jo nauhalla. Myöhemmin pohjaraidan päälle äänitettiin vielä joitakin yksittäisiä soittimia, kuten piano.
Musiikki.
Tyyli.
"Play It Loud" -albumilla Sladen musiikki kehittyi hard rockin suuntaan, jota yhtyeeltä kuultiin myöhemminkin. Rate Your Music -sivustolla albumin genreiksi määritellään hard rockin lisäksi rock, poprock ja boogierock. Uuden tuottajan Chas Chandlerin tyyli korosti aiempaa enemmän bassokitaraa ja pianoa. Jim Lean mielestä levy ei edustanut yhtyeen konserteille tyypillistä soundia, vaan oli liian kuiva. Albumilla on Sladelle epätyypillinen melankolinen ja nihilistinen tunnelma. Don Powellin mielestä Slade yritti olla albumia tehdessään liian älykäs. Albumilla on huomattavaa myös kappaleiden lyhyys, sillä niistä vain neljä on yli kolme minuuttia pitkiä.
Yhtyeen esikoisalbumi "Beginnings" oli pitkälti kokoelma yksittäisiä kappaleita, mutta "Play It Loud" -albumi on musiikillisesti yhtenäinen ja sillä on teema.&lt;ref name="Perttunen&amp;Väistö/41"&gt;Perttunen &amp; Väistö 2004, s. 41.&lt;/ref&gt; Sillä on myös covereiden sijaan enemmän yhtyeen itse kirjoittamia kappaleita. Jukka Perttusen ja Keijo Väistön teoksessa "Slade – hämmästyttävä rock’n’roll syndrooma" (2004) albumia kuvataan ”hengeltään ehkä sen tuntemamme Sladen debyytiksi”. Tätä perustellaan myös vahvalla kappalemateriaalilla.
AllMusic-sivuston Joe Viglione näkee albumilla vaikutteita aikakautensa yhtyeiltä Ten Years After, Black Sabbath, The Move, The Yardbirds, The Beatles, Steppenwolf ja Kaleidoscope. Yllättävänä hän pitää sitä, että vaikutteita ei ole kuitenkaan otettu The Animalsilta ja Jimi Hendrixiltä, joiden kanssa tuottaja Chandler oli joko soittanut tai työskennellyt. Esimerkiksi yhtyeen oma kappale ”Pouk Hill” nojaa enemmän rockiin kuin Hendrixin ja Eric Burdonin kaltaiseen bluesiin.
Kappalemateriaali.
Albumin avauskappale on ”Raven”. Joe Viglione näkee siinä vaikutteita Ten Years After -yhtyeeltä. Hidastempoinen ”See Us Here” on aikakaudelleen tyypillinen, hieman Black Sabbath -tyylinen heavykappale. Solisti Noddy Holder huutaa puolustusta yhtyeelle: ”See us here, see us there. Pick us out from anywhere.”&lt;ref name="Perttunen&amp;Väistö/39"&gt;Perttunen &amp; Väistö 2004, s. 39.&lt;/ref&gt; Jim Lean ja Don Powellin kirjoittama ”Dapple Rose” on tunnelmaltaan rauhallisempi ja surullisempi. Musiikillisesti se on saanut vaikutteita Beatlesilta, ja Lea soittaa siinä viulua. Powellin kirjoittama sanoitus kertoo hevosesta. Inspiraation antoivat hänen nuoruusmaisemissaan leiriytyneiden ihmisten hevoset ja aasit. Niistä ei pidetty huolta, mikä suretti Powellia.
Alun perin Bread-yhtyeen vuonna 1969 levyttämä ”Could I” on ensimmäinen albumin kolmesta lainakappaleesta. Siinä on hieman vaikutteita purukumipopista, mutta Sladen esittämänä se on soundimaailmaltaan rujompi. ”Could I” koostuu kahdesta erilaisesta osasta, joista toinen on kappaleen nimeä toistava rajumpi A-osa ja toinen hidastempoisempi B-osa. Kappaleessa ”One Way Hotel” on albumin monen muun kappaleen tavoin lohduton sanoma. Musiikillisesti se etenee raskaampaan suuntaan ja sisältää myös stemmalaulua.&lt;ref name="Perttunen&amp;Väistö/37"&gt;Perttunen &amp; Väistö 2004, s. 37.&lt;/ref&gt; Hieman erilainen versio kappaleesta oli ilmestynyt jo ennen itse albumia ”Wild Winds Are Blowing” -singlen B-puolella. Singleversion kitaroissa on enemmän jazz-vaikutteita. ”The Shape of Things to Come” on cover-versio Barry Mannin ja Cynthia Weilin kirjoittamasta kappaleesta. Sen levytti alun perin vuonna 1968 yhtye Max Frost and the Troopers, ja se kuultiin samanvuotisessa elokuvassa "Kadun hurjat".
B-puolen aloittava ”Know Who You Are” on uusi versio yhtyeen esikoisalbumilla julkaistusta instrumentaalista ”Genesis”. Siihen lisättiin sanat ja falsettistemmat sekä säröä komppikitaraan. Sanoituksen kirjoitti Powell, jonka mukaan osa siitä kertoo Dave Hillistä. ”Know Who You Are” keräsi enemmän huomiota vuonna 1972, jolloin se julkaistiin "Slade Alive!" -livealbumilla. ”I Remember” on basisti Jim Lean ja rumpali Don Powellin yhdessä kirjoittama kappale, joka alkaa kitaran ja bassokitaran yhdessä soittamalla riffillä ennen kuin lähtee kunnolla liikkeelle. Monitasoinen kappale sisältää progressiivisia vaikutteita.&lt;ref name="Perttunen&amp;Väistö/40"&gt;Perttunen &amp; Väistö 2004, s. 40.&lt;/ref&gt; Powellin kirjoittama sanoitus kertoo miehestä, joka menettää muistinsa. Ironisesti Powell joutui vuonna 1973 vakavaan auto-onnettomuuteen, joka aiheutti hänelle itselleen ongelmia muistin kanssa. ”Pouk Hill” kertoo yhtyeen esikoisalbumin kansikuvasessiosta samannimisellä mäellä. Yhtyeen jäsenet palelivat ylävartalot paljaana keskellä talvea: "You passed us by / Not a second glance / Bluer than blue / We were froze to the bone". Säe "Dick took a shot and he got us" viittaa valokuvaaja Richard Stirlingiin. 
”Angelina” on cover-versio Neil Innesin kirjoittamasta ja The World -yhtyeen vuonna 1970 julkaisemasta kappaleesta. Siinä tunnustetaan rakkaus Angelina-nimiselle naiselle. Joe Viglione kuvaa kappaletta pop-bluesiksi, joka muistuttaa ZZ Topin 1970-luvun alun tyyliä. Perttusen ja Väistön kirjan mukaan ”Angelina” aloittaa albumin kolmen viimeisen kappaleen muodostaman ketjun, jonka kaikissa kappaleissa on vahva kertosäe. ”Dirty Joker” sisältää jälleen stemmalaulua sekä funk-tyylistä kitaraa ja bassokitaraa. Albumin päättää ”Sweet Box”, jota Perttunen ja Väistö vertaavat falsettistemmojen vuoksi Sweet-yhtyeeseen. Kappale alkaa harmonialaululla, jossa luetellaan yksittäisiä sanoja.
Kansitaide.
Albumin kansikuvan otti Gered Mankowitz ja suunnitteli Hamish &amp; Gustav -yhtiö. Kuvassa Sladen jäsenet ovat kuvattuina kadulla lyhyissä hiuksissaan, mutta skinhead-vaatetuksen sijaan he ovat pukeutuneet pääasiassa tavonomaisempiin asusteisiin. Aiempaa tyyliä on ainoastaan hieman jäljellä Powellissa (kuvassa toinen oikealla) ja Leassa (oikealla). Noddy Holder kertoi vuonna 2005, että Slade sai paljon kritiikkiä skinhead-imagostaan, joten yhtye alkoi pikku hiljaa luopua siitä. Yhtyeen ulkonäkö muuttui värikkäämmäksi ja Dr. Martensin kengät vaihtuivat korkokenkiin.
Albumin alkuperäisen version takakannessa on saman ruskea-valkoisen kuvan negatiiviversio. Alkuperäisen painoksen tunnistaa esimerkiksi kannen Polydor Super -merkinnästä.
Saman kuvaussession kuvia käytettiin lisäksi Sladen useissa tuon ajan singlejulkaisuissa.
Julkaisu ja vastaanotto.
Myynti ja painokset.
"Play It Loud" -albumin julkaisi Polydor Records 28. marraskuuta 1970. Albumi ei noussut listoille Britanniassa. Polydor julkaisi albumista Euroopassa myös "Slade – Startrack Vol. 5" -nimisen version, jossa on erilainen kansi mutta samat kappaleet. Yhdysvalloissa "Play It Loud" -albumin julkaisi Cotillion Records. Vuonna 1973 albumi saavutti pientä menestystä Kanadassa, jossa se nousi sijalle 40. Seuraavana vuonna 1974 Karussell-yhtiö julkaisi Saksan liittotasavallassa uusintapainoksen, jossa oli erilainen kansi.
Noddy Holder kertoi haastattelussa vuonna 1975:
Albumia mainostaakseen yhtye esiintyi vuoden 1970 aikana kolmesti Britannian television "Disco 2" -ohjelmassa ja esitti kappaleet ”The Shape of Things to Come”, ”Know Who You Are” ja ”Sweet Box”. Tallenteita ei ole julkaistu alkuperäisen ajankohdan jälkeen.
"Play It Loud" julkaistiin ilmestymisvuonnaan 1970 vinyylilevynä, C-kasettina ja 8-raitana. Ensimmäinen CD-versio julkaistiin 1991. Vuonna 2006 se julkaistiin remasteroituna samalla levyllä albumin "Beginnings" kanssa nimellä "Beginnings / Play It Loud". Sillä ovat myös bonuskappaleet ”Wild Winds Are Blowing” ja ”Get Down and Get with It”.&lt;ref name="rate/beginnings/pil"&gt; &lt;/ref&gt;
Kriitikoiden arvioita.
Brittiläinen "New Musical Express" -lehti albumin arvostelussaan kiinnitti huomiota soiton ja laulun aggressiivisuuteen, vaikkakin kirjoittaja mainitsi yhtyeen myös osaavan säädellä äänenvoimakkuutta taidokkaasti. Hän kritisoi solisti Holderia liiasta huutamisesta mutta toisaalta koki hänen äänenkäyttönsä olevan mahdollisesti osa yhtyeen viehätystä. Melodisemmasta kappaleesta hän mainitsi esimerkkinä laulun ”Could I”. Kirjoittaja myös sanoo, että yhtye onnistuu hyvän rytmin ja kättentaputusten luomisessa kappaleessa ”Dirty Joker” ja että kappaleessa ”Sweet Box” yhtye hyökkää raivolla kitaroiden ja laulun kanssa.
Yhdysvaltain Illinoisissa julkaistavan "The Dispatch" -lehden Dink Lorance kuvasi albumia kehumisen arvoiseksi vaivannäöksi. Yhtyeen erikoisuutena hän piti keskittymistä äänekkääseen rockiin. Lorance näki hittipotentiaalia kappaleissa ”Raven” ja ”One Way Hotel”, koska ne osoittavat yhtyeen kyvyt soittamisessa ja laulamisessa. Sladen versiota kappaleesta ”The Shape of Things to Come” hän kertoi pitävänsä parempana kuin alkuperäistä, mutta suurimmaksi suosikikseen hän nosti kappaleen ”Know Who You Are”. Hyviksi kappaleiksi Lorance listasi myös laulut ”Pouk Hill”, ”I Remember”, ”See Us Here” ja ”Angelina”.
Ohiolaisen "Dayton Daily News" -lehden John Bryant kirjoitti, että Sladesta saa hyvän käsityksen silloin, kun soittaa sitä lujaa, kuten albumin nimi käskee. Bryant kuvasi yhtyeen rockia hillittömäksi, rytmiä leppymättömäksi ja sanoituksia ylpeiksi mutta puolusteleviksi.
"Q"-lehti arvioi albumia vuonna 1991. Sen mukaan yhtye esitti levyllä musiikkiaan aiempaa tiukemmalla groovella, mikä kuuluu etenkin kappaleessa ”The Shape of Things to Come”. Lehden mielestä kappale kuulostaa vielä noin 20 vuotta myöhemminkin jännittävältä ja hyökkäävältä, mutta muista kappaleista puuttuu todellinen palo.
AllMusicin Joe Viglione kuvaa "Play It Loud" -albumia älykkääksi rock-albumiksi ja kirjoittaa, että sillä niin yhtyeen musiikki kuin imagokin kehittyivät. Hän sanoo, että myöhempään Sladeen verrattuna yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia olivat totisempia ja vaativat useita kuuntelukertoja avautuakseen. Viglionen mielestä "Play It Loud" on kokonaisuudessaan hyvä albumi. Hän antaa albumilla kolme arvostelutähteä viidestä mahdollisesta.
"Soundi"-lehden numerossa 9/2006 Asko Alanen arvioi samana vuonna ilmestynyttä "Beginnings / Play It Loud" -yhteisalbumia, jolle hän antoi kaksi arvostelutähteä viidestä mahdollisesta. Alasen mukaan skinhead-kantisella "Play It Loud" -albumilla yhtyeen vahvuudet alkavat paljastua. Yhtyeen omisssa kappaleissa, kuten ”Raven”, ”Dirty Joker” ja ”Sweet Box”, korostuvat melodisen popin rankka kitaravoima ja Noddy Holderin raspiääni. ”Angelina”-coveria hän pitää yllätysvalintana. Ylitse muiden nousee kuitenkin hänen upeaksi kehumansa ”The Shape of Things to Come”. "Q"-lehden Andy Fyfe kirjoitti saman levyn arvostelussaan, että Sladen glam rock -persoona piti sisällään vakavasti otettavaa syvällisyyttä.
"Beginnings / Play It Loud" -albumin (2006) kansiteksteissä musiikkitoimittaja Dave Ling kirjoittaa, että huonosta kaupallisesta menestyksestään huolimatta "Play It Loud" on aliarvostettu palanen Sladen katalogissa. Albumilla Noddy Holderin ääni alkoi osoittaa potentiaaliaan, ja kappaleet ”The Shape of Things to Come”, ”Raven”, ”Dapple Rose” ja ”Know Who You Are” todistivat yhtyeen pystyvän yhdistelemään juonikkuutta ja uhoa.
Kappaleet.
 A-puoli 
 B-puoli 
Tekijät.
 Soittajat 
 Muut